Lėkščiasvydis

Istorija

Pirmasis skraidantis diskas buvo pagamintas Volterio Morisono (Walter Morrison) 1948 metais JAV. 1957 m. sausio 23 d. „Wham-O“ žaislų kompanija nupirko išradimo teises ir pradėjo skraidančių diskų gamybą su prekinio ženklo pavadinimu „Frisbee“.
1968 m. rudenį Džoelis Silveris (Joel Silver), Kolumbijos universiteto, esančio Meiplvude, Naujajame Džersyje, studentas pasiūlė universiteto studentų bendruomenei idėją įkurti studentų „frisbio“ komandą. Jau kitą vasarą grupelė studentų pradėjo kartu žaisti tai, ką Silveris vadino „geriausiu žaidimu“ (angl. ultimate game experience). Taisyklės sukurtos amerikietiško futbolo, kurį išmoko iš Džeredo Kaso (Jared Kass) vasaros stovyklos metu, žaidimo pagrindu, bet pritaikytos žaisti su skraidančiu disku. Žaidimo taisykles vėliau Kasas ir Silveris patobulino.
Pačioje pradžioje šį žaidimą žaidė ir taisykles tobulino įvairūs Kolumbijos universiteto studentai ir akademinės bendruomenės nariai, įskaitant studentų laikraščio atstovus, politikos mokslų ir aktorystės studentus. Prie pagrindinių žaidimo kūrėjų ir populiarintojų Silverio ir Kaso prisidėjo Bernardas Helringas (Bernard Hellring) ir Džonis Hainsas (Jonny Hines). Dar vienas pirmosios komandos narys buvo Volteris Sabo (Walter Sabo), kuris tapo labai svarbiu „American Business“ radijo stoties darbuotoju. Šis sportas buvo identifikuojamas kaip kontrkultūrinė veikla.
Pirmoji šį sportą ir jo atsiradimo istoriją aprašanti knyga buvo išleista 2005 metų gruodį, pavadinta „ULTIMATE: The First Four Decades“.
Pagrindinės žaidimo taisyklės (taškų pelnymo ir judėjimo) nesikeitė ir pirmuose žaidimuose atsarginių žaidėjų skaičius būdavo neribojamas. Pražangomis buvo laikomas tyčinis kontaktas. Žaidžiama buvo be teisėjų – ši taisyklė išliko ir iki šių dienų: daugumoje lėkščiasvydžio varžybų (net ir aukšto lygio turnyruose) pažeidus taisykles patys žaidėjai sprendžia kilusius ginčus.

Tradicinis lėkščiasvydis

Lėkščiasvydis yra žaidžiamas lauke, 100 metrų ilgio ir 37 metrų pločio stadione, suskirstytame į tris segmentus: dvi taškų pelnymo zonos aikštės galuose iš abiejų pusių (18 metrų ilgio ir 37 metrų pločio) ir taškų pelnymo zona (64 metrų ilgio ir 37 metrų pločio) žaidimo laukas. Tarptautinės skraidančio disko federacijos taisyklės naudoja aikštę su mažesnėmis įskaitinėmis zonomis. Žaidimas vyksta tarp dviejų komandų su tokiu pačiu žaidėjų skaičiumi, įprastai žaidžiama septyni prieš septynis. Kiekviena komanda daugiausiai gali turėti 27 žaidėjus. Mišrių komandų turnyruose aikštelėje iš septynių žaidėjų bent 3 privalo būti merginos.
Prieš prasidedant žaidimui abiejų komandų kapitonai arba atstovai meta du diskus ir spėja ar atsivers abu vienodi diskai ar skirtingi. Burtus laimėjusi komanda renkasi puolimą, gynybą arba aikštės pusę. Abiejų komandų nariai išsirikiuoja priešais liniją savo zonoje. Žaidimas prasideda, kai besiginančiosios komandos žaidėjas pakelia diską rankoje (duodamas signalą oponentams), kad jų komanda jau pasiruošusi žaisti. Kitos komandos žaidėjas (-ai) pakelia ranką duodami signalą, kad jų komanda taip pat pasirengusi žaisti. Kai abi komandos yra pasiruošusios, besiginančiosios komandos žaidėjas meta „pulą“ (angl. pull), t. y. diskas yra metamas oponentams, kad būtų galima pradėti žaisti, panašiai kaip išspyrimas (angl. kickoff) amerikietiškame futbole. „Pulas“ metamas kaskart po taškų pelnymo. Jeigu metant „pulą“ diskas užeina iš aikštės ribų, diską turėjusi gauti komanda gali rinktis ir pradėti žaidimą iš to taško, kur diskas kirto aikštės ribą, arba iš vidurio aikštės, ties „brick“ žyme (atžymos yra dvi: abiejose aikštės pusėse), esančia 20 metrų nuo savosios zonos.
Nuo to momento, kai žaidėjas pagauna diską arba jį paima nuo žemės, žaidėjas turi įtvirtinti atraminę koją ir jos negali judinti iš vietos tol, kol diskas bus perduotas kitam žaidėjui (disko perduoti iš rankų į rankas negalima). Žaidėjas turi atlikti disko perdavimą per 10 sekundžių ir jam sekundės turi būti skaičiuojamos balsu nuo vieno iki dešimties besiginančio žaidėjo, esančio ne toliau, kaip 3 metrai nuo žaidėjo su disku. Jeigu nespėjama išmesti disko per 10 sekundžių, skelbiamas „delsimas“ (angl. stall) ir besiginančioji komanda tampa puolančiąja komanda, turinčia diską. Žaidimas tęsiamas iš to paties taško, kur stovėjo oponentų žaidėjas su disku. Puolančios ir besiginančios komandos taip pat keičiasi pusėmis, jeigu puolančioji komanda nesugeba perduoti disko sėkmingai savo komandos nariams (t. y. diskas nepasiekęs tikslo nusileidžia ant žemės arba būna numušamas besiginančios komandos) arba besiginančioji komanda pagauna/perima skrendantį diską perdavimo metu. Disko nukritimo ant žemės atveju žaidimas tęsiamas nuo vietos, kur diskas sustojo, o ne kur pirmą kartą palietė žemę. Jeigu puolanti komanda, atliekanti disko perdavimą, išmeta diską už aikštės ribų, žaidimas tęsiamas nuo taško, kur diskas išėjo už aikštės ribų.
Kai žaidėjas fizinio įsikišimo metu trukdo priešininkui, gali būti skelbiamas žaidimo taisyklių pažeidimas. Jeigu taisyklių pažeidimas yra sukeltas besiginančios komandos ir dėl to atakuojanti komanda praranda diską, paskelbus žaidimo taisyklių pažeidimą (angl. foul), diskas yra grąžinamas atakavusiai komandai ir žaidimas tęsiamas, vėl pradedant skaičiuoti nuo vieno. Kadangi lėkščiasvydis yra sportas be teisėjų, žaidėjas, pažeidęs taisykles, turi teisę sutikti arba nesutikti su skelbiamu taisyklių pažeidimu. Jeigu vieningai nesutariama dėl to, kas įvyko, diskas yra grąžinamas į prieš tai buvusią vietą. Nepaisant pertraukimų, žaidimas tęsiamas tol, kol yra pelnomas taškas, išskyrus išimtinius atvejus dėl traumų. Žaidėjų keitimai galimi tik vienai ar kitai komandai pelnius tašką (išskyrus esant traumai).
Taškai yra pelnomi perduodant diską komandos nariui, esančiam oponentų taškų zonoje. Po taškų pelnymo komandos keičiasi pusėmis, tai yra, atakos kryptimi, ir tašką pelniusi komanda meta „pulą“ oponentams. Žaidžiama tol, kol kuri nors komanda pirmoji pelno 15 taškų ir dviejų taškų persvarą nuo savo oponentų, arba kuri komanda pirmesnė pasiekia 17 taškų ribą. Taškų riba gali būti nuspręsta komandos kapitonų arba turnyro organizatorių. Turnyrai dažniausiai rengiami iki 13 taškų, siekiant taupyti laiką. Vienai iš komandų surinkus pusę reikiamų taškų (9 taškus iš 17 reikiamų surinkti turnyro metu) arba kai praeina pusė žaidimui numatyto laiko (tradiciškai tai 50 iš 100 minučių), skelbiama 10 minučių pertrauka. Labiausiai paplitęs yra lankstus turnyro formatas, kai pasibaigus žaidimui skirtam laikui baigiamas žaisti taškas (t. y. kol viena iš komandų pelno tašką), tuomet nustatoma riba (t. y. skaičius, kuris būtų prie pirmaujančios komandos pridėjus dar vieną tašką), kurią pirma pasiekusi komanda ir taps nugalėtoja. Kiekviena komanda per kėlinį gali pasinaudoti po dvi 120-ies sekundžių pertraukėlėmis. Žaidimo metu pertraukėlės gali būti skelbiamos tik diską turinčio žaidėjo, bet pelnius tašką, pertraukėlę gali skelbti bet kuris žaidėjas.

Paplūdimio lėkščiasvydis

Paplūdimio lėkščiasvydis yra alternatyvi lėkščiasvydžio forma. Kaip galima spręsti iš pavadinimo, žaidimas vyksta ant smėlio ir dažniausiai paplūdimyje. Paplūdimio lėkščiasvydžio žaidimai vyksta mažesnėje negu tradicinio lėkščiasvydžio aikštėje su 4 arba 5 žaidėjais (priklauso nuo turnyro formato). Paplūdimio lėkščiasvydis žaidžiamas basomis. Aukščiausias paplūdimio lėkščiasvydžio sporto šakos valdymo organas yra Paplūdimio lėkščiasvydžio mylėtojų asociacija (Beach Ultimate Lovers Association, trump. BULA), kuri organizuoja pasaulio paplūdimio, bei žemynų ultimeito paplūdimio čempionatus. 
Dauguma paplūdimio lėkščiasvydžio turnyrų yra žaidžiami pagal BULA taisykles, kurios parengtos WFDF su keliais BULA pakeitimais.
Didžiausias ir vienas plačiausiai žinomiausių paplūdimio lėkščiasvydžio turnyrų vyksta JAV. Tai mišrių sudėčių komandinis paplūdimio lėkščiasvydžio turnyras, rengiamas liepos mėnesį Wildwood mieste, Naujajame Džersyje.
Kitas labai populiarus ir žinomiausias Europoje turnyras vadinasi „Paganello“ ir vyksta Riminyje, Italijoje.
Europoje yra populiarūs Hat formato paplūdimio turnyrai. „Kiev HAT“, vykstantis Ukrainos sostinėje Kijeve, kasmet vasaros pabaigoje sutraukia 250–350 paplūdimio lėkščiasvydžio entuziastų iš visos Europos. Turnyras ypač liaupsinamas dalyvių, nepaisant to, kad turnyro metu kartais temperatūra pasiekia net +40 °C.
Lietuvoje yra rengiami tik du paplūdimio lėkščiasvydžio turnyrai: klubinis turnyras „SUN BEAM“ (Klaipėdoje) ir „Palanga sands“ (Palangoje). Pastarasis yra HAT formato turnyras, kuriame burtų keliu žaidėjai yra paskirstomi į komandas. Tai vienos dienos trukmės turnyras – antrą dieną vyksta individualių rungčių varžybos (toliausiai numesto disko, ilgiausiai ore išsilaikiusio disko ir gražiausio layout rinkimai). Tarptautinis paplūdimio lėkščiasvydžio turnyras „SUN BEAM“ vyksta Klaipėdoje (Smiltynėje). Priešingai nei „Palanga Sands“, tai yra komandinis turnyras, kuriame išaiškėja pajėgiausios paplūdimio lėkščiasvydžio komandos. Turnyras rengiamas liepos mėnesio viduryje ir trunka dvi dienas.

Žaidimo dvasia

Lėkščiasvydyje (ultimeite) pagrindinis apdovanojimas yra „Žaidimo dvasios“ (angl. Spirit of The Game) trofėjus. Šis apdovanojimas yra aukščiausio lygio ir geriausią žaidimą pademonstravusios komandos įvertinimas. Lėkščiasvydis – sporto šaka, kurioje nėra teisėjų ir visus kilusius ginčus tarp žaidėjų, taisyklių pažeidimus sprendžia patys žaidėjai, remiantis sąžiningumo, pagarbos oponentui bei garbingo žaidimo (fair play) principais.
Ši taisyklė yra iš oficialių lėkščiasvydžio taisyklių, parengtų „USA Ultimate“ (liet. JAV lėkščiasvydžio asociacija):
Lėščiasvydyje remiamasi sportininkų žaidimo dvasia ir pagarba oponentams, kurios jie turi laikytis žaidimo metu. Varžybų metu greitas, intensyvus bei konkurencingas žaidimas yra skatinamas, tačiau jokiu būdu neprarandant pagarbos priešininkų komandai, sąžiningo žaidimo, taisyklių laikymosi ir neprarandant žaidimo džiaugsmo. Tokie veiksmai kaip pajuoka iš oponentų, tyčinės bei pavojingos pražangos arba kitoks „laimėti bet kokia kaina“ elgesys yra priešingas šio sporto žaidimo dvasiai ir turėtų būti vengiamas.
Žaidimo dvasios apdovanojimas yra skiriamas komandai, surinkusiai aukščiausią balų vidurkį pagal penkis kriterijus: 1. Taisyklių išmanymas ir jų laikymasis; 2. Fizinis kontakto naudojimas žaidime, pražangos, pavojingas žaidimas; 3. Oponentų geranoriškumas; 4. Priešininkų savikontrolė ir pozityvus elgesys; 5. Varžovų vidinė komunikacija ir bendravimas su „mūsų“ komanda. Kiekvienai iš šių kategorijų komandos skiria priešininkų komandai balus tarp 0 ir 4.

Tradiciniai turnyrai

Tradiciniai lėkščiasvydžio turnyrai, tai klubiniai turnyrai. Tokios varžybos dažniausiai yra organizuojamos savaitgaliais ir trunka dvi dienas (šeštadienį ir sekmadienį). Tradiciniuose turnyruose viena komanda per vieną dieną sužaidžia nuo 4 iki 6 varžybų. Turnyruose klubo garbę atstovaujantis žaidėjas gali atstovauti tik vienai komandai.
Tradiciniuose turnyruose būna pora divizionų: atvirasis (Open), moterų ir mišrusis. Priklausomai nuo vyraujančio metų laiko priklauso ir turnyro formatas (salės, lauko ar paplūdimio turnyras). Turnyruose organizatoriai patys parenka iki kiek taškų bus žaidžiama, kiek laiko žaidimams bus skiriama, o čempionatuose yra standartiniai rėmai, kurių metu stengiamasi nekeisti standartinių taisyklių. Tradicinis lėkščiasvydžio turnyras, vykstantis lauke, trunka 100 minučių arba žaidžiamas iki 15 taškų, bet nedaugiau negu iki 17 taškų.

HAT turnyrai

Šis turnyro tipas yra kilęs iš angliško žodžio „HAT“ (liet. kepurė). HAT turnyrai yra dažnas reiškinys lėkščiasvydžio aplinkoje. Tokiuose turnyruose žaidėjai registruojasi, susirenka individualiai, o ne su komanda ir burtų keliu būna paskirstomi į komandas. Žaidėjai dažniausiai būna skirstomi į skirtingus burtų krepšelius arba kepures pagal patirtį ir lytį, vėliau traukiant žaidėjų vardus suskirstomos komandos.
Hat turnyruose ypatingos reikšmės sukuria naujų kontaktų užmezgimas, bendravimas su lėkščiasvydžio bendruomene ir jos atstovais. Tokiuose turnyruose labiau svarbu yra susipažinti su žaidėjais, pasidalinti patirtimi, smagiai praleisti laiką, bei pasilinksminti su jais. Įvairaus lygio žaidėjai dalyvauja tokio pobūdžio renginiuose, nuo pasaulinio lygio žaidėjų iki visiškų pradedančiųjų. Hat turnyruose dažniausiai yra parenkama kokia nors tema, pvz.: laukiniai vakarai, ateiviai, piratai, superherojai, ir pan. Turnyrų organizatoriai komandoms suteikia jau iš anksto sugalvotus pavadinimus, kurie atspindėtų bendrą temą, kaip pvz.: filmų žvaigždės, laukiniai gyvūnai ir panašiai.

Lėkščiasvydžio lygos

Pasaulyje yra nemažai reguliariojo sezono lygų. Daugiausia tokių lygų yra JAV, Jungtinėje Karalystėje, Australijoje, Vokietijoje. Šalyse, kur lėkščiasvydis yra itin populiarus, greta įprastinių turnyrų ir lygų, dažnai yra rengiamos ir moksleivių bei aukštųjų mokyklų studentų lygos nacionaliniu bei tarptautiniu mastu su labai įvairiomis grupėmis: vaikinų, merginų ir mišrios sudėties.
Toronte, Kanadoje, 1980 metais buvo įkurtas Toronto ultimeito klubas per metus rengia net keturias reguliariąsias lygas, kuriose dalyvauja iš viso apie 3300 žaidėjų ir 250 komandų kasmet.
Nuo 2016 metų Lietuvoje, lygos formatu, vyksta uždarų patalpų Lietuvos lėkščiasvydžio čempionatas (LUČi) žiemos sezono metu.

Vasaros lygos

Pramoginės lygos yra visur skirtingos. Jos skiriasi savo dydžiu ir formatais. Pirmoji tokia lyga buvo suorganizuota 1986 m., o 1993 m. jau susivienijo į Otavos Karltono ultimeito asociaciją Kanadoje, kuri ir šiuo metu vis dar yra laikoma pačia didžiausia Ultimeito vasaros lyga pasaulyje. 2004 metais lygoje buvo 354 komandos ir apie 5000 žaidėjų.
Lietuvoje 2010 metų vidurvasaryje buvo rengta lauko lėkščiasvydžio lyga – „Vilniaus Vasaros lyga“, kurioje varžėsi stipriausios sostinės komandos. „Vilniaus Vasaros lygoje“ dalyvavo 4 komandos ir žaidė dviejų ratų grupės varžybas. Varžybos vyko Vilniaus Vingio parke, siekiant žmones supažindinti su lėkščiasvydžiu ir pritraukti daugiau naujų žaidėjų.

Mokyklų ir jaunimo lygos

Turnyrai tarp mokyklų būna organizuojami nuo vietinių klubų iki nacionalinio lygmens turnyrų. JAV lėkščiasvydžio federacija rengia vaikinų ir merginų mokyklų nacionalinį čempionatą kasmet Mineapolyje, Minesotoje. Šis čempionatas yra žinomas kaip jaunimo klubų čempionatas ir labai dažnai sulaukia daug dalyvių (skirtingo pajėgumo žaidėjai kartais iš visos Anglijos, kur silpnesnės mokyklų komandos nedalyvauja). Prestižiškiausias mokyklų čempionatas vyksta JAV, kuris būna padalijamas į rytus ir vakarus, kurie taip ir vadinami – rytų ir vakarų. Čempionatai tampa vis konkurencingesni, kai mokyklose esančios komandos pradeda rimčiau žiūrėti į šį sportą ir siekti sporto aukštumų. Panašios jaunimo lygos vyksta ir kaimyninėje Latvijoje.