google/wiki40b huggingface dataset:
Reality (albumas)

Įrašymas

Albumas buvo įrašytas Niujorke, „Looking Glass Studios“ įrašų studijoje, prodiusuotas bendrai Davido Bowie ir Tony Visconti. Šį albumą Davidas pradėjo rašyti, kai pastarojo 2002 m. albumo Heathen prodiusavimas ėjo į pabaigą. Dauguma dainų yra kurtos Bowie, tačiau „Pablo Picasso“ buvo parašyta grupės The Modern Lovers, o „Try Some, Buy Some“ – Džordžo Harisono. Šios dvi dainos iš tikrųjų buvo numatytos įrašymui dar aštuntajame dešimtmetyje, Bowie'o koverių albumui Pin Ups 2, kuris niekada taip ir nebuvo išleistas. Kai kurias dainas Bowie parašė gana greitai, pavyzdžiui „Fall Dog Bombs the Moon“ buvo parašyta per 30 minučių. Kita daina, „Bring Me the Disco King“ Bowie'io buvo bandoma kurti ir 1993 m. albumui „Black Tie White Noise“, ir 1997 m. albumui „Earthling“ bei pastarajam 2002 m. „Heathen“, bet taip ir niekada nepasiekdavo galutinio rezultato, kol galiausiai buvo įrašyta Reality albumo kūrime.
Šeduvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia

Istorija

Manoma, kad Šeduvoje pirmoji medinė bažnyčia pastatyta ir parapija įkurta 1512 m. Bažnyčiai 1529 m. dovanoti 3 nenaudojami žemės sklypai. 1542 m. fundacija padidinta. Manoma, jog tais metais pastatyta antroji bažnyčia. 1542 m. įsteigta parapinė mokykla.
Upytės vaivada Jeronimas Valavičius 1640–1649 m. pastatė mūrinę bažnyčią. Ją 1649 m. konsekravo vyskupas Jurgis Tiškevičius. 1647 m. įsteigtas Šeduvos dekanatas. Mykolas Mačinskis 1658 m. įsteigė altariją ir ją išlaikė. Šeduvoje 1705–1769 m. veikė jėzuitų misija. XVIII a. greta bažnyčios buvo varpinė (vėliau nugriauta). Bažnyčia 2 kartus degė. Po 1799 m. gaisro dvarininko S. Poniatovskio 1804 m. atstatyta. 1820 m. bažnyčia turėjo 56 valakus žemės su Kleboniškių, Veliakiemių ir Vaižgų kaimais. 1829 m. per žaibo sukeltą gaisrą apgadintas bokštas.
Po 1863 m. Rusijos administracija nusavino pusę parapijos žemių, 1864 m. įsakė nugriauti miestelio aikštėje stovėjusį kryžių. Jo vietoje 1877 m. pastatyta stačiatikių cerkvė (1935 m. nugriauta). XIX a. pabaigoje draudžiamą spaudą platino ir kunigai Stasys Janeliūnas, Pranas Janulaitis, Kazys Marcinkevičius. Klebono Povilo Šalučkos rūpesčiu 1905 m. bažnyčia padidinta: iš šonų pristatytos 2 navos.
1906 m. įsteigtas Šv. Kazimiero draugijos skyrius. Klebono Mamerto Lumbės vadovaujamas „Saulės“ draugijos skyrius steigė lietuviškas mokyklas. Jo įsteigta progimnazija veikė iki 1940 m. Nuo 1926 m. Šeduvoje klebonavusio dekano Mykolo Karoso iniciatyva 1937 m. bažnyčia atnaujinta.
Per Antrąjį pasaulinį karą ji apgriauta. Į Šeduvą 1974 m. paskirtas klebonas kanauninkas Bronius Antanaitis bažnyčią suremontavo ir restauravo. Šeduvoje 1956–1962 m. gyveno ištremtas ir mirė Kaišiadorių vyskupas Teofilius Matulionis.

Architektūra

Bažnyčia renesansinė, turi baroko bruožų, kryžminio plano, su pusapskrite apside, žemomis zakristijomis, dvibokštė. Vidus 3 navų, yra 5 altoriai. Skliautai cilindriniai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidotas klebonas prelatas Mykolas Karosas (1878–1955), kunigas Augustinas Pranskėtis (1886–1986).
Šivinis

Šivinis (urartų k. ᴰUTU) – Saulės dievas urartų mitologijoje, trečioji pagal svarbą urartų panteono dievybė (po aukščiausiojo dievo Haldžio ir griaustinio bei karo dievo Teišebos). Sutuoktinė – deivė Tušpuėja. Šivinį simbolizavo sparnuotas Saulės diskas. Dar sutinkamas šios dievybės vardas Artinis. Pastarasis variantas tekančios Saulės reikšme išsilaikęs šiuolaikinėje armėnų kalboje.
Didžiuma urartų religijos bruožų buvo perimta iš Mesopotamijos, o Šivinis atitiko akadų-asirų Saulės dievą Šamašą, urartų dantiraštyje jo vardas buvo užrašomas tokia pat ideograma. Dažniausiai laikoma, kad Urartijos sostinė Tušpa greičiausiai buvo Šivinio kulto vieta. Kaip teigiama urartų dantiraštiniuose tekstuose, šiam dievui turėjo būti aukojami 4 jaučiai ir 8 avys.
Kauno Montesori pradinė mokykla

Istorija

2004 m. liepos mėn. Virginijos ir Alio Ramučio Skorupskų iniciatyva įkurta viešoji įstaiga Kauno Montesori pradinė mokykla. 2005 m. rugsėjo 1 d. mokyklą pradėjo lankyti 24 mokiniai. Juos moko 2 pedagogai. Mokyklos atidarymo šventėje dalyvavo montesorininkai Eugenijus Kucinas iš Čikagos (JAV) ir Marija Birutė Musneckienė ir Šiaulių. Nuo įkūrimo pradžios mokyklai vadovauja direktorė – Virginija Skorupskienė.
Jean Lannes

Biografija

Gimė 1769 m. balandžio 11 d. Lectoure vietovėje, pietų Prancūzijos Žero departamente. Gimė arklininko šeimoje. Kilus Prancūzijos ir Ispanijos karui, įstojo į vietos savanorių batalioną. 1796 – 1797 m. dalyvavo ir pasižymėjo Italijos kampanijoje ir Napoleono buvo pakeltas brigados generolu.
1798–1799 m. dalyvavo žygyje į Egiptą. 1799 m. lapkričio 9 d. dalyvavo vadinamajame Briumero 18 d. perversme, kurio metu Napoleonas nuvertė Direktoriją ir įkūrė Konsulatą. Buvo paaukštintas į divizijos generolus. 1800 m. laimėjo Montebelo mūšį prieš Austrijos kariuomenę Lombardijoje, dalyvavo Marengo mūšyje.
1801 m. buvo paskirtas Prancūzijos ambasadoriumi Portugalijoje. 1804 m. tapo Prancūzijos maršalu. Dalyvavo Ulmo mūšyje, pasižymėjo Austerlico ir Jėnos-Auerštato mūšiuose. Frydlando mūšio metu atlaikė kelis kartus gausesnės Rusijos kariuomenės atakas. 1808 m. vadovavo Prancūzijos armijos sparnui Ispanijoje. 1809 m. vasario 21 d. po kelių mėnesių apsiausties užėmė Saragosos tvirtovę. Už pergalę gavo kunigaikščio titulą.
1809 m. gegužės 22 d. Asperno-Eslingo mūšio metu buvo mirtinai sužeistas rikošetu pataikiusia kulka į kojas. Operacijos metu jam buvo amputuota viena, o po kelių dienų ir kita koja. Dar po kelių dienų mirė Vienos ligoninėje nuo gangrenos. Palaidotas Paryžiaus Panteone.
Ž. Lanas buvo du kartus vedęs ir turėjo šešis vaikus. Ž. Lanas mūšių metu pasižymėjo išskirtine drąsa, pats asmeniškai juose dalyvaudavo.
Tešmuo

Tešmuo – žinduolių patelių pieno liaukos su speniais.

Žodžio kilmė

Žodis kilęs nuo veiksmažodžio tėšti (esamasis laikas tešia), kuris reiškia „tvinkti, pildytis pieno, storėti“ (plg. želmuo nuo želti).
Triesto provincija

Kalbos

Itališkai kalbama visoje provincijoje. Trieste daug žmonių kalba triestiška venetų kalbos tarme. Archaiška friulių kalbos tergesto tarme buvo kalbama Trieste ir Mugijoje iki išnykimo XIX a. vidury.
21% provincijos gyventojų kalba slovėniškai. Italijos įstatymai gina slovėnų teisę į savo kalba visose provincijos savivaldybėse nors dvikalbystė nesimato Triesto ir Mugijos centruose. Be bendrinės slovėnų kalbos provincijoje kalbama dar trimis tarmėmis.
Fieris

Istorija

Senovės laikais šios vietovės buvo apgyvendintos jau nuo akmens amžiaus. Vienos pirmiausių šias teritorijas apgyvendino senosios šių vietų gyventojos – ilyrų gentys. Fieris, kaip ir visa dabartinės Albanijos teritorija, nuo seno buvo senovės valstybių Makedonijos, Romos imperijos sudėtyje, kurių kultūra labai smarkiai paveikė vietos gyventojus ir jų kultūrą. Antikos laikais klestėjo aplinkui miestą esantys graikų poliai.
Ankstyvaisiais viduramžiais dabartinės miesto apylinkės ilgą laiką priklausė Bizantijos imperijai, vėliau atiteko Bulgarijos ir Serbijos karalystėms, Epyro Despotijai, nuo XIV a. – Osmanų imperijai, kuriai valdant pradėjo plisti islamas.
Fieris yra gana nesenas miestas, įkurtas XVIII a. Berato bėjų kaip apylinkės turgaus miestas. XIX a. per Gjanicos upę pastatytas akmeninis tiltas, kuris padidino miestelio svarbą. Iki komunistų atėjimo į valdžią XX a. viduryje šis miestas neturėjo didelės ekonominės ir socialinės reikšmės.
1912 m. Albanijai paskelbus nepriklausomybę šis miestas atiteko naujai susikūrusiai valstybei. 1939 m. kaip ir visa Albanija jis buvo okupuotas Italijos kariuomenės, 1943 m. miestas – Vokietijos, 1944 m. galutinai išvaduotas vietos komunistų partizanų.
Dėl pokariu pradėtos industrializacijos ir Mizeko lygumos nusausinimo šio miesto reikšmė išaugo, miestas tapo pramoniniu, socialiniu ir kultūriniu vietos regiono centru. Buvo pastatysi stambūs naftos ir chemijos pramoniniai kompleksai. XX a. 10-ojo dešimtmečio pradžioje žlugus komunistinei santvarkai ir ekonomikai perėjus į kapitalizmo vėžes miestas patyrė stiprius ekonomikos ir socialinius sukrėtimus, sukėlusius didelį nedarbą ir gyventojų migraciją į kaimynines šalis. Šiuo metu Fieris yra vienas iš augančio turizmo aptarnavimo centrų, glaudžiai susijęs su aplinkianiais antikiniais miestais-griuvėsiais Apolonija ir Biulisu.

Architektūra ir archeologija

Fierio apylinkėse gausu architektūrinių paminklų – antikinių griuvėsių, Bizantijos laikotarpio bažnyčių liekanų, Osmanų imperijos laikų tiltų ir mečečių. Apie 15 km į šiaurę ant kalvos yra Korinto įkurtos kolonijos Apolonijos griuvėsiai. Miesto architektūra yra gana skurdi, be Osmanų imperijos laikotarpio mečetės, mieste vyrauja socialistinio stiliaus keliaaukščiai namai. Dabartiniais laikais, pagerėjus ekonominei būklei, pastatyta naujų šiuolaikinių pastatų ir mečečių. Mieste veikia archeologijos muziejus.
Lietuva (Bruklinas)

Istorija

Spausdino naujienas, straipsnius istorijos tematika, grožinės literatūros kūrinius. Redakcijai talkino Pijus Bukšnaitis, P. Lapienė, T. Mažeika, Vytautas Širvydas ir kt.
Redaktorius ir leidėjas Juozas Tysliava.
Samarija

Samarija buvo šiaurinės Izraelio karalystės sostinė. Samarija buvo prie pagrindinio prekybos kelio, einančio iš šiaurės į pietus per visą Izraelį; pastatyta ant kalvos, kad būtų lengviau apsiginti. 875 m. pr. m. e. statyti miestą pradėjo karalius Omris. Jo darbą tęsė sūnus Achabas, kuris pastatė naujus rūmus. Rūmams papuošti buvo sunaudota tiek raižyto dramblio kaulo, kad juos imta vadinti „dramblio kaulo rūmais“. Rūmų griuvėsiuose archeologai rado per 500 dramblio kaulo dirbinių, tarp jų paauksuotų.
Iš pradžių samariečiai išpažino pagoniškus tikėjimus. Keletas Senojo Testamento pranašų smerkė tokį stabų garbinimą ir įspėjo, kad miestas bus sugriautas. Sirijos gyventojai daug kartų puolė ir apgulė miestą, bet jį užimti pavyko tik asirams 722–721 m. pr. m. e. Gyventojai buvo išvaryti į Siriją, Asiriją ir Babiloniją. Į jų vietą atsikėlė kolonistai iš įvairių Asirijos imperijos dalių. Praradusi Samariją, Izraelio karalystė liovėsi egzistuoti.
Samarija imta vadinti visą teritoriją, ne tik patį miestą. Naujojo Testamento laikais Erodas Didysis Samariją atstatė ir graikiškai pavadino Sebastija (atitinka lotynišką Augustus). Samarijoje dar buvo šiek tiek negrynų žydų, tikėjusių Dievą, bet Judėjos žydai samariečius niekino ir jų nekentė. Pasak evangelijų, Jėzus parodė jiems dėmesį keliaudamas po jų kraštą ir būdamas su jais. Po Jėzaus mirties ir prisikėlimo skelbti Evangelijos į Samariją nuvykęs Pilypas, jo darbą tęsė Petras ir Jonas.
Šiuo metu Nabluse ir Jafoje tebegyvena nedidelė grupė samariečių, garbinančių Dievą ant Garizimo kalno.
2011-2012 m. FIDE moterų Didžiojo prizo varžybos

2011-2012 m. FIDE moterų Didžiojo prizo varžybos (pranc. Grand Prix) – tai serija iš šešių moterų turnyrų, kuriuose buvo atrinkta pretendentė žaisti mačą  dėl pasaulio čempionės titulo.  Moterų Didžiojo prizo šachmatų varžybų nugalėtoja tapo. kinietė Hou Ifan. 
Ji įgijo teisę 2013 m.  žaisti 10 partijų mačą dėl pasaulio šachmatų čempionės titulo su tuometine moterų pasaulio čempione - ukrainiete Ana Ušenina.

Varžybų formatas

Turnyruose  žaidė 18 atrinktų, vedančiųjų šachmatininkių. Kiekviena žaidėja pasižadėjo, kad dalyvaus keturiuose Didžiojo prizo turnyruose. Turnyruose, ratų sistema, dalyvavo 12 žaidėjų. 
Apibendrinant varžybų rezultatus buvo imami geriausi rezultatai iš trijų turnyrų. Žaidėja, surinkusi daugiausiai Didžiojo prizo balų, tampa nugalėtoja.

Turnyrų taisyklės

Per dvejus metus (2012–2013) buvo surengti šeši Didžiojo prizo turnyrai. Kiekviename Didžiojo prizo turnyre galėjo dalyvauti 12 žaidėjų. Buvo žaidžiama ratų sistema. Užimtos vietos nustatomos pagal partijų taškus, o surinkus po lygiai taškų – pagal papildomus turnyro rodiklius. – moterų pasaulio šachmatų čempionato dalis.

Laiko kontrolė

Kiekvienai žaidėjai partijai skiriama laiko: 90 min. pirmiesiems 40 ėjimų, 30 min. – likusiai partijai. Nuo pirmojo ėjimo po kiekvieno ėjimo pridedama po 30 sek.
Juozas Ciprisevičius

Juozas Ciprisevičius (g. 1958 m. kovo 22 d. Kybartuose, Vilkaviškio r.) – chorvedys ir pedagogas.

Biografija

Mokydamasis Kybartų vidurinėje mokykloje, pas Z. ir L. Galvydžius, R. Pakšį ir D. Šurmaitienę mokėsi ir muzikos. Baigęs vidurinę mokyklą, 1976–1980 m. muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dirigavimą dėstė S. Jareckaitė).
Nuo 1980 m. Kalvarijos ir Nemunaičių (Marijampolės r.) vidurinių mokyklų muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų chorų vadovas. Ypač vaisingai dirbo Kalvarijos vidurinėje mokykloje, kur suorganizavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorus, pučiamųjų orkestrą ir skudučių ansamblį. Minėtus kolektyvus parengdavo rajoninėms ir zoninėms dainų šventėms, konkursuose laimėdavo prizinių vietų. Vaikų choras dalyvavo 1985 ir 1987 m. respublikinėse dainų šventėse, keletą kartų koncertavo Suvalkų krašte. Taip pat vadovavo „Orijos" fabriko, rajono žemės ūkio susivienijimo klubo ir kultūros namų mišriesiems chorams, pučiamųjų orkestrui. Vien 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei parengė Kalvarijos kultūros namų ir vidurinės mokyklos pučiamųjų orkestrą, vaikų chorą ir kultūros namų mišrųjį chorą. Vidurinės mokyklos jaunių choras dalyvavo ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Kaune bei Vilniuje ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje.
Nuo 1994 m. Kalvarijos vaikų muzikos mokyklos direktorius ir mokytojas metodininkas, vadovauja vaikų chorams ir pučiamųjų orkestrui. Vaikų chorą parengė 1995 m. Suvalkijos krašto dainų šventei Marijampolėje ir 1996 m. III J. Bendoriaus konkursui – festivaliui, 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Yra Marijampolės rajono muzikos mokytojų metodikos būrelio pirmininkas, nuo 1983 m. rajono moksleivių dainų švenčių vyr. dirigentas, 1993 m. Suvalkijos krašto dainų šventės organizatorius ir vyr. dirigentas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Kalnų Progumos

Kalnų Progumos (lenk. Poręby Górańskie) – tarpukario gyvenvietė („kolonija“), atsiradusi po 1925 metų, iškirtus dalį miško, senbuvių tiesiog vadinama „Paremby“ (Uosių ir Kalno gatvių apylinkės). 1933 metais prijungta prie Naujosios Vilnios miesto. Pavadinimas žemėlapiuose aptinkamas iki 1974 metų.
Rolandas Bubliauskas

Rolandas Bubliauskas (g. 1966 m. rugsėjo 10 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, puolėjas.

Biografija

Žaidė Žalgiris Vilnius (1984–1986) komandoje, 1985 m. kartu su V. Ivanausku atstovavo TSRS rinktinę pasaulio jaunimo čempionate. Vėliau žaidė Sirijus Klaipėda (1990–1991, 1994–1995), Aras Klaipėda (1993, 1995), Panerys Vilnius (1993), Atlantas Klaipėda (1996–1998) klubuose. Baigęs profesionalo karjerą dirbo Argus Klaipėda komandos vadovu.
Gardino sutartis (1566)

Priežastys

1561 m. lapkričio 28 d. Vilniaus sutartis panaikino nuo 1202 m. gyvavusį Livonijos ordiną, kuris nuo pirmosios XIII a. pusės iki XV a. pirmosios pusės kėlė rimtą grėsmę LDK. Livonija nuo 1561 m. buvo padalinta į dvi dalis: Livonijos ordino magistro Gotardo Ketlerio vadovaujamą lėninę Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystę (Ducatus Curlandiae et Semigalliae), o 1566 m. sukurta Uždauguvio kunigaikštystė (tapusi LDK dalimi su išskirtinėmis teisėmis).

Sutartis

Livonijai pasidavus LDK globai, Livonija buvo padalinta į dvi dalis, iš kurių viena perėjo tiesioginėn lietuvių valdžion, buvo įjungta į LDK. Galutinis jos statusas nustatytas 1566 m. sutartimi Gardino seime. Sudaryta Lenkijos karaliaus (1548–1572 m.) ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio (1544–1572 m.) Žygimanto Augusto valdomos LDK ir Livonijos amžinoji unija. Jos pagrindas – Uždauguvio kunigaikštystė. Žemės į rytus nuo Dauguvos tapo LDK provincija, savo valdovu pripažįstančios Ldk bei jo įpėdinius. Tuo tarpu laisvasis Rygos miestas buvo išimtis – jis nepripažino 1561 m. Vilniaus sutarties ir iki pat 1581 m. nebuvo įjungtas į LDK, 20 metų išliko savarankiškas. Livonijos teritorija buvo padalinta į keturias sritis: Rygos (be miesto), Cesių, Turaidos ir Daugpilio.

Pasekmės

Livoniją administruoti buvo paskirtas Žemaitijos seniūnas Jonas Chodkevičius. Jis visiškai pakeitė magistrą Ketlerį, nes įgavo pilną karinę, administracinę, teisinę bei finansinę valdžią. Lietuva sustiprino savo padėtį Livonijoje, kuri tapo vien tik Lietuvos (o ne bendrai su Lenkija) dalimi, nors lenkai nuolat reikalavo, kad Livonija lygiomis dalimis priklausytų ir jiems. Tai dar kuriam laikui atidėjo sąjungos su Lenkija planų įgyvendinimą, stiprino Lietuvos valstybingumą.
Aeroplanas

Siužetas

Buvęs karo lakūnas, šiuo metu dirbantis taksi vairuotoju, Tedas Straikeris (Robert Hays) neįvardinto karo metu patyrė traumą, dėl kurios atsirado skrydžių baimė, tad jis nebegali dirbti atsakingo darbo, o jo mergina Eleina Dikinson (Julie Hagerty), su kuria jis susipažino karo metu, jį palieka. Kad ją susigrąžintų, jis pasiryžta nugalėti savo baimę ir sėda iš Los Andželo į Čikagą skrendantį lėktuvą, kuriame ji dirba stiuardese. Tačiau ji neketina taikstytis.
Po patiektų pietų dauguma keleivių sunegaluoja, lėktuvu skrendantis daktaras Baris Rumakas (Leslie Nielsen) suvokia, kad jie apsinuodijo žuvimi. Stiuardesės išsiaiškina, kad pagrindinis pilotas Klarensas Ovjeras (Peter Graves) ir antrasis pilotas Rodžeris Murdokas (Kareem Abdul-Jabbar) taip pat apsinuodijo maistu ir nebelieka kam valdyti lėktuvą. Eleina susisiekia su Čikagos oro uosto valdymo bokštu ir jie jai pataria įjungti autopilotą, kuris tėra didžiulė pripučiama lėlė vardu „Otas“. Rumakas įtikina Straikerį pilotuoti lėktuvą, nors jis mano nesugebėsiąs to padaryti dėl didžiulės įtampos ir todėl, kad šis lėktuvas nė iš tolo neprimena jo valdytų.
Į bokštą iškviečiamas kapitonas Reksas Krameris (Robert Stack), kuris kartu su Straikeriu tarnavo kare. Padedamas Kramerio ir Rumako padrąsinančios kalbos, Straikeris galiausiai gana sėkmingai nutupdo lėktuvą. Keleiviams išsilaipinus, Otas išskrenda kartu su kompanione, taip pat pripučiama lėle.
Kraujuojanti plutpintė

Išvaizda

Vaisiakūniai dažniausiai išsiplėtę, apskriti, augdami susilieja į vieną suaugtinį vaisiakūnį, kuris dažniausiai būna pakilusiais nuo substrato kraštais arba sudaro kepurėles. Kepurėlė plaušuota arba lygi, pilkai balsva, nuo šviesiai geltonos iki gelsvai rudos spalvos, koncentriškomis, nelabai ryškiomis rievėmis; kepurėlės apatinė pusė ir išsiplėtusių vaisiakūnių paviršius balsvai pilkos, ochrinės rudos spalvos, lygus, paspaudus atsiranda purpuriškai raudonos dėmės. Sporos bespalvės, cilindriškos, 6-9x2-4 μm.

Augavietė

Auga ištisus metus ant spygliuočių medžių kelmų, nukritusių šakų, išvartų, sužalotose vietose ir ant augančių medžių. Dažna. Sukelia baltąjį medienos puvinį.
Panašios rūšys: šį grybą galima lengvai supainioti su kitomis plutpintinių rūšimis.
Stanislovas Žolkievskis

Biografija

Haličo kašteliono ir Rusios vaivados Stanislovo Žolkievskio (m. 1588) ir Sofijos Lipskos sūnus.
Rytis Saladinskas

Biografija

2000 m. baigė Lietuvos žemės ūkio universitetą, inžinierius hidrotechnikas.
2007–2011 m. Lazdijų rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Lazdijų rajono skyriaus narys.
2007 m. (atsisakė mandato) ir 2011 m. (atsistatydino) Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narys.
Vidmantas Macevičius

Biografija

Baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus elektriko kvalifikaciją.
1979–1981 m. Mažeikių elektrinės budintysis elektromonteris, 1981–1983 m. elektrinės pamainos viršininkas, 1983–1990 m. chemijos cecho viršininkas, 1989–1990 m. elektrinės direktoriaus pavaduotojas, 1990–2000 m. direktorius. 1999 m. AB Mažeikių nafta generalinis direktorius.
2000–2003 m. ir nuo 2019 m. Mažeikių rajono savivaldybės meras. 2003–2004 m. AB Rytų skirstomieji tinklai Panevėžio elektros tinklų filialo direktorius, 2004–2010 m. Panevėžio regiono direktorius. 2010–2014 m. UAB „Kurana“ vykdantysis direktorius, 2014 m. UAB „EKO TERMO“ direktorius. 
2015–2019 m. energetikos viceministras.
2000–2003 m. ir nuo 2019 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys.
1999–2003 m. buvo Naujosios sąjungos narys. 1999–2003 m. Mažeikių skyriaus pirmininkas.

Visuomeninė veikla

1989–1990 m. Mažeikių karatė klubo „Vytis“ pirmasis prezidentas. 
2004–2011 m. Panevėžio aeroklubo tarybos pirmininkas, turi piloto licenciją.

Šeima

Sutuoktinė Irena. Vaikai Vaidotas, Asta, Ugnė.
Dubenkaulis

Dubenkaulis (lot. os coxae) – tai stambiausias apatinių galūnių porinis plokščiasis kaulas, kuriuo kojos laisvoji dalis siejasi su ašinių griaučių apačia. Abiejų pusių dubenkauliai priekyje susijungia kremzle, o užpakalinėje pusėje tarp jų įsiterpia trikampio formos kryžkaulis, os sacrum, su kuriuo dubenkauliai sudaro kaulinį dubenį, pelvis.
Maldeniai (Šiauliai)

Aplinkinės gyvenvietės

Skobiškės – 5 km
Tulminai – 5,3 km
Mažeikiai – 0,8 km 
 Šiupyliai – 4 km
Miliškės – 2,3 km
GRUZDŽIAI – 10 km
Zastarčiai – 5,8 km
Minkštakiai – 8 km
Šėkščiai – 2,7 km 
 ŠIAULIAI – 22 km
Dovana Stalinui

Siužetas

1949 m. Naujų represijų banga – bausmės ir tremtys. Josifo Stalino 70–mečio jubiliejus. Filmo veiksmas vyksta nedideliame Kazachstano aūle, kuriame gyvena rusė Verka, lenkas Ježi, dunganas Faty, korėjietis Glebas ir kt. Užverda dramatiškas ir neramus gyvenimas, kai aule atsiranda berniukas iš Maskvos. Žmonės praeina devynis pragaro ratus, bet čia atsiranda vietos ir meilei, ir džiaugsmui, suartėja sielos ir žmonių charakteriai. Ašaros ir išdavystės žmonių nepalaužia. Tuo tarpu visa TSRS ruošia dovanas vadui. Bet pati geriausia dovana tautų vadui jau paruošta. Filmo herojai gyvena viltimi ir nežino, kas jų laukia rytoj...
Tao

Tao (maor. tao) – tradicinė ilga (ilgis 1,8-2,7 m) maorių ietis.
Ietys paprastai daromos iš manuka (Leptospermum scoparium) medienos. Kartais gamindavo ir iš maire (Nestegis apetala) medienos, bet tai gerokai sunkiau, nes ši mediena labai kieta. Paprastos ietys tao būdavo daromos itin plonos ir lengvos.
Maoriai turėjo paprotį užkeikti savo ietis, kad jos būtų efektyvesnės. Tokie užkeikimai vadinami kitao ir reo tao.
Gaudapada

Gaudapada (skr. गौडपाद = Gauḍapāda-) – senovės indų filosofas, vienas svarbiausių vedantos filosofinės srovės mokytojų. Biografijos detalės nežinomos, gyveno ~VI–VII a. Gaudapada padarė didelę įtaką žymiausiam vedantos mokytojui Adi Šankarai. Šis Gaudapadą įvardija kaip savo mokytojo (Govindos Bhagavatpados) mokytoją.
Gaudapada sukūrė 215 dvieilių komentarą „Mandūkja Upanišadai“, vadinamą Māṇḍukya Kārikā (arba Gauḍapāda Kārikā, Āgama Śāstra). Tai ankstyviausias išsamus (nors ir ne pats pirmas) advaita vedantos filosofijos veikalas, jame sistemiškai išdėstytos advaita vedantos pagrindinės temos (brahmano ir atmano tapatybė, maja, džnanamarga).
Tyrinėtojai nesutaria, ar Gaudapadai įtakos turėjo budizmo negatyvioji logika. Jis polemizavo su budizmo madhjamikos mokyklos atstovais dėl jų nuostatos, kad visi filosofijos klausimai ir konceptualios teorijos yra hipotetiniai, nesuderinami, tai tik proto sukurtos mąstymo antinomijos, o tikrovę įmanoma pažinti tik įžvalga (pradžnia), ne dichotominiu mąstymu.
Gaudapadai priskiriami ir kiti veikalai, pvz., „Brihadaranjaka upanišados“, „Nrisimha tapanyjos upanišados“ ir kt. komentarai.
Pagrindinis Gaudapados vienuolynas (matha) yra Kavalėje (Goa) ir priklauso smarta brahmanams sarasvačiams.
Stasys Mikaliukas

Biografija

Mokėsi Telšių ir Kauno gimnazijose. Porą metų studijavo ekonomiką Vytauto Didžiojo universitete.
Žurnalistinį darbą pradėjo 1931 m. „Naujojo žodžio“ bendrovėje kaip dienraščio „Dienos naujienos“ korespondentas. Bendradarbiavo leidiniuose „Diena“, „Mūsų rytojus“, „Lietuvos keleivis“, „Literatūros naujienos“. 1937-1940 m. nuolatinis „Lietuvos žinių“ korespondentas Kaune. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.  1943-1944 m. dienraščio „Ateitis“ reporteris.