AB Klaipėdos kartonas

Istorija

Vokiečių įkurtas fabrikas iki 1923 m. jiems oficialiai ir priklausė. Vėliau, Klaipėdos kraštą prijungus prie Lietuvos, tarpukariu formaliai jis buvo lietuvių, o faktiškai – vokiečių nuosavybė.
AB „Klaipėdos celiuliozės fabrikas“ (Zellulosefabrik Memel AG) buvo įkurtas 1898 m. lapkričio 15 d. Hanoverio akcininkų iniciatyva. Pirmąkart celiuliozė šiame fabrike buvo išvirta 1900 m. Nuo 1905 m. fabriką ėmė valdyti Ašafenburgo (Bavarija) celiuliozės ir popieriaus gamybos koncernas. 1919 m. įmonė tapo savarankiška celiuliozės ir popieriaus gamybos akcine bendrove (Aktiengesellschaft fur Zellstoff-und Papierfabrikation Memel in Memel). 1940 m. fabrikas vėl oficialiai perėjo Ašafenburgo koncerno žinion.
Nors fabrikas kelis kartus degė, bet vėl buvo atstatomas ir plečiamas. XX a. pirmojoje pusėje čia buvo gaminama ne tik celiuliozė, bet ir popierius, techninis spiritas. Fabriko teritorija užėmė 29 ha plotą tarp Malūnų (dab. Nemuno) gatvės ir Kuršių marių. Čia stovėjo apie dvidešimt pastatų. Be to, fabrikui prie marių priklausė 5 ha miško medžiagos uostas. Įmonė bėgiais buvo sujungta su miesto pramoniniu geležinkeliu, o su Smeltės priemiesčiu ją jungė tramvajus. Fabrikas buvo įsikūręs patogioje vietoje – turtingo mediena Nemuno baseino žiotyse. Pigiu vandens keliu žaliava pasiekdavo fabriką ir nuosavoje jo krantinėje į jūrų garlaivius buvo pakraunama produkcija. 1908 m. fabrikas nupirko gretimą teritoriją ir čia įkūrė darbininkų koloniją.
Gamybiniai – garo katilų, medienos paruošimo, mašinų, celiuliozės virimo, spirito – korpusai dviejų trijų aukštų iš raudonų plytų. Nuo gatvės ir nuo marių pusės matomi fasadai įrengti gražesni, sudėtingesnės architektūros. 1920 m. virš celiuliozės fabriko iškilo šimto metrų aukščio kaminas – aukščiausias mieste. Gamybinį kiemą nuo gatvės pusės užstojo gyvenamieji bei administraciniai pastatai.
Fabrikas buvo garsus ne tik Europoje, bet ir Amerikos žemynuose. Celiuliozė didelėmis partijomis buvo gabenama ir į Angliją, Ispaniją, Prancūziją, Argentiną. 1938 m. rudenį ir 1939 m. vasarą fabriką nusiaubė du dideli gaisrai.
Antrojo pasaulinio karo metais į vermachtą buvo pašaukta 600 fabriko darbininkų ir tarnautojų. Tačiau įmonė dirbo toliau. Trūkstant darbo jėgos, fabriko teritorijoje atsirado svetimšalių darbininkų stovykla, talpinusi 250 žmonių.
Lietuvą prijungus prie SSRS, fabrikas nacionalizuotas. Po karo iki 1953 m. buvo atstatomas nuniokotas celiuliozės kombinatas. 1966 m. pradedama kombinato rekonstrukcija – rekonstruojama 2-ji kartono gaminimo mašina. 1973 m. įsigyta angliška „Beloit-Wamsle“ kartono gamybos mašina su visais masės paruošimo ir kreidavimo įrenginiais (su 4,2 m pločio juostos keturiais formavimo agregatais „Inverform“).
Keletą kartų modernizuotas Klaipėdos celiuliozės ir popieriaus kombinatas, sovietmečiu turėjęs iki 2 tūkst. dirbančiųjų, specializavosi įvairių rūšių dėžutinio kartono gamyboje (metinė produkcija 125 tūkst. t). Iš celiuliozės nuovirų čia dar buvo gaminamas etilo spiritas, pašarinės mielės.
Buvęs kombinatas 1994 m. privatizuotas ir pradėjo veikti AB "Klaipėdos kartonas" pavadinimu. Jis neteko daug turto ir pajėgumų. Taikantis prie naujų sąlygų, teko visai atsisakyti pluoštinių medžiagų (celiuliozės ir medienos masės) gamybos, likviduoti nerentabilius padalinius, mažinti dirbančiųjų skaičių. AB „Grigeo Klaipėda“ pagrindiniai akcininkai buvo UAB „Ega“ bei Lietuvos pramonės ir finansų korporacija. 2005 m. kontrolinį įmonės paketą įsigjo investicinė bendrovė „Avestis“. 2006 m. bendrovė įsigijo gofro pakuotės gamybos kompaniją Ukrainoje OAO „Mena Pak“. 2010 m. kovo 1 d. kontrolinį AB „Klaipėdos Kartonas“ paketą įsigijo AB „Grigeo Grigiškės“.  Kartu prijungta ir ukrainiečių gofruotojo kartono gamybos įmonė „Mena Pak“.