google/wiki40b huggingface dataset:
Oslo paraiška 2022 m. žiemos olimpinėms žaidynėms

Istorija

TOK narys iš Norvegijos Gerhard Heiberg pranešė, jog TOK laukia Norvegijos kandidatūros Žiemos olimpinėms žaidynėms. Lilehameris, rengęs žaidynes 1994 m., bei regionas Stavangeris-Bergenas-Vosas taip pat buvo laikomi galimais varžovais.
Lilehameryje vyks 2016 m. jaunimo žiemos olimpinės žaidynės. Norvegijos nacionalinio olimpinio komiteto generalinė sekretorius Inge Andersen mano, jog Norvegijos kandidatūra 2026 m. žaidynėms yra daug realesnė nei 2022-ųjų. 2012 m. birežlio mėn. Oslo miesto taryba balsavo už žaidynių finansavimą. 2013 m. rugsėjo 9 d. Osle šiuo klausimu vyko vietinis referendumas.
Dauguma (55%) balsavusiųjų vietiniame referedume palaikė finansavimo idėją. 2013 m. lapkričio 7 d. Oslas, kartu su jungtiniu miestu Lilehameriu patvirtino savo kandidatūrą 2022 m. žaidynėms. Kandidatūrai vis dar reikia finansinio garantijų iš vyriausybės; Parlamento sprendimo planuojama sulaukti 2014 m. rudenį. 2014 m. žiemos apklausos rodo stiprią norvegų opoziciją prieš kandidatavimą (55%-66% prieš, 20-36% už). Šiuo metu ir dauguma Oslo gyventojų yra prieš kandidatūrą.
Opozicija tęsiasi. 2014 m. kovo mėn. apklausos parodė, jog 59,2% balsavusiųjų yra prieš kandidatūrą, o 34,7% – už. Nors rugsėjį dauguma Oslo gyventojų balsavo už Olimpiadą, paskutinė apklausa rodo, kad 55,8% osliečių dabar priešinasi kandidatūrai, o 41,4% yra už.
2014 m. spalį Norvegijos vyriausybė nusprendė nebekelti Oslo kandidatūros 2022-ųjų žiemos olimpinėms žaidynėms rengti. Tad paraiška buvo atšaukta ir žiemos olimpiados-22 sostinė bus išrinkta iš vos dviejų kandidatų-miestų: Pekino ir Almatos.

Ankstesnės kandidatūros

Oslas buvo kandidatas 1923 m. ir 1994 m. žiemos olimpinėms žaidynėms, tačiau atitinkamai pralaimėjo Leik Plesidui ir Kortina d'Ampecui. 1994 m. žaidynės buvo atšauktos dėl Antrojo pasaulinio karo. Kandidatūra 1952 m. žaidynėms Oslui buvo sėkminga. Vėliau miestas kandidatavo rengti 1968 m. Olimpiadą, bet pralaimėjo Grenobliui.

Ankstesnės kitų Norvegijos miestų kandidatūros

Lilehameris kandidatavo organizuoti 1992 m. žiemos olimpines žaidynes, tačiau pralaimėjo Albertviliui. Lilehamerio kandidatūra pavyko 1994 m. Miestas taip pat bandė laimėti 2012 m. jaunimo žiemos olimpinių žaidynių konkursą, bet netapo net kandidatu. Šias žaidynes organizavo Insbrukas. Lilehameris buvo vienintelis miestas, kandidatavęs 2016 m. jaunimo žiemos olimpinėms žaidynėms, ir laimėjo.

Transportas

Oslą aptarnauja Oslo oro uostas, vykdantis tarpžemyninius skrydžius. Atstumas tarp Oslo ir Lilehamerio arenų yra nuo 190 km iki 230 km (toliausiai – Kvitfjell). Lilehamerio zonoje bus įrengtas susisiekimas keliais ir bėgiais. 2022 m. šalia kelio Oslas-Lilehameris (kelias E6) bus įrengtas 140 km keturių juostų automagistralė.

Biudžetas

Kandidatavimo komitetas savo kandidatūroje olimpinėms ir parolimpinėms žaidynėms numatė 33 milijardų Norvegijos kronų biudžetą, iš kurių viešosios išlaidos sudarys nuo 21,5 iki 24,5 milijardo kronų. Po Olimpiados dalis infrastruktūros bus parduodama kaip privatūs namai arba verslo ar viešajam naudojimui.
Ragainės apskritis

Geografija

Apėmė Mažosios Lietuvos šiaurinę dalį Nemuno kairiajame krante. Ribojosi su Tilžės, Įsruties, Pilkalnio apskritimis. Apskrityje buvo miestas Ragainė, 4 evangelikų liuteronų parapijos: Būdviečiai, Kalveliai, Ragainė ir Trapėnai.

Lietuviai

1709–1710 m. maru ir badu mirė apie 30 tūkst. gyventojų (dauguma lietuviai). Per Mažosios Lietuvos vokiečių kolonizaciją (1736 m. duomenimis) vien tik valstiečių ūkius valstybiniuose dvaruose gavo 714 kolonistų šeimų (lietuvių tokių šeimų po maro liko 1534). Vokiečių duomenimis, 1837 m. lietuvių buvo virš 19.000 (48,1 proc.), 1861 m. apie 19.000 (38,2 proc.), 1890 m. apie 14.000 (25,2 proc.), 1910 m. apie 7.400 (13,4 proc.).
Vokiečių oficialios statistikos duomenimis, apskrities pietinėje, Prūsijos dalyje, 1870 m. iš 36 335 gyventojų 16 664 arba 45,9 % buvo lietuviai. 1878 m. lietuviais save pripažino tik 35,3 %, 1897 m. – 16,7 %, 1912 m. – 12,6 % gyventojų. 1890 m. rinkimų komisijos duomenimis, visoje Ragainės apskrityje iš 54 725 gyventojų lietuviais užsirašė 17 500, apie 32 % žmonių.
Podesta

Podesta (it. podestà, iš potestas 'valdžia') – viduramžių (XII–XVI a.) Italijos miestų valstybių ar asministracijos galva. Podesta buvo vykdomosios ir teisminės valdžios vadovas. Podestos būdavo tiek skiriami, tiek renkami, tai priklausė nuo laikotarpio ir konkretaus miesto. Pvz., Venecijos respublikoje, Florencijoje priklausomų miestų podestas skirdavo centrinė valdžia.
Pirmas žinomas podesta buvo paskirtas 1151 m. Bolonijoje. Iš Faencos pakviestas Gvidas di Ranieri di Sasso Kanosietis (Guido di Ranieri di Sasso of Canossa), kad užimtų rektoriaus ir podestos pareigas.
Daug pirmųjų podestų 1158 m. Ronkaljoje (Roncaglia) vykusiame Imperijos kongrese paskyrė Šventosios Romos imperatorius Frydrichas Barbarosa, kad per juos valdytų Šiaurės Italijos miestus. Podestos buvo imperatoriaus vietininkai, diegę imperijos teisę. Miestų valstybių gyventojai tokiai podestų vadžiai priešinosi, tai buvo viena iš priežasčių, dėl ko susidarė Lombardijos Lyga ir 1167 m. kilo sukilimas prieš Barbarosą.
Imperatoriaus skirtų podestų institucija egzistavo neilgai, tačiau tokia pareigybė miestuose prigijo. Apie 1200 m. daugelyje komunų buvo sukurtos podestų pareigos, į kurias miestų piliečiai metams rinkdavo savo atstovus. Miesto podesta būdavo aukščiausia valdžia visose srityse – civilinėje ir karinėje, diplomatinėje ir kitose sferose.
Stengdamiesi išvengti vidinių kivirčų miestų piliečiai podestomis ėmė kviesti svetimšalius. XII ir XIII a. buvo populiaru podestomis kviesti venecijiečius. Manoma, kad to priežastis iš dalies buvo tai, kad Venecijos respublika mažai domėjosi žemynine Italija, o daugiau reikalais Viduržemio jūroje ir prekyboje. Kai kuriuose miestuose yra buvę, kad podestų kadenciją pratęsdavo keleriems metams, o tai ir iki gyvos galvos.

Podestos XX a

Nuo 1926 m. Italijoje Musolinio vyriausybė miestuose vėl įvedė podestų pareigas – t. y., jie merus pervadino podestomis. Podestas skirdavo vyriausybė. 1946 m. podestų pareigybė buvo panaikinta.
Dumblas

Dumblas – smulkios, minkštos nuosėdos vandens baseinų dugne ir žemės paviršiuje; dirvožemio ir dirvodarinių uolienų granuliometrinis elementas.

Ypatybės

Pagal 1990 m. FAO ir UNESCO klasifikaciją dirvožemio dumblo dalelių skersmuo <0,002 mm, pagal N. Kačinskio klasifikacija – 0,0001-0,001 mm. Susidaro dėl uolienų, jose esančių mineralų dūlėjimo ir dirvodaros procesų.
Dumble yra pirminių ir antrinių molio mineralų – beidelito, montmorilonito, kaolinito; aleurito. Jų santykis ir sudėtis įvairios kilmės dirvožemiuose skiriasi. Taip pat yra daug geležies ir aliuminio oksidų, kalcio, magnio, kalio, natrio, fosforo, humuso ir mikroelementų, tai augalų maisto medžiagos dirvožemyje.
Dumblas suklijuoja dirvožemio daleles į struktūrinius agregatus – formuoja dirvožemio struktūra. Be to, jos kartu su organinėmis medžiagomis lemia dirvožemio sorbuojamąją gebą ir sorbcijos talpą, kuri labai svarbi dirvožemio ir trąšų tarpusavio sąveikai. Tvenkinių ir ežerų dumblas naudojamas dirvožemiui (ypač smėlio ir priesmėlio) tręšti; išdžiovintas turi iki 40 % kalcio karbonato, 0,4 % azoto, 0,05 % fosforo oksido.
Oksitocinas

Gamyba

Oksitociną pagamina pogumburio neuronai, o išskiria į kraują hipofizė. Oksitocino gamybos intensyvumą lemia elektrinis pogumburio aktyvumas. Tai tam tikrų pogumburio neuronų depoliarizacija sukelia oksitocino egzocitozę. Oksitociną iš pogumburio neuronų į neurohipofizę perneša ir saugo baltymas neurofizinas.

Struktūra

Tai peptidas iš devynių aminorūgščių.
cys-tyr-ile-gln-asn-cys-pro-leu-gly

Ir abu cisteinai susijungę disulfidiniu tilteliu.

Struktūra panaši į vasopresiną.

Poveikis

Poveikis skirstomas į du didelius tipus.
Lina Petkūnienė

Biografija

1991 m. baigė Panevėžio J. Švedo pedagoginę muzikos mokyklą, ikimokyklinių įstaigų auklėtoja. UAB „Prejolė“ pardavėja.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narė.
Nuo 2007 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Povilas, vaikai Paulina, Valentinas.
Kruvini deimantai

Turinys

Praleidęs 5 metus kalėjime po nepavykusio apiplėšimo, Gvido Mauris išeina į laisvę. Jo draugas Marko, taip pat dalyvavęs nusikaltime, sugebėjo pabėgti ir Gvido prisiėmė visą kaltę. Visus tuos metus jis buvo įsitikinęs, kad tikrasis nusikaltimo organizatorius Rizo juos išdavė, todėl dabar grįžo trokšdamas keršto. Po to, kai jis patenka į autobuso užpuolimą, kurio metu žūna jo draugė Marija, Gvido keršto troškimas dar labiau išauga...
Anicetas Uogelė

Biografija

Žaisti šachmatais pradėjo būdamas 11 metų. 22 kartus (1961–2001 m.) laimėjo pirmenybes savo mieste (Šiauliai). A. Uogelė 25 kartus dalyvavo Lietuvos šachmatų pirmenybėse. 1965 m., kaip ir Vladas Mikėnas, užėmė pirmą, 1980 m. – trečią vietą.
83 kartus žaidė varžybose už Lietuvos ribų.
Komandinių šachmatų varžybų (dalyvaujant pasaulio šachmatų čempionams V. Smyslovui, M. Taliui, T. Petrosianui, B. Spaskiui, A. Karpovui, N. Gaprindašvili ir G. Kasparovui) teisėjas Rygoje, Maskvoje; teisėjavo įvairiose varžybose Kijeve, Ašchabade, Taškente, Vilniuje, Klaipėdoje, Šiauliuose, Panevėžyje, Marijampolėje, Palangoje ir kitur.
Knygų „Europos taurė“ (Vilnius, 1975 m.), Lietuvos sporto enciklopedija (Vilnius, 2013 m.) bendraautoris. Knygos „Mano šachmatai“ (Vilnius, 1993 m.) autorius. Šachmatų klausimais bendradarbiavo su knygų „Žagarė“ (1998 m.), „Šiaulių sportas“ (1998 m.), „Žydai Lietuvos šachmatų istorijoje“ (2015 m.), "Joniškio kraštas. Žymūs žmonės" (2017 m.) sudarytojais ir autoriais.

Korespondenciniai šachmatai

Nuo 1959 metų žaidė ir korespondenciniais šachmatais. 1962–1964 metais tris kartus iš eilės laimėjo Lietuvos pirmenybėse. Su Lietuvos rinktine iškovojo komandinę ir asmeninę pergalę Eberhardt-Wilhelm-Cup 1963/70. Pirmųjų Europos komandinių pirmenybių čempionas. 1970 metais jam buvo suteiktas tarptautinio korespondencinių šachmatų meistro, o 1999 metais tarptautinio super meistro titulas. 2005 metų pabaigoje Uogelė žaidimo laiškais (dabar Internetu) varžybas baigė, turėdamas 2471 reitingą pagal FS vertinimo sistemą.
Įmonių grupė

Įmonių grupė – darinys (organizacija) iš teisiškai savarankiškų įmonių, kurios yra bendrai kontroliuojamos. Nesutariama dėl to, ar fiziniai asmenys bei valstybės gali būti įmonių grupių dalimis.
Kontrolė, kuria sukuriama įmonių grupė, gali pasireikšti akcijų turėjimu, galimybe sudaryti dukterinės įmonės valdymo organus, ekonomine kontrole per franšizės ar licencijavimo sutartis.
Įmonių grupė nėra laikoma teisės subjektu, nors yra teisininkų, pasisakančių už tai. Paprastai įmonių grupės neturi savo valdymo organų ir jų santykiai su aplinka vyksta per kurį nors iš įmonių grupės narių.
Oscar Almgren

Biografija

1913-1925 m. Upsalos universiteto profesorius. Studijoje apie Šiaurės Europos segių formas (Studien ūber Nordeuropaische Fibelformen) padėjo pagrindus segių chronologijai ir klasifikacijai.
Šepetovo valsčiaus herbas

Šepetovo valsčiaus herbas (lenk. Herb Szepietowa) – Šepetovo ir Šepetovo valsčiaus herbas, pradėtas naudoti 2007 m. lapkričio 12 dieną.

Aprašas

Žydrame lauke juostos vietoje sidabrinis kardas auksine rankena į priekį, ašmenimis žemyn, ant kardo tupi juodas kranklys, snape laikantis auksinį žiedą. Po kardu auksinė varpa.
Filipininė vaispera

Paplitimas

Savaime paplitusi Pietryčių Azijoje esančiose Filipinų salose.Tai Endeminė šių salų medžių rūšis.

Augimvietės

Auga iki 400 m aukščio nuo jūros paviršiaus kur praktiškai ištisus metus iškrenta pastovus kiekis kritulių. Dažniausiai aptinkami augant padrikai pavieniai medžiai drėgnuosiuose atogrąžų miškuose, įkalnėse netoli upių, pelkėtose, drėgnose ir vėsiose vietose. Jam svarbus gerai pralaidus molingas, priemolingas ar smėlingas dirvožemis.

Požymiai

Tai visžalių lapuočių medžių rūšis. Kamienas tiesus ir maždaug 3/4 kamieno be šakų, nuo tamsiai rudos iki pilkai raudonos spalvos. Žiedai šluotelėje, kurie turi turi po keturis baltus vainiklapius.

Matmenys ir amžius

Filipininės vaisperos vidutinio aukščio ir aukšti medžiai, užaugantys iki 40 – 60 m aukščio bei iki 1-2,5 m skersmens kamienais. Tai viena aukščiausių Filipinų salose vietinių medžių rūšių.
2010 m. pabaigos duomenis aukščiausias šios rūšies medis žinomas kaip „Barangay Alegria Toog“ vardu buvo 65 m aukščio, 366 cm kamieno skersmens ir manoma šiam medžiui 300 metų. Yra ir kiti medžio matmenų išmatavimai, tačiau šis išmatavimas laikomas patikimiausiu. Medis auga Mindanao salos Pietų Agusano provincijoje provincijoje netoli San Francisko miesto (Filipinai).

Panaudojimas

Dėl vertingos medienos, daug šių medžių buvo iškirsta. Kadangi mediena labai tvirta, tad plačiai naudojama statybos pramonėje kaip poliai, gegnės ir panašiai. Ypač dažnai naudojama namo durų gamyboje. Iš jo taip pat gaminami kilnojamieji padėklai, įvairūs faneros lakštai, gaminamas popierius. Petersianthus quadrialatus vaisiai valgomi ir skoniu primena žemės riešutus. Lapais gydomos kai kurios ligos kaip kad odos išbėrimai.

Pavadinimai

Filipininė vaispera tagalų kalba vadinama „toog“, sebuanų ir visajų etninių grupių kalbomis vadinamas „kapullan“. Dabartinio mokslinio, lotynų kalba pavadinimo autorius Elmer Drew Merrill, gyvenęs 1876–1956 metais. Yra vienas sinonimas - Combretodendron quadrialatum (Merr.) R.Knuth
Tadas Žaba

Biografija

Lietuvos bajorų Žabų giminės atstovas, herbo „Koscieša savininkas.
1767–1771 metais užėmė Vilniaus pavaivadžio pareigybę, tada gi buvo renkamas Vilniaus maršalka Radomo konfederacijos dalyvavime.
Nuo 1771 iki 1776 metų – tarnavo Vilniaus pakamariu. 1776–1784 metais – Polocko kaštelionas, o nuo 1784 iki 1792 metų – paskutinis Polocko vaivada.
Buvo renkamas ATR senatoriumi.
Švento Stanislovo ordino (1777) ir Baltojo erelio ordino (1781) kavalierius.
Sutinkant su išlikusiais archyviniais duomenimis, Tadas Žaba buvo linkęs smurtauti, dažnai kivirčijosi ir konfliktavo su kitais. Taip, apie 1790 metus Polocko bajorai, tame tarpe Polocko pastalininkis S. Buinickis ir deputatas nuo Polocko vaivadijos K. Spinekas, padavė skundą karaliui Stanislovui Augustui Poniatovskiui prieš Tadą Žabą, kuriame prašė ginti jų teises ir laisves. Skundas nurodė, kad Žaba užėmė Vilniaus kašteliono vietą, o po to vaivados postą, korupcijos būdu. Visuose vietiniuose seimuose veda save iššaukiančiai ir smurtauja.
Palaidotas Gelvonuose, Lietuvoje.
Kantu

Turistiniai objektai

Svarbiausias Kantu turistinis objektas yra Šv. Vincento bazilika Galiane, pašventinta 1007 m. būsimo Milano archivyskupo Ariberto da Intimiano. 1801 m. pastatas buvo parduotas privatiems asmenims, o 1909 m. savivaldybė jį išpirko. Bazilika buvo iš naujo pašventinta 1934. Bazilikoje yra seniausios Lombardijos freskos, vaizduojančios Biblijos scenas ir šventųjų gyvenimus.
Kiti turistiniai objektai yra Garibaldžio aikštė ir Šv. Pauliaus bažnyčia, kurios varpas yra vienas iš miesto simbolių.
John F. Smith

Džonas F. Smitas (angl. John F. Smith, Jr.; g. 1938 m. balandžio 6 d. JAV) – amerikiečių vadybininkas.
Jonikai

Istorija

Jonikų kaimas XVI-XIX a. priklausė Švėkšnos klebonijai, vėliau – Švėkšnos valsčiui, Švėkšnos apylinkei. Sovietmečiu Jonikų kaime buvo Šnypšlių pradinė mokykla (nuo 1950 m.), biblioteka (nuo 1960 m.), parduotuvė.

Žymūs žmonės

Jonikuose gimė Dariaus rajono Pušies rinktinės Rambyno būrio partizanas Juozas Paulauskas-Bėgūnas (žuvo 1952 liepos 18 d. Kerynės miške), inžinierius – projektuotojas Antanas Paulauskas.
Bronius Makštutis

Bronius Makštutis (1929 m. gegužės 6 d. Pakašavas, Simno valsčius – 2019 m. gegužės 3 d. Šiauliai) – inžinierius energetikas, Lietuvos ir Šiaulių miesto visuomenės veikėjas.

Biografija

1936 m. pradėjo lankyti Simno valsčiaus Ūdrijos pradžios mokyklą, 1941–1944 m. mokėsi Alytaus gimnazijoje. 1948–1953 m. Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultete studijavo elektros stočių, tinklų ir sistemų specialybę, inžinierius elektrikas.
1953 m. pagal paskyrimą atvyko į Šiaulius, nuo 1953 m. rugpjūčio 7 d. Rėkyvos-Bačiūnų Valstybinės rajoninės elektrinės elektros cecho meistras, nuo 1954 m. balandžio 1 d. Elektros cecho viršininko pavaduotojas. 1958 m. rugpjūčio 1 d. Rėkyvos VRE budintysis inžinierius. Nuo 1959 m. lapkričio 27 d. elektrinės vyr. budintysis inžinierius, nuo 1960 m. balandžio mėn. Šilumos cecho viršininko pavaduotojas, nuo spalio mėn. – vyr. meistras, nuo 1961 m. kovo mėn. – Gamybinio techninio skyriaus viršininkas. 1962 m. priimtas į TSKP. Nuo 1963 m. rugpjūčio 16 d. Rėkyvos VRE vyr. inžinierius. Nuo 1968 m. sausio 10 d. Rėkyvos VRE direktorius, nuo 1978 m. gegužės 1 d., pasikeitus įmonės pavadinimui – Šiaulių šilumos tinklų direktorius, ilgiausiai šias pareigas ėjęs įmonės vadovas.
1969, 1971 ir 1973 m. Šiaulių darbo žmonių deputatų tarybos deputatas. 1974 m. miesto teismas, pasiskundus įmonės darbuotojams, nustatė, kad Rėkyvos VRE premijos skiriamos nevienodai, dėl to direktorius pažeidė darbuotojų reikalavimus. 1975 m. tokį pat sprendimą pateikė ir LTSR Aukščiausiasis teismas. Be to, buvo išaiškinta, kad direktorius 1973 m. nusipirko įmonės nurašytą automobilį, o po metų jį pardavė. Pareikšta nuobauda – griežtas papeikimas. Po to deputatu „neberinktas“. Po kelerių metų materialinis darbuotojų skatinimas ir cechų ūkiskaita buvo įteisinti įstatymu.
1990 m. vasario 14 d. kolektyvas, spaudžiamas direktoriaus reiklumu nepatenkintų įmonės darbuotojų, susibūrusių į Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio grupę, surengė direktoriaus rinkimus. Direktoriumi buvo išrinktas dar reiklesnis vyr. inžinierius Vytautas Milašius. B. Makštutis paskirtas Šiaulių šilumos tinklų dispečeriu, 1992 m. rajono dispečeriu, o 2000 m. rugpjūčio 29 d., vienoje ir vienintelėje įmonėje išdirbęs 47 metus, išėjo į pensiją.
Autobusų juosta

Autobusų juosta – eismo juosta, dažniausiai skirta tik viešajam transportui, siekiant pagreitinti šio transporto veikimą ir išvengti eismo spūsčių. Autobusų juostos yra viena pagrindinių greitųjų autobusų sistemos dalių, pagerinanti autobusų greitį ir patikimumą.
Šia juosta tam tikrais atvejais gali vykti ir kitas transportas. Lietuvoje A juosta pažymėta juosta gali naudotis viešasis transportas, taksi, elektromobiliai ir 3 ar daugiau keleivių vežanti transporto priemonė (jei yra tam tikri papildomi žymėjimai).
Autobusų juosta užima tam tikrą įprasto kelio dalį – ji gali būti bet kurioje kelio pusėje ar viduryje. Taip pat viešojo transporto juosta gali tęstis ilgą kelią, ar būti tik trumpas tam tikrų kliūčių apvažiavimas. Siekiant išskirti šią juostą nuo kitų transporto priemonių, ji būna fiziškai atskirta blokais ar kitomis fizinėmis priemonėmis.
Kai kuriais atvejais autobusų linijoms būna įrengtas ir atskiras šviesoforas, siekiant atskirai reguliuoti viešojo transporto eismą.

Istorija

Pirmoji pasaulyje autobusų juosta buvo sukurta Čikagoje 1940 m.
Pirmoji autobusų juosta Europoje sukurta 1963 m. Vokietijos Hamburgo mieste, perdarius tramvajus į autobusus. Netrukus tuo pasekė ir kiti šalies miestai, o 1970 m. šios juostos naudojimas įteisintas visoje šalyje. Ištyrę Vokietijos patirtį šia sistema naudotis pradėjo kiti pasaulio miestai. 1964 m. pirmoji autobusų juosta atidaryta Prancūzijoje, o 1966 m. Paryžiuje pradėjo veikti ir pirmoji priešpriešinio eismo juosta (kurioje viešasis transportas vyksta kita kryptimi, nei įprastas eismas).
Nuo 1968 m. šia sistema naudojasi Londono gyventojai. Tais pačiais metais laikinai buvo parengta priešpriešinė eismo juosta viešajam transportui, o jai pasiteisinus, ji pradėta naudota nuolat.
1972 m. 100 Tarptautinės ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos narėse veikė apie 140 km eismo juostų, skirtų viešajam transportui, o nuo to ši sistema plėtėsi daugumoje pasaulio šalių.
Oltenica

Istorija

Kasinėjimai Gumelnicos kalvoje atskleidė įspūdingą neolito laikų gyvenvietę (Gumelnicos-Karanovo kultūra), datuojamą 4 tūkst. m. pr. m. e.
Šioje vietovėje pradžioje buvo senovės Romos įtvirtinimai, vėliau – Bizantijos. Vadinti jie Constantiola, čia buvo pirmųjų Dakijos vyskupų sostinė.
1515 m., valdant Neagoe Basarabui, pirmą kartą paminėtas miestas Oltenica.
Krymo karo metais šioje vietoje osmanų kariuomenė bandė forsuoti upę, Rusijos kariuomenė patyrė didelių nuostolių. 1877–1878 m. Rusijos-Turkijos karo metu Oltenica buvo svarbus punktus, per kurį Rumunijos kariuomenė įžengė į Bulgariją padėti Rusijos kariuomenei, apgulusiai Plevnos tvirtovę.
Pirmojo pasaulinio karo metais Oltenicos ir Turtucaia įgulos ne sykį imdavo apšaudyti viena kitą. Šią vietą pasirinko ir sąjunginės Vokietijos imperijos ir Bulgarijos kariuomenės, įsiveržimui į Rumunijos teritoriją.
Kuseris

Istorija

Kuseris buvo Bornu imperijos dalimi. 1900 m. miestą užėmė Sudano banditai, vadovaujami Rabiho az Zubairo. 1900 m. balandžio 22 d. įvyko Kuserio mūšis, kuriame jungtinė prancūzų ir Bagirmi armija nugalėjo Zubairo pajėgas.
Alytaus rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Vydas Baravykas, tačiau jį išrinkus Seimo nariu, meru išrinktas Algirdas Vrubliauskas.
Aleksas Baltrūnas

Biografija

Dirbo periodinių leidinių redakcijose, Lietuvos radijuje. 1965–1972 m. žurnalo „Kultūros barai“ redaktorius.
Sūnūs: geologas Valentinas Baltrūnas ir chemikas Gintaras Baltrūnas.

Kūryba

Jo apysaka „Tolimi keliai“ (2 d. 1958 m.) – vienas pirmųjų socialistinio realizmo metodu parašytų kūrinių lietuvių literatūroje. Romane „Tu mane šauki?“ (1964 m.), apsakymuose (rinkiniai „Pavasario srautas“ 1953 m., „Lietus“ 1960 m., „Šviesos gimimas“ 1974 m.) vyrauja buitinės ir šeimos problemos, dorovinės kolizijos. Rinkinio „Ant katpėdėlių kalno“ (1983 m.) apsakymus sieja tie patys veikėjai ir pasakotojas; juose ryški žmogaus likimo tema, lyrinės intonacijos. Parašė autobiografines knygas „Pavasaris – ruduo“ (1986 m.), „Vaga po vagos“ (1988 m.), apsakymų vaikams. Išleido publicistikos knygas „Keliai – artimi ir tolimi“ (1977 m.), „Prie žmogiškosios šilumos versmių“ (1986 m.).
Pragmatizmas

Pragmatizmas – filosofijos kryptis, susiformavusi XIX a. pab. – XX a. pr. JAV. Vertina filosofiją ir sprendimus pagal naudingumą ir rezultatus praktikoje. Pragmatizmo teorija kelia uždavinį moksliniais metodais analizuoti ir pagrįsti mąstymo struktūras bei sprendimus, siekiant racionalaus, efektyvaus bei veiksmingo pritaikymo praktikoje.
Čia „teisinga yra tai kas pateisinama praktinėmis išvadomis“, o tiesos kriterijus yra jos pateisinamumas praktikoje.
Pragmatistus (Čarlzą Pirsą (Charles Peirce), Viljamą Džeimsą (Wiliiam James), Džoną Diujį (John Dewey)), nors jie laikėsi skirtingų pozicijų, vienijo vienas tikslas: jungti teoriją ir praktiką.
Kelno universiteto Teisės fakultetas

Kelno universiteto Teisės fakultetas (vok. Rechtswissenschaftlichen Fakultät der Universität zu Köln) – Kelno universiteto struktūrinis padalinys, Teisės fakultetas. 38 profesoriai (iš jų 6 – moterys). 5 213 studentai (universitete – 44 282), iš jų – 1 232 doktorantai (2008 m.). Kas semestrą apginama apie 70 teisės mokslų disertacijų.
Adresas: Albertus-Magnus-Platz, D-50923 Kelnas.

Istorija

Pirmasis Teisės fakultetas Vokietijoje, kuriame greta kanonų teisės buvo dėstoma ir romėnų teisė. Mokymo metu, sprendžiant teisinius kazusus, kaip teisės šaltiniai buvo pasitelkiami tiek Bažnyčios kanonai (lot. canones), tiek ir Corpus juris civilis įstatymai (leges).
1389 m. buvo 166 teisininkai. Iš jų 11 profesorių, iš kurių 2 – abiejų teisių daktarai, 4 kanonistai ir 5 legistai.
Nuo 1389 iki 1500 m. buvo 165 teisės mokytojai, dėstytojai.
1425 m. pradėjo dėstyti žymiausias visų laikų Fakulteto teisininkas Nikolaus von Kues (1401–1464), de docta ignorantia (1440 m.) autorius.
1982/1983 m.m. žiemos semestru studijavo per 6 000 studentų.
Tallinn JazzOn

Vieta

Muzikinis festivalis vyksta Estijoje, Talino senamiestyje, kuris yra įtraukas į saugomą UNESCO kultūros paveldo objektų sąrašą. Unikalios senamiesčio erdvės džiazo muzikos festivaliui suteikia nevaržomą atmosferą.