google/wiki40b huggingface dataset:
Kalbos kultūra

Kalbos kultūra – kalbos kokybės charakteristika, įvertinanti taisyklingumą, sakinių logiškumą, atitikimą bendrinės kalbos normoms. Skiriama sakytinė ir rašytinė kalbos kultūra, iš kurių pastaroji yra reglamentuojama griežčiau. Buitinės kalbos reikalavimai mažesni arba ji net nereglamentuojama.
Kalbos kultūra siaurąja reikšme – kalbos taisyklingumas, siekimas vartoti įteisintus žodžius ir normines jų reikšmes, taisyklingus žodžių junginius bei sakinius. Sakytinei kalbai taip pat svarbu gera tartis ir taisyklingas kirčiavimas, o rašytinei – norminė rašyba ir skyryba.
Kalbos kultūra plačiąja prasme dar apima kalbos estetiką (vaizdingumą, gražumą, įtaigumą), tuo priartėdama prie kalbos etikos ir etiketo, kuriems rūpi, kad kalba būtų ne tik taisyklinga, graži, bet ir kultūringa, mandagi.
Kalbos kultūra svarbiausia yra bendrinei kalbai, nes tai – visai tautai bendra viešojo bendravimo kalba. Šiuo požiūriu labai svarbu suderinti bet kuriai kalbai itin svarbią tikslingumo funkciją su taisyklingumu. Tai labiausiai pajuntame, kai susiduriame su gausybe naujų svetimkalbių terminų, kurių nenusistovėjęs vartojimas sudaro nemažai keblumų.
Kalbos kultūra glaudžiai susijusi su stilistika ir retorika: geras stilius ar iškalba neįmanomi, ignoruojant kalbos kultūros normas.
Už lietuvių kalbos politiką atsako Valstybinė lietuvių kalbos komisija.

Termino istorija

Terminas kalbos kultūra Lietuvoje palyginti naujas, pradėtas plačiau vartoti sovietmečiu – matyt, pagal rusų kalbos terminą „культура речи“.
Markus Eisenbichler

Biografija

2017 m tapo pasaulio čempionu mišrių komandų rungtyje ir pelnė bronzą individualioje rungtyje. 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse užėmė 8-ą vietą. 2019 m. pasaulio slidinėjimo čempionate pirmą kartą tapo pasaulio čempionu individualioje rungtyje.
Antanas Klimavičius

Antanas Klimavičius (g. 1949 m. liepos 15 d. Varnagiriuose, dab. Krokialaukio seniūnija, Alytaus rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs LR generalinis prokuroras.

Biografija

Nuo 1968 m. iki 1970 m. atliko tarnybą sovietinėje kariuomenėje. Nuo 1971 m. iki 1976 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1976 m. iki 1977 m. Kapsuko rajono prokuratūros stažuotojas, nuo 1977 m. Lietuvos TSR Transporto prokuratūros stažuotojas, nuo 1977 m. iki 1980 m. LTSR Transporto prokuratūros tardytojas, nuo 1980 m. iki 1993 m. Vilniaus miesto prokuratūros tardytojas, iki 1981 m. vyr. tardytojas, nuo 1981 m. iki 1986 m. ypatingai svarbių bylų tardytojas, nuo 1986 m. iki 1990 m. tardymo skyriaus viršininkas – Vilniaus miesto prokuroro pavaduotojas.
Nuo 1990 m. iki 1993 m. LR generalinės prokuratūros Nusikaltimų tyrimo departamento Vilniaus miesto prokuratūros tardymo skyriaus vyriausiasis tardytojas, nuo 1993 m. iki 1995 m. Vilniaus miesto prokuratūros Organizuotų nusikaltimų ir korupcijos tyrimo skyriaus (ONKTS) vyriausiasis prokuroras, nuo 1995 m. iki 1998 m. Vilniaus apygardos prokuratūros ONKTS vyriausiasis prokuroras, nuo 1998 m. iki 2000 m. buvo Specialiųjų tyrimų tarnybos (STT) Tardymo skyriaus viršininkas, nuo 2000 m. gruodžio mėn. iki 2005 m. liepos 7 d. LR generalinis prokuroras, nuo 2005 m. liepos mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
Siurblys (žvaigždynas)

Siurblys (Antlia, Ant) – 62-as pagal dydį pietinio pusrutulio blyškus žvaigždynas, beveik nematomas Lietuvoje. 1763 m. žvaigždynui pavadinimą suteikė Nicolas Louis de Lacaille.
Ryškiausia žvaigždė, maždaug 320 šviesmečių nuo Saulės nutolusi oranžinė milžinė (Alpha Antliae) kitokio vardo neturi . Ši K tipo žvaigždė yra 2,2 karto masyvesnė už Saulę bet net 53 kartus didesnio skersmens. Tai kintamoji žvaigždė kurios regimasis ryškis svyruoja tarp 4,22 ir 4,29.
Nors iš esmės matomos, Siurblio žvaigždės senovės graikams buvo pernelyg blyškios kad būtų priskirtos kokiam žvaigždynui. Siurblio užimama dangaus dalis praeityje priklausė dabar dalimis suskirstytam Argonautų laivui.
Morta Lukošytė

Biografija

Nuo 1912 m. dalyvavo visuomeninėje veikloje, priklausė ateitininkų ir pavasarininkų draugijoms. Iki 1915 m. gyveno ir dirbo tėvų ūkyje, po to persikėlė į Vilnių, kur lankė vakarinius pedagogikos kursus. 1916 m. baigė Panevėžio „Saulės“ seminariją.
1919-1922 m. Surviliškio pradžios mokyklos vedėja.
1922 m. sausio 20 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovė, pakeitė iš Seimo pasitraukusį P. Lesauską. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. Po kadencijos pabaigos iš politinio gyvenimo pasitraukė, dirbo Surviliškio mokyklos vedėja. 1927 m. iš pareigų atleista.
Mirties data nežinoma.
Taronas

Istorija

Taronas – vienas pagrindinių istorinės Armėnijos centrų. Pagal legendą senovės armėnai kraštą pavadino Taronu vieno Nojaus palikuonio Torgomo garbei. Pagal Straboną Tarontida iš Seleukidų atėmė ir prisijungė prie Armėnijos Artašesas I.
361 ar 362 m. Tarone, Chaciko kaime, gimė Mesropas Maštocas – armėnų abėcėlės kūrėjas, raštijos pradininkas, švietėjas, misionierius, Biblijos vertėjas.
Tarone gyvenę armėnai buvo išnaikinti armėnų genocido metu. Dabar Taronas atitinka Turkijos Mušo provinciją. Pagrindiniai gyventojai – kurdai.
Anžu dinastija

Anžu dinastija, arba Anžu Kapetai – antroji Angevinų dinastija.
Tema (miestas)

Istorija

Tenma įkurta vietoje mažo žvejų kaimelio, vadinto Torman vardu. Miestas pradėjo sparčiai augti 1961 m. iškasus gilų uotą. Tuomet tai buvo vienas moderniausių miestų šalyje pagal išplanavimą.
Mazovijos Vysokio apskrities herbas

Mazovijos Vysokio apskrities herbas (lenk. Herb powiatu wysokomazowieckiego) – Mazovijos Vysokio apskrities heraldinis simbolis.

Aprašas

Raudoname lauke baltas Lenkijos erelis be karūnos, išnyrantis iš už žalios papėdės, kurios kraštą sudaro siauros mėlyna ir juoda banguotos juostelės.
Šėtono biblija

Šėtono biblija (angl. The Satanic Bible) yra 1969 m. Anton LaVey parašyta knyga. Ji susideda iš esė rinkinio, pastebėjimų ir pagrindinių Šėtono ritualų, taip pat apibrėžia LaVėjaus savitą šėtonišką filosofiją (nors joje jaučiama Makiavelio, Frydricho Nyčės ir kitų autorių įtaka).
Optinis teleskopas

Optinis teleskopas – teleskopas, kuris dažniausiai surenka regimojo spektro elektromagnetinę spinduliuotę. Tačiau egzistuoja ir infraraudonųjų ir ultravioletinių spindulių teleskopai, kurie taip pat priskiriami optiniams.

Reflektorius

Reflektoriuose šviesą surenka ne lęšis, o įgaubtas paraboloidinis veidrodis, padengtas plonu aliuminio sluoksniu, vienodai gerai atspindinčiu visų bangų ilgių šviesą ir surenkančiu ją pirminio židinio plokštumoje. Židinio plokštumoje gautas atvaizdas gali būti fotografuojamas arba apžiūrimas pro okuliarą. Norint gauti gerą atvaizdą, veidrodžio paviršius neturi nukrypti nuo parabolės formos daugiau negu ¹/₁₀ bangos ilgio, t. y. 40-60 nm.

Niutono židinio sistema

Kadangi reflektoriaus pirminio židinio plokštuma yra dangaus pusėje nuo veidrodžio, stebėtojas, norintis stebėti vaizdą per okuliarą turi užlipti į viršų ir įkišti galvą į vamzdį, užstodamas iš dangaus objekto į teleskopą sklindančią šviesą. Norint to išvengti, sukurtos kelios reflektorių sistemos. Paprasčiausia yra vadinamojo Niutono židinio sistema. Ją pirmasis pritaikė Izaokas Niutonas. Atsispindėjusiame nuo parabolinio veidrodžio šviesos pluošte 45° kampu dedamas mažas plokščias veidrodis, kuris nukreipia šviesą į teleskopo vamzdžio šoną.

Kude židinio sistema

Dar viena reflektoriaus sistema yra vadinama Kude židiniu. Jame be Kasegreno veidrodžio, dar montuojamas plokščias veidrodis, nukreipiantis šviesos pluoštą į skylę, esančią teleskopo korpuso šone. Teleskopų su Kude židiniu labai mažas šviesingumas (¹/₃₀-¹/₄₀).

Katadioptrikas

Katadioptriniai teleskopai; katadioptrikai, tai optiniai prietaisai, veikiantys veidrodžių ir lęšių (reflektorių ir refraktorių) kombinacijos pagrindu. Dažniausiai pasitaiko šių konstrukcijų katadioptrikai: Šmidto-Kasegreno ir Maksutovo-Kasegreno. Katadiopriniai teleskopai savyje sujungia praktinius lęšių ir veidrodžių privalumus: jų vaizdo ryškumas ir kontrastingumas prilygsta refraktoriams, o iškraipymai esti maži kaip reflektorių.

Šmidto-Kasegreno konstrukcija

Į Šmidto-Kasegreno teleskopą šviesa patenka per ploną asferinį Šmidto korekcijos lęšį, atsimuša į sferinį pirminį veidrodį, grįžta į vamzdžio pradžią. Ten ji atspindėta mažo antrinio veidrodžio nukreipiama į vamzdžio galą, kuriame įmontuotas okuliaras.
Šio konstrukcijos tipo teleskopai yra vieni populiariausių tarp mėgėjiškų astronomijos prietaisų. Masiškai gaminti buvo pradėti nuo 7-ojo praėjusio amžiaus dešimtmečio.
Veclaras

Istorija

Miesto teritorijoje atrasta Juostinės keramikos kultūros liekanų, bylojančių, kad žmonės čia gyveno 5000 m. pr. m. e.
Vilhelmas III (Bavarija)

Biografija

Kai užgeso Bitelbachų linija – Bavarijos-Štraubingo, Olandijos ir Eno hercogų, Vilhelmas ir jo brolis Ernstas kovoje su kitais paveldėtojais – hercogais Henriku XVI ir Liudvigu II 1429 metais sugebėjo užtikrinti dalį Bavarijos-Štraubingo.
Vilhelmas palaikė imperatorių Zigmantą jo kovoje su husitais ir buvo vienas iš galimų kandidatų į imperatoriaus sostą, bet 1435 metais mirė. Jo titulą paveldėjo sūnus Adolfas nuo santuokos su Margarita Kleve (1416–1444).
Jukatano generalkapitonija

Raida

Generalkapitonija suformuota iš Jukatano gubernijos, kuri buvo įkurta kaip Meksiko karališkosios audiencijos sudėtinė dalis. 1550–1563 m. gubernija priklausė Gvatemalos audiencijai, o vėliau vėl sugrįžo Meksikui, kurio pavaldume išbuvo iki pat 1617 m.
Generalkapitonijos įkūrimas buvo Ispaniją valdžiusių Habsburgų bandymas sustiprinti kolonijas Amerikoje siekiant apsisaugoti nuo kitų valstybių įsiveržimo į Karibų jūros regioną. Kartu buvo įkurtos ir Puerto Riko, Kubos bei Gvatemalos generalkapitonijos.
Jukatano gubernatorius gavo generolo kapitono titulą, o provincija – didesnę administracinę ir karinę autonomiją. Skirtingai nuo kitų Ispanijos Amerikos regionų, Jukatane nebuvo koregidorų, vietinius rajonus prižiūrėjo generalkapitonui pavaldūs valdininkai. Jukatano generalkapitonija liko Naujosios Ispanijos vicekaralystės dalimi, vicekaralius išlaikė teisę prižiūrėti geberalkapitonijos valdymą, kai toks poreikis iškyla, o Meksikos audiencija išlaikė aukščiausiąją teisinę valdžią.
1786 m. vykstant Burbonų reformai Ispanijos karališkoji valdžia įkūrė Jukatano intendantiją, kuri apėmė tą pačią teritoriją kaip ir generalkapitonija. Intendantija valdė generalkapitonijos lėšas ir turėjo įgaliojimus skatinti vietinę ekonomiką.
Pargaujos savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Cėsių rajono dalies.
Laima Štrimaitytė

Laima Štrimaitytė – Žilienė (g. 1946 m. vasario 27 d. Marijampolės rajone, Naudžių kaime) – lietuvių teatro ir kino aktorė.
Vyras – Gintas Žilys, Kauno valstybinio muzikinio teatro vadovas, sūnus Lukas Žilys (1972–2005) – buv. aktorius, kelių teatrų technikos direktorius.
Baigė Kazlų Rūdos vidurinę mokyklą, Vilniaus kultūros mokyklą, 1971 m. (neakivaizdžiai) – Maskvos Lunačiarskio teatrinio meno institutą.
Nuo 1965 m. – Jaunimo teatro aktorė. Pirmasis vaidmuo – Džiuljeta Šekspyro tragedijoje „Romeo ir Džiuljeta“. Ji sukūrė Laurą T. Viljamso „Stikliniame žvėryne“, Juliją V. Tendriakovo „Naktis po išleistuvių“, Elzę J. Švarco „Drakone“, Ireną Meškutę S. Šaltenio „Škac mirtie, visados škac“, Ramelienę G. Kanovičiaus, S. Šaltenio „Katė už durų“, Mari K. Higinso, Ž. K. Karjero „Harolde ir Modėj“, Julija J. Marcinkevičiaus „Daukante“, Angelę S. Šaltenio „Duokiškyje“. Daug jos sukurtų vaidmenų – vaikai.
Televizijoje įgarsino ir dubliavo daug multiplikacinių ir meninių filmų.
Statistika (mokslas)

Statistika

Tradiciškai matematinė statistika skirstoma į teorinę (grynoji matematinė) ir taikomąją (praktinė). Statistika susideda iš kelių sričių, kurios nagrinėja duomenų rinkimą, analizavimą ir interpretavimą ar paaiškinimą ir pristato informacija,  kai kas mano, kad tai matematikos šaka , kuri tik renka ir interpretuoja duomenis. Dėl labiau iš praktikos kilusio ir taikymu paremto mokslo, statistika paprastai laikoma atskira matematikos mokslo, o ne matematikos šaka. 
Statistikai konkretina informacija kurdami planuodami eksperimentus, tirdami mėginius sistemingai. Statistikai taip pat naudoja modelius prognozuoti ir nuspėti veiksniams pagal turimus duomenis ir statistinius modelius. Statistikos taikymas labai platus pradedant akademinėmis disciplinomis, gamtos veiksnių ir socialinių reiškinių nagrinėjime ir numatyme, valdžios ir verslo statistinių duomenų tyrimuose. Statistikas-konsultantas gali numatyti, kaip padėti organizacijoms ar įmonėms spresti problemas be specialiaus priėjimo prie visų duomenų.
Taikomoji statistika, savo ruožtu, yra skirstoma į aprašomąją statistiką ir sprendžiamąją statistiką. Statistiniai metodai apibūdinami kaip informacijos surinkimas ir atvaizdavimas, selekcijos efektų atskleidimas vadinami aprašomąja statistika. Tai patogu tyrimuose, kai rezultatai yra publikuojami. Kai duomenys nagrinėjami ir tiriami pagal šablonus, matematinius modelius tai vadinama tiriamąja statistika. Sprendžiamojoje statistikoje išvados yra esminis elementas, nes jos numato spėjimą (pagrįstą duomenimis), ir kuris išplaukia logiškai. Norėdami įrodyti, pagrįsti teorija, šios prognozės testuojamos ir tikrinamos. Išvados teisingumas paprastai pagrindžiamas tam tikrais skaitmeniniais kriterijais. Aprašomoji statistika ir taikomoji statistika (prognozavimo statistika) kartu sudaro taikomąją statistiką. 
Statistika glaudžiai susijus su tikimybių teorija, ir dažnai laikoma tuo pačiu, visgi skirtumas yra tas, kad tikimybių teorija pagal pradinius parametrus dedukciškai taiko modelius visai aibei, kai statistika bando indukciškai išvesti parametrus iš iš informacijos.
Pašušvys (Pajieslys)

Istorija

XX a. pr. minima Zabarskų valda Krakių valsčiuje.
Greičiausiai apie 1990 m. prijungtas prie kito Pašušvio kaimo (buv. dvaro).
Marijavitai

Marijavitai (lot. Mariae vitae (cultores), 'Marijos gyvenimo' (garbintojai)) – katalikų sekta, įkurta Lenkijoje 1893 m. Jos pradininke laikoma Felicija Kozlovska (1862–1921), po jos mirties – Janas Kovalskis (1871–1942). Lenkijoje gyvuoja dviejų pakraipų marijavitų bažnyčios – senkatalikių marijavitų (būstinė Plocke) ir katalikų marijavitų (būstinė Felicijanove, Plocko aps.)
Marijavitų tikintieji nepripažįsta celibato, išpažinties, relikvijų garbinimo, bažnytinių bausmių. Jie į liturgiją įvedė lenkų kalbą; komunija dalinama dviem pavidalais – ostija ir vynu. Komunija dalinama ir kūdikiams – tuoj po krikšto. Dvasininkais gali būti ir moterys. Popiežius 1906 m. marijavitus ekskomunikavo. Tais pačiais metais carinės Rusijos valdžia pripažino šią bendruomenę kaip sektą, o 1912 m. – kaip tikėjimą. Tuo metu sektos narių buvo apie 200 tūkst., bet vėliau jų gerokai sumažėjo.

Lietuvoje

Lietuvoje marijavitai turėjo koplyčias Vilniuje (Betliejaus g. 38 ir kt.), Kriūkuose (nugriauta 2006 m.), Kaune (A. Mickevičiaus g. 3), Paįstryje, neperiodiškai 1909–1934 m. leido laikraštį „Marijavitas“ su priedu „Marijavitų žinios“. Kriūkuose yra buvusi didžiausia tarpukario Lietuvoje marijavitų religinė bendruomenė. Čia jie buvo pasistatę medinę bažnyčią. Vienas žymesnių Lietuvos marijavitų dvasininkų – vyskupas Antanas Tulaba (1873–1944). Marijavitų tikėjimu, jų papročiais domisi ir renka medžiagą iš šio krašto kilęs istorikas Albinas Vaičiūnas.
Skaudvilės valsčius

Skaudvilės valsčius buvo vakarų Lietuvoje. Centras – Skaudvilė.
Elektrėnų savivaldybės taryba

Elektrėnų savivaldybės taryba – Elektrėnų savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija

1918 m. gruodžio 6 d. įkurtas Kietaviškių valsčius, į kurį įėjo ir dabartinės Elektrėnų apylinkės. 1960 m. balandžio 18 d. priimtas sprendimas tarp Vilniaus ir Kauno statyti 1800 MW galios šiluminę elektrinę. Užtvenkus Strėvą pradėjęs kilti upės vanduo užliejo aštuonis ežerus. Gelbėjant nuo vandens, teko perkelti daugiau nei 140 Perkūnkiemio, Anykštos, Lekavičių, Raistinės, Šarkinės ir kitų kaimų sodybų. 1962 m. balandžio 19 d. Lietuvos VRE statybos gyvenvietė pavadinta Elektrėnais.
Elektrėnų savivaldybė įsteigta 2000 m. kovo 19 d., kai įvyko rinkimai į savivaldybių tarybas, vykdant administracinių vienetų reformą. Teritorija suformuota iš Trakų rajono ir Kaišiadorių rajono savivaldybių teritorijų dalies.
Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2000 m. balandžio 5 d., jame išrinktas pirmasis Elektrėnų savivaldybės meras Kęstutis Vaitukaitis ir mero pavaduotojas Andrejus Paberalis. Tarybos sprendimu savivaldybės teritorijoje įkurtos 8 seniūnijos: Elektrėnų, Vievio, Semeliškių, Kietaviškių, Gilučių, Pastrėvio, Beižionių ir Kazokiškių.
2000 m. gegužės mėn. Lietuvos Respublikos Prezidentas Valdas Adamkus merui K. Vaitukaičiui įteikė savivaldybės herbą ir vėliavą. Herbo mėlyname fone trys įstrižos linijos vaizduoja žaibus ir elektrą, apatiniame dešiniajame kampe žvaigždė simbolizuoja paskendusius kaimus, viršutiniame kairiajame kampe šviečianti žvaigždė – tai šiandienos miestas ir jo žiburiai. Geltonos spalvos vėliavoje pavaizduotas toks pat herbas. Herbo ir vėliavos autorius dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Jurgis Mikalojus Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės. Tėvas Jurgis Mykolas Tiškevičius, motina Helena Obrazcova.

Šeima

Žmona Barbora Lichtian, sūnus Piotras Tiškevičius.

Valstybės tarnyba

Slonimo žemės raštininkas.
Antanas Gabužis

Antanas Gabužis (1928 m. gegužės 6 d. Balanėliai, Vaškų valsčius – 2008 m. rugpjūčio 29 d. Jonavoje) – Lietuvos gydytojas onkologas, pasipriešinimo sovietų okupaciniam režimui dalyvis, Jonavos rajono visuomenės veikėjas.

Biografija

1957-1961 m. mokėsi Irkutsko medicinos mokykloje (Rusija). 1961-1968 m. studijavo ir baigė medicinos studijas Irkutsko medicinos institute.
Nuo 1944 m. Lietuvos laisvės armijos Panevėžio apskrities skyriaus narys. 1945 m. spalio mėn. suimtas, kalintas Šilutės lageryje, kaip mažametis 1948 m. spalio mėn. paleistas. Nuo 1949 m. sausio „Vyčio“ apygardos Vėtros būrio partizanas (slapyvardis Dobilas). 1949 m. balandžio mėn. suimtas, 1949 m. rugpjūčio mėn. nuteistas, iki 1955 m. kalintas. 1949 m. pab. – 1950 m. pr. Ekibastuze (Kazachijos šiaurėje) suorganizavo lietuvių politinių kalinių nelegalią pasipriešinimo organizaciją. 1953 m. gegužės mėn. sukilimo Norilsko lageryje, kuriame dalyvavo apie 5000 politinių kalinių, iš jų apie 400 lietuvių, vienas organizatorių. Kalintas Vladimiro kalėjime. 1955 m. paleistas kaip antros grupės invalidas. 1955–1960 m. dirbo Bratsko, 1960–1968 m. Irkutsko ligoninėse. 1968 m. leidus grįžti į Lietuvą apsigyveno Jonavoje, Jonavos ligoninės gydytojas onkologas. Nuo 1988 m. politinių ir visuomeninių organizacijų narys, veikėjas. 1999 m. Karys savanoris.
Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos (LPKTS) Jonavos skyriaus narys, Jonavos rajono visuomenės veikėjas. Prižiūrėjo Tremtinių koplyčios statybą Jonavos kapinėse.
Buvo vedęs; žmona Veronika Gabužienė (g. 1931 m.), buhalterė, Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro Jonavos r. komisijos pirmininkė.
2011 m. Formulės 2 sezonas

Pasikeitimai

2011 m. sezone sumažinta dalyvavimo čempionate kaina – nuo 275 000 iki 225 000 svarų sterlingų (be mokesčių).
Lenktynininkai naudojo tą patį 2010 m. sezone pristatytą auomobilį – Williams JPH1B.

Taisyklių pasikeitimai

Nuo 30 iki 45 minučių prailgintos penktadienio bandymų sesijos, o nuo 30 iki 40 minučių – antrosios (sekmadienio) lenktynės, jas sulyginant su pirmosiomis.

Sezono apžvalga

Didžiąją sezono dalį tarpusavyje kovojo į čempionatą sugrįžęs italas Mirko Bortolotti ir naujokas Christopher Zanella. Italas beveik kiekvienose lenktynėse (išskyrus du kartus) finišavo ant apdovanojimų pakylos ir pelnęs 7 pergales tapo čempionu. Pagal sezono pergales jis susilygino su 2009 m. čempionu Andy Soucek. Tuo tarpu šveicaras Zanella pergalę šventė du kartus ir dar penkis kartus lipo ant podiumo.
Lapkalnio–Paliepių miškai

Istorija

1944–1953 m. Lapkalnio-Paliepių miškuose veikė ir prieglobstį rado Prisikėlimo apygardos Maironio rinktinės ir Kęstučio apygardos Vaidoto rinktinės Lietuvos partizanai.
Jaime Alguersuari

Pirelli

2012 m. kovo 30 d. pasirašė padangų testuotojo sutartį iki sezono pabaigos su Pirelli kompanija.
Varėnos spaustuvė

Varėnos spaustuvė – spaustuvė, veikusi Varėnoje 1947–1995 m.

Istorija

Nuo 1947 m. spausdino 1946 m. įsteigtą Varėnos apskrities laikraštį „Tarybinis balsas“, kurį iki tol leido Alytaus spaustuvė. 1950 m. Varėnai tapus rajono centru, 1951 m. buvo išspausdintas Daugų rajono laikraščio „Komunizmo aušra“ Nr. 1, 1951–1953 m. spausdintas ir Varėnos MTS politinio skyriaus laikraštis „Lenino keliu“.
1960 m. Varėnos spaustuvė gavo linotipą. Prie jos kaip skyrius buvo prijungta Eišiškių spaustuvė. 1962 m. Varėnos spaustuvė tapo Alytaus spaustuvės skyriumi. 1963 m. gautas antras linotipas. 1962 m. sujungus Varėnos ir Eišiškių rajonus, sujungti ir „Tarybinio balso“ ir „Raudonosios vėliavos“ laikraščiai. Kurį laiką buvo leidžiamas bendras laikraštis lietuvių ir lenkų kalba, kurį spausdino Varėnos spaustuvė. 1965 m. vėl pradėtas spausdinti Varėnos rajono laikraštis „Raudonoji vėliava“, kuris nuo 1988 m. vadinasi „Merkio kraštas“. 1983 m. spaustuvei persikėlus į naujas patalpas, joje buvo spausdinamas ne tik Varėnos rajono laikraštis, bet ir Alytaus statybos tresto laikraštis „Dzūkijos statybos“. 1992 m. „Merkio kraštą“ redakcija ėmė rinkti kompiuteriu ir spausdinti Alytaus spaustuvėje.
1993 m. Varėnos spaustuvė ėmė vadintis UAB „Spengla“ spaustuvė. Ji turėjo 2 plokščios spaudos ir tigelinę mašinas. Iki 1995 m. spausdino blankus, smulkius spaudinius.
Buivydžių aukštuma

Buivydžių aukštuma, Buivydžių moreninis masyvas – Medininkų aukštumos šiaurės vakarų dalis tarp Neries vidurupio ir Vilnios lygumų. Pavadinta Buivydžių gyvenvietės vardu.

Aukštuma

Buivydžių aukštuma susidarė paskutinio apledėjimo Grūdos stadijos metu iš smėlio su žvirgždu ir rieduliais. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius apie 30 km, Lietuvoje daugiau, kaip 15 km, didžiausias plotis 10 km. Didžiausias aukštis – 302 m Debesijos kalnas, dab. Baltarusijoje. Paviršius kalvotas, suskaidytas erozijos, ypač vakarinis ir pietvakarių šlaitai. Daug raguvų. Lietuvoje esanti Buivydžių aukštumos dalis yra Baravykinės kraštovaizdžio draustinyje.