google/wiki40b huggingface dataset:
Evaldas Razgus

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, istorikas-politologas.
1995 m. Skuodo rajono savivaldybės kultūros ir turizmo skyriaus paminklotvarkininkas, fotografas, istorikas. 2003–2007 m. Skuodo rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas. 2007 m. Respublikinio Vaclovo Into akmenų muziejaus direktorius.
Nuo 1996 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Skuodo rajono skyriaus narys, 1999–2000 m. skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys, nuo 2001 m. Skuodo skyriaus pirmininkas. 2000 m. savivaldybių rinkimuose dalyvavo “Socialdemokratija – 2000” sąraše.
2003 m. kovo–balandžio mėn., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Skuodo rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žemaičių kultūros draugijos Skuodo skyriaus pirmininkas. Žemaitijos regioninės etninės kultūros globos tarybos narys. Luknės kaimo bendruomenės pirmininkas. Žmona Birutė.
Mergiūnų koplyčia

Istorija

Mergiūnų Šv. Izidoriaus koplyčia buvo pradėta statyti 1930 m. kraštiečio Ignaco Jurevičiaus iniciatyva ir pastangomis. Pastatęs koplyčią, Jurevičius ją padovanojo Joniškio parapijos bažnyčiai su sąlyga, kad kasmet čia bus laikomi Šv. Izidoriaus atlaidai. Po II pasaulinio karo Mergiūnų koplyčia buvo pradėta niokoti. Koplyčia 1995 m. buvo restauruota ir prikelta naujam gyvenimui.
Mergiūnų kaimelyje belikusios vos kelios sodybos. Sovietmečiu koplyčioje buvo sandėlis, kaime veikė lentpjūvė, buvo ferma, tvenkinys. Šiandien viso to jau nelikę. Mergiūnai ribojasi su Maldeniais. Maldenių bendruomenė, nusprendusi, kad jų kaime nėra tokių vertingų architektūros objektų, kaip gretimo Mergiūnų kaimo koplyčia, nusprendė 2007 m. suremontuoti šį sakralinį pastatą. Maldenių kaimo bendruomenė kasmet kraštiečių susiėjimą rengia prie Mergiūnų koplyčios. Šioje koplyčioje kasmet vyksta atlaidai, po kurių ten pat šalia esančioje R. ir I. Laucių sodyboje jau daugiau kaip dešimtmetį organizuojami kraštiečių susiėjimai.
Pinigai

Pinigai – atsiskaitymo už prekes ar paslaugas, taip pat kaupimo priemonė. Pinigai yra vienas pagrindinių ekonomikos mokslo tyrimų objektų.
Pinigai gali būti natūraliai reti (kaip brangieji metalai) ar dirbtinai reti (kaip valstybės spausdinami pinigai). Šiuolaikiniai pinigai yra abstraktūs – tik žymi sutartinę vertę. Didžioji dalis konkrečios šalies pinigų neturi materialios formos – jie egzistuoja kaip buhalterinės apskaitos įrašai.
Šiuolaikiniai pinigai – tai neasmeninis skolos raštelio pakaitalas, kurį galima perduoti kitam žmogui ar juridiniam asmeniui mainais už paslaugą ar daiktą, t. y. skolos ženklas, kad kažkas yra prasiskolinęs bankui ir yra įsipareigojęs atidirbti tą visuotinai priimtą vertę, kuri nurodyta pinigo kupiūroje. Visos kitos pinigų prasmės yra iliuzinės, t. y. pinigai tiesiogiai nebedengiami jokiomis materialinėmis vertybėmis. Bankų pagrindinė funkcija yra kontroliuoti, kad skolininkai savo įsipareigojimus uždirbti nustatytą vertę realiai vykdytų, nes tik tada pinigai, kaip vertės ekvivalentas, turi prasmę. Todėl bendrąja prasme nebesvarbu, kokį pavidalą priima pinigai (popieriniai, elektroniniai ir t. t.), o svarbu tik tai, kad jų vertę atitinkanti skola būtų reali, grąžintina ir jos apskaita griežtai kontroliuojama. Idealiu atveju, skolą gražinus bankui, atitinkama pinigų vertė kreditą išdavusio banko turi būti išimama iš apyvartos.
Šiais laikais taip pat svarbi pinigų savybė yra tai, kad jie konkrečioje šalyje yra įstatymiškai privalomi priimti kaip atsiskaitymo priemonė, todėl pinigais nelaikomi kiti mainams naudojami daiktai.

Atsiradimas ir istorija

Pinigai kaip universalus mainų matas atsirado siekiant supaprastinti prekybą. Savo atsiradimo pradžioje pinigai patys turėjo vertę, nes buvo daromi iš brangiųjų metalų.
Seniausios žinomos monetos buvo nukaldintos apie 700 m. pr. m. e. Lydijoje (dabar – Vakarų Turkija),- šioje senovės valstybėje jos gamintos iš vadinamojo elektrumo, t. y. tam tikro aukso ir sidabro lydinio.
Pirmieji popieriniai pinigai atsirado XI a. Kinijoje, Song dinastijos laikotarpiu.
LKL 2012–2013 m. sezonas

LKL 2012–2013 metų sezonas – 20-as lygos sezonas, kuriame dalyvauja 12 klubų. Reguliarusis sezonas prasidėjo rugsėjo 26 dieną ir tęsėsi iki balandžio 13 dienos. Atkrintamosios varžybos vyko balandžio 15 – gegužės 13 dienomis. Čempionate triumfavo Kauno „Žalgiris“, finale 4:0 sutriuškinęs Vilniaus „Lietuvos rytą“.

Klubų kaita

Praeitame sezone 12 pozicijoje likusi Palangos Palanga apgynė savo vietą LKL, pereinamosiose varžybose įveikusi NKL čempionus – Kauno LSU-Baltai klubą. Visgi į pirmenybes NKL nugalėtojas buvo priimtas, kai iš Kauno Baltų ekipos, susijungdamas su ja, įsigijo vietą aukščiausioje šalies lygoje.

Sezono nutarimai

Dar birželio mėnesį buvo nutarta, kad šiame sezone Kauno Žalgiris ir Vilniaus Lietuvos Rytas rungtyniaus mažiau rungtynių. Dėl šių klubų dalyvavimo Eurolygoje ir VTB Vieningosios Lygos važybose LKL valdyba sutiko, kad dvi stipriausios pastarųjų metų Lietuvos komandos reguliaraus sezono metu tik tarpusavyje susikaus du kartus - namuose ir išvykoje, o su likusiomis ekipomis varžysis tik kartą - varžovų aikštelėje. Tai buvo patvirtinta rugsėjį vykusiame LKL valdybos posėdyje, kuriame be kita ko, nuspręsta, kad varžybų sistema, be Kauno Žalgirio ir Vilniaus Lietuvos Ryto išimties bus tradicinė, t. y. ekipos žais dviejų ratų sistema. Į atkrintamąsias varžybas patenka aštuonios geriausią pergalių - pralaimėjimų balansą turinčios ekipos.  Visos jos ketvirtfinaliuose ir pusfinaliuose kovoja iki 2 laimėtų susitikimų, mažajame finale iki 3, o didžiajame finale – 4 pergalių. Taip pat buvo nutarta, kad paskutinę vietą LKL reguliariame 2012-2013 m. sezone užėmusi komanda automatiškai praras teisę rungtyniauti kitame LKL sezone. Ją pakeis komanda - NKL čempionė, jei tik atitiks kriterijus, nustatytus LKL klubams. Jeigu NKL čempionė neatitiks šių kriterijų, LKL čempionate rungtyniauti liks paskutinę vietą reguliariajame sezone užėmusi komanda.

Transliacijos

Šiame sezone LKL kovas gerbėjai galėjo stebėti per „Lietuvos ryto“ ir SPORT1 televizijas. Pastarosios televizijos nuo 2013 m. sausio 1 d. nemato dalis Lietuvos. Taip pat LKL kovas buvo galima stebėti ir internetu: per internetinį puslapį SportoTV.lt, startavusį gruodžio mėnesį, buvo galima stebėti dalį LKL rungtynių tiesiogiai.
Aliante

Aliante (ALIANTE) – tarptautinis konkursas dviejų narių 15-19 metų moksleivių komandai. Jo tikslas yra pagerinti moksleivių politologijos, istorijos, geografijos, tarptautinio ir nacionalinio saugumo politikos žinias bei praplėsti turimą informaciją apie Šiaurės Atlanto sutarties organizaciją (NATO).
Konkursas vyksta nuo 2001 m. Pirmasis konkursas įvyko Čekijos Respublikoje. Tuomet jame dalyvavo per 1000 moksleivių. Kiekvienais metais dalyvaujančių šalių ir prisijungiančių dalyvių skaičius auga. 2008 m. konkurse dalyvavo per 5000 moksleivių iš 12 šalių.
Lietuva konkurse dalyvauja nuo 2003 m.
Padumblys

Istorija

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.
Foča

Istorija

Viduramžiais minima kaip Hvoča. 1943 m. čia įvyko Sutjeskos mūšis tarp vokiečių ir J. Tito armijos. XX a. pabaigoje serbai miestą pervadino Srbinje, bet 2004 m. sugrąžintas Fočos vardas.
Slovakijos futbolo varžybos 1983–1984 m.

1983–1984 m. pirmenybės

Slovakijos komandos dalyvavo Čekoslovakijos čempionate.
Švenčionėlių apskritis

Istorija

Apskritis sudaryta 1939 m. spalio 30 d. iš Breslaujos apskrities vakarinės dalies. 1941 m. trumpą laikotarpį prie Švenčionėlių apskrities buvo prijungta Švenčionių apskritis. 1944 m. spalio 31 d. Švenčionėlių apskritis prijungta prie Švenčionių apskrities.
Chromcovka

Chromcovka (rus. Хромцовка) – buvusi angliakasių gyvenvietė apie 10 km į šiaurę nuo Čeremchovo, dabar jo priemiestis, Čeremchovo rajonas, Irkutsko sritis.

Lietuviai

1948–1951 m. į Chromcovką iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 140 lietuvių ir lenkų šeimų, vėliau nemažai jų perkelta į Griševą ir kitas gretimas gyvenvietes. Tremtiniai dirbo statybose, prie geležinkelio, akmens anglių kasyklose. 1957–1961 m. dauguma grįžo į Lietuvą. Išliko apleistos kapinės, 1989–1991 m. daug tremtinių palaikų parvežta į Lietuvą.
Dow Jones

Elektroninė leidyba

Dow Jones Electronic Publishing turi keletą svetainių. Be elektroninių savo popierinių leidinių formų, kompanija turi svetaines CareerJournal.com, CollegeJournal.com; OpinionJournal.com, kuriame pateikiami straipsniai iš Wall Street Journal' politiškai konservatyvių vedamųjų; verslo portalus StartupJournal.com ir RealEstateJournal.com; Factiva, naujienų ir verslo paslaugų svetainę (panašią į LexisNexis), kuri dalinai priklauso Reuters.

Transliacijos

Dow Jones kartu su NBC turi CNBC televizijos kanalą Azijoje ir Europoje. Taip pat kompanija turi dvi radijo programas: The Wall Street Journal Report ir The Dow Jones Money Report.
Schiza

Schiza (gr. Σχίζα) - maža Graikijos sala prie pietinio Peloponeso kranto. Priklauso Mesenės nomo Metonės (Μεθώνη) savivaldybei.
Salos ilgis - 6,7 km, plotis - 3 km. Plotas - 12 km². Didžiausias aukštis - 201 m.
2001 m. saloje gyveno 2 žmonės.
Tiesioji žarna

Tiesioji žarna (lot. rectum intestinum) – apie 20 cm storosios žarnos galinė dalis, kuri kaupia išmatas iki jos pašalinamos. Išsidėsčiusi mažajame dubenyje. Ji baigiasi išange. Tiesioji žarna susiraito įvairiose plokštumose, ypač jos didelis linkis yra ties kryžkaulio vidiniu paviršiumi. Tarpvietės srityje žarna išlinkusi į priekį. Ties linkiais yra gilios gleivinės raukšlės (plicae transversales recti). Ties išangės pradžia yra ryškus tiesiosios žarnos išilginės raukšlės praplatėjimas, sudaratis atvirus į viršų ančius (lot. sinus rectales). Šiuose ančiuose esant vidurių užkietėjimui gali kauptis išmatų likučiai. Geivinėje gausu liaukų, lengvinančių išmatų slinkimą link išangės.
Tiesiosios žarnos išilginių raukšlių srityje yra veninis rezginys (lot. plexus hemorrhoidalis), kuris kartais gali išsiplėsti, kraujuoti dėl sėdimo darbo, užkietėjusių vidurių ir sukelti hemorojų.
Tiesioji žarna nėra tiesi. Ji, leisdamasi į mažąjį dubenį pagal kryžkaulio dubeninį paviršių, iš pradžių išsilenkia atgal, poto, prieš pasibaigdama išange, nežymiai palinksta į priekį. Mažajame dubenyje tiesioji žarna praplatėja- ampulė, ampulla recti, o pabaiga siauresnė ir vadinama išangės kanalu, canalis analis, kuris baigiasi išeinamąja anga- išange, anus. Vyro dubenyje prieš tiesiąją žarną yra šlapimo pūslė ir priešinė liauka, o moters- gimda ir makštis.

Tiesiosios žarnos ampulės gleivinė

Tiesiosios žarnos ampulės gleivinė yra susiraukšlėjusi išilginėmis raukšlėmis, kurias išeinamojo kanalo srityje sujungia kelios žiedinės raukšlės. Žarnos pradžioje buvęs vienasluoksnis gleivinės epitelis pasikečia daugiasluoksniu epiteliu ir palengva pereina į odą. Po išeinamojo kanalo gleivinė yra gausus veninis rezginys, plexus venosus rectalis. Tiesiosios žarnos raumeninis dangalas sudarytas iš tolygiai išssidėsčiusio išilginio ir žiedinio raumeninių sluoksnių. Prieš išangę žiedinis sluoksnis baigiasi raumeniniu žiedu- nevalingu vidiniu išangės rauku. Išangės srityje, t. y. toje vietoje, kur žarna perveria dubens dugną, yra skersaruožis žiedinis tarpvietės raumuo- valingas išorinis išangės raukas, m. sphincter ani externus. Pačią tiesiosios žarnos pradžią pilvaplėvė apsupa iš visų pusių ir jos užpakalyje sudaro pasaitą, kuris žemiau prasiskečia, palieka tiesiąją žarną ir pereina ant mažojo dubens sienų bei organų. Pilaplėvė sudaro žarnos serozinį dangalą, o ten kur jo nėra, tiesioji žarna per adventiciją suauga su aplinkiniais organais.
Marija Burinskienė

Marija Burinskienė (g. 1954 m. spalio 31 d. Oliokminskas, Jakutija) – Lietuvos statybos inžinierė, miestų planavimo specialistė, technologijos mokslų daktarė.

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1983 m. technikos mokslų kandidatė, 2004 m. habilitacija.
1977–1979 m. dirbo Organizaciniame techniniame kelių tiesimo treste. Nuo 1979 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (1991–1996 m. Vilniaus technikos universitetas, nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytoja, nuo 1997 m. Miestų statybos katedros vedėja ir Teritorijų planavimo mokslo instituto direktorė, nuo 2005 m. profesorė.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – miestų plėtra, jų infrastruktūra ir viešasis transportas. Su kitais parengė bendrųjų planų (Kelmės raj., Alytaus raj. ir Kalvarijos savivaldybės teritorijų), turizmo plėtros (Anykščių raj., Varėnos raj., Aukštaitijos nacionaliniame parke, Pietų Lietuvos regione, Klaipėdos apskr. ir kitur), eismo tyrimo ir optimizavimo (Utena, Pasvalys, Panevėžys, Naujoji Akmenė, Vilnius ir kitur), dviračių transporto perspektyvų Lietuvoje projektų ir studijų.
Larisa (palydovas)

Atradimas

Palydovą 1981 m. kovo 24 d. atrado Harold J. Reitsema, William B. Hubbard, Larry A. Lebofsky ir David J. Tholen atsitiktinių žvaigždinių užtemimų tyrinėjimų metu. Iš karto po atradimo buvo suteiktas laikinas S/1981 N 1 pavadinimas. 1989 m. buvo iš naujo atrastas erdvėlaivio Voyager 2 skrydžio metu ir gavo laikiną S/1989 N 1 pavadinimą. Vėliau pavadintas Larisos, vienos iš nimfų, vardu.

Kilmė

Manoma, jog tai viena iš pirminių Neptūno palydovų nuolaužų, kurie galėjo suirti del dižiausio planetos palydovo Tritono perturbacijos.

Pastabos apie pavadinimą

Vienas asteroidas vadinamas tuo pačiu vardu – 1162 Larisa.
Galapagų pingvinas

Išvaizda

Mažiausi Pietų Amerikos pingvinai. Suaugėlių ūgis siekia 50 cm, o svoris 2,5 kg. Patinai nežymiai stambesni už pateles. Galapagų pingvinų galva ir nugara – juodi, balta juosta eina nuo gerklės į viršų link galvos ir siekia akis, iš priekio pingvinas baltas. antsnapis ir snapo galiukas – juodi, apatinė snapo dalis ir oda aplink akis – rožiškai geltoni.

Biologija

Socialūs, gyvena didelėse kolonijose. Gyvenimo trukmė - 15 – 20 metų. Patelės lytiškai subręsta 3 – 4 metų, o patinai 4-6. 
Pagrindinis maistas – smulkios, iki 15 mm ilgio  žuvys ir vėžiagyviai.
Monogamai. Veisiasi 2 – 3 kartus per metus. Lizdus krauna urvuose ar vulkaninės kilmės ertmėse, šalia vandens. Iškloja pagaliukais, akmenukais. Dėtyje du kiaušiniai. Patinai ir patelės pasikeisdami kiaušinius peri apie 38-40 dienų. Būdami 60-65 dienų, paukščiukai išplaukia į jūrą su suaugėliais.
Naturalūs priešai yra Oryzomys galapagoensis, Grapsus grapsus, Galapagų gyvatės, Galapaginiai suopiai,  balinės pelėdos, paprastosios liepsnotosios pelėdos, šunys, katės.
Skydas (žvaigždynas)

Skydas (Scutum, Sct) – 84-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio žvaigždynas. XVII a. žvaigždyną pavadino J. Hevelijus, įamžindamas lenkų karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Sobieskio pergalę prieš turkų armiją. Plika akimi galima įžiūrėti tik keliolika žvaigždučių. Žvaigždyne yra spiečių, galaktikų, planetiškųjų ūkų. Lietuvoje žvaigždynas geriausiai matomas liepos – rugpjūčio mėnesiais.
Tarumanagara

Įkūrimas

Metraščiai mini pirmąjį valdovą Rajadirajaguru Jayasingawarman, kuris įkūrė karalystę 358 m. Jo sūnus Dharmajavarmanas valdė 382-395 m.

Purnavarmanas

Purnavarmanas buvo žymiausias Tarumanagaros valdovas, valdęs 395-434 m. Jo laikais Tarumanagara įgijo hegemoniją visoje vakarų Javoje, užimdama iki tol egzistavusias smulkias valstybėles. Metraščiai jų mini 48, tarp jų ir seniausią Javos valstybę – Salakanagara. Rytuose valstybės teritorijos siekė Cipamalio upę, kuri tradiciškai buvo riba tarp javiečių ir sundų.
397 m. Purnavarmanas įkūrė naują sostinę Sunda Pura („Šventasis miestas“ arba „Tyrasis miestas“) dabartinėje šiaurės Džakartoje (arba netoli Bekasi). Tai pirmasis žodžio „sunda“ paminėjimas, vėliau davęs vardą sundų tautai ir valstybei. Iš purnavarmano laikų išliko 7 akmeniniai įrašai, vadinami prasasti, liudijantys apie valstybės galybę.
Valstybė palaikė efektyvius santykius su Indija ir Kinija, joje greičiausiai lankėsi kinų vienuolis Fa Hsien, minintis savo viešnagę Yavadi saloje ir liudijantis hinduizmo klestėjimą.

Žlugimas

Apie 650 m. Tarumanagarą užpuolė malajų valstybė Šrividžaja, ir šalis labai nusilpo. 669 m. sostą paveldėjo Tarusbava. Siekdamas atkurti senąją Tarumanagaros didybę, jis pakeitė jos pavadinimą į Sunda, taip pradėdamas Sundos karalystės istoriją. Tačiau ši naujoji karalystė neteko didelių teritorijų rytuose, kur išsiplėtė Vretikandajuno Galuhas, stipriai remiamas javiečių Kalingga valstybės. Riba tarp jų nusistovėjo ties Citarum upe.
Rostislavas Krotas

Rostislavas Krotas (1916 m. rugpjūčio 7 d. Tambovas, Rusija – 1996 m. birželio 7 d. Vilnius) – Lietuvos biologas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1952 m. baigė Vilniaus universitetą. 1963 m. biologijos mokslų kandidatas.
1937–1939 m. dirbo Vilniaus universitete. 1946–1948 m. Lietuvos žuvisaugos ir žuvivaisos valdybos inspektorius. 1949–1959 m. dirbo Biologijos institute, 1959–1985 m. Zoologijos ir parazitologijos institute, 1964–1966 m. Hidrobiologijos laboratorijos vadovas.

Mokslinė veikla

Tyrė Lietuvos gėlųjų vandenų žuvis, jų parazitus, ištyrė ir aprašė 188 parazitų rūšis.
Kauno Aušros gimnazija

Istorija

Kauno mergaičių gimnazija įkurta 1883 m. 1915 m. Nepriklausomybės Akto signataro, prof. Prano Dovydaičio pertvarkyta į pirmą mieste lietuvišką berniukų gimnaziją. 1923 m. gimnazijai suteiktas „Aušros“ vardas. 1930 m. mokėsi 559 mokiniai. Po Antrojo pasaulinio karo mokykla tapo Kauno 1-ąja vidurine, vėliau Komjaunimo vidurine mokykla. 1989 m. mokyklai grąžintas „Aušros“ vardas, o 1998 m. mokykla vėl tapo gimnazija, nuo 2006 m. – išgryninta keturmetė gimnazija. Pastate mokosi dalis Kauno Senamiesčio progimnazijos mokinių.

Pedagogai

Šioje gimnazijoje dirbo A. Kaunas, K. Kepalas, J. Mašiotas, M. Durys-Durickas, A. Asevičiūtė, P. Spudas, K. Avižonis, J. Švedas, J. Banaitienė, G. Chmieliauskienė, J. Strazdienė.
Izaokas Donskis

Biografija

1919–1923 m. studijavo Sankt Peterburgo, Berlyno universitetuose. 1923 m. apgynė disertaciją „Individuali sąvoka ir Bendrinė sąvoka“ („Der individualbegriff und der Allgemeinbegriff“) Berlyno universitete, suteiktas filosofijos daktaro laipsnis. 1931–1933 m. Londono universitete studijavo tarptautinę teisę. Lietuvos žydų istorinės–etnografinės draugijos narys. Bendradarbiavo laikraštyje „Logos“, „Židinyje“.

Šaltiniai

http://www.epaveldas.lt/vbspi/biRecord.do?biExemplarId=106812 .
Seinų valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1919 m. liepos 1 d. Lietuvos administracinio suskirstymo įstatyme Seinų valsčius priskirtas lietuviškai Seinų apskričiai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Vienu ar kitu metu dabartinio valsčiaus teritorijoje egzistavo Alnų valsčius, Berznyko valsčius, Klevų valsčius ir Krasnavo valsčius. 1919–1923 m. veikė neapibrėžto tipo Seinų valsčius. 1923 m. gegužės 10 d. valsčius tapo miesto tipo valsčiumi. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Alnai, Alnukai, Aradnykai, Babonys, Basiai, Berznykas, Berznyko Palivarkas, Beržalapiai, Beržalapių Gajuvka, Bubeliai, Burbiškiai, Degučiai, Dubava, Dusnyčia, Dvarčėnai, Gavieniškiai, Griškonys, Grudzevščizna, Jonaraistis, Juodeliškė, Kilčėnai, Klevai, Klevai PGR, Kolonija, Konstantinauka, Krasnagrūda, Krasnavas, Kreiviniai, Lasanka, Lumbiai, Marinavas, Marinavo Kolonija, Morkiškė, Naujasodė, Nožegariai, Olšanka, Počkūnai, Podliaskiai, Posejanka, Poseiniai, Pulkotai, Radziuškė, Radžiūčiai, Rakelija, Rimkežeriai, Seinų Kolonija, Stabingis, Sumavas, Sveckai, Vygrėnai, Vygrėnų Lesničuvka, Zolieckai, Zorūbai ir Žagariai.

Kultūra

Liaudies meno tradicijų puoselėjimu nuo 1982 m. rūpinasi Meno komisija prie Lenkijos lietuvių visuomeninės kultūros draugijos. Žinoma krašto tapytoja Aldutė Balulytė iš Klevų.

Valsčiaus gamta

Valsčiuje teka Alnos, Didžiulės, Kunios ir Seinos upės. Valsčiuje yra Klevų piliakalnis, Kuklės ir Lempio draustiniai.
Audi 80

Audi 80 – vokiškos automobilių gamyklos automobilis, gamintas nuo 1972 iki 1995 metų. 
Buvo gaminama viename konvejeryje su Volkswagen Passat.
Buvo gaminami keturi kėbulo tipai: sedanas, dviduris sedanas, kupė ir universalas.
Automobilis turėjo benzininius variklius su mechaninio įpurškimo sistema (K-Jetronic ir KE-Jetronic), žymimus „E“, karbiuratorinius ir mono įpurškimo sistemą naudojančius  – žymima „S“ taip pat ir dyzelinius „D“ (Diesel), „TD“ (Turbo diesel), „TDI“ (Turbocharged Direct Injection).
Vaidas Gailys

Biografija

2001–2004 m. Seimo nario Jono Jurkaus padėjėjas.
2002–2003 m. Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos pirmininkas, nuo 2003 m. vicepirmininkas.
Vinterio dėsnis

Vinterio dėsnis – baltų ir slavų kalbų fonetikos ypatybė, kurios dėsningumus 1978 m. savo straipsnyje aprašė vokiečių kalbininkas Verneris Vinteris. Šis dėsnis teigia, kad indoeuropiečių prokalbės (ide.) trumpieji balsiai */e/, */o/ (> baltų prok. */a/), */a/ <  */h₂e/ ( > slavų prok. */o/), */i/  ir */u/ prieš neaspiruotus skardžiuosius sprogstamuosius priebalsius pailgėjo ir įgijo kylančią akūtinę priegaidę. 
R. Sukac manymu, Vinterio dėsnis galioja dar ir albanų kalboje.

Kritika

Ne visi baltų ir slavų kalbų istorinės kalbotyros specialistai pripažįsta Vinterio dėsnį. S. Patri (2006 m.), ištyręs šiam dėsniui nepaklūstančius atvejus, priėjo prie išvados, kad tai iš viso net ne dėsnis. Pasak jo, šio dėsnio išimčių tiek daug ir jos tokios skirtingos, kad neįmanoma padaryti jokio fonologinio apibendrinimo.
Jonas Domarkas

Biografija

Baigęs Aleksandravo pradžios mokyklą, 1942–1949 m. mokėsi Kartenos progimnazijoje, 1949–1953 m. – Klaipėdos muzikos mokykloje. 1958 m. baigė Lietuvos konservatorijos muzikos teorijos, 1970 m. – kompozicijos klasę. Eduardo Balsio mokinys. 1958–1959 m. buvo Šiaulių muzikos mokyklos, 1958–1971 m. – Šiaulių pedagoginio instituto, 1971–1975 m. Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos muzikos fakulteto, 1975–1995 m. Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetų dėstytojas, nuo 1993 m. docentas. Nuo 1995 m. Klaipėdos universiteto Menų fakulteto Muzikos istorijos ir teorijos katedros docentas.
1972 m. priimtas į Lietuvos kompozitorių sąjungą. Nuo 1991 m. Lietuvos tautodailininkų sąjungos narys. J. Domarkas kuria chorines dainas. Jo kūryboje vyrauja instrumentiniai ir simfoniniai kūriniai, kurie atliekami ne tik Lietuvoje, bet ir užsienio šalyse – Lenkijoje, Ukrainoje, JAV ir kt.
Burgenlandas

Valdymas

Burgenlandas administraciškai suskirstytas į 7 apskritis ir 2 laisvuosius miestus. Iš viso yra 171 savivaldybė. Iš šiaurės į pietus:

Politika

Burgenlando žemės vyriausybė susideda iš septynių narių, kurie parenkami proporcingai pagal frakcijas landtage. Po 2000 m. landtago rinkimų SPÖ turi keturis, o ÖVP tris narius vyriausybėje. 2005 m. Burgenlando landtago rinkimuose SPÖ laimėjo absoliučią daugumą.
SPÖ, FPÖ ir žalieji pasisako už proporcinės sistemos atsisakymą ir laisvos koalicijų sistemos įvedimą, kas leistų SPÖ vienai sudaryti vyriausybę po sėkmingų 2005 m. rinkimų. Šitokius pakeitimus, kurie reikalautų Burgenlando konstitucijos pakeitimų atsisako priimti ÖVP.

Gyventojai

Ekonomiškai sunkiais laikais po Pirmojo pasaulinio karo daugybė Burgenlando gyventojų trečiajame dešimtmetyje išvyko į Ameriką. Čikaga buvo tapusi didžiausiu pasaulio miestu pagal iš Burgenlando kilusius gyventojus. Tačiau ir geležinės uždangos laikais Burgenlandas ekonomiškai negalėjo pasivyti likusios Austrijos dalies ir iki šiol daug Burgenlando gyventojų išvyksta gyventi į Vieną ir kitas Austrijos dalis. TIk pamažu, padedant Europos Sąjungai, skiriančiai lėšas regiono vystymui ir atsivėrimui į Rytus po Europos Sąjungos plėtros, Burgenlande ima rastis naujų darbo vietų ir galimybių dirbti gimtojoje žemėje.
Pagal 1991 m. gyventojų surašymą 29 000 gyventojų yra kroatai, apie 5 000 vengrų ir 122 romai, nors manoma, kad romų skaičius yra ženkliai didesnis.
Vengrai gyvena Unterwart (Alsóőr), Oberwart (Felsőőr) ir Siget in der Wart (Őrsziget) gyvenvietėse. Šios trys gyvenvietės kartu vadinamos Felső-Őrség (Wart) ir sudaro vengrų kalbinę salą nuo XI a. Kita sena vengrų kalbos sala buvo Oberpullendorf (Felsőpulya), tačiau dabar praktiškai išnyko. Burgenlando vengrai buvo „őrök“, t. y. vakarinės sienos gynėjai ir jų specifinis dialektas panašus į sekejų (Székely) Transilvanijoje. Jų kultūrinis centras yra Oberwart.
Kroatai į Burgenlandą atsikraustė po naikinančio karo su osmanai 1532 m., kai turkai visiškai sunaikino kai kurias Kroatijos teritorijos dalis. Dvarų savininkai jų perkėlimą baigė tik 1584 m.