google/wiki40b huggingface dataset:
Gatčina

Istorija

Pirmą kartą miestas paminėtas 1499 m. Nuo 1617 m. priklausė Švedijai, nuo 1703 m. atiteko Rusijai. XVIII a. trečiajame dešimtmetyje tapo Rusijos imperatoriaus Petro I sesers Natalijos nuosavybe. 1783–1796 m. būsimojo imperatoriaus Pavelo I, o nuo 1828 m. imperatoriaus Nikolajaus I ir jo įpėdinių rezidencija. 1796 m. gavo miesto teises. 1853 m. į Gatčiną nutiestas geležinkelis. 1881 m. Gatčinos gatvės – pirmą kartą Rusijos imperijoje – buvo apšviestos elektros lempomis. 1910 m. Gatčinoje įrengtas pirmasis Rusijoje karinis aerodromas. 1923–1929 m. miestas sovietų politiko L. Trockio garbei vadintas Trocku. Nuo 1929 m. iki 1944 m. pervadintas Krasnogvardeisku. Antrojo pasaulinio karo metu miestas buvo okupuotas Vokietijos kariuomenės ir stipriai sugriautas, pokario metais atstatytas.

Architektūra

1766–1781 m. mieste pagal italų architekto A. Rinaldi projektą buvo pastatyti ankstyvojo klasicizmo Didieji Gatčinos rūmai, sugriauti Antrojo pasaulinio karo metu ir vėliau atstatyti. Rūmai ilgus metus buvo caro šeimos poilsio vieta. Rūmus supa XVIII a. pabaigoje įrengtas didelis 143 ha parkas. 1799 m. Gatčinoje pastatyti originalūs Prioro rūmai. Konetablio aikštė ir 32 m aukščio obeliskas, kelios XIX a. cerkvės, liuteronų bažnyčia, Ingeburgo vartai.

Lietuviai

Pirmojo pasaulinio karo metais Gatčinoje apsigyveno karo pabėgėlių iš Lietuvos, veikė Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti skyrius. Švč. Mergelės Marijos iš Karmelio kalno katalikų bažnyčioje sielovados darbą dirbo lietuvių kunigai Aleksandras Juodvalkis ir Vladas Čegis.
Remigijus Kelneris

Biografija

1984 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius.
2000–2003 m. Pagėgių savivaldybės administratorius, nuo 2003 m. Žemės ūkio kooperatyvo „Lumpėnų Rambynas“ pirmininkas.
Nuo 1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Pagėgių skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Pagėgių savivaldybės tarybos (koalicija „Pagėgių kraštui, Pagėgių žmonėms, Pagėgių ateičiai“) narys. 
Sutuoktinė Dalia, vaikai Sandra, Indrė, Greta.
East Riffa Club

Istorija

Klubas įkurtas 1958 m.
Itališkos lenktynės

Turinys

Žurnalistė Marija po 15 metų atvyksta iš Berlyno į Brešą, iš kurios yra kilusi, kad parašytų reportažą apie senovinių automobilių lenktynes „1000 mylių“. Po savo automobilio gedimo ji susipažįsta su mechaniku Fabio, kuriam pasiūlo kartu dalyvauti lenktynėse: jis būsiąs pilotas, o ji – šturmanė. Šia idėja visai nesižavi Marijos motina, mat šios tėvas kažkada taip pat dalyvavo šiose lenktynėse, tačiau po vienų jų staiga liovėsi ir nuo visų užsisklendė. Nors motina ir prieštarauja, Marija pradeda domėtis šeimos praeitimi ir sužino, kad senelis buvo apkaltintas neleistinai patobulinęs automobilį, kad laimėtų lenktynes, tačiau buvo išaiškintas ir pasitraukė iš sporto. Greta pasiruošimo lenktynėms, Marija vis labiau domisi savo seneliu ir jo praeitimi, nujausdama, kad šioje istorijoje yra ir daugiau paslapčių...
Požerūnų malūnas

Požerūnų malūnas – 1846 m. Tauragės dvaro inventoriuje, kai jį perėmė Vasilčikovas, pažymėtas Požerūnų (Staiginės) vandens malūnas. Šis malūnas priklausė Požerūnų raktui, buvo mūrinis, dengtas gontais, tačiau stogas jau buvo supuvęs. Malūne buvo dvejos girnos ir vėjykla su visomis reikalingomis mašinomis, tačiau jos buvo susidėvėjusios, apgriuvusi ir Ežeruonos upelio užtvanka.
Malūno pastatas buvęs apie 33×15 m, jame buvo 3 patalpos, į kurias vedė geležimi kaustytos durys, buvo 6 išdaužytais stiklais langai ir dvi krosnys. Malūnas stovėjo ant Ežeruonos upelio dešiniojo kranto, paskutiniu metu priklausė Strolkiui.
1812 m. gruodžio 30 d. šiame malūne buvo pasirašyta Tauragės konvencija, išgarsinusi Europoje ne tik Požerūnus, bet ir Tauragę.
Dabar ryškesnių malūno pėdsakų nėra, malūnas visiškai sunyko XIX a. viduryje. Jo mūrinės sienos panaudotos tiesiant Tilžės – Rygos plentą ir gyventojų statyboms.
Kuskatlanas

Istorija

X a. indėnai pipiliai, kalbantys nauatlių kalba, pasiekė vietos teritoriją, kur iki tol gyveno majai ir buvo keletas jų miestų. Jie pajungė majus savo valdžiai ir juos asimiliavo. Pasak legendos, Kuskatlano miestas buvo įkurtas apie 1054 m. Iki XV a. buvo suformuota vietos paveldimoji monarchija, užkariautos keletas genčių, įskaitant pokomamius, kurie turėjo valstybę Atikisajoje (Atiquizaya).
Kuskatlanas valdė keleto smulkesnių miestų - Izalco, Apaneca, Ahuachapán, Apastepeque, Ixtepetl, Guacotechli, Tehuacan - federaciją. Jos centre buvo valdovas, tituluojamas Tagatécu (nauatlių kalba: tlācatecuhtli) ar Tatoni.
Po to, kai Pedro de Alvarado 1524 m. nukariavo aukštikalnių majų valstybes, jis pasiekė pipilių žemes, bet čia sutiko smarkų pasipriešinimą, vadovaujamą valdovo Atlakatlio. Karas truko iki 1528 m. Iki 1540 m. visa teritorija buvo sutramdyta. Kuskatlane įkurtas ispanų miestas San Salvadoras.
Laputėnai

Istorija

1686 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje.
Visagino centrinis stadionas

Rekonstrukcija

Pagrindinis Visagino stadionas nuo pastatymo nė karto nebuvo remontuotas ir nebeatitiko tokio statinio funkcinių bei higienos reikalavimų: nebuvo šildymo, vandens, kanalizacijos, persirengimo patalpų ir kt.
2014–2015 m. stadionas buvo rekonstruojamas.  Aplink futbolo aikštę nutiesti bėgimo takeliai su specialia danga. Įrengti apšvietimo stulpai su keliais apšvietimo režimais, reikiamos švieslentės. Stadione įrengta ne mažiau kaip 3000 žiūrovų vietų ir maždaug 50 svarbių asmenų ložė. Kad jis atitiktų tarptautinius standartus, iškilusio dviaukščio pastato pirmajame aukšte įrengtos treniruočių patalpos, sportininkų persirengimo kambariai ir dušai, o po tribūnomis – pagalbinės patalpos. Antrajame aukšte įkurdinta konferencijų salė, spaudos atstovų kambarys, pasirūpinta liftu ir tualetais, pritaikytais neįgaliems žmonėms. Šalia aikštės atsarginiams žaidėjams įrengtos sėdimosios vietos su stogeliu. Sutvarkytas atsarginis stadionas.
Visagino ežero pakrantėje baigta įrengti sporto ir aktyvaus poilsio zona su turistų stovyklaviete (palapinių miestelis, vietos kemperiams). Sutvarkyti šalia esančio parko pėsčiųjų ir dviračių takai, įrengtos vaikų žaidimo aikštelės. Taip pat rekonstruoti teniso kortai.
Igigi

Igigi – aiškiai neapibrėžta greičiausiai tarpusavyje giminiškų dievybių grupė akadų mitologijoje. Igigi minimi dvikalbiuose šumerų-akadų tekstuose (iš Vidurinės Babilonijos karalystės laikotarpio), kur šumerų kalba šios grupės dievybės įvardijamos ᵈnun-gal-e-ne („didieji viešpačiai“). Teigiama, kad tai greičiausiai esąs naujadaras, sudarytas priešpriešinant dangaus dievybes Igigi su Anunaki, kurie laikomi požemio pasaulio ar žemiškaisiais dievais. Igigi kilmė ar funkcijos iš mitologinių tekstų nėra iki galo aiškios, Igigi ir Anunaki neretai yra ne tik priešpriešinami, bet ir tapatinami.
Pirmosios žinios apie Igigi siekia Senosios Babilonijos karalystės laikotarpį. Igigi minimi tik literatūriniuose tekstuose. Požymių, rodančių egzistavus šių dievybių kultą, nėra. Kai kada žodis Igigi sutinkamas ir kaip asmenvardžių dėmuo. Pradedant Vidurinės Babilonijos karalystės laikotarpiu, žodžiu Igigi bendrai buvo įvardijami dangaus dievai, o žodžiu Anunaki – požemio pasaulio dievai. Viename įraše minima 300 dangiškųjų Igigi. Kai kada „didžiaisias dievais Igigi“ buvo įvardijamos septynios dievybės – Anu, Enlilis, Ea, Sinas, Šamašas, Mardukas ir Ištarė. Kita vertus, šie dievai gali būti įvardijami ir kaip Anunaki.
Atrahasio epe pasakojama, kad Anunaki privertę Igigi vergauti dievams. Praėjus 40 dienų, Igigi sukilę ir sudeginę savo įrankius, o jiems pakeisti buvę sukurti žmonės.
Alkoholis

Alkoholis – organinis junginys, turintis hidroksilo grupę (-OH) susijungusią su alkilo arba alkilinės grupės anglies atomu. Pagal tokių grupių skaičių skirstomi į vienhidroksilius, dvihidroksilius, trihidroksilius ir daugiahidroksilius. Paprasčiausias šios klasės atstovas metanolis: (CH₃OH).
Bendra paprasto aciklinio alkoholio formulė yra CₙH₂ₙ₊₁OH.
Jei naudojamas be papildomų patikslinimų alkoholis paprastai suprantamas kaip etilo alkoholis arba etanolis (C₂H₅OH). Gėrimai, turintys etilo alkoholio, vadinami alkoholiniais gėrimais.

Žodžio kilmė

Žodžio alkoholis kilmė nėra tiksliai žinoma, tačiau manoma, kad jis yra arabiškos kilmės. Labiausiai paplitęs aiškinimas: arab. al kohl – „stibis, stibio milteliai“. Nors tarp alkoholio ir stibio iš esmės nėra jokio cheminio ryšio, tačiau galimas to paaiškinimas pateikiamas toks: smulkiai sutrintas stibis, jo milteliai buvo naudojami labai brangiems kosmetiniams pieštukams viduramžių Arabijoje, ir šis terminas (al kohl) ėmė prigyti kaip egzotinio, magiškų savybių turinčio elemento sinonimas. Tokios nepaprastos savybės buvo priskiriamos ir etanoliui, todėl jam irgi duotas al kohl pavadinimas, kuris palaipsniui tapo alkoholiu.

Pirminiai, antriniai ir tretiniai alkoholiai

Alkoholiai yra skirstomi į pirminius antrinius ir tretinius pagal tai, prie kiek anglių yra prisijungęs C-OH anglies atomas. Paprasčiausi pavyzdžiai:

Nomenklatūra

Alkoholių pavadinimai sudaromi iš atitinkamo alkano pavadinimo, pridedant priesagą -olis (metanolis pagal metaną, etanolis pagal etaną ir pan.). Jei yra dvi OH grupės, pridedama -diolis, jei trys – -triolis.
Paprastus alkoholius galima vadinti pasakant radikalo pavadinimą ir žodį „alkoholis“. Pvz.: metilo alkoholis, etilo alkoholis. Jei tretinis alkoholis, tai nurodoma pridedant tret-. Pvz.: tret-butilo alkoholis tai tas pat kaip 2-metil-2-propanolis.
Kartais alkoholių OH grupės numeravimas rašomas galūnėje. Pvz.: propan-2-olis tai tas pat kaip 2-propanolis.
1997 m. Europos krepšinio čempionatas

XXX Europos krepšinio čempionatas vyko 1997 m., nuo birželio 24 d. iki liepos 6 d. Ispanijoje, trijuose Katalonijos miestuose – Žeronoje, Badalonoje ir Barselonoje. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinė ketvirtą kartą dalyvavo Europos krepšinio čempionate ir pirmą kartą jame liko be medalių, užėmusi 6-ą vietą.
Topčevo valsčius

Istorija

Tarpukariu valsčius priklausė Balstogės vaivadijos, Bielsko apskričiai. 1934 m. spalio 1 d. valsčius buvo panaikintas ir visi valsčiaus kaimai prijungti prie Bransko ir Viškų valsčių. 1952 m. liepos 1 d. buvo atkurtas prijungiant dalį kaimų iš Viškų valsčiaus. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Laikas (Šiauliai)

Laikas – Šiaulių rajono, miesto ir Šiaulių apskrities laikraštis, ėjęs nuo 1950 m. spalio 27 d. iki 1998 m. Šiauliuose.

Istorija

Iki 1959 m. LKP Šiaulių rajono ir Šiaulių Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, 1959–1962 m. – tarprajoninis leidinys Šiaulių ir Radviliškio rajonams. Nuo 1962 m. gruodžio 18 d. leistas tik Šiaulių rajono gyventojams, nuo 1991 m. – nepriklausomas, steigėja Šiaulių rajono valdyba, leidėja UAR „Jukarta“, 1996 m. privatizuotas.
1950–1955 m. ėjo du kartus per savaitę, nuo 1956 m. – triskart, nuo 1990 m. – du kartus per savaitę. Iki 1959 m. vadinosi „Leniniečio kelias“, nuo 1960 m. – „Leninietis“, nuo 1990 m. sausio 1 d. „Laikas“. Spausdino „Titnago“ spaustuvė. Tiražas 1950 m. – 4300 egz., 1987 m. – 12 400 egz., 1997 m. – 1100 egz.
Redakcijoje dirbo: Eimutis Balaišis, Jurgis Usinavičius, Laimutė Zimkienė ir kiti.
Managva

Istorija

Ispanų kolonizavimo laikotarpiu Managva buvo laikoma indėnų miestu, kuris turėjo mažiau svarbos nei tuomet ispaniški Nikaragvos miestai Leonas ir Granada. Tačiau nuolatinė tarpusavio konkurencija tarp pastarųjų dviejų miestų sąlygojo tai, kad 1857 m. kaip kompromisas sostine buvo paskelbta būtent Managva. Didelė Managvos dalis buvo atstatyta po 1931 metų, kai miestą nusiaubė žemės drebėjimas ir didžiulis gaisras. Po smarkaus 1972 m. žemės drebėjimo, verslo kvartalas buvo perstatytas 6 km į pietryčius nuo miesto centro. Managvoje 1978–1979 m. aršiai kovojo Somosos režimo ir sandinistų pajėgos, ypač lūšnynuose.
Qadsia SC

Istorija

Klubas įkurtas 1960 m. Qadsia SC pavadinimu. Iki tol veikė klubas, kuris vadintas Al Jazira.
Futbolo komanda net 17 kartų tapo šalies čempionais. (1968–69, 1970–71, 1972–73, 1974–75, 1975–76, 1977–78, 1991–92, 1998–99, 2002–03, 2003–04, 2004–05, 2008–09, 2009–10, 2010–11, 2011–12, 2013–14, 2015–16 m.)
Madeira (sala)

Madeira (portug. Ilha do Madeira) – sala Atlanto vandenyne, priklauso Portugalijai. Tai kurortas, garsus savo Madeiros vynu, Naujųjų Metų šventimu su įspūdingais fejerverkais, švelniu klimatu, stulbinančiais kraštovaizdžiais ir siuvinėjimo amatininkais.
Madeira su gretimomis Porto Santo, Dezertašo ir dar keletu smulkių salų sudaro Madeiros salyną.

Geografija

Funšalis, Madeiros salų sostinė, yra pagrindinės salos pietinėje pakrantėje. Kiti pagrindiniai miestai yra Ribeira Brava, Mašiku, Kamara de Lobosas, Santa Krusas ir Kaniso. Plotas 801 km². 247 tūkst. gyventojų.
Do walki

Do walki (liet. Į kovą) – komunistinis laikraštis, ėjęs nuo 1920 m. liepos 20 d. iki 1922 m. rugsėjo Vilniuje lenkų kalba.

Istorija

1920–1921 m. Lietuvos ir Baltarusijos komunistų partijos CK ir Vilniaus miesto komiteto, o nuo 1921 m. – Vilniaus apygardos komiteto laikraštis. Nuo 1920 m. rugsėjo ėjo nelegaliai. Išėjo 44 numeriai.
Versmė (leidykla)

VšĮ „Versmės“ leidykla įsikūrusi Vilniuje. Nuo 1994 m. rengia ir leidžia lokalinių monografijų seriją „Lietuvos valsčiai“, kitus leidinius. Leidyklos vadovas – Petras Jonušas.

Projektas

„Lietuvos valsčių“ serija – tai daugiatomis vienodos struktūros Lietuvos istorijos leidinys apie Lietuvos miestus ir miestelius, kaimus ir vienkiemius, apie jų apylinkių kraštovaizdžio raidą bei istoriją nuo seniausių priešistorinių laikų iki mūsų dienų, kovas už Nepriklausomybę, apie tradicinę kultūrą, verslus, kalendorinius ir šeimos papročius, papročių teisę, liaudies išmintį, bažnyčias, įžymius žmones, tarmių ir vietos šnektų ypatumus, tautosaką, tautines mažumas, jų papročius ir kt.
Serijos pavadinimas pasirinktas neatsitiktinai: XIX a. viduryje susiformavę valsčiai iki jų panaikinimo 1950 m. buvo mažiausi ir palyginti stabilūs administraciniai-teritoriniai vienetai, jungę tapačios etninės kultūros žmones – valsčių ribos paprastai atitiko ir parapijų ribas, kartu ir šnektų ribas, todėl serijoje rašoma visos Lietuvos lokalinė istorija ir pateikiama kaip šių homogeniškų teritorinių darinių – valsčių – istorijos visuma.
Remdamiesi serijos autorių lokalinių tyrimų ekspedicijų metu surinkta medžiaga, žmonių atsiminimais, archyvų duomenimis, mokslo studijomis, kitais rašytiniais šaltiniais bei medžiaga, kiekvieną serijos monografiją rašo dideli – iki 120 autorių kolektyvai – žinomi Lietuvos mokslininkai istorikai, archeologai, etnologai, tautosakininkai, kalbininkai, sociologai, geologai, geografai, biologai, kraštotyrininkai, kraštiečiai, kiti autoriai. Iš viso serijai jau yra rašę per 2000 autorių, iš kurių 400 turi mokslo vardus (žr. www.versmė.lt/autoriai).
Šią unikalią, nei mūsų šalyje, nei kur kitur analogų neturinčią, net kelis šimtus tomų galinčią pasiekti seriją, skiriamą Lietuvos tūkstantmečiui (1009–2009), Lietuvos valstybės atkūrimo 100-mečiui (1918–2018), o kartu dedikuojamą ir kitoms reikšmingoms šalies, jos miestų ir miestelių bei kitų svarbių istorijos įvykių sukaktims, nuo veiklos pradžios 1994-aisiais rengia ir leidžia „Versmės“ leidykla.

Ekspedicijos

„Versmės” leidykla rengia kompleksines lokalinių tyrimų „Lietuvos valsčių“ serijos autorių ekspedicijas į aprašomas vietoves. Ekspedicijų tikslas – surinkti naujos autentiškos informacijos, patikslinti turimą medžiagą bei parašyti straipsnius „Versmės” leidyklos rengiamoms „Lietuvos valsčių” serijos monografijoms.
Hikavos apskritis

Miesteliai

Dabar Hikavos apskrityje tėra viena savivaldybė - Hikava.
Kurunta

Kurunta – hetitų laukinių gyvūnų ir medžioklės dievas. Panašias funkcijas turėjo ir dievas Inaras. Kuruntos atributas buvo elnias. 
Kurunta buvo tapęs dievų karaliumi po to, kai Tešubą nuvertė iš dangaus. Dievas maištininkas verčia žmones veikti prieš dievus ir pats nepaiso galingų dievų. Dievai ir toliau nori gauti aukas, tad A'asas (A'as) ir Kumarbis susivienija prieš Kuruntą. Padedami Nara-Napsaros (A'aso brolis iš požeminio pasaulio) jie priverčia visus gyvūnus ir kalnų dievą Nasalmą veikti prieš Kuruntą. 
Po to Kurunta buvo įveiktas Tarhuno ir Ninurtos, tad pripažino Tarhuno viršenybę. 
Po Telipino grįžimo Kurunta dalyvavo dievų sueigoje. 
Jis taip pat buvo Karkemišo miesto globėjas.
Juozas Stanislovas Potockis

Biografija

Karaliaus rūmininko ir pasiuntinio Povilo Potockio sūnus, brolis: primo Teodoro Adžejaus ir Karūnos dvaro maršalkos ir referento Stepono. Buvo Belzo vaivados Teodoro Potockio ir Joachimo Karolio Potockio senelis.
1684 metais tapo šarvuotos vėliavos rotmistru. Buvo taip pat Kameneco kaštelionu nuo 1714 metų.
Kalcio hidroksidas

Kalcio hidroksidas, gesintos kalkės, Ca(OH)₂ – junginys, priskiriamas šarmams, nors yra tik vidutiniškai tirpus vandenyje.
Kalcio hidroksidas gaunamas vandeniu užpilant kalcio oksidą (negesintas kalkes). Kadangi tokia reakcijos su vandeniu (hidratacija) yra stipriai egzoterminė, reakcijos mišinyje esantis vanduo užverda, todėl susidaro įspūdis, kad kažkas dega, o pildami vandenį mes tą „kažką“ gesiname. Iš čia ir trivialusis kalcio hidroksido pavadinimas.

Struktūra

Bevandenis Ca(OH)₂ sudaro trigoninius arba rombinius kristalus, kurie dehidratuojasi 510 °C temperatūroje.

Fizikinės savybės

Kalcio hidroksidas pasižymi mažu tirpumu, be to, kylant temperatūrai tirpumas vandenyje mažėja.
Gvidas Byčius

Biografija

Nuo 1992 m. Jurbarko advokatų kontoros, advokato G. Byčiaus kontoros advokatas.
Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys. 
Jurbarko Lions (ASO) klubo narys. Jurbarko šokių studijos "Sraunusis Nemunėlis" (ASO) narys.
Žmona Loreta Byčienė, Valstybinio socialinio draudimo fondo valdybos Jurbarko rajono skyriaus vyresnioji įmokų specialistė. Dukros Aira, Daina.
Hiperbolė (matematika)

Matematikoje hiperbolė – kreivė plokštumoje, sudaryta iš dviejų nesikertančių begalinių šakų, kurios kiekvieno taško atstumų nuo dviejų pastovių taškų (vadinamų židiniais) skirtumo absoliutus dydis yra pastovus. Hiperbolė – vienas iš kūgio pjūvių, kertant sukimosi kūginį paviršių plokštuma, lygiagrečia jo dviem sudaromosiom. Hiperbolės gali būti įvairaus pavidalo: su įvairiais atstumais nuo centro iki viršūnės ir įvairiais ekscentricitetais.
Vienas hiperbolės praktinių taikymų – skaičiuojant trajektoriją kūno, turinčio pakankamai energijos pabėgti iš kito masyvaus kūno gravitacinio lauko. Šiuo atveju hiperbolis židinys – masyvaus kūno centras.
Podrabalina

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Antanas Damulis

Biografija

1978 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius, 2005 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, edukologijos ir ugdymo proceso vadybos magistras.
1971–1973 m. „Žemaičių žemės“ kolūkio veterinarijos gydytojas, 1973–1975 m. „Vienybės“ kolūkio veterinarijos gydytojas. 1975–1991 m. Šilalės rajono veterinarijos vaistinės vedėjas. 1978–1990 m. Pajūrio žemės ūkio technikumo dėstytojas.
1991–2001 m. individualios įmonės „Paslauga“ direktorius. 2001–2008 m. Šilalės švietimo centro direktorius. 2008–2010 m. „Šilalės žinių“ redaktorius. 2011–2012 m. UAB „Antano paslauga“ konsultantas. Nuo 2012 m. yra VšĮ Šilalės ligoninė direktorius.
2003–2004 m., 2007 m. (atsisakė mandato) ir 2011–2012 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos centro sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, 2006–2010 m. Pilietinės demokratijos partijos, 2010–2013 m. Krikščionių partijos, nuo 2013 m. Darbo partijos narys, partijos Šilalės skyriaus pirmininkas.
Sutuoktinė Genovaitė Damulienė, vaikai Antanas, Dovydas, Kasparas.
Olaus Magnus

Olausas Magnusas (tikroji pavardė: Månsson 1490 m. – 1557 m. kitais duomenimis: 1558 m.) – Švedijos istorikas, kartografas, katalikų arkivyskupas.

Biografija

20 metų išvyko mokytis į Vokietiją. Studijavo teologiją, istoriją. Po studijų tapo katalikų kunigu. Dirbo Švedijos diplomatinėje tarnyboje. Švedijos karaliaus Gustavo I Vazos pavedimu, keliavo po Europos valstybes. Švedijai pereinant į reformaciją, O. Magnusas persikėlė gyventi į Dancigą, vėliau į Romą. Jo turtas Švedijoje buvo konfiskuotas. 1539 m. Venecijoje išleido vieną seniausių ir patikimiausių to meto Šiaurės Europos žemėlapių – Carta Marina. Jame pavaizduota teritorija, apimanti Skandinaviją, dabartines Baltijos šalis, Baltijos ir Baltąją jūras, Kolos pusiasalį ir aplinkines teritorijas. 1544 m. buvo nominaliai paskirtas Upsalos arkivyskupu. Šiuo statusu dalyvavo 1545 m. vykusiame Tridento susirinkime. Nuo 1550 m. iki mirties gyveno Romoje. 1555 m. Romoje išleistas O. Magnuso fundamentalus veikalas „Šiaurės tautų istorija“ (Historia de Gentibus Septentrionalibus). Knygoje aprašyti ir lietuvių papročiai, kultūra, buitis.
Kajos Miskitos

Kajos Miskitos (isp. Cayos Miskitos) – nedidelių salų, rifų, seklumų grupė Karibų jūroje, 45 km nuo šiaurės rytinių Nikaragvos krantų. Priklauso Šiaurės Atlantiko regionui. Bendras plotas – 27 km². Iš viso salyną sudaro 76 dariniai iš kurių 12 padengti augmenija. Svarbiausia sala yra Kajo Majoras.
1991 m. teritorija paskelbta gamtos draustiniu. Salose lankosi jūriniai paukščiai (fregatos, kormoranai, didieji baltieji garniai), sutinkami geltonieji krūminukai, dėmėtieji krantiniai tilvikai ir kt., veisiasi jūriniai vėžliai.
Kajos Miskitos seklumose gyvena 16 580 gyventojų. Tai žvejai miskitai, įsikūrę nameliuose ant polių. Salose nėra jokių technologijų, gėlo vandens – viskas atgabenama iš Puerto Kabesaso. Vystomas turizmas (sportinė žūklė, povandeninis nardymas, paukščių stebėjimas).
Papilio valsčius

Seniūnijos

1922 m. buvo 8 seniūnijos.
Imbradas

Aplinkinės gyvenvietės

OBELIAI – 31 km
Antazavė – 13 kmStelmužė - 16 kmDUSETOS - 29 kmVencavai - 28 kmDimitriškės – 8 km
ZARASAI – 10 km

Pavadinimo kilmė

Kaimo etimologija yra vandenvardinė, kilusi nuo greta telkšančio Imbrado ežero. Pastarojo vardas tikriausiai susijęs su tarminiu veiksmažodžiu imbristi (t. y. įbristi).
Vytautė Žilinskaitė

Biografija

1948–1958 m. moterų tinklinio rinktinės narė. 1950 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą. 1950–1955 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete studijavo žurnalistiką. Nuo 1950 m. spausdina kūrybą. 1955–1961 m. žurnalo „Jaunimo gretos“ literatūrinė darbuotoja, 1961–1966 m. Literatūrinio skyriaus vedėja. 1961 m. išleidusi eilėraščių rinkinį „Nesustok, valandėle“, perėjo prie prozos. Nuo 1963 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė. Nuo 1966 m. rašytoja profesionalė. Gyvena ir dirba Vilniuje.

Kūryba

Vytautė Žilinskaitė suaugusiųjų literatūroje garsi kaip daugybės kandžių humoreskų rašytoja, satyrikė. Vaikų literatūroje žinomi jos apsakymai, literatūrinės pasakos, eilėraščiai ir kelios pjesės. Rašytoja dažniausiai pasakoja ne istorijas, o svarsto kokią nors problemą, ji „filosofuoja“ pasirinkta tema, naudodamasi stulbinančiomis hiperbolėmis, fantastiškais įsivaizdavimais, kurdama absurdiškas situacijas. „Vytautė Žilinskaitė gana sėkmingai pakeitė lietuviškojo sąmojo pobūdį, intelektualizuodama jo ištakas ir išraišką dabartinės prozos ir poezijos dvasia“, – rašė Vytautas Kubilius 1995 metais.
Pagal Vaižganto apysaką „Dėdės ir dėdienės“ parašė scenarijų kino filmui „Tas prakeiktas nuolankumas“ (rež. Algirdas Dausa, 1970 m.). 2008 m. jos apysaka „Kintas" įrašyta į Tarptautinės vaikų knygos tarybos (IBBY) garbės sąrašą. Kūryba versta į anglų, vokiečių, lenkų, čekų, slovakų, rusų, bulgarų, portugalų, moldavų, vengrų, latvių ir kt. kalbas.