google/wiki40b huggingface dataset:
Virginijus Domarkas

Biografija

1967–1970 m. mokėsi Kretingos rajono Baublių pradinėje mokykloje, 1970–1975 m. Raguviškių aštuonmetėje mokykloje, 1978 m. baigė Kretingos 1-ąją vidurinę mokyklą. 1978–1982 m. studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute, įgijo prancūzų kalbos mokytojo specialybę.
1982–1986 m. Baublių pagrindinės mokyklos mokytojas, direktoriaus pavaduotojas. 1986–1989 m. Kretingos rajono „Jaunosios gvardijos“ kolūkio pirmininko pavaduotojas. 1989–2000 m. Kretingos Simono Daukanto vidurinės mokyklos direktorius.
1990–1994 m. Kretingos rajono tarybos deputatas, 2000–2003 m. ir 2003–2004 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narys, 2000–2004 m. Kretingos rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2004–2008 m. LR Seimo narys, 2006–2008 m. Švietimo, mokslo ir kultūros komiteto pirmininkas.  2005 m. Kauno technologijos universitete baigė magistro studijas. 2008–2012 m. UAB „Limeta“ generalinis direktorius. Nuo 2012 m. Kretingos rajono savivaldybės administracijos direktorius.
Nuo 1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, nuo 2002 m. Liberalų demokratų partijos narys, nuo 2004 m. Darbo partijos narys, šios partijos Kretingos skyriaus pirmininkas, nuo 2006 m. Valstiečių liaudininkų sąjungos narys, Kretingos skyriaus pirmininkas.  Nuo 2012 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 2013–2015 m. partijos Kretingos rajono skyriaus pirmininko pavaduotojas, nuo 2015 m. skyriaus pirmininkas. 
Žmona Zita, vaikai Vygintas, Ineta.
Norfa

Istorija

UAB „Norfos mažmena” buvo įsteigta 1997 m. Bendrovė pirmąją parduotuvę atidarė 1997 m. Vilniuje. 1999 m. bendrovės akcininkai nusprendė investuoti į mažmeninės prekybos parduotuvių tinklo plėtrą. 2000–2002 metais buvo atidarytos 43 tinklo parduotuvės. Iki 2004 metų pabaigos parduotuvių skaičius išaugo iki 87.
2002 metais „Norfos mažmena” įžengė į Rusijos rinką, atidarydama parduotuvę Maskvos rajono mieste Mytiščiuose.
Keturių dauginamųjų formulė

Neutronų daugėjimas

Neutronų daugėjimo koeficientas, k, yra apibrėžiamas kaip vienos kartos neutronų skaičiaus santykis su neutronų skaičiumi ankstesnėje kartoje.
Jei k bus didesnis už 1, reaktoriaus galia augs, o neutronų skaičius eksponentiškai mažės.

Jei k bus mažesnis už 1, reaktoriaus galia kris, o neutronų skaičius eksponentiškai didės.

Jei k = 1, reaktorius veiks stacionariu režimu, o neutronų skaičius nesikeis.
Realios terpės neutronų daugėjimo koeficientas visada bus mažesnis už begalinės terpės neutronų daugėjimo koeficientą, aprašomą keturių dauginamųjų formule.
Indrė Valantinaitė

Biografija

Gimė 1984 m. balandžio 5 d. Kaune. Baigė Kauno jėzuitų gimnaziją. Vėliau mokėsi kultūros vadybą Vilniaus universitete ir Vilniaus dailės akademijoje. Rašė savo kūrybą į įvairius laikraščius ir žurnalus, 2006 m. išleido eilėraščių rinkinį Žuvim ir lelijom. Tais pačiais metais festivalio „Poezijos pavasaris“ metu ji tapo naktinių skaitymo konkurso „Eilėraščiai per naktį“ nugalėtoja. Jos poezijoje paliečiamos intymios temos. Dainavo roko operose „Ugnies medžioklė su varovais“, „Saulės žemė“. Veda TV laidas.
Tūras

Istorija

Miestas kūrėsi keltų genties turonų žemėse, pagal kuriuos ir pavadintas.
Sebastian Bieniek

Biografija

Sebastianas Bieniekas leido savo vaikystę Lenkijoje, būdamas 12 metų emigravo su tėvais į Vokietiją. Jo susidomėjimas menu, ypač tapyba, prasidėjo anksti, paauglystėje dalyvavo daugelyje parodų. Mokėsi Braunšveigo dailės kolegijoje, kur baigė fotografiją. Magistro laipsnį įgijo Berlyno menų universitete, kur ir sukūrė savo pirmus filmus. Baigus mokslus dirbo užsienyje, gavo darbo stipendiją už savo darbą su jaunimu Rene (Prancūzija), kur baigė daugelį savo kūrinių. Sebastianas Bieniekas pradėjo studijas Vokietijos kino ir televizijos akademijoje 2002 m. 2011 m. Sebastianas Bieniekas parašė knygą „REALFAKE“.
Jan Matejko

Šeima ir vaikystė

Mateikų proseneliai buvo čekų žemdirbiai Rudnicų gyvenvietėje. Jo tėvas, Francas, buvo kilęs iš Hradec Kralovė miesto, o Galicijoje dirbo muzikos mokytoju. Pradžioje dirbo Wodzick giminei Koscielnikuose (dabar tai Nowa Huta rajono dalis, Krokuvoje), vėliau persikėlė į Krokuvos miestą, kur susituokė su Katerina Rosberg, kilusia iš lenkų-vokiečių kilmės balnių šeimos.
Janas buvo devintasis iš vienuolikos jų vaikų. Jau nuo ankstyvos vaikystės demonstravo nepaprastus sugebėjimus mene, kas leido jam pakilti iki aukštumų, nes visi kiti dalykai jam sekėsi sunkiai. Niekada taip ir neišmoko jokios kitos kalbos, o ir lenkų kalba nebuvo taisyklinga.

Dailininko veikla

Jaunystėje, 1848 m., Janas pragyveno austrų Krokuvos bombardavimą, vėliau 1863–1864 m. sukilimą, kurį parėmė finansiškai (dalyvauti pats negalėjo dėl sveikatos problemų). Paveiktas šių nacionalinių tragedijų vietoj bažnytinių paveikslų pradėjo paišyti istorinius. Dažnai savo paveiksluose jis atvaizduodavo asmenis, kurių vaizduojamose vietose nebuvo (pvz.: Hugo Kołłątaj ir generolas J. Wodzicki „Raclavicų mūšis“ paveiksle). Paveikslai atspindėjo ne tikslius istorinius faktus, o greičiau turėjo simbolinę-filosofinę bei edukacinę prasmę.

Asmeninis gyvenimas

1864 m. jis susituokė su Teodora (kilusia iš Giebułtowsku giminės), su kuria turėjo penkis vaikus: Beatą, Heleną, Tadeušą, Jurgį ir Reginą, tačiau paskutinioji mirė dar būdama kūdikiu. Žmona jam buvo įkvėpėja ir pozuotoja įvairiuose darbuose (pvz.: karalienė Bona Sforza paveiksle „Prūsų duoklė“). Per savo gyvenimą jo darbai tapo žinomi visoje Lenkijoje, kur tapo visų žinomu klasiku. Taip pat įgijo šlovę ir pasaulyje (ypatingai sėkmingos parodos buvo Paryžiuje). Jis pats vengė viešumo, ypatingai oficialių renginių, kurie jam sukeldavo didelį stresą. Buvo pagrindinis Meno akademijos rektorius Krokuvoje. Žymiausi jo mokiniai: M. Gottlieb, J. Malczewski, J. Mehoffer, S. Wyspiański. Namuose, kur gyveno Matejko, dabar yra jam skirtas muziejus.
Palaidotas Rakovicų kapinėse (Cmentarz Rakowicki), Krokuvoje.

„Žalgirio mūšis“ Lietuvoje

Jano Mateikos paveikslas „Žalgirio mūšis“ kartu su XV a. ginkluote ir rekonstruotomis Žalgirio mūšio vėliavomis buvo eksponuojamos Lietuvoje, Lietuvos dailės muziejuje, 1999 m. nuo balandžio 14 d. iki rugsėjo 10 d. Paroda, tuo pačiu pavadinimu kaip ir paveikslas, buvo sulaukusi didelio tiek lankytojų, tiek žiniasklaidos dėmesio. Vien per pirmąjį mėnesį parodoje buvo apsilankę apie 50 000 lankytojų.
Didžiagiris

Didžiagiris – miškas Ignalinos rajone, 8 km į rytus nuo Ignalinos tarp Senojo Daugėliškio, Daniūnų ir Viktarinės kaimų. Priklauso Ignalinos urėdijai, Daugėliškio girininkijai, plotas 720 ha.
Dark Lady

Albumo informacija

Po sėkmingo albumo „Half-Breed“ pasirodymo Cher savo paskutiniam albumui su „MCA“ vėl pasirinko Snuff Garrett ir Al Capps. Tais pačiais metais ji išsiskyrė su savo pirmuoju vyru Sonny Bono. Taip iširo duetas „Sonny & Cher“, kuriam laikui buvo nutraukti muzikiniai ir televizijos ryšiai. Dėl sėkmingo kitų albumų prodiusuotų Snuff Garrett pasirodymo, „Dark Lady“ tęsė pasakojamųjų baladžių stilių. Dėl pop stiliaus Cher patraukė daug jaunų fanų.
Pirmoji albumo daina „Train of Thought“, parašyta Alan O'Day, turėjo vidutinišką pasisekimą topuose. Trys albumo dainos parašytos Johnny Durrill, o paskutinė „Apples Don’t Fall Far From The Tree“ – Bob Stone, kuris parašė ir pirmąją sėkmingą Cher dainą 8-ajame dešimtmetyje „Gypsys, Tramps & Thieves“. Albume taip pat yra du koveriai: „The Great Gatsby“ ir Fontella Bass 1965 m. hitas „Rescue Me“. Daina „Miss Subway of 1952“ yra Cher duoklė Bette’ei Midler.
1999 m. rugpjūtį šis ir albumas „Half-Breed“ buvo išleisti vienu CD, pavadinimu „Half Breed/Dark Lady“. Jame yra visos dainos iš abiejų albumų.

Singlai

Pirmasis albumo singlas „Dark Lady“ pasiekė 1-ąją Billboard Hot 100, Kanados singlų ir Sverigetopplistan topų vietą. „Dark Lady“ yra trečiasis Cher singlas, pasiekęs 1-ąją vietą JAV. Jis taip pat pasiekė 3-iąją vietą tope Adult Contemporary chart. Su šia daina Cher vėl pateko į Jungtinės Karalystės topą, kuriame paskutinį kartą buvo 1971 m. su daina „Gypsys, Tramps & Thieves“. „Dark Lady“ jame užėmė 36-ąją vietą. Albume taip pat yra dar du Top 50 singlai JAV. Antrasis singlas „Train of Thought“ pasiekė 9-ąją topo Adult Contemporary chart ir 27-ąją Billboard Hot 100 vietą. Trečiasis singlas „I Saw a Man and He Danced with His Wife“ pasiekė 42-ąją vietą tope Billboard Hot 100. Ketvirtasis singlas „Rescue Me“ buvo išleistas tik JAV kaip reklaminis ir nepateko į jokį topą.
Saturno palydovai

Saturnas turi 60 žinomų gamtinių palydovų. Dar 3 yra nepatvirtinti dėl informacijos trūkumo.
Tikslaus Saturno palydovų skaičiaus galbūt ir neturėsime, kadangi nėra objektyvios skiriamosios linijos tarp Saturno žiedus sudarančių objektų ir jau pavadintų (ar būsimų) palydovų.

Pastabos apie pavadinimus

Kai kurie asteroidai turi tokius pačius pavadinimus, kaip ir Saturno palydovai: 55 Pandora, 106 Dionė, 577 Rėja, 1809 Prometėjas, 1810 Epimetėjas, 4450 Panas.
Lietuvos farmaceutas

Lietuvos farmaceutas – Lietuvos farmaceutų tarnautojų sąjungos mėnesinis žurnalas, leistas 1933 m. Kaune.

istorija

Bendradarbiavo Kazimieras Grybauskas, K. Regelis, M. Veineris, Pranas Vismantas. Spausdino akcinė bendrovė „Varpas“ Kaune.  Tiražas 1000 egz. Nors skelbta, kad tai vienkartinis leidinys, bet pasirodė trys numeriai. Kaina 2 Lt.
Redagavo M. Barkauskas.
Valensijos uostas

Istorija

Valensijos uosto pradžia datuojama nuo 1483 m., kuomet Ferdinandas II Katalikas suteikė teisę statyti medinį tiltą-prieplauką Grao regiono paplūdimyje. Iki XIX a. uoste pastatyta daug konstrukcijų apsaugai nuo tvinstančios Turijos upės ir paplūdimio smėlio išnešiojimo.
1679 m. uostui suteikta teisė prekiauti su užsienio karalystėmis. 1791 m. uostui suteikta teisė prekiauti su Amerikos žemynais.
Nikolajus Lobačevskis

Nikolajus Lobačevskis (rus. Николай Иванович Лобачевский; 1792 m. lapkričio 20 d. arba gruodžio 1 d., Nižnij Novgorode – 1856 m. vasario 12 d. arba vasario 24 d. Kazanėje) – rusų matematikas, Lobačevskio geometrijos sukūrėjas.
Mokslininkas gimė Nižnij Novgorode. Jo tėvai buvo Ivanas Michailovičius Lobačevskis (geodezijos departamento valdininkas) ir Proskovja Aleksandrovna Lobačevskaja. 1802–1807 m. lankė gimnaziją, o vėliau 1807–1811 m. universitetą Kazanėje. 1811 m. įgijo fizikos-matematikos magistro laipsnį, 1814 m. tapo adjunktu, 1816 m. – ekstraordinatoriu, o 1822 m. – profesoriumi. Buvo Kazanės universiteto rektorius (1827–1846 m.).
1832 m. vedė Varvarą Aleksejevną Moisejevą, su kuria susilaukė septynių vaikų.
Gintaras Didžiokas

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus 23-ąją vidurinę mokyklą, 1991 m. – Kauno technologijos universitetą ir įgijo inžinieriaus radioelektroniko specialybę, 2004 m. – Maskvos tarptautinį universitetą, tarptautinio verslo vadybą.
1991–1992 m. Vidaus reikalų ministerijos Ryšių tarnybos inžinierius, vyr. inžinierius, viršininko pavaduotojas. 1992–1994 m. UAB „Europos pulsas“ Vilniaus filialo komercijos direktorius. 1994–2000 m. AB „Europuls ir Co“ direktorius. 2000–2004 m. Seimo narys. 2003–2004 m. Lietuvos Respublikos Seimo stebėtojas Europos Parlamente. 2004–2009 m. Europos Parlamento narys. Nuo 2011 m. UAB „Straikas“ direktorius.
Nuo 2000 m. Naujosios demokratijos partijos narys, 2001 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narys, pirmininkės pavaduotojas. 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, pirmininkės pavaduotojas.
Kauno boulingo klubo, Motociklininkų klubo narys. Žmona Vilma, dukra Gintarė (g. 1992 m.)
KK193

Maršrutas

Kelias prasideda Kvėdarnoje, sankryžoje su  164  Mažeikiai–Plungė–Tauragė . Eina Šilalės ir Šilutės rajonuose. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Pajūralis, Kerbedžiai, Stemplės, Švėkšna, Inkakliai. Baigiasi Saugose, sankryžoje su  141  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda . Į vakarus nuo Kvėdarnos kelias kerta Jūros upę, 3 km į vakarus nuo Pajūralio – Ašvą, Švėkšnoje – Švėkšnalę, ties Inkakliais kelias Ašvą kerta dar kartą.
Didysis valymas

„Didysis valymas“ (rus. Большая чистка) – XX amžiaus trečiojo dešimtmečio antroje pusėje vykdytų didžiausių stalinistinių represijų Tarybų Sąjungoje laikotarpis, kurio metu įsitvirtino J. Stalino diktatūra. Nuo 1935 m. sausio 1 d. iki 1941 m. liepos 1 d. buvo suimta 19,84 milijonų žmonių, iš kurių apie 7 milijonus sušaudyta kalėjimuose. Svarbiausias Didžiojo valymo vykdytojas buvo NKVD.
Valymo pradžia laikomas J. Stalino inspiruotas S. Kirovo nužudymas 1934 m. gruodį. 1936-1938 m. valymas pasiekė didžiausią mastą, o 1937 m. pagrįstas J. Stalino teze apie klasių kovos paaštrėjimą kuriant socializmą.
Valymo metu politiškai nepatikimi ar neparankūs pareigūnai bei kultūros veikėjai kaltinti šnipinėjimu, valstybės išdavimu, pasikėsinimų rengimais ir kitais pramanytais nusikaltimais. Pagrindiniai J. Stalino varžovai (G. Zinovjevas, L. Kamenevas, N. Bucharinas ir kiti) nuteisti parodomuosiuose procesuose 1936-1938 metais ir sušaudyti. Suimta ir nuteista didžioji dalis 1934 metais išrinktų Centrinio Komiteto narių, sušaudyta didelė dalis Raudonosios Armijos vadų – 3 iš 5 maršalų, 13 iš 15 komandarmų, 6 iš 7 admirolų ir t. t.
Sunaikinta nemaža dalis nerusų inteligentijos (baltarusių bei kitų tautų).
1938 m. iš V. Lenino laikų Centrinio Komiteto politinio biuro narių gyvi liko tik J. Stalinas ir L. Trockis, gyvenęs užsienyje.
Valymas turėjo ilgalaikių padarinių – sulėtėjo ūkio plėtra, dėl patyrusių aukštųjų karininkų trūkumo, nesugebėjo efektyviai kariauti Žiemos kare prieš Suomiją, o įsitraukusi į Antrąjį pasaulinį karą, pradžioje (1941 m.) TSRS patyrė didžiulių nuostolių.
Amūrinis sfinksas

Išvaizda

Drugys stambus, sparnų mostas siekia 71-98 mm. Sparnai tamsiai pilki, galai karpyti. Apatiniai sparnai pilki, neturi oranžinės dėmės - skiriamasis bruožas nuo tuopinio sfinkso. Drugiui ilsintis pilvelis būna sulenktas, galas ištiestas į viršų. Vikšras žalias, su 7 geltonomis išilginėmis juostomis šonuose. Ragas geltonas. Vikšro ilgis siekia 65-80 mm. Kiaušinėliai šviesiai žali, 20 mm skersmens.

Biologija ir ekologija

Kiaušinius deda ant gluosnių, drebulių, 2-4 vnt. grupėmis apatinėje lapų pusėje. viena patelė padeda apie 100 kiaušinių. Jie išsirita po 10-12 dienų. Išsiritusios lervutės maitinasi lapais, greitai auga, pereina 5 ūgius, ir po 40-50 dienų virsta lėliuke. Lėliukė 30-43 mm ilgio, ruda, žiemoja žemėje. Pavasarį išsiritę suaugėliai nesimaitina, dėl to gyvena 1-2 savaites. Dienomis ilsisi ant medžių kamienų, rastų, o naktimis patinėliai ieško patelių pagal jų skleidžiamus feromonus. Kartais atskrenda į šviesą.
Kardifas

Pramonė ir kultūra

Juodoji ir spalvotoji metalurgija, automobilių dalių gamyba, laivų remontas, aviacijos (British Aerospace įmonės), maisto (žuvies) pramonė. Karališkoji pinigų kalykla. Velso universitetas (įkurtas 1883 m.), aukštosios technologijų, medicinos mokyklos. Velso nacionalinis muziejus, Velso nacionalinis karo memorialas, Mokslo muziejus, skansenas (jame rekonstruota keltų gyvenvietė). Konferencijų ir parodų salė Cardiff International Arena. Velso kultūros centras.

Architektūra

Kardife išliko romėnų forto vietoje 1090 m. pastatyta pilis (1875 m. perstatyta). Romaninė gotikinė Landafo katedra (XII–XV a.), Šv. Jono bažnyčia (XV a.). Visuomenės centras Catheys parke (1926 m.), rotušė (1904 m.), Taikos bažnyčia (1938 m.).

Istorija

76 m. įkurta romėnų tvirtovė. Normanų užkariautojui Robert Fitzhamon 1080 m. pradėjus mieste statydintis pilį Kardifas tapo prekybiniu centru, tačiau į didesnį miestą neišsiplėtė. Nuo 1556 m. buvo Glamorgano grafystės centras. Kardifą ir Merthyr Tydfilio kasybos centrą XIX a. sujungus geležinkeliais ir pastačius dokus jūrų laivams miestas suklestėjo, tapo didžiausiu pasaulyje akmens anglių eksporto uostu. Miesto teisės suteiktos 1905 m. Velso sostine tapo 1955 m.
Estų legionas

Estų legionas – Estijos karinis junginys per Antrąjį pasaulinį karą.

Istorija

Estų legionas įkurtas 1942 m. rugpjūčio mėn., vadas – SS oberšturmbanfiureris Francas Ausbergeris. 1943 m. balandžio mėn. įkurtas pirmasis legiono dalinys – estų batalionas „Narva“, 1943 m. gegužės mėn. legiono pagrindu imta formuoti 3-oji estiškoji SS savanorių brigada. Norėdamas paspartinti legiono dalinių kūrimą, SS reichsfiureris Heinrichas Himleris per 1943 m. rugsėjo mėn. vizitą Taline Estijos laisvės kovotojų sąjungos lyderiui H. Maei iškėlė Estijos autonomijos Reicho sudėtyje idėją.
1943 m. spalio – lapkričio mėn. Estijoje įvykdyta visuotinė mobilizacija, 1944 m. vasario mėn. paskutinės nepriklausomos Estijos Respublikos vyriausybės ministras pirmininkas J. Uluotsas per vokiečių kontroliuojamą radiją pareiškė, kad estų ginkluotosios pajėgos turi didelę reikšmę. Po jo kalbos legioną papildė 38 000 estų. 3-oji estiškoji SS savanorių brigada buvo pertvarkyta į 20-ąją SS grenadierių diviziją (kitaip 1-oji Estų divizija), sudaryti 7 pasienio pulkai, papildyti jau esantys estų kariniai daliniai, apie 3000 jaunuolių mobilizuota į vokiečių karinių oro pajėgų pagalbinius dalinius. 1944 m. liepos mėn. Vokietijos kariuomenėje tarnavo apie 50 ar 60 tūkst. Estijos vyrų.
1944 m. vasario – liepos mėn. legionas dalyvavo mūšiuose su TSRS kariuomene dėl Narvos, liepos – rugpjūčio mėn. kautynėse prie Mėlynųjų kalnų, arba Sinimės aukštumų. Jam teko kautis ir su TSRS kariuomenės 8-ojo estų šaulių korpuso artilerijos daliniais. 1944 m. rugsėjo 16 d. Vokietijos vadovas Adolfas Hitleris įsakė evakuoti Vokietijos kariuomenę iš Estijos, rugsėjo 18 d. Estijos pasipriešinimo judėjimo aukščiausioji organizacija – Respublikos nacionalinis komitetas Taline paskelbė, kad įkuriama laikinoji vyriausybė, vadovaujama O. Tifu, 1944 m. pabaigoje 20-oji SS grenadierių divizija pasitraukė į Vokietiją, čia 1945 m. kovo mėn. buvo performuota ir dalyvavo mūšiuose prie Breslau. 1945 m. gegužės mėn. apie 1000 divizijos karių pavyko persikelti per Elbę ir patekti pas Vakarų sąjungininkus.
2001 m. Estijos istorikų komisija nustatė, kad kai kurie legiono daliniai ir keli estų policijos batalionai dalyvavo Baltarusijoje, Lenkijoje ir Estijoje vežant ir naikinant žydus, saugojant jų koncentracijos stovyklas ir perkeliant civilius.
Rita Regina Trimonienė

Biografija

1979–1985 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, 1988–1991 m. – universiteto doktorantūroje, humanitarinių mokslų daktarė.
1985–1988 m. Šiaulių pedagoginio instituto (dabar Šiaulių universitetas) TSKP istorijos ir politinės ekonomikos katedros asistentė, 1991–1996 m. – Istorijos ir ekonomikos katedros asistentė, vyr. asistentė, 1996–1998 m. – Filosofijos ir istorijos katedros docentė, nuo 1998 m. Šiaurės Lietuvos istorijos centro direktorė. Nuo 1999 m. Šiaulių universiteto Istorijos katedros vedėja, dar ir Šiaulių „Aušros“ muziejaus vyresnioji mokslo darbuotoja.

Mokslinė veikla

Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Vidurio Europos istorija XV–XVI a. I pusėje; Svetimšalių bajorų imigracija į Žemaitiją XVI a. II pusėje-XVII a.; Šiaurės Lietuvos istorija. Dėstomi dalykai: Europos viduramžių istorija, LDK istorija, Lietuvos tradicinių konfesijų istorija, Bizantijos istorija, Materialinė Europos istorija, Politinių institucijų raida viduramžiais, Ūkio istorija.
Mokslines publikacijas skelbė leidiniuose Lietuvos istorijos studijos, „Lietuvos istorijos metraštis“, „Šiaurės Lietuva“, „Dienovidis“, „Kurtuva“, monografijoje „Papilė“. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorė.
Graibyčių pilkapynas

Graibyčių pilkapynas ir kapinynai – prūsų pilkapynas ir du kapinynai Sembos pusiasalyje, 3 km į pietvakarius nuo Girmavos miestelio, prie Graibyčių kaimo (Žuvininkų apskritis, nuo 1946 m. rus. Русское – Ruskoje, Zelenogradsko rajonas, Kaliningrado sritis).

Tyrimai

Į rytus nuo kaimo buvo du pilkapiai, datuojami ankstyvuoju geležies amžiumi. Suardyti. Iš jų į Karaliaučiaus muziejų „Prussia“ pateko urnos fragmentų ir du žalvariniai smeigtukai. Pirmasis kapinynas yra Girmavos upės kairiajame krante. 1884 m. ir 1886 m. jį tyrinėjo Georgas Bujakas ir Johanas Heidekas, 1903 m. tyrė Adalbertas Becenbergeris ir Emilis Holakas. Rasti 485 kapai. Mirusieji laidoti sudeginti urnose su gausiomis įkapėmis. IV a. – V a. kapuose urnos iki 0,5 m aukščio. Dauguma kapų apdėti akmenimis. Rasta daug papuošalų – daugiausia segių (157), diržo sagčių ir apkalų, apyrankių, antkaklių, žiedų, stiklo, gintaro ir emalio karolių; ginklų (ietigalių, kovos peilių-durklų, antskrydžių), darbo įrankių (pjautuvų, kirvių, ylų, verpstukų), žalvarinių indų, sidabrinė antkaklė, žieduotųjų ir žvaigždine kojele segių, Antoninų dinastijos (96-192 m.) Trajano, Hadriano, Antonino Pijaus, Faustinos I, Marko Aurelijaus ir Faustinos II imperatorių ir jų žmonų romėniškų monetų. Itin retas archeologinis radinys – atvežtinė Panonijos (Romos provincija) segė. Kapinynas datuojamas I a. – X a.
Į pietryčius nuo pirmojo kapinyno, žemumoje, 1990 m. rastas antrasis; jį tyrinėjo G. Proninas ir M. Smirnova. Mirusieji laidoti nedeginti, keli – palaidoti kniūbsti, šalia rasta ir žirgų kapų. Įkapių mažai. Kapinynas datuojamas II tūkstantmetečio pradžia.
Samuelis Peltinas

Biografija

Gimė 1830 m. Marijampolėje. 1853 m. atsikraustė gyventi į Varšuvą, kur iš pradžių dirbo Henryk Merzbach knygyne. 1866 m. atidarė savo spaustuvę ir pradėjo leisti savaitinį žydų laikraštį Izraelita, kurį redagavo iki mirties. S. Peltinas pasisakė už žydų asimiliaciją ir judaizmo religijos reformas. Buvo susituokęs su Salomea Gladsztern (1846-1935), su kuria susilaukė dukros Hilela Gladszterna. Mirė 1896 m. rugsėjo 30 d. Varšuvoje, palaidotas Varšuvos žydų kapinėse.
Lietuvos kariuomenės generolų klubas

Lietuvos kariuomenės generolų klubas - nuo 2005 m. balandžio nevyriausybinis klubas, vienijantis Lietuvos generolus.
Adresas: Pamėnkalnio g. 13, Vilnius.
Česlovas Janušas

Česlovas Janušas (1907 m. liepos 18 d. Feodosija – 1993 m. spalio 30 d. Niujorkas) – Lietuvos tapytojas marinistas, scenografas.

Biografija

Nuo 1922 m. gyveno Lietuvoje. 1931 m. baigė Kauno meno mokyklą. 1931–1933 m. dirbo Pasvalio aukštesniojoje prekybos mokykloje, 1933–1937 m. Kauno 6-oje gimnazijoje, Valstybės teatre Kaune. Nuo 1937 m. dėstė Kauno dailiųjų amatų mokykloje, 1940–1941 m. jos direktorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1949 m. turėjo savo meno studiją Viurcburge ir Švabiš Gmunde. Nuo 1949 m. gyveno Niujorke.

Kūryba

Nutapė spalvingų nuotaikingų paveikslų, akvarelių jūros motyvais („Valtys naktį“ 1937 m., „Palangos pajūrys“ 1939 m., „Prieplauka“ 1942 m. ir 1950 m.) Peizažuose, ypač akvarelėse meistriškai perteikta erdvės įspūdis, šviesos niuansai, faktūrų žaismas. Vaizdai daugiaplaniai, apibendrinti, lyriški, vyrauja realistinė plastika.
Sukūrė scenovaizdžių (S. Šimkaus operai „Kaimas prie dvaro, arba Pagirėnai“ 1942 m., S. Santvaro dramai „Kaimynai“ 1943 m., abu Valstybės teatre; Viurcburgo lietuvių teatro, 1946 m., JAV lietuvių tautinių ansamblių pasirodymams), nutapė portretų. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus.
Anna Falchi

Biografija

Ana gimė Tamperėje, italo ir suomės šeimoje, kuri 1978 m. persikraustė į Italiją.
1989 m. ji dalyvavo grožio konkurse Mis Italija, kuriame pelnė „ Mis Kinas“ titulą. Sėkmė padėjo jai pradėti modelio karjerą. 1992 m. ji nusifilmavo Italijos banko reklamoje kartu su aktoriumi Paolo Villaggio (režisierius Federico Fellini). Po sėkmingų pasirodymų TV programose ir televizijos serialuose, Ana vis daugiau dėmesio skyrė aktorystei, taip pat pasirodė ir teatro scenoje, nors dar ilgą laiką toliau dirbo ir modeliu.
Aktorė yra didelė futbolo klubo SS Lazio gerbėja ir ne kartą spaudos buvo poruojama su įvairiais klubo žaidėjais.