google/wiki40b huggingface dataset:
Ivanas Vygovskis

Ivanas Estafjevičius Vygovskis (kartais Ostafjevičius; ukr. Іван Остафiйович Виговський; mirė 1664 m.) − Ukrainos karinis veikėjas, Ukrainos etmonas nuo 1657 iki 1659 metų, generalinis raštininkas (1648−1657), Kijevo bajoras.

Biografija

Ivanas Vygovskis gimė XVII a. Kijevo vaivadijoje, Gogolevo kaime. Jis kilo iš Ukrainos stačiatikių bajorų Vygovskių giminės, minimos nuo 1511 m.

Mokslo metai

Aie busimo etmono jaunystę beveik niekas nežinoma. Jis gavo gera išsilavinimą, galimai Kijevo-Bratsko kolegiume, valdė bažnytinę slavų, lenkų, lotynų kalbas, buvo patyręs kaligrafas.

Santuokos ir šeima

XVII amžiauis 20-tų metų pabaigojje pirmą kartą vedė, apie tą saantuoką beveik nieko nežinoma. Nuo tos santuokos turėjo dukterį Marjaną, kuri ištekėjo už Rusijos stačiatikių bajoro Michailo Gunaševskio − garsios Lvovo kronikos autoriaus, kuris tarnavo Generalinėje kanceliarijoje per Nacionalinio išsivadavimo karo metus, vykdė Bogdano Chmelnickio diplomatines misijas. Tapęs našliu Vygovskis vedė antrą kartą 1656 m. Eleną Stetkevič − Rusios bajoro, Naugarduko klašteliono Bogdano Stetkevičiaus dukterį — kuris turėjo dvaro žemių Oršos paviete. Per savo uošvį Vygovskis įėjo į giministės ryšius su eile žymių ATR rusų ir lenkų kunigaikščių ir bajorų giminėmis, pavyzdžiui, su kunigaikčiais Solomireckiais. 
Žinoma, kas Ivano Vygovskio seserį vedė kazokų pulkininkas Povilas Teteria.

Tarnyba ATR armijoje

Savo karinę karjerą pradėjo „draugu“ ATR armijoje. Karaliaus Vladislovo Vazos valdymo (1632−1648 m.) metu Vygovskis pasižymėjo kovoje prieš turkų-totorių agresiją.
1638 metais jis tapo raštininku prie Jackaus Šemberko. Tada gi Vygovskis susipažino ir įstojo į artimą kontaktą su Bogdanu CVhmelnicku − tuometiniu Zaporožės armijos generaliniu raštininku. 
Vygovskis iš pradžių buvo armijoje, vadovaijamoje Stepono Potockio, dalyvavo Geltonųjų vandenų mūšyje. Lemiamu mūšio metu netoli Knižų Bairakų (1648 m. gegužės 16 d.) jis kovėsi narsiai, bet pateko į nelaisvę. Tris kartus jis bandė bėgti, bet nevykusiai, ir tada jį prikaustė grandinėmis prie patrankos. Belaisvį išgelbėjo Bogdanas Chmelnickis, kuris išpirko jį iš chano Islamo III Girėjaus už arklį. Tada Vygovskis prisiekė ištikimybei etmonui ir ištikimai jam tarnauti.
Mykolas Drunga

Biografija

Tėvas Karolis Drunga, motina mokytoja Birutė Sirutytė. 1959 m. su šeima persikėlė į JAV, į Niujorką, vėliau į Čikagą, kur pradėjo lankyti prof. Vlado Jakubėno privačią fortepijono studiją. Mokėsi privačioje katalikiškoje gimnazijoje. 1968 m. baigė Pedagoginį lituanistikos institutą Čikagoje. 1969 m. Čikagos universitetas jam suteikė filosofijos bakalauro laipsnį. 1969–1972 m. studijavo filosofiją Masačusetso technologijos institute Kembridže, nuo 1981 m. studijavo Pedagoginiame lituanistikos institute.
1967–1977 m. Čikagos ir Bostono šeštadieninių lietuvių mokyklų mokytojas. 1966 ir 1967 m. Lietuvių studentų sąjungos metraščio vyr. redaktorius. 1972–1973 m. Masačusetso technologijos instituto filosofijos skyriaus instruktorius. 1972 m. kartu su kitais įkūrė radijo programą „Garso bangos“ ir iki 1976 m. anglų kalba rengė kultūrines laidas apie lietuvių literatūrą, muziką. Už programą apie M. K. Čiurlionio muziką laimėjo Amstrongo premiją.
1975–1976 m. „Encyclopedia Lituanica“ 4-5 tomų vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1976 m. ir 1977 m. – „Lietuvių studentų sąjungos metraščių“ vyriausias redaktorius.  1977–1979 m. Jackui Sondeckiui padėjo leisti savaitraštį „Keleivis“. Jam užsidarius, 1980–1982 m. savaitraščio „Vienybė“, 1982–1987 m. dienraščio „Draugas“ redakcijų bendradarbis. Nuo 1982 m. – žurnalo „Lituanus“ vienas redaktorių, 1984–1985 m. JAV lietuvių žurnalo „The Observer“ redaktorius. 1980–1990 m. Amerikos lietuvių bibliotekos leidyklos (Lithuanian Library Press), 1985–1989 m. žurnalo „Baltic Forum“ vertėjas. Nuo 1990 m. bendrovės „Laisvosios Europos radijas/Laisvės radijas“ lietuviškų laidų redaktorius Miunchene, nuo 1995 m. Prahoje. Kai Džordžas V. Bušas dėl karo Irake nutraukė radijo stoties finansavimą, atvyko į Lietuvą. Nuo 2004 m. Vytauto Didžiojo universiteto Išeivijos studijų centro, Lietuvos radijo bendradarbis. 
Moka anglų, prancūzų, vokiečių kalbas.

Visuomeninė veikla

1960–1989 m. dalyvavo draugijos „Santara-Šviesa“ veikloje, buvo draugijos valdybos narys. 1979–1988 m. JAV lietuvių bendruomenės tarybos, 1979–1982 m., 1985 m. jos prezidiumo narys, 1983–1987 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos narys, Spaudos ir informacijos komisijos pirmininkas. 1984–1989 m. Lietuviu fondo tarybos narys. 1980–1990 m. leidyklos „Lithuanian Library Press“ vertėjas. Žurnalų „Akiračiai“, „Metmenys“, „Naujasis Židinys-Aidai“ bendradarbis.
Elena Oginskaitė

Giminė

Kunigaikštytė, kilusi iš Lietuvos didikų Oginskių giminės. Tėvas Kazimieras Dominykas Oginskis (1665–1733 m.), motina – Eleonora Vainaitė. Brolis – Juozapas Tadas Oginskis, seserys – Marcibelė Oginskaitė-Zavišienė, Teresė Oginskaitė-Sologubienė ir Marijona Oginskaitė-Oginskienė.
1739 m. ištekėjo už giminaičio, didžiojo Lietuvos kunigaikščio dvariškio Ignoto Oginskio. Vaikų neturėjo.

Veikla

Iš motinos paveldėjo Grūšlaukės dvarą, kuris jai po tėvo mirties atiteko kaip nuotakos kraitis. Su vyru Ignotu Oginskiu buvo Salantų bažnyčios koliatorė, 1765–1771 m. fundavo Grūšlaukės bažnyčios (Salantų bažnyčios filijos) statybą (pastatyta 1778 m.; sudegė 1945 m.).
Big Muskie

Big Muskie – didžiausias pasaulyje žingsniuojantis ekskavatorius, draglainas 4250-W, kuris pagamintas 1969 m., kompanijoje Busyrus Erie. Ekskavatorius dirbo kompanijos „Central Ohio Coal Company“ anglies kasykloje, esančioje Ohajo valstijoje, JAV.

Baigtas darbas

Ekskavatorius buvo naudojamas 30 metų, nuo 1969 iki 1999 m. Ekipažo pamainą sudarė 5 žmonės.
Per visą darbo laikotarpį buvo iškasta daugiau nei 465 mln. m³ paviršinio grunto, kurio kiekis daugiau nei du kartus viršijo žemės darbų kiekį statant Panamos kanalą. Iš viso buvo išgauta daugiau nei 20 mln. t anglies.
Big Muskie buvo demontuotas 1999 m, nors ir buvo iniciatyvų jį išsaugoti kaip muziejų. Ekskavatoriaus kaušas buvo nugabentas į kalnakasybos muziejų „Miners Memorial Park“, kuris įsikūręs Morgane, Ohajuje.
Big Muskie darbo vietoje, po rekultivacijos, buvo atidarytas The Wilds laukinės gamtos parkas, kuriame apgyvendinta daugybė Šiaurės Amerikos, Afrikos ir Azijos gyvūnų rūšių.
Latgalos zoologijos sodas

Istorija

Įstaiga skaičiuoja istoriją nuo 1987 m., kai buvo įkurtas jaunųjų zoologų būrelis. Tuomet jis glaudėsi Daugpilio pedagoginio instituto patalpose. Plečiantis tropinių gyvūnų kolekcijai, įstaiga perkelta į Jaunųjų gamtininkų stotį Vienybės gatvėje, kur gyvuoja iki šiol. Zoologijos sodas įsikūrė dviaukščiame pastate: apačioje – ekspozicija, viršuje - kabinetai, konferencijų salė, laboratorijos. 
Zoologijos sodo įkūrėjas ir direktorius – biologas Mihails Pupiņš. Keletą metų buvo keičiamas pastato patalpų išplanavimas ekspozicijos įkurdinimui, vykdomi gamtosauginiai darbai. 
Iš viso 2016 m. Latgalos zoologijos sodą aplankė 54 023 žmonės, iš jų apie 11 tūkst. lankėsi nemokamai (ikimokyklinio amžiaus vaikai ir kt.).

Eksponatai

Daugelis šio zoologijos sodo eksponatų – įprasti vivariumų ar terariumų gyventojai. Įstaigoje sukurta tropinių augalų džiungles primenanti aplinka, gyvūnai laikomi modernioje, bet labai ribotoje erdvėje. Tai surikatos, makakos, naktinės beždžionės, marmozetės, šarvuočiai, voverinės skraiduolės, jūrų kiaulytės ir kiti smulkūs graužikai, kelių rūšių papūgos, smulkūs paukščiai giesmininkai, putpelės, gyvatės, driežai, vėžliai, varliagyviai (ypač varlės), žuvys (akvariuminės tropikų rūšys, taip pat ir eršketai, koi karpiai ir kt.), krokodiliniai kaimanai, bestuburiai (vorai, skorpionai, tarakonai, vabalai, kamanės, gyvalazdės, skruzdėlės, vėžiagyviai, pilvakojai). Įdomiausia rūšis yra pietų kalninė kiaulytė (Microcavia australis), kurios tikriausiai nėra kitame Europos zoologijos sode.
Atliekamas reikšmingas darbas su varliagyviais ir vėžliais, dalyvaujama keliuose (taip pat ir tarptautiniuose) projektuose, pvz. balinio vėžlio, raudonpilvės kūmutės ir lygiažvynio žalčio stebėjimas ir išsaugojimas.
Zoologijos sodo darbuotojai sukūrė projektą, kuriame numatyti nauji objektai tiek zoologijos sode, tiek unikalioje pelkėje, esančioje šalia institucijos. Planuojama joje įrengti 1,5 km pėsčiųjų taką pelkės gyventojų ir paukščių stebėjimui. 2019 m. gegužės mėn. paskelbtas atviras konkursas Latgalos zoologijos sodo infrastruktūros projektui sukurti.
Julie Clary

Vaikystė ir šeima

Žiuli Klari gimė Marselyje, Prancūzijoje turtingo šilkų pirklio ir pardavėjo Fransua Klari (1725 m. vasario 24 d. Marselyje – 1794 m. sausio 20 d. Marselyje) ir Frasuazos Rose Somis (1737 m. rugpjūčio 30 d. Marselyje – 1815 m. sausio 28 d. Paryžiuje) šeimoje. Frasuaza Rose Somis buvo antroji Fransua Klari žmona, jo pirmoji žmona buvo Gabrielė Fléchon (1732 m. – 1758 m. gegužės 3 d.) su kuria jis vaikų neturėjo.
Žiuli Klari sesuo Dezirė Klari ištekėjo už Žano Batisto Bernadoto (Karolio XIV Jono), kuris tapo Švedijos ir Norvegijos karaliumi, o Dezirė Klari karaliene. Klari šeima turėjo taip pat ir sūnų Nikolą Žozefą Klari, kuris vedė Anne Jeanne Rouyer.
1794 m. rugpjūčio 1 d. Žiuli Klari ištekėjo už Žozefo Bonaparto, vyresniojo Napoleono Bonaparto brolio. Jie susilaukė trijų dukterų: Žiuli Žozefinos Bonapart (1796–1796), Zenaidos Leticijos Žiuli Bonapart (1801–1854) ir Šarlotės Napoleonės Bonapart (1802–1839).

Karalienė

1806 m. Napoleonas Bonapartas skyrė savo brolį Žozefą Neapolio karaliumi, o Žiuli tapo karaliene. 1808 m. ji tapo Ispanijos karaliene, kai Žozefas tapo karaliumi. Tačiau jie niekada ten negyveno, dėl Ispanijoje esančių neramumų, todėl Žozefas buvo tik formalus Ispanijos karalius.
Žiuli nuolat pasiekdavo žinios apie jos vyro Žozefo romanus su moterimis iš Karibų jūros baseino – Teresa de Montalvo, Maria del Pilar Acedo, Marques.

Po Napoleono žlugimo

Po Napoleono armijos pralaimėjimo Vitorijos mūšyje 1813 m. birželio 21 d., 1814 m. Žiuli nusipirko pilį Šveicarijoje netoli Ženevos ežero.
Po Vaterlo mūšio ir Bonapartų žlugimo, Žozefas įsigijo nuosavybės Niujorko valstijoje netoli Delavero upės už pajamas, kurias gavo pardavus ispanų dailės kūrinius, kurie buvo paimti beplėšiant Madrido rūmus, vienuolynus ir dvarus.

Vėlesnis gyvenimas

Žiuli kartu su dukterimis, tačiau be vyro išvyko į Frankfurtą, kur apsistojo šešerius metus. Vėliau ji gyveno Briuselyje ir Florencijoje. Ji beveik nepalaikė santykių su kitais prancūzais. Kiti ją apibūdindavo kaip žavingą, tylią, orią ir taikią. Per šį laiko tarpą ji išsiskyrė su savo seserimi Dezirė Klari , kuri tapusi Švedijos karaliene, išvyko gyventi ten.
1840 m. Žozefas aplankė Žiuli Florencijoje. Žiuli pyko ant jo dėl jo neištikimybės, todėl ironiškai kreipėsi į jį „mano mylimas vyre“. 76 metų Žozefas Bonapartas mirė ant jos rankų 1844 m. liepos 28 d. Žiuli būdama 73 metų amžiaus mirė po aštuonių mėnesiu 1845 m. balandžio 7 dieną. Jie buvo šalia vienas kito palaidoti Santa Croce bazilikoje, Florencijoje. Po 17 metų, 1862 m., imperatorius Napoleonas III atgabeno Žozefo palaikus į Prancūziją ir palaidojo šalia brolio Napoleono. Žiuli palaikai liko Florencijoje. Šalia jos palaidota jos dukra Šarlotė, kuri tūrėdama 37 metus mirė gimdydama (kūdikis neišgyveno) Lukos mieste Italijoje.
Eiguliai (Kėdainiai)

Istorija

XIX a. buvo Eigulių geležinkelio stotis prie linijos Liepojon. Iki 1863 m. Eigulių palivarkas priklausė Geištarams. Tuo tarpu Eigulių kaimas seniau buvęs bažnytine valda.
Tarpukariu buvo Eigulių I kaimas ir Eigulių palivarkas. Po 1970 m. dalis kaimo prijungta prie Kėdainių, joje ėmė steigtis Kėdainių pramonės rajonas (chemijos kombinatas, cukraus fabrikas, elektros aparatūros, biochemijos gamyklos).
Klaipėdos Luizės gimnazija

Klaipėdos Luizės gimnazija – švietimo įstaiga, veikusi Klaipėdoje Puodžių g. 1 nuo 1891 m. iki 1945 m., gimnazija vadinta karalienės Luizės vardu.

Istorija

1860 m. Klaipėdos aukštesnioji miestiečių mokykla buvo paskelbta gimnazija ir jai suteiktas karalienės Luizės vardas. Naujasis gimnazijos pastatas Puodžių g. 1 pradėtas statyti 1889 metais. Atidarymas įvyko 1891 m. balandžio 9 d. su iškilminga eisena, klasikos vaidinimais, parodomaisiais gimnastikos pratimais.
Po II pasaulinio karo įsikūrė II rusiška vidurinė mokykla, kuri 1975 m. iškelta į Klaipėdos Maksimo Gorkio pagrindinę mokyklą. Šiuo metu pastate veikia Klaipėdos jaunimo centras.
Eglė žalčių karalienė

Eglė žalčių karalienė − viena žymiausių bei unikaliausių lietuvių liaudies pasakų. Žinoma daugiau kaip šimtas skirtingų šios pasakos variantų, panašių motyvų savo tautosakoje turi baltai, slavai, finougrai, romanai, tiurkai, pasak Gintaro Beresnevičiaus, sąsajų galima atrasti ir japonų šintoizmo mitologijoje.

Išskirtinumas ir simboliai

„Eglę žalčių karalienę“ G. Beresnevičius laiko lietuviškuoju teogonijos mitu. Ypatingai įdomi tyrinėtojams ji yra tuo, kad joje galima surasti ne tik žmogaus virtimo ropliu, bet ir negrįžtamo žmogaus pavertimo medžiu simbolius. Taip pat tai yra viena iš retų lietuvių liaudies pasakų, kurios pabaiga yra nelaiminga.
Lietuvių tautosakos tyrinėtojai šioje pasakoje aptiko gausybę kultūrinių ir mitologinių simbolių bei sąsajų. Norbertas Vėlius dainuojamuosiuose pasakos intarpuose (Žilvino apraudojimas, pasivertimas medžiais) pastebi apeiginės tautosakos žanro − raudų intonacijas. Jo teigimu, eglės ir žalčio simboliai lietuvių folklore siejami su vaisingumu: eglė − žemės gyvybinės galios, žaltys − gyvulių, žmonių vaisingumo simbolis. Abiejų personažų vardai sietini su žalia spalva (žodis žaltys bei jo vardas Žilvinas kildinami iš žalias, želti), taip pat simbolizuojančia gyvybę, gamtos ciklą ir vaisingumą. Žaltys daug kur yra siejamas su požemiais, mirusiųjų pasauliu, velniu, o Eglė dėl savo funkcijų ir galimybių kerėti − su laume. Taigi, N. Vėlius mato šios pasakos siužetą kaip savotišką romaną tarp velnio ir laumės.
Sociologas Vytautas Kavolis joje įžvelgia ištekėjusios moters santykių su tėvais, broliais, vyru ir vaikais modelį. Istorikas ir filosofas Juozapas Algimantas Krikštopaitis pasaką aiškina kaip mišrios šeimos tragediją (Eglė yra iš „normalaus“ sausumos pasaulio, o Žilvinas − iš jūros, požemių), kurios pabaigoje atstatoma pasaulio harmonija − iškyla amžinąjį atgimimą ir persikūnijimo ciklą demonstruojantys medžiai.

Pasaka mene ir kultūroje

Pirmą kartą „Eglė žalčių karalienė“ buvo publikuota 1837 m. M. Jasevičiaus. 1940 m. šios pasakos motyvais parašytą poemą išleido Salomėja Nėris. Eduardo Balsio baletas tokiu pačiu pavadinimu pirmą kartą buvo parodytas 1946-aisiais, jį pastatė Juozas Gustaitis. Šios pasakos motyvais sukurta ir folkroko grupės „Atalyja“ daina „Eglės užkeikimas“.
Bronzinė Roberto Antinio sukurta skulptūra, vaizduojanti Eglę ir žaltį, 1960 m. pastatyta Palangos botanikos parke.
ŁKS Łódź

Istorija

Klubo ištakos siekia 1908 m., kai buvo įkurtas Łodzianka klubas.
MMORPG

MMORPG (angl. massively multiplayer online role-playing game 'daugelio žaidėjų interneto žaidimas vaidmenimis') – interneto kompiuterinis žaidimas vaidmenimis, kurį žaidžia daug žaidėjų vienu metu. Tai daugelio žaidėjų žaidimo internete (MMOG) specifinis tipas.
Žaidime vartotojai dalyvauja per savo susikurtų veikėjų grafinius atvaizdus, kurie sąveikauja su aplinka (kariauja, keičia inventorių ir panašiai). Žaidžiant šio žanro žaidimą žaidėjo sėkmė priklauso ne nuo jo paties, o nuo veikėjo išugdytų įgūdžių (angl. skill) ir patirties (angl. experience), kuri dažniausiai gaunama naikinant NPC (kompiuterio valdomus veikėjus), vykdant užduotis, arba kaip kai kuriuose tokio tipo žaidimuose žaidžiant prieš kitus žaidėjus. MMORPG žaidimuose įprasta pasirinkti įvairius veikėjo parametrus, pvz., rasę, klasę, išvaizdą, lytį ir t. t.
Pagal iš tikro egzistuojančius ar pramanytus MMORPG rašomi LitRPG žanro fantastiniai kūriniai.

Istorija

Nors dauguma ankstyvųjų XX a. 8-ojo dešimtmečio RPG žaidimų PLATO sistemai palaikė keletą vienu metu prisijungusių žaidėjų, daugelio žaidėjų režimas išpopuliarėjo tik apie 10-ojo dešimtmečio vidurį. Pavyzdžiui, „Square“ sukurtas „Secret of Mana“ (1993) turėjo kooperatyvinį režimą, leidusį žaisti dviejų ar trijų asmenų grupėse. Vėliau „Diablo“ (1996) apjungė CRPG su veiksmo žaidimo elementais ir interneto kelių žaidėjų režimu, kuris leido vienu metu keturiems žaidėjams patekti į tą pačią vietovę ir kartu kautis su būriais priešų.
Netrukus dėl sparčiai populiarėjančio galimybės žaisti internetu pritaikymo radosi grafiniai MUD žaidimai, kurie vėliau peraugo į daugelio žaidėjų internetinius vaidmenų žaidimus.

Populiariausi MMORPG žaidimai

Šiuo metu pasaulyje pagal populiarumą lyderiauja „World of Warcraft“, „Guild Wars“, „9Dragons“, „Silkroad Online“, „Runescape“. Lietuvoje taip pat labai paplitę „Lineage II“, „MU Online“.
UFO: Afterlight

Technologijos

Žaidime gausu technologijų, kurias galima atrasti, jos suskirstytos pagal rases. Yra įvairių rūšių ginklų (lazeriniai, plazminiai), kovinių kostiumų, turinčių įvairias savybes, bei kitų kovoje naudojamų prietaisų.

Tinklas

Žaidimas laimimas, kai terafomuojamas Marsas bei įveikiamos visos ateivių frakcijos.
PCD World Tour

Istorija

2005 m. rugsėjo 13 d. „Pussycat Dolls“ išleido savo debiutinį albumą „PCD“, kuris debiutavo penktoje vietoje Billboard 200. Pirmasis singlas buvo daina „Don't Cha“, kuri tapo hitu, ir pasiekė 1 vietą net septyniolikoje valstybių, o Billboard Hot 100 pasiekė #2 vietą. Po to buvo išleisti dar šeši singlai, kurie taip pat pasiekė aukštas vietas topuose. Todėl buvo nuspręsta, kad albumui palaikyti bus surengtas turas. Ir grupė pabaigusi turus su Christina Aguilera ir „The Black Eyed Peas“, iškart pradėjo rengti savo pasaulinį koncertinį turą. Nuo 2006 m. liepos mėnesio iki 2007 m. vasario mėnesio truko pasaulinis turas „PCD World Tour“ kartu su Rihanna, kuri buvo apšildančioji atlikėja.
FK NFA

Istorija

Nacionalinė futbolo akademija įkurta 2006 metais. Tai vienintelė Lietuvoje po Nepriklausomybės įsteigta speciali sporto mokykla, kurioje rengiami didelio sportinio meistriškumo futbolininkai, tobulinasi futbolo treneriai, siekdami įgyti trenerio licencijas.

2012

Dalyvavo 2012 metų Pirmoje lygoje. Tarp dešimties komandų liko šeštojoje pozicijoje.

2013

2013 m. futbolo sezone NFA komanda dalyvavo Antroje lygoje, Pietų zonos pirmenybėse. Trylikos komandų pirmenybėse po pirmojo rato ši ekipa buvo trečiojoje vietoje, o po vasaros vietoje NFA projekto atsirado FC Stumbras, kuris lygoje pakeitė NFA.

2017

Ekipa vėl suburta 2017 m. suburta. Ji žaidė Antroje lygoje. Pietų zonoje ši komanda už-ėmė pirmąją vietą. (Treneris Gintaras Krasauskas.)

2018

FK NFA komanda 2018 m. dalyvavo Pirmos lygos kovose. Pirmenybes pradėjo pergale prieš lygos senbuvius ir 2017 m. trečios vietos laimėtojus Vilniaus Vytis. Tačiau palaipsniui nukrito į turnyro lentelės apačią. Tapo vienintele komanda, kuri įsigudrino pralaimėti Klaipėdos „Koralui“, kurie netrukus pasitraukė iš pirmenybių. Tiesa, FK NFA sezono pabaigoje (2018 m. spalio 6 d.) gan netikėtai sugebėjo apžaisti FK Utenis ir sutriuškino juos 4-0. Galutinėje komandų rikiuotėje liko dešimtoje vietoje iš keturiolikos dalyvių.
Absansas

Absansas (pranc. absence – išnykimas, nebuvimas), piknolepsinis absansas – mažasis epilepsijos priepuolis. 
Epilepsijos židinys yra retikuliniame smegenų kamieno darinyje. Dažniausiai susergama tik kūdikystėje ar vaikystėje. Priepuolio trukmė –  5–15 s (retai iki 45 s). Ligonis tarsi atitrūksta nuo aplinkos, praranda sąmonę: staiga liaujasi dirbęs darbą, kalbėjęs, nereaguoja į kitų kalbą. Kartais priepuolio metu pasitaiko traukulių, ligonis laižosi, žiovauja, čepsi. Atsigavęs tęsia pradėtą darbą, rašo, kalba. Pats ligonis priepuolio paprastai neprisimena.
Eurovizijos dainų konkursas 1993

Kvalifikacijos etapas

Rengiantis šiam konkursui, Europos transliuotojų sąjunga pagaliau pradėjo grumtis su potencialių dalyvaujančių šalių sprogimu, kurį sukėlė Rytų bloko iširimas, taip pat ir Jugoslavijos, kuri tradiciškai buvo vienintelė konkurse dalyvavusi komunistinė šalis, suirimas. Pirmą kartą prieš konkursą buvo įvestas kvalifikacinis etapas, tačiau tik toms šalims, kurios niekada dalyvavo konkurse, arba buvusios Jugoslavijos Respublikos tautoms, kurios taip pat anksčiau savarankiškai nedalyvavo. Kroatija, Bosnija ir Hercegovina, Vengrija, Slovėnija, Slovakija, Rumunija ir Estija dalyvavo specialiame etape, kuris dar vadinama Kvalifikacija za Millstreet. Balandžio 3 d. Liublianoje trys laimėjusios šalys galėjo dalyvauti Eurovizijos finale Milstryte. Po tam tikro balsavimo Bosnija ir Hercegovina, Kroatija ir Slovėnija dalyvavo finale.
Mikas Bagdonas

Biografija

Mokėsi Krosnos pradžios mokykloje, Veiverių mokytojų seminarijoje. Maskvos universitete studijavo teisę. 1925 m. Čikagoje baigė Lojolos universitetą, teisės daktaras. Studijas gilino Harvardo universitete.
1913–1918 m. mokytojavo Veiverių mokytojų seminarijoje. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1920 m. kandidatavo į Steigiamąjį Seimą, tačiau nebuvo išrinktas. Tik mandato atsisakius Juozui Volodkevičiui, nuo 1920 m. rugpjūčio 5 d. Steigiamojo Seimo narys, priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai ir Krikščionių demokratų blokui. 1922 m. sausio 27 d. mandato atsisakė.
Kurį laiką dirbo Lietuvos atstovybėje Maskvoje, vėliau išvyko studijuoti į JAV. 1925 m. Lietuvos vyčių draugijos pirmininkas, žurnalo „Vytis“ redaktorius, 1926 m. ir 1928 m. dienraščio „Lietuva“ redaktorius. 1926–1936 m. Lietuvos pasiuntinybės JAV pirmasis sekretorius, 1927–1928 m. ir 1934–1935 m. laikinai ėjo Lietuvos reikalų patikėtinio pareigas. Nuo 1936 m. lapkričio 1 d. Lietuvos konsulas Čikagoje.
Imperatyvinis mandatas

Imperatyvinis mandatas (lot. imperativus – liepiamasis, įsakomasis) – renkamojo vietinės, regioninės ar valstybinės atstovaujamosios valdžios organo deputato mandatas su apribojimais, numatančiais deputato atsakomybę už savo veiksmus ir duotus pažadus rinkėjams.

Įgaliojimai

Imperatyvinis mandatas suteikiamas prieš rinkimus į atstovaujamąjį organą deleguojamam asmeniui ar asmenų grupei su priesakais kelti mandate nurodytus klausimus ar spręsti numatytus uždavinius. Imperatyvinis mandatas nesuteikia galimybės balsuoti slaptai. Imperatyvinis mandatas supaprastina deputato atšaukimo iš parlamento mechanizmą – galioja atšaukimo teisė.
Vienas pirmųjų imperatyvinį mandatą taikė Abiejų Tautų Respublikos Seimas, kurio atstovai įgaliojimus gaudavo bajorų seimeliuose, kurijose ar kitose atstovus į Seimą turinčiose teisę deleguoti institucijose.
Imperatyvinis mandatas būdingas autoritarinėms valstybėms, buvo taikomas tarybinio bloko šalyse (TSRS, Čekoslovakija, Vengrija). Tik Lenkija, Rumunija ir Jugoslavija netaikė imperatyvinio mandato pilna apimtimi - ten galėjo būti ir slaptas balsavimas. Demokratinėse valstybėse imperatyvinio mandato nėra, nes tai prieštarauja visuotinio atstovavimo principams. Išimtis yra Bundesrato deputato imperatyvinis mandatas, nes Bundesratas formuojamas ne visuotiniais rinkimais, jo narius skiria žemių vyriausybės bei parlamentai ir jie atstovauja žemių interesams. Iš dalies imperatyvines nuostatas prisiima kai kurių valstybių aukštųjų parlamento rūmų atstovai – senatoriai, atstovaujantys ne visus rinkėjus, o savo rinkiminę administracinę teritoriją.
Ošogbas

Istorija

Ošogbas buvo įkurtas XVIII a. pradžioje medžiotojų iš gretimo kaimelio, kuris kentėjo nuo bado. Medžiotojai nusprendė apgyvendinti keletą savo šeimos narių netoli Osuno upės. Vienas iš medžiotojų, Larooya, tapo pirmuoju Ošogbo karaliumi. Dėl to, kad jis buvo vienas iš pirmųjų mažos kolonijos statytoju. Dauguma gyventojų apsigyveno aplink Ataoja rūmus. Vėliau į Ošogbą pradėjo keliauti ir kurtis fulbių žmonės, nuo tada Ošogbo populiacija labai ryškiai padidėjo dėl imigracijos iš kitų jorubų miestų.

Požymiai ir demografiniai duomenys

Per Ošogbą driekiasi geležinkelis, einantis nuo Lagoso iki Kano. Taip pat yra žinoma Ošogbo Meno mokykla ir Oja Oba turgus.
Ošogbas yra mainų centras visame žemdirbystės regione. Auginami dioskorėja, valgomasis manijokas, javai ir tabakas. Medvilnė auginama ir naudojama audeklų audimui. Ošogbe yra keletas viešbučių, futbolo stadionas su 10 tūkst. vietų žiūrovams ir antrojo diviziono profesionaliosios lygos komanda.
1988 m. apie 27 % žmonių buvo žemdirbiai, kurie užsiiminėjo žemės ūkiu, 8 % prekybininkai ir apie 30 % valdininkų ir mokytojų.
Kinų-japonų karai

Kinų-japonų karai (jap. 日清戦争 = Niššin senso) buvo du kariniai konfliktai tarp Kinijos ir Japonijos – XIX amžiaus pabaigoje ir XX amžiaus viduryje.