google/wiki40b huggingface dataset:
Laumių paminklas partizanams

Paminklas

Stovi Laumių miške, pakelėje, ties kryžkele su miško keliuku, vedančiu link Puokės. Tai tipinis betoninis, trikampis stačiasienis atminimo ženklas su Vyčio kryžiaus siluetu viršūnėje, įmontuotas į apskritą betoninį postamentą. Priekinio fasado plokštumoje įrašyta „ŠIAME MIŠKE / 1945 08 05 / ŽUVO LIETUVOS / LAISVĖS ARMIJOS / PARTIZANAI“, dešinėje pusėje – „BŪRIO VADAS / ALBERTAS / JASMONTAS-ŽIOGAS / G. 1915 M. / ALEKSANDRA / TAURYLAITĖ / JANČAUSKIENĖ / G. 1920 M. / LEONAS / ŠARAPNICKAS / KAZIMIERAS TAURYLA“, kairėje pusėje – „PARTIZANŲ RĖMĖJAI / ALEKSANDRA / LIUBINOVIČIŪTĖ / JANČAUSKIENĖ / G. 1911 M. / PETRAS LAUKINEITIS“.
Aukštis – 1,58 m. Paminklinės teritorijos plotas – 4 m².

Istorija

Sovietų armijai 1944 m. okupavus Žemaitiją, Platelių - Ylakių apylinkių miškuose pradėjo kurtis Lietuvos laisvės armijos Žemaičių legiono partizanų būriai. Ylakių apylinkėje veikusiam būriui vadovavo 1941 m. birželio sukilimo dalyvis Albertas Jasmontas–Žiogas, dirbęs Ylakiuose policininku, 1944 m. pabaigoje pabėgęs iš sovietų kariuomenės. Būriui priklausė A. Jasmonto jaunesnysis brolis Edvardas Jasmontas–Barzda, Leonas Šarapnickas, Kazimieras Tauryla ir kiti kovotojai.
1945 m. rugpjūčio 5 d. Pliktelės miške, įeinančiame į Laumių miškų masyvą, netoli partizanų ryšininko Petro Laukineičio sodybos Gailiškių kaime būrį apsupo NKVD kariuomenė. Susišaudymo metu žuvo būrio vadas A. Jasmontas (g. 1919 m. Kražiškių k.), partizanai L. Šarapnickas (gyv. Medsėdžių k.), K. Tauryla (gyv. Ylakiuose) ir partizanams valgyti atnešusi rėmėja Aleksandra Jančiauskienė (K. Taurylos duktė; g. 1920 m., gyv. Ylakiuose). Kita partizanų rėmėja Aleksandra Julė Liubinovičiūtė–Jančiauskienė (g. 1911 m., gyv. Gailiškių k.) mūšio metu buvo sužeista, pasiekė Gailiškius, ten enkavedistų nušauta.  Žuvusiųjų kūnai buvo nuvežti į apskrities centrą Mažeikius, pamesti turgaus aikštėje, vėliau nuvežti į miesto pakraštyje buvusį durpyną. Partizanų rėmėjas P. Laukineitis buvo suimtas, išvežtas tardyti į Sedą, ten 1945 m. nužudytas.
Žuvusiems atminti 2007 m. Laumių miške pastatytas tipinis atminimo ženklas (autorius Romas Navickas).
Wijaya FC

Istorija

Klubas įkurtas 1989 m.
Fjordas

Fjordas – ledyno pergilintas slėnis, paprastai siauras, tęsiasi žemiau jūros lygio ir užpiltas druskingu jūros vandeniu. Fjordas susidaro, kai ledynas atsitraukia, palikdamas U formos slėnį labai stačiais kraštais, ir jūros vanduo jį užlieja. Gylis gali siekti daugiau nei kilometrą. Galinė morena, susiformavusi slenkant ledynui, yra fjordo gale po vandeniu, todėl vieta, kur fjordas jungiasi su jūra, yra šiek tiek seklesnė.
Norvegijoje prie bendro fjordų formavimosi proceso prisidėjo dar ir tai, kad slegiamas ledyno žemės paviršius nugrimzdo, dėl to ledyno suformuotas slėnis yra žymiai gilesnis nei jį supanti jūra. Po ledyno ištirpimo žemės paviršius ėmė kilti į buvusią padėtį, tačiau labai lėtai (iki šiol Norvegija per metus pakyla maždaug 1 cm), dėl to, pvz., Sognės fjordas yra 1 300 m gylio, tuo tarpu Šiaurės jūros vidutinis gylis yra 94 m, o giliausia vieta nesiekia 775 m.
Fjordai puikiai tinka įrengti uostams, laivų statykloms, vystyti žuvininkystę.
Medeikių pagrindinė mokykla

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose mokykla pirmą kartą paminėta 1904 m. Čia veikė dviklasė liaudies pradinė mokykla, kurioje mokėsi Medeikių ir aplinkinių kaimų vaikai. Pamokos vyko rusų kalba. 1918 m. įkurta keturklasė pradinė mokykla. 1928 m. pradėtas įvesti visuotinis pradinis mokymas. 1949 m. mokykla tapo septynmete, 1954 m. atidaryta 8-ta, o po metų ir 9-ta klasė. 1958 m. pavasarį išleista pirmoji abiturientų laida. 1976–1977 m. pastatytas dabartinis mokyklos pastatas. 1977–1978 m. Medeikių vidurinėje mokykloje buvo didžiausias mokinių skaičius – 279 mokiniai. Vidurinė mokykla 1994 m. pavadinama pagrindine 9 klasių mokykla. 1999 m. pereinama prie dešimtmečio mokymo, mokykla tapo pagrindine dešimtmete.
Juozas Galiauskas

Biografija

1976 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas psichiatras.
Ukmergės psichikos sveikatos centro direktorius, Respublikinės Kauno psichiatrinės ligoninės, Anykščių PSC, Jasiuliškių pensiono gydytojas psichiatras.
Tremtinių ir politinių kalinių sąjungos, 2003 m. Tėvynės sąjungos Ukmergės rajono skyriaus narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Janina Galiauskienė, vaikas Ingrida.
Angaros kalvagūbris

Angaros kalvagūbris (rus. Ангарский кряж) – kalvagūbris, besidriekiantis Rusijoje, Vidurinio Sibiro plokščiakalnio pietryčiuose, daugiausia Angaros baseine. Nusitęsęs iš pietvakarių į šiaurės rytus ~800 km. Aukštis siekia 1022 m. Sudarytas iš keleto lygiagrečių gūbrių, atskirtų upių slėniais. Angara, kirsdama kalvagūbrį sudaro slenksčius.
Šiaurės rytinė Angaros kalvagūbrio dalis apaugusi maumedžių taiga, pietvakarinė – pušų miškais su kėnių ir kedrų taigos masyvais.
Tommaso Campanella

Biografija ir filosofinės idėjos

Įstojęs į dominikonų ordiną, jis pasinėrė į filosofijos ir teologijos studijas. Vieno disputo metu išgirdęs apie B. Telezijaus gamtos filosofiją, jis susidomėjo ja ir pasidarė jos šalininku. Savarankiška T. Kampanelos mąstysena atkreipė inkvizicijos dėmesį – jį ėmė persekioti. 1593 m. jis antrą kartą buvo sučiuptas ir perkeltas į Romos kalėjimą. Mėgindamas išsisukti, T. Kampanela griebėsi gudrybės: parašė pora veikalų, kuriuose pasisakė prieš Reformaciją ir palaikė popiežiaus pretenzijas suvienyti visus krikščionis. Didelę savo veikalų dalį T. Kampanela parašė kalėjimuose, kuriuose jis praleido daugiau kaip 33 metus. Jo plunksnai priklauso veikalai iš įvairių mokslo sričių – filosofijos, politikos, astronomijos, teologijos, fizikos, matematikos, medicinos, logikos, poetikos ir t. t. T. Kampanelos vardą išgarsino utopinis romanas „Saulės miestas“, parašytas 1602 m. italų kalba, paties autoriaus 1613 m. išverstas į lotynų kalbą.
Ilganosė smėliabitė

Biologija

Ilganosė smėliabitė skraido birželio–liepos mėnesiais. Pasirenka kalvų šlaitus, dykvietes tarp dirbamų laukų, žvyro karjerus. Per metus gyvena viena vabzdžių karta. Lanko vaistinio godo žiedus. Veisiasi pavieniui ant žvyringo priesmėlio ar priemolio su reta žoline danga dirvožemyje išraustais urveliais. Kolonijų nesudaro.
Bojakos departamentas

Geografija

Didžioji provincijos dalis išsidėsčiusi Rytų Kordiljeroje, tačiau vakaruose siauru ruožu pasiekia Magdalenos upę. Aukščiausia departamento vieta – 5380 m, Sierra Nevada del Cocuy kalnagūbryje. Dalį departamento užima plynaukštė, vadinama Altiplano. Klimatas labai priklauso nuo aukščio.

Ekonomika

Auginami kukurūzai, kviečiai, cukranendrės, daržovės, bananai, kava, vaisiai ir kt. Pieninė ir mėsinė gyvulininkystė. Turizmas.
Petrovacas (Juodkalnija)

Istorija

Gyvenvietė žinoma nuo romėnų laikų. Tuo metu buvo pastatyta keletas vilų Medinskio kyšulyje. Po Šv. Ilijo bažnyčia rastos IV a. mozaikinės grindys, vilos, pirčių liekanos. Vėliau čia įsikūrė slavų kaimas. XVI a. venecijiečiai mieste pastatė tvirtovę. Dabartinį pavadinimą miestas gavo XX a., kuomet pavadintas serbų karaliaus Petro I garbei.
Klaipėdos rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Veikla

Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 13 d. Savivaldybės meru išrinktas Vaclovas Dačkauskas. Mero pavaduotoja perrinkta Tėvynės sąjungos (konservatorių, politinių kalinių ir tremtinių, krikščioniškųjų demokratų) sąrašo atstovė Rūta Cirtautaitė, Savivaldybės administracijos direktoriumi paskirtas Tėvynės sąjungos atstovas Česlovas Banevičius.
Jonas Grinius (1877)

Jonas Grinius (1877 m. vasario 27 d. Selemos Būda, Sasnavos valsčius – 1954 m. gegužės 24 d. Filadelfija, 1955 m. perlaidotas Čikagoje) – Lietuvos knygnešys, visuomenės veikėjas.

Biografija

Spaudos draudimo metais platino lietuvišką spaudą, dalyvavo Artojų draugijos veikloje. Suvalkijoje organizavo lietuviškus renginius, pirmuosius lietuviškus vaidinimus. 1905 m. įsteigė apsaugos nuo caro žandarų būrius, jiems vadovavo. Persekiojamas Rusijos imperijos valdžios pasitraukė į Vokietiją. Vėliau persikėlė į JAV, apsigyveno Filadelfijoje. 1909–1911 m. laikraščio „Kova“ administratorius. JAV organizavo lietuvių visuomeninę veiklą, lankė išeivių kolonijas, sakė kalbas. Bendradarbiavo „Naujienos“, „Tėvynė“, „Kova“. Lietuvai tapus nepriklausoma valstybe rūpinosi lėšų jai paremti rinkimu, rėmė S. Dariaus ir S. Girėno, F. Vaitkaus skrydžius per Atlantą. Prieš Antrąjį pasaulinį karą savo biblioteką padovanojo Vytauto Didžiojo universitetui.
2012 m. Abu Dabio Grand Prix

Orų prognozė

Savaitė Abu Dabyje prasidėjo didžiule smėlio audra ir po to sekusiu lietumi.
Varžybų metu, prognozuojama, oro sąlygos turėtų būti geresnės. Lietaus, panašu, tikrai turėtų pavykti išvengti – jo tikimybę sinoptikai vertina 0 procentų. Daugiau problemų, greičiausiai, kels stiprus vėjas. Jo keliamos dulkės gali ne tik padengti trasos kelio paviršių, bet ir gerokai pabloginti matomumą.
Oro temperatūra dienomis sieks 32 laipsnius šilumos.
Romanas Plečkaitis

Romanas Plečkaitis (1933 m. rugpjūčio 11 d. Suvalkų krašte, Kalvarijoje –  2009 m. rugpjūčio 17 d.) – lietuvių filosofas, logikas, filosofijos istorijos tyrinėtojas.

Biografija

Baigė Kalvarijos gimnaziją, tačiau dėl lėšų stygiaus negalėjo siekti aukštojo išsilavinimo. Įsidarbino vietiniame laikraštyje korektoriumi. Po vienerių metų įstojo į tuometinį Vilniaus pedagoginį institutą, kuriame studijavo logiką ir psichologiją. 1956 m. Romanas Plečkaitis studijas baigė aukščiausiais balais ir tapo instituto dėstytoju, kuriuo išbuvo iki 1963 m. Būdamas dėstytoju daug dėmesio skyrė mokslinės kvalifikacijos kėlimui. Dėmesys filosofinėms idėjoms jį paskatino rengti mokslų daktaro disertaciją. Jaunajam mokslininkui tuometinėje aplinkoje buvo ne itin palankios sąlygos moksliniams tyrimams. Nemažą įtaką R. Plečkaičiui padarė jo disertacijos vadovas Europos masto mokslininkas, filosofas Vosylius Sezemanas. Jis paskatino Romaną Plečkaitį domėtis Lietuvos filosofijos istorijos raida. Romaną Plečkaitį ypač domino scholastinė logika, kurios pagrindu jis 1963 m. apgynė daktaro disertaciją „Scholastinė logika ir jos žlugimas Lietuvoje“ ir tapo Lietuvos filosofijos istorijos sisteminių tyrimų pradininku.
Tais pačiais metais Romanas Plečkaitis pradėjo dirbti Vilniaus universitete. 1968 m. apgynė filosofijos mokslų daktaro disertaciją "Filosofija Lietuvos mokyklose XVI–XVIII amžiais", o 1971 m. jam buvo suteiktas profesoriaus vardas. 1975 m. profesorius publikavo monografiją „Feodalizmo filosofija Lietuvoje“, kuri 1977 m. įvertinta valstybine premija. 1979 m. suteiktas Lietuvos TSR nusipelniusio mokslo veikėjo garbės vardas.
Nuo 1969 m. R. Plečkaitis taip pat dirbo Lietuvos filosofijos ir sociologijos institute. 1990–2003 m. jis buvo šio instituto tarybos pirmininkas ir Lietuvos filosofijos istorijos skyriaus vadovas, be to, dirbo Vytauto Didžiojo universitete (1991–2002). 1991–1995, 1996–2000, 2001–2005, nuo 2006 m. Lietuvos mokslų akademijos Humanitarinių ir socialinių mokslų skyriaus narys ekspertas. 1993–1999 m., 2003–2008 m. Lietuvos mokslo tarybos narys. 1995 m. Lenkijos Menų ir mokslų akademijos užsienio narys. 2006 m. apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiumi. 2009 m. Krokuvos jėzuitų universitetas Ignatianum  suteikė Garbės daktaro vardą.
Žmona Birutė Plečkaitienė (Markevičiūtė) - bibliotekininkė, dukra Milda Plečkaitytė baigė VU chemijos fakultetą, fizinių mokslų (biochemija) daktarė.
Valentinas Klevas

Valentinas Klevas (g. 1950 m. liepos 12 d. Kaune) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras, profesorius.

Biografija

Mokėsi Kauno VII-joje vidurinėje (Šančių) mokykloje. Baigė mokyklą 1967 m. 1973 m. baigė Vilniaus universiteto pramonės ekonomikos fakultetą. 1990 -ais apsigynė socialinių mokslų daktaro disertaciją. 2000 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras.
1973–1990 m. dirbo Lietuvos energetikos instituto Kompleksinių energetikos tyrimų laboratorijoje, nuo 1993 m. iki dabar Regionų energetikos plėtros laboratorijos vyriausiasis mokslo darbuotojas. Nuo 2003 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas, nuo 2005 m.iki 2016 m. profesorius. 2016 m. KTU senatas suteikė profesoriaus vardą.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų pagrindinė sritis – energetikos ekonomika: regionų energetikos plėtra, energetikos plėtros gairės ir valdymo problemos, šilumos tiekimo strategija, efektyvus energijos vartojimas. Dalyvavo apie 20 energetikos srities tarptautinių projektų. Tarptautinių projektų BACCHUS (2001–2003 m.), RUSE (nuo 2004 m.), SEIPLED (nuo 2006 m.) darbo grupių vadovas.
Auer lazdelė

Auer lazdelė yra kraujo ląstelėse mikroskopinio tyrimo metu aptinkama adatos arba lazdelės formos struktūra. Ji aptinkama piktybinių kraujo ląstelių – blastų citoplazmoje ir yra svarbus kriterijus nustatant leukemijos diagnozę. Auer lazdelės būdingos mieloblastams, limfatinės kilmės ląstelės jų neturi.
Auer lazdelės būdingos ūminei mielogeninei leukemijai ir kai kurioms mielodisplastinių sindromų formoms. Jos taip vadinamos pagal John Auer, amerikiečių fiziologą, kuris jas pirmasis aprašė XX amžiaus pradžioje.
Andžejus Tenčinskis

Andžejus Tenčinskis (1412 arba 1413–1461 m. liepos 16 d.) – Krokuvos vaivada. Vienas iš Trylikamečio karo laikotarpio Lenkijos vadų, gynė Krokuvos miestą nuo Austrijos hercogo Maksimiliano I įsiveržimo. Išpirko iš kryžiuočių Marienburgo pilį.
Suplėšytas į gabalus įsiutusios minios po žiauraus miesto ginklininko mušimo, apie ką buvo sukurta daina apie Andžejaus Tenčinskio nužudymą.
Peutingerio lentelė

Peutingerio lentelė (lot. Tabula Peutingeriana) – senovės Romos žemėlapio pergamentinė kopija, sudaryta XIII a. Elzase vienuolio iš Kolmaro. Jame pavaizduoti Romos imperijos keliai ir pagrindiniai imperijos miestai. Žemėlapis laikomas Austrijos nacionalinėje bibliotekoje Vienoje. Originalus žemėlapis greičiausiai datuojamas ~IV ar V a. ir buvo sukurtas remiantis Agripo parengtu žemėlapiu dar imperatoriaus Augusto laikais. Žemėlapis įgavo savo pavadinimą nuo vieno iš savininkų – Konrado Peutingerio, vokiečių humanisto ir senovės mylėtojo, kuris gyveno XV–XVI a. Peutingerio lentelę sudaro 11 lapų.
Manoma, kad Peutingerio žemėlapyje pavaizduota Sėlių (Cap. Fl. Selliani) dabartinė Dauguvos upė. Taip pat Sarmatijos venedai ir venedai prie Dniestro (Agalingus) upės, Černiachovo kultūros areale bei neurų sala rytuose.
Ekvadoro kosta

Ekvadoro kosta arba Ekvadoro pakrantės regionas (isp. Región Litoral de Ecuador) – viena iš keturių gamtinių Ekvadoro sričių. Apima Ramiojo vandenyno pakrantės ruožą, o rytuose kyla į kalnų (Sieros) sritį. 7 šalies provincijos ar jų dalys patenka į Kostą: Gvajaso, Santa Elenos, Manabi, Santo Domingo de los Cačilaso, El Oro, Los Rioso ir Esmeraldaso. Didžiausias ir svarbiausias miestas – Gvajakilis.
Ekvadoro kosta apima 640 km ilgio šalies pakrantę, salas (didžiausia – Puna) bei pajūrio lygumą. Kostoje driekiasi paplūdimių juostos bei veši mangrovės, o kalvotą pakrantės žemumą raižo daug upių (svarbiausia – Gvajasas). Klimatas karštas, pietuose sausas, einant į šiaurę drėgnėja. Įsteigtas Mačaliljos nacionalinis parkas, Čurutės mangrovių draustinis.
Kostoje gyvena apie pusė Ekvadoro gyventojų (8,5 mln.). Priešingai nei kalnuose ir Amazonijoje, kur gyvena daugiausia indėniškos kilmės žmonės, čia vyrauja juodaodžiai. Jie sudaro 44 % Esmeraldaso provincijos, 10 % Gvajaso, 6 % Manabi gyventojų. Kiti gyventojai daugiausia maišytos rasės (metisai, mulatai), indėnų išlikę nedaug (kajapai, cačilai, emberai).
Kostoje daugiausia verčiamasi vaisių, daržovių auginimu (veši garsiosios Ekvadoro bananų plantacijos), žvejyba, turizmu.
Suvieko Šv. Onos koplyčia

Istorija

Koplyčia buvo įrengta buvusio Suvieko tarybinio ūkio administraciniame pastate. Ją pašventino 2005 m. spalio mėn. vyskupas Jonas Kauneckas.
Senas bažnyčios tradicijas Suvieke byloja atminimo lenta kaimo kapinėse: „Šioje vietoje apie 1522 m. buvo pastatyta Suvieko bažnyčia, o 1863 m. sukilimo metu nugriauta.“
Spalio vėliava

Spalio vėliava – Šeduvos rajono laikraštis, leistas nuo 1951 m. vasario 18 d. iki 1962 m. balandžio 25 d. Šeduvoje.

Istorija

LKP Šeduvos rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos organas, ėjęs du kartus per savaitę. Tiražas 1951 m. – 1000 egz., 1962 m. – 6320 egz.
1962 m. kovo 31 d. Šeduvos rajonas panaikintas, jo teritorija perduota Radviliškio rajonui. Netrukus panaikintas ir laikraštis, teritorijoje platinta Radviliškio „Komunizmo aušra“.
Iharis Babkovas

Iharis Babkovas (brus. Ігар Бабкоў, 1964 m. birželio 2 d. Gomelis), baltarusių poetas, filosofas ir vertėjas.
Orestėja

„Orestėja“ (gr. Ὀρέστεια) – senovės graikų dramaturgo Aischilo trijų dalių tragedija, pasakojanti apie Mikėnų karaliaus Atrėjo šeimos prakeiksmą. Kūrinys parašytas 458 m. pr. m. e. Tais pačiais metais suvaidintas per dievo Dioniso šventę Atėnuose, kur pelnė pirmą vietą.
„Oristėją“ sudaro „Agamemnonas“ (pasakojimas apie Trojos karo didvyrio Agamemnono nužudymą), „Vyno aukotojai“ (dar vadinamas „Choeforomis“ – jame pasakojama apie tai, kaip Agamemnono sūnus Orestas, padedamas sesers Elektros, nužudė savo tėvo žudikus – motiną Klitaimnestrą ir jos meilužį Aigistą. Gelbėdamasis nuo kerštingų erinijų, Orestas pateko į dievų Apolono ir Atėnės globą) ir „Eiminidės“ (persekiojamas keršto deivių erinijų, Orestas nuvyko į teismą Atėnuose. Ten Apolono ir Atėnės pastangomis buvo išteisintas). Tai vienintelė išlikusi senovės graikų dramaturginė trilogija, kurioje iš esmės metaforiškai vaizduojamas nuoseklus Argo perėjimas nuo monarchinio valdymo iki Atėnų demokratinio.
„Oristėja“ kartais klaidingai laikoma tetralogija, nes turėjusi ketvirtą dalį, kuri neišliko – pasakojimą apie Protėją. Manoma, kad Aischilo pabaigai sukurta satyrinė pjesė paremta Homero Odisėjos ketvirtąja knyga, kurioje pasakojama, kaip Agamemnono brolis Menelajas, grįždamas iš Trojos namo, užsuka pas Protėją, norėdamas sužinoti savo ateitį. Mokslininkai ir antikos tyrinėtojai mano, jog pastarasis pasakojimas buvo šalutinė trilogijos dalis, kuria galbūt norėta parodyti žmonijos pergalės prieš gamtą negalimumą.

Siužetas

Grįžusį iš Trojos karo Agamemnoną nužudo jo žmona Klitaimnestra, įsimylėjusi Aigistą, su kuriuo nori valdyti šalį. Klitaimnestros ir Agamemnono sūnus Orestas atkeršija už tėvo mirtį – nužudo Aigistą ir motiną Klitaimnestrą. Apolonas ir Atėnė išgelbsti Orestą nuo keršto deivių erinijų persekiojimo, bet ne visos erinijos jį palieka ramybėje. Apolonas liepia jam keliauti į Tauridę ir atgabenti iš ten deivės Artemidės statulėlę. Su bičiuliu Piladu Orestas laimingai pasiekia Tauridę. Bet čia juos užpuola piemenys ir surištus nuveda pas karalių, kuris nusprendžia juos paaukoti Artemidei. Šventyklos žynė, turėjusi juos nužudyti – Oresto sesuo Ifigenija, kurią graikai pačią aukojo Artemidei. Brolis ir sesuo, vienas kitą pagaliau atpažinę, nusprendžia bėgti iš Tauridės, bet pakilusi audra juodu išmeta į krantą. Būtų jie abu žuvę, jei ne deivė Atėnė Paladė. Ji liepia taurų karaliui išleisti Ifigeniją ir Orestą su visais palydovais į Graikiją. Grįžęs Orestas nužudo karaliaus sostą užgrobusį Aigisto sūnų Aletą, o ištikimam bičiuliui Piladui atiduoda į žmonas savo seserį Elektrą. Ifigenija tampa deivės Artemidės žyne naujoje šventovėje netoli Atėnų.
Orisos istorija

Kalingos klestėjimas

Kalingos valstybė pirmą kartą paminėta VI a. pr. m. e. Ji minima kaip nepaliesta vedų kultūros šalis. Vietiniai gyventojai puoselėjo savitą religiją ir kultūrą. Tai buvo paskutinė karalystė, kurią prie savo imperijos prijungė Maurjų imperatorius Ašoka. Tas prijungimas pareikalavo daugybės karų ir aukų.
Yrant Maurjų imperijai III a. pr. m. e. pabaigoje, Kalinga atsiskyrė viena pirmųjų, čia į valdžią atėjus Mahamegavahanų dinastijai, kurios žymiausias valdovas Kharavela sukūrė tikrą imperiją, pasiekdamas ir Tamilakamą.
Kalingai nuo ankstyvų laikų buvo jūrinė tauta, daug keliavę. Jų dėka indijos kultūra sklido į Pietryčių Aziją, tokiu būdu formuojantis Indosferai.

Susiskaldymo laikotarpis

Apie VI a. Kalinga nusilpo. Kurį laiką ji priklausė Harša imperijai, o vėliau Orisos teritorija suskilo, čia susiformuojant daug smulkių valstybių. Čia valdė daugybė dinastijų.

Čalukjai ir Gangai

795 m. karalius Jajatis suvienijo Kalingą, Košalą ir Utkalą į vientisą imperiją. Vėliau Kalingą valdė Rytų Čalukjai iš Andhros, vėliau – Rytų Gangai (1076–1435). Pastarųjų valstymo metais ypač suklestėjo savita Orisos kultūra ir architektūros stilius.

Musulmonų valdymas

1568 m. baigėsi nepriklausoma Orisos istorija, kuomet Kalinga pralaimėjo Bengalijos sultonatui ir čia įsiveržė Karani dinastijos valdovas. 1576 m. kartu su Bengalija buvo prijungta prie Mogolų imperijos kaip Bengalijos subaho dalis. 1751 m. ją užėmė Maratų imperija.
Prožektorius

Istorija

Vieną iš pirmųjų prožektorių sukonstravo Rusijos meistras Ivanas Kulybinas XIX amžiuje. Tada šviesos šaltinius dar atstodavo žvakės ar žibalinės lempos, tad vos sukonstravus naują išradimą jisai dar nebuvo paplitęs. Užtat prožektorius labai palengvino žmonių darbą pramonės perversmo laikotarpiu. Tada prožektoriaus naudojimas paplito.
Bransko miesto herbas

Bransko miesto herbas (lenk. Herb Brańska) – Bransko miesto herbas, kuris yra naudojamas nuo XV a. amžiaus. Iki 1569 m. Liublino unijos miestas priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Miesto herbe vaizduojamas Vytis.

Aprašas

Raudonos užsklandos Skydo formos herbe vaizduojamas baltas žirgas ant kurio sėdi raitelis su baltais šarvais, iškeltu kalaviju ir mėlynos spalvos skydu su Jogailaičių dvigubu kryžiumi.
Neteisėtas įsibrovimas

Turinys

Vieną naktį į sutuoktinių Karų namus įsibrovė vagis. Maiklas išgirdo triukšmą ir nusikaltėlis pabėgo, gerokai išgąsdinęs Karen. Pora iškvietė policiją ir netrukus pas juos atvyko budintys policininkai Pytas ir Rojus. Simpatiškajam Pytui iš karto patiko Karen ir šis pradeda dažnai lankytis jų namuose. Pradžioje Karai džiaugiasi naujuoju pažįstamu, kuris padeda jiems įsirengti naujausią signalizaciją ir netgi paima Maiklą į budėjimą, kad šis susipažintų su policininkų darbu. Vis dėlto netrukus Karai supranta, kad Pytas rimtai susižavi Karen ir ima laikyti Maiklą kliūtimi judviejų bendrai laimei. Supratę, kad gražiuoju įkyriu policininku atsikratyti nepavyks, Karai kreipiasi pagalbos į Pyto viršininkus, tačiau jų žodis prieš pareigūno liudijimą nieko nereiškia. Galiausiai Maiklas uždaromas į areštinę dėl suklastoto kaltinimo narkotikų laikymu, ir Pytas, pats padėjęs įrengti Karų namuose signalizaciją, ateina pas Karen, tikėdamasis galų gale pelnyti jos pasitikėjimą ir meilę...
Romas

Kokybė

Geras romas yra ilgą laiką brandinamas ąžuolinėse statinėse, panašiai kaip viskis ar konjakas.
Ašvatha

Ašvatha (skr. अश्वत्थ = aśvattha) – Indijos mitologijos pasaulio medis. Minimas „Atharvavedoje“, upanišadose, puranose. Atitinka maldyklinį fikusą (Ficus religiosa). „Bhagavadgytoje“ ašvathos, kaip apversto medžio (arbor inversus), simboliu remiasi Krišna: amžinoji ašvatha auga šakomis į žemę, o šaknimis į viršų. Agnihotros apeigoms ugnis įžiebiama su ašvathos mediena.
Google Chrome

Istorija

Iš pradžių Chrome išleista tik Microsoft Windows platformai, o nuo 2009 m. gruodžio 9 d. atsirado dev ir beta versijos GNU/Linux ir Mac OS X operacinėms sistemoms. Pirmosios versijos šioms sistemoms nevisiškai atitiko Windows versijos funkcionalumą ir visos funkcijos tapo analogiškomis tik nuo 5.0.* versijos.
Pirmoji versija Windows operacinei sistemai buvo išleista 43 kalbomis. Per pirmąsias kelias valandas po išleidimo į Google buvo nusiųsti keli šimtai įvairių pranešimų apie klaidas.