google/wiki40b huggingface dataset:
Viršužiglio pagrindinė mokykla

Istorija

1921 m. Kampiškių kaime įkurta mokykla. Ši mokykla laikoma ir Viršužiglio pagrindinės mokyklos pradžia. Vėliau mokykla veikė S. Bartulio namuose. Buvo trys skyriai, dirbo vienas mokytojas. Į mokyklą ateidavo vaikai iš Leonavo, Kampiškių, Sietyno, Arlaviškių, Viršužiglio kaimų. Apie 1935 m. S. Bartulio mokykla išsikėlė į J. Morkevičiaus ūkį. Čia veikė keturi skyriai, egzaminus laikė Rumšiškėse.
1938 m. mokykla persikėlė į specialiai pastatytą pastatą Viršužiglio kaime. Mokykla buvo kaimo kultūros centras – čia vyko saviveiklininkų pasirodymai, jaunimo šokiai, atveždavo kilnojamą kiną. Apie 1959 m., pastačius kultūros namus, renginiai persikėlė ten. Didėjant mokinių skaičiui, mediniame mokyklos pastate pasidarė ankšta, todėl iki 1964 m. pradinių klasių mokiniai mokėsi kultūros namų patalpose. 1964 m. pastatytas priestatas. Septynmetė mokykla išaugo iki aštuonmetės. 1976–1993 m. mokyklos patalpose veikė Viršužiglio pagrindinė mokykla-internatas. Aplinkinių kaimų vaikai lankė Piliuonos aštuonmetę mokyklą, kai kurie važinėjo į Kauno mokyklas.
1991–1994 m. Viršužiglio internato gyvenamosiose patalpose veikė pradinės klasės. 1993–1994 mokslo metais čia mokėsi 1-5 klasių mokiniai ir mokykla galėjo vadintis priaugančia. 1994 m. atgimė Viršužiglio pagrindinė mokykla. Mokykloje buvo muzikinis, sporto, sveikatingumo, menų, „Vaikystė įkvepia kūrybai“ klubai. Veikė Kudirkaičių organizacija, vyko kompiuterinės raštvedybos užsiėmimai. 2012 m. rugpjūčio mėn. mokykla uždaryta.
Septakordas

Septakordas – septimos apimties akordas, sudarytas iš keturių tercijomis išdėstytų garsų. Kartais kuris nors garsas (dažniausiai kvinta) gali būti praleidžiamas (nepilnas septakordas). Septakordas yra akordas sudarytas iš kvintakordo prie kurio pridėta dar viena nata (garsas). Intervalas tarp kraštinių garsų, t. y. tarp akordo šaknies ir viršutinės natos, yra septima. Pridedant įvairias septimas (padidintą/sumažintą) prie įvairių kvintakordų galima sudaryti labai daug skirtingų septakordų.

Septakordų klasifikacija

Dažniausiai šio akordo rūšys yra skirstomos ir vadinamos pagal kvintakordo bei septimos tipus; taigi, jeigu akordas sudarytas iš mažorinio kvintakordo ir mažosios septimos skaičiuojant nuo šaknies, jis yra vadinamas mažoriniu/minoriniu septakordu. Kai kvintakordo ir septimos tipai būna identiški (pvz., jie abu yra arba mažoriniai (didžioji septima), arba minoriniai(mažoji septima), arba sumažinti (sumažintoji septima)), pavadinimas sutrumpinamas. Mažorinis/mažorinis septakordas yra paprastai vadinamas mažoriniu septakordu. Išimtis šiai taisyklei yra padidintieji akordai. Kadangi padidintas/padidintas septakordas nėra dažnai naudojamas, santrumpa padidintasis  yra naudojama padidintajam/minoriniam septakordui. Be to , pusiau-sumažintas reiškia sumažintą/minorinį, o dominantinis reiškia mažorinį/minorinį septakordą. Kai tipas iš viso nenurodytas, kvintakordas laikomas mažoriniu, o septima yra suprantama kaip minorinė (pvz. „C“ akordas yra „C mažorinis kvintakordas“, o „C7“ yra „C mažorinis/minorinis septakordas“, dar žinomas kaip „C dominant septakordas“).
Laurynas Bortkevičius

Laurynas Bortkevičius (1756 m. rugpjūčio 10 d. Jankaičiuose, Radviliškio raj. – 1823 m. vasario 15 d. Skapiškyje, Kupiškio raj.) – OP, religinių raštų rengėjas.

Biografija

Mokėsi Raseinių ir Kražių mokyklose, spėjama, studijavo Vilniaus akademijoje. Nuo 1790 m. vikaravo ir mokytojavo Seinuose, vėliau Skapiškio dominikonų vienuolyno prioras. Kai kurių šaltinių nuomone, L. Bortkevičius yra Sudervės bažnyčios projekto autorius.
Iš lenkų ir lotynų kalbų išvertė ir paskelbė Kristaus kelio į Golgotą giesmių ir maldų („Giesmės apie keturiolika stacijų“, 1810 m.; „Karavakas, arba Kryžius anioliškas“, ~1817 m.; „Kelias kryžiaus, arba Kalvarija“, 1819 m.).
Karibų kalbos

Karibų kalbos – indėnų kalbų šeima, kurios kalbos paplitusios Pietų Amerikos šiaurėje: nuo Amazonės žiočių rytuose iki Ramiojo vandenyno pakrantės Kolumbijoje (ten jau išnyko). Karibų kalbos taip pat buvo paplitusios ir Mažųjų Antilų salose, kur karibai išstūmė vietinius aravakus. Daugelis karibų kalbų tarpusavyje panašios, todėl kartais išskiriamos kaip viena kitos tarmės. Dėl to, kalbų skaičius skirtingais skaičiavimais svyruoja tarp 25-40, iš kurių 20-30 tebevartojamos. Iš karibų ir aravakų kalbų vietomis susidarė naujos kalbos, kaip antai garifunų kalba Centrinėje Amerikoje. Gausiausiai tebevartojamos karibų kalbos yra karibų ir makušių.
Kai kurie kalbininkai dėl bendrų morfologinių ypatybių karibų kalbas laiko giminingas že ir tupių kalboms.
Tadas Mižutavičius

Biografija

1801–1817 m. Vilniaus universitete studijavo literatūrą, retoriką, raižybą (mokytojai Izidorius Veisas, Juozapas Saundersas), piešimą, meno istoriją, 1813 m. įgijo meno kandidato laipsnį.
1814–1819 m. Vilniaus gimnazijos, 1820–1826 m. – Vilniaus universiteto mokytojų ir vargonininkų seminarijos dailyraščio mokytojas. Pirmasis pradėjo mokykloje mokyti kaligrafijos.
Priklausė masonų ložei „Sokrato mokykla“. Išraižė Kurčnebylių abėcėlę J. Šimkevičiaus veikalui „Vaikų ligos“ (1810 m.), išleido raižytų kaligrafijos pavyzdžių (apie 1818 m.). Kaligrafinį raštą raižė tiksliai, raiškiai. Sukūrė estampų („Jūros peizažas“, pagal A. Karato paveikslą, 1809 m.), portretų (prancūzų tapytojo A. Pesnio, pagal G. F. Šmidto raižinį, 1814 m.).
San Marino futbolo varžybos 2019–2020 m.

2019–2020 m. San Marino futbolo pirmenybės

Tai buvo 35–asis San Marino futbolo čempionatas.
Britų Šiaurės Amerika

Raida

Britų Šiaurės Amerika suformuota 1783 m., pasibaigus Amerikos nepriklausomybės karui, kuomet nuo Britų Amerikos atsiskyrė 13 (iš 20) svarbiausių kolonijų (Jungtinės Amerikos Valstijos). 5 šiaurinės kolonijos likusios Britų imperijos valdžioje tapo žinomos kaip Britų Šiaurės Amerika.
Visos šios penkios kolonijos turėjo skirtingą priešistorę. Ruperto žemė nuo seno priklausė Britanijai, Naujoji Škotija, Niufaundlendas ir Princo Edvardo sala buvo perėję britams iš Prancūzijos 1717 m., o Kvebeko provincija – tik 1763 m. Pastaroji buvo prancūziškai kalbanti.
Kadangi tiek JAV, tiek Šiaurės Amerika plėtė savo teritorijas tolyn į vakarus, ilgainiui kilo teritoriniai konfliktai. 1812 m. tarp Šiaurės Amerikos ir JAV kilo karas dėl teritorijų, kuriam pasibaigus 1818 m. sutartis nustatė Šiaurės Amerikos pietinę ribą ties 49 paralele. Vėliau pietinę sieną apsprendė tokios sutartys kaip Oregono sutartis (1846), Vebsterio-Ašburtono sutartis (1842) ir kt.
1867 m. iš trijų stipriausių Šiaurės Amerikos provincijų buvo suformuota Kanados dominija, kuri, gavusi didelę autonomiją, vėliau pati plėtė savo teritorijas kitų kolonijų sąskaita. 1869 m. ji prisijungė Ruperto žemę, Šiaurės vakarų teritorijas, 1871 m. – Britų Kolumbiją, 1873 m. – Princo Edvardo salą. Vienintelė iš pirminių kolonijų, neprijungta prie Kanados, liko Niufaundlando kolonija, kuri 1907 m. pripažinta Niufaundlando dominija.
Nemezidė

Kultas

Jos garbei Atėnuose buvo švenčiamas festivalis Nemezėja (Nemeseia). Juo buvo siekiama išvengti mirtinos Nemezidės. Festivalis turėjo padėti nubausti gyvuosius, jei šie nukrypo nuo teisingo kulto kelio.
Nemezidę garbino nugalėję Romos generolai, imperijos laikais ji buvo laikoma gladiatorių ir kovotojų globėja, kurie kovojo arenoje su laukiniais žvėrimis. III a. rasta įrodymų, kad buvo garbinta visagalė Nemezidė-Fortūna. Ją garbino bendruomenė vadinusi Nemezijakais (Nemesiaci).
Osmanlıspor

Istorija

Ankara Belediye Spor Kulübü (Ankaros miesto sporto klubas) įkurtas 1978 m.
1984 m. persivadino į Ankara Büyükşehir Belediye Spor Kulübü.
Pastaruoju metu vadinamas Osmanlıspor.
Červenė

Istorija

Minima nuo 1387 metų. XV a. pirmoje pusėje minimas Červenės dvaras, priklausė Kęsgailoms, nuo 1447 m. – Vilniaus vyskupams. 1793 m. Červenė atiteko Rusijos imperijai. Miesto teisės nuo 1795 m. 1899 m. Červenė nuniokota gaisro. Nuo 1924 m. – rajono centras.
1941 m. birželio 26 d. naktį NKVD Cagelnės miške prie Červenės įvykdė masines žudynes – sušaudyta apie 2000 žmonių, tik apie 200 pavyko pabėgti. Tarp sušaudytųjų buvo baltarusiai, lenkai ir lietuviai.

Ekonomika

Mieste išplėtota bitumų gamyba, medžio apdirbimas, maisto (daržovių džiovinimo, pieno) pramonė.
Levas Karsavinas

Biografija

Sesuo balerina Tamara Karsavina. 1901–1906 m. studijavo istoriją Sankt Peterburgo universitete. 1909–1910 m., 1912–1916 m. Petrogrado Istorijos ir filolologijos instituto visuotinės istorijos dėstytojas, 1921–1922 m. instituto rektorius. 1916–1922 m. Petrogrado universiteto dėstytojas, 1921–1922 m. humanitarinių mokslų fakulteto dekanas. 1916 m. istorijos ir teologijos daktaras, profesorius. 1922 m. ištremtas, iki 1926 m. gyveno Berlyne, dalyvavo Euraziečių sąjūdžio veikloje. 1926 m. persikėlė į Paryžių.
1927 m. prof. Augustinas Voldemaras. Izidorius Tamošaitis. ir Vladas Šimkūnas.  pakvietė dėstyti Lietuvos universitete. 1928–1940 m. Vytauto Didžiojo universiteto, 1940–1946 m. Vilniaus universiteto profesorius, šio universiteto Visuotinės istorijos katedros vedėjas. 1944–1949 m. Vilniaus dailės muziejaus direktorius, Vilniaus dailės instituto profesorius.
1949 m. suimtas, nuo 1950 m. kalintas Abezės lageryje. Jame parašė apie 20 filosofijos veikalų, poetinių kūrinių, išliko „Sonetų vainikas“, „Tercinos“, kūriniuose poetine forma išdėstė esminius filosofijos teiginius. Nepaisant represijų, pokario Lietuvos mokyklose buvo naudojami Levo Karsavino parašyti istorijos vadovėliai.

Kūryba

Filosofinei kūrybai būdinga teosofinės tendencijos, filosofijos ir teologijos vienovė, jų taikymas asmenybės, visuomenės, istorijos ir kult. problemoms nagrinėti. Filosofiją grindė struktūrišku visa ko vienovės (rus. философии всеединства) principu, kurį manė esant pajungtą dinamiškai trivienybei (rus. триединство), t. y. Švč. Trejybės idėjai, interpretuojamai pagal stačiatikių mokymą. Trivienybę suprato kaip tapsmo ir vystymosi šaltinį.
Jo istorijos filosofija grindžiama religiniais (stačiatikybės) principais. Istorijos pažinimo objektas yra ne istorijos proceso priežastys ir motyvai, bet pats procesas, norint jį paaiškinti, suprasti jo būtinumą reikia tam tikro įsigyvenimo į organiškąją vienovę. Jis išskyrė istorijos subjektų hierarchiją: aukščiausiasis (dievažmonija, empirinės istorijos prasmė ir tikslas), realusis (socialiai veikli žmonija kaip įvairialypė vienovė, pasireiškianti per socialinius subjektus), individualusis (žmogus). Teigė, kad kultūra, jos istorija yra dvasingumo, neatsiejamo nuo religijos, raiška žmonių veikloje. Žmogaus pažinimas reiškia savižiną, jis prasideda nuostabos pajauta. Visas pasaulis, sukurtoji būtis savo tobulybe yra aktualūs, o netobulumu – potencialūs. Netobulumo priežastis yra mirties baimė, nenoras aukotis dėl kitų, jis gali egzistuoti kartu su tobulybe, būti jos dalimi. Mąstymo abstraktumas išreiškia netobulumą, kaip vadinamojo simfoniškumo stoką. Žmogus yra visa ko vienovės dalis, bet išreiškia ją netobulai. Individo siekis tobulėti yra noras aktualizuoti savo vienybę su kita būtimi. Į tobulumą veda pažinimas ir meilė, kuri neatsiejama nuo pasiaukojimo. Amžinybė reiškia visalaikiškumą, apimantį praeities, dabarties ir ateities vienovės įžvalgą. Jo ontologija ir gnoseologija, apimanti egzistencinius pradus, artima egzistencijos, dialogo, fenomenologinei filosofijai, filosofijos antropologijai. Jo kultūros istorijos tyrimams trūksta tuometinės kult. filosofijos teorijos principų taikymo.
Atrajojimas

Atrajojimas (sin. gromuliavimas) – atrajotojų virškinimo proceso dalis. Atrajotojai gali greitai suėsti daug stambaus sunkiai virškinamo pašaro jo nesukramtydami, o tiesiog nurydami į didįjį prieskrandį. Kai gyvuliai neėda, išbrinkęs, suminkštėjęs, mikroorganizmų fermentuotas pašaras dalimis refleksiškai atryjamas į burną. Gromulas (atraja) gerai sukramtomas, suvilgomas seilėmis ir vėl nuryjamas. Per parą gyvuliai atrajoja vid. 6-8 kartus po 30-50 min.
Leeka Gruzdeff

Lika Kraucevičiūtė-Gruzdeff (angl. Leeka Gruzdeff, rus. Лика Груздева; g. 1939 m. Kaune) – Australijos tapytoja.

Biografija

Gimė kaip Elena Kraucevičiūtė Lietuvos karo lakūno Eugenijaus Kraucevičiaus ir jo žmonos Natalijos šeimoje, augo kartu su vyresniaisiais broliais Georgijumi (g. 1930 m.) bei Dmitrijumi (g. 1932 m.). Antrojo pasaulinio karo pabaigoje Kraucevičių keliai išsiskyrė: tėvas liko Lietuvoje, o motina su trimis vaikais pasitraukė į Vakarų Europą, 1950 m. jie persikėlė gyventi į Australiją.
Sidnėjuje Elena Kraucevičiūtė baigė gimnaziją, vėliau studijavo Rytų Sidnėjaus technikos koledžo (angl. East Sydney Technical College) Meno fakultete. Po baigimo penkerius metus dirbo dailininke privačioje įmonėje. Ištekėjo, gimė keturi vaikai, todėl laiko kūrybai nebelikdavo. Praėjus dešimtmečiui vėl pradėjo tapyti. Mokėsi privačiai pas žinomus australų menininkus, vėliau pati ėmė dėstyti Karališkojoje meno draugijoje ir įvairiuose seminaruose.
Likos Gruzdeff vardu ji dalyvavo skaitlingose parodose, pamažu atėjo pripažinimas. 1978 m. už lietuvių dailininkės Evos Kubbos (Ievos Kubosaitytės) portretą pelnė pirmąją vietą Naujojo Pietų Velso Agrokultūros parodoje. Du kartus (1986 m. ir 1988 m.) jos darbai patekdavo į prestižines Australijos geriausių meno darbų parodas  Arčibaldo prizui laimėti, o 1988 m. džiazo muzikanto Dono Barrous portretas pasiekė konkurso finalinį etapą. Tais pačiais metais L. Gruzdeff įvertinta aukso medaliu Rusijos Krikšto tūkstantmečio parodoje, o iš viso per kūrybinį laikotarpį buvo pelnyti dešimtys įvairių apdovanojimų. 1990 m. Karališkoji meno draugija jai suteikė asocijuotos narės vardą, o šios organizacijos Naujojo Pietų Velso skyrius išrinko garbės nare.

Kūriniai

Tapytojos darbų tematika ir atlikimo technika įvairuoja. Jei pirmojoje jos personalinėje parodoje 1977 m. Rusų klube Stratfolde vyravo rusiški peizažai, pasivažinėjimai trikinkiais („troikomis“) ir kt. panašūs vaizdai, tai vėliau L. Gruzdeff susidomėjo meninkų gyvenimu. Matyt ne be motinos įtakos (kuri buvo puiki pianistė) drobėse gimdavo meno kūrėjų portretai ir šokių scenos, vaizduojami grojantys orkestrai. Vėliau dailininkė perėjo prie abstraktesnių paveikslų kūrimo. L. Grudeff tapydavo aliejiniais dažais ir pastele, bet XX a. pabaigoje atsiradusi alergija privertė tapytoją lieti akvareles (pastarąją tapybos techniką ji taip pat sėkmingai įsisavino).
Likos Kraucevičiūtės-Gruzdeff kūryba žinoma ir lietuvių meno mylėtojams. 1983 m. ji dalyvavo Lietuvių dailės darbų parodoje Čikagos Čiurlionio galerijoje. Kartu su kitais australiečių menininkais 2003 m. jos drobės buvo eksponuojamos Vilniaus rotušėje, dailininkės kūrinius yra įsigijęs Lietuvos dailės muziejus. Tapytoja savo kūrybos darbų yra padovanojusi Žemaičių dailės muziejui Plungėje. 2018 m. lie­pos 1 d. Vilniaus rotušė­s aikš­tė­je vyko užsienio lietuvių dailininkų paroda „100 Lie­tu­vos vei­dų – su­jun­ki­me Lie­tu­vą“, kurioje dalyvavo ir Lika Kraucevičiūtė-Gruzdeff. Eksponuotą paveikslą „Kar­vės prie Tu­ro­no upė“ ji padovanojo Šiaulių miestui.
Kulšėnai

Istorija

Pirmąkart paminėti 1578 m.

Pavadinimo kilmė

Vardas kilęs prie žodžio kulšis (tarmiškai šlaunis) pridėjus priesaginę galūnę -ėnai.
Azad Kuhas

Azad Kuhas (pers. زاد کوه) – kalnas Irane, viena aukščiausių centrinio Elburso viršūnių (viršūnė 4355 m aukštyje virš jūros lygio).
Pavadinimas kilęs iš pers. azad 'laisvas' + pers. kuh 'kalnas'. Spėjama, kad pavadinimas parinktas todėl, kad kalnas yra kūgio pavidalo ir nesijungia su nė viena aplinkine viršūne.
Roveretas

Istorija

Roveretas senovėje buvo pasienio tvirtovė tarp Trento vyskupystės (iki 1797 m. nepriklausomos) ir Venecijos respublikos, o vėliau tarp Austrijos Tyrolio ir Italijos.

Ekonomika

Roveretas ansčiau buvo svarbus šilko gamybos centras. Dabar miestą garsina vynas, šokoladas, guma, stiklas ir kava.
Roverete atsirado Sferoflex akinių gamintojas 1941 m., kurį įsigijo Luxottica. Kitos svarbios vietinės kompanijos yra Marangoni Pneumatici, Lepetit, Cioccolato Cisa, Metalsistem.
Kėdainių Šv. Jurgio bažnyčia

Istorija

Manoma, kad mūrinė bažnyčia pastatyta iš lietuvių pilies XV a. pirmojoje pusėje. Minima 1518 m. Apie XVI a. vidurį perduota protestantams. 1600 m. iškelta bažnyčios grąžinimo byla. Po ilgo bylinėjimosi 1627 m. sutartimi bažnyčia perduota katalikams. Konsekruota 1662 m. Bažnyčia 1758 m. rekonstruota, pažeminta, šoninės navos perdengtos skliautais. XVIII a. antrojoje pusėje veikė parapinė mokykla. Iki 1782 m. sudegė. Klebonijai 1832 m. priklausė Dvarčininkų, Eigulių, Melagių kaimai. Bažnyčia 1839–1840 m. gerokai remontuota.

Architektūra

Bažnyčia gotikinė, neobazilikinė, stačiakampio plano (navos 23 × 24 m), su trisiene apside, dviaukščiu priestatu ir žemu bokštu (varpine). Vidus 3 navų, atskirtų stulpais. Vidurinę navą dengia kryžminiai, šonines – cilindriniai skliautai.
Padmasambhava

Biografija

Legendinė biografija teigia, kad jis atėjo į pasaulį kaip aštuonmetis vaikas, gimęs lotose, plaukiojusiame ežere. Tai įvyko senovinėje Indijos valstybėje Udijanoje. Jis turėjo dvi žmonas, kurių viena buvo karaliaus duktė Mandarava.
Pirmasis Tibeto imperatorius Trisong Decenas (742–797) pakvietė Padmasambhavą stiprinti budizmo Tibete, ir atidavė jam į žmonas savo dukterį Ješe Tsogyal. Padmasambhavos misija Tibete buvo labai sėkminga, jis, naudodamas slaptas tantrines technikas sutramdė rūsčias kalnų dievybes ir įgijo žmonių pasitikėjimą.
Jo dėka Tibete suklestėjo Vadžrajanos budizmas, kuris tapo Tibeto budizmo vystymosi pradžia. Jis keliavo po įvairias istorinio Tibeto vietoves, steigdamas vienuolynus: žymūs vienuolynai (gompa), siejami su Padmasambhavos vardu yra Samye (Tibete), Paro Taktsangas ir kiti. Legendos teigia, kad jis keliavo ant savo žmonos, kuri pasivertė skraidančiu tigru, nugaros. Taip pat yra tikima, kad Padmasambhava paslėpė daug slaptųjų raštų, vad. termų, iš kurių vienas yra Tibeto mirusiųjų knyga.
Legendinė jo palaidojimo vieta yra Tibete, Jerpoje.
Vyrų vasara

Vyrų vasara – 1970 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas.

Siužetas

Filmas pasakoja apie pokario Lietuvos kovas. Pagrindiniai filmo herojai – broliai dvyniai, kurių panašumas leidžia NKVD įvykdyti partizanų naikinimo operaciją.
Gumbuotasis gurgždis

Morfologija

Dvimetis augalas. Stiebas stačias, apvalus, tuščiaviduris, pamatas gumbiškai sustorėjęs, po bambliais išsipūtęs, tik apatinė dalis su violetinėmis dėmėmis, apaugęs baltais, šiurkščiais plaukeliais, viršutinė dalis plika. Lapai maloniai kvepia, nešvariai žali, trikampiško kontūro, 15–30 centimetrų ilgio, apatinė dalis apaugusi retais plaukeliais, 3 kartus plunksniški, plunksniškai skaldytais lapeliais; skiltys lancetiškos arba linijiškos, smailios; apatiniai lapai ilgais, nelabai plaukuotais lapkočiais, viršutiniai – beveik bekočiai, ilgomis makštimis ir siauru, negausiai suskaldytu į linijiškas skiltis lakšteliu.
Žiedynas 3–7 centimetrų skersmens, su 8–15(20) nevienodo ilgio stipinų, be skraistės; skraistlapėliai linijiškai lancetiški, nusmailėję, nelygūs plėneliniais blakstienotais kraštais. Skraistės nėra arba ji tik iš vieno kito lapelio tesudaryta. Skraistelė daugialapė. Skraistlapėliai blakstienoti. Skraistlapėliai dažniausiai asimetriški, iš vieno šono, po 3–6. Vainiklapiai balti, iki vidurio įskelti. Vaisius pailgas, 4–6 milimetrų ilgio, 1,5–2 ml pločio, su plačiu plokščiu stilopodžiu ir trumpais, į šalis nulinkusiais liemenėliais.
Žydi birželio – liepos mėnesį.

Augimvietės

Auga paupių miškuose ir krūmuose. Labai retas. Kartais auginamas.
Paplitimas Lietuvoje: Rastas miškinguose Mažupės šlaituose tarp Joniškėlio miestelio ir Mūšos.
Bendras paplitimas: Vidurio ir Rytų Europa, europinė Rusijos dalis, Kaukazas, Šiaurės Balkanai.
Hilabio kalnas

Hilabio kalnas yra aukščiausias kalnas Barbadoso saloje. Šio kalno aukštis siekia 340 m. Hilabio kalnas yra Šv. Andriejaus parapijoje.
Valdas Antanas Gurskis

Valdas Antanas Gurskis (g. 1936 m. spalio 12 d. Kloviniuose, Utenos apskritis) – Lietuvos tapytojas.

Biografija

1956 m. baigė Kauno dailės mokyklą. 1962 m. baigė monumentaliąją tapybą Lietuvos dailės institute.
Nutapė peizažų, portretų, figūrinių kompozicijų, jose vaizdavo žmones, architektūrą („Pilka diena prie jūros“ 1979 m., „Valerijono Jucio portretas“ 1980 m., „Rūkas“ 1982 m., „Fatališkas peizažas“ 1986 m.), tapybos kūrinių ciklus („Bažnytėlių Lietuva“ 2001 m., „Žvilgsnis į istoriją“ 2004 m.). Sukūrė monumentalių kūrinių (pano Lietuvių liaudies pasakų temomis 1963 m., Nacionalinės M. Mažvydo bibliotekos Vaikų skaitykloje, pano Vilniaus geležinkelio stoties restorane 1964–1965 m., reljefas „Improvizacija saulės tema“ 1970 m., Tauragnų kultūros namuose, freska Duokiškio kultūros namuose, 1973 m.), apie 200 metalo plastikos kūrinių. Dekoratyviniai kūriniai pasižymi tapybinės ir erdvinės plastikos sinteze.
Nuo 1962 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje: Maskva 1969 m., 1976 m., Nagasakis 1973 m., Helsinkis 1989 m. Individualios parodos surengtos Lietuvoje nuo 1975 m. – 27, Maskvoje 1989 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, užsienio (Bulgarijos, Rusijos) muziejai.
LNB 2006–2007 m. sezonas

2006–2007 m. LNB sezonas – 86-asis Prancūzijos krepšinio čempionato sezonas. Reguliariojo sezono nugalėtojais tapo Nansio SLUC, po atkrintamųjų varžybų čempionu tapo Ruanės „Chorale Basket“ klubo komanda.
Tai paskutinis čempionatas, kurio metu lygoje žaidė 18 klubų. Nuo kito sezono klubų skaičius sumažėjo iki 16.
Girios aidas (Čikaga)

Istorija

Leido lietuvių miškininkų sąjunga išeivijoje. Redagavo Jonas Kuprionis. Išėjo 26 numeriai.
Kate Moss

Katherine Ann Moss (g. 1974 m. sausio 16 d.) – Anglijos supermodelis ir drabužių dizainerė, kurianti liniją Topshopui. Ji yra pasirodžiusi ant daugiau nei 300 žurnalų viršelių.

Asmeninis gyvenimas

Ji susitikinėjo su Mario Serrenti ir Johnny Depp. Johnny Depp prisiminimui jai padovanojo prabangų BMW ir deimantų vėrinį, kurį vėliau iš jos pavogė vagys. Ji turi dukrelę Lila Grace. Neseniai Kate Moss išssikyrė su skandalinguoju draugu Pete Doherty. Kate nusipirko nedidelį dvarą ir apsitvėrė jį aukšta tvora.
Aukštaitis (Utena)

Aukštaitis – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Utenos rajono tarybos leidinys, ėjęs 1989–1995 m. Utenoje.

Istorija

Pirmasis numeris išėjo 1989 m. vasario 16 d. Tiražas 1989 m. – 6200 egz., 1992 m. – 1600 egz., 1993 m. po 1000–3000 egz., 1994 m. – 700 egz., 1995 m. – 1000 egz.
Pavarų dėžė

Pavarų dėžė (angl. gear box) – įvairių pramoninių įrengimų arba mechaninių transporto priemonių agregatas, dažniausiai krumpliaratinis.
Skirta pakeisti sukimosi greitį ir sukimo momentą.
Vacys Ramanauskas

Biografija

1964 m. baigė Kuršėnų vidurinę mokyklą, 1969 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius hidrotechnikas.
1970 m. tarnavo tarybinėje armijoje, 1971–1973 m. Šiaulių Melioracijos statybos valdybos meistras, darbų vykdytojas, 1973–1977 m. Kretingos Melioracijos statybos valdybos vyr. inžinierius, 1977–1993 m. Vilniaus Melioracijos statybos valdybos, nuo 1993 m. AB „Vilniaus melioracija“ generalinis direktorius.
Nuo 1995 m. Lietuvos centro sąjungos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus rajono skyriaus narys.
1997–2000 m. (LCS sąraše), ir nuo 2003 m. (LSDP) Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narys.
Pažanga (JAV)

Istorija

Leistas Čikagoje, Girardvile (1916 m.) Mahanoi Sityje (1917 m.). Leido „Draugo“ leidykla, Kunigų sąjunga. Žurnale buvo skyriai „Politikos ir visuomenės dirva“, „Krislai“ (aktualijos), „Literatūra ir dailė“, „Bibliografija ir kritika“, „Juokai ir satyra“.
Bendradarbiavo J. Jonikaitis, Mykolas Krupavičius, J. Navickas, Kazys Pakštas.