google/wiki40b huggingface dataset:
Andoros himnas

Eilės

El gran Carlemany, mon Pare dels àrabs em deslliurà,
I del cel vida em donà de Meritxell, la gran Mare,

Princesa nasquí i Pubilla entre dues nacions neutral

Sols resto l'única filla de l'imperi Carlemany.

Creient i lliure onze segles, creient i lliure vull ser.

Siguin els furs mos tutors i mos Prínceps defensors!
I mos Princeps defensors!
Grenadinai

Grenadinai yra Priešvėjinių Antilų salų teritorija Karibų jūroje. Grenadinus sudaro apie 600 salų. Jos visos yra išsidėsčiusios tarp salų-valstybių Sent Vinsento ir Grenadinų šiaurėje bei Grenados pietuose.
Didžioji dalis šiaurinių salų priklauso Sent Vinsento ir Grenadinų Grenadinų parapijai. Šios parapijos plotas su visomis salomis sudaro 43 kvadratinius kilometrus. Tuo tarpu pietinės Grenadinų salos priklauso Grenadai. Didžiausia jai priklausanti sala yra Karioka (27,5 kvadratiniai kilometrai).
Petras Tranauskas

Biografija

1971 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas chirurgas. 1995 m. Utenos ligoninės vyr. gydytojo pavaduotojas, 1998 m. Utenos apskrities ligoninės chirurgas, Utenos Pirminės sveikatos priežiūros centro chirurgas – echoskopuotojas, Utenos aukštesniosios medicinos mokyklos chirurgijos dėstytojas.
1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Utenos rajono skyriaus narys.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Nemira, vaikai Indra, Gražina.
Final Fantasy

Final Fantasy (jap. ファイナルファンタジー = Fainaru Fantajī) – kompiuterinių žaidimų, filmų ir įvairių kitų pramogų frančizė, sukurta Hironobu Sakagučio ir Japonijos „Square“ kompanijos (nuo 2003 m. − „Square Enix“). Viskas prasidėjo 1987 metais nuo NES konsolei kurto žaidimo, kuris sulaukė neeilinės sėkmės Japonijoje.
Iki 2015 m. buvo išleisti 48 franšizės žaidimai, kurie parduoti pasaulyje 110 mln. kopijų tiražu. Paskutiniai pagrindinės linijos žaidimai − MMORPG žaidimas „Final Fantasy XIV: A Realm Reborn“ (2013 m.) ir „Final Fantasy XV“ (2016 m.).

Serijos žaidimai

Pastaba. Nurodomos tik tos platformos, kurioms žaidimai buvo pritaikyti išleidimo metu ir iškart po to. Daugelis ankstyvųjų žaidimų buvo adaptuoti vėlesnėms žaidimų platformoms, mobiliesiems įrenginiams.

Muzika

Serijos žaidimuose skamba įvairi muzika, bet dažniausiai atkartojamos pagrindinės serijos melodijos. Prasidėjus daugumai žaidimų skamba „Prelude“ melodija. Pergalingas kovas dažniausiai akompanuoja pergalės fanfara, kuri yra viena žymiausių serijos melodijų. Žaidimo pabaigoje paprastai skamba „Prologue“. Muzika žaidime atspindi veikėjų charakterius, siužeto eigą, akompanuoja regimą kraštovaizdį ir t. t. Ankstesniuose žaidimuose dėl vietos trūkumo melodijų trukmė ir sudėtingumas buvo ribojamas.
Nobuo Uematsu buvo vykdantysis „Final Fantasy“ serijos kompozitorius iki jo pasitraukimo iš „Square Enix“ 2004 m. Kiti serijos kompozitoriai yra Masashi Hamauzu, Hitoshi Sakimoto ir Junya Nakano.
Kempenas

Istorija

Kempenas rašytiniuose šaltiniuose minimas maždaug nuo ~870 m. Miesto teisės suteiktos 1294 m.
Klaipėdos miesto savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Veikla

Meru išrinktas Eugenijus Gentvilas, jo pavaduotoja Audra Daujotienė. Administratoriumi paskirtas Valdemaras Anužis. Kontroliere paskirta R. J. Drazdauskienė. 2001 m. E. Gentvilą paskyrus ministru pirmininku meru tapo Rimantas Taraškevičius.
Ričardas Šveikauskas

Karjera

Su profesionalo karjerą pradėjo 2014 m., bet FK Atlantas Klaipėda A lygoje nesužaidė nei vienerių rungtynių. Progą pasireikšti gavo 2015 m., kai tris kartus žaidė A lygos rungtynėse.
2018 m. atstovavo FK Palanga. A lygoje sužaidė 25 rungtynes. Pasižymėjo rezultatyviu perdavimu.
2019 m. atstovauja FK Riteriai.
Meilė Lukšienė

Biografija

1924–1931 m. mokėsi Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje, 1931–1938 m. studijavo lituanistiką Kauno Vytauto Didžiojo universitete. 1973 m. pedagogikos mokslų daktarė.
Po studijų dirbo gimnazijos mokytoja. Nuo 1944 m. Kauno valstybinio universiteto asistentė. 1949–1959 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, 1951–1958 m. Vilniaus universiteto Lietuvių literatūros katedros vedėja. Tačiau per 1958 m. prasidėjusį Vilniaus universiteto Lietuvių kalbos katedros „išvalymą nuo nacionalistų” atleista kartu su Irena Kostkevičiūte, Vanda Zaborskaite ir Aurelija Rabačiauskaite.
1959–1997 m. – Pedagogikos instituto (iki 1973 m. Mokyklų mokslinio tyrimo institutas, nuo 2001 m. Švietimo plėtotės centras) vyresnioji mokslinė bendradarbė. Būtent šiame institute kartu su bendraminčiais 1988 m. prabilo apie Lietuvos švietimo reformą, humaniškos, atsakingą pilietį ugdančios mokyklos kūrimą. 1988 m. Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio iniciatyvinės grupės narė.

Mokslinė veikla

Mokslinę veiklą pradėjo kaip literatūros tyrėja. 1954–1955 m. parengė spaudai ir išleido savo motinos pirmojo vyro Jono Biliūno raštus (2 t. 1954–1955 m., 3 t. 1981–1982 m.), S. Daukanto (1955 m.), L. Jucevičiaus (1959 m., 1975 m.) raštų rinkinius. Parašė sintezes knygoms „Lietuvių literatūros istorija: Feodalizmo epocha“ (su kitais, 1957 m.), „Lietuvos mokyklos ir pedagoginės minties istorijos bruožai“ (su kitais, 1983 m.)
Vėliau tyrinėjo švietimo istoriją ir pedagoginę mintį, iškėlė švietimo istorijos svarbą, teigė, kad švietimas yra tautos kultūros dalis.
1988 m. – švietimo reformos pradininkė, esminių Lietuvos švietimo strateginių dokumentų – „Tautinės mokyklos koncepcija” (1988 m.), „Lietuvos švietimo koncepcija” (1992 m.), „Lietuvos švietimo reformos gairės“ (1993 m.), „Bendrojo lavinimo mokyklos programos” (1994 m.) – bendraautorė.
Romualdas Kliukas

Biografija

1989 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1989 m. technikos mokslų kandidatas.
Nuo 1989 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (1991–1996 m. Vilniaus technikos universitetas, nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) bendradarbis, 1988–1989 m. Statybinių konstrukciją laboratorijos vedėjas; nuo 1996 m. docentas. Stažavo 1990–1991 m. Pastatų tyrimo centre Paryžiuje, (1999 m. Lježo universitete.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: statinių patikimumo tyrimai ir patikimumo prognozavimas, konstrukcijų projektavimas, gelžbetonio teorija ir gelžbetoninių konstrukcijų iš labai stipraus betono su labai stipria armatūra tyrimai ir tokių konstrukcijų projektavimas. Paskelbė daugiau kaip 50 mokslinių straipsnių. Atliko daugiau kaip 200 tiriamųjų darbų (projektų ir statinių ekspertizių, konstrukcijų bandymų, tyrimų ir kt), sukūrė projektų. Parašė 4 mokomąsias kn. apie statybinių medžiagų mechaniką, vieną – prancūzų kalba.
Jonas Žutautas

Biografija

Gimė gausioje vidutinio ūkininko šeimoje, kurioje augo 9 vaikai. Mokėsi Vėžaičių pradžios mokykloje ir Kretingos gimnazijoje, kurioje vadovavo nacių okupacijos metais slapta veikusiam ateitininkų būreliui. Baigęs gimnaziją, 1943 m. įstojo į Telšių kunigų seminariją. Po I kurso mokslus metė, 1944 m. įstojo į Povilo Plechavičiaus Vietinę rinktinę. Ją 1944m. gegužės mėn. paleidus, 1944 m. įsidarbino Platelių pradžios mokyklos mokytoju, užmezgė ryšius su LLA Žemaičių legiono Kretingos apylinkės vadovybe, 1944 m. rugpjūčio mėn. buvo išsiųstas į Neuhofo žvalgybos mokyklą netoli Karaliaučiaus, kurią baigė 1944m. lapkričio mėn. Turėjo slapyvardį "Benjaminas Ramūnas". Kartu su bendramoksliu Juozu Gubista, vėliau tapusiu partizanu "Šalna" lapkričio–gruodžio mėn. valtele per Kuršių marias perkeltas per fronto liniją netoli Klaipėdos, grįžo į Platelius, mokytojavo, tapo Salantų–Platelių apylinkėje veikusios Maumedžio partizanų kuopos nariu, paskirtas kuopos štabo ryšininku su Žemaičių legiono vadovybe, organizavo Vanagų būrius Platelių valsčiuje. Juo susidomėjus enkavedistams, slapstėsi prie Platelių ežero, o 1945 m. vasarą atvyko į Kartenos valsčių, subūrė Kadugio partizanų kuopą, buvo paskirtas jos vadu ir Kardo rinktinės štabo inspektoriumi, spaudos, propagandos ir informacijos skyriaus viršininku.
1946 m. birželio 6 d. kelyje Kartena–Mikoliškiai šalia Budrių pakliuvo į Kartenos stribų pasalą, kautynių metu buvo sunkiai sužeistas ir nenorėdamas pasiduoti gyvas, nusišovė. Kūnas parvežtas į Karteną, pamestas turgaus aikštėje prie bažnyčios, o vėliau nežinia kur užkastas.
Subačiaus Švč. Trejybės bažnyčia

Istorija

Pirmąją bažnyčią 1590 m. pastatė Jeronimas Valavičius. Jai 1591 m. patvirtinta fundacija: 2 valakai žemės, Bražiškių kaimas ir 2 sklypai mokyklai. Bajorai įpareigoti klebonui kasmet mokėti po 10 zlotų nuo valako žemės. 1655 m. bažnyčia apgriauta, netrukus atstatyta. 1668 m. minimas Kumpiniškio, arba Bražiškių, klebonijos palivarkas.
1669 m. minima Subačiaus Kumpiniškio bažnyčia. Ji buvo medinė, stačiakampė, turėjo 3 altorius. 1674 m. konsekruota. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. Subačiuje 1791–1792 m. kunigavo poetas Antanas Strazdas. 1832 m. bažnyčiai priklausė Budrionių ir Račiupėnų kaimai.
1879 m. prašyta leisti statyti naują mūrinę bažnyčią. Po pakartotinių prašymų leidimas gautas 1881 m. Pastatytą bažnyčią 1884 m. gegužės 22 d. konsekravo vyskupas Mečislovas Paliulionis. 1888 m. išmūryta šventoriaus tvora.
1908–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Per Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčia sužalota. Kunigo Pr. Kazlausko rūpesčiu 1925 m. suremontuota, apdengta skarda. 1918 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa. Apie 1933–1934 m. vikaro Juozo Bardišausko rūpesčiu pastatyta parapijos salė.

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, turi neoromaninio ir neobaroko stiliaus elementų, stačiakampio plano (55 × 26 m), dvibokštė. Vidus 3 navų, yra 3 altoriai.
Didysis poliarinis kiras

Išvaizda

Didysis poliarinis kiras yra žąsies dydžio, bene didžiausias kiras. Nuo kitų skambiųjų kirų skiriasi šviesiais sparnų galais. Patino ir patelės nugara ir sparnai šviesiai pilki, sparnų galai ir kūnas balti. Snapas geltonas su šviesiai raudona dėme posnapyje. Kojos raudonos, mėsos spalvos. Rainelė geltona, vokų kraštai citrinos spalvos. Poilsio apdaru kirų galva ir kaklas išmarginti rusvomis dėmelėmis. Jaunikliai šviesiai rusvai pilki, sparnų galai balti, uodega vienspalvė. Snapas geltonas, viršūnė juosva. Kojos šviesiai rožinės.

Paplitimas

Arealas cirkumpoliarinis. Eurazijoje paplitęs arktinėje pakrantėje nuo Kanino pusiasalio iki Čiukčių pusiasalio ir Anadyrio įlankos. Gyvena arktinėje Šiaurės Amerikoje ir daugelyje poliarinių salų. Žiemoja šiaurinėse Atlanto ir Ramiojo vandenynų pakrantėse.
Lietuvoje retkarčiais užklysta į pajūrį.

Biologija

Lizdus krauna tundrose, ežerų ir jūrų salose. Peri neaukšta žole apžėlusiose vietovėse. Elgsena artimas tipiškiems baltgalviams kirams. Lytiškai subręsta ketvirtaisiais gyvenimo metais. Monogamas. Paprastai peri nedidelėmis ir retomis kolonijomis, aptinkami ir pavieniai lizdai. Dėtyje būna 2–3 kiaušiniai, sveriantys maždaug po 107 gramus. Lizdą krauna, peri ir jauniklius augina abu porelės nariai. Mažieji kiriukai pradeda skraidyti maždaug 6 savaičių amžiaus. Netrukus palieka lizdavietę ir klajoja jūrų pakrantėmis.
Minta vandens bestuburiais, žuvimis, sausumos nariuotakojais. Puola mažesnius, silpnesnius paukščius, lesa jų kiaušinius bei jauniklius. Kartais neatsisako uogų, žolės, dumblių.
Didieji poliariniai kirai kartais išdrasko kitų paukščių (pavyzdžiui, gagų) lizdus, sunaikina jų dėtis. Lesdami lavonus, atlieka sanitarų vaidmenį.
Raudėnų valsčius

Raudėnų valsčius buvo šiaurės Lietuvoje. Centras – Raudėnai.
Vertybinių popierių emisija

Emisija – vertybinių popierių, suteikiančių jų savininkams vienodas turtines ir neturtines teises, išleidimas.
Emisijos metu emitentas (juridinis asmuo, siūlantis leisti ar leidžiantis savo vertybinius popierius, VP) pateikia rinkai tam tikrą kiekį VP.
Stambias emisijas organizuoja investicinės bankininkystės įmonės, bankai ir kitos finansinės organizacijos.
Peugeot 107

Ypatybės

Bagažinės dangtis iš ištisinio stiklo. 3 durų versijoje galiniai stiklai atsidaro į šonus kaip orlaidės. 5 durų versijoje galinių durelių stiklai taip pat atsidaro į šonus, o ne žemyn.
Novoazovsko mūšis

Eiga

Apie savo ketinimus veržtis link Azovo jūros maištininkai pranešė rugpjūčio 23 d. Rugpjūčio 24 d. pakrantės miestas Novoazovskas buvo apšaudytas iš Rusijos teritorijos. Rugpjūčio 25 d. iš Rusijos į Ukrainos teritoriją netoli Novoazovsko įvažiavo šarvuotų transporto priemonių kolona Prieš tai daugelį savaičių arčiau nei 30 km nuo šios vietos nebuvo jokių sukilėlių grupuočių. Sunkios kovos vyko Markynės kaime, esančiame už 7 km nuo Novoazovsko. Sukilėliai iš šio kaimo apšaudė Novoazovską. Pasak Mariupolio miesto internetini puslapio Dnipro ir Donbaso batalionai atmušė ataką ir užpuolikai pasitraukė link sienos. Rusijos užsienio reikalų ministras Sergejus Lavrovas teigė, jog jis apie incidentą nieko nežino ir pranešimus apie Rusijos pajėgų įsiveržimą pasiūlė laikyti „dezinformacija“.
Rugpjūčio 26 d. DLR sukilėliai, padedant Rusijai, apšaudė Novoazovską iš už Rusijos sienos. Ukrainos pasieniečiai Novoazovsko-Veselo-Voznesenskos pasienio perėjoje rodė reporteriams artilerijos sviedinių išmuštus kraterius po apšaudymo, kaip jie teigė, iš Rusijos teritorijos. Rusija neigė bet kokį savo vaidmenį šiuose įvykiuose ir tvirtino, kad sukilėliai veikia patys, jų neremiami. Pasak Ukrainos ginkluotųjų pajėgų šiuo apšaudymo norėta išvesti iš rikiuotės Ukrainos artilerijos pozicijas šiame rajone. Apšaudymo metu virš miesto matėsi dūmai, daug gyventojų iš miesto bėgo automobiliais ir sunkvežimiais. Buvo apšaudyta ir miesto ligoninė, infekciniame skyriuje sužeisti keturi medikai.
Rugpjūčio 27 d. iš Rusijos per sieną link Novoazovsko vėl įsiveržė Rusijos kariuomenę ir jų remiami maištininkai. Nors Ukrainos vyriausybė teigė „visiškai kontroliuojanti“ miestą, miesto meras Olegas Sidorkinas patvirtino, kad į miestą jau įsiveržė maištininkai. Jis taip pat teigė, kad miesto puolimo metu sukilėliai naudojo tankus ir šarvuotą techniką ir sužeisti mažiausiai keturi civiliai. Ukrainos pajėgos teigė, kad šiauriau, netoli Starobeševo, pastebėjo į pietus, link Novoazovsko, judančią 100 šarvuotų transporto priemonių, tankų, Grad reaktyvinių salvinių kovos mašinų koloną. Šios transporto priemonės buvo pažymėtos „baltais apskritimais ar trikampiais“, panašiais į rankų raiščius, kuriuos turėjo Rusijos desantininkai sučiupti Ukrainos vyriausybinių pajėgų prieš kelias dienas Ukrainos teritorijoje. Ukrainos pajėgos, neturėdamos sunkiosios ginkluotės, aviacijos ar artilerijos palaikymo, skubiai ir chaotiškai pasitraukė iš miesto. Rugpjūčio 28 d. Nacionalinio saugumo ir gynybos taryba patvirtino, kad Novoazovską užėmė Rusijos pajėgos, o Ukrainos kariai, taip pat pasieniečiai ir savanoriai, atsitraukė į Mariupolio gynybą.
Rugsėjo 1 d. rusų karių mieste nebenuvo matoma, jame pasiliko tik DLR maištininkai. Nepasiant to, kai kurie vietiniai gyventojai teigė, kad už miesto liko „žaliųjų žmogeliukų“, pagal analogiją Rusijos kariais be skiriamųjų ženklų, kurie okupavo Krymą 2014 m. vasario mėnesį.
Nuit debout

Nuit debout – visuomeninis judėjimas Prancūzijoje ir kitose Europos šalyse. Prasidėjo 2016 m. kovo 31 d., kai vyko Prancūzijos profsąjungų ir jaunimo organizacijų demonstracija prieš naujo Prancūzijos Darbo kodekso projektą (dar vadinamas „Darbo įstatymu“ arba „El Khomri įstatymu“). Demonstracijos pabaigoje aktyvistai okupavo Respublikos aikštę Paryžiuje, kurioje nuo to laiko renkasi kasdien. Aikštėje vyksta generalinės asamblėjos, kuriose savo nuomonę gali išsakyti visi norintys, taip pat organizuojamos įvairių sričių (pavyzdžiui, Prancūzijos-Afrikos reikalų, juridinių konsultacijų, ekologijos, priemiesčių, feminizmo, imigrantų teisių, LGBT teisių, piliečių teisių ir pan.) komisijos, skaitomos paskaitos, veikia priėmimo grupė, logistikos grupė, laisvai mokamo maisto valgykla, Nuit debout radijas ir kiti dariniai, linksminamasi gyvos muzikos ir šokių rateliuose ir kt.

Pavadinimas

Nuit debout (nuit 'naktis', debout 'stovint, stačiomis') į lietuvių kalbą galima versti įvairiai: Naktis stovint, Stovim pernakt, Per naktį ant kojų, Tvirti pernakt, Sukilę naktį ar pan. Komentatoriai pažymi, kad žodis debout yra reikšmingas prancūzų politinėje kultūroje, nes juo prasideda socialistų himnas „Internacionalas“.

Įkūrimas

Judėjimas sumanytas 2016 m. vasario 23 d., Paryžiaus profsąjungų rūmuose vykusiame susitikime. Susitikimą organizavo François Ruffin, socialinės kritikos žurnalo Fakir vyr. redaktorius ir režisierius, sukūręs dokumentinį filmą Merci patron ! Susitikime buvo siekiama suvienyti įvairiose Prancūzijos vietovėse veikiančius protesto sambūrius: kovotojus prieš oro uosto projektą Notre-Dame-des-Landes, protestuojančius bendrovės Goodyear gamyklų darbininkus, švietimo sistemos reformoms besipriešinančius mokytojus. Pradinėje iniciatyvinėje grupėje buvo 15 aktyvistų, tačiau užėmus Respublikos aikštę prie judėjimo spontaniškai prisijungė daugiau žmonių ir buvo atsisakyta kokius nors asmenis laikyti oficialiais judėjimo atstovais .
Karolinas (Palenkės vaivadija)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVIII a. dar tęsėsi Sengirės kolonizacija, į vietoves prie Balčio ežero kėlėsi kolonistais sentikiai iš Rusijos, tuo pačiu norėdami išvengti patriarcho Nikono persekiojamų. Pirmieji persikėlėliai pasirodė dar prieš 1780 m., pakviesti šių žemių valdytojo Sanoko pataurininko Adomo Gelaževskio. 1796 m. susikūrė gyvenvietė Karolinas – dvarininkas Liudvikas Skanpskis vieną iš savo palivarkų pavadino žmonos Karolinos vardu. 1827 m. kaime buvo 19 dūmų (sodybų) ir 159 gyventojai. Po 1831 m. sukilimo palivarkas su visomis žemėmis caro adinistracijos buvo nusavintas imperijos naudai. Rusijos valdininkai, siekdama sentikius pritraukti prie stačiatikių bažnyčios, pradėjo jiems dalinti netoliese esanti Češkinės mišką, susikūrė naujakūrių gyvenvietė, vadinama Češkine, o vėliau Pokrovsku. Nuo 1843 m. jau visas kaimas įvardijimas Pokrovsku (vietos lietuvių šaukiamas Pakrausku), o buvusiame Karolino palivarke pagal caro rūmų arcitekto Konstantino Thono projektą 1846-54 m. pastatyta Dievo Motinos Globėjos cerkvė. Administraciškai Pokrovskas buvo pavaldus Gibų valsčiui su centru Gibų kaime. Po kiek laiko jau ir valsčius buvo pervadintas į Pokrovsko, nors jo centras išliko Gibuose. Apylinkėse gyvenę 462 sentikiai (1856 m.) priklausė piliponiečiams (sentikių atšaka) ir toliau laikėsi savo tradicijų, religines apeigas atlikdavo slaptai. Susikūrus nepriklausomai Lenkijos valstybei, cerkvė buvo atduota katalikams ir perstatyta: 1921 m. bažnyčia konsekruota Šventos Šeimynos vardu, bizantiškai šventovei būdingi apvalūs bokšteliai buvo pašalinti. Pirmąjį pasaulinį karą išgyvenę kaimo stačiatikiai toliau meldėsi gretimoje Pogoželeco cerkvėje. Gyvenvietei buvo grąžintas senasis – Karolino – vardas. Po Antrojo pasaulinio karo sentikių kaime nebeliko. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Gazimuro kalnagūbris

Gazimuro kalnagūbris (rus. Газимурский хребет) – kalnagūbris Rusijoje, Užbaikalės krašto pietryčiuose, Argūnės intakų Gazimuro ir Uriumkano tarpupyje. Driekiasi per 200 km. Aukštis iki 1372 m (Ušmuno plikkalnis). Kalnai sudaryti iš granito, gneiso, kristalinių skalūnų, smiltainio. Būdingas vidutinkalnių kraštovaizdis. Šlaituose auga maumedžių taiga su stepių ruožais. Yra pavienių uolų, nuobirynų.
Gačionys (Rokiškis)

Istorija

1596 m. Gačionys priklausė Jūžintų dvarui, o 1796 m. – Čedasų dvarui. Tuomet kaime buvo kiemai, 2 valakai.
Apie 300 metų Gačionių dvaras priklausė baronų Rosenų giminei. Kelios jų kartos gyveno mediniame name su klasicizmo formų imitacija: priekinį fasadą puošė kolonos, kurios laikė apžvalgos terasą su baliustrada. Namą apie 1870 m. pagal savo projektą pastatė Jonas Rosenas.
LTSR metais veikė biblioteka.
2001 m. dvaras grąžintas Antanui Rosenui, gyvenančiam Lenkijoje. Jo pastangomis dvaro rūmai restauruoti.
Ganos vyrų futbolo rinktinė

Istorija

Žymiausias Ganos rinktinės žaidėjas – Abédi Ayew Pelé, vienas geriausių XX a. dešimtojo dešimtmečio žemyno ir pasaulio futbolininkų, 1991–1993 metais išrinktas Afrikos metų futbolininku.
2006 m. pateko į Vokietijoje vykusį pasaulio čempionatą, kur grupės varžybose pralaimėjo tik Italijos komandai, laimėjo prieš pajėgesnėmis laikytas Čekijos bei JAV rinktines ir grupėje užėmė antrąją vietą. Aštuntfinalyje 3:0 nusileido Brazilijos komandai.
2010 m. pasaulio čempionate serbų trenerio Milovano Rajevaco vadovaujama komanda pasiekė ketvirtfinalį (tą istorijoje buvo pavykę pasiekti tik dviem Afrikos komandoms – Kamerūnui ir Senegalui). Savo grupėje Ganos futbolininkai aplenkė serbus ir australus bei nusileido vokiečiams. Aštuntfinalyje jie po pratęsimo nugalėjo JAV rinktinę (lemiamą įvartį per pratęsimą įmušė Asamoah Gyan). Ketvirtfinalyje Gana po baudinių serijos pralaimėjo Urugvajui, nors turėjo realią galimybę išplėšti pergalę pačioje II-ojo pratęsimo pabaigoje, bet 11 m baudinio nerealizavo tas pats Asamoah Gyan.
Sigitas Kuncevičius

Sigitas Kuncevičius (g. 1958 m. liepos 20 d. Vilniuje) – Lietuvos architektas.

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1987–1990 m. dirbo Miestų statybos projektavimo institute Vilniuje. Nuo 1990 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1991 m. VISI) dėstytojas, nuo 2001 m. docentas. 1990–1994 m. bendrovės „INFO-TEC projektas“ projektų vadovas. Nuo 1995 m. a.s.a. Sigito Kuncevičiaus projektavimo firmos, įmonės vadovas, projektų vyriausiasis architektas.
Suprojektavo tipinių ir kartotinių mokyklų, ikimokyklinių įstaigų, parengė mažųjų architektūros formų katalogą (1983 m.).
Spyglys

Spyglys – pušūnų (Pinophyta) skyriaus augalų lapai. Nuo kitų augalų lapų jie skiriasi anatomine sandara. Spygliais dažnai neteisingai vadinami dygliai, aksčiai, rakiai.
Goco sąsiauris

Goco sąsiauris – trumpas Viduržemio jūros ruožas, skiriantis Goco salą nuo šiaurinio Maltos salos pakraščio.
Sąsiaurio ilgis apie 7 km, plotis varijuoja nuo 6,7 km plačiausioje vietoje iki 4,5 km šiauriniame pakrašty. Sąsiaurio viduryje išsidėsčiusios dvi salos – Kominas (gyvenama) ir Kominotas. Sąsiauris tarnauja kaip jūrų kelių jungtis tarp abiejų salų. Iš Mġarr Harbour ir Ċirkewwa uostų visus metus kursuoja keltas.
Scena

Scena (lot. sc(a)ena < gr. skene 'palapinė') – teatro, koncertų salės dalis – pakyla, kurioje vaidinama, koncertuojama. Priešais ir žemiau scenos būna parteris su žiūrovams skirtomis vietomis, parterio gale ir šonuose – ložė.
Scena taip pat vadinama dramos kūrinio ar spektaklio dalis.
Teatro scenos, o kartais ir visos salės sienos dažniausiai būna juodos, tamsios, kad neblaškytų žiūrovų ir aktorių dėmesio.

Patalpų (teatro) scena

Patalpų scenos, kad ir teatro scenos, dažniausiai būna pakilusios virš pirmųjų salės žiūrovų eilių. Jų konstrukcijos būna metalinės ir medinės. Žiūrovų vietos aplink sceną sustatomos puslankiu, tolimesnės nuo scenos eilės įtaisomos kiek aukščiau nei prieš jas esančios. Scenos pagrindinis tikslas – spektaklio veiksmą padaryti matomu kiekvienam salėje esančiam žiūrovui. Scenos priekyje įtаisyti šviestuvai, apšviečiantys ją. Šviestuvai slepiami už spеcialių sienelių, tad žiūrovai jų praktiškai nepastebi. Išsikišusi iš už uždangos, kuria pradedamas ir baigiamas spektaklio veiksmas scenoje, linijos scenos dalis vadinama avanscena.

Lauko scena

Tokia scena konstruojama iš tvirtų metalinių sijų, kurias lengva transportuoti, nes scena dažnai pervežama iš vienos vietos į kitą. Didžiulės lauko scenos montavimas gali užtrukti bene visą dieną.
Lauko scena nuo teatro scenos skiriasi tuo, jog neturi uždangos. Scena yra gerai matoma praktiškai iš bet kurios vietos. Taip yra todėl, kad lauko scena dažniausiai neturi aklinų sienų, ji visa atvira. tačiau šį matomumą gali varžyti įvairios skraistės, remėjų reklamos ant scenos konstrukcijų.

Šaltiniai

„Tarptautinių žodžių žodynas“, 1985 m., Vilnius.
Dictionnaire historique et critique

Dictionnaire historique et critique (liet. Istorinis bei kritinis žodynas) – visuotinė enciklopedija prancūzų kalba.
Išleido filosofas ir mokslininkas E. Beilis Roterdame 1695–97 m.
Žinynas yra tipinė antienciklopedija.

Apimtis

2 tomai 11 leidimų; Bošo, 1820-24 m., t. 1-16.