google/wiki40b huggingface dataset:
Sigutė Chlebinskaitė

Sigutė Chlebinskaitė – (g. 1977 m. spalio 4 d. Kaune) žymi Lietuvos knygų dailininkė, grafikė, iliustruotoja. Daugelio knygos menui skirtų renginių sumanytoja ir organizatorė.

Biografija

1996 m. baigė M. K. Čiurlionio menų gimnaziją.
1996–2001 m. studijavo Vilniaus dailės akademijoje, Prahos taikomojo meno, architektūros ir dailės akademijoje, Zalcburgo vasaros akademijoje.
2001-aisiais ji įkūrė kūrybinę studiją „Tu gali sukurti knygą“, supažindinančią vaikus su įvairiais knygų istorijos etapais.
2008 m. stažavosi Tarptautinėje vaikų ir jaunimo bibliotekoje Miunchene. Tarptautinės vaikų ir jaunimo literatūros asociacijos narė.
Atmosferos reiškinių identifikavimas ir matavimai

Hidrometeorai

Hidrometeorai – tai atmosferos reiškiniai, susiję su įvairaus būvio (skysto, kristalinio ir mišraus) vandens dalelėmis, krintančiomis iš debesų, susidarančiomis ant įvairių paviršių, plūduriuojančiomis ore arba pakeltomis vėjo.
Pagal susidarymą hidrometeorai skirstomi į keturis pogrupius:
a) krintantys iš debesų (atmosferos krituliai);
b) susidarantys ant objektų ir žemės paviršiaus;
c) plūduriuojantys ore;
d) pakelti vėjo.
Atmosferos krituliai – tai vandens būvio, kristaliniai arba mišrieji hidrometeorai, krintantys iš debesų. Žemės paviršių pasiekia ne visada.

Litometeorai

Litometeorai – tai ore plūduriuojančios arba vėjo pernešamos smulkios, kietos, sausos dūmų, dirvožemio, smėlio arba biologinės kilmės (žiedadulkės, sporos) dalelės. Litometeorai meteorologinėse stotyse registruojami, kai matomumo nuotolis sumažėja iki 6 km ir dar labiau. Identifikuojant litometeorus pirmiausia juos reikia atskirti nuo rūkanos arba rūko. Pablogėjus matomumui dėl litometeorų oras būna gana sausas (santykinis drėgnis < 80%), ant žolės ar lapų nematyti vandens lašelių ar šarmos. Litometeorai, priešingai negu rūkas ar rūkana, niekada nesusidaro po lietaus. Esant abejonei kas susidarė rūkas ar migla, geriausia remtis automatinio orų detektoriaus parodymais.

Elektriniai reiškiniai

Elektriniai reiškiniai – tai Žemės atmosferoje vykstančių elektros reiškinių visuma. Jie identifikuojami pagal optinius ir garso efektus. Susidaro įsielektrinus (įgavus elektros krūvį) oro dalelėms, hidrometeorams ir dulkėms. Atmosferos elektrinę būseną dar lemia oro dalelių jonizacija.

Optiniai reiškiniai

Optiniai reiškiniai susidaro sklindant atmosferoje matomojo diapazono (0,39 - 0,76 mikronų) elektromagnetinėms bangoms. Šių reiškinių susidarymas priklauso nuo atmosferos fizinės būsenos (terminės stratifikacijos, tankio ir drėgnio netolygumų, hidrometeorų ir aerozolių pasiskirstymo), todėl pagal kai kuriuos optinius reiškinius galima tiksliau nustatyti hidrometeorų rūšį, debesų formas ir prognozuoti orus, nes optinių reiškinių pasirodymas yra tam tikrų meteorologinių procesų, vykstančių atmosferoje padarinys. Patys spalvingiausi ir efektyviausi optiniai reiškiniai susidaro Saulės šviesoje. Tačiau tiesioginiai Saulės spinduliai yra labai pavojingi akims. Patariama naudotis tamsiais akiniais, arba tiesiog pasislėpti nuo spindulių.

Kiti reiškiniai

Prie šių atmosferos reiškinių priskiriami škvalas ir viesulas. Tai pavojingi reiškiniai, padarantis žalos miškams pastatams, sodams ir kitoms vietovėms.

Šaltiniai

Bukantis A. 2009. Atmosferos reiškinių stebėjimai. Vilnius: VU leidykla.
Įsimylėjimas

Įsimylėjimas – terminas, apibūdinantis jausmų virsmą iš neutralių į meilę. Įsimylėjimas suvokiamas kaip džiaugsmas atradus kitą asmenį, sugebantį suprasti ir dalintis tais pačiais jausmais.
Nauja gadynė (Marijampolė)

Istorija

Leido Lietuvos nacionalistų partijos miesto apygarda du kartus per savaitę. Redagavo komisija, Juozas Sodaitis. Išėjo 37 numeriai.
Henrikas Algirdas Juškevičius

Biografija

Mokėsi Klaipėdoje tuometinėje Kristjono Donelaičio vardo gimnazijoje ir ją baigė 1952 arba 1953 m. 1958 m. baigė Leningrado elektrotechnikos ryšių institutą. 1958–1960 m. Vilniaus radijo ir televizijos centro, 1960–1966 m. Televizijos ir radijo komiteto vyr. inžinierius. 1966–1971 m. Tarptautinės televizijos ir radijo organizacijos (OIRT) Prahoje techninio centro direktorius. 1971–1990 m. SSRS valstybinio televizijos ir radijo komiteto pirmininko pavaduotojas. Nuo 1980 m. SSRS nacionalinio olimpinio komiteto prezidiumo narys.  1990–2001 m. UNESCO generalinio direktoriaus pavaduotojas informacijai ir komunikacijai , nuo 2001 m. patarėjas komunikacijai, informacijai ir administracijai.
Vienas iš spalvotosios palydovinės televizijos kūrėjų. Organizavo televizijos naujienų pasikeitimo programą tarp Eurovizijos ir Intervizijos, nuo 1968 m. buvo atsakingas už olimpinių žaidynių transliaciją per televiziją. Vadovavo radijo ir televizijos sistemos programų, technologinės koncepcijos kūrimui.
Tarptautinių ryšių instituto (International Institute of Communications) patikėtinis. 1995 m. Tarptautinio sistemų bei kibernetikos aukštesniųjų studijų instituto (International Institute for Advanced Studies in Systems Research and Cybemetics) garbės daktaras. 2003 m. Eurazijos televizijos ir radijo akademijos, 2004 m. Baden-Badeno fondo „Už taiką, kultūrą ir civilizacijų dialogą“ viceprezidentas. Lietuvos edukologijos universiteto tarybos pirmininkas.
Murmuliai

Istorija

Pagrindinis pastatas statytas 1926 metais. Ši informacija iš straipsnio apie Murmulius 2007-02-22. ("Panevėžio balsas", Živilė Rancovienė, 2007-02-22).
Kadaise Murmuliai buvo dailus dvaras. Žmonės pasakoja, kad priešais namą augo daugybė gėlių, parkas buvo prižiūrėtas, šalia kūdra pilna gulbių ir kitokių paukščių.
Taip pat pasakojama, kad buvęs ir vandentiekis, bet vėliau viskas išardyta, išgrobstyta.
Vėliau, kai dvaras atiteko kolūkiui, pagrindinis pastatas buvo padalintas į kelis butus ir skirtas kolūkyje dirbančioms šeimoms. Sodą bei jame esančius avilius prižiūrėjo kolūkio bitininkės.

Pulkininko tėviškė

1895 metais sausio 19 d. Murmuliuose (Naujamiesčio valsčius) gimė pulkininkas Vytautas Bagdonavičius. Baigęs Petrapilio karo mokyklą, tarnavo caro kariuomenėje. 1918 stojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę. Pasižymėjo kovose su bolševikais ir lenkais. Už nuopelnus apdovanotas Vyčio kryžiumi. Mirė 1946 gruodžio 28 dieną Vokietijoje.

Dabartis

Murmuliai patenka į Krekenavos regioninio parko teritoriją.
Panevėžio rajono savivaldybės planuose buvo numatyta dviračių trasos koncepcija, kurioje minimi ir Murmuliai kaip keliausiančių dviračiais lankytinas objektas.
Apie Murmulius užsimenama ir Panevėžio apskrities Turizmo informacijos centro puslapyje:
„4. Baidarėmis Nevėžio upe Panevėžio rajone Vandens turizmo maršruto pradžia yra šiaurinėje Krekenavos regioninio parko dalyje, kairiajame Nevėžio krante, ties daugiakamiene pušimi esančia Kalnelio miško pakraštyje. Netrukus pasigirsta nebūdingas šiai upei vandens šniokštimas – tai nemaža sala ir buvusio tilto bei vandens malūno užtvankos liekanos. Jas geriau įveikti dešiniąja puse. Čia – buvusios Murmulių dvarvietės sodybos.“
Labai apmaudu, bet dabar dvaras kol kas lyg ir neturi savo rūpestingų šeimininkų. Iki šiol išlikęs medinis įdomus pastatas šiuo metu labai apleistas, nors dar tebegyvenamas. Panašu, kad vieną jo galą suardė kitam gale gyvenantys malkoms. Išlikęs senas parkas, apaugęs piktžolėm nebeprižiūrimas sodas, ardomi pagalbiniai pastatai. Panašu į tai, kad siūlomo aplankyti parko ir pastato greit gali nebelikti. Šiuo metu nėra jokios rodyklės, ar užrašo.
Šis dvaras nebuvo ir nėra Kultūros paveldo saugomų objektų sąraše.
Murmulių kaimyniniai dvarai priklauso šiam sąrašui, bet patys Murmuliai – ne.
Nors dvaras nebuvo saugomų sąraše, 1986 metais paveldo specialistai atliko gyvenamojo namo architektūrinius – fotogrametrinius apmatavimus.
Anot Naujamiesčio seniūnijos seniūno, dvaro buvusių savininkų giminės ar paveldėtojai neatsiliepė. Žemė aplink dvarą neįteisinta.
Atnaujinimas: 2008 metais gautomis žiniomis paskutinis Panevėžio rajono savivaldybės skelbtas aukcionas vyko 2008 m. liepos mėnesį ir visi name esantys butai yra privatizuoti. Dvaro medinis pastatas yra avarinės būklės.
Sporto dienos

Sporto dienos – dvisavaitinis sporto žurnalas, 1935 m. ėjęs Kaune, Laisvės al. 14 a.

Istorija

Leido „Maisto“ sporto klubas. Spausdino laikraščio „Dešimt centų“ spaustuvė, A. Narkevičiaus spaustuvė. Redaktorius Aleksandras Vabalas.  Išėjo 35 numeriai.
Šeimyniniai

Šeimyniniai (rus. семейные трусы) – vyriškos laisvų šortų pavidalo apatinės kelnaitės, dažniausiai kartūninės ar satininiai. Šiais laikais nereti ir trikotažiniai šeimyniniai.

Šeimyniniai Tarybų Sąjungoje

Šeimyniniai yra tapę savotišku tarybinės buities simboliu. Iki maždaug 1970 m. šeimyniniai ir apatinės kelnės buvo praktiškai vieninteliai vyriški apatiniai baltiniai. Šeimyniniai atsirado XX a. 3-ią dešimtmetį iš to meto sportininkų (boksininkų, futbolininkų) sportinių kelnaičių.

Paprastai porą šeimyniniams sudarydavo berankoviai marškinėliai.
Pagal 1959 m. knygą „Краткая энциклопедия домашнего хозяйства“ ('Trumpa namų ūkio enciklopedija') rekomenduojamas šeimyninių ilgis buvo iki pusės šlaunies plius 18 cm (vidutiniškai – apie 48 cm). Rekomenduojama klešnės apimtis apačioje – 64 cm. Šeimyninių fasonas nesikeitė dešimtis metų. Chruščiovo laikais imta siūti šeimyninius iš įvairių spalvų ir raštų audeklo.
Atėjus į madą siauroms kelnėms šeimyninius teko keisti į siūtines glaudes, nes jų raukšlės matydavosi pro aptemptą kelnių audinį.
Marijona Čilvinaitė

Biografija

1925 m. baigė Šiaulių gimnaziją. 1925–1928 m. studijavo Lietuvos universitetete. Dirbo Kauno, Vilniaus universitetų bibliotekose, 1948–1963 m. – Respublikinėje bibliotekoje Kaune.
Kraštotyros veikloje dalyvavo nuo 1925 m. Lietuvos kraštotyros draugijos Kauno miesto skyriaus sekretorė. Dar studijų metais parašė darbą „Vestuvių papročiai Upynos apylinkėse“.
Dalyvavo Šiaulių kraštotyros draugijos rengiamose ekspedicijose, užrašinėjo etnografinę medžiagą, rinko senienas, tvarkė, sistemino medžiagą, ją ir dalį asmeninio archyvo (57 apyrašai) perdavė Šiaulių Aušros muziejui ir kitoms mokslo įstaigoms.
Šiauliuose leistame žurnale „Gimtasai kraštas“ paskelbė 25 publikacijas. Dalyvavo respublikinėse kraštotyros darbų parodose, pelnė laureatės vardą, apdovanota diplomais. 1964 m. Lietuvos kraštotyros draugijos garbės narė.
Išradėjas

Išradėjas – išradimų autorius. Išradėjai sukuria tobulesnius technologinius sprendimus, anksčiau nežinomas medžiagas ar tikslingos veiklos metodus, kurie iki tol neegzistavo.
Išradėjas skiriasi nuo atradėjo, kadangi atradėjas yra asmuo, kuris aptiko gamtoje ar visuomenėje egzistuojantį objektą ar reiškinį, kuris iki tol buvo nežinomas.
Profesionalūs išradėjai pasižymi vaizduote, įžvalgų gebėjimais, giliomis mokslo ir technologijų žiniomis, kūrybingumu, gebėjimu identifikuoti konkrečią problemą ir ją išspręsti efektyviai bei nestandartiškai, t. y. tobuliau, nei anksčiau.
Ina Drąsutienė

Biografija

Brolis aktorius Arnas Rosenas (1933–2002).
1962 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakulteto romanų-germanų filologijos specialybę. Dar studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.
Studijų metais bendradarbiavo telegramų agentūroje ELTA, periodinėje spaudoje. 1967 m. pradėjo dirbti Lietuvos radijo ir televizijos komitete: iš pradžių savaitraščio „Kalba Vilnius“ skyriaus redaktorė, nuo 1970 m. TV vaikų ir jaunimo redakcijos muzikinių laidų redaktorė. Viena iš konkurso „Dainų dainelė“ pradininkių. 1977–1992 m. informacinėje programoje „Panorama“ rengė reportažus kultūros temomis, bažnyčių veiklos, neįgalių žmonių gyvenimo klausimais. Nuo 1992 m. Lietuvos televizijos kultūros laidų redakcijos redaktorė, kūrė laidas Lietuvos protestantams – liuteronų ir reformatų konfesijoms, iki 2014 m. laidos „Kelias“ autorė. 1994–1995 m. dar ir laikraščio „Liuteronų balsas“ redaktorė. 
Parašė pjesę vaikams „Vincentas ir laikrodis“, kurią pastatė „Berniuko žirniuko“ teatras. Palaidota Rokantiškių kapinėse.
Margaravos piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis yra Nemuno kairiajame krante, aukštumos kyšulyje prie Dubenėlės žiočių. Iš pietryčių ir pietų jį juosia Dubenėlė, iš vakarų – Nemuno slėnis. Aikštelė buvo pailga rytų – vakarų kryptimi, tačiau jau beveik visa nuplauta Dubenėlės. Išliko tik 1 m ilgio ir 6 m pločio jos rytinis kraštas, kurį lanku juosia 18 m ilgio, 13 m pločio pylimas. Jo 4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 8 m pločio, iki 1,3 m gylio griovį. Pylimą apardžiusiose duobėse matyti sudegusio molio. Griovį pietrytinėje dalyje apardė jį pagilinęs apkasas. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais.
Į rytus yra 0,2 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 8100 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Norkūnų II piliakalnis 4 kmŠaltinėnų piliakalnis 6 kmPunios piliakalnis 6,5 kmKieliško piliakalnis 7 kmKružiūnų piliakalnis 10 kmAniškio piliakalnis 12 kmRadžiūnų piliakalnis 13 kmRumbonių piliakalnis 4 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Žydų padėties nuostatai

Žydų padėties nuostatai – 1941 m. rugpjūčio 1 d. Lietuvos laikinosios Vyriausybės priimtas teisės aktas, nustatęs žydų tautybės asmenų teisinį statusą, įtvirtinęs jų teises ir pareigas.

Alternatyvūs vertinimai

Kai kurių autorių nuomone, laikinoji Vyriausybė tik svarstė šio teisės akto projektą ir jo nepriėmė. Esą patvirtinti buvo tik potvarkiai dėl žydų izoliavimo ir turto konfiskavimo.
Walter Heike

Biografija

Gimė 1934 m. rugsėjo 20 d. Tauragėje, Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, artėjant Raudonajai armijai, kartu su tėvais sugebėjo atsitraukti iki rytinių dabartinės Vokietijos žemių. Baigęs mokyklą dirbo padėjėju smulkioje įmonėje vėliau baigė dailės mokslus ir dirbo tapytoju įvairiose kultūros įstaigose. 1955 m. paimtas į VDR liaudies kariuomenę, pradėjo dirbti pasienio apsaugos padalinyje, kur darbo metu susipažino su mergina iš Vakarų Berlyno. Už šiuos santykius jis buvo pašalintas iš pasienio apsaugos ir nusprendė pabėgti į Vakarų Berlyną. Pabėgimui išsirinko šalia Scharnhorststraße gatvės vykusias statybas, tačiau iškart buvo pastebėtas Stasi pareigūno, kuris iššovė du įspėjamuosius šūvius, bet V. Heikė toliau bėgo link sienos. Pribėgusį prie paskutinės sienos apsaugos dalies V. Heikę su AK-47 nušovė jį vijęsi pasieniečiai.
Karo veiksmų žurnalas

Karo veiksmų žurnalas (rus. журнал военных действий) – karo veiksmuose dalyvaujančio carinės Rusijos kariuomenės junginio (korpuso, divizijos) ar atskirojo dalinio štabe vestas žurnalas, kuriame aprašydavo visus vykstančius karo veiksmus.

Karo veiksmų žurnalus rašydavo štabuose dirbę Generalinio štabo karininkai, o kur jų nebūdavo – pulkų adjutantai ar juos pakeičiantys asmenys.
Dabar Rusijos kariuomenės karo veiksmų žurnalai yra labai svarbus istorinių žinių apie dalinių organizaciją, ginkluotę, ekipuotę, aprūpinimą maistu ir kt. šaltinis.
Karo metu visi transportai vesdavo kelio žurnalus (rus. путевой журнал). Apgultose tvirtovėse būdavo vedami specialūs apgulties žurnalai (rus. журнал осады), kuriuos rašydavo tranšej-majoras (rus. траншей-майор).
Ludwig zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg

Biografija

Gimė 1799 m. birželio 8 d. Jiezne, Trezantolio dvare, vokiečių kilmės Rusijos imperijai tarnaujančio karininko Pėterio Vitgenšteino (1769-1843) ir  Antuanetos Cecilijos Snarskos (1779-1855) šeimoje. Jaunystėje buvo kavalerijos karininkas. Tapęs caro adjutantu, daug keliavo po Europą. 1828 m. birželio 14 d. vedė Stefaniją Radvilaitę (1809-1832). Jiedu kartu tegyveno vos ketvertą metų. Jauna moteris mirė nuo plaučių ligos, sulaukusi vos 23-ejų ir palikusi sūnų bei dukrą. Liudvikas Vitgenšteinas paveldėjo žmonos turtus. Perėmęs didžiąją dalį Radvilų giminės Nesvyžiaus atšakos turtų, Vitgenšteinas tapo stambiausiu privačiu žemvaldžiu to meto Europoje. Jo valdos apėmė 1,2 milijono hektarų žemės. Antrąja Liudviko Vitgenšteino žmona tapo devyniolikmetė kunigaikštytė Leonila Bariatinskaja (1816-1918) Mirė 1866 m. birželio 20 d. Kanuose.
Homocistinurija

Homocistinurija - amino rūgščių sutrikimas. Esant didelei koncentracijai homocisteino, amino rūgščių kraujyje, gali būti padidėjusi insulto rizika, polinkis plėtotis Alzheimerio ligai (AD). Homocistinuriją sukelia cisteinu nevirstančio homocisteino kaupimasis ir kuriai yra būdingas krešulių venose susidarymas, kaulų silpnumas ir skeleto bei akies lęšiuko anomalijos.
Paroda

Paroda (ekspozicija, lot. expositio) – nuolatinis arba laikinas viešasis renginys, kurio metu publikai pateikiami ekspozicijos objektai (eksponatai), siekiant su jais supažindinti. Parodas rengia muziejai, galerijos, parodų rūmai (pvz., Vilniuje – LITEXPO; Klaipėdoje - Expo vakarai, kultūros, taip pat švietimo organizacijos. Gali būti realios arba virtualios (su eksponatais supažindinama žiniatinklyje). Pagal pobūdį – teminės, asmeninės; turinį – meno, istorijos, verslo parodos ir mugės (pvz., Frankfurto mugė), šunų paroda ir t. t. Pagal vietą – stacionarios ir keliaujančios, lygmenį – vietos, respublikinės, tarptautinės.
Caldicot Town FC

Istorija

Klubas įkurtas 1953 m. Žaidė žemesniuose divizionuose, kurį laiką Antros pakopos pirmenybėse (Velso Pirmame divizione).
Giapikas

Giapikas (azer. qəpik) – Azerbaidžano smulki moneta, lygi 1/100 manato.
Žodis qəpik kilęs iš rus. копейка 'kapeika'.

1992–2006 m. giapikai

Monetų nominalai buvo 5, 10, 20 ir 50 guapikų, išleidimo datos – 1992 ir 1993. Kai kurie 1992 m. monetos buvo kaldintos iš žalvario bei vario – nikelio lydinio, kiti leidimai buvo iš aliuminio.

2006 m. giapikai

Po 2006 m. denominacijos apyvartoje yra 1, 3, 5, 10, 20 ir 50 giapikų monetos. 50 giapikų moneta yra bimetalinė, kaip kad 2 eurų moneta.
Kinų kalendorius

Kilmė ir istorija

Šangų dinastijos įrašai II tūkst pr. m. e. jau paliudija apie šio kalendoriaus naudojimą Kinijoje. Jau tuomet buvo naudojamas 60 metų ciklas, keliamieji mėnesiai. Tikėtina, kad tuo metu Naujieji metai buvo švenčiami mėnesį, esantį prieš žiemos saulėgrįžą.
I tūkst. pr. m. e. vidurio šaltiniai pateikia daugiau duomenų apie kalendorių. Žinoma, kad jau tada buvo nustatytas mėnesio ilgumas, metus sudarydavo 12 mėnesių ir papildomas keliamasis mėnuo. Skrtingos to meto Kinijos valstybės naudojo skirtingus kalendoriaus atskaitos taškus, Naujuosius metus švęsdavo skirtingais laikotarpiais. Greta egzistavo „Karališkasis kalendorius“, naudojamas Džou valdovų rūmuose. Apie 484 m. pr. m. e. buvo sukurtos pirmosios griežtos taisyklės, kurios derino mėnulio ir saulės ciklus. Keliamasis mėnesis buvo pridedamas metų gale.
104 m. pr. m. e. sukurtas Taiču kin. 太初, pinyin: Tàichū kalendorius. Jis leido pridėti keliamąjį mėnesį bet kurioje metų vietoje. Tik 1645 m. dėl Vakarų įtakos pradėti naudoti tikslesni prietaisai tikrajai Saulės padėčiai ekliptikoje nustatyti.
Kopakabana (Bolivija)

Istorija

Ilgai manyta, kad miesto pavadinimas kilo nuo aimarų kalbos žodžių kota kahuana, reiškiančių „vaizdas į ežerą“. Tačiau dabar manoma, kad Kotakawana vadinta indėnų vaisingumo deivė.
Iki ispanų užkariavimo, Kopakabana buvo religinis centras. 1538 m. čia pradėjo veikti dominikonai, vėliau augustiniečiai. Pasakojama, kad indėnas Fransiskas Titu Jupankis (Huaina Kapako palikuonis) padaręs Mergelės Marijos paveikslą, kuris pagarsėjęs savo šventomis galiomis. Nuo to meto, Kopakabana tapo svarbiausiu religiniu centru šalyje.
Petrešiūnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Audros kairiojo kranto slėnio atšakos pakraštyje. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 48x29 m dydžio, smailesniu šiauriniu galu. Pašlaitėje piliakalnis buvo apjuostas 3 m pločio, 2 m gylio grioviu, kuris aptiktas tyrimų metu. Šlaitai statūs, 4-4,5 m aukščio, išskyrus 15 m aukščio ŠR.
Piliakalnis apardytas ariant, vakarinis šlaitas nukastas žvyrui. Jis dirvonuoja, aikštelės pakraščiuose auga paskiri medžiai.
Aplink piliakalnį, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, grublėtos keramikos, šlako, gyvulių kaulų. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 22900 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Alsetos piliakalnis 11 km 
 Martiniškėnų piliakalnis 21 km
Lukštų piliakalnis 19 km 
 Papilių piliakalnis (Rokiškis) 8 km
Kalnočių piliakalnis 10 km 
 Mielėnų piliakalnis 8,5 km
Rudžių piliakalnis 14 km 
 Baušiškių piliakalnis 7 km
Bradesių piliakalnis 8 km 
 Maniuliškių piliakalnis 16 km
Radžionių piliakalnis 11 km 
 Dauliūnų piliakalnis 11 km
Vosgėlių piliakalnis 13 km 
 Antažiegės piliakalnis 12 km
Pakačinių piliakalnis 11 km 
 Velikuškių I piliakalnis 8 km
Tamara Gaitanži-Blažienė

Biografija

1963–1965 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. B. Piekarskis), 1965–1970 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Griauzdės klasė), kompoziciją studijavo pas F. Bajorą ir prof. J. Juzeliūną.
Dirbti pradėjo dar studijuodama. 1964–1965 m. buvo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikumo koncertmeisterė, 1967–1969 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto akademinio choro chormeistere – koncertmeistere, 1968–1970 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto akademinio choro „Gabija" chormeisterė – koncert – meisterė, 1969–1970 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros koncertmeisterė, 1970–1971 m. Rokiškio kultūros mokyklos choro dirigavimo dėstytoja, 1971–1972 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros koncertmeisterė.
Nuo 1972 m. Lietuvos aklųjų draugijos kamerinio mišriojo choro (vėliau choras „Vilnius“) dirigentė. Jos diriguojamas choras padarė įrašų Lietuvos radijui, išleido plokštelę (1975). 1984–1986 m. buvo Vilniaus vyrų choro „Vytis" chormeisterė.
Nuo 1992 m. Vilniaus evangelikų reformatų bažnyčios choro vadovė. Lietuvos radijui įrašė giesmių, išleido gedulingų giesmių kasetę. 1994–1996 m. su choru vedė tarptautinius ekumeninius bažnytinės muzikos seminarus Nidoje. Dalyvavo dainų švenčių konkursų vertinimo komisijose, yra Lietuvos evangeliškų bažnyčių muzikų sandraugos valdybos narė ir choro vadovė.
Nuo 1996 m. Vilniaus muzikos mokyklos „Lyra" aklųjų ir silpnaregių chorinio dainavimo mokytoja. Kaip kompozitorė daugiau reiškiasi vokalinėje chorinėje muzikoje.
Žygaičiai

Istorija

Žygaičiai minimi nuo 1561 m., tada kaimui priklausė 17 valakų žemės, jame buvo 15 kiemų ir viena smuklė. Pirmoji medinė Romos katalikų bažnyčia pastatyta 1608 m., antroji, taip pat medinė, pastatyta 1785 m., kurią XIX a. viduryje sudegino žaibas, o 1861 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia.
1863 m. įkurta valdiška pradžios mokykla, joje mokėsi 58 vaikai. Spaudos draudimo laikotarpiu Žygaičiai, būdami pasienio gyvenviete, buvo svarbus knygų gabenimo centras – knygos iš Tilžės gabenamos čia, laikomos kunigo Norvaišos namuose ir toliau gabenamos į Kauną bei kitur.
Tarpukariu Žygaičiai buvo valsčiaus centras (1937–1950 m.), veikė kooperatyvas, smulkaus kredito draugija, šaulių, pavasarininkų, Lietuvos tautininkų sąjungos, Jaunosios Lietuvos skyriai.
LTSR metais buvo Žygaičių apylinkės centras, kolūkio centrinė gyvenvietė.
2005 m. patvirtintas Žygaičių herbas.

Radiniai

Miestelyje, Ežeruonos pakrantėje, 1932 m. rastas lobis – puodas su sidabriniais ir variniais pinigais. Viena moneta buvo Vladislavo IV (1647 m.), viena – 1626 m. Zalcburgo taleris, likusios – lenkiškos ir lietuviškos.
Šalia statomos klebonijos buvo rasta akmeninė liūto skulptūrėlė.
Taip pat Žygaičių apylinkėse rastas žalvarinis baltiško tipo įmovinis kirvis.
Žilberas de Lanua

Žilberas de Lanua (Guillebert de Lannoy; 1386–1462 m.) – flamandų keliautojas ir diplomatas, Burgundijos kunigaikščio patarėjas, Sliojso forto valdytojas, Auksinio Multino riteris.
Burgundų pusėje dalyvavo Šimtamečiame kare. Su diplomatinėmis misijomis keliavo po Europą ir Artimuosius Rytus: lankėsi Prancūzijoje, Anglijoje, Lenkijoje, Teutonų ordino žemėse, LDK ir Maskvos didžiosiose kunigaikštystėse, Palestinoje. Buvo vienas pagrindinių 1420 m. Trua sutarties derybininkų.
1413–1414 m. vizito LDK metu lankėsi Lietuvos pajūryje, Vilniuje, Trakuose, Kaune, prie Nemuno vidurupio ir žemupio. 1421 m. jį, kaip Anglijos karaliaus pasiuntinį, prie Lvovo priėmė Jogaila, o Voluinės Kremenece – Vytautas.
Pirmasis aprašė Vilniaus, Kauno ir Trakų pilis.