google/wiki40b huggingface dataset:
1950 m. Formulės 1 sezonas

Prieš Formulę 1

Prieš tai buvo rengiamos Grand Prix lenktynės. 1949 m. įvyko paskutinis Formulės A (kaip ji tuo metu buvo vadinama) sezonas. Paskutiniuose Grand Prix sezonuose dalyvavo dauguma 1950 m. debiutavusių Formulėje 1 lenktynininkų ir komandų.

Sezono apibendrinimas

Pirmasis Formulės 1 čempionatas, kuriame buvo leista dalyvauti formulės automobiliams su taisyklėse nustatytu variklio tūriu kurie buvo 1,5 litro tūrio su turbo kompresoriumi arba 4,5 litrų tūrio be turbo kompresoriaus. Alfa Romeo komanda dominavo su savo 158 modeliu kuris buvo gerai paruoštas prieškarinis modelis. Komanda laimėjo visus 6 europoje vykusius etapus. Alfa Romeo lenktynininkai pakaitomis dominavo čempionate. Giuseppe Farinaper plauką įveikė Juan Manuel Fangiosavo ketvirtosios vietos Belgijos Grand Prix dėka. Nors Indianapolis 500 lenktynės, vykusios pagal kitokį reglamentą, išliko kalendoriuje iki pat 1960, jos susilaukė labai mažai dėmesio iš europoje lenktyniaujančių lenktynininkų, priešingai, labai mažai amerikiečių dalyvaudavo Grand Prix lenktynėse europoje.
Finišo taškai buvo duodami už pirmas 5 vietas (8, 6, 4, 3, 2). Vienas taškas atitekdavo greičiausio rato savininkui. Tik keturi geriausi iš septynių kiekvieno piloto rezultatų buvo įskaičiuoti į bendrą pilotų įskaitą. Taškai automobiliu besidalinusiems lenktynininkams budavo skirstomi po lygiai, neatsižvelgiant į tai kiek kiekvienas iš jų įveikė ratų.

Sezono apžvalga

Šiame pirmajame pasaulio čempionate dalyvavo 14 komandų (4 gamyklinės ir 10 nepriklausomų), kartu su privatininkais, šešiuose europoje vykusiuose Grand Prix. Indianapolis 500 lenktynėse dalyvavo tik JAV komandos, gamintojai ir vairuotojai. Važiuoklių, variklių ir vairuotojų skaičius su kiekvienomis lenktynėmis vis kito.

Neįskaitinės čempionato lenktynės

Žemiau išvardintos kitos vykusios formulės 1 lenktynės kurios neįėjo į pasaulio čempionatą, bet taip pat vyko 1950.
Laurynas Vaina

Biografija

Kilo iš Vainų-Gričinų giminės. Valdė miestelius Bresto paviete (Rasna, Borčava), Gardino paviete (Lasosna, Putriškės, Vaukavisko paviete (Svislačiu), Naugarduko paviete (Miaracičiu). 1567 metais buvo Kvasauskų, Krasauskų, Krasnickų ir Indurskų dvarų valdytojas. 1571 metais nupirko iš Konstantino Ostrogiškio Aziaranų ir Svitjazio ežerus. Buvo pasiuntiniu į 1569, 1578, 1580 metų seimus.

Šeima

Turėjo tris sūnus – Motiejų, Andrių, Vincentą.
Jūros desanto laivas

Jūros desanto laivas – tai daugiafunkcis karo laivas, pritaikytas savarankiškai veikti priešo teritorijoje, išlaipinant bei paremiant iš oro desantininkus. Skirtingai nuo įprastų lėktuvnešių, šio tipo laivai vieni pajėgūs atlikti jūros kontrolės funkcijas.
Dauguma šios klasės laivų turi nuleidžiamuosius dokus (angl. well dock), per kuriuos gabenamomis jūros desantinėmis priemonėmis (amfibijos, kateriai ar pan.) vyksta karių išsilaipinimas į krantą.

Istorija

Pirmąkart panašias funkcijas turinčius laivus buvo panaudota Antrajame pasauliniame kare. Tuo metu tai buvo prekybiniai laivai, perdirbti į lėktuvnešius, vadinamieji eskortiniai lėktuvnešiai. Jie buvo pernelyg lėti puolamosioms operacijoms, tačiau puikiai tiko pridengti iš oro desantininkus karo Ramiajame vandenyne metu.
Po Antrojo pasaulinio karo pradėjus plačiai karo reikmėms naudoti sraigtasparnius, dauguma lengvųjų lėktuvnešių buvo paversti pirmaisiais jūros desanto laivais. Vietnamo karo metu amerikiečiai naudojo nemažai šių laivų, tačiau dažniausiai tik kaip atsargų gabenimo bei atsitraukimo platformą. Viena iš pirmųjų operacijų, kada šie laivai tapo pagrindiniais karo veiksmų dalyviais – laikoma Sueco krizė, kada 1956 m. du Jungtinės Karalystės jūros desanto laivai, perdirbti iš lengvųjų lėktuvnešių „HMS Ocean“ ir „HMS Theseus“, per 90 minučių išlaipino 425 karius su 23 tonomis atsargų Port Saide ir padėjo perimti miesto kontrolę.
Mokslo ir inovacijų paramos centras

Apie

2015 metais buvo panaikintas Mykolo Romerio universiteto Mokslo centras. Vietoje jo buvo įsteigtas Mokslo ir inovacijų paramos centras (vadovauja mokslo ir tarptautinių ryšių prorektorė dr. Inga Žalėnienė).
Hank Porter

Hank Porter (pilnas vardas Henry Porter), gimė 1900 m., mirė - 1951 metais, visą savo gyvenimą pragyveno JAV. Jis buvo vienas iš pagrindinių „Disney Publicity Art Department" dailininkų 1936 - 1950 metais. Jis piešdavo Snieguolės ir septynių nykštukų, taip pat ir Pinokio nuotykius į komiksus laikraščiuose. Snieguolė ir septyni nykštukai buvo leidžiami nuo 1937 metų gruodžio 12 dienos, iki 1938 metų balandžio 24 dienos. Reikėtų pabrėžti, kad pats filmas buvo išleistas tik 1937 metų gruodžio 27 dieną, taigi, komiksas išėjo pirmiau nei filmas. Jo kurti Pinokio komiksai buvo leidžiami nuo 1393 m. gruodžio, iki 1940 m. balandžio. Porter taip pat nupiešė keletą viršelių ir iliustracijų Peliuko Mikio žurnalui ir Volto Disnėjaus komiksams ir istorijoms.
Vilhelminas Kuzmickas

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, fizikos ir astronomijos mokytojas.
1995 m. Antazavės J. Gruodžio vidurinės mokyklos, 1999 m. Zarasų Ąžuolo gimnazijos fizikos mokytojas.
1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Zarasų rajono skyriaus narys, 2001 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
1997–2000 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narys, 2003–2007 m. Kontrolės komiteto pirmininkas.
Lietuvos švietimo darbuotojų profesinės sąjungos Zarasų rajono pirmininkų tarybos pirmininkas. Rankinio klubo „Šėlsmas“ pirmininkas. Žmona Svetlana, vaikai Edita, Ineta.
Jonas Bielskis (1938)

Biografija

1946–1949 m. mokėsi Kubilių pradžios mokykloje, 1949–1952 m. Mockaičių septynmetėje mokykloje. 1956 m. baigė Tytuvėnų vidurinę mokyklą. 1956–1964 m. Kubilių klubo-skaityklos vedėjas. 1962 m. Šiaulių pedagoginiame institute baigė lietuvių kalbos specialybę. 1964–1965 m. Kauno 1-os internatinės mokyklos mokytojas.
1965–1970 m. LLKJS Kauno komiteto skyriaus vedėjas. 1970–1977 m. LKP Kauno miesto komiteto instruktorius, Požėlos rajono komiteto skyriaus vedėjas. 1977–1982 m. Kauno miesto kultūros skyriaus vedėjas. 1982–2004 m. Respublikinio pedagoginio muziejaus direktorius.
1990 m. LDDP, 2001 m. LSDP Kauno skyriaus narys. 1995–1997 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Daugelio straipsnių, publikacijų švietimo, kultūros klausimais autorius. Ypatingas Jono Bielskio nuopelnas – 1922 m. įkurto Pedagoginio muziejaus atgaivinimas, išgelbėjant jį nuo pavertimo metodiniu kabinetu.
Kaizerinė Lietuvos okupacija

Okupacinės valdžios pabaiga

Vokietijoje, plintant revoliuciniam judėjimui, kaizerinė valdžia pradėjo silpnėti. Vokiečiai inicijavo Lietuvos krašto tarybos (vėliau – Lietuvos tarybos) rinkimus, lietuviai ėmė siekti savivaldos. 1918 m. vasario 16 d. paskelbtas Lietuvos Nepriklausomybės Aktas.
Po Vokietijoje įvykusios Lapkričio revoliucijos ir Vokietijos kapituliavimo, vokiečių kariuomenės daliniai dar kurį laiką liko Lietuvos teritorijoje. Okupacijos tąsa – bermontininkų avantiūra 1919 m. rudenį.
Erototoksinai

Erototoksinai yra tariamos neurocheminės medžiagos, besigaminančios smegenyse žmogui stebint pornografiją. Prie šių medžiagų tariamai priprantama, ir jos yra taip pat tariamo ryšio tarp pornografijos žiūrėjimo ir narkomanijos, žmogžudysčių bei kitų blogybių priežastis.
Sąvoką sugalvojo žymi JAV kovotoja prieš pornografiją ir seksualinį švietimą Judith Reisman. Jokio mokslinio pagrindo tarti šias medžiagas egzistuojant nėra.
Hidrostatika

Statinis slėgis

Slėgis skystyje yra izotropinis – veikiantis visomis kryptimis vienodai. Šią koncepciją pirmą kartą suformulavo prancūzų matematikas ir filosofas Blezas Paskalis 1647 metais. Dabar šis dėsningumas dažnai vadinamas Paskalio dėsniu.

Paviršiaus įtempimas

Paviršiaus įtempimo jėgos sąlygoja kapiliarinius reiškinius – skysčių gebėjimą kilti (drėkinantys skysčiai) arba nusileisti (nedrėkinantys skysčiai) kapiliaruose – mažo skersmens vamzdeliuose.
Jonas Bžostovskis

Veikla Mikailiškėse

1604 metais Jonas Bžostovskis nupirko dvarą Mikailiškės.
Nemenčinės dekanatas

Nemenčinės dekanatas priklausė Vilniaus arkivyskupijai. 2014 m. panaikintas, įvykdžius dekanatų pertvarką.
Manstas

Manstas – XIV a. pirmosios pusės žemaičių didžiūnas, vienas Žemaitijos kilmingųjų vadų.

Biografija

Pirmą kartą minimas 1308 m., kai su didele kariuomene įsiveržė į Vokiečių ordino valdas Prūsijoje. Veikiausiai buvo didžiojo kunigaikščio Vytenio iš Lietuvos į Žemaitiją atsiųstas vietininkas. Su jo ir kitų atvykimu siejama aktyvesnės Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos centrinės valdžios politikos Žemaitijoje, kartais ir Gedimino, kaip Lietuvos didžiojo kunigaikščio submonarcho, veiklos pradžia.
Manstas, pasitraukęs į ordino teritoriją, 1321 m. Varmėje (Varmijoje) gavo nemažą valdą – 25 žagres žemės. Jis – Prūsijos didikų Manšteinų (vok. Manstein) giminės, iš kurios kilo trys garsūs Prūsijos generolai, pradininkas.
Supermenas

Istorija

Supermenas (Kal-El) - ateivis iš Kriptono planetos, kurį prieš planetai susinaikinant, tėvai išsiuntė į žemę. Čia jį įsivaikina žemiečių pora. Užaugęs Klarkas Kentas tampa žurnalistu Metropolio miesto laikraštyje The Daily Planet, kur ne tik rašo straipsnius, bet taip pat kovoja su nusikaltėliais.

Galios ir sugebėjimai

Būdamas superherojaus prototipu, Supermenas turi daugumai jų būdingų galių. Jis yra neįtikėtinai stiprus, greitas, atsparus fizinėms atakoms, gali skraidyti, turi regėjimo galių (rentgeno spindulių, šiluminė, teleskopinė, infraraudonoji, mikroskopinė rega), super klausą ir super kvėpavimą, kuris leidžia sušaldyti objektus. Jo silpnybė - kriptonitas (medžiaga iš jo gimtosios Kriptono planetos). Būdamas arti jos, jis tampa silpnas ir pažeidžiamas. Ilgas kriptonito veikimas gali numarinti Supermeną.

Kita medija

Nuo pat pasirodymo komiksuose, apie Supermeną buvo kuriami animaciniai serialai, televizijos serialai, vaidybiniai filmai.
Krakė

Aplinkinės gyvenvietės

 
 
 
AUKŠTADVARIS – 1 km
TRAKAI
Rimkų Dievo Motinos Gimimo sentikių cerkvė

Istorija

XVIII a. Rimkuose įsikūrė sentikiai. Tuomet kaimas priklausė Vilniaus vaivadijai. Tai buvo vienas seniausių rusų centrų Lietuvoje iki pat 1795 metų. Nuo XVIII a. pabaigos minima cerkvė. XIX a. kaimas buvo Kauno apskrityje. 1806 m. gyventojai išsipirko žemę ir tapo laisvais žemdirbiais, čia gyveno apie 300 žmonių. XIX a. nuslopinus Degučių parapiją Rimkai tapo sentikių centru Kauno gubernijoje.
XX a. pradžioje parapijai priklausė bent 1000 tikinčiųjų, nors Rimkuose gyveno 415 žmonių. Apie 1900 m. pastatyta nauja mūrinė Rimkų Dievo Motinos Gimimo cerkvė. XX a. tarpukariu parapija buvo viena didžiausių Lietuvoje, 1937 m. joje buvo 2140 tikinčiųjų. Sovietų valdžia parapiją įregistravo 1948 m. liepą. 1994–1997 m. suremontuota cerkvė.
Kutenimai (filmas)

Siužetas

Užburiančio žvilgsnio gražuolė Beata paslaptingomis aplinkybėmis netenka savo mylimo vyro Andriaus. Skausmo sugniuždyta mergina nori užsimiršti ir pasineria į bohemiško gyvenimo sūkūrį. Ieškodama nuotykių Beata sutinka Robertą, keistą jaunuolį, dirbantį apsauginiu vienoje drabužių parduotuvėje, besilankantį pas elitinę prostitutę ir besisvaiginatį naujos kartos turbo narkotikais.
Švelni romantika, nuspalvinusi Beatos ir Roberto santykius, padeda merginai vėl pajusti gyvenimo skonį. Tačiau netikėtai išaiškėja, kad Robertas susijęs su Andriaus mirtimi.
Trys broliai

Turinys

Nedideliame Pietų Italijos miestelyje miršta pagyvenusi moteris ir šios vyras išsiunčia apie tai žinią vaikams. Netrukus atvyksta visi trys broliai – teisėjas, mokytojas ir darbininkas, - senokai nebuvę namuose ir nesimatę vienas su kitu. Kiekvienas jų turi savų rūpesčių ir gyvena savo pasaulyje, dažnai neturėdami laiko stabtelėti, apsidairyti ir įvertinti, kad iš tiesų žmogui svarbiausia ne jo pasiekimai ir užimama padėtis, o šeima, artimieji ir gimtieji namai...
Dniestro Bilhorodas

Istorija

Apie VI a. pr. m. e. graikų kolonistai iš Mileto Tyro (Dniestro) upės žiotyse įkūrė Tyro (sen. gr. Τύρας) miestą. Čia apsigyveno tyragetų (Tyragetae) gentys (Tyro getai). Apie 50 m. pr. m. e. getai miestą sunaikino. Vėliau čia įsikūrė romėnai, miestą nusiaubė gotai, paskui miestas tapo pavaldus Bizantijai (vadintas Maurokastru (Μαυρόκαστρον)). Čia savo tvirtovę pastatė genujiečiai ir ją vadino Montecastro. 1359 m. miestas tapo pavaldžiu Moldovos kunigaikštystei, vadintas Četatia Alba (rumun. Cetatea-Albă). 1503 m. miestą užėmė ir iki 1918 m. valdė turkai (tada vadintas Akermanu (turk. Akkerman). Osmanams tai buvo strateginė tvirtovė kovose su ATR, o vėliau Rusija. 1770, 1774 ir 1806 m. rusai miestą buvo užėmę, bet turkai jį atkovodavo atgal. 1918 m. su visa Besarabija Akermanas atiteko Rumunijai, bet 1944 m. jį okupavo Raudonoji armija. Dniestro Bilhorodas tapo Ukrainos dalimi.
Povilas Mikalajūnas

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, kelių statybos inžinierius. VĮ „Panevėžio regiono keliai“ Biržų kelių tarnybos viršininkas.
1999 m. Naujosios sąjungos narys, 1999-2007 Biržų skyriaus pirmininkas. 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos alaus atributikos kolekcionierių klubo pirmininkas. Sutuoktinė Rima, vaikai Ugnė, Ignas, Eglė.
Arabato nerija

Arabato nerija arba Arabato Strėlė (rus. Арабатская стрелка, ukr. Арабатська стрілка, krym. Arabat beli) – siaura nerija Ukrainoje, Kryme ir Chersono srityje. Driekiasi lygiagrečiai Krymo pusiasalio šiaurės rytiniam krantui ir skiria Sivašo lagūną (vakaruose) nuo Azovo jūros (rytuose). Ilgis – 113 km, plotis 0,27-8 km. Šiaurėje nerija Heničesko sąsiauriu atskirta nuo žemyno. Paviršių sudaro smėlynai ir kriauklių nuolaužų sąnašos. Auga daugiausia žolės, dygūs krūmokšniai. Nerijos rytinė pakrantė lankoma poilsiautojų, ji labai sekli (2 m gylis pasiekiamas už 100–200 m nuo kranto).
Arabato nerija labai jauna ir susidarė tik XII-XIII a., akmuliuojantis nuosėdinėms uolienoms. XVII a. pačiuose nerijos pietuose turkai pastatė Arabato tvirtovę, nuo kurios ir kilo nerijos pavadinimas. XIX a. pradėjo kurtis žvejų ir druskos kasėjų gyvenvietės.
Tupiai-gvaraniai

Tupiai-gvaraniai – Pietų Amerikos indėnų tautos, kalbančios tupių-gvaranių šeimos kalbomis. Gyvena žemyno rytinėje pusėje, daugiausia Amazonijoje: nuo Prancūzijos Gvianos ir Surinamo šiaurėje iki šiaurės Argentinos ir rytų Paragvajaus pietuose; išsibarstę po Braziliją, o vakaruose siekia Boliviją ir Peru. Dabar vartoja ir ispanų bei portugalų kalbas, nors vietomis savo kalbomis paveikę ir kitas tautas (gvaraniškai šneka dauguma Paragvajaus metisų, njeengatu – kitakalbės Amazonijos tautos).
Tupiai-gvaraniai susiklostė apie II tūkstm. pr. m. e. viduryje, srityse, esančiose į pietus nuo Amazonės. Europiečių kolonizacijos pradžioje (XVI a.) tupių gentys užėmė Amazonės ir jos intakų (Tapažoso, Šingu, Tokantinso) žemupius, taip pat Brazilijos Atlanto vandenyno pakrantę nuo pat Amazonės žiočių iki La Platos. Gvaraniai gyveno dabartinės Brazilijos pietuose. Amazonės ir Ukajalio slėniuose gyvenę tupiai-gvaraniai buvo sutvėrę valstybinius darinius (Omagva, Jokama), visuomeninės organizacijos lygmuo buvo pasiektas ir tupinambų.
Prasidėjus kolonizacijai daugelis tupių-gvaranių genčių buvo išblaškytos po žemyną, pasitraukė toli į vakarus, iki pat Andų pašlaičių (čirigvanai), ir taip tapo viena geografiškai plačiausiai pasklidusių kalbinių-etninių indėnų grupių. Dauguma tupių (ypač tupinambai), gyvenusių vandenyno pakrantėje, buvo išnaikinti arba asimiliuoti. Gvaraniai, vadovaujami jėzuitų misionierių, persikėlė į Paragvajų, kur XVII–XVIII a. gyveno savarankiškose jėzuitų misijose. Jas panaikinus, dalis vėl grįžo į Braziliją.
Tradiciškai verčiasi kapline pasėline-pūdymine žemdirbyste, žvejyba, medžiokle, rankiojimu. Dabar daug tupių-gvaranių dirba samdomus darbus plantacijose ir gyvulių ūkiuose, dalis dirba savo gimtąsias žemes, tačiau jų plotus vis mažina stambieji žemvaldžiai.
Dalis tupių-gvaranių išsaugoję tradicinę tikybą, kiti atversti į krikščionybę, būdingas sinkretizmas, mesijiški kultai.
Karačio autobuso sprogimai

Detalės

2002 m. gegužės 8 d. žmogus, vairuojantis automobilį – bombą, sustojo priešais autobusą Karačio mieste šalia Šeraton viešbučio. Teroristas detonavo sprogmenis, perskėlusius autobusą pusiau ir nužudydamos jį patį, 11 prancūzų ir 2 pakistaniečius. Žuvę prancūzai buvo inžinieriai, dirbę Pakistano povandeninio laivo statybose kariniame jūrų laivyne. Atakos metu sužeista dar 40 žmonių.
Manoma, kad dėl atakos kalti yra teroristinės organizacijos al-Qaeda atstovai, siekdami išstumti vakariečius iš Artimųjų Rytų po Jungtinių Valstijų invazijos Afganistane 2001 m. 2002 m. rugsėjo 18 d., teroristų vadeiva Sharibas Zubairas buvo areštuotas, todėl yra laikomas šio išpuolio sumanytoju. 2003 m. du nusikaltėliai buvo nuteisti myriop dėl sprogdinimų prie Karačio teismo. Įtariamas bombarduotojas, Mufti Mohammad Sabir, buvo areštuotas 2005 m. rugsėjo 8 d.
Vitas Gavėnas

Biografija

1982 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas.
Vilkaviškio rajono savivaldybės administracijos Žemės ūkio skyriaus vedėjas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys. 2011 m. (atsisakė mandato) Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Keturvalakių bendruomenės narys, Vilkaviškio krašto VVG tarybos narys.
Žmona Dalė, vaikai, Daiva, Arvydas.
Nuotykių ieškotojai

Turinys

Jauna skulptorė abstrakcionistė Leticija susipažįsta su automechaniku Rolandu ir jo draugu lakūnu Manu. Visiems trims laikotarpis itin nesėkmingas: Rolandas, anksčiau dirbęs žymioje kompanijoje, dabar pats bando sukurti galingą variklį; Leticijos pirmoji paroda virsta visiška nesėkme; Manu, bandydamas praskristi lėktuvu po Triumfo arka, netenka piloto licencijos. Užsakovas, draudimo kompanijos atstovas Voltenas, kaip kompensaciją prasitaria apie 1963 m. prie Kongo krantų įvykusią aviakatastrofą, kurios metu žuvo vienintelis keleivis – belgų verslininkas, mėginęs išgabenti iš Kongo savo turtus. Po to, kai variklio bandymas baigiasi avarija, o mėginimas laimėti pinigų kazino sukūrus savo pačių sistemą žaisti rulete baigiasi nesėkme, trijulė nusprendžia vykti į Kongą.
Pradėję ieškoti nuskendusio lėktuvo, jie susipažįsta su iš to lėktuvo išsigelbėjusiu pilotu. Jis patvirtina Volteno istoriją: prasidėjus karui, baltaodžiai buvo priversti bėgti iš Kongo. Samdinių būrio vadas sumokėjo jam už skrydį, kad išgelbėtų iš šalies belgą verslininką tačiau lėktuvas nukrito dėl degalų trūkumo. Kadangi galimybė pasiekti pinigus tampa visai reali, Manu pasiperša Leticijai, tačiau ši atsisako ir prisipažįsta savo jausmus Rolandui.
Jie aptinka lėktuvą ir iškelia pinigus į jachtą, tačiau tai pastebi verslininko pabėgimą organizavę samdiniai, taip pat ieškantys lėktuvo. Įvyksta susirėmimas, kurio metu žūna Leticija, o draugai, apkaltinę Pilotą, jį išvaro. Jiedu ieško Leticijos artimųjų, kurių daugelis žuvo holokausto metu. Jie randa šios senelę, gyvenančią Šarante, ir Leticijos dalį perveda 11-mečiam šios pusbroliui Žan-Žanui. Šis taip pat pasisako radęs „lobį“, kuris, kaip pasirodo, yra jūroje įkurto forto vokiečių karo laikų sandėlis.
Manu grįžta į Paryžių, tačiau Leticijos ilgesys priverčia jį vėl atvykti į Šarantą. Netrukus čia pasirodo ir Samdinys, kuris, nužudęs Pilotą, jau kurį laiką seka Manu pėdsakais. Jis vėl susitinka Rolandą, įsigijusį fortą, kuriame ir įvyksta lemiamas susirėmimas su samdiniais...
Suolas

Suolas – baldas, sudarytas iš siauro, plokščio viršaus, skirto sėdėjimui. Paprasčiausią suolą sudaro ant medinių kojų ar trinkų pritvirtinta gulsčia lenta. Tokie suoleliai dažniausiai būna kilnojami, naudojami patalpose, masyvesni – nekilnojami, įrengiami poilsiavietėse, miškuose. Sudėtingesni suolai sudaryti iš metalinio karkaso, prie kurio tvirtinamos medinės lentelės. Tokie suolai dažni parkuose.
Lietuvoje iki XVI a. suolai naudoti ne tik sėdėjimui, bet ir gulėjimui (keletas suolų buvo sustumiama pasienyje). Atsiradus lovoms, suolai naudoti daugiausia sėdėjimui. Nejudamieji suolai, kuriuos sudarė ant kelių trinkų užkalta plati lenta (arba jų kojos būdavo įkalamos į aslą), statyti namo pasieniuose, galai suduriami užstalės kampe. Kilnojamų suolų lenta siauresnė, lengvesnė, tvirtina prie stovų, kojų. Vėliau pradėtos įrenginėti atkaltės (neretai ažūruotos, ornamentuotos). XIX a. pab. – XX a. pradžioje paplinta kanapos – suolai su minkšta sėdėjimo vieta, atramomis nugaros pusėje ir galuose arba tik galuose. Atramos buvo daromos iš entelių, profiliuojamos, puošiamos kiaurapjūve technika atliktais ornamentais bei polichromuojamos.
Dzūkijoje iki XX a. ant suolų dar buvo miegama. Vėliau gyvenamuose namuose suolus daugiausia pakeitė kėdės, sofos. Dabar suolai dažniau statomi lauke.
Suolu taip pat vadinamas paprastas mokyklinis stalas.
Laukuvos herbas

Aprašas

Herbo juodame lauke piestu stojantis sidabrinis žirgas su raudonais karčiais, kauke ir gūnia. Kanopos ir antkaklis su varpeliais auksiniai.
Pasak vietos legendos, kai gausūs priešai apsupo pilies gynėjus, jie gūnia apklotą treigį žirgą apkarstė visokiais skambalais, uždėjo jam kaukę ir tamsią naktį išleido už pilies vartų. Priešai neatpažinę lakstančio gyvulio naktyje sklindančių garsų, išsigando ir pabėgo. Taip aptaisytas žirgas heraldikoje laisvės, jėgos, greičio, atkaklumo ir drąsos simbolis, išgelbėjęs vietos pilies gynėjus.

Istorija

2003 m. kovo 24 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 22. Herbo etalono autorius – dailininkė Eglė Vertelkaitė.
Vismantas Kačiušis

Vismantas Kačiušis (1932 m. gegužės 4 d. Lenkčių k., Jurbarko r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija

1951–1955 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. D. Dovydėnaitė-Einikienė, B. Beganskaitė ir B. Sližys).
Nuo 1955 Tytuvėnų (Kelmės r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, chorų ir vokalinių ansamblių vadovas. Iš pradžių vadovavo vyresniųjų klasių moksleivių mišriajam chorui, vėliau jaunučių ir jaunių chorams bei vokaliniams ansambliams. Chorai pasirodydavo koncertuose, dalyvaudavo Kelmės rajono dainų šventėse ir meno mėgėjų apžiūrose, o vokaliniai ansambliai „Dainų dainelės" konkursuose. Jaunučių chorą parengė 1964, 1969, 1977 ir 1987 respublikinėms moksleivių dainų šventėms. Būdamas Tytuvėnų kultūros namų meno vadovu, suorganizavo mišrųjį chorą ir Tytuvėnų vaismedžių medelyno mišrųjį chorą, kurį parengė 1960 ir 1965 respublikinėms dainų šventėms.
V. Kačiušis – Kelmės rajono dainų švenčių dirigentas, daug metų buvo rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas. 1965 jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Jūrų pėstininkų korpusas (Portugalija)

Rengimas

Pradinis kandidatų į jūrų pėstininkus rengimas trunka apie 42 savaites. Jis vyksta Jūrų pėstininkų mokykloje Vale de Zebro bazėje. Rengimas yra griežtas ir sunkus tiek fiziškai, tiek protiškai, jį baigia 25-40% kandidatų. Sėkmingai baigę pradinį rengimą kandidatai tampa jūrų pėstininkais, gauna tamsiai mėlynas beretes ir paskiriami į operatyvinius dalinius. Parengimo metu jūrų pėstininkai nuolat būna streso būsenoje, patiria nuolatinį instruktorių spaudimą. Jie atlieka keliasdešimties kilometrų žygius su ginkluote, įveikia kliūčių ruožus, nakties orientavimosi žygius sausumoje. Taip pat mokosi šaudyti, specialių kovinių technikų (pvz., kirstynių), laipioti ir leistis virvėmis, valdyti valtis, naudoti sprogmenis.
Lietuvos metų sportininkas

Lietuvos metų sportininkas – sporto nominacija, skiriama kasmet geriausiam sportininkui, turinčiam Lietuvos pilietybę. Rinkimus organizuoja Lietuvos tautinis olimpinis komitetas kartu su privačiais subjektais.