google/wiki40b huggingface dataset:
Dubičių pilis

Piliakalnis

Piliakalnis yra Ūlos kairiajame krante, buvusio Pelesos ežero pakraštyje. Gynybinį kompleksą sudaro dvi apie 6 m aukščio stačiais šlaitais kalvos, atskirtos 10–15 m pločio (viršuje) grioviu. Kalvas iš šiaurės rytų ir pietvakarių puslankiu juosia 2 m aukščio pylimas. Aikštelės stačiakampės - 25 x 20 m ir 45 x 30 m dydžio.
Pirmoji senovės gyvenvietė (A98P) yra kaimo vakarinėje dalyje, kalvelėje, vadinamoje Salaite, apie 50 m nuo Ūlos dešiniojo kranto, 0,4 km į vakarus nuo kelio Dubičiai-Rakai, 0,55 km į pietvakarius nuo šio ir kelio Dubičiai-Panočiai sankryžos.
Antroji senovės gyvenvietė yra buvusio Pelesos ežero šiaurės vakarų pakrantėje. Trečioji senovės gyvenvietė yra kaimo dirbtuvių teritorijoje, apie 100 m į pietus nuo Ūlos kairiojo kranto, aukštumoje.

Tyrimai

Apie 1890 m. piliakalnį kasinėjo Vandalinas Šukevičius. Rado apdegusių ąžuolinių rąstų, didelių plytų, degėsių, radiniai neišliko.  Pirmąją senovės gyvenvietę 1959 m. ir 1962 m. ištyrė Lietuvos istorijos institutas, vadovė A. Bernotaitė. 364 m² plote aptikti dviejų laikotarpių kultūriniai sluoksniai. Akmens amžiaus kultūriniame 0,10 m storio sluoksnyje rasta titnaginių dirbinių (trapecinių ir trikampių strėlių antgalių, peiliukų, gremžtukų, rėžtukų ir kt), neolito Nemuno kultūrai ir virvelinės keramikos kultūrai priskiriamų puodų fragmentų, akmeninių kirvelių. I-II tūkstantmečio kultūrinis sluoksnis apie 0,4–0,5 m storio, jo apatiniame horizonte rasta I-ojo tūkstantmečio pirmosios pusės židinių liekanų, lipdytos brūkšniuotos ir grublėtos keramikos, geležinių dirbinių, XIV a. - XVI a. horizonte rasta žiestos keramikos ir geležinių dirbinių.
Antroji senovės gyvenvietė tirta 1962 m. Istorijos institutas (vadovė Rimutė Rimantienė) ištyrė 330 m² plotą. Rasta akmens amžiaus titnaginių dirbinių, keramikos fragmentų, t. p. bronzos ir geležies amžių puodų šukių, akmeninių dirbinių. Trečiojoje senovės gyvenvietėje A. Bernotaitė ir R. Rimantienė ištyrė 120 m² plotą. Aptikti trys kultūriniai sluoksniai. Akmens amžiaus kultūriniame sluoksnyje rasta titnaginių dirbinių (lancetinių strėlių antgalių, gremžtukų, rėžtukų), ankstyvosios neolitinės Nemuno kultūros (IV tūkstantmetis iki m.e.) keramikos fragmentų. Vėlyvojo neolito kultūriniame sluoksnyje rasta virvelinės ir brūkšniuotos keramikos. Virš akmens amžiaus kultūrinių sluoksnių buvo ankstyvųjų viduramžių kultūrinis sluoksnis. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Alytaus kraštotyros muziejus. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr. 612. Paminklo teritorijos plotas 1,8 ha.

Aplinkiniai piliakalniai

Mikniūnų piliakalnis 40 km
Merkinės piliakalnis 38 kmKrūminių piliakalnis 30 km
Kaniavėlės piliakalnis 13 kmEišiškių piliakalnis 25 kmLiškiavos piliakalnis 44 kmGorodiščės piliakalnis 20 kmLydos pilis 39 km
Mokinio pažymėjimas

Mokinio pažymėjimas – mokinio tapatybę patvirtinantis asmens dokumentas.
Regina Kateivienė

Biografija

1978 m. Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos filiale baigė ikimokyklinio ugdymo pedagogiką ir psichologiją. Mažeikių lopšelio darželio „Linelis“ auklėtoja.
2006 m. Krikščionių konservatorių socialinės sąjungos narė.
Nuo 2007 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narė.
Darbuotojų profesinės sąjungos pirmininkė. Sutuoktinis Egidijus, vaikai Donatas, Modesta.
Biahomlis

Istorija

1395–1792 m. Biahomlis su aplinkiniais kaimais buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bažnytinė valda – Biahomlio-Volčios dvaras. Dvaro pajamos ėjo Vilniaus katedros kapitulai. Nuo 1792 m. – privati valda. XIX a. pabaigoje veikė mokykla, ligoninė, cerkvė. 1861–1924 m. – valsčiaus, 1924–1960 m. rajono centras. Nuo 1938 m. miesto tipo gyvenvietė.
1943–1944 m. jo apylinkės buvo baltarusių partizanų kraštas, iš jo aerordomo, kaip tarpinės bazės, partizanai ir diversantai vykdavo į Lietuvą. Miestelyje yra paminklas lietuvių lakūnui, kuris išvežė daug sužeistų partizanų.

Infrastruktūra

Išplėtota mašinų, statybinių medžiagų gamyba, medžio apdirbimas. Yra Tautos šlovės muziejus.
Port Irinas

Geografija

Paplūdimys įlankoje prie Port Irino yra smėlėtas, šonuose yra du kyšuliai, kurie dominuojančius vakarų vėjus nukreipia tiesiai į kaimą. Ant Brada Hedo (Bradda Head) kyšulio pastatytas memorialinis bokštas, vadinamas Milner’s Tower.
Promenadoje, esančioje aukščiau pajūrio linijos, stovi daug viešbučių, daugelis statyti Viktorijos laikais. Keičiantis turistų skoniams daug jų buvo perstatyti į gyvenamuosius namus.
Miestas garsus vaizdais, pvz., spalvingais saulėlydžiais virš Port Irino įlankos ir Brada Hedo kyšulio ar retkarčiais horizonte matomais Šiaurės Airijos Morno kalnais.

Istorija

Pavadinimas, spėjama, reiškia 'geležies uostas' arba 'lordo uostas'.
Port Irine yra išorinis bangolaužis, matomas tik atoslūgių metu. Šis bangolaužis statytas 1863 m., jį statant buvo naudojama pirmoji geležinkelio linija Meno saloje, vadinta Port Irino bangolaužio geležinkelis (Port Erin Breakwater Railway). 1884 m. smarki audra sugriovė bangolaužį, ir šis liko neatstatytas.

Šiandien plūduras žymi bangolaužio galą, o galas sausumoje ir dabar gerai matyti.
Į šiaurės rytus nuo Port Irino, ties A7 kelio galu yra įtvirtinimų likučiai. Tai buvusi motte and bailey castle tipo pilis, žinoma kaip Cronk Howe Mooar. Gali būti, kad tai buvo mediniai įtvirtinimai, apie 1100 m. pastatyti karaliaus Magnuso III Basojo.

Geležinkelis

Port Irino geležinkelio stotis, esanti kaimo centre, yra vakarinis Meno salos geležinkelio (Isle of Man Railway) galas. Stotis kartais apibūdinama kaip gražiausiais miesto pastatas. Ji pastatyta iš ryškiai raudonų plytų, neįprastai įkomponuota tarp platformų ir gretimo kelio. Dabartinė stotis užima gerokai mažesnę teritoriją, negu anksčiau. Tą ankstesniąją dalį užima Bus Vannin autobusų kompanijos pastatai bei The Haven alinė. Modernizuojant stotį buvo sutrumpintos platformos, pastatyta pašiūrė vagonams, kur jie telpa aštuoni. Anksčiau riedmenys buvo laikomi po atviru dangumi.

Autobusų transportas

Autobusai Port Irine bazuojasi Bridson Street esančiame depe. Maršrutai iš kaimo važiuoja į salos sostinę Daglasą (per Port St. Mary, Colby ir Kasltauną, Ballasalla). Darbo dienomis ir šeštadieniais autobusai važinėja kas 20 min., sekmadieniais ir darbo dienomis po 18.00 – rečiau. Penktadienio ir šeštadienio vėlyvais vakarais važinėja specialūs naktiniai reisai (men. Hullaid Oie 'Naktinė pelėda'), kurie yra brangesni. Reti reisai važiuoja ir į Pylą. Visi šie autobusai priklauso Meno Salos valstybinei kompanijai Bus Vannin. Ši kompanija 1976 m. pakeitė pervežimų paslaugas, anksčiau teiktas kompanijos Isle Of Man Road Services.
Šilutės miesto stadionas

Istorija

Stadionas atidarytas 1938 m. Renovuotas 1967 m. ir 2005 m. Po paskutinės renovacijos atitinka UEFA reikalavimus. Pirmos oficialios varžybos buvo sužaistos 2005 m. liepos 23 d.
Žmonių - žuvų sala (filmas)

Turinys

Karibų jūroje nuskęsta laivas, kuriuo buvo gabenami kaliniai. Penketas išlikusiųjų pasiekia paslaptingą salą, kuri, kaip paaiškėja, yra dalis nuskendusios mistinės Atlantidos. Išvengę keistų padarų, primenančių žuvis, užpuolimo, keli vyrai pasiekia salos gilumą, kur susiduria su čia gyvenančiu jos šeimininku Rachmanu ir gražiąja Amanda, kurios tėvas, žinomas biologas, saloje užsiima vivisekcija, siekdamas sukurti žmonių, galinčių gyventi vandenyje, rasę...
Tomas Staniulis (1975)

Tomas Staniulis (g. 1975 m. liepos 27 d. Prienuose) – teisininkas, prokuroras, buvęs LR generalinio prokuroro pavaduotojas.

Biografija

1993 m. baigė Prienų 1-ąją vidurinę mokyklą. 1998–1999 m. Prienų rajono apylinkės prokuratūros prokuroras-stažuotojas. 2000 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1999–2003 m. Prienų rajono apylinkės prokuratūros prokuroras. 2003–2006 m. Kauno apygardos prokuratūros Pirmojo (Labai sunkių nusikaltimų ikiteisminio tyrimo organizavimo) skyriaus prokuroras. 2006–2010 m. Kauno rajono apylinkės prokuratūros vyriausiasis prokuroras. Nuo 2010 m. rugpjūčio 3 d. iki 2011 m. vasario 24 d. Lietuvos Respublikos generalinio prokuroro (Dariaus Valio) pavaduotojas (savo dekretu paskyrė ir iš pareigų jam atsistatydinus atleido prezidentė Dalia Grybauskaitė).  LR Prezidento 2010 m. rugpjūčio 3 d. dekretu suteiktas valstybinio justicijos patarėjo laipsnis.
Vedęs, turi sūnų. Moka rusų, anglų kalbas.
Jūrinis protestas

Jūrinis protestas – oficiali įrodymų dėl laivo kapitono (škiperio) ir laivo įgulos kaltės nebuvimo, padarant žalą kroviniui ar laivui, patvirtinimo tvarka; notarinis veiksmas. Jūrinius protestus priima notaras, konsulinis pareigūnas, kiti oficialiai valstybės įgalioti asmenys. Šio teisinio instituto tikslas yra išsaugoti kiek įmanoma tikslesnę informaciją apie įvykio aplinkybes, priežastis, pasekmes ir tai, ko buvo imtasi siekiant sumažinti žalos atsiradimo galimybę arba mastą.
Robertas Rimas

Pasiekimai

R. Rimas yra daugkartinis Respublikos čempionas, tarptautinių turnyrų laimėtojas bei prizininkas. 1999 m. dalyvavo Europos vyrų dziudo čempionate Bratislavoje (Slovakija), kur iškovojo 5-ąją vietą (81 kg).
Baltimax

Baltimax yra terminas įvardinti laivui, kuris pakrautas gali įplaukti į Baltijos jūrą (arba iš jos išplaukti). Norint saugiai praplaukti giliausiu galimu keliu per Kategato sąsiaurį, grimzda negali siekti daugiau nei 14,5 m metro gylio, ten esančiu Storebæltsforbindelsen tiltu apribotas ir didžiausias aukštis virš vandens (65 m). Šiek tiek apribotas ir ilgis (240–260 m). Pagal kitą šaltinį uoste tokiam laivui reikalingas net 17 metrų gylis. Dauguma Baltijos jūros uostų tokių didelių laivų priimti negali.
Baltijos jūra gali plaukioti (bei čia yra naudojami) ir ilgesni laivai (300–400 m). Jie priskiriami B-max kategorijai.
Storm klasės patrulinis kateris

Storm klasės patrulinis kateris – greitaeigiai patruliniai kateriai, pastatyti Norvegijos karališkam jūrų laivynui. Buvo pastatyta 20 patrulinių Storm klasės katerių. Pagal konstruktorių užmanymą Storm kateriai buvo ginkluoti raketomis Penguin. Tai Norvegijoje gaminamos raketos su infraraudonąja taikymo sistema. Šios raketos turėjo pranašumą prieš tradicines, nes buvo nesusekamos, nes neskleisdavo radijo bangų, tačiau jų taiklumas buvo žemas. Veikimo nuotolis apie 20 km.
Storm klasės kateriai buvo suprojektuoti ir pastatyti 1965–1967 m. Dabar jų yra Norvegijos jūrų laivyne, trys laivai buvo parduoti Lietuvos kariniam jūrų laivynui („Dzūkas“, „Sėlis“, „Skalvis“), trys laivai Latvijos kariniam laivynui ir vienas Estijos kariniam laivynui. Parduotuose laivuose buvo išmontuota raketinė Penguin sistema. 2008 m. pabaigoje Storm klasės patrulinis kateris „Dzūkas“ buvo nurašytas. Jį pakeitė Flyvefisken klasės patrulinis laivas.
Nedidelio dydžio Storm klasės laivai yra lengvai pažeidžiami. Priešlėktuvinei gynybai tinka tik 40 mm pabūklas, o 76 mm pabūklas tam netinka. Prieš povandeninius laivus šios klasės laivai išvis bejėgiai. Jie buvo projektuojami tokiai taktikai - apšaudyti priešo laivus raketomis ir skubiai pasitraukti į fjordus.
Jurgio Mačiūno aikštė

Jurgio Mačiūno aikštė – „Fluxus“ įkūrėjo Jurgio Mačiūno vardu pavadinta aikštė, esanti Kaune, Naujamiestyje, trišalėje sankryžoje, jungiančioje Vytauto prospektą, Donelaičio ir Parodos gatves. Minėtoji sankryža plyti priešais Parodos g. pastatą Nr. 1, kuriame vaikystėje gyveno pats J. Mačiūnas (pakabinta atminimo lenta). Aikštė visuomenei pristatyta 2017 m. liepos 20 d., tačiau oficiali aikštės atidengimo ceremonija nevyko. Teigiama, kad tai būtų prieštaravę „Fluxus“ judėjimo filosofijai, kurios manifestu vadovaujantis aikštė ir įkurta.

Aikštės projektas

Idėjos autorius – dailininkas Naglis Rytis Baltušnikas (g. 1960 m.). Sankryžoje esanti trikampė aikštelė jam pasirodė kaip kokia mirtina vieta, toks trikampis, kuriame niekas nevažiuoja, niekas nevyksta. Supratęs, kad mintis tinkama būtent Mačiūnui, juolab kad lentelę su aikštės pavadinimu autorius buvo sukūręs jau seniai, apie 2000 m., todėl ji buvo pasiūlyta „Kauno akcentų“ idėjų konkursui.
Trišalė nevažiuojama aikštė Parodos kalno papėdėje dekoruota baltais dažais, ant asfalto dangos nupiešiant trikampę figūrą ir liežuvį rodantį „Fluxus" simbolį acteką jos centre. Ši vieta kūriniui pasirinkta, nes sankryža yra priešais J. Mačiūno vaikystės namus. Aikštė yra trikampės formos, apribota ištisinėmis kelio juostomis. Aikštės viduryje pastatytas stulpas su dvikalbėmis aikštės pavadinimo lentelėmis: „J. Mačiūno a.“ ir „G. Maciunas SQ.“. Artimiausia pėsčiųjų perėja įrengta apie 30 m į šiaurės vakarus nuo aikštės ribos, per Donelaičio gatvę priešais Žemės ūkio rūmus. Transporto sautai juda nubrėžtomis eismo juostomis aplink pažymėtą trikampį. Deklaruojama, jog tai pirmoji aikštė pasaulyje, į kurią negalima patekti. Be to, tai vienintelė aikštė, kurios, stovint ant šaligatvio, netgi nesimato (nupieštą „Fluxus" simbolį galima apžvelgti iš aukščiau).
Nepaisant „neįžengiamumo“, aikštė pritraukia netradicinių meninių renginių.
Vengrijos futbolo varžybos 1994–1995 m.

Supertaurė

Be kovos trofėjus įteiktas Ferencvaros Budapest klubui, kuris laimėjo ir pirmenybes, ir šalies taurę.
Rytas Šalna

Biografija

Rytas Šalna augo Grigiškėse. 1985 m. baigė Grigiškių vidurinę mokyklą. 1985–1987 m. tarnavo sovietų armijoje.
1993 m. su pagyrimu baigė Vilniaus pedagoginio universiteto geografijos specialybę.
Nuo 1992 m. dėstė geografiją Vilniaus 64-ojoje vid. m-kloje ir Vilniaus licėjuje.
1994 m. išrinktas Lietuvos geografijos mokytojų asociacijos prezidentu, kuriai vadovauja iki šiol.
1995 m. suteikta mokytojo eksperto kvalifikacinė kategorija.
1995–1996 m. kelis kartus stažavosi tarptautiniame Georgo Eckerto vadovėlių tyrimo institute Vokietijoje.
1998 m. suteiktas Lietuvos metų mokytojo vardas.
Nuo 1998 iki 2008 m. vadovavo leidyklos „Briedis“ Socialinių mokslų skyriui.
2002 m. mokyklinių vadovėlių vertinimo konkurse R. Šalnos geografijos vadovėliui „Pasaulio geografija 7 klasei“ suteikta II-oji premija.
Nuo 2008 m. leidyklos „Didakta“ vyr. redaktorius.
Nuo 2013 m. yra Lietuvos pedagogų asociacijų vadovų tarybos koordinatorius.

Šeima

Žmona Daina Šalnienė (Tuskenytė), sūnus Lukas (1992 m.), dukra Saulė (1994 m.).

Įvertinimas

1998 m. suteiktas Lietuvos Metų mokytojo vardas.
Njingči prefektūra

Geografija

Prefektūra pietuose ribojasi su Indija (siena ginčytina, Kinija laiko Arunačal Pradešą Njingči prefektūros dalimi), pietryčiuose su Mianmaru ir Junano provincija. Nuo likusių Tibeto AR prefektūrų Njinči skiriasi drėgnu klimatu, vešliais kalnų miškais. Paviršius labai kalnuotas – čia susiduria Himalajai ir Transhimalajai. Teka Jarlung Dzangpo upė, sudarydama giliausią pasaulyje Jarlungo Upės didįjį kanjoną. Kitos svarbios upės yra Njangas, Ba, Salvinas (Nu). Telkšo Pagsumo ežeras.
Vilius Antanas Kazanavičius

Biografija

1957 m. baigė Vilniaus geležinkelio transporto technikumą ir įgijo techniko statybininko specialybę. 1957–1964 m. Pabaltijo geležinkelio Šiaulių apygardos namų ir statinių remonto ruožo meistras, darbų vykdytojas, 1962–1964 m. viršininkas. 1964–1966 m. 2-osios gelžbetoninių konstrukcijų gamyklos skyriaus viršininkas. 1967–1969 m. Šiaulių remonto gamyklos „Mechanika“ direktorius.
1968 m. baigė Kauno politechnikos institutą ir įgijo inžinieriaus ekonomisto specialybę. 1969–1973 m. Šiaulių miesto Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas, 1973–1980 m. Vykdomojo komiteto pirmininkas. 1978 m. Maskvoje apgynė ekonomikos mokslų kandidato disertaciją tema „Miesto infrastruktūros organizavimo ir planavimo tobulinimas“. 
1976–1981 m. LKP revizijos komisijos narys. Nuo 1981 m. LKP CK narys. Nuo 1975 m. LSSR AT deputatas. 1981–1990 m. LSSR MT pirmininko pavaduotojas.  1990–1992 m. SSRS atstovas Mozambike, vėliau pensininkas.

Miesto vadovas

Per 11 jo vadovavimo Vykdomajam komitetui metų Šiauliai ryškiai pasikeitė. Atsirado daug naujų statinių, įkurta naujų mokymo ir kultūros įstaigų, pertvarkytos ir išplėtotos iki tol veikusios, įrengta parko estrada, pastatyta Povilo Višinskio biblioteka, Respublikinės ligoninės chirurgijos korpusas, Dailės galerija, Kauno politechnikos instituto Šiaulių fakultetas, Santuokų rūmai, Inžinierių ir Mokytojų namai, „Saulės“ ir „Laiko“ kino teatrai, Vaikų dailės mokykla.
Jo iniciatyva Šiauliai pirmieji Lietuvoje įsirengė pėsčiųjų bulvarą, kuris ir šiandien puošia miestą. Pakito ir miesto komunalinis ūkis – išplėtotos vandenvietės, pastatyti du nauji viadukai, nutiesta naujų gatvių, kapitaliai suremontuota nemaža dalis senųjų, įkurti Lieporių ir Dainų parkai. Miesto vadovas pagyvino miesto intelektualinį ir kultūrinį gyvenimą, aktyviai rėmė miesto Dailininkų, Architektų ir kitų kūrybinių sąjungų, Dramos teatro, Inžinierių namų veiklą.
Rokalo sala

Rokalo sala (angl. Rockall) – nedidelė uolėta negyvenama sala Atlanto vandenyne, priklauso JK formaliai nuo 1955 m. Uolos plotis – 25 m, aukštis – 22 m. Sala vulkaninės kilmės, ardoma smarkių vandenyno bangų. Mėgstama jūros paukščių būriavimosi vieta.
Aplink salą, vandenyno dugne yra naftos telkinių. Dėl to JK vienareikšmiškai salą įtraukė į savo sudėtį, kad galėtų savo išskirtine ekonomine zona apimti naftos telkinius. Į Rokalo salą taip pat pretenduoja Danija, Islandija ir Airija. 1997 m. birželio 10 d. Greenpeace organizacija, protestuodama prieš naftos gavybą, užėmė salą ir įkūrė netikrą Veivlando (Waveland) valstybę. Britai ignoravo tokius veiksmus ir 1999 m. pasibaigus finansavimui akcija baigėsi.
Dravidų kalbos

Klasifikacija

Kalbų, turinčių oficialų statusą Indijoje, pavadinimai paryškinti
Janos-Indigirkos žemuma

Janos-Indigirkos žemuma (rus. Яно-Индигирская низменность, jak. Дьааҥы - Индигир намтала) yra Rusijoje, šiaurės rytų Sibire, Jakutijoje. Driekiasi 600 km ruože palei Laptevų ir Rytų Sibiro jūras, nuo Janos deltos vakaruose iki Indigirkos deltos rytuose. Pietuose apriboja Čerskio kalnagūbris ir Polousno kalvagūbris. Klimatas subarktinis, vidutinė sausio temperatūra pakrantėje siekia -32 °C, liepą sušyla nuo 0 iki 12 °C šilumos. Vyrauja amžinasis įšalas. Gausybė pelkių ir termokarstinių ežerėlių. Atskiros kalvos (vad. sopkos) ir kalvagūbriai iškyla iki 300 m aukščio. Šiaurinėje dalyje būdinga arktinė samanų ir krūmynų tundra, pietuose – maumedžių retmiškiai.
Pagrindinės gyvenvietės – Čokurdachas, Ust Janskas.
Sausio 3

Vardadieniai

Genovaitė – Gaudrimas – Gordijus – Kongailas – Kongailė – Kangeda – Kangedas – Vida (Vyda) – Vidas (Vydas) – Vidgailas – Vidgailė – Vidginas – Vidginė – Viltautas
Afganistano himnas

Istorija

Dėl nuolatinės santvarkos kaitos, šalies himnas taip pat dažnai keitėsi. Pirmasis himnas sukurtas 1926 m. Afganistano karalystės laikais. Jis žodžių neturėjo, buvo naudojamas karališkųjų svečių priėmimui. 1943 m. šis himnas pakeistas 1930 m. Mohammed Farukh parašytu kūriniu „Loya Salami“. 1973 m. nuvertus monarchiją ir paskelbus Afganistano Respubliką paskelbtas naujas himnas, kuris taip pat vadinosi Mili Surūd (autoriai Abdul Rauf Benawa ir Abdul Ghafoor Breshna). 1978 m. valdžią perėmė TSRS remiama Afganistano Demokratinė Respublika ir paskelbė socialistinės revoliucijos dvasią atspindintį himną (autoriai Suleiman Laeq ir Jalil Zaland). 1992 m. Afganistaną užvaldžius islamistams (Afganistano Islamo Valstybė), himnu paskelbta 1919 m. Ustad Qasim sukurta mudžachedinų karo daina, aukštinanti islamo šlovę (su priedainiu Alach Akbar). 1999–2002 m. šaliai atsidūrus Talibano valdžioje (Islamiškasis Afganistano Emyratas) šalis neturėjo jokio himno, nes pagal fundamentalistinį islamą muzika yra haram (uždrausta). NATO įsiveržus į šalį, grąžintas iki tol buvęs himnas, o 2006 m. sukurtas naujas himnas. Jo tekstą sukūrė Abdul Bari Jahani, o muziką parašė iš Afganistano kilęs Vokietijos kompozitorius Babrak Wassa.
Tendžiogalos valsčius

Tendžiogalos valsčius buvo prie Raseinių. Centras – Tendžiogala.

Gyventojai

1528 m. valsčiuje gyveno 72 bajorų šeimos, 1567 m. – 111, tais metais iš viso Tendžiogalos srityje buvo 6 700 gyventojų.
Leonas Mykolas Sapiega

Biografija

Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Ružano linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Karaliaus dvariškio Mykolo Ivanovičiaus Sapiegos (m. po 1554) ir Marijos Bystreiskytės sūnus. Brolis – Lietuvos didysis prievaizas Mikalojus Mykolas Sapiega (m. 1611).
1581 metais Leonas Sapiega rinko mokesčius Vitebsko vaivadijoje. 1584 metais gavo Vitebsko vaiskio pareigybę, o 1590 metais buvo paskirtas Gardino pakamariu. 1593 metais Leonas Sapiega gavo Gardino teisėjo pareigybę. 1598 metais buvo išrinktas Lietuvos Tribunolo deputatu.
Perėjo iš stačiatikybės į kalvinizmą.

Šeima

Nuo santuokos su Elena Haraburdaite vaikų neturėjo.
Jurgis Potockis

Biografija

Felikso Kazimiero Potockio jaunesnysis sūnus, Eustachijaus Potockio ir Marianos Potockos tėvas. Buvo Augusto Stipriojo elektorius 1697 metais nuo Belzo vaivadijos. Po pirmos žmonos paveldėjo Dubienkos seniūniją.
20th Century Fox

Istorija

Kino kompanija įkurta 1935 m. gegužės 31 d. susijungus kompanijoms „Fox Films“ (įkurta 1915 m.) ir „20th Century Pictures, Inc.“ (įkurta 1933 m.).
Inžinerinis tankas

Inžinerinis tankas (angl. engineer tank; rus. инженерный танк), pionierių tankas (rus. сапёрный танк) – paprastai tai universali kovinė vikšrinė inžinerinė mašina, sukonstruota tanko bazėje. Skirta gynybiniams įtvirtinimams įrengti arba priešininko įtvirtinimams ardyti priešui apšaudant.
Inžineriniai tankai paprastai būna serijiniai tankai, modernizuoti inžinerinėms užduotims. Tam juose įrengiama inžinerinė įranga: buldozerių peiliai su hidrauline pavara, kranų strėlės, traukimo gervės, voliniai ar kitokie minų tralai minų laukams įveikti, sprogdinimo darbų įranga. Paprastai naudojamas priešakiniame mūšio ruože atliekant įvairius inžinerinės paramos darbus. Pritaikytas veiksmams radioaktyvios ir cheminės taršos zonose.