google/wiki40b huggingface dataset:
Grigolas Abašidzė

Biografija

1936 m. baigė Tbilisio universitetą. 1967 m. Gruzijos rašytojų sąjungos pirmasis sekretorius. 1979 m. Gruzijos mokslų akademijos narys. 1980–1990 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

Kūryba

Pirmuosius eilėraščius išspausdino 1934 m. Daugiausiai poezijos parašė Antrojo pasaulinio karo metais, kai išėjo jo eilėraščių rinkiniai „Priešai“ (1941 m.), „Tankų dvikova“ (1941 m.), „Vėliavos“ (1943 m.), poema „Nenugalimasis Kaukazas“ (1943 m.) Poemoje „Georgijus Šeštasis“ (1942 m.) vaizduojama gruzinų tautos kova dėl nepriklausomybės, aukštinamas pilietiškumas, patriotizmas.  Patriotinė tema buvo pratęsta ir pokario metais. Už eilėraščių ciklą „Prie pietų sienos“ (1949 m.) ir „Leninas Samgoryje“ (1950 m.) apdovanotas Stalino premija. 1974 m. Socialistinio darbo didvyris.
Parašė istorinius romanus „Lašarela“ (1957 m.), „Ilga naktis“ (1963 m.), „Cotnė“ (1975 m.) apie XIII a. Gruzijos istorines asmenybes. Romane „Kelionė į tris laikus“ (1961 m.) parodytas žmogaus ryšys su gyvenamąja epocha, pabrėžiama jo moralinė pareiga ir atsakomybė.

Vertėjas

Kartu su R. Margiani 1968 m. į gruzinų kalbą išvertė Kristijono Donelaičio poemą „Metai“. Be to, gruzinų skaitytojus supažindino su tokiais pasaulinio garso rašytojais, kaip Adomas Mickevičius, Šandoras Petefis, Christo Botevas, Pablas Neruda ir kiti.
Kamerkazokas

Kamerkazokas (rus. камер-казак) – žema rūmininko pareigybė Rusijos imperatoriaus dvare. Kamerkazokai lydėdavo imperatorių ar jo šeimos narius jų kelionėse karieta stovėdami karietos gale. Buvo pavaldūs oberceremonmeisteriui.
Pagal Rangų lentelę atitiko XIV klasę. Pareigybė pirmą kartą paminėta 1796 m., panaikinta 1917 m.
Gediminas Baravykas

Gediminas Baravykas (1940 m. balandžio 12 d. Pasvalyje – 1995 m. vasario 25 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas architektas.

Biografija

1958 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą. 1964 m. baigė Lietuvos SSR valstybinį dailės institutą.
Nuo 1964 m. dirbo Miestų statybos projektavimo institute: 1970–1975 m. grupės vadovas, 1975–1984 m. vyriausiasis projektų architektas, nuo 1984 m. skyriaus viršininkas. 1985–1987 m. instituto vyr. architektas. Nuo 1978 m. SSKP narys. 1987–1990 m. Vilniaus miesto vyr. architektas. 1988 m. SSRS dailės akademijos docentas. 1990–1992 m. Miestų statybos projektavimo instituto skyriaus vyr. architektas. 1992–1995 m. projektavimo firmos „Urbis“ vadovas.

Gedimino Baravyko gatvė

Vilniaus miesto savivaldybės valdžia 2010 m. kovo 1 dieną priėmė nutarimą suteikti kelioms bevardėms Vilniaus gatvėms pavadinimus. Buvo nutarta bevardę gatvę prie „Forum Palace“ arenos, tarp Konstitucijos prospekto ir Upės gatvės pavadinti architekto garbei, juoba netoliese stovi architekto projektuota Nacionalinė meno galerija. Buvo numatyta surengti oficialų gatvės atidarymą balandžio 12 dieną, tačiau dėl paskelbto valstybinio gedulo po Lenkijos delegacijos lėktuvo aviakatastrofos prie Smolensko, iškilmės atidėtos į penktadienį, balandžio 16 dieną. Jos įvyko 16 valandą. Susirinko architekto giminaičiai ir buvę darbo kolegos, grojant orkestrui buvo atidengta lentelė „Gedimino Baravyko gatvė“. Iškilmės pratęstos Lietuvos architektų sąjungos būstinėje, parodytas 6 minučių filmas apie architektą.
Sakalas (choras)

Lietuvos Respublikos Vidaus reikalų ministerijos vyrų choras „Sakalas“ kūrybinę veiklą pradėjo 1968 metais, o po kelių mėnesių surengė pirmąjį koncertą ministerijos darbuotojams. Choro „Sakalas“ organizatorius, kūrėjas, ir pirmasis dirigentas buvo Zigmas Gaidamavičius. 1980 m. Z.Gaidamavičius perdavė dirigento lazdelę buvusiam chormeisteriui Leonidui Abariui. Nuo 1990 metų iki šiol chorui vadovauja Romas Makarevičius, taip pat dirbęs šio kolektyvo chormeisteriu.
Chorui talkino koncertmeisteriai Vytautas Abaris ir Juozas Pranckevičius. Šiuo metu choro „Sakalas“ koncertmeistere jau daugelį metų dirba Lietuvos teatro ir muzikos akademijos docentė Jolanta Patamsienė. Chormeisteriais dirbo Algirdas Viesulas, Viktoras Žeimys, Stasys Juškus, Rolandas Daugėla, šiuo metu chormeisteriu dirba Jonas Motiejūnas.
Pažymint choro „Sakalas“ kūrybinio darbo 35-metį buvo išleista choro veterano Vlado Leipaus knygelė „Dainuoja „Sakalas“. Apie choro veiklą buvo paskelbta nemaža straipsnių, recenzijų Lietuvos ir užsienio spaudoje. Choro dainų įrašai papildė Lietuvos radijo fonoteką, ne kartą „Sakalas“ dainavo televizijos programose. choro „Sakalas“ 25-mečio proga choras įrašė į kasetę jubiliejinį koncertą ir Juozo Naujalio Mišias Šv.Kazimiero garbei. Dabar choro „Sakalas“ koncertuose dalyvauja 30-35 choristai.
„Sakalas“ dalyvavo visose po jo įsikūrimo vykusiose Lietuvos dainų šventėse, yra iškovojęs pirmąsias ir prizines vietas vyrų chorų konkursuose. 2006 m. pripažintas geriausiu Lietuvos vyrų choru savo grupėje.
Skandalingoji Džilda

Turinys

Šio filmo herojai neturi vardų, „Skandalingoji Džilda“ – tai animacinio filmo pavadinimas, apie kurį viename filmo epizodų pasakoja vienas juostos herojų.
Pagrindinė filmo herojė – bevardė moteris, užklumpanti savo vyrą su meiluže, televizijos laidų pranešėja. Šis apkaltina ją tai padarius specialiai, nes ji žinojo apie šį ryšį ir savo pasirodymu be reikalo sukėlė papildomų nepatogumų jiems visiems. Kitą diena moteris sėda į mašiną ir be konkretaus tikslo leidžiasi į kelią. Ji susipažįsta su animacinių filmų kūrėju, kuris įkalba ją kartu pavakarieniauti. Vakarienė baigiasi lovoje, tačiau ryte vyras nenori su ja išsiskirti. Pamažu jiedu pradeda žaisti keistą žaidimą, vesdami vienas kitą iš proto ir versdami kitą elgtis taip, kaip jie niekad nesielgė. Norėdama patikrinti vyro jausmus, moteris jo akyse atsiduoda sunkvežimio vairuotojui, vėliau, kaip atsakomąjį veiksmą, įkalba jį išprievartauti degalinėje sutiktą moterį. Galiausiai judviejų kelionė baigiasi avarija, kurioje vyra žūna, o moteris kelyje sustabdo kitą automobilį...
Sandraugos jūra

Sandraugos jūra (rus. Море Содружества) – pakraštinė Indijos vandenyno jūra, esanti ties rytų Antarktidos krantais, tarp Enderbio žemės ir Vakarų šelfinio ledyno. Plotas – ~260 000 km². Gylis tarp 500 m pietuose ir 3000 m šiaurėje. Beveik ištisus metus jūrą dengia plūduriuojantys ledai, gausu ledkalnių. Jūros pakrantėje yra Australijos Mausono ir Deiviso antarktinės stotys.
Šiai jūrai pavadinimą 1962 m. suteikė TSRS Antarkties tyrinėtojai (įvairių tautų Antarkties tyrinėtojų garbei). Vakarų šaltiniuose šis pavadinimas naudojamas retai.
Modestas Vaičiulis

Modestas Vaičiulis (g. 1989 m. balandžio 11 d.) – Lietuvos slidininkas.
Dalyvavo 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Vankuveryje. 1,6 km sprinto rungtyje finišavo 54-as, o komandiniame sprinte kartu su Mantu Strolia liko 18 vietoje.

Biografija

Pirmasis Modesto treneris buvo Dalia Vaičiuliėnė. Šiuo metu jis treniruojasi su Kazimiera Stroliene.
Nušalinimas

Pareiškimai dėl nušalinimų

Jeigu yra aplinkybių, nurodytų LR CPK Kodekso 65, 66 ir 67 straipsniuose, teisėjas, ekspertas, vertėjas, teismo posėdžio sekretorius privalo pareikšti, kad jie patys nusišalina. Tais pačiais pagrindais nušalinimą gali pareikšti dalyvaujantys byloje asmenys (LR CPK 68 str. 1 d.).
Nušalinimas turi būti motyvuotas ir pareiškiamas (žodžiu arba raštu) prieš pradedant nagrinėti bylą iš esmės. Vėliau pareikšti nušalinimą leidžiama tik tais atvejais, kada pareiškiantis nušalinimą asmuo apie pagrindą nušalinti sužino vėliau. Rašytiniame procese nušalinimas turi būti pareiškiamas raštu.
Kol nėra išspręstas klausimas dėl teisėjo nušalinimo, byloje gali būti atliekami tik neatidėliotini procesiniai veiksmai.

Pareikšto nušalinimo išsprendimo tvarka

Teisėjo (teisėjų) nušalinimo klausimą sprendžia atitinkamo teismo pirmininkas, teismo pirmininko pavaduotojas, Civilinių bylų skyriaus pirmininkas arba jų paskirtas teisėjas nedelsdami, bet ne vėliau kaip per tris dienas nuo nušalinimo pareiškimo dienos. Jeigu nušalinimas pareiškiamas teismo pirmininkui, nušalinimo klausimą sprendžia didžiausią teisėjo darbo stažą turintis to teismo teisėjas. Tais atvejais, kai teisme nėra pakankamo skaičiaus teisėjų, nušalinimo klausimą sprendžia atitinkamas aukštesniosios pakopos teismas (LR CPK 69 str. 1 d.).
Klausimas dėl teisėjo nušalinimo išsprendžiamas rašytinio proceso tvarka, išklausius nušalinamo teisėjo.
Eksperto, vertėjo ir teismo posėdžio sekretoriaus nušalinimo klausimą sprendžia nagrinėjantis bylą teismas.
Jeigu bylą nagrinėja teisėjų kolegija ir nušalinimas pareiškiamas ne visiems kolegijos nariams, nušalinimo klausimą išsprendžia teisėjai (teisėjas), kuriems nušalinimas nėra pareikštas. Jeigu balsų už ir prieš nušalinimą yra po lygiai, teisėjas laikomas nušalintu.

Pareiškimo dėl nušalinimo patenkinimo pasekmės

Kai nušalintas ar nusišalino apylinkės teismo teisėjas, bylą nagrinėja kitas šio teismo teisėjas. Kai teisėjo pakeisti kitu teisėju nėra galimybės, byla nusiunčiama apygardos teismui, kad šis perduotų ją nagrinėti į kitą apylinkės teismą (LR CPK 70 str. 1 d.).
Kai nušalinamas ar nusišalino apygardos teismo, Lietuvos apeliacinio teismo ar Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas, jis pakeičiamas kitu teisėju. Kai nusišalino ar nušalinama visa teisėjų kolegija, bylą nagrinėja to paties teismo kiti teisėjai (LR CPK 70 straipsnio 2 dalis).
Aer Lingus

Istorija

„Aer Lingus“ buvo įkurta 1936 m. balandį ir jos įstatinis kapitalas buvo 100 tūkst. svarų. Belaukiant valstybės investicijų įteisinimo per motininę kompaniją, „Aer Lingus“ buvo susijus su „Blackpool“ ir „West Coast Air Services“, kurios suteikė pinigų pirmajam lėktuvui ir valdė „Aer Lingus“ pavadinę bendru pavadinimu „Irish Sea Airways“. 1936 m. gegužės 22 d. „Aer Lingus Teoranta“ buvo įregistruotos kaip avialinijos. „Aer Lingus“ vardas kilo suanglinus airišką oro flotilės versiją „Aer Loingeas“. Pavadinimą pasiūlė Cork grafystės tyrinėtojas bei aviacijos entuziastas Richard F O’Connor. Po penkių dienų nuo registracijos buvo įvykdytas pirmasis maršrutas tarp Baldonnel Dubline ir Whitechurch Bristolyje, Anglijoje, kurį aptarnavo šešių vietų De Havilland 84 Dragon biplanas Iolar (Erelis).
Vėliau 1936 metais įmonė įsigijo antrąjį keturių variklių lėktuvą De Havilland 86 Express (DH86A) talpinantį 14 keleivių ir jį pavadino „Éire“. Šis lėktuvas aptarnavo pirmąjį oro maršrutą tarp Dublino ir Londono. Tuo pat metu DH84 Dragon buvo naudojamas „Aer Lingus“ maršrute tarp Dublino ir Liverpulio.
Avialinijos buvo įkurtas kaip nacionalinis vežėjas remiantis 1936 m. Oro navigacijos ir transporto aktu. 1937 metais Airijos valdžia įkūrė „Aer Rianta“ (dabar Dublin Airport Authority) kompaniją, kuri prisiėmė finansinę atsakomybę už naujausias avialinijas ir visą šalies civilinę aviacijos infrastruktūrą. 1937 m. „Aer Lingus“ tapo Airijos valdžios nuosavybę per „Aer Rianta“.
Bia kalnas

Bia kalnas (Lao: ພູ ເບຍ; Kalnas iš Alus) yra aukščiausias kalnas Laose. Jo aukštis siekia 2 819 m virš jūros lygio. Kalnas yra Ksiangkhoango provincijoje.
Visai netoli kalno yra įsikūrusi Long Čeno karinė oro bazė, todėl Bia kalnas labai sunkiai pasiekiamas lankytojams. Taip pat šalia kalno yra išlikę daug nesprogusių sprogmenų, o tai tik dar labiau apsunkina priėjimą prie kalno. Iki 2008 m. nėra žinomas nei vienas atvejis per 30 metų, kuomet į kalną bandytų įkopti ne Laose gyvenantis žmogus.
Kalno aplinka yra apsupta džiunglių, o joje gyvena Miao karininkai.
1970 m. balandžio 10 d. į kalną įsirėžė ir avariją patyrė karinis JAV lėktuvas C-130A.
Laura Sėlenienė

Laura Sėlenienė (g. 1982 m. kovo 4 d. Klaipėdoje) – Lietuvos žurnalistė, komunikacijos specialistė, dėstytoja.

Biografija

2000 m. baigė Gargždų „Vaivorykštės“ gimnaziją. Klaipėdos universitete įgijo žurnalistikos bakalauro, medijų ir komunikacijos magistro išsilavinimą. 
Žurnalistinį kelią pradėjo Klaipėdos rajono laikraštyje „Banga“. Studijų metais bendradarbiavo su radijo stotimi „Laluna“. Bemaž 10 metų (nuo 2002 m.) rengė reportažus iš Klaipėdos regiono Tele 3 žinioms. 2011–2014 m. vadovavo UAB „Balticum TV“ naujienų tarnybai. 2014–2015 m. dirbo aktualijų žurnaliste UAB „15 min“. Nuo 2016 m. dirba dėstytoja Klaipėdos valstybinėje kolegijoje. Užsiima menine, kūrybine, švietėjiška veikla, konsultuoja efektyvios komunikacijos klausimais. Nuo 2008 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos (LŽS) narė.
Povilas Gaidelis

Biografija

1959 m. baigė miškininkystės mokslus ir 4 metus dirbo gamtposaugos srityje. 1969 m. baigė Vilniaus universitetą. 1974 m. apgynė disertaciją „Kai kurių imunodepresantų poveikis linijinių pelių odos alotransplantatų gyvybingumo trukmei ir morfohistocheminiams pokyčiams juose“, medicinos mokslų kandidatas. 1989 m. TSRS medicinos mokslų akademijos Leningrado eksperimentinės medicinos mokslo tyrimų institute apgynė disertaciją „Naujų priešuždegiminių priemonių paieškos tarp arilketonų ir jų darinių struktūriniai pagrindai“, medicinos mokslų daktaras.
Nuo 1969 m. Vilniaus universiteto Vaistų sintezės ir tyrimo laboratorijos bendradarbis, 1987-1992 m. Farmakologijos sektoriaus vedėjas, nuo 1992 m. laboratorijos vedėjas. Nuo 2000 m. profesorius. 1990 m. kartu su kitais  Vilniaus ir kauno mokslinimnkais įkūrė Lietuvos vaistų registravimo  įstaigą. Stažavosi Islandijoje ir JAV FDA žinyboje. 2019 m. paruošė ir išleido Jubiliejinį leidinį "Šimtas širdžių - ant Tėvynės laisvės kovų aukuro."

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo kryptis – naujų vaistų nuo uždegimo paieškos. Organizavo vaistų registravimo sistemą. 1990-1995 m. Lietuvos farmakologijos komiteto pirmininkas. Paskelbė daugiau kaip 160 mokslinių straipsnių. 24 išradimų autorius, su kitais.
Birutė Garbaravičienė

Biografija

1965–1976 m. mokėsi Kauno 7-ojoje vidurinėje mokykloje. 1976–1982 m. Vilniaus universitete studijavo filologiją (lietuvių kalba ir literatūra). Nuo 1982 m. laikraščio „Kauno tiesa“ korektorė, stilistė, 1992–2002 m. dienraščio „Kauno diena“ korespondentė, kultūros ir meno priedo „Santaka“ žurnalistė. Rašė kultūros, religijos, išeivijos, mokslo, paveldo ir architektūros, socialinės politikos temomis. 
1999–2004 m. VDU Politikos mokslų ir diplomatijos instituto Žurnalistikos katedros viešosios komunikacijos magistrinės programos baigiamųjų darbų gynimo komisijos narė ir žurnalistinės praktikos vadovė. 2002–2010 m. mėnraščio „Akiračiai“ internetinės versijos redaktorė. 2003–2009 m. LTV laidos „Be pykčio“ redaktorė. 2003–2010 m. leidinio „Miesto IQ“ vyr. redaktorė. 2005 m. prezidento Valdo Adamkaus konsultantė. 2005–2012 m. Lietuvos istorinės prezidentūros Kaune vadovė. Nuo 2012 m. SC Baltic Media leidinių (žurnalai „IQ. The Economist“, „Intelligent Life“ ir kt.) redaktorių kolegijos pirmininkė.
Nuo 1992 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, LŽS Kauno apskrities skyriaus valdybos narė. Nuo 1996 m. viena iš Kauno „Santaros-Šviesos“ klubo steigėjų. 1999–2002 m. ALF Baltijos-Amerikos partnerystės programos ekspertų tarybos narė. 2001–2002 m. Skurdo monitoringo komisijos prie LR Prezidento ekspertų tarybos narė. VšĮ Prezidento Valdo Adamkaus biblioteka-muziejus valdybos narė. Česlavo Milošo gimtinės fondo vicedirektorė. Didžiosios aulos muzikos draugijos, Meno kūrėjų asociacijos narė.
Sutarčių teisė

Sutarčių teisė – sistema teisės normų, kuriomis nustatomi, įtvirtinami arba kurių pagrindu pasibaigia (netenka teisinės galios) visuomeniniai teisiniai santykiai, kurių pagrindinė (arba viena iš reguliavimo) priemonių arba santykių dalykas yra sutartis.
1. Civilinės teisės šaka; kertinė privatinės teisės sritis; teisės normos, kuriomis reguliuojami sutartiniai teisiniai santykiai bei su jais glaudžiai susiję kiti civiliniai teisiniai santykiai (ikisutartiniai, posutartiniai ir pan.).
2. Tarptautinės teisės pošakis, reguliuojantis tarptautinių sutarčių sudarymą (žr. tarptautinė sutarčių teisė).

Dalykas

Sutarčių teisė reguliuoja tiek asmenų santykius iki sutarties sudarymo, tiek ir po jo, taip pat dėl sutartinių santykių kilusius materialinės teisės prieštaravimus, kolizijas, teisinių santykių dalyvių ir kitų asmenų (pvz., trečiųjų asmenų) teises bei reikalavimus. Dažniausiai sutartimis reguliuojamos civilinės teisinės prievolės, kylančios iš tarpusavio susitarimų.

Praktiniai aspektai

Sutartimis bei kitais teisinio reguliavimo instrumentais neįmanoma išsamiai sureguliuoti visų prievolinių (sutartinių) santykių bei sutartinių aplinkybių, kurios gali atsirasti tik ateityje. Iškilus naujoms, sudarant sutartį nenumatytoms aplinkybėms, atsiranda savotiškas teisinis vakuumas. Nesąžininga sutarties šalis (pvz., norėdama gauti naudos) gali būti suinteresuota nevykdyti arba netinkamai įvykdyti sutartines pareigas, jas uždelsti vykdyti ar kitaip piktnaudžiauti. Visada kilus nesutarimams ir turint įrodymus galima kreiptis į teismą.
Šalių nesąžiningumas sudarant sutartis gali pasireikšti jau ikisutartinių santykių stadijoje. Šalys gali sudaryti sutartis, pvz., siekdamos apgauti trečiuosius asmenis ar jų sąskaita gauti naudos, išvengti prievolių (ar jų vykdymo). Šalis taip pat gali siekti pasinaudoti kitos šalies silpnybėmis, patiklumu (pvz., sutartyse įtvirtinant tokias sąlygas, kurių teisinės prasmės nesupranta kita šalis arba jas supranta netinkamai pagal jų teisinę prigimtį etc.), piktnaudžiauti sutarties spragomis (nenumatytomis pasekmėmis).
Vykdyti ir įgyvendinti civilines teises ir pareigas pagal nacionalinę teisę galima siekti įvairiais būdais. Jei sutartyje nenumatyta alternatyvus ginčų sprendimo būdas (ADR), gali būti civilinės teisenos tvarka siekiama šaliai svarbių teisinių pareigų vykdymo legalia prievarta (valstybės aparato pagalba, – į teisinių santykių problemų sprendimą įtraukiami teismai, antstoliai ir kt.). Šalis gali siekti anuliuoti, pakeisti ar priversti vykdyti sutarties sąlygas.
Praktinės problemos – įrodymai, būtini papildomi materialiniai (ir kitokie kaip, pvz., laikas, asmeninės pastangos, psichologiniai momentai, sveikata ir kt.) ištekliai teisenai, teisminės prievartos neveiksmingumas ar kiti dalykai.
Sembos pusiasalis

Sembos pusiasalis (rus. Самбийский полуостров), Kaliningrado pusiasalis (Калининградский полуостров) – pusiasalis Rusijoje, Kaliningrado srities vakaruose. Įsiterpia į pietrytinę Baltijos jūros pakrantę, skiria Aistmares bei Gdansko įlanką pietuose ir Kuršių marias šiaurėje. Šiaurinėje pusiasalio dalyje yra Tarano kyšulys, kuriame stovi švyturys ir Gvardeiskio gyvenvietė.
Paviršiui būdingos lygumos, aukščiausia yra pietinė ir pietrytinė dalys (iki 88 m). Miškų išlikę nedaug (mišrieji, yra bukų giraičių). Upių tinklas tankus, svarbiausios upės – Prieglius ir Nelma. Šiaurinis ir vakarinis krantai statūs, uolingi, vietomis skardingi, Kuršių marių ir Aistmarių krantai lėkšti, vietomis pelkėti. Paplūdimiai sudaryti iš smulkaus smėlio. Vakarinis pusiasalio krantas vadinamas Gintaro krantu – ten didžiausi pasaulyje gintaro telkiniai (Jantarnas).
Sembos pusiasalio miestai: Kaliningradas, Svetlogorskas, Zelenogradskas.
Senovėje pusiasalyje gyveno prūsų gentis sembai, o jų žemė buvo vadinama Semba.
Dirkas

Dirkas (angl. dirk) – ilgas škotiškas durklas tiesia dviašmene geležte. Rankena neturi ryškios gardos, o jos galvutė neretai baigiasi skritulio formos plokštuma, statmena rankenos ašiai. Dirkus kartais gamindavo iš sumažintos kalavijo geležtės, įtaisytos durklo rankenoje.
Žodžio dirk kilmė neaiški, jis užrašytas dar 1602 m., galbūt kilęs iš škot. durk (žinomo iš 1574 m.), kurio kilmė irgi neaiški (tai „Chamberas Dictionary of Etymology“ (1988 m.) versija). Kitas aiškinimas, kad žodis kilęs iš gėliško sgian dearg 'red knife'.
Bronzos ir geležies amžiuose Škotijoje ir Airijoje dirkų geležtės buvo 20-35 cm ilgio, tačiau Airijoje kai kurių dirkų geležtės siekė iki 53 cm, todėl jie jau buvo trumpi kalavijai.
Viduramžių Škotijoje dirkai buvo papildomi ginklai prie kalavijo, juos neretai naudodavo kaip kairės rankos durklus.
Keltų tautos dirkus naudojo priesaikai duoti. 1746 m. škotams pralaimėjus Culloden'o mūšį (Battle o Culloden) britai pareikalavo, kad škotai kalniečiai prisiektų neturėti „šautuvų, kalavijų ar pistoletų“ laikydami dirkus. Tuo metu praktiškai kievienas suaugęs škotas turėjo dirką. Iš dalies todėl, kad daugelis škotų buvo pernelyg neturtingi, kad įsigytų kalaviją. Dirkai buvo nedideli, ir škotai juos visur nešiodavosi kabančius prie diržo.
Škotai dažnai turėdavo ir antrą durklą – trumpą Sgian Dubh, kuris būdavo užkištas rankovėje ar kojinėje. Tokie durklai iki šiol neretai yra tradicinio vyriško škoto kostiumo dalis.
Eduardo Paes

Eduardo Paes (g. 1969 m. lapkričio 14 d.) yra Brazilijos politikas, nuo 2008 m. einantis Rio de Žaneiro miesto mero pareigas. Tų metų rinkimuose jis nugalėjo savo konkurentą šalies politiką ir žurnalistą Fernando Gabeira.
Etninės grupės Londone

Etninės grupės Londone – Londone gyvenančios įvairios etninės grupės ir tautinės mažumos. 2011 m. duomenimis, Londone gyveno 8 173 941 žmonės, 44,9% buvo baltaodžiai britai. 37% žmonių buvo gimę ne Didžiojoje Britanijoje, iš jų – ne Europoje 24,5%.
Kakadu

Aprašymas

Tai stambios ir vidutinio dydžio papūgos, kurių kūnas nuo 30 iki 70 cm ilgio. Jų kumpi snapai užsilenkia žemyn veidinės dalies link, o stiprios kojos tinka laipioti ir sugriebti maistą. Kakadu yra vienintelės papūgos, turinčios plunksniškas vėduoklės formos skiauteres. Savo nuotaiką parodo pastatydamos ar nuleisdamos skiauteres.
Būdinga balta, juoda, rožinė ir geltona spalva, žalios nėra. Patinų ir patelių spalva vienoda, bet patelės mažesnės. Uodega trumpa, tiesi arba truputį suapvalinta.

Paplitimas

Paplitusios Australijoje, Indonezijoje, Naujosios Gvinėjos ir Filipinų salose.

Gyvenimo būdas

Perėjimo metu laikosi pulkais. Kai kurios rūšys kenkia pasėliams. Gyvenimo trukmė – 60-80 metų. Kai kurie porūšiai įrašyti į Tarptautinę raudonąją knygą.
Lizdą įsirengia uoksuose ar uolų plyšiuose, visada labai aukštai virš žemės. Stambiųjų rūšių dėtyje paprastai būna 2-3, smulkiųjų – 5-6 kiaušiniai.

Laikymas

Tai labiausiai namų sąlygomis auginami paukščiai. Labai prieraišios prie žmogaus, kuris jomis rūpinasi ir skiria daug laiko. Nors neturi sugebėjimų išmokti kalbėti, tačiau jas galima išmokyti pasakyti keletą dešimčių žodžių ar net trumpas frazes. Gali atlikti įvairius judesius, pasižymi artistiškumu, todėl dresuojamos pasirodymams cirke. Savo nepasitenkinimą išreiškia šūkčiojimu, gali būti labai kaprizingos ir kerštingos.
Jonas Žentelis

Jonas Žentelis (1929 m. birželio 5 d. Kazlaučiznos k., Ukmergės r. Veprių seniūnijoje – 2014 m. rugpjūčio 21 d.) – muzikos pedagogas, chorvedys, skulptorius, visuomenininkas.

Biografija

Mokėsi Ukmergės berniukų gimnazijoje, o 1955 baigė Kauno pedagoginę mokyklą. 1959–1964 choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje-technikume (dėst. J. Narvidas). Nuo 1965 iki 1970 m. neakivaizdiniu būdu Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute studijavo geografiją, nuo 1991 iki 1995 m. mokėsi Katalikų teologijos fakulteto prie Kauno Vytauto Didžiojo universiteto aukštesniojoje katechetų mokykloje Kaišiadoryse.
1954–1961 m. muzikos ir dainavimo mokytojas Šešuolėlių (Širvintų r.) septynmetėje mokykloje, vadovavo mokyklos vaikų ir kultūros namų chorams bei styginių orkestrėliams. Nuo 1961 m. iki 1991 m. Veprių (Ukmergės r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, jaunučių, jaunių ir vyresniųjų klasių merginų chorų, styginių bei pučiamųjų orkestrų vadovas. Chorus ir pučiamųjų orkestrą parengdavo Ukmergės rajono ir respublikinėms dainų šventėms: jaunių choras dalyvavo 1964 ir 1965, o merginų 1964 respublikinėse dainų šventėse. Moksleivių vokalinius ansamblius paruošė 1980 m., 1982 m. ir 1984 m. respublikiniams „Dainų dainelės" konkursams. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą.
1967 Vepriuose įkūrė etnografinį muziejų, kuris 1995 m. suvalstybintas ir tapo Ukmergės kraštotyros muziejaus filialu. Kuria akmens skulptūras; daugelis jų eksponuojamos Vepriuose. Sukūrė antkapinius paminklus ilgamečiam Veprių mokyklos direktoriui Jonui Jurkūnui (1978 m.) bei savo tėvams, paminklines skulptūras Gyvybės globėja (1980 m.), kuri įkūnija nesibaigiantį gyvybės tąsos žemėje vyksmą, motinystę ir Labora (1982 m.), paremtą to paties pavadinimo Vinco Kudirkos eilėraščio idėja. Abi pastarosios skulptūros pastatytos ties Vepriais ant Šventosios upės kranto. Ukmergės Dukstynos kapinėse atidengtas J. Žentelio sukurtas paminklas partizanams (1991 m., su arch. M. Grigaliūnu).
2004 m. dirigavo Ukmergės rajono dainų šventėse. Apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1983 m. jam suteikta muzikos mokytojo metodininko, o 1995 m. – tikybos vyresniojo mokytojo kategorijos kvalifikacija.