google/wiki40b huggingface dataset:
Drobė

Drobė – dvinytis drobinio pynimo audinys iš ilgo linų pluošto arba pašukinių verpalų. Yra ir puslininė (medvilninė ir lininė) drobė, tik ji prastesnė.

Klasifikacija

Pagal apdailą skiriama nebalinta, pusbaltė, dažyta ir marginta drobė.
Nebalinta (žalia), balinta ir dažyta bei marginta plona drobė tinka siūti vasariniams drabužiams. Iš jos siuvamos suknelės, kostiumėliai, vyriški marškiniai.
Balinta, storesnių lininių verpalų drobė skirta paklodėms, pašukinių verpalų drobė – portjeroms, takeliams, čiužiniams, palapinėms, vasarinės avalynės viršui.
Vertingiausia yra plonų siūlų tanki drobė. Siuviniai iš drobės stiprūs, gerai sugeria drėgmę, higieniški, laidūs šilumai, dailūs ir lengvai skalbiami, tačiau glamžūs ir sunkiai drapiruojami.
Pagal gamybos būdą drobė būna namų darbo ir pramoninė.

Istorija

Seniausi paprasto ar drobinio pynimo audeklo radiniai yra iš neolito laikotarpio. Artimuosiuose Rytuose rasta linų pluošto, datuojamo 7160–6150 m. iki m. e., Europoje, prie dab. Šveicarijos ežerų – apie 4000–2000 m. iki m. e. Linai t. p. plito vidurinėje ir pietinėje Europos dalyje. Iki 1800 m. Vidurio ir Rytų Europoje drobė kaimuose austa palyginti mažai, labiau plito profesionalių amatininkų dirbiniai. XIX a. Vidurio ir Rytų Europoje audimo amatas išpopuliarėjo.

Lietuvoje

Lietuvoje drobė austa jau I–IV a. Viduramžiais Lietuvos drobė buvo žinoma ir kitose Europos šalyse. XVIII a. Lietuvos dvarų profesionalūs audėjai (atkočiai) audė labai ploną, vadinamąją atkočinę drobę. Veikė Antano Tyzenhauzo manufaktūra Šiauliuose, XIX a. Oginskių – Strėvininkuose (netoli Aukštadvario), Zubovų – Joniškyje, K. Dombrovičiaus – Vilkijoje ir kitos. XVIII a. pab. – XIX a. pr. dėl atsilikusių technologijų lietuviška drobė neišlaikė konkurencijos su kitų Europos šalių audiniais.
Iki XIX a. pab. iš atkočinės drobės buvo siuvami nuometai, staltiesės, drobulės. Moterys daugiau drobės pradėjo austi po baudžiavos panaikinimo. Jos audė drobes marškiniams, patalynei, rankšluosčiams. Merginos nuo mažumės ausdavo pačios. Drobė buvo dovanojama dažniausiai per šeimos šventes (krikštynos, vestuvės). Per vestuves jaunoji dalydavo drobės stuomenis, tikėdamasi turtingo ir gero gyvenimo. Kraičio drobės rietimų skaičius rodė jaunamartės turtinę padėtį, drobės grožis – nagingumą. XX a. 3–4 dešimtmetyje Lietuva buvo stambi linų pluošto gamintoja Europoje, antra vieta po Lenkijos.
Pramoniniu būdu drobes audė bendrovės „Siūlas“ (Biržai) ir Kučinskis-Pabedinskai (Plungė). XX a. pab. – XXI a. pr. daugiausia drobę audė bendrovės „Linas“ (Panevėžys) ir „Linų audiniai“ (Plungė).
Holivudas

Holivudas (Hollywood) yra Los Andželo (JAV) rajonas. Holivudas yra žinomas kaip kino studijų ir žvaigždžių centras. Holivudas neturi savo oficialios valdžios, tačiau yra „neapmokamas meras“, nes jis dalyvauja įvairiose ceremonijose. Džonis Grantas (Johnny Grant) buvo meras nuo 1980 iki 2008 m. sausio 9 d., tai yra iki savo mirties. Niekas jo nepakeitė.
1870 m. Holivudas sudarė mažą bendruomenę ir 1903 m. buvo įtrauktas kaip savivaldybė. 1910 m. rajonas oficialiai tapo Los Andželo miestu. Jame ėmė kurtis įžymioji filmų kūrimo industrija, išgarsėjusi visame pasaulyje.
Vilka

Istorija

Vilka (Wilke) minima XIV a. kryžiuočių kelių aprašymuose. Upėvardis kilo nuo gyvūno pavadinimo vilkas, vilkė.
Beižionių mokykla-daugiafunkcis centras

Istorija

1903 m. įsteigta pradžios mokykla, 1949–2002 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 2002 m. Beižionių pagrindinė mokykla.
Venesuelos įlanka

Venesuelos įlanka (isp. Golfo de Venezuela) arba Marakaibo įlanka (Golfo de Maracaibo) – Karibų jūros dalis, įsiterpianti į šiaurės vakarų Venesuelą. Rytuose nuo jūros skiria Paraguanos pusiasalis, vakaruose – La Guachiros pusiasalis (Kolumbija). Ilgis 231 km, plotis ties įėjimu 98 km. Gylis 18-71 m. Pietuose 6,5-22 km pločio sąsiauriu jungiasi su Marakaibo ežeru. Naftos gavyba. Prie įlankos yra Punto Ficho uostamiestis.
Venesuelos įlanką 1499 m. atrado Alonso de Ochedos ekspedicija.
La Pampos provincija

Geografija

Provincija išsidėsčiusi pampų regione. Didžioji paviršiaus dalis – plokščia lyguma. Vakaruose kalnai iki 1120 m (Cerro Negro). Būdinga stepių augalija. Klimatas vidutinių platumų; žemyninis. Vidutinis metinis kritulių kiekis 500 mm. Šiaurės rytinė dalis – drėgniausia, einant į vakarus sausėja. Pietiniu provincijos pakraščiu teka Kolorado upė, o per provinciją – Saladas. Dėl sauso klimato upių tinklas retas. Gausu ežerų (Blanca Grande, La Amarga, Urre Lauquen), kurių dauguma druskingi, ir druskos ežerų (Colorada Grande, Los Chanchos, Gran Salitral, Salitral de la Pera). Ant Kolorado upės yra Casa de Piedra tvenkinys. Lihuél Calel nacionalinis parkas ir Parque Luro gamtos rezervatas.

Ekonomika

Svarbiausia provincijos ūkio šaka – gyvulininkystė. Auginami galvijai (3,6 mln. vnt.), avys (202,4 tūkst.), ožkos (140,5 tūkst.), kiaulės (64,1 tūkst.). Derlingesnėse šiaurės vakarų žemėse auginami kviečiai (10 % šalies produkcijos), saulėgrąžos (13 % šalies produkcijos), kukurūzai, liucerna, miežiai. Vystoma maisto pramonė ir druskos gavyba.
Lietuvos futbolo varžybos 1945 m.

Klaipėdos zona

Varžybos neįvyko, nugalėtojas Sodyba Klaipėda į finalinį turnyrą pateko be kovos.

Panevėžio zona

Varžybos neįvyko, nugalėtojas MSK Panevėžys į finalinį turnyrą pateko be kovos.

Tauragės zona

Varžybos neįvyko, nugalėtojas Tauras Tauragė į finalinį turnyrą pateko be kovos.

Telšių zona

Varžybos neįvyko, nugalėtojas Džiugas Telšiai į finalinį turnyrą pateko be kovos.
Ramongaliai

Istorija

Kaimas minimas Vabalninko bažnyčios krikšto archyvuose nuo 1640 metų. 1909 m. kaimas išsiskirstė į vienkiemius.
Aušra Stasiūnaitė-Čepulkauskienė

Biografija

Į didįjį vokalo meną atėjo sekdama savo tėvo, žymaus lietuvių baritono Jono Stasiūno pėdomis.
1976 m. su pagyrimu baigė LSSR konservatoriją (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija), Salomėjos Vaidžiunaitės vokalo klasę. Tais pačiais metais debiutavo LSSR operos ir baleto teatre Zybelio vaidmeniu Šarlio Guno operoje „Faustas“. 1976–1977 m. stažavo Milano La Scala teatre (mokėsi pas prof. A. Campogagliani, R. Pastorino, A. Beltrammi). 1992 m. tobulinosi Mozarteumo (Austrija) vasaros muzikos akademijoje Zalcburge (pas prof. H. Ludwig). Operos ir baleto teatre solistė dainavo 26 metus (iki 2002 m.).
Nuo 1980 m. dėsto LSSR konservatorijoje (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija) kamerinį ir solinį dainavimą; nuo 1997 m. yra šios akademijos docentė. 1993–1994 m. dėstė Lotynų Amerikos dainavimo akademijoje „Carmen Teresa de Hurtado“ Karakase (Venesuela).
A. Stasiūnaitė ištekėjusi už Vilniaus Gedimino technikos universiteto docento Algimanto Čepulkausko, turi dvi dukras – Ievą ir Mildą.

Kūryba

Dar studijuodama LSSR konservatorijoje, 1975 m. tapo VI-ojo tarptautinio Michailo Glinkos vokalistų konkurso I premijos laureate (Gruzija). 1976 m. dainininkė laimėjo I vietą tarptautiniame Viotti konkurse (Italija).
Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre A. Stasiūnaitės sukurti vaidmenys: Rosina, Carmen, Eboli, Adalgisa, Emilia, Siebelis, Suzuki, Orlovskis, Olga, Marina Mnišek, Fiodoras, Stebuklingas arkliukas (J. Juozapaičio „Marių paukštė“), Lapė (J. Gaižausko „Buratinas“), Ana Regina (A. Bražinsko „Kristijonas“), Mirta (V. Klovos „Pilėnai“), Grafienė (B. Kutavičiaus „Lokys“) ir kt.
Solistė yra surengusi daug solinių koncertų, dainavo su Lietuvos, Latvijos, Čekijos, Rusijos, Norvegijos simfoniniais ir kameriniais orkestrais. Atliko G. F. Hendelio oratorijų Samson, Judas Maccabaeus, Messiah, W. A. Mocarto Requem, Missa brevis, „Karūnavimo mišių“, L. van Bethoveno IX simf-jos, Missa solemnis, G. Verdžio Requem, M. Theodorakio „Pavasario simfonijos“, E. Balsio, J. Juzeliūno oratorijų solo partijas.
Daininkė pirmoji atliko įvairių E. Balsio, J. Juzeliūno, V. Barkausko, J. Tamulionio, V. Jurgučio, V. Barkausko, E. Sausanavičiūtės kūrinių solo partijas.
A. Stasiūnaitė gastroliavo Austrijoje, Belgijoje, Čekijoje, Estijoje, Gruzijoje, Italijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Prancūzijoje, Rusijoje, Švedijoje, Ukrainoje, Venesueloje. 
2004 m. įkūrė vokalinį ansamblį „Inmezzo“. Propaguojančio klasikinio žanro meną Lietuvoje ansamblio repertuare – klasika ir jos interpretacijos, lietuvių autorių estradinės dainos, operų, operečių ir miuziklų fragmentai.
Bomi apskritis

Geografija

Rytiniu pakraščiu teka Sent Polo upė, vakariniu – Lofa. Telkšo Bomi ežeras.
Didesnės gyvenvietės: Tubmanburgas, Kle, Kpagbla, Bagvu, Amina, Suehnas, Mamaka.
Lačplėsio lova

Lačplėsio „lova“ (latv. Lāčplēša gulta), taip pat Perkūno strėlė, Pumpuro akmuo (Pērkona bulta, Pumpura akmens) – didžiausias akmuo Lielvardės savivaldybėje, Latvijoje. Pavadintas legendinio galiūno Lačplėsio vardu.
Riedulys yra netaisyklingos formos: 2,1 m aukščio, 4,8 m ilgio, 3,5 m pločio, jo perimetras 15 m, tūris 20 m³. Netoliese guli Lačplėsio „antklodė“ (Lāčplēša sega), minėto riedulio atskala: 1 m aukščio, 4,8 m ilgio ir 2,7 m pločio.

Istorija

Iki 1938 m. akmuo slūgsojojo Dauguvos aukštupyje ties Kegumo slenksčiais. 1938 m. perkeltas iš statomos Kegumo HE tvenkinio užliejamos zonos. Galiausiai 1976 m. jis atsidūrė Andrejaus Pumpuro (1841–1902), literatūrinio epo „Lačplėsis“ autoriaus, muziejaus teritorijoje Lielvardėje.
Sklerotis

Sklerotis – grybo kietos grybienos gniužulas, išsaugantis grybo gyvybingumą užėjus sausrai ar šalčiui, susidarius per dideliam drėgmės kiekiui.
Iš skleročio palankiomis sąlygomis išauga grybas. Dažnai skleročiai pasirenka vabzdžių lavonus, negyvus grybus ir kt. Skleročio biologinė paskirtis - išsaugoti ir pratęsti rūšies egzistavimą.
Kai kurių grybų, pvz., skalsiagrybių (Claviceps purpurea), ausūnių (Peziza badia), skylėtbudžių (Polyporus), plempių (Collybia) grybiena nepalankiomis sąlygomis sudaro skleročius.
Černobylitas

Černobylitas – technogeninis junginys, kristalinis cirkonio silikatas, kaip kietasis tirpalas turintis didelį (iki 10 %) urano kiekį. 
Jis buvo aptiktas Černobylio katastrofos metu reaktoriaus šerdyje susiformavusioje lavos pavidalo stiklinėje medžiagoje, susidariusioje lydantis 4-ojo branduolinio reaktoriaus šerdžiai. Černobylitas yra labai radioaktyvus dėl savo didelio urano kiekio ir užteršimo skilimo produktais.
Vakarų Folklandas

Vakarų Folklandas (angl. West Falkland), Gran Malvina (isp. Isla Gran Malvina) – antra pagal dydį Folklando (Malvinų) sala. Nuo Rytų Folklando atskirta Folklando sąsiauriu. Plotas 4532 km² (su aplinkinėmis salomis – 5413 km²). Salos paviršius kalvotas. Aukščiausia vieta – Adomo kalnas (700 m). Pagrindinės upės – Vara ir Šartrė. Vyrauja skurdi pievų augalija, viržynai.
Vakarų Folklande gyvena apie 200 gyventojų, įsikūrusių salos pakrantėse. Pagrindinė gyvenvietė – Port Hovardas (Puerto Mitrė). Verčiamasi daugiausia avių auginimu.
Stanislovas Potockis (1776)

Šeima

Pirmoji žmona – Jozefa Sologub (m. 1828), Lenkijos Seimo nario Jurgio Sologubo duktė, kurią jis vedė 1798 metais. Ji buvo jo sūnaus Leono Potockio (1799–1864), žinomo Lenkijos rašytojo, motina. Ta santuoka baigėsi skyrybomis. Antroji žmona (nuo 1815 m. vasario) Mariana (Marija Kazimirovna) Gurska (Gorska).
Indėnų rezervatas

Indėnų rezervatas – speciali JAV teritorija, kontroliuojama indėnų bendruomenės. Šalyje yra 310 rezervatų, tačiau ne kiekviena iš daugiau nei 550 pripažintų JAV indėnų bendruomenių turi rezervatus – dalis genčių turi kelis rezervatus, o kai kurios gentys neturi nė vieno. Bendras visų rezervatų plotas – 225 410 km², tai sudaro 2,3 % JAV teritorijos. Didžiausias yra navachų rezervatas, užimantis 64 700 km², tačiau yra ir nedidelių, nei 50 km² nesiekiančių teritorijų. Dauguma indėnų rezervatų yra šalies vakaruose: pietvakarių JAV dykumose, Uoliniuose kalnuose, Kanados pasienyje.
Indėnų rezervatai turi savivaldą – ten gyvenanti bendruomenė renka savo valdžios atstovus, reguliuoja mokesčius, leidžia įstatymus. Rezervatai juridiškai turi panašų statusą kaip ir JAV valstijos. Rezervatuose veikia federaliniai įstatymai ir bendruomenės įstatymai, o valstijos, kurioje yra rezervatas, teisė negalioja. Bendruomenės turi savo teisėsaugos institucijas. Dalyje rezervatų įstatymais įteisinti kazino, kuriais viliojami turistai.
Indėnų rezervatai pradėti steigti XIX a. pr. pasiekus susitarimą tarp JAV valdžios ir indėnų genčių. Rezervatais suteikta galimybė indėnams išlaikyti savivaldą ir išsaugoti tradicijas.
Alkos rinktinė

Alkos rinktinė – ginkluotas Lietuvos partizanų junginys, įkurtas 1945 m. spalio 29 d. Mažeikių apskrityje, priklausė Žemaičių apygardai. Pirmasis rinktinės vadas – Antanas Narmontas-Ivanauskas.
Ina Blužaitė

Ina Blužaitė (g. 1956 m. gegužės 7 d. Kėdainiai) – Lietuvos gydytoja kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija

Tėvai Aldona Blužienė ir Juozas Blužas. 1979 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1985 m. medicinos mokslų kandidatė, 1996 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
1979–1981 m. stažavo Kauno medicinos instituto Hospitalinės terapijos katedroje. Nuo 1981 m. KMI (1989–1998 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) Kardiologijos instituto bendradarbė, nuo 1995 m. docentė. St. Galeno kantono ligoninės (Šveicarija) gydytoja.
Europos kardiologų draugijos ir Tarptautinės kardiologų draugijos ir federacijos narė. 1996–1998 m. Lietuvos soroptimisčių sąjungos prezidentė.

Mokslinė veikla

Tiria pirmojo ir pakartotinio miokardo infarkto bei jo komplikacijų ypatumus, skilvelių vėlyvuosius potencialus, širdies veiklos dažnio variabilumą. Daugiau, kaip 100 mokslinių straipsnių autorė.
Rudasis gaisrasekis

Išvaizda

Suaugę vabalai pailgi, nuo 10 iki 27 mm, šiek tiek plokšti, rudos arba juosvai rudos spalvos. Galva trumpa, akys gana didelės, tamsios, padengtos plaukeliais. Antenų ilgis maždaug kaip pusė kūno ilgio.

Biologija

Lervos vystosi po džiūstančių ar nusilpusių pušų, rečiau eglių žieve, taip pat ir medienoje. Neretas ir sausuose rąstuose ar lentose. Vystosi nuo 2 iki 4 metų, priklausomai nuo medienos sausumo.
Suaugėliai gyvena iki 45 dienų. Skraido birželio - rugsėjo vakarais, skrenda į šviesą.

Paplitimas

Aptinkamas Europoje, Šiaurės Afrikoje, Azijoje, Šiaurės Amerikoje.
Lietuvoje dažnas spygliuočių miškuose, lentpjūvėse ar malkinėse.
1528 m. LDK gyventojų surašymas

1528 m. LDK gyventojų surašymas nebuvo tikrasis gyventojų surašymas dabartine prasme. Jo pagrindinis tikslas buvo surašyti žemės turinčius asmenis („žemininkus“), faktiškai dėl to turėjusius ir karinę prievolę. Todėl iš esmės tai buvo kariuomenės surašymas, inicijuotas LDK valdovo ir Lenkijos karaliaus Žygimanto Senojo. Dabartinėse Lietuvos valstybės teritorijose Lietuva tuomet turėjo 5730 raitelių (daugiausia – Kęsgailos, Radvilos, Goštautai ir Astikai). Pagal įvairius apytikslius skaičiavimus, tuo metu Lietuvoje galėjo gyventi apie 500 tūkst. žmonių.
Kensingtonas

Istorija

Mikmakai buvo pirmieji gyventojai. 
1862 m. miestas gavo dabartinį pavadinimą.
Absoliuti gyventojų dauguma yra europiečių kilmės.
Tėviškėlė (Čikaga)

Istorija

1951–1952 m. laikraščio „Dirva“ priedas, 1952–1956 m. – atskiras leidinys. Leido ir redagavo V. Vijeikis.
Bendradarbiavo Bernardas Brazdžionis (Vytė Nemunėlis), N. Butkienė, V. Frankienė, K. Grigaitytė, P. Imsrys, J. Jankus, G. Ivaškevičienė, J. Kreivėnas, D. Lipčiūtė, P. Survila, R. Šilėnaitė, J. Vaičelionis, D. Velička ir kt. Paskelbė Zigmo Gėlės, P. Mašioto, Ks. Sakalausko-Vanagėlio ir kt. kūrinių. Iliustravo Vlada Stančikaitė-Abraitienė, V. Vijeikis ir kt.
Lentvario Versmės gimnazija

Istorija

Lentvaryje mokykla įsteigta 1896 m. (Lentvario 1-osios vidurinės mokyklos istorija: 1896-1996, autorė Kristina Lukaševič)
Palemonas (legendinis asmuo)

Palemonas – Lietuvos metraščių legendinėje dalyje ir kt. istorijos šaltiniuose minimas legendinis Gediminaičių ir kt. ankstyvosios LDK valdovų pirmtakas bei protėvis, iki XIX a. I pusės daugelio lietuvių ir lenkų kildintas iš senovės Romos didikų. Pasak istoriko J. Tumelio, Palemono vardą Lietuvos metraščių platesniojo sąvado sudarytojai galėjo perimti iš romėnų istorikų raštų, kuriuose minimas kažkoks I a. pr. m. e. gyvenęs Palemonas (istorinis asmuo), iš Marko Antonijaus gavęs valdyti Ponto sritį Mažojoje Azijoje. Tuo tarpu pretekstą sukurti Palemono legendą minėto sąvado sudarytojams galėjo suteikti vienas iš lietuvių romėniškosios kilmės teorijos kūrėjų Janas Dlugošas, kuris savo „Lenkijos istorijose“ pateikė legendą apie dab. Vilniaus miesto vietoje kadaise neva apsistojusį nuo Cezario rūstybės iš Italijos pabėgusių Pompėjaus šalininkų būrį, bei Dlugošo amžininkas Pilypas Kalimachas, kuris apie 1480 m. veikale Kardinolo Zbignevo Olesnickio gyvenimas iškėlė lietuvių gališkosios kilmės hipotezę, – pasak šios hipotezės, lietuviai yra kilę iš senovės galų, kuriuos į būsimos Lietuvos teritoriją kažkurios keltų invazijos į Šiaurės Italiją laikotarpiu esą atvedė link „Šiaurės Okeano“ pajudėjusių galų kilčių vadas Lemonijus.
Lietuvos metraščiuose, XVI a. rašiusių lenkų istorikų veikaluose ir kai kuriuose kt. XVI-XVIII a. šaltiniuose įvairiais variantais pateikta Palemono legenda, kuri yra lietuvių romėniškosios kilmės teorijos sudėtinė dalis, susiformavo XV a. paskutiniaisiais dešimtmečiais ir XVI a. I pusėje bei viduryje; XVI a. viduryje lenkų istorikas Martynas Kromeris Lietuvos metraščių Palemoną pirmasis ėmė tapatinti su Pompėjaus bendražygiu Publijumi Libonu (istorinis asmuo; jį savo raštuose mini Liucijus Floras ir kt. romėnų istorikai).
Pasak dalies minėtų šaltinių, I a. pr. m. e. Romos Respublikoje vykstant pilietiniam karui, Pompėjaus laivyno vadas Publijus Libonas, kurį vėlesniais laikais Lietuvoje žmonės esą ėmė vadinti „Palemonu“, paliko tėvynę ir išvyko į šiaurę kartu su žmona, vaikais bei 500 Romos patricijų. Apiplaukę Europą, jie išlipo į krantą ties Nemuno žiotimis; toliau tie pabėgėliai esą plaukę Nemunu iki Dubysos, o ties pastarosios žiotimis, ant gražios ąžuolais apaugusios kalvos įkūrę pilį ar šventyklą.
Pasak Palemono legendos „metraštinės“ versijos, Palemonas buvo Romos imperatoriaus Nerono giminaitis; gelbėdamasis nuo Nerono persekiojimų, jis su šeima ir 500 valdinių pabėgęs iš Italijos ir apsigyvenęs prie Nemuno, Jūros bei Dubysos upių. Iš Palemono vaikaičių esą kilo Lietuvos didieji kunigaikščiai ir kunigaikščiai Alšėniškiai bei Giedraičiai, o iš kartu su Palemonu į Lietuvą neva atvykusių Romos patricijų palikuonių – didikai Goštautai, Davainos ir Manvydai.
Istoriografijoje nuo XVIII a. antrosios pusės Palemonas laikomas Lietuvos metraščių legendinės dalies fiktyviu personažu.

Literatūra

Jurginis J., Legendos apie lietuvių kilmę, V., 1971.
Terminija

Terminija – kalbos terminų visuma; kurios nors srities terminų visuma. Terminiją tiria mokslas terminologija.
Kartais terminija vadinama terminologija. Tai anglų ir kitų kalbų įtaka, kadangi jose žodis terminology reiškia tiek 'terminologija, mokslas apie terminus', tiek 'terminija'.
Terminijos būklė ir raida susijusi su tautos kultūrine, politine, ekonomine padėtimi, jos kalbos funkcionavimo mastu įvairiose žmonių veiklos srityse. Nuo to, kaip plačiai vartojami terminai įvairių veiklos sričių reikalams, priklauso terminų gausumas. Tokios sritys kaip biologija (botanika, zoologija), medicina, turi tarptautiniu mastu tvarkomą lotynišką terminiją.
Pagrindinis terminijos šaltinis yra tos pačios kalbos priemonės (literatūrinės kalbos ir tarmių leksika, žodžių ir jų junginių daryba), tik dalis terminų skolinama iš kitų kalbų. Dažniausiai tai vadinamieji tarptautiniai žodžiai. Kartais skoliniai gali patekti per kalbas tarpininkes. Kai kuriose kalbose daug terminų skolinių iš tame regione plačiai vartojamos kalbos.
Mokslo ir technikos terminija Europos kalbomis pradėta kurti renesanso laikais. Iki tol ji buvo lotyniška.
Lietuvių terminijos raida prasidėjo XVI a. vid., pasirodžius knygoms lietuvių kalba. Mokslo terminija plačiau pradėta kurti XIX a. (S. Daukantas, J. Pabrėža, L. Ivinskis), o ypač sparčiai buvo kuriama XX a. pirmaisiais dešimtmečiais, kai pagausėjo lietuviškų leidinių, išsiplėtė švietimas lietuvių kalba, įsteigus lietuvių kalba dėsčiusias aukštąsias mokyklas. Šiuo metu daugelio sričių lietuvių terminija yra susidariusi, ji toliau plėtojama bei tvarkoma. Nuo XX a. pr. leidžiami terminų žodynai, iš XIX a. yra išlikę rankraštinių.
Europos šaudymo iš lanko čempionatas

Europos šaudymo iš lanko čempionatas – Europos šaudymo iš lanko varžybos, kurias organizuoja Tarptautinė šaudymo iš lanko federacija (FITA). Čempionatai vyksta kas dveji metai, pradedant 1968 m.
San Marino futbolo varžybos 1991–1992 m.

1991–1992 m. San Marino futbolo pirmenybės

Tai buvo 7–asis San Marino futbolo čempionatas.
Šiaulių vaikų ir jaunimo teatras Bildukas

Bildukas - Šiaulių moksleivių namų vaikų ir jaunimo teatras. Vadovai - Danguolė ir Feliksas Galiniai. Įkurtas 1988 m.

Struktūra

Teatrą sudaro 3 amžiaus grupės mokinių: jaunių grupė „Linksmuoliai“, „Retro“ grupė ir humoro grupė „Dzin“. Jauniausiems aktoriukams – 7 metukai, o vyriausieji – III kurso studentai. Su jauniausiųjų grupe vadovai „žaidžia teatrą“ - pavirsta paukščiais, kepa smėlio bandeles, skrenda, plaukia į pasakų šalį. Meninėmis išraiškos priemonėmis lavinama mokinių judesio ir kalbos raiška, puoselėjamas vaiko laisvumas, ugdoma elgesio kultūrą scenoje ir gyvenime. Šį teatra lanko: Kristina Jokšaitė, Ugnė Burkauskaitė, Mantas Jokšas, Egidijus Rimkevičius, Donatas Žiburys, Orinta Noraitė, Rasa Dzerklytė, Dovilė Vaičiulytė, Brigita Škultinaitė, Gabrielė Norvaišaitė, Lukas Adomaitis, Justina Seselskaitė, Agnė Žainytė, Evelina Baltramaitytė, Edvinas Braziulis, Greta Jočytė, Kamilė Kvietkutė, Mantas Vaičiulis, Orinta Grabinskytė, Deimilė Valiuškaitė, Devidas Ramonas ir t. t.

Vadovai

Teatrui vadovauja Danguolė ir Feliksas Galiniai. Mokytoja Danguolė dirba nuo pat teatro įkūrimo. Ji daugelio miesto ir respublikinių renginių sumanytoja, per dvidešimties spektaklių autorė ir režisierė. Spektakliams muziką, daineles, „Bilduko“ ir Moksleivių namų dainas sukūrė Violeta Galinytė ir Feliksas Galinis (dainų žodžiai - Danguolės Galinienės).

Sukurti spektakliai

"Neklaužada katinėlis", "Trolio Mumio namelis", „Vaikystė - baltas pienės pūkas“, „Skrendam į pasakų šalį“, „Ar verkia žaisliukai?“, “Kur iškeliavo milžinai?“, „Vaikystės išdaigos“, „Žaidžiame teatrą“, „Linksmieji viščiukai“, „Zuikių mokykla“, „Kelionė į sapną“, „Pirmasis pasimatymas“, „Sumaišytos pasakėlės“, „Vilkas ir ožiukai“, „Pelenė – naujai“ , Žemaitės "Mūsų gerasis" ir kt.

Filmuotasi klipuose

„Daina tėvui“ (2004) ir „Gegužinė“ (2008).

Respublikiniai ir tarptautiniai renginiai

„Vilnius-91“, „Vaikystės rampa“ (1992,1993,1994) Šiauliuose ir Šalčininkuose, „Juodasis katinas“ - Rokiškyje“, Žeimelis - 1994, 1996, „Šimtakojis“ (2001), „Rudens mozaika“, „Saulės vaikai“, „Lauciada“ ir „Svajukas“(2005), „Muzikos garsai“ (2007) - Plungėje, projekte „Erdvės kūrybai“ (2007) Vilniuje, „Svajų bures išskleidus“(2006) - Mažeikiuose, penkiuose „Baltoji varnelė“ festivaliuose bei Pasaulio lietuvių dainų šventėje „Mes“ (2003) ir Moksleivių dainų šventėje „Mes – laisvės vaikai“ (2005), „Baltoji varnelė" kas 4 metus rengiamas tarptautinis festivalis (2008 m.). Lietuvos tūkstantmečiui skirtas renginys „Geležinės princesės diena" (režis. Inga Norkutė), 2009 m.

Teatro programoje

Humoreskos, teatriniai klipai, parodijos, pantomima, miniatiūros, klaunada, humoristiniai šokiai, improvizacijos.
Antanas Ališauskas (1936)

Biografija

1953 m. Vilniuje įsigijo bibliotekininko specialybę. 1965 m. žurnalas „Švyturys“ išspausdino pirmąją fotonuotrauką. Nuo 1966 m. „Švyturio“ fotokorespondentas. Nuo 1972 m. žurnalo „Moteris“ (iki 1989 m. „Tarybinė moteris“), nuo 1994 m. ir žurnalo „Panelė“ fotografas.
Live on Two Legs

Albumo detalės

Dainos, skambančios albume, įrašytos įvairiuose grupės koncertuose, grotuose 1998 m., ture po Šiaurės Ameriką. Gitaristas Mike McCready teigė, jog albumas buvo išleistas, nes grupė norėjo parodyti savo koncertinę jėgą. Albumas debiutavo penkioliktoje „Billboard 200“ topo vietoje ir JAV tapo platininiu.
Dainoje „Daughter“ vokalistas Eddie Vedder įterpia kelias Neil Young dainos „Rockin' in the Free World“ eilutes, taip pat kelias „Pearl Jam“ dainos „W.M.A.“ Albume pridėtas ir Neil Young dainos „Fuckin' Up“ koveris.