google/wiki40b huggingface dataset:
Juozas Vaičkus

Biografija

J. Vaičkus 1905 m. Sankt Peterburge suorganizavo vadinamąjį Skrajojamajį teatrą. 1916 m. jis įkūrė pirmąją lietuvių teatro studiją, išugdė pirmuosius profesionalius lietuvių aktorius: O. Kurmytę, T. Vaičiūnienę, P. Kubertavičių, J. Stanulį.
1919 m. jis įsitraukė į Lietuvių meno kūrėjų draugiją ir pradėjo teatrinę veiklą Kaune. 1920 m. sausio 19 d. Kauno teatro rūmuose įvyko pirmasis vaidyklos spektaklis – J. Vaičkaus režisuota H. Zudermano pjesė „Joninės“. Vėliau, kilus nesutarimams, J. Vaičkus iš teatro pasitraukė. 1923–1928 m. jis dirbo JAV, Holivude studijavo kino meną.
1931 m. J. Vaičkus sugrįžo į Lietuvą. Kaune jis įsteigė privačią Vaidybos studiją, kurioje mokėsi virš 100 mokinių. Po metų studijoje jau buvo vaidinami spektakliai. Kartu su operatoriumi A. Žibu J. Vaičkus sukūrė dokumentinius filmus apie poeto Maironio laidotuves ir Palangą. 1932 m. J. Vaičkus įsteigė lietuviškų filmų kūrimo bendrovę „Lietfilmas“, norėjo kurti vaidybinius filmus. Daliai J. Vaičkaus mokinių perėjus pas režisierių A. Oleką-Žilinską, rengti projektai nutrūko.
J. Vaičkus mirė 1935 m. Palaidotas Kauno Eigulių kapinėse.
Vera Strojeva

Vera Strojeva (rus. Строева Вера Павловна, 1903 m. rugsėjo 21 d. Kijeve – 1991 m. rugpjūčio 26 d. Maskvoje) – tarybinė kino režisierė ir scenaristė.

Biografija

1925-1927 m. buvo Maskvos Centrinio pedagoginio teatro aktorė ir režisierė, nuo 1925 m. – „Mosfilm“ kino studijos režisierė. Kartu su vyru Grigorijum Rošaliu parašė virš dešimties scenarijų kino filmams.
1934 m. jos režisuotas filmas „Peterburgo naktis“ Venecijos tarptautiniame kino festivalyje apdovanotas prizu.
1947 m. „Mosfilm“ kino studijoje dalyvaujant nedidelei grupei lietuvių menininkų sukūrė meninį filmą „Marytė“ (apie tarybinę partizanę M.Melnikaitę. Šis filmas buvo laikomas pirmuoju vaidybiniu lietuvišku filmu.
Kazachijos TSR nusipelniusi kultūros veikėja (1944 m.), Rusijos TSFR liaudies artistė (1973 m).
1492: Rojaus užkariavimas

Siužetas

Kristupas Kolumbas vaizduojamas kaip entuziastingas idealistas, pasišovęs atrasti kelią į Aziją, plaukdamas į vakarus. Nors Salamankos universitete jo idėjos buvo išjuoktos, tačiau patraukia didiko dėmesį ir jis parūpina Kolumbui audienciją pas karalienę. Ši sutinka paremti Kolumbo kelionę ir netrukus prasideda istorinė kelionė per vandenyną. Nors Kolumbas apsiskaičiuoja, manydamas, kad sausuma kur kas arčiau, jis įtikina įgulą nepasiduoti, ir galiausiai atranda „rojų“. Čia atvykėliai susiduria su egzotiška gamta bei indėnais. Tačiau grįžęs Kolumbas nors ir pagerbiamas kaip didis atradėjas, nepateisina didikų lūkesčių, nes nerado nei didelių lobių, nei prieskonių. Keliautojas vėl rengia antrą kelionę, šįkart lydimas savo brolių bei ispanų didikų. Bandymas sukurti koloniją (Santo Domingą) tampa pragaru – prasideda indėnų puldinėjimai, nepatenkinti lygybe didikai surengia maištą, o miestą nuniokoja uraganas. Ispanai atsiunčia naują vietininką Fransiską de Bobadilją, o Kolumbą uždaro į kalėjimą Ispanijoje. Filmo pabaigoje vaizduojamas Kolumbas su sūnumis, besiruošiantis trečiajai kelionei.
Ramutė Noreikienė

Biografija

Tauragės rajono savivaldybės administracijos Kaimo reikalų skyriaus vedėja.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Tauragės rajono skyriaus narė. 2011 m. (atsisakė mandato) Tauragės rajono savivaldybės tarybos narė. 
Tauragės rajono vietos veiklos grupės valdybos narė.
Gliese 667

Gliese 667 yra trinarė žvaigždžių sistema nuo Žemės nutolusi per 22 šviesmečius. Sistemą sudaro dvi pagrindinės sekos K3V klasės žvaigždės Gliese 667 A ir Gliese 667 B yra nutolusios per 230 AV (34,2 milijonų kilometrų) nuo trečiosios žvaigždės Gliese 667 C. Gliese 667 A ir Gliese 667 B nutolusios viena nuo kitos per 12,6 AV.
Žvaigždė GJ 667C priskiriama M klasės nykštukinėms žvaigždėms (rudoji nykštukė), ir yra kur kas mažiau kaitri už Saulę. Aplink šią žvaigždę skrieja net trys planetos ir viena jų yra pakankamai arti, kad gautų tokį kiekį šviesos ir šilumos kaip Žemė.
Kietoji planeta GJ 667Cc aplink savo žvaigždę apskrieja per 28 dienas ir ji didesnė už Žemę – sveria 3,4 karto daugiau. Jos paviršiaus temperatūra turėtų būti panaši į Žemės ir joje net gali būti vandens.
Kazys Vytautas Trainys

Biografija

1949 m. baigė Modžiūnų pradinę mokyklą. 1957 m. baigė Švenčionių Zigmo Žemaičio gimnaziją. 1963 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, įgijo veterinarijos gydytojo specialybę.
1963–1964 m. Lietuvos veterinarijos akademijos Anatomijos ir histologijos katedros asistentas. 1964–1967 m. Maskvoje I. Skriabino veterinarijos akdemijoje, Veterinarijos akademijos aspirantas. Nuo 1967 m. Lietuvos veterinarijos akademijoje dėstė zoologiją, ekologiją.
1968 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje (dab. universitetas) apgynė biologijos mokslų kandidato disertaciją „Histocheminiai ir elektronomikroskopiniai vištų kiaušintakio epitelio ląstelių tyrimai įvairiose lytinio ciklo fazėse“. 1968–1971 m. Lietuvos veterinarijos akademijos Zoologijos, botanikos, darvinizmo katedros docentas.
1971–1979 m. Zooinžinerijos (dab. Gyvulininkystės technologijos) fakulteto dekanas. 1972 m. K. Trainiui suteiktas docento mokslinis vardas. 1991–2003 m. – Biologijos katedros vedėjas. 1993 – 2009 m. – dėstė etologijos kursą. 1993 m. – nostrifikuotas daktaru (gamtos mokslai).
1990 m. – suteiktas profesoriaus pedagoginis mokslo vardas. 2008 m. – apdovanotas Ordinu "Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžiumi.
Palaidotas Kaune Petrašiūnų kapinėse.

Visuomeninis darbas

Nuo 1970 iki 1990 metų Lietuvos gamtos apsaugos draugijos Kauno skyriaus prezidiumo narys ir Faunos apsaugos sekcijos pirmininkas, Lietuvos gamtos apsaugos žymūnas, LVA gamtos apsaugos organizacijos ilgametis pirmininkas (1974–1975 m.
Ši organizacija talkino kuriant Lietuvos nacionalinį parką (dabar Aukštaitijos NP), 1990 m. aktyviai dalyvavo atkuriant Lietuvos gyvūnų globos draugiją ir šešerius metus jai vadovavo (1993 m. ši draugija buvo priimta į Pasaulinę gyvūnų globos draugiją (WSPA).
Nuo 1993 m. buvo Pasaulinės gyvūnų globos draugijos (WSPA) tarybos narys ir direktorius – patarėjas Lietuvai bei Pasaulinės taikomosios etologijos draugijos (ISAE) narys. Publikavo apie 20 mokslinių ir apie 180 populiarių straipsnių, mokymo priemonių. Skaitė moksl. pranešimus Anglijoje apie faunos globą Lietuvoje.
Hečbekas

Hečbekas – populiarus lengvojo automobilio tipas pagal kėbulą Europoje. Tai keleivinis automobilis su sėdynėmis dviejose eilėse. Nuo sedanų skiriasi tuo, kad automobilio galinis stiklas atsidaro kartu su bagažine ir kad automobilio stogas tolygiai žemėja link bagažinės pabaigos arba netoli jos.
Žodis hečbekas (angl. hatchback) reiškia 'atsidarantis galas'. Automobilio su hečbeko kėbulu salonas vientisas su bagažine. Plačiai atsidarantis bagažinės dangtis leidžia pakrauti daiktus. Sulanksčius galinę sėdynę net nedidelio automobilio bagažo skyrius įspūdingai padidėja. Trumpa galinė dalis leidžia lengviau manevruoti transporto grūstyse.
Tačiau hečbeko keleiviai turi susitaikyti su bagažo kaimynyste (triukšmas, kvapai ir kt.). Be to, daugumos hečbekų galinis langas aptaškomas vandeniu bei purvu, esant šlapiam orui jį nuolat tenka plauti bei valyti.
Atskira hečbeko atmaina – liftbekas ('pakeliamas galas'), labiau paplitęs tarp didesnių automobilių. Liftbekų bagažinės dangtis atsidaro kartu su galiniu stiklu, bet savo forma šie automobiliai labiau panašūs į sedanus. Toks sprendimas suteikia hečbeko praktiškumą ir sedano estetinius ir aerodinaminius privalumus.
Didsodė

Istorija

XIX a. pab. kaimo laukuose dar buvo apardytas pilkapis su akmenų vainiku.
LTSR metais – kolūkio „Tikruoju keliu“ centrinė gyvenvietė.
Rugių šventė

Rugių šventė – šventė, kuri prasideda prasidėjus rugiapjūtei (apie liepos 25-26 d.). Su javais, ypač rugiais, susiję papročiai – vieni seniausių Lietuvoje. Jie susiję su Žemės, Saulės, Perkūno ir kitų pagoniškųjų dievybių garbinimu.

Rugiapjūtės papročiai

Prieš pradėdami rugiapjūtę senovės lietuviai iškilmingai eidavo į rugių lauką. Ten šeimininkė atsinešdavo duonos ir druskos. Moters reikšmė nuimant derlių anksčiau būdavo svarbiausia. Ji nupjaudavo pirmąjį pėdą (tris saujas) javų. Po to ji atsigręždavo į Saulę ir jai keletą kartų nusilenkdavo. Kiti palydos dalyviai tuo metu stovėdavo tylėdami. Po to javų pėdą („svečią“) dviejose ar trijose vietose perrišdavo (viršūnę surišdavo, o apatinę dalį perskirdavo į dvi ar tris dalis), parnešdavo namo ir sakydami žodžius „Atėjo svetys, vardu rugys“ pastatydavo jį į šventą kampą – krikštasuolę. Būdavo tikima, kad šis pėdas apsaugos namus nuo bado, ligų, kitų nelaimių.
Rugių dieną ugnyje būdavo deginamos trys arba devynios varpos. Žmonės taip dėkodavo Pergrūdžiui, Perkūnui, Saulei už subrandintą derlių. Kai kuriose Lietuvos vietose, atėjus vakarui, giedant sutartines, iškilmingai būdavo palydima saulė. Anot Simono Daukanto, senovėje lietuviai, prieš pradėdami pjauti rugius „ant kalnelio dėdavo akmenį aukojimui. Pats gaspadorius, išėjęs javų pjauti su šeimyna ar su talka, visi linksmindamys, jog jaunos duonos prilaukė. Visų pirma supjovęs gaspadorius pėdą pamovė ant šmaikščio ir padirvy pastatė”.
Prasidėjus javapjūtei, už derlių būdavo padėkojama ir žemei. Dažniausiai toje vietoje, kur pradėdavo pjauti javus, iškasdavo duobelę, į ją padėdavo prapjovų duonos, paaiškindami, kad atsilyginama už tai, kad davė derliaus, ir užberdavo ją žemėmis. Po to apeigų dalyviai pasivoliodavo ant žemės kalbėdami: „Skalsa, skalsa, ū-ū-ū“, „Skalsa iš visų dvarų ir visų bagotyrių sueikit pas mus, skalsa, skalsa, ū ū ū“.
Prasidėjus darbymečiui, iš rugių pindavo Jievarą – rugių „kasą“, dainuodavo dainas apie jovarą – tikėta, kad jis lemia derlių.
Su rugiapjūtės papročiais siejamas ir vienas archajiškiausių – „Aukuro“ papročių, kurį jotvingių krašte užrašė S. Dvorakovskis. Anot jo, prasidėjus rugiapjūtei, žmonės į lauką atnešdavo plokščią akmenį ir padėdavo jį ant trijų atraminių akmenėlių. Per apeigas ant šio „stalelio“ būdavo dedamos aukos, apeiginis maistas, virš ugnies, kuri būdavo kūrenama šalia „stalelio“, kiek pasvilinta nedidelė varpų puokštelė.
Rugiapjūtės pabaigtuvių šventę papročių tyrinėtojai skirsto į penkias dalis: paskutinio pėdo pjovimas, Jievaro pynimas, vainiko pynimas, vainiko parnešimas ir įteikimas, vaišės (baigiantis javapjūtei, iš paskutiniųjų javų būdavo nupinamas vainikas, po to šį vainiką parnešdavo namo, įteikdavo šeimininkui, o šis vainiką pakabindavo šventame kampe vietoje senojo, kurį po to sudegindavo, vėliau vykdavo vaišės, kuriose dalyvaudavo visi, kas padėjo nuimti derlių).
Joy Fleming

Joy Fleming (tikrasis vardas Erna Raad; 1944 m. lapkričio 15 d. Rokenhauzene, Reino kraštas-Pfalcas – 2017 m. rugsėjo 27 d. Zinsheime) buvo Vokietijos džiazo, bliuzo ir pop muzikos dainininkė, geriausiai žinoma kaip Vokietijos atstovė 1975 m. „Eurovizijos“ konkurse, vykusiame Stokholme. Jame su daina „Ein Lied kann eine Brücke sein“ užėmė 17 vietą tarp 19 kitų šalių atstovų.
Kartu su Marc Berry 1986 metais dalyvavo Vokietijos nacionalinėje atrankoje į 1986 m. „Euroviziją“, tačiau su daina „Miteinander“ užėmė ketvirtą vietą ir tarptautiniame konkurse dalyvauti negalėjo. Vėliau atlikėja dar du kartus bandė patekti į „Euroviziją“ – 2001 metais atrankoje su Lesley Bogaert ir Brigitte Oelke su daina „Power of trust“, o sekančiais metais su grupe „Jambalaya“ pasirodė su kūriniu „Joy to the World“. Abu kartus dalyviai nacionaliniame konkurse užėmė antrąją vietą.
Mauna Loa

Struktūra

Tipologiškai Mauna Loa yra vulkaninis skydas. Jo lava yra labai skysta, todėl, sparčiai srūdama palyginti dideliais atstumais, suformavo labai lėkštą skydą (palyginus su tirštos lavos suformuojamais stačiašlaičiais ugnikalniais). Lava liejasi fontanais: išsiveržimo metu atsiveria kelių kilometrų ilgio plyšiai, pro kuriuos trykšta lava, sudarydama taip vadinamąsias „lavos užuolaidas“. Po kelių dienų, sumažėjus spaudimui lavos kanale, lava ima lietis tik pro kurią nors vieną kiaurymę.
Lava dažniausiai liejasi vienoje iš trijų kalno vietų: viršūnėje (~40 %) ir dviejų plyšių zonose šiaurės rytų ir pietvakarių šlaituose. Kalno viršūnėje susiformavusi plati kaldera (3 x 5 km), susidariusi maždaug prieš 1000–1500 m., po to, kai labai galingas šiaurės rytų plyšio išsiveržimas ištuštino magmos židinį, ir ugnikalnio viršukalnė įgriuvo.
Seisminiai tyrimai rodo, kad magmos židinys slūgso ~3 km gylyje, o mažesni rezervuarai yra po šoninių plyšių zonomis.
Manoma, kad Mauna Loa pradėjo veržtis maždaug prieš 100 000 metų ir nuo to laiko kalnas nuolatos auga. Radioaktyviosios anglies metodu tiriant gilesniuose pemzos sluoksniuose randamas anglis parodė, kad ugnikalnio aktyvumas yra cikliškas: kas keli šimtai metų suaktyvėja tai viršukalnė, tai šoniniai plyšiai. Kiti Havajų ugnikalniai (Mauna Kea, Kilauea, Haleakala, Loihi ir kt.) nepasižymi tokiu cikliškumu. Labai didelis Mauna Loa aktyvumo laikotarpis buvo prieš 8000–11 000 metų, o santykinės ramybės – prieš 6000–7000 metų.

Istorinio laikotarpio išsiveržimai

Mauna Loa išsiveržimai pradėti dokumentuoti nuo XIX a. pradžios. Pirmasis iš jų aprašytas 1832 m., ir nuo tada užfiksuoti 39 išsiveržimai, vykstantys apie 8000 km² teritorijoje. Paprastai ugnikalnis suaktyvėja trumpam, per kelias savaites užliedamas lava 0,25-0,5 km² plotą. Iki 1950 m. vulkanas verždavosi kas 3-4 metus, o vėliau – tik 1975 m. (truko dvi dienas) ir 1984 m. Po pastarojo išsiveržimo vulkanas snaudžia. 2002 m. užfiksuotas padidėjęs seisminis aktyvumas – kaldera pradėjo „pūstis“ maždaug 5 cm per metus. Tai reiškia, kad magmos židinys pildosi ir artimiausiu metu galima tikėti naujo išsiveržimo.

Ugnikalnio stebėjimas

Mauna Loa nuolat stebimas nuo 1912 m. Daugiau kaip 60 seismometrų nuolatos fiksuoja plutos judėjimą (žemės drebėjimai) ir vadinamąjį vulkano virpėjimą, kuris skiriasi nuo įprastinių tektoninių virpesių ir liudija spartų magmos judėjimą, dažniausiai rodantį, kad ugnikalnis tuoj išsiverš.
Vulkanologai taip pat nuolatos matuoja kalno formą prietaisais, fiksuojančiais mažiausius atstumo tarp pasirinktų kalno paviršiaus taškų pasikeitimus. Kai magma užpildo magmos židinius po viršukalne ir šoniniais plyšiais, kalnas „pučiasi“, ir prietaisai tai fiksuoja. Pavyzdžiui, prieš 1975 ir 1984 m. išsiveržimus buvo užfiksuotas kalderos plėtimasis 75 mm.
Lille OSC

Istorija

Sėkmingiausi klubo komandos metai - po antrojo pasaulinio karo. Į aukščiausiąją Prancūzijos lygą Ligue 1 paskutinį kartą pakilo 2000 metais, kur sėkmingai kovoja – 2002, 2005 ir 2006 metais komanda iškovojo teisę dalyvauti Čempionų lygoje. 2004 metais laimėjo UEFA Intertoto taurę.
Galileo

Galileo arba Galileo globali navigacinė sistema – palydovinė navigacinė sistema, kuriama Europos palydovinės navigacijos industrijos, konsorciumo, kurį sudaro kompanijos Alcatel, Thales, Finmeccanica, EADS Astrium ir Galileo Sistemas y Servicios. Sistema kuriama Europos sąjungos ir Europos kosminės agentūros užsakymu kaip alternatyvi sistema JAV GPS ir Rusijos GLONASS sistemoms.
Saulius Vabalas

Biografija

1968 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas. 1971 m. Vilkaviškio Žemės ūkio mokyklos dėstytojas, direktorius, nuo 1996 m. dar ir Marijampolės darbo rinkos mokymo centro Vilkaviškio skyriaus vedėjas, 2003–2007 m. ir 2007-2011 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Vilkaviškio rajono skyriaus narys, nuo 2010 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys.
2003 m., 2007 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2011 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Matilda, vaikai Daiva, Danutė, Dalia.
Julius Anusavičius

Biografija

Pradinį mokslą ėjo Troškūnuose, gimnaziją Panevėžyje, privačiai išmoko matininko profesijos. Dalyvavo 1863 m. sukilime, vadovavo Panevėžio apskrityje veikusio E. Liutkevičiaus dalinio būriui. Buvo suimtas ir nuteistas katorgai Sibire. Paleistas po 1880 m. gyveno Latvijoje (Rygoje, Skaistkalnėje), 1900 m. grįžo į tėvų dvarelį Daniūnuose.
Sukūrė eilėraščių ir poemoms artimų eiliavimų (~ 20 000 eilučių): „Pavasaris 1863 metų“, „Upe tėvynės“, „Tatula miela“, „Viena pavasario diena“ ir kt. Eiliavimai aprašomojo pobūdžio, ištęsti, poetika elementari, mechaniškai taikoma silabinė eilėdara.
Anastasijos judėjimas

Anastasijos judėjimas – apie 1997 m. Rusijoje susidaręs „Naujojo amžiaus“ gamtinio dvasingumo judėjimas, pabrėžiantis aplinkosauginias idėjas. Judėjimo atstovai anastasininkai Vladimiro Megrė knygų serijos „Skambantys Rusijos kedrai“ aprašytų idėjų siejami bendraminčiai. Vienas iš naujųjų religinių judėjimų Lietuvoje.
Anastasijos judėjimas paplitęs Rusijoje, NVS šalyse, Europos žemyne. Taip pat (daugiausia tarp išeivių) JAV, Jungtinėje Karalystėje, Kanadoje, Australijoje.

Lietuvoje

Lietuvoje šio judėjimo pradžia siejama su pirmųjų Vladimiro Megre knygų serijos skaitytojų klubų „Skambantys kedrai“ įsteigimu Kaune ir Vilniuje 2002 m. Tokie klubai netrukus po to buvo įsteigti ir kituose didmiesčiuose. Lietuvos ekogyvenviečių tinklo duomenimis 2016 m. Lietuvoje buvo virš 40-ies giminės sodybų arba jų gyvenviečių. Įprastai jas sudaro viena ar kelios šeimos.
Sammy Marks

Biografija

Gimė 1844 m. liepos 11 d. Žemaičių Naumiestyje siuvėjo šeimoje. Jaunystėje, kad išvengtų karinės prievolės, prieš sulaukiant pilnametystės, išvyko į Angliją, kur apsigyveno Šefildo mieste. Šefilde vertėsi smulkia prekyba, prekiaudamas susipažino su peiliakaliu Tobias Guttmann, kuris tapo jo mokytoju. T. Guttmann pasiūlė Marksui išbandyti laimę Pietų Afrikoje ir apmokėjo jo kelionę. S. Marksas 1868 m. išvyko į Keiptauną, kur pardavinėjo pigius juvelyrikos dirbinius ir stalo įrankius. Po kiek laiko persikėlė į deimantų kasyklas Kimberlyje. Vėliau pas jį atvyko ir jo pusbrolis Isaac Lewis su kuriuo įkūrė įmonę Lewis & Marks. Iš pradžių jie dirbo kaip paprasti prekeiviai, prekiavo peiliais, vėliau tiekė įvairias prekes kasyklų darbuotojams, kol galiausiai pradėjo prekiauti deimantais ir pietinėje Transvalio regiono dalyje įsteigė „Africa and European Investment Company“, ilgainiui ši bendrovė ėmė kontroliuoti kelias aukso kasyklas. Marksas tapo vienu didžiausiu šio verslo magnatų ir vienu turtingiausių PAR žmonių.
1881 m. persikraustė į Pretoriją, kur susipažino ir susidraugavo su prezidentu Paul Kruger bei Transvalio respublikos valdžia. Pasinaudodamas artima draugyste su prezidentu įkalbino jį nutiesti geležinkelį iš Pretorijos į Maputu. Atradus anglies klodus pietų Transvalyje ir šiaurės Fristeite, Marksas 1892 m. įkūrė šioje vietoje anglies kasyklas, šalia kurių buvo įkurtas Verenigingo miestas. Taip pat įkūrė aukso kasyklą Barbertone. Lewis & Marks įmonė taip pat turėjo spirito varyklų ir stiklo gamyklų. Po kiek laiko įkūrė žemės ūkio bendrovę Vereeniging Estates Ltd., kuri plėtojo žemės ūkį Valio upės slėnyje. Šiuose ūkiuose buvo naudojami modernūs garo traktoriai ir kita moderni technika. Įmonė taip pat finansavo miltų malūnų ir plytų gamyklų statybas. 1910 m. Marksas tapo Pietų Afrikos sąjungos parlamento senatoriumi, kuriuo išbuvo iki savo mirties.
S. Marksas finansiškai rėmė visas Pietų Afrikos žydų bendruomenes. 1898 m. finansavo Pretorijos sinagogos statybas. Mirus prezidentui Paul Kruger finansavo jo paminklo statybas Pretorijos centre, bronzinio paminklo kaina buvo £10,000. 1902 m. gegužės 29 d. dalyvavo taikos derybose siekiant nutraukti anglų-būrų karą.
1883 m. išvyko į Šefildą, kur vedė devyniolika metų jaunesnę Bertha Guttman, su kuria susilaukė 6 berniukų ir 3 mergaičių. Savo vaikus Marksas išsiuntė mokytis į privačias mokyklas Anglijoje. Turėdamas dideles pajamas pasistatė Viktorijos laikų stiliaus dvarą Zwartkoppies Hall netoli Pretorijos. Šis dvaras tapo žymia vieta, kurioje lankėsi daug svarbių šalies ir užsienio politikų bei verslininkų. Dvare nuolatos vykdavo įvairūs pobūviai, dvaro kieme buvo teniso kortai, kroketo aikštelė, viduje biliardas. Dvare dirbo 14 tarnų. S. Marksas mirė 1920 m. vasario 18 d. Johanesburge, tačiau jo dvaras priklausė jo palikuonims iki pat 1981 metų. 1984 m. dvaras buvo perduotas Nacionaliniam kultūros istorijos muziejui, kuris 1986 m. dvare įkūrė Samuelio Markso muziejų. 1995 m. muziejus nusipirko dvarą ir 73 ha jo supančios teritorijos.
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos butų kodeksas

Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos butų kodeksas (LTSR BK) - Lietuvos TSR teisės įstatymų sąvadas, teisynas; kodeksas. Reguliavo butų, iš dalies ir gyvenamosios patalpos gyvenamųjų namų statybos, kooperatyvo namų, namų, priklausančių piliečiui asmeninės nuosavybės teise, teisinius santykius. Lietuvos TSR butų įstatymų uždaviniai - reguliuoti butų santykius, kad būtų užtikrinta TSRS Konstitucijos ir Lietuvos TSR Konstitucijos garantuojama Lietuvos TSR piliečių teisė į gyvenamąjį plotą, tinkamai naudojamas ir išsaugomas butų fondas, taip pat stiprinti teisėtumą butų santykių srityje.
Nustatė, kad Lietuvos TSR teritorijoje esantys gyvenamieji namai, taip pat gyvenamosios patalpos kituose statiniuose sudaro butų fondą. Į butų fondą neįeina gyvenamųjų namų negyvenamosios patalpos, skirtos prekybos, buitiniams ir kitokiems nepramoninio pobūdžio reikalams.
[1982] metų gruodžio 2 d. priėmė Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Aukščiausioji Taryba. Kodeksas įsigaliojo nuo 1983 metų kovo 1 dienos.

Lietuvos TSR piliečių teisė į gyvenamąjį plotą

Sutinkamai su TSRS Konstitucija ir Lietuvos TSR Konstitucija Lietuvos TSR piliečiai turi teisę į gyvenamąjį plotą. Šią teisę užtikrina valstybinio ir visuomeninio butų fondo plėtojimas ir išsaugojimas, kooperatinės ir individualinės gyvenamųjų namų statybos rėmimas, teisingas visuomenės kontroliuojamas gyvenamojo ploto, suteikiamo vykdant gerai įrengtų namų statybos programą, skirstymas, taip pat nedideli buto nuompinigiai ir nedidelis mokestis už komunalines paslaugas.
Dimapuras

Istorija

Dimapuras buvo dimasų valstybės Kačario dalimi, kurį laiką – jos sostine. Iki šių dienų išlikę šio senovinio miesto liekanų. 1854 m. miestą užėmė britai ir priskyrė Asamo kolonijai.
Lūžų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Avižių piliakalnis 9 kmSkineikių piliakalnis 7 kmVencavų piliakalnis 9 kmZabičiūnų piliakalnis 4 kmVerslavos piliakalnis 1,5 kmGutaučių piliakalnis 4 kmDaugailių I piliakalnis 7 kmŪžėniškių piliakalnis 11 km
Vytautas Rėkus

Biografija

Mokėsi Seinų gimnazijoje. 1941 m. persikėlė į Lietuvą, mokėsi Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje. Studijavo Vroclavo universitete ir Varšuvos Specialios pedagogikos institute, įsigijo rusų kalbos mokytojo specialybę. Antrojo pasaulinio karo metais mokytojavo Vilniaus krašto mokyklose. Lietuvą užėmus Raudonoji armijai, 1945–1946 m. buvo ištremtas į Vorkutos lagerius. Grįžęs tęsė pedagoginį darbą Dieveniškių valsčiaus mokyklose. Repatrijavo į Lenkiją, kur, po bandymo nelegaliai pereiti valstybinė sieną, nepilnus metus buvo kalinamas Ščecino kalėjime. Gyvena Otvocke (prie Varšuvos).
Jo literatūriniai kūriniai skirti daugiausiai praeities prisiminimams.
Kastanjetės

Kastanjetės (isp. castañetas) – mušamasis muzikos instrumentas. Tai du mediniai kriaukleliai, surišti virve. Kastanjetės vartojamos ritmui paryškinti ispaniško kolorito muzikiniuose kūriniuose bei šokiuose. Orkestro kastanjetės būna su rankenėle; šokėjai jas prisitvirtina prie rankos smiliaus ar nykščio. Iš Azijos į pietų Europą atgabentos XVI a. pabaigoje.
Purvynė (Neringa)

Istorija

Gyvenvietę 1830 m. įkūrė iš Naujųjų Naglių persikėlę atvykėliai.