google/wiki40b huggingface dataset:
Kazys Ladiga

Biografija

Mokėsi Biržų pradžios mokykloje, baigė Vilniaus Pavlovskio gimnaziją. Priklausė „Baltojo Kryžiaus“ abstinentų draugijai. 1914 m. gruodžio 1 d. baigė Vilniaus karo mokyklą. 1914–1917 m. Rusijos imperijos kariuomenės 70-ojo pulko karininkas, Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. Du kartus sužeistas, tris mėnesius gydėsi ligoninėse. 1917 m. kapitonas. 1918 m. sausio 1 d. divizijos vado deleguotas į Karo akademiją, bet, paleidus armiją grįžo į Lietuvą.
Nuo 1918 m. gruodžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, pirmųjų dalinių organizatorius.  1918–1920 m. bataliono, Pirmojo pėstininkų pulko vadas, laikinai ėjo 1-osios brigados vado pareigas. 1919 m. balandžio 4-6 d. vadovavo Daugų operacijai prieš Raudonosios armijos dalinius, gegužės 18 d. vykdė Kurklių operaciją. 1919 m. gegužės-rugsėjo mėn. Ukmergės grupės vadas. 1919 m. birželio 2 d. užėmė Uteną. 1919 m. rugpjūčio 24 d. pradėjo bolševikų puolimą. 1919 m. rugpjūčio 25 d. užėmė Zarasus. 1919 m. spalio-lapkričio mėn. su bermontininkais kovojusio Lietuvos kariuomenės fronto vadas, Radviliškio kautynių dalyvis. 1920 m. vadovavo Lietuvos kariuomenės žygiui į Vilnių, 1920 m. rugpjūčio-rugsėjo mėn. krašto apsaugos ministro pirmasis padėjėjas (pavaduotojas), kartu ir armijos vadas. Po Lietuvos kariuomenės pralaimėjimo Lenkijos kariuomenės daliniams prie Augustavo ir Seinų atsisakė armijos vado pareigų, 1920–1921 m. Ketvirtosios divizijos vadas. 
1923 m. baigė Čekoslovakijos generalinio štabo akademiją Prahoje. 1923–1925 m. Trečiosios divizijos vadas. 1925 m. gegužės 7 d. – 1925 m. rugsėjo 16 d. ir 1925 m. spalio 19 d. – 1926 m. birželio 22 d. Lietuvos kariuomenės Vyriausiojo štabo viršininkas. Vienas iš 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo organizatorių, aukščiausiojo trejeto narys. Tačiau po perversmo dėl artimų ryšių su Lietuvos krikščionių demokratų partija pažemintas pareigose, 1926 m. pabaigoje paskirtas II karo apygardos viršininku, o 1927 m. pradžioje – III karo apygardos viršininku. 1927 m. pabaigoje paleistas į atsargą, su šeima apsigyveno Gulbinėnų dvare (Pasvalio rajone). Bendradarbiavo leidiniuose „Mūsų žinynas“, „XX amžius“. 1937–1939 m. dirbo Karo muziejuje. 
Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. rugpjūčio mėn. suimtas, kalintas Biržuose, Panevėžyje, prasidėjus SSRS-Vokietijos karui, išgabentas į Rusiją, kalintas NKVD Sol Ilecko kalėjime. 1941 m. spalio 29 d. nuteistas mirties bausme, nuosprendis įvykdytas 1941 m. gruodžio 19 d.
Europos elektrotechnikos standartizacijos komitetas

Europos elektrotechnikos standartizacijos komitetas (EESK) (pranc. Comité Européen de Normalisation Électrotechnique, CENELEC; angl. European Committee for Electrotechnical Standardization) – organizacija, atsakinga už standartizaciją elektrotechnikos srityje Europoje. Kartu su ETSI (telekomunikacijos) ir CEN (kitos technikos sritys), CENELEC sudaro Europos technikos standartizacijos sistemą.
Šių institucijų išleidžiamus standartus reguliariai priima daugelis šalių už Europos ribų, kurios laikosi Europos techninių standartų.
CENELEC buvo įkurta 1973 m. Prieš tai už standartizaciją elektrotechnikos srityje buvo atsakingos dvi organizacijos – CENELCOM ir CENEL. CENELEC yra ne pelno organizacija pagal Belgijos teisinę sistemą, įsikūrusi Briuselyje. Jos narėmis yra daugelio Europos valstybių nacionalinės elektrotechnikos standartizacijos institucijos.

Narystė ir partneriai

Dabartinėmis CENELEC narėmis yra: Airija, Austrija, Belgija, Bulgarija, Čekija, Danija, Estija, Graikija, Islandija, Ispanija, Italija, Jungtinė Karalystė, Kroatija, Kipras, Latvija, Lenkija, Lietuva, Liuksemburgas, Makedonija, Malta, Nyderlandai, Norvegija, Portugalija, Prancūzija, Rumunija, Slovakija, Slovėnija, Suomija, Švedija, Šveicarija, Turkija, Vengrija ir Vokietija.
Partnerėmis, siekiančiomis tapti visateisėmis narėmis yra: Albanija, Baltarusija, Bosnija ir Hercegovina, Egiptas, Gruzija, Izraelis, Jordanija, Juodkalnija, Libija, Marokas, Moldova, Serbija, Tunisas ir Ukraina.
CENELEC yra pasirašiusi bendradarbiavimo sutartis su: Kanada, Kinija, Pietų Korėja, Japonija, taip pat neformalų susitarimą su JAV. Vyksta diskusijos dėl bendradarbiavimo susitarimo su Rusija.
Nors CENELEC glaudžiai bendradarbiauja su Europos Sąjunga, ji nėra ES institucija.
Biržų žinios

Biržų žinios – savaitinis visuomenės, politikos ir literatūros laikraštis, leistas nuo 1922 m. rugpjūčio 14 d. ir iki 1933 m. gruodžio 31 d. Biržuose.

Istorija

Laikraštį įsteigė ir savo lėšomis leido bei redagavo gydytojas Jokūbas Mikelėnas. Vėliau jį redagavo agronomai Petras Variakojis ir Albinas Binkis, savivaldybininkas Martynas Mažuika, pašto viršininkas Mykolas Plepys, 1933 m. – Stepas Povilavičius. Spausdino Biržų spaustuvė. Tiražas 1923 m. – 1000 egz. Iš viso išėjo 483 numeriai. 1934 m. „Biržų žinios“ sujungtos su „Mūsų balsu“ ir „Mūsų kraštu“ ir toliau ėjo pavadinimu „Mūsų kraštas“. Hitlerinės okupacijos metais savaitraštis buvo pavadintas „Naujosios Biržų žinios“. Nuo 1943 m. sausio 16 – 1944 m. liepos 8 d. buvo leidžiamas senuoju pavadinimu „Biržų žinios“. Išleistas 131 numeris.
Laikraštyje bendradarbiavo biržiečiai poetai, tuomet dar gimnazistai Kostas Snarskis ir Kazys Jakubėnas, būsimasis mokslininkas psichologas Alfonsas Gučas, Lietuvos Seimo deputatas Konstantinas Kregždė, mokytojai Jurgis Kutra ir Alfredas Šlikas, reformatų kunigas Povilas Jašinskas, istorikas Jonas Yčas,  Liudas Alseika, Pranas Gelažius ir kiti.
Rašė apie svarbiausius Biržų apskrities įvykius, svarstė ūkininkystės, sodininkystės, amatininkystės problemas, nagrinėjo švietimo, kultūros klausimus.
Kašgaras

Istorija

Nuo 1865 iki 1877 m. buvo Jetišaro chanato sostinė. Nuo 1877 m. priklauso Kinijai.
Karolis Liutauras Chreptavičius

Biografija

Lietuvos bajorų Chreptavičių giminės atstovas, herbo „Odrowąż“ savininkas. Gardino stalininko Jokūbo Chreptavičiaus ir Teodoros Tuminskaitės sūnus.
Jaunystėje Karolis Liutauras Chreptavičius tarnavo Prūsijos armijoje (1740), po to buvo vėliavininku Lietuvos gvardijoje. 1743 metais buvo išrinktas deputatu nuo Gardino pavieto į Lietuvos Tribunolą. 1744 metais Karolis Liutauras Chreptavičius tapo Lietuvos gvardijos vėliavininku. 1746 metais – Vilniaus kašteliono ir Lietuvos lauko etmono Mykolo Juozapo Masalskio generolas-adjutantas.
Iš pradžių Karolis Liutauras Chreptavičius, būdamas Lietuvos didžiojo iždininko Jono Jurgio Flemingo globoje, agitavo už jį seimeliuose ir keletą metų valdė jo dvarus. 1750 metais antrą kartą buvo išrinktas deputatu į Lietuvos Tribunolą nuo Gardino pavieto, kur turėjo žemės raštininko laipsnį. 1748–1752 metais – Gardino viceekonomas. 1759 metais Karolis Liutauras Chreptavičius gavo Lietuvos lauko sargybinio pareigybę. Po dvejų metų, 1761 metais, Chreptavičiaus kandidatūra nepraėjo Lietuvos Tribunolo rinkimų, bet 1762 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą.
Per tarpuvaldį (1763–1764) Karolis Liutauras Chreptavičius, spaudžiamas Čartoriskių partijos, išvyko į Keniksbergą. 1767 metais buvo išrinktas Gardino konfederacijos maršalka.
Karolis Liutauras Chreptavičius pasisakė prieš disidentų (protestantų ir stačiatikių) teisių sulyginimą su katalikais. 1767 metais pasisakė prieš Rusijos pasiuntinio N. V. Repnino Kajetano Soltyko, Juozapo Andžejaus Zaluskio, Vaclovo ir Severino Rževuskių areštą.
1768 metais Karolis Liutauras Chreptavičius įstojo į Baro konfederaciją, tų pačių metų balandį buvo Vienoje, o 1768 metų rugpjūtį buvo Moldavijoje tarp Baro konfederatų. 1769 metais grįžo į Gardino konfederacijos maršalkos pareigas. Po to buvo Prešove, iš kur 1771 metais grįžo į LDK.
1772 metais po Baro konfederacijos pralaimėjimo Karolis Liutauras Chreptavičius lydėjo Vilniaus vaivadą Karolį Stanislovą Radvilą į tremtį. Iki 1774 metų buvo Venecijoje.
1781 metais Karolis Liutauras Chreptavičius gavo Lietuvos dvaro vėliavininko pareigybę. 1782 metais tapo Šv. Stanislovo ordino kavalieriumi. 1786 metais buvo paskirtas Gardino seniūnu. 1794 metais palaikė Kosciuškos sukilimą.
1751 metais Karolis Liutauras Chreptavičius vedė Aną Chreptavičiūtę, Virbaliaus seniūno Martyno Chreptavičiaus dukterį. Apie 1768 metus sutuoktiniai, neturėję bendrų vaikų, išsiskyrė.
Romas Mažeikis

Biografija

Žaidė Žalgiris Vilnius (1982–1990) meistrų komandoje, vėliau išvyko žaisti į užsienį. Yra žaidęs Lietuvos rinktinėje.
Jadvyga Zofija Jasevičiūtė

Jadvyga Zofija Jasevičiūtė (g. 1942 m. gegužės 15 d. Kaune) – Lietuvos fizikė, fizinių mokslų daktarė.

Biografija

1965 m. baigė Maskvos valstybinį M. V. Lomonosovo universitetą. 1981 m. Baltarusijos TSR mokslų akademijos Fizikos institute apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją tema „Pikosekundinių šviesos impulsų parametrinio stiprinimo optimizavimas“ (vadovas Algis Petras Piskarskas).
Nuo 1992 m. – Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto Kvantinės elektronikos katedros docentė.
Lietuvos tarybinės enciklopedijos straipsnių apie fiziką autorė, Technikos enciklopedijos (branduolio fizikos srityje) ir Visuotinės lietuvių enciklopedijos (fizikos srityje) recenzentė.

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai iš branduolio fizikos, šviesos bangų parametrinės sąveikos matematinio modeliavimo vienaeigėse ir daugiaeigėse sistemose. Paruošė metodinių leidinių: vadovėlių ir laboratorinių darbų, parengė spaudai Henriko Horodničiaus vadovėlį „Branduolio fizika“.
Latvijos prisiekusiųjų notarų kolegija

Latvijos prisiekusiųjų notarų kolegija (latv. Latvijas Zvērinātu notāru kolēģija) - notarus vienijanti profesinė organizacija Latvijoje; Notarų rūmai.
Veiklą reguliuoja Notariato įstatymas (latv. Notariāta likums).
Adresas: Krišjāņa Valdemāra iela 20-8, Ryga, LV-1010.
Jurijus Arvatovas

Biografija

Gimė 1898 m. Virbalyje, kilmingoje šeimoje, tėvas buvo carinės Rusijos pareigūnas atsiųstas dirbti į Suvalkų guberniją. Brolis Borisas Arvatovas (1896–1940) buvo TSRS literatūros kritikas ir rašytojas. Prasidėjus I pasauliniam karui turėdamas praporščiko laipsnį buvo išsiųstas į Kroidono karo lakūnų mokyklą Londone. Nuo 1917 m. pavasario buvo Rusijos imperijos karo lėktuvų pilotas. Vykstant mūšiams buvo sužeistas. Prasidėjus Rusijos pilietiniam karui išvyko į naujai susikūrusios Ukrainos Liaudies respublikos Zaporožės miestą, kur tarnavo oro pajėgų divizijoje.
1919 m. sunaikinus Ukrainos Liaudies respubliką perėjo į Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos Galicijos armiją, kur tarnavo Odesos aerodrome. Tuo metu šios armijos generolu buvo Antonas Denikinas. 1920 m. pradžioje Galicijos armija tapo Tarybų Rusijos kariuomenės dalimi. 1920 m. balandžio 25 d. vykstant Lenkijos-sovietų karui lenkai puolė Kijevą, tuo metu Arvatovas prisijungė prie Raudonosios armijos oro pajėgų ir padėjo mūšyje prieš lenkus.
1920 m. lapkritį, Krymo pusiasalyje dalyvavo karinėse operacijose prieš baltagvardiečius. Už nuopelnus šiuose mūšiuose 1921 m. gavo Raudonosios Vėliavos ordiną. Vėliau dalyvavo mūšiuose Vidurinėje Azijoje, kur kovojo prieš vietines gentis, už nuopelnus šiuose mūšiuose 1924 m. gavo dar vieną Raudonosios Vėliavos ordiną. 1924 m. rudenį dalyvavo sudėtinguose krovinių pergabenimo iš Taškento į Kabulą skrydžiuose, už kurių sėkmingą įvykdymą gavo dar vieną Raudonosios Vėliavos ordiną.
Po visų tarptautinių ir vietinių karų pabaigos paskirtas eskadrilės vadu. 1928 m. pradėjo tarnauti Leningrado karinėje apygardoje, kur susipažino su generolo Michailo Tuchačevskio seserimi Elžbieta Tuchačevskaja (1906–1997), su kuria vėliau susituokė ir susilaukė dukros Marinos. Kurį laiką dirbo tarptautinės oro linijų bendrovės „Deruluftas“ techniniu direktoriumi. Vykstant Stalino represijoms, nukreiptoms prieš karininkus, 1937 m. liepos 14 d. buvo suimtas ir apkaltintas šnipinėjimu. 1937 m. gruodžio 10 d. TSRS Aukščiausiojo Teismo Karinė kolegija nuteisė Arvatovą mirties bausme, kuri buvo įvykdyta tą pačią dieną. 1956 m. gruodžio 10 d. teisiškai reabilituotas.
Situacija

Situacija – problema, būsena, padėtis, kurioje atsiranda asmuo, gyvūnas, objektas arba reiškinys; asmeniui, gyvūnui, objektui ar reiškiniui konkrečiu momentu reikšminga veiksnių visuma. Ta pati situacija skirtingų asmenų/gyvūnų gali būti vertinama skirtingai, priklausomai ar jie yra situacijos dalyviai, ar stebėtojai; taip pat vertinimas priklauso nuo žinių, patirties, motyvų, jausmų, galimybių, pasirenkamo konteksto (pvz., valstybės ekonominė situacija lyginant su kitomis žemyno valstybėmis arba žmogaus teisių apsaugos situacija globaliame kontekste) ir kt.
Situacijos suvokimas gali apimti nebūtinai visus konkrečiu momentu egzistuojančius veiksnius, pvz., tikrinant bilietus viešajame transporte, bilieto rankinėje ieškantis keleivis prisimena, kad įsidėjo bilietą į rankinės kišenę, tuo tarpu kontrolierius šią situaciją vertina kitaip, nes kol kas nežino, ar keleivis tikrai turi bilietą. Jeigu keleivis randa bilietą, abiejų žmonių situacijos suvokimas susivienodina; jeigu neranda, situacijos suvokimas skiriasi, nes kontrolierius gali nuspręsti, kad keleivis apgaudinėja, nors keleivis žino, kad bilietą įsigijo. Socialiniame kontekste, skirtingas situacijos suvokimas gali turėti įtakos konfliktų atsiradimui.
Situacija gali būti priimtina, kuomet atitinka asmens lūkesčius, planus, arba asmuo nepriskiria jai ypatingos svarbos ir yra jai abejingas. Priešingu atveju situacija nepriimtina, ir asmuo gali valingai ar nevalingai siekti ją pakeisti ar pašalinti savo elgesiu, veikla; arba prisitaikyti, keisdamas savo elgesį arba požiūrį; arba jei įmanoma, iš situacijos pasišalinti pats; arba tik reaguoti emociškai. Pvz., arachnofobiją turintis žmogus, pamatęs vorą, gali pradėti šaukti (emocinė reakcija), vorą sutraiškyti (tolygu situacijos keitimui arba pašalinimui), bandyti įsiteigti, kad voro nebijo (bandymas adaptuotis) arba išeiti iš tos patalpos (pasišalinimas iš situacijos).
Esant nepriimtinai situacijai, didesnės žinios apie ją duoda prielaidas „teisingesniems“ sprendimams, nors ypatingai bauginančios ar nemalonios situacijos atveju, veikiamas baimės, panikos, pykčio ir kt. emocijų, asmuo atvirkščiai gali priimti neracionalų sprendimą.
Pagal atribucijos teoriją dalis žmonių, vertindami priežastingumą, reiškinių ir elgesio priežastimis laiko situaciją, t. y. išorinius veiksnius, priešingai nei kiti, kurie priežastis priskiria savo asmeninėms savybėms.
Stanislavas Golskis

Biografija

Kaip karaliaus armijos rotmistras Stanislavas Golskis dalyvavo ATR-Maskvos 1577–1582 metų kare. Dalyvavo mūšiuose su totoriais.
Siekiant užtikrinti gynybą nuo totorių 1583 metais Karūnos didysis kancleris Janas Zamoiskis išsiuntė Stanislavą Golskį su pasiuntinybe pas Valachijos gaspadarį Michnį II. 1595 metais Stanislavas Golskis dalyvavo Jano Zamoiskio žygyje į Moldaviją, rezultate to buvo pasodintas į Moldavijos sostą Jeremijus Mogila. 1597 metais jis buvo pasiuntinybės sudėtyje, išsiustos į Osmanų imperiją.
1605 metais Stanislavas Golskis nupirko iš Mikalojaus Volskio Podgaicus ir Kozovą, Padaręs ją savo rezidencija. Zebžydovskio rokošo metu palaikė Žygimanto III Vazos pusę, Guzovo mūšyje kartu su Janu Potockiu vadovavo vėliavai karaliaus armijos centre.
1607–1611 metais Stanislavas Golskis keliavo po Prancūziją, Angliją, Ispaniją ir Italiją. Grįžęs į tėvynę vadovavo Karūnos armijai vietoje susirgusio Stanislovo Žolkievskio, atstatė totorių sugriautą 1610 metais Čortkovo pilį.
Stanislavas Golskis buvo palaidotas Švento Stanislovo dominikonų vienuolyne, Čortkove, pastatyto už jo auką.

Šeima ir vaikai

Stanislavas Golskis buvo vedęs du kartus. Pirmą kartą vedė Kateriną Bučacką-Tvorovską, Jono Tvorovskio anūkę; santuoka buvo bevaikė. Antrą kartą vedė Aną Potocką, Podolės ir Kameneco kašteliono Andžejaus Potockio dukterį; santuoka taip pat buvo bevaikė.
Narojkų valsčius

Istorija

Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Bielsko apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1934 m. spalio 1 d. valsčius buvo panaikintas, o jo kaimai padalinti Grodzisko, Drohičino ir Semiatičės valsčiams.
Troskų pilis

Troskų pilis (ček. hrad Trosky) – pilis, kurios griuvėsiai yra apie 10 km į pietus nuo Semilų (Libereco kraštas, Čekija). Tai viena žinomiausių Čekijos pilių, pastatyta ant dviejų bazaltinių vulkaninių kamščių viršūnių. Ant žemesnės viršūnės (47 m) stovi dviejų aukštų statinys, vadinamas Baba ('sėnė, boba'), o ant aukštesniosios (57 m) – keturių aukštų statinys, vadinamas Panna ('Mergaitė'). Ši pilis yra vienas traukos objektų krašte, kuris vadinasi Čekijos Rojus.

Istorija

Pilį XIV a. antroje pusėje pastatė Čenekas Vartenbergas. Buvo pastatyti du bokštai, po vieną ant kiekvienos viršūnės. Tarp bokštų buvo pastatyti gyvenamieji ir ūkiniai pastatai. Pastatų kompleksą gynė trys gynybinių sienų žiedai.
Po Čeneko mirties pilies savininku tapo karalius Vaclavas IV, iš kurio pilį įsigijo Ota Bergovas. Nors Ota Jaunesnysis Troskietis buvo karštas katalikas, tačiau jis surengė vienuolyno Opatovicėse antpuolį. Iš vienuolyno pagrobė garsias jo vertybes, kurias, pagal pasakojimus, paslėpė Troskų pilyje. Mano, kad slėptuvė buvo kamera rūsyje, kurią užvožė didžiuliu akmens luitu. To luito niekas negalėjo pakelti, o vėliau jį uždengė akmenų nuobiros, ir lobis liko nebeprieinamas.
Husitų karų metu Troskų pilis buvo prokatalikiškų jėgų centras. Manoma, kad Troskų pilies niekada nebuvo užėmę nei husitai, nei kiti priešai. 1424 m. pilį buvo apsiautę taboritai, vadovaujami Jano Kraloveco. 1428 m. pilis po didelio gaisro sugriuvo.
1438 m. pilyje įsikūrė riteris plėšikas Kryštofas Šofas iš Helfenburgo bei jo kompanionas Švejkaras, plėšę aplinkinių vietovių gyventojus. Vėliau dviejų Lužicos Lygos miestų – Zhorželeco (dabar Gerlicas Vokietijoje) ir Žitavio (dabar Citau Vokietijoje), – gyventojai susivienijo, kad juos sugautų.
1444 m. Troskų pilį savo rezidencija padarė Margareta Bergova, buvusio savininko Otos Bergovo našlė. 1468–1497 m. pilies savininku buvo Vilhelmas fon Hasenburgas. Po jo pilies savininkai buvo dar kelios kilmingųjų giminės. 1648 m., Trisdešimtmečio karo metu, Imperatoriškoji armija pilį visiškai sudegino, liko tik griuvėsiai.
XIX a. vėl imta domėtis pilimi. Buvo nutarta įrengti laiptus, vedančius prie Panos bokšto. 1841–1843 m. buvo pradėti darbai, kurie liko nepabaigti.
Muitinės mobilioji grupė

Muitinės mobilioji grupė – mobilusis Lietuvos teritorinių muitinių arba specialiųjų muitinės įstaigų padalinys, veikiantis nustatytoje teritorinės muitinės veiklos zonoje.

Teisinis pagrindas

Muitinės mobiliųjų grupių veiklą reglamentuoja Muitinės įstatymas.

Veikla

Muitinės mobiliosios grupės pradėjo veiklą 2004 m. liepos 1 d.
Muitinės mobiliosios grupės tikrina transporto priemones, asmenis, dokumentus ir gabenamas prekes visoje Lietuvos teritorijoje. Pagrindinis tikrinimų tikslas – kad į Lietuvą nepatektų nelegaliai gabenamos bei draudžiamos prekės. Turėdami išankstinės informacijos, kad prekės gali būti gabenamos neteisėtai, muitinės mobiliųjų grupių pareigūnai turi teisę visoje Lietuvos teritorijoje stabdyti automobilius, tikrinti vežamas prekes bei jų dokumentus.
Muitinės mobiliųjų grupių tarnybinės transporto priemonės yra nudažytos specialiomis spalvomis ir pažymėtos specialiaisiais ženklais bei gali naudoti specialiuosius garso ir šviesos signalus.
Tokie muitinės padaliniai veikia visose Europos Sąjungos valstybėse ir laikomi viena efektyviausių muitinės kontrolės priemonių kovojant su pažeidimais.

Bendradarbiavimas su kitomis institucijomis

Muitinės mobiliosios grupės taip pat teikia pagalbą ir keičiasi informacija su kitomis kontrolę atliekančioms institucijomis (Valstybine mokesčių inspekcija, Policijos departamentu, Valstybine maisto ir veterinarijos tarnyba ir kt.).
Vienas iš svarbesnių vykdytų bendrų tikrinimų – kartu su Maisto ir veterinarijos tarnyba kontroliuoti paukštienos iš Lenkijos regionų, kuriuose nustatytas paukščių gripas, įvežimą.
Akmena (upė)

Pavadinimai

Nuo versmių iki Bajorų (Klaipėdos krašto ribos) vadinama Akmena, toliau – oficialiai Dane, – paprastai Dange (iki 1984 m. buvo vadinama tik Dange). Pirmą kartą ši upė paminėta 1252 m. liepos 29 d. Kalavijuočių ordino magistro ir Kuršo vyskupo sutartyje dėl Klaipėdos pilies pastatymo, ji vadinama Dange (1253 m. – Danghe, 1290 m. – Dange).
Upėvardis „Akmena“ kilo nuo žodžio akmuo, akmenas. Pavadinimas „Danė“ laikomas labai senovišku, siejamas su av. dānu- „upė“, oset. дон „upė, vanduo“. Tuo tarpu žodis „Dangė“ kildinamas iš danga („purvina, pelkėta vieta, valka“).
John Quincy Adams

Biografija

J. Q. Adamso tėvas Džonas Adamsas buvo antrasis JAV prezidentas ir vienas įtakingiausių Jungtinių Valstijų Tėvų-įkūrėjų. Jaunystėje J. Q. Adamsas ilgai gyveno Europoje, kai tėvas dirbo pasiuntiniu Prancūzijoje ir Nyderlanduose. Mokėsi Leideno universitete, lankėsi daugelyje Europos valstybių, išmoko prancūzų ir olandų kalbas. 1787 m. baigė Harvardo kolegiją. Dirbo teisininku, advokatu. Palaikė Dž. Vašingtono sprendimą, kad JAV nesikištų į revoliuciją Prancūzijoje. 1794 m. buvo paskirtas JAV ambasadoriumi Nyderlanduose, 1796 m. Portugalijoje, o 1797 m. – Prūsijoje. 1801 m. grįžęs į JAV vėl dirbo advokatu, o 1802 m. išrinktas į Masačusetso valstijos Senatą. Po metų išrinktas į JAV Senatą, tuo pat metu Harvardo universitete dirbo retorikos profesoriumi. 1808 m. pasitraukęs iš Federalistų partijos, atsistatydino ir iš JAV Senato. 1809 m. paskirtas pirmuoju JAV ambasadoriumi Rusijoje. 1814 m. buvo atšauktas iš Rusijos ir paskirtas vadovauti JAV pusei derybose su Jungtine Karalyste dėl 1812 m. vykusio JAV ir Jungtinės Karalystės karo. Derybos buvo baigtos 1814 m. pasirašius Gento taikos sutartį. Po derybų J. Q. Adamsas buvo paskirtas JAV ambasadoriumi Jungtinėje Karalystėje. Nuo 1817 m. prezidentas J. Monroe paskyrė J. Q. Adamsą JAV valstybės sekretoriumi. Šiose pareigose J. Q. Adamsas dirbo aštuonerius metus ir daug prisidėjo prie vadinamosios Monro doktrinos suformulavimo. Laikomas vienu geriausių JAV diplomatų, santykiuose su Europos valstybėmis. Nuo 1831 m. iki 1848 m. Jungtinių Valstijų Atstovų rūmų narys.

Prezidento rinkimų kampanija

Pasibaigus prezidento J. Monroe kadencijai, 1824 m. JAV prezidento rinkimų kampanijoje, nė vienas kandidatas negavo pakankamai balsų laimėti rinkimuose. Todėl 1825 m. vasarį J. Q. Adamsą šeštuoju JAV prezidentu išrinko JAV Atstovų rūmai. Tai vienintelis kartas, kai JAV prezidentą išrinko JAV parlamentas. Po rinkimų, Adamso draugai davė jam patarimą – atleisti visus buvusio prezidento J. Monroe paskirtus asmenis ir į federalines pareigybes paskirti savo žmones. Adamso patarėjai nerimavo dėl to, kad Monroe administracijos žmonės palaikė Andrew Jacksoną per 1824 m. kampaniją. A. Jacksono rėmėjai įniršo kai sužinojo, kad jų kandidatas pralaimėjo Adamsui. Jie buvo įsitikinę, kad Adamsas papirko Henry Clay, kad šis paremtų jį rinkimų metu. Daugelis jų pasisakė, kad jie blokuos Adamso sprendimus kiekviena proga, kol Jacksonas neiškels savo kandidatūros į prezidentus 1828 m. Dėl siekio panaikinti vergiją JAV, J. Q. Adamso politikai ypač oponavo pietinės valstijos.
Kašonys

Istorija

Į šiaurės vakarus nuo kaimo yra Pelekonių II piliakalnis, į rytus – Paukščių piliakalnis.
1918 m. įkurta pradinė mokykla, nuo 1963 m. aštuonmetė, 1993–2001 m. Kašonių pagrindinė mokykla,  2001–2004 m. Jiezno vidurinės mokyklos Kašonių pradinio ugdymo skyrius, likviduotas.
1950–1995 m. Kašonys buvo Būdos apylinkės centras ir Čiapajevo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1957 m. įkurti kultūros namai.
Transferazė

Transferazė (EC 2.x) – bet kuris fermentas, katalizuojantis funkcinių grupių pernašą nuo vienos molekulės ant kitos arba nuo vienos tos pačios molekulės dalies į kitą. Tai:
A–X + B → A + B–X
A čia donoras, o B akceptorius. A dar vadinamas kofermentu.