google/wiki40b huggingface dataset:
Kriss-Kross

Kriss Kross – tai žaidimas, kurio metu ant specialios 15x15 laukelių turinčios lentos kuriamas kryžiažodis. Žaidžiant reikia sudėti kuo daugiau žodžių, esančių normaliame žodyne iš turimų raidžių. Kiekviena raidė įvertinama tam tikru taškų skaičiumi. Žaidėjų tikslas yra sudėti žodžius taip, kad už panaudotas raides surinktų kuo daugiau taškų. Laimi daugiausia taškų surinkęs žaidėjas.

Pasiruošimas

Prieš pradedant žaidimą, kiekvienas žaidėjas iš maišelio ištraukia po vieną raidę. Tas, kurio raidė yra arčiausiai abėcėlės pradžios, pradeda žaidimą. Kitų ėjimų eilė nustatoma pagal laikrodžio rodyklę. Ištrauktos raidės gražinamos atgal į maišelį, išmaišomos ir tuomet visi žaidėjai paeiliui ištraukia po 8 raides.

Žaidimas

Pirmasis žaidėjas turi sudėlioti žodžių iš turimų raidžių taip, kad viena kuri nors žodžio raidė uždengtų vidurinį lentos langelį. Žodžius galima dėlioti tik horizontaliai iš kairės į dešinę arba vertikaliai iš viršaus į apačią. kitomis kryptimis žodžių dėlioti negalima. Taip pat žaidimo metu negalima sukinėti lentos. Sudėjus žodį, suskaičiuojami taškai ir paimama tiek naujų raidžių, kiek jų buvo panaudota žodžiui sudėti. Stovelyje visuomet turi būti 8 raidės. Toliau žodį dėlioja žaidėjas iš kairės pusės. Jis privalo panaudoti nors vieną senojo žodžio raidę (žodžiai turi kirstis) arba pridėti keletą naujų raidžių prie senojo žodžio taip, kad gautų naują žodį. žaidėjas gauna taškus už naujai sudarytus žodžius arba ir už senus, jei jie yra naujo žodžio dalis. Nesugalvojęs jokio žodžio gali praleisti ėjimą ir pasikeisti raides.

Leistini žodžiai

Galima dėlioti visus žodžius, kurie yra „Dabartiniame lietuvių kalbos žodyne“, t. y. daiktavardžius, būdvardžius, skaitvardžius, įvardžius, veiksmažodžius, būdinius, prieveiksmius, priedėlius, jungtukus, ištiktukus ir dalelytes. Žodis gali būti vienaskaitos arba daugiskaitos formoje. Žodžius galima vartoti bet kurio linksnio, laiko ir giminės. Taisyklės neleidžia vartoti tikriniu daiktavardžių, chemijos simbolių, matematikos formulių, žodžių trumpinių, užsienio valstybių žodžių, barbarizmų, tik šnekamojoje kalboje vartojamų žodžių, žargono, keiksmažodžių ir iškraipytų žodžių, Žaidimo pabaiga. Žaidimas baigiamas, kai nebelieka raidžių arba, kai nei vienas žaidėjas nebesugeba sudėlioti jokio žodžio. Laimi daugiausiai taškų surinkęs žaidėjas.

Žaidimą „Kriss Kross“ gali žaisti nuo 2 iki 4 žaidėjų.

Lietuviškoje versijoje naudojamos raidės

Lietuviškoje žaidimo versijoje iš viso naudojamos 104 raidės, kurių taškų vertė ir kiekis žaidime yra:
A1-9 Ą1-1 B2-2 C7-1 Č7-1 D2-3 E1-6 Ę2-1 Ė3-2 F10-1 G2-2 H10-1 I1-11 Į4-1 Y6-1 J4-2 K2-4 L1-6 M2-3 N1-4 O1-5 P2-3 R1-9 D1-6 Š3-2 T1-5 U1-5 Ų3-1 Ū5-1 V4-1 Z5-1 Ž4-1 JOKER-2
Palenkės Mendzižeco miesto herbas

Palenkės Mendzižeco miesto herbas (lenk. Herb Międzyrzeca Podlaskiego) – Palenkės Mendzižeco miesto skydo formos herbas, kuriame mėlynoje užsklandoje vaizduojama sidabrinė pasaga su sidabriniu kryžiumi ant pasagos viršaus ir su sidabriniu kryžiumi be kairiojo šono pasagos viduje. Herbas pradėtas naudoti nuo 1938 m. kovo 21 dienos.
Mūsų kalba

„Mūsų kalba“ – Lietuvos kalbos kultūros biuletenis, ėjęs 1968–1989 m. Vilniuje.

Istorija

Leido 1977–1979 m. Vilniaus universitetas, Paminklų apsaugos ir kraštotyros draugijos kalbos komisija, Aukštojo ir specialiojo vidurinio mokslo ministerijos leidybinė redakcinė taryba, 1980–1989 m. – leidykla „Mokslas“. Iki 1970 m. vadinosi „Lietuvių kalbos sekcijos sąsiuvinis“.
Iki 1974 m. leistas 9, nuo 1974 m. – 6 kartus per metus, iš viso išėjo 148 numeriai. Išleistos 1968–1973 m., 1974–1978 m., 1979–1984 m. straipsnių rodyklės (1976–1986 m.). 1990 m. vietoj jo pradėtas leisti žurnalas „Gimtoji kalba“.
Vyriausiasis redaktorius Aldonas Pupkis.
Kampas-Lintfortas

Istorija

Kampo-Lintforto gyvenvietė sudaryta 1934 m., sujungus Kampo gyvenvietę, išsiplėtusią šalia pirmojo Vokietijoje cistersų vienuolyno, su angliakasių Lintforto gyvenviete. Miesto teisės suteiktos 1950 m. Iki XX a. pab. Kampas-Lintfortas buvo akmens anglių kasybos regiono centras.
Perskirstymas

Perskirstymas – sąvoka, reiškianti finansinių arba socialinių-politinių priemonių rezultatą ar taikymo procesą, kurio metu pakeičiamas pajamų arba kapitalo savininkas, taip mažinant pajamų arba turto pasiskirstymo nelygybę.

Perskirstymas per subsidijas

Perskirstymas gali būti vykdomas per valstybines subsidijas. Šios gali būti teikiamos tiesiogiai pinigais, mokesčių lengvatomis arba nemokamai ar mažesne kaina teikiant viešąsias paslaugas.
Kęstutis Gusarovas

Biografija

Baigė Varnių vidurinę mokyklą, 1992 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas.
Dirbo vadybininku siuvimo įmonėje, UAB „Telšių vandenys“ pamainos meistras, ekologas. 2006–2011 m. Telšių rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Telšių rajono skyriaus narys. 2011 m. (atsisakė mandato) Telšių rajono savivaldybės tarybos narys. 
UAB „Telšių autobusų parkas“ valdybos pirmininkas, Telšių rajono savivaldybės Saugaus eismo komisijos pirmininkas, Telšių rajono savivaldybės administracijos Vaiko gerovės komisijos pirmininkas, VšĮ Telšių profesinio rengimo centro dalininko atstovas. Telšių rajono savivaldybės Jaunimo reikalų tarybos narys. 
Žmona Ligita, vaikai Dovydas, Domantas.
Kapitonija

Kapitonija (isp. capitanía, portug. capitania) – istorinis administracinis vienetas buvusiose Ispanijos ir Portugalijos kolonijose.

Portugalijos kolonijų kapitonijos

Kapitonijos Portugalijos valdose buvo administraciniai vienetai ir feodai kai kuriose jos kolonijose.
Iki 1500 m. atrandant Braziliją Portugalija jau turėjo kapitonijų Atlanto vandenyno salose (Madeira, Azorai) bei gyvenvietėse Afrikos pakrantėse.
Svarbiausios kapitonijos buvo įkurtos Šv. Kryžiaus Žemėje (portug. Terra de Santa Cruz). Kiekvieną jų valdė paskirtas donatarijus (portug. capitão-donatário), kuris kitaip dar vadinosi kapitonas majoras (portug. capitão-mor) – kilmingasis portugalas.
Kapitonijos buvo sudarytos Šv. Kryžiaus Žemės teritorija (atribota pagal Tordesiljo sutartį sudalijus juostomis, lygiagrečiomis pusiaujui. Šis padalijimas buvo atliktas 1534 m., valdant Portugalijos karaliui Jonui III.
Javiečių valstybės

Hinduistinis laikotarpis

Pirmoji javiečių valstybė buvo Kalingga centrinėje Javoje, įkurta VII a viduryje. VIII a Kedu lygumoje radosi Šailendrų valstybė, valdoma valdovų, tituluojamų devaradža, kuri savo klestėjimo laikais VIII a pabaigoje valdė rytinę Javą, Balį, Lomboką ir netgi įkalino Čenlos (Kambodžos pirmtakės) princą, vėliau tapusį Khmerų imperijos įkūrėju. Būdami uolūs budistai, Šailendros valdovai pastatė daug budistinių paminklų, tarp jų ir Borobudūrą.
Nuo 735 Javoje egzistavo ir priešiška Sandžajų dinastijos valstybė Mataramas. Skirtingai nei budistai Šailendros, Sandžajai buvo hinduistai. IX a viduryje Mataramas dinastiniais ryšiais susisiejęs su šailendromis, įgijo jos teritorijas, užvaldydamas visą Centrinę ir Rytų Javą. Sandžajai pastatė Prambanano šventyklų kompleksą. 928 m išsiveržus Merapi ugnikalniui, sostinė buvo perkelta į rytus. Tuo metu Matarame sandžajų dinastiją pakeitė isjana dinastija, ir valstybė pervardinta Medang. Isjanai valdė iki pat 1006 metų, kol Sumatros valstybė Šrividžaja nesunaikino sostinės, laikinai užimdama Javą.
Paskutiniojo Medango valdovo Dharmavangsa giminaitis buvo princas Airlangga, gimęs Balyje. Dalį gyvenimo praleidęs džiunglėse, 1019 m jis suvienijo dalį Rytų Javos (netoli dabartinės Surabajos, įkurdamas Kahuripano valstybę. Vėliau prie jos prijungė Balį ir Centrinę Javą, tokiu būdu atkurdamas senąsias Medango teritorijas. 1045 m jis padalijo Kahuripaną į dvi dalis - Jonggala ir Kediri, atiduodamas jas savo sūnums. XII a pradžioje Jonggala buvo prijungta prie Kediri.
Kediri valstybės laikai buvo Javos kultūros klestėjimo laikotarpis. Didžiausias Javos priešas Šrividžaja buvo nusilpninta Čolų invazijos, todėl iš esmės Kediri galėjo kontroliuoti salyno prekybą, kurdama kolonijas ir taip padėdama pagrindus vėlesniai Madžapadhito imperijai. Suklestėjo literatūra.
1222 m vienos Kediri provincijos Tumapelio valdytojas Ken Arok sumušė Kediri valdovo Kertadžaja kariuomenę ir sunaikino Kediri. Įkurta Singhasari valstybė, o Kediri tapo jos vasalu. Ši valstybė išgyveno iki 1292, kol ją sunaikino Kedirio sukilimas, o vėliau - Mongolų laivynas.
Pasinaudodamas suirute Ken Arok palikuonis Vidžaja įkūrė Madžapadhito valstybę, kuri pirmoji Malajų salyno istorijoje suvienijo didžiają dalį salyno, tapdama precedentu dabartinei Indonezijai. Ši valstybė egzistavo 1293-1500 m.
Manua salos

Manua salos (sam. Manuʻa tele) – trijų salų grupė Polinezijoje, Samoa salyne, priklauso Amerikos Samoa (JAV valda). Salų grupę sudaro Tau sala bei dvilypė Ofu-Olosegos sala. Šios salos nutolusios 110 km nuo Tutuilos, užima 56 km² plotą, o jose gyvena apie 1400 žmonių. Salos vulkaninės kilmės kalnuotos, apaugusios tropinėmis džiunglėmis.
Manua salos polineziečių gyvenamos bent 3000 metų ir buvo svarbus kultūrinis centras. Iki XX a. pr. sudarė karalystę (sostinė – Tau) ir turėjo savo valdovą, tituluojamą Tui Manuʻa. Dabar Manua salos sudaro vieną iš 3 Amerikos Samoa rajonų.
Jonas Dikinis

Jonas Dikinis (1900 m. balandžio 3 d. Juškėnai, Utenos valsčius – 1978 m. birželio 15 d. Kaunas) – Lietuvos aktorius.

Biografija

1916 m. Sankt Peterburge baigė J. Vaičkaus dramos studiją, vaidino jo „Skrajojamajame teatre“ Sankt Peterburge, nuo 1918 m. – Vilniuje. 1920–1924 m. Valstybės dramos teatro (iki 1922 m. Dramos vaidykla) Kaune aktorius. 1924–1926 m. koncertavo su estradine grupe „Dzimdzi drimdzi“ JAV. 1926 m. grįžo į Lietuvą. Lietuvą okupavus rusams 1941 m. ištremtas. 1941–1947 m. Karagandos srities lėlių teatro, vėliau Kazachijos vokalinio ansamblio bei estradinio orkestro vadovas, Muzikinio teatro administratorius ir direktorius. 1957 m. grįžo į Lietuvą.
Vytautas Steponas Janavičius

Vytautas Steponas Janavičius (1924 m. sausio 19 d. Kaunas – 1995 m. liepos 27 d. Sidnėjus, palaidotas Aleksandrijoje, prie Šiaulių) – Lietuvos rašytojas.

Biografija

Kilęs iš dvarininkų Janavičių giminės. Senelis Vincas Janavičius – Vladimiro Zubovo ūkio administratorius, vienas iš Markso ir Engelso „Kapitalo“ leidimo lenkų kalba finansuotojų, nuo 1911 m. Aleksandrijos dvaro savininkas. Tėvas – inžinierius Vytautas Janavičius. TSRS okupavus Lietuvą dvaras buvo konfiskuotas, šeima iškeldinta.
1941 m. birželio 20 d. Kaune suimtas ir išvežtas į Lukiškių kalėjimą, po kelių dienų vežtas į Rusiją, bet geležinkelį subombardavus paleistas. 1941–1943 m. Vilniaus universitete studijavo mediciną. 1943–1945 m. tarnavo vokiečių karinėse oro pajėgose. 1946–1949 m. Freiburgo universitete studijavo ekonomiką. 1950 m. išvyko į Australiją. Dirbo dažytoju.

Kūryba

Romane „Pakeliui į Atėnus“ panaudodamas graikų mitologijos motyvus heroizmui suteikė šiuolaikinio žmogaus intelektinės refleksijos bruožų. Filosofinę ir dorinę problematiką plėtojo apsakyme „Laukas sūnui“ (1970 m.), pjesėje „Aukso puodas“ (išsp. 2004 m.) Romane Nevykėlio užrašai pavaizdavo Antrojo pasaulinio karo metų įvykius Lietuvoje. Parašė prustiško stiliaus autobiografinį romaną „Vaikystė“ („Literatūros lankai“, 1952 m., Nr.1, 1953 m., Nr.2, Jono Staniškio slapyvardžiu; nebaigtas), eilėraščių anglų kalba. Kūrybai būdingas modernus meninis pasakojimas, savitas lietuvių literatūroje psichoanalizės ir mito suaktualinimas. Tk
Richard Sorge

Richard Sorge (jo pseudonimas – R. Sonter, NKVD slapyvardis – „Ramsay“, 1895 m. spalio 4 d. Adjikentas, Baku, Rusijos imperija, šiandien Azerbaidžanas – 1944 m. lapkričio 7 d. pakartas) – vokiečių žurnalistas, žvalgas, spec. agentas, tarnavęs SSRS pusėje Japonijoje Antrojo pasaulinio karo metu. Japonams pagavus Zorgę, jis buvo apkaltintas šnipinėjimu.
1964 m. reabilituotas postum, suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas, paskelbus, kad jis iš anksto informavo apie plano „Barbarosa“ vykdymą.
Antanas Juozas Gendrolis

Antanas Juozas Gendrolis (g. 1926 m. gegužės 14 d. Taučeliuose, Eržvilko valsčius) – Lietuvos farmakologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1950 m. baigė Kauno medicinos mokyklą, 1959 m. baigė Maskvos I medicinos institutą. 1990 m. medicinos mokslų daktaras.
1953–1967 m. Respublikinės Kauno psichoneurologinės ligoninės vaistinės vedėjas, 1968–1988 m. Kauno endokrininių preparatų gamyklos direktorius. 1988–1992 m. Kauno medicinos instituto (dab. Kauno medicinos universitetas) Vaistų technologijos ir farmacijos organizavimo katedros vedėjas. Nuo 1992 m. profesorius. 1995–2003 m. Valstybinės vaistų kontrolės tarnybos prie Sveikatos apsaugos ministerijos Farmakopėjos komisijos pirmininkas.
Lietuvos Apiterapeutų Asociacijos Garbės narys.
Su kitais sukūrė daugiau kaip 30 naujų vaistų. 25 išradimų autorius.
Streikas

Streikas – masinis darbuotojų atsisakymas atlikti darbą, kol nebus patenkinti keliami reikalavimai. Streikai tapo reikšmingi atsiradus didelėms, daugelį darbuotojų samdančioms įmonėms. Darbdaviams turint daug daugiau politinės įtakos, nei darbininkams, daugumoje šalių jie beveik nedelsiant buvo paskelbti nelegaliu tiesioginės kovos būdu. Tačiau dvidešimtojo amžiaus pradžioje daugelyje Vakarų valstybių streikai vėl buvo legalizuoti, nustatant jų vykdymo taisykles.
Masiniai streikai taip pat gali būti naudojami priversti vyriausybę keisti vykdomą politiką arba netgi pakeisti pačią vyriausybę.
Dažniausiai streikas vykdomas profsąjungos nurodymų, jei darbininkams ir darbdaviui nepavyksta taikiai susitarti kokiais nors su darbu susijusiais klausimais. Tai nėra paplitęs kovos būdas: apie 98 procentai konfliktų baigiasi taikiai, kovai nepasiekus streiko stadijos. Jei darbininkai ryžtasi streikuoti profsąjungai nepritariant (arba tai vyksta šalyje kur tokios profsąjungos nėra), toks streikas vadinamas „laukiniu“ (angl. wildcat). Daugumoje šalių taip streikuoti nėra legalu ir todėl daug sunkiau.

Kovos būdai

Gindamas savo interesus, darbininkams dirbti gali uždrausti ir pats darbdavys. Tokia kovos forma vadinama lokautu. Nedirbantis žmogus negauna atlyginimo, todėl jei aktyviai streikuoja tik dalis darbuotojų, taip galima sukelti konfliktą, padedantį nutraukti streiką.
Narevas

Pavadinimo kilmė

Upės pavadinimas kilęs iš indoeuropiečių prokalbės šaknies *nr, siejamos su vandeniu, upe ar srautu (kaip ir Narva, Neretva, Neris, Nerlė, Neras).
Dėl tikslaus lietuviško upės pavadinimo varianto kyla įvairių diskusijų ar tai turėtų būti Narevas ar Narvė. Lietuviškoje literatūroje upė dažniausiai vadinama Narevu, bet lenkų kalboje Narew yra moteriškosios giminės. Kadangi upės pavadinimas yra baltiškos kilmės (šiose vietovėse nuo V a. pr. m. e. iki XIV a. gyveno baltų gentis – jotvingiai), o lenkai perėmė šį pavadinimą moteriškosios giminės linksniu, todėl panašu į tai kad ir baltiškasis pavadinimas anksčiau buvo moteriškosios giminės. Realiausia versija yra tai, kad anksčiau upės baltiškasis pavadinimas buvo Narvė. Manoma, kad būtent iš Narvės lenkai, neturėdami balsio ė, perėmė tą vardą kaip Narew, Narwia. Senieji Lenkijoje gyvenantys dzūkai upę vadindavo Narve, o Lomžos miestą, miestu prie Narvės. 1978 m. Belovežo girioje rastame Narevo pagonių šnektų žodynėlyje upė užrašyta kaip Naura.
Kurklių-Panevėžio operacija

Parengimas

1919 m. gegužės viduryje Raudonoji armija, kurią sudarė Lietuvių (Pskovo) divizijos Pirmasis, Antrasis, Trečiasis, Ketvirtasis, Septintasis pulkai ir Antrosios latvių Internacionalinės divizijos Dvyliktasis, Keturioliktasis, Penkioliktasis, Septynioliktasis, Trisdešimt pirmasis pulkai, buvo užėmusi liniją Molėtai – Želva – Balninkai – Žemaitkiemis – Kavarskas – Raguva – Upytė – Pumpėnai – Pasvalys – Saločiai.
Operaciją parengė Vyriausiasis kariuomenės vadas generolas Silvestras Žukauskas ir Lietuvos kariuomenės Generalinis štabas. Pagal parengtą operacijos planą buvo suformuota Ukmergės rinktinė, į kurią įėjo Pirmasis pėstininkų pulkas, vokiečių saksų savanorių batalionas, 1,5 eskadrono iš Pirmojo husarų pulko ir Ketvirtosios baterijos būrys, turėjęs 2 pabūklus. Ukmergės rinktinės vadas – Kazys Ladiga.
Antrąją – Panevėžio rinktinę sudarė Antrasis pėstininkų pulkas, atskirasis Panevėžio batalionas, Marijampolės batalionas ir Pirmoji artilerijos baterija, kurią sudarė 4 pabūklai. Rinktinės vadu buvo paskirtas Jonas Variakojis, vėliau jį pakeitė Maksimas Katche, Vincas Grigaliūnas-Glovackis, Stasys Nastopka. Lietuvos kariuomenės daliniai iki m. gegužės 13 d. buvo sutelkti ruože Širvintos – Lyduokiai – Vidiškės – Taujėnai – Ramygala – Krekenava – Šeduva – Pušalotas – Joniškėlis.

Operacija

Operacija pradėta 1919 m. gegužės 18 d. auštant. Ukmergės rinktinė iš pozicijų prie Vidiškių žygiavo trimis voromis. Vidurinė vora puolė abipus plento Ukmergė-Utena ir tą pačią dieną užėmė Kurklius. Kairioji rinktinės vora, pradėjusi puolimą iš Taujėnų, užėmė Kavarską. Dešinioji vora užėmė Balninkus. Vokiečių daliniai žygiavo tik iki Virintos, o lietuvių daliniai buvo nukreipti į šiaurę, link Anykščių, Andrioniškio ir Viešintų.
Gegužės 18 d. puolimą taip pat trimis voromis pradėjo prie Ramygalos ir Krekenavos sutelkta Panevėžio rinktinė. Jos puolimui vadovavo M. Katche ir J. Variakojis. Aviacijos remiama ji gegužės 19 d. užėmė Panevėžį. Gegužės 19 d. Ukmergės rinktinė užėmė Anykščius, Alantą ir Skiemonis, gegužės 20 d. – Andrioniškį. Gegužės 22-23 d. rinktinės puolimas įstrigo, nes pritrūko planuotos saksų savanorių paramos.
Raudonosios armijos daliniai, sutelkę pastiprinimą, gegužės 21 d. kontratakavo Panevėžio rinktinę ir privertė ją pasitraukti iš Panevėžio. Lietuvių daliniai buvo pergrupuoti pulti miestą iš pietryčių. Ir tik aktyvūs Joniškėlio partizanų veiksmai, kai jie išvadavo keletą Šiaurės Lietuvos miestelių ir iškilusi apsupimo grėsmė išgąsdino Raudonosios armijos vadovybę. Naktį iš gegužės 22 d. į gegužės 23 d. jos daliniai pasitraukė iš Panevėžio ir jo apylinkių Subačiaus link. Gegužės 23 d. Panevėžys vėl buvo užimtas lietuvių.
Per Kurklių-Panevėžio operaciją keletą kartų mažesnėmis jėgomis Lietuvos kariuomenė išvadavo nemažą Lietuvos teritorijos dalį. Vien vaduodama Panevėžį ji paėmė apie 400 belaisvių, 1 karinį traukinį, 2 pabūklus, 16 kulkosvaidžių. Raudonosios armijos daliniai atsitraukė ir susitelkė linijoje Pakalniai – Leliūnai – Debeikiai – Svėdasai – Kupiškis – Vabalninkas. Po kelių dienų juos ir iš ten pasitraukti privertė Lietuvos kariuomenės pradėta Kupiškio-Utenos operacija.
Minijos kraštovaizdžio draustinis

Minijos kraštovaizdžio draustinis yra Kretingos rajono savivaldybės Kartenos ir Kūlupėnų seniūnijose bei Plungės rajono savivaldybės Šateikių seniūnijoje, Salantų regioniniame parke. Plotas 1253,95 ha.
Saugo tarp Dyburių (Minijos gamtinio rezervato) ir Kartenos esančią vaizdingą, šaltiniuotų raguvų išraižytą erozinės kilmės Minijos slėnio atkarpą, unikalų erozinį Mišupės žemupio slėnį, Mišupės ir Minijos santaką, senslėnio ruožą su dabartine Minijos upės vaga, Minijos ir Salanto upių santaką, natūralius Minijos slėnio šlaitų miškus (ąžuolynus ir skroblynus) su gausiomis saugomų augalų (daugiamečių blizgių, meškinių česnakų, tuščiavidurių rūtenių) populiacijomis, natūralias salpines Minijos slėnio pievas su saugomų augalų (šalmuotųjų, vyriškųjų ir mažųjų gegužraibių, melsvųjų mėlitų) augavietėmis.
Draustinio teritorijoje yra Dauginčių, Dauginčių II, Sauserių, Martynaičių ir Gintarų piliakalniai, Prystovų piliakalnio vieta, Prystovų, Sauserių, Sakuočių ir Gintarų kapinynai, Cigonalių, Prystovų, Dauginčių, Sauserių (Grabšyčių), Sakuočių ir Gintarų senosios kapinės.
Čilės Antarktidos provincija

Geografija

Provinciją sudaro dvi dalys: Horno kyšulio komuna, esanti Pietų Amerikos pietiniame pakraštyje ir pilnai valdoma Čilės, bei Antarktidos komuna, į kurias teritorines pretenzijas reiškia Čilė, bet tai nepripažįstama tarptautinės teisės. Provincija apima Čilei priklausančios Ugnies Žemės salyno dalį (didesnioji pusė patenka į Ugnies Žemės provinciją), Horno kyšulį bei daugybę smulkių, dažniausiai negyvenamų salų aplinkui. Ribojasi su Magelano provincija šiaurėje.
Pretenduojama Antarktidos dalis apima visą Antarktidos pusiasalį (O Higinso žemę), aplinkines salas, Aleksandro salą, dalį Elsvorto žemės, bei ruožą iki pat Pietų ašigalio.
Karaliaus Fahdo tiltas

Karaliaus Fahdo tiltas (arab. جسر الملك فهد = Jisr al-Malik Fahd) jungia Saudo Arabiją ir Bahreino Karalystę Bahreino įlankoje. Tiltas buvo sukurtas norint pagerinti ryšius tarp abiejų šalių. Jis buvo pradėtas statyti 1981 m. ir baigtas per 5 metus.
Tiltas yra 25 km ilgio, 23 m pločio. 2010 m. paskaičiuota, jog kasdien šiuo tiltu važiuoja 25 104 transporto priemonės ir 52 450 keleivių.
2010 m. buvo pradėti tilto plėtros darbai. Planuojama išplėsti eismo juostas iki 18 į abi puses. Tam skirta 5,8 milijono JAV dolerių.
Daugailiai

Aplinkinės gyvenvietės

Antalieptė – 8 kmZARASAI
Degučiai – 16 km
Duliai – 5 kmRadeikiai – 8 km
UTENA – 19 kmJuknėnai – 6 km
TAURAGNAI – 19 km

Pavadinimo kilmė

Pasakojama, kad šiose vietose buvę pelkėti miškai, kuriuose augo daug gailių. Daugailių vardas aptinkamas nuo XIII a. Pavadinimas taip pat kildinamas nuo asmenvardžio Daugėla (galbūt tai buvęs dvarininkas, įkūręs Daugailius).
Roviškiai

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 26 km
Gervelėnai – 2 km
Roviškėlės – 1,8 km
Gačionys – 1,9 km
PAPILYS – 8,8 km
Eiskudžiai – 2,1 km
Miliūnai (Pandėlys) – 7 km
Pariškiai – 4,2 km
Raščiūnai (Rokiškis) – 3,8 km
Baryškiai – 1,5 km
Sunkusis bombonešis

Istorija

Pavadinimas sunkusis bombonešis buvo naudojamas dar prieš Antrąjį pasaulinį karą. Tuo metu buvo skiriami dar ir lengvieji bei vidutiniai bombonešiai. Šis klasifikavimas ėmė prarasti prasmę apie Antrojo pasaulinio karo vidurį, kai, didėjant aviacinių variklių galingumui, ėmė keistis lėktuvų galimybės. Naikintuvai ėmė gabenti iki 900 kg bombų, lengvuosius bombonešius imta naudoti kaip vidutinius.
Antrojo pasaulinio karo laikų bombonešiai išsiskyrė galinga gynybine ginkluote, skirta gintis nuo žymiai greitesnių naikintuvų. Britų sunkieji bombonešiai dažnai turėjo tris bokštelius su 8 kulkosvaidžiais. JAV sunkieji bombonešiai, pritaikyti skraidyti rikiuote, turėjo iki 10 kulkosvaidžių ir patrankų, kuriais buvo ginkluoti elektros variklių sukiojami bokšteliai ar rankomis sukiojamos turelės. Kulkosvaidžiai ir patrankos įrengti taip, kad bombonešius pridengtų iš visų pusių – sunkieji bombonešiai paprastai turi uodegos bokštelius, šonines šaudomąsias angas (portas su 12,7 mm kalibro kulkosvaidžiu), viršutinius ir apatinius bokštelius, sukiojamus varikliais. Visa ši kulkosvaidžių gausa sunkiųjų bombonešių grupėms leidžia apsiginti ir be naikintuvų palydos.
Amerikiečiai bombonešiuose „B-17“ ir „B-24“ naudojo „Sperry“ rutulinius bokštelius, kurie buvo efektyvi gynybinė sistema, besisukiojusi horizontaliai 360° kampu ir vertikaliai – 90° kampu, ginkluota pora „M2 Browning“ kulkosvaidžių, efektyvių 900 m spinduliu. Karo pabaigoje imti naudoti bombonešiai „B-29 Superfortress“ turėjo po keturis nuotolinio valdymo bokštelius, kiekvienas ginkluotas pora kulkosvaidžių. Bokštelių kulkosvaidžiai buvo valdomi naudojant taikymo sistemą su analoginiu kompiuteriu. Tik galiniame bokštelyje sėdėjo uodegos šaulys.
Po Antrojo pasaulinio karo sunkiaisiais bombonešiais vadino kai kuriuos bombonešius skirtus strateginėms misijoms, bet tokius bombonešius greitai ėmė vadinti strateginiais bombonešiais, o mažesnius bombonešius, su mažesniu veikimo nuotoliu arba mažesniu bombų krovinio geba ėmė vadinti taktiniais bombonešiais. Strateginius sunkiuosius bombonešius „nuvertino“ atsiradusios tarpkontinentinės balistinės raketos, irgi skirtos strateginiams uždaviniams spręsti. Imtos naudoti didelio taiklumo aviacinės bombos padidino bombų smūgio efektyvumą, tad lėktuvams nebereikėjo didelio bombų krovinio. Tačiau išliko tokie didelės galios bombonešiai kaip „B-52 Stratofortress“ (iki 31,5 t bombų) ir „B-2 Spirit“ (iki 23 t bombų), naudojami prireikus vienu skrydžiu nugabenti dešimtis tonų bombų.
Simanonys

Istorija

XIX a. pab. buvo palivarkas Pagirių valsčiuje, Čekavičių valda.
Kalakali

Istorija

Pavadinimas kilo nuo kalcio oksido, kuris išgaunamas netoliese, telkinių.