google/wiki40b huggingface dataset:
Konsetas

Istorija

1841 m. gyvenvietėje stovėjo 145 namai. Konsetas vėliau sparčiai augo, pradėjus kasti ir apdoroti anglį, geležies rūdą ir klintis. XVII ir XVIII a. Dervento slėnis buvo Didžiosios Britanijos plieno pramonės lopšys. Dėl geros geografinės padėties, regione lengva buvo įsigyti anglies ir importuoti aukštos kokybės geležies rūdą iš Švedijos per Niukaslo uostą. XIX a. plieno pramonėje pradėta naudoti Besemerio konverterius, gaminančius plieną iš angliškos geležies rūdos su fosforo priemaišomis. Taip Konsetas neteko geografinio pranašumo, nes šios pramonės centru tapo Šefildas.

Ekonomika

„Consett Iron Company“ buvo įkurta 1864 m. Per artimiausius 100 metų Konsetas tapo vienu iš žymiausių plieno gamybos centrų. Čia buvo gaminamas plienas Blakpulo bokštui, kai kuriems britų branduoliniams povandeniniams laivams. Plienas 140 metų dominavo Konseto ekonomikoje. Plieno gamyklų aukšti aušinimo bokštai dominavo kraštovaizdyje, mieste tvyrojo raudonų dulkių debesys, kilę iš liejyklų. Didžiausioje įmonėje 1960–aisiais dirbo 6000 darbuotojų. 
Po nacionalizacijos Konseto kompanija tapo „British Steel Corporation“ dalimi. Nors 7-ajame dešimtmetyje vyko intensyvi konkurencija tiek iš britų, tiek iš užsienio gamintojų pusės, Konseto plieno gamyklos dirbo palyginti sėkmingai. Nepaisant vietos opozicijos, 1980 m. gamyklos  buvo uždarytos, prarasta 3700 darbo vietų. 1981 m. nedarbo lygis mieste buvo 36 proc. Kartu uždarius anglies kasyklas, mieste neliko sunkiosios pramonės.
Miesto atsigavimas prasidėjo 1990-aisiais vykdant projektą „Genesis“. Tuomet nedarbas sumažėjo iki šalies vidurkio, tačiau tai iš dalies lėmė ir žmonių migracija į kitus regionus. Be viešojo sektoriaus įmonių, kūrėsi smulkios ir vidutinės kompanijos, buvusiose plieno gamyklų vietose ir aplinkinėse teritorijose pradėta vystyti nekilnojamo turto projektus. 2015 m. rugpjūčio mėn. tik 420 žmonių gavo bedarbio pašalpas - oficialus nedarbo lygis nukrito iki 1,7 proc.
Lietava

Upėvardis

Lietavos ir jos intakų pakrančių gyventojų daugumą ilgą laiką sudarė XVIII–XIX a. Perelozų kaime įsikūrę rusai bei XIX–XX a. sąvartoje sulenkėję vietos lietuvių palikuonys). Slavakalbiai gyventojai upelį vadino Letãvka, Litãvka, Letáuka, Perelazka, 1784 m. šaltinyje jį vadinama Latowka. Kalbininkas Kazimieras Kuzavinis pabandė atstatyti pirminę nesuslavintą šio žodžio lytį *Lietavà. Apylinkėse taip pat yra ir kitų panašių vietovardžių: be Lietavos intako Lietavėlės (Lietavočkos), dar yra raistas Lietavka, pievos Lietauka ir Litavka, aukščiau į Nerį įtekantis Vėgėlės upelis taip pat šaltiniuose vadinamas Lietauka (Литавка). XIX–XX a. sandūros topografiniame žemėlapyje pažymėtas Lietuvėlės dvaras (дв. Литувка).
Upėvardžio Lietava (<*Leitava?) kilmė nėra visiškai aiški. Dalis tyrinėtojų spėja, kad šio ir kt. to paties kamieno vandenvardžių pirmykštė reikšmė galėjusi būti 'išsiliejanti upė' (nuo šaknies liet-); istorikas T. Baranauskas mano, jog Lietava savo dabartiniu ar į jį pan. vardu galėjo būti pavadinta pagal gretimame Gegužinės−Perelozų dvare iki XVI a. gyvenusių leičių tautovardį. Tačiau akademiniame Lietuvių kalbos žodyne nėra paliudytas žodis „leičiai“, jo nemini ir Pranas Skardžius Žodžių daryboje (1943 m.)
Anot kalbininko K. Kuzavinio 1964 m. iškeltos hipotezės, vandenvardis Lietava esą davė vardą hipotetinei Lietuvos (<*Lietavos) žemei, o per jos „tarpininkavimą“ − ir visai Lietuvai (Lietuvos vardo hidroniminės kilmės galimybę dar 1958 m. buvo aptaręs geografas S. Tarvydas); pastaruoju metu K. Kuzavinio hipotezė aštriai kritikuojama kai kurių lietuvių istorikų ir kt. humanitarų, atsižvelgiančių, be kita ko, ir į archeologų konstatuojamą faktą, kad nei betarpiškai prie Lietavos, nei pelkėtame jos baseine nėra jokio piliakalnio, kurį galima būtų susieti su menamos „Lietavos žemės“ istorijos pradžia.
Jonas Kęsgaila

Biografija

Kilęs iš pirmųjų Lietuvos didikų Kęsgailų giminės. Tėvas Mykolas Kęsgaila Valimantaitis, motina greičiausiai Elena, Rėkučio iš Medininkų duktė. Brolis Mykolas Kęsgaila, sūnus Stanislovas Jonavičius Kęsgaila.

Valstybės tarnyba

1440 m. su tėvu dalyvavo derybose dėl Kazimiero kandidatūros į Lietuvos Didžiojo kunigaikščio sostą. Po tėvo mirties 1451–1485 m. Žemaitijos seniūnas. 1454–1466 m. per Trylikametį karą jo nurodymu žemaičiai saugojo kelius tarp Livonijos ir Prūsijos, 1455 m. buvo užėmę Klaipėdą. 1477–1478 m. Trakų kaštelionas, 1478–1484 m. Vilniaus kaštelionas.
Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Kazimieras Jogailaitis 1465 m. balandžio 16 d. Gardine surašytu raštu dovanojo tris dvarus Žemaitijoje. Vienas iš jų – Pašakarnių dvaras.
Vilijandas Bagdonavičius

Biografija

1972 m. VU baigė matematikos studijas. Nuo 1972 m. iki 1975 m. TSRS mokslų akademijos Matematikos instituto aspirantas. 1998 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Nuo 1972 m. VU Taikomosios matematikos katedros dėstytojas, nuo 1975 m. iki 1981 m. katedros asistentas, nuo 1981 m. iki 1985 m. vyr. dėstytojas, nuo 1985 m. iki 1992 m. docentas, 1992–2001 m. Matematinės statistikos katedros docentas, nuo 2001 m. profesorius. Nuo 1994 m. Bordo universiteto (Prancūzija) profesorius, nuo 2008 m. Lietuvos mokslų akademijos narys-ekspertas, nuo 2011 m. tikrasis narys.

Mokslinė veikla

Paskelbė per 130 teorinių ir taikomųjų darbų iš patikimumo teorijos, išgyvenamumo analizės ir matematinės statistikos. Vienas matematinės pagreitintųjų bandymų teorijos kūrėjų.
Arvydas Malonaitis

Biografija

1976 m. baigė Griškabūdžio vidurinę mokyklą, 1981 m. Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos fakultete įgijo istorijos ir visuomenės mokslų dėstytojo specialybę. 2000 m. apgynė daktaro disertaciją „Siauraašmeniai pentiniai kirviai Lietuvoje (tipologija ir ergonomika)“.
1981–1985 m. Vilniaus rajono Trakų Vokės aštuonmetės mokyklos, 1985–1991 m. Vilniaus 23-ios vidurinės mokyklos mokytojas. Nuo 1991 m. Vilniaus pedagoginio universiteto Baltų proistorės katedros asistentas, nuo 2003 m. docentas, katedros vedėjas.
Lietuvos archeologijos draugijos narys.
Lazarevo jūra

Lazarevo jūra – pakraštinė jūra Antarktyje, pietų Atlanto vandenyne, palei Antarktidos krantus tarp 0 ir 14° r. il. Skalauja Karalienės Modos žemę. Plotas 929 000 km². Vyraujantis gylis – virš 3000 m, o giliausia vieta – virš 4500 m. Didžiąją metų dalį padengta dreifuojančiais ledais, gausu ledkalnių. Vasaros pabaigoje ir rudenį dreifuojantys ledai išlieka tik palei pakrantę.
Lazerevo jūra išskirta 1962 m. tarybinės ekspedicijos. Pavadinta vieno iš Antarktidos atradėjų Michailo Lazarevo garbei.
Deltuvos mūšis

Įamžinimas

1998 m. pastatytas Prancūzijos ir Rusijos vėliavų spalvomis išmargintas obeliskas (projekto autorius G. Karvelis), žymintis šio mūšio vietą. Tais pačiais metais įvyko ir pirmasis teatralizuotas Deltuvos mūšis, kuris vėliau tapo tradiciniu.
Zdoniškė

Istorija

Kaimas susidarė išparceliavus Zdoniškės dvarą. LTSR laikais – Pavandenės tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė. Veikė pradinė mokykla.
Nugaros smegenys

Stuburo smegenys (lot. medulla spinalis) – centrinės nervų sistemos dalis, esanti stuburo kanale. Stuburo smegenys tęsiasi 40-45 cm nuo galvos smegenų iki juosmens srities. Tai suspausto vamzdelio pavidalo darinys, kuris ties kaklu ir juosmeniu yra sustorėjęs. Nugaros smegenys sudarytos iš pilkosios medžiagos, kurią juosia baltoji medžiaga.
Stuburo smegenys gali būti sužalojamos dėl stuburo sutrenkimo, išnirus ar lūžus jo slanksteliams. Žemiau sužalotos stuburo smegenų vietos sutrinka jutimas, atsiranda kiti funkciniai pakitimai, kaip šlapimo ir išmatų susilaikymas, dubens organų funkcijos sutrikimas ir kt. Po nesunkių sužalojimų nugaros smegenys gali atsigauti ir vėl normaliai funkcionuoti. Po rimtesnių traumų susidaro nugaros smegenų ir jų dangalų hematomos, sutrinka audinių mityba, išsivysto kvėpavimo organų, šlapimo pūslės ir kt. organų funkcinis nepakankamumas. Po tokių traumų susidaro pažeidimo židiniai ir nervinis audinys nebeatsistato. Pats pavojingiausias sužalojimas yra stuburo smegenų nutraukimas. Po tokios traumos nugaros smegenys neatsistato ir nustoja funkcionuoti.

Pilkoji medžiaga

Pilkoji medžiaga skersiniame nugaros smegenų pjūvyje yra drugelio formos ir yra apsupta baltąja medžiaga. Pilkojoje medžiagoje skiriami dorsalinis (užpakalinis) ir ventralinis (priekinis) ragai. Išilgai smegenų jie formuoja priekinį ir užpakalinį stulpus. Tarp šių dviejų ragų yra įsiterpęs lateralinis ragas.

Baltoji medžiaga

Baltoji medžiaga skirstoma į užpakalinį, lateralinį ir priekinį stulpelius. Užpakalinis stulpelis yra baltosios medžiagos dalis nuo užpakalinės viduriniosios vagos iki užpakalinio rago, lateralinis - nuo užpakalinio rago iki priekinio rago šaknies, o priekinis - nuo priekinio rago iki priekinio viduriniojo smegenų plyšio.
Joniškio žemės ūkio mokykla

Apie mokyklą

Mokykla istoriją skaičiuoja nuo 1987 m., kai pirmuosius 220 moksleivių priėmė naujai pastatyta Vidurinė profesinė technikos mokykla nr.99 . Vėliau mokyklos pavadinimas keitėsi 4 kartus. Nuo pat pirmųjų mokslo metų mokyklai vadovauja edukologijos magistras Liudas Jonaitis.
Mokykla tapusi viena gražiausių vietų Joniškyje. Mokykloje veikia mažoji paveikslų galerija, kurioje ekspozicija nuolat atnaujinama. Mokykloje kasmet organizuojami medžio skulptorių plenerai. Veikia biblioteka-informacinis centras su skaitykla, bendrabutis, mokomosios dirbtuvės su technikos remonto sale, garažai, degalinė, valgykla, sporto aikštynas, mokomoji ferma-laboratorija, autodromas vairuotojų mokymui, Gruzdžiuose pastatytas modernus profesinio technikos mokymo centras, kuris buvo finansuojamas iš Europos Sąjungos lėšų. Įrengtos 3 kompiuterių klasės, vaizdo konferencijų salė, užmiestyje yra 86 ha mokomasis ūkis. Geriausiems studentams ir moksleiviams sudaroma galimybė pasimokyti bei gamybinę praktiką atlikti užsienio šalyse.
2012 m. mokyklą baigė 23-ioji absolventų laida. Pagrindinio profesinio mokymo diplomai įteikti 164 moksleiviams, tarp jų įteiktas ir 3000-tasis profesinio mokymo diplomas nuo mokyklos gyvavimo pradžios.
Juozapas Bilevičius

Biografija

Kilęs iš Žemaičių bajorų Bilevičių giminės. Tėvas Motiejus Bilevičius, motina LDK raštininko Lopacinskio duktė. Jo duktė Uršulė Bilevičiūtė ištekėjo už J. Pilsudskio ir dalis Bilevičių dvarų perėjo Pilsudskiams.
1766 m. pilininkas, nuo 1789 m. Žemaitijos vaiskis. Išrinktas Žemaitijos civiliniu kariniu komisaru, 1792 m. dalyvavo Targovicos bajorų konfederacijoje, 1793 m. delegatas į Gardino seimą. Nuo 1795 m. Raseinių teisėjas, nuo 1800 m. – Raseinių pavieto pakamaris, nuo 1811 m. – Raseinių maršalkos pavaduotojas. 1812 m. rugpjūčio 15 d. išrinktas Raseinių atstovu į Generalinę konfederaciją, vėliau Raseinių bajorijos maršalka.
Daiva Čepelienė

Biografija

Mokėsi tuometinėje Vlado Rekašiaus vidurinėje mokykloje. Lankė lengvosios atletikos treniruotes pas trenerę Adelę Gaškienę, dalyvaudavo tarpmokyklinėse krepšinio varžybose. Krepšinį mokė žaisti fizinio lavinimo mokytoja Regina Baltrūnienė. Sovietiniais laikais Kupiškyje po gegužės 1-osios demonstracijos vykdavo dviračių lenktynės. 1983 m. ir ji nutarė jose palenktyniauti. Pasisekė aplenkti visus varžovus - ir mergaites, ir berniukus bei iškovoti pirmąjį medalį. Pamačiusi jos rezultatus trenerė A. Gaškienė pasiūlė stoti į sporto mokyklos dviračių sektorių. Tais pačiais metais ji ir išvyko mokytis į Panevėžio sporto mokyklą.
Lekėčių mokykla-daugiafunkcis centras

Istorija

Lekėčių vidurinės mokyklos įkūrimo metais laikomi 1823 m., kai dvarininkas Dambravičius savo dvaro rūmuose Lekėčiuose atidarė mokyklą. Mokytoją samdė jis pats. Už mokslą mokykloje reikėjo atlikti tam tikrus patarnavimus dvarui, duoti maisto produktų mokinių išlaikymui. Dėstomoji kalba tuo metu buvo lenkų.
Dvarą nupirkus kitiems dvarininkams, apie 1858 m. mokykla uždaryta. Kai dvaras atiteko dvarininkui Jakubovskiui, jis 1874 m. vėl atidarė mokyklą savo namuose. Dėstė pats Jakubovskis, o algą jam mokėjo valstybė. Dėstoma buvo rusų kalba. 1882 m. Jakubovskis iš Lekėčių išvyko, o mokykla persikėlė į Mikytų kaimą, nors mokyklos pavadinimas liko toks pat: Lekečaiskoje gminoje učilišče. 1901 m. mokykla vėl grįžo į Lekėčius ir įsikūrė špitolės patalpose. Dėl neaiškių priežasčių 1906 m. mokykla perkeliama į gretimą kaimą, vadinamą Paryžiumi. 1911 m. mokykla vėl grįžta atgal į Lekėčius, į tas pačias špitolės patalpas, kurias užleidžia vietinis klebonas.
1915 m. vokiečių okupacinė valdžia mokyklą vėl iškėlė į Paryžių. Ir tik 1923 m. vietiniai gyventojai surinko pinigus mokyklos statybai pačiame miestelyje. Statybose dirbo vietiniai meistrai. Mokykla naujuose pastatuose dirbo iki pat 1979 m., vėliau persikėlė į sovietmečiu pastatytą naują pastatą.
1945 m. Lekėčiuose atidaryta progimnazija, kurioje veikė 1-4 klasės. Pradinėje mokykloje dirbo 3 mokytojai, progimnazijoje – 6. 1949 m. pradinė mokykla ir progimnazija sujungtos į septynmetę moyklą. Tuo metu mokėsi 261 mokinys. Nuo 1955 m. mokykla tapo vidurine. 1957 m. mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida. 2013 m. rugsėjo 1 d. Lekėčių vidurinė mokykla reorganizuota į pagrindinę.
Zigopetalas

Priežiūra

Šie augalai auginami giliuose vazonuose, nes jų šaknų sistema labai vešli. Jie tinka vidutinio dydžio medžio žievės gabaliukai, 20% perlito ir turėtų būti persodinami kas 2-3 metai pavasarį. Jiems patinka šiek tiek rūgštokas substratas. Cimbidiams skirtas substratas puikiai tiks ir zigopetalams.
Zigopetalams reikalingas 50-60% drėgmė. Saulėta, bet nuo tiesioginės saulės šviesos apsaugota vieta. Lapai dažniausiai būna gelsvai žali jei augalas gauna pakankamai šviesos. Tačiau jiems reikia mažiau šviesos nei cimbidžiams. O jei šviesos gauna per daug- jų lapai pagelsta ir nudega. Augalai taip pat nekraus žiedų jei negaus pakankamai šviesos. Tamsiai žali lapai rodo, jog augalas negauna pakankamai šviesos. Senų lapų galiukai dažniausiai paruduoja- tai yra visiškai normalu.
Šios orchidėjos gali pakęsti ir 40°C karštį jei yra sudarytos pakankamos drėgmės sąlygos. Optimali temperatūra, kurioje auginamas zigopetalas yra 21-26°C dienos metu ir 6-8°C nakties metu. Kai kurie augintojai teigia, jog jie gali ištverti ir temperatūrą netolimą nuliui. Tačiau esant itin dideliam karščiui- augalas gali numesti žiedų pumpurus. O toks dienos temperatūrų skirtumas yra būtinas, kad augalas galėtų krauti žiedus ir žydėti. Esant pastoviai temperatūrai augalas paprasčiausiai nežydės.
Kapsidė

Kapsidė – viruso viriono baltyminis apvalkalas. Apvalkalą sudaro kapsomerai – morfologiškai stebimos apvalkalo sudėtinės dalys. Kapsomerą sudaro vienas ar kartais keli baltymai, vadinami protomerais. Kapsidžių viduje būna virusų chromosomos.
Kapsidės klasifikuojamos pagal jų sandarą. Dauguma virusų turi įvijos lazdelės (cilindro) arba ikosaedro formą. Kai kurių virusų, pvz., bakteriofagų, kapsidės gerokai sudėtingesnės. Kapsidės paviršių sudarančios plokštumėlės gali būti sudarytos iš vieno ar kelių baltymų. Pvz., snukio ir nagų ligos viruso kapsidės plokštumėlę sudaro trys kapsomerai (ikosaedras turi 20 plokštumėlių, kiekvienoje po 3 kapsomerus, tad kapsidę viso sudaro 60 kapsomerų), o kapsomerą sudaro keturios baltymų molekulės (žymimos nuo VP-1 iki VP-4).
Kai kurių virusų virionai yra apgobti dar ir lipidiniu sluoksniu (angl. viral envelope). Šią lipidinę membraną virionas paima iš ląstelės šeimininkės, kurioje susidarė. Tai gali būti plazmalemos, branduolio apvalkalo ar goldžio membranos dalis.
Ląstelės valdymą perėmęs virusas pagal savo genus ne tik pridaugina savo chromosomų, bet ir ima sintetinti (naudodamas ląstelės baltymų sintezės sistemą) kapsidės baltymus. Kapsidės baltymai susimontuoja į kapsidę. Kai kurių virusų kapsidžių vienoje viršūnėje susidaro „portalas“, pro kur į kapsidės vidų patenka viruso chromosoma (DNR ar RNR molekulės). Pvz., buvo elektronmikroskopiškai ištirta herpeso viruso kapsidės portalo baltyminė sandara.
Kapsidės baltymų specifiškumas panaudojamas kuriant vakcinas.
Mike (Grand Theft Auto)

Mike yra pagrindinis Grand Theft Auto Advance žaidimo veikėjas.
Pabradės Ryto gimnazija

Istorija

Po Antrojo pasaulinio karo Pabradėje veikė mokykla, kurioje buvo rusų ir lenkų kalba dėstomos klasės. 10–15 km spinduliu buvo tik lenkų kalba dėstomos klasės. Ilgainiui beveik visose buvo mokoma tik rusų kalba. Lietuviai turėjo savo vaikus leisti į rusų ar lenkų kalba dėstomas klases, nes ilgą laiką lietuviškos mokyklos nebuvo. Tik 1954 m. prie Pabradės vidurinės mokyklos, kurioje buvo dėstoma rusų kalba, įsteigtas skyrius lietuvių dėstomąja kalba. I–IV klasėje pradėjo mokytis 12 mokinių. Vaikai mokėsi gyvenamojo namo kambaryje Vilniaus g. Nr.1. Pastatas neišliko, sudegė. Dabar jo vietoje skverelis. Pirmoji mokytoja buvo P. Peleckienė. 1956 m. rugsėjo 1 d. jau susirinko 26 mokiniai. Į pirmą klasę atėjo net 9 mokiniai. Vaikus mokė Bronė Supiejeva.
1957 m. Pabradės rajono tarybos vykdomojo komiteto pirmininko Kazimiero Ignatavičiaus ir švietimo skyriaus vedėjo Broniaus Pociaus rūpesčiu atidaryta septynmetė mokykla. Direktorė buvo paskirta Marcelė Pociuvienė, vėliau daug metų dirbusi direktoriaus pavaduotoja. V–VII klasėse mokėsi po 3 mokinius, I–IV klasėse – 37 mokiniai. 1958 m. rugsėjo 1 d. atidarytos dar dvi klasės – VIII ir IX. Vėl teko kviestis mokinių. Moksleivių skaičius išaugo iki 111. Mokyklai buvo paskirti du pastatai Vilniaus gatvėje, kuriuose buvo 4 klasės.
1959 m. reorganizuota į vidurinę septynmetė mokykla pavadinama Pabradės 2-ąja vidurine mokykla. Tuo metu mokėsi 135 mokiniai, buvo 10 klasių. Mokykla gavo naują medinį pastatą, statytą septynmetei mokyklai, dar keletą mažesnių kambarių, platus koridorius pirmaisiais metais atstojo ir aktų, ir sporto sales. 1964 m. mokyklai priskiriami dar du pastatai Pašto g. Nr. 8 ir 17. Darbo sąlygos žymiai pagerėjo.
Mokyklos direktoriaus Alfonso Vaitkevičiaus ir tėvų komiteto pirmininko Kęstučio Marcinkevičiaus pastangomis pradedama mokyklos priestato, faktiškai naujos mokyklos statyba Upės g. 19. 1974 m. sausio 19 d. įvyko iškilmingas naujojo pastato atidarymas. Direktoriaus P. Čereškevičiaus iniciatyva prasidėjus Atgimimui gaivinama tautinės mokyklos tradicija. 1990 m. mokyklai suteiktas „Ryto“ vardas. Prie mokyklos pastatyti medžio drožėjo J. Jakšto stogastulpiai. Nuo mokyklos įsikūrimo pradžios didelis dėmesys skiriamas kraštotyrinei, meninei, sportinei veiklai, moksleivių pilietiškumo ugdymui.
1995/1996 m. m. mokėsi 430, 1996/1997 m. m. – 464 mokiniai. 2002 m. pradėta ruošti statybvietė pradinių klasių korpusui. 2003 m. rugsėjo 1 d. mokyklos bendruomenė džiaugėsi nauju pastatu, kuriame naujuosius mokslo metus pradėjo ne tik pradinukai, bet ir penktokai. 2005 m. rugsėjo 1 d. atidarytas antrasis korpusas. 2008 m. vidurinė mokykla tapo gimnazija.
Karlovas

Istorija

Dabartinio miesto teritorijoje buvo viduramžių tvirtovė, vadinta Kopsis (senovės graikų kalba Κωψίς arba Κόψη). XIX a. buvo svarbus kultūros bei revoliucinės veiklos centras. Nuo 1953 iki 1962 m., vadintas Levskigrad.
Varvarinas

Istorija

1882 m. karaliaus Michailo Obrinovičiaus įsaku kaimui suteiktas gyvenvietės statusas. Nuo to laiko kaimas išaugo ir tapo miestu.
1866 m. čia gyveno 951 žmogus, 1948 m. – 1090, o 1991 m. – 2306.

NATO bombardavimas

Kosovo karo XX amžiuje metu miesto teritorija, nors ir buvusi atokiau nuo pasienio, tapo karinio konflikto zona. 1999 m. gegužės 30 d., kiek po 1 val. dienos, virš Didžiąją Moravą kertančio tilto bombarduodami praskriejo vienas ar du NATO F-16 Fighting Falcon naikintuvai. Ant tilto buvo susirinkę minios žmonių, šventusių stačiatikių šventę.
Kadangi miestas buvo sąlyginai toli nuo konflikto epicentro Kosovo (apytiksliai 200 km), o senstelėjęs ir siauras tiltas nebuvo laikomas svarbiu, čia nebuvo imtasi jokių priemonių apsisaugoti nuo antskrydžių. Incidento metu žuvo 10 civilių, dar 17 buvo sužeisti. Viso nuvilnijo dvi bombardavimo bangos. Didesnis nukentėjusiųjų skaičius pasireiškė antrosios bangos metu, kuomet žmonės suskubo gelbėti sužeistuosius po pirmosios atakos bangos. Kai kurie išgyvenusieji liko visam laikui paralyžiuoti.
Iki šiol NATO atsisakė atskleisti išsamesnę informaciją apie antskrydį, ypač apie atakoje dalyvavusių naikintuvų kilmę. 1999 m. gegužės 31 d. NATO atstovo Jamie Shea paskelbtame viešame pareiškime Varvarino tiltas buvo pripažintas teisėtu kariniu taikiniu. Nuo to laiko NATO nepateikė jokių paaiškinimų ar kitų pareiškimų.
Šis incidentas paskatino pateikti ieškinį Vokietijos vyriausybei (vienai iš konflikte dalyvavusių NATO šalių). Byloje buvo nutarta ieškovų iš Serbijos nenaudai, tačiau šie bylą apskundė Vokietijos Aukščiausiajam Teismui.
Blarnio pilis

Blarnio pilis (air. Caisleán An Bhlárna) yra Airijoje, Blarnio kaime (An Bhlárna), 9 km į šiaurę nuo Korko. Pirmoji medinė pilis Blarnyje pastatyta X a., tačiau 1210 m. ji perstatyta į mūrinę. Po sugriovimo Mansterio karalius Dermot McCarthy perstatė pilį į šeimos rezidenciją.
Šiuo metu ji yra viena dažniausiai turistų lankomų vietų Airijoje, čia yra turistų pamėgtas Blarnio akmuo.
Zigmantas Jaruntovskis

Biografija

Motina jo buvo Kristina Sabina Druškevič, Stanislovo Zigmanto Druškevičiaus duktė, o jo tėvu buvo Pernu stalininkas ir Sanoko kaštelionas (1712) Adomas Vladislovas Jaruntovskis (m. 1712).

Šeima

Vedė Konstanciją Stadnicką ir turėjo dukrterį Aną taip pat sūnų Jokūbą.
Profesionalas (2004 filmas)

Kūrimo istorija

Kurti filmą nutarė penki keturiolikmečiai dailės mokyklos plenero Kaltanėnuose metu ir taip per tris dienas gimė groteskiškas banaliausiu scenarijumi paremtas veiksmo filmas, kuriame balansuojama ant nepasisekusio rimto filmo ir sėkmingos parodijos ribos. „Profesionalas“ buvo neoficialios nepriklausomos kino kompanijos „Igniron Cinema“ – „Praktika Films“ pradžia. Filmo antroji dalis „Profesionalas. Antrasis kraujas“ sukurta 2006 metais.
Augis Kepežinskas

Augis Kepežinskas (g. 1948 m. gegužės 27 d. Kaune) – Lietuvos scenografas, kino dailininkas.

Biografija

Brolis Rimvydas Kepežinskas. 1973 m. baigė Lietuvos dailės institutą, dirba Lietuvos televizijoje. Sukūrė scenovaizdžių ir kostiumų teatro spektakliams, muzikiniams ir vaidybiniams televizijos filmams. Dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, individuali paroda surengta Vilniuje 1998 m.
Pervalkai

Istorija

1554 m. minima Pervalkų vaitija.
Adiklis

Adiklis – archeologinis radinys, plokščias platus vyžų, tinklų, krepšių, virvių, diržų pynimo įrankis, archeologinių tyrimų metu randamas įkapėse.
Adiklius paprastai gamindavo iš 10–20 cm ilgio vamzdinio kaulo su sąnariu galvutei – rankenai, galą nusmailindavo. Galvutėje yra natūrali arba gręžta skylutė virvelei įverti. Lietuvoje rasta 3 tūkstantmečio pr. m. e. Kretuono gyvenvietėse ir kapinynę. Rytų Lietuvos pilkapiuose adikliai sudaro gausiausią 1 tūkstantmečio pr. m. e. kaulo dirbinių grupę; Narkūnuose (Norkūnų piliakalniai ir kapinynas) rasti 57 adikliai. Yra puoštų geometriniu arba antropomorfiniu ornamentu. Mažai pakitusių adiklių randama 1-2 tūkstantmečio archeologijos paminkluose Nemenčinėje, Kernavėje, Vilniuje. Adikliai naudoti iki XX a. pradžios.
Eva Angelina

Biografija

Gimė šeimoje, turinčioje kubietiškų, kiniškų, airiškų ir angliškų šaknų. Ji teigia, kad gyveno labai pasiturinčiai, bet viskas pasikeitė, kai jai sukako 13 metų, nes šeimai teko iškęsti didelius sunkumus. Nuo mažumės ji norėjo filmuotis suaugusiųjų filmuose.
Būdama 14 metų, nežinant tėvams, naudodama jų kamerą, pradėjo filmuoti asmeninę pornografiją. E. Andželina į pornografijos pramonę pateko perskaičiusi reklamą laikraštyje. Pirmoji scena, kurią jai teko suvaidinti buvo seriale „Šeino pasaulis“. Išskirtiniu Evos Andželinos bruožu tapo akiniai, kuriuos ji užsideda besifilmuodama. Filmų žanrai, kuriuose ji filmuojasi: oralinis, analinis, grupinis seksas, ejakuliacija ant veido.
2008 m. sausį, „Evil Angel“ studija išleido filmą, skirtą aktorei – „E For Eva“ (režisierius – Džonis Darko). Šiame filme E. Angelina nusifilmavo analinio sekso, dvigubo įsiskverbimo ir bukkake scenose.
2007 m. gruodį E. Andželina ištekėjo už pornografijos aktoriaus Denio Mauntaino. 2008 m. gruodžio 9 d. jie susilaukė dukros Silvijos.
2013 m. duomenimis, aktorė nusifilmavo 508 pornografiniuose filmuose.
Valdas Baronas

Biografija

1983 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas. UAB „Agrojavai“ sandėlio vedėjas.
Nuo 1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narys. 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Vanda, vaikai Laurynas, Justinas, Žygimantas.