google/wiki40b huggingface dataset:
Petras Šeštakauskas

Biografija

Petras Šeštakauskas gimė 1897 m. lapkričio 1 d. Antalieptėje, miestelėnų Marijonos (Zabielaitės) ir Romualdo Šeštakauskų dešimties vaikų šeimoje. Mokėsi Antalieptės dviklasėje mokykloje. Brolio Jono kviečiamas išvyko į Sankt Peterburgą, ten 1914 m. baigė vidurinę mokyklą ir komercinės buhalterijos kursus. 1914–1918 m. dirbo Vyborgo miesto ir 237 lazarete pašto skyriaus viršininku, buhalterio pavaduotoju.
1918 m. rudenį grįžęs į Antalieptę, padėjo steigti parapijinį komitetą, jame dirbo raštvedžiu ir buhalteriu. 1919 m. liepos 1 d. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, pradžioje tarnavo 1 husarų pulke vaistininko padėjėju. 1919 m. rugpjūčio 12 d. perkeltas į KAM sanitarijos skyriaus raštvedžiu. 1920 m.lapkričio 20 d, suteiktas karo valdininko laipsnis. Netrukus pervestas tarnybai į kuriamą Karo muziejų, 1921 m. spalio 10 d. paskirtas muziejaus konservatoriumi. 1922 m.vasario 16 d. suteiktas leitenanto laipsnis, 1927 m. vasario 16 d. pakeltas į kapitonus, 1932 m - į majorus.
Kaip aktyvus ir iniciatyvus karininkas, 1922 m. paskirtas prie Karo muziejaus įsteigto Karo invalidams šelpti komiteto reikalų vedėju. Daug pasidarbavo steigiant karo invalidams įvairias darbo vietas, gerinant jų buities ir gerovės sąlygas, ne kartą vyko į Latviją susipažinti su aklųjų gyvenimo sąlygomis. 1926 m. liepos 24 – 25 d. Kaune vykusio pirmojo Lietuvos aklųjų suvažiavimo metu išrinktas Lietuvos aklųjų sąjungos valdybos pirmininku ir šiose pareigose dirbo iki 1934 m.
Tarnaudamas Lietuvos karo muziejuje, Petras Šeštakauskas 1924 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto teologijos – filosofijos fakultetą, parašė knygas „Šarvai“ (1936), „Senoviniai šaunamieji ginklai“ (1939).
Sovietų sąjungai okupavus Lietuvą ir likviduojant Lietuvos kariuomenę, 1940 m. spalio 9 d. iš kariuomenės paleistas. 1944 m. vasarą su žmona Janina Šteimanaite pasitraukė į Vokietiją, buvo Augsburgo pabėgėlių stovyklos ir Lietuvių tremtinių draugijos pirmininkas. 1949 m. emigravo į JAV, gyveno Čikagoje, dirbo fabrike darbininku, vėliau braižytoju. Dalyvavo Išeivių Laisvės kovų muziejaus steigime. Mirė 1980 m. gegužės 13 d. Čikagoje. Palaidotas lietuvių tautinėse kapinėse.
Antalieptėje, Lūžų gatvelėje, išliko Šeštakauskų gimtojo namo pamatai.
Apdovanojimai: Vyties kryžiaus III laipsnio ordinas (1927), Vytauto Didžiojo V laipsnio ordinas (1936), Lietuvos nepriklausomybės (1928), Šaulių žvaigždės (1939) medaliai, Ugniagesių "Artimui pagalbon" III laipsnio kryžius (1938), Švedijos Poliarinės žvaigždės IV laipsnio ordinas (1935).
Archyvinės nuorodos; LCVA, f. 930, ap. 5, b. 2652,
"Lietuvos kariuomenės karininkai 1918 - 1953" VII tomas, psl. 279,
Vytautas Indrašius, "Nepriklausomybės riteriai", 1998, psl. 79 - 81.
Vilius Kavaliauskas "Lietuvos karžygiai", tomas 5, psl. 724 - 726
Lietuvos aidas 2017 m. lapkričio 14 - 20 d. "Antalieptėje pagerbtas muziejininkas ir karo invalidų globėjas Petras Šeštakauskas"
Mykolas Adomas Bžostovskis

Biografija

Tarnavo Prancūzijos armijoje Punsko, Daugų, Varėnos, Kaniausko seniūnas. Pasiuntinys į 1782, 1784 metų seimus. Dalyvavo 1794 metų sukilime. 1794 metais areštuotas Vilniuje, išvežtas į Smolensko miestą, 1795 metais išleistas į laisvę.

Šeima

Buvo vedęs Barborą Terezę Bžostovskaitę, Mykolo Bžostovskio dukterį.
Rimvydas Stankevičius

Biografija

Mokėsi Elektrėnų „Ąžuolyno“ mokykloje, Vilniaus universitete įgijo lietuvių literatūros magistro laipsnį.
Nuo 1997 m. dirba dienraštyje  Respublika. 2001 m. Lietuvos televizijoje vedė kultūrinę laidą „Kultūros spąstai“.
Eilėraščiais debiutavo 1993 m. Poezijos pavasario almanache.
Pirmąjį savo eilėraščių rinkinį išleido 1996 m., kai laimėjo Rašytojų sąjungos „Pirmosios knygos“ konkursą.
2000 m. pagal Rimvydo Stankevičiaus inscenizaciją Nacionaliniame dramos teatre pastatytas Sauliaus Mykolaičio režisuotas spektaklis „Stop mašina“. Taip pat parašė tekstus daugiau nei dvidešimčiai roko dainų. 2002 m. drauge su kompozitoriumi, grupės „Skylė” lyderiu Roku Radzevičiumi sukūrė roko operą „Jūratė ir Kastytis“.
Nuo 2004 m. yra Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
R. Stankevičiaus poezija versta į lenkų, švedų, suomių, anglų ir kitas kalbas, publikuota užsienyje išleistuose almanachuose.
Šiuo metu gyvena ir dirba Vilniuje.
Arturas Juškauskas

Biografija

1969–1972 m. mokėsi Vilniaus Salomėjos Nėries mokykloje, 1972–1980 m. mokėsi Alytuje. 1985 m. baigė Kauno politechnikos instituto Radioelektronikos fakultetą, įgijo ryšių inžinieriaus specialybę. 2001 m. suteiktas atestuoto vidaus auditoriaus vardas. 2003 m. baigus magistrantūros studijas Tarptautinėje aukštojoje vadybos mokykloje, įteiktas vadybos ir verslo administravimo magistro diplomas bei Norvegijos biznio instituto vadybos meistro diplomas.
Nuo 15 m. dirbo Alytaus gelžbetoninių konstrukcijų gamykloje, vėliau – šaldytuvų gamykloje „Snaigė“. Studijų metu dirbo Kauno radijo matavimo prietaisų institute, vėliau – KPI ultragarso tyrimų laboratorijoje. 1983 m. su studentų statybiniais būriais dirbo Jakutijoje. Nuo 1985 m. Alytaus eksploatacinio techninio ryšių mazgo inžinierius, 1986 m. Simno ryšių techninės apylinkės viršininkas. 1989 m. Alytuje įkūrė UAB „Kaimo ryšiai“. Nuo 1993 m. UAB „Juga“ direktorius. 2000 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos kontrolierius. Nuo 2001 m. Savivaldybių kontrolierių asociacijos viceprezidentas.
2000–2003 m. ir nuo 2007 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys. 
1999 m. Naujosios sąjungos, 2003 m. Darbo partijos narys, Alytaus rajono skyriaus pirmininkas, 2018 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partijos narys, Alytaus rajono skyriaus pirmininkas.
Alytaus Rotary klubo narys. Vaikai Dainius, Eglė, Karolis.
Jakštaičių-Meškių kapinynas

Kapinynas

Jakštaičių-Meškių kapinynas yra Dubysos kairiajame krante, lauke, vadinamame Kapinaitėmis. 1973–1974 m. ir 1982 m. jį tyrė Istorijos institutas, tyrimų vadovas Vytautas Urbanavičius. Ištirtas 2858 m² plotas. Rasta 111 mirusiųjų kapų, iš jų 71 nedegintų, 6 sudegintų, 34 beveik suardyti, datuojamų VIII a. – XIV a., žirgo kapas ir 17 apeiginių duobių su degėsiais. Mirusieji laidoti su gausiomis įkapėmis; rasta daug ginklų, darbo įrankių, papuošalų, geriamųjų ragų apkalų, pentinų, iš viso 440 daiktų. Kapinynas skiriamas žiemgalių ir žemaičių gentims. Apie l km į pietvakarius nuo kapinyno yra Bubių piliakalnis. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
William Matthew Flinders Petrie

Gyvenimas

Flindersas gimsta Anglijoje 1853 m. birželio 3 d. pietryčių Londone (Maryon Raude, Čarltone, Kente), giminėje garsėjusioje keliautojais, atradėjais ir mokslininkais. Nuo mažens motinos buvo mokomas užsienio kalbų. Dalis iš tų kalbų senovinės ir vėliau labai pravers studijuojant egiptologija. Jis vaikšto po Londono muziejų, kuriame Egipto ekspozicijas žino mintinai. Studijuodamas jis su tėvu tyrinėja Stoumhendžą.
Paskui susipažįsta su turtinga finansuotoja, kuri tampa jo drauge ir finansuoja jo kelionę į Egiptą. Gizoje jis atlieka matavimo darbus. Jo dėka buvo tiksliai išmatuota piramidžių aukštis, plotis, kraštinės bei pačios piramidės taisiklingumas. Jis išaiškina, kad Gizos piramidės nėra taisiklingos, nes yra pasuktos ir subalansuotos į tam tikras žvaigždes. Pagaliau Pytris susidomi Egipto priešistore. Jo kasinėjimai Nagados ir Fajumo teritorijose duoda labai didelių pasiekimų.
Kasinėjant Nagadą randama daug kapų, kuriuose egiptiečiai laiduoti be balzamavimo, tiesiog suriesti duobėje. Randama daugybė puodų šukių bei kitokių artefaktų. Kasinėjimai tesiami ir 1908 m. randamas didžiulis Nubų moters sarkofagas su puikiais laidojimo daiktais. Šalia sarkofago guli vaiko mumija tai ypač reikšmingas atradimas, nes paaiškėja, kad nubiai dažniai perimdavo egiptiečių papročius. Vėliau ima kasinėti Šehelio saloje, kur randa faraonų atnašavimo stelas. Ksinėdamas Fajume, aptinka graikiškuosius – romėniškuosius sarkofagus, ant kurių viršaus ištapyti relistiniai mirusiųjų atvaizdai, nors patys jų kūnai buvo balzamuojami pagal senovės egiptiečių papročius.
Mirė 1942 m. liepos 28 d. Jeruzalėje. Jo žmona Hilda Urlin (1871–1956) buvo pirmoji moteris egiptologė.
Santariškių darželis

Statybos

Apie tai, kad Santariškėse reikalingas darželis buvo kalbama jau daugiau nei 4 metus.  2009 metais darželio Santariškėse statybas inicijavo Santariškių medicinos įstaigų asociacijos administratorius Aurimas Jaskonis, tačiau projekto įgyvendinimas taip ir liko nepradėtas. 2011 m. rudenį, Santariškių gyventoja Ula Ten subūrė Santariškių tėvelių iniciatyvinę grupę ir vėl kreipėsi į Vilniaus Savivaldybę dėl darželio statybų pagreitinimo. Po susitikimo su Vilniaus meru Artūru Zuoku, Seimo nare Vilija Aleknaite-Abramikiene, intensyvių susirašinėjimų, diskusijų bei dalyvavimo savivaldybės komisijose ieškant sprendimo, 2012 m. lapkričio 06 dieną gautas Vilniaus savivaldybės patvirtinimas apie Santariškių darželio projekto įgyvendinimo pradžią. Darželio statybos prasidėjo 2013 m. rudenį.
Darželio statybos pavestos organizuoti savivaldybės įmonei „Vilniaus vystymo kompanija“. Konkursas darželio statyboms sklype, esančiame tarp J. Franko, Santariškių ir Skersinės gatvių, (kadastro Nr. 0101/0005:481, unikalusNr. 4400-2010-5568) paskelbtas 2013 metų sausį. Konkurse buvo numatyta, kad darželis bus statomas tik gavus finansavimą ir truks 18 mėnesių. Darželio statybas finansuos Vilniaus miesto savivaldybė, bendra projekto vertė – apie 14 mln. litų. Rangovo konkursą laimėjo UAB IRDAIVA.
Santariškių darželio statybos prasidėjo 2013 m. lapkričio 21 d. Naujai statomame darželyje Santariškėse diegiami sprendiniai, užtikrinantys efektyvų energijos suvartojimą: didinamas apšiltinimo sluoksnis, lauko durų ir langų pakeitimas į geresnes energetines savybes turinčius gaminius, energetiškai efektyvi apšvietimo sistema. Statomas darželis atitiks aukščiausią energetinio efektyvumo klasę – A, pastate bus įrengtas geoterminį šildymą.
2014 m. gruodžio 5 d. būsimi darželinukai gavo pranešimus apie darželio atidarymą 2015 m. sausio 06 dieną.
2015 m. sausio 5 d. kai kurie būsimi darželinukai gavo pranešimus apie darželio atidarymo nukėlimą į 2015 m. sausio 9 dieną. Pranešta, kad pirma darželio lankymo diena 2015 m. sausio 12 d.
Andrejus Kruzas

Biografija

Andrejus Kruzas gimė Kalinine (dabar – Tverė). Nuo 13 m. užsiiminėjo boksu, pussunkio svorio kategorijoje dalyvavo Rusijos lygio varžybose, užimdavo prizines vietas. Užsiiminėjo ir kikboksu. Karininku tarnavo Tarybinėje Armijoje. Išsilavinimas – aukštasis. Turėjo privatų verslą.
Apie 2000 m. išvyko į užsienį. Dabar gyvena Ispanijoje, Kartu su žmona turi ginklų parduotuvę bei šaulių klubą.

Kūryba

A. Kruzo šaunamųjų ginklų pomėgis atsispindi jo kūryboje. Jo knygoje detaliai aprašomi ginklai, amunicija ir speciali įranga. Aktyviai rašo nuo 2006 m., tuo metu „Samizdate“ pasirodė pirmi jo kūriniai.
Trilogiją „Nereikalingų žemė“ (Земля лишних) autorius parašė kartu su žmona Lurdes Marija Kruz (Лурдес Мария Круз), ir skaitytojams pasirodė, kad šios knygos turi autobiografinių bruožų (išskyrus kelionę į kitą pasaulį).
Nuo 2008 m. gruodžio aktyviai leidžiamas leidykloje „Armada“.
Gustav Petrat

Biografija

Gimė 1924 m. lapkričio 12 d. Virbalyje. Nuo 1943 m. gruodžio iki 1944 m. gegužės priklausė Waffen-SS ir kovojo Rytų fronte. Po sužeidimų patirtų fronte, 1944 m. gegužę išsiųstas dirbti į Mauthauzeno koncentracijos stovyklą, kur dirbo stovyklos apsauginiu. Pasižymėjo brutaliu elgesiu su kaliniais, stovyklos evakuacijos metu nušovė kelis kalinius. 1945 m. gegužės 10 d. Linco mieste buvo suimtas amerikiečių.
1947 m. rugpjūčio mėnesį užbaigus nagrinėti Mauthauzeno koncentracijos stovykloje įvykdytus nusikaltimus, kartu su kitais stovyklos prižiūrėtojais nuteistas mirties bausme. Teismo posėdžio metu Petratis tvirtino, kad amerikiečių tardytojai, vykstant tardymams jį mušė ir kankino, o per apklausą tvirtino esąs lietuvis ir beveik nemokantis vokiškai. 1948 m. lapkričio 19 d. buvo pakartas Landsbergo prie Lecho kalėjime.
Aušlavis

Šaltiniai

Pirmąkart minimas 1530 m. Prūsijos, Pamedės ir Sembos vyskupų sinodo nutarimuose „Constitutiones Synodalis“, kur lyginamas su Asklepiju. Kai kuriuose šaltiniuose apibūdinamas kaip ligonių ir sveikųjų dievas, minimas po Ukapirmo ir Svaistiko, tai rodo aukštą jo padėtį prūsų dievų panteone. Jonas Lasickis XVI a. jį vadino lietuvių dievu Auskutu, Jonas Bretkūnas – Auššveičiu, vėlyvoji istoriografija – Aušlaviu 
K. Hartknochas (XVI a.) gretina jį su Eskulapu, Saturnu. Johanas Maleckis (1554 m.) mini Auscautus ir Ausceutus. J. Maleckis (Warhafftige Beschreibung d. Sudawen apie 1560 m.) Auskayten ir Auschlauis įvardina kaip sveikatingumo dievą, taip pat jį apibūdina ir Motiejus Strijkovskis. Kitur sveikatos dievu įvardijamas Aušveitis, Aušveikus, Auskuts, Aušautis.

Vardo etimologija

Vardai „Aušveitis“, „Ausveikus“ gali būti kilę iš žodžio „sveikas“ (pagal Joną Bretkūną), „atsveikti“ t. y. pasveikti, išvaryti ligas.
Pagal V. Toporovą Aušlavis galėtų būti siejamas su „kusti“, „atkusti“. Tačiau bendrai V. Toporavas laikosi Kazimiero Būgos etimologijos, pagal kurią dievo vardas kildinamas iš „šauti“, „nušauti“, reiškiantį nuvejantį ligas.

Reikšmė mitologijoje

Manoma, kad Aušautas užėmė aukšta vietą dievų panteone (pvz., keltų Diankechtas yra Dagnos sūnus, Apolonas – Dzeuso, nors tiesioginių duomenų apie lietuvių Aušauto genealogiją nėra. Prūsų dievų sąrašuose jis minimas trečiuoju, einantis po Okopirmo (pirmojo dievo) ir Žvaigždikio (Swayxtixo) (šviesos dievo) , o tai įrodo jo aukštą vietą vėlyvajame prūsų panteone.

Giminingi dievai kitų tautų mitologijose

Aušauto – dievas-gydytojas kaip Eskulapas, vakarų semitų Ešmunas, Rešefas, keltų Diankechtas, airių Mak-Okas, kurio vienas iš vardų keltų įrašuose Anextlomarus („Didysis gynėjas“) kaip tik ir atitinka ligas nuvejančio, apginančio sveikatos ir gydymo prasme.
Kita vertus, šaudymo funkcija yra apskritai bendra gydymo dievui. Bene garsiausias palyginimas būtų su graikų Apolonu ir jo žudančiomis strėlėmis.
Načkus Ginvilaitis

Biografija

Horodlėje gavo herbą „Doliwa“. Pirmąkart minimas 1413 m. Horodlėje. Tėvas – Ginvilas. Žmona – Ona Bagdona, Kareivos duktė. Sūnūs – Andrius, Mykolas, Jokūbas, Jonas. Giminystė su Petru Leliušu: tas pats herbas, kurį, beje, vieną kartą – 1434 m. Leliušas prikabino už Načkų.
Nuoroda į Načkaus Ginvilaičio valdas yra Žąslių bažnyčios fundacija, žinoma iš jo sūnų Mykolo ir Jono patvirtinimų. Turėjo namą Vilniuje. Iš didžiųjų kunigaikščių gavo gausias valdas Palenkėje, kurios, išmirus vyriškajai giminės linijai, grįžo valdovams.

Šaltiniai

Rimvydas Petrauskas. Lietuvos Diduomenė XIV a. pabaigoje – XV a. – 236 psl.
Tadžikijos futbolo varžybos 2019 m.

Galutinė lentelė

<...>Šaltiniai: soccerway.com

Pereinamosios rungtynės

<...>

Finalo ir pusfinalio rungtynės

<...>
Ginkūnų seniūnija

Ekonomika

Ginkūnų seniūnijoje 2004 m. sausio 1 d. duomenimis buvo 564 ūkiai. Didžiausios seniūnijos įmonės: „Ginkūnų Agrofirma“ ir „Ginkūnų paukštynas“, įkurtos vietoje Ginkūnų daržininkystės tarybinio ūkio.

Šventės

2003 m. gegužės 26 d. Lietuvos Respublikos Prezidento Dekretu Nr. 90 patvirtintas Ginkūnų herbas ir vėliava. Herbo ir vėliavos įšventinimo šventė sutapo su Ginkūnų kaimo istorine 330-jų metinių data. Šiai datai paminėti seniūnijoje kasmet organizuojama vasaros šventė, Ginkūnuose pastatytas proginis stogastulpis, įrengtas alpinariumas.
Taupriai

Istorija

XVII a. viduryje kaimas buvo paskirtas Saločių bažnyčiai.
Los Anchelesas

Istorija

1739 m. gyvenvietę pavadinimu Nuestra Señora de Los Ángeles įkūrė José Manso de Velasco. Pradžioje tai buvo ispanų tvirtovė Arauko kare. 1748 m. gavo miestelio statusą. Ilgą laiką tai buvo svarbus ispanų postas užkariaujant mapučių žemes.
Želtiškiai (Molėtai)

Istorija

1707 m. minimas Skiemonių krikšto metrikų knygoje. XVIII a. pradžioje Želtiškių dvarą valdė Dobužinskiai.
Julius Andrejevas

Biografija

Tėvas Kauno muzikinio teatro solistas ir režisierius Rostislavas Andrejevas (1907–1967).
1949–1960 m. mokėsi Kauno dešimtmetės muzikos mokyklos fortepijono klasėje. Studijavo LSSR konservatorijoje: 1960–1965 m. Aldonos Dvarionienės fortepijono, 1966–1971 m. Eduardo Balsio kompozicijos klasėje. 1961–1966 m. LSSR konservatorijos koncertmeisteris. 
1965–1991 m. su 1979–1982 m. pertrauka dėstė Vilniaus Balio Dvariono muzikos mokykloje. Nuo 1973 m., su 1991–1998 m. pertrauka, Lietuvos konservatorijos (dab. Muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, nuo 1989 m. docentas, 2010 m. profesorius.
1974–1982 m. LSSR filharmonijos senosios muzikos ansamblio „Musica humana“ klavesinininkas ir pianistas. 1984–1989 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos valdybos sekretorius, 1989–1991 m. valdybos pirmininkas. 1991–1998 m. dėstė Vigo (Ispanija) privačioje konservatorijoje „Mayeusis“, vadovavo fortepijono skyriui, direktoriaus pavaduotojas, nuo 1996 m. profesorius. Už nuopelnus šiai konservatorijai viena jos aula pavadinta Julijaus Andrejevo vardu.  1999–2001 m. Lietuvos nacionalinio Operos ir baleto teatro generalinis direktorius. 
1988 m. spalio 23 d. Lietuvos Sąjūdžio Steigiamajame suvažiavime išrinktas Sąjūdžio Seimo nariu.
Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Kūryba

Sukūrė teleoperą „Liūdna pasaka“ (pagal Joną Biliūną, 1971 m.), kantatą „Amžinai jaunystei“ (1973 m.), koncertų fortepijonui, smuikui, violončelei ir orkestrui, kamerinių ansamblių, kūrinių fortepijonui („Sonata per se“, 1982 m.; „Lemtis“, 1998 m.), chorui (ciklai „Feniksas“, 1972 m.; „Strazdas“, 1978 m.; „Iš Rosalijos de Castro poezijos“, 1998 m.), lietuvių liaudies muzikos instrumentams, vokalinių ciklų, dramos spektaklių. Koncertavo kaip solistas ir su kameriniais ansambliais Sovietų Sąjungos respublikose, Čekoslovakijoje, Jugoslavijoje, Ispanijoje, Izraelyje, Prancūzijoje, Vengrijoje, Vokietijoje. 
Sukūrė muziką kino filmams „Nerami rudens diena“ (1975 m., rež. Algimantas Kundelis), „Sužeista tyla“ (1980 m., rež. Algimantas Kundelis), „Elektroninė senelė“ (kartu su Arūnu Navaku, 1985 m., rež. Algimantas Puipa).
Stanislovas Potockis

Biografija

Lenkijos garsios magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono Juozapo Potockio (1673–1751) ir Viktorijos Leščinskaitės (m. 1732) vienintelis sūnus.
1722 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą. 1728 metais Stanislovas Potockis gavo Karūnos didžiojo sargybinio pareigybę. 1735 metais buvo paskirtas Smolensko vaivada, 1744 metais gavo Kijevo vaivados pareigybę, o nuo 1756 metų tapo Poznanės vaivada. 1733 metais buvo išrinktas į konvokacinį seimą. Jam priklausė Haličo, Kolomijsko ir Sniatino seniūnijos.
1742 metų rugpjūčio 3 dieną už nuopelnus buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Denis Balandin

Biografija

Gimė 1980 m. kovo 14 d. Mažeikiuose. 2000 m. baigė Maskvos Nižegorodo teatro mokyklą. Nuo 2003 m. dirba Rusijos akademiniame jaunimo teatre, kur vaidino personažus iš Dostojevskio, Čechovo, Oberno, Gryno, Nabokovo, Kiplingo, Stendalio, Akunino ir Tveno kūrinių. Dirbo su tokiais režisieriais kaip Aleksej Borodin, Krzysztof Zanussi, Vladimir Bogatyriov, Marfa Nazarov, Pavel Safonov, Sigrid Reibo, Jurij Jeriomin, Džon Kreni, Režis Obadia, Raivo Tras ir Ruzana Movsesian. 2003 m. vaidino TV seriale Troškimas (Желанная). 2004 m. vaidino adjutantą Aleksandrą TV seriale Šiaurės sfinksas (Северный сфинкс) . 2007 m. vaidino Amigo filme Gniaužtai (Тиски). 2009 m. vaidino filme G-Būrys (Миссия Дарвина).
Antanas Bartkevičius

Biografija

1963 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1994 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Nuo 1964 m. dirbo Fizikos ir matematikos institute (nuo 1976 m. Fizikos institutas), nuo 1994 m. dirba Teorinės fizikos ir astronomijos institute.

Mokslinė veikla

Su kitais sukūrė trimatę nemetalingųjų žvaigždžių klasifikacijos metodiką Vilniaus fotometrinėje sistemoje. Atrado naujų II populiacijos žvaigždžių. Sudarė keletą II populiacijos žvaigždžių katalogų. 1982 m. dalyvavo rengiant ESA orbitinės astrometrinės observatorijos „Hipparchos“ stebėjimų programą. Nagrinėja nemetalingųjų žvaigždžių amžiaus nustatymo problemas, tiria II populiacijos vizualines dvinares žvaigždes.
DARPP 32

DARPP 32 (angl. dopamine - and cyclic AMP-regulated phosphoprotein – dopaminu ir cAMP reguliuojamas, fosforo turintis baltymas) – apie 32 kilodaltonų masės nervų sistemai priklausantis baltymas, atsakingas už daugelį biocheminių, elektrofiziologinių ir psichologinių žmogaus bei gyvūnų reakcijų, kurias kontroliuoja dopaminas bei kai kurie kiti neurotransmiteriai. Su jo veiklos sutrikimais siejama šizofrenija ir kai kurios psichinės ligos. Esama rimtų įrodymų, jog DARPP 32 yra bendra daugelio įvairių narkotikų veikimo galutinė grandis. Šiai bendrai grupei priklauso kokainas, amfetaminas, nikotinas, kafeinas, LSD, PCP, etanolis ir morfinas .
DARPP 32 priklauso į atlyginimą, pasitenkinimą orientuoto elgesio reguliavimo sistemai (angl. reward - oriented behavior). Dauguma rezultatų gauta lyginant šio geno mutacijas turinčių pelių reakcijas į įvairius narkotikus su mutacijos neturinčių „laukinių“ pelių elgesiu.
Lietuvos švietimo darbuotojų profesinė sąjunga

Lietuvos švietimo darbuotojų profesinė sąjunga (LŠDPS) – savarankiška, nuo valdžios ir partijų nepriklausoma, laisvo apsisprendimo pagrindu pedagogus, dėstytojus, vaikų darželių auklėtojas ir kitus švietimo ugdymo įstaigose dirbančius asmenis vienijanti organizacija.
LŠDPS įkurta 1990 m. kovo 6-7 d. Vilniuje įvykusiame Lietuvos mokytojų, dėstytojų, studentų ir kitų švietimo darbuotojų suvažiavime. Pagrindiniai Lietuvos švietimo darbuotojų profesinės sąjungos uždaviniai ir tikslai – ginti savo narių profesines, ekonomines ir socialines teises bei teisėtus jų interesus; įtvirtinti pagarbą pedagoginiam darbui bei švietimo ir mokslo išimtinę svarbą visuomenėje ir valstybėje.
LŠDPS pirmininkas renkamas suvažiavimo. Įgaliojimų trukmė – penkeri metai. 2012 m. gruodžio 15 d. suvažiavime LŠDPS pirmininku išrinktas Andrius Navickas. Iki tol nuo pat įkūrimo LŠDPS vadovavo Aleksas Bružas.
LŠDPS atstovai dalyvauja posėdžiuose ir teikia pasiūlymus Švietimo ir mokslo ministerijoje, Seimo Švietimo, mokslo ir kultūros bei Socialinių reikalų komitetuose. Profsąjungos atstovai dirba ministerijos ir Vyriausybės darbo grupėse, kuriose sprendžiamos Lietuvos švietimui, pedagogams ir švietimo darbuotojams aktualios problemos. 2013 m. LŠDPS pirmininkas Andrius Navickas penkerių metų kadencijai išrinktas Lietuvos švietimo tarybos nariu.
LŠDPS veiklą aptarnauja iš samdomų (etatinių) darbuotojų sudarytas Vykdomasis komitetas.
Profesinė sąjunga palaiko ryšius, bendradarbiauja ne tik su Lietuvoje veikiančiomis profesinėmis sąjungomis, bet ir su pasaulio ir Europos tarptautinėmis organizacijomis: LŠDPS yra Švietimo internacionalo – EI (Education Internacional) ir Europos švietimo profesinių sąjungų komiteto – ETUCE (European Trade Union Committee for Education) narė.
Valgomasis pievagrybis

Augavietės ir sezonas

Auga grupėmis ar pavieniui nuo pavasario iki vėlyvo rudens pievose, ganyklose, soduose, pamiškėse, dirvonuose. Reikalinga trąši dirva.

Auginamas ir dirbtiniu būdu šiltnamiuose visus metus.

Išvaizda ir savybės

Vaisiakūniai vidutinio dydžio, balti, rusvėjantys.
Kepurėlė 5–12 cm skersmens, išgaubtai paplokščia, smulkiai plaušuota, žvynuota, mėsinga, spalva pereinanti nuo baltos iki pilkšvos ar rusvos.
Lakšteliai balkšvai rožiniai, rausvai rudi ar tamsiai rudi, prie koto nepriaugę.

Kotas 5–8 × 1–2,5 cm, baltas, tuščiaviduris, su baltu žemyn nukreiptu žiedu, be išnaros.
Sporos 7–9 × 4–5 μm.
Trama mėsinga, balta, perlaužus parusvėja, švelnaus kvapo ir skonio.
Panašus į dirvinį pievagrybį, tik valgomojo pievagrybio vaisiakūniai smulkesni, paspaudus negelsvėja, trama aromatingesnė.
Arūnas Karlonas

Biografija

Baigė Domeikavos vidurinę mokyklą. 2001 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė viešąjį administravimą, bakalauras, 2003 m. magistras.
1999 m. draudimo agentas. 2000–2003 m. Kauno rajono Domeikavos seniūnijos seniūnas. 2003–2010 m. Kauno apskrities viršininko administracijos Regioninės plėtros departamento direktorius. 2010–2015 m. Mokslo, inovacijų ir technologijų agentūros direktorius. Nuo 2015 m. Lietuvos Respublikos komercijos atašė Kinijoje ir Korėjai, Vietnamui, Mongolijai.
2003 m. ir nuo 2007 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys.
Iki 2011 m. Naujosios sąjungos (socialliberalai), nuo 2011 m. Darbo partijos narys.
Vytauto Didžiojo universiteto tautinių šokių ansamblio „Žilvitis“ narys. Sutuoktinė Aušra.