google/wiki40b huggingface dataset:
Sergejus Jeriomkinas

Biografija

Akrobatiką sportuoti pradėjo Visagino akrobatikos sporto mokykloje.
1992 m. Prancūzijos mieste Rene sportininkai mišrių porų rungtyje pelnė medalius dvejuose čempionatuose: sidabrą Europos čempionate ir bronzą pasaulio čempionate bei pateko į Pasaulio žaidynes. 1993 m. Pasaulio žaidynių mišrių porų tempo rungtyje sportininkai iškovojo sidabro medalį.
Khangarid FC

Istorija

Klubas įkurtas 1996 m. Dalyvauja Premier Lygos pirmenybėse. 
2001, 2003, 2004, 2010 yra tapę šalies čempionais.
Marijonas Pliateris

Biografija

1895 m. aukso medaliu baigė licėjų. 1902 m. paskirtas rusų dvaro kamerjunkeriu, vėliau paaukštintas į patarėją. Kurį laiką Vilniaus žemės banko direktorius. Vienas iš Vilniaus mokslo ir dailės muziejaus kūrėjų ir rėmėjų, visuomeniniais pagrindais tvarkė šio muziejaus knygų, senųjų spaudinių ir raižinių skyrių.
1909 m. po tėvo mirties paveldėjo Veprių dvarą, kur įkūrė savo rezidenciją. Fundavo Švč. Mergelės Marijos Rožančiaus Karalienės bažnyčios statybą Vepriuose, 1901 m. pastatė spirito varyklą (dabartinis vad. „Baltasis namas“) ant Veprių ežero kranto, rekonstravo kitus ūkinius pastatus.
Tais pačiais metais į Veprių dvarą iš gimtosios Švėkšnos perkėlė didžiulę Jurgio Pliaterio biblioteką. Joje tarp 2500 tomų knygų 1919 m. buvo aptiktas pirmojo Simono Daukanto istorinio veikalo „Darbai senųjų lietuvių ir žemaičių“ rankraštis, joje saugota Mikalojaus Daukšos Postilė. 1924 m. valstybei nusavinus dvarą, grafui paliktas tik vandens malūnas, spirito varykla ir pora sklypų su trobesiais Veprių miestelyje. Pardavęs šį turtą grafas išvyko gyventi į Lenkijos okupuotą Vilnių, kur ir mirė. Palaidotas Bernardinų kapinėse.

Šeima

Su Liudvika Marija Janina Holynska (1888–1952 m.) Marijonas Pliateris susilaukė trijų sūnų: Jurgio (1913–1939 m.}, Kazimiero (gimusio Vepriuose 1915–2004 m.) ir Andžejaus (1917- m.), bei dukters Marijos (1909–1923 m.)
Alfonsas Gudzevičius

Alfonsas Gudzevičius (g. 1928 m. vasario 11 d. Šarkėnuose, Taujėnų valsčius) – Lietuvos dailininkas, meninių baldų restauratorius.

Biografija

1955–1959 m. mokėsiKauno S. Žuko taikomosios dailės technikume, 1959–1965 m. studijavo Estijos dailės institute Taline. 1953–1955 m. dirbo Kauno baldų kombinate, 1965–1977 m. Telšių taikomosios dailės technikume, 1969–1977 m. direktorius. 1977–2001 m. Lietuvos dailės muziejaus, 1981–2001 m. Prano Gudyno restauravimo centro meninių baldų restauratorius, aukščiausios kategorijos restauratorius, restauratorius ekspertas.
Sukūrė medinių baldų komplektų („Medžiotojų svetainei“ 1972 m., „Senovė“ 1975 m.). 1984 m. restauravo Tiškevičių rūmų Kretingoje, 1986 m. – Trakų istorijos muziejaus, 1993 m. – Mykolo Žilinsko, 1996 m. Gelvonų dvaro baldų kolekcijas, 1985 m. – paveikslo „Sapiegų Madona“ (Vilniaus arkikatedra) medinį pagrindą. Valdovų rūmų baldų atrankos komisijos narys.
Lietuvos mokslas (leidinys)

Lietuvos mokslas – tęstinis iliustruotas mokslo darbų leidinys, einantis nuo 1990 m. Vilniuje. Redakcija – Gedimino pr. 3-21.

Istorija

Pirmaisiais metais leistas kaip pasaulio lietuvių mokslo, švietimo ir kultūros mokslinis žurnalas. Iki 1993 m. ėjo pavadinimu „Mokslas ir Lietuva“ lietuvių ir anglų („Science, Arts and Lithuania“ ir „Science and Arts of Lithuania“) kalbomis, nuo 1993 m. eina tik lietuvių kalba. Leido bendrovė „Lituanus“, nuo 1993 m. – bendrovė „Lietuvos mokslas“, nuo 2005 m. – Lietuvos mokslų akademijos bendrovė „Mokslotyros institutas“.
„Lietuvos mokslas“ spausdina mokslotyros straipsnius, monografijas, studijas ir kt. Kasmet išleidžiamos 4-5 knygos, iki 2007 m. išėjo 72 knygos. Steigėjas ir redaktorius nuo 1990 m. Algimantas Liekis. (2007 m.). Tiražas 1990 m. – 4000 egz. lietuvių kalba ir 2000 egz. anglų kalba, 1997 m. – 1200 egz., 2010 m. – 700 egz.
Albinas Valentinas

Biografija

Studijavo istoriją ir literatūrą Vytauto Didžiojo universitete. Spaudoje pradėjo bendradarbiauti 1924 m., 1928 m. redagavo humoro žurnalą „Aitvaras“. Bendradarbiavo leidiniuose „Karys“, „Talka“, „Trimitas“, „Jaunoji Lietuva“, „Ūkininko patarėjas“, „Jaunasis ūkininkas“, „Diena“, „Sekmadienis“, „XX amžius“, „Laiko žodis“, „Vakarai“, „Dienos naujienos“ ir kt. 1939-1940 m. dirbo dienraščio „Lietuvos aidas“ redakcijoje. Kauno radiofonui parengė keletą vaidinimų.
Vokietijoje 1945-1946 m. laikraščio „Apžvalga“ atsakingasis redaktorius, 1946-1947 m. laikraščio „Dievo paukštelis“ redaktorius. 1951-1954 m. redagavo humoro žurnalą „Pelėda“ (Čikagoje).
Parengė savo humoristinių kūrinių rinkinį „Skrenda paukšteliai“ (rankraštis).
Džonstaunas

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1973 m. Liaudies Šventyklos sektos, vadovaujamos Jim Jones (jo garbei ir pavadinta Džonstaunu). Vieta pasirinkta dėl savo atokumo ir kairiųjų, antiamerikietiškų Gajanos politikos pozicijų. Gyvenvietė pagal Džonso projektą turėjusi būti socialistiniu rojumi, utopija. Dėl problemų San Franciske, 1977 m. į Džonstauną persikėlė ir pats Džonsas. Gyventojų dienotvarkė buvo paremta Šiaurės Korėjos ir porevoliucinės Kinijos modeliu. Darbo diena plantacijose trukdavo beveik 12 valandų. Neklusnūs komunos nariai buvo baudžiami, kankinami. Dėl CŽV pavojaus Džeimstauną buvo planuojama perkelti į TSRS, Albaniją, Šiaurės Korėją. 1978 m. į gyvenvietę atvykus kongresmeno Leo Ryan vizitui įvyko susišaudymas. Netrukus po to miestelyje įvykdyta „revoliucinė“ savižudybė, nusižudė 909 komunos gyventojai.
Po visų įvykių Džonstaunas buvo apleistas, vietinių išgrobstytas, o namai sudegė per gaisrą.
Pilkoji bedugnė

Pilkoji bedugnė – hipotetinė būsena tarp neutroninės žvaigždės ir juodosios bedugnės. Pilkosios bedugnės gravitacija mažesnė už juodosios bedugnės, todėl šviesos fotonai gali ištrūkti. Pilkąsias bedugnes supa fotonų žiedas. Manoma, jos susikuria, jei supernovos liekanos masė tarp 3 ir 4 Saulės masių. Nors pilkųjų bedugnių dar nerasta, artimiausias kandidatas yra V404 Cyg – objektas Gulbės žvaigždyne.
Paulista

Istorija

Paulista įkurta 1689 m. iš San Paulo kilusio bandeiranto. Miesto statusas suteiktas 1935 m.
Natūralūs ryžiai

Natūralūs ryžiai – šviesiai rudos arba rausvai rudos spalvos išlukštenti, tačiau ne poliruoti ryžiai. Nuo įprastinių (poliruotų) ryžių skiriasi tuo, kad juose išsaugotas (arba dalinai išsaugotas) gemalas ir luobelė. Šie ryžiai ypač vertingi savo baltymų, angliavandenių, ląstelienos, vitaminų (ypač B grupės) bei mineralinių medžiagų sudėtimi.

Mityba

Natūralių ryžių paruošimo laikas yra kiek ilgesnis nei tradicinių ryžių. Juos reikia virti nuo 40 iki 50 min. Išvirti ryžiai išlieka birūs, nesulipę. Turi švelnų riešutų skonį.
Lietuvos ultimeito čempionatas

Lietuvos ultimeito čempionatas (LUČ) – svarbiausias Lietuvos lėkščiasvydžio klubų čempionatas, kuriame dalyvauja visos Lietuvos komandos. Lietuvos ultimeito čempionatai yra du: vienas lauko (žolės), ir kitas – salės sezono čempionatas. Čempionatas yra atviras ir jame taip pat gali dalyvauti svečių komandos iš užsienio valstybių:
Čempionatai organizuojami, kai komandos yra įgijusios geriausią sportinę formą, t. y. lauko sezono pabaigoje – rugsėjį–spalį, ir salės sezono – rudens viduryje. 
Nuo 2016 metų žiemos uždarų patalpų čempionatai pradėti rengti lygos principu. 2017-2018 metų sezone startavo ir mišrioji Lietuvos čempionato lygos divizionas.

Čempionato formatas

Žaidžiama pagal oficialias lėkščiasvydžio taisykles, patvirtintas Pasaulinės skraidančiojo disko federacijos (WFDF) ir pritaikytas žaisti salėje ir su keliomis išimtimis. Varžomasi dviejuose, arba daugiau divizionų: atvirasis (open), miršusis, moterų, pradedančiųjų divizionai.
Lauko sezono Lietuvos čempionate žaidžiama komandomis 7 prieš 7, iki 15 taškų (+1) arba kol baigsis skirtas laikas – 50 minučių.
Salės sezono Lietuvos čempionate žaidžiama komandomis 5 prieš 5, iki 13 taškų (+1) arba kol baigsis skirtas laikas – 35 minutės.
Žygaičių herbas

Aprašas

Mėlyname skydo lauke sukryžiuoti auksinis raktas ir sidabrinis kalavijas auksiniais skersiniu ir buožele. Apverstas raktas (galvute su barzdele aukštyn ir priekin) eina iš dešinio viršutinio heraldinio kampo į kairį apatinį, o kalavijas - iš kairiojo viršutinio kampo į dešinį apatinį.

Simbolika

Mobiliosios figūros susijusios su Žygaičių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia – raktas simbolizuoja šv. Petrą, o kalavijas – šv. Paulių.

Istorija

Žygaičių herbas patvirtintas 2005 m. liepos 19 d. Prezidento dekretu.
Vėjo!3 (žurnalas)

Vėjo!3 – specializuotas žurnalas, apžvelgiantis buriavimo, ledrogių, burlenčių, jėgos aitvarų sportą, kt. pramogas ant vandens, keliones.
Žurnalas pradėtas leisti 2011 metais. Žurnalo idėją išvystė ir žurnalą pradėjo leisti keturi buriuotojai: Osvaldas Kudzevičius, Darius Gerasimavičius, Liudas Parulskis ir Eglė Kasperavičiūtė. Žurnalo redaktoriai – žurnalistai Eglė Kasperavičūtė ir Ignas Krasauskas, Kreiserinio buriavimo mokyklos vadovas ir vienintelio Lietuvoje išleisto buriavimo vadovėlio „Buriavimas“ autorius Artūras Dovydėnas, laivų konstruktorius Gvidas Misiūnas, istorikas, Jūrų muziejaus specialistas Romualdas Adomavičius, meteorologas Naglis Šulija, buriuotojai: Saulius Menkevičius, Rimantas Dovydaitis, Romas Janušauskas ir kt.
Žurnalas jau trečius metus organizuoja Metų buriuotojų apdovanojimus, buriavimo nuotraukų konkursus. Ne navigaciniu laikotarpiu Vilniuje žurnalo komanda organizuoja buriuotojų pokalbius.
Šiaulių FA

2007–2016 m.

Šiaulių futbolo akademija įkurta 2007 metais sujungus VšĮ „Napoleono“ futbolo klubą ir „Klevo“ sporto mokyklą. 
2010 ir 2016 metais Šiaulių FA žaidė ŠAFF III lygoje.

2017–2018 m.

Šiaulių FA 2017 m. dalyvavo LFF II-os lygos pirmenybėse. 2017 m. pabaigoje įvyko reorganizacija ir Šiaulių futbolo akademija tapo VŠĮ FA "Šiauliai". 
2018 m. Lietuvos futbolo taurės turnyro šešioliktfinalyje susitiko su šalies čempione Marijampolės „Sūduva“ ir pralaimėjo 0:7. 
Antroje lygoje (vakarų zonoje) užėmė kuklią šeštą vietą, tačiau padavė paraišką licencijuotis 2019 m. Pirmai lygai.

2019 m.

Šiaulių FA padavė paraišką licencijuotis 2019 m. Pirmos lygos pirmenybėms.
2019 m. nesugebėjo licencijuotis Pirmos lygos pirmenybėms, tačiau dalyvavo išimties tvarka.
2019 m. rugpjūčio 12 d. įvyko Lietuvos futbolo federacijos (LFF) Vykdomojo komiteto (VK) posėdis, kuriame LFF VK patvirtino VšĮ futbolo akademijos „Šiauliai“ prašymas ją laikyti BĮ „Šiaulių futbolo akademija“ teisių ir pareigų perėmėja, su visomis iš to išplaukiančiomis teisėmis ir pareigomis.
Mykolas Mačiokas

Biografija

Augo septynių vaikų šeimoje. Baigęs Vilniuje privačią gimnaziją ir mokytojų kursus, kurį laiką mokytojavo. 1918 m. stojo savanoriu. 1919 m. mokėsi Karo mokykloje. 1921 m. paskirtas Oro laivyno mokomosios eskadrilės mokiniu žvalgu, o vėliau tais pačiais metais perkeltas į 1-ąją eskadrilę ir paskirtas vykdyti oro žvalgo pareigas. 1922 m. suteiktas oro žvalgo vardas. 1923 m. suteikiamas inžinerijos vyr. leitenanto laipsnis, o 1924 m. skiriamas 1–osios eskadrilės ūkio reikalų, vėliau – laboratorijos viršininku. 1925 m. skiriamas 3–osios eskadrilės komandos viršininku. 1926 m. buvo suteiktas kapitono laipsnis ir buvo paskirtas Technikos pulko telegrafo-telefono kuopos jaunesniuoju karininku. 1928–1930 m. mokėsi Italijos karo akademijoje. 1930 m. perkeltas į Vyriausiąjį kariuomenės štabą ir paskirtas IV valdybos skyriaus tiekimų dalies karininku. 1931 m. suteiktas majoro laipsnis. 1936 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą. 1937 m. baigė Vytauto Didžiojo karininkų kursus ir gavo Generalinio štabo karininko statusą ir paskirtas į Kariuomenės štabo IV skyriaus Tiekimų dalies vedėjo pareigas. Tais pačiais metais buvo suteiktas Generalinio štabo pulkininko leitenanto laipsnis.
1940 m. rudenį dirbo Lietuvos karinio komisariato respublikos karinio rengimo inspektoriumi. 1940 m. pabaigoje paleistas į atsargą. 1941 m. buvo Vilniaus LAF karinio štabo narys. 1941–1943 m. dirbo Valstybinio Aleksoto stiklo fabriko direktoriumi. 1943 m. suimtas ir išvežtas į Štuthofo koncentracijos stovyklą. 1945 m. grįžo į Lietuvą, o 1947 m. persikėlė į Rygą.
Žydeliai (Panevėžys)

Žymūs žmonės

Kaime gimė poetė Valerija Valsiūnienė (1907–1955).
Gulbės

Paplitimas

Paplitusios Eurazijos, Šiaurės Amerikos, Pietų Amerikos, Australijos žemynų paatogrąžių, vidutinio, subpoliarinio, poliarinio klimato juostose. Australijos žemyne savaiminės juodosios gulbės gyvena subtropinėje, subekvatorinėje bei ątogrąžų klimato juostose.
Jonas Kova-Kovalskis

Jonas Kova-Kovalskis (1906 m. birželio 27 d. Garniai, Daugailių valsčius – 1977 m. balandžio 7 d. Londonas) – Lietuvos architektas.

Biografija

Nuo 1927 m. studijavo Architektūros mokykloje (Ėcole Regionale d'Architecture) Grenoblyje, 1930–1935 m. – Dailės mokykloje (Ėcole Regionale Supėrieure des Beaux Arts) Paryžiuje.
1937–1940 m. Kauno miesto savivaldybės Planavimo dalies vedėjas. 1937–1941 m. Kauno aukštesniosios technikos mokyklos, 1940–1943 m. Kauno taikomosios dailės instituto dėstytojas, Dekoratyvinės architektūros studijos vedėjas. 1939–1944 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1943 m. Architektūros katedros vedėjas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1947–1949 m. dėstė UNRRA universitete Miunchene. Nuo 1949 m. gyveno JAV.
Teniso mačų tipai

Tenisas tradiciškai žaidžiamas tarp dviejų žaidėjų, vienetų mače arba tarp dviejų porų, dvejetų mače. Tačiau yra ir kitokių teniso žaidimo tipų, kuriuose skiriasi taisyklės ar žaidėjų skaičius.

Standartiniai teniso mačų tipai

Vienetai - juose du žaidėjai žaidžia vienas prieš kitą, dažniausiai du vyrai arba dvi moterys.
Dvejetai - juose dvi poros žaidžia viena prieš kitą, dažniausiai vien vyrai arba vien moterys. Dvejetai žaidžiami šiek tiek didesniame korte nei vienetų.
Mišrūs dvejetai - juose žaidžiama taip pat kaip ir dvejetuose, bet porose būna vyras ir moteris.

Neįgaliųjų tenisas

Žaidžiami tiek vienetai, tiek dvejetai. Pagrindinis skirtumas yra tas, kad kamuoliukas gali atšokti ne vieną, o du kartus
Peikena

Peikena – išaštrintas, kaltą primenantis metalinis strypas su medine arba plastmasine rankena. Paprastai naudojamas žvejų poledinės žūklės metu prakirsti 7-15 cm ledui. Tinkama iškirsti greitai eketę ploname lede, išvalyti per naktį užšalusią eketę ir pan. Jos pagalba esant reikalui (užkibus didelei žuviai) greičiau praplatinama jau išgręžta eketė. Įprasta, jog peikenas žvejai naudoja ant pirmo ledo, kai nebūtina su savimi turėti ledo grąžto.
Geležinės peikenos – neretas archeologų radinys tarp kitų žvejybos reikmenų piliakalniuose, senovės gyvenviečių kapinynų įkapėse.
Juozas Tamošaitis

Juozas Tamošaitis (1906 ? ? Waterbury, CT – JAV – ?), vargonininkas ir chorvedys.

Biografija

Nuo mažens giedojo bažnytiniame chore, pamėgo muziką ir pradėjo mokytis skambinti fortepijonu, o vargonuoti mokė J. Kovas. Vėliau mokėsi Crosby High School Waterbury. Po dvejų metų studijų pradėjo pavaduoti vargonininką J. Kovą ir mokyti „Aušros" chorą. Dar studijavo La Salette koledže – seminarijoje Hartforde, CT Šešerius metus vargonininkavo ir vadovavo chorui Švč. Trejybės parapijoje. 1920 baigęs seminariją, išvyko studijuoti filosofiją į Fribourgo universitetą Šveicarijoje. Keletą metų vargonininkavo vietos seminarijoje, Mont Planeau, ir vadovavo klierikų chorams. Su pasižymėjimu baigęs mokslus, grįžo į JAV ir netrukus įstojo į Columbijos universitetą Niujorke studijuoti pedagoginės dailės. 1925 įgijo bakalauro laipsnį, o vėliau ir magistro laipsnį. Studijuodamas vargonininkavo Aušros Vartų lietuvių parapijoje New York Cityje, NY. Čia giedoti ir dainuoti mokė du chorus – didįjį ir mažąjį.
Nuo 1931 pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Viešpaties Atsimainymo lietuvių parapijoje Maspethe, NY.
Nuo 1933 dar mokėsi New York College of Music, kur įsigijo vargonininko kvalifikaciją.
Nuo 1935 harmonijos, kompozicijos ir kontrapunkto mokėsi Midtown Community Music Center. Kurį laiką vadovavo Lietuvių chorui Cicero, IL. 1936 kartu su R. Kurdinaičiu ėmė leisti žurnalą „Nauja muzika".
Nuo 1925 buvo ALRK vargonininkų sąjungos narys ir šios sąjungos New Yorko -New Jersio provincijos narys.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Fiziologija

Fiziologija (gr. φύσις, phýsis „gamta“ ir λόγος, lógos „mokslas, protas“; gr.: φυσιολογία) – mokslas, tiriantis gyvųjų organizmų fizikines, biochemines ir informacijos perdirbimo funkcijas. Tradiciškai fiziologijos mokslas skirstomas į augalų fiziologiją ir gyvūnų fiziologiją, tačiau fiziologijos principai yra tie patys visiems organizmams, pvz., žinios apie mielių ląsteles gali būti pritaikomos ir žmogaus ląstelėms.
Normalioji fiziologija nagrinėja sveiko organizmo funkcijas, jų reguliavimo mechanizmus. Norint suprasti gyvo organizmo funkcijas būtina išmanyti jo struktūrą, sandarą. Todėl fiziologija glaudžiai siejasi su anatomija, histologija, biochemija, biofizika. Fiziologija siejasi ir su kitais mokslais: zoologija, genetika, matematika, chemija, fizika. Fiziologijos tyrimo objektas: gyvas organizmas ar jo struktūrinės dalys (organų sistemos, organai, audiniai, ląstelės).
Fiziologija padeda suprasti sveiko organizmo veiklą, jo sugebėjimą prisitaikyti prie nuolat kintančios aplinkos, nepakitus vidinės terpės sudėčiai. Fiziologija sudaro teorinį ir praktinį pagrindą nagrinėjant organizme vykstančius patologinius procesus.
Sporto fiziologija tiria organizmo struktūrą bei funkcijų pokyčius veikiant fiziniams krūviams. Joje taikoma koncepcija, kad veikiant fiziniams krūviams organizmas prie jų adaptuojasi. 
Sporto fiziologijos raida. Sporto fiziologija gana jaunas mokslas. tik XIX a. pabaigoje (1889 m.) Londone buvo išleistas pirmas fizinių pratimų vadovėlis kurio autorius F. La'Grange. XX a. pradžioje šį mokslą toliau vystė F. Chopkinas, nustatęs ryšį tarp raumenų veiklos ir laktato kaupimosi. 1921 m. A. Dilas įkūrė laboratoriją nuovargio kilmei tirti. Po pirmojo pasaulinio karo įvykęs didelis kūno kultūros ir sporto progresas lėmė audringą sporto fiziologijos mokslo raidą. Teorines jos raidos prielaidas galima aptikti daugelio to meto fiziologų, pavyzdžiu: D. Sargento, Dž. Mak-Kardi, K. Kuperio, P. Anochino darbuose. Didelis nuopelnas plėtojant sporto fiziologijos mokslą skiriamas A. Krestovnikovui, kuris 1938 ir 1939 m. parašė sporto fiziologijos vadovėlį ir manografiją "Sporto fiziologija".

Fiziologijos mokslas Lietuvoje

LDK vyriausioje mokykloje pradėti dėstyti medicinos mokslai kai 1781 m. Medicinos fakultetas (Collegium medicum). Fiziologiją pradėjo dėstyti Steponas Laurynas Bizis 1783 m., tačiau tik 1804 m. A. Bekiu ir Andrius Sniadeckis įkūrė Fiziologijos katedrą.
1919 m. atkuriama fiziologijos katedra S. Batoro universitete. 1939 m. vėl atkuriama Fiziologijos katedra VU, dėstytojai - J. Šopauskas, A. Sketeris ir kt.
Antrojoje XX a. pusėje doc. J. Jurša dėstė kraujo fiziologiją, prof. D. Mikalauskaitė dėstė maisto ir mitybos fiziologiją, prof. Z. A. Kučinskienė, doc. L. Sinkevičienė - CNS fiziologija, doc. P. Žebrauskas - PNS, CNS.

Termino kilmė

Sąvoka atsirado Žano Fernelio (Jean Fernel, 1497–1558) dėka.
Dniepro-Dauguvos kultūra

Arealas

Rytuose Dniepro-Dauguvos kultūros arealas siekė Ugros ir Desnos aukštupius, ribojosi su Juchnovo kultūra ir Okos aukštupio kultūra, šiaurėje siekė Velikajos aukštupį, ribojosi su Djakovo kultūra, vakaruose beveik siekė dabartinės Lietuvos ir Latvijos teritorijas, ribojosi su brūkšniuotosios keramikos kultūra.

Charakteristika

Dniepro-Dauguvos kultūrai būdingos gyvenvietės – nedideli įtvirtinti piliakalniai. Ankstyvuoju laikotarpiu piliakalniai buvo įtvirtinti medinėmis užtvaromis, statyti stulpinės konstrukcijos ilgieji pastatai, padalyti pertvaromis į nedideles patalpas su atviru židiniu. I a. – II a. piliakalniai buvo tvirtinami keliais žemais pylimais, ant jų statyti nedideli (10–15 m²) keturkampiai stulpinės konstrukcijos pastatai.
Dniepro-Dauguvos kultūros gyventojų pagrindiniai verslai buvo gyvulininkystė ir žemdirbystė. 1 tūkstantmtyje iki m. e. jie daugiausia naudojo akmeninius ir kaulinius, nuo I–II a. – geležinius įrankius. Lipdė aukštus, šiek tiek profiliuotais šonų ir angos kraštais, puodus. Kartais prie angos puodai puošti skylutėmis ar zigzagine linija. Papuošalai žalvariniai, rasta smeigtukų, auskarų. Gyventojai prekiavo su finougrų gentimis. Dniepro-Dauguvos kultūros kapai nežinomi. Priskiriama baltams.
Ahal FK

Istorija

Klubas įkurtas 1989 m. 
2014, 2017 ir 2018 m. tapo vicečempionais.
2013, 2014 m. iškovojo šalies futbolo taurę.
Arfininko giesmė

Arfininko giesmė – senovės egiptiečių tekstai, datuojami Viduriniosios Karalystės laikotarpiu, bet perrašinėti ir vėlesniais laikais. Tekstuose apmąstoma gyvybė ir mirtis, suabejojama pomirtinio pasaulio tikrove. Greta tekstų išpiešti grojančių arfininkų paveikslai, tad laikoma, kad arfininkai ir galėjo būti šių tekstų kūrėjai arba atlikėjai.
Pilna „Arfininko giesmė“ rasta Hariso papiruse 500, užrašyta hieratiniu raštu ir priskiriama XI dinastijos faraono Antefo mirties laikotarpiui (3 tūkstantmetis pr. m. e.). Tą nurodo antraštė: „giesmė iš šventyklos, kurioje palaidotas karalius Antefas“. Vėliau teksto nuorašai išrašyti ant Paatonemchebo kapavietės (Echnatono laikai), trumpa ištrauka ant Ikio stelos.
„Arfininko giesmėje“ aptariamas gyvenimo trapumas, nuolatinis kismas (tie, kurie rūmus statė, jų būsto nebelikę), nežinia apie pomirtinį gyvenimą („nieks iš tenai atgal dar nesugrįžo“). Pabaigoje raginama džiaugtis gyvenimu – puoštis, sekti savo norais, džiaugtis, nes nieks nežino, kas bus po to.
Naujosios Karalystės laikais kunigo Neferhotepo kape rastos net 3 „Arfininko giesmės“ – be įprastinių, rasta ir viena, kuri prieštarauja senajai giesmei, ir teigia, kad gyvenimas yra sapnas, o pomirtinis pasaulis – palaimos kraštas.
Politinė sociologija

Politinė sociologija yra sociologijos šaka tirianti socialines jėgos paskirstymo visuomenės viduje ir tarp jų priežastis ir pasekmes, taip pat socialiniais bei politiniais konfliktais, vedančiais į jėgos paskirstymą. Politinė sociologija tiria nepolitines politikos determinantes bei nepolitines politinių institucijų ištakas. Tarp politinės sociologijos tyrimo objektų yra revoliucijų ir režimų pasikeitimo priežasčių analizė, rinkėjų elgesio demokratinėse valstybėse tyrimai. Politinė sociologija domisi ir politinėmis partijomis kaip socialinėmis struktūromis ir ryšiais tarp partijos narių ir lyderių (pvz., Roberto Michelso „Varinis oligarchijos dėsnis“), partijų atsiradimu ir kaita, politiniu žmonių elgesiu.
Pagal savo istorinę kilmę politinė sociologija išsirutuliojo iš sociologijos, jai diferencijuojantis. Politinė sociologija ir toliau vystosi dviejų mokslų – sociologijos ir politologijos – sandūroje kaip tarpdisciplininis mokslas. Politinės sociologijos ištakas galima rasti XIX a. pabaigoje, o M. Weber jau laikomas politinės sociologijos klasiku.
Pagrindinis politinės sociologijos dėmesys skiriamas valstybės, institucijų, kurios turi legitimią jėgą tam tikroje teritorijoje bei didžiausią vientisą valdžios koncentraciją visuomenėje, aprašymui, analizei ir aiškinimui. Politinės sociologijos tyrimo laukas apima politinę sistemą bei galbūt ir kiek daugiau. Jei politikos mokslas daugiausia domisi vyriausybės sąranga, viešojo administravimo mechanizmais, tokiomis formaliomis politikos sritimis kaip rinkimai, viešoji nuomonė, spaudimo grupės ir politinis elgesys, sociologinė politikos fenomeno analizė daugiau domisi ryšiais tarp politikų, socialinių struktūrų, ideologijos ir kultūros. Nors valstybė yra pagrindinis studijų objektas, tačiau politinė sociologija plačiau domisi jėgos šaltinių ir jėgos panaudojimo, valdžios ir įtakos visiems socialiniams konfliktams studijomis, įskaitant šeimą, draugų grupes, klubus, vietines bendruomenes.
Sinhalų raštas

Raštas

Sinhalų raštas naudoja tą patį sudarymo principą, kaip ir kiti brahminiai raštai: grafemos pagrindas yra priebalsė, balsės žymimos diakritikais (išskyrus einančias pradžioje bei hiatus), priebalsių samplaikoms sudaromos ligatūros arba panaudojama virama.
Bumbo

Bumbo (angl. bumbo, bombo, bumboo) – alkoholinis kokteilis (grogo variantas), gaminamas romo pagrindu.

Istorija

Bumbo buvo populiarus gėrimas Karibų jūros regione piratų laikais. Jis buvo skanesnis už Anglijos Karališkojo karinio laivyno grogą.
Piratams ir kabotažinės prekybos laivų įguloms skorbutas buvo žymiai mažesnė grėsmė negu Anglijos laivyno jūreiviams, kadangi jų maršrutai buvo trumpesni, o dietoje buvo daug vaisių bei daržovių. Todėl iš gėrimo sudėties jie galėjo išbraukti citrinų sultis. Mišinys būdavo gardinamas cukrumi ir muskatais.