google/wiki40b huggingface dataset:
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius

Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius, iki 2002 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius – dvyliktas pagal svarbą Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami nusipelnę Lietuvai asmenys, pasižymėję uoliu ir sąžiningu darbu valstybinėje tarnyboje ar visuomeninėje veikloje. Šiuo ordinu gali būti apdovanojami ir užsienio valstybių piliečiai.
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino šventė yra Vasario 16-oji – Lietuvos valstybės atkūrimo diena.

Istorija

Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Gedimino vardu pavadintas ordinas įsteigtas 1927 m. gruodžio 9 d. ministro pirmininko Augustino Voldemaro iniciatyva. Pirmuosius ordino ženklus sukūrė dailininkas Andrius Lopuchinas. 1929 m. ordiną šiek tiek sumodernino Jonas Buračas. 1928–1930 m. buvo keturių, vėliau penkių laipsnių. Gamino Šveicarijos firma „Huguenin Frères de Le Locle“, kaspinus audė Danijos firma „Morch and Sons“.
1928–1940 m. trečiojo laipsnio Didžiojo Lietuvos Kunigaikščio Gedimino ordinu apdovanota 996 žmonės, tarp jų 416 užsieniečių.
Atkurtas 1991 m. vasario 15 d. Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo sprendimu. Aukštesniųjų laipsnių ordino ženklus gamina Lietuvos monetų kalykla. 1994 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino žemesniųjų laipsnių ženklus gamino Vilniaus kombinatas „Dailė“, vėliau jų gamybą perėmė Lietuvos monetų kalykla. Iki 1996 m. ordino kaspinus gamino Lietuvos tekstilės institutas, dabar – „Morch and Sons“.
Auksūdžio akmuo (Laumės lova)

Akmuo

Tai plokščias, netaisyklingos formos, amfibolinis biotitinis granitas (rapakivis). Jis guli ant šono, įdubusiu kraštu, vadinamu Laumės lova, atsuktas į rytų pusę. Riedulio aukštis 1,31 m, ilgis – 2,96 m, plotis – 2,66 m, didžiausia horizontali apimtis – 8,27 m.
Teritorijos plotas – 9 m².

Istorija

Seniau riedulys stūksojo Benaičių kaimo žemių rytų pakraštyje, į vakarus nuo Benaičių alkakalnio, Leiknos lankoje, prie akivaro, vad. Mergos akimi, kuriame, esą, uogaudama nuskendusi samdinė merga. Virš žemės kyšojo 2,8, m ilgio, 1,2 m pločio ir 1 m aukščio akmens dalis su įdubusia viršūne.
Pasakojama, kad šalia akmens senovėje plytėjo ežeriukas, vėliau pavirtęs šlapia pieva. Jame mėgo maudytis laumės, kurios ilsėdamos ir miegodamos ant akmens išgulėjusios įdubą, gavusią „Laumės lovos“ vardą.
1959 m. riedulį melioratoriai nustūmė prie skaldymui sustumdytų akmenų netoli Benečių sodybos. 1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR522). Apie 1976 m. buvo velkamas į Darbėnų akmenskaldę, tačiau Auksūdyje traktorius sugedo, todėl akmuo buvo išverstas ir paliktas pakelėje.

Tyrimai

1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 2007 m. – Julius Kanarskas.
Nesuderinamų kanonų harmonija

Nesuderinamų kanonų harmonija (lot. Concordia Discordantium Canonum, Decretum Gratiani) – apie 1140 m. išleistas kanonų teisės rinkinys, žymintis kanonistikos pradžią. Autorius – kamaldulių vienuolis kanonistas Gracianas.
Nesuderinamų kanonų harmonija sudaro pirmąją iš Corpus Iuris Canonici 6 knygų dalį. Kanonistinio sąvado idėja kilo atgimus romėnų teisės studijoms bei turint omenyje pirmąją moderniąją teisės kodifikaciją Corpus Iuris Civilis.
Sąvado šaltiniai – romėnų teisė, Biblija, dekretalijos (Popiežių laiškai), Bažnyčių susirinkimų ir Sinodų aktai, ankstesni teisės rinkiniai. Graciano dekretas, kanonų teisės sisteminimas paskatino mokslinę (kanonų) teisės raidą – po sudarymo kanonų teisė buvo pradėta dėstyti, nagrinėti bei tirti.
Gracianas teisės rinkinį pavadino Concordia Discordantium Canonum. Pavadinimas – savotiška sau pateikta programa: Gracianas bandė tariamai prieštaringus kanonus suderinti tarpusavyje, aptarė įvairias nuomones, pateikė diskursinius samprotavimus, padėjusius prieiti prie išvados. Toks dialektinis darbo metodas sudomino ir kitus teisėtyrininkus tirti Graciano dekretą, komentuoti, ieškoti originalių sprendimų.
Komentarai – kaip ir legistikos atveju – buvo pateikiami glosų forma. XVI–XVII a. Nesuderinamų kanonų harmonijos variantai dažnai spausdinti kartu su glosomis.
Graciano dekretas sąlygojo tai, kad ankstesnis Bažnyčios draudimas imti palūkanas neteko galios, palūkanos civilinės apyvartos teisės teorijoje tapo norma.
Kostas Kaukas

Biografija

1955 m. baigė žurnalistikos studijas Vilniaus universitete. Dirbo laikraščio Tiesa redakcijoje, telegramų agentūroje ELTA,  1959 m. Pabradės rajono laikraščio „Darbo žmogus“ redaktorius, Tauragės rajono laikraščio „Tarybinis valstietis“ redakcijos korespondentas, 1974–1981 m. Klaipėdos statybos montavimo organizacijos savaitraščio „Statybininko žodis“ redaktorius, dirbo Lietuvos televizijoje ir radijuje, 1990 m. „Klaipėdos keleivis“ redaktorius, vėliau dirbo Klaipėdos laikraščių redakcijose.
Nuo 1980 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Kvedariškio Švč. Dievo Motinos ėmimo į dangų sentikių cerkvė

Istorija

Dar caro Petro I laikais bėgdami nuo persekiotojų į Lietuvą sentikiai su savimi atsivežė vertingų ikonų. Deja, prieš keliasdešimt metų, kilus religinio meno vagysčių bangai, vertingųjų kelių šimtų metų senumo ikonų Kvedariškio sentikiai neišsaugojo. Jų cerkvė buvo ne kartą plėšta. Tačiau papročius sentikių bendruomenė, nors ir nuolat mažėjanti, saugo iki šiol. Negausioje kaimo sentikių bendruomenėje tik keli žmonės griežtai laikosi protėvių papročių.
1935–1940 aktyviai veikė Fiodoriškio kaimo sentikių dvasinis choras. Jo nariai buvo vietos maldų namų, skaičiuojančių savo istoriją nuo 1902 m., giedotojai. Koncertinėse kelionėse Biržų ir Rokiškio kraštuose turėjo didelį pasisekimą ne tik tarp rusų, bet ir lietuvių tarpe. Prieš pasirodymus buvo priimta rusiškai sugiedoti Lietuvos himną.

Architektūra

Medinė cerkvė yra lakoniškų formų, jos siluetas primena įprasto gyvenamojo namo tūrį. Pastatas stačiakampio plano su siauresniu prieangiu, bebokštis, dengtas dvišlaičiu stogu. Pagrindinis fasadas yra vakarų pusėje, be langų, su vienvėrėmis durimis atsikišusiame dvišlaičiame priengyje. Virš jo stogelio ir stogo kraigo iškilę metaliniai kryžiai. Galinis rytų fasadas taip pat aklinas, užsibaigiantis trikampiu skydu. Abu šoniniai fasadai turi po du stačiakampius langus su profiliuotais apvadais. Viduje salės lubos lygios, palaikomos skersinių sijų.
Zira FK

Istorija

Klubas įkurtas 2014 m. liepos 28 d. 
2014-2015 m. sezone žaidė Pirmame divizione (antros pakopos pirmenybėse), kur užėmė penktąją vietą. 
2015-2016 m. sezone debiutavo elito divizione, kur užėmė antrąją vietą. 2016-2017 m. užėmė ketvirtąją vietą.
Žukai

Istorija

Kaimas pažymėtas 1665 m. braižytame Ragainės apskrities žemėlapyje kaip maža salelė girioje. Žukuose 1736 m. ūkius turėjo Kristupas Šilevardis, Abrys Šusteraitis, Liudkus ir Brožis Žukai (vok. Szuks). Iš pastarosios kaime vyravusios pavardės ir kilo jo pavadinimas (vok. Szugken). XVIII a. Žukai buvo eilinis Viešvilės parapijos kaimas, tačiau per XIX šimtmetį pastebimai ūgtelėjo. Jau valsčiaus centru vadinamoje gyvenvietėje 1905 m. surašyti 237 žmonės, iš jų 41 lietuvis. Žukų valsčiuje tada priskaičiuota 1318 gyventojų, iš jų 433 gimtoji kalba lietuvių. 1905 07 25 įsteigtas paštas „prie karčiamininko pono Hesse“.
Žukų evangelikų liuteronų bažnyčia pastatyta ir pašventinta 1907 09 27, tačiau parapija kurti pradėta daug anksčiau. Dar 1845 m. nupirktas 27,5 ha žemės plotas būsimam kunigui įkurdinti, ieškota tinkamos vietos laikiniems maldos namams įrengti. Tačiau pamaldas čia laikyti imta tik nuo 1869 m. Į jas nustatytą dieną žukiškius kviesdavo atvykęs Viešvilės kunigas, melstasi mokykloje. 1897 m. pabaigoje laikraštyje „Nauja lietuviška ceitunga“ rašoma dėl bažnyčios reikalingumo Žukuose. 1900 m. atkėlus kunigą Johaną Lozereitą (Ločeraitį?), 1900 balandžio 1 d. nuo Viešvilės parapijos atskirti 22 kiemai, įkurta savarankiška Žukų parapija. 1903 m. pastatyta klebonija. 1907 m. Žukų evangelikų liuteronų bendruomenėje užrašyta 2300 žmonių, iš jų 1000 lietuvininkų, 1912 m. – 2250, 1921 m. – 1500, 1926 m. – 2316, 1936 m. – 2250. 1947 m. bažnyčia uždaryta, vietos valdžia joje įrengė tarybinio ūkio sandėlį.
Šalia bažnyčios yra senosios neaptvertos, bet tvarkomos liuteronų kapinės, kuriose dauguma antkapių sunykę. Prie pat Tauragėn vedančio kelio, šalia naujojo mokyklos pastato, yra senosios mokyklos raudonų plytų pastatas, spėjama, kad pastatytas tuoj po 1833 m., kai tik buvo įsteigta pati mokykla. Tikriausiai jame 1866-1870 m. mokytojavo poetas ir publicistas Kristupas Kropaitis (1843-prieš 1911 m.), parašęs daina virtusį eilėraštį „Nemuno kelionė“. 2005 m. prie pastato sienos pritvirtinta memorialinė lenta skelbianti, kad bažnytkaimio pašonėje, nedideliame Naujienos kaime gimė, o 1877 m. Žukų liaudies mokyklą lankyti pradėjo vienas iškiliausių lietuvininkų – būsimasis Mažosios Lietuvos visuomenės, kultūros, evangelikų liuteronų bažnyčios veikėjas, politikas, triskart išrinktas Prūsijos karalystės landtago deputatu, kunigas, prof. dr. Vilius Gaigalaitis (1870–1945 m.).
Pietų Osetijos vėliava

Pietų Osetijos vėliava buvo priimta šalies konstitucijos 1990 m. lapkričio 26 d., o 1922 m. kovo 30 d. galutinai įteisinta vyriausybės kaip oficiali valstybės vėliava. Vėliava yra sudaryta iš trijų spalvų – nuo viršaus: baltos, raudonos ir geltonos.

Simbolika

Pietų Osetijos vėliava yra stačiakampio formos audeklas su trimis lygiomis juostomis: balta viršuje, raudona viduryje bei geltona apačioje. Balta spalva vėliavoje simbolizuoja moralinį grynumą, raudona – drąsa įvairiose kovose už tėvynę, o geltona spalva vaizduoja šalies klestėjimą bei jos gerovę.
Pietų Osetijos vėliava yra identiška Rusijos Šiaurės Osetijos-Alanijos autonominės respublikos vėliava.

Istorija

1922 m., kai buvo įkurta Pietų Osetijos autonominė sritis Gruzijos TSR sudėtyje, regionas vėliavos ar kokio nors kito simbolio neturėjo. Dabartinės vėliavos autorius nėra tiksliai žinomas, pagal vieną iš versijų, Pietų Osetijos vėliavą 1987 m. sukūrė Jurijus Sergejevičius, Pietų Osetijos mokslų akademijos skyriaus vadovas. Pagal kitą versiją, vėliavą sukūrė Alanas Čočievas, vienas iš judėjimo už Pietų Osetijos nepriklausomybę lyderis. 1991–1992 m. vykusio karo Pietų Osetijoje metu nacionalinės gvardijos nariai susiuvo trispalvės vėliavos juostas pagal baltą sniego leopardo siluetą.
2009 m. Japonijos Grand Prix

Penktadienio treniruotės

Šlapiu oru vykusiose pirmose penktadienio treniruotėse greičiausias buvo suomis Heikki Kovalainenas (1:40.356 min.). Antras liko vietinis herojus japonas Kazuki Nakajima (1:40.648), trečias - Adrianas Sutilas su Force India (1:40.806). Treniruotėse nedalyvavo persišaldęs vokietis Timo Glock - jį penktadienį pakeitė Toyota trečiasis lenktynininkas japonas Kamui Kobayashi.
Antrose penktadienio treniruotėse lyjant lietui lenktynininkai į trasą išvažiavo likus vos 10 minučių iki treniruočių pabaigos. Greičiausią ratą spėjo įveikti A. Sutilas (1:47.261). Antras liko Sebastian Vettel (1:47.923), trečias - Vitantonio Liuzzi (1:47.931).

Šeštadienio treniruotės

Šeštadienio treniruotėse, kurios priešingai nei penktadienio vyko sausu oru, greičiausias buvo italas Jarno Trulli su Toyota (1:31.709). Jis paskutinėmis sekundėmis aplenkė antru likusį šveicarą Sebastieną Buemi (1:31.771). Trečias liko Nico Rosberg (1:32.343).
Jonas Jagminas

Biografija

1956–1960 m. mokėsi Tytuvėnų pradinėje mokykloje, 1960–1964 m. Tytuvėnų vidurinėje mokykloje. 1964–1969 m. Tytuvėnų durpių įmonės darbininkas, šaltkalvis remontininkas. Raseinių profesinėje technikos mokykloje Nr. 10 baigęs traktorininkų kursus, dirbo traktorininku Kelmės melioracijos statybos valdyboje, Tytuvėnų miškų ūkyje. 1967 m. baigė Tytuvėnų darbo jaunimo vidurinę vakarinę mokyklą. 1969–1972 m. Tytuvėnų tarybinio ūkio technikumo tiekimo skyriaus specialistas, saugumo technikos inžinierius. 1972 m. baigė Smalininkų žemės ūkio mechanizacijos technikumo neakivaizdinį skyrių, įgijo techniko mechaniko specialybę.
1972–1973 m. Raseinių rajono kolūkio „Lenino keliu“ vyriausiasis inžinierius mechanikas. 1973–1975 m. Lietuvos hidrotechnikos ir melioracijos mokslinio tyrimo instituto eksperimentinio ūkio Keleriškių skyriaus (Kėdainių rajonas) valdytojas. 1975 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje mokėsi vadovaujančiųjų darbuotojų kursuose. 1975–1976 m. Kėdainių rajono kolūkio „Tarybinis rytas“ valdybos pirmininkas. 1976–1980 m. didžiausio Lietuvoje Kėdainių rajono „Varpos“ kolūkio pirmininkas.
1979 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakulteto neakivaizdinį skyrių ir įgijo mokslinio agronomo specialybę. 1980–1987 m. Rietavo tarybinio ūkio technikumo direktorius. 1982 m. pradėjo studijuoti Lietuvos žemdirbystės mokslinių tyrimų instituto Dotnuvoje aspirantūros neakivaizdiniame skyriuje. 1987–1989 m. LKP Šilalės rajono komiteto I-asis sekretorius. 1989–1990 m. LSSR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, Agropramoninio komiteto pirmininkas. 1990 m. Baltarusijos žemdirbystės mokslo tyrimų instituto taryboje apgynė žemės ūkio mokslų kandidato disertaciją. 
1990–1992 m. Kietaviškių šiltnamių kombinato generalinis direktorius. 1992–1994 m. Baltijos agrobiržos viceprezidentas. 1994–1998 m. AB „Vilmeta“ generalinis direktorius. 1998–1999 m. UAB „Jondara“ prezidentas. 1999–2004 m. VĮ „Lietuvos naftos produktų agentūra“ generalinis direktorius. 2004–2008 m. ir 2008–2012 m. LR Seimo narys, išrinktas Plungės-Rietavo rinkimų apygardoje Nr. 35.  Vienas turtingiausių Seimo narių. 
1973–1980 m. Kėdainių rajono tarybos liaudies deputatas. 1988–1990 m. LSSR AT deputatas. Iki 1990 m. SSKP narys. Vienas iš Sąjūdžio įkūrėjų Šilalės rajone, 1988 m. Šilalės rajono Sąjūdžio tarybos narys. 2004–2006 m. Darbo partijos, 2006–2011 m. LSDP narys. Vilniaus „Rotary“ klubo narys, 2004–2005 m. šio klubo prezidentas.
Žmona Audronė Slavinskaitė, sūnus Darius, dukra Evelina.
Amgos ulusas

Geografija

Teritorija išsidėsčiusi Lenos plynaukštėje, prie Amgos upės. Vidutinė sausio temperatūra -38 °C – -42 °C, liepos temperatūra +16 °C – +18 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 200–250 mm.
Isadora Duncan

Isadora Duncan (1877 m. gegužės 27 d. San Franciske, JAV – 1927 m. rugsėjo 14 d. Nicoje) – JAV šokėja. Ji  šiuolaikinio šokio pradininkė, klasikinio baleto priešininkė, norėjusi atgaivinti Antikos šokio meną.
Angela Duncan gimė airių emigrantų šeimoje JAV (Kalifornija).
1899 kartu su tėvais sugrįžo į Europą. Išsiskyrus tėvams, Angel augo kartu su trim broliais/seserimis pas motiną, dirbusią muzikos mokytoja.
Atlantidos departamentas

Geografija

Šiaurinę teritorijos dalį užima lyguma su smėlio paplūdimiais. Pietuose paviršius kyla į kalnus. Aukščiausia vieta – Bonito kalnas (2435 m). Upės priklauso šiems baseinams: Ulua, Leano, Kangrechalio, Danto, Kuero, Salado, Papalotekos, San Chuano.
Obršanis

Istorija

Iki 1912 metų kaimas ir apylinkės buvo turkų valdžioje. Nuo 1912 metų priklausė Serbijai, po Antrojo pasaulinio karo – Jugoslavijai.
Dabar kaimas yra Makedonijos teritorijoje.
Dvasinis teismas

Dvasinis teismas – bažnytinio tribunolo bažnytinei jurisdikcijai priklausančio ginčo nagrinėjimas ir sprendimas. Dvasinis teismas sprendžia bylas, liečiančias tikėjimą, dorą ir bažnyčios gyvenimo drausmę, taip pat krikščioniškosios santuokos, kuniginių šventimų, vienuolinių įžadų ir beatifikacijos bei šventųjų kanonizacijos bylas. Bažnyčia teigia turinti paties Dievo jai suteiktą teisę savo srityje leisti įstatymus bei tvarkyti savo bendruomenę.

Pirmosios instancijos teismai

Pirmieji dvasiniai teismai - tai vyskupijos teismai, veikiantys atskirų diecezijų ribose, arba vienuolijų teismai savo nariams, nepriklausantiems tiesioginei vyskupo valdžiai. Be čia paminėtų dviejų, dar yra nemažai kitų pirmosios instancijos dvasinių teismų bažnytiniams klausimams spręsti.

Antrosios instancijos teismai

Byloms, iš pradžių nagrinėtoms sufraganinių diecezijų teismuose, antroji instancija yra arkivyskupo teismas, o byloms, nagrinėtoms pirmoje instancijoje, arkivyskupo teisme, apeliacinė instancija yra bet kurios vyskupijos tribūnolas, paties arkivyskupo pasirinktas ir Apaštališkojo Sosto patvirtintas. 
Vienuoliams pirmoji instancija yra provincijos viršininko teismas, o antroji  - generalinio viršininko teismas. 
Be čia minėtųjų ordinarinių antrosios instancijos teismų, dar minėtini Sacra Romana Rota teismas ir Signatura Apostolica. Bendra tvarka apeliuojama į betarpiškai aukštesnį tribūnolą, bet tenka pastebėti, kad tai daryti nėra griežta pareiga, ir dėl bet kurio vyskupo bet kurioje instancijoje padaryto sprendimo gali būti apeliuojama tiesiog į Sacra Romana Rota.
Vanda Kanapeckienė

Biografija

1975 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja imunologė. VšĮ Radviliškio ligoninės, PSPC Baisogalos slaugos ir palaikomo gydymo ligoninės gydytoja neurologė.
Nuo 2007 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narė partijos Lietuvos krikščionys demokratai Radviliškio rajono skyriaus sąraše.
Palatinas

Istorija

Palatino kaimas buvo įkurtas 1866 m., šioje vietovėje pastačius pirmąją Čikagos ir Šiaurės vakarų transporto kompanijos geležinkelio stotį. Tuo metu, pasibaigus JAV kovoms su vietiniais indėnais, Palatino apylinkėse apsigyveno nemažai europiečių migrantų. Ypač sparčiai Palatinas pradėjo augti po Antrojo pasaulinio karo, daliai Čikagos gyventojų persikeliant gyventi į priemiesčius. Nuo 1999 m. Palatine vykdoma plati centrinės miesto dalies renovavimo programa.
Skriaudžių Šv. Lauryno bažnyčia

Istorija

Pilviškių seniūnas Mikalojus Chrapovickis 1759 m. pastatė koplyčią. Ji nuolatinio kunigo neturėjo. 1766 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. 1778 m. įkurta parapija. 1802 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Parapijai paskirti 3 valakai žemės. 1812 m. bažnyčia sudegė, pastatyta laikina.
1829–1834 m. pastatyta dabartinė bažnyčia. 1889 m. norėta padidinti, valdžia neleido. Kunigas M. Juodišius su parapijiečiais bažnyčią 1895–1896 m. perstatė ir padidino (sąmatinė vertė 12 611 rb). Vargonininkas Pranas Puskunigis (1860–1946 m.) Skriaudžiuose 1906 m. įkūrė kanklininkų būrelį. Kurį laiką kunigu tarnavo Antanas Radušis.
1907 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius. Jis 1908 m. įsteigė biblioteką – skaityklą. Per Pirmąjį pasaulinį karą sudegė klebonija ir ūkiniai pastatai, apardyti bažnyčios skliautai. 1918 m. kunigo T. Žilinsko rūpesčiu bažnyčia suremontuota, uždengtas stogas. Ji remontuota ir po Antrojo pasaulinio karo. Klebonas Vincas Čėsna aštuntajame dešimtmetyje įdėjo naujas grindis.

Architektūra

Bažnyčia neobarokinė, turi neorenesanso bruožų, kryžminio plano, dvibokštė. Vidus 3 navų, dengtų skliautais. Šventoriaus tvora su mūriniais stulpais (cokolis akmenų mūro). Jame stovi medinė koplyčia.
Milvokis (Oregonas)

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1847 m. ant Vilameto upės krantų ir pavadinta pagal Milvokio miestą, Viskonsino valstijoje. 1850 m. atidarytas pirmasis pašto skyrius. Miestelio teisės suteiktos 1903 m.
Anchel de la Guardos sala

Anchel de la Guardos sala (isp. Isla Ángel de la Guarda), Ksasl Iimtas (ser. Xazl Iimt; 'pumų namai') – sala Kalifornijos įlankos šiaurinėje dalyje, priklauso Meksikai, Žemutinės Kalifornijos valstijai. Baljemaso kanalu atskirta nuo Kalifornijos pusiasalio. Į pietryčius nuo Anchel de la Guardos salos yra Tiburono sala. Plotas 931 km². Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 69 km. Paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta siekia 1300 m. Sala sausa, nėra gėlo vandens telkinių, plyti dykumos, skurdūs krūmynai ir kaktusų sąžalynai.
Negyvenama, yra įsteigtas gamtos rezervatas.
SFK Rotalis

Istorija

Klubas įkurtas 2005 m. vasarą. Nuo 2008 m. žaidė III lygos Vilniaus zonoje. 2010 metais 1993 m. gimusių Lietuvos jaunių sporto mokyklų ir klubinių komandų aukščiausios lygos futbolo čempionate „Rotalis“ užėmė 2-ąją vietą, o 2011 metais 1998 m. gimusių Lietuvos mokinių mažojo futbolo 5 × 5 čempionate „Rotalis“ užėmė 3-ąją vietą.
Vidurio Europos lyguma

Vidurio Europos lyguma (lenk. Nizina Środkowoeuropejska) arba Šiaurės Europos lyguma (vok. Nordeuropäische Tiefebene, ol. Noord-Europese Laagvlakte, dan. Nordeuropæiske Lavland) – lyguma Vidurio ir Vakarų Europoje. Driekiasi per Lenkijos, Vokietijos, Danijos, Nyderlandų teritorijas. Tęsiasi nuo Baltijos ir Šiaurės jūrų šiaurėje iki Vidurio Europos hercininių kalnų pietuose. Ilgis iš vakarų į rytus ~600 km, plotis 200–300 km, būdingas aukštis 50–100 m. Aukščiausia vieta – 329 m (Vežicos kalnas, šiaurės Lenkija). Vidurio Europos lygumos dalis, esanti Vokietijoje, vadinama Šiaurės Vokietijos žemuma. Lygumos paviršių sustumdė pleistoceno ledynai (rytuose moreniniai, vakaruose zandriniai dariniai).
Lygumą raižo tankus upių tinklas, gausu ežerų, pelkių. Būdingi plačialapių, spygliuočių miškai, viržynai. Vidurio Europos lyguma tankiai apgyvendinta, daugelis kraštovaizdžių sukultūrinta. Didžiausi čia įsikūrę miestai: Berlynas, Amsterdamas, Varšuva, Poznanė, Hamburgas, Brėmenas, Hanoveris, Roterdamas.
Susumanas

Lietuviai

XX a. 6–7 dešimtmečiuose čia gyveno daug lietuvių, paleistų iš lagerių, kuriems nebuvo leista grįžti į Lietuvą.
Edmundas Seilius

Biografija

Nuo pirmos klasės dainavo berniukų choro „Vyturėlis“, 7 metus lankė muzikos mokyklą, mokėsi groti smuiku bei fortepijonu. Tais pačiais metais baigė pagrindinę mokyklą bei smuiko specialybę Marijampolės muzikos mokykloje, dainuodavo solo moksleivių rūmuose. Konkurso „Dainų dainelė“ laureatas, diplomantas. Būdamas 15–16 metų, vykstant balso mutacijai, kuomet negalėjo dainuoti lūžtančiu – aukštu diskanto – balsu, kūrė dainas (žodžius ir muziką).
Baigęs Marijampolės Jono Totoraičio vidurinę mokyklą, studijavo ir baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje prof. Vytauto Juozapaičio dainavimo klasę, gavęs magistro laipsnį. Kiti vokalo pedagogai – Bronius Tamašauskas, Arūnas Malikėnas. Gavęs universitetų stipendijas, išlaikęs egzaminą anglų kalba, po 1 metus studijavo prestižiniame JAV Dalaso muzikos universitete (SMU-Dallas) bei Bostono konservatorijoje (NEC-Bostonas), dirbo JAV.
2007–2008 m. sezoną dirbo Reino nacionalinėje operoje (Strasbūras, Prancūzija). Aukštai įvertintas už puikią tartį prancūzų kalba komiškoje operoje „L’Etoile“ – „Žvaigždė“ (joje kuriamas personažas prancūziškai kalbėjo net 40 minučių). Dalyvavo meistriškumo kursuose su pasaulinėmis žvaigždėmis Katia Ricciarelli, Gaetano Bardini, Michael Paul, Robin Legatte, Ruta Schlegel, Pierre Vallet, Waldemar Wild. Koncertavo, gastroliavo ir dirbo JAV, Vokietijoje, Prancūzijoje, Lenkijoje, Japonijoje, Vengrijoje.
2008 m. rugsėjo – gruodžio mėn. dalyvavo LTV muzikiniame projekte „Triumfo arka“. Iškart patekęs į dalyvių dešimtuką, varžėsi dėl „auksinio balso“ titulo. Tapo II–ojo turo 2–ąją savaitę (spalio 18 d.), III–ojo turo 2–ąją savaitę (lapkričio 8 d.) bei III–ojo turo absoliučiu lyderiu (susumavus visų 3 savaičių rezultatus), taip pat finalinio turo I–ojo pusfinalio (gruodžio 13 d.) lyderiu. II–ajame pusfinalyje (gruodžio 20 d.) lyderiu netapo, nors ir surinko vienodą balų skaičių su 10 metų jaunesniu Liudu Mikalausku, sulaukusiu daugiau žiūrovų balsų. Finale (gruodžio 27 d.) taip pat surinko vienodą balų skaičių, tačiau žiūrovų balsai lėmė pergalę L. Mikalauskui.
2010 m. sausio – kovo mėn. kartu su Marijampolės choru dalyvavo TV3 muzikiniame projekte „Chorų karai“ ir laimėjo 2–ą vietą. 2011 m. tapo šio projekto komisijos nariu.
Vedęs, žmona – operos solistė Kristina Zmailaitė (sopranas), dukra Barbora.
Kalba bei dainuoja vokiečių, anglų, prancūzų, rusų bei lenkų kalbomis.
Jasberėnis

Istorija

I a. dabartinio miesto vietoje ėmė kurtis iranėnai jazygai. Kraštą užkariavus romėnams, jie tapo atsakingi už sienų sargybą. XIII a. čia atsikėlė iranėnų gentis jasai (jász, jászok), kurie už karinę tarnybą iš Vengrijos karaliaus Bėlos IV gavo specialių privilegijų. Jasberėnis buvo jasų ekonominis, administracinis ir kultūros centras. 1702 m. Šv. Romos imperijos imperatorius Leopoldas I privilegijas suspendavo, o žemę perdavė Vokiečių ordinui. Kelis dešimtmečius Jasberėnio gyventojai mokėjo išpirką už privilegijų išsaugojimą. XIX a. pab., susikūrus Vengrijos valstybei, jasai galutinai neteko savo autonomijos ir asimiliavosi su vengrais.
Peteris Martinsonas

Biografija

1957 m. baigė architektūrą Latvijos universitete. 1968–2000 m. Latvijos dailės akademijos dėstytojas, profesorius.