google/wiki40b huggingface dataset:
Viešintų Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Istorija

Viešintų bažnyčiai 1787 m. dovanoti 6 valakai žemės. 1794 m. pastačius kleboniją įsteigta parapija. Nors 1796 m. vizitacijoje teigiama, kad bažnyčia statyta 1790 m., tačiau, matyt, buvo suremontuota tik sena koplyčia. 1818 m. Kupiškio dekanas uždarė apgriuvusią bažnyčią.
1820 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia, 1872 m. – klebonija (vietoj sudegusios). 1879 m. valdžia leido statyti naują mūrinę varpinę, o bažnyčiai pristatyti zakristiją ir sandėliuką. Lietuviškos spaudos draudimo laikais klebonas Bronius Šlamas platino draudžiamą literatūrą.
Klebono Jurgio Rupkos rūpesčiu 1902–1906 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (architektas Nikolajus Andrejevas). J. Korsako, Viešintose klebonavusio 1908–1925 m., iniciatyva įrengti 20 registrų vargonai. 1921 m. rugsėjo 2 d. bažnyčią konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. 1926 m. varpinė pertvarkyta į koplyčią.
Petro Liepos (1896–1953), Viešintose klebonavusio 1936–1945 m., rūpesčiu 1940 m. išdažytas bažnyčios vidus. P. Liepa 1945 m. rudenį areštuotas, žuvo Karagandos lageryje.

Architektūra

Bažnyčia neogotikinė, kryžminio plano, vienabokštė. Vidus 3 navų. Bažnyčios bokštas 55 m aukščio. Šventoriaus tvora akmenų mūro (XIX a. pab.). Jame palaidotas Viešintų klebonas Povilas Paškevičius (1892–1981).
Rosvaldas Gorbačiovas

Biografija

1995 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, mokytojas.
1996–2000 m. dirbo Vilniaus, LNK ir TV3 televizijose, 2001 m. Lietuvos Respublikos Ministro pirmininko atstovas spaudai. 2002–2003 m. prezidento R. Pakso atstovas spaudai, 2004–2007 m. AB TEO LT, 2007 m. banko „Snoras“ Viešųjų ryšių skyriaus vadovas, 2007–2010 m. AB „Mažeikių nafta“ Komunikacijos skyriaus viršininkas, bendrovės „ORLEN Lietuva“ viešųjų ryšių direktorius, 2010–2013 m. VŠĮ „Mažeikių sporto centras“ direktorius.
2011–2013 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys (Koalicija „Kitaip“). 
2013–2014 m. finansų ministro patarėjas. 2015–2016 m. Seimo pirmininkės L. Graužinienės patarėjas ryšiams su visuomene. Nuo 2016 m. MAXIMA LT, UAB Korporacinių reikalų departamento direktorius. 
Žmona Lina, vaikai Emilis, Kamilė, Mykolas
1957 m. Formulės 1 sezonas

Sezono apžvalga

Šiais metais net penkias pergales nugalėjo argentinietis Juan Manuel Fangio bei laimėjo paskutinį, penktąjį, savo čempiono titulą. Tris pergales sezone pelnė Stirling Mossas su Vanwall ekipa. Šiame sezone jau nebebuvo duodami taškai pilotams, kurie dalinosi vienu bolidu.
Rimantas Valiukas

Biografija

1993 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius. Lietuvos respublikos žemės ūkio rūmų Šakių rajono organizatorius.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šakių rajono skyriaus narys.
2007–2011 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Šakių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Šakių raj. Žemdirbių asociacijos pirmininkas, Šakių ūkininkų sąjungos pirmininkas. Sutuoktinė Elena, vaikai Mindaugas, Milda.
Henri Rousseau

Biografija

Anri Ruso (piln. pranc. Henri Julien Félix Rousseau) gimė 1844 m. gegužės 21 d. Lavalyje, Prancūzijoje, smulkioje vietinių prekijų šeimoje. Nuo pat mažens A. Ruso parodė potraukį menui ir įgavo įvairių menų pradmenis Lavalio licėjuje. 1851 m. A. Ruso tėvai bankrutavo ir pradėjo keltis iš vieno miesto į kitą, bet tai nesutrukdė A. Ruso baigti licėjų neakivaizdžiu būdu. 1862–1867 m. A. Ruso savanoriškai tarnavo Prancūzijos kariuomenėje, kad išvengtų baudžiamojo persekiojimo dėl vagystės. 1868 m. mirė A. Ruso tėvas ir būsimasis dailininkas persikėlė į Paryžių, kur tais pačiais metais vedė Klemensiją Boitar, su kuria susilaukė 7 vaikų, tačiau tik 2 vaikai išgyveno vaikystę. Sūnus mirė 18 metų ir vienintele palikuone liko duktė Julija, gimusi 1876 m. 1871 m. A. Ruso įsidarbino Paryžiaus muitinėje, dėl ko vėliau buvo pramintas „Muitininku“.
Maždaug tuo pat metu A. Ruso pradėjo intensyviai piešti. Manoma, kad tam jį paskatino akademinis dailininkas Feliksas Klementas, gyvenęs kaimynystėje. F. Klementas taip pat parūpino A. Ruso laisvą prieigą prie Luvro salių, kuriose buvo galima perpiešti pasaulinių tapybos meistrų darbus. Be akademinių tapybos ir piešimo pagrindų A. Ruso neturėjo šansų patekti į Prancūzijos akademijos organizuojamas parodas, nors ir bandė. Tikru išsigelbėjimu dailininkui tapo 1886 m. įsteigta Nepriklausomų dailininkų draugija. Už simbolinį mokestį įsigiję narystę, dailininkai įgydavo teisę eksponuoti darbus Draugijos parodose be meninės cenzūros. Ilgainiui A. Ruso tapo Draugijos parodų žvaigžde, o dar svarbiau, Draugijos parodos A. Ruso suvedė su visa ne akademinės mokyklos Paryžiaus dailininkų „grietinėlės“ tapyba. Draugijos parodose eksponavo V. van Gogas, Ž. Sera, A. de Tulūz Lotrekas ir kiti.
1888 m. mirė A. Ruso žmona Klemensija. 1889 m. A. Ruso parašė pjesę „Apsilankymas 1889 m. parodoje“ Pasaulinės parodos Paryžiuje atidarymo proga, bet ji buvo atmesta teatro. 1893 m. A. Ruso metė darbą ir išėjo į pensiją tam, kad atsidėti dailei. Dažniausiai A. Ruso tapyba sulaukdavo pajuokos ne tik iš publikos ir kritikų, bet ir iš kitų menininkų pusės. 1898 m. A. Ruso siūlė parduoti gimtojo Lavalio miesto merui paveikslą „Mieganti čigonė“, tačiau jam buvo atsakyta. 1899 m. A. Ruso vedė Žozefiną Noury, kuri mirė vos po 4 metų. Tais pačiais metais parašė pjesę „Rusijos našlaičio kerštas“, kuri vėl buvo atmesta teatro. Skolų spaudžiamas dailininkas 1900 m. pradėjo dėstyti muziką ir tapybą savo namuose. Tuo metu pradėjo didėti dėmesys dailininko kūrybai. A. Ruso surado draugų, tarp kurių P. Pikasas ir G. Apolineras (pastarasis pavaizduotas paveiksle „Poetas ir jo mūza“). 1907 m. tapytojas apkaltintas finansinėmis machinacijomis ir suimtas, tačiau po kiek laiko paleistas įtikinus tyrėjus jo nekaltumu. A. Ruso mirė 1910 m. rugsėjo 2 d. dėl infekcijos, patekusios į sužeistą koją. Dailininkas palaidotas Cimetière de Bagneux kapinėse, tarp menko būrelio draugų – Polis Sinjakas ir Roberas Delonė, epitafiją parašė G. Apolineras. 1947 m. dailininko palaikai perkelti į gimtąjį Lavalį.
Agripina Vyresnioji

Vipsanija Agripina (lot. Vipsania Agrippina; 14 m. pr. m. e. – 33 m. spalio 17 d.) – žymi Romos imperatorių Julijų–Klaudijų dinastijos atstovė, Augusto anūkė, Kaligulos motina, Nerono senelė.
Germaniko žmona. Lydėjo jį Germanijos kampanijose. 29 m. ištremta į Pandaterijos salą. Atkakliai priešinosi, badavo. Jai nusimarinus, Tiberijus visaip juodino jos atminimą, privertė Senatą jos gimimo dieną įrašyti į nelaimingų dienų sąrašą.
Laikoma idealios motinos ir žmonos pavyzdžiu ir visiška priešingybe savo dukrai Agripinai Jaunesniajai, Nerono motinai.
Jamaikos liaudies nacionalinė partija

Jamaikos liaudies nacionalinė partija (PNP, Peoples national party) – Jamaikos kairioji demokratinio socializmo politinė partija.

Istorija

Įkurta 1938 m. rugpjūčio 18 d. žymaus profsąjungų ir politinio veikėjo advokato Normano Menlio iniciatyva. Jis tapo ir pirmuoju partijos pirmininku. Generaliniu sekretoriumi 1938–1939 m. buvo išrinktas finansininkas Osmondas T. Fairklougas. 1943 m. nuo PNP atskilo kairysis sparnas, įkūręs Jamaikos leiboristų partiją (buvo valdžioje 1962–1971 m. ir 1980–1988 m.).
Normanas Menlis 1955–1962 m. buvo šalies Ministras pirmininkas. Buvo padidinti mokesčiai užsienio kompanijoms, išgaunančioms gamtos resursus, įvykdyta žemės reforma, nustatyta valstybinė kainų ir butų nuomos kontrolė, įvestas visuotinis pradinis mokslas.
1972–1980 m. premjeru tapo partijos įkūrėjo sūnus ir lyderis po jo mirties (1969 m.) Michaelis Menlis. 1977 m. buvo nutraukta sutartis su Tarptautiniu Valiutos Fondu, paremti nacionalinio išsivadavimo judėjimai kitose šalyse. 1978 m. priimta programa „PNP principai ir tikslai“, kurioje pareikšta, kad partija renkasi nekapitalistinį šalies vystymosi kelią pagal demokratinio socializmo koncepciją. Pabrėžta, kad gamybos priemonės ir įmonėse priimami sprendimai turi būti liaudies kontroliuojami, O privati gamyba neturi prieštarauti nacionaliniams interesams.
1989 m. parlamento rinkimuose LNP vėl gavo 57 % balsų ir 44 mandatus iš 60. Buvo sudaryta M. Menlio vyriausybė, dirbusi iki 1992 m., kai M. Menlis užleido Ministro pirmininko ir partijos lyderio postus Persivaliui Patersonui.
P. Patersono vadovaujama partija laimėjo 1993, 1997 ir 2002 m. parlamento rinkimus. Tiesa, 2002 m. ji gavo tik 34 vietas 60 vietų Atstovų rūmuose, netekusi 15 vietų. Nauji rinkimai numatomi 2007 m.

Struktūra

Turi apie 125 000 narių. Aukščiausias organas – kasmetinė konferencija, renkanti Nacionalinę tarybą ir Nacionalinį vykdomąjį komitetą. Juose atstovaujamos jaunimo ir moterų organizacijos bei Nacionalinė darbininkų sąjunga.
Leidžia žurnalą „Rising sun“ (Kylanti saulė). Socialistų Internacionalo narė nuo 1952 m.
Partijos pirmininkas nuo 1992 m. Persivalis Patersonas, generalinis sekretorius P. Robertsonas.
Stumbriškių valsčius

Stumbriškių valsčius buvo šiaurės Lietuvoje.
Vasilkuvo valsčius

Istorija

Pirmieji žmonės šiose vietovėse apsigyveno mezolito laikotarpiu. Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XI a. priklausė Kijevo Rusiai. Nuo 1140 m. priklausė Vlodimiro kunigaikštystei. XII a. priklausė Haličo-Volynės kunigaikštystei. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė, kuriai vadovavo kunigaikštis Gediminas. Pirmą kartą šios apylinkės kaip atskiros žemės paminėtos 1358 m., kai Mazovijos kunigaikštis Siemovitas III laiškais susirašinėjo su kunigaikščiu Kęstučiu. Rytinė valsčiaus dalis nuo XIII a.-XIV a. iki 1795 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, o vakarinė valsčiaus dalis po 1569 m. Liublino unijos iki 1795 m. priklausė Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1807-1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842-1914 m. Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Balstogės rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Burčakas, Dombruvkai, Horodnianka, Horodnianka Kolonija, Jurovce, Jurovce Kolonija, Katrinka, Katrinka Lešničuvka, Mostekas, Mostek Gajuvka, Novodvorce, Osoviče, Ožinikas, Podkžemionka, Ribnikai, Selachovskiai, Sochoniai, Studziankai, Vasilkuvas, Vorošilai, Vulka Poduchovna, Vulka Pžedmiešciai, Zapiečkai ir Zašcianekas.
Librevilis

Istorija

Miesto teritorijoje kadaise gyveno mpongvių (Mpongwé) gentis. 1839 m. žemę užėmė prancūzai, 1843 m. jie įkūrė Gabono miestą kaip prekybos centrą. 1848 m. į Gaboną atsikėlė vergai ir gyvenvietę pavadino Libreviliu. 1886 m. jis tapo Gabono kolonijos administraciniu centru, 1888 m. – Prancūzijos Kongo, 1910 m. – Prancūzijos Pusiaujo Afrikos kolonijos Gabono teritorijos centru. Tai buvo pagrindinis Vakarų Afrikos uostamiestis iki tol, kai išsiplėtė Puent Nuaras. 1960 m. miestas tapo nepriklausomo Gabono sostine.

Pavadinimo kilmė

Vergai, 1848 m. išsilaipinę iš laivo „L'Elizia“, gyvenvietę pavadino „laisvu miestu“ (pranc. libre ville) pagal analogiją su Siera Leonės sostine Fritaunu (angl. free town – „laisvas miestas“).
Gvadaras

Istorija

1783–1958 m. Gvadaras buvo Maskato sultonato dalimi. 2002–2005 m. kinai pastatė naują, modernų uostą.
Apeninų kultūra

Apeninų kultūra – bronzos amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta nuo Apeninų kalnuose randamų gyvenviečių.

Pasakų laukas

Apeninų kultūra plito Vidurio ir Pietų Italijoje. Ji pradėjo formuotis eneolito laikotarpyje ir truko iki Vilanovos kultūros (protovillanovos) atsiradimo. Skiriami įvairūs laikotarpiai, dažniausiai ankstyvasis, vidurinysis ir vėlyvasis.

Kultūra

Apeninų kultūros gyvenvietės įrengtos aukštumose (kalnuose) ir žemumose, kartais – kalnų olose. Pastatai apskriti, dalis jų su prieangiu, 2-2,5 m skersmens, arba stačiakampiai, mažiausi apie 4 x 7 m, didžiausi – 4 x 42 m. Aptikta stulpinės konstrukcijos arba akmeninių sienų pastatų; kai kurie įgilinti.
Gyventojai vertėsi gyvulininkyste ir žemdirbyste, iš dalies medžiokle ir žvejyba, maisto rinkimu, spalvotųjų metalų rūdų gavyba bei lydymu, prekyba ir mainais, amatais – audimu, medžio apdirbimu, darė ratus ir vežimus. Mirusiuosius laidojo nedegintus kapinynuose arba uolose iškaltose kamerose. Apeninų kultūra išsiskiria puošnia įvairių formų keramika – lipdyta lygintu paviršiumi, tamsios spalvos, dažniausiai ornamentuota. Dauguma indų – su savitos formos ąsa. Aptikta uolų piešinių.
Teisės kolizija

Teisės kolizija, teisinė kolizija, juridinė kolizija – situacija, kai tuos pačius visuomeninius santykius reguliuoja viena kitai prieštaraujančios teisės normos. Teisės kolizija – vienas iš teisės konkurencijos atvejų, teisės taikymo probleminių situacijų, uždavinių.
Teisės normos gali skirtis pagal kilmę, sritį, teisinę galią, abstrakcijos lygmenį, teisės aktą ar normos, teisės akto galiojimo, veikimo trukmę. Teisės arba įstatymų kolizija įveikiama taikant specialias taisykles.

Tarptautinė kolizija

Tarptautinė kolizija kyla tuomet, kai vienodos teisinės galios nenacionalinės arba skirtingų teisės sistemų normos prieštarauja viena kitai. Ji sprendžiama įtvirtinant specialias taisykles: nacionalinėje teisėje (tarptautinė privatinė teisė), tarptautinėje (specialiais susitarimais, pvz., apmokestinimo srityje paplitusios dvigubo apmokestinimo sutartys; taip pat konkrečiu atveju, konflikto metu – derybomis (arbitražas, gerosios paslaugos ar pan.).
Šelmeninė kregždė

Paplitimas

Šelmeninės kregždės arealas Eurazijoje driekiasi nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje siekia Kolos pusiasalį, Baltąją jūrą, Pečioros vidurupį, Obės žemupį, Jenisėjaus vidurupį, Kamčiatką, Ochotsko jūrą. Pietinė arealo riba eina per pietų Kiniją, Mianmarą, pietų Himalajus, Iraną, Artimuosius Rytus, Viduržemio jūrą. Gyvena Šiaurės Afrikoje, Šiaurės Amerikoje, kai kuriose salose.
Žiemoja Afrikoje, Pietų Azijoje.
Lietuvoje labai dažna rūšis, bet gausiau gyvena lygumose negu miškingose vietose. Čia gyvena porūšis Hirundo rustica rustica.

Išvaizda

Nuo kitų kregždžių skiriasi ilga, gilia uodegos iškirpte, vienspalve kūno viršutine dalimi. Visa nugara, galvos viršus, sparnai, uodega juodai melsvi. Apatinis sparnų kraštas baltas. Pagurklis rausvai rudas. Snapas juodas, kojos pilkai rudos. Patelės apatinė kūno dalis ne tokia ryški, kraštinės uodegos plunksnos trumpesnės. Sveria ~20 g.

Elgsena

Paplitusi visur, dažna kaimo gyvenvietėse, nedideliuose miesteliuose, ypač vienkiemiuose. Lizdą suka trobesiuose, daržinių, dažniausiai tvartų šelmenyse. Lizdą tvirtina prie sijų, virš elektros lempų. Lizdas paprastai atviras, lipdomas iš drėgnos žemės. Jį sutvirtina seilėmis. Be to, primaišoma šiaudelių. Jie kyšo iš įvairių lizdo vietų ir atrodo netvarkingai. Deda 4-5 baltus su rusvais ir pilkšvais taškeliais kiaušinius. Peri tik patelė, 14-16 dienų. Išsiritusius jauniklius maitina abu poros nariai. Lizdą jaunikliai palieka po trijų savaičių. Išveda dvi vadas.

Mityba

Minta skraidančiais vabzdžiais, todėl itin aktyvi giedru oru. Lyjant vabzdžių ieško pastogėse, skraido pažeme. Tai naudingas kenkėjų naikintojas.
Ryan Sandes

Ryan Sandes (g. 1982 m. kovo 10 d.) – PAR ilgų nuotolių bėgikas, dalyvaujantis bekelės bėgimo varžybose. 2014 m. Pasaulio bekelės ultramaratonų taurėje (angl. Ultra-Trail World Tour, UTWT) užėmė galutinę 2-ąją vietą bendroje įskaitoje. Keturių dykumų iššūkio (angl. 4 Deserts) visų rungtynių etapų laimėtojas.
Jis yra vienas iš tituluočiausių bekėlės bėgikų pasaulyje, jo išbandymus Fiš Riverio kanjone bei Drakeno kalnuose rėmė „Red Bull“ ir „Salomon“ prekės ženklai. Istorijos taip pat buvo paskelbtos „Sidetracked“ žurnale bei „Red Bull Media House“ svetainėje ir kitose žiniasklaidos tinklalapiuose.
Jonavos rajono Skarulių aštuonmetė mokykla

Istorija

Pradžioje  veikė kaip Skarulių parapijinė pradžios mokykla. Mokytojai: Onutė Kazakaitytė,  J. Škėma ir kt.
Po Antrojo pasaulinio karo veikė 7-metė, vėliau 8-metė mokykla tuometiniame Skarulių dvare.
Sovietmečiu, LTSR laikais, mokykla turėjo filialų (pvz., dabartinė Ruklos Jono Stanislausko pagrindinė mokykla veikė kaip Skarulių aštuonmetės mokyklos filialas).
Pradėjus veikti chemijos (azotinių trąšų) gamyklai G/S Azotas (dab AB Achema), Skaruliai išnyko kaip gyvenvietė, atitinkamai mokykla buvo likviduota.
Niurkonių koplyčia

Istorija

Kažkada buvusį Niurkonių kaimą su 28 trobomis žymi tik prieš beveik 200 metų statyta koplyčia čia gyvenusiems dvarininkams Vavžeckiams atminti. Niurkonių koplyčia atidaryta 1828 m. gruodžio 27 d. Fundatorius – Niurkonių dvaro savininkas Juozapas Vavžeckis. Gavęs dvarą kaip žmonos kraitį, jis pertvarkė, pastatė naujus rūmus, o parko pakraštyje – koplyčią. Ji skirta vieno iš 1794 m. sukilimo vadų generolo Tomo Vavžeckio atminimui. Laikantis religinių kanonų, koplyčioje buvo patalpintas šv. Tomo paveikslas, koplyčia buvo atidaryta Tomo Vavžeckio vardinių dieną.

Architektūra

Šventorius ilgo stačiakampio plano. Išilginėje ašyje išraiškingus vartus ir koplyčią jungia takas. Prie tako į koplyčią pastatyta verkiančio angelo statula. Į rytus nuo koplyčios stovi keturkampė dviejų aukštų varpinė. Šventorius aptvertas akmens mūro tvora, aplink apsodintas aukštaūgiais medžiais, dominuojančiais tuščiame lygiame vietovaizdyje.
Statinys pasižymi įdomiomis, klasicizmui būdingomis formomis, įdomia sienų faktūra. Sienos sumūrytos iš lauko akmenų, paviršiuje išdailintos smulkiais akmenėliais. Pagrindinio fasado siena tinkuota. .
Koplyčia nedidelio tūrio, stačiakampė, vienanavė. Presbiterijos dalyje įrengti du aukštai, po ja – skliautuotas rūsys fundatorių šeimos palaikams. Viduje šonines sienas skaido piliastrai su lapeliais puoštais kapiteliais. Stogas dengtas čerpėmis. Vidų puošė skaldos mozaika – unikalus šio meno pavyzdys, taip pat didelio formato ant drobės pieštas Dievo Motinos paveikslas ir ant šoninės sienos kabojęs šv. Tomo paveikslas, pieštas ant audinio.
Algirdas Malakauskas

Biografija

Baigė Vilniaus universitetą. Nuo 1979 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas. 1990-1993 m. Šiaulių pedagoginio instituto savaitraščio „Pedagogas“ redaktorius, stilistas. Nuo 1994 m. eina ir Šiaulių universiteto kalbos tvarkytojo pareigas.
Paskelbė per 200 publikacijų kalbos kultūros, akcentologijos, morfologijos ir kt. klausimais. Nuo 1999 m. Lietuvių kalbos draugijos Šiaulių skyriaus pirmininkas.
Kiniški makaronai

Kiniški makaronai – vienas iš svarbiausių kinų virtuvės patiekalų. Kiniški makaronai labai skiriasi, priklausomai nuo gamybos regiono, sudedamųjų dalių, formos, pločio ir paruošimo būdo. 
Kinų makaronai taip pat randami kitų Rytų Azijos tautų virtuvėse – korėjiečių, japonų, vietnamiečių, filipinų, tajų.

Istorija

Ankstyviausias kiniškų makaronų paminėjimas yra iš Hanų dinastijos (206 m. pr. m. e. – 220 m.). 
Songų dinastijos (960–1279 m.) valdymo metais makaronų parduotuvės  buvo labai populiarios. Ankstesnių dinastinių laikotarpių metu kinų makaronai buvo žinomi kaip „sriubos pyragai“ (湯 餅).
Andris Ērglis

Biografija

Gimė Aizputėje, bet, būdamas 15 metų, persikėlė į Liepoją. Baigė Emilio Melngailio Liepojos muzikos kolegiją, kuriame įgijo mušamųjų instrumentų specialybę. Trejus metus grojo Liepojos simfoniniame orkestre. 2001 m. kartu su Janiu Strazdu įkūrė poproko grupę „Berm“, kurioje buvo iki 2006 metų. Kartu su grupe „Berm“ 2003 m. užėmė I vietą festivalyje Liepājas Dzintars.
2006 m., po grupės „Berm“ iširimo, kartu su Janiu Strazdu, Liepojos simfoninio orkestro muzikantu Aivaru Meijeru bei buvusiu grupių „Līvi“ ir „Fomins & Kleins“ gitaristu Tomasu Kleinu įkūrė grupę „Cacao“. Grupėje „Cacao“ Ėrglis yra ir solistas, ir būgnininkas. 2007 m. Ėrglis tapo vienu iš šešių projekto „Bonaparti.lv“ narių, kuris su daina „Questa Notte“ Eurovizijos dainų konkurse atstovavo Latvijai.
Vienu populiariausių latvių dainininku Andris Ėrglis tapo 2007 m. vasarą, kai užėmė II vietą tarptautiniame dainų konkurse „Naujoji banga“. Po šio pasiekimo smarkiai padidėjo tiek Andrio Ėrglio, tiek grupės „Cacao“ pasiekimai. Rugsėjį buvo išleistas grupės albumas „Ripoja akmens“, o albumo titulinė daina tapo žymiausia grupės daina. Daina „Ripoja akmens“ nugalėjo 2007 m. apklausoje Muzikālā banka ir Latvijos Muzikos lygoje, pasiekė I vietą Latvijas Spice, taip pat gavo Metų apdovanojimą kaip didžiausias 2007 m. radijo hitas.
2007 m. pabaigoje Andris Ėrglis nusprendė užsiimti solo karjera. Rudenį jis tapo televizijos LNT šou „Divas zvaigznes“ II vietos laimėtoju. 2008 m. pradžioje su daina „Broken Lullaby“ Ėrglis užėmė III vietą Latvijos Eurovizijos nacionalinėje atrankoje. Kovo mėn. išleistas pirmasis Andrio Ėrglio solo albumas „Sirdspuksti“, po kurio balandžio 12 d. surengtas pirmasis jo solo koncertas. Albumas mažiau nei per du mėnesius pasiekė platininio statusą, kuris skiriamas pardavus 10 000 kopijų. Pirmasis albumo singlas „Pa paralēli“, kurį Ėrglis atlieka su dainininke Kristina Zacharova, gegužę pasiekė I vietą „Latvijas Spice“.
Vedęs, augina dukrą ir sūnų. Dirba mokytoju Aizputės muzikos mokykloje.
Šmalenbergas

Istorija

Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1243 m.
Oro pagalvė (efektas)

Oro pagalvė (angl. air - cushion) – suslėgto oro sluoksnis po objektu, užtikrinantis atramą ir mažą trintį. Paprastai sudaromas pučiant orą žemyn, kur šis „atsitrenkia“ į žemę ar vandenį, naudojamas laivuose ir kitur technikoje. Kitas variantas – kai oro pagalvė sudaroma po sparnais judančio oro, vadinamas ekrano efektu.

Oro pagalvė transporte

Oro pagalvės efektas naudojamas padidinto praeinamumo transporto priemonėse, pvz., laivuose su oro pagalve (angl hovercraft), kurie gali judėti skriedami virš žemės ar vandens paviršiaus ir jo neliesti. Juose oro pagalvės efektyvumas padidinamas orą sulaikant specialiu guminiu ar metalu sutvirtintu „sijonu“. Pvz., buvusios TSRS, o dabar Rusijos karo laivyno desantiniai laivai „Zubr“ gali judėti iki 60 mazgų (~111 km/val.) greičiu, o gabendami tris tankus T-80 – iki 40 mazgų (~74 km/val.) greičiu. Pilnai pakrautas (tuomet jo masė būna iki 535 t) toks laivas gali išplaukti į krantą, įveikdamas iki 1,6 m aukščio sienelę.
Egzistuoja ir laivai, kurie šonuose turi ne „sijoną“, o į vandenį panirusias plokštes, vadinamas side – walls ('šoninės sienelės'). Tokie laivai (pvz., Rusijos karo laivyno korvetės „Bora“ ir „Samum“) juda tik vandenyje ir negali išeiti į sausumą.

Oro pagalvė kitur

Oro pagalvės principas taip pat naudojamas kai kuriose judančiose mechaninėse konstrukcijose sumažinti trinčiai. Pvz., konvejerio trinčiai sumažinti.
Graikiška ugnis

Graikiška ugnis – degančio skysčio ginklas, galintis degti ir sąlytyje su vandeniu, naudotas Bizantijos graikų, arabų, kinų ir mongolų. Bizantiečiai naudodavo jį jūrų mūšiuose, ir manoma, kad jis buvo daugelio Bizantijos imperijos pergalių viena iš priežasčių. Skysčio sudėtis ir panaudojimo procesas buvo slepiami ir iki šiol nėra pilnai išaiškinti. Remiantis Teofanu, graikiška ugnis buvo išrasta 670 m. Konstantinopolyje architekto Kaliniko, nors yra ir kitokių tvirtinimų.
Pradžioje graikiška ugnis būdavo naudojama lengva katapulta iššaunant į audinį įvyniotą sviedinį, kurio viduje galbūt būdavo indas. Toks 6-9 kg svorio sviedinys galėdavo nuskrieti 350–450 metrų. Vėliau, patobulinus mechanines technologijas, pumpuojantis mechanizmas galėdavo nedideliu atstumu iššvirkšti degančio skysčio srovę. Šį įtaisą naudodavo prieš medinius priešo laivus, taip pat naudodavo ir sausumos mūšiuose (pvz., apgultyse).
Graikiškos ugnies panaudojimas Kinijoje pirmąkart minimas 917 m.