google/wiki40b huggingface dataset:
Jurijus Averbachas

Šachmatų karjera

Pirmasis didelis laimėtas turnyras buvo Maskvos šachmatų čempionatas 1949 m., kuriame aplenkė A. Lilentalį, J. Estriną ir V. Simaginą. 1952 m. Averbachas tapo tarptautiniu didmeistriu. 1954 m. jis laimėjo TSRS čempionatą, aplenkęs Marką Taimanovą, Viktorą Korčnojų, Tigraną Petrosianą, Jefimą Gelerį, Salo Florą ir kitus. 1956 m. čempionate jis pasidalijo pirmą vietą su Taimanovu ir Borisu Spaskiu pagrindiniame turnyre, o po papildomo turnyro liko antras. Vėliau Averbacho dukra Džeinė susituokė su Taimanovu. Kitos Averbacho svarbios pergalės – 1961 m. Vienoje ir 1962 m. Maskvoje. Jis dalyvavo 1953 m. kandidatų turnyre (nugalėtojas žaidė su pasaulio čempionu dėl titulo), bet buvo dešimtas iš penkiolikos. 1958 m. TSRS čempionate Rygoje Averbachas buvo ketvirtas. Averbachas žaidė stipriai ir nugalėjo keletą labai stiprių žaidėjų. Apie tai jis rašė:
…Nežmedinovas turėdamas gerą ataką nugalėdavo daugelį, įskaitant Talį. Bet mano rezultatas prieš jį 8½ – ½ buvo toks, nes nesuteikiau jam galimybės aktyviai žaisti. Kai kur jis bandydavo komplikuoti padėti net sugadindamas savo poziciją, nes norėjo pradėti aktyvius veiksmus.
Averbachas yra žymus endšpilio teoretikas. Jis publikavo daugiau nei 100 analizių, kurios žymiai papildė endšpilio teoriją. 1969 m. Averbachas tapo tarptautiniu arbitru. Jis yra žymus šachmatų žurnalistas. Averbachas buvo leidinių „Šachmati v SSSR“ ir „Šachmati biuletin“ redaktorius.
Averbaco vardu pavadinta keletas šachmatų debiutų variantų, iš kurių žinomiausi – Averbacho variantas senojoje indiškojoje gynyboje: 1.d4 Žf6 2.c4 g6 3.Žc3 Rg7 4.e4 d6 5.Re2 O-O 6.Rg5 bei Averbacho sistema 1. d4 g6, toliau baltiesiems nežaidžiant e4 ir nepervedant į moderniąją gynybą.

Kita veikla

1960 m. Averbachas dirbo tarybinio leidinio „Znanie – sila“ („Žinojimas – jėga“) redaktoriumi, kuriame publikavo mokslines ir mokslinės fantastikos istorijas.
Vaidotas Jukna

Biografija

1992 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, Kūno kultūros dėstytojas.
1994 m. Pakruojo rajono savivaldybės vaikų teisių apsaugos tarnybos vedėjas, 1997–2004 m. Šiaulių Tėvo Benedikto Andruškos pradinės mokyklos direktorius, 2004 m. Šiaulių „Sandoros“ pagrindinės mokyklos mokytojas, 2006 m. UAB „Rimi Lietuva“ Šiaulių Prekybos centro vadybininkas.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Pakruojo rajono skyriaus narys.
1997–1999 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Daiva, vaikai Gaivilė, Gintarė, Juozapas.
Bettino Craxi

Biografija

Studijavo politologiją ir teisę, bet diplomo negavo.
Nuo 1951 m. Italijos socialistų partijos (PSI) narys. 1955–1968 m. savivaldybės tarybos narys, jaunimo organizacijų veikėjas. 1968–1994 m. parlamento narys, dirbo gynybos ir užsienio reikalų rūmuose.
1968–1983 m. PSI parlamentinės frakcijos pirmininkas, laikraščio „Avanti!“ direktorius. 1970 m. PSI nacionalinio sekretoriaus pavaduotojas, 1976 m. sekretorius, 1976–1993 m. partijos lyderis.
1983–1987 m. Italijos Ministras pirmininkas. Jam vadovaujant du kartus padidėjo bendrasis nacionalinis produktas, Italija tapo penktąja ekonomikos dydžiu šalimi, įėjo į G-7. Įvesta lanksti mokesčių skalė, palengvinusi verslo plėtrą. Tačiau B. Kraksis ir kiti socialistai bei koalicijos partneriai krikščionys demokratai buvo apkaltinti korupcija, ryšiais su mafija ir dėl šio skandalo ISP neteko rinkėjų paramos. Vengdamas arešto pabėgo iš šalies ir nuo 1994 m. gyveno Tunise.
1976–1989 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.
Zyggo

Biografija

Deividas Žygas gimė Utenoje. 2011 metais sėkmingai baigė Utenos muzikos mokyklos fortepijono specialybę. Mokėsi Utenos Vyturių pagrindinėje mokykloje, „Saulės“ ir Adolfo Šapokos gimnazijose. Jis buvo didelis aktyvistas, mokslo metais turėjo daugybę užklasinės veiklos. 2015 metais sėkmingai baigė verslo studijas viename iš geriausių Londono koledžų. Pirmąją dainą sukūrė būdamas vos 10 metų.
Alofaaga angos

Alofaaga angos (angl. Alofaaga Blowholes) arba Taga angos – gamtinis objektas Samoa vastybėje, prie vakarinio Savajo salos kranto, netoli Tagos kaimelio. Susidarė į vandenyną nutekėjus lavai iš Savajo ugnikalnių ir vėstant suformavus lavos vamzdžius. Bangos, risdamosis per šias angas dėl spaudimo suformuoja aukštai į orą išsiveržiančias čiurkšles.
Julija Blėdytė

Julija Blėdytė-Stepankienė (1927 m. rugsėjo 25 d. Kubiliūnai, Radviliškio valsčius – 2016 m. lapkričio 22 d. Panevėžys) – Lietuvos teatro aktorė, režisierė.

Biografija

Brolis Vaclovas Blėdis. 1946–1948 m. lankė Panevėžio dramos teatro studiją. 1970 m. stažavo Maskvos Sergejaus Obrazcovo ir 1986 m. Rygos lėlių teatruose.
1948–1983 m. Panevėžio dramos teatro aktorė. Sukūrė apie 70 vaidmenų. 1966 m. su vyru dailininku A. Stepanka įkūrė lėlių teatrą (nuo 1996 m. Panevėžio savivaldybės „Vaikų kaukių teatras“); jo režisierė. Režisavo daugiau, kaip 50 lėlių teatro spektaklių, su jais gastroliavo Čekijoje, Estijoje, Švedijoje, Šiaurės Korėjoje, Rusijoje.
Anšunas

Istorija

Anšunui miesto teisės suteiktos 1958 m.
Vygaudas Keraitis

Biografija

1951 m. pradėjo lankyti Voniškių (Šakių rajonas) pradžios mokyklą, 1962 m. baigė Kidulių vidurinę mokyklą, 1962–1965 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1969–1971 m. mokėsi partinėje mokykloje, 1979 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą.
1965–1969 m. mokytojas, pašto tarnautojas, 1971–1989 m. Kidulių tarybinio ūkio profsąjungos pirmininkas, Eržvilko kolūkio partinės organizacijos sekretorius, 1990–1992 m. Jurbarko moksleivių centro direktoriaus pavaduotojas, 1992–1996 m. Seimo nario padėjėjas sekretorius. 1998 m. UAB „Jurbarko viešbutis“, direktorius. 2007–2008 m. Jurbarko rajono savivaldybės mero pavaduotojas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, 1993–2001 m. LDDP Jurbarko skyriaus tarybos pirmininkas. 2001–2010 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, LSDP tarybos narys, Jurbarko skyriaus pirmininkas.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m. (LDDP sąraše) ir nuo 2007 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys, 1997–2003 m. valdybos narys.
Žmona Irena, vaikai Ramūnas, Gina.
Dobrušas

Istorija

Žinomas nuo 1560 m., kai priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Dobrušas miesto statusą turi nuo 1935 m.
Cacau

Karjera

K. Bareto karjera Vokietijoje prasidėjo penktosios lygos Miuncheno klube „Türk Gücü München“ 2000-01 sezone, po kurio jis nuvyko į  Niurnbergo FC  rezervo komandą. Jis debiutavo 
 Bundeslygoje prieš  Rostoko "Hansa"  2001 m. lapkričio 18 d. Jis baigė savo pirmąjį Bundeslygos sezoną su šešiais įvarčiais per 17 pasirodymų.
2003 m. sausį K. Baretas pasirašė sutartį su Štutgarto „VfB“ ir prisijungė prie klubo 2003-2004 sezonui. 2004-2005 sezone, jis pelnė 12 ivarčių ir buvo klubo antras rezultatyviausias narys. 2006-2007 sezone, kai Štutgarto VfB tapo Bundeslygos čempionais, jis buvo vėl vienas iš svarbiausių žaidėjų ir vėl tapo antru rezultatyviausiu su 13 įvarčių.
2014 m. rugpjūčio 11 d. K. Baretas persikėlė į Osakos klubą „Cerezo“.
Robertas Antinis (1946)

Robertas Antinis (g. 1946 m. birželio 9 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas, skulptorius, Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatas.

Biografija

Tėvas Robertas Antinis. 1965 m. baigė taikomosios dailės mokyklą Rygoje. 1970 m. baigė Latvijos dailės akademiją. 1973–1975 m. dėstė Kauno vaikų dailės mokykloje, nuo 1997 m. Kauno dailės instituto dėstytojas. Nuo 1974 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba

Iš pradžių kūrė skulptūras su tėvu, vėliau savarankiškai. Vienas pirmųjų lietuvių dailėje ėmė akcentuoti skulptūros horizontalumą, taktiliškumą, naudoti netradicines medžiagas (smėlis, vata, stiklas). Domisi neregių tematika. Dažnas kūrinių elementas – tėvo profilis. Nuo 1989 m. su grupe „Post Ars“ kuria objektus, instaliacijas, performansus, hepeningus.
Šaudymo sparta

Techninė šaudymo sparta

Techninė šaudymo sparta (angl. cyclic rate) – didžiausia techniškai įmanoma šaudymo sparta. Automatinio ginklo techninė šaudymo sparta yra šūvių skaičius per minutę, jei būtų šaudoma naudojant pakankamai didelio dydžio dėtuvę ar ilgą juostą. Apima ginklo veikimo ciklą (užtaisymas, spynos užrakinimas, šūvis, atrakinimas, tūtelės išmetimas). Nemažai ginklų pilną dėtuvę iššaudo greičiau nei per minutę. Tuomet techninė šaudymo sparta (šūviai per minutę) gaunama perskaičiuojant.
Daugelio automatų ir automatinių šautuvų techninė šaudymo sparta yra 500-800 šūv./min. Tipiško pėstininkų kulkosvaidžio techninė šaudymo sparta yra 600-1200 šūv./min. Itin didele šaudymo sparta pasižymi dalis aviacinės ginkluotės (tiek skirtos šaudyti į antžeminius taikinius, tiek į oro taikinius). Tai susiję su didelių skrydžio greičiu – kad taikinį kliudytų pakankamai daug kulkų, šaudymo sparta turi didelė. Tai buvo ypač svarbu šautuvinio kalibro aviaciniams kulkosvaidžiams Antrojo pasaulinio karo metais. Aviacinės patrankos šaudo lėčiau, nes kitaip pernelyg greitai iššaudytų visus šaudmenis, be to, jų kalibras didesnis, tad dažnai pakanka, kad pataikytų keli sviediniai. Pvz., JAV aviacinio šešiavamzdžio 7,62 mm kulkosvaidžio M134 Minigun techninė šaudymo sparta yra iki 6000 šūv./min. Nemažai automatinių šaulių ginklų turi specialiai sumažintą techninę šaudymo spartą, kad šaulys per greitai neiššaudytų dėtuvės. Tam šaudymo mechanizme įtaisyti specialūs lėtinantys įtaisai.

Kovinė šaudymo sparta

Kovinė šaudymo sparta (kitaip – praktinė šaudymo sparta; angl. effective rate) – tai šaudymo sparta, įskaitant laiką, sugaištamą nusitaikymui, užtaisymui, ugnies perkėlimui, įkaitusių vamzdžių keitimui ir pan. Paprastai kulkosvaidžiais šaudoma trumpomis papliūpomis, kadangi tenka surasti naują taikinį ir perkelti ugnį. Kartu tai apsaugo kulkosvaidžio vamzdį nuo perkaitimo. Kovinė šaudymo sparta yra mažesnė už techninę spartą.
Prienų seniūnija

Istorija

Senoji Prienų seniūnija minima nuo XVI a. vidurio.
Stambioji šorėja

Vardai

Salmedis turi daug pavadinimų: angl. common sal, Indian dammer, sal seeds, sal tree, saltree, yellow balau, pranc. arbre à sal, balau jaune, dammar de L´inde, sal, vok. Salharzbaum', rus. шорея мощная, шорея исполинская, саловое дерево'. Indų kalba – jall, sal, salwa, shal. Tagalų kalba – gugal, saluva, sarjmu. Malajų kalba – bangkirai (Borneo), damar laut (Indonezija, selangan batu kumus ir pan.

Salmedis ir religija

Pagal budizmo tradicijas, Buda gimė ir mirė po salmedžiu.
FK Western Union

Istorija

Įkurtas prie finansų bendrovės „Western Union“. 2011 m. debiutavo SFL lygoje.
Pezinokas

Istorija

Nuo X a. antros pusės iki 1918 m. priklausė Vengrijos karalystei. Pirmą kartą paminėtas 1208 m., kaip Bozino žemė (terra Bozin). 1647 m. birželio 14 d. suteiktos laisvojo-karališkojo miestelio teisės. XVII–XVIII a. buvo klestintis ir vienas brangiausių miestų Vengrijos karalystėje. XIX a. atsirado pramonė. Pradėta gaminti sieros rūgštis. Nutiestas geležinkelis. Iširus Austrijos-Vengrijos valstybei, atiteko naujai įkurtai Čekoslovakijai.
Suomiška virtuvė

Suomiškos virtuvės receptai

Kalakukko − pyragas su žuvies ir lašinių įdaru. Jis gaminamas taip: stiklinė vandens pamažu supilama į miltus, įdedama sviesto, įberiama druskos ir užminkoma tešla. Ji iškočiojama, perlenkiama per pusę ir pusantros valandos palaikoma šaltai. Kubeliais supjaustyti lašinukai paspirginami su stambiai supjaustytais svogūnais ir paskui kartu su nuplauta žuvies filė permalami mėsmale. Faršas sumaišomas su grietinėle, įberiama druskos ir pipirų. Iš tešlos iškočiojamas nelabai plonas stačiakampis lakštas. Ant vienos jo pusės sudedamas faršas, kita pusė užlenkiama, kraštai apspaudžiami ir aptepami tryniu. Kalakukas kepamas nekarštoje orkaitėje 3 valandas, kartkartėmis jį aptepant taukais. Paskui jis suvyniojamas į servetėlę, kad nebūtų per kieta plutelė, supjaustomas gabalais, apipilamas iki rusvumo pakaitintu sviestu ir patiekiamas į stalą.
Kalalatiko − bulvės su silke; bulvės nuskutamos, supjaustomos griežinėliais ir sukrečiamos į riebalais išteptą puodą. Ant viršaus sudedami silkės gabaliukai, smulkiai supjaustyti svogūnai. Visi produktai apibarstomi miltais ir apipilami aliejumi. Troškinama ant nedidelės ugnies, uždengus dangčiu. Kiaušiniai išplakami su pienu ir užpilami ant ištroškintų silkių. Dabar silkės su puodu įkišamos į orkaitę, uždengiamos ir tučtuojau užkepamos.
Maitokalekeito − piene troškinta žuvis; žuvis nuplaunama, supjaustoma piršto storio griežinėliais, pasūdoma, sudedama į riebalais išteptą keptuvę, apipilama pienu ir troškinama karštoje orkaitėje. Prieš paduodant ant stalo, apipilama iki rusvumo pakaitintu sviestu.
Bekelės lenktynės

Bekelės lenktynės (angl. off-road racing) – automobilių sporto rūšis, kurioje specialiai paruoštos transporto priemonės (automobiliai, bagiai, motociklai, sunkvežimiai) lenktyniauja bekelės trasose.
Tokio tipo lenktynės populiarios JAV, Europoje ir Naujojoje Zelandijoje, tačiau jos skiriasi rengimo pobūdžiu.
Amerikoje populiariausios bekelės lenktynės yra dykumų ir trumpų trasų lenktynės. Dykumų lenktynės pradėtos rengti XX a. pradžioje. Pirmosios tokio tipo lenktynės buvo surengtos Žemutinės Kalifornijos teritorijoje, vadintos Baja California. Šiuo metu populiarios yra Baja 500 ir Baja 1000 lenktynės. JAV tokio tipo lenktynes organizuoja SCORE International organizacija.
Europoje bekelės lenktynėms priskiriami autokroso ir ralikroso čempionatai. Autokroso lenktynės pasižymi tuo, kad vienu metu specialioje trasoje lenktyniauja vienas automobilis (su konkurentais jis lyginamas pagal įveiktą laiką). Taip pat trasa gali būti asfaltuota arba ne. Ralikroso čempionate dalyvauja specialiai paruošti automobiliai, kurie lenktyniauja įvairios dangos uždarose trasose visi vienu metu.
Naujojoje Zelandijoje bekelės lenktynės yra atskira klasė ir turi savo čempionatą. Jis rengiamas nuo 1992 m. Lenktynės vyksta dvi dienas, per kurias lenktynininkams tenka įveikti apie 1000 km.
Neukenas

Istorija

1885 m. dabartinės miesto žemės, vadintos Confluencia, parduotos aukcione. Čia gyvenusios indėnų mapučių ir teuelčų gentys palaipsniui išnaikintos. 1902 m. miestą pasiekė geležinkelis. Neukenas oficialiai įkurtas 1904 m. rugsėjo 12 d., o teritorijos centras čia perkeltas iš Čos Malalio. Miesto pavadinimas kilo iš mapudungunų k. žodžio Nehuenken, reiškiančio „vėjuotas“. 1930 m. čia gyveno tik 5000 gyventojų. 1960 m. YPF kompanija apylinkėse rado naftos telkinių. Neukenas pradėjo sparčiai augti. 1970 m. įkurtas Comahue valstybinis universitetas.

Ekonomika ir transportas

Naftos chemijos ir naftos perdirbimo pramonės centras. Apylinkėse, drėkinamuose Limajaus ir Neukeno upių slėniuose vystoma sodininkystė. Vaisiai eksportuojami į užsienį. 8 km nuo miesto yra Presidente Perón oro uostas, iš kurio vyksta reguliarūs skrydžiai į Buenos Aires, Bariločę, Komodoro Rivadaviją ir kitus miestus. Keliai į Viedmą, Bariločę, Buenos Aires. Geležinkeliai į Buenos Aires, Sapalą.
Yra paleontologijos muziejus, kuriame saugomos provincijoje rastos dinozaurų fosilijos.
Safyras

Radimvietės

Didžiausios radimvietės yra Azijoje – Indija, Šri Lanka, Tailandas, Mianmaras, Kambodža. Randamas ir Madagaskare, Nigerijoje, Australijoje.
Kazys Patalavičius

Kazys Patalavičius SDB, isp. Casimiro Patalavicius (1912 m. gruodžio 14 d. Sarginės kaime (Marijampolės apskrities Šilavoto valsčius) – 1983 m. sausio 17 d. Madride) –  Romos katalikų vienuolis salezietis Ispanijoje, Madrido nacionalinio radijo laidų Lietuvai organizatorius ir vedėjas.

Biografija

1925–1930 m. mokėsi Prienų „Žiburio“ gimnazijoje. Įstojo į Saleziečių ordino vienuolyną Italijoje, 1935 m. persikėlė į Portugaliją – studijavo Lisabonos universiteto Teologijos ir filosofijos fakultete. Kartu mokėsi A.Senkevičius, M.Gaidys, J.Juras ir P.Paulaitis. 1941 m. apsigyveno Ispanijos sostinėje Madride, ten 1945 m. buvo įšventintas kunigu. Kurį laiką studijavo Salamankos universitete (isp. Universidad Pontificia de Salamanca (?)), nuo 1949 m. dirbo Mergaičių gimnazijos mokytoju ir kapelionu Madride. 
Dar studijų Portugalijoje laikais ėmė bendradarbiauti katalikiškos krypties savaitraštyje Šaltinis. Rašė ir į portugalų kalba leidžiamą A Voz de Fátima, ispanų Ekklesía, Ya bei Arriba. Organizavo ir nuo 1955 m. sausio 2 d. vedė lietuviškas laidas per Madrido nacionalinį radiją; jos buvo skirtos Lietuvos TSR gyvenusiems tautiečiams. Eteryje girdėjosi kasdien, o nuo 1958 m. – su pakartojimais kitos dienos rytą. Medžiagą laidoms atsiųsdavo VLIK'o įgalioti korespondentai. 1962 m. jis ispaniškai išleido knygą apie lietuvių tremtį į Sibirą. Madrido konferencijos metu 1980 m. lapkričio 11 d.  kun.K.Patalavičius kartu su Baltijos valstybių politiniais išeiviais surengė bemaž 200 dalyvių demonstracija. Tai buvo dar vienas priminimas pasauliui apie po Molotovo-Ribentropo pakto Nepriklausomybes praradusias Estiją, Latviją ir Lietuvą.
Kunigas Kazys Patalavičius palaidotas Madrido miesto Karabančelio rajono Alto kapinėse. (isp. Cementerio de Carabanchel Alto)
Bižogai

Istorija

Bižogai buvo ypač svarbi etninė grupė, nuo XVI a. dalyvavusi prekyboje tarp europiečių ir Afrikos žemyno gyventojų (Kaabu valstybės). Jie turėjo stiprų laivyną, kuris leido saloms ilgai išlaikyti nepriklausomybę. 1535 m. Portugalijai nepavyko užimti salų, ir jas galutinai prisijungti tapo įmanoma tik 1936 m. Per visą tą laiką savo salose bižogai išlaikė tradicinį gyvenimo būdą, jų kaimuose vyravo matriarchatas.
Net ir po prijungimo salos lieka atskirtos nuo pasaulio ir nuo įvykių žemyne. Dauguma bižogų teritorijų yra paskelbtos natūraliais gamtos rezervatais, naudojamos turizmui.
Sėjamasis grikis

Žodžio kilmė

Žodis „grikis“ tikriausiai yra slaviškos kilmės, nors neatmestina ir savarankiškos lietuviškos darybos versija. Savo ruožtu slavai grikius taip pavadino pagal Graikiją, iš kurios grikiai buvo vežami į slavų kraštus.

Sudėtis

Grikių grūdai turi 9,5-14,1 % lengvai pasisavinamų baltymų, geležies, fosforo, kalcio, 80,5-84,1 % krakmolo, 1,2-2,2 % ląstelienos, mineralinių druskų, 1,8-3,1 % riebalų, obuolių ir citrinos rūgščių, vitaminų B1, B2.

Panaudojimas

Kvepiantys grikių žiedai išskiria daug nektaro ir juos noriai lanko bitės. Grikių medus turi gerokai daugiau baltymų ir geležies nei liepų ar gėlių medus.
Grikių šiaudai naudojami kaip pašaras gyvuliams.

Mityba

Iš grūdų gaminamos branduolinės ir smulkintos kruopos. Dar senovėje hunai ir mongolai prie mėsiškų patiekalų valgė grikių košę.
Kęstutis Kilkus

Kęstutis Kilkus (g. 1947 m. rugpjūčio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos geografas, hidrologas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, akademikas.

Biografija

Baigė Želvos vidurinę mokyklą. 1969 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Nuo 1977 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1986–2004 m. Hidrologijos ir klimatologijos katedros vedėjas, 2004-2011 m. Gamtos mokslų fakulteto dekanas, nuo 1993 m. profesorius. Nuo 2011 m. Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys.
Šiaurės šalių hidrologų asociacijos, Tarptautinės hidrologijos mokslų asociacijos, Lietuvos geografų draugijos tarybos narys.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų kryptys: ežerotyra, Lietuvos hidrografija, paviršinių ir požeminių vandenų sąveika. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.
Pranas Judickas

Pranas Judickas (g. 1921 m. sausio 29 d. Domantonyse, Alovės valsčius) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija

1951 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. 1965 m. universitete apgynė disertaciją „Lietuvos popieriaus ir medžio apdirbimo pramonės ir medienos resursų racionalaus panaudojimo pagrindinės kryptys“, ekonomikos mokslų kandidatas. 1979 m. Gruzijos mokslų akademijos Ekonomikos ir teisės institute apgynė disertaciją „Miškai Lietuvos ūkio sistemoje pagrindiniais istorinės raidos etapais“, ekonomikos mokslų daktaras.
1941–1945 m. Kaišiadorių gimnazijoje dėstė vokiečių kalbą, dirbo inspektoriumi. 1945–1948 m. Pagėgių apskrities vykdomojo komiteto Finansų skyriaus Valstybinių pajamų sektoriaus viršininkas. 1948–1951 m. Vilniaus universitete dėstė vokiečių kalbą.
1951–1958 m. dirbo Lietuvos TSR finansų ministerijoje. 1958–1959 m. LTSR Ministrų Tarybos vyr. referentas. 1959–1990 m. Valstybinio plano komiteto Regioninio planavimo skyriaus viršininkas.
Nuo 1988 m. periodinėje spaudoje rašė apie būtinybę atkurti Lietuvos visų trijų ginklo rūšių kariuomenę ir Lietuvos pilietybę, Lietuvai neatlygintinai perimti visas jos teritorijoje esančias įmones ir kitų objektus, 1994 m. – apie įšaldytas gyventojų santaupas, 1998 m. – apie Karaliaučiaus kraštą, vėliau – apie Vilniaus pilis, Lietuvos valdovų rūmų atstatymą.
Augenija Julė Kasparevičienė

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus universitetą, lietuvių kalbos dėstytoja.
Šakių rajono savivaldybės administracijos Kultūros ir turizmo skyriaus vedėja.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šakių rajono skyriaus narė.
2007 m. ir 2011 (mandato atsisakė) m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narė. 
Asociacijos „Zanavykų bankelis“ pirmininkė, vėliau NVO „Zanavykų seimelis“ pirmininkė, Lietuvių kalbos draugijos narė. Vaikas Sigita.
Alchemistas

Alchemistas (rus. алхимист) – vaistažolių vaistinių preparatų gamintojo specialybė senojoje Rusijoje, atsiradusi Ivano Rūsčiojo laikais.
Alchemistų darbas buvo artimas vaistininkų darbui. Alchemistai gamino vaistines degtines, vaistinius ekstraktus ir antpilus. Taip pat - gydomuosius aliejus, miltelius ir kt. Naudojo tokias operacijas kaip kaitinimas, filtravimas, distiliavimas ir kt.
Distiliuodami degtines su žolėmis gamino cinamonų, gvazdikėlių, apelsininę, citrininę ir kt. degtines. Alchemistų gamintų preparatų receptai pateikti XVII a. gydymo knygose (лечебник).
Alchemistai dirbo Vaistinių prikaze. Kartu su vaistininkais bandė gaunamus vaistus, ruošė vaistažolių mišinius, tepalus.
Prigimtinė teologija

Prigimtinė teologija – filosofijos šaka, nagrinėjanti religinius dalykus, remdamasi prigimtinėmis žmogaus galiomis (pavyzdžiui, protu), neatsižvelgdama į apreiškimą ar kokias nors ypatingas galias (pavyzdžiui, telepatiją). Ji nagrinėja Dievo buvimą ir jo atributus.
Vakaruose diskusijos apie prigimtinę teologija buvo aktyviausios brandžiaisiais viduramžiais (XII – XIV a.) bei apšvietos laikotarpiu (XVII – XVIII a.). XX a. pabaigoje – XXI a. pradžioje stebimas naujas diskusijų apie prigimtinę teologiją pagyvėjimas.

Dievo buvimas

Dievo buvimą grindžiantys prigimtinės teologijos argumentai skirstomi į a priori argumentus, kurie nesiremia empirinėmis prielaidomis ir a posteriori argumentus, kurie jomis remiasi.
A priori argumentams priskiriami ontologiniai argumentai (pavyzdžiui, pasiūlyti Anzelmo Kenterberiečio ar Gotfrido Leibnico), argumentas iš būtinų tiesų, argumentas iš galimybės. A posteriori argumentams priskiriami kosmologiniai argumentai, teleologiniai argumentai, argumentas iš religinio potyrio.

Vertinimai

Kai kurie filosofai (racionalistai) laiko, kad leistina tikėti tik tomis religinėmis tiesomis, kurios yra prigimtinės teologijos išvados. Kiti (hibridistai) laiko, kad prigimtinės teologijos argumentai gali pagrįsti kai kurias religines tiesas, bet kitomis reikia tikėti be prigimtinės teologijos argumentų. Pavyzdžiui, tai yra Katalikų Bažnyčios pozicija, atstovaujama Augustino, Anzelmo Kenterberiečio ar Tomo Akviniečio.
Nepritariantys prigimtinei teologijai filosofai irgi gali būti suskirstyti į kelias grupes. Vieni yra fideistai, manantys, kad religinėmis tiesomis reikia tikėti be prigimtinės teologijos argumentų. Kiti yra agnostikai, manantys, kad prigimtinės teologijos argumentai nepagrindžia religinių tiesų ir dėl to atsisakantys tikėti Dievo buvimu ar nebuvimu. Trečia grupė – ateistai, manantys, kad yra priežasčių atmesti visas religines tiesas.
Prigimtinė teologija skirtingai vertinama ir skirtingų religijų. Pavyzdžiui, katalikai ar šiitai ją vertina palankiau už protestantus ar sunitus.