google/wiki40b huggingface dataset:
Sabina Gecevičiūtė

Sabina Gecevičiūtė (g. 1912 m. lapkričio 2 d. Kybartuose) – Lietuvos zoologė, biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija

1938 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1954 m. biologijos mokslų kandidatė.
1945–1947 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, 1947–1952 m. – Klaipėdos mokytojų instituto dėstytoja, 1947–1951 m. Gamtos mokslų skyriaus dekanė, biologijos ir geografijos katedros vedėja. 1953–1985 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytoja, 1954–1961 m. Zoologijos katedros vedėja; nuo 1958 m. docentė.

Mokslinė veikla

Nustatė žuvų parazitų faunos rūšinę sudėtį (131 rūšis), išskyrė pavojingiausias rūšis, ištyrė Kuršių marių žuvų parazitus.
Damotas

Istorija

Damoto atsiradimui įtakos turėjo Ausano, o vėliau Saabos kolonistai I tūkst. pr. m. e. pirmoje pusėje kolonizavę šį kraštą. Jie iš Azijos atnešė pažangesnę kultūrą. Nėra vieningai sutariama, kiek valstybės atsiradimui reikšmės turėjo vietinis proto-etiopinis substratas. Vieni laiko damoto tautą proto-etiopų ir saabėjų mišiniu, o kiti - saabos kultūros įtakotais proto-etiopais.
Damoto sostinė greičiausiai buvo Jeha, kurios pirmieji statiniai datuojami VIII a. pr. m. e. Joje pastatyta saabėjų stiliaus Didžioji šventykla. 
Atokesnė padėtis kitų Jemeno valstybių atžvilgiu nulėmė tai, kad Damotas niekada nebuvo užkariautas ir vystėsi savarankiškai. Bet jo kultūra ir politika tikriausiai vystėsi labai priklausoma nuo Saabos. V a. pr. m. e., Pietų Arabijoje nunykus Saabai, Damotas irgi nusilpo, o jo vietoje susikūrė daug smulkių valstybėlių. 
Prieš mūsų eros pradžią tame pačiame regione susiformavo Aksumo imperija, tačiau nėra iki galo aišku, kokie jo santykiai su senesniu Damotu.
Biržų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Maizišų piliakalnis 21 kmKauprės piliakalnis 16 kmGedučių piliakalnis 29 kmKūlinių piliakalnis 23 kmJersikos piliakalnis 20 kmAknystės piliakalnis 19 kmPakšanų piliakalnis 24 kmBuivišų piliakalnis 36 km
Avakumas

Avakumas (rus. Аввакум), Avakumas Petrovičius, protopopas Avakumas) – rusų religinis veikėjas ir rašytojas.

Biografija

Tiksli gimimo data nežinoma. Manoma, kad gimė 1620 m. ar 1621 m. Grigorovo kaime, centrinėje Žemutinio Naugardo srities dalyje. Kilęs iš žemesniųjų dvarininkų tarpo. Provincijoje tapęs šventiku, nesugyveno su vietos valdžia ir žmonėmis, nuolat su jais kivirčijosi ir buvo mušamas. Iš ten pabėgo į Maskvą, kur suartėjo su aukštesniąja dvasininkija ir caro aplinka. 1653 m., kai patriarchas Nikonas pradėjo pertvarkyti rusų maldų knygas ir bažnytines apeigas, Avakumas, sekdamas graikų pavyzdžiu, stojo griežčiausion opozicijon prieš vykdytas reformas ir tapo sentikių vadovu. Avakumo nuomone, reformos siejo stačiatikius su katalikybe. Patriarchas Nikonas su visa opozicija, ypač su Avakumu, elgėsi žiauriai, tačiau taip tik sustiprino opozicinį judėjimą. Avakumas buvo ištremtas į Tobolsko guberniją, Daūriją (Užbaikalė), Mezenę, Pustozerską.
Tremtyje Avakumas toliau skelbė savo idėjas, pasisakė prieš Nikoną ir carą, kuris esą pasidavęs Nikono įtakai.
1682 m. Avakumas dėl savo tikėjimo buvo sudegintas ant laužo. 1916 m. sentikių bažnyčia paskelbė šventuoju.
AIESEC

AIESEC (Association Internationale des Étudiants en Sciences Économiques et Commerciales akronimas) yra tarptautinė, ne pelno siekianti, nepolitinė, jaunimo valdoma organizacija pasaulyje. Ji save apibrėžia „tarptautinis tinklas jauniems žmonėms, siekiantiems atrasti ir vystyti savo lyderystės potencialą bei įgūdžius per tarptautines stažuočių ir savanorystės galimybes, taip prisidedant prie savų valstybių ir visuomenių vystymosi“.
Tarptautinė AIESEC centrinė būstinė šiuo metu yra Montrealyje (Kanada). Šis jaunimo tinklas 2019 m. sausio duomenimis apima 33,238 jaunimo iš 124 šalių ir teritorijų ir įvykdo maždaug 40,000 mainų kiekvienais metais.
AIESEC Vizija - Taikos ir žmonijos potencialo išpildymas per lyderystę organizuojant ir dalyvaujant tarptautiniuose kultūriniuose mainuose. AIESEC lyderystę įvardija per keturias lyderystės savybes: savęs supratimas, kitų įkvėpimas, problemų sprendimas ir pasaulio suvokimas.
Organizacijos pagrindinė veikla - tarptautinių stažuočių programų organizavimas. Jų esmė – lyderystės ir visuomenės tobulinimas, vykdant kultūrinius mainus tarp valstybių. Jauni asmenys vyksta į kitas šalis dirbti ar savanoriauti įmonėse, startuoliuose, nevyriausybinėse organizacijose ar mokyklose tobulinant lyderystę ir darant teigiamą poveikį visuomenei. Remdamiesi šiomis programomis, Lietuvoje taip pat vykdomi įvairius socialiniai projektai, padedama įmonėms stiprinti savo veiklą bei ugdyti jų personalą.

AIESEC istorija

Idėja apie tokią organizaciją gimė 1930 metais, kai mokyklos, specializuojančios verslo srityje, apsikeitė informacija apie savo studijų kryptis. 1930-ųjų pabaigoje jau buvo pradėtos vykdyti stažuočių programos tarp šalių, jų pačių iniciatyva, ir tai tapo stabilia ir stipria jėga prieš Antrąjį pasaulinį karą. Neformali veikla „padėti vystyti draugiškus santykius tarp šalių narių“ prasidėjo 1946 m. AIESEC oficialiai įkurtas buvo 1948 m. drauge su 7 šalimis: Danija, Švedija, Suomija, Prancūzija, Nyderlandais, Norvegija ir Belgija.
Kaniavėlė

Istorija

XIX a. pab. Kaniavėlėje buvo dvaras ir palivarkas.
Nakheel Harbour Tower

Nakheel Harbour Tower - aukščiausias pasaulyje gyvenamasis pastatas. Stato Dubajaus (Jungtiniai Arabų Emyratai) bendrovė „Nakheel Properties". Aukštis - per 1000 metrų. Sudaro tarpusavyje sujungti 4 dangoraižiai. Miesto centre statomas bokštas bus stambus transporto mazgas: jūrų uostas, metro bei traukinių stotis.

Skaičiai

Bokšte gyvens 55 000, dirbs 45 000 žmonių. Pastato plotas - 27 hektarai. Daugiau nei 250 000 m² viešbučių ploto, daugiau nei 100 000 m² prekybinio ploto. Manoma, kad per metus bokštą aplankys milijonai lankytojų.
Ikarus

Ikarus – autobusų kompanija, įsikūrusi Vengrijoje, jų pagaminti autobusai vis dar važinėja daugumos buvusių socialistinių šalių gatvėse. Pagrindinė gamykla ir administracija yra įsikūrę Budapešte (Vengrija), kitos gamyklos stovi Debrecene (Vengrija). Dabar bendrovė vadinasi IKARUS Vehicle Manufacturing Co. Ltd.

Istorija

„Ikarus“ kompanija įsikūrė 1895 m. tuometinėje Austrijos – Vengrijos imperijoje. Tada ji vadinosi Uhri Imre Kovács- és Kocsigyártó Üzeme ('Imrės Uhrio kalvių dirbtuvės ir vežimų gamykla').
1913 m. kompanija susitelkė automobilių gamyboje. Didėjant automobilių poreikiui per Pirmąjį pasaulinį karą kompanija daug uždirbo. 1927 m. kompanija laimėjo tarptautinį konkursą, pagal kurį ėmė gaminti 60 autobusų.
Naujas jos etapas prasidėjo 1933 m., kai įmonė buvo nupirkta ir tapo gana nemažu fabriku. 1947 m. ji pradėjo specializuotis tik autobusų gamyboje ir greitai tapo pačia didžiausia pasaulyje autobusų gamykla. 1972–1985 m. įmonei buvo „aukso amžius“. Nors ir buvo valdoma pagal penkmečio planus, įmonė tuomet autobusus pardavinėjo visam pasauliui, „Ikarus“ autobusą buvo galima išvysti visuose žemynuose ir daugumoje šalių, netgi Jungtinėse Amerikos Valstijose. 1991 m. ji tapo privačia ir iki šiol specializuojasi gamindama naujos kartos autobusus. Tais pačiais metais atidaroma įmonė „American IKARUS Inc“. ir jau 1993 m. didžiausias Šiaurės Amerikos autobusų pardavėjas „NABI Inc.“ (North American Bus Industries) perka 25 % įmonės produkcijos.
2008 m. įmonė žada Peru sostinėje Limoje pradėti statyti naują gamyklą, projekto vertė – apie 70 mln. eurų. Šiuo žingsniu „Ikarus“ nori įsitvirtinti Pietų Amerikos rinkoje.
5 minutės

5 minutės – pramoginis leidinys jaunimui, ėjęs 1990–1992 m. Šiauliuose.

Istorija

Įsteigė ir leido Šiaulių miesto Kultūros centras, nuo 1991 m. Laisvalaikio centras, nuo 1992 m. – UAB „Šiaulių kraštas“. Tiražas 1990 m. – 6250 egz., 1992 m. – 13 300 egz.
Rašė apie muziką, meną, kultūrą, laisvalaikį.
Redaktorius Rolandas Parafinavičius.
Lietuvių studentų susišelpimo draugija

Lietuvių studentų susišelpimo draugija – visuomeninė šalpos organizacija, veikusi 1922–1940 m. Kaune.

Veikla

Įkurta 1922 m. sausio mėn. Turėjo dvi valgyklas, parduotuvę, alaus barą, kino teatrą, skaityklą ir biblioteką savo nariams, vasaros metu Vytauto parke – užkandinę. Iš gauto pelno teikė paramą neturtingiems kairiųjų pažiūrų studentams, pvz., 1938 m. suteikta 60 nepalūkaninių paskolų ir 6 stipendijos. 1939 m. Lietuvių studentų susišelpimo draugijoje buvo 211 narių. Svarbiausi rėmėjai: Vaclovas Biržiška, Vincas Čepinskis, Vladas Kuzma, Vladas Lašas, Petras Leonas, Albinas Rimka. TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. vadinamosios Liaudies vyriausybės uždaryta.
Adriano šalmas

Adriano šalmas (pranc. casque Adrian) – Prancūzijos kariuomenės plieninis šalmas, naudotas Pirmajame pasauliniame kare. Tai buvo pirmas Prancūzijos armijos plieninis šalmas, kurį prancūzų pėstininkai gavo po ilgos pertraukos. Tokie šalmai pasidarė labai būtini, kai apkasų karo metu galvos žaizdos pasidarė itin dažnos. Į ginkluotę įtrauktas 1915 m., todėl dar vadinamas M15 ar M1915. Pradžioje šiuos šalmus naudojo tik pėstininkai, vėliau – ir kavaleristai bei tankų įgulos. Tarpukaryje šiuos šalmus naudojo daugelio šalių kariuomenės. Prancūzija Antrajame pasauliniame kare naudojo patobulintą šio šalmo variantą M26.
Jerzy Kuryłowicz

Biografija

Mokėsi Lvove, vėliau – Vienoje, kur tėvo noru studijavo ekonomiką ir teisę. I pasaulinio karo metais buvo mobilizuotas į Austrijos kariuomenę, buvo sužeistas, pusantrų metų praleido Rusijos nelaisvėje. Po karo nusprendė atsidėti Rytų kalbų studijoms, tuo buvo susidomėjęs dar mokydamasis Vienoje. Lvove apgynęs romanų filologijos disertaciją (1923), mokslus tęsė Paryžiuje. Drauge su E. Benvenistu (pranc. É. Benveniste), L. Renu (pranc. L. Renou) buvo A. Mejė (pranc. A. Meillet), Ž. Vandrieso (pranc. J. Vendryes) ir kitų to meto žinomų indoeuropeistų mokinys. Bestudijuodamas Prancūzijoje J. Kurylovičius susidomėjo lyginamąja kalbotyra ir indoeuropiečių bei semitų kalbų senųjų laikų istorija. Vėliau ėjo profesoriaus pareigas Lvovo (1926–1946, čia dirbo ir po to, kai TSRS okupavo Vakarų Ukrainą bei per II pasaulinį karą), Vroclavo (1946–1948), Krokuvos Jogailos (1948–1965) universitetuose, pastarajame vadovavo bendrosios kalbotyros katedrai. Po 1956 m. dėstė ne viename Europos ir JAV universitete.

Mokslinė veikla

Daugiausia J. Kurylovičius darbavosi indoeuropeistikos ir semitologijos srityse. Jis pateikė indoeuropiečių prokalbės kirčiavimo rekonstrukciją, 1927 m. hetitų kalboje atrado laringalus ir reikšmingai prisidėjo prie F. de Sosiūro (pranc. F. de Saussure) laringalų teorijos. Iškėlė hipotezę, kad semitų kalbų trijų priebalsių šaknys yra balsių kaitos gramatizavimo rezultatas. Jo darbai apie indoeuropiečių prokalbės gramatinę struktūrą sudaro šiek tiek labiau ginčytiną mokslinio palikimo dalį: kažkada suvaidinę svarbų vaidmenį, dabar daugeliu atžvilgių laikomi pasenusiais.
J. Kurylovičiaus darbų apie bendrąsias kalbotyros problemas nėra daug, tačiau kalbotyros istorijoje jie paliko ryškų pėdsaką. J. Kurylovičiaus pažiūros buvo artimos XX a. 4-to ir 5-to dešimtmečių funkcinės pakraipos struktūralizmui, nors šio mokslininko neišeina priskirti nė vienai didesnei to laikotarpio kalbotyros mokyklai. Sutikdamas su struktūralistų kalbos kaip „grynų santykių sistemos“ samprata, kitaip negu dauguma struktūralistų, jis aktyviai tyrė kalbos sistemos raidos klausimus. Vienas iš didžiausių J. Kurylovičiaus teorinių laimėjimų – vidinės rekonstrukcijos metodo pagrindimas, siekiant ištirti senąją kalbos būklę: skirtingai nuo klasikinės lyginamosios kalbotyros išorinės rekonstrukcijos metodo, kai remiamasi tolydžiais giminingų kalbų bazinės leksikos garsų atitikmenimis, vidinės rekonstrukcijos metodas grindžiamas tik vienos kalbos duomenimis, o senosios formos atkuriamos nagrinėjant netolydžius žodžių kaitybos ypatumus. Kaip gramatinių kategorijų raidos, jų kilmės ir kalbos pokyčių tyrėjas, J. Kurylovičius yra vienas iš „gramatizavimo teorijos“ pirmtakų.
Be kitų J. Kurylovičiaus įžymių pasiekimų, minėtina jo pateikta linksnių klasifikacija, skirianti vadinamuosius gramatinius ir konkrečiuosius linksnius. Greta L. Jelmslevo (dan. L. Hjelmslev), R. Jakobsono (angl. R. Jakobson), Č. Filmoro (angl. Ch. Fillmore) teorijų, šis J. Kurylovičiaus linksnių skirstymas tapo viena iš pagrindinių linksnio semantikos traktuočių bei sintaksinės ir semantinės darybos skirčių.
Kodėl aš nesu krikščionis

Kodėl nesu krikščionis (angl. Why I Am Not a Christian) – britų filosofo Bertrand Russell esė, kurioje aptarinėjami ir paneigiami argumentai už Dievo egzistavimą (kosmologinis argumentas, teleologinis argumentas ir kiti). Taip pat kažkiek kritikuoja atskiras Naujojo Testamento vietas, Jėzaus citatas, krikščioniškąją teologiją. Išreiškia abejones Jėzaus istoriškumu, o krikščionybę, kaip organizuotą religiją, laiko pagrindiniu moralinio progreso priešu.
Britų žurnalas The Independent šią knygą gyrė už griežtą logiką (devastating in its use of cold logic), o Niujorko viešoji biblioteka įtraukė į svarbiausių XX a. knygų sąrašą.
Milanuvo valsčius

Administracinis suskirstymas

Cichostuvas, Cichostuv Kolonija, Čeberakai, Kopina, Kostrai, Milanuvas, Okalevas, Radčė, Rudnas, Rudzenecas, Zelenecas.
Brno

Istorija

Miestas pirmą kartą paminėtas 1091 m., nors čia gyventa nuo V a. XI a. pabaigoje buvo Pršemislų giminės kunigaikščių valdų centras, nuo XII pabaigos – Moravijos markgrafų rezidencija. Miesto teisės suteiktos 1243 m. XIII-XIV a. miestas kolonizuotas vokiečių, 1526–1918 m. priklausė Habsburgų imperijai. Ilgą laiką buvo tvirtovė Spielberg (Špilberk; pastatyta XIII a., perstatyta XVI–XVIII), kuri Austrijos imperijos metu iki 1858 m. buvo naudojama kaip kalėjimas. Jame daugiausiai laikyti politiniai kaliniai. 1805 m. netoli Brno įvyko Austerlico mūšis. XIX a. miestas augo kaip pramoninis centras, iki šiol vadinamas „Čekišku Mančesteriu“. 1839 m. Brno tapo pirmuoju Čekijoje miestu, kurį pasiekė geležinkelis. 1869 m. mieste paleistas pirmasis Čekijoje arklinis tramvajus. 1849–1918 m. buvo Moravijos karališkosios žemės sostinė, 1918–1993 m. Čekoslovakijos srities centras. 1899 m. įkurtas Brno universitetas. II pasaulinio karo metais miestas buvo smarkiai nusiaubtas ir nors jis buvo visiškai atstatytas, jau niekada nebeatgavo pirmykščio spindesio. Dėl klestinčių teatrų ir daugybės muziejų Brno tapo reikšmingu kultūros centru.

Architektūra

Nuo XIII a. Brno miesto planas buvo netaisyklingas. Nuo XVII–XVIII a. buvo koreguojamos upių vagos, tiesti žiediniai bulvarai. Mieste gausu architektūros paminklų – XIII a. Špilberko pilis, gotikinės šv. Jokūbo, šv. Petro ir Povilo, šv. Tomo bažnyčios, dvejos rotušės, keli vienuolynai ir rūmai. XX a. pastatyta funkcionalizmo architektūros pastatų: vokiečių architekto L. M. der Rohe projektuota Tugendhato vila (2001 m. įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą), Moravijos bankas, pašto rūmai.

Sportas

Šalia miesto veikia specialiai lenktynėms įrengta Brno trasa.
Michailas Lermontovas

Biografija

Michailas Lermontovas gimė atsargos majoro Jurijaus Lermontovo šeimoje. M. Lermontovas buvo gabus viskam: grojo keliais instrumentais, puikiai piešė, daug skaitė. 1828 m. senelė jį atvežė į Kilmingųjų pensioną prie Maskvos universiteto. Pensione, pasižyminčiame literatūrinėmis tradicijomis, Lermontovas sukūrė pirmuosius eilėraščius, kuriuose siekė įprasminti katastrofišką pasaulio sukilimą ir antitezes. Jiems taip pat būdinga ir baironiška problematika – neeilinės asmenybės susidūrimas su visuomene, ir šileriškas nesitaikstymas su viešpataujančia pasaulyje neteisybe, protestas prieš tironiją. Rašyti eiles jam buvo būtinybė – jos atstojo dienoraštį. 
1830 m. M. Lermontovas įstojo į Maskvos universitetą. Mokslas moralės ir politikos skyriuje jo netenkino, todėl kitais metais jis perėjo į filologijos mokslų skyrių. Ten vyko studentų sąjūdis, į kurį M. Lermontovas aktyviai įsijungė, dalyvavo studentų protesto akcijose. Jo nuotaikas studijų metais liudija dažniau skambantys politiniai motyvai eilėraščiuose. Asmeniniame gyvenime M. Lermontovą persekiojo nusivylimai - už kito ištekėjo poeto mylimoji. Studijų metu parašė apie 200 eilėraščių.
1832 m. pavasarį M. Lermontovui teko palikti universitetą ir  išvažiuoti iš Maskvos - egzaminų metu jis atsakinėjo ne taip, kaip dėstė profesoriai ir, susiginčijęs, užsitraukė jų rūstybę. Tų pačių metų rudenį M. Lermontovas įstojo į Peterburgo gvardijos praporščikų ir kavalerijos junkerių mokyklą. Kaip vėliau rašė, tai buvo dveji baisūs metai - jį slėgė tos mokyklos absoliutus dvasinis vakuumas. Nuo 1834 m. jis tarnavo husarų gvardijos pulke Carskoje Selo.
Artemisa

Istorija

Artemisa įkurta 1803 m. Ilgą laiką buvo cukranendrių, vaisių ir tabako auginimo centras. 1970–2010 m. priklausė Pinar del Rijo provincijai.
Antanas Paulavičius

Antanas Paulavičius (1924 m. sausio 2 d. Anykščiuose – 2008 m. kovo 28 d. Kaune) – pedagogas, chorvedys, kompozitorius, literatas.

Biografija

1944 m. baigė Anykščių gimnaziją, 1945–1946 m. Vilniaus muzikos mokykloje mokėsi smuikuoti (dėst. E. Bekerienė), 1945–1948 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos – filologijos fakultete.
1948 m. su tėvais ištremtas į Sibiro Krasnojarsko kraštą – Orešną, o 1949 m. – į Bogučianą. Dėstė muziką Orešnos mokykloje, buvo klubo meno vadovas, iš studentų lietuvių subūrė vyrų vokalinį ansamblį ir kapelą. Patekęs į Bogučianą, dėstė muziką ir vokiečių kalbą, vadovavo chorui vidurinėje mokykloje, dirbo muzikos vadovu vaikų namuose ir vaikų darželyje.
1956 m. vasarą grįžo į Lietuvą, 1957–1960 m. neakivaizdiniu būdu tęsė studijas Vilniaus universitete, tobulinosi Liaudies kūrybos namų rengiamuose kompozitorių mėgėjų kursuose.
1956 m. pradėjo mokytojauti Viduklėje, o po metų perkeltas į Raseinius. Čia dirbo septynmetėje mokykloje ir kultūros namuose, nuo 1960 m. – Raseinių vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, nuo 1963 m. – direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams. 1965–1970 m. – Raseinių vaikų muzikos mokyklos direktorius. Taip pat dirbo ir su chorais. Suorganizavo didelį vidurinės mokyklos vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą, kurį parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei. Vadovavo siuvimo fabriko „Šatrija“ ir kolūkio „Mituva" chorams – pastarasis 1957 m. – I respublikinio jaunimo festivalio Vilniuje laureatas.
1970–1984 m. muziką ir dainavimą dėstė Kauno 27-ojoje vidurinėje mokykloje, vadovavo moksleivių chorams ir vokaliniams ansambliams bei pučiamųjų orkestrui. Jaunių choras 1977 m. III respublikinės moksleivių dainų šventės laureatas, vokaliniai ansambliai dalyvaudavo „Dainų dainelės" konkursuose.
1972–1989 m. vadovavo Kauno farmacininkų vokaliniam ansambliui „Salvija“. 1988 m. pirmas Lietuvoje suorganizavo Kauno politinių kalinių ir tremtinių mišrųjį chorą ir su juo išplėtojo plačią koncertinę veiklą – dalyvavo televizijos laidose, ėmė rengti poezijos ir dainų šventes „Leiskit į tėvynę“ (pirmoji – 1991 m. Kaune, antroji – 1993 m. Vilniuje, trečioji – 1995 m. Panevėžyje, ketvirtoji – 1997 m. Klaipėdoje). Choras „Ilgesys" dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje Vilniuje, 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Kaune ir Vilniuje.
A. Paulavičius buvo Raseinių rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, 1978 m. – Kauno miesto dainų šventės dirigentas, 1990 m. – tautinės dainų šventės Vilniuje ir 1994 m. – I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune dirigentas.
Sukūrė dainų chorams ir vokaliniams ansambliams, kurių dalis išspausdinta knygose „Malda už tėvynę“ (1992 m.) ir „Tėviškės varpai" (1994 m.). Pasireiškė ir kaip poetas (daug dainų parašyta pagal jo paties tekstus), ir kaip prozininkas – parašė prisiminimų, apysakų, dramos ir kitokių kūrinių, kurių nemaža išleista.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Skaistgirio seniūnija

Geografija

Seniūnijos centras yra 17 km į vakarus nuo Joniškio. Skaistgirio seniūnija ribojasi su Latvijos Respublika, Žagarės seniūnija, Rudiškių seniūnija, Satkūnų seniūnija ir Joniškio seniūnija. Teritoriją kerta krašto kelias  153  Joniškis–Žagarė–Naujoji Akmenė , magistralinis naftotiekis.
Seniūnijos teritorijoje yra Vilkijos hidrografinis draustinis, pirmasis respublikoje 1963 m. įkurtas 10 ha miestelio parkas, jame amfiteatras – vasaros estrada, architektūrinis paminklas – Šv. Jurgio bažnyčia ir vienintelės visoje Žemaičių vyskupijoje Kryžiaus kelių stotys, Mergiūnų kaimo koplyčia, tautosakininko ir švietėjo Mato Slančiausko muziejus Reibinių kaime, Skaistgirio dolomito karjeras, tvenkiniai. Gilios aplinkos grožio puoselėjimo tradicijos; 1965 m. skaistgiriečiai pirmieji Respublikoje apdovanoti už tvarkingą ir gražią aplinką.
Algoritmas

Panaudojimas

Dažniausiai algoritmo sąvoka naudojama informatikoje užrašant kompiuterines programas. Tokiu atveju algoritmų užrašymui naudojami įvairūs susitarimai – programavimo kalbos. Dažniausiai mokymosi tikslams naudojama Pascal programavimo kalba arba pseudokalba, kai norime algoritmą publikuoti viešai.

Algoritmas kasdieniniame gyvenime

Gyvenime dažnai susiduriame su algoritmo sinonimais: instrukcijomis, nurodymais ir taisyklėmis, kurių nežinodami negalėtume atlikti tam tikrų veiksmų. Tačiau kartais šie aprašymai stokoja tikslumo. Taigi bendrai algoritmą būtų galima apibūdinti kaip tikslių nurodymų seką tam, kas turės atlikti konkrečią užduotį. Daugelį kasdieninės veiklos rezultatų pasiekiame net nesusimąstydami, kad vykdome tam tikrą algoritmą (sinonimai psichologijoje: įprotis, įgūdis, įgimtas ar įgytas refleksas). Jie mums reikalingi: išgyventi (savisaugai), prisitaikyti (adaptacijai), reikiamai vietovei pasiekti, prietaisams įjungti, išjungti bei naudoti, pirmajai pagalbai suteikti, maistui pagal receptą gaminti, matematiniams uždaviniams spręsti ir pan. Pagaliau, mūsų visą dieną (įvardinus jos tikslus) galima būtų pavadinti algoritmu, nes ji turi savo dienotvarkę, t. y. veiksmų atlikimo tvarką. Kartais sukeitus algoritmo veiksmus rezultatas nepakinta. Tačiau vykdant kai kuriuos algoritmus veiksmų sukeitimas gali sugriauti visą tolimesnę algoritmo eigą.
Protėjas (palydovas)

Atradimas

Palydovas atrastas 1989 m. liepą iš erdvėlaivio Voyager 2, tyrusio Neptūną, darytų nuotraukų. Iš karto po atradimo buvo suteiktas laikinas S/1989 N 1 pavadinimas. Vėliau pavadintas senovės graikų jūrų dievo Protėjo vardu.

Charakteristikos

Protėjas yra vienas tamsiausių Saulės sistemos kūnų. Jis (kaip ir Saturno palydovas Febė) atspindi tik apie 6 procentus į jį krintančios Saulės šviesos. Paviršius gausiai nusėtas krateriais.