Altorių šešėly

Siužetas

Kūrinys padalintas į 3 dalis: „Bandymų dienos“, „Eina gyvenimas“ ir „Išsivadavimas“.
Pirmojoje dalyje pasakojama kaip jaunasis Liudas Vasaris, tėvų sprendimu, įstojo į kunigų seminariją. Čia jis pratinasi prie asketiško gyvenimo, niūrios dienotvarkės. Jis naivus, kupinas idealizmo ir tikisi būsiąs geru kunigu kaip Maironis ar Antanas Baranauskas, padėsiąs tautai. Tačiau jam sunku atrasti savyje gyvą tikėjimą Dievu, be to, jis linkęs į vienatvę, apmąstymus, jam sunku išreikšti savo jausmus, būti atviram su kitais. Vasario jausmus sudrumsčia kaimyninėje parapijoje gyvenanti jauna vietos klebono giminaitė Liucė, kuri nori užkariauti drovaus ir jautraus klieriko širdį. Vasaris atsispiria jos pagundai, bet jo sieloje vis labiau kyla dvilypumas – jis nori patikti, nori patirti meilę, bet kaltina save dėl klierikui netinkamų jausmų ir poelgių. Būnant seminarijoje savo moters idealą Vasaris kuria aplink kaskart pamaldų metu pastebimą moterį – „Katedros Nepažįstamąją“. Negalėdamas atvirai išreikšti savo jausmų, Vasaris pradeda rašyti eilėraščius, kuriuos netrukus pradeda spausdinti vienas jo bičiulių kuruojamas leidinys. Nepaisant vis maištingesnių jausmų sieloje (noro mylėti, noro nevaržomai kurti, bodėjimosi kunigų veidmainiškumu) jis priima skaistybės įžadus ir netrukus tampa tikru kunigu.
Antrojoje dalyje Liudas Vasaris paskiriamas vikaru į Kalnynų parapiją. Čia jis susiduria su pilka realybe – grubiais, veidmainiškais kunigais, varginančiu, sielą sekinančiu darbu, rutina. Jam sunku rasti bendrą kalbą su parapijiečiais, juos auklėti, suprasti jų gyvenimą. Vasario mylimoji Liucė išteka už daktaro Brazgio ir tampa jam tolima. Jaunasis kunigas prieglobstį atranda dvare, kur lankosi jauna lenkų baronienė Rainakienė. Ji aprūpina Vasarį knygomis iš dvaro bibliotekos ir savo dėmesiu. Vasaris, nepaisydamas neigiamos klebono nuomonės, baronienės kaip „laisvo elgesio“ moters reputacijos, ja susižavi ir dažnai drauge leidžia laiką kartu. Čia jis vėl susiduria su vidiniu konfliktu tarp noro būti mylimam ir jam, kaip kunigui, tinkamo elgesio. Jis bando bendrauti su pavyzdingais, asketiškais kunigais, bet pamato, kad tokiu pats tikrai netaps. Tačiau prasideda Pirmasis pasaulinis karas, ir Liudas Vasaris ryžtasi išvykti į Peterburgą.
Paskutinėje dalyje vaizduojamas Liudas Vasaris, grįžtąs į jau nepriklausomą Lietuvą po dešimties metų. Jis gyvenęs Vakarų Europoje, ten gavęs filosofijos daktaro išsilavinimą. Per tuos metus jis nutolo nuo dvasinio gyvenimo, priprato prie pasaulietiško kultūrinio gyvenimo, išblėso jo idealizmas. Grįžęs jis ima vengti savo kaip kunigo pareigų, vengia bendravimo su kitais kunigais. Jo tėvai tikisi, kad jis dabar tapsiąs klebonu, bet Vasaris išvyksta į Kauną ir tampa gimnazijos direktoriumi. Ten jis vėl netikėtai susitinka su Liucija, kuri vėl ištekėjusi ir dabar yra turtinga Kauno ponia. Vasaris imasi mokyti jos sūnų Vytuką ir nuolat bendrauja su Liucija. Jų bendravimas palaipsniui perauga į rimtesnius santykius. Vasaris tęsia savo literatūrinę veiklą ir vienos vakaronės metu susipažįsta su iš Amerikos kilusia pianiste Aukse. Jiedu pamilsta vienas kitą, bet Vasaris vis negali nutraukti savo santykių su Liucija. Bet mirus Vytukui Liucija puola į depresiją, o vėliau nusižudo. Liudas Vasaris, nepaisydamas kunigų įkalbinėjimų, baimės dėl ateities, pasiryžta atsisakyti kunigystės ir nori tęsti savo gyvenimą su Aukse.