google/wiki40b huggingface dataset:
Maharaštra

Istorinis Pietų Azijos subregionas

Maharaštros valstija dalinai atitinka istorinio – kultūrinio Pietų Azijos subregiono teritoriją. Šis regionas, gyvenamas marathų tautos, nuo seno vadinamas Dandakaranja. Terminas Maharaštra pirmą kartą sutinkamas VII a. kinų šaltiniuose. Jis nuo labai senų laikų turėjo savo valstybingumą ir savarankišką istoriją.

Biologinė įvairovė

Maharaštroje yra labai didelė paukščių rūšių įvairovė. Valstijoje yra trys medžioklės rezervatai, keletas nacionalinių parkų ir rezervatų. Tipiniai šio krašto gyvūnai – tigrai, leoprdai, ilgalūpiai lokiai, indiniai zambarai, elniaožės gazelės, mėlynosios antilopės, aksiai, muntjakai, šakalai, nendrinės katės, bungarai ir kiškiai. Nacionaliniuose parkuose auga slyviniai gvazdikmedžiai, plačialapės dalbergijos, indiniai nimbamedžiai, didieji tikmedžiai, plačialapiai sagamedžai, akacijos, agrastiniai lapainiai, azijiniai gurguliai, indinės madukos, viršūkliai ir fikusai.
Postimpresionizmas

Postimpresionizmas (lot. post – po + impresionizmas) – XIX a. pabaigos – XX a. pradžios modernistinės dailės kryptys ir grupuotės, kurios pasireiškė Prancūzijoje po impresionizmo. Postimpresionistų kūryboje atsisakoma impresionistinių metodų, pabrėžiamas ryšys tarp vaizduotės ir objektyvios tikrovės, siekiama jausmų ir proto sintezės, savitos regimųjų įspūdžių išraiškos.
Postimpresionizmo dailėje atsispindėjo sudėtingi Vakarų Europos kultūros krizės momentai, reiškėsi įvairios, kartais viena kitai priešingos, kūrybinės individualybės. 
Postimpresionizmo pradžia laikoma paskutinė (aštuntoji) impresionistų paroda, kuri 1886 m. įvyko Paryžiuje. Postimpresionizmo terminas pradėtas vartoti anglų dailės kritiko R. E. Fry prancūzų dailės parodos metu Londone, 1910–1911 m. Jis labiausiai siejamas su prancūzų tapytojų P. Sezano, V. van Gogo, P. Gogeno ir A. de Tulūzo-Lotreko kūryba. Postimpresionizmui iš dalies priskiriama ir tapytojų neoimpresionistų Ž. Sera, P. Sinjako, simbolistų ir kluazonistų O. Redono, E. Bernaro, L. Anketeno, nabių P. Bonaro, E. Viujaro, Moriso Denio, Polio Seriuzjė, vėlyvoji E. Dega, O. Renuaro kūryba, Anri Ruso primityvizmas. 
Lietuvoje postimpresionizmo bruožų būta XX a. trečiojo dešimtmečio pabaigos – 4 dešimtmečio dailėje (J. Vienožinskio, A. Valeškos, V. Vizgirdos, A. Samuolio peizažai).

Galerija

Postimpresionistų tapybos pavyzdžiai:
Bulvių valgytojai

Apie paveikslą

Paveikslą „Bulvių valgytojai“ V. van Gogas nutapė per 1885 m. balandžio mėnesį Niuneno miestelyje pietų Nyderlanduose. Tai ambicingiausia Van Gogo „olandiškojo“ periodo drobė, kuriai jis paruošė daugiau nei šimtą piešinių ir du tapytus eskizus. Paveikslas yra Van Gogo muziejuje Amsterdame ir galutinis eskizas − Kröller-Müller muziejuje Oterlo. Paveikslas yra tamsių spalvų ir vaizduoja žemos socialinės padėties žmones – valstiečių šeimą, susėdusią aplink stalą ir valgančią bulves. Tuo šis kūrinys turi ryšių su tuometinės olandų Hagos realistinės dailės mokyklos stilistika.
Paveiksle pavaizduota De Groot-van Rooij valstiečių šeima, tačiau Van Gogui nerūpėjo tikslūs valstiečių portretai. Jis stengėsi perteikti sunkią valstiečių dalią, jų buities atmosferą. Veikėjai vaizduojami iškreiptais veidais, sulysusiomis kaulėtomis rankomis. Vincentas rašė broliui Teo apie paveikslą: „Matai, aš norėjau jį sukurti, kad žmonės turėtų supratimą, kaip šie žmonės, kurie valgo bulves prie menkos lempos šviesos, dirbo žemę tomis pačiomis rankomis, kuriomis dabar ima maistą ... ir jie sąžiningai nusipelnė savo valgio“. Vėliau dailininkas sukūrė paveikslo litografiją.
Teisinis interesas

Teisinis interesas - teisinio pobūdžio interesas.

Rūšys

Teisiniai interesai gali būti skirstomi į individualius ir viešuosius.
Materialusis teisinis interesas – teisminės gynybos dalykas (materialinės teisės gynimas).
Procesinis teisinis interesas – pagrindas pradėti teismo procesą ir jame dalyvauti.

Teisinis suinteresuotumas

Teisinis suinteresuotumas - interesas dėl ko nors teisinės baigties, teisinių rezultatų (pvz., teismo proceso, bankroto bylos administravimo pabaigos).
Materialinis teisinis suinteresuotumas pasireiškia tuo, jog teismo sprendimas, kuris bus priimtas konkrečioje byloje, turės tiesioginės įtakos atitinkamų asmenų materialinėms teisėms ir pareigoms.
Procesinis teisinis suinteresuotumas reiškia dalyvaujančių byloje asmenų siekimą, kad teismas priimtų sprendimą, atitinkantį jų interesus bei užimamą procesinę padėtį byloje.
Goliai

Istorija

1901 m. kaimas minimas Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Dalia Grybauskaitė (1952)

Kūryba

2000 m. tapo Lietuvos dailininkų sąjungos nare. Nuo 1980 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (daugiausia grupinėse mažosios grafikos ir ekslibrisų). Surengė keletą personalinių parodų.
Bendrijos muitinės kodeksas

Bendrijos muitinės kodeksas – teisės normos, nustatančios visų Europos Sąjungos valstybių narių muitinių veiklą. Bendrijos muitinės kodeksas buvo patvirtintas Europos Tarybos 1992 m. spalio 12 d. reglamentu Nr. 2913/92.
Bendrijos muitinės kodeksui įgyvendinti Europos Tarybos 1993 m. liepos 2 d. reglamentu Nr. 2454/93 buvo patvirtintos jo įgyvendinimo nuostatos.
Vadovaujantis Bendrijos muitinės kodeksu ir jo įgyvendinimo nuostatomis Lietuvoje buvo priimtas Lietuvos Respublikos Muitinės įstatymas, įsigaliojęs 2004 m.

Pagrindinės nuostatos

Europos Sąjungoje valstybių narių muitinių veikla remiasi muitų sąjunga, t. y., visoms už muitinės veiklą atsakingoms institucijoms galioja bendros teisės normos, šiuo atveju – Bendrijos muitinės kodeksas.
Į šį kodeksą buvo sujungti iki jo priėmimo galioję daugelis Bendrijos reglamentų ir direktyvų, taip pat daug teisės aktų buvo perkelti į Bendrijos muitinės kodekso įgyvendinimo nuostatas.
Bendrijos muitinės kodekse išdėstytos bendrosios taisyklės ir procedūros, užtikrinančios tarifų ir kitų Bendrijos lygyje taikomų priemonių, susijusių su Bendrijos ir trečiųjų šalių prekyba, įgyvendinimą, kodeksas taip pat apima bendrosios žemės ūkio ir prekybos politikos priemonių įgyvendinimą.
Bendrijos muitinės kodeksas taikomas prekybai tarp Bendrijos ir trečiųjų šalių, taip pat prekėms, kurioms taikomos Europos anglių ir plieno bendrijos steigimo sutartis, Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartis arba Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutartis.
Seniava

Istorija

XIX a. Seniavos dvaras (dar vadintas Fredos dvaru) priklausė S. Gavronskiui. Amžiaus pabaigoje piečiau dvaro įrengtas III fortas.
Menininkas

Menininkas – asmuo, užsiimantis menine veikla, kūryba.
Menininkai gali būti profesionalai arba savamoksliai, mėgėjai ir kt.
Menininku tampama nuolat kuriant ir pasiekus tam tikrą kokybinį lygmenį. Svarbiausia tokioje veikloje – (meninės) technikos įvaldymo lygmuo, kompetencija, gebėjimai, talentas ir atitinkamos kūrybinės veiklos rezultatai. Menininko vertinimo kriterijus – jo kūriniai.
Menininkas, sukūręs epochą perkeičiančių kūrinių arba ją formuojančių, dažnai yra vadinamas genijumi.
Lieplaukis

Istorija

Nuo 1920 m. Kuršėnų valsčiaus Pamockės seniūnijos, 1950–1962 m. Kuršėnų rajono, 1962–1995 m. Šiaulių rajono Raudėnų apylinkės viensėdis. 1950–1991 m. viensėdis priklausė Paežerių tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Girlaukė – 2,8 km
Numšiai – 0,9 km
KURŠĖNAI – 13 km 
Naujikai (Raudėnai) – 1,7 km 
Tarutės – 1,1 km
Ginteniai – 5,6 km
ŠIAULIAI – 35 km
Padvarninkai (Kuršėnai) – 3 km
Daugirdai (Kelmė) – 4,6 km
Kibgirė – 2,7 km
Padvarninkai (Kuršėnai) – 1,8 km
Liaudies medicina

Liaudies medicina (angl. traditional medicine) – medicinos žinių sistemos, kurios per ilgą laikotarpį buvo sukauptos visuomenėje ir perduodamos iš kartos į kartą. Pradėtos kaupti jau pirmykštėje visuomenėje. Liaudies medicina susidėlioja stebint ir nagrinėjant žmogaus reakciją į tam tikrus poveikius, kaip žolelių antpilai ar akupunktūra, kurios vystėsi šimtmečiais įvairiose visuomenėse iki šiuolaikinės medicinos eros. Tradiciniai vaistai apima tokias praktikas kaip žolių medicina, ajurvedinė medicina, akupunktūra, tradicinė Kinijos medicina, Pietų Afrikos gyventojų Muti ir kitos panašios kilmės medicinos žinios ir praktikos iš viso pasaulio. Liaudies mediciną tiria etnomedicina, etnobotanika ir medicinos antropologija.
Pasaulio sveikatos organizacija (WHO) apibrėžia liaudies mediciną kaip „sveikatos praktikos, metodai, žinios ir tikėjimai, panaudojantys vaistus iš augalų, gyvūnų ir mineralų, dvasinę terapiją, manualines terapijas ir pratimus, naudojamus atskirai ar kartu ligoms gydyti, diagnozuoti, ligų profilaktikai ir sveikatos palaikymui“.
Afrikoje, Azijoje ir Lotynų Amerikoje liaudies mediciną naudoja kai kuriems pirminės sveikatos priežiūros uždaviniams spręsti. Pavyzdžiui, Afrikoje, iki 80 % gyventojų naudoja tradicinę mediciną pirmaeilei sveikatos priežiūrai. PSO taip pat pažymi, kad jos populiarumas didėja ir industrinėse šalyse. Pavyzdžiui, Jungtinėse Valstijose 158 milijonai suaugusiųjų naudoja papildančią mediciną (sritis, kuri apima ir tradicinę mediciną, bet yra platesnė). PSO taip pat pažymi, kad „netinkamas tradicinių vaistų ar praktikų naudojimas gali turėti neigiamų ar pavojingų padarinių“ ir kad „yra būtini tolimesni tyrimai, kad būtų nustatytas efektyvumas ir saugumas“ kelių praktikų ir vaistinių augalų, naudojamų liaudies medicinoje.
Lietuvoje 1992 m. leistas liaudies medicinos žurnalas „Būkime sveiki“.
Pertinakas

Ankstyvasis gyvenimas ir iškilimas

Pertinakas gimė Alboje išlaisvinto vergo Helvijaus Sukeso sūnum. Iš pradžių Pertinakas buvo grammaticus (gramatikos mokytojas), bet nusprendė imtis labiau garbingo darbo ir su užtarimu tapo kohortos pareigūnu. Jis sugebėjo pasižymėti karuose su partais ir gavo virtinę paaukštinimų ir po paskyrimų į Britaniją (Legio VI Victrix karo tribūnu) ir prie Dunojaus, jis tapo prokuratoriumi Dakijoje. Marko Aurelijaus valdymo metu jis patyrė nemalonę dėl rūmų intrigų, bet buvo pakviestas padėti Klaudijui Pompėjanui germanų karuose. 175 m jis pakeitė konsulą ir iki 185 m. Pertinakas buvo Aukštutinės ir Apatinės Mezijos, Dakijos, Sirijos ir galiausiai Britanijos gubernatoriumi.
180–190 m. Pertinakas turėjo didžiausią įtaką Romos senate, kol pretorionų prefektas Perenis jį išstūmė iš viešo gyvenimo. Po trejų metų jis buvo sugrąžintas į Britaniją, kur maištavo armija. Ten jis mėgino numalšinti nepaklusnius kareivius, bet vienas maištaujantis legionas užpuolė jo apsauginius, palikdamas Pertinaką mirčiai. Atsigavęs Pertinakas griežtai nubaudė maištininkus, tokiu būdu įgydamas drausmintojo reputaciją. Priverčiant jį atsistatydinti 187 m. buvo aiškinama, kad legionai tapo priešiški dėl jo žiauraus valdymo.
Jis buvo prokonsulu Afrikoje 188–189 m., o vėliau Romos prefektūroje - antrąkart konsulu su imperatoriumi kaip kolega.

Valdymas

Jis tarnavo miesto prefektu, kai Komodas buvo nužudytas savo paties šeimos 192 m. gruodžio 31 d. Sekantį rytą Pertinakas buvo paskelbtas imperatoriumi. Jo trumpas valdymas (86 dienos) buvo neramus. Jis bandė pamėgdžioti santūrius Marko Aurelijaus veiksmus ir bandė pakeisti grūdų tiekimą Romai, bet susidūrė su pasipriešinimu iš visų pusių. Antikos rašytojai pasakoja, kad pretorionų sargyba tikėjosi dosnaus donativo jam tapus imperatoriumi. Negavę donativo jie tol reikalavo, kol Pertinakas gavo pinigų, parduodamas Komodo nuosavybę, įskaitant meilužes ir jaunuolius, laikytus seksualiniam malonumui. Kovo pradžioj jis vos išvengė sąmokslo jį pakeisti konsulu Kvintu Sosijum Falko, kol jis Ostijoj inspektavo grūdų laivybą. Sąmokslininkus kažkas išdavė, Falko buvo atleistas, bet keletui sąmoksle dalyvavusių pareigūnų buvo įvykdyta mirties bausmė.
193 m. kovo 28 d. Pertinakas buvo rūmuose, kai apie trys šimtai pretorionų įsiveržė pro vartus. Antikos šaltiniai nurodo, kad jie gavo tik pusę pažadėto užmokesčio. Rūmų sargyba ir rūmų pareigūnai jiems nesipriešino. Pertinakas, nors patartas bėgti, nusprendė su jais tartis ir jam beveik pavyko, kai jį nudūrė vienas iš pretorionų. Pertinakas tikriausiai numatė pavojų, tad apsivilko purpuru, atsisakė suteikti imperatoriaus titulus žmonai ir sūnui, taip apsaugodamas juos nuo pasikėsinimo po jo mirties.
Morkūniškė

Istorija

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

Žymūs žmonės

Morkūniškėje gimė geografas Vincas Brazauskas.
Likėnai (Kėdainiai)

Istorija

1976 m. netoli Likėnų melioruojant laukus rastas Likėnų lobis.
Amber Grid

Istorija

AB „Amber Grid“ buvo įkurta 2013 m. birželio 11 d. AB „Lietuvos dujos“ visuotinio akcininkų susirinkimo sprendimu. Bendrovės valdomą perdavimo sistemą sudaro magistraliniai dujotiekiai, dujų kompresorių stotys, dujų apskaitos ir skirstymo stotys, dujotiekių apsaugos nuo korozijos įrenginiai, duomenų perdavimo ir ryšio sistemos. Bendrovė yra Europos dujų perdavimo sistemos operatorių tinklo (ENTSO-G) narė.
The Best Of Free

The Best Of Free yra 1991 metais grupės Free išleistas albumas, kuriame surinktos geriausios jų dainos.
Aukštųjų asmenų apsaugos tarnyba

Aukštųjų asmenų apsaugos tarnyba (pranc. Service de protection des hautes personnalités, SPHP) − Prancūzijos nacionalinės policijos dalinys, atsakingas už Prancūzijos ir Prancūzijoje besilankančių užsienio šalių aukštus postus užimančių asmenų apsaugą ir techninės paramos teikimą jų apsaugai. SPHP taip pat diegia organizacines ir saugumo priemones, būtinas organizuojant oficialius vizitus Prancūzijoje ir užsienyje.
Bosnija ir Hercegovina

Istorija

Bosnija ir Hercegovina susideda iš dviejų istorinių regionų, kurie nėra susiję su dabartiniu administraciniu suskirstymu: Bosnijos ir Hercegovinos.
Dabartinė Bosnijos ir Hercegovinos teritorija Antikos laikais buvo Ilyrijos ir Romos imperijos dalimi (Dalmatijos ir Panonijos provincijos).
Viduramžiais šalis buvo valdoma kaip Vengrijos arba Kroatijos karalysčių dalis, kol XIII a. nesusikūrė Bosnijos karalystė, apėmusi ir Hercegoviną. 1463 m. šalis buvo užimta ir prijungta prie Osmanų imperijos, jos provincija išbuvo iki 1878 m. 
1875 m. rugpjūčio 29 d. Bosnijoje kilo sukilimas prieš turkus, su reikalavimu prisijungti prie Serbijos. 1878 m. kovo 3 d. San Stefano taikos sutartimi gavo autonomiją. 1878 m. birželio – liepos mėnesį pagal Berlyno kongreso nutarimą šalis buvo okupuota Austrijos–Vengrijos. Po Pirmojo pasaulinio karo tapo Jugoslavijos valstybės dalimi.
1991 m. spalio 15 d. Bosnija ir Hercegovina pasitraukė iš Jugoslavijos sudėties ir paskelbė nepriklausomybę. Tarptautinis pripažinimas gautas 1992 m. balandžio 17 d., po referendumo, kurio metu dauguma gyventojų pasisakė už nepriklausomybę. Po nepriklausomybės paskelbimo Bosnijoje ir Hercegovinoje prasidėjo ketverius metus trukęs pilietinis karas tarp serbų, kroatų ir bosnių-musulmonų. Šiame kare serbų pusę palaikė Jugoslavija.

Politinė sistema

Santvarka – federacija. Konstitucijos galia suteikta Daytono sutarties (1995) 4 priedui.
Valstybei vadovauja iš trijų narių sudarytas Prezidiumas, kuriame atstovaujamos visos trys šalies tautinės grupės (bosniai, kroatai, serbai). Prezidiumo nariai renkami 4 metų kadencijai visuotiniuose rinkimuose, nariai vadovauja Prezidiumui rotacijos būdu (po 8 mėnesius)
Įstatymų leidžiamoji valdžia – parlamentas (Skupština), sudarytas iš dvejų rūmų – Nacionalinių Atstovų Rūmų (Predstavnički Dom; 42 nariai) ir Tautos Rūmų (Dom Naroda; 15 narių).
Bosnija ir Hercegovina yra padalinta į dvi dalis - Bosnijos ir Hercegovinos federaciją bei Serbų respubliką - kurios taip pat turi savo parlamentus. Bosnijos ir Hercegovinos federacijos parlamentas taip pat sudarytas iš dviejų rūmų – Atstovų ir Tautos. Serbų respublikos parlamentas – Nacionalinis Susirinkimas. Vyriausybės ir teismų sistemos yra atskirtos.

Ekonomika

Ekonomiškai federacija yra viena silpniausių Europoje. Svarbiausios ūkio šakos – naudingosios iškasenos ir jų perdirbimas. Kasamos akmens anglys, lignitas, geležies, vario, cinko, alavo, mangano bei chromo rūdos, boksitas, akmens druska.
Apdirbamoji pramonė menka, labiau išvystyta tik metalurgija, kokso chemijos pramonė, mašinų gavyba.
39 % teritorijos naudojama žemės ūkiui, daugiausiai sėjami javai (60 % visų žemės ūkiui naudojamo ploto).
Užsienio prekybos balansas neigiamas. 2000 m. eksportuota 950 mln. JAV dolerių vertės prekių, importuota – 2,5 mlrd. JAV dolerių vertės. 2000 m. tiek importuota iš Lietuvos, tiek ir eksportuota į Lietuvą prekių už 0,4 mln litų.

Kultūra

Valstybėje privalomas aštuonmetis nemokamas mokslas (vaikams nuo 7 iki 15 metų). 2000 m. veikė 4 universitetai, 2 pedagoginės akademijos, aukštosiose mokyklose studijavo apie 40 000 studentų. Nuo 1994 m. veikia Švietimo atkūrimo fondas.
Varluvos–Babtų miškai

Varluvos–Babtų miškai – miškų masyvas vidurio Lietuvoje, Kauno rajono šiaurėje, į pietryčius nuo Babtų. Driekiasi iš šiaurės į pietus 13 km, tarp automagistralės  A1  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  vakaruose ir kelio  222  Kaunas–Vandžiogala  rytuose. Plotas – 46,5 km². 2004 m. čia įsteigtas Babtų-Varluvos miškų biosferos poligonas.

Geografija

Miškų masyvą sudaro Babtų, Varluvos, Sitkūnų, Muniškių, Gailiušių miškai. Paviršius lygus. Mišku teka Gynios baseino upės – Skraudupis, Daugupis, Alksnupis, Verupis, vakaruose – Nevėžio intakai – Kiaunupis ir Sausinė. Upelių vagos sureguliuotos. Miškai daugiausia nusausinti. Būdingi vėlėniniai glėjiški sujaurėję priemoliai, velėniniai karbonatiniai sujaurėję moliai, vietomis yra jaurinių pelkinių dirvožemių.
Greta miško ar jame esančios gyvenvietės: Babtai, Padaugupis, Sitkūnai, Paparčiai, Sausinė, Žemaitkiemis, Varluva, Eigirgala, Kėkštynė. Šiaurės vakarinį miško pakraštį kerta kelias A8.

Gyvūnai

Varluvos–Babtų miškuose gausu stambiųjų kanopinių gyvūnų – šernų, elnių, stirnų, briedžių. Taip pat yra lapių, kiškių, kiaunių, usūrinių šunų, voverių, ondatrų, bebrų, jerubių, slankų ir kt.
Ragaudžiai

Aplinkinės gyvenvietės

Vaišvilčiai I - 1 km
PANEVĖŽYS - 8 km
Upytė - 3 km
Christian E. Christiansen

Christian E. Christiansen (g. 1972 m. gruodžio 14 d. Kalundborge, Danijoje) yra danų filmų autorius ir režisierius.
Baigęs Nacionalinę Danijos kino mokyklą 2005 m. debiutavo prodiusuodamas savo pirmąjį filmą „Nynne“, režisuotą Jono Elmer. 2006 metais režisavo ir prodiusavo dramą „Žiaurumo zona“, kuri buvo demonstruota tų pačių metų Lietuvoje vykusiame „Scanorama“ festivalyje.
Režisieriaus trumpametražis filmas „Naktį“ (2007 m.) buvo nominuotas Oskarui kaip geriausias trumpametražis veiksmo filmas.
Gaudeamus igitur

Gaudeamus igitur - studentų himnas lotynų kalba, ypač populiarus Europos aukštosiose mokyklose.
Tiksli himno sukūrimo vieta nežinoma. Manoma, kad himnas sukurtas XIII arba XIV amžiuje, tikriausiai Paryžiaus universitete. Jo anksčiausios versijos, datuojamos 1267 m., lotyniškas rankraštis yra saugomas Prancūzijos nacionalinėje bibliotekoje. Plačiai paplito 1781 m. Christian Wilhelm Kindleben himno versija su XV a. kompozitoriaus Johannes Ockeghem muzika. Į lietuvių kalbą pirmą kartą himnas buvo išverstas F. Bekerio ir išspausdintas apie 1872 m. Tilžėje.
OpenDocument

OpenDocument yra OASIS konsorciumo sukurtas dokumento formato atviras standartas.
OpenDocument aprašo dokumentą XML kalba.
OpenDocument yra atviras standartas, tai yra, jo naudojimo neriboja licencinės ar patentinės kliūtys. Todėl bet kuris programos kūrėjas gali be apribojimų naudoti jį duomenims išsaugoti. Tai užtikrina juo kuriamų dokumentų technologinį neutralumą, tai yra, nepriklausomumą nuo konkrečios programos.
OpenDocument patvirtintas ISO, jam suteiktas numeris ISO/IEC 26300:2006. 2007 m. liepos 31 d. Lietuvos standartizacijos departamentas patvirtino tarptautinį standartą ISO/IEC 26300:2006 Lietuvos standartu.

OpenDocument formato techniniai principai

Dokumento struktūra aprašoma XML kalba.
Failas įrašomas kaip archyvas (.jar), kuriame talpinami XML duomenys bei grafiniai failai ir kiti netekstiniai duomenys.
OpenDocument tipo failai dažnai būna apie 5 kartus mažesni, negu tie patys dokumentai įrašyti, pavyzdžiui, MS Office formatu „.doc“

OpenDocument palaikančios programos

OpenDocument formatą palaiko daugelis tiek laisvų, tiek nuosavybinių programų, kurių tarpe yra standartiniai biuro paketai, biuro paketai veikiantys interneto technologijų pagrindu ir atskiros dokumentų ruošimo programos ir elektroninės lentelės. Du žinomiausi biuro paketai, palaikantys OpendDocument formatą yra OpenOffice.org ir KOffice, abu paketus sudaro laisva programinė įranga. Taip pat yra žinomi Google Docs & Spreadsheets ir StarOffice nuosavybiniai biuro paketai.
Kitos programos palaikančios OpenDocument: AbiWord, TextMaker, IBM Workplace, eZ publish, Knomos, Scribus, Visioo Writer, Writerly, NeoOffice ir kt.

OpenDocument ir OOXML

Standartai gerina konkurencijos sąlygas, leidžia vartotojui laisviau rinktis, apsunkina įmonių pastangas monopolizuoti rinką, todėl jie gali pakenkti rinkoje dominuojančioms įmonėms. Standartui OpenDocument korporacija „Microsoft“ bando priešpastatyti formatą OOXML.
Strėliškiai (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

Pasvaliečiai – 2,5 km
PAČERIAUKŠTĖ – 10 km
Lapiškiai – 3,7 km
Gudiškiai (Biržai) – 1,9 km
Kazlai (Biržai) – 1,3 km
BIRŽAI – 15 km
Vidugiriai (Pasvalys) – 2,2 km
Juodžionys – 5,4 km
Kirdonėliai – 4,2 km
Džionsiono kalnų slidinėjimo centras

Džionsiono kalnų slidinėjimo centras (kor. 정선 알파인 경기장) – kalnų slidinėjimo kurortas Pietų Korėjoje. Įsikūręs ant Garivansionio kalno Džionsiono apskirtyje.
2018 m. žiemos olimpinių žaidynių metu kurorte vyks kalnų slidinėjimo greitojo nusileidimo rungtys. Varžybų metu kurorto stadionas gali priimti 6500 žiūrovų.

Istorija

Slidinėjimo centras oficialiai atidarytas 2016 m. sausio 22 d. ir jau po dviejų savaičių jame vyko pasaulio taurės etapas.
Retažiedė viksva

Morfologija

Daugiametis, 5– 20(35) cm aukščio, plonu, šliaužiančiu, šakotu, rudų žvynelių padengtu šakniastiebiu ir ilgais palaipas duodantis augalas. Stiebai statūs arba truputį lenkti, laibi, apačioje bukai, viršuje aštriai tribriauniai, pilki, viršutinėje dalyje truputį šiurkštūs, su rudomis makštimis pamate. Stiebo viršūnėje tėra tiktai viena varputė. Lapai 2– 3, siaurai linijiški, apie 1 mm pločio, lovelio pavidalo, šiurkščiakraščiai, apatinėje stiebo dalyje susitelkę: viršutinis lapas pats didžiausias, 2– 7 cm ilgio, žalias, kiti – smulkesni, kartais rusvi; lapų makštys gana ilgos, plėviniais pakraščiais. Žiedynas – varpa; iš pradžių atvirkščiai kūgiška, vėliau praretėjanti, su žemyn atlenktais maišeliais, apie 1 cm ilgio, iš keleto žiedų sudėta. Varputės šviesiai geltonos, vienanamės – toje pačioje varputėje yra ir kuokeliniai, ir piesteliniai žiedai: kuokeliniai žiedai 1– 3, varpos viršūnėje; jų pažiedės lancetiškai yliškos. Piesteliniai žiedai 2– 5, apatinėje varpos dalyje; jų pažiedės platesnės, kiaušiniškai lancetiškos, nusmailėjusiomis viršūnėmis, apie 4(5) cm ilgio ir 2 mm pločio, rausvai rusvos, su siauru, balsvu, plėviniu pakraščiu ir žaliu ruoželiu per vidurį; žiedams peržydėjus, jos nukrinta.
Maišeliai iš pradžių statūs, bręsdami jie vis labiau atsilošia, kol visiškai žemyn nusvyra, sudarydami su varpos ašimi smailų kampą, neaiškiai tribriauniai, lancetiškai yliški, (4)4,5–6(7) mm ilgio, blyškiai rusvi arba gelsvi (šiaudų spalvos), neryškiai gysloti, lygiu paviršiumi; snapelis rausvai rudas, kūgiškas, jo viršūnė vamzdiška, iš jos kyšo liemenėlis. Šerelio pavidalo priedelio (rudimentinė vyriškojo žiedyno ašis) maišelio viduje nėra. Purkos 3.
Žydi birželio – liepos mėnesiais. Vaisius platina gyvuliai; maišeliai įsivelia į gyvulio plaukus ir įsminga į odą. Geofitas.

Augimvietės

Auga aukštapelkėse ir pelkėtose pievose, aukštapelkių pakraščiuose kartu su kiminais.
Paplitimas Lietuvoje: Gana retas, bet paplitęs visoje šalyje augalas. Būdinga rūšis aukštapelkių bendrijoms.
Bendras paplitimas: Šiaurės, Vidurio ir Rytų Europa, Sibiras, Tolimieji Rytai, šiaurinė Mažosios Azijos dalis, Šiaurės Amerika. Priklauso borealiniam floros elementui.
Arūnas Malikėnas

Arūnas Malikėnas (g. 1958 m. rugpjūčio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkas (baritonas), pedagogas.

Biografija

Dainuoti pradėjo berniukų chore „Ąžuoliukas“. 1985 m. baigė Lietuvos konservatorijos V. Noreikos klasę. Nuo 1985 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistas, sukūrė daugiau kaip 40 vaidmenų. Dainavo stambių vokalinių instrumentinių kūrinių partijas. 1992–2000 m. Lietuvos muzikos akademijos dėstytojas. Gastroliavo Europos, Lotynų Amerikos šalyse, Kanadoje, JAV, Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro choro vokalo pedagogas.
Už Tėvo vaidmenį operoje „Jonas ir Greta“ (VšĮ Vilniaus miesto opera, Lietuvos valstybinis simfoninis orkestras) nominuotas Auksinio scenos kryžiaus apdovanojimui.