google/wiki40b huggingface dataset:
Algimantas Valantinas

Algimantas Valantinas (g. 1961 m. spalio 29 d. Mažeikių rajone, Buknaičių kaime) – teisininkas, teisėjas. Buvęs Lietuvos Respublikos generalinis prokuroras. Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas (pirmininkas).

Biografija

1980 m. baigė Mažeikių 1-ąją vidurinę mokyklą, įstojo į Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultetą, jį baigė 1985 m. Atliko privalomąją karo tarnybą sovietinėje armijoje (1988–1989 m.).
Paskirtas dirbo prokuratūroje: prokuroro padėjėjas, tardytojas Kaišiadorių rajono prokuratūroje (1985–1988 m.), Širvintų rajono prokuratūros prokuroras, vyriausiasis prokuroras (1990–1991 m.), Jonavos rajono apylinkės prokuratūros vyriausiasis prokuroras (1991–1994 m.), Jonavos rajono apylinkės teismo teisėjas, teismo pirmininkas (1994–1999 m.), Teismų departamento prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos direktorius (1999–2000 m.), Vilniaus miesto 2-ojo apylinkės teismo pirmininkas (2000–2005 m.), Lietuvos Respublikos generalinis prokuroras (nuo 2005 m. lapkričio 24 d.), vyriausiasis valstybinis justicijos patarėjas (kvalifikacinis rangas). Nuo 2010 m. balandžio dirba Vilniaus miesto 2 apylinkės teismo teisėju. 2010 m. rudenį pretendavo į Vilniaus apygardos teismą.
2010 metų sausio 21 dieną LR Seimas, po Seimo Teisės ir teisėtvarkos komiteto išvadų dėl žmogžudysčių Kaune 2009 m. bylos tyrimo, nusprendė, kad Algimantas Valantinas nesugebėjo tinkamai organizuoti jo vadovaujamų institucijų darbo ir netinkamai vykdė generalinio prokuroro pareigas. Sausio 28 dieną Lietuvos Respublikos prezidentė Dalia Grybauskaitė pareiškė matanti postūmių žmogžudysčių Kaune 2009 m. byloje ir nepareiškė nepasitikėjimo A. Valantinui. 2010 m. vasario 5 dieną A. Valantinas pateikė atsistatydinimo iš generalinio prokuroro pareigų pareiškimą, kuris buvo patenkintas tą pačią dieną LR prezidentės.
2010 m. rugsėjo 21 ir 28 d. vykusiose pretendentų į teisėjus atrankos komisijos posėdžiuose, kuriuose buvo vykdoma atranka į keturias Vilniaus apygardos teismo teisėjų vietas, Algimantas Valantinas įvertintas geriausiai – jam skirta pirmoji vieta, tačiau prezidentė D. Grybauskaitė pasirinko kitus keturis teisėjus – V. Mikuckienę, A. Pažarskį, A. Ignotą ir J. Mardosevič. 2011 m. gegužės mėn. taip pat pretendavo į Vilniaus apygardos teismo teisėjo vietą. Pretendentų į teisėjus atrankos komisija jam skyrė trečiąją vietą, bet LR prezidentė A. Valantino nepaaukštino.
Nuo 2010 m. balandžio mėn. Algimantas Valantinas dirbo Vilniaus m. 2 - ajame apylinkės teisme teisėju, o nuo 2012 m. gegužės mėn. buvo Vilniaus apygardos teismo teisėju. 2016 m. sausį Lietuvos Respublikos prezidentės dekretu paskirtas Lietuvos apeliacinio teismo teisėju ir dirba iki šiol, taip pat nuo 2016 m. balandžio užima šio teismo pirmininko pareigas.
Algimantas Valantinas vedęs; turi sūnų ir dukrą.
Fukudos doktrina

Fukudos doktrina – Japonijos politikos, susijusios su Pietryčių Azija, kryptis, 1977 m. išsakyta tuometinio ministro pirmininko Takeo Fukuda, apsilankymo Maniloje metu. Jis savo kalboje pažadėjo, kad Japonija neturi jokių su ASEAN šalimis susijusių karinių tikslų, siekia taikos bei abipusio politinio, ekonominio ir kultūrinio bendradarbiavimo.
Doktriną paskatino išaugę prekybiniai ryšiai tarp Pietryčių Azijos ir Japonijos, antijaponiški sentimentai regiono valstybėse bei galios balansą pakeitęs JAV pralaimėjimas Vietnamo kare. Įgyvendindama doktriną, Japonija per ateinančius metus stipriai padidino šalims teikiamą ekonominę pagalbą, įsitraukė į ASEAN veiklą, pasirašė taikos ir draugystės sutartį su Kinija.
Petras Plumpa

Biografija

1954 m. įsijungė į moksleivių antisovietinę organizaciją su centru Pandėlio vidurinėje mokykloje: bendradarbiavo leidžiant nelegalų laikraštėlį „Laisvės balsas“ bei platino lapelius. Parašė apsakymą „Prie Nemuno" bei rašė romaną apie Lietuvos partizaninį pasipriešinimą „Kruvina pašvaistė“.
1958 m. vasario 16 d. ant Petrašiūnų elektrinės kamino iškėlė Lietuvos trispalvę. Netrukus su bendraminčiais įkūrė organizaciją „Laisvę Lietuvai“, tačiau ji gyvavo neilgai: 1958 m. kovo 14 d. buvo suimtas ir su septyniais draugais nuteistas septyneriems metams – ištremtas į Mordoviją, kur kalėjo lageriuose. Ten teko dirbti priverstinius darbus: metalo tekintojo, siūti pirštines ir įrankių maišelius, dirbti katilinėse kūriku, užpildyti elektrinių šildytuvų elementus kenksmingu smėliu. Darbo savaitė truko 6 dienas, kasdien dirbant po 8-9 valandas.
1965 m. sugrįžo į gimtinę. Dirbo kolūkyje statybininku ir vairuotoju, vėliau – santechniku Vilniuje. 1968 m. Pradėjo dirbti Kaune, „Žemprojekto“ techniniame skyriuje. Ten nelegaliai rotaprintu daugino katekizmus ir Tihamerio Totho knygutę „Jaunuolio būdas“ (3000 egz.), kurią išvertė filosofas Antanas Maceina.
Nuo 1969 m. perėjo į nelegalų gyvenimą Pluiro pavarde, kuria įregistravo santuoką ir vaikus. Nuo tada užsiėmė tik nelegalios literatūros leidyba: su aparatu „Era“ daugino Antano Maceinos, Juozo Girniaus, Stasio Ylos knygas, Molotovo-Ribentropo pakto medžiagą, iš Maskvos disidentų gautą literatūrą. Disidentams nelegalams Maskvoje teikdavo informaciją leidiniui „Dabarties įvykių kronika“ („Chronika tekuščich sobytij”). Jiems perdavė Lietuvos katalikų memorandumo 17 000 parašų tuometiniam Jungtinių Tautų Organizacijos generaliniam sekretoriui Kurtui Waldheimui.
Bendravo su kun. Juozu Zdebskiu bei kitais rezistentais – kovojo už žmogaus teises, tarėsi kaip išsaugoti Lietuvos kultūrą. 1972 m. kartu su kun. Sigitu Tamkevičiumi pradėjo leisti „Lietuvos katalikų bažnyčios kroniką“. Slėptuves įrengęs turėjo Raudondvaryje, Zapyškyje, Kaišiadorių rajone, Kaune 14-jo Kranto ir Kalniečių gatvėse. 1974 m. vėl buvo nuteistas 7 metams.
Po nepriklausomybės atkūrimo dalyvavo katalikiškų, politinių organizacijų veikloje, rašė spaudai. 1996 m. paskelbė dokumentą apie pavojus Lietuvai dėl Valstybės saugumo komiteto ir priešiškų Lietuvai jėgų veiklos.
1989 m. rugsėjo mėn. tapo „Caritas“ žurnalo atsakinguoju sekretoriumi, nuo 1990 m. birželio mėn. – „XXI amžiaus“ laikraščio redaktoriaus pavaduotoju. Nuo 1991 m. spalio mėn. Kauno kultūros ir švietimo skyriaus inspektorius etikai.
1992 m. rugpjūčio 11 d. paskirtas LR Saugumo tarnybos (VSD) generaliniu direktoriumi. Nuo 1993 m. sausio mėn. LR Vyriausybės patarėjas religijų klausimais. 2001 m. kovo 1 d. atsistatydino iš užimamų pareigų.
1999 m. Valdas Adamkus apdovanojo Vyčio kryžiaus 3-iojo laipsnio ordinu. Brolis Albertas Plumpa – Lietuvos partizanas, kaip ir tėvas kalėjęs GULAG. Brolis A. A. Jonas Plumpa – taip pat Lietuvos partizanas, kalėjęs GULAGe. Brolis Povilas Plumpa, bei A. A. sesuo Eugenija Plumpaitė.
Pietų federalinė apygarda

Pietų federalinė apygarda (rus. Ю́жный федера́льный о́круг) yra viena iš Rusijos federalinių apygardų, įkurta 2000 m. gegužės 13 d. Rusijos prezidento įsakymu. Iš pradžių vadinta Šiaurės Kaukazo federaline apygarda, tačiau tų pačių metų birželio 21 d. pervadinta į Pietų federalinę apygardą.
Ji yra Rusijos pietvakariuose, tarp Ukrainos ir Kazachstano. Jos šiaurinėje dalyje yra Ponto-Kaspijos stepės, o pietinė dalis apima Šiaurės Kaukazą. Pagal 2002 m. gyventojų surašymą 589 200 km² ploto apygardoje (3,45 % Rusijos ploto) gyvena 22 907 141 gyventojai (38,9/km²). Didžiausi miestai apygardoje yra Rostovas prie Dono ir Volgogradas, kuriuose yra šiek tiek daugiau nei milijonas gyventojų.
Dabartinis prezidento atstovas apygardoje yra Vladimiras Ustinovas, buvęs Rusijos teisingumo ministras.
Istoriškas šis regionas Skitijos dalimi. Vėliau čia gyveno chazarai, o Astrachanės miestas greičiausiai pavadintas chazarų karvedžio Ras Tarchano vardu.
Didžiausios upės yra Donas, Volgos žemupys ir Kubanė.

Apygardos sudėtis

Į Pietų federalinės apygardos sudėtį įeina 8 respublikos, 3 sritys ir 2 kraštai.
Vladas Mikalauskas (1942)

Biografija

1961 m. baigė Šiaulių Juliaus Janonio vidurinę mokyklą. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką.
1988–1990 m. Šiaulių statybos tresto savaitraščio „Statyba“ redaktorius. Atgimimo metais įsiliejo į Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdį, LPS Šiaulių tarybos narys, 1989 m. Šiaulių sąjūdininkų laikraščio „Krivūlė“, savaitraščio „Savaitės krivūlė“ redaktorius. 1991–2007 m. UAB „Šiaulių kraštas“ leisto mėnraščio „Detektyvas“ redaktorius. Vėliau dienraščio „Šiaulių kraštas“ redaktorius. Rašė nuo sporto reportažų iki politinių komentarų ir feljetonų.
Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys, keletą metų – sąjungos Šiaulių skyriaus atsakingasis sekretorius. Jo fotografijų ciklas „Žmonės ir kaukės“ buvo įvertintas prestižiniu fotomeno pasaulyje apdovanojimu – Tarptautinės meninės fotografijos asociacijos (FIAP) aukso medaliu.
NK Varaždin (2012)

Istorija

Klubo ištakos siekia 2012 m. Kai NK Varaždin (1931–2015), dar žinomas Varaždino „Vartos“ pavadinimu, įklimpo į skolas, tada buvo įkurtas Varaždin ŠN.
2015 m. senasis klubas pervadintas VŠNK Varaždin ir galiausiai bankrutavo. O Varaždin ŠN tapo NK Varaždin.

Sudėtis

Atnaujinta: 2019 m. vasario 2 d.
Lemsteris

Istorija

1052 m. paminėtas rašytiniuose šaltiniuose.
1974 m. - 1996 m. rajono administracinis centras.
Aleksandras Žyžemskis

Biografija

Kunigaikščių Žyžemskių (Riurikaičiai) giminės atstovas. Kristupo Jaroševičiaus Žyžemskio vyresnysis sūnus. Jaunesnieji broliai – kunigaikščiai Steponas, Kristupas ir Tomas.
Iš pradžių Aleksandras Žyžemskis buvo karaliaus rūmininkas, Oransko ir Perlovsko girininkas.
1635 m. vasario 14 d. Aleksandras Žyžemskis gavo Minsko stalininko pareigybę, 1640 m. tapo Lietuvos didžiuoju taurininku, o nuo 1643 m. – Lietuvos didysis pastalininkis.
1635 m. kartu su Minsko stalininko pareigybe gavo dvaro žemių Jevcikevičiuose (Rečicos pavietas) ir Karpovičiuose (Mozyriaus pavietas).
1645 m. balandį Aleksandras Žyžemskis mirė.
Miražai (laikraštis)

Miražai – iliustruotas dvisavaitis laikraštis jaunimui, nuo 1991 m. kovo mėn. iki 1996 m. ėjęs Kaune, Ukmergės g. 9-20.

Istorija

Steigėja ir leidėja Algimanto Barzdžiaus personalinė įmonė. Iki 1992 m. – savaitraštis. Tiražas 1991 m. – 25 000 egz., 1997 m. – 8800 egz.
Nuo 1994 m. leistas dvisavaitis laikraštis „Miražai moterims ir merginoms“ (redaktorė J. Barzdžiuvienė, Tiražas 14 000 egz.).
Rašė visuomenės gyvenimo, kultūros ir kt. temomis.
Balandžio 15

Vardadieniai

Anastazijus – Gema – Josmina – Josminas – Liudvina – Modestas – Vaidotė – Vilnius
KF Trepça'89

Istorija

Klubas buvo suformuotas 1989 m., kai nuo Serbijos komandos FK Trepča atsiskyrė dalis žaidėjų. 
Pagrindiniai ekipos priešininkai yra kita Kosovo Mitrovicos miesto komanda KF Trepça Mitrovicë.
Menglis Girėjus

Chanato valdymas

Menglis tapo Krymo chanu 1466 m. vos keliems mėnesiams, po to jo sostą užėmė jo brolis Nur Devletas. Atgavo valdžią 1469 m. sausio mėn., tačiau vėl ją prarado 1475 m. kovo mėn., sukilus priešininkams broliams ir aukštuomenei. 1475 m. buvo paimtas į nelaisvę Kafoje (dab. Feodosijoje) ir osmanų pristatytas į Konstantinopolį. Čia jis buvo priverstas pripažinti osmanų siuzerenitetą Krymo chanato atžvilgiu. Nors chanatas vėliau ir išlaikė savo žemių pavaldumą, tačiau osmanai kontroliavo chanų rinkimus. Grąžintas į Krymo sostą 1478 m., toliau kovojo su Didžiąja Orda, kurią valdė Aukso Ordos palikuonys chanai, siekę gauti visą Ordos palikimą. Menglis daug nusipelnė įtvirtindamas Krymo totorių valstybingumą, įkūrė Očakivo tvirtovę. Jo sąjungininku buvo Maskvos didysis kunigaikštis Ivanas III, dėl ko pablogėjo Krymo santykiai su Maskvos priešininke Lietuvos Didžiąja kunigaikštyste. Krymo chanato ir Moldavijos kunigaikštystės koalicija su Maskvos palaikymu bendrai veikė prieš Lietuvą ir Lenkiją, vykdė grobuoniškus išpuolius į jų teritorijas. Krymo totoriai nusigaudavo ir iki Nemuno aukštupio. Svarbiausi Krymo chanato ir LDK mūšiai buvo Klecko mūšis (1506 m.) ir Olšanicos mūšis (1527 m.).
1502 m. Menglis sumušė paskutinį Aukso Ordos chaną ir užėmė sostinę Sarajų, tuo užbaigdamas Ordos gyvavimą. Pasiskelbė kaganu (imperatoriumi), Aukso Ordos valdžios įpėdiniu totorių kaganatuose Kaspijos-Volgos regione. Nelikus bendro priešo, pablogėjo santykiai su Maskva – Menglio ir jo sūnų kariaunos ėmė puldinėti pietines Rusijos žemes.
Valdant Mengliui, Krymo chanate buvo įvesta kalgos pareigybė, antroji pagal svarbą po chano. Pirmuoju kalga tapo jaunėlis sūnus Jamurči (1486–1507 m.), vėliau – vyresnysis sūnus, įpėdinis Muhamedas Girėjus (1507–1515 m.).

Palikimas

Menglis pastatė Salačike (dab. Bachčisarajaus pakraštyje) rūmų kompleksą Devlet-Saraj, neišlikusį iki šių dienų. Šalia buvo pastatyti Zıncırlı medresė ir mauzoliejus (dürbesi) tėvui, kur po mirties atgulė ir pats Menglis.
Adamas Kazanovskis

Biografija

Vaikystėje kartu su broliu Stanislavu augo vienoje aplinkoje kartu su būsimu karaliumi Vladislovu Vaza. Kai 1632 m. Vladislovas Vaza tapo karliumi, Adamui Kazanovskiui suteikė daug privilegijų ir dovanų. Ganėtinai greitai buvo paskirtas karaliaus pastalininkiu, o vėliau ir stalininku.
Daugliui to meto amžininkų Adamas Kazanovskis atrodė labai nemalonus žmogus, siekiantis prisigrobti kuo daugiau turtų ir skleisti intrigas. Kartą kai baigėsi visi karaliaus pinigai, šis jam paskolino daug pinigų sakydamas Mano didenybe, aš negaliu tapti vargšu būdamas šalia jūsų, bet aš nebūsiu turtingu neturėdamas jūsų šalia. Tokia draugystė suteikė jam didelę galią ATR valdyme. Nors jam nerūpėjo užsienio politika, bet jis labai mėgo klausytis ką kiti žmonės kalba apie karalių, vėliau viską papasakodamas karaliui. Žinodamas daug paslapčių jis kurdavo įvairiausias intrigas.
1632 m. iš karaliaus gavo žemės Varšuvos apylinkėse, kur pradėjo Varšuvos Kazanovskių rūmų statybas, kurie tuo metu buvo patys prabangiausi visoje ATR. Po jo mirties vienas jo amžininkas rašytojas rašė: Niekada dar ši šalis nematė tiek turto sukaupto vieno žmogaus rankose. Toks pinigų švaistymas labai nepatiko ATR seimui, bet tai neturėjo jokios įtakos, nes Kazanovskis buvo didelis karaliaus draugas. 1633 m. vedė Elžbietą Sluščanką (1619-1671). Finansavo karmelitų vienuolyno statybas Bielsko mieste, o 1641 m. ir bažnyčios statybas.
Jo įtaka sumažėjo kai karalius vedė Habsburgietę Sesiliją Renatą. Su šia moterimi Kazanovskis tapo dideliais priešais. Mirė 1649 m., palaidotas Varšuvos Šv. Jono Krikštytojo arkikatedroje bazilikoje. Vaikų neturėjo.
Žiogupis

Intakai

Žiogupis be dešiniojo Šakšinio turi tik kelius nereikšmingus kairius ir dešinius intakus.
1993 m. Groningeno atrankinis turnyras (PŠA)

Atrankos turnyras (PŠA) – tai Profesionalių šachmatų asociacijos organizuotos šachmatų varžybos, kuriose atrinkti 7 šachmatininkai į 1994/95 m. Kandidatų mačus (PŠA). Turnyras vyko, Groningene (Nyderlandai) 1993 gruodžio mėn.
Turnyre nedalyvavo eilė vedančiųjų pasaulio žaidėjų, tarp jų – FIDE pasaulio čempionas Anatolijus Karpovas.

Turnyras

Turnyre buvo naudojama šveicariškoji sistema. 54 dalyviai 11-ką ratų kovojo dėl 7-ių kelialapių į 1994/95 m. Kandidatų mačus (ŠPA).

Rezultatai

Pirmąsias dvi vietas užėmė M. Adamsas ir V. Anandas – po 7½ taško. 3-7 vietas pasidalijo: G. Kamskis, V. Kramnikas, S. Tiviakovas, B. Gulko ir O. Romanišinas – po 7 taškus. Minėti šachmatininkai pateko į 1994/95 m. Kandidatų mačus (PŠA).
Baltas telefonas

Turinys

Venecijos viešbutyje guvernante dirbanti Marčela svavoja apie kino aktorės karjerą. Kuomet viešbutyje apsistojęs iš Romos atvykęs kino prodiuseris Lučianis ją suvilioja žadėdamas svaiginamą karjerą, ji nusprendžia vykti pas jį. Pinigus, sutaupytus kelionei, prageria tėvas, todėl Marčela pažada ištekėti už savo draugo Roberto, jei šis nuveš ją į Romą (tie, kurie tuokiasi perversmo metinių proga, gauna asmeninį Musolinio pasveikinimą). Marčela neranda Lučianio, tačiau susipažįsta su karininku Bruniu. Jaunikis atsisako ją vesti ir už tai savanoriu išsiunčiamas į Afriką, o Marčela tampa Brunio meiluže. Nuvykusi susipažinti su jo motina, mergina sužino, kad ši vadovauja viešnamiui ir ketina jame įdarbinti Marčelą. Čia ji dirba, kol iš karo grįžta Roberto, kuris nuolat pasirodo pačiose netinkamiausiose situacijoje ir griauna jos naujas pažintis su kitais vyrais. Ji susipažįsta su įtakingu aktoriumi Franko ir pačiu Musoliniu, kurio dėka galiausiai atsiduria kino studijoje. Roberto fašistų išsiunčiamas į karą Ispanijoje, o Marčela tampa Franko meiluže. Ilgainiui ji tampa žinoma aktore ir pradeda gėdytis vėl iš karo grįžusio nuskurdusio Roberto. Vėliau fašistų režimas žlunga ir Marčela priversta grįžti į gimtąjį kaimą…
Šiaulių Šventupio vidurinė mokykla

Istorija

Šiaulių 21-oji vidurinė mokykla pastatyta 1990 m., pastačius pirmąją naujo Gytarių gyvenamojo kvartalo eilę. 2005–2006 m. mokėsi 727 mokiniai, iš viso 29 klasių komplektai. 2006–2007 m. – 659 mokiniai, iš viso 27 klasių komplektai. 2007–2008 m. mokėsi 503 mokiniai, 2008–2009 m. mokėsi 310 mokinių. 2009 m. mokyklos veikla nutraukta – prijungta prie Gytarių vidurinės mokyklos.
Spetumas

Spetumas – ilgakotis trišakės ieties pavidalo europinis ginklas, naudotas XIII a.
Antgalis ieties tipo, kuris pamate turi du įžambiai einančias šonines šakas – peiliškus kyšulius su ašmenimis. Pagrindinė geležtė būna 35-40 cm ilgio, šoninės geležtės – dukart trumpesnės. Koto ilgis 1,8-2,4 m ilgio.
Lansango karalystė

Raida

Karalystės pirmtakė buvo Muang Sua karalystė to paties pavadinimo tajų kultūriniame regione.
Karalystę 1354 m. įkūrė karalius Somdetch Brhat-Anya Fa Ladhuraniya Sri Sadhana Kanayudha Maharaja Brhat Rajadharana Sri Chudhana Negara (geriau žinomas Fa Ngum vardu). 1353 m. Fangumo armija įsiveržė į Ajutajos karalystės rytines teritorijas. Ajutajos karalius Utongas buvo priverstas pasirašyti taikos sutartį. Už tai karaliui Fangumui į žmonas išleido savo dukrą Nangkeolotfahą (Nang Keo-Lot-Fah), atidavė 101 dramblį, po 20 000 auksinių ir sidabrinių monetų, 100 000 retų ragų ir kitokių daiktų.
Karalystė, kurią valdė laosiečiai, o jiems padėjo tailandiečiai ir kalnų gyventojai, sėkmingai egzistavo daugiau nei 300 metų. Visi Fa Ngumo pasekėjai sėkmingai, tačiau patyrė ir svetimšalių invazijų – vietnamiečių 1478–1479 m., tailandiečių – 1536 m. ir mianmariečių 1571–1621 m. Po kovų su Kinija ir Vietnamu La Sango karalystė buvo didžiausia Pietryčių Azijoje.
Karalystė egzistavo iki 1709 m., kuomet ji suskilo į tris dalis: Luangprabango, Vientiano ir Champasako karalystes.
Aries Merritt

Biografija

Merritt tarptautinėje arenoje debiutavo 2004 m. dalyvaudamas pasaulio jaunimo čempionate, kur pelnė aukso medalį. 2009 m. pirmą kartą dalyvavo ir pasaulio suaugusiųjų čempionate, bet nepasiekė net pusfinalio barjero. Po dvejų metų Pietų Korėjoje vykusiame pasaulio čempionate Merrit jau pasiekė finalą ir liko penktas. 2012 m. žiemos sezono metu lengvaatletis tapo pasaulio uždarų patalpų čempionu. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tapo olimpiniu čempionu. Po mėnesio paskutinėse IAAF Deimantinė lyga 2012 sezono varžybose Merrit pasiekė pasaulio rekordą.
Vainatrakio piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas kalvoje, Vyčiaus dešiniajame krante. Aikštelė apvali, 28 m skersmens, aplink apjuosta ? m aukščio, 3-11 m pločio pylimu, kurio išorinis 2 m aukščio šlaitas leidžiasi į 5 m pločio, 2 m gylio griovį, už jo kyla antras 2 m aukščio, 7,5 m pločio pylimas. Į šiaurės rytus nuo šio pylimo iškastas antras 5 m pločio, ? m gylio griovys. Šlaitai vidutinio statumo, 5 m aukščio.
Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 10600 m².

Tyrimai

1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

Aplinkiniai piliakalniai

Pajiesio piliakalnis 8 kmPakalniškių piliakalnis (Kaunas) 6 kmDubravų piliakalnis 7 km
Samylų piliakalnis 8,5 kmDabintos piliakalnis 9 kmKlebiškio piliakalnis 18 km
Pačiudiškių piliakalnis 14 kmSabalėnų piliakalnis 11 kmGuogų piliakalnis 9 km
Bačkininkėlių piliakalnis 10 km
Vytautas Mikutis

Biografija

1957 m. baigė Vilniaus universitetą. 1968 m. ekonomikos mokslų kandidatas.
1962–1995 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje dėstė buhalterinę apskaitą; docentas. 1970 m.

Moklsinė veikla

Mokslinių tyrimų sritis – žemės ūkio produkcijos savikainos kalkuliavimas ir apskaitos mechanizavimas. Paskelbė apie 120 mokslinių straipsnių. Parengė rekomendacijų buhalterinei apskaitai žemės ūkio įmonėse tobulinti.
Mendosos provincija

Geografija

Visu vakariniu provincijos pakraščiu driekiasi Andų kalnų grandinės, kur yra aukščiausia ne tik provincijos, bet ir viso žemyno vieta – Akonkagvos k. (6959 m). Pietuose patenka į Sierras Pampeanas regioną – pavienius kalnų masyvus. Didžioji Mendosos provincijos dalis – lygumos (Cuyo regionas). Klimatas subtropinis; kontinentinis. Sausi ir saulėti orai būdingi visoje provincijoje. Vasaros labai karštos (dieną 30 °C, naktį 23 °C), žiemos palyginti šaltos (dieną 12 °C, naktį gali nukristi žemiau 0 °C). Didelis dienos ir nakties temperatūrų skirtumas. Per metus iškrinta 150–350 mm kritulių. Vyraujantys vėjai: Zondo – labai sausas pietų vėjas, pampero – švelnų orą nešantis, smarkus pietvakarių vėjas, Viento Norte – šiltas šiaurės vėjas. Būdinga kserofilinė augalija, prisitaikusi prie sauso oro ir didelių temperatūros svyravymų. Rytiniu provincijos pakraščiu teka Desaguaderas, o per provinciją, iš kalnų, jo intakai – Tunujanas (Río Tunnuyán), Djamantė (Río Diamante), Atuelis (Río Atuel), Mendosa (Río Mendoza). Pietuose – Kolorado upės aukštupys. Dauguma upių sausrų metu išdžiūsta. Gausu laikinų ežerų, druskos lygumų. Didelė dalis upių patvenkta (El Nihull, Agua del Toro, Carrizal tvenkiniai). Kalnuose yra ežerų, kalnų ledynų. Gamtos rezervatai: Akonkagvos, Tupungato, Llancanelo ežero, El Payen.

Ekonomika

Svarbiausia ūkio šaka – žemės ūkis. Vynuogininkystė (70 % šalies vyno produkcijos), sodininkystė (obuoliai, slyvos, kriaušės, alyvuogės, vyšnios, persikai, svarainiai), daržininkystė, bitininkystė. 14 % Argentinos naftos rezervų glūdi Mendosos provincijoje. Kalkių ir urano gavyba. Vyndarystė; maisto, naftos rafinavimo, cemento pramonė. Turizmas (~ 700 000 lankytojų per metus).
Vytautas Janulionis

Vytautas Janulionis (g. 1958 m. vasario 28 d. Klaipėdoje) – Lietuvos dailininkas stiklininkas.

Biografija

1969–1976 m. mokėsi M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje. 1981 m. baigė Estijos dailės institutą Taline. Nuo 1981 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto dėstytojas; nuo 1996 m. docentas.
Nuo 1988 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba

Sukūrė savitų stiklo plastikos kompozicijų („Lietus“ 1985 m., „Tyli Šviesa“ 2001 m.), vitražų visuomeniniams interjerams („Lapai“ bendrovėje „Sema“ Panevėžyje, 1988 m., Farmacijos muziejuje Kaune, 1989 m., cirke Tuloje (Rusija), 1991 m., Kauno apygardos archyve, 1994 m., Naujojoje apaštalų bažnyčioje Panevėžyje, 1999 m.
Kūriniams būdingas konstruktyvumas, minimali spalvų gama, šviesos žaismas įvairios faktūros ir storio stikle, bespalvio šlifuoto stiklo efektai. Tamsaus lakštinio stiklo reljefinės skulptūrinės kompozicijos formuotos karštuoju būdu.
Nuo 1983 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios parodos surengtos Kaune 1994 m., 2005 m., Vilniuje 2005 m.; tarptautinė Kanadzavoje 2001 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.
Remigijus Merkelys

Remigijus Merkelys (g. 1964 m. rugpjūčio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, choro dirigentas.

Biografija

1987 m. baigė Lietuvos konservatorijos Č. Radžiūno choro dirigavimo, 1991 m. – J. Juzeliūno kompozicijos klasę. 1992 m. dalyvavo G. Krumbo kompozicijos kursuose Mocarteumo muzikos akademijoje Zalcburge.
1989 m. įkūrė kamerinį chorą „Jauna muzika“, 1989–1992 m. jo meno vadovas, choras tapo tarptautinių konkursų laureatu. 1992 m. įkūrė festivalį „Jauna muzika“, 1992–2003 m. jo vadovas. 1993–1998 m. Lietuvos radijo Muzikos programų redakcijos, 1998–2001 m. Lietuvos radijo Trečiosios (klasikinės muzikos) programos vadovas. 1998–2003 m. festivalio „Gaida“ direktorius, 2008 m. tarptautinio muzikos festivalio „Pasaulio muzikos dienos“ Vilniuje vadovas. 2003–2009 m. buvo Lietuvos kompozitorių sąjungos pirmininkas.
Kūryba novatoriška, konstruktyvi, būdinga racionalumas, aštrus, disonansinis skambėjimas ir visumos darna.