Brahma

Brahma (skr. ब्रह्म = brahma- <brahman) – aukščiausioji dievybė, įeinanti į brahmanizmo ir hinduizmo trejybę trimūrtį (Brahma, Višnus ir Šiva). Vėlyvajame hinduizme (nuo ~X a.) – kuriančiosios dievo galios personifikacija. Brahma – abstrakčiausias hinduistų dievas. Tradicinėje ikonografijoje vaizduojamas su 4 galvomis ir 4 rankomis, sėdintis ant gulbės arba lotoso.

Dieviškoji trejybė (trimūrtis)

Šioje trejybėje Brahma – Visatos kūrėjas, jos įkūnytojas ir siela, Višnus – jos sergėtojas, Šiva – naikintojas. Tačiau mitologiniuose siužetuose šis funkcijų pasiskirstymas neretai pažeidžiamas; tai leidžia manyti, jog archajiniuose epo sluoksniuose Brahma atliko visas funkcijas vienas. Skirtingai nuo Višnaus ir Šivos, Brahma – labai abstraktus trejybės dievas ir mažiausiai pasireiškia mitų siužetuose. Brahma vaidina svarbų vaidmenį hinduizmo pasaulėžiūros sistemose.

Brahma ir Pradžapatis

Vedose Brahma, kaip dievas, neminimas, o jo funkcijas atlieka Pradžapatis, kuris santykinai vėlesniuose tekstuose yra sutapatinamas su Brahma (plg. „Kaušika brahmaną“, „Taitiryja samhitą“, upanišadas, sūtras). Reikia pažymėti, kad epe epitetas Pradžapatis („pirmagimis“) išlieka greta kitų jo epitetų: Tvaštaro („kūrėjas“), Dhataro („parengėjas“), Vidhataro („paskirstytojas“), Lokaguraus („pasaulio prižiūrėtojas“), Paramešthino („auščiausiasis“) ir t. t.

Vaizdavimas

Brahma vaizduojamas kaip raudonos spalvos keturveidė, lotoso akimis, būtybė. Jis turi keturis kūnus ir aštuonias rankas, kuriose laiko keturias vedas, valdžios lazdą, indą su Gangos vandeniu, aukojimo šaukštą, kai kada lotosą, perlų vėrinį ir lanką. Brahma „panašus į tūkstantį saulių“ („Aranjakaparva“ 194, 15 „Mahabharatoje“), spindintis, galingas, nenugalimas. Jis gyvena aukščiausiame kalne Meruje ir važinėja pasikinkęs gulbę.

Kūrimo aktas

Pagal Manaus įstatymą, puranas, „Mahabharatą“ (XII), Brahma gimsta iš kiaušinio, plaukiojančio pasauliniame vandenyne, kuriame jis vaizduojamas kaip auksinis gemalas hiranjagarbha. Praleidęs vienerius metus kiaušinyje, Brahma minties jėga padalina kiaušinį į dvi puses; iš vienos yra sukuriamos dausos, iš kitos – žemė; tarp jų atsiranda oro erdvė. Paskui atsiranda penki elementai (vanduo, ugnis, žemė, oras, eteris), mintis, o dar vėliau – dievai, aukojimas, trys vedos, žvaigždės, laikas, kalnai, lygumos, jūros, upės ir, pagaliau, žmonės, kalba, aistra, pyktis, džiaugsmas, atgaila, priešingybės sąvokos (karštis – šaltis, sausumas – drėgnumas, vargas – džiaugsmas ir t. t.).
Pats Brahma paskiau pasidalina į dvi dalis – vyrišką ir moterišką. Tada atsiranda augalai, gyvūnai, paukščiai, vabzdžiai, demonai. Brahma kontroliuoja, valdo ir nukreipia visa, kas yra gyva, ir visą pasaulį; jis įkūnija egzistencijos kūrybinį principą, absoliutą, kaip aukščiausiąjį objektyvų pradą, kuriam sutankėjus atsiranda apčiuopiamas pasaulis; ta prasme Brahma yra priešpastatomas individualizuotam ir subjektyviam pradui – atmanui. Brahma ne tik kuria pasaulį: jo gyvenimo trukmė, viršijanti visų kitų dievų amžių (jis „amžinai senas“), nustato Visatos chronologinius rėmus; Brahma gyvena 100 dieviškųjų metų („šimtas Brahmos metų“), kurie lygūs 311 040 000 000 000 „žmogaus“ metų (žr. Kalpa, Juga).

Mitų apie Brahmą kilmė

Vedose žodis „bráhmanas“ (niekatrosios giminės) reiškė maldos formulę, tam tikro universalaus principo žodinę išraišką, vėliau – patį principą.
Pagal tą pačią analogiją, „Šatapatha brahmanoje“ kalbama, jog Brahma (nktr. gim.) sukūrė dievus ir patalpino juos „tuose pasauliuose“. Šis motyvas atsikartoja kitur, kur „Brahma“ figūruoja jau kaip vyr. gim. žodis. Tokiu būdu, Brahma, kaip dievas, atsirado iš abstrakčios sąvokos. Galbūt anksčiau ji reiškė kažką konkretaus – pvz., ritualinį objektą, turintį universalią reikšmę (pvz., pasaulinio medžio analogą ar jo variantus). Būtent ta prasme žodis „bráhmanas“ (kaip ir su juo susijęs „brahmánas“ – „žynys“, plg. su lotynų „flamen“ – „žynių giminės“) turi ryškias indoeuropietiškas paraleles, plg. senovės iranėnų brazman-, lietuvių balžienas, latvių balziens, rusų болозно ir kt.