google/wiki40b huggingface dataset:
Kremnica

Istorija

Kremnicos buvo vienas pagrindinių kalnakasybos rajonų pasaulyje viduramžiais ir šiais laikais dėl gausių aukso rūdos nuosėdų Kremnicos kalnuose.
XIII a. regiono gyventojai nukentėjo nuo mongolų invazijos. Po užpuolimo Vengrijos karalystės valdovas pakvietė naujakurius iš Vokietijos įsikurti vietovėje ir atkurti kalnakasybą mieste. Pirmasis rašytinis miesto paminėjimas 1328 m. kai Karolis Robertas gyvenvietei suteikė karališkojo miesto privilegijas. Tuo metu jau veikė kalykla. 1335 m. ji pradėjo kaldinti florinus, o vėliau ir Kremnicos dukatus. Kalykla tapo vienintele ir svarbiausia visoje Vengrijos karalystėje, Čekoslovakijoje ir dabartinėje Slovakijoje.
Dėl pablogėjusių kalnakasybos sąlygų, gilesnių griežinių, kurie būdavo ir mažiau pelningi, visos kasyklos uždarytos 1970 m.
Taketomi

Taketomi (-džima; jap. 竹富島; jaejama kalba: Tēdun okinavų kalba: Dakidun) yra sala Jaejamos apskrityje, Okinavos prefektūroje, Japonijoje. Ji yra 10 min. valtimi nuo Išigakio salos. Salos centre yra kaimas, kuris vadinamas Taketomi. Saloje gyvena 361 žmonės (2006 m.), plotas - 6,32 km². Salos forma apvali, bet kur galima nueiti. Keliose vietose galima išsinuomoti dviračius.
Sala žinoma dėl tradicinių namų, akmeninių sienų ir smėlio gatvių, tad Taketomi mėgstamas turistų. Saloje galioja daug taisyklių, neleidžiančių statyti šiuolaikinių statinių, kurie sumažintų salos patrauklumą.
Taketomi žinomas dėl gražių paplūdimių, pvz., Kondoi paplūdimys. Kaidži, Hošizuna paplūdimiuose ir Iriomotės saloje randamas "žvaigždžių smėlis" (星砂 hošizuna), sudarytas iš mažų jūrų gyvūnų liekanų.
Taimyro (dolganų–nencų) autonominė apygarda

Istorija

Taimyro nacionalinė apygarda įkurta 1930 m. priklausė Krasnojarsko kraštui. 1977 m. pervadinta į Taimyro (dolgano-nencų) autonominę apygardą. Po 1990 metų tapo savarankišku administraciniu vienetu Rusijos sudėtyje, 2007 m. sausio 1 d. vėl prijungta prie Krasnojarsko krašto, tačiau visiškai panaikinta (be atskiro statuso), tapo Taimyro rajono dalimi.
Kibla

Kibla (arab. قبلة‎‎ = Qiblah – 'kryptis') – islame vadinama Mekos kryptis, į kurią reikia atsigręžti meldžiantis. Kibla, kaip manoma įtvirtinta pranašo Mahometo – iki tol būdavo gręžiamasi į Jeruzalę. Korane ir ankstyvuosiuose chadisuose sakoma, kad kibla yra musulmonų skiriamasis bruožas, ištikimybės Alachui ir jo apreikštai religijai ženklas.
Kibla daroma per azaną, maldų (salat) metu, žymint chadžo pradžią, pabaigą ir jo metu (pvz., baigus simbolinį šėtono užmėtymą akmenimis). Tradiciškai musulmonai laidojami dešine veido puse atgręžti į Meką (pagal tai archeologams nesunku nustatyti atkasto miesto gyventojų religinę priklausomybę). Korane sakoma, kad atliekant kiblą nedera pamiršti, jog Alachas yra visur.
Mečetėse kiblą nurodo maldų salės sienoje esanti nedidelė niša – michrabas. Plečiantis islamui pasaulyje, kiblos nustatymas buvo svarbus matematinis uždavinys, todėl prisidėjo prie matematikos raidos islamiškajame pasaulyje. Dabar dažnai parduodami maldos kilimėliai su kompasu, padedančiu nustatyti kiblą.
Meno salos pasas

Išvaizda

Britanijos pasai, išduodami Meno saloje, šiek tiek skiriasi nuo tų, kurie išduodami Jungtinės Karalystės piliečiams.
Meno salos paso viršutinėje dalyje, kaip ir visų Britanijos pasų viršuje yra užrašas European Union ('Europos Sąjunga'). Tai rodo, kad nors Meno sala nėra ES narė, tačiau jos piliečiai Europos Sąjungoje turi specialų statusą. Žemiau užrašai British Isles ('Britų salos'), o po juo – Isle of Man ('Meno sala').
Jungtinės Karalystės pasas po užrašu European Union turi užrašą United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland ('D. Britanijos ir Šiaurės Airijos Jungtinė Karalystė').

Teisių išimtys

Kai kurie Britanijos pasai, išduoti Meno saloje, yra ribotų teisių: „turėtojas negali naudotis Europos Bendrijos lengvatomis, susijusiomis su įdarbinimu ar apgyvendinimu“ (holder is not entitled to benefit from European Community Provisions relating to employment or establishment).
Teisių į lengvatas neturi Britanijos piliečiai, kurie yra gimę ar natūralizuoti Meno saloje ar Normandijos salose, kurie nėra susiję su Jungtine Karalyste gyvenimu joje (5 pragyventi metai iš eilės) ar kilme (JK kilęs bent vienas tėvų ar senelių).
Ši išimtis yra paremta 3-iuoju protokolu prie JK Priėmimo į Europos Bendriją Akto, kuris apibrėžė ryšius tarp Meno salos ir dabartinės Europos Sąjungos. Protokolas apibrėžė, kad terminas Manxman reiškia asmenį, kuris gimimo ar natūralizacijos susietas su Meno sala, tačiau neturi ryšių su JK. Tokia apibrėžtis skiriasi nuo įprastinės žodžio menietis (Manxman) prasmės. Protokolas nurodo, kad taip apibrėžti Manxmen neturi tiesioginės teisės laisvai gyventi ir dirbti ES valstybėse narėse (išskyrus Jungtinę Karalystę). Praktikoje ES valstybės, reguliuodamos Manxmen teises gyventi ir dirbti, naudoja savo taisykles. Dažnai dėl paprastumo Manxmen laiko tokiais pat Britanijos piliečiais kaip ir kiti.
Namdrikas

Namdrikas (marš. Nam̧dik) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės pietinėje dalyje. Atolas yra 145 km į pietvakarius nuo Džaluito. Tarpe šių atolų dar yra maža Kilio sala.
Atolas prizmės formos. Jį sudaro dvi salelės: didžiąją dalį rifo žiedo užimanti Namdriko salelė ir šiaurės vakariniame kampe esanti Matamato salelė. Bendras sausumos plotas – 2,8 km². Lagūna užima 8,4 km².
1998 m. Namdriko atole gyveno 814 žmonių. Dauguma jų susitelkę atolo pietuose. Atolo šiaurėje yra lėktuvų nusileidimo takas. Verčiamasi kopros apdirbimu, perlų auginimu. Yra 3 bažnyčios, mokykla, saulės jėgainė.
Pors Grenland

Istorija

Klubo ištakos siekia 1905 m. gegužės 25 d. 
Yra žaidę elito divizione, tačiau 1970 m. pirmenybėse liko paskutinėje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
Pastaruoju metu žaidė trečiame divizione.
Pakumulšių apylinkė

Istorija

Įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
1954 m. prijungta dalis Taučių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Pakumulšių apylinkė prijungta prie Kuršėnų apylinkės.
Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Vaikų psichiatrijos ir socialinės pediatrijos centras

Vaikų psichiatrijos ir socialinės pediatrijos centras - Vilniaus universiteto (VU) Medicinos fakulteto (MF) Psichiatrijos klinikos struktūrinė dalis. Centras dirba VšĮ VUVL filialo Vaiko raidos centras klinikinėje bazėje, integruojant klinikinę, pedagoginę ir mokslinę veiklą. Centre atlieka praktiką VU slaugos, psichologijos, socialinio darbo, kineziterapijos, ergoterapijos, kitų specialybių studentai.
Įkurtas 1991 m. kaip Vaikų psichinės sveikatos centras.

Darbuotojai

Centro vedėjas doc. Dainius Pūras. Centre dirba doc. S. Lesinskienė, asistentai B. Diomšina, doktorantė J. Radzevičienė.
Daug VšĮ VUVL filialo Vaiko raidos centras darbuotojų dirba VPSP centre dėstytojais valandininkais ir aktyviai dalyvauja įvairiose mokymo bei mokslinių tyrimų programose.
Antienciklopedija

Antienciklopedija – enciklopedija, kai sąmoningai siekiama, kad ji neatitiktų tam tikrų enciklopedijos bruožų. Antienciklopedija atsirado kaip intelektualinis iššūkis vienai ir neginčijamai tiesai.
Pavyzdžiui, nesiekiama pateikti neginčijamai ir aksiomomis pagrįstų žinių, dėl kurių nėra abejojama: priešingai, pateikiami skirtingi požiūriai ir mokslininkų žinomi prieštaravimai, nuomonės.
Tipinis antienciklopedijos pavyzdys – Pierre Bayle „Dictionaire Historique et Critique“.
Antarkties sutartis

Antarkties sutartis (angl. Antarctic Treaty) – tarptautinė sutartis, reguliuojanti pasaulio valstybių teises į Antarktidą, vienintelį žemyną be nuolatinių vietinių gyventojų. Sutartis buvo pasirašyta 1959 m. gruodžio 1 d., o įsigalėjo po pusantrų metų – 1961 m. birželio 23 d. Iki šiol sutartis buvo pasirašyta 50 valstybių. Vienintelė Baltijos šalis, pasirašiusi šią sutartį, yra Estija. Pagal šią sutartį yra draudžiama Antarktidą naudoti bet kokiems kariniams tikslams, sutartyje žemynas įvardijamas kaip draustinis, atviras tik moksliniams tyrimams. Ši sutartis tapo pirmuoju ginklų kontrolės susitarimu, įvestu Šaltojo karo metu.
Antarkties sutartis, kartu su kitais, vėliau priimtais nutarimais, sudaro Antarkties sutarčių sistemą (angl. Antarctic Treaty System (ATS)). Būstinė, vadinama Antarkties sutarčių sekretoriatu, nuo 2004 m. rugsėjo mėn. yra įsikūrusi Buenos Airėse, Argentinoje.

Sutartis

Antarkties sutartį sudaro keturiolika straipsnių, ribojančių valstybių veiklą Antarktidos žemyne ir teises į ją. Sutartis buvo pasirašyta dvylikos valstybių 1959 m. gruodžio 1 d. Vašingtone, JAV, o tose valstybėse ji įsigaliojo 1961 m. birželio 23 d. Pirmosios valstybės, pasirašiusios šį susitarimą, buvo Argentina, Australija, Belgija, Čilė, Prancūzija, Japonija, Naujoji Zelandija, Norvegija, Pietų Afrika, Rusija, Jungtinė Karalystė ir JAV.

Susitikimai

Kasmetiniuose susitikimuose-forumuose yra sprendžiami įvairūs tarptautiniai Antarktidos regiono administraciniai bei valdymo klausimai. Nuo 1961 m. iki 1994 m. Antarkties sutarčių konsultaciniai susitikimai (angl. The Antarctic Treaty Consultative Meeting (ATCM)) vykdavo kartą per dvejus metus, tačiau 1994 m. susitikimai pradėti organizuoti kasmet. Jie vyksta sutartį pasirašiusiose valstybėse, o kurioje šalyje vyks susitikimas yra nustatoma abėcėlės tvarka pagal valstybių pavadinimus anglų kalba. Tik 28 iš 50 sutartį pasirašiusių valstybių gali priimti sprendimus, o kitos 22 valstybės yra tik stebėtojos, t. y. turi teisę dalyvauti, bet neturi jokio lemiamo balso. Balsą kasmetiniuose susitikimuose turi pirmosios sutartį pasirašiusios valstybės (12 valstybių) bei dar 16 šalių, kurios yra pareiškusios susidomėjimą, t. y. tiesiogiai susijusios su Antarktida, jos tyrinėjimu ir kita svarbia moksline veikla šiame žemyne.
Tui Kanokupolu

Tuʻi Kanokupolu – Tongos imperijos valdovų dinastija ir titulas, naudotas nuo XVII a. Jis egzistavo paraleliai su Tui Tonga, ir Tui Haatakalaua.
Dinastinę liniją apie 1610 m. įkūrė 6-asis Tui Haatakalaua Moʻunga ʻo Tonga, kuris paskyrė savo sūnų Ngata vietininku Hihifo regione (vakarinėje salos dalyje, kur yra Kanokupolu vietovė). Čia dinastija taip sustiprėjo, kad XVII a. I pusėje sugebėjo paveržti valdžią iš senosios dinastijos. Politinės galios laikais dinastijos atstovai turėjo du rūmus: vieni buvo Kanokupolu (čia vykdavo valdovų karūnavimas), o kiti – Mua.
1948 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

1948 m. Lietuvos šachmatų čempionatas – tai 15-asis Lietuvos vyrų čempionatas.
Ronos slėnio vynas

Regionai

Ronos slėnio vyndarystės regionas skiriamas į 2 pagrindines dalis – šiaurinę (nuo Vienos iki Valanso miestų) ir pietinę (nuo Montelimaro iki Arlio).

Bendros apeliacijos

1937 m. dekretu sukurta Côtes-du-Rhône apeliacija, kuri taikoma ~44 000 hektarų plotui (taigi daugiau nei pusei viso Ronos slėnio vynuogynų) 6 departamentuose (tiek šiaurinėje, tiek pietinėje Ronos slėnio dalyje).
1966 m. dekretu sukurta Côtes-du-Rhône-villages apeliacija, taikoma 95 komunų, išsidėsčiusių 4 departamentuose, teritorijoms.
Juozapas Mykolas Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos. Tėvas Mykolas Juozapas Tiškevičius, motina Joana Karpytė. Broliai Jonas Konstantinas Tiškevičius, Biržų valdytojas, ir Benediktas Emanuelis Tiškevičius, Raudondvario dvarininkas.
Ašmenos pavieto bajorų maršalka.

Šeima

1826 m. vedė Kauno pakamario, Labūnavos dvarininko Anupro Simono Zabielos ir Kristinos fon Fosberg dukterį Oną Zabielaitę. Sūnūs Mykolas Tiškevičius, Juozapas Tiškevičius, Jonas Vytautas Emanuelis Tiškevičius ir Vladislovas Tiškevičius. 
Palaidotas grafų Tiškevičių šeimos koplyčioje, Trakų Vokės dvare.

Dvarai

Pagrindiniai dvarai buvo Trakų Vokė, Palanga, Darbėnai, Grūšlaukė ir Voložinas (Baltarusija).
Narva

Istorija

Pirmą kartą Narvos gyvenvietė minima 1171 m. Naugardo metraščiuose. 1220–1346 m. priklausė Danijai. XIII a. svarbi pasienio tvirtovė, nuo XIV a. prekybos centras. 1347 m. Narvos tvirtovė ir miestas tapo Livonijos ordino valdomis. 1492 m. Rusijos kunigaikštis Ivanas III, priešais Narvos pilį pastatė Ivangorodo (est. Jaanilinn) tvirtovę. 1555 m. Narvos pilį užėmė rusai, tačiau nuo 1581 m. buvo kontroliuojama Švedijos. Per 1700–1721 m. Šiaurės karą 1700 m. lapkričio 30 d. Narvos mūšyje apie 10 000 žmonių Švedijos kariuomenė sumušė daugiau kaip 30 000 Rusijos kariuomenę, bet 1704 m. rusai vėl užėmė Narvą. Pagal 1721 m. Ništato taiką pilis atiteko Rusijos imperijai. 1704 m. rugpjūčio 30 d. joje pasirašyta Abiejų Tautų Respublikos ir Rusijos Narvos sutartis. Pastačius Kronštatą ir Sveaborgą Narva prarado reikšmę kaip tvirtovė.
1918 m. kovo mėn. miestą užėmė Vokietijos kariuomenė, 1918 m. lapkričio mėn. bolševikai, kurie čia paskelbė Estijos tarybinę respubliką. 1919 m. sausio mėn. Narvą atkovojo Estijos kariuomenė. 1944 m. vasario–rugsėjo mėn. dėl Narvos kovojo Nacių Vokietijos ir TSRS kariuomenės, miestas labai nukentėjo nuo oro antskrydžių. 1944 m. Ivangorodas su aplinkinėmis dešiniakrantėmis teritorijomis atskirtas nuo Narvos ir perduotas Rusijos Federacijai. Pokario metais mieste apsigyveno daug rusakalbių.

Ekonomika

Narva – svarbus Estijos pramonės centras. Estijos šiluminė elektrinė (1600 MW) ir Pabaltijo šiluminė elektrinė (1620 MW), kūrenamos Kohtla Jervėje išgaunamais degiaisiais skalūnais. Šalia miesto yra 125 MW Narvos hidroelektrinė ant Narvos upės. Tekstilės, medienos apdirbimo, maisto, mašinų, chemijos, statybinių medžiagų pramonė.

Gyventojai

Net 84,41 % Narvos gyventojų – rusai, be to dar yra nemažai ukrainiečių, baltarusių ir kt., čia atvykusių daugiausia vykdant „broliškų statybų“ projektą, statant šiluminę elektrinę. Tik 6 % miesto gyventojų yra estai. Narvoje yra Tartu universiteto filialas.
Anatolijus Dobryninas

Anatolijus Fiodorovičius Dobryninas (rus. Анатолий Фёдорович Добрынин; 1919 m. lapkričio 16 d. Krasnaja Gorka, Maskvos sritis – 2010 m. balandžio 6 d. Maskvoje, Rusija) – sovietų diplomatas, ambasadorius, „Rusijos diplomatijos legenda“, prisidėjęs, kad per Kubos raketų krizę būtų išvengta katastrofos.

Biografija

1946 m. pradėjo diplomatinę tarnybą, dirbo vadovaujant keliems TSRS užsienio reikalų ministrams (tokiems kaip Viačeslavas Molotovas ir Andrejus Gromyka). 1957–1960 m. JTO Sekretoriato tarnautojas, 1962–1986 m. SSRS ambasadorius Vašingtone (JAV). Tarptautinį autoritetą pelnė dirbdamas Nikitos Chruščiovo valdymo metu, kai dauguma amerikiečių sovietus laikė „primityviais ir karingais žmonėmis, vilkinčiais netinkančius kostiumus“. Michailo Gorbačiovo patarėjas.
Vėtrūnas Izidorius Balašaitis

Vėtrūnas Izidorius Balašaitis (1941 m. rugpjūčio 14 d. Slabada, Komija) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija

Gimė tremtinių šeimoje. 1965 m. baigė Aukštąją motorizuotųjų šaulių mokyklą Blagoveščenske (Amūro sritis), 1967–1972 m. mokėsi Karinės cheminės apsaugos akademijoje Maskvoje.
1965–1991 m. tarnavo TSRS kariuomenėje, nuo 1972 m. Vilniuje. 1972–1980 m. geležinkelininkų brigados cheminės tarnybos viršininkas. Nuo 1980 m. tarnavo Respublikiniame civilinės gynybos štabe, 1983–1991 m. štabo Cheminės ir radiacinės apsaugos skyriaus viršininkas. Dalyvavo likviduojant Pagėgių, Jonavos, Černobylio avarijų padarinius.
1991–1993 m. Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos ministerijos Civilinės saugos departamento cheminių ir radiacinių tyrimų laboratorijos vedėjas. 1993–1997 m. SKAT Respublikinio mokymo centro vyr. specialistas, centro viršininkas, 1994 m. pulkininkas. 1997–1998 m. Vilniaus apskrities Civilinės saugos mokymo centro viršininkas. Vilniaus apskrities Civilinės saugos departamento Parengimo skyriaus vyresnysis specialistas.
Petras Valutis

Biografija

Tauragės apskrities viršininko administracijos Kultūros, sporto ir turizmo tarnybos vyr. specialistas.
2001 m. Tauragės apskrities koordinacinės sporto tarybos pirmininkas, Jurbarko „Žalgirio“ sporto tarybos pirmininkas, „Žalgirio“ sporto draugijos prezidiumo narys.
2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Jurbarko rajono skyriaus narys, 2003 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys, Socialinių klausimų komiteto pirmininkas.
Gintaras Šurkus

Biografija

1971 m. baigė Kauno Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą. 1978 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1989 m. baigė Lešno (Lenkija) šiluminių aerostatų pilotų mokyklą.
1978 m. Alytaus centrinės ligoninės gydytojas pediatras, Kauno klinikinės infekcinės ligoninės, Prienų rajono Stakliškių ambulatorijos gydytojas, Kauno medicinos instituto Infekcinių ir odos ir veneros ligų katedros bendradarbis. 2000 m. Lietuvos civilinės aviacijos inspekcijos pilotas instruktorius. 2004 m. prezidento Rolando Pakso patarėjas jaunimo ir visuomeninių organizacijų klausimais. UAB „Oro balionai“ direktoriaus pavaduotojas.
1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2001 m. Liberalų demokratų partijos narys. 2003–2004 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys, mandatas atimtas įsiteisėjus apkaltinamajam teismo nuosprendžiui, 2011–2015 m. vėl tarybos narys. 
1995 m. su šiluminiu aerostatu perskrido Baltijos jūrą. 1997 m. Lietuvos oro balionų čempionas. 1999 m. pasaulio oro balionų čempionate laimėjo bronzos medalį. Lietuvos oreivių draugijos viceprezidentas, Nemunaičio oreivių klubo savininkas.
Tėvas psichiatrijos profesorius Jonas Šurkus. Žmona Vitalija, vaikai Jonas, Jurgis, Adomas, Ieva.
Jasionuvkos valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1513 m. dabartinio valsčiaus žemės priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, o nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. priklausė Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1914 m. priklausė Rusijos imperijos Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. Nuo 1919 m. iki 1939 m. priklausė Lenkijos Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. valsčius buvo prijungtas prie Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR. 1941–1945 priklausė Trečiajam Reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Bžozuvka Folvarčna, Čarnistokas, Dobžiniuvka, Gurnistokas, Jasionuvečka, Jasionuvka, Kalinuvka Krulevska, Kamionka, Kontai, Kozinecas, Krasnė Folvarčnė, Krasnė Malė, Krasnė Starė, Kživa, Kuibedai, Lenkobudai, Milevskiai ir Slomianka.
Adaptyvioji optika

Adaptyvioji optika – techninės priemonės, kuriomis galima labai greitai (per šimtąsias sekundės dalis) pakeisti antrinio arba papildomo specialaus veidrodėlio formą, siekiant ištaisyti teleskopo židinyje susidarančių kosminių objektų vaizdų iškraipymus dėl oro turbulencijos Žemės atmosferoje. Dėl to kelis kartus pagerėja vaizdo kokybė, skiriamoji geba. Žvaigždžių vaizdų dydis teleskopuose net kalnų sąlygomis retai kada būna mažesnis negu 1“. Adaptyvioji optika leidžia juos sumažinti iki 0.1“. Adaptyvioji optika įrengiama daugumoje šiuolaikinių teleskopų.
Adaptyviosios optikos nereikia painioti su aktyviąja optika, kurios paskirtis yra koreguoti pagrindinio (didžiojo) teleskopo veidrodžio formą dėl daug lėčiau kintančių faktorių - teleskopo deformacijos dėl svorio, šilumos, vėjo poveikio.
Gospičius

Istorija

Pirmoji nuolatinė gyvenvietė buvo žinoma nuo 1263 m. kaip Kaseg arba Kasezi. Gospičius pirmą kartą paminėtas 1604 m. Dabartinis miestas buvo pastatytas aplink du Osmanų imperijos fortus. XVII a. pabaigoje turkų įsiveržimas buvo atremtas. Gospičius tapo Likos regiono administraciniu centru.
Iki 1918 m. buvo Habsburgų monarchijos dalis (po 1867 m. kompromiso Kroatijos ir Slavonijos karalystė).
Turgelių respublika

Turgelių respublika (lenk. Rzeczpospolita Turgielska) – nuo 1943 m. rudens iki 1944 m. birželio Armijos Krajovos kontroliuota nedidelė teritorija, neoficialiai vadinta respublika, nacių okupuotoje Lietuvoje su centru Turgeliuose.

Istorija

1943 m. rudenį susilpnėjus nacių įtakai ir kontrolei Turgelių apylinkėse Armijos Krajovos daliniai užėmė Turgelius ir miestelio apylinkes. Miestelyje lenkai šeimininkavo iki pat 1944 m. birželio, kai miestelį užėmė Raudonoji Armija. 1944 m. gegužę nacių įsakymu Vietinei rinktinei vadovaujamai Povilo Plechavičiaus buvo pavesta užimti Turgelius, tačiau lietuviai gegužės 15 d. patyrė skaudžius pralaimėjimus ties Graužiškėmis ir Mūrinėje Ašmenoje.
Mencijus

Meng Dzi (vakaruose žinomas kaip Mencijus, kin. 孟子, pinyin: Mèng Zǐ, 372–289 m. pr. m. e. dabartinėje Šandongo provincijoje) – vienas žymiausių kinų filosofų, konfucianizmo šalininkas, žymiausias po Konfucijaus.

Filosofija

Mencijus manė, jog visi žmonės yra iš esmės geri ir turi savyje gebėjimą siekti tobulėjimo, jeigu tik to nori. Be to, savęs tobulinimo ribos yra beveik begalinės, tai galima daryti visą gyvenimą. Nors jis neatmetė, jog aplinka daro įtaką žmonėms, tuo pačiu teigė, kad norintys išlikti moralūs, gali tai padaryti nepaisant jokių aplinkybių.
Kaip ir Konfucijus, Mencijus siekė socialinės reformos tuometinėje Kinijoje. Tai jis darė siūlydamas keisti požiūrį į pelną, savanaudiškumą, turtą ir galią, šių dalykų neatsisakant, bet įtraukiant į moralinę sistemą, kurioje akcentuojamas teisingumas, visuomeniškumas, gerovė ir gebėjimas daryti įtaką. Mencijus siūlė esantiems valdžioje žvelgti plačiau ir gerinti santykius su aplinkiniais, užsiimti labdara. Anot jo, tik tuomet jie galės išsaugoti savo galią, turtus ir bus įtakingi kitų akyse.
Mencijus manė, kad žmonės yra svarbesni už valstybę, o valstybė svarbesnė už valdovą. Liaudis gali kritikuoti valdančiuosius ar net juos pašalinti, jeigu jie nėra tinkami.
Netiesioginis mokestis

Netiesioginis mokestis – prekių ir paslaugų mokestis, nustatytas kaip dalis kainos.
Gamintojas ar paslaugų tiekėjas gamina prekes ar teikia paslaugas ir jas parduoda į kainą įskaičiuodamas ir mokestį. Pardavęs prekes ar suteikęs paslaugas, mokesčių sumą įmoka valstybei. Tokiu būdu jis yra mokesčių rinkėjas, o pirkėjas - mokesčių mokėtojas. Už per sieną vežamas prekes ar prekes, kurioms buvo suteiktos paslaugos (taisytos), mokesčius renka muitinė.
Netiesioginiai mokesčiai būna kaip proporcinė prekės kainos dalis (pridėtinės vertės mokestis), konkreti pinigų suma prekės kiekiui (akcizas) ar konkreti pinigų suma prekės kiekiui ir kainos dalis kartu.
Kai kurioms prekėms ar vartotojų grupėms netiesioginiai mokesčiai mažinami ar visai jų nereikia mokėti. Pavyzdžiui, Lietuvoje ūkininkams perkant dyzelinį kurą nereikia mokėti akcizo mokesčio, neįgalūs asmenys nemoka pridėtinės vertės mokesčio už tik jiems skirtas prekes ir pan.
Ypatingasis būrys

Ypatingasis būrys – vokiečių Saugumo policijos ir SD ypatingasis būrys, kurį sudarė lietuviai savanoriai, vokiškų Einsatzgruppen (SS sukarintų būrių, suburtų tam tikroms užduotims) analogas. Būrys vykdė persekiojimus ir masinius šaudymus Vilniuje ir Vilniaus krašte nacių okupacijos metais Lietuvoje. Pagrindinėmis aukomis buvo Vilniaus geto žydai, kuriuos šaudė Paneriuose.

Būrio veikla

Jau pirmosiomis okupacijos dienomis Ypatingasis būrys sušaudė „300 turtingų žydų ir inteligentų“ pagal savo sudarytą sąrašą. Liepos viduryje būrio nariai gaudė žydus Vilniaus gatvėse ir siuntė į priverstinius darbus. 1941 m. liepos 23 d. būriui ėmė vadovauti Juozas Šidlauskas. Būryje buvo nuo 200 iki, galiausiai, 50 žmonių.
Be masinių žudynių Paneriuose, Ypatingasis būrys dalyvavo žmonių šaudymuose ir kitose Lietuvos vietovėse. Šis būrys vykdė šaudymus Nemenčinėje (403 žm.), Naujojoje Vilnioje (1159 žm.), Jašiūnuose (575 žm.), Eišiškėse (3446 žm.), Trakuose (1146 žm.), Semeliškėse (962 žm.), Švenčionyse (3726 žm.). 1941 m. nuo rugsėjo 1 d. iki lapkričio 25 d. Paneriuose sušaudė 18 898 žmones, kituose Vilniaus regiono rajonuose – 13 501 žmogų.
Sovietinė valdžia 1945 m. nuteisė ir įvykdė mirties bausmes 10–čiai Ypatingojo būrio narių. Iš viso 12 būrio narių buvo nuteisti Lenkijoje ir TSRS, keturi iš jų – Lenkijoje 1970–aisiais metais. Likusieji mirė po karo arba gyveno užsienyje.