google/wiki40b huggingface dataset:
Pranciškus Pliateris

Biografija

Kartu su broliais mokėsi Kražių gimnazijoje, paskui – Vilniaus universitete. Paveldėjo Šateikių, Vilkėno ir kelis kitus dvarus. XIX a. pirmoje pusėje patvenkus Švėkšnalės upelį, 1843 m. Pranciškus pastatė akmeninį Vilkėno vandens malūną, kurio pietinėje sienoje paliko savo inicialus F. H. P. (Francz Hrabia Plater – Pranciškus grafas Pliateris).
Tefatefa

Tefatefa (maor. tewhatewha) – maorių kirviška kuoka ilgu kotu. Visas ilgis – nuo 70 cm iki 150 cm. Kirvio galvą primenanti dalis yra apytiksliai stataus trikampio formos, kur statusis kampas yra tarp koto ir „galvos“ viršutinio krašto. Kautynėse smogdavo tefatefos galvos „pentimi“ arba atakuodavo koto (apatinė dalis būdavo nusmailinta) baksniais.
Galvos apatinėje dalyje dažnai būdavo pragręžta skylė, prie kurios būdavo pririštos kelios karvelio ar vanago plunksnos arba kutas. Tefatefas droždavo iš vientiso labai kietos medienos (pvz., maire medžio šaknies) gabalo. Retai – iš banginio kaulo.
Vadai tefatefas naudodavo kaip ceremoninius ginklus. Tam jie naudojami ir dabar.
Albertas Juška

Biografija

1953 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Klaipėdos mokytojų institute, 1958 m. – Vilniaus pedagoginiame institute. 1974 m. pedagogikos mokslų kandidatas.
1958–1968 m. vidurinių mokyklų, 1968–1976 m. Klaipėdos 15-osios vidurinės mokyklos direktorius. 1974–1991 m. Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetų, 1991–2001 m. – Klaipėdos universiteto dėstytojas, nuo 1977 m. docentas. 1975–1979 m. Pedagogikos fakulteto dekanas, 1979–1989 m. mokslo reikalų prorektorius.
A. Juška 2014 m. gruodžio 21 d. tragiškai žuvo Klaipėdoje pėsčiųjų perėjoje per avariją.
Mažosios Lietuvos enciklopedijos, Visuotinės lietuvių enciklopedijos, leidinių apie Mažają Lietuvą straipsnių autorius. Pirmasis detaliai ir plačiai atskleidė Evangelikų bažnyčios ir mokyklų, ypač lietuviškų, raidą Prūsijoje nuo XVI a.
Danguolė Vaitkutė

Danguolė Vaitkutė (g. 1928 m. balandžio 22 d. Kaune) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

1946 m. baigusi Kauno 5-ąją gimnaziją, Vilniaus valstybiniame universitete pradėjo studijuoti chemiją ir mokytis muzikos mokykloje. 1947–1952 m. choro dirigavimą studijavo Vilniaus ir Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. V. Žiliaus klasė).
Nuo 1952 m. rudens Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (konservatorijoje) daug metų dėstė choro dirigavimą ir išugdė 64 jaunuosius chorvedžius, keletą metų vadovavo vaikų muzikos mokyklos chorui.
Nuo 1956 m. – ir Kauno Juozo Naujalio vidurinės meno mokyklos dėstytoja bei moksleivių choro vadovė, iki 1986 m. Vaikų chorą parengė daugeliui Kauno miesto ir respublikinių dainų švenčių, su juo konkursuose pelnė prizinių vietų, padarė įrašų Lietuvos radijui, televizijai, plokštelėms: „Šimtas vyturėlių“ (1971 m.) ir „Tomo choras nuostabus“ (1973 m.). Choras dalyvavo vaikiškų operų ir muzikinių veikalų spektakliuose Kauno muzikiniame teatre. Moksleiviai pastatė R. Boiko vaikišką operą „Dainelė miške“ (1964 m.), M. Krasevo operą „Musytė zvimbuolytė“ (1967 m.) ir J. Baltramiejūnaitės operą „Meškino liga" (1970 m.). Šie spektakliai buvo rodomi ir per Lietuvos televiziją. 1970 m. choras teatrų vaikams konkurse pelnė pirmąją vietą.
D. Vaitkutė buvo Kauno miesto chorų apžiūrų ir respublikinių konkursų žiuri narė, Kauno miesto dainų švenčių dirigentė, respublikinių dainų švenčių konsultantė, 1969 m. respublikinės moksleivių meno ir sporto šventės Vilniuje dirigentė. 1979 m. pedagogė apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, o 1980 m. – Kultūros žymūno ženklu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Automobilių paroda

Automobilių paroda yra paroda, kurioje pristatomi nauji, jau gaminami, koncepciniai ar net jau nebegaminami automobilių modeliai. Automobilių parodose gamintojai dažnai pristato kitų metų modelius. Dauguma parodų vyksta tik vieną arba du kartus per metus. Daug automobilių parodų organizuoja Tarptautinė automobilių gamintojų organizacija (pranc. Organisation Internationale des Constructeurs d'Automobiles).
Grušava

Istorija

Pirmą kart rašytiniuose šaltiniuose Grušava paminėta 1404 m., kai Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas ją atidavė valdyti vienam iš Kobrinskių. 1454 m. priklausė Semionui Romanovičiui, o nuo 1495 m. – jo dukrai Anai Fedorovai. Vėliau valdė Pacai, po to Sanguškos. Išlikę 1528 m. dokumentai byloja, kad Grušava tuo metu buvo karaliaus dvaras. 1563 m. iškilo pirmoji stačiatikių cerkvė. 1677 m. kaimą nusipirko Samuelis Lubkovskis.
Rusijos imperijoje nuslopinus 1794 m. sukilimą, dvarą perėmė valstybė ir imperatorė Jekaterina II perdavė jį malšintojui  Aleksandrui Suvorovui. 1812 m. jį iš karvedžio palikuonių atpirko Kobrino chorunžis Antonis Rodzevičius, kuris mirė bevaikiu. Tada valdas perėmė brolis Henrikas, o vėliau pastarojo duktė, žinoma rašytoja Marija Rodzevičuvna.
Nuo 1921 m. kaimas įėjo į Lenkijos sudėtį, o po 1939 m. (išskyrus Antrojo pasaulinio karo laikotarpį) – į Baltarusijos TSR.

Dvaras

1825 m. Antonis Rodzevičius dvaro teritorijoje pastatė kelis įspūdingus gyvenamuosius rūmus. Aplink išsidėstęs parkas buvo originaliai suprojektuotas: jame grupėmis augo ąžuolai, liepos ir uosiai. Netoliese šakas skleidė 25 m aukščio 500–metis ąžuolas, vadinamas Marijos Rodzevičuvnos romano „Dievaitis“ vardu. Parke tyvuliavo tvenkinukas su Šv. Petro skulptūra saloje. 
Antrojo pasaulinio karo metais keli pastatai sudegė, pokaryje likusiuose buvo įsikūrusios remonto dirbtuvės ir mokykla, gyveno kolūkiečiai.
Graikijos vėliava

Graikijos vėliava (graik. Σημαία της Ελλάδος, pop. Γαλανόλευκη arba Κυανόλευκη – „mėlyna - balta“) – stačiakampis suskirstytas į 9-nias vienodo aukščio horizontalias mėlynos ir baltos spalvos juostas. Mėlyname vėliavos kantone – baltas kryžius.

Istorija

1821 m. vykstant revoliucijai, buvo išrinktos Graikijos vėliavos spalvos – mėlyna ir balta, kaip priešprieša Osmanų imperijos Graikijoje naudojamai raudonos - mėlynos - raudonos spalvų vėliavai. 1822 m. įteisinta vėliava buvo mėlyname fone baltas kryžius.
Dabartinė vėliava, kaip jūrų vėliava, pirmą kartą įteisinta 1822 m. Iki 1978 m. buvo naudojama ir reprezentuoti šalį užsienyje. Nuo 1978 m. galutinai įtvirtintas nacionalinės vėliavos statusas.

Simbolika

Simbolika nėra žinoma. Yra kelios nuomonės apie spalvas ir juostas. Pagal vieną iš jų, penkios mėlynos juostos reiškia 5 vandenynus, baltos - debesis arba bangas. Pagal kitą, 9 juostos reiškia 9 mūzas. Tik kryžius turi pakankamai aiškią reikšmę kaip krikščioniškosios religijos simbolis.

Spalvos

        Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.
        Pantone spalvų sistemoje: Mėlyna – Pantone 294; RGB spalvų sistemoje: Mėlyna – 0, 63, 135.
SV Darmstadt 98

Istorija

Klubas įkurtas 1898 m. Klubas su ilga istorija. Pastaruosius kelis dešimtmečius žaisdavo žemesnėse lygose.
2014/2015 m. 2.Bundesliga užėmė antrąją vietą. 2015/2016 m. po ilgos pertraukos grįžo į elitą, užėmė 14 vietą. Kitą sezoną 2016/2017 m. liko paskutinėje pozicijoje ir iškrito iš elito.
Priešradiacinė apsauga

Atvirų kūno dalių apsauga

Jei saugos priemonių nėra, vietoj jų galima naudoti raištį iš vatos ir marlės, paprastą kombinezoną nuo dulkių, sportinius drabužius, apsiaustą su gobtuvu, uždarą avalynę, pirštines. Šiuos drabužius galima panaudoti ir nukentėjusiems apsaugoti, teikiant pirmąją medicininę pagalbą. Reikia įsidėmėti keletą taisyklių, kaip elgtis užterštoje teritorijoje.

Vidutinis užterštumas

Todėl vidutinio užterštumo zonoje slėptuvėse būti pakanka tik kelias valandas, o paskui galima pereiti į paprastas patalpas. Naudojantis individualiomis apsaugos priemonėmis, atviroje vietoje pirmąją parą galima būti ne ilgiau kaip 3 - 4 valandas. Sekančias paras su apsaugos priemonėmis dirbama tik tose vietose, kur daug dulkių, einant ar važiuojant dulkėta vietove, arba jei oras sausas ir vėjuotas.

Smarkus užterštumas

Būnant smarkaus užterštumo zonoje, slėptuvėje reikia slėptis nuo 1 iki 3 parų ir tik po to galima Išeiti 3–4 valandoms per dieną; pirmąsias 2 paras būtinai reikia naudotis individualiomis apsaugos priemonėmis.

Pavojingas užterštumas

Pavojingo užterštumo zonoje slėptuvėje reikia būti ne mažiau kaip 4 pirmąsias paras, vėliau su individualiomis apsaugos priemonėmis galima išeiti 3 - 4 valandas per dieną. Prieš įeinant į slėptuvę, atliekamas dalinis sanitarinis apšvarinimas, kad į vidines patalpas nebūtų įnešta radioaktyvių dulkių.

Gyventojų savivalės kontrolė

Užterštoje teritorijoje taip pat negalima savavališkai nusiimti individualių apsaugos priemonių, rūkyti, gerti ir valgyti. Negalima naudotis vandeniu iš atvirų baseinų ir lietaus vandeniu, valgyti maisto produktų, kurie buvo likę neapsaugoti. Apsaugos priemonių konkreti apimtis bei pobūdis, taip pat elgesio režimas priklausys nuo užterštoje teritorijoje susidariusių sąlygų ir bus nustatytas atitinkamų civilinės gynybos štabų sprendimu.
Leon Chasanowich

Biografija

Gimė 1882 m. spalio 5 d. Širvintose. Po 1905 m. Rusijos revoliucijos įsitraukė į žydų darbininkų judėjimą Poale Zion. Dėl persekiojimo 1906 m. pabėgo į Austrijos-Vengrijos imperiją, kur pradėjo rašyti straipsnius sionistiniame laikraštyje Der jidisher Arbeiter. Nuo 1909 m. dirbo Poale Zion judėjimo atstovu JAV, Kanadoje, Argentinoje ir Jungtinėje Karalystėje. Nuo 1913 m. dirbo Vienoje. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, kaip Rusijos imperijos pilietis buvo internuotas ir išvyko į JAV. Kartu su Ber Borochov rašė straipsnius dėl galimybės įkurti Amerikos žydų kongresą. Nuo 1917 m. iki 1920 m. buvo deleguotas į įvairius sionistinius susirinkimus. Po I pasaulinio karo aprašė apie Lenkijoje ir Ukrainoje vykusius pogromus. Iširus Poale Zion partijai pradėjo dirbti visuomeninėje žydų organizacijoje World ORT. Persikraustęs į rytų Čekoslovakiją įkūrė organizacijos filialą, kur ir mirė 1925 m. rugsėjo 17 d. Vulchovcėje.
Kazimieras Mielkus

Biografija

Gimė ir augo šiaurės rytų Lenkijoje, dabartiniame Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiaus Vaitakiemio kaime. Tėvas mirė, kai Kaziukui buvo treji metai. Mokėsi privačiai pas kaimo ūkininką Joną Valinčių, vėliau lankė Punsko pradžios mokyklą (mokytojas Baltrukonis). Mokoma buvo rusų kalba, dvi valandos lenkų kalbos pamokų, lietuviškai tik tikyba. Įstojo į Pščelno žemės ūkio mokyklą, kurios dėl sveikatos sutrikimų nebaigė. Mokytojavo Punsko pradžios mokykloje.
1916 metais gimtojo Vaitakiemio ūkininkai Kazimierą Mielkų išrinko seniūnu. Netrukus vedė Giluišių kaimo ūkininko, žinomo knygnešio Vinco Markevičiaus dukterį Juliją. Dainavo parapijos chore. Šaulių organizacijos, Lietuvių veikimo centro narys, Vilniaus lietuvių komiteto veikėjas. 1917 m. kaip Suvalkų apskrities delegatas dalyvavo Vilniaus konferencijoje, kuri išrinko Lietuvos Tarybą, paskelbusią šalies Nepriklausomybę. Grįžęs iš Vilniaus, kartu su bendraminčiais Petru Pacenka ir Punsko bažnyčios klebonu Motiejumi Simonaičiu 1919 m. lapkričio 15 d. valstiečių mitingo metu paskelbė apie lietuviško Punsko valsčiaus įkurimą.
Lenkams užėmus Punską, valsčiaus administracija persikėlė į Lietuvą, o Punsko krašte lietuviška veikla ėmė gęsti. Mielkus lenkų administracijos buvo sekamas ir provokuojamas. 1927 metais suimtas ir apkaltintas valstybės išdavimu. Paleistas iš Suvalkų kalėjimo 1930 m. rugpjūčio 19 d. buvo priverstas su visa šeima persikelti į Lietuvą.
Mergutrakio kaime (dabar Kalvarijos savivaldybė) nusipirko skolose paskendusį ūkį. Lietuvos Respublikos Vyriausybė už nuopelnus lietuvybei dalį skolų padengė.
Vokiečių okupacijos metais dirba Sangrūdos žemės ūkio kooperatyvo vedėju. Miršta duktė Aldona ir sūnus Algirdas. Rusams užėmus Lietuvą, partizanauti išeina sūnūs Kazimieras ir Jonas, duktė Elena tampa partizanų ryšininke. Netrukus visus juos suima ir nuteisia.
Sovietiniai pasieniečiai liepia persikelti toliau nuo valstybinės sienos. Kurį laiką gyvena Trobiškių kaime (Marijampolės rajonas), vėliau Kaišiadoryse ir Vilniuje, kur 1965 m. birželio 22 d. mirė.
Palaidotas Saltoniškių kapinėse, Vilniuje.
Volnovacha

Istorija

Volnovacha įkurta 1881 m., statant geležinkelį. Miesto statusas suteiktas 1938 m.
Jie žaidžia su ugnimi

Turinys

Koledžo profesorė Diana Styvens pasiūlo vienam iš savo studentų, Džėjui, užsidirbti remontuojant jos jachtą. Čia moteris netrunka suvilioti jaunuolį, o vėliau dar paskolina šiam pinigų mašinos remontui. Po kurio laiko Diana ir jos vyras, taip pat koledžo dėstytojas Maiklas, paprašo Džėjaus paslaugos – išgąsdinti didžiuliame name gyvenančias Maiklo motiną ir senelę, kad šios apsispręstų greičiau parduoti namą arba iš jo išsikraustytų, palikdama jį paveldėtoju. Džėjus nenori to imtis, tačiau Dianai pavyksta jį įkalbėti. Džėjus prasmunka į namus, tačiau Maiklo motina pastebi įsibrovėlį ir griebiasi ginklo. Jam pavyksta pabėgti, tačiau tuo pačiu metu name pasirodo dar vienas žmogus, kuris nušauna abi moteris.
Išgąsdintas Džėjus skuba pas Dianą ir Maiklą, tačiau šie nenori tikėti jo pasakojimu. Nuvykę į namus ir juose nieko neradę, jie primygtinai klausinėja Džėjų kas įvyko, ir šis pradeda įtarti, kad, jeigu iš tiesų įvyko nusikaltimas, Diana su Maiklu įtars jį, o galbūt jie iš anksto viską suplanavo ir jį pakišo. Greta visos šios sumaišties dar ir studentė Sintija, be atsako įsimylėjusi Džėjų, bando šį apsaugoti nuo Dianos. Pastaroji savo žavesiu geba kontroliuoti Džėjaus jausmus ir užtikrina, kad šis visko nepapasakos policijai, tačiau kuo toliau, tuo labiau Maiklas darosi pavydus ir kaltina žmoną neištikimybe. Džėjus tiki, kad tikrasis nusikaltėlis yra Maiklas, tačiau nėra rasta aukų kūnų, o ir jo paties pėdsakų gausu name, todėl jis nedrįsta kreiptis į policiją. Neapsikentusi nuolatinių vyro kaltinimų , Diana važiuoja į Džėjaus bendrabutį, kur vyras jų vos neužklumpa. Jiedu pabėga ir pasislepia Dianos jachtoje. Čia atseka ir Maiklas, tačiau Džėjaus ir Dianos akivaizdoje jį nužudo žmogus su  kauke. Jiedu seka jį ir pasiekia Maiklo motinos bei senelės namą, kuriame randa dar daugiau aukų…
Morulė

Morulė – ankstyva gyvūnų embrioninio vystymosi stadija. Zigotai pasidalijus kelis kartus, nuo 12-16 ląstelių kamuolėlio dydžio zigota jau vadinama morule. Morulės ląstelės yra vadinamos blastomeromis, iš pradžių (8 ląstelių) jos yra nepolinės, gali būti lengvai suskaičiuojamos ir nesusijusios viena su kita. Po to blastomeros pradeda sąveikauti su savo kaimynėmis per ląstelės paviršiaus sąlyčio molekules, tokias kaip E-kadherinas (dar vadinamas uvomorulinu), ir tampa polinėmis (susidaro epikalinis ir bazo - lateralinis poliai). Šita ląstelių sąveika yra vadinama kompaktizacija – pirmasis morfogenetinės ir ląstelinės diferenciacijos įvykis.
Noriu

Noriu pirkti, parduoti, skelbti, nuomoti, dirbti, surasti, keisti – komercinis laikraštis, ėjęs nuo 1992 m. gruodžio 1 d. iki 2011 m. birželio 23 d. Kaune, Kęstučio g. 23 A.

Istorija

Leido UAB „Šėta“ 3 kartus per savaitę, leidžia „Noriu-group“. Tiražas 1992 m. – 5000 egz., 1997 m. – 14 000 egz.  Veikia elektroninis laikraštis Noriu.lt.
Redaktorius Gytis Karalius.
Morris Schapiro

Biografija

Gimė 1903 m. Šiauliuose, Natano Menachemo Šapiro ir Fani Adelman šeimoje. 1906 m. jo tėvas išvyko dirbti į Niujorką, kur įsidarbino mokytoju, 1907 m. į JAV atvyko ir likę šeimos nariai. 1920 m. įstojo į Kolumbijos universitetą, kur studijavo inžineriją. Studijuodamas atstovavo savo universitetą įvairiuose šachmatų turnyruose. Buvo įkūręs investicinį banką M. A. Schapiro & Company, finansavo inžinerinius tyrimus Kolumbijos universitete. Mirė 1996 m. gruodžio 23 d. Niujorke.
Jagodina

Pavadinimo kilmė

Miesto vardas kilęs nuo serbų žodžio jagoda – „braškė'.
American Apparel

Istorija

Kompaniją 1989 m. įkūrė kanadietis Dov Charney. 2003 m. spalio 13 d. „American Apparel“ atidarė savo pirmąją parduotuvę Monrealyje, Kanadoje, netrukus ir Niujorke bei Los Andžele; darbuotojų skaičius pasiekė 1300. 2006 m. penkiose šalyse buvo atidaryta daugiau nei 100 parduotuvių. Kompanija nusipirko visas teises į savo produktų tiekėjus bei franšizių valdytojus, kad galėtų valdyti visas parduotuves kaip viena kompanija. „American Apparel“ tapo pirmuoju drabužių tinklu, atidariusiu parduotuvę virtualiame žaidime „Second Life“, parduodamas beveik 2000 prekių.
2007 m. kompanija tampa vieša ir padidina savo parduotuvių skaičių dvigubai iki 280 dvidešimtyje šalių. 2008 m. kompanijos akcijų vertė pasiekė 14 JAV dol. Tais pačiais metais laikraštis „The Guardian“ paskelbė „American Apparel“ metų prekės ženklu. 2009 m. kompanijos įkūrėjas Dov Charney pateko į 100 žurnalo „Times“ sudaromą pačių įtakingiausių žmonių sąrašą. Tais pačiais metais „American Apparel“ buvo priversta atleisti 1500 nelegalių imigrantų, dirbusių kompanijoje. 2010 m. „American Apparel“ akcijų vertė nukrito iki 75 centų, metinis nuostolis siekė 30 mln. JAV dol.
Kosmonautų jūra

Kosmonautų jūra – pakraštinė Indijos vandenyno jūra, esanti ties rytų Antarktidos krantais, tarp Enderbio žemės ir Riserio-Larseno jūros. Plotas – 698 600 km². Didžiausias gylis – 4798 m. Beveik ištisus metus jūrą dengia plūduriuojantys ledai, gausu ledkalnių. Jūros pakrantėje yra Rusijos antarktinė stotis Molodiožnaja ir Japonijos stotis Siova.
Šiai jūrai pavadinimą 1962 m. suteikė TSRS Antarkties tyrinėtojai (tarybinių kosmonautų garbei). Vakarų šaltiniuose šis pavadinimas naudojamas retai.
Kramavos piliakalnis

Istorija

Vietovė Cromowo vardu minima 1420 m. Piliakalnyje nuo III a. iki XIII a. gyveno prūsų gentys, vėliau jį savo reikmėms pritaikė kryžiuočiai. Manoma, iš pradžių buvusi tik mažesnė, rytinė aikštelė, vėliau įrengta antroji, galėjo būti ir priešpilis. XIV a. viduryje piliakalnis apleistas. Į vakarus nuo piliakalnio yra senovinė gyvenvietė.

Piliakalnis

Piliakalnis yra dviejų nedidelių upelių santakoje su Katza. Piliakalnį iš rytų supa pelkėtas Katzos slėnis, iš pietų ir šiaurės – gilios upeliukų griovos, iš vakarų pusės – laukai. Šlaitai iš trijų pusių statūs, iš vakarų piliakalnis sutvirtintas trimis pylimais ir grioviais. Vidurinysis pylimas 3 m aukščio, išorinis griovys – 4 m gylio. Šiaurinėje pylimų dalyje yra senųjų vartų žymės. Piliakalnis turi dvi aikšteles, atskirtas 1 m aukščio pylimu ir grioviu. Vakarinė aikštelė 80 x 40 m, rytinė – 40 x 20 m dydžio.

Tyrimai

Piliakalnio rytinę aikštelę 1950–1951 m. ištyrė archeol. Frida Gurevič. Rasta 11 pastatų liekanų, viename jų aptikta sudegusių grūdų. Tarp daugelio įvairių radinių – keramika, žirklės, gintaras, galąstuvas, žalvarinė apyrankė, pintas žiedas, indo fragmentai, svarstyklių dalys, kibiro rankena, stiklo ir emalio karoliukai, žvejybos kabliukas, pjūklas, verpstukas, žalvarinis pjautuvas.
Utenos Viešpaties Pakilimo į dangų cerkvė

Istorija

Utenos stačiatikiai parapiją įkūrė 1989 m. lapkritį. 1995 m. kovo laikytos pirmosios pamaldos, visas pastatas skirtas tikintiesiems 1997 m. Parapijoje yra 30 tikinčiųjų.
Eugenijus Gaubas

Biografija

1974 m. baigė Vilniaus universitetą. 2002 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Nuo 1974 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1979 m. vyr. mokslo darbuotojas. Stažavo ir dirbo Bulgarijos, Belgijos, Didžiosios Britanijos, Vokietijos, Šveicarijos universitetuose ir mokslo įstaigose.

Mokslinė veikla

Tyrimų sritys: netiesinė puslaidininkių optika, lazerių fizika, dinaminė holografija, integrine optika, medžiagotyra, nesąlytinių matavimų technologija ir metodika, krūvininkų pernaša ir rekombinacija puslaidininkiuose. Paskelbė daugiau kaip 90 mokslinių straipsnių.
Irena Sapiegaitė-Butkienė

Biografija

1957 m. baigė Lazdijų vidurinę mokyklą ir kurį laiką dirbo Aštriosios Kirsnos kaimo bibliotekoje. 1960–1965 m. studijavo Vilniaus universitete.
1965 m. pradėjo dirbti Šiaulių viešojoje bibliotekos (dab. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) Skaitytojų aptarnavimo, Bibliografijos skyriuose. 1981–2000 m. Bibliografijos skyriaus vedėja, iki 2007 m. birželio mėn. Informacijos, Abonemento skyrių bibliotekininkė.
Išleido informacinį leidinį „Saulės delta tūkstantmečių sandūroje“ (1999 m.), bendradarbiavo respublikos ir miesto spaudoje, paskelbė apie 50 publikacijų. Domėjosi kraštotyra, parengė kraštotyros darbus: „Šiaulių teatralai“, „Bibliografijos skyriaus kronikos“ ir kt. 
Lietuvos bibliotekininkų draugijos narė.
Vranė

Istorija

Romos imperijos laikais šios teritorijos buvo priskirtos Mezijos diacezijai. Pirmą kartą gyvenvietė Vranės vardu paminėta 1093 m. Bizantijos metraštininko Alexiado. Pavadinimas kildinamas iš slaviško žodžio vran, kuris reiškia 'juodas'. Antrasis vietovės paminėjimas buvo 1193 m., kai iš bizantiečių teritorijas atsiėmė serbų princas Stefanas Nemania. Galutinai pajungta prie Serbijos karalystės 1207 m.
Vėliau šias teritorijas užgrobė turkai osmanai ir išlaikė savo valdžioje iki pat 1878 m., kai Balkanuose prasidėjo išsivadavimo karai prieš turkų priespaudą.
Džemas (sala)

Džemas (marš. Jemo̧, Jāmo̧) – maža negyvenama koralinė sala Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Ratako salų grandinės centrinėje dalyje. Sala yra 42 km į pietvakarius nuo Ailuko, 35 km į šiaurės rytus nuo Likiepo.
Salelė 0,6 km ilgio, 0,4 km pločio, 1 m aukščio. Į rytus nuo jos driekiasi neilgas rifas. Plotas – 0,16 km². Dengiama palmių ir krūmynų.
Salą 1565 m. pastebėjo Migelio Lopeso de Legaspio ekspedicija ir pavadino Los Pajaros („Paukščių sala“).
Japoninis baublys

Išvaizda

Smulkus, 47 cm ilgio, garninis paukštis. Viršugalvis ir kuodelis kaštoninės spalvos. Snapas trumpas ir storas. Antsnapis tamsiai rudas, o posnapis geltonas. Rainelė geltona. Pleišto formos odos plotas, kuris prasideda prie snapo pamato ir baigiasi už akies, žaliai geltonas. Kaklo šonai yra gelsvai rudi. Kūno viršus kaštoninis. Sparnai tamsesni, pirmųjų plasnojamųjų plunksnų viršūnės gelsvai rudos. Kūno apačia ir šonai rudi, išmarginti tamsiai rudos spalvos dryželiais. Kojos juodai žalios. Veisimosi apdarui būdinga: žydras pleišto formos odos plotas ir žaliai juodas snapas.

Paplitimas

Paplitęs Kinijoje, Honkonge, Indonezijoje, Šiaurės Korėjoje, Pietų Korėjoje, Rusijos Tolimuosiuose Rytuose ir Taivane. Populiacijoje 600–1700 suaugę individai.

Biologija

Naktinis miškų paukštis. Laikosi miškuose prie upių, upelių ar pelkėse. Dažniausiai aptinkamas 50 – 240 m aukštyje virš jūros lygio.
Migrantas. Į žiemojimo vietas traukia spalio mėnesį. Dalis lieka Kiūšiū saloje. Dauguma skrenda pro Kiniją į Filipinus. Žiemoja ūksminguose, tamsiuose miškuose, šalia vandens telkinių, 2400 m aukštyje virš jūros lygio. Grįžta kovo – gegužės mėnesiais.
Minta krabais, vabzdžiais, kirmėlėmis ir smulkia žuvimi. Medžioja pavieniai arba nedidelėmis grupėmis. Grobio ieško lėtai vaikščiodamas tarp tankių žolių.
Veisiasi gegužės – liepos mėnesiais. Lizdus krauna kedruose, puskiparisiuose, ąžuoluose, skirpstuluose ir kaštainiuose, 7 – 20 m aukštyje. Lizdus krauna pavieniai. Dėtyje 3 – 4 balti kiaušiniai. Inkubacija trunka 17 – 20 dienų. 5 savaičių jaunikliai apsiplunksnuoja.

Apsauga

Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis japoninis baublys yra nykstanti rūšis. Pagrindinės populiacijos mažėjimo priežastys: žemdirbystės plėtra ir miškų kirtimas. Japonijoje ir Honkonge paukščiai yra saugomi valstybės. Filipinuose rūšis globojama Kesono nacionaliniame parke.
Paprastoji plempė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 128 psl.
Patagonijos Andai

Patagonijos Andai – pietinė Andų kalnų dalis, esanti Patagonijoje, einanti į pietus Čilės – Argentinos siena, nuo 39° p. pl. iki pat Ugnies Žemės. Susidaro iš Pagrindinės Kordiljeros ir į vakarus nusidriekiančios kalnų grandinės, pereinančios į Čilės salyną. Aukštis iki 4058 m (San Valentino k.). Šiaurinėje dalyje didelis seisminis aktyvumas, yra veikiančių ugnikalnių (Laninas, Osornas ir kt.). Apledėjimas (apie 20 tūkst. km², Perito Moreno ir kt.). Šiaurinės dalies šlaituose auga spygliuočių ir visažalių plačialapių miškai, pietuose – mišrieji, spygliuočių miškai.