google/wiki40b huggingface dataset:
Gytariai

Istorija

Rajono pavadinimas kilęs nuo Gytarių kaimo, žinomo nuo XVII a. Tačiau archeologija rodo gyvenvietę šiose vietose buvus jau VI-IX a. Šiaulių Aušros muziejaus darbuotoja Birutė Salatkienė greta gyvenvietės atkasė kelias geležies lydimo krosnis, kuriose buvo lydoma balų rūda.
Gytariuose savo ūkį turėjo Šiaulių kalėjimas. Jame buvo stalių, kalvių, šaltkalvių dirbtuvės, siuvykla, batų siuvykla, knygrišykla. 1929 m. jose dirbo 60 kalinių, kurių vieno išlaikymas kainavo 1,75 Lt per dieną. Antrojo pasaulinio karo metais beveik visas kaimas buvo sudegintas. Kalėjimo dirbtuvėse kurį laiką veikė kolūkio mechaninės dirbtuvės.
Po karo kaimo laukuose buvo įkurtas Šiaulių civilinis aerodromas, 1966 m. pradėta statyti karinės elektronikos gamykla „Nuklonas“. Į ją nutiesta gatvė, atribojusi Gytarius nuo Dainų, o kaimas įjungtas į miesto administracines ribas.

Mikrorajonas

1980 m. pradėtas projektuoti Gytarių gyvenamasis rajonas, jame 1982 m. iškilo pirmasis daugiabutis stambiaplokštis gyvenamasis namas. Mikrorajono statyba pagal projektą nebuvo baigta.
2001 m. nedidelė kaimo dalis buvo Šiaulių rajono savivaldybėje, tačiau beveik visi Gytariai jau buvo prijungti prie miesto.
Veikia Šiaulių Sandoros progimnazija, Gytarių progimnazija, daržėlis „Eglutė“.
Gytarių gatvės: Gegužių, Kosto Korsako, Gytarių, Kviečių, Javų.
Julija Dvarionaitė

Biografija

Brolis Balys Dvarionas. 1913–1917 m. studijavo Sankt Peterburgo konservatorijoje (A. Gedikės fortepijono klasėje).
1921–1931 m. Valstybės teatro solistė, 1931–1933 m. šio teatro režisieriaus padėjėja. 1930–1932 m. Vaikų teatro draugijos Kaune režisierė, aktorė. Mokytojavo Kauno jėzuitų gimnazijoje, vaidino Jaunimo teatre . 1935 m. Lietuvos Rericho draugijos pirmoji pirmininkė, ilgą laiką susirašinėjo su Jelena Rerich.
Kuo įsimintinas pirmasis radijo literatūrinis vakaras, įvykęs 1926 m. gruodžio 9 d. radijo studijoje? Žurnalistas Juozas Petrėnas (Petras Tarulis) provokavo pašnekesį „Moderniojo meno istoriniai bruožai. Lietuvos moderniojo meno charakteristika“, o rašytojas Kazys Binkis deklamavo pakilų eilėraštį „Radijo pasveikinimas“. Paskui J. Petrėnas, prisistatęs rašytoju Petru Taruliu, skaitė ištrauką iš savo apysakos „Trejos devynerios“, rašytojas Juozas Švaistas porino „Prologus į romanus“, poetas Antanas Rimydis paskelbė „Manifestą“, o poetas Teofilis Tilvytis deklamavo savo šviežutėles parodijas. Antroje maištaujančių rašytojų vakaro dalyje naujausią poeziją deklamavo Valstybės teatro aktoriai Ona Rymaitė, Viktoras Dineika ir Borisas Dauguvietis. Koncertavo operos solistė Julija Dvarionaitė ir pianistas Balys Dvarionas.
Pasvalio spaustuvė

Pasvalio spaustuvė – spaustuvė, veikusi 1949–1983 m. Pasvalyje.

Istorija

Įsteigta 1948 m. kartu su Pasvalio apskrities laikraščio „Stalino vėliava“ redakcija. 1949 m. sausio 8 d. išėjo pirmasis laikraščio numeris. 1951–1953 m. Pasvalio spaustuvėje spausdinti ir MTS laikraščiai: Pumpėnų – „Tarybinis traktorininkas“, Pasvalio – „Laukų stachanovietis“. 1951 m. spaustuvė ir redakcija gavo naujas patalpas.
1960 m. Pasvalio spaustuvė tapo Biržų spaustuvės dalimi. 1961 m. gautas linotipas, kiek vėliau – 2 plokščios spausdinimo mašinos. 1961 m. vietoje „Stalino vėliavos“ ėmė eiti rajono laikraščio „Pasvaliečių darbas“, nuo 1962 m. leidžiamas pavadinimu „Darbas“. Nuo 1963 m. Pasvalio „Darbas“ spausdintas Biržuose. 1976 m. Pasvalio spaustuvė kartu su Biržų poligrafijos įmone prijungta prie Panevėžio spaustuvės.
Nuo 1982 m. „Darbas“ buvo spausdinamas ofsetu Panevėžyje, o renkamas Pasvalyje. 1983 m. „Darbą“ imta rinkti ir spausdinti Panevėžio spaustuvėje „Varsa“. 1983 m. Panevėžio spaustuvės Pasvalio skyrius uždarytas.
XIII amžiaus 10-as dešimtmetis

XIII amžiaus dešimtasis dešimtmetis prasidėjo 1291 m. ir baigėsi 1300 m.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XII amžius – XIII amžius – XIV amžius
Dešimtmečiai:
5-as6-as7-as8-as9-as
- 10-as -
1-as2-as3-as4-as5-as
Metai:  1291 1292 1293 1294 1295 1296 1297 1298 1299 1300
Hampden Park

Istorija

Nuo 1873 m. vietovėje, vadinamoje Hampden Park, žaidė Queen's Park futbolo klubas. Stadione pirmosios varžybos buvo sužaistos 1903 m. spalio 31 d. (Queen's Park FC 1–0 įveikė Celtic FC). Prieš pastatant Maracana stadioną Rio de Žaneire, Hampden Park buvo didžiausias pasaulyje (iki 1950 m.).

Futbolas

Škotijos futbolo taurės finalas žaidžiamas Hampden Park stadione. Tai kasmetinės futbolo varžybos, žaidžiamos gegužės mėnesį, organizuojamos nuo 1873–1874 m. sezono. Queen's Park FC pirmąkart laimėjo varžybas finale 2–0 nugalėję Clydesdale FC.
Ukrainos futbolo varžybos 2013–2014 m.

Istorija

Dvidešimttrečiasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 2013 m. liepos 12 iki 2014 m. gegužės 18 d. 
Nugalėtojais tapo Donecko „Šachtar“. Tai buvo devintasis čempionų titulas.
FK Dnìpro iškovojo antrąją vietą.
Charkivo „Metalist“ - liko trečioje vietoje.
Kijevo „Dinamo“ tenkinosi vos ketvirta vieta.
David Filo

David Filo (g. 1966 m. balandžio 20 d.) – JAV verslininkas, kartu su Jerry Yang 1994 m. įkūręs bendrovę Yahoo!.
Skudutiškio Švč. Trejybės bažnyčia

Istorija

1724 m. pastatyta koplyčia vietoj buvusios senesnės. 1782 m. vizitacijų aktuose nurodyta supuvusi bažnyčia. Metrikų knygos rašytos nuo 1756 m. Kunigas Juozapas Poviliauskas su parapijiečiais 1859 m. ją perstatė ir padidino. 1882–1914 m. Skudutiškyje kunigo nebuvo (bažnyčia buvo Molėtų parapijos filija). 1915 m. paskirtas kunigas Julijonas Svirskis pastatė kleboniją, įsteigė lietuvių mokyklą, 1922 m. įkurta parapija.
1927 m. klebonas Stanislovas Čelkus su parapijiečiais 1939 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. Jis 1946 m. suimtas ir nuteistas 10 m. kalėti. Į Lietuvą grįžo 1956 m.

Architektūra

Bažnyčia lotyniško kryžiaus plano, su aukštu bokštu, turi sudėtingos kompozicijos fasadą. Joje yra Švč. Marijos Sopulingosios paveikslas, tikinčiųjų laikomas stebuklingu. Šventoriaus tvora akmenų mūro, prie jos šliejasi medinė varpinė ir kryžius.
Magnetinis laukas

Magnetinis laukas – materijos forma, kuria perduodama magnetinė sąveika; viena iš elektromagnetinio lauko komponenčių. Magnetinį lauką kuria judantys elektros krūviai (ir elektros srovė) arba magnetiniai dipoliai (ir nuolatiniai magnetai). Magnetinis laukas yra sūkurinis.
Nejudantys kūnai, turintys magnetinį momentą bei nuolatinė elektros srovė kuria stacionarųjį magnetinį lauką, kintamoji elektros srovė bei kintamas elektrinis laukas kuria kintamąjį magnetinį lauką. Priešingai nei elektrinio lauko jėga, magnetinio lauko jėga elektrinį krūvį veikia statmenai lauko linijoms. Pagrindinė magnetinio lauko charakteristika yra magnetinė indukcija B (magnetinio lauko srauto tankis). Magnetinės indukcijos vienetas SI sistemoje yra tesla (T). Magnetizmo reiškinys dar nėra visiškai ištirtas. Nepaisant to, jis yra daug kur taikomas, įvairiuose elektriniuose įrenginiuose, elektros varikliuose.
Vidumiestinė federalinės reikšmės miesto teritorija

Vidumiestinė federalinės reikšmės miesto teritorija (rus. внутригородская территория города федерального значения) – dalis federalinės reikšmės miesto teritorijos, kurioje vietiniai gyventojai valdymą realizuoja tiesiogiai ir/ar per renkamus ar kitokius vietinio valdymo organus. Šis municipalinių darinių tipas egzistuoja federalinės reikšmės miestuose Maskvoje ir Sankt Peterburge.
Vidumiestinis municipalinis darinys yra savarankiškas, jo ribose vietinė savivalda gyventojų vykdoma tiesiogiai ir/ar per renkamus ar kitokius vietinio valdymo organus. Savivalda municipalinio darinio teritorijoje vykdoma pagal Rusijos Federacijos konstituciją ir federalinius įstatymus, federacinės reikšmės miesto statutą bei vidumiestinio municipalinio darinio statutą.
Rusijos Federacijos įstatymuose naudojami terminai vidumiestinė federalinės reikšmės miesto teritorija ir vidumiestinis municipalinis darinys federalinės reikšmės mieste yra sinonimai.
Maskvoje yra 125 vidumiestinės federalinės reikšmės miesto teritorijos, o Sankt Peterburge – 111. Nuo 2006 m. visi vidumiestiniai municipaliniai dariniai kituose miestuose panaikinti.
Markė (Italija)

Istorija

IV a. pr. m. e. didžiąją Markės srities dalį kolonizavo tremtiniai iš Graikijos. Ankstyvaisiais viduramžiais sritis žymėjo Šventosios Romos imperijos pakraštį. Taip kilo dabartinis srities pavadinimas (march reiškė pasienį). Sritis labai suklestėjo XV a. valdant Federico da Montefeltro, kurio rūmai Urbine tapo vienu svarbiausių Europoje kultūros centru.
The Baltic Course

Baltijskij kurs (angl. The Baltic Course, rus. Балтийский курс) – rusiškas verslo žurnalas Baltijos šalyse, išeinantis kas ketvirtį, nuo 2000 m. gegužės mėn. leidžiamas taip pat ir anglų kalba.
Tai teminis reprezentacinis leidinys, leidžiamas nuo 1996 m. birželio mėn. Skirti Rytų valstybių verslininkams bei rinkai apie Baltijos šalių verslą, ekonomiką įmones.
Pagrindinės temos – transportas ir logistika, nekilnojamas turtas, ES integracija ir jos procesai, ES ekonominiai santykiai su Rusija ir NVS.
Leidėjas – Cordex Media, SIA.
Lietuvos inžinierių sąjunga

Lietuvos inžinierių sąjunga – Lietuvos profesinė visuomeninė organizacija inžinerinei veiklai Lietuvoje plėtoti ir koordinuoti, veikianti Vilniuje, Gedimino pr. 3-19.

Istorija

Lietuvos inžinierių sąjunga įkurta 1918 m. Kaune. Iki 1925 m. ir 1936–1940 m. veikė kaip Lietuvos inžinierių draugija, 1925–1931 m. Lietuvos inžinierių ir architektų sąjunga, 1931–1936 m. Lietuvos inžinierių sąjunga. 1936 m. turėjo apie 300 narių, 6 sekcijas (architektų, chemikų technologų, elektrotechnikų, geodezininkų, mechanikų ir statybininkų), skyrius Šiauliuose ir Klaipėdoje, nuo 1939 m. ir Vilniuje.
Nagrinėjo statybos, eismo, elektrifikavimo, durpynų naudojimo ir kitas technikos ir ekonomines problemas, svarstė standartų normas, darbo saugos problemas, teikė rekomendacijas atitinkamoms įstaigoms, rūpinosi inžinierių ir technikų rengimu. 1929–1940 m. leido žurnalą „Technika ir ūkis“.
1989 m. įvyko atkuriamasis suvažiavimas, kuriame dalyvavo ir Pasaulio lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos, įkurtos 1951 m. Niujorke, prezidentas Albertas Jonas Kerelis.

Veikla

Svarbiausias tikslas – nacionalinių ūkio programų ir tam tikrų jo šakų plėtros strategijos kūrimas. Skatina sparčiau plėtoti žinių ekonomiką, kurti pilietinę ir informacinę visuomenę. Rengia forumus ir konferencijas. Su Lietuvos mokslų akademija leidžia žurnalą „Mokslas ir technika“ (eina nuo 1959 m.). Bendradarbiauja svarstant aktualius Lietuvai projektus su Lenkijos mokslinių-techninių draugijų federacija dėl elektros tilto, geležinkelio tiesimo, atsinaujinančios energetikos problemų, su Vokietijos inžinierių rūmais. Nuo 1998 m. Europos šalių Inžinierių sąjungos narė.
2008 m. turėjo apie 1000 narių – mechanikų, elektrotechnikų, energetikų, statybininkų, aviatorių. Sąjungai priklauso 10 inžinierių asociacijų, susikūrusių pagal inžinerinės veiklos profilį – elektros energetikos, šilumos energetikos, žemės ūkio technikos, aviacinės technikos. daug prisidėjo rengiant Lietuvos, kaip nepriklausomos valstybės, strategiją.
Argentinos lietuvių balsas

Argentinos lietuvių balsas – Argentinos lietuvių mėnesinis laikraštis, ėjęs 1927–2001 m. Buenos Airėse, Argentinoje. Adresas: Jose L. Suarez 5684, Buenos Aires 1439, Argentina.

Istorija

Iki 1930 m. „Balsas“, iki 1995 m. savaitraštis. Iki 1928 m. leido Pietų Amerikos draugija „Lietuva“, nuo 1929 m. – Pranas Ožinskas ir Argentinos lietuvių centras, nuo 1993 m. E. Zastanavičiūtė-Ožinskienė. Rašė Argentinos lietuvių gyvenimo temomis, skelbė informaciją apie lietuvių išeivijos ir Lietuvos įvykius.
Amortizacija

Amortizacija (pranc. amortir, dėvėtis) – fizinio turto susidėvėjimas.
Ekonomikoje – pagrindinio kapitalo vertės dalis, kurios netenkama per tam tikrą laikotarpį, kai yra naudojamas fizinė, materialinė nuosavybė.
Terminas "amortizacija" taikomas ne tik materialiojo turto vertės praradimui ir perkėlimui apibūdinti, bet ir finansinėje apskaitoje – sąnaudų daliai, apskaičiuojamai pagal planuojamą turto naudojimo laiką, apibūdinti.
Kuktiškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 83x65 m dydžio, 2 m žemesniu šiaurės rytiniu šonu. Joje rastas puodas ir akmeninis kirvelis. Šlaitai statūs, iki 15-18 m aukščio, šiaurinis šlaitas nuolaidesnis.
Piliakalnis apardytas arimų, aikštelė dirvonuoja, šlaitai ir aikštelės kraštai apaugę lapuočiais.

Aplinkiniai piliakalniai

Gimžiškių piliakalnis 5 kmJaurelio piliakalnis 13 kmKačiūnų piliakalnis 5 kmGaižiūnų piliakalnis 4 kmPapirčių piliakalnis 9 kmPelenių piliakalnis 3,5 kmAntaraisčių piliakalnis 5 kmDryžių piliakalnis 9 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Karališkių gyvenvietė ir kapinynas

Gyvenvietė

Senovės gyvenvietė yra 1,75 km į šiaurės vakarus nuo kelio Sabališkiai-Karališkiai kryžkelės su keliu į Laplierius, 0,55 km į pietus nuo Kabarkštos ir Širvintos santakos, 0,15 km į r. nuo Širvintos dešiniojo kranto. Gyvenvietėje išliko iki 0, 8 m storio kultūrinis sluoksnis, rasta lipdytos brūkšniuotu (brūkšniuota vidinė puodo pusė), lygiu ir grublėtu paviršiumi keramikos, degėsių, apdegęs geležinis siauraašmenis pentinis kirvis. 1983 m. gyvenvietės žvalgomuosius tyrimus atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Manoma, joje gyventa I tūkstantmetyje.

Kapinynas

Kapinynas yra į vakarus nuo gyvenvietės. Jis buvo įrengtas apie 1,5 ha ploto ir 1,5 m aukščio pailgoje aukštumoje, kurios vidurinėje dalyje yra kaimo kapinaitės. Kapinyno pietryčių ir šiaurės vakarų dalys apardytos kasant rūsius. 1938 m., kasant žvyrą, rasta žmonių kaulų, monetų, įvairių žalvarinių dirbinių (neišliko). Tais pačiais metais Vytauto Didžiojo kultūros muziejus (tyrimų vadovas Pranas Baleniūnas) ištyrė 5 kapus, iš jų 2 apardyti. Rado Žygimanto Augusto denarų, pusgrašį, kitų monetų liekanų, mažų žalvarinių smeigtukų. Kapai datuojami XVI a. pab.- XVIII a. pradžia.
Varėnos sporto mokykla

Istorija

1968 m. buvo įsteigta Varėnos vaikų ir jaunių sporto mokykla su filialais Valkininkuose, Merkinėje ir Druskininkuose.
1994 m. mokykla iš Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos perduota Varėnos rajono savivaldybės administracijai.
2016 m. mokykla prijungta prie Varėnos sporto centro.
Mokykloje praktikuotos sporto šakos – rankinis, futbolas, slidinėjimas, orientavimosi sportas, lengvoji atletika, stalo tenisas.
Šivalikas

Šivalikas (hindi शिवालिक  = Śivālik), Šivaliko kalvos arba Himalajų priekalnės – aukštumų, nedidelių kalnų sritis Pietų Azijoje, žemiausia, toliausiai į pietus nutolusi Himalajų dalis.
Būdingas aukštis 700–1200 m virš jūros lygio, ilgis ~1700 km, plotis 8-50 km. Šivalikui taip pat priskiriami geologiniai dariniai Himalajų priekalnėse Asame. Šivaliko kalnagūbris skiria Mažuosius Himalajus ir Indo-Gango lygumą.
Šivalikas tęsiasi nuo Tistos upės slėnio, per Nepalą, Utarakhando, Himačal Pradešo valstijas iki šiaurės Pakistano. Šiaurės vakarinis Šivalikas įeina į ginčytiną Kašmyro teritoriją.
Kalnagūbris išraižytas siaurų ir gilių upių slėnių. Šlaitai apaugę tropiniais miškais, o iškirstuose plotuose išplitusi erozija. Rytinėje pusėje kritulių kiekis gerokai viršija vakarinėje. Papėdėje auga pelkėtos džiunglės – terajai. Nepale tarp Šivaliko ir Mažųjų Himalajų plyti vidiniai terajai – karšti ir drėgni slėniai, dažnai supelkėję, su gausia bioįvairove. Šivalike yra seniausias Indijoje Džimo Korbeto nacionalinis parkas.
Periskopinis šautuvas

Periskopinis šautuvas (angl. periscope rifle) – šautuvas su taikymuisi skirtu pritaisytu periskopu, kuriuo gali šaudyti šaulys, visiškai pasislėpęs apkase.
Periskopiniai šautuvai buvo sugalvoti Pirmojo pasaulinio karo metais vykstant apkasų karui. Nėra žinoma, kurios šalies kariuomenė pirmoji ėmė juos naudoti. 1914 m. pabaigoje jie jau buvo naudojami. Panašius įtaisus buvo sukonstravę šaudyti kulkosvaidžiais.
Vienas iš persikopinių šautuvų išradėjų buvo seržantas Viljamas Byčas (William Beech) iš Australijos imperinių pajėgų 2-ojo bataliono. Šautuvą jis išrado 1915 m. gegužės mėnesį Galipolio kampanijos metu. Įtaisas leido šauliui taikytis ir šaudyti iš apkaso, liekant pasislėpusiam nuo priešo ugnies. V. Byčas, kuris iki kariuomenės buvo statybininkas brigadininkas, perdirbo standartinį šautuvą Lee-Enfield (kalibras .303 British). Jis prie šautuvo pritaisė medinį rėmą su veidrodiniu periskopu. kad žvelgiant į veidrodį periskopo apačioje būtų galima taikytis išilgai vamzdžio. Šaunama buvo patraukus virvutę, pririštą prie nuleistuko.
Byčo įtaisą netrukus ėmė kopijuoti kitų Australijos ir Naujosios Zelandijos armijos korpuso (ANZAC) dalinių kareiviai. Juos plačiai naudojo įnirtingame Galipolio apkasų kare, kur kai kuriose vietose tarp priešininkų apkasų buvo tik 50 m. Periskopiniai šautuvai buvo žymiai mažiau taiklūs už įprastai naudojamus šautuvus Lee-Enfield. Bandymai, atlikti filmuojant dokumentinį serialą „The Boffin, The Builder, The Bombardier“ parodė, kad periskopinių šautuvų efektyvusis nuotolis buvo iki 90 m.
Periskopinius šautuvus vėliau gamino Galipolyje primityviose dirbtuvėse Anzako įlankėlės (Anzac Cove) paplūdimyje.
Piotras Jakiras

Biografija

Kaip J. Jakiro sūnus 1937-1956 kalintas lageriuose. Nuo 1962 m. dirbo TSRS mokslų akademijos Istorijos institute, skaitė paskaitas apie stalinizmo nusikaltimus. Prisidėjo prie disidentų judėjimo, 1969 m. su kitais įkūrė Žmogaus teisių gynimo TSRS iniciatyvinę grupę. Per jį Maskvos ir Lietuvos disidentai palaikė ryšį su Vakarais. 1972 m. suimtas, 1973 m. nuteistas 3 m. kalėti ir 3 m. tremties. Tardymo metu bendradarbiavo su KGB, per teismą prisipažino esąs kaltas; remiantis jo parodymais mėginta diskredituoti disidentų judėjimą. 1974 m. paleistas.
Ceklis

Cẽklis (lot. Ceclis, Keklys) – kuršių žemė (terra) dabartinės Žemaitijos šiaurės vakaruose tarp Ventos upės ir Baltijos jūros. Ceklis buvo didžiausia žemė pietiniame Kurše – jos plotas siekė apie 2500 km².
Kuršių archeologinių paminklų Ceklyje randama VIII/IX-XII a. Stambiausi centrai XII a. buvo Imbarė ir Gandinga, Apuolės vaidmuo buvo sumažėjęs.
Ceklio vardas pirmą kartą paminėtas 1252 m. Livonijos magistro sutartyje su Kuršo vyskupu dėl Klaipėdos pilies statymo, kartu su kitomis trimis pietų Kuršo žemėmis – Mėguva, Pilsotu ir Duvzare. 1253 m. balandžio 4 d. Kuldygoje Kuršo vyskupas Henrikas ir Livonijos ordino atstovai patvirtino Kuršo dalybų rezultatus. Buvo sudaryti du dalybų aktai, kurių antrasis skirtas Pietų Kuršo žemėms, kuriose ordino administracija dar nebuvo įsikūrusi – Mėguvai, Pilsotui, Duvzarei, Cekliui ir „Žemei tarp Skrundos ir Žiemgalos“.
Kuršo kontrolę Ordinas prarado 1260 m. po Durbės mūšio. Vėl pajungti Kuršą pavyko po 7 metų kovos - 1267 m., tačiau Ceklio užimti Ordinui nebepavyko.

Ribos

Iš Kuršo dalybų aktų, kur gausiai minimi vietovardžiai, gana tiksliai atsekamos ir sričių ribos. Dalis tuomet paminėtų pavadinimų nėra sutapatinti su dabartinėmis vietovėmis. Ceklio žemėje minimos šios dabartinės vietovės: Alsėdžiai, Apuolė, Babrungėnai, Biržinėnai, Duobėnai, Dusai, Imbarė, Gandinga, Gardė (dab. Žemaičių Kalvarija), Gelindėnai, Gėsalai, Griežė, Grūstė, Kartena, Lekemė, Liepžemis (dab. Lieplaukė), Luoba, Medingėnai, Mosėdis, Nevarėnai, Notėnai, Rietavas, Skuodas, Viešvėnai. Pagal vietovardžius nustatytas ribas galima tikslinti remiantis archeologiniais šaltiniais.
Šiaurėje Ceklis ribojosi su Duvzare ir Bandava, o pati riba, ypač tarp Skuodo ir Griežės daugmaž sutapo su dabartine Lietuvos-Latvijos siena. Ar trikampis tarp Vadaksties ir Ventos upių buvo dar Ceklio ar Skrundos-Žiemgalos dalis nėra aišku. Toliau nuo Ventos aukštupio Ceklio riba eina pietvakarių kryptimi pro Luokę ir Rietavą iki Veiviržo upės maždaug dabartinių Veiviržėnų apylinkėse. Pietryčiuose nuo kuršių gyveno žemaičiai. Linija Kretinga-Įpiltis sudarė vakarinę Ceklio ribą, skyrusią šią žemę nuo Pilsoto ir Mėguvos. Pietinė Ceklio riba ėjo Minijos upe iki jos intako Skinijos. Anot V. Žulkaus, labiausiai į pietus nutolusi Ceklio vieta buvo Dovilų piliakalnis prie Minijos.
Kadangi visos keturios sritys dalybų aktuose vadinamos „dar nedirbamomis“ (terrae iam incultae) ir gretinamos su „gyvenamomis“ (terrae inhabitatae) šiaurinėmis sritimis, tai matyt jų gyventojų skaičius XIII a. buvo nedidelis. Tai patvirtintų ir tai, kad derybų metu šios žemės figūruoja jau kaip nukariautos, nors jokių žygių prieš jas šaltiniuose nėra.
Bongo apskritis

Geografija

Vakariniu pakraščiu teka Sent Polo upė, rytiniu – Sent Džonas. Paviršius kalvotas, ypač šiaurėje ir vakaruose.
Pagrindinės tautos: kpelai, mandingai, manai.
Didesnės gyvenvietės: Gbarnga, Salala, Palala, Zviata, Botata, Sanajėja, Gbatala, Suakokas, Zovienta.
Algirdas Petrusevičius

Biografija

1943–1951 m. mokėsi Kauno Vinco Kudirkos pradinėje bei 4-ojoje vidurinėje mokykloje. 1955 m. baigė Kauno politechnikumą.
1953–1956 m. Kauno pogrindžio organizacijos „Geležinis Vilkas“ vado pavaduotojas. 1956 m. vasario 16 d. Kaune, būdamas „Geležinio Vilko“ būrio, kovojusio su okupantais, vado pavaduotoju iškėlė Lietuvos trispalvę Kauno Rotušės aikštėje, Šv. Pranciškaus Ksavero (jėzuitų) bažnyčios bokšte. Suimtas atsišaudymo metu, nuteistas, kalintas Sibire. Du kartus iš ten bėgo, apšaudytas, buvo sužeistas, neteko rankos. Kalėjo Mordovijos, Ozerlago, Vladimiro lageriuose. Į Lietuvą grįžo 1968 m.
1968–1971 m. dirbo Kauno II statybos valdybos meistru, darbų vykdytoju. 1971–1975 m. Sviesto ir sūrių instituto Lietuvos filialo vyriausiasis inžinierius. 1975–1986 m. Lietuvos liaudies buities muziejaus priešgaisrinės apsaugos darbuotojas.
1990–1993 m. Krašto apsaugos departamento „Vytis“ ginklų baro viršininkas. Sukūrė Lietuvos armijai pistoletus-kulkosvaidžius Vytis-1, Vytis-2, Vytis-3, skirtus kovai partizaninio karo sąlygomis, puolamąsias bei ginamąsias granatas, o su kolegomis – ir minų modelius. Nuo 1994 m. Krašto apsaugos ministerijos motorizuotosios pėstininkų divizijos technikos parko budėtojas. 1996 m. gegužės mėn. išrinktas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių sąjungos pirmininku.
1996–2000 m. kadencijos Seime priklausė Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) frakcijai, sąjungos Kauno skyriui, buvo Seimo Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto nariu. 
1997 m. apdovanotas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medaliu, 1998 m. Vyčio Kryžiaus 4-ojo laipsnio ordinu. 
Grįžęs į Lietuvą užsiėmė ir juvelyro veikla, yra tautodailininkas. Daugelio tautodailininkų parodų dalyvis, personalinių parodų Kaune, Vilniuje autorius.
Po 2006 m. lapkričio 10 d. bei 2007 m. vasario mėn. teismo posėdžių nuteistas 4 metams laisvės atėmimo, apkaltinus neteisėtu disponavimu ginklais po VSD operacijos pagal nusikalstamos veiklos modelį. Nuosprendis panaikintas Aukščiausio teismo sprendimu, nustačius, kad teisėjas Kaune neturėjo įgaliojimų bylai. Po to teisena pradėta iš naujo.
Šiaurės Sumatra

Geografija

Provincija išsidėsčiusi Sumatros salos šiaurės vakaruose, tarp Indijos vandenyno ir Malakos sąsiaurio. Rytuose ribojasi su Riau ir Vakarų Sumatros provincijomis, šiaurės vakaruose – su Ačeho specialiuoju regionu. Palei Malakos sąsiaurį driekiasi pajūrio lygumos, tačiau centrinėje dalyje iškilę Barisano kalnų masyvai. Kalnuose yra Tobos ežeras. Indijos vandenyne Šiaurės Sumatrai priklauso daug salų. Didžiausios: Niasas, Tanah Bala, Tanah Masa ir Pinis.
Klykolių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia

Istorija

Apie 1778 m. dvaro savininkas Ignas Pilsudskis pastatė koplyčią. Nuo 1805 m. čia nuolat gyveno kunigas. 1835 m. koplyčia remontuota. Tikinčiųjų ir kunigo A. Gedvilo rūpesčiu 1881 m. pastatyta medinė bažnyčia. Ji buvo Akmenės parapijos filija. 1901 m. pakeisti visi sienojai, pastatyta varpinė, įsteigtos kapinės, įsigyti vargonai. 1906 m. Šventoriuje sumūrytos Kryžiaus kelio stočių koplytėlės. 1911 m. per miestelio gaisrą sudegė klebonijos trobesiai. 1928 m. įkurta parapija.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro.