Alanija (Turkija)

Pavadinimai

Per šimtmečius miestas turėjo daug šeimininkų, kurie keitė miesto pavadinimus. Pradžioje Alanija buvo žinoma kaip lot. Coracesium arba gr. Korakesion (išsikišęs miestas). Bizantijos imperijos valdymo laikotarpiu miestas vadinosi Kalonoros arba Kalon Oros (gr. gražus arba nuostabus miestas). Seldžiukai miestą pavadino Alaiye (علاعية), sultono Aladino Keikubado I–ojo vardo deriniu. XII–XIV a. italų pirkliai miestą vadino it. Candelore arba it. Cardelloro.
1935 m. Turkijos prezidento Mustafos Kemalio Atatiurko vizito į Alaniją metu buvo suteiktas dabartinis miesto pavadinimas. Mat 1933 m. oficialiame telegrafu perduotame kvietime aplankyti miestą buvo įsivėlusi rašybos klaida ir vietoje Alaiye parašyta Alanya

Istorija

Kadrini urve (12 km nuo miesto centro) žmonės jau gyveno paleolito amžiuje 20 000 m. pr. m. e. Rastos finikiečių kalba rašytos lentelės datuojamos 625 m. pr. m. e., o gyvenvietė paminėta IV a. pr. m. e. graikų geografo–keliautojo Skylakso rankraščiuose.
Kai šias vietoves užkariavo Aleksandras Makedonietis, ant pusiasalio uolos įtvirtinimai jau buvo. Helenizmo laikotarpiu, A. Makedoniečio įpėdinis Ptolemėjas I iš čia išvyko. Jo dinastija pietų Anatolijos gyventojams suteikė laisvę, todėl šio krašto Viduržemio jūros uostus pamėgo piratai. Nuo 199 m. pr. m. e. miestą valdė Seleukidų karalius Antiocho III. 137 m. pr. m. e. Antiochas VII baigė statyti naują tvirtovę ir uostą, kurią pradėjo jo pirmtakas Diodotas Trifonas.
Kai 102 m. pr. m. e. Kilikijos prokonsulu tapo Markas Antonijus, Romos respublika pradėjo kovoti su Kilikijos piratais.
67 m. pr. m. e. Pompėjus išvalė Viduržemio jūrą, tuo pačiu ir Alanijos pakrantę nuo piratų. Alanijos uosto akvatorijoje įvyko Korakesiono mūšis, Alanija buvo prijungta prie Pamfilijos, bet neramūs laikai tęsėsi iki V a. Marko Antonijaus pastangomis, Alanijos laivų statykloje buvo statomi laivai Egipto karalienei Kleopatrai.
Po Romos imperijos žlugimo ir padalinimo miestas priklausė Bizantijai, Pamfilijos, o paskui Konstantinopolio metropolijai. VII a. prasidėjus bizantiečių–arabų karams, 681 m. į šį kraštą atėjo islamas. 1071 m. po Mancikerto mūšio, Alanija tampo seldžiukų sultonato dalimi ir tik 1120 m. Jonas II Komninas sustabdė turkų seldžiukų veržimąsi į Mažąją Aziją.
Po ketvirtojo kryžiaus žygio iki 1221 m. Alanija priklausė Kilikijos armėnų karalystei. 1221 m. Anatolijos seldžiukų sultonato sultonas Aladinas Keikubadas I – šis užėmė miestą. Alanija tapo sultonato žiemos sostine. Miestas suklestėjo. Buvo pastatyta Alanijos tvirtovė su vandens saugyklomis, 6,5 km gynybine siena su 140 bokštų, arsenalas, Kizil Kulė (Raudonasis bokštas), o Alanijos uostas tapo svarbiu Viduržemio jūros prekybos uostu. Alanija vykdė prekybą su Egipto Ajubidų dinastija, bei Italijos miestais–valstybėmis. Už gynybinės sienos buvo užveisti sodai, miestas sparčiai plėtėsi ir už gynybinės sienos ribų. Daugelis miesto įtvirtinimų išliko iki šių dienų.
1243 m. Kiose Dage mūšis (turk. Köse Dağ) su mongolų orda baigė seldžiukų viešpatavimą Anatolijoje. Alanija pradėjo puldinėti Anatolijos turkai. 1293 m. miestą valdė Karamanoğlu dinastija, o 1371 m. čia šeimininkavo Luzinjanų dinastijos atstovai iš Kipro. 1427 m. Karamanoğlu už 5 000 auksinių miestą pardavė Egipto mamliukams, kol generolas Gedikas Achmedas Paša (turk. Gedik Ahmed Paşa) 1471 m. Alaniją prijungė prie Osmanų imperijos. Alanija tapo sandžako Ičelio (turk. İçel) provincijos (nuo 2002 m. Mersino provincija) sostine. Išsiplėtė uostas, per kuri vyko medienos eksportas į Europą.
1608 m. rugsėjo 6 d. miestas atrėmė Venecijos Respublikos Šv. Stepono ordino karo laivyno ataką.
1868 m. miestas priskirtas Antalijos provincijai.
Po pirmojo pasaulinio karo Alanija atiteko Italijai ir tik 1923 m. pasirašius Lozanos sutartį buvo pripažinta šiuolaikinei Turkijos Respublikai. Alanija stipriai nukentėjo per karą, o ypač dėl gyventojų persikėlimo. Didžioji dalis krikščionių bendruomenės išsikėlė gyventi į Graikiją.
Į Alaniją turizmas atėjo 1960 m. ir jis buvo populiarus tarp vietos turkų, nes buvo tikima gydomosiomis Damlato urvo savybėmis. Tik 1998 m. pastačius Antalijos oro uostą Alanija tapo tarptautiniu kurortu.

Geografija

Alanija yra Anatolijos pakrantės Pamfilijos lygumoje, Viduržemio jūros, Antalijos įlankoje. Miestas yra Turkijos Rivjeros dalis užimantis 70 km pakrantės, įsikūręs tarp Tauro kalnų šiaurėje ir jūros pietuose. Kalnų ir jūros izoliuotoje Pamfilijos lygumoje yra būdingi rytų Viduržemio jūros spygliuočių miškai: Libano kedrai, visžaliai krūmai, fikusai, datulinės palmės ir juodosios pušys. Už miesto šiaurėje yra boksito, aliuminio rūdos telkiniai.
Alanijos miesto senamiesčio dalis, Alanijos tvirtovė yra ant pusiasalio uolos. Vakarinėje uolos pusėje yra Damlato stalaktitų urvas. Į rytus nuo uolos yra uostas, miesto centras, Keikubado I–jo ir Portakalo smėlio paplūdimiai, o vakarinėje – Damlato ir Kleopatros paplūdimiai (Romos karvedys Markas Antonijus buvo padovanojęs Alaniją savo mylimai Kleopatrai ir ši mėgo čia lankytis).

Transportas

Turkijos greitkelis D400 iš Antalijos, centriniu Alanijos Atatiurko bulvaru, tęsiasi į rytus link Mersino. Kelias D695 iš Ankaros, 41 km į vakarus nuo miesto, prie Sidės jungiasi su D400 keliu. Tarptautinis Antalijos oro uostas yra už 120 km. Antalijos provincijoje geležinkelių nėra.
Alanijos uoste yra kruizinių laivų prieplauka, o sezoniniai keltai ir laivai plaukia į šiaurės Kipro turkiškąją dalį – Kirėniją. Į vakarus nuo miesto centro yra Alanijos jachtų uostas, kuris pradėjo veikti 2008 m.

Sportas

FK „Alanyaspor“ (futbolas)