Gvinėja

Istorija

Ikikolonijiniais laikais Gvinėjos teritorija priklausė didesnei Sahelio civilizacijai, ir ją veikė svarbiausi procesai, vykę Vakariniame Sahelyje.
Nuo VIII a. šiaurėje (dab. Malio, Mauritanijos ir Senegalo teritorijose) klestėjusi Vagadu imperija kultūriškai veikė vietos tautas. Dėl to šiaurinėje Gvinėjos teritorijoje konsolidavosi mandingai, kurie įkūrė daug smulkių miestų valstybių, susijungusių į konfederaciją. Iki XIII a. tie Vagadu imperija, tiek jos palikuonė Kaniaga siekė dominuoti regione, ir tam tikrais laikotarpiais valdė jį kaip Kangabos provinciją.
1234 m. mandinkų lyderis Sundiata keita sumušė Kaniagą ir įgijo hegemoniją milžiniškame Vakarų Sahelio regione: įkūrė Malio imperiją, kuri valdė taip pat didžiąją dalį Malio, Senegalą, pietinę Mauritaniją. Ši imperija viešpatavo iki XVI a., stipriai įtakodama vietos kultūrą ir tradiciją. Nors vėliau Malis buvo nugalėtas kitų imperijų, jis išlaikė savo pirmines teritorijas šiaurės rytų Gvinėjoje. XVII a. II pusėje paskutinieji mandinkų valdovai nesugebėjo atsilaikyti prieš agresyvią Bamana imperiją šiaurėje.
Per šį laikotarpį Gvinėjos aukštumos Futa Džalonas buvo apgyvendintos fulbių, kurie labai sparčiai islamizavosi. XVIII a. fulbiai konsolidavo Futa Džalono valstybę, kurioje įdiegta islamiška teokratija. Ši valstybė savo ekonomikoje rėmėsi prekyba su pakrantėje įsikūrusiomis Europos prekybinėmis kolonijomis. Svarbiausios Futa Džalono prekės buvo vergai, grūdai ir galvijai.
Europiečiai Gvinėjos pakrančių regionu domėjosi nuo XVI a. XIX a. II pusėje dabartinės Gvinėjos pakrantėse įsitvirtino Prancūzija, čia įkūrusi svarbiausią avanpostą – Konakrį. Šios teritorijos buvo žinomos kaip „Pietinės upės“ (Rivières du Sud). Kolonizavę susu gyvenamas pakrantes, prancūzai skverbėsi į krašto gilumą. 1896 m. Pore-Daka mūšyje jie nugalėjo Futa Džaloną, o 1898 m. – ryčiau buvusią Vasulu imperiją. Nuo 1894 m. kolonija buvo traktuojama kaip Prancūzijos Gvinėja, kuri įjungta į Prancūzijos Vakarų Afriką.
1958 m. Gvinėja paskelbė nepriklausomybę, ir jos pirmuoju prezidentu tapo Seku Turė, kuris vedė šalį į Afrikinį socializmą ir vienpartinę sistemą. Šalyje įsigalėjo diktatūra, buvo pažeidžiamos žmogaus teisės.
1984 m. Seku Ture mirus, perversmo metu valdžią šalyje užgrobė Lansana Kontė, kuris inspiravo demokratizacijos procesus, paleido politinius kalinius, sugrąžino daugiapartinę sistemą. Nepaisant to, prezidento valdžia šalyje išliko labai stipri, Lansana Kontė buvo perrinktas tris kartus. Šalį stipriai veikė ir neramumai, vykę gretimose Liberijoje ir Siera Leonėje
2008 m. mirus Lansana Kontė, valdžią užgrobė karinė chunta, vadovaujama Musa Dadis Kamara. Gvinėjoje sustiprinta diktatūra, 2009 m. demonstracijos metu buvo apšaudomi ir prievartaujami civiliai gyventojai.

Kalbos

Oficiali ir pagrindinė Gvinėjos gyventojų kalba yra prancūzų. Be jos dar kalbama kitomis vietinėmis kalbomis – maninkių kalba, susu kalba, fulbių kalba, kisi kalba, kpele kalba, loma kalba ir kt.

Religija

Dominuojanti religija Gvinėjoje yra Islamas. Apie 85 % šalies gyventojų yra musulmonai, 10 % krikščionys, 5 % priklauso kitoms smulkioms religinėms grupėms.

Muzika

Kaip ir dauguma kitų vakarų Afrikos valstybių, Gvinėja turi gilias šaknis muzikoje. Vietinė septinto dešimtmečio grupė Bembeya Jazz tapo populiari daugumoje kitų šalių po Gvinėjos nepriklausomybės.

Sportas

Nors nacionaliniu Gvinėjos sportu laikomas stalo tenisas, populiariausias išlieka futbolas. Nacionalinė šalies komanda niekada nėra dalyvavusi FIFA pasaulio čempionate, tačiau aštuonis kartus dalyvavo Afrikos Tautų taurės finaluose. Nacionalinė vyrų futbolo rinktinė pasauliniame FIFA reitinge yra 75-oje vietoje. Sostinėje Konakryje ir apylinkėse populiarus plaukimas, o Futa Džalone aktyviai užsiimama turistiniais žygiais.