google/wiki40b huggingface dataset:
Cantemus

Cantemus – mišrus kamerinis choras, įsikūręs Vilniuje 1986 metais. Įkūrėjas, meno vadovas ir dirigentas – Laurynas Vakaris Lopas.
Kamerinis choras „Cantemus“ į pirmą repeticiją susibūrė Vilniaus mokytojų namuose 1986 m. Pirmasis viešas koncertas įvyko tų pačių metų gruodžio 31 d. ateizmo muziejuje – Šv. Kazimiero bažnyčioje. Nuo 2003 m. choras globojamas Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejaus.

Choro veikla

Choras yra daugelio respublikinių ir tarptautinių konkursų bei festivalių dalyvis, laureatas ir prizininkas. Nuo 1988 m. prasidėjo choro pergalingas žygis per Europą: S. Šimkaus konkurse Klaipėdoje tapo laureatu (1987 m.), tarptautiniame B. Bartoko konkurse Debrecene pelnė II vietą ir diplomą, dalyvavo Didžiojo prizo varžybose (1988 m.). G. Ernesakso gimimo 80-mečio proga konkurse „Tallinn 88” laimėjo III premiją, specialų prizą, bronzos medalį, tarptautiniame konkurse Tūre (Prancūzija) nacionalinės programos kategorijoje pelnė I premiją, privalomosios – III bei specialų Prancūzijos kultūros ministro apdovanojimą. Tolosos mieste (Ispanija) už folkloro programos atlikimą pelnė II premiją, o už polifoninės muzikos – III (1989 m.). Tarptautiniame polifoninės muzikos konkurse Arece (Italijoje) laimėjo II premiją ir sidabro medalį (1990 m.), buvo pas popiežių Joną Paulių II Vatikane. Goricijoje (Italija) už polifoninės muzikos programą gavo III premiją, už folkloro – dvi II vietas (1992 m.), dirigentas Laurynas Vakaris Lopas pelnė specialų muzikos kritikų prizą.
Choras „Cantemus“ parengęs apie 300 įvairių epochų ir stilių kūrinių. Pirmasis atliko daugelį lietuvių autorių stambios bei smulkios formos kūrinių chorui (Juozo Naujalio Motetus, Vidmanto Bartulio Mišias, Vaclovo Augustino „Gloria“, Algirdo Briliaus „Mišios Palaimintojo Jurgio garbei” ir kt.)
Choras ne tik dalyvavo konkursuose, bet tose šalyse surengė nemažai koncertų. Su koncertinėmis programomis choras lankėsi Latvijoje, Estijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Austrijoje, Suomijoje, Rusijoje, Norvegijoje, neskaitant minėtų šalių, kuriose vyko konkursai.
Be konkursų kolektyvas aktyviai dalyvauja Respublikoje rengiamuose choriniuose festivaliuose: Marijampolės, Šiaulių bažnytiniai festivaliai, Panevėžio vokalinio džiazo festivaliai, šiuolaikinės Žydų muzikos festivalis, Jeronimo Kačinsko kūrinių autorinis koncertas ir daug kitų renginių bei koncertų, televizijos ir radijo įrašų.
Nuo 1993 m. iki 2000 m. choras pergyveno „tylos“ laikotarpį.
Paskutiniaisiais metais kolektyvas rengia tradicinius Kalėdinius bei Motinos dienai skirtus koncertus Vilniaus evangelikų liuteronų bažnyčioje bei pasirodo ir su kitomis programomis Vilniaus bei Lietuvos bažnyčiose. 2006 gruodžio 29 d. choras minėjo 20 metų sukaktį. Ta proga buvo atlikta įvairi programa, kurios metu skambėjo „auksinis“ choro repertuaras.
Metų klaipėdietė

Metų klaipėdietės rinkimai – labiausiai Klaipėdai ir jos žmonėms nusipelniusios moters rinkimų konkursas, rengiamas nuo 2003 m. Organizuoja dienraštis „Klaipėda“.

Rinkimai

Pretendentes siūlo ir išrenka dienraščio skaitytojai kiekvienų metų pradžioje. Teikiant kandidatūras, motyvuojama kuo, skaitytojų manymu, viena ar kita moteris nusipelnė Klaipėdai ir miestiečiams. Vėliau vyksta balsavimas už labiausiai, skaitytojų manymu nusipelniusią kandidatę, į dienraščio redakciją siunčiant užpildytus iš laikraščio iškirptais balsavimo lapelius. Nuo 2007 m. balsuoti galima ir telefono skambučiais bei trumposiomis žinutėmis. Balsus skaičiuoja ir daugiausiai skaitytojų „simpatijų“ pelniusių moterų septintuką pateikia redakcija.
Kitame etape klaipėdiečiai renka vieną iš 7 pretendenčių. Pelniusios daugiausiai miestiečių simpatijų klaipėdietės vardas paskelbiamas kovo 8-osios išvakarėse per tradiciškai viešbutyje „Klaipėda“ surengtą ceremoniją. Jai suteikiamas Metų klaipėdietės titulas. Antrą kartą tai pačiai moteriai Metų klaipėdietės titulas nesuteikiamas. Metų klaipėdietė tradiciškai apdovanojama juvelyro Vytauto Karčiausko sukurta prabangia sage ir atminimo skulptūrėle.
FK Sportidus Panevėžys

Istorija

Klubas įkurtas 2000 metais Panevėžyje.
2011 m. debiutavo SFL varžybose.
Šiuo metu žaidžia 8x8 formato turnyruose.
2017 m. gegužės mėnesį Panevėžyje vykusiame "Mažosios Čikagos 6 x 6 futbolo taurės" turnyre užėmė antrąją vietą. Geriausiu turnyro žaidėju išrinktas "Sportidus" narys Aldas Barisevičius.
Stasė Civinskienė

Biografija

1980 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos geografijos fakultetą, biologijos mokytoja.
Nuo 1979 m. Riešės pagrindinės mokyklos biologijos mokytoja, 1994–2010 m. Riešės vidurinės mokyklos direktorė, 1990–2010 m. Vilniaus apskrities viršininko administracijos švietimo įstaigų vadovų tarybos pirmininkė.
Konkūrinio jojimo nacionalinės kategorijos teisėja, už nuopelnus Lietuvos sportui apdovanota Kūno kultūros ir sporto departamento padėkos raštais ir atminimo dovanomis. Sutuoktinis Vincas Algimantas, vaikai Vincas (g. 1965 m.), Jūratė Patricija (g. 1969 m.).
Juzefas Čechavičius

Juozapas Čechavičius (lenk. Józef Czechowicz, 1818 m. kovo 2 d. Vitebsko gubernijos Polocko apskrityje, 1888 m. sausio 13 d. Vilnius, palaidotas Bernardinų kapinėse) – Ukrainos, Baltarusijos ir Lietuvos fotografas.

Biografija

Bajoras. Mokėsi Vitebsko gimnazijoje, dirbo buhalteriu ir aprovizacijos inspektoriumi Rusijos karo ministerijai priklaususiose įstaigose. 1856 m. Paryžiuje mokėsi fotografijos.
Grįžęs iš užsienio fotografavo Kijeve, Černihove, 1861 m. planavo leisti periodinį leidinį Светописная Русь.
1863–1865 m. gyveno ir turėjo fotoateljė Vitebske. Nuo 1865 m. gyveno Vilniuje. 1866 m. atidarė fotoateljė, ji veikė iki 1888 m. su 1874–1876 m. pertrauka. 1876–1885 m. Prancūzų fotografijos draugijos narys.
Fotografavo Kijevo ir Černigovo vaizdus, nuo 1869 m. – Vilniaus architektūrą ir apylinkes. Užfiksavo miesto mugių, statybų vaizdų. Pirmasis iš Lietuvos fotografų pradėjo fotografuoti interjerus.
Girelė (Kavarskas)

Istorija

Girelėje 1709 m. įsikūrė ir cerkvę pastatė pirmieji Lietuvoje sentikiai. XIX a. kaimas buvo Vilkmergės apskrityje. 1947 m. sovietų valdžią įregistravo sentikių parapiją. Jos kapinės yra Girelėje, Naujonyse ir Geležinėje.
Aš milijardierius

Turinys

Milijardienius Numa Tempesta apkaltinamas vengimu mokėti mokesčius ir nuteisiamas vienieriems metams socialinių darbų, kuriuos turi atlikti benamių prieglaudoje. Šios vadovei visai nerūpi jo turtai ir padėtis – Numa kasdien turi atiduoti jai telefoną, dėl ko negali tvarkyti verslo reikalų, o jo galutinį įvertinimą atliks patys benamiai. Galiausiai Numa nusprendžia šiems mokėti už savo teigiamą įvaizdį, o kai sužlunga jo verslo projektas – perrengia benamius ir verslo partneriams pristato juos kaip naujus investuotojus. Vis tik jo afera išaiškinama, kai prieglaudos vadovė, kankinama sąžinės, praneša policijai, kad Numa pasinaudojo savo įtaka, kad būtų priimtas benamiams naudingas įstatymas. Numa atsiduria už grotų, tuo tarpu buvę benamiai pradeda sėkmingą kazino verslą...
Arbitražas

Arbitražas – alternatyvus ginčų sprendimo būdas, kai fiziniai ar juridiniai asmenys, remdamiesi savo susitarimu, tarpusavio ginčui spręsti kreipiasi ne į valstybės teismą, o į jų susitarimu pasirinktą trečiąjį asmenį ar asmenis.
Skirtingai nuo teismų, arbitražas yra lankstesnis – šalys gali susitarti dėl kalbos ir vietos, arbitrų skaičiaus bei jų skyrimo tvarkos, ginčams spręsti taikytinos teisės.
Arbitražo sprendimai pripažįstami ir gali būti vykdomi daugiau nei 130 pasaulio valstybių – Niujorko 1958 m. konvencijos „Dėl užsienio arbitražo sprendimų pripažinimo ir vykdymo" dalyvių teritorijoje. Kasmet valstybių dalyvių skaičius didėja.

Arbitražo teismai

Arbitražą vykdo arbitrai. Juos vienija arbitražo teismai (nuolatinės arbitražo institucijos). Lietuvoje veikia Vilniaus komercinio arbitražo teismas, įkurtas 2003 spalio 27 d. (kai reorganizuoti ir sujungti Arbitražo teismas prie Asociacijos „Tarptautiniai prekybos rūmai Lietuva" ir Vilniaus tarptautinis komercinis arbitražas), Vilniaus tarptautinis ir nacionalinis komercinis arbitražas, įkurtas 2003 m. balandžio 17 d. bei Lietuvos arbitražo teismas, įkurtas 2010 m. sausio 19 d.
Ernstas (Bavarija)

Biografija

Ernstas buvo Bavarijos hercogo Johano II ir Katerinos Gorickos, grafo Gorockio Meinchardo II dukters, vyresnysis sūnus. Pagal tėvo liniją buvo Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Liudviko IV proanūkis.
Po tėvo mirties 1397 metais Ernstas tapo Bavarijos-Miuncheno hercogu kartu su jaunesniuoju broliu Vilhelmu III ir dėde Stefanu III.
Buvo kategoriškas savo sūnaus Alberto III santykių su Agnese Bernuar priešininkas, tačiau sūnus nuėjo prieš tėvo valią, ir tada Ernstas įsakė paskandinti mergaitę Dunojuje, apkaltinęs ją ragana, apkerėjusia blogio kerais jo įpėdinį.
Siurrealizmas

Siurrealizmas (pr. sur – virš, réalisme – tikrovės, realybės) – XX a. III–V dešimt. kultūrinis, intelektinis, artistinis, meninis judėjimas. Kilo iš dadaizmo, kuris klestėjo Pirmojo pasaulinio karo metais. Dadaistai pirmieji atkreipė dėmesį į žmogaus pasąmonę kaip įkvėpimo šaltinį. Siurrealizmas prasidėjo su Andrė Bretono siurrealizmo manifesto paskelbimu 1924 m.

Kūrybos principai

Siurrealizmas pagrįstas aukštesnės realybės formomis, svajų visgalybe, nesavanaudišku idėjos žaidimu. A. Bretonas iškėlė mintį, jog mene turi vyrauti nesąmoningumas. Savo namuose jis rengdavo siurrealistų susibūrimus, kur menininkai buvo skatinami kurti, pasiekus nesąmoningą būseną. Esą tik taip menininkas, laisvas įkvėpimu, gali atgaivinti savo sapnų vizijas ir siekti to, kas yra virš tikrovės, kur išnyksta riba tarp sapno ir realybės. Nes menininkui taip pat svarbu įveikti sąmonės cenzūrą, kad žodžiai ir vaizdai galėtų lietis nevaržomai. Siurrealizmas turi sugriauti visus kitus psichinius mechanizmus, kurie trukdo suvokti aukštesnę realybę. Fantazijos, jų anarchija, kartais atrodo daug realesnės, nei tikri vaizdai. Fantazijų realumo ir siekė siurrealistai, kurių kūryba skirta neištirtiems pasąmonės klodams atskleisti. Šiuos klodus kūrėjai siekė atrasti padedami Z. Froido psichoanalizės teorijų, psichinio automatizmo metodu.
Dailės kūriniuose tikrovės detalės tapomos natūraliai, meistriškai, tačiau iškraipomos daiktų savybės, pabrėžiamas sugretinimo absurdiškumas, realūs daiktai gretinami su nerealiais sapnų, haliucinacijų, erotinių fantazijų daiktais. Vaizdas kuriamas iš nesusijusių detalių koliažo principu.
Algimantas Bublys

Algimantas Bublys (g. 1941 m. birželio 2 d. Tauragėje) – lietuvių kilmės JAV architektas.

Biografija

Tėvas Vladas Bublys. 1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją, nuo 1949 m. gyvena JAV. 1965 m. baigė Detroito universitetą. 1968–1980 m. dirbo architektų bendrovėse; 1980–2000 m. bendrovės „Rossetti Associates“ Birmingheme, nuo 2000 m. bendrovės „Barton Malow Design“ Soutfilde viceprezidentas.
Pastatai apibendrintos, skulptūriškos išorės; raiška grindžiama griežtų ir laisvų formų, tradicinių ir novatoriškų technologijų, konceptualių derinių. Pelnė daugiau kaip 50 architektūrinių premijų.
Brakteatas

Brakteatas (lot. bractea - plona plokštelė; sk. brakte/atas) – įvairių Europos šalių plona vienpusė sidabrinė moneta; averso piešinys iškilas; pradėta kaldinti XII a. pirmoje pusėje Vokietijoje; XII-XVIII a. kaldinta Lenkijoje, Čekijoje, Vengrijoje, Danijoje, Skandinavijos valstybėse; paskutiniai nukaldinti XIX a. pradžioje Erfurte ir Hanoveryje (Hanower); viduramžiais vadintas denaru ir pfenigu.
Borzia

Istorija

XVIII a. Borzios apylinkėse, kur buvo buriatų ganyklos, pasirodė rusai. Pradėta druskos gavyba. 1899 m. čia nutiesta Transsibiro magistralės atšaka, todėl įkurta gyvenvietė. Borzia tapo svarbus pasienio prekybos centras, kur prekiauta odomis, vilna, mėsa. Veikė cerkvė. 1924 m. tapo apskrities centru. Tarybiniais metais tapo miesto tipo gyvenviete, svarbia karine pasienio baze. 1950 m. suteiktas miesto statusas.
Šiluvos Šv. Mergelės Marijos paveikslas

Šiluvos Šv. Mergelės Marijos paveikslas yra pastatytas Šiluvos bazilikoje. Paveikslas panašus į Konstantinopolio šv. Luko paveikslą, kurį 1453 m. sunaikino turkai.
Pasakojama, kad jį 1457 m. parvežęs iš Romos Petras Gedgaudas. Apie XVI a. vidurį paskutinis katalikų klebonas Jonas Holubka esą užkasęs paveikslą drauge su Šiluvos bažnyčios dokumentais geležinėje skrynioje, slėpdamas nuo įsigalėjusių kalvinų. Vėl pagerbti paveikslą maldininkai galėję tik po 1622 m., atstačius katalikų bažnyčią.
Paveikslo plotis – 1,38 m, aukštis – 2,28 m. 1957 m. jį restauravusi dailininkė Ona Šmigelskytė teigia, kad žymusis kūrinys tapytas aliejiniais dažais ant storos drobės, prikaltos prie pušinių lentų. Tapyta aštriais štrichais, kuriuos ankstesni restauratoriai sušvelninę.
Vengrijos futbolo varžybos 1996–1997 m.

Supertaurė

Be kovos trofėjus įteiktas MTK Budapest klubui, kuris laimėjo ir pirmenybes, ir šalies taurę.
Subtilus nuodėmės žavesys

Turinys

Našlė Ariana išteka už verslininko Aurelio ir dabar jie gyvena keturiese kartu su Arianos dukterimi Karlota ir Aurelio sūnumi Gustavo. Karlotą traukia patėvis ir sužinojusi, kad šis neištikimas motinai su savo sekretore, jį taip pat suvilioja. Savo ruožtu Arianą vis labiau neraminam kad Gustavo daug laiko praleidžia su nauju draugo, todėl prašo savo pažįstamo išsiaiškinti ar tarp jų išties yra tik draugiški santykiai. Gavusi anonimo atsiustų nuotrakų, kuriose Gustavo užfiksuotas su vyru, ji nusprendžia galinti pataisyti situaciją ir orientaciją jį sugundydama...
Įkainojimas

Įkainojimas – tam tikrų apskaitos priemonių vertinis išmatavimas. Įprastai vertė matuojama piniginiais matais. Įkainojant turtą, jo kiekis natūriniais vienetais (metrai, kilogramai, litrai, ir kt.) dauginamas iš atitinkamų kainų. Bendriausia įkainojimo formulė yra tokia:
V = q x k
Kurioje:
V – apskaitos objekto vertinė išraiška
q – apskaitos objekto kiekis
k – apskaitos objekto vieneto kaina
Levante UD

Istorija

2016-2017 m. La Liga2 pirmenybėse užėmė 1 vietą.
Radikalioji reformacija

Radikalioji reformacija – XVI a. Vokietijoje atsiradęs protestantiškas judėjimas dėl dvejopos korupcijos tiek Katalikų bažnyčiose, tiek Liuteronų bažnyčioje. Pagrindiniai judėjimo tikslai buvo ginti paprastus vargšus valstiečius ir darbininkus nuo turtuolių bei kunigų susivienijusio viešpatavimo. Radikalios reformacijos įkurėjais laikomi anabaptistai, siekę tikresnio krikščionybės mokymo visose Europos bažnyčiose.
Simonas Sapiega

Biografija

Apie Simono Sapiegos gyvenimą žinoma labai mažai. Sutinkant su Sapiegų giminės legendine geneologija (Historia domus Sapiehianae), Simonas buvo Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino proproanūkio Sungailos sūnus, Horodlės unijos metu priėmęs „Lapės“ herbą. XIX amžiuje geneologo Stadnickio buvo nustatyta, kad Sungaila mirė bevaikis.
Simonas Sapiega kilo iš Polocko bajorų, o pagrindinės jo valdos buvo Smolenske.

Šeima

Simonas Sapiega buvo vedęs Anastasiją Pavą ir turėjo keturis sūnus, iš dviejų iš jų, Bogdano ir Ivaškos kilo dvi Sapiegų giminės šakos: Čerėjos ir Kodenio.
Rorarijai

Rorarijai (lot. rorarii) – Romos legiono kareiviai, kurie sudarydavo galines rikiuotės linijas arba rezervą senovinėje Romos armijoje iki Marijaus laikų. Juos panaudodavo kartu su triarijais paskutinėse kautynių stadijose, kadangi jie minimi kaip išrikiuojami pagrindinės kovinės rikiuotės užnugaryje.
Pagal savo vaidmenį rorarijai buvo artimi akcensams, jais kautynių metu užpildydavo kritusių kareivių vietas rikiuotėje. Galbūt jie būdavo naudojami ir kaip skirmišeriai, tokie kaip vėlesnieji velitai. Manoma, kad rorarijai nebuvo eilės dalis kaip kad buvo triarijai, principai ir hastatai.
Romas Burba

Biografija

1964–1968 m. mokėsi Jurbarko rajono Smalininkų pradžios mokykloje, 1968–1975 m. – Jurbarko 1-ojoje vidurinėje mokykloje, 1975–1980 m. studijavo Vilniaus universiteto Filologijos fakultete.
1980–1985 m. Alytaus komjaunimo komiteto Organizacinio skyriaus vedėjas, 1985–1990 m. Alytaus miesto LKP komiteto instruktorius, 1990–1991 m. laikraščio „Alytaus naujienos“ korespondentas, 1991–1992 m. redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1992 m. UAB „Alytaus naujienos“ direktorius, nuo 1997 m. laikraščio „Alytaus naujienos“ vyriausiasis redaktorius.
Respublikinės periodinės spaudos leidėjų asociacijos valdybos, Alytaus krašto verslininkų asociacijos tarybos, AB „Alytaus spaustuvė“ valdybos, Spaudos, radijo ir televizijos rėmimo fondo tarybos narys.
Jelnia

Istorija

Jelnia minima XII–XIII a. šaltiniuose (nuo 1150 m.). XV–XVI a. kaip Smolensko kunigaikštystės dalis priklausė LDK. 1654 m. atiteko Rusijai. 1776 m. tapo miestu ir apskrities centru.
Vazgaikiemis

Sportas

Kaime įsikūręs žirgynas, vyksta Lietuvos ir tarptautinės konkūrinio jojimo varžybos. 2010 m. čia vyko pasaulio konkūrų taurės etapas. Pasaulio taurės etapai gyvenvietėje rengiami kasmet. Kaime įrengtas Vazgaikiemio hipodromas, kuris talpina apie 2000 žiūrovų.
Willem Drost

Vilemas Drostas (ol. Willem Drost, 1633 m. balandžio 19 d., Amsterdamas – 1659 m. vasario mėn., ten pat) − XVII a. Nyderlandų tapytojas ir grafikas.

Biografija

Vilemas Drostas gimė Amsterdame, pakrikštytas Naujoje bažnyčioje 1633 m. balandžio 19 d. Pasak Houbraken, jis buvo Rembranto mokiniu, kas galėjo atsitikti prieš 1650 m. Anksčiausias V. Drosto grafikos kūrinys datuotas 1652 m., tapybos − 1653 m. Pasak Houbraken, V. Drostas keliavo į Italiją, kur susidraugavo su olandų tapytojais Jan van der Meer iš Utrechto ir Johann Carl Loth. Labai mažai žinoma patikimų faktų apie V. Drosto gyvenimą. Jis mirė jaunas, nesulaukęs 26 metų, Amsterdame 1659 m. vasario mėn. Jo ankstyvoji kūryba buvo įtakota Rembranto, vėlyvojoje pasirodė itališkos tapybos motyvų.
Gavrichų valsčius

Istorija

1919–1932 m. priklausė Kolno apskričiai. 1932–1947 m. Ostrolenkos apskričiai. 1939 m. balandžio 1 d. valsčius perkeltas į Varšuvos vaivadiją. 1948 m. sausio 1 d. valsčius perkeltas į Balstogės vaivadiją. 1952 m. liepos 1 dieną valsčių sudarė 20 kaimų. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 d. valsčius tapo Zbuinos valsčiaus dalimi.
Popiežius Steponas II

Politinė veikla

751 m. langobardų karalius Aistulfas užkariavo Ravenos egzarchatą ir atkreipė dėmesį į Romos hercogystę. VIII a. viduryje santykiai tarp popiežių ir Rytų Romos imperatorių buvo įtempti dėl Isaurų dinastijos paramos Bizantijos ikonoklazmui. Išlaikyti politinę Romos kontrolę tapo sunku, jos saugumui grėsė langobardų užpuolimas. Steponas II keliavo į Paryžių ieškoti pagalbos pas pirmąjį Karolingų dinastijos frankų karalių Pipiną Trumpąjį. Nors frankų kilmingieji pritarė karinei kampanijai Lombardijoje, bet Pipinas pareiškė savo kainą. Popiežius konsekravo Pipiną antrą kartą dosnioje ceremonijoje Sen Deni vienuolyno bazilikoje, dar ir tituluodamas jį „romėnų patricijumi“ – pirmą kartą popiežiaus civilių valdovų karūnacijų istorijoje. Pipinas sumušė langobardus, užėmė šiaurinę Italiją, bei įteikė popiežiui dovaną - teritorijas, anksčiau priklausiusias Ravenos egzarchatui. Praktiškai tai lėmė Popiežiaus srities įkūrimą. Vadinamąją „Pipino dovaną“ 756 m. patvirtino Pipinas, o jo sūnus Karolis Didysis tėvo dovaną patvirtino 774 m.
Dramblio Kaulo Kranto Konstitucija

Dramblio Kaulo Kranto Konstitucija – pagrindinis Dramblio Kaulo Kranto Respublikos įstatymas, Konstitucija. Priimta 2000 m.

Istorija

Po aukų pareikalavusio perversmo 1999 m. suformuota nacionalinė vyriausybė pažadėjo laisvus rinkimus. Naują konstituciją 2000 m. vasarą patvirtino gyventojai.

1960 m. Konstitucija

1960 m. spalio 31 d. Dramblio Kaulo Kranto Nacionalinė asamblėja priėmė Konstituciją, kuria įsteigta nepriklausoma respublika. 1960 m. Konstitucija pagrindė stiprią, centralizuotą prezidentinę sistemą su nepriklausomais teismais ir nacionaliniu įstatymų leidėju.
Bronius Vaitkevičius

Biografija

1943 m. įstojo į LLKJS. 1944 m. LLKJS Vilkaviškio apskrities pogrindinio komiteto narys ir „Jūros“ būrio partizanas. 1945–1946 m. laikraščio „Pergalė“ redaktorius. 1948 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą, 1953 m. – Vilniaus universitetą, 1958 m. – Visuomeninių mokslų akademiją prie SSKP CK. 1958–1970 m. Partijos istorijos instituto prie LKP CK direktoriaus pavaduotojas moksliniam darbui. 1969 m. istorijos mokslų daktaras.  1970–1987 m. Istorijos instituto direktorius, 1987–1992 m. vyresnysis mokslo darbuotojas, 1978 m. profesorius. Nuo 1980 m. LSSR MA narys korespondentas. 
1970–1985 m. Sąjunginės filatelistų draugijos Lietuvos skyriaus prezidiumo pirmininkas. 1973–1989 m. SSRS-Lenkijos draugystės draugijos Lietuvos skyriaus valdybos prezidiumo pirmininkas. 1975–1986 m. LSSR istorijos probleminės (koordinacinės) tarybos pirmininkas. 1971–1976 m. kandidatas į LKP CK narius.
1966–1975 m. leidinio „Kraštotyra“, 1971–1987 m. leidinio „Lietuvos istorijos metraštis“ vyr. redaktorius.
Liaudies kūryba (leidinys)

Liaudies kūryba – Lietuvos tęstinis leidinys, nuo 1969 m. einantis Vilniuje.
Padvarėlių apylinkė

Istorija

Apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Palnosų apylinkės.
Fosebrija

Fosebrija (pranc. fausse-braie 'melagingas pylimas') – papildoma kliūtis, įrengta tarp tvirtovės sienos ir gynybinio griovio, skirta pėstininkams bei patruliavimo keliui pridengti. Tai būdingas fortifikacinis elementas XVI–XVII a. olandų tvirtovėse. Gali būti supilta kaip pažemintas pylimas, suformuota iš mūro ir pan.
Nirtaičiai

Istorija

Šaltiniuose 1588 m. minimas 20 valakų Nirtaičių kaimas.
Pasakojama, kad Nirtaičių kapinių teritorijai XIX a. pabaigoje žemes karučiu suvežė ir supylė valstietis Juozas Gedminas – liaudies menininkas, visą gyvenimą paskyręs šiam darbui. Antkapinius paminklus jis dirbino nuo 1836 iki 1885 metų.
Angelita Zubavičienė

Biografija

1972 m. baigė Maisto pramonės technikumą, technikė, technologė.
Tėvynės sąjungos Vilkaviškio rajono skyriaus narė, skyriaus sekretorė, 2006 m. politinio darbo organizatorė.
Nuo 2007 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Jonas, vaikai Marijus, Lina, Gintaras.
Hidrochemija

Hidrochemija – chemijos šaka, tirianti gamtinio vandens cheminę sudėtį ir jos kitimus, susijusius su aplinkoje vykstančiais cheminiais, fizikiniais ir biologiniais procesais. Hidrochemija tiria vandens kaip tirpiklio savybes, cheminius procesus, vykstančius vandeniui sąveikaujant su uolienomis, dirvožemiu, įvairiais organizmais, oru, cheminių elementų pernašą hidrosferoje. Nustatoma, kokio pavidalo (joninio ar nejoninio) cheminiai elementai yra vandenyje, vandens sudėties priklausomybė nuo atmosferinių ir kitų sąlygų.
Skiriama upių ir ežerų hidrochemija, jūrų hidrochemija, požeminio vandens hidrochemija ir kt. Hidrocheminiuose tyrimuose naudojami cheminės analizės, spektrinės analizės, chromatografijos, poliarografijos metodai. Tyrimų rezultatai naudojami organizuojant geriamojo ir pramoninio vandens tiekimą, nustatant mineralinio vandens vartojimo ypatumus, išgaunant iš vandens kai kurias druskas (NaCl, NaBr ir kt.), rūdų, naftos ir dujų telkiniams žvalgyti, vandens telkinių biologiniam produktyvumui įvertinti, hidrosferos taršai mažinti ir kitur.