google/wiki40b huggingface dataset:
Władysław Komar

Biografija

Gimė 1940 m. balandžio 11 d. Kaune, dvarininkų Vladislovo Komaro ir Wanda Jasieńska šeimoje. Daugkartinis Lenkijos rutulio stūmimo čempionas, Europos čempionatų prizininkas, 1972 m. vasaros olimpinių žaidynių aukso medalio laimėtojas. Baigęs sportininko karjerą vaidino įvairiuose kino filmuose. Žuvo autoavarijoje kartu su kitu garsiu Lenkijos sportininku Tadeusz Ślusarski 1998 m. rugpjūčio 17 d. prie Ostromicų. Sūnus Mikołaj Komar yra žurnalistas ir fotografas.
Trakų vaivadija

Vaivadija iki 1564 m.

Lietuvai tapus vieninga valstybe, valdoma Didžiojo kunigaikščio ir siekiant suvienodinti Lietuvos ir Lenkijos karalystės, dviejų valstybių, valdomų vieno karaliaus, administracinį-teritorinį suskirstymą, 1413 m. pagal Horodlės sutartį buvo panaikintos Lietuvos kunigaikštystė, Trakų kunigaikštystė ir Gardino kunigaikštystė bei sudarytos Vilniaus ir Trakų vaivadijos. Žemaitijos seniūnija taip pat buvo prilyginta vaivadijai. Trakų vaivadija sudaryta iš Trakų kunigaikštystės, dalies Lietuvos kunigaikštystės ir dalies Gardino kunigaikštystės. 1422 m. Melno taikos sutartimi prie vaivadijos buvo prijungta jotvingių gyventos žemės - Dainava.
Sukūrimo pradžioje Trakų vaivadija buvo antroji pagal plotą ir rangą LDK vaivadija (po Vilniaus vaivadijos). Jos branduolį sudarė Trakų apskritis (26 valsčiai), Kauno (Kauno pilis ir 3, nuo XVI a. 5 valsčiai), Gardino apygardos, Upytės ir Kurklių valsčiai. Nominaliai vaivadijai ir realiai Trakų vaivadijos karinei vadovybei priklausė Palenkė (nuo 1501–1514 m. liko tik karinė priklausomybė), Slanimo ir Valkavisko apskritys, Kameneco apygarda. Padneprėje vaivadijai buvo priskirta po pusė Babruisko, Gorvalės, Liubošanų ir veikiausiai Svisločės valsčiaus. Be to, vaivadijos karinei vadovybei priklausė Kobrino ir Pinsko kunigaikštystės (1556 m. tapo apygardomis). 1452 m. prijungtas Turovas. Trakų vaivadija iki XVI a. administracinių pertvarkymų apėmė apie 31 200 km².

Gyventojai

1775 m. vaivadijoje buvo 55 164 dūmai. 1790 m. vaivadijoje gyveno apie 288 000 gyventojų.

Valdymas

Trakų vaivadiją Abiejų Tautų Respublikos senate atstovavo Trakų vaivada ir Trakų kaštelionas, kiekvienas pavietas į seimą rinkdavo po du pasiuntinius. Be to, kiekvieną pavietą Lietuvos tribunole atstovavo po du deputatus. Seime vaivadijos atstovai vilkėjo purpurinius kantušus su žaliais apvadais ir baltą žiponą.
Stanislovas Tamolis

Biografija

1996–2003 m. Klaipėdos apskrities viršininko administracijos žemės tvarkymo departamento direktorius, pašalintas iš pareigų dėl neteisėto žemės sklypų skirstymo. Nuo 2004 m. šio departamento Žemėtvarkos vadybos skyriaus vyriausiasis specialistas.
Nuo 1994 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos skyriaus narys.
1995 m. nuo kovo iki rugsėjo mėn. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys.
Kadagynas (Kretinga)

Etimologija

Pavadinimas kilo nuo žodžio liet. kadagys. Vietovardis rašomas lenk. Kadaginis, rus. Кадагинас, liet. Kadagynas, Kadagynai, žem. Kadagīns.

Aplinkinės gyvenvietės

Juodupėnai – 4 km
ErlėnaiDvarčininkai (Kretinga) – 2 km
Alkas – 1 km
Laiviai – 2 km
DvaralisSALANTAI – 1 km
Gargždelė – 2 km
Vargšų nimfa

Turinys

Filmo veiksmas vyksta nedideliame Italijos miestelyje Antrojo pasaulinio karo metais. Nunciata, ištekėjusi už siuvėjo ir auginanti paauglę dukterį Miluciją, net ir sulaukusi vyresnio amžiaus, nesiliauja mezgusi trumpalaikių santykių su jaunesniais vyrais, tačiau karą, sekso metu su armijos kapralu metu, ji netikėtai miršta.
Milucija įsidarbina fabrike, kurio šeimininkas donas Pepė netrunka atkreipti į merginą dėmesio. Kartą jis pakviečia ją važiuoti į kitą miestą, ten vaišina restorane ir galiausiai išprievartauja viešbutyje. Grįžusios merginos laukia dar vienas smūgis – miršta tėvas ir ji lieka viena su seneliu. Nors mergina ir atstumia tolesnį Pepės merginimą, miestelyje greitai pasklinda gandas, kad Milucija yra tokia pat lengvai prieinama, kaip ir jos motina. Ją gina vienintelis senelis, tačiau šis žūna per bombardavimą.
Milucijos namuose pasirodo dezertyravęs sužeistas italas Pietro ir mergina padeda jam pabėgti bei pasiekti namus. Mergina nori keliauti toliau, tačiau įsimylėjęs Pierto nori ją vesti. Sužinojusi apie tai, šio motina nusprendžia patikrinti ar būsimoji marti vis dar nekalta ir Pietro tenka žengti prieš savo šeimą, kad galėtų susituokti...
Antanas Gylys

Biografija

1914–1915 m. studijavo Maskvos, 1917–1924 m. – Miuncheno universitete. 1921 m. daktaras.
1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis. 1924–1944 m. Vytauto Didžiojo universiteto (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) dėstytojas, 1924–1934 m. Teologijos – filosofijos fakulteto dekanas. Nuo 1942 m. profesorius. 1935–1942 m. vadovavo ir savo įkurtai privačiai klinikai Kaune.
Bendradarbiavo žurnaluose „Logos“, „Kosmos“, „Židinys“. 1926–1928 m. žurnalo „Santūra“ redaktorius.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Buvo Hanau lietuvių pabėgėlių stovyklos pirmininkas, Baltų vyriausiojo komiteto narys ir pirmininkas. 1948 m. išvyko į JAV. 1948–1952 m. Lojolos universiteto Čikagoje klinikinės psichiatrijos instruktorius, nuo 1952 m. dirbo Niujorko valstijos psichiatrijos ligoninėse.
Žemytės senovės gyvenvietė

Kapinynas

Buvusi lygioje, atviroje vietoje. Teritorija netaisyklingo plano, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 126 m ilgio, 84 m pločio, dirvonuojanti. Šiaurinėje dalyje pakilesnėje vietoje yra Žemytės kaimo kapinės.
Teritorijos plotas – 0,92 ha.
87 m į šiaurės rytus yra Žemytės kapinynas.

Istorija

Gyvenvietė naudota I tūkstantmečio II pusėje – II tūkstantmečio pradžioje. XVI a. jos teritorijoje įrengtos Žemytės kaimo kapinės. Kultūrinis sluoksnis smarkiai apardytas vykdant žemės darbus. Į pietryčius nuo kapinių rasta lipdytos keramikos.
2004 m. žvalgė Kultūros paveldo centras (Linas Tamulynas).
2005 m. įrašyta į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A1879), pripažinta valstybės saugoma kultūros vertybe.
Gyvenvietė būdinga kuršių materialinei kultūrai.
Kupiskų valsčius

Istorija

Tarpukariu valsčius buvo Balstogės vaivadijoje, Lomžos apskrityje. 1939 m. balandžio 1 d. valsčius perkeltas į Varšuvos vaivadiją. 1945 m. rugsėjo 18 d. valsčius perkeltas į Balstogės vaivadiją. 1952 m. liepos 1 dienos valsčių sudarė 19 kaimų. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 d. valsčius tapo Lomžos valsčiaus dalimi.
Ruandos vyrų futbolo rinktinė

Istorija

Niekad nedalyvavo pasaulio futbolo čempionatuose, tačiau netikėtai pateko į 2004 m. Afrikos futbolo čempionatą. Iki tol viena silpniausių Afrikos rinktinių, vadovaujama serbų trenerio Ratomir Dujkovic, pateko į Afrikos čempionato finalinį etapą, atrankos grupėje įveikusi pajėgią Ganos rinktinę, bei Ugandą. Be to, savo atrankos grupėje nusileido tik būsiemiems čempionams – Tuniso futbolininkams. Sužaidė lygiosiomis su Gvinėja ir netgi įveikė pajėgią Kongo DR rinktinę. Į kitą etapą nepateko tik dėl blogesnio įvarčių santykio.
Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 3-ojo laipsnio medalis

Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 3-ojo laipsnio medalis – Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu 1930–1940 m. ir 1995–2002 m. buvo apdovanojami nusipelnę Lietuvai asmenys, pasižymėję uoliu ir sąžiningu darbu valstybinėje tarnyboje ar visuomeninėje veikloje.

Istorija

1928 m. įsteigtas trijų laipsnių Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis, skirtas žemesniojo rango valstybės ir savivaldybių įstaigų pareigūnų, kariuomenės viršilų bei puskarininkių nuopelnams tarnyboje pažymėti. Medalis teiktas ir užsieniečiams. Medalio projekto autorius skulptorius Jonas Burba. Gamybai naudota bronza, II laipsnio medalis buvo pasidabruotas, I laipsnio – paauksuotas. Gamino Šveicarijos firma „Huguenin Frères de Le Locle“. 1930–1940 m. medaliu apdovanoti 3352 asmenys.
Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis atkurtas 1995 m., buvo trijų laipsnių – bronzinis, pasidabruotas ir paauksuotas. 2002 m. vietoj trijų paliktas vieno laipsnio Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis, pakeista jo išvaizda (autorius Nerijus Treinys).
1994 m. gamino Vilniaus dailės kombinatas, vėliau Lietuvos monetų kalykla. Iki 1996 m. medalio kaspinus gamino Lietuvos tekstilės institutas, vėliau – Danijos firma „Morch and Sons“.

Aprašas

1930-1940 m. vienoje bronzinio medalio pusėje buvo reljefinis Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino XVII a. sukurtas portretas ir užrašas „Lietuvos didysis kunigaikštis Gediminas“, kitoje pusėje – skydas su Gediminaičių stulpais ir Geležinis vilkas.
Medalis tvirtinamas prie 32 mm pločio Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino muaro kaspinėlio.

Medalininkai

1995–2002 m. visų trijų laipsnių medaliu apdovanoti 409 asmenys.
Mažoji plūdena

Panaudojimas

Augalas turi daug proteino ir mineralinių medžiagų, todėl yra vertingas pašaras vandens paukščiams ir žuvims.
Asado

Asado – mėsos kepimo technologija paplitusi Pietų Amerikos pampų srityje (Argentinoje, Urugvajuje, Paragvajuje).
Asado kepamas ant sudedamo grilio (asador), specialių kepimo krosnių (parilla), o Patagonijoje dažnai visas gyvūnas persmeigiamas ant iešmo ir kepamas virš karštų anglių.
Jautienos (kartais kiaulienos, vištienos) mėsa kepama ant grilio ar atviros ugnies. Iš mėsos produktų kepamos dešros (chorizos, morcillas), kumpio išpjovos, šoninė ir pan. Kepanti mėsa laistoma padažais (provoleta – sūrio padažas, chimichurri – marinatas).
Prie paruošto asado patiekiamos daržovių salotos, svogūnai, pomidorai, baklažanai. Užgeriama vynu, alumi, sodos vandeniu.
Babranų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Vyno kalno piliakalnis 2,9 km
Uolinkalnio piliakalnis 2,7 kmPliavinių piliakalnis 3 kmAruonos piliakalnis 34 kmSėlpilio piliakalnis 2,7 kmDzirkalių piliakalnis 22 kmPormalių piliakalnis 5 kmMaizišų piliakalnis 3 kmAšuotės piliakalnis 18 km
Hidos žemė

Hida (飛騨国; Hida no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje šiomis dienomis yra šiaurinė Gifu prefektūros dalis.
Kazimieras Skuminas Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės, Skumino šakos. Tėvas Juozapas Skuminas Tiškevičius, motina Teresė Ščit. Broliai Kristupas Skuminas Tiškevičius, Jonas Skuminas Tiškevičius

Šeima

1750 m. vedė Korsakaitę, duktė Eufrozina Eleonora Tiškevičiūtė, ištekėjo už Jonušo Tiškevičiaus.

Valstybės tarnyba

1755 m. Getų seniūnas.
Danielius Balčiūnas

Biografija

1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą ir pradėjo dirbti Šiaulių precizinių staklių gamykloje. Vėliau dirbo baldų gamybiniame susivienijame „Venta“, A. Gricevičiaus saldainių fabrike „Rūta“.
Į kraštotyros veiklą įsijungė 1970 m. „Ventoje“ subūrė kraštotyros grupę „Jovaras“ ir jai vadovavo. Parengė per 30 rankraštinių kraštotyros darbų, vertingiausias iš jų – Ventos istorija (Kn. 1-12). Rankraščius saugo Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka. Spaudoje paskelbė per 500 publikacijų. 1995 ir 2005 m. surengė personalines kraštotyros darbų parodas. Dalyvauja respublikinėse kraštotyros ekspedicijose, kraštotyros darbų parodose. Lietuvos kraštotyros draugijos narys.
Jumala

Jumala (suom. Jumala, est. Jumal, vep. Jumou, mar. Юмо) finougrų mitologijoje naudojamas dievybės, antgamtinės būtybės pavadinimas. Jumala visų pirma naudotas kaip dangaus dvasios vardas, bet daugiskaita pavadintas galėjo apimti ir dvasių pulkus. Įvedus krikščionybę, Baltijos finų tautose Jumala sutapatintas su krikščionių Dievu.
Kazys Knoras

Kazimieras Knoras (g. 1921 m. liepos 17 d. Stabinėje, Telšių rajonas) – Lietuvos chorvedys, pedagogas, dainininkas, vargonininkas, kompozitorius mėgėjas.

Biografija

Paūgėjęs mokėsi, o suaugęs dirbo įvairius darbus. 1944–1945 m. sovietų valdžios kalintas Telšių kalėjime. 1946 m. įstojo į Klaipėdos muzikos mokyklą, kur choro dirigavimo mokė Juozas Karosas, Klemensas Griauzdė ir Juozas Matutis, solinio dainavimo – Petras Visockis. Mokydamasis dvejus metus dainavo Klaipėdos muzikinio dramos teatro chore.
Nuo 1948 m. Priekulės vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, choro organizatorius ir vadovas. 1950–1955 m. Švenčionėlių pedagoginės mokyklos muzikos mokytojas ir choro vadovas. 1955–1991 m. Kapsuko pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas, kurį laiką – ir choro vadovas.
Be pedagoginio darbo, nuolat vadovavo mėgėjų chorams ir vokaliniams ansambliams. 1960–1965 m. ir 1971–1975 m. vadovavo Kapsuko cukraus fabriko vyrų chorui „Garsas" (1965 m.). Chorą lankė 40–50 dainininkų, kuriuos išmokė apie 100 klasikinių ir šiuolaikinių autorių kūrinių ir surengė per 150 koncertų – dainavo Kapsuke, Kaune, Vilniuje, Panevėžyje, Gardine ir kitur, dalyvavo televizijos laidose, Kapsuko ir Kauno dainų šventėse. Buvo parengtas 1963 m. I respublikiniam vyrų chorų sąskrydžiui Vilniuje ir 1973 m. moterų ir vyrų chorų sąskrydžiui Šiauliuose, 1965 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms Vilniuje.
1965–1970 m. vadovavo Kapsuko buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato mišriajam chorui (50 dalyvių). Kolektyvą paruošė 1970 m. respublikinei dainų šventei ir įvairiems kultūros renginiams, išmokė apie 50 įvairių kūrinių ir surengė arti 100 koncertų.
Nuo 1990 m. Šv. Vincento Pauliečio bažnyčios vargonininkas ir 30 žmonių mišriojo choro vadovas. Chorą išmokė daug giesmių ir mišių: G. Zanglo „Šv. Liudviko mišias“, K. Knoro „Šv. Vincento mišias“ ir P. Sližio „Šv. Petro ir Povilo mišias". Pasižymėjo ir kaip dainininkas (baritonas), daug koncertavęs ir dalyvavęs respublikiniuose konkursuose (1962 m. tapo laureatu).
Parašė muzikinių referatų, sukūrė apie 150 dainų chorams, vokaliniams ansambliams ir solistams, taip pat instrumentinės muzikos. 1996 m. išleido savo kūrybos rinkinius: „Esu čia, gimtine“, „Šv. Vincento mišios ir giesmės“ ir „Šiokiadienių mišios“, sudarė ir išleido dainynėlį „Dainuokim visi" (1996 m.). K. Knoras 1981, 1988, 1995 ir 1996 m. Marijampolėje surengė savo kūrybos autorinius koncertus. Dirigavo Marijampolės rajono dainų šventėse, konsultavo meno mėgėjų kolektyvus.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Paradise Oskar

2011 m. Eurovizijos dainų konkursas

Oskar dalyvavo Suomijos nacionalinėje atrankoje Euroviisut 2011 su daina „Da Da Dam“. Daina pasakoja apie berniuką, kuris nusprendžia priešintis – bandyti išgelbėti planetą, bet jis yra visuotinai ignoruojamas visuomenės, tačiau ir toliau atkakliai siekia tikslo. Dainos žodžius ir muziką sukūrė pats dainininkas.
Jis laimėjo Marcel Bezençon spaudos apdovanojimą.
Kanados olimpinis komitetas

Istorija

1904 m. įkurtas Kanados olimpinis komitetas. 1907 m. pripažinta tarptautinio olimpinio komiteto nare.
Kanados olimpinis komitetas laimėjo teisę rengti tris olimpines žaidynes: 1976 m. vasaros olimpinės žaidynės, 1988 m. žiemos olimpinės žaidynės, 2010 m. žiemos olimpinės žaidynės.
Šiaulių bulvaras

Idėja

Idėjos autorius – tuometinis miesto vadovas V. Kazanavičius. Originali mintis jam gimė rašant disertaciją urbanistikos klausimais, bei išvydus poilsio zonas Vokietijoje, Austrijoje, Italijoje. Taip Šiauliečiai iš anksto „pasikaustė“ pėsčiųjų gatvių kūrimo klausimais ir tik tuomet teikė pasiūlymus Maskvai. Vėliau su šiauliečių specialistais konsultavosi Kauno Laisvės alėjos ir Maskvos Arbato kūrėjai.

Istorija

Šiaulių bulvaras – trečiasis pagal senumą bulvaras Europoje. Kaip Paryžius didžiuojasi savo Eliziejaus laukais, taip Šiauliai savuoju bulvaru. Sovietų Sąjungoje Šiauliai pirmieji 1975 m. važiuojamąją gatvės dalį pavertė pėsčiųjų taku. Vėliau sekė Laisvės alėjos atsiradimas 1977 m. Kaune bei Arbato pėsčiųjų tako Maskvoje 1978–1979 m.
Nuo seno šioje Vilniaus gatvės atkarpoje steigėsi įstaigos, parduotuvės – istoriškai susiklostė prekybinis miesto centras, kuris po karų sugriovimų ir vėl iš naujo atgydavo. 1975 m. dalis gatvės (900 metrų) paversta jaukiu pėsčiųjų bulvaru. Ši šiauliečių ir miesto svečių pamėgta pėsčiųjų zona pasipuošusi originalia mažąja architektūra, joje – įvairių stilių pastatų, pradedant prieškario laikų ir baigiant modernizmo. Bulvare gausu parduotuvių. 
1984–1986 metų bulvaro dalyje suprojektuotos ir įgyvendintos daugiausiai mieste pagamintos mažosios architektūros formos ir kiti gaminiai – pergolės su arkiniais vartais, muzikalūs šviestuvai, spaudos kioskai, pavėsinės, skelbimų vitrina ir stendai, kelių tipų ergonomiški suoliukai, ažūriniai metalo gaminiai, šaligatvio plytelės, atraminės sienelės ir kt., kurie sudaro vieningą architektūrinio kūrinio visumą.
Jonas Juodišius (1938)

Biografija

Tėvas generolas Jonas Juodišius, brolis smuikininkas Paulius Juodišius.
Dirbo buvusiame Kultūros paminklų restauravimo treste, restauravo puošybinę lipdybą Vilniaus Šv. Jonų, Šv. Petro ir Povilo, Visų Šventųjų bažnyčiose, Pažaislio vienuolyne, Kauno rotušėje ir Verkių rūmuose. 1958–1961 tarnavo TSSR kariniam laivyne. 1991 m. kandidatas į atkuriamos valstybės karo vadus. Nuo 1980 m. iki pat mirties dirbo Lietuvos dailės muziejaus Prano Gudyno muziejinių vertybių restauravimo centre. Jo dėka į Lietuvos muziejų ekspozicijų sales sugrįžo daugelis, atrodo, negrįžtamai prarastų vertingų skulptūrų: R.Jakimavičiaus „Poeto P. Vaičiūno biustas“, B. Bučo „Prezidento A. Smetonos biustas“, Louis Noel „Rebeka“ ir kitos. Jis konservavo ir restauravo labai skirtingų skulptorių: K. Jelskio, A. Vivulskio, P. Rimšos, J. Zikaro, V. Kašubos palikimą.
Martynas V

Biografija

Gimė kilmingoje šeimoje. Studijavo teisę Perudžos universitete. Dirbo Romos kurijoje. Popiežius Urbonas VI jį paskyrė apaštališkuoju protonotaru, o popiežius Inocentas VII – 1405 m. kardinolu. Dalyvavo 1409 m. surengtame Pizos susirinkime, kuriame palaikė antipopiežių Aleksandro V ir Jono XXIII rinkimus. Kitame – Konstanco susirinkime 1417 m. lapkričio 11 d. vienbalsiai buvo išrinktas naujuoju ir vieninteliu teisėtu popiežiumi bei išvyko į Italiją.

Popiežiaus vardas

Išrinkus O. di Colonna naujuoju popiežiumi, jis pasirinko Martyno vardą. Tačiau iki šio išrinkimo laikyta, kad Martyno vardą jau turėjo popiežiai Martynas II ir Martynas III, nors jų tikrieji vardai buvo Marinas I ir Marinas II. Siekiant išvengti tolimesnės painiavos, popiežiams Martynui IV ir Martynui V palikta esama numeracija, nors faktiškai jie yra, atitinkamai, Martynas II ir Martynas III.

Pontifikatas

1420 m. kovo 1 d. paskelbė bulę, kuria buvo pradėtos kovos su husitais Bohemijoje. Tik 1420 m. lapkritį grįžo į Romą, kurią iki tol kontroliavo italų kondotjeras Braccio da Montone. Įgyvendino Konstanco susirinkimo nutarimus, kuriais buvo schizmos metu priimti dekretai dėl bažnyčių privilegijų, reformavo popiežiaus kurijos darbą, sustiprino Popiežiaus valsybę ir visos Bažnyčios įtaką, pradėjo derybas dėl unijos su Konstantinopolio patriarchu. Taip pat uždraudė žydų pogromus, skyrė daug dėmesio Romos pastatų ir tiltų atstatymui. 1418 m. tarpininkavo Lietuvos didžiosios kunigaikštytės ir Lenkijos paliauboms su Vokiečių ordinu. 1421 m. patvirtino Medininkų vyskupiją, parašė laiškų Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Vytautui, ragindamas nutraukti ryšius su husitais. Tai pat Jogailai 1421 metais yra parašęs laišką, kuriame paminėjo savo kraujo giminystės saitus su Lietuvos Didžiaisiais Kunigaikščiais: "Mūsų pačių šeima Colonna, iš kurios mes gimę pagal kūną, mus saisto giminystės ryšiais. "; „Nos quoque cum nostra prosapia de Columna, ex qua carnaliter nati sumus, obstrinxisti vinculo affinitati / sont sorties d’une même tige“.
FK Smoleviči-STI

Istorija

Įkurtas 2009 m. Tuo metu vadinosi Vigvamu. Nuo 2013 m. dalyvauja Pirmos lygos pirmenybėse. 
2017 m. Pirmoje lygoje iškovojo antrą vietą, kuri suteikia teisę dalyvauti elito diviziono kovose.
Juozapas Kukta

Biografija

Tėvai – pasiturintys ūkininkai.
Pasimokęs namuose, išvyko į Vilnių pas dėdę Martyną Kuktą, vieną pirmųjų lietuvių spaustuvininkų. Mokydamasis privačiai baigė vidurinį mokslą.
Būdamas 18 m., įstojo į Vilniaus kunigų seminariją. Ją baigęs 1895–1899 m. mokėsi Peterburgo dvasinėje akademijoje. 1898 m. įšvęstas į kunigus, 1899 m. gavo teologijos magistro laipsnį ir paskirtas į Vilnių. 1899–1901 m.- Švč. Trejybės – Aušros vartų bažnyčios vikaras.
Vilniaus lietuviams katalikams atgavus Šv. Mikalojaus bažnyčią, Juozapas Kukta 1901–1906 m. buvo jos klebonas. Bažnyčioje buvo lietuviškos spaudos slėptuvė. Čia pradėjo laikyti pamaldas lietuvių kalba, subūrė lietuvių giedotojų bažnytinį chorą. Bažnyčia tapo lietuvybės centru Vilniuje.
1902 m. paskirtas tikybos mokytoju Vilniaus komercinėje mokykloje, keturklasėje miesto mokykloje ir nepilnamečių nusikaltėlių kolonijoje. Tikybą lietuviams dėstė lietuvių kalba. Buvo uolus lietuvių reikalų gynėjas. Vilniuje 1904 m. po spaudos draudimo panaikinimo buvo vienas iš Vilniaus žinių laikraščio organizatorių. 1905 m. dalyvavo Didžiojo Vilniaus Seimo darbe. Nuo 1906 m. dėstė lietuvių kalbą Vilniaus kunigų seminarijoje. 1922 m. kartu su 33 lietuviais veikėjais lenkai ištrėmė iš Vilniaus. Nuo 1926 m. iki mirties – pirmasis Kaišiadorių vyskupas.
Burgundijos kunigaikščiai

Burgundijos kunigaikštis (pranc. Duc de Bourgogne) – Burgundijos kunigaikštystės valdovų titulas, naudotas nuo 880 m. iki 1477 m. Burgundijos kunigaikščių titulas priklausė trims skirtingoms dinastijoms: Bosonidams, Kapetingams ir Valua.
Nuo 1477 m., Burgundiją prijungus prie Prancūzijos ir ją panaikinus, kunigaikščiai realiai nevaldė. Nepaisant to, Habsburgai (kurie paveldėjo likusias Bugundijos valdytas žemes) iki pat 1795 m. nominaliai titulavosi Burgundijos kunigaikščiais.
Jokūbas Bernardas Šernas

Biografija

Tėvas Lietuvos nepriklausomybės akto signataras Jokūbas Šernas, motina rašytoja Vera Fainbergaitė. Po tėvo mirties 1926 m. motina su mažamečiu sūnumi Jokūbu išvyko į Prancūziją. 1935-1940 m. Jokūbas mokėsi „Henri IV École Alsacienne“ licėjuje, 1942 m. Klermon-Ferane gavo savo pirmąjį licenciatą, o 1945 m. Lijono universitete – antrąjį. Vokiečiams okupavus Prancūziją, Šernas įsijungė į Prancūzijos pasipriešinimo judėjimą, 1943 m. suimtas, kalėjo Buchenvaldo koncentracijos stovykloje, dalyvavo 1945 m. balandžio 11 d. stovyklos sukilime. Sugrįžęs į Paryžių, kurį laiką dirbo laikraščio „Combat“ korespondentu Niurnbergo karo nusikaltimų tribunole. Deja, jo sveikata sušlubavo, todėl šį istorinį procesą stebėjo tik 15 dienų. Apie Niurnbergo bylą jis parašė tris straipsnius.
1946 m. režisierius Raimonas Lari jį pakvietė Batling-Joe vaidmeniui dramatiniame filme „Miroir“ (Veidrodis), kur pagrindiniuose vaidmenyse nusifilmavo Žanas Gabenas, Martina Karol, Gabrielė Dorziat. Vėliau filmavosi Italijoje, Anglijoje, JAV. Iki 1955 m. Jokūbas-Žakas pasirodė 34 kino filmuose, o iki 1999 m. net 85 kino filmuose. Be to, nuo 1973 iki 2006 m. jis nusifilmavo net dešimtyje italų teleserialų. 2004 m. pavasarį Jacques Šernas pirmąsyk sugrįžo į savo tėvynę. 
1955 m. vedė Maria Stella Signori. Po dvejų metų jiedu sulaukė dukrelės.
Darbininkų ir valstiečių jaunimas

Darbininkų ir valstiečių jaunimas – Lietuvos komunistinio jaunimo sąjungos CK nelegalus leidinys, leistas 1934 m. liepos mėn. – 1940 m. birželio mėn. Kaune.

Istorija

Leido Lietuvos KJS Kominterno sekcija. Ėjo 1934–1936 m. 1-2 kartus per mėnesį, 1937–1938 m. nereguliariai, 1939 m. kartą per mėnesį. Spausdintas Lietuvos KJS CK J. Greifenbergerio bei K. Čarno spaustuvės rotatoriumi. Nuo 1938 m. pakeistas pavadinimas – „Darbininkų-valstiečių jaunimas“. Tiražas 1000–1500 egz.
Svarstė jaunimo gyvenimo klausimus, ragino jaunuolius dalyvauti visuomenės politiniame gyvenime, spausdino teorinius straipsnius komunistinės ideologijos klausimais, kritikavo Lietuvos vyriausybės politiką.
Bendradarbiavo Zigmas Angarietis, Hubertas Borisa, Aizikas Lifšicas, Romas Šarmaitis, Motiejus Šumauskas.