google/wiki40b huggingface dataset:
Radviliškio spaustuvė

Radviliškio spaustuvė – spaustuvė, įkurta 1949 m. Radviliškyje, V. Bernotėno g. 5.

Istorija

Įsteigta kartu su apskrities laikraščio „Raudonoji žvaigždė“ redakcija buvusiose pašto arklių arklidėse. Nuo 1950 m. spausdino tokiu pat pavadinimu leistą rajono laikraštį, kurį 1959 m. pakeitė laikraštis „Komunizmo aušra“, o nuo 1989 m. – „Mūsų kraštas“. 1951–1953 m. Radviliškio spaustuvėje buvo spausdinami MTS laikraščiai: Baisogalos „Pirmūnas“, Radviliškio „Stachanovinis darbas“, Šeduvos „Kolūkinis kelias“.
1975 m. Radviliškio spaustuvė buvo prijungta prie Šiaulių spaustuvės „Titnagas“, kurioje ir dabar spausdinamas rajono laikraščio „Mūsų kraštas“. 1992 m. Radviliškio spaustuvė tapo UAB „Litera“ spaustuve, spausdino blankus, afišas, etiketes, kitus smulkius spaudinius.
Joniškio rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Voldemaras Bandžiukas, jo pavaduotoju Eugenijus Butkus. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Pranas Bičkus.
Postglosatoriai

Postglosatoriai (lot. post - „po“ + glosatoriai), komentatoriai, konsiliatoriai - italų teisės mokyklos 1250-1500 m. atstovai, Civilinio sąvado (Corpus iuris civilis, CIC) tekstų aiškintojai, glosatorių pasekėjai.

Istorija

Postglosatoriai, sekę glosatoriaus Accursius pėdomis, daugiau nebeužrašinėdavo glosų, bet užrašydavo išsamius įvairių CIC įstatymų (leges) tekstų arba jų poskyrių (paragrafų) paaiškinimus. Tokie užrašyti aiškinimai, sekę po įstatymų tekstų, tačiau nebūtinai pažodžiui su aptariamu tekstu susiję (kaip anksčiau pažodinio komentavimo glosatorių glosos) buvo pradėti vadinti komentarais, o naujosios teisėtyros krypties atstovai - komentatoriais, taip pat postglosatoriais, kadangi tokia nauja teisės mokykla susikūrė po romėnų teisės aiškinimo pradininkų (glosatorių), be to rėmėsi jų darbais.
Komentatoriai įsitraukė į teisės praktinę veiklą labiau nei jų pirmtakai. Postglosatoriai sudėtingose bylose teikdavo teisės ekspertizes, paaiškinimus. Tokios teisinės išvados dažnai buvo renkamos bei skelbiamos, vadintos konsilijomis (consilia), teisininkai komentatoriai - konsiliatoriais.

Atstovai

Reikšmingiausi komentatoriai buvo italų teisėtyrininkai, kadangi mokykla susiformavo Italijos universitetuose.
Pirmieji komentatorių teisės mokyklos atstovai - Petrus de Bellaperthica ir Jacobus de Ravanis († 1296) - XIII a. pabaigoje veikė Pietinėje Prancūzijoje.
Naują kryptį Italijoje pagrindė Cinus de Pistoia (apie 1270–1336); jo mokinys - Bartolus de Saxoferrato (1313–1357), su savo mokiniu Baldus de Ubaldis (1327–1400) laikomi ryškiausiais postglosatoriais.
B. Saxoferrato ir B. Ubaldis kaip teisės autoritetų darbai teismo praktikoje turėjo kone įstatymo galią. XV a. komentatoriai - Paulus de Castro (†1441), Iason de Mayno (1435–1519); Iason de Mayno, mokęs Andreas Alciatus (1492–1550), Naujosios humanistinės teisėtyros (mos gallicus, gališkojo metodo, plitusio Prancūzijoje) pradininką; kiti po I. Mayno veikę komentaroriai. XVI-XVII a. itališkojo metodo (mos italicus) šalininkai nebelaikomi postglosatorių mokyklos atstovais.
Liudvikas Gorskis (1749)

Valdos

Biržuvėnų  dvaro savininkas.

Veikla

Žemaičių kunigaikštystės rotmistras, nuo 1784 m. – Žemaičių seniūno padėjėjas, nuo 1789 m. – Rietavo tijūnas.
Aspenas

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1880 m., miesto statusas suteiktas 1881 m. 1891–1892 gavybos piko metais, Aspenas buvo našiausias sidabro kasybos regionas Jungtinėse Valstijose. Dėl 1893 m. įvykusios ekonominės krizės, smuko sidabro gavybos pramonė, dauguma kasyklų buvo uždarytos, tūkstančiai kalnakasių liko be darbo. Apie 1930 m. mieste gyveno tik 705 gyventojai. XX a. 4-ajame dešimtmetyje imtasi plėtoti turizmą ir po Antrojo pasaulinio karo miestas greitai tapo plačiai žinomu kurortu. 1950 m. miesto apylinkėse vyko Pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatas.
Valdas Velavičius

Biografija

Nuo 1992 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Utenos rajono skyriaus narys.
1995–1997 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.
1992 m. apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu.
Juozapas Žiogas

Juozapas Žiogas (1869 m. kovo 21 d. Gataučiuose – 1935 m. rugsėjo 21 d. Rudiškiuose) – kunigas, kraštotyrininkas, vienas pirmųjų lietuvių archeologų, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas. Palaidotas Rudiškių Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčios šventoriuje.

Biografija

1878 m. įstojo į Šiaulių berniukų gimnaziją ir baigė penkias klases. Mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, įšventintas kunigu 1895 m.
Kunigavo Alūkstoje, Elernoje, Kalnalyje, Rageliuose. Iš Žemaitijos 1899 m. Juozapas Žiogas perkeltas į Gaidę, 1904 m. paskirtas į Ragelius, kur dirbo ketverius metus. Iš čia jis vėl perkeltas į Žemaitiją ir gyveno Medingėnuose. Po to dar kunigavo Užventyje, Šiaudinėje, Joniškyje. Nuo 1929 m. kunigavo Rudiškiuose, kur ir mirė.

Švietėjiška veikla

Dar seminarijoje susipažino su lietuviška spauda. Domėjosi liaudies muzikos instrumentais, turėjo sukaupęs raginių indų kolekciją, rinko, užrašinėjo liaudies dainas.
Tyrinėjo Lietuvos praeitį, ypač jį domino archeologija: piliakalniai, kapinynai, pilkapiai. Rinko įvairius archeologinius radinius, sudarė didoką kolekciją, kurią prieš mirtį perdavė kun. K. Kupriui-Kuprevičiui, įpareigodamas perduoti Vytauto Didžiojo karo muziejui. Dalis rinkinių yra Šiaulių „Aušros“ muziejuje.
Bendradarbiavo periodinėje spaudoje („Vilniaus žiniose“, „Vienybėje“, „Viltyje“).

Atmintinos vietos ir paminklai

Kapas ir antkapinis paminklas Rudiškių Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčios šventoriuje.

Šaltiniai

Virginija Ramanauskaitė, Archeologas kunigas Juozapas Žiogas, ŽIEMGALA. 1999/1. http://www.ziemgala.lt/saugykla/pdf/2_ramanauskaite.pdf
Lietuvių tautinis sąjūdis

Lietuvių tautinis sąjūdis – XIX a. XX a. pradžioje vykęs lietuvių modernios tautos formavimo ir politinio išsivadavimo, savos tautinės valstybės sukūrimo judėjimas.
Avilos provincija

Geografija

Provincijos aukščiausias taškas – Almansoras (isp. Pico Almanzor, taip pat žinomas kaip Pico de Almanzor ir Moro Almanzor) iškilęs 2592 m. Pagrindinės upės: Alberčė ir Tietaras, priklausančios Tacho upės baseinui, taip pat Tormesas, Trabankas ir Adacha Duero baseinui. Provincijos kalnuose yra sidabro, vario, geležies, švino ir anglies. XX a. pradžioje gavyba sustabdyta.
Naftos pramonė

Naftos pramonė yra daugialypė pramonės šaka apimanti tokius globalinius vyksmus kaip naftos ieškojimas, perdirbimas, gavyba, transportavimas (dažniausiai tanklaiviais bei vamzdynais) ir naftos produktų rinkodara. Šios pramonės stambiausios apimties produktai yra benzinas, dyzelinas ir mazutas. Nafta taip pat yra žaliavinė medžiaga skirta chemijos produktų – vaistų, trašų, pesticidų, tirpiklių, plastikinių medžiagų – gamybai.
Kommunist (Vilnius)

Kommunist (liet. Komunistas) – Lietuvos ir Baltarusijos KP CK dienraštis, ėjęs 1918 m. gruodžio 31 d. – 1919 m. kovo 30 d. Vilniuje rusų kalba.

Istorija

1919 m. kovo 11 d. – 30 d. spausdino priedą „Krasnaja molodiož“. Bendradarbiavo Vincas Kapsukas, Stanislavas Pestkovskis ir Aizikas Vainšteinas. Išėjo 71 numeris.
Senosios Įpilties III kapinynas

Kapinynas

Įrengtas kalvelėje, esančioje bevardžio upelio (Šentosios upės kairiojo intako) kairiajame krante. Kalvelė netaisyklingo ovalo plano, pailga šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 50 m ilgio, 15 m pločio, dirvonuoja. Joje auga pora lapuočių medžių, paviršiuje gausu užslinkusių duobių (buvę bulviarūsiai). Pakraščiuose suversti iš laukų surinkti akmenys. Anotacinio kultūros paveldo objekto ženklo nėra.
Teritorijos plotas – 0,08 ha.
0,4 km į šiaurę yra Senosios Įpilties piliakalnis-Pilies kalnas, 0,58 km į šiaurės vakarus – kapinynas-Karių kapeliai, 0,6 km į šiaurės rytus II kapinynas, 0,74 km ta pačia kryptimi – Senosios Įpilties III piliakalnis-Marijos kalnelis.

Istorija

Kasant duobes bulvių rūsiams bei dirbant kitus žemės judinimo darbus kalvelėje buvo randama įvairių archeologinių radinių. Į muziejus pateko VIII–XIII a. geležinis įmovinis ietigalis.
2005 m. žvalgė ir kartografavo Kultūros paveldo centras (Linas Tamulynas, Renaldas Augustinavičius).
Jocių apskritis

Jocių apskritis buvo Lietuvos vakaruose, į pietryčius nuo Klaipėdos. Centras – Jociai.

Istorija

Apskritis sudaryta 1915 m. lapkričio 15 d. vokiečių valdžios iš Šilalės apskrities. Priklausė Oberosto Lietuvos sričiai.
1915 m. gruodžio 15 d. pertvarkyta į Pajūrio apskritį.
Birželio 17

Vardadieniai

Adolfa – Adolfas – Adolfina – Adolis – Dauganta – Daugantas – Grigalius – Laura – Rimvydas – Vilmantė.

Įvykiai

(kol kas nėra)
Alksniupių koplyčia

Istorija

Padavimas byloja, kad kapinių kalnelis susidarė tame krašte siautusių maro epidemijų metais. Esą tada mirusieji buvo guldomi tiesiog ant velėnos, juos užpilant iš kitur atvežtomis žemėmis. Alksniupių kapinėse buvo laidojami ne tik šio, bet ir kitų kaimų – Baukų, Daukšų, Dervìlių, Šileikonių, Žibartų – mirusieji, nes Alksniupių koplytėlėje buvo galima mirusįjį pašarvoti. 1941 m., A. Venslovo teigimu, alyvomis ir kitokiais krūmais apaugusioje kalnelio viršūnėje stovėjusi sunkiai apeinama akmeninė koplytėlė buvo panaši į dvaro svirnelį, kapinėse daugelis kapaviečių buvo aptvertos medinėmis tvorelėmis, prie nedideliais medžiais apaugusios kapinių tvoros kapavietės buvo retos. Karo ir pokario metais beveik nebeprižiūrimų kapinaičių teritorija apaugo krūmais, koplytėlė apgriuvo, tačiau kapinėse vis dar buvo laidojama. 1990–1991 m. pastatas buvo restauruotas, kapinių teritorija sutvarkyta.  
2010 m. Šeduvos parapijos klebono ir Alksniupių bendruomenės iniciatyva koplyčia suremontuota: išdažytas vidus ir zakristija, nulakuotos grindys, suolai, altorius, sutvarkytas choristų balkonas, sutvirtintas pamatas ir šoninė siena. 2011 m. liepos 27 d. pastatas nukentėjo nuo siautėjusio viesulo – buvo nuplėštas stogas, kapinėse išvartyti paminklai.
Karolis II (Austrija)

Biografija

Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Ferdinando I ir jo žmonos Onos Jogailaitės trečiasis sūnus.
Iš pradžių hercogo požiūris į protestantus buvo taikus. 1572 metais Karolis II šalyje įteisino tikėjimo laisvę ir Gracas tapo visos Vidinės Austrijos protestantų judėjimo centru. Tačiau 1573 metais jis pakvietė į Štiriją jėzuitus, kurie 1586 metais įkūrė Graco universitetą. Karolio II sūnus ir paveldėtojas Ferdinandas II tęsė kovą su protestantais ir išvijo iš Štirijos protestantų pamokslininkus.
Slanimo rajonas

Geografija

Ribojasi su Zelvos, Zietelos, Baranovičių, Ivacevičių ir Pružanų rajonais.
Pagrindinės upės: Ščiara ir jos intakai: Babočka, Grivda, Berioza, Isa ir Zelva.
Gumbinės karo ir domenų rūmai

Gumbinės karo ir domenų rūmai (vok. Gumbinner Kriegs - und Domänen Kammer) arba Gumbinės karo ir domenų valdyba, Lietuvos karo ir domenų rūmai – 1736-1871 m. Prūsijos karalystės, nuo 1871 m. Vokietijos centrinės valdžios įstaiga Mažojoje Lietuvoje ir Mozūrijoje.
Įsteigti Gumbinėje per Mažosios Lietuvos didžiąją vokiečių kolonizaciją vietoje čia veikusios Lietuvos deputacijos kolegijos. Buvo pavaldūs Rytų Prūsijos provincijos oberprezidentui, kuris rezidavo Karaliaučiuje. Kristijonas Donelaitis oficialiuose raštuose Gumbinės, Karaliaučiaus vyresnybei ir Berlyno vyriausybei šią instituciją vadino Karališkaisiais aukštaisiais Lietuvos karo ir domenų rūmais.
1736-1818 m. administravo Lietuvos departamentą, 1818-1945 m. Gumbinės apygardą. Gumbinės karo ir domenų rūmai pirmiausia rūpinosi ūkio reforma ir vokiečių kolonistų atkėlimu į Mažąją Lietuvą po 1709-1711 m. didžiojo maro bei bado.
Jonas Zemvaldas Balkevičius

Biografija

1949 m. baigė Kauno universitetą. 1963 m. filologijos mokslų kandidatas. 
1960–1994 m. dirbo Vilniaus universitete, 1964–1968 m. Istorijos ir filosofijos fakulteto, 1968–1975 m. Filologijos fakulteto prodekanas, 1979–1984 m. Filologijos fakulteto dekanas; 1966 m. docentas.
Parašė aukštųjų mokyklų lituanistams studijų vadovą. Paskelbė lietuvių kalbos sintaksės, kalbos kultūros straipsnių. Išvertė latvių literatūros kūrinių.
Bjauri mergiotė

Turinys

Danielė – daug problemų savo motinai Sju-Anai ir mokytojams kelianti paauglė, kurios nerūpestingas gyvenimas pradeda griūti po to, kai neapsikentęs mokyklos direktorius perkelia ją į atsilikusių mokinių klasę. Negana to, kad nuo jos nusisuka visi vaikinai, motina praneša ketinanti tekėti už mormono Rėjaus, ketinančio imtis griežto jos auklėjimo. Merginai atrodo, kad vienintelis, kuris gali padėti jai šioje situacijoje, yra tikrasis jo tėvas, kurio ji niekada nėra sutikusi. Danielė įkalba jai padėti Klarką – toje pačioje atsilikusiųjų klasėje besimokantį storulį, laikantį save gėjumi. Šis pasiima tėvo mašiną ir jiedu leidžiasi į Oklahomą ieštoti tikrojo Danielės tėvo...
Sonja Lyubomirsky

Sonja Lyubomirsky yra rusų kilmės psichologijos profesorė, dirbanti Kalifornijos universitete. Ji parašė „The how of happiness“, knygą kurioje pateikiamos moksliniais atradimais pagrįstos strategijos, kaip tapti laimingesniu. Ji dažnai yra cituojama naujienų straipsniuose apie pozityviąją psichologiją ir laimę. Knygoje, kurioje kritikuojamos saviugdos knygos - „The only self-help book you‘ll ever need“ (liet. „Vienintelė saviugdos knyga, kurios jums kada nors prireiks“) – Lyubomirsky knyga „The how of happiness“ yra giriama už tai, kad ji pagrįsta moksliniais tyrimais. Ji yra ir viena iš leidinio „Journal of positive psychology“ redaktorių. Lyubomirsky yra gavusi milijono JAV dolerių penkerių metų finansavimą iš National Institute of Mental Health kartu su Kennon Sheldon tęsti ilgalaikės laimės tyrimus.

"The how of happiness"

Knygoje „The how of happiness“ moksliniais tyrimais pagrindžiami teiginiai, kad labai verta kelti sau tiksla būti laimingesniu, nes laimingumas lemia geresnę sveikatą, didesnį produktyvumą, kūrybingumą, gebėjimą bendrauti ir kt., kad 50% laimės nulemia genetiniai faktoriai, 10% lemia gyvenimo aplinkybės ir kad 40% savo laimės kontroliuoja pats žmogus. Knygoje pateikiamos strategijos yra skirtos išnaudoti tuos 40%, kuriuos žmogus gali kontroliuoti.
Saulius Vilčiauskas

Saulius Vilčiauskas (g. 1971 m.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.

Biografija

Žaidė Granitas Klaipėda (1991–1993, 1995), ROMAR Mažeikiai (1994–1995; Lietuvos čempionas) komandose.
Senieji Velfai

Burgundijos šaka

Burgundijos šaka yra senesnė. Seniausias žinomas jos narys yra Velfas (Welf), pirmasis Altdorfo grafas. Jis buvo paminėtas 819 m. kaip Juditos tėvas (jo nereikia painioti su Velfu I iš Švabijos šakos). Jaunesnieji pirmojo Altdorfo grafo sūnūs Konradas (Conrad) ir Rudolfas (Rudolf) lydėjo savo seserį į jos vyro Liudviko Pamaldžiojo dvarą.
Konradas turėjo du sūnus – Konradas II buvo jo įpėdinis, o Hugas buvo abatas. Tradiciškai teigiama, kad turėjo ir trečią sūnų, kuris tapo Velfu I iš Švabijos šakos.
Konradas II paveldėjo savo tėvo Paryžiaus grafo titulą, atgavo savo prosenelio Otkario (Otkarius) valdas Burgundijoje. Jis paliko vienintelį sūnų Rudolfą, kuris 888 m. buvo karūnuotas kaip Aukštutinės Burgundijos karalius Rudolfas I St Maurice en Valais abatijoje. Rudolfo I nepriklausomybę patvirtino jo dvi pergalės prieš Rytų Frankijos karalių Arnulfą bei pripažinimas Vokiečių imperijos suvažiavime. Tėvo sostą paveldėjo sūnus Rudolfas II, valdęs Burgundijos karalystę, sudarytą iš prancūziškosios (vakarinės) Šveicarijos dalies, Franš Kontė (Franche Comté), Savojos (Savoy), Dofinės (Dauphiné), Provanso (Provence) ir žemių tarp Reino ir Alpių. Rudolfas II dukart bandė užkariauti Italiją ir trejus metus ją valdė.
Rudolfo II sūnus ir įpėdinis Konradas III valdė 56 metus (nuo 937 iki 993 m.), jį palaikė Saksų imperatoriai. Otas I vedė jo seserį Adelaidę, ji buvo Oto II motina ir Oto III senelė.

Konrado III įpėdinis buvo jo sūnus Rudolfas III, kuriam 1032 m. mirus Burgundijos karalystė atiteko jo sūnėnui Konradui iš Švabijos, kuris 1024 m. buvo išrinktas Šventosios Romos imperijos imperatoriumi. Mirus Rudolfui III senieji Burgundijos Velfai išnyko, nes Rudolfas III buvo bevaikis.

Švabijos šaka

Seniausias žinomas šios šakos narys yra Švabijos grafas Velfas I, pirmą kartą paminėtas 842 m. Pagal legendą Velfas I buvo Burgundijos šakos pradininko Velfo sūnaus Konrado sūnus. Šis ryšys laikomas įmanomu, kadangi tiek Konradas, tiek Velfas I buvo Linzgai ir Aplgau grafai. Giminystės ryšiai tarp Velfo I ir kitų Švabijos šakos narių (Karintijos hercogo Velfo ir jo giminaičių, buvusių Altdorfo grafais) žinomi tik pagal legendas.
Senieji Velfai išnyko kai 1055 m. mirė Karintijos hercogas Velfas, kuris buvo bevaikis. Senųjų Velfų žemes paveldėjo vyresnieji Estės, kurie tapo žinomi kaip kaip jaunesnieji Velfai arba Velfai-Estės.
Plachutos tema

Istorija

Temą 1858 m. atrado slovėnų kilmės šachmatų kompozitorius Josefas Plachuta (1827–1883). Vėliau buvo nustatyta, kad šia tema 1857 m. buvo The chess monthly žurnale publikuotas S. Loido uždavinys, kuris kaip paaiškėjo vėliau buvo klaidingas.

Savitumai

Plachutos temos panaudojimui šachmatuose, reikia ne tik, kad panašiai einančių toliašaudžų figūrų judėjimo linijos (V-R, V-B, B-B) kirstusi, bet ir kad abi atskirai eitų per  kritinius laukelius. Be to, būtinos priemonės kertančiosios figūros atitraukimui.

Paplitimas

Šią temą šachmatų kompozitoriai naudoja, kurdami :tiesioginius, atvirkščio mato, pasakiškus šachmatų uždavinius bei etiudus.
Dziga Vertov

Biografija

Dziga Vertovas gimė 1896 m. sausio 2 d. Balstogėje, kaip David Abelevič Kaufman. Tėvas dirbo knygyne. Apie 1918 m. surusino savo vardą ir pavardę ir pasivadino Denis Arkadjevič. Vertovas studijavo Balstogės muzikos mokykloje iki I pasaulinio karo. 1915 m. prasidėjus karui kartu su šeima pasitraukė į Maskvą. Vėliau persikėlė į Sankt Peterburgą, kur jis rašė poeziją ir satyras. 1916-1917 m. studijavo Psichoneurologijos institute.
Po Spalio Revoliucijos ėmė vadovauti Maskvos kino komiteto kronikos skyriui. 1918 m. jis jau vadovavo fronto kino operatoriams, dalyvavo agitacinių traukinių reisuose, sudarinėjo ir montavo aktualiems įvykiams skirtą kino žurnalą "Kino savaitė" ("Kinonedelia"). Pirmieji Vertovo dokumentiniai filmai buvo skirti pilietiniam karui. 1922 m. Vertovo iniciatyva pradedamas leisti kino žurnalas "Kino tiesa" ("Kinopravda"). XX a. 4-ajame dešimtmetyje Vertovas apkaltinamas formalizmu, nušalinamas nuo kino kūrimo. Paskutiniais gyvenimo metais jis dirbo dokumentinių filmų studijoje - atstumtas ir užmirštas.
Natūralus saldiklis

Natūralus saldiklis – gamtos sukurtas saldus maisto priedas, galintis pakeisti cukrų maisto produktų gamyboje. Gaunamas iš gamtinių žaliavų: sveikų grūdų, vaisių, daržovių.
Natūralūs saldikliai turi tokių medžiagų, kokių yra jų pagaminimui naudojamoje žaliavoje. Jie suteikia organizmui įvairių maisto medžiagų, kurių reikia ląstelėms, siekiant užtikrinti optimalų augimą, apsaugą ir jėgų atgavimą. Natūraliuose saldikliuose gali būti antioksidantų, medžiagų, reikalingų organizmo valymui, taip pat tai yra geras energijos šaltinis. Saldiklius geriau vartoti pagamintus iš nehibridizuotų žaliavų.

Vartojimas

Natūralūs saldikliai dažniausiai yra pakankamai maistingi ir kaloringi. Dėl to jų turėtų vengti žmonės, sergantys diabetu bei turintys viršsvorį. Tuo atveju natūralius saldiklius geriau pakeisti dirbtiniais arba juos derinti tarpusavyje.
Čikagos konvencija

Čikagos konvencija (dar vadinama Tarptautinės civilinės aviacijos konvencija) buvo pasirašyta 1944 m. gruodžio 7 d. Šia konvencija buvo sukurta Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija, taip pat priimtos civilinės aviacijos, oro erdvės, saugumo, orlaivių registracijos taisyklės, išbrauktas komercinis kuras iš apmokestinamų prekių sąrašo.
1944 m. konvenciją pasirašė 52 valstybės. Konvencija įsigaliojo 1947 m. balandžio 4 d. Tą pačią dieną veikti pradėjo Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija, Jungtinių Tautų Ekonominės ir socialinės tarybos dalis. Gruodžio 7 d. minima kaip tarptautinė civilinės aviacijos diena.
Konvencija dar 8 kartus buvo peržiūrėta – 1959, 1963, 1969, 1975, 1980, 1997, 2000 ir 2006 m.
2013 m. konvenciją pripažino 190 šalių, tai yra visos JT narės, išskyrus Dominiką, Lichtenšteiną ir Tuvalu. Lichtenšteinas įskaičiuojamas į pasirašiusiųjų gretas, kai tą padarė Šveicarija.
Konvencijos tekstas pateikiamas anglų, prancūzų, ispanų ir rusų kalbomis.
Warhammer 40 000

„Warhammer 40 000“ (neformaliai – Warhammer 40K, WH40K, tiesiog 40K) – mokslinės fantastikos žanro strateginis miniatiūrų stalo žaidimas, nuo 1987 m. leidžiamas britų įmonės „Games Workshop“. Jo veiksmas vyksta 41–ajame tūkstantmetyje, galima rinktis armiją iš 12 frakcijų (nors žaidimo pasaulyje ne visos jos yra priešiškos viena kitai). „Warhammer 40 000“ ateities viziją geriausiai apibūdina žaidimo devizas: „Nuožmioje tolimos ateities tamsoje egzistuoja tik karas“ (angl. In the grim darkness of the far future, there is only war).
„Warhammer 40K“ yra Warhammer Fantasy Battles variantas ateityje, turintis labai panašią žaidimo sistemą ir netgi tam tikrais aspektais panašų žaidimo pasaulį. Miniatiūras gamina įmonės „Forge World“ ir „Games Workshop“.

Žaidimas

„Warhammer 40 000“ turi tris pagrindinius žaidimo aspektus: miniatiūrų kolekcionavimą, modeliavimą ir dažymą bei pačią kovą. Visi modeliai parduodami nedažyti ir beveik visi – kaip atskirų dalių rinkinys. Tai suteikia galimybę ne tik jas nudažyti norimomis spalvomis, bet ir konvertuoti, taip susikuriant unikalią armiją.
Žaidžiama be jokios specialios žaidimo lentos. Galima žaisti tiesiog ant stalo paviršiaus, tačiau įprastai kova vyksta ant specialaus maketo, imituojančio mišką, džiungles, miesto griuvėsius ar kokią nors kitą pasirinktą aplinką. Šių maketų gamyba taip pat yra svarbi hobio dalis. Standartinis žaidimo plotas yra 6x4 pėdų (maždaug 180x120 cm).
Dauguma frakcijų turi bent kelias variacijas, taip dar praplečiant pasirinkimo galimybes. Pavyzdžiui, viena iš galimų armijų – Kosmodesantininkai (angl. Space Marines) – sudaryti iš kapitulų (angl. Chapter), kurių kiekviena yra kažkas panašaus į viduramžių krikščioniško karinio ordino atitikmenį.
Naujausias taisyklių leidimas (6-asis) yra išėjęs 2012 m. liepos mėnesį. Papildomai, kiekviena frakcija turi savo atskiras taisyklių knygas, aprašančias jos specifiką.

Kita

Pagal „Warhammer 40K“ yra sukurta 11 kompiuterinių žaidimų, 4 kolekcionuojamų kortų žaidimai. Fiktyviame jo pasaulyje vyksta dar keli miniatiūrų žaidimai, vienas vaidmenų žaidimas, penki ne miniatiūrų stalo žaidimai ir kt., taip pat jis inspiravo įvairias knygas, komiksus ir net muziką. Paplitusi nuomonė, kad populiarus „Blizzard“ žaidimas „Starcraft“ taip pat yra įkvėptas „Warhammer 40K“ pasaulio. Užuominų į jį yra kitame šios įmonės žaidime – „Warcraft“, kur nykštukas kalba apie kovos kūjį (ang. warhammer), kainuojantį 40 tūkstančių.
Žaidimas yra laimėjęs 2 „Origins“ apdovanojimus, o 2004 m. įtrauktas ir į „Origins“ šlovės lentą. Pagal jį buvo pradėti statyti, tačiau nebaigti du filmai. Taip pat yra pastatytas vokiečių filmas „Damnatus“, tačiau neišleistas dėl nesklandumų su autorinėmis teisėmis.
Filmas Ultramarines, kurio veiksmas vyksta Warhammer 40 000 pasaulyje, buvo išleistas 2010 m. gruodžio 13 dieną ir susilaukė prieštaringų įvertinimų.
Vokietijos Bundesratas

Bundesratas (Vokietijos Bundesratas) – konstitucinė Vokietijos institucija, Vokietijos federalinių žemių atstovybė. Dalyvauja įstatymų leidyboje. Įkurtas 1949 m. gegužės 23 d.
Račkų valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1919–1954 m. valsčius vadinosi Dauspudos valsčiumi. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Bakaniukas, Balėstas, Chodorkai, Chodžkai, Dauspuda, Franciškovas, Jankieluvka, Jaškai, Juzefovas, Konecburas, Koritkai, Krukuvekas, Kuriankai I, Kuriankai II, Lipovas, Lipuvka, Ludvinovas, Male Račkos, Močidliai, Planta, Podvisokiai, Rabalina, Račkos, Rudnikai, Sidoriai, Sloboda, Stokai, Sucha Viešas, Ščodruchiai, Škocja, Vasiluvka, Vierciochiai, Vituvka, Vronovas, Visokiai, Ziulkovas, Žubrinekas.

Valsčiaus gamta

Valsčiuje telkšo Balėsto ežeras ir teka Rospudos upė.