google/wiki40b huggingface dataset:
Stalkerio algoritmas

Stalkerio algoritmas – paieškos eilutėje algoritmas, kai tekstiniame dokumente ieškomi tam tikri fragmentai, apsupti nežinomo ilgio markeriais, kurių dalis yra konservatyvi ir gali padėti rasti reikiamą informaciją.

Algoritmo parašymas

Jei ieškoma skaičių tekste

    rqefscasdfawexhrtcvhhcx1uuuuucewrexcx2uuurrrxttttttabcx
kairysis markeris gali būti ex*cx o dešinysis u+, žvaigždute žymint bet kokią simbolių seką, o pliusu – kad raidė 'u' gali pasirodyti vieną ar daugiau kartų. Radus tinkamo ilgio markerius, jais galima išgauti reikiamą informaciją ir iš naujų, nesužymėtų dokumentų. Tarkim, naujame tekste

    cexarccxabcuxyzfff
algoritmas atkreips dėmesį į abc, kuris, nors ir nebūdamas joks skaičius, turi panašią aplinką.
Stalkerio algoritmas yra genetinis algoritmas, kuriama vyksta dirbtinė kairiojo ir dešiniojo markerių evoliucija. Nauji markeriai kuriami paimant atsitiktinio ilgio ieškomo teksto fragmentui gretimą seką ir dalį atsitiktinai parinktų simbolių joje pakeičiant sutartiniais kodais: „bet kokia simbolių seka“ (žvaigždutė), „bet koks simbolis“ (procento ženklas), gali būti taip pat „bet koks skaitmuo“ ar „šis simbolis vieną ar daugiau kartų“ bei panašiai (skirtingose programose sutartiniai kodai gali skirtis). Kai kada ieškomas teksto fragmentas laikomas trečiuoju markeriu ir taip pat aprašomas sutartiniais kodais (tarkim, *@* – elektroninio pašto adresas).
Atranką lemia tai, kiek žymėtų fragmentų markerių pora aptiko teisingai ir kiek kartų ji klaidingai nurodė nepažymėtas sekas.
Dirbtinei evoliucijai pasibaigus, bus rasta geriausiai tinkanti markerių pora, tačiau ji nebūtinai aptiks visus reikiamas rasti fragmentus. Jei kai kurių fragmentų rasta markerių pora „nemato“, dirbtinės evoliucijos procesas kartojamas kiek reikia kartų, kiekvienąsyk iš žymėtų fragmentų aibės pašalinant turimais markeriais jau randamas sekas. Taigi algoritmas pateikia markerių porų seką. Galutinė programa turi ieškoti fragmentų pagal visas markerių poras (pateikimo eilės tvarka) ir pateikti jungtinį rezultatą.
Sudėtingesnė (pilna) Stalkerio algoritmo realizacija ieškomus fragmentus hierarchiškai skaido į smulkesnius vienetus. Tarkim, iš pradžių algoritmas pritaikomas informacijai apie asmenį rasti, paskui tas pats algoritmas pritaikomas pavardei ir adresui rastame vienete aptikti.
Ulemistė

Mitologija

Ežero dugne guli riedulys pavadintas Lindakivi (Lindos amkuo) vardu. Pasak estų mitologijos, vieną iš riedulių Linda norėjo nunešti link Kalevo kapo, esančio ant Tompėjos kalvos, tačiau šis iškrito iš jos prijuostės. Ji atsisėdo ant riedulio ir ėmė verkti, tokiu būdu sukurdama ežerą.
Taip pat manoma, jog ežere gyvena legendinė mitologinė būtybė Ulemistė. Kurią sutikus, ji paklaustų: „Ar Talinas jau užbaigtas?“. Jeigu tas asmuo atsakytų „Taip“, būtybė užtvindytų miestą. Todėl, teisingas atsakymas turėtų būti: „Ne, dar daug kas turi būti atlikta“.
Plankenas

Plankenas (vok. Planken) – mažiausioji Lichtenšteino apskritis. 2005 m. duomenimis joje gyvena tik 376 žmonės, užimamas plotas 5,3 km².
Mezenės įlanka

Mezenės įlanka (rus. Мезенская губа) – įlanka Baltosios jūros rytinėje dalyje, į pietus nuo Kanino pusiasalio, Archangelsko sritis ir Nencų autonominė apygarda.

Įlanka

Ilgis 105 km, žiočių plotis 97 km, gylis 5–25 m, akvatorija 6630 km². Į Mezenės įlanką įteka Mezenė, Kulojus. Mezenės žiotyse – Moržoveco sala. Potvynių vidutinis aukštis 10,3 m, didžiausias aukštis – 12 m. Prie Kulojaus žiočių nuo 1982 m. veikia 11,4 GWh potvynių – atoslūgių hidroelektrinė. Įlanka žiemą kartais užšąla, bet dažniausiai ledą sulaužo potvyniai ir atoslūgiai.
Kviečių laukas su varnais

Apie paveikslą

Paveikslą „Kviečių laukas su varnais“ V. van Gogas nutapė 1890 m. Overo prie Uazos kaime netoli Paryžiaus prieš pat savo savižudybę. Dėl tragiškos paveikslo atmosferos jis dažnai vadinamas paskutiniuoju Van Gogo kūriniu, nors tai nėra tikra. Tikima, kad juodi varnai virš geltonai oranžinio kviečių lauko reiškia dailininko numatytą artimą mirtį. Kelias per kviečius, su kontrastiniai raudonais ir žaliais tonais, interpretuojama, reiškia gyvenimo kelią. Dramatiškas, debesuotas dangus užima trečdalį drobės virš kviečių lauko.
Jolanta Lebednykienė-Butėnaitė

Jolanta Lebednykienė-Butėnaitė (g. 1952 m. vasario 1 d. Trakuose) – Lietuvos kultūros veikėja, kultūros vadybininkė, galerininkė.

Biografija

1958–1965 m. mokėsi Trakų internatinėje m-kloje, 1965–1966 m. – Panevėžio 2-ojoje vid. m-kloje, 1966–1969 m. – Panevėžio 4-ojoje vid. m-kloje, 1969–1972 m. studijavo KPI ir VISI, 1972–1975 m. – Panevėžio Juozo Miltinio dramos teatro studijoje, 1977–1983 m. – VU Filologijos fakultete, įgijo filologo, dėstytojo kvalifikaciją.
1980–1990 m. – Panevėžio 2-osios vid. m-klos lotynų k., lietuvių k. ir literatūros mokytoja, 1990–2016 m. – Panevėžio miesto dailės galerijos direktorė, 2004–2006 m. – KTU Panevėžio instituto Vadybos ir administravimo fak. kultūros vadybos dėstytoja.
1996–2016 m. Lietuvos meno galerininkų asociacijos narė (1998–2011 m. – Valdybos narė), 1997–1999 m. Keramikos tūkstantmečio pasaulinės patariamosios tarybos (Niujorkas, JAV) narė, 2005–2016 m. Tarptautinės keramikos akademijos (The International Academy of Ceramics (IAC), (Ženeva) narė.

Stipendijos, apdovanojimai

1994 – Atviros Lietuvos fondo Sorošo Šiuolaikinio Meno Centro Lietuvoje stipendija Tarptautinių keramikos simpoziumų Panevėžyje penkerių metų darbų kolekcijos katalogo leidybai
1997 – Atviros Lietuvos fondo stipendija Lietuvių keramikos parodos „Slapti malonumai: lietuviška versija“ parengimui ir pristatymui metinėje JAV Nacionalinės keramikos meno švietimo tarybos (NCECA) konferencijoje „Slapti malonumai“ (Las Vegas, JAV)
2004 – Edukacinė Valstybės stipendija dalyvavimui 38-ojoje metinėje JAV Nacionalinės keramikos meno švietimo tarybos (NCECA) konferencijoje „Tyrinėjimai, inspiracijos: meno ir mokslo alchemija“ (Indianapolis, Indiana, JAV)
1996, 1999 – suteiktas labiausiai nusipelniusios kultūros srityje panevėžietės garbės vardas
2016 – Panevėžio miesto savivaldybės kultūros ir meno premija
Kelmė

Gamta ir geografija

Miestas įsikūręs į rytus nuo kelio  A12  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas , 42 km į pietvakarius nuo Šiaulių, Kražantės kairiajame krante. Per miestą teka Kražantės intakas Vilbėnas.

Pavadinimo kilmė

Miesto vardas tikriausiai bus kilęs nuo bendrinio žodžio kelmas: pirminė Kelmės reikšmė turbūt buvusi „kelmuota vieta, kelmynė“.

Ekonomika

Pramonės svarbiausios šakos – duonos ir pyrago gaminių (bendrovė „Kelmės duona“), pieno („Kelmės pieninė“), mėsos, linų pluošto („Kelmės akcinė linų apdirbimo bendrovė“) gamyba, medienos apdirbimo ir baldų („Nuošalė“) pramonė.

Krepšinis

Kelmės krepšinio klubas "Kelmė". 
Nuo 2012 metų RKL (Regioninėje krepšinio lygoje) žaidžia reprezentacinė miesto komanda.

Tinklinis

Vyrų tinklinio komanda "Etovis". 
1991 m. Įkurtas tinklinio sporto klubas "Rūta".
Nuo 1992 m. Komanda žaidžia aukščiausioje Lietuvos vyrų tinklinio lygoje.
Pasiekimai aukščiausioje vyrų tinklinio lygoje:
I vieta: 2005 m. ir 2013 m.
II vieta: 2000 m., 2004 m., 2006 m., 2009 m., 2014 m. ir 2018 m.
III vieta: 1999 m., 2002 m., 2003 m., 2007 m., 2008 m., 2010 m. ir 2012 m.
ANBO-VII

ANBO-VII – projektinis sportinis lėktuvas, monoplanas, suprojektuotas Antano Gustaičio. Projekto lėktuvas buvo pradėtas statyti Lietuvos aeroklube 1933 m., tačiau darbai buvo nepabaigti. Lėktuvas buvo skirtas treniruotėms. Tai vienintelis neužbaigtas A. Gustaičio projektas.
Sidabrinis doleris (filmas)

Turinys

Pasibaigus pilietiniam karui, broliai O‘Haros, tarnavę konfederatų kariuomenėje, paleidžiami iš nelaisvės ir nusprendžia vykti ieškoti laimės. Haris grįžta namo, pas žmoną Džudę, tuo tarpu Filas patraukia į vakarus. Po kurio laiko Haris taip pat palieka namus, ketindamas rasti pelningą užsiėmimą.
Atsidūręs Jeloustouno mieste, Haris susipažįsta su bankininku MakKojumi. Pastarasis pasiūlo Hariui darbą – nužudyti Juoduoju Džeku pramintą nusikaltėlį, keliantį mieste sumaištį. Šis sutinka, tačiau per vėlai sužino, kad taikinys – jo paties brolis...
Ina Krauzienė

Biografija

1986 m. baigė J. Lupčinsko medicinos mokyklą, medicinos sesuo, studijuoja politologiją Klaipėdos universitete. Seimo narės Audronės Pitrėnienės padėjėja – sekretorė.
Darbo partijos Mažeikių rajono skyriaus narė, Mažeikių skyriaus pirmininkė. 2008 m. išstojo iš Darbo partijos ir perėjo į socialdemokratų partiją.
Nuo 2007 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narė.
Sedos bendruomenės tarybos narė, Sedos Vytauto Mačernio vidurinės mokyklos tėvų komiteto pirmininkė. Sutuoktinis Leonas, vaikai Vilius, Erika, Monika.
Kojus

Lietuviai

1948 m. birželio mėn. į Kojų iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremta apie 100 šeimų (ūkininkai, daug studentų). Tais pačiais metais atvežta apie 500 tremtinių – ukrainiečiai, rusai, graikai, suomiai, lenkai, Pavolgio vokiečiai, estai, latviai. Tremtiniai kirto mišką, rąstus vežė ir krovė prie upės, pavasarį plukdė į Jenisiejų. 1957 m. lietuviai pradėjo grįžti į Lietuvą. 1972 m. Kojuje gyveno 1 lietuvių kalba šeima. Iškirtus gretimus miškus gyvenvietė beveik sunyko. Kojaus kapinėse palaidota lietuvių, iki 1990 m. kai kurių palaikai parvežti į Lietuvą.
Azerbaidžanas

Senovės istorija

Azerbaidžano istorija yra labai artimai susijusi su kitų Irano tautų istorija. I tūkst. pr. m. e. čia gyveno tauta medai, ir regionas buvo vadinamas Medija. Nuo VI a. pr. m. e. dalis ir priklausė Persijos Achemenidų imperijai. Po Aleksandro Makedoniečio užkariavimų tapo savarankiška Atropatenės satrapija. Vėliau vėl buvo užkariauta persų (Sasanidų). Romos imperijos laikais čia keletą šimtmečių gyvavo Albanijos valstybė, dėl kurios varžėsi Bizantija ir Persija.

Rusijos įtakoje

Petro I-ojo laikais, XVIII a. pirmoje pusėje, Rusija užkariavo didžiąją dalį Persijos teritorijos Kaukazo regione, įskaitant ir šiaurinį Azerbaidžaną. Vėliau iš čia buvo išstumti ir vėl užėmė šalį 1828 m., pagal Turkmančajaus sutartį. XIX–XX a. Rusija siekė prisijungti visą Azerbaidžano regioną. Rusų valdžia skatino tiurkų ir armėnų varžymąsi dėl šalies ekonomikos valdymo. Vietos musulmonai turėjo privilegiją išsipirkti iš tarnybos kariuomenėje sumokėdami specialų mokestį. 1873 m. Azerbaidžane rasta naftos. Baku tapo dideliu pramoniniu miestu.
1907–1917 m. pagal sutartį su Anglija Rusija laikė visą Azerbaidžano regioną savo įtakos sfera, gavo koncesiją Džulfos-Tabriso-Urmijos geležinkeliui, laikė čia savo kariuomenę. Dėl to per Pirmąjį pasaulinį karą Turkija įsiveržė į Azerbaidžaną ir užėmė Tabrisą. Po 1917 m. Vasario revoliucijos Azerbaidžanas su Gruzija ir Armėnija sudarė Užkaukazės federaciją. Pradėta organizuoti sava kariuomenė, visų pirma turėjusi ginti sienas nuo turkų įsiveržimo, tačiau jų sulaikyti nepavyko. Žlugus Užkaukazės federacijai, 1918 m. gegužės 28 d. Azerbaidžanas pasiskelbė nepriklausoma Azerbaidžano Demokratine Respublika. Bolševikų ir armėnų spaudžiamas Azerbaidžanas pasikvietė į pagalbą Turkiją, kuri 1918 m. rugsėjo 15 d. užėmė Baku, tačiau lapkričio 10 d. pradėjo evakuotis. Tuomet Baku užėmė anglai. 1918 m. gruodžio 4 d. buvo sušauktas pirmasis parlamentas. Pradėta intensyviai organizuoti armija, kuri 1919 m. rugpjūčio mėn. kiek praplėtė Azerbaidžano sienas (Lenkorano žygis). 1919 m. sausio 8 d. Azerbaidžanas pasiuntė savo delegaciją į Paryžiaus taikos konferenciją, 1920 m. sausio 12 d. buvo pripažintas de facto. Po to, kai 1919 m. lapkričio 20 d. iš Azerbaidžano ėmė evakuotis anglai, nuo bolševikų Azerbaidžaną dengė A. Denikino armija, tačiau jai pralaimėjus, Raudonoji Armija 1920 m. sausio 27 d. užėmė Baku, o netrukus įsigalėjo visame Azerbaidžane.
1920 m. įkurta Azerbaidžano TSR (1920–1922 ir nuo 1936 m.). Ji sudaryta iš buvusių Baku ir Jelizavetpolio (Gandžos) gubernijų (be Zangezuro ir dalies Kazacho apskričių) ir Zakatulų apygardos. 1922–1936 m. Azerbaidžanas kartu su Gruzija ir Armėnija sudarė Užkaukazės SFSR.

Nepriklausomybė

Azerbaidžanas tapo nepriklausoma valstybe po Tarybų Sąjungos žlugimo 1991 m.
Nikolajus Kasatkinas

Biografija

1873-1883 m. mokėsi Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje pas Vasilijų Perovą, o 1894-1917 m. pats joje dėstė. Tarp jo mokinių Borisas Johansonas, Konstantinas Juonas, Vytautas Kairiūkštis, Nikolajus Krymovas ir daug kitų vėliau garsių dailininkų.
Nuo 1891 m. dailininkų grupės, pasivadinusios „Peredvižnikais“, narys. Nuo 1922 m. „Revoliucinės Rusijos dailininkų asociacijos“ narys.
Honingsvogas

Istorija

1996 m. Honingsvogui suteiktas miesto statusas, nors pagal 1997 m. priimtą Norvegijos įstatymą miestu gali vadintis gyvenvietė, turinti virš 5000 gyventojų. Honingsvogui pritaikyta išimtis, tai yra vienas mažiausių miestų šalyje.
Baltasamanė

Baltasamanė arba Skeimio pelkė – ežerinės kilmės aukštapelkė, esanti Lietuvoje (Švenčionių rajone) ir Gudijoje (Astravo rajone), 8 km į pietryčius nuo Pabradės. Užima 7,52 km² plotą (iš jo Lietuvoje – 5,64 km²). Pelkė yra Žeimenos (Meros) ir Neries (Baluošos) vandenskyroje, šiaurės rytiniame pakraštyje telkšo Skeimio (Gelednios) ežerėlis. Iš pelkės pietinės dalies išteka pora Baluošos intakų. 
Durpių sluoksnio storis siekia apie 4,3 m, storiausiose vietose – 7,8 m. Būdingos kimininės durpės, kurių vidutinis susiskaidymas 22 %, peleningumas 3,3 %, drėgnumas 92 %. Vakarinėje dalyje po durpėmis yra iki 1,4 m sapropelio sluoksnis. Pelkės dugną kloja smėlis, molis.
1974 m. Baltasamanė paskelbta botaniniu draustiniu spanguolynu, kuris vėliau pertvarkytas į telmologinį draustinį, skirtą išsaugoti zandrinėms lygumoms būdingą pelkinį kompleksą.
Šalia pelkės įsikūrę Vispos ir Akolionijos kaimai.
Rusijos Federacijos vyriausybė

Rusijos Federacijos vyriausybė (rus. Правительство Российской Федерации) – aukščiausiasis federalinis valstybės vykdomosios valdžios organas Rusijos Federacijoje.
Vyriausybės statusas ir jos veiklos tvarka apibrėžti Rusijos konstitucijos 6-me skyriuje ir 1997 m. gruodžio 17 d. federaliniame konstituciniame įstatyme „Apie Rusijos Federacijos vyriausybę“ (О Правительстве Российской Федерации) bei vėlesniuose jo keitiniuose.
Rusijos Federacijos vyriausybės būstinė, oficialiai vadinama Rusijos Federacijos Vyriausybės rūmai (Дом Прави́тельства Росси́йской Федера́ции), kitaip dar žinomi kaip Baltieji rūmai (Белый дом) yra Maskvoje, ant Maskvos upės kranto. Adresas – Raudonosios Presnios krantinė, namas Nr. 2. RF vyriausybė turi internetinę svetainę (adresas www.government.ru), piliečių laiškai priimami ir elektroniniame pavidale. Pašto adresas: 103274, г. Москва, Краснопресненская набережная, 2.
Artilerijos tankas

Artilerijos tankas (rus. артиллерийский танк, арттанк) – tankas (kartais šarvuota savaeigė), ginkluotas didelio kalibro patranka, skirtas artilerijos ugnimi palaikyti likusius tankus, vadintus linijiniais tankais. Tai Tarybų Sąjungoje XX a. 4-tą dešimtmetį naudotas terminas.

Istorija

Artilerijos tanko idėja išpopuliarėjo po SU-1 bandymų 1932–1933 m., tam įtaką padarė TSRS gynybos liaudies komisaro pavaduotojas M. Tuchačevskis ir užsienio spauda.
Artilerijos tanko sąvoka neturėjo griežtos apibrėžties. P. Važigino straipsnyje (1933 m.) buvo rašoma: „… tai visiškai ar iš dalies šarvuoti tankai, kurių pagrindinis pabūklas yra patranka, kaip taisyklė, didelio kalibro, įtaisyta besisukiojančiame bokštelyje ar be jo. A.T. skirti naudoti kaip artilerinė tankų palyda, jie šaudo į aptiktus taikinius iš vietos, iš uždarų ar atvirų pozicijų.“ Pagal šią apibrėžtį artilerijos tankas niekuo nesiskyrė nuo artilerinės savaeigės, todėl apibrėžtyje minimas „besisukiojantis bokštelis, leidęs greituose mūšiuose manevruoti ugnimi“.
Pirmasis Tarybų Sąjungoje artilerijos tanko D-38 projektas buvo sukurtas 1932 m. pradžioje DVRA Mechanizacijos ir motorizacijos valdybos (vėliau Gynybos ministerijos Vyriausioji automobilių ir tankų valdyba) konstruktorių bandomajame biure vadovaujant Nikolajui Dyrenkovui (Николай Иванович Дыренков). D-38 sukurtas tanko BT-2 bazėje. Pirmajame variante buvo naudojama, manoma, 76 mm 1909 m. pavyzdžio kalnų patranka, naudota 1910 m. šarvuotajame automobilyje „Garford-Putilov“. Antrasis variantas buvo ginkluotas dviem patrankomis: 76,2 mm patranka korpuse ir 37 mm patranka bokštelyje.
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos vandens kodeksas

Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos vandens kodeksas (LTSR DĮK) - Lietuvos TSR sąvadas, vandens teisės teisynas; vandens kodeksas. 1972 m. gruodžio 28 d. patvirtino LTSR AT. Kodeksas įsigaliojo nuo 1973 metų balandžio 1 dienos. Reguliavo vandens teisinius santykius, vandens objektus.
Šiuo metu Lietuvoje galioja LR geriamojo vandens įstatymas, kiti teisės aktai.
Darbininkas (Čikaga)

Istorija

Leido Lietuvių socialistų kuopa. Išėjo 2 numeriai.
Redaktoriai: Domininkas Keliauninkas, Antanas Lalis.
Vygaudas

Vygaudas – lietuviškas vardas. Kilo nuo vyd - (iš - vydo) + gaud - (gaudyti). Moteriškas vardo variantas - Vygaudė. Vardo trumpinys - Vygis.
Vardadienis: gruodžio 16 d.
Estija Eurovizijoje

Istorija

Estijai sėkmingiausias laikotarpis buvo 1996–2002 m., tik kartą nepavyko patekti į dešimtuką (1998 metais, kai užėmė 12 vietą). Pirmoji šalies pergalė buvo 2001 metais, kai Tanel Padar ir Dave Benton, kartu su grupe 2XL atlikę dainą „Everybody“, surinko 198 taškus. Šitaip Estija tapo pirmąja buvusios TSRS šalimi, kuri laimėjo konkursą ir antroji šalis Rytų Europoje po Jugoslavijos. 2002 m. konkursas vyko Estijos sostinėje Taline.
Nuo 2004 iki 2008 m. Estijai nepavyko patekti į finalą, daugiausia dėl prastų rezultatų. Per tą laikotarpį šios šalies geriausias rezultatas buvo 12-oji vieta 2004 m. pusfinalyje, kuriame atstovavo grupė Neiokõsõ su daina „Tii“ (liet. Kelias). Dainą atliko veru kalba, pietų estų tarme.
Nepaisant to, kad dėl Pietų Osetijos karo Estija gali pasitraukti iš 2009 m. konkurso, kuris vyko Rusijos sostinėje Maskvoje, transliuotojas Eesti Rahvusringhääling (ERR) patvirtino, kad, atsižvelgiant į visuomenės poreikius, Estija siųs atstovą į konkursą. Nacionalinio finalo Eesti Laul nugalėtoja tapo merginų grupė „Urban Symphony“ su daina „Rändajad“ (liet. Klajūnai). Superfinalo etape, kuriame nugalėtoją sprendė tik žiūrovų balsai, „Urban Symphony“ surinko 82 % balsų.
2009 m. konkurso antrajame pusfinalyje atstovės užėmė trečią vietą (surinko 115 taškų) ir pirmą kartą nuo 2003 metų šalis pateko į finalą. Finale „Urban Symphony“ surinko 129 taškus (10 taškų gavo iš Lietuvos), kurie leido užimti 6 vietą tarp 25 dalyvių.
2010 m. šalies atstovai grupė „Malcolm Lincoln“ pusfinalyje užėmė 14 vietą ir į finalą nepateko.
2011 metais Estijai atstovauja Getter Jaani su daina „Rockefeller Street“. Prieš „Euroviziją“, ji buvo viena pretendenčių nugalėti konkursą. Sėkmingai įveikusi pusfinalį, atlikėja finale užėmė 24 vietą, tai blogiausias finalo rezultatas nuo 1994 m.
2012 metais, Estijai atstovavęs Ott Lepland įveikė konkurso pusfinalį su daina „Kuula“, užimdamas 4 vietą antrajame pusfinalyje. Finale jis pasiekė 1999 m. ir 2009 m. Estijos rezultatą, užimant šeštą vietą.
Vokiečių reksas

Vokiečių reksas (vok. German Rex, angl. German Rex) – trumpaplaukių kačių veislė. Išsiskiria neįprastu garbanotu kailiu. Panašios į kornrekso veislės kates.

Istorija

Tai seniausia garbanotų kačių veislė. Panašios į šiuolaikinį vokiečių reksą katės pastebėtos apie 1930 m. dabartinio Kaliningrado žemėse, tačiau kai kurie specialistai nesutinka, jog tai buvo veislės protėviai.
Yra žinoma, jog apytikriai 1946 m. Rytų Berlyne bastėsi benamė katė garbanotu kailiu, tačiau tik XX a. šeštajame dešimtmetyje tokiomis katėmis susidomėjo veislininkai. Garbanotą vokiečių rekso kailį lemia tas pats genas kaip kornrekso.

Charakteris

Tai santūrios, pakančios katės. Pakankamai judrios, protingos, nuovokios. Paprastai gerai sutaria su kitomis katėmis.

Fizinės savybės

Vokiečių reksas – kresna vidutinio dydžio katė. Kojos vidutinio ilgio, letenos apvalios. Ausys vidutinio didumo, akys apskritos. Skiriamasis požymis – plonas banguotas plaukas. Raštai sutampa su Europos trumpaplaukės ir naminių kačių.
Jonas Kalvelis

Jonas Kalvelis (1925 m. kovo 11 d. Kikonys, Kupiškio valsčius – 1987 m. gegužės 27 d. Kaunas) – Lietuvos fotografas.

Biografija

1945–1948 m. studijavo radioinžineriją Kauno universitete. 1953–1984 m. dirbo Vandens ūkio projektavimo institute Kaune. 1984–1987 m. Lietuvos miškų ūkio Mokslinio tyrimo instituto Girionyse leidybos grupės vadovas.

Kūryba

Fotografavo gamtovaizdžius, fotografijų ciklai: „Miškas“ 1968–1984 m., „Kopos“ 1973–1985 m. Peizažai ekspresyvūs, fragmentiškos kompozicijos. Surengė individualių fotografijos parodų Lietuvoje ir užsienyje: Plovdivas 1974 m., Ryga, Leningradas 1975 m., Maskva 1975 m., 1980 m. Nuo 1976 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos menininkas fotografas.
Kazuistika

Kazuistika (lot. casus – atvejis) – atskirų atvejų nagrinėjimas; smulkmeniškumas, pernelyg didelis detalumas; situaciniai išvedžiojimai.
Kazuizmas – situacija, kai atvejis (kazusas) aprašomas arba aptariamas detaliai. Kazusai nagrinėjami filosofijoje (etika, moralės teorija), teologijoje, pasaulietinėje ir kanonų teisėje. Pavyzdžiui, kaip vertinti konkretų poelgį tam tikrų normų atžvilgiu arba per kokios nors teorijos prizmę.
Teisės evoliucijos metu pirmieji norminiai teisės aktai buvo itin kazuistiški, teisės normos nebuvo abstrahuotos nuo konkrečių įvykio, kurį sureguliuoti buvo siekiama, aplinkybių. Laikui bėgant teisinė technika tobulėjo, ir kazuistika ilgainiui buvo išstumta ypač iš kodifikuotų teisės aktų, kuriuose teisinių kazuizmų nebeliko. Išimtis – religinė teisė (pvz., Islamo teisė), kurioje teisinės abstrakcijos lygmuo nėra itin aukštas.
Lyginamoji istorija

Lyginamoji istorija – tai skirtingų visuomenių, egzistavusių tuo pačiu istoriniu periodu arba turinčiu panašias kultūrines sąlygas lyginimas. Lyginamoji visuomenių istorija atsirado kaip gan svarbi specialybė Švietimo epochos metu XVIII amžiaus intelektualų, tokių kaip Monteskjė, Volteras, Adamas Smitas, tarpe. XIX amžiaus sociologai ir ekonomistai, tokie kaip Aleksis de Tokvilis, Karlas Marksas ir Maksas Vėberis, dažnai naudojo lyginamosios istorijos metodą. Pirmojoje XX amžiaus pusėje skaitomiausi buvo Špenglerio, Sorokino ir Toinbio lyginamosios istorijos darbai. Tačiau nuo šeštojo dešimtmečio lyginamoji istorija pamažu nyko iš viešosios erdvės ir dabar lyginamoji istorija yra nepriklausomai dirbančių joje specializuojančių mokslininkų sritis.
Istorikai dažniausiai pripažįsta tik tam tikrų institucijų (bankų veiklą, moterų teises, etninį identitetą ir pan.) skirtingose visuomenėse lyginimą, tačiau po priešiškos reakcijos Toinbio atžvilgiu šeštajame dešimtmetyje, istorikai iš esmės nekreipia dėmesio į plačias lyginamąsias studijas, kurios apima plačius pasaulio istorijos periodus.
Vilniaus Antano Vivulskio pagrindinė mokykla

Istorija

1965 m. įkurta Vilniaus 10-oji vidurinė mokykla. 1998 m. Vilniaus 10-osios vidurinės mokyklos rusų mokomąja kalba patalpose įkurta nauja vidurinė mokykla lenkų mokomąja kalba. 2001 m. rugsėjo 5 d. mokyklai suteiktas architekto ir skulptoriaus Antano Vivulskio (1877–1919) vardas. Tais pačiais metais Vilniaus Antano Vivulskio vidurinė mokykla pertvarkyta į pagrindinę mokyklą.
Padedant Lenkijos Senatui ir Vilniaus miesto savivaldybei, 2003–2004 m. atlikta mokyklos pastato renovacija: pakeisti langai, grindų danga, suremontuota sporto salė, aktų salė, fojė, kai kurios klasės. 2012 m. rugsėjo 1 d. Vilniaus Antano Vivulskio pagrindinė mokykla prijungta prie Vilniaus Joachimo Lelevelio vidurinės mokyklos.
Gorganai

Gorganai (ukr. Ґорґани) – rytinis Karpatų kalnagūbris vakarų Ukrainoje, šalia Čiornogoros. Aukščiausias taškas, iškilęs 1 836 m yra Syvulia (arba Didžioji Syvulia (ukr. Вели́ка Сиву́ля). Kiti didesni kalnai: Ihrovyshche, Vysoka ir Grofa. Vakaruose ribojasi su Mizunkos upe ir Vyškovskio perėja, rytuose su Prutu ir Jablonickio perėja.
Retai apgyvendinta Ukrainos Karpatų dalis. Telkšo Synevyro ežeras. Įsikūręs Bukovelio kalnų slidinėjimo kurortas.