google/wiki40b huggingface dataset:
Kelvėtai

Geografija

Kaimas yra 10 km nuo Veiviržėnų, 8 km nuo Judrėnų, 6 km į rytus nuo Švėkšnos, 4 km nuo Šalpėnų. Žemė ribojasi su Kidulių, Pakalniškių (abu Veiviržėnų sen.) kaimais, Vakariniu pakraščiu teka Judrė (dešinysis Graumenos intakas). Iš rytų prieina Kelvėtų ir Medžioklės miškai.

Istorija

1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje minima sluzba Kielatow Matutaičio vaitystėje (lenk. Woytowstwo Matutayciowe). Gyveno 6 šeimos. 1695 m. – sluzba Kieylatow Augilovo vaitystėje (lenk. Woytowstwo Augilowe) įrašyta 10 šeimų. 1737 m. Švėkšnos bažnyčios katalikų registracijos knygoje įrašytos 6 šeimos, kuriose gyveno 28 žmonės. 1820 m., padalijus Švėkšnos dvaro valdą, Kelvėtų kaimas atiteko grafui Jurgiui Pliateriui, Gedminaičių dvaro savininkui. 1846 m. bažnyčios sudarytame sąraše jau minima 12 šeimų, kuriose gyveno 130 žmonių. 1923 m. Kelvėtų kaime buvo 22 ūkiai, kuriuose buvo 144 gyventojai. Iki 1950 m. kaimas priklausė Švėkšnos valsčiui, vėliau – Šalpėnų, Judrėnų, Veiviržėnų apylinkėms.
Palenkės Sokoluvo herbas

Palenkės Sokoluvo herbas (lenk. Herb Sokołowa Podlaskiego) – Palenkės Sokoluvo miesto heraldinis simbolis.

Aprašas

Herbo skydo auksiniame lauke vaizduojamas ant žalios ąžuolo šakos su lapais tupintis rudas sakalas sparnais virš nugaros balta krūtine, raibu pilvu ir auksiniais snapu ir kojomis nei nagais, snape laikantis sidabrinį žiedą.

Virš herbo vaizduojama iš raudona mūro karūna.

Simbolika

Herbe vaizduojamas sakalas simbolizuoja miesto pavadinimą.
Femme Fatale (albumas)

Istorija

2010 m. per interviu prodiuseris Danja patvirtino žurnalui, kad dirba su Spears prie jos septintojo studijinio albumo. Darkchild, kitas prodiuseris, patvirtino, jog kuria muziką Spears. Tačiau Spears vadybininkas Adam Leber neigė, jog kuriamas naujas atlikėjos albumas.  2010 m. lapkritį prodiuseris Dr. Luke pranešė, jog jis bus vienas iš vykdančiųjų prodiuserių albumo „Femme Fatale“, kartu su Max Martin. 2010 m. gruodžio 2 d. Spears per savo gimtadienį per Twitter patvirtino, jog ji išleis naują albumą kitų metų kovo mėnesį.  2011 m. vasario 7 d. Spears patvirtino, jog jos septintasis studijinis albumas pavadinimu „Femme Fatale“ bus išleistas 2011 m. kovo 25 d

Įrašymas

Spears viename interviu teigė, jog albumą įrašinėjo dvejus metus. Po „Hold It Against Me“ parašymo, Luke ir Martin norėjo duoti dainą įrašyti atlikėjai Katy Perry, tačiau jie nusprendė, jog tai ne jos stiliaus daina. 2011 m. sausį Danja duodamas interviu sakė, jog yra sukūręs kelias dainas urban stiliaus Britney, tačiau jie dar nepradėjo jų įrašinėti.  Darkchild patvirtino, jog Britney jau įrašė dvi jo sukurtas dainas ir viena iš jų yra kartu su atlikėju Travis Barker ir daugiau roko stiliaus. 2011 m. vasario 8 d. Spears studijoje įrašė dainą kartu su will.i.am. William Orbit patvirtino, jog kartu su Klas Ahlund parašė dainą Britney, bet ji neįtraukta į finalinę albumo versiją. Vienoje radijo laidų paklausta apie albumo įrašymo procesą, Britney teigė, jog ji kūrė albumą su prodiuseriais, su kuriais dirba jau ne pirmą kartą ir pasitiki jais, taip pat eksperimentavo su naujais prodiuseriais kaip will.i.am ir atlikėja Sabi.

Kompozicija

2011 m. vasario 10 d. Spears apibūdino „Femme Fatale“ kaip „nuotaikingą ir energingą pop albumą“, kuriame yra kelios vidutinio tempo dainos, kurias galėtume laikyti baladėmis. Per interviu su „V“ žurnalu, Spears teigė, jog tai daugiau šokių muzikos albumas. Jinai šį albumą vertina kaip vieną iš geriausių.

Išleidimas ir reklamavimas

2011 m. vasario 2 d. Spears pranešė albumo pavadinimą ir išleido albumo viršelį. „Twitter“ svetainėje iškart pavadinimas tapo populiariu ir tapo dešimtąja ilgiausiai trunkančia tema šiame tinklalapyje. „Femme Fatale“ bus išleistas kovo 29 d. standartine versija. Bus išleista ir deluxe versija su papildomomis dainomis. Taip pat bus išleista specialiai gerbėjams skirta versija su 32 puslapių knygele. Išleidimo dieną Spears pasirodys ABC kanalo rytinėje laidoje, kur atliks tris dainas iš naujojo albumo. Albumo reklamavimas prasidės nuo įvairių interneto reklamų ir akcijų iki televizijos reklamų bei konkursų gerbėjams. Spears patvirtino, jog ji turi planų kitam koncertiniam turui, kuris paremtų šį albumą.
Analizinė geometrija

Analizinė geometrija – tai geometrijos mokslo sritis, geometrines struktūras nagrinėjanti algebriniais metodais.
Jo pagrindas yra koordinačių metodas, kurį pirmasis pradėjo taikyti Dekartas. Taip kiekvienai geometrinei figūrai atitinka tam tikra lygtis, nusakanti, kaip keičiantis koordinatei aprašoma nagrinėjama linija, paviršius, kūnas ar kitų matmenų objektas.
Albertas Krauleidis

Biografija

1982 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
1994 m. žemės ūkio bendrovės „Degučiai“ vadovas. 1998 m. AB „Hidroprojektas“ inžinierius – žemėtvarkininkas. 2001 m. Telšių apskrities viršininko administracijos viršininko pavaduotojas. 2005–2011 m. ir 2014–2017 m. Plungės rajono savivaldybės administracijos direktorius.
1995–2000 m. 2001–2003 m. (LDDP sąraše), 2007 m. (mandato atsisakė) ir 2011–2014 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys. 
1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Plungės rajono skyriaus narys, 2003–2017 m. skyriaus pirmininkas.
Sutuoktinė Regina, vaikai Ernesta, Justinas.
Dienoraštis

Dienoraštis – chronologiniai asmens gyvenimo užrašai, kuriuose periodiškai fiksuojami dienos įvykiai, jausmai ir nurodoma kiekvieno įrašo data.

Istorija

Dienoraščiai išpopuliarėjo XVII a. Anglijoje. 1660 m. sausio 1 d. dienoraštį pradėjo rašyti Samuel Pepys (1633–1703) – anglų laivybos valdininkas. Savo kasdienį gyvenimą dienoraštyje jis fiksavo apie 10 metų. Šio dienoraščio apimtis – apie milijonas žodžių, jis neretai laikomas garsiausiu Jungtinės Karalystės dienoraščiu.  Faktografiniai dienoraščiai (pavyzdžiui, XVIII a. jūrų keliauninko Dž Kuko) turi biografinio, istorinio, politinio, kultūrinio ar etnografinio dokumento vertę. Rašytojų dienoraščiai (V. Skoto, Stendalio, L. Tolstojaus, A. Baranausko, S. Nėries) dažniausiai pasižymi intymumu, vaizdingu stiliumi.
Dienoraščio forma nuo sentimentalizmo laikų vartojama grožinėje prozoje (L. Sterno „Sentimentali kelionė“, M. Lermontovo „Mūsų laikų herojaus“ skyrius Pečiorino dienoraštis, Šatrijos Raganos „Viktutė“).
Tarpinę vietą tarp dienoraščio, kaip dokumento, ir grožinės literatūros žanro užima rašytojų dienoraščiai, iš anksto skiriami spaudai (Ž. Renaro „Dienoraštis“, G. Petkevičaitės-Bitės „Karo meto dienoraštis“). Išpopuliarėjus informacinėms technologijoms, paplito tinklaraščiai (interneto dienoraščiai).
Toni Kukoć

Karjera

Būdamas 14 metų tapo Kroatijos stalo teniso čempionu savo amžiaus grupėje.
Profesionalo karjerą T. Kukočas pradėjo Splito „Jugoplastika“ klube 1987 m. Šioje ekipoje krepšininkas žaidė iki 1991 m. kuomet išvyko į Trevizo „Benetton“ komandą. Šiame Italijos klube kroatas praleido dvejus metus. 3 kartus buvo išrinktas Metų žaidėju.
1993 m. T. Kukočas tapo vienu iš pirmųjų europiečių pradėjusių žaisti NBA, jis tapo Čikagos „Bulls“ ekipos nariu. Pirmajame savo sezono Toni vidutiniškai pelnė po 10,9 taško.
„Bulių“ komandoje T. Kukočas žaidė iki pat 2000 m. vasario, kuomet Čikagos klubas perleido kroatą Filadelfijos „76ers“ komandai.
2001 m. vasarį krepšininkas vėl turėjo keisti klubą. Jis buvo išmainytas į Atlantos „Hawks“ komandą, kurioje žaidė iki 2001–2002 m. sezono pabaigos.
2002 m. perėjo į Milvokio „Bucks“ komandą ir joje žaidė iki karjeros pabaigos 2006 m.
B71 Sandur

Istorija

Klubas į aukščiausiąją lygą pirmąkart pateko 1989 metais ir jau pirmajame sezone laimėjo šalies pirmenybes.
Pravieniškių darbo stovykla

Pravieniškių darbo stovykla – tarpukariu Lietuvos valdžios įkurta priverčiamųjų darbų stovykla, veikusi iki 1944 m. vasaros Antrosiose Pravieniškėse.

Istorija

Tarpukario metais įkurta priverčiamųjų darbų stovykla, kurioje buvo laikomi administracine tvarka nubausti žmonės. 1939 m. rugsėjį į stovyklą perkelta dalis internuotų Lenkijos karių. Karo pradžioje Pravieniškėse, už trijų eilių spygliuotos vielos tvoros, kalėjo nuo 444 iki 451 kalinio. Čia buvo kalinami jau nuteisti kaliniai, kurių bausmės laikas buvo neilgas, ilgiausiai 2–4 metai. Tarp jų buvo 80 internuotų lenkų, 20–30 už įvairius nusikaltimus nuteistų raudonarmiečių. Pravieniškių lageris nuo kitų kalinimo vietų skyrėsi ir tuo, kad čia visi sargybiniai ir prižiūrėtojai buvo lietuviai. Be to, kaliniai turėjo dirbti sunkiausius durpių kasimo darbus. Dėl baisių kalinimo sąlygų kaliniai nuolat mėgindavo pabėgti iš lagerio, o jo administracija į tai atsakydavo žiauriausiu teroru.
1941 m. birželį kalinti raudonarmiečiai buvo apginkluoti ir išvežti. Lagerio sargyba buvo sustiprinta, likę kaliniai uždaryti barakuose. 1941 m. birželio 26 d. į lagerį atvyko raudonarmiečių būrys su šarvuočiu. Likusių gyvų kalinių liudijimu, sušaudymo iniciatorius buvo karui prasidėjus iš lagerio išleistas leitenantas Kiseliovas. Jo kerštu galima paaiškinti prižiūrėtojų ir jų šeimų sušaudymą. Buvo nužudyta 21 lagerio tarnautojas, 6 moterys ir 13 bei 16 metų mergaitės.
Iš barakų į uždarą kiemą išvarytus kalinius raudonarmiečiai išrikiavo ir pradėjo iš kulkosvaidžių bei automatinių šautuvų šaudyti į juos. Šaudė 15-20 minučių. Per žudynes likusio gyvo K. Gailiaus liudijimu „kilo neįsivaizduojamai baisus klyksmas, maldavimai ir sužeistųjų dejavimas. […] Arčiau aukštos spygliuotos tvoros esantieji jau sužeisti, kruvinomis rankomis kabinosi į spygliuotas vielas ir dar kartą pataikyti susmukdavo ant žemės“. Tuos, kurie liko gyvi, pribaigė durtuvais ir į lavonų ir sužeistųjų krūvą numesta granata. Kauno miesto komendantūros karininko Mato Valeikos 1941 m. birželio 28 d. raporte minima, jog „buvo išžudyta 230 žmonių ir taip pat iššaudyti prižiūrėtojai su šeimomis. Tai dienai maitinimo sąrašuose – 444 žmonės. Reiškia, 214 pabėgo. Jų tarpe 50 sužeistų. Apie 260 žmonių tapo šio nusikaltimo aukomis. 1941 m. birželio 29 d. Pravieniškių lagerio teritorijoje buvo palaidoti 182 nužudytųjų palaikai, 50 jų išsivežė giminės. 1990 m. nužudytųjų atminimui netoli sušaudymo vietos pastatytas kryžius.
1941–1944 m. Pravieniškių priverčiamųjų darbų koncentracijos stovykloje kalėjo sovietiniai aktyvistai, partizanai bei jų rėmėjai, nemažai piliečių buvo atvežta iš vakarų Europos šalių. 1941 m. rugsėjo 4 d. vokiečiai netoli priverčiamųjų darbų stovyklos sušaudė 253 žydus. 1944 m. vasarą vokiečiai sušaudė dar 270 žmonių – 250 žydų iš Prancūzijos, 20 – lietuvių ir lenkų. 1943 m. vasario 20 d. iš šios stovyklos pabėgo 8 žmonės.
Pokario laikotarpiu Pravieniškių priverčiamųjų darbų stovykla perorganizuota į pataisos darbų koloniją (dabar veikia Pravieniškių pataisos namai-atviroji kolonija).
Ašašninkai

Istorija

Kabeliai II 1990 m. LR AT nutarimu pavadinti Ašašninkais.

Šnekta

Kaime ir jo apylinkėse būdinga savotiška vidurio aukštaičių šnekta, kurioje sumišę priebalsiai š, ž ir s, z: sakoma sakalys („šakalys“), jieskoc („ieškoti“), azaras („ežeras“), uzdaryc („uždaryti“) ir šveikata („sveikata“), lažda („lazda“). Ašašninkų-Kabelių šnektą tyrinėjo Žaneta Markevičienė.

Aplinkinės gyvenvietės

Kabeliai – 1 kmMusteika – 5 kmDaržinėlės – 1,5 km
XIII Europos futbolo čempionato atranka

Čia pateikiami Europos futbolo čempionato, vykusio 2008 m. Austrijoje ir Šveicarijoje, atrankinių varžybų rezultatai. Komandos buvo suskirstytos į 7 grupes. Iš kiekvienos grupės į čempionatą pateko po 2 pirmąsias vietas užėmusios komandos. Dar dvi komandos (Austrija ir Šveicarija) į čempionatą pateko be atrankos.
Jan Peter Locher

Janas Peteris Locheris (vok. Jan Peter Locher, g. 1934 m. rugpjūčio 1 d. Sumisvaldas, Berno kantonas) – Šveicarijos kalbininkas, baltistas, literatūrologas, daktaras (1970 m.).

Biografija

1953-1959 m. studijavo Berno universitete ir savarankiškai mokėsi lietuvių kalbos. 1961 m. tobulinosi Pensilvanijos universitete Filadelfijoje pas prof. A. Seną, A. Salį, t. p. Lundo, Stokholmo, Helsinkio universitetuose. 1970 m. tobulinosi Maskvos universitete pas prof. V. Ivanovą ir Vilniaus universitete pas prof. J. Lebedį. 1970 m. Berno universitete apgynė disertaciją apie europietiškos sąvokos tauta atsiradimo istoriją, paskelbė studijų apie šią sąvoką reiškiančius žodžius lietuvių ir latvių kalbose.
1964-1983 m. Neušatelio universiteto docentas, Slavų ir baltų kalbų ir literatūrų seminaro vedėjas, kartu dėstė ir Berno universitete. 1983-1999 m. dėstė Berno universitete (ir lietuvių kalbą), vadovavo Slavų ir baltų kalbų ir literatūrų institutui; nuo 1987 m. profesorius. Nuo 1970 m. šiame universitete jo pastangomis pradėjo formuotis baltistikos tradicijos, iš pradžių kaip indoeuropiečių kalbotyros, vėliau ir kaip savarankiška specialybė. Nuo 2000 m. kaip kviestinis profesorius dėsto baltų ir slavų filologiją Prahos universiteto Slavistikos ir Rytų Europos studijų institute.

Mokslinė veikla

Daugiausia tyrinėja baltų ir slavų kalbų leksiką, lietuvių kalbos santykius su kitomis kalbomis, lietuvių poezijos vertimo problemas, šiaurės rytų Europos kalbų ryšius. 1996 m. su S. Christenu ir B. Valchliu sudarė šiaurės rytų Europos kalbų tyrinėjimo projektą. Parašė studijų apie dabartinių lietuvių poetų kūrybą, į vokiečių k. išvertė jų eilėraščių. Daug kartų lankėsi Lietuvoje.
Lačplėsio karo ordinas

Istorija

Lačplėsio ordinas buvo pirmasis, aukščiausias ir iki 1924 m. vienintelis Latvijos apdovanojimas. Jo įsteigimą inicijavo Latvijos kariuomenės vyriausiasis vadas pulkininkas Janis Balodis. 
Ordino įsteigimo data laikoma 1919 m. lapkričio 11 d., kai Ryga buvo išvaduota nuo Pavelo Bermonto-Avalovo kariuomenės. Tiesa, Latvijos Konstitucinis susirinkimas ordino priėmimo įstatymą ir Ordino statutą priėmė tik 1920 m. rugsėjo 18 d. Kasmet lapkričio 11 d., ordino šventės dieną, vykdavo iškilmingi renginiai ir kavalierių pagerbimas. 
Ordinu apdovanodavo Latvijos kariuomenės kariškius, taip pat buvusius latvių šaulius ir užsieniečius, kurie dalyvavo kovose už nepriklausomybę ar kitais būdais padėjo kurti ir formuoti Latvijos valstybę.
Ordino statutą sukūrė kapitonas Albertas Stalbe, 3-iojo laipsnio Lačplėsio ordino kavalierius.
Nutarimą apie apdovanojimą priimdavo Ordino taryba. Tarybą sudarė pirmininkas (Latvijos prezidentas), 7 Seimo deputatai ir 7 aukščiausio laipsnio Lačplėsio ordino kavalieriai. 
Ordinas buvo trijų laipsnių. Apdovanojama būdavo nuo žemiausio laipsnio didėjančia tvarka. Išimtys buvo galimos apdovanojant užsieniečius. 
Lačplėsio karo ordinu apdovanojami užsieniečiai paprastai būdavo valstybių galvos, premjerai, aukšto lygio karo vadai: Estijos kariuomenės vadas Johanas Laidoneris, Lenkijos maršalai Juzefas Pilsudskis ir Edvardas Rydz-Smiglis, Italijos karalius Viktoras Emanuelis III, Italijos premjeras Benitas Musolinis, Belgijos karalius Albertas I, Prancūzijos maršalas Ferdinandas Fošas, čekų rašytojas generolas Rudolfas Medekas.
Lačplėsio karo ordinu buvo apdovanota ir Verdeno tvirtovė už jos gynėjų didvyriškumą Pirmojo pasaulinio karo metais. 
1928 m. nustota apdovanoti šiuo ordinu. Paskutinė apdovanotoji (po mirties) buvo Elza Žiglevics.
1929 m. lapkričio 11 d., švenčiant Rygos išvadavimo ir Lačplėsio ordino įkūrimo 10-metį, buvo nutarta įkurti Lačplėsio karo ordino kavalierių draugiją. Draugijos įstatai buvo galutinai įforminti 1931 m. lapkričio 19 d. Nuo 1933 m. lapkričio 11 d. kavalierių draugija leido žurnalą „Lačplėsis“. Latviją prijungus prie TSRS kavalierių draugija toliau veikė emigracijoje, Vokietijoje ir JAV. Dabar draugijos veikla nutraukta.

III laipsnio kavalieriai

III laipsnio Lačplėsio karo ordinu buvo apdovanoti 1600 Latvijos kariuomenės karių, 202 buvė latvių šauliai ir 270 užsieniečių. Taip pat III laipsnio ordinu buvo apdovanotas Prancūzijos Verdeno tvirtovė.
Andų regionas (Kolumbija)

Andų regionas (isp. Región Andina) – vienas iš 6 Kolumbijos gamtinių regionų. Yra šalies centrinėje dalyje. Apima net 20 departamentų (pilnai, ar iš dalies). Sudaro trys Andų kalnų grandinės (Centrinė, Rytų ir Vakarų Kordiljeros) ir jas skiriantys Kaukos ir Magdalenos upių slėniai. Susitelkusi dauguma šalies gyventojų. Didžiausi miestai: Bogota, Kalis, Medeljinas, Bukaramanga, Pereira, Manisalesas, Kukuta, Popajanas, Pastas.
Dragotin Kette

Dragotinas Kette (slovėn. Dragotin Kette, 1876 sausio 19 d. – 1899 kovo 26) – slovėnų poetas, impresionizmo ir neoromantizmo atstovas. Kartu su Josipu Murnu, Ivanu Cankaru ir Otonu Župančičiumi jis yra laikomas slovėnų modernios literatūros pradininku.

Biografija

Kette gimė mažame Permo miestelyje šalia Ilirskos Bistricos, tuo metu šis regionas buvo Austrijos–Vengrijos imperijos dalis. Jo tėvas buvo chorvedys, o mama mirė kai būsimajam rašytojui buvo ketveri metukai. 1888 metais Kette įstojo į gimnaziją Liublianoje. Tais pačiais metais susirgo jo tėvas, todėl būsimasis rašytojas, baigęs antrą gimnazijos klasę, buvo išsiųstas į mokytojų mokyklą, kad kuo greičiau įgytų specialybę.
Mirus tėvui, Kette liko našlaitis, tačiau dėdė priglaudė jį pas save, ir, tikėdamasis išauginti kunigą, padėjo Kette iš naujo įstoti į gimnaziją, tačiau jaunuolis dvasininku tapti nenorėjo. 1893 metais jis pradėjo kurti meilės eilėraščius bei satyrinius kūrinukus apie vyskupą Jakobą Missiu, kurių dėka buvo nubaustas ir prarado dėdės paramą. Neilgai trukus, būsimasis rašytojas išgyveno dar vieną sukrėtimą. Nebegalėdamas susimokėti už mokslą, buvo priverstas nutraukti mokslus, o po žemės drebėjimo Liublianoje, nebeturėjo kur gyventi.
Dar mokyklos laikais Kette susidraugavo su Ivanu Cankaru, su kuriuo nenutraukė santykių iki pat savo ankstyvos mirties. Būsimieji rašytojai kartu dalyvavo įvairiuose vakaruose bei susėjimuose. Besimokydamas gimnazijoje, Kette labai susidomėjo literatūra, labai daug skaitė, ypač romėnų, graikų, vokiečių ir rusų poeziją, mokėsi rusų, italų, prancūzų ir anglų kalbas.
1896 metais rašytojas persikėlė į Novo Mestą bei įstojo į septintą gimnazijos klasę. Tuo metu jis atgavo dėdės paramą. Tačiau Kette laukė nauja nelaimė – iškart po mokslų gimnazijoje, jis buvo priverstas atlikti karinę prievolę. 1898 metais, baigęs gimnaziją, Kette kartu su kitais savo amžiaus jaunuoliais išvyko į kareivines Trieste, tačiau greitai buvo paleistas dėl tuberkuliozės. Vos sulaukęs 23 metų, rašytojas mirė Cukrarnoje, pas savo draugą Josipą Murną.
Rudaminos pagrindinė mokykla

Istorija

2007 metais mokykla likviduota. Moksleiviai mokosi aplinkinėse mokyklose.
Mark Rothko

Biografija

Markus Rotkovičius gimė 1903 m. rugsėjo 25 d. Dvinske, tuometinėje Rusijos imperijoje (dabar Daugpilis, Latvija). Jis buvo jauniausiu iš 4 žydų farmacininko Jakobo šeimos vaikų. 1913 m. šeima persikėlė į JAV paskui anksčiau išvykusį tėvą, apsigyveno Portlande, Oregono valstijoje. Tėvas iškart tuo metu mirė ir M. Rotko jaunystė buvo skurdi. Jis sėkmingai baigė vietos mokyklą ir su parama 1921 − 1923 m. mokėsi Jeilio universitete Niu Heivene (Konektikutas). Po to apsigyveno Niujorke. 1925 m. mokėsi pas Max Weber Meno studentų lygoje. Daugiausiai M. Rotko buvo savamoksliu menininku. 1928 m. M. Rotko kūriniai pirmą kartą eksponuoti bendroje parodoje Pradedančiųjų (Opportunity) galerijose Niujorke. M. Rotko draugais buvo Milton Avery ir Adolph Gottlieb.
1929 m. M. Rotko pradėjo dėstyti nepilna darbo diena Centrinėje akademijoje Bruklino rajone. Vedė čia gyvenusią juvelyrę, žydų kilmės Edith Sacher. Pirmoji M. Rotko personalinė paroda įvyko 1933 m. Portlando dailės muziejuje. 1933 m. įvyko personalinė paroda Niujorko Šiuolaikinių menų galerijoje. 1935 m. M. Rotko su draugais įkūrė grupę „Dešimt“ (Ten), kurios narių kūryba buvo artima abstrakcionizmui ir ekspresionizmui. Su grupe M. Rotko eksponavo iki 1940 m. Susitiko kitus avangardinius JAV dailininkus: Jackson Pollock, Willem de Kooning ir Arshile Gorky. M. Rotko kūryboje buvo ženklūs vaizdiniai, įkvėpti primityviojo meno, jis daug dirbo kartu su Adolph Gottlieb. 1938 m. M. Rotko gavo pilnavertę JAV pilietybę ir oficialiai patvirtino vardą Mark Rothko.
1945 m. Peggy Guggenheim suorganizavo M. Rotko personalinę parodą „Art of This Century“ galerijoje Niujorke. Jo pirmoji santuoka nebuvo nusisekusi ir jis tuo metu vedė vaikų knygų iliustruotoją Mary Alice (Mell) Beistle. 1947 ir 1949 m. M. Rotko trumpai dėstė Kalifornijos vaizduojamojo meno mokykloje San Franciske. Kartu su kolegomis 1948 m. įsteigė trumpai gyvavusią mokyklą „Subjects of the Artist“ Niujorke. Dešimtmečio pabaigoje ir 1950-ųjų pradžioje susiformavo brandusis M. Rotko tapybos stilius. 1950 m. dėl duktės Keitės gimimo M. Rotko metė darbą Centrinėje Bruklino Akademijoje ir pradėjo mokyti geriau apmokamame poste Bruklino koledže. 1958 m. dailininkas gavo pirmą viešą užsakymą monumentaliai tapybai „Keturių metų laikų“ (Four seasons) restorane Niujorke. Tais pat metais buvo parinktas atstovauti JAV Venecijos bienalėje. Garsas apie jį išaugo, pasitaisė materialinė padėtis.
1961 m. Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje įvyko M. Rotko personalinė paroda. Dailininkas 1962 m. sukūrė tapybą Harvardo universitete. 1964 m. priėmė užsakymą dirbti koplyčios sukūrime Hiustone. Dailininko antroji santuoka taip pat nebuvo sėkminga, pats jis girtaudavo, pradėjo girtauti ir jo žmona. Markas Rotko baigė gyvenimą savižudybe 1970 m. vasario 25 d. savo dirbtuvėje Niujorke persipjaudamas venas. Koplyčia Hiustone dailininko atminimui buvo pavadinta M. Rotko vardu. 2015 m. vienas M. Rotko paveikslų „Be pavadinimo (geltona ir mėlyna)“ viešo aukciono metu parduotas už 46,5 mln. JAV dolerių. 2014 m. jo paveikslas „Nr. 21 (Raudona, ruda, juoda ir oranžinė)“ buvo parduotas už 45 mln. JAV dolerių.
Tonikas

Tonikas – gazuotas gėrimas, į kurio sudėtį įeina chinino (iki 80 mg litrui), suteikiančio kartų skonį. Ultravioletinėje šviesoje chininas fluorescuoja.
Dar vadinamas indišku toniko vandeniu, kadangi buvo išrastas anglų karštosiose Indijos kolonijose. Naudotas kaip gaivinantis ir tonizuojantis gėrimas bei kaip vaistas. Tonikas buvo geriamas kaip profilaktinė ir gydomoji priemonė nuo maliarijos, plaučių uždegimo, gripo, karščiavimo, skausmo, skrandžio veiklai pagerinti.
Tonikas dažnai maišomas su alkoholiniais gėrimais, ypač su džinu.
Vytautas Lesčius

Biografija

1950 m. baigęs Ukmergės I-ąją vidurinę mokyklą dvejus metus dirbo mokytoju rajono septynmetėse mokyklose. 1952–1958 m. studijavo Vilniaus universitete. Mokytojavo Širvintų rajone ir Ignalinoje, Čiobiškio mokyklos-internato direktorius. 1963–1964 m. Ignalinos rajono Švietimo skyriaus vedėjas.
1967 m. pradėjo dirbti asistentu Vilniaus universitete, 1970 m. Istorijos fakulteto prodekanas. 1971 m. istorijos mokslų kandidatas.  1973 m. docentas, 1976–1987 m. Lietuvos istorijos katedros vedėjas, 1976–1989 m. Istorijos fakulteto dekanas. Iki 2005 m. birželio mėn. dirbo Naujųjų amžių ir Naujosios istorijos katedrose.

Mokslinė veikla

Pagrindinė tyrimų kryptis – 1918–1940 m. Lietuvos kariuomenės istorija. Su kitais parengė metodinių priemonių studentams.