Ryškanis (Kišiniovas)

Ryškanis (rumun. Rîşcáni), Ryškanio sektorius – Kišiniovo municipijaus šiaurės rytų sektorius, kairiajame Biko upės krante. Šiaurės vakaruose ribojasi su Visterničeniu, rytuose – su Čiokana, pietvakariuose sektoriaus riba yra Biko upė.
Ryškanyje yra Moldovos technikos universitetas, Finansų ir bankininkystės bei Technologijų kolegijos, Ryškanio parkas, cirkas, Patria-Rîşcáni kino teatras, ligoninė ir kiti svarbūs kultūros ir pramoniniai objektai.

Istorija

Žinoma, kad pirmoje XV a. pusėje dabartinio Ryškanio žemės priklausė raštininkui Michailui Ocelui, o po to – jo palikuonims. 1717 m. pusę sklypo už 130 totoriškų auksinių nusipirko iždininkas Jeremija Visternikulas, jo pavarde buvp pavadinta nupirkta žemė, ji imta vadinti Visterničeniu. Likusią žemė dalijosi keli savininkai. 1772 m. pietvakarinė Visterničenio dalis tapo bojarino Konstantino Ryškanu valdomis. XIX a. pradžioje Ryškanio ir gretimų gyvenviečių (Bubuieci, Gencioani) savininku tapo jo sūnus didysis stalininkas ir vietininkas Dmitrijus Ryškanu.
Ant kalvos šalia Biko upės iki šiol stovi 1777 m. už K. Ryškanu pinigus pastatyta Šventųjų imperatorių Konstanino ir Elenos cerkvė. Kalvos papėdėje buvo Jodinėjimo laukas, kuriame 1877 m. balandžio mėnesį buvo formuojami ir mokomi bulgarų šauktinių būriai, kurie po to dalyvavo 1877–1878 m. Rusijos-Turkijos kare. 1877 m. balandžio 12 d. ten vyko Rusijos dalinių ir bulgarų šauktinių būrių paradas. Parado vietoje buvo pastatyta koplyčia, kurioje vėliau buvo įkurtas Bulgarų šauktinių memiorialinis muziejus. 1966 m. jiems pastytas obeliskas.
XIX a. viduryje Ryškanis tapo Kišiniovo priemiesčiu. 1870 m. jame buvo 122 namai ir 512 gyventojų. XIX a. Ryškanio žemės buvo išpirktos ir prijungtos prie miesto žemių. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje Ryškanyje ėmė kurtis nedidelės pramonės įmonės. Besarabijai būnant Rumunijos sudėtyje Ryškanis liko gyvenviete su siauromis kreivomis gatvėmis, vieno dviejų aukštų namais, stogais dažniausiai buvo nendriniai.
4-5 aukštų namus ėmė statyti XX a. 6-ojo dešimtmečio pabaigoje. Didžiojoje Ryškanio dalyje buvo pristatyta 5 aukštų namų iš stambių vietinio akmens blokų. 8-tą dešimtmetį ėmė staytyti pirmuosius 9 aukštų namus pagal Maskvos prospektą, kai kuriose Florilor ir Aliošinio gatvių vietose.

Administracinis centras buvo suformuotas Dimitrovo (dabar – Kijevo) gatvėje. Čia buvo pastatytas to meto Spalio rajono vykdomojo komiteto pastatas (dabar tai Ryškanio pretūros pastatas), muzikos mokykla, Profsąjungų kultūros rūmai, suaugusiųjų poliklinika bei daugiaprofilinė ligoninė ir kita.

Sektoriaus gamta

Ryškanio miškas sodintas XX a. 7-ojo dešimtmečio pabaigoje – 8-ojo dešimtmečio pradžioje pertvarkant natūralų medyną. Miško parko centru tapo Ryškanio raguva, besidriekianti iš šiaurės rytų į pietryčius. Kairysis raguvos šlaitas aukštesnis ir statesnis už dešinįjį, jame yra nuošliaužų, iš jo išteka gausios versmės. Raguvos dugnu tekantis upelis užtvenktas.
Suformuota vandens telkinių grandinė. Žinomiausias tvenkinys – „Kareivių ežeras“Vietiniai gyventojai taip jį pavadino pagal netoliese esančią šaudyklą. Apie ketvirtąjį tvenkinį išsidėstęs Ryškanio parkas (buvęs Boriso Glavano vardo parkas) ir turistinis viešbutis „Doina“.

Ryškanio miške auga ne tik vietinių rūšių medžiai ir krūmai, bet ir introdukuoti. Miško parke užregistruota daug rūšių žinduolių, paukščių, roplių ir varliagyvių. Aptinkami žinduoliai – kurmiai, ežiai, kirstukai, šikšnosparniai, peliniai graužikai, voverės. 8-ojo dešimtmečio viduryje, 9-ojo dešimtmečio pradžioje į mišką užeidavo stirnos, lapės, kiškiai. Miško teritorijoje peri kelių dešimčių rūšių paukščiai, kiti paukščiai – migruojantys, praskrendantys ir parskrendantys. Dažniausi paukščiai – paprastasis varnėnas, žvirblis, kovas ir čiurlys.

Roplių ir varliagyvių rūšių skaičius nedidelis. Dažniausios rūšys – žalioji rupūžė, ežerinė varlė, paprastasis tritonas, vikrusis driežas, paprastasis žaltys.
Pagrindinė miško dalis skirta pasivaikščiojimui. Ryškanio miškas yra viena mėgstamiausių vietų poilsiui