google/wiki40b huggingface dataset:
Džerba

Džerba (arab. جربة = Ǧirba) − sala Viduržemio jūroje, Gabeso įlankoje. Priklauso Tunisui.
Džerbos salos plotas 514 km². Iš vakarų į rytus sala tęsiasi 25 km, o iš šiaurės į pietus − 22 km. Bendras pajūrio ilgis 125 km. Tai didžiausia iš esančių šiaurės Afrikos pakrantėje Viduržemio jūros salų.
Saloje gyvena apie 90 000 gyventojų. Iš jų 60 000 gyvena Chumt Suko mieste. Dabartiniu metu saloje gyvena arabai ir berberai. Daugelį amžių čia gyvenusi žydų bendruomenė, XX a. antroje pusėje išsikėlė į Prancūziją ir Izraelį. Chumt Suko mieste yra seniausia pasaulyje La Ghriba sinagoga. Guelelos miestelyje galima susipažinti su salos keramika ir jos dirbiniais.
Saloje nėra aukštų kalvų, iš daugelio vietų matyti jūra. Džerboje retokai lyja ir vyrauja dykumos vaizdai su palmėmis − ne veltui ji vadinama dešimties tūkstančių palmių sala. Salos gyventojai augina alyvuoges, finikus ir fikusus. Vanduo gaunamas iš artezinių šulinių. Be žemės ūkio gyventojai užsiima ir žvejyba. Labai išvystytas turizmas (yra daug viešbučių ir turistinių maršrutų).
Džerba yra vos keli kilometrai nuo žemyninio Tuniso. Jį galima pasiekti keltu iš Adžimo miesto. Į salą pylimu, kurį supylė dar senovės romėnai, driekiasi ir šešių kilometrų ilgio kelias.
Stanislavas Aleševičius

Biografija

1989 m. Taškento valstybiniame universitete (Uzbekija) baigė teisės ir valdymo studijas.
Nuo 2000 iki 2003 m., 2003–2007 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys.
Ukrainos garbės konsulas, garbės konsulato Šalčininkuose vadovas (Klaipėdoje – Rimandas Stonys).
Partijos „Naujoji sąjunga“ (socialliberalai) narys.
Kanados tarptautinė automobilių paroda

Kanados tarptautinė automobilių paroda (angl. Canadian International AutoShow) – kasmetinė automobilių paroda, rengiama vasarį Toronte „Metro Toronto Convention Centre“ komplekse. Tai didžiausia automobilių paroda ir pardavimų renginys Kanadoje. Taip pat tai didžiausia automobilių paroda Šiaurės Amerikoje, rengiama ne lauke.
Pirmą kartą ši paroda surengta 1974 m.
Mėnulio pilnaties metas

Mėnulio pilnaties metas – 1988 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Istorinė drama. Filmo trukmė – 81 min.

Siužetas

Istorinė religinė saga apie nacionalinius prieštaravimus XVII a. Lietuvoje ir savitai nagrinėjanti pagonybės bei atėjusios krikščionybės santykius. Erotiškai spalvinga meninė juosta prasideda pasakojimu apie viduramžiais iš Romos į Lietuvą keliaujantį burlaivį, kurio keleiviai gelbėtis nuo siaučiančio maro priversti pilyje su Vyties ženklu. Prieštaringi santykiai susieja vienoje pilyje atsidūrusius krikšto nešėjus ir savais dievais tikinčius pagonis, bei pagrindinius herojus – dieviško grožio, tvirto būdo pagonę Pimę ir aukšto rango jėzuitą, pasiryžusį ugnimi ir kalaviju įrodyti savo biblijų tiesas.
Užvėkiai

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Raudonasis spalis“.

Aplinkinės gyvenvietės

Raupaičiai – 2,3 km
KURŠĖNAI – 9 km
Norvaišiai – 1,9 km
Siaurimaičiai – 0,5 km
 KUŽIAI – 8 km
Smilgiai – 1,3 km
Kurauskiai – 2,1 km
Bitėnai – 0,5 km
Mostaičiai – 2 km
Apšrujai – 1,6 km
 ŠIAULIAI – 17,5 km
Norvegijos vėliava

Norvegijos vėliava – raudoname fone tamsiai mėlynas "skandinaviškas kryžius" baltomis fimbromis.

Simbolika

Pagrindinis elementas yra skandinaviškas kryžius, pagal Danijos ir Švedijos vėliavų pavyzdį.
Raudona, balta ir mėlyna laikoma Norvegijos demokratijos simboliais. Šios spalvos naudojamos kitų demokratinių šalių vėliavose (Nyderlandai, JAV, Didžioji Britanija bei Prancūzija).
Morkiškė (Lenkija)

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 56 gyventojai, iš kurių 39 lenkai ir 17 lietuvių. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Snoras

Bankrotas

2011 m. lapkričio 16 d. Lietuvos Respublikos Vyriausybės sprendimu sustabdyta banko veikla, nušalinti jos vadovai dėl galimo banko kreditinių įsipareigojimų nevykdymo, bei dėl įtarimų banko vadovams neskaidria finansine veikla. Visos banko akcijos perimtos valstybės, banko veiklai koordinuoti Lietuvos Bankas laikinai paskyrė administratorių Simon Freakley 
2011 m. lapkričio 24 d. Lietuvos bankas kreipėsi į teismą dėl AB bankas Snoras bankroto, gruodžio 7 d. bankui iškelta bankroto byla. Bankroto administratoriaus funkcijas perėmė Neil Hunter Cooper
2014 m. „Snoro“ bankroto administratorius  užbaigs „Finastos“ pardavimą. Toliau   parduodamas paskolų portfelis,  banko bei iš skolininkų perimtas nekilnojamasis turtas tiek Lietuvoje, tiek užsienyje.  Vasario 1 d. pratęstos darbo sutartys su 134 banko darbuotojais, dar 4 darbuotojai buvo tėvystės ar nėštumo atostogose.
Toltekai

Toltekai – indėnų tauta, gyvenusi Mezoamerikos regione, kalbėjusi jutų-actekų kalbų šeimai priklausiusia kalba.
VIII a. toltekai iš šiaurės įsiveržė į centrinę Meksiką. IX a. sukūrė didelę valstybę, užėmusią centrinę ir šiaurinę Meksiką. Jos sostinė buvo Sero de Estrelija, o vėliau – Toljanas (Tula). Kiti svarbūs toltekų miestai buvo Čolula, Tolula, Tlilan Tlapalanas. Toltekų kultūra taip pat stipriai paveikė Teotihuakano ir Šočikalko miestų vystymąsi.
X a. toltekų kariniai daliniai pasiekė majų žemes ir užvaldė jų miestus Jukatane ir kalnų Gvatemaloje. Tuo pat metu prasidėjo vidiniai konfliktai pačioje toltekų valstybėje, todėl dalis tautos migravo į Salvadorą ir prisidėjo prie pipilų tautos susiformavimo.
XII a. antroje pusėje iš šiaurės į Meksiką vėl atsikraustė naujos gentys, kurių tarpe buvo actekai, ir nusiaubė toltekų valstybę. Laikui begant tauta sunyko, tačiau tapo svarbi actekų legendose, o jų kultūra tapo actekų kultūros formavimosi pagrindu. Actekų kalbose žodžiu tolteca pradėti vadinti menininkai, išmintingi žmonės.
Iš toltekų laikų išliko monumentalūs paminklai, skulptūros (kompleksas Tuloje), šventyklos. Kaip ir daugelis kitų Mezoamerikos tautų, toltekai praktikavo žmonių aukojimą, jų mene svarbiausi karo ir dievų motyvai.
Karlosas Kastaneda bei jo sekėjai toltekais vadino paslaptingus žynius, neva nuo senosios toltekų valstybės laikų saugančius jos paslaptis.
Jordanijos vėliava

Jordanijos vėliava buvo įteisinta 1928 m. balandžio 16 d. Jos pagrindą sudaro vėliavos, naudotos 1916 m. arabų sukilimo metu prieš Osmanų imperiją, spalvos. Jordanijos vėliava keturspalvė, kurią sudaro trys horizontalios spalvos – juoda, balta ir žalia – bei septynkampė žvaigždė raudoname trikampyje.

Simbolika

Jordanijos vėliava yra sudaryta iš trijų horizontalių lygių juostų – juodos spalvos viršuje, baltos viduryje ir žalios apačioje – bei baltos septynkampės žvaigždės, esančios ant lygiašonio raudono trikampio kairėje vėliavos pusėje. Šios keturios spalvos naudojamos daugelio arabų valstybių vėliavų. Pavyzdžiui, Kuveito, Palestinos, Egipto, Libijos, Sirijos, Vakarų Sacharos ir kitų arabų tautų vėliavose.
Horizontalios spalvos simbolizuoja tris arabų kalifatus. Juoda simbolizuoja Abasidų kalifatą, balta – Omejadų kalifatą, o žalia spalva – Fatimidų kalifatą. Kairėje vėliavos pusėje esantis raudonos spalvos lygiašonis trikampis simbolizuoja valdančiąją Hašimitų dinastiją bei kraują, pralietą arabų sukilimo prieš osmanus metu.
Balta septynkampė žvaigždė raudoname trikampyje simbolizuoja arabų vienybę bei septynias pirmosios Korano suros eilutes, minimas knygos pradžioje. Žvaigždė simbolizuoja ištikimybę vienam Dievui, žmogiškumą, nuolankumą, tautinę dvasią, dorybę, socialinį teisingumą ir troškimų siekimą. Taip pat dauguma tiki, kad žvaigždė simbolizuoja septynias kalvas, ant kurių buvo pastatyta Jordanijos sostinė Amanas.

Istorija

Iki 1916 m., kai Jordanijos teritorija dar tebepriklausė Osmanų imperijai, buvo naudojama to meto Osmanų imperijos vėliava (dabartinės Turkijos respublikos vėliavos variantas). Arabų sukilimo metu buvo naudojama vėliava, panaši į dabartinę, tik skyrėsi spalvų išdėstymas ir proporcijos. 1921–1928 m. tuometinės Transjordanijos vėliavą sudarė labai panašios vėliavos variantas, tiktai raudonajame trikampyje nebuvo baltos septynkampės žvaigždės. Tuo metu egzistavusi Transjordanijos vėliava šiuo metu yra oficiali Palestinos valstybės vėliava.
Aloyzas Ramunis Budriūnas

Biografija

1959 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1971 m. biologijos mokslų kandidatas. 
1961–1990 m. dirbo Botanikos institute, 1975–1990 m. direktoriaus pavaduotojas, kartu 1975–2000 m. Kauno botanikos sodo direktorius.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo svarbiausia sritis – pelkių ir miškų augalija, dekoratyvinė sodininkystė. Parengė kraštovaizdžio estetinės vertės nustatymo metodų, 1971 m. sudarė Lietuvos augalijos žemėlapį.
Vincas Katilius

Biografija

1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. balandžio 5 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.
Explorer 3

Misija

Savo misija ir konstrukcija Explorer 3 buvo panašus į Explorer 1. Šis kosminis palydovas buvo paleistas iš Cape Canevaral oro pajėgų bazės Floridoje (dabar Kenedžio kosminių skrydžių centras) 1956 metų kovo 26 d. Šis įrenginys buvo paleistas Jupiter-C nešančiosios raketos.

Konstrukcija

Explorer 3 buvo paleistas tarptautiniais geofiziniais metais (TGM). JAV armija paleido palydovą ekscentriška orbita, kurios perigėjus – 186 km, o apogėjus – 2799 km. Jo svoris buvo 14,1 kg, kurių 8,4 kg sudarė instrumentai. Aparatas sukosi 750 apsisukimų per minutę aplink savo ašį greičiu. Šio erdvėlaivio tikslai buvo tęsti Explorer 1 misiją. Erdvėlaivyje buvo įtaisytas Geigerio-Miulerio skaitiklis ir mikrometeoritų detektorius.
Explorer 3 buvo stabilizuotas nuo sukimosi ir turėjo juostų įrašymo įrenginį, skirtą kiekvienos orbitos radiacijos matavimo rezultatų registravimui. Duomenys buvo siunčiami 60 mW siųstuvu, kuris dirbo 108,03 MHz dažniu ir 10 mW siųstuvu, kuris dirbo 108,00 MHz dažniu. Palydovas buvo nudažytas baltais ir tamsiai žaliais dryžiais, kad suteiktų pasyvią temperatūros kontrolę.
Elektros energiją tiekė Ni-Ca cheminės baterijos, kurios sudarė apie 40 % svorio. Galingesniam siųstuvui jų užtektų 31 dienai, o silpnesniam – 105 dienai. Netrukus po paleidimo buvo aptikta, kad palydovas vartaliojasi 7 sekundžių periodu. 1958 metų gegužės 27 d. palydovas nukrypo nuo orbitos. Tai buvo 93-ia diena nuo paleidimo.

Atradimai

Explorer palydovų atrastas Van Aleno radiacijos žiedas buvo vienas didžiausių TGM atradimų.
Eugeniusz Skrobocki

Biografija

Gimė 1950 m. Eišiškėse, baigęs profesinę mokyklą dirbo šaltkalviu. Vėliau studijavo žurnalistiką Baltarusijos universitete. Nuo 1975 m. Baltarusijos žurnalistų sąjungos narys. Po tarnybos armijoje pradėjo dirbti Astravo Pravdos laikraštyje. Vėliau tapo laikraščio Gardino Pravda redaktoriumi. XX a. devinto dešimtmečio pabaigoje buvo vienas iš Baltarusijos lenkų sąjungos įkūrėjų. 1989–1996 m. buvo savaitraščio Głos znad Niemna redaktorius. 1992 m. įkūrė ir redagavo žurnalą Lenkijos žurnalas. 1990-1995 m. buvo Gardino srities deputatas. 1995 m. kaip lenkų sąjungos atstovas dalyvavo rinkimuose į Baltarusijos aukščiausiąją tarybą. Mirė 2010 m. vasario 4 d. Gardine.
Zigmantas Jonas Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos. Tėvas Jonas Mykolas Tiškevičius. Motina Ona Janina Radvilaitė.
Baltoji kuopa

Baltoji kuopa (it. Compagnia Bianca del Falco ; angl. White Company) – XIV a. Italijoje veikusi laisvoji kuopa, kuriai atvykus į Italiją nuo 1361 iki 1365 m. vadovavo vokietis Albertas Štercas (Albert Sterz), o vėliau anglas Džonas Hokvudas (John Hawkwood). Šis samdinių dalinys labiausiai žinomas kaip Baltoji kuopa, tačiau pradžioje jis vadinosi Anglų ir vokiečių didžioji kuopa, o vėliau – dažnai Anglų kuopa (it. Compagnia degli Inglesi; lot. Societas Angliciis).

Pavadinimo kilmė

Nėra rasta viduramžių šaltinio, kuris paaiškintų pavadinimo kilmę. Tradiciškai manoma, kad pavadinimą lėmė skaisčiai nublizginti kuopos karių šarvai. Tačiau Viljamas Kaferas (William Caferro) pasiūlė aiškinimą, kad kuopa pavadinta pagal pradžioje dėvėtus baltus apsiaustus (angl. Surcoats).

Kuopos struktūra

Nors kuopą paprastai vadino Anglų kuopa, jos kariai būdavo verbuojami labai įvairių tautybių, kas atspindėjo tarptautinę samdinių, XIV a. kariavusių Italijoje, prigimtį. Kuopoje įvairiu metu tarnavo vokiečiai, italai, vengrai. Kuopos dydis labai svyravo. 1361 m. užfiksuota, kad joje buvo 3500 raitelių ir 2000 pėstininkų. 1388 m. kuopa buvo sumažėjusi iki 250 karių.
Kuopą sudarė trijų žmonių ietys, sudarytos iš šarvuoto sunkiojo kavaleristo (angl. man-at-arms), ginklanešio (angl. squire) ir pažo (angl. page). Ginkluoti būdavo tik pirmieji du. Ietys sudarydavo grupes, kurioms vadovaudavo kapralai, kurie dažnai būdavo nepriklausomi subkontraktoriai. Tokia sandara kuopai suteikdavo tam tikrų demokratijos elementų. Manoma, kad Džonas Hokvudas 1365 m. pirmasis gavo kuopos vado postą laimėjęs rinkimus.
Kuopoje būdavo nemažai pėstininkų, ypač anglų lankininkų, ginkluotų ilgaisiais lankais. Šie galėjo keliauti ir raiti, kaip kad 1387 m. 600 jų dalyvavo Kastanjaro mūšyje (Battle of Castagnaro). Be pagrindinės karinės dalies kuopa turėjo ir administracinį padalinį, paprastai sudarytą iš italų sekretorių ir notarų, kurie tvarkydavo Kuopos teisinius ir sutarčių sudarymo reikalus bendraujant su darbdaviais, bei iždininko, tvarkiusio finansinius klausimus. Baltosios kuopos iždininkas buvo anglas Viljamas Torntonas (William Thornton).

Taktika

Teigiama, kad Baltoji kuopa Italijoje įvedė tokį dalyką, kaip sunkiųjų karių raitelių (men-at-arms) nulaipinimą nuo žirgų kautynėse. Šis būdas buvo naudojamas Šimtamečio karo mūšiuose Prancūzijoje. To meto liudininkai rašė, kad kuopa kovodavo nulipusi nuo arklių – glaudžia rikiuote žengdavo pirmyn, o vieną ietį laikydavo po du sunkiuosius karius, kurie garsiai šaukdavo kovos šūkius. Manoma, kad lankininkai stovėdavo už jų. Tai nereiškia, kad jie nustojo kautis raiti. Kastanjaro mūšį jie laimėjo kavalerijos ataka.

Populiarioji kultūra

„Baltoji kuopa“ yra Artūro Konan Doilio romano pavadinimas. Romanas paremtas kai kuriais faktais apie istorinę Baltąją kuopą. Knygos veiksmas vyksta Ispanijoje, knyga paremta faktu, kad 1366 m. Bertranas diu Geklenas atvedė Baltąją kuopą į Ispaniją.
Kolyčiai

Istorija

Kolyčiai XIX a. pr. pateko į Pakruojo dvaro valdas.
Henrikas Kunavičius

Biografija

Brolis Eduardas Kunavičius, žmona Tamara Sventickaitė.
1940–1944 m. lankė Valstybės teatro baleto studiją (Vytauto Aukščiūno, Broniaus Kelbausko mokinys). 1943–1968 m. LSSR operos ir baleto teatro (iki 1948 m. veikė Kaune) solistas. 1946 m. stažavo Leningrado S. Kirovo operos ir baleto teatre. 1968–1990 m. Televizijos ir radijo komiteto muzikos redakcijos režisierius. 1952–1961 m. dėstė Čiurlionio meno mokykloje, vadovavo Choreografijos skyriui.

Kūryba

Svarbiausius vaidmenis sukūrė klasikiniuose ir lietuviškuose baletuose. Šokiui būdingas lengvas šuolis, raiški vaidyba. Šokių Vytauto Klovos operai „Vaiva“ (1958 m.), choreografinių miniatiūrų „Lėkite, paukščiai!“ (1967 m., pagal Juozo Gruodžio, Juozo Indros, Vytauto Laurušo ir kitų muziką, Kauno muzikinis teatras) autorius. 1959 m. LSSR liaudies artistas.
Sukūrė TV filmus „Šoka „Sūkurys“, „Elegija artistui“ (1992 m., apie baleto artistą V. Aukščiūną). Su T. Sventickaite gastroliavo Lenkijoje, Rumunijoje, Bulgarijoje, su Lietuvos operos ir baleto teatru – Maskvoje, Leningrade.
Nicole Hoevertsz

Sportas

1984 m. sportininkė atstovavo Nyderlandų Antilų nacionalinę komandą sinchroninio plaukimo 1984 m. vasaros olimpinėse žaidynėse varžybose. Individualių varžybų figūrų atrankos etape surinko 64,9 taškų ir užėmė paskutinę 50-ą vietą. Duetų varžybose, kartu su Esther Croes po techninės ir laisvųjų programų turėjo 141,884 taškų ir užėmė paskutinę 18-ą vietą.
Nuo 1991 m. eina Arubos plaukimo federacijos generalinės sekretorės pareigas. Viena iš Arubos sporto medicinos fondo įkūrėjų. Arubos olimpinio komiteto generalinė sekretorė (nuo 1998 m.). 
2006 m. Hoevertsz išrinkta į Tarptautinį olimpinį komitetą.

Politika

1991 m. - 1994 m. Arubos užsienio reikalų departamento teisinė patarėja. 1994 m. - 1996 m. vyresnioji sekretorė Arubos ministrų taryboje. 1997 m. - 2001 m. Arubos premjero teisinė patarėja. Nuo 2002 m. vėl eina Arubos užsienio reikalų departamento teisinės patarėjos pareigas.
Ipakarajus (miestas)

Istorija

Gyvenvietė žinoma nuo XVII a. Oficialiai įkurta 1887 m.

Šaltiniai

Reportaje al País. Tomo 2. Año 2001.
LRT Klasika

Istorija

Pradėta transliuoti 1956 m. kaip Lietuvos radijo antroji programa. 1998–2001 m. klasikinę muziką transliavo radijo stotis „Klasika“. 2003 m. rugsėjo 29 d. pavadinimas pakeistas į „Klasika“, o 2012 m. liepos 27 d. – į „LRT Klasika“.

Programa

40 % „LRT Klasika“ laiko užima kultūros – šviečiamosios laidos, 49 % – muzika. Programoje „LRT Klasika“ transliuojamos ir laidos tautinėms mažumoms: rusams, lenkams, baltarusiams, ukrainiečiams, totoriams bei žydams.
Kžiževas

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1449 metais. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XVI a. priklausė Radviloms. 1827 m. kaime buvo 13 namų ir 106 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 14 namų ir 139 gyventojai, iš kurių 82 vyrai ir 57 moterys.
Cannibal Corpse

Biografija

Cannibal Corpse susiformavo iš trijų iširusių Bufalo death metalo grupių: Beyond Death (Webster, Owen), Leviathan (Barnes) ir Tirant Sin (Barnes, Rusay, Mazurkiewicz). Pirmą kartą scenoje pasirodė 1989 m. Bufalo „River Rock Cafe“ kavinėje, netrukus po to, kai buvo įrašyta 5 kūrinių demo kasetė. Tais pačiais metais grupė pasirašė sutartį su JAV įrašų kompanija Metal Blade. Debiutinis albumas Eaten Back to Life išleistas 1990 m. rugpjūtį.
1995 m. dėl muzikinių nesutarimų iš grupės išmestas vokalistas Chris Barnes (šiuo metu savo pareigas atliekantis Six Feet Under grupėje). Jo vietą užėmė iš Monstrosity atėjęs George „Corpsegrinder“ Fisher.
Antanas Drilinga

Biografija

Tėvai Feliksas Mykolas Drilinga ir Emilija Paknytė-Drilingienė – neturtingi žemdirbiai. Augo su seserimi Marijona (g. 1926 m.) ir broliu. Mokėsi Mikierių pradžios mokykloje, Šimonių progimnazijoje. 1951–1955 m. lankė Ukmergės mokytojų seminariją. 1955–1959 m. Vilniaus pedagoginiame institute studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 
1957–1958 m. žurnalo „Švyturys“ literatūrinis darbuotojas, 1958–1962 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ Literatūros ir meno skyriaus vedėjas. 1959–1973 m. LLKJS CK narys. 1962–1963 m. žurnalo „Moksleivis“ Literatūros ir meno skyriaus vedėjas. 1963–1965 m. LLKJS CK darbuotojas. 1965–1966 m. žurnalo „Moksleivis“ vyriausiasis redaktorius. 1967–1972 m. žurnalo „Nemunas“ vyriausiasis redaktorius. 1971–1974 m. LSSR rašytojų sąjungos Kauno skyriaus sekretorius.
1973–1976 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete studijavo žurnalistikos specialybę. 1975–1985 m. LSSR rašytojų sąjungos literatūros konsultantas. 1985–1989 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ vyriausiasis redaktorius. Nuo 1989 m. rašytojas profesionalas. 1992–1995 m. Valstybinio leidybos centro vyriausiasis redaktorius, 1995–2005 m. leidyklos „Džiugas“ vadovas, leidyklų „Margi raštai“, „Ardor“ leidėjas. 
Nuo 1962 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys, 1970–1990 m. dar ir sąjungos valdybos narys.

Kūryba

Eilėraščius pradėjo spausdinti 1953 metais. Kūryba pasižymi žanrų ir stiliaus įvairove: lyrika, mikropoemos, romanai, dokumentinė proza, libretai, eilėraščiai vaikams. Jo poezijoje greta tradicinių meilės ir gamtos motyvų dažna visuomeninė tematika. Prozos kūriniuose A. Drilinga dažniausiai žvalgosi po amžininkų kasdienybę, sudėtingus santykius šeimoje, pastangas įsitvirtinti visuomenėje, įveikti dvasines problemas.
Eilėraščių rinkinyje „Atveriu langą“ (1959 m.) apdainavo komjaunuolišką jaunystę, meilę ir draugystę. Platesnis temų ratas ir gilesnis jų traktavimas matyti eilėraščių rinkinyje „Rankos ir betonas“ (1962 m.), kuriame atskiri ciklai skirti Kauno komjaunuoliams pogrindininkams, Kauno hidroelektrinės statytojams, sovietiniams kosmoso užkariautojams, ryškūs taikos, darbo, meilės motyvai. Kelionių po Sibirą įspūdžiai atsispindi eilėraščių rinkinyje „Skambančios naktys“ (1965 m.). 
Sukūrė libretus Antano Rekašiaus operai „Šviesos baladė“ (pastatyta 1970 m.), Algimanto Bražinsko operoms „Pagramančio šnekučiai“, „Kristijonas“ (pastatyta 1985 m.) ir „Liepsna“. Pagal jo eiles yra sukurta dainų: Algimanto Jeleniausko „Vakaro sonetas“, Teisučio Makačino „Pirmyn, darbininkai“, Vytauto Kairiūkščio „Vidurnakty“ ir kt.
Išvertė operų „Karmen“, „Lietuviai“, operačių „Monmartro žibuoklės“, „Šikšnosparnis“ ir kitų libretus.
Sutemos (dienraštis)

Sutemos – politikos, ekonomikos ir kultūros dienraštis, leistas nuo 1928 m. spalio 31 d. iki lapkričio 30 d. Kaune, Donelaičio 26.

Istorija

Leistas vietoje sustabdyto dienraščio „Rytas“. Spausdino Raidės spaustuvė, Šviesos spaustuvė Kaune. Išėjo 26 numeriai.
Leido ir redagavo V. Jakučionis. Bendradarbiavo Leonas Bistras, A. Bučinskas, Kazys Inčiūra, Mykolas Krupavičius, A. Pakalniškis, L. Vitkauskas ir kt.
John Austin

Biografija

Gimė pasiturinčioje vidurinės klasės atstovų šeimoje. 1806–1812 m. Ostinas tarnavo kariuomenėje karininko laipsnyje, 1818–1826 m. dirbo advokatu, 1826–1832 m. – Londono universiteto teisės mokslų profesoriumi ir 1834 m. – teisės dėstytoju Templyje. Kurį laiką dirbo valstybės tarnyboje, o 1820 m. vedė Sarah Taylor, kuri buvo jo įkvėpimo šaltinis; jiedu gyveno Prancūzijoje ir Vokietijoje iki 1848 m. revoliucijos, o paskui iki jo mirties Veibridže.

Teisinis pozityvizmas

Ostinas yra pagrindinis ypatingo anglų analitinio teisinio pozityvizmo varianto, žinomo kaip „komandinė teisės teorija“, atstovas ir šalininkas. Svarbiausias ir įtakingiausias jo darbas Jurispundencijos srities apibrėžimas (angl. The Province of Jurisprudence Determined; 1832) buvo parašytas iš įvadinės paskaitų kurso dalies. Anot Ostino komandos, taisyklės, kurios tampa įstatymais, turi būti bendros, jas turi leisti aukščiausias vadovas, arba suverenas. Suverenas yra vadovas, kurio įsakymams paprastai paklūsta didžioji dauguma, kuri savo ruožtu nėra įpratusi paklusti jokiam kitam individui ar grupei (suverenai gali būti arba individai, arba, kaip D. Britanijoje ir JAV, žmonių kolektyvai). Ostino politinė filosofija yra utilitaristinė, nors aiškiai priskiriama prie utilitaristinių taisyklių negu J. Benthamo. Kaip nuoširdus unitarizmo šalininkas, jis tikėjo dieviškuoju įstatymu, nustatytu utilitarinės dievybės.
Fukuryu

Fukuryu (jap. triuškinantys drakonai) buvo Japonijos Antrojo pasaulinio karo laikų narai – mirtininkai.
Fukuryu buvo ginkluotas 10 kg užtaisu, pritvirtinta prie 5 metrų ilgio bambukinės karties. Naro užduotis buvo nueiti po vandeniu iki palyginus sekliuose vandenyse esančio laivo, kurio dugną galima pasiekti kartimi, ir trenkti į jį užtaisu. Šansai nuskandinti laivą buvo realūs, tačiau narui irgi nebuvo šansų išsigelbėti. Tačiau užtaisas buvo apskaičiuotas taip jog nenukentėtų kiti atakoje dalyvaujantys narai, jei jie yra toliau nei už maždaug 40 metrų.
Kad galėtų pasinerti, narai turėdavo apie 9 kg švininio balasto. Jis turėjo du 150 barų slėgio suspausto oro balionus ir galėjo po vandeniu eiti (5–7 metrų gylyje) net iki 8 valandų. Kiekvienas naras buvo aprūpintas žibintu, kompasu, gylmačiu ir Japonijos vėliava, nors šios matyt po vandeniu neimdavo.
Šie narai turėjo dalyvauti pačios Japonijos teritorijos gynyboje nuo amerikiečių kareivių išlaipinimo į Japonijos sausumą. Kadangi karas baigėsi be šios atakos, fukuryu taip ir nedalyvavo jokiose kautynėse. Tačiau keli narai žuvo per treniruotes.
Zablatiškės valsčius

Zablatiškės valsčius buvo šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Zablatiškė.