google/wiki40b huggingface dataset:
Diagoras Ateistas

Diagoras Ateistas (gr. Διαγόρας ὁ Μήλιος, Diagoras iš Miloso) – V a. pr. m. e. graikų poetas ir sofistas, vienas pirmųjų rašytiniuose šaltiniuose minimų ateistų. Pasisakė prieš to meto ortodoksines religijas ir Eleusinos misterijas. Atėniečiai apkaltino jį nepagarba dievams ir Diagorui teko bėgti iš miesto.
Apie jo gyvenimą šiuo metu yra žinoma ypač nedaug. Gimė Miloso saloje, pasak Sudos (X a. Bizantijos enciklopedija) mokėsi pas Demokritą, tačiau ankstesni šaltiniai to nemini. Žinoma, kad Diagoras Atėnuose jau buvo ryški asmenybė ne vėliau kaip 423 m. pr. m. e., kadangi jis minimas Aristofano spektaklyje „Debesys“, kuris tokiu metu jau buvo vaidinamas. Iš Atėnų pabėgo, pasak Diodoro, 415 m. pr. m. e.
Pasak Sudos, Diagoras vėliau apsigyveno Korinte, kur ir mirė.
Apie jo filosofiją yra žinoma taip pat labai nedaug. Nėra aiški jo ateizmo natūra, konkretūs teiginiai. Kelis jo pasišaipymus iš tikėjimo aprašo Ciceronas (I a. pr. m. e.). Pavyzdžiui, istoriją apie tai, kaip laivas su Diagoru pakliuvo į audrą. Jūreiviai pradėjo burbėti, kad audra tikriausiai kilo dėl to, kad jų laive yra tas bedievis Diagoras. Diagoras tuomet paklausė, ar ir kituose šiuo metu audron patekusiuose laivuose yra po Diagorą.
Manoma, kad savo idėjas Diagoras gynė aršiai ir galbūt per daug atvirai, tuo užsitraukdamas kitų pyktį. Jo filosofijai neabejotinai didelę įtaką padarė ikisokratikai, stengęsi paaiškinti gamtą natūraliomis jėgomis be dievų įsikišimo.
Mantas Stonkus

Biografija

2011 m. spalio 1 d. Kaišiadorių rajone esančioje Žaslių bažnyčioje susituokė su renginių, koncertų organizatore Indre Stonkuviene, su kuria 2012 m. liepos 27 d. susilaukė pirmosios atžalos – dukros Cecilijos. Su žmona susipažino dirbdamas MTV, susižadėjo po mėnesio draugystės. 2019 m. išsiskyrė.

TV ir radijo veikla

2009–2010 m. vedė tiesioginio eterio MTV Lietuva laidą „Most Wanted“.
2010 m. laidoje „Dviračio šou“ vaidimo save, Rolandą Vilkončių, Žimantą Pacevičių, krepšininkus Simą Jasaitį, Paulių Jankūną.
2010 m. su Rolandu Vilkončiumi, kaip jo antrininkas, vedė LNK apdovanojimus „Dviračio žvaigždė“.
2010 m. su Indre Augustaityte vedė BTV laidą „Ar kiekvienas laimingas“.
2010 m. su Vaida Lisikaite vedė LNK laidą „Pričiupom“.
2012 m. vedė T.Ė.T.Ė. muzikinius apdovanojimus su vokaliste Dovile Filmanavičiūte.
2012 m. buvo radijo stoties Zip FM laidų vedėjas, vedė laidą „Mantas pats“.
2012 m. dalyvavo LNK šokių projekte „Kviečiu šokti“.
2015–2016 m. vedė LNK rodytą laidą „Su cinkeliu“.
Kartu su Inga Jankauskaite vedė 8 ir 9 projekto „Žvaigždžių duetai“ sezonus. Taip pat kartu vedė laidą „Moterys prieš vyrus“.
2016 m. vedė LNK laidą „Blogiausias Lietuvos vairuotojas“.
2017 m. kartu su I. Jankauskaite vedė televizijos laidą „Mes vieno kraujo“ kuri buvo rodyta per LNK.
2018 m. kartu su Mantu Katleriu vedė M.A.M.A. 2017 apdovanojimus.
2018 m. kartu su Ugne Skonsmanaite vedė Lietuvos atrankos laidas į Euroviziją 2018.
Joselis Roginskis

Biografija

Nuo 1921 m. J. Roginskis buvo ilgametis Kauno miesto tarybos narys.
Į II Seimą kandidatavo VI (Utenos) rinkimų apygardoje pagal Žydų pirklių ir prekybininkų sąjungos sąrašą, tačiau nesėkmingai. Į Seimą pateko tik Aizikui Brundiui atsisakius Seimo nario mandato. Nuo 1923 m. birželio 30 d. iki 1926 m. birželio 2 d. buvo II Seimo narys. Priklausė Žydų frakcijai. Dirbo Seimo Ekonominėje komisijoje.
J. Roginskio mirties data ir palaidojimo vieta nežinoma.
FK Smiltene/BJSS

Istorija

Klubas įkurtas 2000 m. Smiltenėje.
Nuo 2000 metų žaidė Latvijos II-oje lygoje.
2006, 2007, 2008 m. žaidė I-os lygos pirmenybėse. 
2014 metais grįžo į I-ą lygą, užėmė 14 vietą. 2015 m. I-oje lygoje liko 15 vietoje. O 2016 m. I-oje lygoje užėmė septintą vietą. Tai geriausias komandos pasiekimas klubo istorijoje.
2017 m. klubas licencijavosi Pirmos lygos pirmenybėms.  Užėmė aštuntą vietą.

Dubleriai

Dublerių ekipa vadinasi FK Smiltene-2, dalyvauja Antros lygos, Vidzemės regiono pirmenybėse.
Osmanas I

Šaltiniai

Istorijos žodynas. 2003 m. 309 psl.
Češyras

Geografija

Češyras užima akmenuotą molio lygumą, kuri skiria šiaurės Velso kalvas ir Derbišyro Viršūnių rajoną (ši sritis vadinama Češyro tarpu). Sritis susiformavo atsitraukus akmens amžiaus ledynams. Pamatinė uoliena yra Triaso smėlakmenis, kurio atodangos išraustos ypač Rankorne ir teikė savitą raudoną akmenį Mančesterio ir Česterio katedroms.
Rakovskis

Istorija

Regione žmonės apsigyveno eneolito laikais. Išlikusios senovės gyvenvietės liekanos. 2 km į pietryčius nuo miesto išlikęs romėnų kelias.
Rakovskis įkurtas 1966 m., sujungus General Nikolaevo, Sekirovo ir Parchevich kaimus. General Nikolaevo kaimas yra minimas 1488 bei 1576 m. osmanų mokesčių registruose, kaip Kalıçla sarı ir Sarı Kalıçla. 1576 m. Sekirovo vadintas Baltacilar, o Parchevich buvo žinomas kaip Ali Fakıh.
Gebėjimas

Veiksniai

Gebėjimai priklauso nebūtinai nuo talento, bet jiems susiformuoti svarbūs ir ugdymas bei jau įgytų, išmoktų dalykų lavinimas. Tam įtakos turi žinios, patirtis, branda, kompetencija.
Asmeniniai veiksniai: Motyvacija, valia, interesai, kryptingas domėjimasis, smalsumas.

Ugdymo prielaidos

Nauji gebėjimai gali būti įgyti tik tada, jei yra jų prielaidos, tai yra tam tikri gabumai ar jų užuomazgos. Ypatingų gabumų pagrindu gali būti atskleidžiamas ir ugdomas talentas (pvz., motorinis talentas sporte gali atsiskleisti kaip ypatingas vikrumas žaidžiant, judant sporto aikštelėje ir kitur).
Kartečė

Kartečė (lenk. kartecza, iš it. cartoccio) – stambūs šratai, kuriais šaudo lygiavamzdžiai šautuvai, arba patrankos sviedinys, kuris suyra į šratus (kartais kitokius kaunamuosius elementus) lėkdamas vamzdyje (iš žiočių jau išlėkdavo sviedinyje buvę kulkos, šratai, skeveldros).

Šautuvų kartečė

Šautuvų kartečė arba grankulkės yra stambūs šratai, kurių skersmuo nuo 5,26 iki 10 mm. Pvz., Rusijoje pagal GOST 7837-76 gaminami kartečės šratai, kurių skersmuo yra 5,25; 5,60; 5,70; 5,80; 5,90; 6,20; 6,50; 6,80; 6,95; 7,15; 7,55; 7,70; 8,00; 8,50; 8,80; 9,65; 10,00 mm.
Medžioklinė kartečė naudojama medžiojant vilkus, stirnas, šernus.

Artilerijos kartečė

Artilerijos kartečė šaunama naudojant specialų kulkų pripildytą sviedinį gyvajai jėgai atviroje vietovėje kauti iki 300 m nuo pabūklo nuotoliu. Šūvio metu kulkos, veikiamos inercijos ir išcentrinės jėgos, sudraskydavo cilindrišką skardinį ar kartoninį sviedinio korpusą ir pluoštu išlėkdavo iš pabūklo vamzdžio. Kitas variantas – korpusą suardo specialiai į sviedinio korpusą įeinančios šūvio metu susidarančios parako dujos.

Kartečės raida

Pradžioje šaudant karteče nenaudodavo sviedinio. Pro laibgalį užtaisant patranką ant parako užtaisą prilaikančio kamščio supildavo krūvelę smulkių akmenų ar gelžgalių, šratų, kuriuos užkimšdavo antru kamščiu. Šaunant iš vamzdžio žiočių išlėkdavo kaunamųjų elementų srautas.
Vėliau, siekiant pagreitinti užtaisymą ir apsaugot vamzdžio vidinį paviršių nuo gadinimo, kaunamuosius elementus ėmė dėti į audeklinius maišelius. Tokie šaudmenys vadinami rištinė kartečė angl. grapeshot ('vynuoginiai šratai').
Dar vėliau kaunamuosius elementus (paprastai apvalius šratus; rusiškai toks šratas vadinamas картечина) ėmė pakuoti į skardinius ar kartoninius cilindrus.
Vėliau kartečės sviedinius praktiškai išstūmė šrapnelis.

Kartečės pabūklai

Karteče šaudyti tiko visos lygiavamzdės patrankos (pvz., Rusijos artilerijoje Šuvalovo vienaragiai). Kai kurie pabūklai būdavo specialiai konstruojami šaudyti karteče. Pavyzdžiui, Šuvalovo slaptosios haubicos su ovalaus skerspjūvio vamzdžio kanalu.
Vienas žinomiausių istorijoje pabūklų, skirtų šaudyti karteče, yra patranka „Caras“, eksponuojama Maskvos Kremliuje. Ši patranka dar vadinta „Rusijos šratiniu“ (rus. Дробовик Российский). Šios patrankos vamzdžio kalibras yra 890 mm, o šratų užtaisas turėjo sverti apie 600 kg (t. y., apie 1500 svarų arba 37,5 pūdo). Paprastai parako užtaiso masė būdavo lygi šratų masei.

Dabartinė kartečė

2004 m. didinant M1 Abrams tankų ugnies galią prieš gyvąją jėgą, ypač miestų mūšiuose, tankinei patrankai M256A1 sukurtas ir priimtas ginkluotėn unitarinis šovinys su kartečės sviediniu М1028. Sviedinio kaunamieji elementai yra 1600 rutuliukų iš volframo lydinio. Šie šoviniai gaminami nedidelėmis serijomis.
Rabinal Ači

Rabinal Ači (Rabinal Achí) – majų tautos ačių rengiamas kasmetinis vaidinimas Gvatemalos mieste Rabinalyje. Patys indėnai šį vaidinimą vadina Xajooj Tun („būgno šokis“). Tai ikikolumbinių laikų dramos kūrinys, susiformavęs XV a. Tautos susikūrimo mitas, istoriniai įvykiai atvaizduojami kaukėtų artistų šokiu, dainomis, vaidinimais. Muzika atliekama būgnu, vadinamu tun, ir dviem trimitais. Būgnininkas paprastai yra atsakingas už visą muzikinę programą.
Rabinal Ači drama pirmą kartą išversta (į prancūzų kalbą) prancūzų etnologo Charles-Étienne Brasseur de Bourbourg 1856 m. Jis užrašė iš Bartolo Sis.
Pagrindinis dramos siužetas – konfliktas tarp Rabinalio (ačių) valdovo ir kičių valdovo. Kiti veikėjai yra Rabinalebo karalius Job’Toj, jo tarnas Achij Mun, vyriškų ir moteriškų bruožų turintis veikėjas Ixoq Mun, žaliaplunksnė motina Uchuch Q’uq’, trylika erelių ir trylika jaguarų vaizduoja Kajyub’ tvirtovės karius. Kičių valdovas yra sučiumpamas ir teisiamas už tai, jog siekė pagrobti Rabinalebo vaikus. Kičių valdovas su savo kariais sugriovė 4 Rabinalebo kaimus ir privertė jų gyventojus mokėti duoklę. Po ilgo mūšio kičių valdovas sučiumpamas ir atvesdinamas į Job’Toj rūmus teismui.
Rabinal Ači vadinimas vyksta sausio 25 dieną. Už jo rengimą atsakingos bendruomenių brolijos. Renginys suvokiamas ne kaip pramoginis, bet kaip mitologinis persikūnijimas į protėvius.
Rabinal Ači 2005 m. įtrauktas į UNESCO nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą.
After The Fall

After The Fall – Australijos roko grupė.
Retezato nacionalinis parkas

Geografija

Nacionalinis parkas užima 380,5 km² teritoriją. Tarp kalnų esančius slėnius dengia viena iš nedaugelio Europoje dar likusių, žmogaus nepaliestų girių.
Parke priskaičiuojama daugiau nei 60 kalnų, kurių aukštis daugiau nei 2300 m, įskaitant ir aukščiausią Retezato kalną – Peleagą (2509 m). Retezate taip pat yra daugiau nei 100 ledyninės kilmės ežerų, tarp jų ir didžiausias tokio tipo ežeras Rumunijoje – Bukura.
Nacionalinio parko teritorijoje yra maždaug 1190 augalų rūšių, iš kurių 130 yra saugomos. Retezate galima aptikti vilkų, rudųjų lokių, laukinių šernų, lūšių, gemzių, stirnų, barsukų, bebrų bei kitų gyvūnų.
Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius

Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius – septynioliktas pagal svarbą Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami asmenys už ypatingus nuopelnus garsinant Lietuvos vardą, puoselėjant ir plėtojant tarpvalstybinius santykius, už humanitarinę pagalbą Lietuvai, už ypatingus nuopelnus valstybės tarnyboje, kultūros, mokslo ir švietimo, verslo ir gamybos, sveikatos ir socialinės apsaugos, karybos, sporto, ūkio bei kitose srityse. Ordino garbės ženkle veiklos sritis žymima kryžių ir juostą (kaspiną ar kaspinėlį) jungiančiame vainike tam tikrą sritį atitinkančiu simboliu. Šiuo ordinu gali būti apdovanojami ir užsienio valstybių piliečiai.

Istorija

Ordinas „Už nuopelnus Lietuvai“ įsteigtas 2002 m. birželio 18 d. Valstybės apdovanojimų įstatymu Nr. IX-957.
Riurikaičių dinastija

Bajorai

Riurikaičių atšakos davė pradžią daugybei bajorų giminių, kurios vėliau įsitvirtino LDK ir Rusijos politikoje. Tarp jų buvo: Oginskiai, Volkonskiai, Dolgorukovai, Ostrogskiai, Belskiai, Šuiskiai ir kt.

Rurikaičių dinastija

Riurikas (zm. 879)
~ NN
└─>Igoris Senasis (877-945/946)
~ NN
└─> Sviatoslavas I (942-972)
~ NN
└─> Vladimiras I Didysis (958-1015)
~ NN
├─> Izjaslavas (980/981-1001) → Polocko ir Vitebsko Riurikaičiai
└─> Jaroslavas I Išmintingasis (986-1054)
~ NN
├─> Włodzimierz (ok. 1020-1052) → Riurikaičiai  przemysko-haliccy
├─> Izjaslavas I (1024-1078) → Riurikaičiai Pinsko-turowscy i stepańscy
├─> Światosław II (1027-1076)
│ ~ NN
│ ├─> Oleg (mirė. 1115) → Černigovo Riurikaičiai
│ └─> Jaroslavas (mirė. 1130)
│ ~ NN
│ ├─> Sviatoslavas (mirė. 1145) → Riurikaičiai Muromo
│ └─> Rostislavas (mirė. apie. 1155) →  Riazanės Riurikaičiai
└─> Vsevolodas Jaroslavičius (1030-1093)
~ NN
└─> Vladimiras II Monomachas (1053-1125)
~ NN
├─> Mścisław I Harald (1076-1132)
│ ~ NN
│ ├─> Izjasław II Pantelejmon (1096-1154) → Riurikaičiai włodzimiersko-wołyńscy
│ └─> Rościsław I (1110-1168) → Smolensko Riurikaičiai
└─> Jurijus Dolgorukis (1100-1157)
~ NN
└─> Vsevolodas Didysis Lizdas (1154-1212)
~ NN
└─> Jaroslavas II (1191-1246)
~ NN
├─> Konstanty Dobry (1186-1218)
│ ~ NN
│ ├─>Borisas (1231-1277) → Riurikaičiai Rostovo
│ └─>Glebas (1237-1278) → Riurikaičiai białozierscy
├─> Iwan "Kasza" (1198-1246/1247) → Riurikaičiai Starodubo
├─> Jaroslavas (1230-1272) → Riurikaičiai Tverės
├─> Andrejus (1221?-1264) → Riurikaičiai Suzdalėe
└─> Aleksandras Neviškis (1220-1263)
~ NN
└─> Danielius
~ NN
├─> Jerzy III
└─> Ivanas Kalita
~ NN
├─> Simeonas Išdidusis
└─> Ivanas II Gražusis
~ NN
└─> Dmitrijus Donietis
~ NN
└─> Vasilijus I
~ NN
└─> Vasilijus II Tamsusis
~ NN
└─> Ivanas III
~ NN
└─> Wasyl III
~ NN
└─> Ivanas Rūstusis
~ NN
└─> Fiodoras I
Propanas

Sauga

Propanas yra sprogus, kai jo koncentracija ore yra 2,2–9,5 %. Propanas yra tankesnis už orą, todėl nutekėjusios dujos leidžiasi žemyn ir išstumia orą, taip sukeldamos didelį sprogimo arba uždusimo pavojų.
Sniūtys

Etimologija

Ežerėvardžio šaknies sniūt- kilmė neaiški. Ją bandoma sieti su ide. *snā-, snə(t)-, snāu-, sn-eu-, sn-et-, reiškiančia „tekėti, drėgmė“ (plg. skr. स्नाति, स्नायते = snāti, snāyate „maudosi“ av. snayeitē „skalauja“, sen. gr. νήχω „plaukiu“, sen. air. snām „plaukimas“, vid. air. snāu, snō „srovė, srautas“, lot. natō iš *sn- „plaukiu“, arm. հայ „žemas, skystas, takus“).
Portugalijos oro pajėgos

Operatyvinė vadovybė

Oro pajėgų operatyvinė vadovybė (portug. Comando Operacional da Força Aérea, COFA), kuriai vadovauja generolas leitenantas, planuoja, valdo ir kontroliuoja Oro pajėgų oro galią, veiklą ir šalies oro erdvės gynybą. COFA taip pat palaiko Oro pajėgų bazių ir dalinių saugumą.
Kapitan Maurisijo Chosė Tročė

Istorija

Kapitan Maurisijo Chosė Tročės apygarda įkurta 1957 m.
Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija

Istorija

Antrojo pasaulinio karo metu lėktuvai taip ištobulėjo, kad galutinai patvirtino esą svarbi transporto priemonė. Tuomet ir atsirado poreikis koordinuoti tarptautinę civilinės aviacijos veiklą, kurios daugelio aspektų atskirų šalių vyriausybės pačios sureguliuoti nepajėgė.
1944 m. gruodžio 7 d. JAV kvietimu Čikagoje susirinkę 52 šalių atstovai pasirašė vadinamąją Čikagos konvenciją, padėjusią pamatus Tarptautinei civilinės aviacijos organizacijai (toliau ICAO). Ji šalių požiūriu turėjo užtikrinti veiksmingą valstybių bendradarbiavimą ir tuo metu būtiną tarpusavio supratimą, kuris tebėra aktualus ir iki šiol. ICAO Asamblėja savo A29-1 rezoliucija gruodžio 7-ąją paskelbė Tarptautine civilinės aviacijos diena, kuri kasmet minima visose ICAO šalyse.
Šiuo metu organizacija jungia 190 šalių, Lietuva Tarptautinės Civilinės Aviacijos Organizacijos nare tapo 1992 m. vasario 7 d.

Taryba

ICAO taryba renkama asamblėjoje kas 3 metus, ją sudaro 36 nariai trijose skirtingose kategorijose. Dabartinė taryba išrinkta 2013 m. spalio 1 d. 38-ojoje asamblėjoje. Dabartinę tarybą sudaro:
I kategorija – (valstybės turinčios didžiausią svarbą aviacijoje) – Australija, Brazilija, Kanada, Kinija, Prancūzija, Vokietija, Italija, Japonija, Rusija, JK ir JAV.
II kategorija – (valstybės teikiančios didelį dėmesį tarptautinės aviacijos oro navigacijai) – Argentina, Egiptas, Indija, Meksika, Nigerija, Norvegija, Portugalija, Saudo Arabija, Singapūras, PAR, Ispanija ir Venesuela.
III kategorija– (valstybės pagal geografinį išdėstymą)- Bolivija, Burkina Faso, Kamerūnas, Čilė, Dominika, Kenija, Libija, Malaizija, Nikaragva, Lenkija, Korėja, JAE ir Tanzanija.
Regina Zdanavičiūtė

Biografija

1943 m. baigė Panevėžio mergaičių gimnaziją ir Juozo Miltinio dramos studiją, iki 2003 m. dirbo Panevėžio dramos teatre. 
Buvo ištekėjusi; vyras Stasys Petronaitis (g. 1932), aktorius. Palaidota Ramygalos gatvės kapinėse.
Karson Sitis

Demografija

Pagal 2000 metų statistika mieste gyveno 52,457 žmonės, mieste buvo 20 171 namų ūkis ir 13 252 šeimos. Gyventojų tankumas buvo 141/km² (366/mi²). Mieste gyveno 85,30 % baltaodžių, 1,80 % juodaodžių, 2.40 % indėnų, 1.77 % azijiečių, 6.60 % kitokios rasės žmonių ir 2,12 % dviejų ir daugiau rasių žmonių. 14.23 % visų gyventojų yra ispanai arba lotynai.
Dagerotipija

Dagerotipija – vienas pirmųjų fotografavimo, vaizdo fiksavimo poliruotoje, sidabru padengtoje plokštelėje būdas. 1839 m. išrado dailininkas Lui Dageras (pranc. Louis Daguerre (Prancūzija).
Dagerotipija turėjo didelį pasisekimą Europoje ir JAV. 1840 m. Niujorke atidaryta pirmoji fotoateljė.
Jautrų dagerotipo paviršių saugodavo laikydami dagerotipus įstiklintose dėžutėse (futliaruose). Taip pat dagerotipai, įmontuoti įstiklintame futliare, sudarė gilumo ir trimačio vaizdo iliuziją.

Lietuvoje

Apie dagerotipiją sužinota praėjus mėnesiui po išradimo. 1839 m. vasario 14 d. apie tai paskelbė laikraštis Kurier Wileński. Pirmieji dagerotipai Lietuvoje buvo padaryti tų pačių metų vasarą. Verkių dvaro savininko grafo Liudvigo Vitgenšteino vaikų guvernantas, prancūzas Marsiljakas, dagerotipavo rekonstruojamus dvaro rūmus.
Pirmieji į Lietuvą (Vilnių) dagerotipininkai atvyko iš Vokietijos 1843 m. Pirmuoju kilmės iš Lietuvos dagerotipininku laikomas vilnietis Šlioma Rozensonas, kuris amato mokėsi Karaliaučiuje. 1845 m. Š. Rozensonas įkūrė savo fotoateljė. Kitaip nei JAV ar Vakarų Europoje, Lietuvoje dagerotipai nebuvo montuojami į dėžutes. Buvo įprasta juos kabinti ant sienų ar statyti ant stalo, todėl Lietuvoje jų išliko labai mažai. Dėl šviesos, drėgmės ar dulkių dagerotipai greitai sunykdavo. Žinoma, kad daug dagerotipų buvo sunaikinta per 1863 m. sukilimą bei po jo užsitęsusias represijas. Taip pat didelę dalį dagerotipininkų klientūros sudarė rusų karininkai ir valdininkai, kurie apsistodavo laikinai.
Tuo metu Lietuvoje kaip Rusijos imperijos dalyje dagerotipai kainavo nuo 3 iki 10 rublių.
Dašanamiai

Dašanamiai (skr. दशनामि = Daśanāmi „dešimtvardžiai“) – hinduistų vienuoliai (sanjasinai), tęsiantys ortodoksinės advaitos vedantos mokyklos tradiciją. Dažniausiai būna šaivai, brahmanai. Vienuoliją IX a. įkūrė žymus hindų teologas Šankara.
Dašanamiai skirstomi į 4 grupes, pagal vienuolijų centrus. Jų vadovai turi šankaračarjos titulą. Įšventinimo metu vienuoliams prie vardo suteikiami titulai pagal vienuolijos pavadinimą (jų yra 10): Bharati, Puri, Sarasvati, Aranja, Vana, Giri, Parvata, Sagara, Tyrtha, Ašrama.
Karolis Dapkus

Biografija

1957 m. baigė LSSR konservatoriją. 1956–1958 m. Kapsuko dramos teatro aktorius. 1960–1965 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto režisierius. 1965–1996 m. vaidino Jaunimo teatre. 
1988–2002 m. Lietuvos radijuje vedė laidą „Dėdės Karolio valandėlė“, 1989–1999 m. Lietuvos televizijoje laidą „Gerbkime žodį“.
Lietuvos Respublikos generalinė prokuratūra

Lietuvos Respublikos generalinė prokuratūra (LR generalinė prokuratūra) – Lietuvos teisėsaugos institucija, generalinė prokuratūra.

Istorija

Įkurta kaip Lietuvos Respublikos prokuratūra 1990 m. pertvarkius Lietuvos SSR prokuratūrą, pavaldžią SSRS generalinei prokuratūrai. Tais pačias metais ji pertvarkyta į Lietuvos Respublikos generalinę prokuratūrą.
1995 m. ji tapo Generaline prokuratūra prie Lietuvos Aukščiausiojo Teismo, tuo pat metu įsteigtos Vilniaus, Kauno, Klaipėdos, Šiaulių ir Panevėžio apygardų prokuratūros. 2003 m. įstaigos pavadinimas pakeistas į Generalinę prokuratūrą. 2012 m. apylinkių prokuratūros prijungtos prie apygardų prokuratūrų.
Klausa

Klausa – sugebėjimas girdėti. Ją turi daugybė gyvūnų, skiriasi tik girdėjimo dažnių intervalai.
Žmogus gali pasakyti iš kurios pusės sklinda garsas, dėl to, kad į vieną ausį ateina stipresnis garso bangos signalas, o į kitą silpnesnis. Ir tam nebūtina taikyti laiko intervalų skirtumo per kurį signalas pasiekia skirtingu laiku, kad išgautume stereoskopinį girdėjimą. Tačiau mokslininkai seniai ginčijasi, kaip gali žmogus išgirsti tokį trumpą intervalą, papuolantį į skirtingas ausis, kai žmogaus smegenų neuronų dažnis žymiai mažesnis nei turėtų būti, kad galėtų užfiksuoti laiko skirtumus garso signalo atėjimo tarp dviejų ausų.

Girdėjimo ribos

Žmogus gali girdėti garsus, kurių dažnis yra tarp 20 Hz ir 20 000 Hz, o katės girdi garsus iki 32 000 Hz, šunys – net iki 46 000 Hz.
Walther von Reichenau

Biografija

Gimė turtingoje Prūsijos artilerijos generolo E. A. Reichenau šeimoje. 1903 m. pradėjo fanenjunkerio karo tarnybą Vokietijos imperijos 1-ajame gvardijos artilerijos pulke. 1904 m. rugpjūtį pakeltas į leitenantus. 1912 m. pakeltas į oberleitanto pareigas. 1914 m. įstojo į Prūsijos karo akademiją. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui tarnavo 1-ojo gvardijos artilerijos pulko štabo adjutantu. Dalyvavo Vakarų fronto kovose. 1914 m. pakeltas į kapitonus. 1915 m. perkeltas į Generalinį štabą, vėliau tarnavo 47-osios rezervo divizijos ir 7-osios kavalerijos divizijos štabuose. Po karo liko tarnauti Reichsvere. 1923 m. pakeltas į majorus, o 1929 m. į pulkininkus leitenantus. Nuo 1930 m. tarnavo 1-osios divizijos štabo viršininku. Divizijai vadovavęs generolas W. fon Blombergas pristatė V. fon Reichenau A. Hitleriui. Labai rėmė fiurerį, buvo laikomas vienu jo favoritų. 1932 m. pakeltas į pulkininkus ir paskirtas Karaliaučiaus karo apygardos vadu. Nuo 1933 m. vadovavo Karo ministerijos biurui. 1934 m. vasarį pakeltas į generolo majoro pareigas. Pareikalavo nacių vadovybės sunaikinti SA vadus, jei naciai nori, kad kariuomenė paremtų jų valdžią. 1935 m. pakeltas į generolo leitenanto, o 1936 m. spalį į artilerijos generolo pareigas. Nuo 1938 m. vasario vadovavo 4-ajai armijų grupei, kuri 1938 m. spalį užėmė Sudetų kraštą, o 1939 m. kovą Čekoslovakiją. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, įsiveržimo į Lenkiją metu, vadovavo 10 armijai, kuri užėmė Varšuvą. Nuo 1939 m. spalio vadovavo 1940 m. į Belgiją ir Prancūziją įsiveržusiai 6-ajai armijai. 1940 m. liepos 19 d. jam, kaip ir dar 11 Vermachto aukščiausio rango generolų, buvo suteiktas feldmaršalo laipsnis už jų veiksmus žaibiškai nugalint Prancūziją. 1941 m. birželį vadovavo 6-ajai armijai, sėkmingai puolusiai Ukrainoje, bet ir tų pačių metų lapkritį patyrusiai daug pralaimėjimų. Rėmė SS baudžiamųjų būrių veiklą. Nuo 1941 m. gruodžio 1 d. – armijų grupės Pietūs vadas. 1942 m. sausio 14 d. patyrė insultą. Sausio 17 d. skrydžio iš Poltavos į Vokietiją metu, V. fon Reichenau gydymui skraidinęs lėktuvas sudužo besileisdamas Lvove; jis mirė. Palaidotas Berlyno Invalidų kapinėse.
Dovilų pagrindinė mokykla

Istorija

Apie 1750 m. Doviluose įkurta pradinė mokykla. 1784 m. išplėstas mokyklos pastatas – įrengta salė pamaldom laikyti. 1855 m. mokykla įgijo parapijinės mokyklos statusą. 1862 m. mokyklai pastatytas naujas pastatas. 1864 m. Dovilų mokykla tapo dviklase.
Tarpukario Dovilų mokykla garsėjo lietuvybės saugojimo dvasia. Mokyta lietuvių ir vokiečių kalbomis. 1929 m. mokykloje mokėsi 34 lietuvininkų, 12 vokiečių vaikų. Ketvirtajame dešimtmetyje dėstomoji kalba tampa lietuvių. 1937 m. mokėsi 67 vaikai.
Iki 1971 m. Doviluose veikė pradinė mokykla. Kurį laiką ji glaudėsi buvusio Dovilų viršaičio Makso Krauzės name. 1971 m. mokykla tapo aštuonmete, persikėlė į naują mūrinį pastatą, kuriam 1981 m. pristatytas priestatas. 1999 m. Dovilų mokykla tapo pagrindine.