google/wiki40b huggingface dataset:
Mohamedas Muniras

Biografija

Muniras gimė 1954 metų spalio 10 dieną Asuane, pietų Egipte.
Muniro grojama populiari muzika kilusi iš įvairių žanrų tradicinės Egipto ir Afrikos muzikos. Jo dainų tekstai dažnai yra socialiniai ir politiniai, jais Muniras stengiasi pabrėžti Rytų ir Vakarų kultūrinį bei religinį artumą. Jis ypatingai mėgstamas Egipto jaunimo.
Muniras taip pat žymus Egipto kino aktorius. Režisieriaus Jusefo Chanino (arab. يوسف شاهين) filmas „Lemtis“ yra bene pats žinomiausias Egipto kino atstovas užsienyje, nors pačiame Egipte jis deja liko nesuprastas. Filmas nagrinėja augančio religinio fundamentalizmo Egipte temą. Mohamedas Muniras jame vaidina XII amžiaus dainininką Marvaną, žuvusį nuo religinių fanatikų rankos.
2001 metų rugsėjo 11-osios teroro išpuoliai privertė dainininką giliau susimąstyti apie savo religiją – islamą, kuri, kaip jis baiminosi, daugelio žmonių Vakaruose buvo matoma kaip agresyvi ir netolerantiška religija. Mohamedas Muniras pirmą kartą savo gyvenime atliko hadžą – piligriminę kelionę į Meką. Iš kelionės jis grįžo kritiškai nusiteikęs tiek savo tikėjimo brolių musulmonų atžvilgiu, kurie anot jo nesistengia suvokti tikrosios savo religijos prasmės, tiek ir vakariečių atžvilgiu, kurie jo teigimu taip pat neteisingai ir iškreiptai supranta islamą.
Po rugsėjo 11-osios įvykių Mohamedas Muniras išleido albumą „Žemė… Taika“, kuriame yra daina Maadad ya Rassul Allah („Suteik man jėgų, Dievo Pranaše“). Šioje dainoje yra žodžiai „bet kokį kraujo praliejimą Dievas laiko nuodėme“.
Šis albumas kai ką nustebino kaip itin religingas, Muniras iki tol buvo laikomas vienu pasaulietiškiausių dainininkų. Tačiau kitiems jis pasirodė nepakankamai religingas ir dainos Maadad videoklipas buvo uždraustas daugumos arabų palydovinės televizijos kanalų.
48 metų dainininkas į šiuos draudimus reagavo ramiai. „Būtent tokia kova prieš sustabarėjusias dogmas žmogų padaro kažko vertu“ teigia jis.
„Aš svajoju apie geresnį žmogų, apie geresnį gyvenimą“ teigia Muniras, „Aš nekenčiu korupcijos, nekenčiu baimės ir myliu svajones, kurios remiasi sveiku protu“.
Dzeržinskas (Rusija)

Istorija

Prie Čiornajos ir Okos santakos nuo seno buvo Черноречье valsčius su centru Čiornojės (rus. Черное) kaime. Šis kaimas, gretimas Rastiapino (rus. Растяпино) kaimas ir geležinkelio stoties gyvenvietė (iki 1904 m. gel. st. Čiornojė (rus. Черное) buvo sujungti į chemijos pramonės darbininkų gyvenvietę Rastiapiną. 1929 m. jis pervadintas Dzeržinsku sovietų politiko F. Dzeržinskio (1877–1926) garbei. 1930 m. gyvenvietei suteiktas miesto statusas.

Ekologinės problemos

Miestas labai užterštas, nes 1930–1998 m. čia buvo palaidota virš 200 tūkst. tonų cheminių atliekų. Užterštumo lygis daugiau nei 1000 kartų viršija įvairias normas, vanduo užterštas dioksinais ir fenoliais. Vidutinė žmonių gyvenimo trukmė apie 45 metai.
Vilniaus lenkų teatras

Vilniaus lenkų teatrą įkūrė 1963 metais aktorė ir režisierė Irena Rymovič. Teatro būstinė buvo Vilniaus geležinkelininkų kultūros rūmuose. 1965 metais įvyko pirmoji premjera: Aleksandro Fredros komedija Damos ir husarai. 
1980 metais teatrui buvo suteiktas Lenkų liaudies teatro vardas – aukščiausias tuometinės valdžios meninio lygio įvertinimas. Nuo 1990 metų turi oficialų pavadinimą Vilniaus lenkų teatras (Polski Teatr w Wilnie). 
Nuo 1992 metų teatro meno vadovas ir režisierė - Irena Litvinovič. 
1993–2001 metais teatras veikė be savo būstinės ir scenos, o spektaklius rodė Rusų dramos teatre Vilniuje. Nuo 2001 metų teatras įsikūrė Lenkų kultūros namuose Vilniuje. 
Per virš 50 metų nepertraukiamos veiklos Vilniaus lenkų teatras parengė virš 60-ties premjerų, suvaidino virš 3-jų tūkstančių vaidinimų, dešimtis proginių vaidinimų bei naujametinių renginių vaikams. Teatro repertuarą sudaro lenkų, lietuvių, pasaulio klasikų dramos, komedijos bei pasakos. Spektakliai vyksta lenkų kalba. 
Teatras bendradarbiavo su žymiais Lietuvos dramaturgais bei scenografais: Juozu Grušu, Kaziu Saja, Vytautu Kalinausku. Pastarasis sukūrė teatro emblemą.
Pastoviai vaidina Lietuvoje ir Lenkijoje. Yra daugelio teatrų festivalių pastovus dalyvis bei laureatas: Lietuvoje – „Vilniaus Rampa”, „Juoko sūkurys”, „Atspindžiai” ; bei Lenkijoje – Kraków, Bielsko–Biała, Rzeszów, Tychy, Głogów, Bełżyce. Vaidino Latvijoje, Baltarusijoje, Ukrainoje, Estijoje, Rusijoje bei Armenijoje.
Teatro aktoriais buvo dabar žinomi profesionalūs aktoriai: Joanna Moro, Jan Drawnel, Agata Meilute ir kt.
Strėvininkų Dievo Motinos Dangun ėmimo sentikių cerkvė

Istorija

XIX a. 2-oje pusėje į kaimą atsikėlė sentikiai, iki tol tikriausiai priklausę Dūdiškių parapijai. 1895 m. jie pastatė cerkvę, kuri 1910 m. sudegė. 1913 m. pastatyta nauja medinė cerkvė. 1935 m. buvo per 620 parapijiečių. 1969 m. cerkvė sudegė, bet jau 1974 m. atstatyta, nors iš pradžių ir be varpinės.
Kardinolas prefektas

Kardinolas prefektas (lot. cardinalis prefectus) – bet kurios Romos kurijos kongregacijos vadovo titulas. Nuo XVI a. Romos kongregacijų prefektai visada yra kardinolai, išimtys labai retos. Kardinolo prefekto titulą turi ir Apaštališkosios signatūros aukščiausiojo tribunolo vadovas, jei jis yra kardinolas. Jei toks vadovas nėra kardinolas, tai jis vadinamas ne prefektu, o proprefektu (t. y., einantis pareigas).
Kardinolas prefektas atsakingas už visus reikalus jo kurijinės kompetencijos srityje ir už savo veiksmus. Kardinolui prefektui valdyti jo dikasteriją (vieną iš kurijos įstaigų) padeda sekretorius, visada turinti titulinio arkivyskupo ar titulinio vyskupo rangą.
Kitų Romos kurijos institucijų, pvz., popiežiškųjų tarybų, komisijų ir komitetų, vadovai paprastai vadinami pirmininkais, nepriklausomai nuo turimo kardinolo rango. Valdydami ir vykdydami savo tarnybinius įpareigojimus jie turi tokias pačias teises bei pareigas kaip ir kardinolai prefektai.
Apaštališkosios penitenciarijos vadovas vadinasi kardinolas penitenciarijus.
MyODBC

MyODBC yra ODBC tvarkyklė, leidžianti ODBC sąsaja pasiekti MySQL duomenų bazių valdymo sistemoje talpinamus duomenis. Kaip ir su kitomis ODBC tvarkyklėmis, naudojant MyODBC galima MySQL duomenų bazes pasiekti bet kuria programavimo kalba, palaikančia ODBC komunikavimo mechanizmą, net jei kalbai nėra parašytos specialios MySQL bibliotekos.
Tikrasis pavadinimas yra Connector/ODBC kaip terminas, žymintis MySQL AB kompanijos MySQL ODBC draiverių (tvarkyklių) produktų šeimą. Taip pat vadinama MyODBC draiveriais.
Šiaurės žaidynės

Šiaurės žaidynės – pirmasis tarptautinis žiemos sporto renginys, organizuotas 1901–1926 m. Pagrindinis žaidynių organizatorius – Švedijos centrinė sporto populiarinimo asociacija, taip pat vienas iš 5 pirmųjų Tarptautinio Olimpinio Komiteto narių Viktor Balck. XX a. 3-iojo dešimtmečio gale Šiaurės žaidynės sunyko pradėjus rengti žiemos olimpines žaidynes.
Žaidynės organizuotos 1901, 1903, 1905, 1909, 1913, 1917, 1922 ir 1926 m., visus kartus, išskyrus 1903 m., žaidynės vyko Stokholme. Dauguma dalyvių taip pat buvo švedai. Žaidynėse rengtos šuolių su slidėmis, ledo ritulio, skeletono, kurlingo ir kitų žiemos sportų varžybos. Be žiemos sportų kartais rengtos ir ne žiemos sportų (plaukimo, fechtavimosi) varžybos.
Leonidas Muraška

Biografija

Lankė pradžios mokyklą Baranovičiuose, 1930 m. su šeima persikėlė į Vilnių ir įstojo į rusų gimnaziją. Baigiantis Antrajam pasauliniam karui dalyvavo Baltarusijos kariniame dainų ir šokių ansamblyje. 1950 m. baigė Lietuvos konservatorijos K. Petrausko klasę. 1946–1955 m. ir 1962–1976 m. Lietuvos filharmonijos, 1950–1962 m. ir 1975–1988 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistas. Gastroliavo TSRS, Vengrijoje, Vokietijoje, Čekoslovakijoje, Lenkijoje, Ispanijoje, Jugoslavijoje, Rumunijoje, Italijoje. Nuolat rengdavo kamerinės muzikos koncertus, kūrybos vakarus, dalyvavo atliekant stambius oratorinio žanro veikalus. Atliko L. van Bethoveno, J. Haidno, V. A. Mocarto, D. B. Pergolezio, G. Sviridovo kūrinių solo partijas.
Nuo 1990 m. Vilniaus Šv. Dvasios vienuolyno katedros Šventinio choro regentas. Nuo 1996 m. Lietuvos gudų visuomeninių organizacijų susivienijimo prezidentas.
Taurininkas

Taurininkas (lot. pocillator, lenk. cześnik) – vienas iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos dvaro ir žemietijų valdžios pareigūnų.

Įgaliojimai

Pradžioje taurininkas buvo karališkųjų vyno rūsių saugotojas. Karaliui vynas ir midus buvo daromi atskirose statinėse, gėrimai jiems buvo pilami į atskirus ąsočius ir patiekiami asmeninėse taurėse. Taurininkas atnešdavo vyną, midų ar kitą gėrimą, pripildavo jo į karaliaus ar kunigaikščio taurę, demonstratyviai iš jos nugerdavo gurkšnį, tuo parodydamas, kad gėrimas nėra užnuodytas ir pateikdavo valdovui.
Vėliau, daugėjant rūmus aptarnaujančio personalo, pareigos tapo titulinėmis ir niekuo neįpareigojančiomis. Tik ypatingomis progomis taurininkas karaliui pateikdavo gėrimus, prieš tai simboliškai juos pats paragavęs. Taurininko tiesiogines pareigas perėmė pataurininkis, kuris taip pat dažniausiai buvo vadinamas taurininku. O XVIII a. ir pataurininkio pareigos tapo garbės pareigomis, jo funkcijas perėmė dvariškiai.

Dvaro taurininkas

Dvaro taurininko ir pataurininkio titulą suteikdavo karalius jauniems, tik pradedantiems savo valstybinę karjerą turtingesniesiems bajorams didikams. Titulas buvo suteikiamas iki gyvos galvos, bajoras galėdavo savo herbo lauką papildyti taurininko herbu ar jo detalėmis.
Nuo Karūnos pataurininkio pareigų savo karjerą pradėjo būsimasis karalius Stanislovas Leščinskis, Lietuvos didysis taurininkas buvo būsimasis Karūnos didysis etmonas Jonas Klemensas Branickis.

Žemietijos taurininkas

Žemietijos taurinko pareigas suteikdavo karalius tos žemietijos teritorijos nuolatiniam gyventojui, turinčiam posesiją. Žemietijos taurininko pareigos po Liublino unijos taip pat tapo tik garbės pareigomis kunigaikštystėse, o vėliau ir pavietuose. Gavęs šias pareigas bajoras jau galėjo pradėti sudarinėti ir skelbti giminės genealogiją.
San Pedro de Atakama

Istorija

Senovėje dabartinio miesto apylinkėse gyvavo atakamų kultūra, yra išlikę nemažai jos archeologinių radinių.
Stasys Algirdas Martusevičius

Biografija

1950–1957 m. mokėsi Prienų septynmetėje, 1957–1962 m. Prienų vidurinėje mokykloje, 1965–1966 m. Prienų vakarinėje mokyklose, 1969–1981 m. studijavo Kauno politechnikos institute.
1962–1965 m. tarnavo tarybinėje armijoje, 1966–1972 m. Birštono oro uosto viršininkas, 1972–1982 m. Eksperimentinės sportinės aviacijos gamyklos inžinierius konstruktorius, 1982–1989 m. Birštono sanatorijos „Versmė“ vyresnysis inžinierius, 1989–1991 m. sanatorijos „Spalis“ vyresnysis inžinierius, vyr. gydytojo pavaduotojas, 1991–1994 m. UAB „Ajax“ dispečeris, 1994 m. Birštono savivaldybės tarybos kontrolės tarnybos vadovas, 1995–1998 m. mero pavaduotojas, nuo 1998 m. Birštono tvarkymo tarnybos direktorius.
Nuo 1991 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1991–1993 m. Birštono skyriaus pirmininkas.
1990–1995 m. Birštono miesto savivaldybės tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m. ir 2003–2004 m. Birštono savivaldybės tarybos ir valdybos narys, 1990–1995 m. Ekonomikos komisijos pirmininkas.
Teodoras Medaiskis

Biografija

1968 m. baigė Vilniaus Antano Vienuolio vidurinę mokyklą, 1973 m. – Vilniaus universitetą, matematiko kvalifikacija.
1973–1978 m. Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos instituto mokslinis bendradarbis.
1978 m. socialinių mokslų daktaras.
Nuo 1978 m. dėsto Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete.
1992–1993 m. socialinės apsaugos ministras, 1993–1994 m. ministro patarėjas.
1994–1995 m. Jungtinių Tautų Vystymosi programos Lietuvos skyriaus patarėjas.
1995–2000 m. viešosios įstaigos „Socialinės politikos grupė“ direktorius.
2001-2008 Socialinės apsaugos ir darbo ministerija, ministro patarėjas.
Hialininė kremzlė

Hialininė kremzlė, taip pat - Hialinė kremzlė (gr. hialos - stiklas) - labiausiai organizme paplitusi kremzlė. Suaugusio žmogaus kūne jos yra nosyje, gerklėje, bronchuose, sąnariniuose kaulų paviršiuose, ilgųjų kaulų epifizių ir diafizių jungimosi vietose, šonkaulių kremzliniuose galuose. Vaisiaus kūne ši kremzlė sudaro beveik visus kaulus, kuri vėliau pakeičiama kauliniu audiniu.
Hialinėje kremzlėje vyrauja dvi ląstelių populiacijos: chondrocitai ir chondroblastai. Chondrocitai yra subrendusios kremzlės ląstelės, esančios kremzlės ertmėse ir kelis kart pasidalijusios sudaro izogenines grupes. Izogeninės grupės ryškesnės kremzlės centre ir ryškėja kremzlei senstant.
Tarpląstelinė hialinės kremzlės medžiaga (matrica) susideda iš jungiamojo audinio skaidulų ir pagrindinės medžiagos. Matrica sudaryta iš kolageninių skaidulų, kurias daugiausia sudaro II-ojo tipo kolagenas. Pagrindinėje medžiagoje yra daug proteoglikanų - jų šerdį sudaro baltymai, o į visas puses nuo jų nusitęsia glikozaminoglikanai, pagrindiniai jų šioje kremzlėje - chondroitinsulfatas ir keratinsulfatas. Proteoglikanų molekules sujungia hialurono rūgštis. Proteoglikanai yra vienos didžiausių molekulių, kurias sintetina ląstelės.
Tarpląstelinė medžiaga, supanti izogenines grupes vadinama teritorine matrica, o tarp šių grupių esanti tarpląstelinė medžiaga - tarpteritorine.
Pakriaušė

Aplinkinės gyvenvietės

Rimšiai (Biržai) – 1 km
Kalpokai (Biržai) – 0,9 km
BIRŽAI – 22 km
Bruzguliai – 2,5 km
Zambijos armija

Zambijos armija – Zambijos gynybos pajėgų šaka, skirta veikti ant žemės.
Juozas Pabrėža

Biografija

1973 m. baigė Skuodo vidurinę mokyklą. 1978 m. baigė lietuvių filologiją Vilniaus universitete. 1981–1984 m. studijavo Vilniaus universiteto aspirantūroje, apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją tema „Kirčio atitraukimo dinamika šiaurės žemaičių tarmėje“.
1978 m. Šiaulių pedagoginio instituto (ŠPI) Lietuvių kalbos katedros dėstytojas, 1988 m. suteiktas docento pedagoginis mokslo vardas. 1986–1989 m. ŠPI Filologijos fakulteto prodekanas, 1989–1995 m. ŠPI Dailės fakulteto dekanas, nuo 1995 m. Šiaulių universiteto studijų prorektorius.
1995-1997 m. Lietuvos liberalų sąjungos sąraše, 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Naujosios sąjungos sąraše Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 
Paskelbė per 30 mokslinių straipsnių žurnaluose „Kalbotyra“ ir „Baltistica“, knygelių „Žemaičių rašybos patarimai“ (1991 m.), „Žemaičių rašyba“ (1998 m.), vadovėlio studentams „Lietuvių kalba“ Dialektologijos skyriaus (1995 m.) autorius. Nemažai prisidėjo prie žemaičių kalbos rašybos norminimo, yra sukaupęs daug įvairių tarmių kalbinės medžiagos, nuo 1979 m. vadovavo 20 studentų dialektologijos ekspedicijų.
Šiaulių Lions klubo pirmasis prezidentas, klubų Apygardos valdybos narys, Lietuvos Lions klubų apygardos gubernatorius, Šiaulių žemaičių kultūros draugijos „Saulaukis“ narys, krepšinio klubo „Sekmadienis“ narys, Žemaitijos regioninės etninės kultūros globos tarybos pirmininko pavaduotojas.
Žmona Virginija, vaikai Martynas, Kamilė.
Rimantas Vaičekonis

Rimantas Vaičekonis (1953 m. rugsėjo 11 d. Sindriūnų k., Pasvalio r.), choro dirigentas.

Biografija

1960–1965 lankė Medinių pradžios mokyklą, o likęs našlaičiu, mokėsi Pasvalio mokykloje – internate ir vaikų muzikos mokykloje (mokyt. B. Kuzmicko akordeono klasė). 1969–1977 su pertrauka (tarnavo sovietinėje armijoje) choro dirigavimo mokėsi Rokiškio kultūros mokykloje (dėst. I. Galkienė, J. Mikalajūnienė, R. Sinica). 1978–1983 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Petrausko klasė). 1977–1980 Pasvalio rajoninių kultūros namų meno vadovas, kurį laiką ir direktorius.
Nuo 1980 rudens Panevėžio cukraus fabriko klubo vedėjas, nuo 1981 Panevėžio gamybinio susivienijimo „Linas“ mišriojo choro meno vadovas ir dirigentas. 1985 respublikinės dainų šventės konkurse savo grupėje kolektyvas pelnė geriausio mišriojo choro vardą. 1982–1987 Panevėžio liaudies operetės mišriojo choro vadovas, parengė F. Lehäro operetės „Linksmoji našlė“ ir I. Kalmano (Kaiman) operetės „Silva“ chorines scenas, 1987 su choru gastroliavo Rumunijoje. 1987–1993 Panevėžio švietimo darbuotojų mišriojo choro „Nevėžis" meno vadovas ir dirigentas. Chorą parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, nemažai koncertavo savo mieste ir kitur, 1990 ir Čekoslovakijoje.
Nuo 1989 rudens kartu su žmona M. Vaičekoniene vadovauja Panevėžio politinių kalinių ir tremtinių mišriajam chorui „Likimai".
Choras aktyviai įsitraukė į Lietuvos sąjūdžio kultūrinę veiklą, surengė per 250 koncertų, dalyvavo 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių dainų šventėse „Leiskit į Tėvynę" Kaune, Vilniuje, Panevėžyje ir Klaipėdoje.
R. Vaičekonis 1995 3-osios Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių dainų šventės „Leiskit į Tėvynę“ Panevėžyje meno vadovas ir vyr. dirigentas, 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje ir 1997 Aukštaitijos dainų šventės Zarasuose dirigentas. Rašo dainas ir giesmes chorams ir vokaliniams ansambliams, jas aranžuoja ir harmonizuoja. Išleido savo kūrinių rinkinius „Močiutės pasaka“ (1996), „Sugrįžusios dainos – giesmės“ (1997) ir „Mokyklos skambutis" (1997).
Asahi Shimbun

Asahi Shimbun (jap. 朝日新聞 = Ryto saulės laikraštis) – vienas iš didžiųjų Japonijos dienraščių bei tokio paties pavadinimo žiniasklaidos kompanija. Būstinė įsikūrusi Osakoje.
2017 m. duomenimis rytinis Asahi Shimbun laikraščio tiražas siekė 6,41 mln. kopijų, o vakarinis – 2,02 mln. kopijų. Naujienos taip pat publikuojamos internetiniuose portaluose asahi.com (japonų k.) ir asahi.com/ajw/ (anglų k.).

Istorija

Asahi Shimbun kompanija buvo įkurta 1879 m. Osakoje ir laikui bėgant išsiplėtė iki nacionalinio dienraščio. Iš pradžių egzistavo keli regioniniai dienraščiai, kaip kad Asahi Shimbun skirtas Tokijui arba Osakai, tačiau 1940 m. visiems buvo suteiktas vieningas Asahi Shimbun pavadinimas. Nuo 2001 m. pradėta leisti ir dienraščio versija anglų kalba. Kadangi dienraštis daug dėmesio teikia užsienio naujienoms, turi gerai išvystytą tarptautinį korespondentų tinklą, kurį 2017 m. sudarė 36 užsienio atstovybės visuose pasaulio žemynuose.

Ideologija

Asahi Shimbun laikraštis vertinamas kaip atstovaujantis liberalias bei kairuoliškas vertybes.
Apmąstymai ir pašnekesiai

Istorija

"Apmąstymai ir pašnekesiai" parašyti daugmaž per trisdešimt - penkiasdešimt metų. Pradėti rašyti turbūt Pavasarių ir rudenų, baigti - Kariaujančių valstybių laikotarpiu (šie laikotarpiai sudaro vadinamąjį "Rytų Džou" periodą). Tačiau tiksli "Apmąstymų" baigimo data nėra žinoma. Panašiai kaip ir Sokrato ištarmės "Valstybėje", į kurias Platonas įpynė savo paties filosofijos, "Apmąstymus" tikriausiai užrašė Konfucijaus mokiniai bei jų mokiniai.
"Apmąstymų ir pašnekesių" skyriai sugrupuoti pagal temas, tačiau nėra taip, kad per visus skyrius eitų viena idėjų grandinė. Galima net teigti, kad skyriai išsidėstę bet kaip ir vienas su kitu temos prasme visiškai nesusiję. Be to, pagrindinės temos kartojasi skirtinguose skyriuose, kartais net taip pat suformuluotos. Todėl yra manančių, kad knyga yra ne vieno, o daugelio žmonių darbas. Tačiau paskutiniai "Apmąstymus" redagavo, ko gero, vieno geriausių Konfucijaus mokinių Dzengdzi (曾子 Zengzi) mokiniai.
Vakarų Han pabaigoje imperatoriaus Čeng (Cheng) mokytojas Džang Ju (張禹/张禹 Zhang Yu) sujungė iki tol vartotas dvi "Apmąstymų" versijas, vadinamas Lu ir Či (Qi). Naujoji versija yra panaši į tą, kurią turime šiandien.

Reikšmė

Nuo pat Konfucijaus laikų "Apmąstymai" darė didelę įtaką Kinijos, vėliau - ir kitų Rytų Azijos šalių filosofijai bei moralinėms vertybėms. Kaip ir kituose trijuose kanonuose iš vadinamosios "Keturknygės" (žr. konfucianizmas), "Apmąstymuose" buvo kalbama apie pagrindines konfucianistines vertybes: ritualą (禮/礼), teisingumą (義/义), ištikimybę (忠), sūniškąjį nuolankumą (孝), žmogiškumą (仁).
Beveik du tūkstančius metų "Apmąstymai ir pašnekesiai" buvo kinų intelektualų išsilavinimo pagrindas. Egzaminuose į valstybinę tarnybą iš kandidatų buvo tikimasi, kad jie mokės laisvai cituoti Konfucijų ir naudoti jo mintis savo rašiniuose.
Poleskas

Demografija

1400 m. gyveno apie 500 žmonių. Apie 1530 m. Labguvoje ir ypač apylinkėse gausiau gyveno lietuvninkai, mažiau – prūsai bei sulietuvėję prūsai. Vokiečiai daugiau gyveno pačiame bažnytkaimyje. Daug Labguvos gyventojų mirė per 1709–1711 d. marą bei badą, po jo per didžiąją kolonizaciją mieste ir apylinkėse padaugėjo vokiečių.

Ekonomika

Labguvoje yra maisto pramonės (žuvų konservų, pieno, mėsos) įmonės, Palvininkų gintaro kombinato filialas. Veikia Sankt Peterburgo valstybinio žemės ūkio universiteto filialas.
Alessandro Salvio

Gyvenimas ir šachmatai

Jis buvo kilęs iš turtingos šeimos ir tai leido jam leido įgyti gerą išsilavinimą. Pradinių literatūros ir filosofijos studijų sėmėsi Bagnolio Dominikonų vienuolyne. Vėliau, kartu su broliu Antonijumi, išvyko į Neapolį studijuoti teisės, kur įgijo teisės daktaro diplomą. Jis vedė Julia Palatuccio. Po studijų apsigyveno Neapolyje, nors ryšių su gimtuoju Bagnoliu nenutraukė.
Šachmatų žaidimo paslapčių mokėsi pas Mikelę di Maurą (Michele di Mauro) ir Ščipijoną Dženoiną (Scipione Genoino).
Dažnai lankydavosi Neapolio Konstancos Karafo (Constanzo Carafa) šachmatų klube, kur keletą kartų demonstravo savo gebėjimą žaisti, nežiūrint į lentą. Žinia apie tai pasklido plačiai ir jis buvo kviečiamas pademonstruoti tai tuometiniam Neapolio elitui: vicekaraliui Juan Alonso Pimentel de Herrera, grafui Benaventei (Benavente), markizui Korletui (Corleto), grafui Kastrui (Francisco de Castro), Grafui Lemui (Lemos) ir net Romos popiežiui.
A. Salvio 1598 m. nugalėjo Paulą Boi (Paolo Boi), o 1606 m. – Džeronimą Kasčio (Geronimo Cascio).
Be to, jis populiarino šachmatų žaidimą ne tik rašydamas šachmatų vadovėlius ir knygas. 1634 m. Neapolyje jis įkūrė šachmatų akademiją.

Knygos

1604 m. Neapolyje išleido šachmatų vadovėlį: „Traktatas apie šachmatų žaidimo meno pasiekimus“ (it. Trattato dell inventione et arte liberale del gioco di scacchi), taip pat šachmatų tematika eiliuotą kūrinį „Skakaida“ (1612 m.) bei istorinę apybraižą apie Džiovanį Leonardą da Kutri (Giovanni Leonardo da Cutri) ir Paolą Boi (Paolo Boi) bei kitus šachmatininkus: „Il Putino, arba klajojantis riteris“, kuri buvo atspausdinta 2-ame papildytame traktato leidime (1634 m.). Pirmojoje knygos dalyje pateikiama šachmatų istorija ir žinomų žaidėjų pasisakymų. Antrojoje dalyje pateikta nemaža partijų ir baigmių.

Partijų pradžios

A. Salvio savo knygose pateikė to meto populiarių partijų pradžių: Karaliaus gambito ir Itališkosios partijos galimų variantų. Nors XIX a. pabaigoje paaiškėjo, kad dalį jų jis buvo paėmęs iš Dž. Polerio knygos. A. Salvio detaliai analizavo vieną Karaliaus gambito variantą, kuris vėliau buvo pavadintas jo vardu. Taip pat jo knygoje pirmą kartą pateikiama Atmestojo valdovės gambito bei Slaviškosios gynybos partijų. Jo vardu pavadinta visa eilė partijų pradžių variantų:
Karaliaus gambitas:
Salvio gambitas (C37) 1. e4 e5 2. f4 exf4 3. Žf3 g5 4. Rc4 g4 5. Že5
Kizerickio, Salvio (Rozentalio) gynyba (C39)
1. e4 e5 2. f4 exf4 3. Žf3 g5 4. h4 g4 5. Že5 Ve7
Atmestas valdovės gambitas: Austriškoji Ataka, Salvio kontrgambitas (D06)
1.d4 d5 2.c4 c5 3.dxc d4
Mekongo delta

Mekongo delta (viet. Đồng bằng sông Cửu Long) − regionas Vietnamo pietvakariuose, kur Mekongo upė išsišakoja į begalę siaurų kanalų.
Šis Vietnamo regionas apima 40 000 km², jame gyvena 18 milijonų gyventojų. Po Tailando, Vietnamas yra didžiausias ryžių eksportuotojas pasaulyje. Vien Mekongo deltoje išauginamų ryžių pakaktų prasimaitinti visai šaliai. Čia ryžių derlius nuimamas net 3−4 kartus per metus. Be ryžių, Mekongo deltoje sugaunama daugybė žuvies, krevečių, auginami kokoso riešutai, cukranendrės, įvairūs vaisiai: bananai, apelsinai, arbūzai, mangai, duranai, guavos.
Ukrinai

Baudžiavos panaikinimo paminklas

Ukrinų pasididžiavimas – XIX a. akmeniniai paminklai, sukurti talentingo liaudies meistro Stepono Gailevičiaus (1815–1885 m.). Žymiausias S. Gailevičiaus darbas yra Ukrinų aikštėje 1861 m. pastatytas, bene vienintelis išlikęs baudžiavos panaikinimo paminklas. Tai 4,85 metrų aukščio akmeninis koplytstulpis, po granitiniu stogu turėjęs 2 akmenines ir 2 medines skulptūras. 1976 m. paminklas restauruotas. Be to, Ukrinų šventoriuje yra 7 meniški akmeniniai S. Gailevičiaus darbo memorialiniai paminklai.