google/wiki40b huggingface dataset:
Smilkininis žandikaulio sąnarys

Smilkininis žandikaulio sąnarys (articulatio temporomandibularis) – simetriški sąnariai, jungiantys apatinį žandikaulį su smegenine kaukolės dalimi sudaro derintinį sąnarį, nes apatinis žandikaulis visada juda per abu sąnarius, nors ne visada vienodai.

Vystymasis

Maždaug 7-20 savaitę embriono laikotarpiu įvyksta pagrindiniai sąnario formavimosi etapai. 7-8 savaitę jau galima atpažinti pirmąją sąnario struktūrą – žandikaulinę duobę. Ji atsiranda kaip koncentruotas mezenchimos ląstelių darinys, virš tos vietos kur vėliau vystysis diskas ir kapsulė. 10-11 savaitę duobė pradeda kaulėti. Apie 10-12 savaitę vyksta viršutinio žandikaulio, skruostikaulio ir smilkinkaulio susijungimas. Kaulėjimo procesas vyksta nuosekliai: pirmiausia kaulėja apatinis žandikaulis, po jo seka viršutinis, vėliau skruostikaulis.
Kuomet embriono ilgis galva-pasturgalis pasiekia 83 mm, tuomet sąnario diskas įgauna aiškia abipus įgaubtą formą. Kai šis ilgis pasiekia 95 mm visas sąnario struktūras jau galima aiškiai atskirti vieną nuo kitos, o tolimesni pakitimai bus tik dydžio augimas.
Rita Bjeregard

Biografija

1958 išlaikė brandos egzaminus, 1964 m. mokytojo egzaminus, 1968–1970 m. studijavo istoriją Odensės universitete.
1964–1971 m. liaudies mokyklos mokytoja, 1971 m. Odensės mokytojų seminarijos dėstytoja.
1982 m. Danijos nacionalinio banko valdybos narė, 1983 m. ekspertų grupės Australijoje pirmininkė. 1982–1995 m. valstybės kontrolierė, 1990–1995 m. valstybės kontrolės vadovė.

Partijoje

Nuo 1963 m. Danijos socialdemokratų partijos (SFD) narė, nuo 1982 m. SFD Vykdomojo komiteto narė, 1992–1994 m. Socialistinio moterų internacionalo (SIW) viceprezidentė.

Profsąjungose

1968–1970 m. Odensės mokytojų sąjungos pirmininkė, 1969–1973 m. Danijos mokytojų sąjungos valdybos narė, Darbininkų švietimo asociacijos Vykdomojo komiteto narė, 1974–1975 m. Sveikatos ir psichikos invalidų Nacionalinės asociacijos pirmininkė, 1982 m. Trišalės komisijos narė, Danijos profsąjungų federacijos (LO)Vykdomojo komiteto narė.

Parlamente

1971–1995 m. ir 2001–2005 m. Folketingo, Danijos parlamento narė. 1971–1973 m. ir 1974–1975 m. parlamento finansų komisijos narė, 1975–1982 m. politinės ekonomikos komiteto pirmininkė, 1981–1982 m. ir 1987–1992 m. Danijos socialdemokratų partijos parlamentinės frakcijos pirmininkė, 1982–1987 m. pirmininko pavaduotoja.

Vyriausybėse

1973 ir 1975–1978 m. švietimo ministrė, 1981 m. socialinių reikalų ministrė, 2000–2001 maisto, žemės ūkio ir žvejybos ministrė Polo Nyrupo Rasmuseno IV kabinete.
1992–1994 m. Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos (ESBO) pirmininko pavaduotoja, Danijos delegacijos pirmininkė.
1994 m. ir 1995–1999 m. Europos Komisijos aplinkos apsaugos ir atominio ginklo saugumo komisarė.

Savivaldybėse

1970–1973 m. Odensės miesto tarybos narė. Nuo 2006 m. sausio 1 d. Didžiosios Kopenhagos merė.
Keliolikos knygų autorė.
Manchester United FC

Istorija

Klubas buvo įkurtas 1878 m. nedidelės Mančesterio geležinkelio darbininkų grupelės iniciatyva (tuomet dar vadintas „Newton Heath LYR FC“). 1902 m. klubas išgyveno didelę finansinę krizę ir galėjo bankrutuoti, tačiau klubo akcijos buvo išpirktos John Henry Davies dėka, kuris sumokėjo klubo skolas ir pakeitė pavadinimą į „Manchester United“.
Pirmą garsią pergalę klubas iškovojo 1908 m. laimėjęs Anglijos lygą, po metų iškovojo FA taurę, finale nugalėjęs Bristol City komandą. 1910 m. persikėlė į Old Trafford stadioną, kuriame žaidžia iki šiol.
Auksiniai klubo metai buvo 1999 m., kai komanda laimėjo visus pagrindinius prizus – UEFA Čempionų lygos taurę, FA taurę, FA Premier lygą ir Tarpžemyninę taurę.
Ignalinos rajono savivaldybė

Savivalda

Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Ignalinos rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Ignalinos rajono savivaldybės administracija.
Torgsinas

Torgsinas, Torgsin (rus. Торгсин) – Tarybų Sąjungoje egzistavęs Visasąjunginis prekybos su užsieniečiais susivienijimas (rus. Всесоюзное объединение по торговле с иностранцами), įkurtas 1931 m. sausio mėn., panaikintas 1936 m.
Ši organizacija aptarnaudavo į TSRS atvykusius užsieniečius ir TSRS piliečius, turinčius užsienio valiutos ar „valiutinių vertybių“ (aukso, sidabro, platinos, brangakmenių, juvelyrinių dirbinių, antikvarinių vertybių), už kuriuos Torgsino parduotuvėse galėjo pirkti maisto produktų, aprangos ir kitų prekių, kurios buvo sunkiai prieinamos paprastose parduotuvėse.
Europos jaunimo paplūdimio tinklinio čempionatas 2011

2011 m. Europos jaunimo paplūdimio tinklinio čempionatas Vilniuje

2011 m. rugpjūčio 10-14 d. Vilniuje prie Baltojo tilto buvo surengtas Europos aštuoniolikos metų merginų ir vaikinų paplūdimio tinklinio čempionatas, į kurį atvyko po 24 merginų ir vaikinų komandas. Tokio lygio varžybos Lietuvoje buvo organizuojamos pirmą kartą ir sutraukė per 1,5 tūkst. paplūdimio tinklinio gerbėjų.

Lietuvių pasirodymai

Europos jaunimo paplūdimio tinklinio čempionate geriausiai pasirodė lietuvių merginų duetas. Merginų finale Ieva Dumbauskaitė bei Monika Povilaitytė po atkaklios kovos 2:1 (21:18, 20:22, 15:13) palaužė šveicares Niną Betschart ir Nicolę Eiholzer bei iškovojo šios amžiaus grupės Senojo žemyno aukso medalius.
Čempionėmis tapusios Ieva Dumbauskaitė ir Monika Povilaitytė šiose pirmenybėse su N.Betschart ir N.Eiholzer žaidė net tris mačus. Pirmą kartą A grupės varžybose lietuvaitės šveicarėms pralaimėjo 1:2 (21:15, 18:21, 13:15), o atkrintamosiose varžybose atsirevanšavo varžovėms rezultatu 2:1 (21:18, 20:22, 15:13).
Kitas lietuvaičių duetas – Karolina Uvarovaitė bei Aistė Simuntytė – šio čempionato merginų turnyre užėmė devintąją vietą.
Penktąją vietą pirmenybėse tarp 24 porų užėmė Gilbertas Kerpė bei Arnas Rumševičius, o kitas Lietuvos tinklininkų duetas – Martynas Lopetaitis bei Robertas Juchnevičius – tenkinosi tryliktąja pozicija.
Zambruvo valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. Nuo X a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1919-1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Dlugobužo valsčiui. 1939–1941 m. ir 1944 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Zambruvo rajonui. 1941-1945 m. priklausė Trečiajam reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Bače Mokre, Boruti Goskai, Braičevo Sežputai, Chmiele Pogožele, Chožele, Ceciorkai, Čartosai, Červoni Buras, Dombki Lentovnica, Dlugobuž Drugai, Dlugobuž Piervšai, Gardlinas, Goski Duže, Goski Pelkai, Grabuvka, Grochi Lentovnica, Grochi Pogožele, Gžimalai, Klimaše, Konopki Jablonas, Konopki Jalbžikuv Stokas, Koziki Jalbžikuv Stokas, Krajevo Biale, Krajevo Borove, Krajevo Čviklai, Krajevo Koritkai, Krajevo Lentovas, Ladi Borove, Ladi Polne, Lose Dolengai, Nagurki Jablonas, Nove Viežbovas, Nove Zakževas, Novi Borekas, Novi Laskoviecas, Novi Skaržinas, Osoviecas, Pensi Lipnas, Polki Teklinas, Porite Jablonas, Pžeždzecko Drogoševas, Pžeždzecko Mročkai, Pstrongi Gnevotai, Rikače, Sasinai, Sendzivuje, Stare Krajevas, Stare Vondolkai, Stare Zakževas, Stari Laskoviecas, Stari Skaržinas, Šeligi Kolonija, Šeligi Lešnica, Šledziai, Tabendzas, Tarnovo Goskai, Vondolki Borove, Vondolki Bučkai, Vdzenkon Drugai, Vdzenkon Piervšai, Viežbovo Viešas, Višnevas, Vola Zambrovska, Vola Zambžicka, Zagrobi Lentovnica, Zagrobi Zakževas, Zarembi Gžimalai, Zarembi Kramkai, Zarembi Kromkai, Zarembi Kžtenkai, Zarembi Šviežkai ir Zbžežnica.
Palermo akmuo

Palermo akmuo − Senovės Egipto akmeninės stelos, sukurtos apie 2350 m. pr. m. e., didžiausia dalis iš šešių. Pavadinta Palermo miesto Italijoje vardu, kuriame saugoma nuo 1877 m. Paprastai „Palermo akmeniu“ vadinamos visos stelos dalys. Palermo akmuo yra vienas iš pagrindinių informacijos šaltinių apie III tūkstantmečio pr. m. e. Senovės Egipto istoriją.
Juodo bazalto akmeninė stela buvo sukurta Senovės Egipto 5-osios dinastijos pabaigoje apie 2350 m. pr. m. e. Manoma, kad ji buvo 2,1 m aukščio ir 60 cm pločio. Palermo akmens matmenys: 43,5 cm aukštis, 25 cm plotis ir 5,1−6,5 cm storis. Kiti stelos fragmentai yra Kairo Egipto muziejuje ir vienas Petrie muziejuje Londone.
Stela buvo išrašyta hieroglifais iš abiejų pusių. Viršutinėje eilutėje išvardinti priešdinastinio laikotarpio karaliai (tikėtina, kai kurie jų pramanyti). Kitose eilutėse einant žemyn išvardinti Senovės Egipto karaliai, pradedant pirmuoju 1-os dinastijos karaliumi Aha iki 5-os dinastijos karaliaus Neferirkarės (vėlesni įrašai neišliko). Tai yra Egipto istorijos analai, apimantys apie 2950−2535 m. pr. m. e. laikotarpį. Kiekvieniems metams skirtas stačiakampis laukelis, kuriame pažymėtas kuris nors reikšmingas tų metų įvykis, pavyzdžiui, Nilo upės lygis, galvijų skaičius.
Klaustalio senoji monetų kalykla

Klaustalio senoji monetų kalykla (vok. Alte Münze zu Clausthal) – pastatas, esantis Vokietijos mieste Klaustalis-Celerfeldas, miesto dalis – Klaustalis. Nuo 1726 m. iki 1849 m. – monetų kalykla (tolesnė kalyklos būstinė – Hanoveris). Nuo 1950 m. – Klaustalio technikos universiteto bendrabutis (dabar- Klaustalio studentų tarnybos 1-asis studentų bendrabutis).
Francisco de Montejo

Fransiskas de Montechas i Alvaresas (Francisco de Montejo y Alvarez; g. ~1479 m. Salamankoje – m. ~1553 m. Ispanijoje) – ispanų konkistadoras.

Biografija

Gimė Salamankoje, Chuano de Montecho ir Katalinos Aleveres de Techedos šeimoje. 1514 m. patraukė į Naująjį Pasaulį, išsilaipino Kuboje. 1518 m. iš ten jis prisijungė prie Chuano de Grichalvos ekspedicijos į Jukatano ir Meksikos įlankos pakrantes. De Montechui suteiktas kapitono laipsnis, jis vadovavo 4 laivams. Grįžęs į Kubą prisijungė prie Ernano Korteso ekspedicijos. De Montechas dalyvavo pirmojo ispanų miesto Meksikoje, Verakruso, įkūrime. 1519 m. buvo išsiųstas Korteso į Ispaniją pranešti karaliui apie Korteso planuojamą žygį į Meksiką.
1526 m. De Montechui suteiktas Jukatano adelantado ir generalkapitono titulas ir konkistadoras 1527 m. vėl išvyko į Ameriką. Jis pasiekė Tabasko pakrantėje buvusią Santa Marija de la Viktorijos koloniją ir iš ten pradėjo žygius į majų žemes. Jis dalyvavo nuolatiniuose karuose prieš karingas majų gentis. 1533 m. De Montechui suteikta teisė valdyti visas žemes iki pat Hondūro, dėl to kilo konfliktas su Pedru de Alvaradu, kuriam irgi priklausė Hondūro žemės. Vėliau Alvaradas bu atšauktas į Ispaniją, o De Montechas atvyko į rytų Hondūrą įvesti savo valdymą. Netrukus prie Fransiskas de Montecho prisijungė jo sūnus – Fransiskas de Montechas „el Mozo“. Drauge jie vykdė kolonizacinius žygius į Jukataną.
1546 m. Fransiskui de Montechui suteiktas Jukatano gubernatoriaus titulas, tačiau 1550 m. konkistadoras dėl skundų apie jo valdžią buvo grąžintas į Ispaniją, kur po kelerių metų mirė.
Gegužkalnis

Piliakalnis

Piliakalnis dar vadinamas Bliūdkalniu, Galvyčių piliakalniu. Tai ilgos ir siauros kalvos viršutinė dalis. Piliakalnio rytiniai ir vakariniai šlaitai statūs, apie 20 m aukščio, leidžiasi į pelkėtus slėnius. Iš šiaurės pusės piliakalnis nuo kalvos kitos dalies atskirtas grioviu ir 4–5 m aukščio pylimu, už kurio buvo antrasis 3 m gylio griovys. Piliakalnio aikštelė ovali, 31 x 10 m dydžio. 1930 m. dar buvo išlikęs aplink aikštelę supiltas pylimas, dėl kurio aikštelė atrodė įdubusi. 1934 m. piliakalnis apardytas, jo dalis nukasta ir nuskleistas pylimas.

Tyrimai

XX a. pr. žvalgomuosius tyrimus atliko Liudvikas Kšivickis. Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1961 m. atliko Lietuvos istorijos institutas.

Aplinkiniai piliakalniai

Rubaičių piliakalnis 21 km
Padievyčio piliakalnis 18 kmMedvėgalis 19 km
Pilių piliakalnis 11 kmPapilių piliakalnis 22 km
Plūsčių piliakalnis 17 kmRubinavo piliakalnis 22 kmGudelių piliakalnis 13 kmPagramančio piliakalnis 20 kmBatakių piliakalnis 15 kmIvangėnų piliakalniai 10,5 km
Simėnų piliakalnis 9 km
Pienininkystė (žurnalas)

Istorija

Spausdino praktinius patarimus užsiimantiems pieno ūkiu, nagrinėjo pieno perdirbimo ir kokybės problemas. Tiražas 1990 m. – 2800 egz., 1997 m. – 1100 egz.
Redaktorius A. Visockas.
Giovanni Pisano

Džovanis Pizanas (it. Giovanni Pisano, g. apie 1248 m. – m. 1314 (?) m.) – XIII a. pb. – XIV a. pr. italų protorenesanso skulptorius ir architektas.

Biografija

Džovanis Pizanas gimė apie 1248 m. Pizoje. Jis buvo skulptoriaus ir architekto Nikola Pizano sūnus. Tėvas ir sūnus dažnai dirbo kartu, tačiau jų individualūs stiliai buvo labai skirtingi. Džovaniui būdingas rėmimasis gotikinės stilistikos formomis, kai jo tėvui − antikinėmis, su kuriomis jis susipažino per romėniškų sarkofagų skulptūrą. Džovanis mokėsi tėvo dirbtuvėse ir pirmąkart paminėtas 1265 m. kontrakto dėl Pizos katedros sakyklos projekto dokumentuose. Tėvo asistentu Džovanis paminėtas Didžiojo fontano inskripcijoje Perudžoje (fontanas pastatytas 1278 m.). Dėl įrašų trūkumo 1270-76 m. periodu, manoma, kad Džovanis šiuo laikotarpiu buvo išvykęs į Prancūziją, nes vėlesnė jo kūrybos stilistika tampriai susijusi su prancūziškos gotikos bruožais.
1285 m. Džovanis atsisakė Pizos pilietybės ir priėmė Sienos. Sienoje Džovanis Pizanas dirbo iki 1299 m. 1285–1295 m. periodu skulptorius sukūrė Sienos katedros apatinės dalies papuošimus. Jis minimas architektu apie 1287 m. Masa Maritima mieste, kur prižiūrėjo vietos katedros statybas, suprojektavo S. Quirico d’Orcia kolegijos šoninius vartus. Apie 1302 m. datuojamas vienas įspūdingiausių jo kūrinių – Madonos su Kūdikiu skulptūra Prato katedroje. 1301 m. jis sukūrė Šv. Andriaus bažnyčios Pistojoje sakyklą. 1302 m. pradėjo Pizos katedros sakyklą. Maždaug tuo metu, kai Džotas dekoravo Arenos koplyčią Padujoje, Pizanas šiai koplyčiai sukūrė tris statulas, tarp kurių Madonos skulptūrą. Apie 1313 m. sukūrė Margaritos Liuksemburgietės monumentą San Francesco di Castelletto bažnyčioje Genujoje (išlikę fragmentai). Džovanis Pizanas paskutinį kartą paminėtas 1314 m. Sienoje, tikriausiai tuo metu ir mirė (vėliausia siūloma data – 1320 m.).
Sukotas

Sukotas (hebr. סוכות, angl. Feast of Booths) – viena pagrindinių žydų švenčių. Ji švenčiama rudenį tišrėjaus mėnesio 15 d. ir tęsiasi 7 dienas. Šiuo laikotarpiu žydas turi išeiti iš namų ir gyventi sukoje, laikinai suręstame, palapinę primenančiame namelyje. Lietuvoje sukos dar vadinamos Kūčkomis. Kūčkų šventė vyksta praėjus penkioms dienoms nuo „permaldavimo“ dienos (Jom Kipuro).

Papročiai

Šią savaitę žydai privalo pagyventi varganame, šakomis dengtame namuke, kurį visi šeimos nariai surenčia tik šventėms. Namukai primena, kad žydai turėjo keturiasdešimt metų klajoti po Sinajaus dykumą, glausdamiesi palapinėse ir neturėdami nuolatinės gyvenamosios vietos. Skatinama per šią šventę prie bendro stalo pakviesti varguolių. Kita šios šventės apeiga vyksta sinagogoje nešiojant Toros ritinį. Šios procesijos metu raginama linksmintis, šokti. Skamba dainos, pinamos ir mojuojamos puokštės.
Povilas Karolis Sanguška

Biografija

Kilo iš kunigaikščių Sanguškų giminės. Dvariškio ir Suražo seniūno Jeronimo Sanguškos (1651–1684) ir Konstancijos Sapiegos (1651–1691), Lietuvos didžiojo etmono ir Vilniaus vaivados Povilo Jono Sapiegos dukros, antrasis sūnus. Jo vyresnysis brolis Kazimieras Antanas Sanguška (1677–1706) gavo Lietuvos dvaro maršalkos pareigybę, o sesuo Ana Jekaterina ištekėjo už Lietuvos didžiojo kanclerio Karolio Stanislovo Radvilos.
1708 metais Povilui Karoliui Sanguškai Stanislovas Leščinskis suteikė Lietuvos didžiojo stalininko pareigybę. Sekančiais, 1709 metais, po Augusto Stipriojo grįžimo iš Lenkijos, neteko tos pareigybės. 1711 buvo paskirtas Lietuvos gvardijos pulkininku ir Lietuvos dvaro maršalka. 1713 metais tapo Lietuvos dvaro maršalka. 1734 metais Povilas Karolis Sanguška gavo Lietuvos didžiojo maršalkos pareigybę.
1720 metais po bevaikio kunigaikščio Aleksandro Liubomirskio (1693–1720) 6-to Ostrogiškių ordinato mirties, Povilas Karolis Sanguška, vedęs jo seserį Marianą, paveldėjo Ostrogiškių ordinaciją.
Augusto Stipriojo šalininkas. Po jo mirties buvo buvo vienas iš pretendentų 1733 metais į ATR karaliaus karūną (turėjo palaikymą iš Rusijos pusės), po to palaikė Augusto III išrinkimą. Valdė dvarus Ukrainoje, Lietuvoje, Lenkijoje, ir Slovakijoje.
Kurmaičių I senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos laukuose esančiose dvejose kalvelėse, atskirtose nedidelės daubos. Ovalo plano, pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 38 m ilgio, 18–20 m pločio, apaugusios aukštais spygliuočiais medžiais. Pakraščiuose iš žemės kyšo stambūs akmenys, kurie ženklina buvusio aptvaro vietą.
Laidojimo žymių nesimato. Kapinėse stovi 2 nedideli kryžiai – paprastas medinis ir ornamentuotas kaltinis.
Teritorijos plotas – 0,06 ha.

Istorija

Veikė XVII–XIX a. Laidoti Kurmaičių kaimo gyventojai. Kapinėse stovėjo koplytėlė, o už jos – 3 ąžuoliniai kryžiai, kurie XX a. II pusėje sunyko. Jų vietoje XXI a. pradžioje pastatyti nedidelis medinis ir ornamentuotas kaltinis kryžiai.
Kapinės vadinamos Markapiais. Pasakojama, kad jose palaidoti nuo maro mirę žmonės. Seniau jas juosė lauko akmenų pylimas, kurį 1959 m. Kretingos plentų valdybos akmenskaldžiai nuardė, akmenis panaudojo kelių remontui.
1936 m. žvalgė Kretingos muziejus, 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1992 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).
1998 m. registruotos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (L841), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
Mušavė

Hidrologija

Mušavė yra efemerinė upė, kuri teka tik liūčių sezoną (lapkritis-kovas). Mušavės žemupyje upės vaga eina aliuviniu vandeninguoju sluoksniu), kuriame ištisus metus yra vandens. Todėl čia lieka nuolatiniai ar pusiau nuolatiniai ežeriukai, kuriuose gyvena Nilo krokodilai.

Užtvankos

Mušavė yra patvenkta ties Dengenya. Užtvanka buvo pastatyta tam, kad sukauptu vandeniu laistyti žemės ūkio sklypus, tačiau dabar tvenkinio duburys užpildytas smėliu. Kelios nedidelės užtvankos yra Mušavės intakuose.
Vanduo Maranos verslo centrui yra siurbiamas iš aliuvinio vandeningojo sluoksnio, kuriuo eina upės vaga Mušavės žemupyje.
Kolnica (Palenkės vaivadija)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1919-1954 m. kaimelis priklausė Kalino valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
AL amiloidozė

Epidemiologija

Duomenų apie šios ligos paplitimą turima mažai. JAV sergamumas yra 5-13/1 000 000. Rizika susirgti didėja su amžiumi, pirmiausiai dėl didėjančio sergamumo monoklonine neaiškios reikšmės gamapatija. Vyrai serga kiek dažniau nei moterys.

Priežastys ir patogenezė

Amiloidozė yra liga, kurią sukelia pakitusios, nenormalios struktūros baltymai, organizme susikaupiantys netirpia forma ir fibrilių pavidalu nusėdantys tarpląsteliniame audinyje. AL amiloidozės atveju 90% ligos priežastis yra plazminių ląstelių proliferacija ir suaktyvėjusi nenormalių imunoglobulinų sintezė. Daugeliui pacientų nustatoma monokloninė gamapatija: monokloninė neaiškios reikšmės gamapatija arba mielominė liga, retais atvejais kita B ląstelių ne Hodžkino limfoma. Dažniausiai randamos lengvosios imunoglobulinų grandys, priešingai nei mielominės ligos atveju, būna lambda tipo. Taip pat dažnai nustatoma translokacija t(11;14) .

Diagnostika

Atliekami tyrimai įvertinant pažeistų organų funkcijos sutrikimo laipsnį. Vienintelis patikimas diagnostikos metodas yra organo ar audinio biopsija ir mikroskopinis ištyrimas, nustatant amiloido sankaupas. Dažnai nereikalinga būtent pažeisto organo ar audinio biopsija, kadangi amiloidas dažniausiai kaupiasi poodyje, tiesiojoje žarnoje – galima paimti tyrimui mėginį iš šių vietų. Amiloido rūšis ir amiloidozės tipas nustatomas imunohistocheminiais metodais.

Diferencinė diagnostika

AL amiloidozę reikia atskirti nuo kitų amiloidozės formų: AA amiloidozės, senatvinės amiloidozės SSA, įgimtų amiloidozių (pavyzdžiui, transtiretino amiloidozės). Įgimtų amiloidozių diagnostikai gali prireikti genetinių tyrimų.

Gydymas

AL amiloidozė gydoma kaip ir mielominė liga. Paprastai gydymas pradedamas esant organų pažeidimui, dėl besimptomių ligos formų gydymo vieningos nuomonės nėra. Gydymo tikslas yra išvengti tolesnio amiloido kaupimosi ir organų funkcijos blogėjimo. Gydymo parinkimui svarbu įvertinti širdies ir inkstų būklę, taip pat neuropatijos simptomus. Išskiriamas pirmos eilės gydymas ir gydymas esant ligos atsinaujinimui (recidyvui) arba atspariai ligai.

Esant sunkiam inkstų arba širdies pažeidimui reikia apsvarstyti šių organų transplantacijos galimybę.

Atsinaujinusi liga

Jei po 3 pirmos eilės gydymo kursų negaunama atsako arba liga progresuoja ir amiloido sankaupos didėja, reikia skirti gydymą alternatyviais medikamentais. Jis parenkamas pagal pirmos eilės gydymo schemą, pakeičiant vaistus. Kombinuojamas lenalidomidas, deksametazonas, bortezomibas, ciklofosfamidas. Jauniems ir geros būklės ligoniams atsinaujinus ligai po autologinės transplantacijos, galima apsvarstyti alogeninės transplantacijos galimybę.
Elnuras Huseinovas

Biografija

Elnuras gimė 1987 m. kovo 3 d. Ašchabade, Turkmėnijoje. Atlikėjas dirbo Azerbaidžano valstybinėje akademijos operoje bei baleto teatre. Elnurui teko atlikti Febo vaidmenį miuzikle „Paryžiaus katedra“. 2008 metais su Samiru Džavadzade atstovavo Azerbaidžanui 2008 m. „Eurovizijoje“, kur jų atlikta daina „Day After Day“ debiutuojančiai šaliai pelnė 8 vietą. 2015 metais dainininkas laimėjo muzikinį projektą „Turkijos balsas“ (O Ses Türkiye). Tais pačiais metais jis antrą kartą išrinktas Azerbaidžano atstovu „Eurovizijoje“ su autorių Nicolas Rebscher, Nicklas Lif, Lina Hansson ir Sandra Bjurman kūriniu „Hour of the Wolf“.
Tangšanas

Istorija

Miestas stipriai nukentėjo 1976 m. liepos 28 d. per žemės drebėjimą (8,2 balo pagal Richterio skalę), oficialiais duomenimis žuvo 242 219 žmonių. Po jo miestas buvo atstatytas ir tapo turizmo centru.
Erdvinė sinoptinė klasifikacija

Istorija

1996 metais Laurence Kalkstein, Michael C. Nichols, C. David Barthel ir J. Scott Greene  paskelbė straipsnį, kuriame aprašė naują klimato klasifikaciją, pagrįstą orų sąlygomis meteorologijos stotyje. Buvo sudaryta centrinės ir rytinės JAV klasifikacija.
2002 metais Scott C. Sheridan  patobulino metodologiją, aprašomąjį tinklą praplėtė, įtraukė daugiau JAV, Kanados, Aliaskos ir Havajų stočių. Į šią atnaujintą erdvinę sinoptinę klasifikaciją (dar vadinamą SSC2) įtraukiama 327 stotys, kurių vidutinis duomenų sekos ilgis 44,6 metų.
2004 metais SSC2 pritaikytas Kinijoje, sukurta operatyvi karščio – sveikatos stebėjimo – perspėjimo sistema (Heat – health watch – warning system (HHWS)) Šanchajuje.
2007 SSC2 išplėstas ir pritaikytas 48 Vakarų Europos miestams.
2008 SSC2 sudarytas Korėjos miestams, HHWS pritaikytas Seul ir Busan miestams.

Panaudojimas

SSC2 klasifikacijoje nustatyti orų tipai gerai atspindi ekstremalių dienų keliamą pavojų žmonių sveikatai, todėl ši klasifikacija yra pritaikyta operatyviose perspėjimų sistemose, pvz., Šanchajuje, Seule.
Stambolijskis

Istorija

Įkurtas 1873–1875 m., pastačius Stambulas–Belovas geležinkelio linija. Iš pradžių miestelis vadintas Gara Krichim, kaip ir netoliese esantis kaimas.
Pirmieji gyventojai buvo iš Brestovicos ir Perušticos, kurie į vakarus nuo geležinkelio linijos, kartu su Pešteros geležinkelio darbuotojais, įkurė gyvenvietę. 1926 m. turėjo 224 gyventojus. 1934 m. gyveno 554 žmonės. Pastačius fabrikus, gyvenvietė tapo svarbiu pramonės centru. 1964 m. suteiktos miesto teisės. 1979 m. pervadintas būvusio Bulgarijos ministro pirmininko Aleksandaro Stambolijskio (bulg. Александър Стоименов Стамболийски) garbei.