google/wiki40b huggingface dataset:
2018 m. Dakaro ralis

Lietuviai Dakare

Lietuvai šiame ralyje atstovavo Benediktas Vanagas su Sebastianu Rozwadowskiu, Antanas Juknevičius su Dariumi Vaičiuliu ir Vaidotas Žala su Sauliumi Jurgelėnu. Motociklu startavo Balys Bardauskas.
A. Juknevičiaus ekipažas šiame Dakare pasiekė naują Lietuvos ir Baltijos šalių rekordą finišuodamas 12 vietoje. V. Žala su S. Jurgelėnu pirmą kartą pasiekė finišą ir užėmė 18 vietą. B. Vanago ekipažui atiteko 30 vieta.
Motociklininkas B. Bardauskas finišą pasiekė 81 vietoje.
Pakalnių pagrindinė mokykla

Istorija

Pakalnių mokykla įkurta 1916 m. Iki 1926 m. dirbo mokytoja Liubartienė. 1922–1923 m. mokykloje mokėsi apie 50 įvairaus amžiaus mokinių. 1937 m. mokykla persikėlė į mūrinį pastatą (dabar čia kultūros namai). 1940 m. mokytoją Liubartienę pakeitė V. Devindauskas. Po jo dirbo E. ir K. Pileckai, juos 1946 m. pakeitė A. ir L. Babrauskai. 1948–1949 m. Pakalnių pradinėje mokykloje dirbo mokytojai V. Bilevičius, A. ir L. Babrauskai.
Nuo 1950 m. mokykla tapo septynmete. Direktorius S. Matulionis. Pradinių klasių mokiniai mokėsi mažame mediniame pastate (dab. paštas), o vyresnių klasių mokiniai persikėlė į buvusio Pakalnių dvaro patalpas. 1950–1960 m. dirbo mokytojai: R. Valančiūnas, A. Valančiūnienė-Lasytė, G. Voverienė-Tiškauskaitė, Slavinskienė-Garunkštytė, V. Slavinskas, V. Vanagaitė, O. Vilutytė-Matulionienė. Mokykloje mokėsi per 100 mokinių.
1967 m. pastatyta dviejų aukštų nauja mokykla. 1972 m. dirbo 11 mokytojų (A. Babrauskienė, J. Sokolovienė, O. Kezienė, A. Aidukienė, S. Nikštuvienė, S. Šapoka, A. Kavaliauskas, N. Kavaliauskienė, N. Šikovec, G. Mumėnienė, D. Kvedarienė), mokėsi nuo 70 iki 100 mokinių. 1986 m. aštuonmetė mokykla tapo devynmete. Mokykloje mokėsi: 1974–1975 m. – 120, 1980–1981 m. – 105, 1999–2000 m. – 69 mokiniai.
1994 m. mokykla pavadinta Pakalnių pagrindine mokykla. Nuo 1995 m. mokykla turi 70 vietų valgyklą, sporto salę. 2005 m. Mokytojų dienos proga pasirodė mokyklos elektroninis laikraštis „Vidinkstukas“. Nuo 2007 m. rugsėjo 1 d. reorganizuota į Utenos Rapolo Šaltenio mokyklos Pakalnių skyrių.
Paginai

Istorija

XIX a. pab. Paginai buvo užusienis Ašmenos apskrityje.
Kauno arklinis tramvajus

Istorija

Lietuvoje iki XIX a. vidurio ilgą laiką keleivius vežė arklių traukiami vežimai. Žmonių susisiekimui ir prekių gabenimui buvo naudojami dvikinkiai vežimai, vadinamieji brikai, arba vienkinkiai valstiečių vežimai. Turtingieji važinėjo karietomis, jodinėjo arkliais. Didesnius miestus nuo 1863 m. sujungė pirmosios techninio transporto – geležinkelio atkarpos – Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis ir jo atšakos.
XIX a. viduryje gausėjant gyventojų, Kaune pirmiausia pasirodė keturių arklių traukiami diližanai, kursavę nuo Kauno geležinkelio stoties iki Rotušės aikštės. Diližanai vežė iki 10 asmenų, kelionės trukdavo apie 30 minučių.
Augant miestui, tuometinė Kauno miesto valdyba 1887 m. sudarė koncesijos susitarimą su Belgijos inžinieriumi E. Diuponu įrengti arklių traukiamą tramvajų. 1892 m. gegužės 24 d. Kauno gubernatorius N. M. Klinkenbergas oficialiai Rotušės aikštėje atidarė tramvajaus liniją, ėjusią nuo Rotušės aikštės dabartinėmis Vilniaus, Birštono, Laisvės alėja, Gedimino, Griunvaldo gatvėmis, Vytauto prospektu iki Kauno geležinkelio stoties. 
Ilgainiui, Kaune pasirodžius lengviesiems automobiliams, siaurajam geležinkeliui (1919 m.) ir autobusams (1924 m.), arklinis tramvajus prarado populiarumą, tapo net pajuokų ir anekdotų objektu, dažnų nelaimingų įvykių priežastimi.
1929 m. balandžio 15 d. Kauno arklinis tramvajus buvo iškilmingai uždarytas. Vietoj arklių tramvajaus ėmė kursuoti miesto autobusai, kurių eksploataciją 1930 m. iš privačių bendrovių perėmė miesto savivaldybė, išplėtusi ne tik autobusų parką, bet ir maršrutų skaičių. Autobusai tapo pigiausia miesto viešojo transporto priemone.

Elektrinis tramvajus

1929 m. buvo siūloma įrengti Kaune elektrinį tramvajų, kurio įrengimas būtų kainavęs apie 4,5 milijono litų. Buvo planuojama, kad elektriniam tramvajui būtų užtekę 18 vagonų, o rekomenduojamos trasos – Rotušė-Panemunė ir Rotušė-Ukmergės gatvė. Dėl lėšų stokos šis projektas liko neįgyvendintas.
Alex Krizhevsky

Aleksas Križevskis (g. Ukrainoje) – Kanados mokslininkas, aktyviai dirbantis informatikos srityje. Jo pagrindiniu indėliu laikomas praktinis konvoliucinių neuroninių tinklų pritaikymas kompiuterinės regos užduotims spręsti.
Žymiausias mokslininko straipsnis buvo publikuotas 2012 m. A. Križevskio ir bendradarbių sukurtas AlexNet tinklas ženkliai aplenkė daug metų dominavusius klasikinius kompiuterinės regos algoritmus atliekant vaizdų klasifikavimo ImageNet užduotį, didelė dalis kompiuterinės regos užduočių praktikoje atliekama būtent šio tipo neuroniniais tinklais.
Martin Avenarius

Martin Avenarius (g. 1965 m. lapkričio 3 d. Hanoveryje, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas civilistas bei romanistas, teisės istorikas, Kelno universiteto (Šiaurės Reinas-Vestfalija) profesorius, habilituotas teisės mokslų daktaras.

Biografija

Nuo 1986 m. iki 1991 m. studijavo teisę ir slavų filologiją Gėtingene ir Vienoje. 1991 metais baigė studijas, išlaikė referendaro egzaminą, 1992 metais apgynė teisės disertaciją „Savinji mokymas apie tarplaikinę privatinę teisę“ (vok. Savignys Lehre vom intertemporalen Privatrecht), 1995 metais išlaikė asesoriaus egzaminą. Tarp 1995 ir 2002 metų dėstė Gėtingeno universiteto Romėnų ir bendrosios teisės institute.
2002 m. apgynė teisės habilitaciją (apie pseudoulpianišką liber singularis regularum), įgijo teisę dėstyti dalykus Romėnų teisė, Civilinė teisė ir Naujesnioji privatinės teisės istorija. Nuo 2003 m. balandžio 1 d. Kelno universiteto profesorius, Romėnų teisės instituto direktorius.
Hanns Seidel paramos fondo docentas patikėtinis.
Nueva Locha

Istorija

Miestas įkurtas XX a. vid. JAV kompanijai „Texaco“ pradėjus naftos gavybą. Kadangi daug naujakurių atvyko iš Lochos miesto, suteiktas Nueva Lochos pavadinimas.
Taksimo

Istorija

Nuo 1863 m. Mujos slėnyje apsigyveno jakutai. Pavadinimas evenkų kalba reiškia „pušų giraitė“. 1910 m. pradėjo kurtis rusai. Taksimo išaugo, kai 1982 m. čia pradėtas statyti geležinkelis. 1989 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.
Vittoriosa Stars FC

Istorija

1936 m. prijungtas Vittoriosa Rangers klubas.
Aukštutinis Rytų regionas

Geografija

Būdingos lygumos ir aukštumos, kurias dengia savanos ir retmiškiai. Pietine riba eina Gambangos skardis. Kraštą kerta Baltoji Volta, Raudonoji Volta, Sisilis. Yra Gbelės medžioklės draustinis.
SK-5 Niva

SK-5 Niva – savaeigis grūdų surinkimo kombainas, gamintas nuo 1970 m. Tarybų Sąjungoje, „Rostselmaš“ gamykloje, Rostove prie Dono. Dabar gaminamas pavadinimu „Niva-Effekt“.
Santrumpa SK-5 reiškia savaeigis kombainas produktyvumo 5 kg/s. Tai pats populiariausias ir plačiausiai gamintas Tarybų Sąjungos kombainas. SK-5 yra modernizuotas 1940–1960 m. gaminto SK-4 variantas.
Sudaro pakabinama pjaunamoji ŽKN-6, kurios pjovimo apimtis 4 m. Variklis dyzelinis SMD-17K, 80 AG galingumo (toks pats kaip ir traktoriuje DT-75). Automatika palaiko pastovius variklio sūkius. Važiuoklė ratinė: varomi priekiniai ratai, tačiau nereguliuojami, vairuojama galiniais ratais.
Marie Slip

Biografija

Muzikos mokykloje baigė fortepijono klasę. Nuo 13 metų domisi programavimu iki šiol mėgsta senus kompiuterinius žaidimus. Darbas muzikos srityje prasidėjo nuo „ZX Spectrum“ – garso takelių kūrimo savo žaidimams (8-asis skyrius; Imperija 1, 2, 3). Nuo to laiko parašė daugiau kaip 500 garso takelių. Domisi grafika.
2006 m. Maris įkūrė savo įrašų kompaniją „Dizzaster“, užsiimančia muzikos ir knygų leidyba.
2007 m., kartu su Kirilu Malicevu, organizavo kasmetinį meno festivalį, siekdami išvesti gotikinę kultūrą iš pogrindžio. Paroda buvo pavadinta „Artdarkwave“, nuo žodžio darkwave.
Neil Gaiman

Nylas Ričardas Geimenas (angl. Neil Richard Gaiman, g. 1960 m. lapkričio 10 d.) – mokslinės bei maginės fantastikos rašytojas, kilęs iš Didžiosios Britanijos, šiuo metu gyvenantis Mineapolyje (JAV).
Badmintonas

Badmintonas – sportinis žaidimas, kurį žaidžia 2 arba 4 žaidėjai rakete per tinklą smūgiuodami plunksninuką – kamuoliuką, padarytą iš plunksnų arba plastiko ir kamščio galvutės. Žaidimo tikslas – permušti kamuoliuką per tinklą į varžovo aikštelės pusę taip, kad varžovas negalėtų atmušti atgal, ir neleisti jam nukristi savo aikštelės pusėje.

Istorija

Badmintonas – vienas iš seniausių žaidimų. Dėl jo atsiradimo istorijos egzistuoja daugybė versijų. Pagrįsti faktai byloja apie tai, kad šiuolaikinis badmintonas atsirado iš seno žaidimo kamuoliuku. Dar prieš du tūkstančius metų kamuoliuku žaidė suaugusieji ir vaikai senovės Graikijoje, Kinijoje, Japonijoje, Indijoje, Afrikoje.
Prieš 600 metų japonai medinėmis raketėmis mušinėjo kamuoliuką, kuris buvo daromas iš plunksnų ir vyšnios (į prisirpusios vyšnios uogą įbesdavo 5-6 plunksnas ir išdžiovindavo saulėje). „Ojbane“ – taip vadinosi šis žaidimas, o išvertus iš japonų kalbos reiškė „skraidanti plunksna“. Šį žaidimą žaidė ir Malaizijoje, ir Indijoje. Vėliau šis žaidimas pasiekė ir Europą. Prancūzijoje žaidimas su plunksniniu kamuoliuku buvo toks populiarus ir įgavo tokį ažiotažą, kad dėl jo susipyko karališkosios Gizų ir Burbonų šeimos.
Šiuolaikinio badmintono pradžia – 1872 metai. Tais metais iš Indijos į nedidelį Anglijos miestelį Badmintoną grįžo hercogas Bofortas ir parsivežė rakečių ir kamuoliukų su plunksnomis. Buvo sugalvotos taisyklės, žaidimas buvo pavadintas badmintonu (pagal miestelio pavadinimą). Beje, po metų anglai badmintono pagrindu sugalvojo ir kitą žaidimą, kuris dabar žinomas kaip lauko tenisas.
1893 m. Anglijoje buvo įkurta ir pirmoji pasaulyje badmintono asociacija (pirmasis badmintono klubas – ten pat 1887 m.).
Šio šimtmečio trečiąjį dešimtmetį badmintonas labai paplito Azijoje: Kinijoje, Indonezijoje, Korėjoje, Japonijoje, Malaizijoje. Ir dabar Azijos badmintonininkai dominuoja pasaulyje.
1934 m. Londone įkurta Tarptautinė badmintono federacija (IBF). Ją įsteigė 9 šalys: Anglija, Airija, Danija, Kanada, Naujoji Zelandija, Nyderlandai, Prancūzija, Škotija, Velsas. IBF – tai tarptautinė sporto organizacija, vienijanti nacionalines badmintono federacijas ir plėtojanti šią sporto šaką pasaulyje. Dabar joje – 156 narės. Aukščiausias IBF organas – kongresas, šaukiamas kasmet.

Turnyrai

Nuo 1977 m. rengiami pasaulio čempionatai (kas dveji metai), pasaulio jaunimo čempionatai (kas dveji metai). Kaip ir lauko tenise, vyksta pasaulio taurės turnyrai: „Thomas Cup“ – nuo 1948 m. vyrų komandoms, pavadintas pirmojo IBF prezidento Džordžo Tomo (Anglija) garbei; „Uber Cup“ – nuo 1956 m. moterų komandoms, pavadintas įžymios badmintonininkės Betti Uber (JAV) garbei, ir „Sudirman Cup“ – mišrių komandų turnyras. Europos čempionatai rengiami nuo 1968 m., vyksta kas dveji metai.
Olimpine sporto šaka badmintonas tapo 1992 m. po to, kai 1972 m. ir 1988 m. vyko tik parodomosios varžybos. Dar Pjeras de Kubertenas (1863–1937), šiuolaikinių olimpinių žaidynių organizatorius, badmintonui pranašavo gražią ateitį – tai nepaprastai naudinga, visiems prieinama, įdomi ir patraukli sporto šaka.
Gardino Senasis tiltas

Istorija

Pirmas didelis medinis tiltas per Nemuną Gardine buvo pastatytas dar XVI a. antrojoje pusėje, valdant Lenkijos karaliui ir Ldk Steponui Batorui. Tuomet tiltas buvo pavaizduotas vokiečių dailininko Matiso Ciundto (Matthias Zündt) graviūroje pagal amžininko Hanso Adelhauzerio 1568 m. piešinius. Vėliau per vieną iš viduramžių karų tiltas buvo sugriautas. Daugiau kaip tris šimtmečius nepavyko Gardine pastatyti didesnio tilto. 1875 m. pradėta ruoštis statyti metalinį tiltą per Nemuną: parengtas statinio projektas, pradėtos gaminti kai kurių tilto elementų konstrukcijos. 1908 m. tiltas buvo pastatytas. Tai buvo metalinis, 3 tarpsnių, 194,6 m ilgio, 22 m pločio, vadintas Aleksejaus bei Petro-Nikolajaus tiltu. Ant vienos iš atramų yra išlikęs statybos metų įrašas „1907“.
Per I pasaulinį karą, 1915 m., tiltą susprogdino atsitraukianti Rusijos kariuomenė, nors vokiečiai bandė sutrukdyti. Vokiečių okupuotame Gardine šalia sugriauto tilto buvo įrengta pontonų perkėla. Vėliau, miestui tapus Lenkijos dalimi, vėl iškilo naujo tilto statybos klausimas. 1922 m. vietoje sugriautojo pagal nežinomo karo inžinieriaus projektą pastatytas naujas pastovus tiltas, bet jis neatlaikė ledonešio.
Tarpukaryje, 1935 m., Senasis tiltas, vadovaujant inžinieriui B. Perockiui, buvo atstatytas. 1944 m. fašistinė Vokietijos kariuomenė, spaudžiama Raudonosios Armijos, tiltą taip pat susprogdino. Tiltas Gardine, sujungęs šiandienines Mostovaja ir Gornovych gatves, atstatytas 1949 m. spalio 30 d. Iki 1971 m. šiuo tiltu vyko pagrindinis transporto srautas, kol nebuvo pastatytas kitas miesto tiltas tarp Popovičiaus ir Vesenniaja gatvių.
2008 m. tiltas buvo uždarytas rekonstrukcijai. Atnaujintas tiltas gali praleisti 3000 transporto priemonių per val. srautą.
Bačkininkėliai

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardas yra mažybinė Bačkininkų kaimo forma.
Naujadvario valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Beniovcė, Beniovcės Kolonija, Bobra Velka, Butrimovcė, Chilmonai, Choružovcė, Chvojnovščizna, Chvorošcianai, Dubašnas, Gžebenių Kolonija, Jagintai, Koniuškai, Kudravka, Lešnica, Naujadvaris, Plebanovcė, Ponarlica, Rogačės Kolonija, Seruciovcė, Sinkovcė ir Talkai.
Nuo Žemės į Mėnulį

Leidimai lietuvių kalba

Lietuviškai knygą 1964 m. išleido Vilniaus leidykla Vaga. 1966 m. knygą Brailio raštu išleido Lietuvos aklųjų draugijos leidykla.
Sarpanitu

Sarpanitu – deivė Mesopotamijos mitologijoje, Marduko sutuoktinė ir svarbiausia Babilono miesto deivė. Dar buvo žinoma Erua (iš akad. erû – „būti nėščiai“) aspektu, tikėta, jog padedanti nėštumo, gimdymo metu. Sūnus – rašto dievas Nabu.
Vardo kilmė aiškinama įvairiai. Teigiama, kad vardas reiškia „ta, kuri iš Sarpano“. Archeologinių duomenų apie šią gyvenvietę nėra, spėjama, kad ji galėjusi būti netoli Babilono. Pagal kitą versiją, vardas kildinamas iš akadų k. sarpu, reiškiančio „žėrinti sidabru“. Žinoma ir liaudies etimologija, pagal kurią jos vardas (Zerpanitum) reiškia „kuriančioji sėkla“. Šiuo atžvilgiu Sarpanitu įvaizdis įgyja ir Deivės Motinos bruožų.
Babilone, Marduko šventykloje Esagiloje, buvo ir Sarpanitu skirta šventoji vieta.
Ježis Antonievičius

Biografija

Gimė ir augo pedagogų šeimije. 1938 m. baigęs gimnaziją Varšuvoje, buvo pašauktas į karinę tarnybą. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui dalyvavo Varšuvos gynime, vėliau slapstėsi. Studijavo archeologiją pogrindiniame Varšuvos universitete, gelbėjo Lenkijos sostinės muziejines vertybes nuo sunaikinimo ir išvežimo į Vokietiją. Pasibaigus karui, tęsė studijas Varšuvos universitete ir 1946 m. jį baigė magistro laipsniu. 1961 m. Krokuvos Jogailos universitete apgynė archeologijos daktaro disertaciją.
1945–1962 m. dirbo Valstybiniame archeologijos muziejuje Varšuvoje. Metraščių Rocznik Olsztyński ir Rocznik Białostocki vienas iš iniciatorių ir 1961–1966 m. redaktoriaus pavaduotojas. Redagavo ir instituto leidžiamą žurnalą Komunikaty Naukowe. Nuo 1962 m. Balstogės mokslinės draugijos generalinis sekretorius. 1964–1970 m. „Acta Baltico-Slavica“ redaktorius. Varšuvos universitete dėstė baltų ir slavų archeologiją.

Mokslinė veikla

Svarbiausi tyrimai iš geležies amžiaus. Nuo 1955 m. dalyvavo mokslinėse ekspedicijose Lenkijos šiaurėje: kasinėjo jotvingių ir prūsų archeologinius paminklus Jeziorkuose prie Gižicko, taip pat kapinyne Šveicarijoje (Suvalkų apskritis). Didelio populiarumo sulaukė jungtinė įvairių mokslininkų daugiametė išvyka į jotvingių gyventą teritoriją (vad. Lenkijos Jotvingių kompleksinė ekspedicija), kur dirbo kartu su Švedijos Jotvingių ekspedicija, nuo 1959 m. kompleksinės jotvingių ekspedicijos vadovas.
Paskelbė daugiau kaip šimtą straipsnių apie jotvingių ir prūsų kultūras, jų santykius su slavais. Tampriai bendradarbiavo su Lietuvos archeologais.
Latviškoji Vikipedija

Istorija

Pradėta kurti 2003 m. birželio mėn. 2007 m. liepos 19 d. Vikipedija peržengė 10 tūkst. straipsnių ribą, 2013 m. rugpjūčio 17 d. – 50 tūkst., 2018 m. gruodžio 28 d. Vikipedijoje jau buvo 90 tūkst. straipsnių.
2015 m. kovo 11 d. buvo inicijuotas Latviškosios vikipedijos bendruomenės ir keleto privačių partnerių (Latvijos universitetas ir kt.),  projektas (lat. Latvijas Vikipēdijas maratons; latviškosios Vikipedijos maratonas), kuriuo užsibrėžta iki Latvijos valstybės šimtmečio paminėjimo datos 2018 m. lapkričio 18 d. Vikipedijoje sukurti 100 tūkst. str. Projektą rėmė tiek Delfi.lv, tiek įvairios Latvijos įžymybės. Tuo metu joje buvo beveik 60 tūkst. str. Iki pastarosios datos buvo sukurta bemaž 90 tūkst. straipsnių.
2018 m. liepos 3 latviškoji ir kt. Vikipedijos laikinai apribojo prieigą protestuodamos prieš ES autorinių teisių įstatymų pakeitimus.
Laimės monstras

Laimės monstras yra mintinis eksperimentas etikoje, kurį, kritikuodamas utilitarizmą, 1974 m. sukūrė Robertas Nozickas (Robert Nozick). Tai yra idėja, kad egzistuoja monstras, kuris moka paversti resursus į savo laimę daug efektyviau nei bet kas kitas. Jei vienas resursų vienetas atneša „man“ vieną laimės vienetą, tai laimės monstrui tas pats resursų vienetas atneštų 100 laimės vienetų.
Jei laimės monstras gali gauti tiek daug malonumo iš kiekvieno resursų vieneto, tai pagal utilitarizmą išeitų, kad ir resursai tada turėtų būti paskirstyti atitinkamai. Jei toks monstras egzistuotų, tai utilitarizmo doktrina pateisintų visų kitų diskriminavimą ar net naikinimą. Robertas Nozickas šiuo minčių eksperimentu bando įrodyti, kad iš tikrųjų utilitarizmas nėra egalitarinis (nelaiko visų žmonių lygiais), nors toks jis atrodo iš pirmo žvilgsnio.
Luna 10

Misija

„Luna 10“ 1966 m. kovo 31 d., 10:48:00 UTC laiku į kosminę erdvę iškėlė raketa-nešėja „Molnija 8K78M“. Mėnulio orbitą aparatas pasiekė balandžio 3 d. ir dar po 3 val. pirmą kartą apskriejo Mėnulį. Baterijomis aprūpintas aparatas Mėnulį apskriejo 460 kartų ir atliko 219 duomenų perdavimų iki kol 1966 m. gegužės 30 d. ryšys su juo nutrūko.

Įranga

Aparatas svėrė 1582 kg, jo ilgis siekė 2,7 m (įskaitant orbitos navigacijos prietaisą), skersmuo – 1 m. Jame buvo įmontuota 0,3–3 MeV (50–500 pJ) gama spindulių spektrometras, triašis magnetometras, meteoritų detektorius, saulės plazmos tyrimams bei infraraudonųjų spindulių emisijų iš Mėnulio ir jo aplinkos radiacijos sąlygų išmatavimams skirti prietaisai.
Taip pat buvo atliekami ir gravitaciniai tyrimai.
„Luna 10“ Mėnulio orbitoje atliko ekstensyvius tyrimus: rinko svarbius duomenis apie Mėnulio magnetinio lauko stiprumą, tyrė jo radiacijos žiedus, Mėnulio uolienų savybes (kurios, kaip nustatyta, buvo panašios į Žemėje esančias bazalto uolienas), kosminę radiaciją, mikrometeoroidų tankumą. Bene svarbiausias atradimas buvo aptikti pirmieji masės koncentracijos (vadinamos maskonu), didelio tankio vietovių žemiau Mėnulio jūrų paviršiaus, kurios deformuoja Mėnulio orbitų trajektorijas, požymiai.

Internacionalas

Aparate buvo įmontuoti kietojo kūno osciliatoriai, kurie buvo užprogramuoti atkurti himno „Internacionalas“ natas, kad jį būtų galima transliuoti gyvai 23-iojo Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Kongreso metu. Repeticijos balandžio 3-iosios naktį metu įrašo atkūrimas pavyko, tačiau kitą rytą valdikliai aptiko trūkstamą natą, todėl buvo paleistas praeitos nakties įrašas, kuris laikytas tiesiogine transliacija iš Mėnulio.
Leokadija Ginelevičienė-Klimantavičiūtė

Biografija

Mokėsi Vievio vidurinėje mokykloje ir vaikų muzikos mokykloje (fortepijono klasė). 1965–1969 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė doc. A. Jozėnas).
Nuo 1969 m. rudens Vievio vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovė. Jaunučių choras 1977 m. respublikinės moksleivių dainų šventės konkurso laureatas, berniukų vokalinis ansamblis 1978 m. respublikinio „Dainų dainelės“ konkurso laureatas, solistė ir duetas 1988 ir 1990 m. tokio pat konkurso laureatai. Vyresniųjų klasių moksleivių mišrusis choras, vadovaujamas kartu su A. Pulauskiene, 1990 m. vaikų ir jaunimo festivalio „Dainuok, jaunoji Lietuva" ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės konkurso laureatas, 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dalyvis.
Ypač kūrybiškai L. Ginelevičienė dirba su Vievio vidurinės mokyklos merginų choru „Pušaitės“ (1981). Choras (60-70 dalyvių) yra 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurso prizininkas, 1977, 1980, 1987 m. respublikinių dainų švenčių konkursų laureatas, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų švenčių bei 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės Vilniuje dalyvis. „Pušaitės" dalyvauja Trakų rajono ir tarprajoninėse dainų šventėse, dažnai koncertuoja, turi sukaupusios didelį įvairių kūrinių repertuarą, padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai, tris kartus viešėjo ir koncertavo Vokietijoje.
L. Ginelevičienė diriguoja Trakų rajono ir tarprajoninėse dainų šventėse, buvo 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės Vilniuje dirigentė. 1980 m. apdovanota Kultūros žymūno ženklu, o 1994 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Nacionalinė futbolo lyga

NFL naujokų birža

NFL naujokų birža vyksta balandžio mėnesį. Blogiausia sezono komanda gauną pirmą šaukimą. Naujokų birža susideda iš 7 ratų. 1-2 ratas vyksta naujokų biržos šeštadienį, o 3-7 ratai sekmadienį. Jei komanda per tam tikrą laiką nepasirenka šaukimo, komandos einančios po jos gali pasirinktį už ją ir šaukimas tampa jos. Komanda skiriami vieneri metai, per kuriuos ji turi pasirašyti sutartį su pasirinktu žaidėju. Jei ji to nepadaro, žaidėjas gali dalyvauti kitoje naujokų biržoje.

Komandos

NFL lygoje yra 32 komandos. Kiekviena komanda gali turėti 53 žaidėjus, bet varžyboms registruoti galima tik 45.

Marškinėlių numeriai

NFL lygoje žaidėjai vilki pozicijos, kurioje jie žaidžia, numerius.
Čilės pakrantės kalnagūbris

Čilės pakrantės kalnagūbris (isp. Cordillera de la Costa) – Andų kalnų sistemai priklausantis kalnagūbris, besidriekiantis iš šiaurės į pietus pagal Ramiojo vandenyno pakrantę, lygiagrečiai pagrindinei Andų kalnų grandinei. Tęsiasi ~3100 km nuo Arikos šiaurėje iki Taitao pusiasalio pietuose.
Kalnagūbris nėra ištisas, o sudarytas iš mažesnių, tarpusavyje nesusijungusių grandinių. Aukščiausia dalis yra šiaurėje esanti Siera Vikunija Makena (3114 m). Rytuose Čilės pakrantės kalnagūbrį nuo pagrindinės Andų grandinės skiria Čilės centrinis slėnis. Čilės pakrantės kalnagūbris smarkiai veikia šalies klimatą: didžioji dalis kritulių iškrenta vakariniuose kalnagūbrio šlaituose, o per kalnus persirita tik nedidelė dalis oro masių.
Viekšniai

Gamta ir geografija

Miestas įsikūręs dešiniajame Ventos krante, Ventos vidurupio žemumoje. Į šiaurę nuo miesto plyti Kamanų pelkė.

Pavadinimo kilmė

Viekšnių pavadinimo kilmė nėra aiški. Veikiausiai tai yra hidroniminis vietovardis, ir, nors šiuo metu vandenvardžio su šaknimi viekšn- neaptinkama, tačiau J. Sprogio XVI a. surinkta informacija rodo, kad būta ežero Viekšnas (ar panašiu vardu). Be to, kitose Lietuvos vietose yra ne vienas vandenvardis su šia šaknimi.
Liaudies etimologija byloja, kad visas plotas buvo apaugęs vinkšnomis. Čia apsigyvenę žmonės ir ėmė miestelį vadinti šiuo vardu.