Antanas Miškinis

Biografija

Brolis Motiejus Miškinis. 1914 m. mokėsi Daugpilio realinėje gimnazijoje, 1921–1922 m. Zarasų progimnazijoje, 1923–1926 m. Kauno „Aušros“ gimnazijoje. 1934 m. Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą.
Nuo 1932 m. mokytojavo rusų gimnazijoje Kaune. Įsitraukė į literatūrinę veiklą: kelis kartus iš eilės buvo renkamas į Lietuvių rašytojų draugijos valdybą, buvo vienas laikraščio „Literatūros naujienos“ steigėjų. 1936–1940 m. Valstybės radiofono redaktorius. 1938–1948 m. dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą Kauno 5-oje gimnazijoje.
1941 m. kartu su Klemensu Bruniumi, Vytautu Stanevičiumi, Jonu Karučiu ir Zenonu Blynu rengė Lietuvių nacionalistų partijos programą. 
Nuo 1944 m. priklausė „Tauro“ partizanų apygardai, redagavo laikraštį „Laisvės žvalgas“. 1948 m. vasario mėn. suimtas, iki 1951 m. rudens kalintas Mordovijoje (Potmos, Javaso lageriuose), po to pervežtas į Kemerovo sritį (Olžeraso lagerį), dar po dvejų metų – į Omsko srities lagerius. 1956 m. rugpjūčio mėn. grįžo į Lietuvą, dirbo kūrybinį darbą: vertė knygas, rašė eilėraščius, poemas, atsiminimus. 1957 m. kovo mėn. „Tiesoje“ išspausdintu eilėraščiu ir 1959 m. viešu pareiškimu spaudoje atliko prievartinę atgailą. 1964 m. priimtas į LSSR rašytojų sąjungą. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Kūryba

A. Miškinis pradėjo rašyti dar gimnazijoje. Pirmieji jo kūrinėliai (eilės ir polemikos) išspausdinti „Aušros“ gimnazijos laikraštėlyje „Skaidra“. Respublikinėje spaudoje pirmą eilėraštį išspausdino 1925 m. (savaitraštyje „Lietuvis“). 1928 m. išleido pirmąjį poezijos rinkinį „Balta paukštė“, kupiną patriotizmo ir jaunatviško entuziazmo. Kaip subrendęs ir savito veido poetas pasirodo antrajame poezijos rinkinyje „Varnos prie plento“ (1935 m.), už kurį gauna „Sakalo“ leidyklos premiją. Už poemų rinkinį „Keturi miestai“ 1938 m. poetui paskiriama „Spindulio“ premija. 1956 m. grįžęs iš tremties galėjo rašyti tik optimistinius eilėraščius apie sovietinę tikrovę arba apie gamtą. Šio laikotarpio poezijoje gimtasis kaimas vaizduojamas kaip vienintelė pasaulyje vieta, kur dar žmogus gali būti laimingas.
Antanas Miškinis savo mąstymu, temomis ir žodynu laikomas artimiausias lietuviškos pasaulėjautos tipui iš visų neoromantikų. A. Miškinis grožėjosi liaudies kūryba ir laikė ją meno pagrindu. Jo poezija – tai modernaus meno ir liaudies kūrybos sintezė. Jis siekė susieti moderniąją lyriką su liaudies daina. A. Miškinio poezijai būdinga dainiškojo stiliaus tradicija: eilėraštis artimas liaudies dainai savo forma, ritmu, intonacija. Eilėraščiuose jaučiamas giesmės, liaudies dainos skambėjimas, derinamos iš liaudies dainų perimtos svaiginančio jausmo ekstazės su graudžiomis intonacijomis, suteikiančios pasakojimui nuoširdumą. A. Miškinis poeziją suvokė kaip dainą, jam buvo svarbus poetinio žodžio ir melodijos ryšys.
Bendradarbiavo leidiniuose „Akademikas“, „Ateitis“, „Gaisai“, „Į Laisvę“, „Jaunoji karta“, „Kalba Vilnius“, „Karys“, „Kultūros barai“, „Kūryba“, „Lietuva“, „Lietuvis“, „Lietuvos aidas“, „Literatūra ir menas“, „Literatūros naujienos“, „Moksleivis“, „Mūsų dienos“, „Mūsų kalba“, „Naujoji Romuva“, „Naujoji sodyba“, „Nemunas“, „Pasaulio lietuvis“, „Pergalė“, „Šviesos keliai“, „Trimitas“, „Ūkininko patarėjas“, „Vairas“, „Vapsva“, „Vėpla“, „Žiburėlis“, „Židinys“ ir kt. Pasirašinėjo slapyvardžiais A. M., A. Rugsėjis, Argus, J. G., J. Giria, Jonas Giria, Kazys Kvartūkas, J. Zadavainis, Regina Zagarytė, Stasys Skripka.
Išvertė V. Vitmeno, A. Puškino, M. Lermontovo, J. Slovackio, J. Tuvimo, V. Bronevskio kūrinių, V. Šekspyro dramų. Parašė straipsnių apie Joną Aistį, Juozą Baltušį, Joną Biliūną, Kazį Binkį, Augustiną Gricių, Vincą Kudirką, Maironį, Vytautą Montvilą, Salomėją Nėrį, Balį Sruogą, Teofilį Tilvytį, Petrą Vaičiūną, Vaižgantą, Motiejų Valančių, Antaną Vienažindį.