google/wiki40b huggingface dataset:
Antanas Gravrogkas

Biografija

Kilęs iš senos grafų titulą turinčios von Gravrogk (Graurod, Graenrodt, Grorodt, Garderode, Greverode, Grawrogk) ir baronų von Goes, bei von Haren giminių. Bernard von Haren 1253 metais buvo Memel ir Kuldigos komturas. 1259 metais būdamas Livonijos (Kalavijuočių) Ordino Didžiuoju Magistru, dalyvavo Skuodo mūšyje. Gravrogkai kilę iš iš Friesland, XII a. paplitusi Nordrhein-Westfalen,  XIV–XVII a. Rheinland-Pfalz kur XIV–XV a. užėmė aukštas pareigas. O LDK XVII a. valdė beveik visą šiaurės Lietuvą, vėliau nusigyveno ir sulenkėjo. Giminė, kaip turinti Riterio titulą minima jau IX a. Geldulf Herren de Greverode, 1118 metais minimas gyvenvietėje Grefrath. Šis pavadinimas reiškią „Rodung der Grafen“ – grafų nuosavybė. 1221 metais minimi Bruder Arnold, Albert und Walter von Greverode – Rheingrafen, Herren zu Greherath, Sande, Cleve und Heithausen. 1553 metų balandžio 14 dieną, Rheinland-Pfalz krašto valdovai, Philipp von Nassau-Saarbrücken ir Philipp von Nassau-Wiesbaden-Idstein, suteikė Philipps von Grorodt paveldimą Markgrafo titulą. Vėliau, 1560 metais Philipps von Grorodt tapo Vitztum im Rheingau (Stathalter), juo buvo iki gyvenimo galo 1567 metais. Jo anūkui, Christoph Georg von Grawrogk, 1628 metais Švedijos Karalius Gustav II Adolf patvirtino paveldimą grafo titulą.
Mokėsi Telšių mokykloje, 1892–1893 m. Mintaujos gimnazijoje, 1899 m. baigė Šiaulių gimnaziją. 1900 m. įstojo į Peterburgo universiteto Matematikos fakultetą, tačiau jame mokėsi neilgai. 1903 m. įstojo ir 1910 m. baigė Peterburgo technologijos institutą. Studijų metais dalyvavo lietuvių studentų organizacijų ir Lietuvos socialdemokratų partijos veikloje. 1910 m. Peterburge vedė bajoraitę Stefaniją Gruzdytę-Gruzdz (1884–1977), 1925 m. susilaukė sūnaus Kristupo (Christoph von Grawrock). Dirbo inžinieriumi Jekaterinoslavo metalurgijos fabrike, 1916–1919 m. Smolenske.
1920 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Lietuvos geležinkeliuose. 1922–1924 m. Lietuvos universiteto dėstytojas, 1925 m. docentas. Pasižymėjo kaip aktyvus visuomenės veikėjas, ilgus metus buvo Lietuvos šaulių sąjungos vicepirmininkas. 1923 m. vienas pagrindinių Klaipėdos krašto sukilimo organizatorių. 1932–1933 m. Kauno miesto burmistras. 1932–1934 m. Lietuvos miestų sąjungos pirmininkas. 1944–1950 m. Kauno valstybinio universiteto, nuo 1950 m. Kauno politechnikos instituto Technikos fakulteto Technologijos katedros dėstytojas, profesorius. Dėstė metalų technologiją, vėliau, studentams mechanikams – medžio technologiją ir malūnus, 1952 m. docentas. 
Nuo 1900 m. bendradarbiavo spaudoje. Rašė laikraščiams ir žurnalams „Varpas“, „Skardas“, „Naujoji Gadynė“, „Viltis“, „Lietuvos aidas“, „Trimitas“ (1930–1931 m. jį redagavo), fakulteto žurnalui „Technika“. Pasirašinėjo slapyvardžiu Vikingas. Palaidotas Kauno Petrašiūnų kapinėse.

Atminimo įamžinimas

1990 m. Antano ir Julijono Gravrogkų vardu pavadinta Kauno Dainavos mikrorajono gatvė.
Vidutinio nuotolio balistinė raketa (Rusija)

Vidutinio nuotolio balistinė raketa, VNBR (rus. Баллистическая ракета средней дальности) – balistinė raketa, kurios veikimo spindulys (pagal Rusijoje priimtą klasifikaciją) yra nuo 1000 iki 5500 km. Amerikietiškoje klasifikacijoje angl. medium-range ballistic missile 'vidutinio nuotolio balistinė raketa'; MRBM) turi veikimo spindulį 1000-3000 km. Rusiška VNBR samprata apima ir angl. intermediate-range ballistic missile; IRBM 'tarpinio nuotolio balistinė raketa', kurių veikimo spindulys yra 3000–5000 km (klasė, tarpinė tarp angl. medium-range ballistic missile 'vidutinio nuotolio balistinė raketa' ir angl. intercontinental ballistic missile) 'tarpžemyninė balistinė raketa'. Šios raketos gali būti ginkluotos branduolinėmis kovinėmis galvutėmis.
Nuo 1964 metų Lietuvoje buvo dislokuotos 22 metrų ilgio R-12 (SS-4 Sandal) raketos - Dvina Silo kompleksas (buvusi sovietų raketų bazė Plokštinėje, Plateliuose, Žemaitijos nacionaliniame parke). Šioje vietoje bazę 1960 - 1962 metais statė virš 10 000 sovietų kareivių (daugiausiai estai). Įrengti 4 paleidimo įrenginiai. 1978 m. JAV žvalgybos tarnyboms sužinojus apie bazę, ji buvo apleista.
Nuo 1991 m. VNBR pagal Vidutinio ir mažesnio nuotolio raketų likvidavimo sutartį pašalintos iš JAV ir Rusijos ginkluotės.
Gintarė Latvėnaitė

Gintarė Latvėnaitė (g. 1980 m. Vilniuje) – Lietuvos jaunosios kartos teatro, kino ir televizijos aktorė, už 2003 m. vaidmenis nominuota Auksiniam scenos kryžiui. 2005 m. ištekėjo už aktoriaus Ramūno Cicėno, 2012 m. pora išsiskyrė.
Gelsvakaklis ibis

Išvaizda

Smulkesnis už baltąjį gandrą. Kūno ilgis 59–76 cm, sveria 1100–1500 g, o atstumas tarp sparnugalių 100–120 cm. Ilgakojis, ilgakaklis paukštis. Nugara ir sparnai juodi, žalio žvilgesio. Kaklo dalis, papilvė ir uodega baltos spalvos. Turi savitas, į šiaudus panašias plunksnas ant kaklo.Beplunksnė galva, nugarinė kaklo pusė ir gerklė juodos spalvos. Rainelė ruda. Patinų snapas ilgesnis už patelių, juodas. Kojos raudonos, pėdos juodos.

Biologija

Biotopas – šlapynės, pievos, raistų pakraščiai, ariama žemė.
Įprastai minta vikšrais, svirpliais, skėriais, vabalais ir jų lervomis. Taip pat varlėmis, smulkiais ropliais ir žinduoliais. Labai retai minta maita.
Peri didelėse kolonijose, dažnai kartu su australiniais baltaisiais ibiais. Lizdą krauna abu partneriai iš nendrių, ajerų ir medžių šakų. Dėtyje 1 – 4 kiaušiniai. Inkubacija 24 – 25 dienos. Peri ir jaunikliais rūpinasi abu tėvai.
Rumšai

Aplinkinės gyvenvietės

Tarvydai
Aldona Grigaliūnienė

Aldona Grigaliūnienė (g. 1955 m. liepos 31 d. Telšiai) – Lietuvos lengvaatletė, pedagogė.

Biografija

Pradėjo treniruotis 1968 m. Pirmasis treneris – Povilas Klastauskas. 1977 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. Susirgusi (cerebrinis paralyžius) ji rado jėgų ne tik vėl vaikščioti, dirbti, bet ir sugrįžti į stadioną. Nuo 1988 m. Klaipėdos „Vyturio“ vidurinės mokyklos kūno kultūros mokytoja. Treneris Gedvydas Grigaliūnas.
Leonas Borovskis

Biografija

1801–1803 m. studijavo Vilniaus universitete, 1814–1832 m. jame dėstė retoriką, poetiką, 1832–1842 m. Vilniaus dvasinėje akademijoje dėstė homiletiką, nuo 1821 m. profesorius. Priklausė Šubravcų draugijai. Bendravo su universiteto studentais (t. p. ir su A. Mickevičiumi).
Traktate „Pastabos apie poeziją ir retoriką“ (Uwagi nad poezją i wymową 1820 m.) nepritarė klasicizmo normoms, propagavo romantizmą, pabrėžė liaudies dainų reikšmę. Vilniaus periodinėje spaudoje paskelbė straipsnių apie literatūrą.
Vakašai

Vakašai – indėnų tautų grupė, gyvenanti Šiaurės Amerikos vakaruose (Britų Kolumbijos pakrantėse, Vankuverio saloje, Olimpiko pusiasalyje). Kalba vakašų kalbomis (dabar ir angliškai). Populiacija – ~10 tūkst. žmonių (1978 m.). Tikintieji – krikščionys (protestantai), išlikę prigimtinės religijos bruožų. Tradiciškai vertėsi žvejyba ir medžiokle, dabar dirba samdomą darbą.
Vakašams priklauso kvakiutliai ir nutkai, taip pat haislai, heilcukai, ūvikjalai, makahai.
Prancūzijos Alžyras

Istorija

1830 m. prancūzų kariuomenė užėmė Alžyrą, Oraną ir Bonė ir pradėjo krašto užkariavimą. Jiems pasipriešino Abdelkaderas (valdė 1832–1847 m.), kuris sėkmingai kovojo su prancūzais vakarų Alžyre. Tafnos sutartimi (1837 m.) Prancūzija pripažino Abdelkaderą Alžyro emyru. Tačiau Abdelkaderas nesugebėjo bendradarbiauti su Ahmadu Bėjumi iš Konstantinos, kuris su prancūzais kovojo rytų Alžyre. Po to, kai prancūzų kariuomenė užėmė Konstantiną, jie įsiveržė į vakarų Alžyrą ir privertė Abdelkaderą bėgti į Maroką. Tik 1847 m. Abdelkaderas nutraukė pasipriešinimą.
Nuo tada prasidėjo Alžyro pertvarkymas į Prancūzijos provinciją. Į šalį buvo kviečiami prancūzų kolonistai, kuriems žemės buvo atimamos iš vietinių arabų ir berberų. Dėl žemės nusavinimų kilęs al-Muqrani sukilimas rytų Alžyre (1870–1871) buvo nuslopintas 80 000 prancūzų kariuomenės. Dėl sukilimo Alžyras prarado 25 % savo gyventojų ir papildomai apie 70 % žemių, kurios buvo perduotos prancūzų kolonistams. Iki 1906 m. prancūzai užkariavo ir Alžyro Sacharą.

Nepriklausomybės kovos

Nepriklausomybės judėjimui postūmį davė 1945 m. po neramumų Setif ir Guelma prancūzų armijos surengtos dešimtūkstantinės alžyriečių žudynės. 1954 m. lapkritį prasidėjo nepriklausomybės karas (Alžyro karas) prieš Prancūziją, vadovaujamas FLN (Front de Libération Nationale). 1962 m. po aštuonerių metų kruvino karo, pareikalavusio daugelio aukų iš abiejų pusių Evian’e sudaryta sutartimi Alžyras iškovojo nepriklausomybę.
Neris (baltų žemė)

Neris (lot. Nerge, Nerghe) – Vokiečių ordino XIII–XIV a. šaltiniuose minima viduramžių lietuvių ar jiems giminingos rytų baltų genties žemė. XIII a. 6-ame dešimtmetyje ją valdęs Mindaugo vasalas, kunigaikštis Parbus. Vygando Marburgiečio kronikoje rašoma, kad Neries žemė yra Neries dešiniajame krante, žemiau Šventosios žiočių. XIV a. Neris įėjo į Trakų kunigaikštystę, tapo valsčiumi.
Tomas Baranauskas, Gintautas Zabiela ir kai kurie kt. tyrinėtojai spėja, kad ši žemė apėmė teritoriją abipus Neries upės maždaug tarp vakarinių Vilniaus apylinkių ir dab. Jonavos, o E. Gudavičius Neries žemę lokalizuoja nedidelėje teritorijoje abipus Nevėžio žemupio.
Elnietis

Elnietis – akcinės bendrovės „Elnias“ informacinis leidinys, ėjęs nuo 1983 m. balandžio 29 d. iki 1995 m. Šiauliuose.

Istorija

Iki 1986 m. leistas vieną kartą per mėnesį, nuo 1986 m. – kas du mėnesius. Tiražas 1983 m. ir 1995 m. – 500 egz.
Karaliaučiaus karo ir domenų rūmai

Karaliaučiaus karo ir domenų rūmai, Rytprūsių karo ir domenų rūmai (vok. Konigsberger Kriegs - und Domänen Kammer, Konigsberger Kriegs- und Domänen Verwaltung, Kriegs- und Domänen Verwaltung Ostpreussen) – 1723-1871 m. Prūsijos karalystės, 1871-1918 m. Vokietijos imperijos, 1918-1933 m. Veimaro respublikos, 1933-1945 m. Trečiojo reicho centrinės administracijos įstaiga Karaliaučiuje.
Įsteigta 1723 m. Karaliaučiuje vietoj Karaliaučiaus vokiečių valsčių rūmų ir Karo komisariato. 1723-1818 m. administravo Rytų Prūsijos departamentą, 1818-1945 m. Karaliaučiaus apygardą. Po Prūsijos karalystės vyriausybės Berlyne ir Rytų Prūsijos provincijos oberprezidento, reziduojančio Karaliaučiuje, Karaliaučiaus karo ir domenų rūmai buvo aukščiausia valdžia šioje teritorijoje.
Po 1709–1711 m. didžiojo maro bei bado vykdė didžiąją Prūsijos kolonizaciją, rūpinosi vokiečių kolonistų atkėlimu į Mažąją Lietuvą ir ūkio reforma.
Saidė

Pavadinimo kilmė

Upėvardis Saidė žinomas tik iš raštų, jo kilmė neaiški. Gali būti, kad kilo nuo Saidžių kaimo, kurio vardas yra asmenvardinės kilmės (nuo Saidys). Tačiau gali būti kilęs ir iš liet. saida, saidis („viksva“) arba finougrizmas (plg. est. sõit, sõidu „kelionė, trasa, žygis“).
Vilniaus Santaros gimnazija

Istorija

1920–1940 m. veikė L. Pospelovos Vilniaus rusų humanistinė gimnazija. Vėliau ji pervadinta į A. Puškino humanistinę gimnaziją. Okupavus Lietuvą 1940–1941 m. balandžio mėn. gimnazija pervadinta į Vilniaus V. Lenino vidurinę mokyklą. 1941–1943 m. veikė mišri rusų-gudų gimnazija. 1943 m. į dabartines Vilniaus Antano Vienuolio pagrindinės mokyklos patalpas buvo iškelti gudų kalba besimokantys mokiniai.
1946 m. mokyklai suteiktas Ivano Černiachovskio vardas. 1949 m. tapo vidurine mokykla. 1950–1954 m. sudarius mišrią mokyklą, pastaroji gavo Vilniaus I. Černiachovskio 4-osios vidurinės mokyklos pavadinimą. 1954–1997 m. vadinta Vilniaus 4-ąja vidurine mokykla. 1997 m. mokyklos bendruomenė pasirinko „Santaros“ vardą. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos 2002 m. gegužės 15 d. sprendimu Vilniaus „Šaltinio“ vidurinės mokyklos 9–12 klasės perkeltos į „Santaros“ vidurinę mokyklą. 2009 m. rugsėjo 1 d. prie Vilniaus „Santaros“ vidurinės mokyklos prijungta Vilniaus Kalvarijų pagrindinė mokykla.
2015 m. mokykla tapo gimnazija.
Lietuvos laisvės kovų invalidų draugija

Lietuvos laisvės kovų invalidų draugija – Lietuvos per 1918–1920 m. Nepriklausomybės karą sveikatos netekusių ir neįgaliaisiais tapusių karių organizacija, iki 1934 m. Lietuvos karo invalidų vyčių brolija.

Istorija

Steigėjai Jonas Karutis, J. Kiaunė ir kiti. Veikė 1923–1944 m. (su pertrauka) Lietuvoje, nuo 1946 m. – emigracijoje. Tikslas – prisidėti prie Lietuvos nepriklausomybės stiprinimo, supažindinti visuomenę su Nepriklausomybės karo istorija, prižiūrėti žuvusių karių kapus, eiti garbės sargybą prie paminklo žuvusiesiems Karo muziejaus sodelyje Kaune, rūpintis draugijos narių sveikata ir gerove.
1934 m. draugija turėjo 160, 1957 m. – 197 narius. 1940 m. birželio mėn. TSRS okupavus Lietuvą, uždaryta, 1941 m. veikla atgaivinta, 1944 m. vėl nutrūko. Dalis į Vakarus 1944 m. pasitraukusių draugijos narių veiklą atkūrė Vysbadene (Vokietija), nuo 1951 m. – Filadelfijoje (JAV), čia 1957 m. turėjo 19 narių. Išleido leidinį „Vyčio ženklas“.
Viktoras Vailokaitis

Viktoras Vailokaitis (1887 m. Pikžirniuose, Sintautų valsčius – 1956 m. rugpjūčio 21 d. Kaune) – mokytojas, visuomenininkas, kraštotyrininkas ir Šakių Zanavykų muziejaus įkūrėjas.

Biografija

Augo daugiavaikėje turtingų Suvalkijos ūkininkų šeimoje – tėvai turėjo 130 margų ūkį. Be Viktoro, augo broliai Jonas, Juozas, Antanas, Pranas ir trys seserys (pirmieji du išgarsėjo Lietuvoje įsteigę stambiausią šalyje „Vailokaičių banką“, taip pat savo vardo prekybos ir pramonės bendrovę).
Baigęs Marijampolės gimnaziją, įstojo į Seinų kunigų seminariją, bet po 3 metų iš jos išstojo ir išvyko į Peterburgą studijuoti pedagoginius mokslus. Grįžęs mokytojavo Giluišiuose (prie Punsko), žinomo knygnešio Vinco Markevičiaus sodyboje. Įsitraukė į lietuvišką veiklą, „Žiburio“ draugijos susirinkimuose skaitė paskaitas.
Pirmojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Rusiją, mokytojavo Tambove. Grįžęs į Lietuvą dėstė Šakių „Žiburio“ gimnazijoje. 1924 m. iškėlė mintį, kad reikia steigti Zanavykų krašto muziejų. Nors jį palaikė mokytojai Antanas Jusaitis ir Pranas Dovydaitis, muziejus įkurtas tik 1928 m. birželio 21 dieną, Šakių „Žiburio“ gimnazijos viename kambarėlyje. Vėliau muziejus plėtėsi ir 2008 m. atšventė 80 metų jubiliejų.
Persikėlęs iš Šakių į Kauną, Viktoras dirbo brolių Jono ir Juozo Vailokaičių įsteigtoje bendrovėje „Maistas“ ūkio dalies vedėju, „Ūkio banko“ Šiaulių skyriaus direktoriumi. 1921 m. Brolių Vailokaičių iniciatyva įsteigta draudimo akcinė bendrovė „Lietuva“, jos valdybos narys. Senatvę praleido Kaune, palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Duktė Aldona 1938 m. Europos čempionate Romoje su Lietuvos krepšinio rinktine laimėjo sidabro medalį.
Ayr Parkhouse FC

Istorija

Klubas įkurtas 1886 m.
Klubas išformuotas 1910 m.
Formalus verifikavimas

Naudojimas

Formalusis verifikavimas gali būti naudojamas tokioms sistemoms kaip šifruoti protokolai, kombinuotos grandinės, skaitmeninės grandinės su vidine atmintimi ir programine įranga, išreikšta kaip pirminis kodas.
Šių sistemų verifikavimas vykdomas atliekant formalųjį patikrinimą abstrakčiam matematiniam sistemos moduliui, korespondenciją tarp matematinio modelio ir sistemos esmės, kitaip žinomos kaip konstrukcija. Matematinių objektų, dažnai naudojamų modeliuoti sistemas pavyzdžiai: baigtiniai struktūriniai mechanizmai, pažymėtos perėjimo sistemos, Petri tinklai, nustatyti automatai, hibridiniai automatai, procesinė algebra, formalios programavimo kalbų semantikos, kaip operacinės semantikos, denotacinės semantikos, aksiominės semantikos ir Hoare logika.

Formalaus verifikavo traktuotės

Apytikriai yra du formalaus verifikavimo metodai.
Pirmas būdas yra modelio patikrinimas, kuris susideda iš sistematiškai nuodugnaus matematinio modelio patikrinimo (tai yra įmanoma baigtiniams modeliams, bet taip pat kai kuriems neribotiems modeliams, kuriuose neriboti būsenų komplektai gali būti efektyviai pateikti). Įprastai tai sudaro patikrinimas visų būsenų ir pereigų modelyje, naudojant greitą ir specifinę domeno abstrakcijos technikas apžiūrėti visas būsenų grupes per vieną operaciją ir sumažinti duomenų apdorojimo laiką. Į įgyvendinimo technikas įeina būsenos ploto enumeracija, simbolinė būsenos ploto enumeracija, abstrakto interpretacija, simbolinė simuliacija, abstrakcijos patobulinimas. Savybės, kurias reikia patikrinti, dažnai yra apibūdintos laikinose logikose, tokiose kaip linijinė laikinoji logika ar skaičiavimo medžio logika.
Antras būdas yra loginė interferencija. Tai sudaro naudojimas matematinio pagrindimo apie sistemą formalios versijos, įprastai naudojant teoremą išbandančią programinę įrangą, tokią kaip HOL teoremos bandytojas, ACL2, Isabelle, ar Coq teoremos bandytojus. Įprastai tai yra iš dalies automatizuota ir valdoma naudotojo supratimu sistemos, kurią reikia patvirtinti.

Pramoninis naudojimas

Dizaino sudėtingumo padidėjimas didina svarbą formalaus verifikavimo technikų programinės įrangos industrijoje. Šiomis dienomis formalioji verifikacija naudojama daugelio pirmaujančių techninės įrangos kompanijų, bet jos naudojimas programinės įrangos pramonėje yra vis dar apatiškas. Ši ypatybė gali būti priskiriama didesniam poreikiui techninės įrangos pramonėje, kur klaidos turi didesnę komercinę reikšmę. Dėl potencialių subtilių sąveikavimų tarp komponentų vis labiau sunku vykdyti realistinį galimybių komplektą naudojant simuliaciją. Svarbūs techninės įrangos aspektai yra atsakingi automatiniams tikrinimo metodams, palengvinant formalaus verifikavimo pristatymą ir jį padarant produktyvesnį.
2009 m. tik dvi operacinės sistemos yra formaliai patikrintos: Nicta Saugumo Įtvirtintas L4 mikrobranduolys ir Green Hills programinės įrangos integralumas (operacinė sistema)
Rūko lankas

Rūko lankas yra atmosferinės optikos reiškinys giminingas vaivorykštei. Skirtingai nuo vaivorykštės, jis yra sąlygotas žymiai smulkesnių (mažesnių nei 0,05 mm) vandens lašų, esančių rūke. Dėl šios priežasties rūko lankas neturi spalvų bei stebimas baltas arba pilkas. Rūko lankai kartais yra vadinami „baltosiomis vaivorykštėmis“. Rūko lanką irgi sukelia difrakcijos reiškinys, bet, skirtingai nuo vainiko, turinčio didelį kiekį spalvotų žiedų, skirtingos spalvos keliauja tuo pačiu erdviniu kampu.
Aršanas

Istorija

XIX a. pab. Aršaną pradėjo lankyti žmonės, norintys pasigydyti karštosiose versmėse. 1920–1925 m. įkurta poilsio infrastruktūra. 1927 m. pradėtas pilstyti vanduo. 1975–1979 m. Aršanas turėjo miesto tipo gyvenvietės statusą.
Bronė Lukaševičiūtė

Bronė Lukaševičiūtė (lenk. Bronisława Lukaszewiczóvna 1883 m. rugsėjo 24 d. Kontkų palivarkas, Vilniaus gubernija – 1963 m. rugsėjo 22 d. Ščecinas) – Lietuvos ir Lenkijos tapytoja, skulptorė.

Biografija

Nuo 1901 m. mokėsi A. Štiglico techninio piešimo mokykloje Sankt Peterburge. 1908 m. baigė pedagoginį licėjų Vilniuje. 1930-1933 m. tobulinosi Romos dailės akademijoje. 1922-1940 m. dėstė E. Ožeškovos ir J. Lelevelio gimnazijose Vilniuje. Po Antrojo pasaulinio karo gyveno Poznanėje ir Ščecine.

Kūryba

Nuo 1909 m. dalyvavo dailės parodose. Individualios parodos surengtos 1925 m., 1936 m. Kaune, 1959 m., 1962 m. Ščecine.
Tapė aliejumi ir akvarele portretus, peizažus, natiurmortus, religinės, buitinės ir animalistinio žanro paveikslus. Kūriniams būdinga realistinė forma, plenerinės ir koloristinės tapybos principai. Ketvirtame dešimtmetyje kūryboje sustiprėjo akademizmo tendencijos. Žymesni kūriniai: „Autoportretas“ (1913 m.), „Motinos portretas“ (1920 m.), ciklai Romos (1930 m.), Vilniaus (1934 m.) ir Ukmergės (1938 m.) motyvais. Kiti kūriniai (nedatuoti): „Trakų ežeras“, „Lietuviški kapeliai“, „Aguonos“, „Vaidilutės priėmimas“, „Gediminas“, „Verpėja“, „Piemenukas“, „Senelės laimė“, „Triušiai“. Po Antrojo pasaulinio karo kūrė skulptūras.
Ambraziūnai

Istorija

XX a. pr. Ambraziūnai buvo okolica. Čia valdas turėjo Deveikiai, Ivaškevičiai, Mostavičiai, Račkauskai.

Aplinkinės gyvenvietės

Plinkaigalis - 6 km
 Sutkūnai - 1,5 km
Mąstautai - 2 km
Pajieslys - 1 km
Tarasu San Markosas

Istorija

San Markosas įkurtas apie 1820 m., o XIX a. pab. tapo kavos auginimo centru. Kantono centras nuo 1868 m.
Irena Aleksaitė

Biografija

Brolis dirigentas Jonas Aleksa, sesuo Rimantė Dušauskienė-Duž. 1954–1959 m. studijavo Leningrado teatro, muzikos ir kinematografijos instituto Teatrologijos fakultete. 1960–1964 m. Meno istorijos instituto Maskvoje aspirantė, 1980–1984 m. doktorantė. 1985 m. menotyros daktarė.
1970–1985 m. dėstė marksizmą-leninizmą Vilniaus inžinerinio statybos instituto Filosofijos katedroje, 1985–1988 m. Mūzų akademijos Bratislavoje Teatro katedroje; nuo 1987 m. profesorė. Nuo 1988 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) Teatro ir kino fakulteto Meno istorijos ir teorijos katedros profesorė, nuo 1996 m. ir Lietuvos kultūros ir meno instituto Teatrologijos skyriaus vedėja.
Daugiau, kaip 450 straipsnių teatro, dramaturgijos klausimais lietuvių ir užsienio spaudoje autorė.
Palangos trasa

Istorija

1000 km lenktynės Palangos trasoje pirmą kartą surengtos 2000 metais. Tuomet dalyvavo 18 automobilių. 2004 metais komandų skaičius pasiekė 34, 2005 metais – 37, 2006 – 41, 2007 – 60, 2008 – virš 75 komandų.
Nuo 2005 metų trasa buvo modifikuota, o ilgis padidintas iki 1003 km. Prie 1000 km vėl sugrįžta 2008 metais.
2008 metais dėl dalyvių gausos įrengtas Paddock 2 ir Pitlane 2. Po kvalifikacijos, į pagrindines lenktynes nepatekusios komandos dalyvauja papildomose 100 ratų lenktynėse.
2012 m. 1000 km lenktynių istorijoje buvo pasiektas neįtikėtinas rekordas. Ramūnas Čapkauskas vairuodamas Aquila CR1 Racing LS7 vieną ratą įveikė per 1:17.270 min.
2014 metais lenktynės vyko naujos konfigūracijos trasoje. „Kauno tiltų“ bendrovei užbaigus Palangos aplinkkelyje esančio Vydmantų transporto mazgo, kuris rekonstruotas į dobilo lapo formos skirtingų lygių sankryžą, pertvarkos darbus, pasikeitė trasos vieno rato ilgis, kuris sutrumpėjo iki 2682 metrų. Tad 15-ųjų lenktynių dalyviams iki finišo reikėjo įveikti jau 373 ratus, kurie sudaro tą pačią 1000 km distanciją, o ne 334, kaip buvo iki tol.
2014 m. rekonstravus lenktynių trasą, naująjį rekordą pasiekė latvis Konstantinas Calko su Radical SR8. Vieną kvalifikacijos ratą jis įveikė per 1:07.046 min.
Oxygen (Wild Orchid albumas)

Vaizdo klipas

Klipas prasideda grupės narėms vaikštant paplūdimiu ir randant paslaptingą daiktą. Netrukus jos atsiduria to daikto viduje.
Vytautas Landsbergis-Žemkalnis

Publikacijos

Paskelbti straipsniai urbanistikos, architektūros ir gamtos apsaugos temomis.
Diferencialinė lygtis

Diferencialinė lygtis – lygtis, kuri sieja nežinomą funkciją, jos išvestines vieno ar keleto nepriklausomų kintamųjų atžvilgiu, ir šiuos nepriklausomus kintamuosius. Diferencialinės lygtys atlieka svarbų vaidmenį inžinerijoje, fizikoje, ekonomikoje ir kitose disciplinose.
Diferencialinė lygtis vadinama paprastąja, jei ieškoma funkcija yra vieno kintamojo funkcija. Jei diferencialinė lygtis sieja kelių kintamųjų funkciją ir jos dalines išvestines, ji vadinama diferencialine lygtimi dalinėmis išvestinėmis.

Modeliavimas diferencialinėmis lygtimis

Dažnai diferencialinėmis lygtimis ir jų sistemomis aprašomi įvairūs fizikiniai, cheminiai, ekonominiai ir kitokie reiškiniai. Pavyzdžiui, kūnai vėsta pagal Niutono kūnų vėsimo dėsnį
\frac{\mbox{d}T}{\mbox{d}t}=-k\left(T-T_a\right),
kuris reiškia, kad kūno vėsimo greitis bet kurią akimirką tiesiogiai proporcingas kūno ir aplinkos temperatūrų skirtumui T-T_a\;. Šios diferencialinės lygties sprendinys bus funkcija, rodanti, kaip kūno temperatūra keičiasi bėgant laikui:
T=C\mbox{e}^{-kt}+T_a\;
Konstantos C\; ir k\; randamos iš vadinamųjų pradinių sąlygų – kokia buvo kūno temperatūra dviem skirtingomis akimirkomis.
Pastebėtina, kad visada, kai kurio nors dydžio kitimo greitis bet kurią akimirką tiesiogiai proporcingas to dydžio vertei, to dydžio kitimą bėgant laikui nusakanti funkcija visada bus eksponentinė.