google/wiki40b huggingface dataset:
Ladanas

Ladanas (arab. لُبَّانٌ = lubbān, hebr. לבונה = levonah) arba frankincensas (angl. Frankincense) – aromatinė derva, gaunama iš bosvelijos (Boswellia) genčiai priklausančių medžių, ypač smilkalinės bosvelijos (Boswellia sacra). Ši derva plačiai naudojama parfumerijoje ir smilkalų gamyboje.
Ladanas išgaunamas nulupant bosvelijų žievę ir leidžiant susidaryti sakams. Skirtingos klimato, dirvos sąlygos sudaro skirtingus sakus, net jei medžio rūšis ir ta pati. Bosvelijų derva pradedama rinkti medžiams sulaukus 6-10 metų. Paprastai renkama 3 kartus per metus. Trečiojo rinkimo derva laikoma kokybiškiausia, nes joje daugiausia aromatinių medžiagų. Tiesa, dėl plataus naudojimo, bosvelijų populiacija nyksta, dervų rinkimo nualinti medžiai duoda nevaisingas sėklas, medžiai nukenčia nuo gaisrų, ūsuočių antpuolių.
Prekyba ladanu vyksta jau bent 5000 metų. Egiptiečių sienų piešiniuose randama, kad ladanas būdavo atgabenamas iš Punto žemės. Ladanas buvo vieni iš smilkalų naudojamų hebrajų Ketoret (smilkalų aukojimo) ritualuose. Vėliau šiuos smilkalus pradėjo naudoti ir graikai, romėnai. Į Europą ladano naudojimo tradicija grąžinta frankų kryžininkų. Būtent nuo to kilo pavadinimas frankincensas ('frankų smilkalai'). Svarbiausiu ladano gavybos centru buvo Omanas (vadinamoji Ladano žemė). Spėjama, kad pagrindiniu prekybiniu miestu buvo dingęs Iremo miestas. Iš Omano po aplinkinius kraštus driekėsi karavanų „Smilkalų kelias“. Smilkalai pasiekdavo net Kiniją.
Ladanas naudojamas parfumerijoje ir aromaterapijoje. Garų distiliacijos būdu iš sausos dervos gaunamas eterinis aliejus. Ladanas ir mira plačiai naudojami smilkalai įvairiose krikščionių bažnyčiose, musulmonų, judėjų liturgijoje. Derva yra valgoma ir naudojama tradicinėje medicinoje. Ajurvedoje ladanas iš pluoštinės bosvelijos (Boswellia serrata) naudojamas artrito gydymui, moteriškų hormonų stiprinimui, žaizdų gydymui, bendram sveikos, malonios namų aplinkos kūrimui. Iš ladano gaminami kvepalai, kiti parfumeriniai gaminiai.
Lumbovkos sala

Lumbovkos sala, Lumbovskio sala (rus. Лумбовский) – sala, ribojanti Lumbovkos įlanką nuo Baltosios jūros, už 1 km nuo Terės kranto (Kolos pusiasalis). Sala priklauso Murmansko sričiai (Rusija).
Salos ilgis 3 km, plotis – 2 km. Paviršius kalvotas ir pelkėtas, aukščiausia vieta yra 54 m aukščio kalva salos pietvakariuose. Augalija tundros tipo. Saloje du nedideli ežerai. Salos šiaurės vakaruose stovi žvejų troba.
Sala pavaizduota 1682 m. olando Johano van Kioleno (ol. Johannes van Keulen) žemėlapyje.
Tatos ulusas

Geografija

Ulusas yra Vidurio Jakutijos lygumoje. Svarbiausios upės: Aldanas, Amga, Kuoluma, Tata, Nochu, Bajaga.
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -33–35 °C, liepos mėnesio +17–19 °C.
Frédéric Mistral

Biografija

Frederikas Mistralis buvo kilęs iš senos ir pasiturinčios žemės savininkų šeimos, gyvenusios Provanse XVI a. Jo tėvas buvo turtingas ūkininkas.
Iš pradžių studijavo teisę, bet vėliau atsidavė vien tik poezijai. Jis išgarsėjo 12 giesmių poema „Mireilė“, kurioje pavaizdavo Provanso įsimylėjėlių dramą: poemoje daug plastiškų kaimo gamtos, buities, švenčių papročių vaizdų, ji tikroviška, įtaigi. Frederiko Mistralio lyrikoje žymu Provanso tautosakos, vidurinių amžių poezijos ir modernizmo bruožai.
Pagal Mistralio poemą „Mireilė“ Šarlis Guno parašė operą (1863 m.).
Ieva Kuizinienė

Ieva Kuizinienė (g. 1966 m. rugsėjo 20 d. Rygoje) – Lietuvos dailėtyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija

1989 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1998 m. humanitarinių mokslų daktarė.
1989–2000 m. dirbo P. Gudyno restauravimo centre, dėstė Čiurlionio meno mokykloje. 1994–1999 m. galerijos „Arka“ kuratorė, 1998–2004 m. asociacijos „Meno projektų studija“ direktorė. Nuo 1999 m. dėsto Vilniaus dailės akademijos, UNESCO Kultūros vadybos ir kultūros politikos katedros vedėja, nuo 2004 m. dar ir Humanitarinių ir socialinių mokslų fakulteto dekanė. Kuruoja šiuolaikinės dailės parodas Lietuvoje ir užsienyje. Sudarė parodų katalogų.
Encyclopédie illustrée du Pays de Vaud

Encyclopédie illustrée du Pays de Vaud – 12 tomų enciklopedija prancūzų kalba, išleista Šveicarijoje, Vo kantone. Vienas leidėjų – Bertil Galland.
Kumandinai

Etninė istorija

XVII a., iki migracijos į Altajų, kumandinai gyveno pagal Čaryšo upę, ties jos santaka su Obe. Jų migraciją sukėlė nenoras mokėti jasaką (duoklę) Rusijos carui. XIX a. orientalistas Nikolajus Aristovas kumandinus ir čelkanus sieja su palikuoniais senovinių tiurkų, kurie VI-VIII a. Centrinėje Azijoje buvo sukūrę galingą klajoklių valstybę, istorijoje žinomą kaip Tiurkų kaganatas.
Talorkas I

Biografija

Gimė V amžiuje. Mirė V arba VI amžiuje. Pagal Piktų kroniką jis buvo Anielio sūnus ir Nechtono I brolis. Valdė du ar ketverius metus tarp Dresto I ir Nechtono I.
Karo vadų laikotarpis

Karo vadų laikotarpis yra Kinijos Respublikos istorijos periodas nuo 1916 iki 1928 m., kai šalis buvo padalinta tarp įvairių karinių klikų. Laikotarpis prasidėjo po Juan Šikajaus mirties ir baigėsi Šiaurės ekspedicija, po kurios prasidėjo „Nankino dešimtmetis“.
Kęstutis Kristinaitis

Biografija

1980 m. baigė Vilniaus statybos technikumą, įgijo geodezininko-techniko kvalifikaciją. 1985 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją (LŽŪA), įgijo inžinieriaus–žemėtvarkininko specialybę; nuo 1986 m. iki 1988 m. LŽŪA studijavo žemės ūkio ekonomiką.
Dirbo įvairiose žemėtvarkos struktūrose. Nuo 1989 iki 1990 m. LR žemės ūkio ministerijos (LR ŽŪM) Žemės naudojimo valdybos viršininkas, nuo 1990 m. iki 1991 m. LR ŽŪM Žemės reformos skyriaus vedėjas, nuo 1991 m. iki 1993 m. LR ŽŪM Žemės tvarkymo departamento direktoriaus pavaduotojas, vėliau – LR žemės ūkio ministro pirmasis pavaduotojas, nuo 2000 m. spalio 30 d. iki 2001 m. spalio mėn. LR žemės ūkio ministras, nuo 2001 m. JSC „Corporation Matininkai“ vadovas.
Nuo 1994 m. iki 2000 m. Lietuvos turto vertintojų asociacijos prezidentas, nuo 1997 m. iki 2000 m. Tarptautinių vertinimo standartų komiteto valdybos narys.
LNTPA valdybos narys.
Julius Tomas Žulkus

Biografija

1991 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.
VRM Poilsio ir reabilitacijos centro „PUŠYNAS“ direktorius.
Nuo 2013 m. TS-LKD Palangos skyriaus narys. Skyriaus tarybos narys. Nuo 2011 m. Palangos savivaldybės tarybos narys. 
Palangos Rotary klubo, Palangos viešbučių ir restoranų asociacijos tarybos narys.
Žmona Žaneta, vaikai Rokas, Benas, Matas.
Nolėnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiros kalvos vakariniame gale. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 65x23 m dydžio, 1,5 m aukštesniu šiaurės rytų kraštu. Joje rasta lygios keramikos. Pietrytiniame jos krašte iškastas 4 m pločio, 0,3 m gylio griovys. 3-4 m žemiau aikštelės pietvakarinio ir šiaurės rytų krašto yra 10 m pločio terasa, 5 m žemiau šiaurės vakarų krašto - 10 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 15-18 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja, šiaurės vakarų šlaito viršuje auga pušis.

Aplinkiniai piliakalniai

Gaigalių piliakalnis (Utena) 4,5 kmBaltakarčių piliakalnis 2,5 kmManeičių piliakalnis 8 kmŠiaudinių piliakalnis 7 kmNuodėgulių piliakalnis 8,5 kmAknystėlių piliakalnis 11 kmNemeikščių piliakalnis 9 kmVaikutėnų piliakalnis 5,5 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Edward Passendorfer

Edvardas Pasendorferis (lenk. Edward Passendorfer; 1894 m. sausio 13 d. Vadovicės Gurnėje – 1984 m. rugpjūčio 10 d. Varšuvoje) – lenkų geologas. Kurį laiką gyveno ir dirbo Vilniuje.

Biografija

1912 m. baigė gimnaziją Krokuvoje ir su pertraukomis pradėjo studijuoti geologiją su paleontologija. Geologijos studijas baigė ir habilituoto daktaro laipsnį įgijo Jogailos universitete Krokuvoje pas Vladislavą Szajnochą. Tobulinosi Paryžiuje, Grenoblyje ir Ženevoje. Lozanoje pas M. Lužoną, kaip ir M. Limanovskis.
1919–1930 m. dirbo vienu metu Varšuvos geologijos institute ir skaitė paskaitas Krokuvoje. Tyrė mezozojaus geologiją ir pleistoceno nuogulas. 1925 m. vykdė paleontologinius tyrimus Prancūzijoje ir Šveicarijoje. 1930–1934 m. buvo profesoriaus pavaduotojas Poznanėje, skaitė paskaitas mokytojų seminarijoje Myslovicėse ir gimnazijoje Silezijos Semianovicuose.

Vilniuje

1936 m. tapo Stepono Batoro universiteto Geologijos katedros vedėju, perėmęs ją iš M. Limanovskio, pavadavusio pasitraukusį B. Rydzevskį. Katedrai vadovavo iki ją 1939 m. ir perdavė ją J. Dalinkevičiui, kai Vilniaus kraštas perėjo Lietuvai.
Tyrinėjo Vilniaus miesto ir jo apylinkių geologiją ir geomorfologiją. Vadovavo ir organizavo viešas paskaitas apie Tatrus, Pohalę, Sileziją ir Vilniaus krašto gamtines sąlygas. Palaikė B. Rydzevskio užmegztus geologijos srities ryšius su aukštosiomis ir vidurinėmis mokyklomis. Sudarė geologijos programą licėjams.
E. Passendorferio pagalbininke buvo L. Matviejeva.
Savo tyrimų medžiagos, kurią sukaupė dirbdamas Stepono Batoro universitete, iki karo nesuskubo paskelbti. Liko neišspausdintas originalus Vilniaus ir jo apylinkių kvartero geologinis žemėlapis, kuriuo vėliau naudojosi L. Petrulis, A. Basalykas ir kt.
Pasižymėjo kaip stropus, uolus ir įžymus tyrinėtojas, taikęs paleontologijos metodus. Jam vadovaujant Geologijos katedra sutvirtėjo, nes E. Pasendorferis buvo plačių interesų, geras mokslo organizatorius ir pedagogas. Greitai įsitraukė į Vilniaus kultūrinį ir visuomeninį gyvenimą.
Karą praleido Vilniuje. Iki 1944 m. dirbo Geologijos tarnyboje, vėliau organizavo Geologijos institutą. Dalyvavo mokytojaujant pogrindinėje gimnazijoje.

Torunėje

Po karo išvyko į Torunę, kur universitete dirbo Matematikos ir Gamtos padalinio prodekanu (1945–1947 m. ir dekanu (1947–1948 m.). 1945–1952 m. vadovavo Geologijos katedrai, ir trumpą laiką Paleontologijos katedrai.
1951 m. su bendradarbiais persikėlė vadovauti iki 1954 m. į naujai steigiamą Geologinę katedrą Varšuvos universitete, ten taip pat iki 1964 m. dekanavo. Mokslų akademijoje taip pat vadovavo paleozojaus ir mezozojaus, bei stratigrafiniams tyrimams. Daug nuveikė tyrinėdamas Tatrus ir Šventojo Kryžiaus kalnus. Priklausė Pamario alpinistų klubui Torunėje.
Kurkulai

Kurkulai – varliagyvių išnerštų kiaušinėlių krūvos. Subrendusios kiaušialąstės iš kiaušidės patenka į kiaušintakius, kurie atsiveria į kloaką. Jais slinkdamos kiaušialąstės pasidengia drebutine medžiaga, kuri vandenyje labai išbrinktsa. Formuojasi varliagyvių kiaušiniai, kurių išnerštos krūvos vadinamos kurkulais. Pievinė varlė kurkulus išneršia sekliuose vandens baseinuose, nes ten greitai įšyla vanduo. Tarp vandens augalų yra pakankamai deguonies, maisto bei slėptuvių. Iš kiaušinio išsirita lerva su neišsivysčiusiais judėjimo bei kvėpavimo organais ir nepraplyšusia burnos anga. Ji prikimba prie drebutinės kurkulų liekanos dviem galvos apčioje esančiais siurbtukais. Po kelių dienų varlės lerva susiformuoja (buožgalvis).
Los Andželas

Istorija

Los Andželo pakrančių plotuose pirmąkart apsigyveno tongva ir čiumašų indėnų gentys. Pirmieji europiečiai čia atplaukė 1542 m., vadovaujami portugalų keliautojo Chuano Rodrigezo Kabrilo, teritoriją paskelbusio Ispanijos imperijos Dievo miestu, tačiau neįkūrusio gyvenvietės. Antrąkart europiečiai čia apsilankė tik po 227 m., Gasparui de Portolai kartu su misionieriumi Chuanu Krespiu atplaukus į dabartinę Los Andželo teritoriją 1769 m. rugpjūčio 2 d. Krespis pastebėjo, kad jų aplankytoje teritorijoje labai tiktų įkurti didelę gyvenvietę.
1781 m. laikomi miesto įkūrimo metais.

Geografija

Miesto centras ir priemiesčiai yra išsidėstę kalvotame pakrantės regione, vidutiniškai 32 m virš jūros lygio. Vakaruose ir pietuose miestas remiasi į Ramiojo vandenyno Santa Monikos įlanką. Iš rytų ir šiaurės miestą supa kalnų grandinės. Miesto šiaurėje yra ir San Fernando slėnis, kuriame, daugiausia vienos šeimos gyvenamuose namuose gyvena apie trečdalį gyventojų. Slėnį nuo Holivudo ir miesto centro skiria Grifito parkas ir Santa Monikos kalnai.
1 290,6 km² teritoriją užimantis (71 km šiaurės-pietų kryptimi ir 47 km rytų-vakarų kryptimi) ir į atskirus rajonus geografiškai suskaidytas miestas yra jungiamas sudėtingo automagistralių tinklo. Didžiausia pasaulyje automobilių koncentracija ir pramonės įmonių išmetimai labai neigiamai veikia aplinką – Los Andželas pasižymi smogu, užterštu uostu.
Los Andželo metropolinėje zonoje yra 173 savarankiški miestai. Metropolinė zona apima Los Andželo, San Bernardino, Riversaido, Venturos ir Orindžo apygardas ir tęsiasi iki Nevados sienos, apimdama 87 972 km². Tik dalis šios teritorijos užima miestai; didžiąją šio ploto dalį sudaro Mojawe dykuma, taip pat Joshua Tree nacionalinis parkas, esantis Riversaido ir San Bernardino apygardose.
Apylinkėse yra dvi salos – Santa Katalina (Santa Catalina) ir San Klementė (San Clemente), 3072 m aukščio San Antonijo (San Antonio) kalnas, dykumos, 120 km jūros pakrantės.
Miestas yra seismiškai aktyvioje zonoje, čia dažni žemės drebėjimai: nuo 1800 m. Los Andžele buvo 9 žemės drebėjimai, kurių intensyvumas buvo didesnis nei 6 balai pagal Richterio skalę.

Gyventojai

Miestas multikultūrinis. Čia gyvena žmonių iš daugiau kaip 140 valstybių ir šnekančių 224 kalbomis.

Religija

Mieste įsikūrusi Romos katalikų arkivyskupija – didžiausia arkivyskupija šalyje.

Sportas

1932 m. mieste vyko X vasaros olimpinės žaidynės, o 1984 m. – XXIII vasaros olimpinės žaidynės, pagarsėjusios socialistinių šalių boikotu. Mieste 1994 m. vyko XV pasaulio futbolo čempionatas.
Los Andžele žaidžia Los Andželo „Lakers“ ir Los Andželo „Clippers“ krepšinio klubai, Los Andželo „Kings“ ledo ritulio klubas.
Vidmantas Baltramiejūnas

Biografija

1975 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.
1992 m. UAB „Panevėžio gelžbetonis“ komercijos skyriaus viršininkas, 2001 m. UAB „Vilkabis“ direktorius, 2004 m. UAB „Aukštaitijos vandenys“ eksploatacijos direktorius.
Tėvynės sąjungos Panevėžio miesto skyriaus narys.
1997–2000 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.  Kontrolės komiteto pirmininkas, nuo 2007 m. pirmininko pavaduotojas, Ūkio, miesto plėtros ir aplinkosaugos komiteto pirmininkas.
Sutuoktinė Dalia, vaikai Rytis, Vaiva.
Vilniaus Seserų Nazaretiečių gimnazija

Vilniaus Seserų Nazaretiečių gimnazija (lenk. Gimnazjum Sióstr Nazaretanek w Wilnie), dar žinoma kitu vardu – A. V. Čarnovskos gimnazija (lenk. Gimnazjum im. Anny Czarnowskiej); – Romos katalikų viduriniojo mokslo įstaiga Vilniuje, veikusi 1915–1939.

Istorija

Gimnazija buvo įkurta vietoje prieš Pirmąjį pasaulinį karą veikusios nazaretiečių globotos audėjų mokyklos 1904–1915 m. 1915 m. joe mok4si 110 mergaičių, po dvejų metų – jau 219. 1938 m. mokyklą lankė 299 mergaitės, o joje mokė 30 mokytojų.
Gimnazijoje mokėsi daugiausia iš turtingų šeimų kilusios mokinės, pirmiausia žemės savininkų dukros. Prie mokyklo veikė internatas. Mokyklą baigė astronomė Wilhelmina Iwanowska, dailininkė Barbara Houwalt ir geografė ir geologė Ludmiła Roszko. 1928-1929 m. joje mokėsi Zofia Abramowiczówna.
Džidžiga

Istorija

Džidžiga iš karinio posto į miestą išaugo 1916 m. Mieste 1948 m. kilo neramumai, kai traukiantis britams savivaldą pasiskelbė somaliai. 1977–1978 m. Džidžiga atsidūrė Ogadeno karo įkarštyje.
Kuopijas

Istorija

1653 m. Kuopiją įkūrė švedų karo vadas Peteris Brahė, nors oficialia įkūrimo data laikoma 1775 m. lapkričio 17 d., kai švedų karalius Gustavas III įsakė šioje vietoje kurti miestą.
Aušra Augustinavičiūtė

Gyvenimas ir mokslinė veikla

A. Augustinavičiūtė gimė netoli Kauno. 1956 metais Vilniaus universitete baigė Ekonomikos fakultetą, kaip finansininkė. Po universiteto baigimo, ji dirbo Lietuvos Finansų ministerijoje, vėliau politinės ekonomikos dėstytoja įvairiuose institutuose Vilniuje.
Vėliau ji tapo sociologe. 1960 metais sociologija buvo naujovė Tarybų Sąjungoje. Stalino valdymo laikotarpiu šis mokslas buvo laikomas „buržuaziniu pseudomokslu“. Augustinavičiūtė studijavo šeimų santykius. Pagal Marksą, ekonomika buvo visų dalykų pamatas, įskaitant ir žmonių santykius. Augustinavičiūtė studijavo laimingas ir nelaimingas santuokas. Pradžioje ji pasitikėjo Marksu – studijavo ekonominius, socialinius ir kultūrinius faktorius, kurie veikė tas šeimas. Greitai ji suprato, kad to nepakanka. Buvo šeimų, kurios buvo „normalios“ iš ekonominės situacijos, kultūrinio lygio ir kitų faktorių, tačiau nelaimingos. Augustinavičiūtė taip pat ieškojo ir seksologinių faktorių, vėliau netgi išleisdama keleta publikacijų seksologijos tematika. Gilindamasi į laimingų ir nelaimingų šeimų priežastis, ji pradėjo gilintis į Platono, Eriko Berno, Ericho Fromo, Jakobo Moreno, Karlo Leonhardo, Ernesto Krečmerio ir daugelio kitų žymių veikėjų darbus. Daug psichologinės literatūros buvo išverstos į lietuvių kalbą iki 1940 metų, kuomet Lietuvą okupavo TSRS. Be to, tuo laikotarpiu, daug knygų iš vakarų spėjo atkeliauti į Lietuvos knygynus.
Augustinavičiūtė pradėjo studijuoti Sigmund Freud ir jo psichoanalizę, o po to ir Jungą bei jo tipologiją. Dar vėliau ji pradėjo gilintis į kitas, tuo metu žinomas, tipologijas ir lyginti jas su Jungo. Tačiau ji pastebėjo, kad visos šios teorijos yra ganėtinai subjektyvios ir chaotiškos, tad ji sugrįžo prie Jungo tipologijos, kuri jos manymu yra sisteminga ir logiška. Išnagrinėjusi tipologiją, Augustinavičiūtė pradėjo ją taikyti tyrinėjamoms šeimoms. Ji taip pat mėgino taikyti ir kitas teorijas tyrinėjamoms šeimoms, tačiau jos neparodė jokio reguliarumo. Sėkmingai taikydama Jungo tipologiją, ji tęsė mokslinius tyrinėjimus šioje srityje. 1980 m. ji drauge su savo studentais sukuria ir aprašo tarptipinių santykių lentelę, kurią išleidžia tuometiniame Lietuvos mokslo žurnale. Vėliau Augustinavičiūtė tęsė tyrinėjimus, plėtojo savo teoriją ir dėstė socionikos paskaitas Kijeve ir Maskvoje. Tačiau jos moksliniai darbai, išskyrus keletą, nebuvo išleisti dėl to meto cenzūros. Po 1990 m. socionikos teorija pamažu pradėjo plisti buvusioje Tarybų Sąjungoje ir už jos ribų.
Socionika apjungia K. G. Jungo tipologiją, Zigmundo Froido teoriją apie sąmonę ir pasąmonę bei Antonio Kepinskio informacinio metabolizmo teoriją.
Pati Augustinavičiūtė pagal socionikos tipologiją yra Intuityvi Loginė Ekstravertė, arba ENTp pagal MBTI (Myers-Briggs Type Indicator) klasifikavimą.
Adam Clayton

Adam Clayton (g. 1960 m. kovo 13 d., Činoras, Oksfordo grafystė, Jungtinė Karalystė) – airių roko grupės U2 bosistas.
Andalūzija

Pavadinimo kilmė

Regionas pavadintas pagal germanų gentį vandalus, kurie V a. užėmė Pirėnų pusiasalio pietus. Vėliau šį kraštą užkariavę arabai šaknyje vandal- atmetė pirmąją raidę.
Al-Ittihad SC Aleppo

Istorija

Klubas įkurtas 1949 m. 
Futbolo komanda 6 k. tapo šalies čempionais. (1967, 1968, 1977, 1993, 1995, 2005 m.)
Vokiečių ordino pilis

Maistas

Pagal Regulas, Vokiečių ordino nariai valgė du arba tris kartus per dieną. Pietus paprastai sudarė du patiekalai. Mėsą valgė tris kartus per savaitę. Per metus jie pasninkaudavo 120 dienų, tuo metu valgė vieną kartą per dieną. Dažniausiai ant kryžiuočių stalo atsirasdavo košės, pyragai, jautiena, veršiena, aviena, paukštiena, žvėriena, jūros ir gėlo vandens žuvys, sūris, taukai, lajus, aliejus, vynas, medus.
Pasninko metu broliai gaudavo litrą alaus ir medaus.
Kaliningrado sritis

Gyventojai

2002 m. gyventojų surašymo duomenimis, Kaliningrado srityje gyveno 955,2 tūkst. gyventojų. Iš jų 741,8 tūkst. gyvena miestuose, 213,4 tūkst. – kaime. Kaliningrado mieste gyvena beveik pusė srities gyventojų – 430,3 tūkst. žmonių.

Administracinis teritorinis suskirstymas

Po 2007 m. administracinės reformos Kaliningrado srityje yra 22 municipaliniai dariniai: 15 municipalinių rajonų, dar skirstomų į savivaldžias miesto ar kaimo gyvenvietes, 6 miesto apygardos ir Kaliningrado miestas.

Ekonomika ir transportas

Kaliningrado srityje išvystyta transporto (vagonų gamykla) ir kėlimo įrenginių (gamykla „Baltkran“) mašinų gamyba, laivų statyba ir remontas (Kaliningrade ir Sovetske). Taip pat automobilių surinkimas, televizorių gamyba, statybinių medžiagų gamyba (Kaliningrado gelžbetonio kontrukcijų gamykla). Išvystyta maisto pramonė.
Kaliningrado srityje yra didžiausios gintaro atsargos (daugiau nei 90 %). Gintaras kasamas Jantarno gyvenvietės apylinkėse, ten pat gintaro kombinate gintaras apdirbamas. Kaliningrado srityje taip pat išgaunama nafta.
Išvystyta žvejyba, dideli žvejybiniai uostai yra Kaliningrade ir Pionerske, mažesni – Rybačyje ir Svetle.
Kaliningrade, Pionerske ir Baltijske yra dideli prekybiniai uostai, Černiachovske ir Sovietske – upių uostai. Kaliningrado uostą ir Sankt Peterburgą jungia keltų linija.
Kalinigrade yra tarptautinis aerouostas.
Kaliningradas geležinkeliu susijęs ne tik su pagrindiniais Rusijos miestais Maskva (traukinys „Jantar“) ir Sankt Peterburgu, bet ir su Gdyne Lenkijoje ir Berlynu Vokietijoje.

Lietuvos ir Kaliningrado srities santykiai

Lietuvos ir Rusijos Federacijos Kaliningrado srities santykius apibrėžia 1991 m. pasirašytas Susitarimas dėl bendradarbiavimo ekonominėje ir socialinėje – kultūrinėje Kaliningrado srities raidoje.
Veikia Lietuvos ir Kaliningrado srities ilgalaikio bendradarbiavimo taryba.
Iki 2002 m. pagrindinis klausimas, susijęs su Kaliningrado sritimi, buvo tranzito problematika.
Ganimedas (palydovas)

Orbita ir sukimasis

Ganimedas nuo Jupiterio nutolęs 1070400 km ir apskrieja planetą per 7 dienas ir tris valandas. Kaip ir daugelis palydovų, jis yra pilnai sinchronizavęsis (t. y. atsisukęs į planetą visada ta pačia puse). Ganimedo orbita labai nedaug ištęsta – beveik apskritiminė. Ekscentricitetas ir orbitos polinkis keičiasi šimtmečių bėgyje dėl Saulės ir planetos sukeliamų gravitacinių perturbacijų. Atitinkamai ekscentricitetui ir polinkiui kitimo intervalai yra 0,0009-0,0022 ir 0,5-0,32°. Dėl šių variacijų palydovo posvyris į orbitos plokštumą kinta nuo 0 iki 0,33°.
Ganimedas sudaro 1:2:4 orbitinį rezonansą su Europa ir Ija. Tai reiškia, kad Ganimedui vieną kartą apskriejus planetą, Europa ją apskrieja du kartus, o Ija – keturis.

Magnetosfera

Nuo 1995 iki 2000 metų Galileo misija šešis kartus praskrido pro Ganimedą ir aptiko, kad jis turi nuolatinį magnetinį momentą, nepriklausantį nuo Jupiterio magnetinio lauko. Šio momento vertė apie 1,3×10¹³ T•m³, t. y. tris kartus didesnė už Merkurijaus magnetinį momentą. Magnetinis dipolis su Ganimedo sukimosi ašimi sudaro 176° kampą – yra nukreiptas prieš Jupiterio magnetinį momentą.

Kilmė ir evoliucija

Greičiausiai Ganimedas susiformavo iš Jupiterio akreacijos disko (dulkių ir dujų disko, supusių planetą šiai neseniai susiformavus). Ganimedo „kūrimas”užtruko apie 10 000 metų – 10 kartų trumpiau, nei Kalistos. Sąlyginai greitas susidarymas neleido pabėgti visai gravitacinei šilumai, todėl ledas palydove galėjo ištirpti, o pats palydovas – diferencijuotis. Sunkesni metalai grimzdo gilyn ir sudarė branduolį, o lengvesnės uolienos liko virš jų ir suformavo silikatinę mantiją.
Pijus Ramidavičius

Pijus Ramidavičius (g. 1919 m. dab. Lenkijos Palenkės vaivadijos Šipliškės valsčiaus Budzisko kaime) – Lenkijos lietuvių ūkininkas, ginkluoto pasipriešinimo komunistiniam režimui Lenkijoje dalyvis.

Biografija

Augo Lenkijos-Lietuvos pasienyje, ūkininkavo. Po Antrojo pasaulinio karo buvo Lietuvos partizanų, nelegaliai gyvenusių Budzisko slėptuvėse, ryšininku. Už partizanų rėmimą 1949 m. Pijus Ramidavičius buvo Lenkijos administracijos suimtas ir nuteistas 15 kalėti. Bausmę atliko Ravičiaus, vėliau Racibužo kalėjimuose. Po 1956 m. amnestijos apsigyveno prie Ščecino, vedė ten atitremtą Birutę Talaišytę iš Šlynakiemio. Vėliau šeima gyveno Budziske, Jeziorkuose ir Suvalkuose.
Pijus Ramidavičius giedojo Suvalkų lietuvių bažnytiniame chore, dalyvavo Suvalkų lietuvių klubo „Vienybė“ veikloje. Jam suteiktas Lenkijos kombatanto (pasipriešinimo Lenkijos komunistiniam režimui dalyvio) vardas ir leitenanto laipsnis, jis apdovanotas Laisvės varpo medaliu.
Music for the Masses

Apie albumą

Albumas pasirodė 1987 Rugsėjo 28 d. Albume 14 dainų, tiesa, dvi iš jų – remix'ai. Pirmasis singlas, pristatęs albumą – Strangelove. Po Strangelove grupė išleido dar tris singlus – Never Let Me Down Again, Behind The Wheel ir Little 15.
Visoms dainoms žodžius bei muziką sukūrė Martin'as Lee Gore'as.