google/wiki40b huggingface dataset:
Antanas Radušis

Antanas Radušis (1848 m. birželio 12 d. Oranuose, Gižų valsčiuje – 1918 m. rugsėjo 4 d. Šilavote, dab. Prienų raj) – Lietuvos kunigas, draudžiamos spaudos platintojas ir švietėjas, tautosakininkas.

Biografija

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, kur kartu Petru Kriaučiūnu dalyvavo slaptame lietuviškame moksleivių būrelyje. Vėliau studijavo Seinų kunigų seminarijoje, kurią baigęs vikaravo Punske. Po to sielovados darbą tęsė Šakiuose ir Ūdrijoje. Pastarajame kaime 1891 m. padidino ir aptvėrė kapines, talkindamas žinomam knygnešiui kunigui Martynui Sederavičiui platino draudžiamą lietuvišką spaudą. Bendradarbiavo su J. Kancleriu, J. Anatanavičiumi ir kitais knygnešiais. Ūdrijos apylinkėse surinko daug lietuvių liaudies dainų tekstų ir užrašė jų melodijas. Jų rinkinį perdavė bibliografui E. Volteriui.
Po kunigavimo Skriaudžių bažnyčioje, 1896 m. buvo paskirtas klebonu į naujai steigiamą parapiją Šilavoto kaime. Pirmiausiai pastatė kleboniją, užveisė sodą ir pradėjo kaupti medžiagas naujos bažnyčios statybai. Plytoms gaminti kaime buvo įsteigtas nedidelis fabrikėlis, vietoje buvo gesinamos ir kalkės. Valstiečiai iš aplinkinių laukų privežė akmenų ir ant aukštoko kalnelio prasidėjo bažnyčios statyba. Galiausiai 1902 m. spalio 28 d. buvo konsekruota nauja Šilavoto Švenčiausios Jėzaus Širdies bažnyčia. Iš jos bokšto 20 km spinduliu matomos gretimos apylinkės. Iki Pirmo pasaulinio karo šventovė buvo Prienų parapijos filija, o vėliau tapo parapijine bažnyčia.
1902 m. klebonijoje kaimo vaikams buvo įsteigta pradžios mokykla. Atgavus lietuvišką spaudą Antanas Radušis dar labiau ėmė skatinti parapijiečius šviestis ir netrukus savaitraštį „Šaltinis“ prenumeravo jau 80 šeimų. Klebonas ir pats nevengė publicistinės veiklos – dar anksčiau buvo „Varpo” leidimo komiteto narys, vėliau bendradarbiavo „Tėvynės sarge”, „Šaltinyje”. Šilavoto apylinkėse šviesuolis kunigas tęsė kraštotyrinį darbą, čia ir Ūdrijoje surinktas 180 liaudies dainų perdavė kompozitoriui Stasiui Šimkui. 1905 m. dalyvavo Didžiajame Vilniaus Seime.
1909 m. Šilavote lankėsi Antano Radušio gimnazijos draugas Jonas Basanavičius ir į fonografo volelius įrašė klebono sukviestų bažnyčios giedotojų dainuotas liaudies dainas. Šiandien įrašai saugomi Lietuvių literatūros ir tautosakos institute Vilniuje.
Bažnyčia buvo įrenginėjama ir po jos įšventinimo – 1908 m. sumontuoti Dancige pagaminti vargonai, apskardintas stogas. Prie bažnyčios esančiose kalvose kartu su šilavotiškiais kunigas Radušis pasodino apie 12 000 spygliuočių. Suvešėję medžiai ir šiandieną džiugina kaimiečius žaliuojančia giria, vadinama Trakeliu. Praūžęs pasaulinis karas bažnyčiai pridarė nemažai žalos: buvo nuplėšta dalis stogo, apgriautas vienas iš jos bokštų. Besirūpindamas remontu klebonas Antanas Radušis mirė. Palaidotas Šilavoto kapinėse.
Hugo Lepnurmas

Biografija

1933 m. baigė Talino konservatorijos A. Topmanno vargonų, 1934 m. – A. Kapo kompozicijos klasę, nuo 1936 m. konservatorijos dėstytojas, nuo 1946 m. profesorius. 1938–1939 m. tobulinosi Paryžiuje, M. Duprė ir J. Žilio vargonų klasėje. Nuo 1934 m. koncertavo Europoje, Lietuvoje pirmą kartą 1964 m.
Parašė muzikos istorijos veikalų. Tyrė, katalogizavo ir restauravo Estijos vargonus. Sukūrė kantatų mišriam chorui ir orkestrui, koncertų, kamerinių instrumentinių ansamblių, kūrinių fortepijonui, choro dainų.
Afanasijus Kazanas

Afanasijus Kazanas (1898 m. sausio 10 d., Novoaleksandrovskas (Zarasai) – 1953 m. rugpjūčio 1 d., Vorkuta) – Lietuvos kariuomenės karininkas, kapitonas, pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas.

Biografija

Sūnūs Mykolas ir Igoris Kazanai, duktė Liudmila Mackonienė-Mackevičienė, anūkas Vigirdas Mackevičius. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui 1915 m. Rusijos imperijos kariuomenės savanoris, 1915–1917 m. kovėsi fronte su vokiečiais, austro-vengrais, turkais ir bulgarais. 1917 m. Maskvoje baigė 5-ją praporščikų mokyklą. Bolševikams užėmus valdžią, pasitraukė į Ukrainą ir įstojo į laisvųjų kazokų dalinį Kijevo gubernijoje. 1918 m. lapkričio mėn. – 1919 m. sausio mėn. Nikolajaus Judeničiaus kariuomenėje kovėsi su bolševikais Kijevo, Poltavos, Petrogrado ir Pskovo gubernijose, buvo kunigaikščio Liveno 3 pulko (vėliau – 19 Poltavos pulkas) jaun. karininku. 1919 m. gruodžio mėn. buvo sužeistas. 1920 m. sausio mėn. už pasižymėjimą mūšiuose pakeltas į paporučikus. Grįžęs 1920 m. rugpjūčio mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, 1920 m. rugpjūčio – gruodžio mėn. prie Seinų kovėsi su Lenkijos kariuomenės daliniais. 1920 m. spalio mėn. suteiktas leitenanto laipsnis, 1923 m. gegužės mėn. – vyr. leitenanto laipsnis. Nuo 1934 m. kapitonas.
1940 m. birželio mėn. TSRS okupavus Lietuvą, iš kariuomenės atleistas, su šeima sugrįžo į Zarasus. Per 1941 m. Birželio sukilimą suorganizavo Zarasų sukilėlių dalinį, buvo jo vado pavaduotojas, miesto apsaugos būrio vadas. 1941–1943 m. tarnavo policijos transporto kuopoje, savisaugos batalione. Nuo 1943 m. vokiečių pasiųstas į Rytų frontą, 1945 m. balandžio mėn. prie Karaliaučiaus TSRS kariuomenės paimtas į nelaisvę, nuteistas 10 metų lagerio ir 5 metams tremties. Kalėjo Uchtos, vėliau – Vorkutos lageryje. 1953 m. liepos mėn. sukilusių Vorkutos politinių kalinių organizacinio komiteto narys. 1953 m. rugpjūčio 1 d. žuvo kariuomenei malšinant sukilimą.
Lozeras (departamentas)

Lozeras (48) (pranc. La Lozère, ok. Losera) – Prancūzijos departamentas šalies pietryčiuose, Langedoko-Rusijono regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo kalnus. Administracinis centras – Mandas (Mende). Generalinės tarybos pirmininkas Žanas Polis Purkjė (Jean-Paul Pourquier).
Departamente 2 apskritys, 25 kantonai, 20 municipalinių susivienijimų ir 185 komunos. Plotas – 5 167 km². 2005 m. – 73 509 gyventojai, 14 gyv./km².

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Langedoko provincijos Žėvodano vyskupijoje.
Ispanija buvo užgrobusi departamentą 1793 m., bet prancūzai po trijų mėnesių jį susigražino. XIX a. departamentas liko labiausiai respublikoniškas.

Geografija

Lozero departamentas ribojasi su Kantalio, Aukštutinės Luaros, Ardešo, Gardo ir Averono departamentais.
45 % Lozero teritorijos, apie 232 300 ha, užima miškai, kurių du trečdaliai – spygliuočiai.

Turizmas

Departamente yra 138 viešbučiai su 2421 kambariu, kuriuose per metus apsigyvena 240 000 turistų, 96 kempingai su 5437 vietomis, kuriuose nakvojama apie 550 000 kartų per metus.
Vienas įdomiausių objektų – Žėvodano vilkų parkas, kuriame laisvėje gyvena daugiau, kaip 100 vilkų iš Sibiro, Mongolijos, Lenkijos, Kanados. Kituose rezervatuose auginami stumbrai, Prževalskio arkliai.
Banjolio (Bagnols - les-Bains) terminiai vandenys gydo astmas, reumatus, alergijas. Jų 41,5° versmės taip pat mėgiamos ir turistų.
Vienas įspūdingiausių geologinio turizmo objektų – Nimo chaosas (Le Chaos de Nîmes - le-Vieux) Sevenų nacionaliniame parke.

Kalba

Dauguma gyventojų kalba oksitanų kalba, priklausančia Langedoko (langues d'Oc) kalbų grupei. Paplitus literatūrinei prancūzų kalbai ši kalba vis labiau lieka tik kaimo rajonų šnekamąja kalba.

Politika

Departamentui Prancūzijos senate atstovauja Žakas Blankas, Atstovų rūmuose – Fransis Sent Ležeras ir Pjeras Morelis. Generalinę tarybą sudaro 25 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Incheon United FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 2003 m. Sėkmingiausi metai buvo 2005, kai užėmė antrąją vietą elito diviziono pirmenybėse.
Arvydas Macijauskas

Karjera

A. Macijauskas debiutavo nacionalinėje rinktinėje 2002 m. rungtynėse su Ukraina. Lietuva tada laimėjo 7 taškais, A. Macijauskas pelnė 12 taškų. Iki 2006 m. Japonijoje vykusio Pasaulio vyrų krepšinio čempionato krepšininkas iš viso rinktinėje buvo žaidęs 21 rungtynes, vidutiniškai pelnydamas po 16,2 taško.
2005 m. pabaigoje su New Orleans/Oklahoma City Hornets debiutavo stipriausioje pasaulio krepšinio lygoje – NBA. 2005–2006 sezonas jam nebuvo sėkmingas, nes buvo arba labai trumpai išleidžiamas į aikštelę, arba net neregistruojamas rungtynėms. 2006 m. liepą pasirašė 9 mln. eurų sutartį su Pirėjo Olympiacos ir tapo brangiausiu krepšininku Europoje. 2006 metų Pasaulio krepšinio čempionate Japonijoje su Lietuvos rinktine užėmė 7 vietą.
2006 m. rugsėjį A. Macijauskas patyrė sunkią Achilo sausgyslės traumą ir negalėjo sportuoti net 6 mėnesius. 2007 m. kovo 31 d. jis grįžo į aikštelę, rungtynėse prieš Atėnų „Egaleo“ per 14 min pelnė 7 taškus.
2008 m. rugpjūčio mėn. krepšininkas patyrė traumą treniruodamasis Klaipėdoje. Tai sužinojęs klubas nebuvo patenkintas ir padavė A. Macijauską į teismą dėl sutarties pažeidimo, siekdamas nutraukti su juo sutartį ir nemokėti likusios sutarties dalies. Tačiau teismas užsitęsė daugiau nei 1,5 m. ir galų gale paaiškėjo, kad klubas neturės sumokėti 4,4 mln. likusios sutarties dalies.
2010 m. gegužės mėn. buvo įtrauktas į išplėstinį Lietuvos krepšinio rinktinės kandidatų sąrašą, tačiau joje taip ir nepasirodė, o 2010 m. birželio 8 d. paskelbė apie karjeros pabaigą dėl nugaros išvaržos.
2010 m. liepos 24 d. Arvydas Macijauskas susituokė su Viktorija Buder.
Scooter

Istorija

Grupė susikūrė 1994 metų pabaigoje. Prieš tai du jos nariai grojo kitoje elektroninės muzikos grupėje Celebrate The Nun. 
Vokietijos techno muzikos grupę „Scooter“ 1994 metais sukūrė H. P. Baxxter‘is, Rick‘as Jordan‘as ir Ferris‘as Bueller‘is(H. P. Baxxter pusbrolis). Anksčiau, visi jie kartu su prodiuseriu Jens‘u Thele buvo remiksuotojų komandos „The Loop“ nariai.
9-ajame dešimtmetyje Baxxter‘is ir Jordan‘as taip pat sukūrė ne vieną klubų hitą, pasivadinę „Celebrate the Nun“. 
Debiutavo „Scooter“ su daina „Valleé de Larmes“, o galutinai prasimušė su vėliau sekusiu hitu, kūriniu „Hyper Hyper“, parduotu daugiau nei 700,000 kopijų tiražu vien tik Vokietijoje. Po to sekė visa serija Top 5-uką pasiekusių hitų, tarp kurių – „Move Your Ass!“, „Friends“ bei „Endless Summer“ (vėliau jie visi pateko į debiutinį trijulės albumą „…And the Beat Goes On“).
1996 metais, išleidę albumą „Our Happy Hardcore“, „Scooter“ užsidirbo ir pirmąjį hitą Didžiojoje Britanijoje. Šios šalies Top 20-uką pasiekė daina „Back in the U.K“. 
Kiek vėliau tais pačiais metais buvo išleistas albumas „Wicked“, o didžiausio dėmesio iš šio albumo sulaukė techno stiliaus baladė „Break It Up“. 
Po to, kai1997 metais pasirodė naujas albumas „Age of Love“,Bueller‘is nutarė palikti „Scooter“, o jo vietą užėmė Axel‘is Coon‘as, su kuriuo grupė sukūrė 1998-ųjų diską „No Time to Chill“. 
1999-aisiais sekė albumas „Back to the Heavyweight Jam“. 
2000 metais gerbėjai sulaukė naujutėlaičio disko „Sheffield“, kuriame – tokie klubų hitai, kaip „She's the Sun“,„I'm Your Pusher“ bei legendinės „Soft Cell“ dainos „Sex Dwarf“ kover versija. 
2001 metais pasirodė albumas „We Bring the Noise“, o dar po metų „Scooter“ išleido „gyvą“ diską „Encore“ bei geriausių hitų rinkinį „Push the Beat for This Jam“. 
Trys „Scooter“ singlai – „Weekend!“, „Maria (I Like It Loud)“ ir „Jigga! Jigga!“ užkariavo Europos naktinius klubus 2003 metais, kai pasirodė ir albumas „Stadium Techno Experience“, atidavęs pagarbą grupės favoritams – „KLF“. Tai atsispindėjo ir pavadinime, ir albumo viršelyje. 
2004 metų grupės darbas,„Mind the Gap“, iš pradžių buvo išleistas ne pilno leidimo, po kelių mėnesių, papildytas keliais kūriniais, jau normaliam pavidale, o 2005-aisiais, pridėjus prie jo „gyvų“ pasirodymų papildomą diską, ir dar kartą, jau galutiniame formate.
Moliūnai

Istorija

Iki XVIII a. ant piliakalnio stovėjo koplytėlė. 1923 m. išparceliuotas Karpiams priklausęs Moliūnų dvaras.

Aplinkinės gyvenvietės

SmilgiaiKrikliniai
Granmos provincija

Geografija

Pietiniu provincijos pakraščiu driekiasi miškingi Siera Maestros kalnai, juose yra aukščiausia Granmos provincijos vieta – La Bajamesa (1730 m). Iš šių kalnų išteka ilgiausia šalies upė – Kautas. Vandenyno pakrantėse yra mangrovių ir pelkynų.
Jean-Claude Andruet

Biografija

J. C. Andruet laimėjo tris šio čempionato etapus; 1973 m. Monte Karlo ralį, 1974 m. Korsikos ralį ir 1977 m. Sanremo ralį. 1973 m. Monte Karlo ralis buvo pirmasis pasaulio ralio čempionato etapas, rengiamas tarptautinės automobilių federacijos (FIA). Jo geriausias pasiekimas buvo 1982 m. 13 vieta bendrojoje įskaitoje. Jis taip pat dalyvavo ir Europos ralio čempionate. Šį čempionatą buvo nugalėjęs 1970 m. ir užėmė antrą vietą 1981 m. bendrojoje įskaitoje.
Jo sūnus Gilles Andruet buvo šachmatų žaidėjas, kuris žuvo 1995 m.
Leonardas Lukoševičius

Biografija

1961 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1989 m. biologijos mokslų daktaras.
Nuo 1965 m. Kauno medicinos instituto (1989–1998 m. Kauno medicinos akademija, 1998–2010 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, 1972 m. docentas, 1991–2008 m. Biochemijos katedros profesorius. Žurnalo „Biologinė medicina“ vyr. redaktorius.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo sritis – kardiomiocitų ir hepatocitų baltymų biosintezės pažeidimo molekuliniai mechanizmai, svarbiausių genetinės informacijos perdavimo komponentų biologinis aktyvumas eksperimentinės miokardo išemijos metu ir sveikos gyvensenos biocheminiai aspektai. Parašė 16 knygų.
Šokantis medis

Šokantis medis – duomenų struktūra, panaši į savaime susibalansuojančius B medžius. Šią struktūrą išrado Hansas Reiseris. Skirtingai nuo B medžio, kuris savo struktūrą visada laiko subalansuotą, šokantis medis struktūrą balansuoja tik kai duomenis prireikia išsaugoti išorinėje atmintyje (pabaigus transakciją arba dėl operatyvinės atminties trūkumo).
Kadangi balansavimo procedūra atliekama rečiau, šia struktūra pagrįsti algoritmai yra greitesni. Be to, pati balansavimo procedūra tada gali būti ilgesnė ir labiau optimizuojanti.
Šokančio medžio pagrindu sukurta atviro kodo failų sistema Reiser4 su mažais (apie 1 kilobaito didumo) failais gali būti net iki 15 kartų greitesnė nei dabar GNU/Linux labiausiai paplitusi EXT3.
Senojo Palivarko valsčius

Istorija

Valsčius įkurtas 1973 m. sausio 1 d. Suvalkų apskrityje, Balstogės vaivadijoje. Nuo 1975 m. birželio 1 d. valsčius buvo įtrauktas į naujai sukurtą Suvalkų vaivadiją. 1976 m. liepos 1 d. valsčius buvo panaikintas ir jo kaimai padalinti Suvalkų ir Krasnapolio valsčiui.
Evelina Čepkauskienė-Juozapavičiūtė

Evelina Čepkauskienė-Juozapavičiūtė (1928 m. vasario 24 d. Bostone, MA-JAV), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

1932 su tėvais grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Papilėje (Šiaulių r.), kur baigė pradžios mokyklą, o vėliau mokėsi Viekšnių ir Kuršėnų gimnazijose. Baigusi gimnaziją, 1947–1952 mokytojavo Šiaulių rajono Medragių, Steponiškės ir Kuršėnų pradžios mokyklose, o nuo 1954 Urkuvėnų pradžios mokykloje. 1955–1959 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. B. Beganskaitė). 1959–1964 Pavenčių cukraus kombinato klubo vedėja ir meno vadovė. Suorganizavo mišrųjį chorą, kurį parengė 1960 respublikinei dainų šventei, o vyrų chorą 1963 I respublikiniam vyrų chorų sąskrydžiui Vilniuje. Taip pat vadovavo ir kitiems meno mėgėjų būreliams, organizavo koncertus ir išvykas.
Nuo 1964 rudens Kuršėnų 1-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė, kartu dirbo ir vaikų darželyje. 1967–1986 Kuršėnų vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir 1970–1991 Kuršėnų vaikų namų meno vadovė. Jungtinį muzikos mokyklos ir vaikų namų jaunių chorą (60 dalyvių) parengė 1969, 1970, 1975, 1977, 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms, konkursuose pelnė prizinių vietų. Vadovavo vaikų namų ne tik chorams, bet ir vokaliniams ansambliams bei solistams, kuriuos parengdavo „Dainų dainelės" konkursams. Su savo auklėtiniais koncertavo Šiaulių, Pakruojo, Ignalinos ir kituose rajonuose, dalyvavo rajoninėse ir zoninėse dainų šventėse. Vaikų namuose organizavo koncertus – susitikimus su žymiais kultūros ir meno veikėjais.
E. Čepkauskienė konsultavo Šiaulių rajono meno mėgėjų būrelius, buvo Šiaulių rajono dainų švenčių vyr. dirigentė ir dirigentė. 1973 apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, o 1975 jai suteiktas nusipelniusios mokytojos vardas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Portugalijos futbolo varžybos 1927–1928 m.

Portugalijos futbolo varžybos 1927–1928 m.
Valsčius (Latvija)

Istorija

Latviškas valsčiaus pavadinimas pagasts kilęs iš Senovės Rusios (rus. погост – užvažiuojamasis kiemas, dab. viešbutis) duoklės, renkamos kunigaikščiui apvažiuojant savo valdinius, vietos pavadinimo. Valsčius kaip nuolatinius administracinius-teritorinius vienetus Naugardo žemėje apie 950 m. įtvirtino kunigaikštienė Olga. 
Latviją valdant Rusijos imperijai, 1817 m. valsčiais pavadintos Kuršo savivaldybės, iki 1866 m. turėjusios ribotą teisę rengti bajorų susirinkimus. 1918 m. pabaigoje valsčiais pavadintos savarankiškai besiformuojančios savivaldybės.
Iki 1937 m. Latvijoje buvo 519 valsčių. 1990 m. valsčiais vėl pavadintos TSRS okupacijos metais įvestos apylinkės. 1996 m. buvo 492, 1998 m. – 486 valsčiai. Valsčiaus teritorijoje paprastai yra vienas miestelis ar gyvenvietė, neturinti miestelio teisių, ir keli ar keliolika kaimų. Iki 2009 m., kai buvo panaikinti rajonai, valsčius Latvijoje buvo antro lygio savivaldybė, pavaldi rajonui.

Įgaliojimai

Valsčiaus Latvijoje valdžia – valsčiaus taryba, susidedanti iš 5–13 deputatų, kurie sudaro 3–5 komitetus. Valsčiaus administracijai vadovauja valsčiaus tarybos pirmininkas (vadovas) ir jam bei tarybai pavaldus vykdomasis direktorius.
Valsčius įgaliotas rūpintis visais socialiniais, kultūros ir sporto organizavimo, vietinės infrastruktūros ir valsčiaus turto priežiūros klausimais. Valsčiai Latvijoje turi savo biudžetą, kurį sudaro tiesioginiai mokesčiai, pajamos už paslaugas ir valstybės biudžeto dotacijos.
2001 m. prasidėjus administracinei reformai, ne mažiau kaip du valsčiai ar kaimų apylinkės (latv. lauku teritorija) gali savanoriškai susijungti į stambesnį administracinį-teritorinį vienetą – savivaldybę. 2010 m. Latvijoje buvo 494 valsčiai. Plečiant administracinę reformą, savivaldybėje turi likti viena teritorinė administracija, tačiau reforma atliekama demokratiškai, vietos gyventojų iniciatyva.
Tiesos žodis (Argentina)

Tiesos žodis – Argentinos komunistų partijos lietuvių frakcijos dvisavaitinis laikraštis, Argentinos lietuvių nelegalus laikraštis, leistas 1930-1931 m. Buenos Airėse.

Istorija

Ėjo dukart per mėnesį. Redaktoriai B. Klimavičius, A. Tamošiūnas, Pranas Ulevičius. Išėjo 16 numerių.
Henrikas Paulauskas

Biografija

1950 m. baigė Kupiškio vidurinę mokyklą, 1952 m. Šiaulių pedagoginio instituto istorijos skyrių. 1955–1957 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos fakultete.
Nuo 1952 m. mokytojavo Kelmės vidurinėje mokykloje, Vilniaus 15-toje vidurinėje mokykloje, nepilnamečių kolonijoje. 1956 m. laimėjęs konkursą pradėjo dirbti Lietuvos radijo diktoriumi. 1970–1991 m. LTV diktorius. Vedė „Žinias“ ir „Panoramą“, pats rengė nemažai radijo ir televizijos laidų, daugiausia istorine tematika.
Lietuvos žurnalistų sąjungos ir kraštotyros draugijos narys. 1991–1993 m. Lietuvos valstybės muziejaus direktorius. 1993–1995 m. „Vilsat“ televizijoje vedė istorinę laidą „Sustok, akimirka“, sukūrė apie 70 laidų. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Micaela Vázquez

Karjera

Ji pradėjo savo profesionalės karjerą 1995 m. vaidindama telenovelėje "Mažyliai" ("Chiquititas"). Ji vaidino Miki, tai yra ir viena iš pravardžių tikrame gyvenime. Po "Mažylių" ("Chiquititas"), ji vaidino dėl Miki, tačiau mini muilo operoje "Chiquititas, la Historia" (2001).
Ji tapo paauglių superžvaigžde seriale „Rebelde way“ ("Maištingas amžius") vaidindama Pilar Dunoff, mokyklos "Elite Way" direktoriaus Marcel Dunoff (Arturo Bonin) dukrą. Iš pradžių Pilara neturėjo draugų, bet vėliau ji tapo populiari. Tomas tapo jos vaikinu.
Po "Rebelde way" ji vaidino Renata (Nata) Cris Morenos muilo operoje "Floricienta" ("Pelenės istorija"). Seriale vaidino ir Florencia Bertotti, Juan Gil Navarro, Isabel Macedo bei Benjamín Rojas.Šis serialas davė Mikaelai didelį pasisekimą. 2005 m. epizodinį vaidmenį suvaidino seriale„Casados con Hijos“ ("Vedęs ir turi vaikų"), 2006 m. – argentiniečių filme "Cronica de una Fuga", taip pat turėjo nedidelius vaidmenis serialuose "Chiquititas 2006" (Mažyliai 2006), "Sos Mi Vida" ("Esi mano gyvenimas") ir "Son de Fierro".
Antanas Karoblis

Biografija

1946–1947 m. mokėsi Daujėnų pradžios mokykloje, 1951–1957 m. Joniškėlio vidurinėje mokykloje, pašalintas už antisovietinę veiklą.  1957–1958 m. mokėsi Panevėžio neakivaizdinėje vidurinėje mokykloje. Jo nepriėmė studijuoti į Vilniaus universitetą (VU), todėl nuslėpė biografinius duomenis ir 1958 m. įstojo į Vilniaus pedagoginį institutą, iš kurio po dviejų mėnesių buvo pašalintas.
1959–1961 m. Purvių-Guodžių durpyno (Biržų rajonas), Pasvalio melioracijos statybos valdybos darbininkas. 1960 m. Žaidelių septynmetės mokyklos mokytojas. 1960–1966 m. neakivaizdiniu būdu studijavo VU Matematikos fakultete. 1961 m. Palėvenėlės kultūros namų direktorius, 1962–1967 m. Radviliškio rajono Vėriškių aštuonmetės, Grinkiškio vidurinės mokyklų mokytojas.
1967–1969 m. Kauno politechnikos instituto (KPI) asistentas. 1970–1973 m. mokėsi VU aspirantūroje, fizikos matematikos mokslų daktaras.  1973–1990 m. KPI vyr. dėstytojas, docentas. 1989 m. Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) atkūrimo bei visuomeninio judėjimo „Sambūris“ atkūrimo iniciatorius. 1989–1991 m. VDU prorektorius, nuo 1993 m. VDU Informatikos fakulteto Taikomosios informatikos katedros docentas, 1989–1998 m. VDU Senato narys.
1988–1992 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Kauno tarybos narys, KPI Sąjūdžio tarybos pirmininkas. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatas, Lietuvos Nepriklausomos valstybės atkūrimo akto signataras. 1992, 1996, 2000 m. nesėkmingai balotiravosi į LR Seimo narius.  1995 m. kartu su bendraminčiais įkūrė visuomeninį judėjimą – Lietuvos sambūrį, deja, po dvejų metų dėl finansinių sunkumų judėjimo veikla nutrūko. 2000–2003 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos ir rajono valdybos narys.
Nuo 1998 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 2000–2001 m. Kauno rajono skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys. Lietuvos mokslininkų sąjungos tarybos narys. Lietuvos Nepriklausomybės Akto signatarų klubo kancleris.
Tikimybių teorijos ir matematinės statistikos mokslinių straipsnių ir straipsnių periodikoje autorius. Metodinių mokymo priemonių funkcinės analizės, tikimybių teorijos ir atsitiktinių procesų klausimais bendraautoris. Periodinėje spaudoje yra paskelbęs straipsnių politikos, ekonomikos bei teisės temomis. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Jonas Posilgė

Jonas Posilgė – kunigas, „Prūsijos žemės kronikos“ (vok. Chronik des landes Preussen) autorius. Kronika taip pat dar žinoma kaip „Posilgės kronika“, „Posilgiečio kronika“.

Biografija

Jonas gimė apie 1340 m. Dirbo Pamedės vyskupo bažnyčios teisėju. 1372 m. atstovaudamas Vokiečių Ylavą, dalyvavo Vokiečių ordino ir Varmės vyskupo ginčą sprendusioje teisėjų kolegijoje. 1376 m. buvo paskirtas Pamedės vyskupijos oficiolu. 1396 m. dalyvavo Vokiečių ordino ir LDK Vytauto susitikime prie Dubysos žiočių. Jonas buvo svarbiausiu lotynų kalba parašytos „Prūsijos žemės kronikos“ autoriumi. Kronikoje smulkiai, tačiau palankiai kryžiuočiams, aprašyti Prūsijos įvykiai nuo 1360 m. Kronika – svarbiausias žinių apie LDK kovas su kryžiuočiais XIV a. pabaigoje – XV a. pradžioje šaltinis, joje taip pat pateikiama duomenų apie Lietuvos vidaus padėtį, santykius su kitomis valstybėmis, Žalgirio mūšį. Jonui 1405 m. m. birželio 14 d. mirus, kronika buvo išversta į vokiečių kalbą ir tęsta iki 1419 m. Išliko tik kronikos vertimas ir tęsinys vokiečių kalba. Kroniką 1823 m. paskelbė J. Voigtas ir F. Schubertas.