google/wiki40b huggingface dataset:
Aaronas

Aaronas (hebr. אַהֲרֹן) – Biblijos personažas. Aaronas buvo pirmasis izraelitų vyriausiasis kunigas, Mozės brolis ir pagalbininkas. Jis pasižymėjo iškalba. Reikalavo, kad Egipto faraonas paleistų izraelitus iš nelaisvės. Prie Sinajaus kalno paklusęs be vado likusių žmonių reikalavimams padirbdino jiems stabą - aukso veršį ir leido jį garbinti vietoj tikrojo Dievo. Šią nuodėmę Dievas jam atleido ir padarė jį vyriausiuoju kunigu. Aaronas mirė Arabijoje sulaukęs 123 metų; palaidotas ant Horo kalno. Vaizduojamas kaip senas žydų dvasininkas, dėvintis skraistę, papuoštą varpeliais, turbaną arba galvos apdangalą - popiežiaus tiaros prototipą, laikantis smilkytuvą ir giminės vado ženklą - žydinčią lazdą. Dažniausiai minimas Iš 4,14; 5-12; 28; 29; 32, 1-5.
Gintaras Vinickas

Biografija

1966 m. baigė Kėdainių rajono Dotnuvos-Akademijos Mičiurino vidurinę mokyklą, 1975 m. – Vilniaus universitetą.
1974–1982 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, Užsienio informacijos skyriaus vyr. korespondentas, skyriaus vedėjas. Nuo 1983 m. laikraščio „Tiesa“ vyr. korespondentas, užsienio gyvenimo skyriaus vedėjas, redkolegijos narys. 1994–1996 m. laikraščio „Diena“ redakcijos atsakingasis sekretorius, nuo 1997 m. laikraščio „Verslo žinios“ atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, atsakingasis sekretorius.
Rašo užsienio šalių gyvenimo ir politikos klausimais.
Gražvydas Stanislovas Leonavičius

Gražvydas Stanislovas Leonavičius (g. 1943 m. liepos 19 d. Salantuose) – Lietuvos radioelektronikas, informatikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1979 m. technikos mokslų kandidatas.
1966–1976 m. Kauno politechnikos instituto, nuo 1976 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas) dėstytojas, 1997–2004 m. Informatikos katedros vedėjas, nuo 2003 m. – Matematikos ir informatikos fakulteto dekanas; nuo 1985 m. docentas.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – ultragarso technika, radioelektronika, neuronų tinklų taikymas. 5 išradimų autorius.
Kauniškis

Istorija

Apie 1800 m. kaimas priklausė Vilkmergės apskričiai, jame įsikūrė sentikių bendruomenė, kuri kaimą rusiškai vadino Чеховщизна.
Mykolas Bžostovskis

Biografija

Jaunystėje daug laiko praleido Vokietijoje, Prancūzijoje ir Italijoje, kur tarnavo Royal-Allemand pulke. Daug kartų buvo seimo narys. 1758 m. gavo Baltojo erelio ordiną. 1764 m. balsavo už Stanislavo Augusto Poniatovskio kandidatūrą. Buvo vienas iš 1768 m. įsikūrusios Baro konfederacijos narių.

Šeima ir vaikai

Mykolas Bžostovskis buvo vedęs kunigaikštytę Kazimierą Oginską (1712−1792), Trakų vaivados, kunigaikščio Juozapo Tado Oginskio ir Anos Višnioveckos dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo vienintelę dukterį − Barborą.
Juozas Bulota

Biografija

Mokėsi Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje, 1936 m. baigė Kvietiškio žemės ūkio mokyklą. 1942–1944 m. sovietinių partizanų būrio ryšininkas. 1944–1948 m. dirbo agentūroje ELTA, 1948–1949 m. informacijų biuro korespondentas. 1949–1956 m. laikraščio „Tiesa“ bendradarbis. 1956–1985 m. satyros ir humoro žurnalo „Šluota“ redaktorius. 1960 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę. 
Nuo 1944 m. periodikoje pradėjo skelbti satyros ir humoro kūrinius. Išleido feljetonų, humoreskų ir pamfletų rinkinių. Pasirašinėjo slapyvardžiais B. Dovainis, J. Nausupis, J. Putrabalis ir kitais. Atskiromis knygelėmis rašytojo kūryba buvo leidžiama estų, baltarusių, ukrainiečių, rusų kalba. Humoreskų vertimai skelbti latvių, lenkų, moldavų, bulgarų, slovakų, totorių, tadžikų ir kt. šalių spaudoje.
Kazys Kailiūnas

Biografija

1974 m. baigė Vilniaus 16-ąją vidurinę mokyklą. 1974–1979 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete studijavo teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
1979–1980 m. Trakų rajono LTD vykdomojo komiteto instruktorius. 1980–1982 m. LLKJS Trakų rajono komiteto skyriaus vedėjas. 1982–1987 m. Vilniaus miesto Lenino rajono liaudies teismo teisėjas. 1987–1990 m. LSSR Aukščiausiojo Teismo teisėjas. 1990–1992 m. Vilniaus miesto 2-osios advokatų kontoros, 1992–1993 m. Vilniaus miesto advokatų kontoros „Foresta“ advokatas. 1993–1999 m. Vilniaus miesto 1-osios advokatų kontoros advokatas. 1999–2004 m. Vilniaus apygardos teismo, nuo 2004 m. Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas. Moka rusų ir vokiečių kalbas.
Dromas (departamentas)

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d.]] d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais ir apėmė dalį Dofeno provincijos.
Pirmieji gyventojai dabartinio departamento teritorijoje įsikūrė prieš 30 000 metų. Pagal Izero upę gyveno alobrogai, aplink Valansą – kavarai, prie Dia ir Njoso – volonsai. Senovės Romos laikais apylinkėse susiformavo segalonų ir trikastinų tribos. Per jų žemes 218 m. PK žygiuodamas Hanibalas Barka nesutiko jokio pasipriešinimo.
Po šimtmečio į šias žemes įsibrovę romėnai, kuriems vadovavo konsulas Kvintas Fabijus Maksimas, sumušo alobrogus ir Averno karalių Bitvitą mūšyje prie Ten Ermitažo ir visa teritorija tarp Dromo ir Izerio tapo Romos provincija. Kraštas suklestėjo. Slėniuose susikūrė daugybė kolonijų, Trikastino (lotynų kalba – Augusta Tricastinorum, dabar – Sent Polis Trua Šato, pranc. Saint-Paul-Trois-Châteaux) tapo pramonės miestu, kuriame buvo gaminami romėnių labai branginami variniai veidrodžiai. Dia (Colonia Dea Augusta Vocontiorum) iki šiol likę romėnų pilies griuvėsiai. Valansas (Julia Valencia) tapo Kavaro krašto prokonsulo administraciniu centru.
Tačiau 355 m. įsiveržę barbarai vizigotai sustabdė krašto plėtrą. 430 m. juos pakeitė alanai, nusiaubę visą Luaros ir Ronos tarpupį. Valanse įsitvirtino burgundai, kol juos 752 m. išvijo saracėnai. Vėliau atėjo normanai, 877 m. sudeginę Valansą. XI–XIII amžiais per kraštą nuolat ritosi užkariavimų bangos. Senjorai, kunigaikščiai ir vyskupai nuolat ginčijosi dėl krašto priklausomybės, o karuose kentėjo vietiniai gyventojai. XVI a. Dromo žemėje vyko religiniai karai, nes gyventojai vieni iš pirmųjų Prancūzijoje tapo protestantais. Kardinolas Rišeljė sugriovė beveik visas krašto pilis.
Didžioji Prancūzijos revoliucija kraštą taip pat palietė, dromiečiai vieni pirmųjų sukilo prieš karalių. 1815 m. ant Dromo tilto Angulemo kunigaikštis pabandė suimti Napoleoną, tačiau turėjo atsitraukti.
1793 m. Dromo departamentas vėl išgarsėjo, nes dalis jo teritorijos buvo perduota Vokliūzo departamentui ir tapo didžiausiu tokio tipo anklavu Prancūzijoje.

Geografija

Dromo departamentas ribojasi su Ardešo, Izero, Vokliūzo, Aukštutinių Alpių, Aukštutinio Provanso Alpių departamentais.
Teritorija dalinama į kalvų Dromą krašto šiaurėje, Valanso plynaukštę vakaruose, Verkorą rytuose ir provansališkąjį Dromą pietuose.
Klimatas labai skirtingas. Šiauriniame Valanse turi įtakos Viduržemio jūra, todėl klimatas pusiau kontinentinis, Verkore ir Dioa – tipiškas kalnų klimatas, o Valanso pietuose – jūrinis.

Politika

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Žanas Besonas ir Bernaras Piras, Atstovų rūmuose – Patrikas Labonas, Erikas Besonas, Ervė Maritonas ir Gabrielis Biančeri.
Generalinę tarybą sudaro 35 nariai. Generalinės tarybos pirmininkas Didjė Gijomas, jam padeda 9 vicepirmininkai.
Tvanksta

Tvanksta – Rytprūsių dalis, kartais priskiriama Mažajai Lietuvai. Vardas kildinamas iš buvusios prūsų Karaliaučiaus miesto vietovės ir prie jos esančio istorijos šaltiniuose minimo tvenkinio pavadinimo. Jis vartotas Mažosios Lietuvos kaimyninėms, anksčiau prūsų giminių apgyventoms, sritims pavadinti kaip geriausiai tinkantis pažymėti prūsiškąją krašto praeitį.
Tvankstos regionui priskiriama visa Semba ir Notanga bei šiaurinės Varmės ir Bartos dalys, t. y. buvusių Rytprūsių šiaurės vakarų dalis arba dabartinės Kaliningrado srities vakarinė dalis.
Bendžiukų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Kampų piliakalnis – 20 kmMalkėsto piliakalnis – 17 kmKertuojo piliakalnis – 9 kmDubingių pilis – 10 kmPavandenės piliakalnis – 7,5 kmJonėnų piliakalnis – 7,5 km
Baluošos piliakalnis – 6 kmDanilavos piliakalnis – 10 kmNoselėnų piliakalnis – 21 km
Abejučių piliakalnis – 12 km
Geltonosios karštligės vakcina

Geltonosios karštligės vakcina – tai skiepas, skirtas apsaugoti nuo susirgimo geltonąja karštlige. Geltonoji karštligė – tai virusinė infekcija, pasitaikanti Afrikoje ir Pietų Amerikoje. Maždaug 99 % paskiepytųjų per vieną mėnesį po skiepijimo įgauna imunitetą, kuris (manoma) išlieka visą gyvenimą. Vakciną galima naudoti siekiant išvengti ligos protrūkių. Vakcina leidžiama į raumenis arba po oda.

Rekomendacijos

Pasaulio sveikatos organizacija (PSO) rekomenduoja įtraukti šią vakciną į profilaktinių skiepų kalendorių visose šalyse, kuriose liga pasitaiko dažnai. Skiepyti rekomenduojama nuo devynių iki dvylikos mėnesių amžiaus kūdikius. Taip pat patartina skiepyti asmenis, keliaujančius į sritis, kur pasitaiko liga. Paprastai po pirmojo skiepijimo papildomų vakcinos dozių skirti nereikia.

Saugumas

Geltonosios karštligės vakcina iš esmės saugi, taip pat ir asmenims, turintiems besimptomę ŽIV infekciją. Gali pasireikšti šis lengvas pašalinis poveikis: galvos skausmas, raumenų skausmas, skausmas injekcijos vietoje, karščiavimas, bėrimas ir kiti. Sunkių alergijų pasireiškia maždaug aštuoniais atvejais iš milijono dozių, sunkių neurologinių problemų – maždaug keturiais atvejais iš milijono dozių, o organų disfunkcija – maždaug trimis atvejais iš milijono dozių. Atrodo, kad šia vakcina skiepytis saugu nėštumo laikotarpiu, todėl ji rekomenduojama nėščiosioms, kurioms kyla pavojus užsikrėsti. Negalima skiepyti asmenų, kurių imuniteto funkcija labai nusilpusi.

Istorija, visuomenė ir kultūra

Geltonosios karštligės vakcina pradėta naudoti 1938 m. Ši vakcina įtraukta į Pasaulio sveikatos organizacijos būtinųjų vaistų sąrašą, kurį sudaro svarbiausi pagrindinės sveikatos priežiūros vaistai. 2014 m. duomenimis vienos dozės didmeninė kaina buvo 4,30–21,30 JAV dolerių. Jungtinėse Amerikos Valstijose šiai vakcinai kasmet išleidžiama apie 50–100 JAV dolerių. Vakcina pagaminta iš susilpnintų geltonosios karštligės virusų.
FK Bosna Union

Istorija

Klubas įkurtas 2014 m. Tuo metu vadinosi „Bosna Sema“. Žaisdavo žemesniuose divizionuose.
2017 m. klubas pakeitė pavadinimą ir tapo „Bosna Union“.
Šiaulių Zoknių progimnazija

Istorija

Tuometė Šiaulių 19–oji vidurinė (dabar - Zoknių progimnazija) įkurta 1979 m. Tuo metu tai buvo rusų vidurinė mokykla. Pirmoji lietuviška klasė atidaryta 1993 m. rugsėjo 1 d. Į ją susirinko 37 pirmokai. Iki 1997 m. mokykla buvo mišri, joje buvo dėstoma lietuvių ir rusų kalbomis. 1997 m. rugsėjo 1 d. mokykloje liko tik lietuviškos klasės.
Mokykloje yra 9 priešmokyklinio ir pradinio ugdymo klasės, pagrindinėje mokykloje – 13 klasių. Mokykloje dirba 38 mokytojai, 6 iš jų turi metodininko kvalifikaciją, 17 – vyresniųjų mokytojų.
Mokyklą garsina nevalstybinė neformalaus ugdymo organizacija „Jaunimas kelyje į ES“. 2007 m. mokykla renovuota.
Glentoran FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1882 m. vienas tituluočiausių klubų šalyje. Daugkartiniai Airijos lygos čempionai.
Pasiuntinystės paslas

Pasiuntinystės paslas (Pasiuntinystes paslas: lietuwiu liuteronu menesinis laikrasztis) – JAV lietuvių evangelikų liuteronų mėnesinis laikraštis, leistas 1917–1920 m. Brukline.

Istorija

Spausdino „Rev. Geo. Matzat & Co“.
Redaktorius-leidėjas Jurgis Macaitis.
Hanišo salos

Hanišo salos (arab. جزر حنيش) – salynas Raudonojoje jūroje. Nuo 1998 m. didžiosios salos priklauso Jemenui, o teisės į šalutines salas suteiktos Eritrėjai.

Istorija

Iki 1923 m. salos priklausė Turkijai, kai jas iki 1941 m. pradėjo administruoti italų Eritrėjos kolonija. Po Italijos kolonijinių pajėgų pasitraukimo, salose ir Eritrėjoje britų kariuomenė įkūrė savo protektoratą. 8-ajame dešimtmetyje Etiopija (su aneksuota Eritrėja savo sudėtyje) ir Jemenas paskelbė savo teises į salas.
1991 m. Eritrėja atgavo nepriklausomybę ir 1995 m. pradėjo Hanišo salų konfliktą. Permanentinio arbitražinio teismo sprendimų 1998 m. salų kontrolė suteikta Jemenui.
Catalina Cruz

Biografija

Gimė Klivlande, Ohajo valstijoje. Yra slovėnų kilmės. Kai kuriais duomenimis turinti kaukazietiško kraujo. Dirbo sekretore vienoje japonų komercijos įmonėje.
Iš pradžių fotografavosi sportiniams žurnalams, po to sekė erotinės fotosesijos. Vėliau Katalina pradėjo internete talpinti mėgėjiškus vaizdo įrašus, kuriuose buvo nufilmuotos meilės scenos su jos vaikinu
Į pornografijos pasaulį Katalina pateko gana vėlai – 2000 m. atidariusi pornografijos tinklalapį. Pradžioje ji slėpė savo amžių (dėl to, kad atrodo jaunesnė nei yra iš tiesų), todėl dirbo pasivadinusi slapyvardžiu Jenna Z.
Netrukus Katalina pasivadino pseudonimu Cruz – pagal savo pavardę, todėl dažnai ją tapatino su žinoma aktore: „Kiekvieną dieną man sakė, kad aš panaši į Penelopę Kruz su jos didelėmis krūtimis“.
Nekreipiant dėmesio į daugelio žinomų pornografijos studijų pasiūlymus, Katalina nusprendė likti nepriklausoma interneto aktore ir modeliu.
Filmavosi kartu su Džina Lyn.
Pastaruoju metu (2012 m.) aktorė gyvena Arizonoje.

Seksualinė orientacija

Katalina yra biseksuali. Tačiau prioritetus ji aiškiai išvardino interviu: „Aš negaliu gyventi be vyrų, todėl pirmoje vietoje man yra heteroseksualūs santykiai. Seksas su moterimi – tai, greičiau, „premija“. Katalinai patinka brunetės, o viename interviu ji prisipažino, kad norėtų nusifilmuoti kartu su Tera Patrik.
Vienareikšmiškai nepriimtini lytiniai santykiai su gyvūnais ir mažamečiais, fistingas.
Kojlai

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1576 metais. XIX a. pabaigoje kaime gyveno 516 žmonių. 1909 m. pastatyta Šv. Aleksandro stačiatikių koplyčia.
Krantai (žurnalas)

Istorija

Iki 1990 m. buvo leidžiamas kas mėnesį. Įsteigė Lietuvos dailininkų, Kompozitorių ir Teatro sąjungos. Vėliau steigėju tapo Lietuvos kultūros ministerija, leidėju – žurnalo redakcija, UAB „Krantų žurnalas“. Tiražas 1989 m. – 6700 egz., 1997 m. – 1000 egz.
Spausdina originalius ir verstinius straipsnius, išryškinančius svarbiausius praeities ir dabarties kultūros, meno, literatūros raidos bruožus, paprastas ir spalvotas iliustracijas.
Bendradarbiavo Gediminas Butkus, Audrius Dzikaras, Vanda Juknaitė, Gražina Kliaugienė, Herkus Kunčius, Laima Skeivienė, Rimantas Skeivys, Algis Zaboras.
Panamos himnas

Istrija

1889 m. iš Ispanijos atvykęs Santosas Chorchė Amatrianas įsidarbino katedros vargonininku ir muzikos mokytoju. Vėliau jis tapo šalies karinio bataliono muzikos kolektyvo vadovu. 1897 m. jis sukūrė muziką dainai Himno Patriótico Istmeño (žodžių autorius Chuanas Augustas Toresas), kuri buvo atliekama mokyklose, išpopuliarėjo ir tarp kitų panamiečių.
1903 m. vykstant susitikimui su JAV ambasadoriumi nebuvo žinoma, kokį himną turėtų atlikti Panama. Amatrianas pasiūlė panaudoti jo dainą vietoje himno. Vėliau kompozitorius paprašė savo draugo Cheronimo de la Osos sukurti naujas eiles.
1906 m. himnas buvo oficialiai patvirtintas.

Eilės

Priedainis

Alcanzamos por fin la victoria

en el campo feliz de la unión;

con ardientes fulgores de gloria

se ilumina la nueva nación.
Es preciso cubrir con un velo

del pasado el calvario y la cruz;

y que adorne el azul de tu cielo

de concordia la espléndida luz. 

El progreso acaricia tus lares

al compás de sublime canción;

ves rugir a tus pies ambos mares

que dan rumbo a tu noble misión. 

En tu suelo cubierto de flores,

a los besos del tibio terral,

terminaron guerreros fragores;

solo reina el amor fraternal. 

Adelante la pica y la pala,

al trabajo sin mas dilación;

y seremos así prez y gala,

de este mundo feraz de Colón.
Kotka

Ryšiai su Lietuva

Kotka aktyviausiai bendradarbiauja su Klaipėdos miestu. Tarp šių miestų yra pasirašyta bendradarbiavimo sutartis.
Ou kalnagūbris

Ou kalnagūbris (jap. 奥羽山脈 = Ōu-sanmyaku) – kalnagūbris Japonijoje, Honšiū saloje, Tohoku regione. Tai ilgiausia kalnų grandinė šalyje, besidriekianti 500 km nuo Nacudomario pusiasalio pietuose iki Nasu ugnikalnių šiaurėje. Grandinės plotis ~35 km. Aukščiausia vieta – Ivatės kalnas (2038 m). Sudaryti iš gneiso ir granito. Yra daug ugnikalnių (Bandajus, Zao, Azuma, Adatara ir kt.). Dengia plačialapių miškai, o 500–700 m aukštyje – kalnų taiga.
Čekijos futbolo taurė

Čekijos futbolo taurė – pagrindinis taurės turnyras Čekijoje, vykstantis nuo 1939 metų. Nuo 1961 iki 1993 m. taurės laimėtojai varžydavosi su Slovakijos taurės laimėtojais dėl Čekoslovakijos taurės.
Kopijinė DNR

Kopijinė DNR arba komplementari DNR (kDNR) – DNR susintetinama pagal viengrandės RNR (pvz., informacinės RNR (iRNR) arba miRNR) šabloną atvirkštinės transkriptazės reakcijos metu. kDNR yra dažnai naudojama klonuojant eukariotinius genus į prokariotus. Norint pagaminti konkretų baltymą ląstelėje, kuri paprastai šio baltymo negamina, į šią ląstelę perkeliama kDNR, kuri koduotų norimą baltymą. kDNR yra natūraliai gaminamas retrovirusų (pavyzdžiui ŽIV-1, ŽIV-2, beždžionių imunodeficito viruso ir kt.) ir tada pagaminta kDNR yra integruojama į šeimininko ląstelės genomą, kur ši integruota DNR sukuria provirusą.
Antanas Savickis

Antanas Savickis (apie 1782 m. kovo 25 d.  Kretingos valsčiuje, Žemaitijoje – 1836 m. gegužės 11 (23) d. Žemalėje) – Romos katalikų kunigas ir medikas, poetas bei vertėjas.

Biografija

Mokėsi Kalvarijos parapijinėje mokykloje, vėliau studijavo mediciną Vilniaus universitete. 1812 m. parašė medicinos daktaro disertaciją. Tarnavo karo gydytoju Napoleono kariuomenėje. 
1819 m. baigė Varnių kunigų seminariją. Tais pačiais metais įšventintas kunigu, vikaravo įvairiose Žemaičių vyskupijos parapijose: Tirkšlių Kristaus Karaliaus, nuo 1827 m. – Gargždų Šv. arkangelo Mykolo, nuo 1828 m. – Stulgių Šv. apaštalo evangelisto Mato, nuo 1829 m. – Židikų Šv. Jono Krikštytojo; nuo 1834 m. atkeltas į Žemalės Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčią. Pastarajame miestelyje tarnavo iki pat mirties, palaidotas Žemalės kapinėse.
Jonas Polimaitis

Biografija

1978 m. baigė Talino politechnikos institutą, kasybos inžinierius.
AB „Dolomitas“ technikos ir gamybos direktorius, UAB Kanrugė direktorius, 2008 m. UAB „Torita“ inžinierius.
1999 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų), Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Pakruojo rajono skyriaus narys.
2010–2011 m. ir nuo 2011 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys. 
1972-1973 m. Kapsuko V. Mykolaičio-Putino mokyklos-internato grupės „Juodai balti“ gitaristas ir vokalistas. Pakruojo Rotary klubo narys, sporto klubo „Kruojos parketas“ narys. Žmona Natalija, vaikai Stasys, Rimas.
Semaine des As 2009 m. sezonas

2009 m. Semaine des As sezonas – 7-asis turnyro sezonas, vykęs Le Havro mieste. Turnyro šeimininkais buvo šio miesto „Saint Thomas Basket“ krepšinio klubas.
Spalio 18

Vardadieniai

Liubartas – Lukas – Lukošius – Vaiva
Lietuvių žurnalistų sąjunga

Lietuvių žurnalistų sąjunga (angl. Lithuanian Journalists Association) – lietuvių išeivijos žurnalistų organizacija, 1946–1949 m. veikusi Vokietijoje, nuo 1953 m. veikianti JAV. Centrinė būstinė nuo 1953 m. – Niujorkas, nuo 1971 m. – Čikaga.

Istorija

Įkurta iš TSRS okupuotos Lietuvos pasitraukusių Lietuvos žurnalistų sąjungos narių ir kitų spaudos darbuotojų suvažiavime, vykusiame 1946 m. gegužės 11-12 d. Hanau pabėgelių stovykloje kaip šios organizacijos veiklos užsienyje tesėja. 1949 m. Londone, 1951 m. Niujorke buvo įsteigti sąjungos skyriai. Lietuvių žurnalistų sąjungos vadovybei išsiskirsčius po įvairias šalis jos veikla Vokietijoje 1949 m. buvo nutraukta, 1953 m. atgaivinta Niujorke, buvo sudaryta reorganizacinė komisija, kuri 1953 m. užregistravo 161 LŽS narį ir išrinko Valdybą (pirmininkas – Vincas Rastenis). Niujorke įkurtas LŽS skyrius (pirmininkas – Tomas Žiūraitis). Įvairiu laiku veikė Čikagos, Detroito, Klyvlendo, Los Andželo, Toronto, Hamiltono (Kanada), Sidnėjaus skyriai, buvo daugiau kaip 300 narių.

Veikla

Vienija užsienio lietuvių žiniasklaidos darbuotojus, naujosios emigracijos žurnalistus, rengia jaunųjų žurnalistų kursus; jiems skatinti 1972 m. įsteigė P. Daudžvardžio premiją. 1969–1971 m. leido biuletenį „Pranešėjas“ (išėjo 6 nr.), 1972–1993 m. žurnalą „Lietuvis žurnalistas“ (išėjo 17 nr.), nuo 1998 m. leidžia biuletenį „Mūsų pasaulyje“, kurio redaktorė – Vaiva Ragauskaitė. 1974 m. išleido kolektyvinį leidinį – žurnalistikos vadovą „Žurnalistika“.
Juris Bebris

Juris Bebris (latv. Juris Bebris, slapyvardžiai Bebru Juris, Bideru Juris; 1859 m. balandžio 6 d. Ludzės vietovėje, Cesvainės valsčiuje, dab. Latvijoje – 1951 m. vasario 2 d. Asaruose) – Latvijos pedagogas, redaktorius ir žurnalistas.

Biografija

1873 m. baigė Karzdabos pradinę mokyklą. 1876–1881 m. mokėsi Baltijos mokytojų seminare Kuldygoje. Nuo 1881 m. mokytojavo Rucavos, nuo 1888 m. – Palangos, nuo 1903 m. – Liepojos pradinėse mokyklose. Pirmojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Tartu. 1918 m. sugrįžo į Latviją, 1919–1920 m. dirbo liaudies mokyklų inspektoriumi Liepojoje, išrinktas šio miesto Latvių bendrijos pirmininku. 1919 m. kartu darbavosi ir laikraščio „Kurzemes Vārds“ bei žurnalo „Jaunatnes Domas“ redaktorias. 
1920 m. pervažiavo į Rygą, dirbo liaudies mokyklų inspektoriumi Rygos apskričiai. Latvių bendrijos literatūros referentas. Ruošė mokyklinius vadovėlius, redaguodavo straipsnius. Bendradarbiavo laikraščiuose „Liepājas Atbalss“, „Latvija“, „Kurzemes Vārds“, „Latvietis“, „Latvijas Vēstnesis“, žurnaluose „Austrums“, „Izglītības Ministrijas Mēnešraksts“ ir kitur. Dar gyvendamas Palangoje išmoko lietuvių kalbą, vertė lietuviškas dainas.
Sūnus Raimonds Bebris (1891–1940) – Latvijos kariuomenės karininkas ir poetas.
Amaro debiutas

Variantai

Amaro debiutas turi kelis pavadinimą turinčius variantus. Žinomiausias - Paryžiaus gambitas:
1. Žh3 d5
2. g3 e5
3. f4? Rxh3
4. Rxh3 ef
Paryžiaus gambite dar yra variantas, žinomas kaip Granto gambitas:
5. 0-0 fg
6. hg
Egzistuoja dar vienas variantas, kuriame juodieji atsako 1…e5, jis vadinamas Krazi Katu.
1. Žh3 e5
2. f3 d5
3. Žf2
Gintautas Valickas

Gintautas Valickas – psichologas, Vilniaus universiteto Bendrosios psichologijos katedros vedėjas, profesorius.

Biografija

Socialinių mokslų (psichologijos krypties) daktaras. Dėsto kursus Psichologija, Teisės psichologija ir kitus.
Stažavosi užsienyje (Oksfordo universitetas, Anglija, 1996 m.; Oslo universitetas, Norvegija, 1998 m.). EKT Grupės lektorius, „Psichologijos” mokslo darbų žurnalo vyriausiasis redaktorius, Žurnalistų etikos inspektoriaus tarnybos ekspertų grupės narys, studijų kokybės vertinimo centro ekspertas, Sankt Peterburgo Koučingo instituto sertifikuotas koučingo konsultantas.