google/wiki40b huggingface dataset:
Petras Tumasonis

Biografija

Mokėsi Seirijuose ir Seinų vidurinėje mokykloje. Liepojoje tarnaudamas rusų kariuomenėje bendradarbiavo su knygnešiais. 1897–1898 m. Liepojoje leido rankraštinį laikraštį „Vardas kataliko“. 1901 m. atvyko į JAV, 1902–1903 m. redagavo „Žvaigždę“, 1904–1916 m. – „Kataliką“, 1910–1912 m. – „Dagį“. 1916–1943 m. vienas iš „Draugo“ redaktorių. Vertė knygas.
Armanjakas (gėrimas)

Armanjakas – brendis, gaminamas pietvakarių Prancūzijoje, Armanjako regione, nuo ko ir kilęs gėrimo pavadinimas. Armanjakas gaminamas iš tų pačių veislių vynuogių kaip ir konjakas, taip pat brandinamas ąžuolo statinėse. Armanjakas distiliuojamas kolonos formos distiliavimo aparatu vieną kartą (tuo tarpu konjakas – puodo formos aparatu 2 kartus).
Armanjakas, kartu su konjaku ir chereso brendžiu (Ispanijoje), yra vienintelės 3 Europos reglamentuojamos brendžių gamybos zonos. Armanjako regione brendis gaminamas maždaug 200 metų ilgiau nei Konjako regione, armanjakas konkuruoja su konjaku dėl geriausios kokybės brendžio titulo; visgi armanjako yra pagaminama gerokai mažiau (6 buteliams armanjako tenka 100 butelių konjako).
Armanjako reikalavimus nustato Prancūzijos valstybinė įstaiga Bureau National Interprofessionel de l'Armagnac.
Thorvald Stoltenberg

Biografija

Profesionalus diplomatas, 1957 m. baigė tarptautinės teisės ir tarptautinių santykių studijas Austrijoje, Šveicarijoje, JAV ir Suomijoje.
1958–1971 m. dirbo diplomatinėje tarnyboje, nuo 1959 m. San Franciske, nuo 1961 m. Belgrade, nuo 1970 m. Lagose. 1971–1979 m. valstybės sekretorius prekybos, gynybos, užsienio reikalų ministerijose. 1979–1981 m. Norvegijos gynybos ministras.
1981–1987 m. Norvegijos profsąjungų vadovas ir kartu Oslo burmistro pavaduotojas, užsienio reikalų ministras (1987–1989 m.).
1990 m. JTO komisaras pabėgėlių klausimams, 1993 JTO Generalinio sekretoriaus specialus pasiuntinys buvusiai Jugoslavijai. Norvegijos ambasadorius Danijoje (1996 m.–1999 m.). Nuo 1996 m. Norvegijos Raudonojo kryžiaus draugijos pirmininkas.
2003–2005 m. Tarptautinio demokratijos ir rinkimų priežiūros instituto (IDEA) valdybos pirmininkas. Užleido šias pareigas švedų socialdemokratei Lenai Hjelm-Valen.
Vedęs taip pat politikę, buvusią valstybės sekretorę Kariną Stoltenberg. Norvegijos ministro pirmininko Jenso Stoltenbergo tėvas.
Tongos įduba

Tongos įduba išsidėsčiusi Ramiajame vandenyne, šalia Tongos salų. Gylis 10 882 m. Tai giliausia pietų pusrutulio vieta. Nusidriekusi 860 km šiaurės, šiaurės rytų kryptimi nuo Kermadeko iki Samoa salų. Plotis 78 km. Susidarė Ramiojo vandenyno, Indijos-Australijos ir nedidelės Tongos plokštės sandūroje. Pietuose pereina į Kermadeko įdubą.
Tarvydų II senosios kapinės

Vieta

Įrengtos miško pakraštyje, atskiroje, 8 m aukščio moreninėje kalvoje, apaugusioje mišku, kuriame dominuoja spygliuočiai.
Kalva ovalo plano, pailga šiaurės – pietų kryptimi, ties papėde apie 98 m ilgio ir 80 m pločio. Šlaitai nuožulnūs, pietų ir rytų pusėse apardyti kasant juose smėlį ir rengiant duobes bulvių rūsiams.
Kalvos viršūnė plokščia, apie 48 m ilgio ir 32 m pločio.  Laidojimo žymių ir smulkiosios memorialinės architektūros statinių neišlikę.
Teritorijos plotas – 0,15 ha.
0,86 km į šiaurės vakarus yra pirmosios kaimo kapinės (Pilalė) , 1,5 km į šiaurę – Daubėnų pirmosios, 3,3 km į šiaurės rytus – Daubėnų antrosios, 3 km į pietus – pietryčius – Pajuodupių kaimų senosios kapinės.

Istorija

Kapinių kalva vadinama Bokų kalnu, rečiau –Bogų kalnu. Žymima 1819 m. Kretingos grafystės Jazdų dvaro ir Tarvydų kaimo topografiniame žemėlapyje.
Kapinės veikė XVII–XVIII a. Jose laidoti Tarvydų kaimo gyventojai, daugiausia – maro aukos.
Padavimai mena, kad šioje kalvoje buvę palaidoti per XVII–XVIII a. karus žuvę švedai. Dėl to kalva dar retsykiais vadinama Švedkapiu.
Ignas Jablonskis spėja, kad senovėje kalvos viršūnėje buvusi priešistorinė pagonių šventvietė arba sodybvietė, o vėliau laidoti savižudžiai ir nuo užkrečiamųjų ligų mirę Tarvydų kaimo ir Dimitravo palivarko gyventojai.
Pasakojama, kad kasant duobes bulviarūsiams, buvo randama žmonių kaulų.
1972–1985 m. kapinės kaip Tarvydų (Dimitravo) piliakalnis buvo registruotos respublikinės reikšmės archeologijos paminklų sąraše.
Žvalgomuosius archeologinius kalvos tyrimus 1981 m. vykdė Ignas Jablonskis, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas).
Aleksandras Žvirzdinas

Biografija

1954 m. baigė Viekšnių vidurinę mokyklą, 1959 m. – Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakulteto lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
1959–1969 m. dirbo Išradėjų ir racionalizatorių draugijos Respublikinėje taryboje. 1965–1974 m. Lietuvos respublikinės profsąjungų tarybos Gamybos ir darbo užmokesčio skyriaus instruktorius. Nuo 1974 m. žurnalo „Mokslas ir technika“ redakcijos skyriaus vedėjas, nuo 1987 m. – atsakingasis sekretorius, 1989–1990 m. – vyr. redaktoriaus pavaduotojas – atsakingasis sekretorius, 1991 m. – vyr. redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1992–1999 m. – vyriausias redaktorius, vėliau – konsultantas.
Nuo 1980 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Višonki Vlostai

Istorija

Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 4 namai ir 27 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 6 namai ir 37 gyventojai, iš kurių 1 stačiatikis.
Merkinė (Šalčininkai)

Istorija

1769–1794 m. prie Merkinės dvaro buvo įsikūrusi iš baudžiavos atleistų valstiečių Paulavos respublika.
XX a. kaimas dar žinotas kaip Paulava, XX a. viduryje – kaip Paulauskai.

Aplinkinės gyvenvietės

JAŠIŪNAITURGELIAI
Hovig Demirjian

Biografija

Hovig gimė Kipre, nors turi ir armėnų šaknų. Studijavo rinkodarą, dirbo biure, o netrukus iškeitė monotonišką darbą į dainininko amatą. Išmoko groti gitara ir fortepijonu ir nusprendė studijuoti džiazo vokalą. Vienas pirmųjų didesnių pasiekimų buvo antroji vieta muzikos konkurse Larnakoje. 2009 metais išgarsėjo vietiniame „X faktoriuje“, o po metų startavo Kipro nacionalinėse atrankose į „Euroviziją“, su daina „Goodbye“ užėmęs 3 vietą. Antrą kartą dėl bilieto į populiarųjį dainų konkursą Hovig kovojo 2015 metais su kūriniu „Stone in a River“, kuris pelnė atlikėjui 4 vietą finale.
2016 m. spalio 21 d. Kipro nacionalinio transliuotojo sprendimu išrinktas atstovauti šaliai 2017 metų „Eurovizijoje“ su daina „Gravity“.
Pseudoarcheologija

Pseudoarcheologija, dar vadinama fantastine archeologija, yra pseudomokslinė archeologija – archeologinių radinių interpretavimas nesiremiant jokiais archeologijoje priimtais moksliniais metodais. Taip pat pseudoarcheologija laikomas archeologinių klastočių darymas.
Šio pseudomokslo atstovams yra tipiška kaltinti tikrus archeologus pažiūrų siaurumu, konservatyvumu, naujų svarbių archeologinių radinių ignoravimu.

Pavyzdžiai

Geriausi religija motyvuotos pseudoarcheologijos pavyzdžiai yra vis kas kelerius metus iš naujo Ararate ar aplinkiniuose kalnuose „atrandama“ biblijinė Nojaus arka arba Turino drobulės naudojimas Jėzaus istoriškumo įrodymui.
Kiti garsūs pavyzdžiai yra vėlgi pasikartojantys Atlantidos ar Lemūrijos „atradimai“, kai kiekvieną naujai atrastą užlietą salą ar žemyno dalį skubama laikyti kažkuriuo iš šių mitologinių žemynų.
Daugybė archeologinių radimviečių jau daug metų taip pat yra ir pseudoarcheologinių spekuliacijų objektai. Tarp jų – Egipto piramidės, Teotihuakanas, Stounhendžas, Velykų sala, Palenkė, Čičen Ica, Naskos dykumos piešiniai ir kiti.
Domas Šniukas

Biografija

1940–1947 m. mokėsi Gruzdžių progimnazijoje. 1951 m. aukso medaliu baigė Šiaulių Juliaus Janonio vidurinę mokyklą. 1955–1959 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ literatūrinis darbuotojas (reporteris). 1956 m. baigė žurnalistikos studijas Vilniaus universitete, 1962 m. Maskvos M. Lomonosovo universiteto Žurnalistikos fakulteto aspirantūrą.
1962–1967 m. dienraščio „Tiesa“ skyriaus vedėjas. 1967–1969 m. laikraščio „Literatūra ir menas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas.  1969–1974 m. laikraščio „Tiesa“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1973–1989 m. metraščio „Žurnalistika“ sudarytojas ir redaktorius. 1974–1988 m. laikraščio „Pravda“ korespondentas Lietuvai ir Kaliningrado sričiai. 1975–1988 m. VU Žurnalistikos katedros dėstytojas. 1988–1990 m. LSSR žurnalistų sąjungos, Lietuvos žurnalistų sąjungos pirmininkas. 1989–1990 m. LSSR valstybinio televizijos ir radijo komiteto pirmininkas, 1990–1996 m. LRT valdybos narys. 1989–1990 m. SSRS Aukščiausiosios Tarybos liaudies deputatas.
1990–1991 m. savaitraščio „Golos Litvy“ redaktorius. 1990–1994 m. laikraščio „Tiesa“ vyriausiasis redaktorius, „Tiesos“ pakeitimo dienraščiu „Diena“ iniciatorius, 1994 m. dienraščio „Diena“ vyriausiasis redaktorius, išleido šio laikraščio pirmuosius numerius.  1994–1996 m., 2004 m. ir 2008 m. LR Seimo pirmininko Česlovo Juršėno patarėjas, atstovas spaudai. 1997 m. laikraščio „Žurnalistų žinios“ redaktorius.

Kūryba

Parengė ir išleido Bronio Railos publicistikos rinkinius „Rašalo ašaros“, „Nuo vakarykštės iki šiandienos“, „Liudytojo poringės“, Vinco Gaidžio prisiminimus „Musteikos pasaulis“. Algirdo Brazausko knygos „Penkeri Prezidento metai“ (lietuvių ir rusų kalbomis) redaktorius. Knygos „Žalioji tėviškės vasara“ bendraautoris. Serijos „Lietuvos valsčiai“ redakcinės kolegijos narys ir straipsnių autorius. Publikacijų lietuvių žurnalistikos klausimais autorius. Visuotinės lietuvių enciklopedijos ir kitų enciklopedijų straipsnių autorius.
Aleksejevka (Belgorodo sritis)

Istorija

1685 m. įkurta Aleksejevkos slabada. Miesto teisės nuo 1954 m.
Gianna Michaels

Biografija

Džijana gimė Sietle, Vašingtono valstija. 2001 m. baigusi mokyklą įsidarbino padavėja greito maisto užkandinėje „Dick‘s Drive-In.“ Po kurio laiko, susipažinusi su vaikinu iš Pietų Kalifornijos, persikėlė pas jį ir gavo darbą viešbučio registratūroje.
Džijana jau mokykloje išsiskyrė įspūdinga išvaizda, todėl netruko sulaukti dėmesio ir naujojoje vietoje.
Kadangi pinigų nuolat trūko, ji nutarė išmėginti foto modelio darbą. Nevaržoma kompleksų, ji ėmė pozuoti apsinuoginusi įvairiems leidiniams ir sulaukė dėmesio iš pornografijos atstovų. Apie pačią pradžią ji pasakojo taip: „-Iš tiesų pornografijos industrija mane pati pakvietė. Mane keletą kartų kalbino skirtingi agentai, sutikti atsitiktinai, einant pakeliui į namus ar tiesiog gatvėje. Ir kartą aš pamaniau : „- Žinai ką? Imsiu ir pamėginsiu“. Nebuvo jokių sąlygų, galinčių mane suvaržyti. Jei būtų nepatikę, galėjau tiesiog išeiti po pirmojo filmavimo.“
Debiutas prieš kamerą įvyko 2004 m. Pačią pirmą dieną Džijana nusifilmavo 2 scenose skirtingiems filmams: „Goo Girls 17“ ir „Young Ripe Melons 7“. Kadangi uždarbis buvo didelis, o aplinkiniai žmonės pasirodė malonūs, ji nutarė ir toliau filmuotis. Priešingai nei daugelis pasirinkusių pornografiją, Džijana nepakeitė savo tikrojo vardo.
Dėl savo didelės natūralios krūtinės su garsia praeityje aktore Kristi Kanjon lyginama Džijana dirbo su studijomis „Reality Kings“, „Platinium X“ ir „Digital Playground“ bei savo interneto svetainėje mokamai platina atskirai nufilmuotų scenų vaizdus.
2010 m. ji atliko epizodinį vaidmenį siaubo filme „Piranijos 3D“.
Delnakauliai

I delnakaulis (os metacarpi primum)

Jis yra stambiausias, jo pamate matyti balno pavidalo paviršius susinerti su riešo didžiojo daugiakampio tokiu pačiu paviršiumi.

II delnakaulis(os metacarpi secundum)

Jis yra pats ilgiausias, jo pamatas giliai įdubęssusinerti su riešo mažuoju daugiakampiu, o iš šonų yra po laukelį, kuriuo liečiasi su gretimais delnakauliais. Kiti delnakauliai tolydžio trumpėja.

III delnakaulis (os metacarpi tertium)

Jo pamatas jungiasi su riešo galviniu kaulu ir su gretimais delnakauliais, jo išorinėje (radialinėje) pusėje kyšo ylinė atauga (processus styloideus ossis metacarpi tertii)

IV delnakaulis (os metacarpi quartum)

Jo pamatas viduriniu laukeliu jungiasi su riešo kablinio kaulo lateraline puse, o šoniniais laukeliais - su gretimais delnakauliais. Nuo III delnakaulio jis skiriasi tuo, kad neturi ylinės ataugos.

V delnakaulis (os metacarpi quintum)

Jis yra pats trumpiausias iš visų delnakaulių. Jo pamatas jungiasi su riešo kablinio kaulo medialine puse ir IV delnakauliu, o nugarinėje pusėje turi neryškų gumburėlį.
Kvinkvatrijos

Kvinkvatrijos (lot. Quinquatria, Quinquatrus) – šventė, kovo 19 d. vykdavusi Senovės Romoje. Ji buvo skirta Minervai, Romos miesto ir imperijos globėjai, išminties, amatų, meno ir mokslų deivei. Tą dieną buvo pašventinta ir šventykla jos garbei ant Aventino kalvos.
Kvinkvatrijos buvo ypač švenčiamos kaip amatininkų cechų ir korporacijų šventė. Jos metu paprastai nebūdavo jokių pamokų. Senovės Romos kalendoriai bei rašytojai Markas Terencijus Varonas ir Festus tvirtino, jog ši šventė truko vieną dieną. Tačiau poetas Ovidijus rašė, kad ji trukdavusi 5 dienas. Kitas 4 dienas vykdavusios gladiatorių kovos su kraujo praliejimu, kadangi Cezario laikais netrūko aistringų šių kovų renginių gerbėjų. Paskutiniąją festivalio dieną, kovo 23-iąją, buvo pučiami trimitai, bet tai jau buvo laikoma kita švente Tubiliustrijus.
Birželio mėnesį dar vykdavo Mažosios kvinkvatrijos (quinquatria minores). Jas 3 dienas švęsdavusios fleitininkių cecho muzikantės, vykdavusios iškilmingos eitynės per visą miestą į Minervos šventyklą.
Valdant imperatoriui Domicianui šventė kasmet vykdavusi jo viloje netoli Romos, Albano kalnų (Colli Albani) papėdėje. Jai rengti buvo įsteigta kolegija. Šią dieną moterys eidavo pas būrėjas. Be teatro spektaklių, oratorių ir poetų varžytuvių, buvo ir pasirodymai su laukiniais žvėrimis.
Vuradas

Vuradas (Feratas; mirė 842 metais) – piktų karalius 839–842 metais.

Biografija

„Piktų kronika“ ir kiti istoriniai dokumentai mini piktų karalių Vuradu arba Feraty. Однако, возможно, что ещё использовалось имя Ферадах.
Vurado vardas parašytas ant piktų akmens Drosten Stone.
Galimai Vurado sūnūs buvo karaliai Brude VI, Kiniodas II ir Drestas X.
Pijus Širvys

Rinktinės

Yra atstovavęs įvairias jaunimo rinktines.
Almata

Istorija

1854 m. rusai čia įkūrė Zailijskojės (Заилийское) tvirtovę, 1855–1921 m. miestas buvo žinomas kaip Vernas (Верный). Miestą smarkiai sugriovė 1887 m. ir 1911 m. žemės drebėjimai, 1921 m. potvynis. XX a. 3-ajame dešimtmetyje Almata tapo dideliu ekonominiu centru, kadangi buvo nutiestas Turkestano-Sibiro geležinkelis. 1929 m. miestas tapo Kazachų autonominės tarybų socialistinės respublikos sostine, vėliau – Kazachijos TSR, o nuo 1991 m. – nepriklausomos Kazachijos (Kazachstano) sostine. 1997 metais šalies sostinė iš Almatos buvo perkelta į Astaną.

Lietuviškas pavadinimas

Valstybinė lietuvių kalbos komisija pritarė Lietuvos Respublikos Ambasados Kazachstano Respublikoje siūlymui buvusią Kazachstano sostinę lietuviškai vadinti Almata. Rusų kalboje vartotas (iš jos patekęs ir į lietuvių kalbą) dirbtinis dvižodis variantas Alma Ata laikomas sovietizmu, o tikrasis istorinis vardas yra Almaty. Lietuvių kalboje patogiau vartoti linksniuojamą formą – Almata.
Steroidai

Steroidai – augalinės ir gyvūninės kilmės organinių junginių grupė.
Steroidai sudaryti iš keturių susijungusių anglies atomų žiedų, besiskiriančių vienas nuo kito funkcinėmis grupėmis (pvz., testosteronas, cholesterolis). Jų struktūra šiek tiek skiriasi nuo trigliceridų. Steroidų randama augaluose, mėsoje, taip pat - gaminasi žmogaus organizme. Augalai turi nedaug steroidų, bet jie nelabai gerai pasisavinami ir manoma, kad jie blokuoja cholesterolio pasisavinimą. Cholesterolis atlieka ląstelių membranų struktūrizavimo vaidmenį, o steroidiniai hormonai perduoda įvairius signalus organizmo viduje, dėl savo hidrofobinės (tirpdami riebaluose, tai yra - ir membranose) prigimties lengvai patekdami į visas ląsteles.
Benediktinas (likeris)

Benediktinas (pranc. Bénédictine) – Prancūzijoje gaminamas žolelių likeris, kurio gamyboje naudojami 27 augalai ir prieskoniai. Benediktinas taip pat gaminamas Lenkijoje ir Latvijoje. Iki 2015 m. buvo gaminamas ir Lietuvoje.
Benediktinas geriamas grynas su ledu arba iš jo gamina kokteilius.

Istorija

1510 m. benediktinų Fécamp vienuolyne (Normandija, Prancūzija) vienuolis Dom Bernardo Vincelli sukūrė aromatinio eliksyro receptą. Gėrimas buvo gaminamas vienuolyne, kol Didžiosios Prancūzijos revoliucijos metu vienuolynas buvo nusiaubtas, ir receptas prapuolė.
1863 m. Alexandre le Grand atkūrė receptą ir pradėjo gaminti gėrimą, kurio prekinis pavadinimas yra Bénédictine. Jo įkurta kompanija benediktiną gamina iki šiol.

Gamyba

Benediktino receptas yra labai saugoma komercinė paslaptis. Skelbiama, kad jį žino tik trys žmonės. Daug kartų buvo bandyta išsiaiškinti benediktino receptūrą ir imti jį gaminti, bet nesėkmingai. Kompanija savo būstinėje Fécamp’e turi įsteigusi Salon de Contrefaçons ('Klastočių salė'), kur eksponuoja butelius su netikrais benediktinais.
Kai kurios benediktino žaliavos yra žinomos, tai kadagys, šafranas, arnika, melisa, arbatžolės, čiobrelis, Kalendra, gvazdikėliai, citrina, vanilė, apelsinų žievelės, medus ir cinamonas.
Gaminant benediktiną atliekamos kelios distiliacijos, o gauti distiliatai tam tikru būdu sumaišomi.
Benediktino buteliai būna pažymėti inicialais D.O.M. Tai santrumpa, reiškianti lotynišką frazę Deo Optimo Maximo (Deus 'dievas', Optimus 'geriausias', Maximo 'didžiausias'), kurią apytiksliai galima išversti kaip 'Dievui, geriausiam ir didžiausiam'.

Gėrimai iš benediktino

Kompanija gamina ir gėrimą „B & B“ (Bénédictine and Brandy 'Benediktinas ir brendis'), kuris yra benediktinas, praskiestas brendžiu. Šis gėrimas yra mažiau saldus nei pats benediktinas. „B & B“ buvo sukurtas XX a. 4-ąjį dešimtmetį, kai benediktino vartotojai ėmė maišyti benediktiną su brendžiu, kad išgauti sausesnį skonį. Tiek benediktinas, tiek „B & B“ yra 43 % alkoholio stiprumo.
1977 m. kompanija ėmė gaminti 30 % alkoholio stiprumo kavos likerį Café Bénédictine, kuris yra benediktino ir kito kavos skonio likerio mišinys.
Kompanija gamina ir Bénédictine Single Cask, kuris pilstomas į juodus butelius ir kuris pardavinėjamas tik Palais de la Bénédictine parduotvėje Fécamp’e.
Dondušenis

Istorija

MTSR laikais Dondušenyje veikė cukraus ir aliejaus fabrikai, duonos kepykla, mėsos kombinatas.
Naujieji Muniškiai

Istorija

Kaimas įkurtas 2005 m. vasario 14 d. Vyriausybės nutarimu atskiriant pietinę dalį Muniškių kaimo. Į naująją dalį pateko senosios kapinės, esančios Nevėžio slėnyje.
Morkienė

Morkienė arba morkų sriuba – sriuba, kurios pagrindinė sudedamoji dalis yra morkos. Gali būti ruošiama kaip kremas arba sultinys. Dažniausiai valgoma karšta arba šalta (vasarą), taip pat egzistuoja daugybė šios sriubos receptų. Gali būti ruošiama su kitomis daržovėmis, šakniavaisiais ir su kitomis sudedamosiomis dalimis. Paprastai patiekiama su duona arba batonu.
Morkienė apibūdinama kaip klasikinis prancūzų virtuvės patiekalas. Sriuba kasmet valgoma rugpjūčio 26 d. karaliaus Eduardo VII įsakymu, minint Kresi mūšį 1346 m.
Viktoras Kunickas

Viktoras Kunickas (1930 m. rugsėjo 1 d. Laukuva – 2008 m. birželio 12 d. Šiauliai) – Lietuvos dailininkas, skulptorius, pramoninio dizaino pradininkas Lietuvoje.

Biografija

1948 m. baigė Šilalės gimnaziją, 1950 m. baigė Kauno dailės mokyklą, 1962 m. – Vilniaus dailės institutą. 1963 m. Kapsuko (dab. Marijampolė) vyr. architektas, atleistas, kai nedavė leidimo atidaryti su broku pastatytos kombinuotų pašarų gamyklos. Nuo 1964 m. Šiaulių dviračių gamyklos „Vairas“ krovėjas, po kelių mėnesių – įmonės vyriausias dailininkas, pramoninės estetikos grupės vadovas. Vėliau – Šiaulių televizorių gamyklos, gamyklos „Nuklonas“ dailininkas.

Kūryba

Paruošė projektus ir vadovavo pertvarkant Šiaulių „Vairo“, Televizorių, Staklių, „Nuklono“, Mažeikių Pabaltijo specializuotos montavimo valdybos ir kitų įmonių bei gamyklų interjerus. Sukūrė „Vairo“ prekės ženklą, pirmąjį lietuviško televizoriaus „Tauras“ modelį,  Šiaulių miesto ženklą. Vienas pirmųjų tuometinėje TSRS gamyklų cechų patalpose pradėjo naudoti meninius akcentus, želdinius, triukšmą mažinančias priemones, pakabinamas lubas.
1996 m. surengė personalinę portretų parodą „Šiauliečiai mano kūryboje“.
Asta Arūnienė

Biografija

1993 m. baigė Šeduvos vidurinę mokyklą, 1997 m. – Šiaulių pedagoginį institutą, mokytoja.
Paįstrio Juozo Zikaro vidurinės mokyklos matematikos mokytoja.
Lietuvos socialdemokratų partijos LSDP Panevėžio rajono skyrius narė. 2009–2011 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narė. 
Lietuvos švietimo darbuotojų profsąjungos Paįstrio mokyklos valdybos narė. Sutuoktinis Aidas, duktė Akvilė.
Vilkijos valsčius

Vilkijos valsčius buvo į vakarus nuo Kauno. Centras – Vilkija.
Geinsboras

Istorija

Geinsboras buvo viena iš kelių anglosaksų Mersijos sostinių. Vėliau miestą ir jo apylinkes valdė danai. Geinsboro pilyje gyveno ir valdė Danijos ir Anglijos karalius Svenas.
1087 m. Paskutiniojo teismo knygoje minima, kad Geinsbore gyveno apie 80 gyventojų, kurių dauguma buvo skandinavai. 1204 m. karaliaus Jono įsakymu miesteliui suteiktos turgaus teisės. XV a. pabaigoje miestelyje atidarytas dvaras, kuris išliko iki šių dienų.
Antrojo pasaulinio karo metu Geinsboras kelis sykius bombarduotos Nacistinės Vokietijos bombonešių.
1959 m. BP paskelbė atradusi naftos telkinį Geinsboro teritorijoje.

Geografija

Per miestą teka Trentas.
Juozas Aleknavičius

Biografija

Pirmojo pasaulinio karo metais išmirus gausiai šeimai liko našlaičiu. Likimas atbloškė į Lietuvą, kur piemenavo Vadžgirio kaime (dab. Jurbarko rajonas). 1926 m. baigė Kauno meno mokyklą, įgydamas teatro dailininko specialybę. Dėstytojai: Mstislavas Dobužinskis, Vladas Didžiokas, Adomas Varnas, Kajetonas Sklėrius.
1930 m. buvo komandiruotas į Dresdeną dekoruoti lietuviškąjį pavilijoną. 1937 m. pusmetį gyveno Paryžiuje, lankė muziejus, susipažino su Prancūzijos sostinės meniniu gyvenimu. 1940–1945 m. dirbo Vilniuje, Dramos teatro dekoracijų cecho vedėju. Antrojo pasaulinio karo metu kilus gaisrui studijoje, neteko daugelio savo paveikslų ir meno knygų bibliotekos. 1946 m. grįžo į Kauną, įsidarbino Dailės mokykloje direktoriaus pavaduotoju. Ten dirbo iki 1950 m.
Sovietiniais metais buvo aktyvus dailininkų sąjungos narys, tačiau į parodas priimdavo tik realistinius jo darbus – lietas akvareles, tapytus peizažus. Kai kuriuos paveikslus panaudodavo knygų iliustracijai.  1976 m. atostogaudamas Palangoje sužinojo, kad kilus gaisrui studijoje, vėl neteko daugelio savo darbų. Palaidotas Karmėlavos kapinėse.

Kūryba

Parodose dalyvavo nuo 1935 m. Be teatro ir parduotuvių vitrinų dekoracijų dar mėgo lieti akvareles. Įkvėpimo sėmėsi būdamas prie jūros. Daug kartų bandė tradicinėmis technikomis iliustruoti „Jūratę ir Kastytį“, bet vis likdavo nepatenkintas rezultatais, kol apie 1958 m. gimė pirmieji paveikslai-vizijos.
Lietuvos dailės muziejuje saugomi trys darbai: „Kauno tilto statyba“ (drobė, 1947 m.), „Žvejų uostas Šventojoje“ (popierius, akvarelė, 1970 m.), „Jūra prieš audrą“ (popierius, akvarelė, 1971 m.).  Kiti išlikę darbai yra saugomi jo artimųjų. 1999 m. sūnaus Kastyčio iniciatyva Palangoje, kartu su miesto savivaldybės viešąja biblioteka, suorganizuota paroda, skirta dailininko atminimui. Parašytas straipsnis ir išleistas parodos lankstinukas.