google/wiki40b huggingface dataset:
Aruno slėnis

Gamta ir turizmas

Slėnis garsėja savo kontrastais ir ypatingai gražia gamta. Nors jis yra tarp atšiaurių Auktųjų Himalajų viršukalnių, ypatingos gamtinės sąlygos čia suformavo pakankamai švelnų klimatą, slėnis apaugęs miškais, pievomis (čia vadinamomis kharka). Dėl savo grožio slėnis nuo seno buvo laikomas ypatinga vieta. Tibetiečiai jį tapatino su viena iš septynių stebuklingų vietų Himalajuose – Šangrila.
Tai vienas mažiausiai paliestų civilizacijos Aukštųjų Himalajų slėnių. Čia veisiasi daugybė retų augalų ir gyvūnų rūšių. Čia priskaičiuojama 25 rododendrų, 47 orchidėjų, 440 paukščių, 75 žinduolių rūšys, tarp jų ir snieginis leopardas, mažoji panda, muskusinis elnias, lokys ir kt.
Slėnis tampa viena svarbiausių vietų čia įkurtame Makalu Baruno nacionaliniame parke. Čia įkurtos turistinės trasos.

Gyventojai

Slėnis labai retai gyvenamas. Senieji slėnio gyventojai yra lhomiai, naabai, jamphu. Vėliau atsikėlė valungbai. Jų kalbos artimos tibetiečių kalbai. Jie išpažįsta Tibeto budizmą, Boną, jamphu išpažįsta tradicinę kiratų religiją. Kultūriškai artimi tibetiečiams ir kitoms gretimoms Aukštųjų Himalajų tautoms, priskiriami bhotijų grupei. Kinijos pusėje gyvenantys lhomiai priskiriami tibetiečių tautybei.
La Repubblica

Istorija

Laikraštį Romoje 1976 m. sausio 14 d. įsteigė Eugenio Scalfari ir Carlo Caracciolo vadovaujama „Gruppo Editoriale L’Espresso“ ir „Arnoldo Mondadori Editore“. E.Scalfari vadovavo laikraščio redakcijai iki 1996 m.
1990 m. laikraštį įsigijo Silvio Berlusconi, bet vėliau pardavė konkurentui, kairiųjų politinių pažiūrų žiniasklaidos koncernui, vadovaujamam Carlo de Benedetti.
2009 m. laikraštis parengė keletą straipsnių S.Berlusconi interesų konflikto tema, dėl ko pastarasis padavė laikraštį į teismą. Tiek internetinėje, tiek spausdintinėje „Repubblica“ versijose buvo nuolat skelbiami S.Berlusconi adresuotų 10 klausimų, susijusių su Noemi Letizia.
Amerikos lietuvių dailininkų sąjunga

Amerikos lietuvių dailininkų sąjunga, ALDS – JAV lietuvių dailininkų organizacija, įkurta 1956 m. balandžio 26 d. Čikagoje, perorganizavus 1948 m. Vokietijoje įkurtą Pasaulio lietuvių dailininkų ir architektų sąjungą.

Veikla

Amerikos lietuvių dailininkų sąjunga vienija profesionalius JAV lietuvių dailininkus, rengia metines jų kūrybos parodas, aukštesniųjų lituanistinių mokyklų meno programas, dalyvauja kultūros kongresų veikloje. 1958 m. į ALDS įstojo Niujorko lietuvių dailininkų sąjunga „Gintaras“. Sąjungos skyrius kurį laiką veikė ir Niujorke.
Vytautas Jonas Sirvydis

Veikla

V. J. Sirvydis ilgą laiką buvo Vilniaus universiteto Širdies chirurgijos klinikos vadovas. Profesorius atlikinėdavo visų rūšių širdies operacijas, tarp jų – širdies persodinimo bei dirbtinės širdies implantavimo. Modifikavo ir sėkmingai atlikinėjo sudėtingą Ross operaciją. V. J. Sirvydis turi didelį vožtuvų protezavimo ir rekonstrukcinių operacijų, vainikinių arterijų, aortos ligų chirurginio gydymo patyrimą.
V. J. Sirvydis skaito kardiochirurgijos paskaitas penkto kurso studentams ir VU Medicinos fakulteto gydytojų tobulinimo skyriuje gydytojams specializantams.
V. J. Sirvydis vadovauja įgimtų širdies ydų, širdies vožtuvų pakeitimo ir organų persodinimo, dirbtinės širdies implantavimo intensyviems moksliniams tyrimams.
Jis taip pat yra žurnalų „Seminars in Cardiology“, „Lietuvos chirurgija“, „Medicinos teorija ir praktika“ redakcinės kolegijos narys.

Karjera

V. J. Sirvydis 1959 metais baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, gavo gydytojo diplomą. 1959–1960 m. dirbo chirurgu Vilniaus I klinikinėje ligoninėje. 1961–1990 m. dirbo Vilniaus universiteto Bendrosios chirurgijos katedros asistentu, docentu, profesorium (1979 m.), 1968–1983 m. vadovavo Antakalnio klinikinės ligoninės širdies chirurgijos skyriui, 1983–1990 m. vadovavo Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų įgimtų širdies ydų skyriui.
Nuo 1990 metų – Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Širdies chirurgijos centro vadovas.
Stažavosi daugelyje Europos ir JAV klinikų: Budapešte, Prahoje, Frankfurte prie Maino, Hanoveryje, Diuseldorfe, Miunchene, Londone, Čikagoje, Filadelfijoje, Naujajame Džersyje.
1967 m. apsigynė kandidatinę disertaciją „Eksperimentinės renovaskulinės hipertenzijos chirurginis gydymas“, 1974 m. – daktarinę disertacija „Širdies vožtuvų protezavimo rezultatai“. Yra keleto šimtų mokslinių straipsnių autorius, dviejų vadovėlių – "Širdies ydos“ (1978 m.) ir „Chirurgija“ (1984 m.) – bendraautoris.

Pasiekimai ir apdovanojimai

V. J. Sirvydis yra aukščiausios kvalifikacijos kardiochirurgas – atlieka visų rūšių širdies operacijas, tarp jų – širdies persodinimo bei dirbtinės širdies implantavimo. Modifikavo ir sėkmingai atlieka sudėtingą Ross operaciją (nuo 1993 metų). Vienas pirmųjų Lietuvoje diegė naujagimių ir kūdikių širdies chirurgiją.
V. J. Sirvydis yra Lietuvos valstybinės premijos laureatas, apdovanotas Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino III laipsnio ordinu (1995 m.), „Už nuopelnus Lietuvai“ Didžiojo kryžiaus ordinu, Estijos Raudonojo kryžiaus III laipsnio ordinu, Valstybiniu apdovanojimu „Už nuopelnus Ukrainos tautai“, Aukso medaliu „10 metų Ukrainos nepriklausomybei“, yra Prahos universiteto Garbės daktaras.

Narystė

Lietuvos medicinos akademijos tikrasis narys, Prahos universiteto garbės daktaras, Tarptautinės chirurgų kolegijos, Europos širdies ir krūtinės ląstos chirurgų asociacijos, Baltijos šalių širdies ir krūtinės ląstos chirurgų bendrijos narys, Lietuvos širdies ir krūtinės ląstos chirurgų bendrijos prezidentas. 2005 metais išrinktas Pasaulio širdies ir krūtinės ląstos chirurgų bendrijos prezidentu.
Skriestuvas (žvaigždynas)

Skriestuvas (Circinus, Cir) – 85-as iš 88-ių pagal dydį pietinio pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje nematomas. Blyškus, šviesiausia žvaigždė – trečiojo ryškio. 1763 m. žvaigždynui pavadinimą suteikė Nicolas Louis de Lacaille, kartu su kitais mokslinių prietaisų pavadinimais.
Motagvos lūžis

Motagvos lūžis – tektoninis lūžis Centrinėje Amerikoje. Skiria Šiaurės Amerikos plokštę ir Karibų plokštę. Šio lūžio tęsinys Karibų jūroje – Kaimanų lovys. Lūžio tipas – transforminis.
Motagvos lūžis driekiasi pietų Gvatemalos teritorija, lygiagrečiai su Motagvos upe. Jame neretai kyla stiprūs žemės drebėjimai.
Jonas Vytautas Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos. Tėvas Juozapas Mykolas Tiškevičius. Motina Ona Zabielaitė. Broliai Juozapas Tiškevičius, Mykolas Tiškevičius, Vladislovas Tiškevičius.
Palaidotas Trakų Vokės koplyčioje.
Vaclovas Areima

Biografija

Vaikystėje susižeidęs sprogmenimis, neteko regėjimo. Mokėsi Kauno aklųjų internatinėje mokykloje, baigė Vilniaus universitetą. Dirbo Mūsų žodžio redakcijoje.
Eiríkur Hauksson

Eirikuras Haiksonas (isl. Eiríkur Hauksson; g. 1959 m. liepos 4 d. Reikjavike) – Islandijos sunkiojo metalo vokalistas.
Tris kartus dalyvavo „Eurovizijos“ dainų konkurse. 1986 metais atstovavo Islandijai kaip vokalo grupės ICY narys, 1991 m. Norvegijai su grupe Just 4 Fun ir 2007 m. Islandijai.
Joana Taujanskienė

Biografija

1939 m. įstojo į Šiaulių mokytojų seminariją. 1942–1944 m. Šiauliuose lankė dailės studiją. 1953 m. baigė LSSR dailės institutą. 1953–1980 m. Šiaulių dramos teatro vyriausioji dailininkė. Kūrė scenografiją įvairių epochų, krypčių, žanrų dramos kūriniams. Apipavidalino ir saviveiklinių kolektyvų spektaklius. Nuo 1954 m. dalyvavo parodose.
Sturmabteilung

Sturmabteilung (tarimas ), Die Sturmabteilungen der Nationalsozialistischen Deutschen Arbeiterpartei, sutrumpintai SA (liet. smogikų padalinys arba Smogikai) buvo sukarinta Vokietijos Nacionalsocialistų partijos (Vokiškas trumpinys:NSDAP) sukarintoji organizacija. Ši organizacija 3-ame ir 4-ame XX a. dešimtmečiuose ženkliai prisidėjo Hitleriui užimant valdžią Vokietijoje. Susikūrė 1920 m. ir veikė iki 1945 m.
SA vyrai dažnai būdavo vadinami rudmarškiniais dėl jų uniformos spalvos bei dėl to, kad būtų lengviau atskirti nuo SS organizacijai priklausiusių pareigūnų, kurie dėvėjo juodas uniformas (panašiai kaip ir italų juodmarškiniai). Rudos spalvos marškiniai buvo pasirinkti kaip SA uniforma dėl to, kad didelės tokio tipo marškinių siuntos, kurios Pirmojo pasaulinio karo metu buvo užsakytos vokiečių kariams Afrikos kolonijose, buvo pusvelčiui prieinamos.
SA buvo pirmoji nacių sukarinta organizacija, kuri organizacijos nariams suteikinėjo pseudokarinius rangus. SA rangus vėliau perėmė ir kitos nacionalsocialistų partijos grupuotėse įskaitant ir SS, kuri pradžioje buvo SA padalinys. Savo reikšmę prarado po 1934 m. Hitlerio surengtų valymų ("Ilgųjų peilių naktis"). Po to SA praktiškai pakeitė SS, tačiau organizacija formaliai nebuvo paleista.

Organizacijos kūrimasis ir stiprėjimas

Sturmabteilung sąvoka atsirado dar iki nacių partijos susikūrimo 1919 m. Ji pradžioje naudota apibūdinti specialiems Vokietijos kariuomenės puolamiesiems daliniams Pirmojo pasaulinio karo metu sukurtais pagal Oskar von Hutier infiltracijos taktiką. Vietoje masinio puolimo Sturmabteilung buvo suskirstytas į mažus padalinius po kelis karius.
Versalio taikos sutartimi demobilizavus didžiąją dalį Vokietijos kariuomenės, kūrėsi pusiau karinės savanorių organizacijos. Jos buvo atsvara Vokietijoje kylantiems darbininkų streikams ir politiniams neramumams. Mitinguose, tarp politiškai solidarizuotų org jų savanorių būrių, neretai kildavo tarpusavio smurtiniai susirėmimai: politikams kalbėti viešai buvo nesaugu.
Kočis (Indija)

Istorija

Kočis buvo Indijos prieskonių prekybos centras, žinomas graikams, žydams, sirams, arabams ir kinams. Kočio karalystė atsirado XII a. žlugus Čerai. Jis iškilo kai Perijaro upės potvinis sugriovė Muzirį 1341 m. Seniausias literatūrinis šaltinis, minintis Kočį, yra kinų keliautojo Ma Huan, kuris lankėsi XV a. su admirolu Dženg He, užrašai. Uostą 1440 m. taip pat aplankė italų keliautojas Niccolò de' Conti.
XV a. Malabaro krante Kočis ir Kalikutas labai konkuravo, tad Mingų dinastija įsikišo suteikdama Kočiui ir jo valdovui specialų titulą Keyili (可亦里). Tokiu būdu Kočiui pavyko mesti iššūkį Kalikuto dominavimui. Kalikuto zamorinas tik kinams nutraukus keliones į Kočį įsiveržė į uostą ir paskyrė savo patikėtinį jo karaliumi.
Portugalų keliautojas Pedras Alvarešas Kabralis Kočio mieste 1500 m. įkūrė pirmą europiečių gyvenvietę Indijoje. Portugalai valdė Kočio tvirtovę 1503–1663 m. Tuo laikotarpiu Inkvizicija persekiojo Šv. Tomo katalikus ir žydus, gyvenusius mieste. Kočio Šv. Pranciškaus bažnyčioje buvo palaidotas Vasco da Gama (1469–1524), kol 1539 m. jo palaikai buvo perkelti į Portugaliją. Po portugalų Kočį valdė olandai, pervadinę tvirtovę Stormsburgu, o Kočio karališkoji šeima perkėlė sostinę į Trisurą. 1664 m. olandai įkūrė Kočio savivaldybę, kuri buvo panaikinta jiems nusilpus XVIII a. Likusį Kočį valdė Kočio karalystės valdytojai. 1773 m. Kočis pradėjo mokėti duoklę Mysorės karalystei.
1814 m. sutartimi olandai atidavė Kočį britams mainais už Bankos salą prie Sumatros. 1866 m. atkurta Kočio tvirtovės savivaldybė. 1925 m. dėl visuomenės spaudimo buvo įkurta Kočio įstatymų leidimo taryba. 1947 m. Indijai gavus nepriklausomybę Kočis savanoriškai prie jos prisijungė.
Nuo 2000 m. paslaugų sektorius lėmė miesto ekonomikos suklestėjimą.

Žymūs žmonės

Kočyje mirė žymus portugalų keliautojas Vaskas da Gama (1469–1524).
Moravija

Geografija

Moravija užima didesnę rytų Čekijos dalį. Moravijos sudėtyje yra Pietų Moravijos kraštas, Zlino kraštas, taip pat Moravijos-Silezijos, Olomouco, Pardubicės, Vysočinos ir Pietų Bohemijos kraštų dalys.
Šiaurėje Moravija ribojasi su Lenkija ir Čekų Silezija; rytuose su Slovakija; pietuose su Žemutine Austrija, vakaruose su Bohemija. Moravijos šiaurines ribas formuoja Sudetų kalnai, kurie rytuose pereina į Karpatų kalnus.
Krašto širdyje yra du – Moravos ir Tajos – nuosėdinės kilmės baseinai. Vakaruose Bohemijos-Moravijos aukštumos pakyla iki 800 m, tačiau aukščiausias kalnas, Praděd (vok. Altvater) yra šiaurės vakaruose, Sudetuose; jo aukštis 1490 m.

Ekonomika

Bohemijos pietuose yra Vienos baseinas, kuriame išgaunama nafta ir lignitas. Ostravos apylinkėse iki pat 1995 intensyviai buvo išgaunama anglis. Svarbiausia pramonės produkcija yra geležis, chemikalai, oda ir statybinės medžiagos. Pagrindiniai ekonominiai centrai yra Brno, Olomoucas ir Ostrava. Moravija taip pat žinoma vynininkyste.

Istorija

Apie 60 m. pr. m. e. keltų bojų gentis pasitraukė iš šio regiono, o juos pakeitė čia atsikėlę germanai kvadžiai. VI amžiuje įsikūrė slavai. VIII amžiaus pabaigoje dabartinėje rytinėje regiono dalyje, dabartinės Slovakijos pietvakariuose ir kai kuriose Žemutinės Austrijos dalyse susikūrė Moravijos kunigaikštystė. 833, nukariavusi Nitriano kunigaikštystę (dabartinė Slovakija ir šiaurės Vengrija), ši valstybė tapo Didžiąja Moravija.
Vis dėlto apie 907 ši valstybė pralaimėjo įsiveržusiems madjarams. Dar truputį pabuvusi nepriklausoma, Moravija tapo kontroliuojama Bohemijos 955 metais. Tarp 999 ir 1019 šią teritoriją valdė Lenkijos karalius Boleslovas I. 1019 kraštas vėl atiteko Bohemijai. Moravija gavo markgrafystės statusą ir nuo tada su Bohemija turėjo vieną istoriją. Tarp 1349 ir 1411 šių žemių valdovu tapo Liuksemburgai, o vėliau – Habsburgai.
Iki 1641 Moravijos sostinė buvo krašto centre esantis Olomoucas, tačiau tada persikėlė į didesnį miestą – Brno.
Po Austrijos-Vengrijos valstybės žlugimo 1918 Moravija tapo Čekoslovakijos dalimi. Per Antrąjį pasaulinį karą, Čekoslovakiją užėmus Vokietijai, buvo sukurtas Bohemijos ir Moravijos protektoratas, kuriam, žinoma, priklausė ir Moravija. 1945, pasibaigus karui, čia gyvenę vokiečiai buvo ištremti. Po Čekoslovakijos iširimo Moravija 1993 tapo Čekijos dalimi.

Žmonės

Moravai yra slavų etninė grupė, šnekanti įvairiais čekų kalbos dialektais. Kai kurie moravai save laiko atskira etnine grupe, o kiti save laiko čekais. 1991 vykdytame surašyme 1 362 000 (13,2 %) Čekijos gyventojų kaip tautybę nurodę moravų. 2001 šis skaičius sumažėjo iki 380 000 (3,7 %) Čekijos gyventojų.
Zigmundas Froidas gimė Moravijoje, Fraiberge (dabar Priboras, Čekija) 1856 m. gegužės 6 dieną.
Hans Georg Dehmelt

Hansas Georgas Demeltas (vok. Hans Georg Dehmelt, 1922 m. rugsėjo 9 d. Gerlicas, Vokietija), JAV fizikas, Nobelio fizikos premijos laureatas.

Biografija

1950 m. baigė Gėtingeno universitetą. 1952 m. išvyko į JAV. Nuo 1955 m. Vašingtono universiteto asistentas, nuo 1961 m. profesorius.
Inija Trinkūnienė

Biografija

1969 m. baigė Kelmės vidurinę mokyklą. 1974 m. Vilniaus universiteto Filosofijos fakultete baigė psichologijos studijas, įgijo psichologės specialybę. Nuo 1974 m. dirba sociologe Lietuvos kultūros tyrimų institute. 1990 m. kartu su savo vyru, Jonu Trinkūnu įkūrė lietuvių apeiginio folkloro grupę „Kūlgrinda“. 2015 m. po savo vyro mirties buvo įšventinta „Romuvos“ vyriausia krive.
Savo mokslinės karjeros metu užsiima etninės kultūros sklaidos ir raiškos tyrimais. I. Trinkūnienė yra paskelbus per 60 mokslinių straipsnių, dalyvauja Lietuvos ir užsienio konferencijose. Nuo 2004–2013 m. ji buvo Etninės kultūros globos tarybos prie Lietuvos Respublikos Seimo žinovė.
Vyras Jonas Trinkūnas (1939–2014 m.) lietuvos etnologas, folkloristas, religijotyrininkas, iki savo mirties buvo senojo lietuvių tikėjimo bendruomenės „Romuva“ vyriausiasis krivis. Dukros Rimgailė, Vėtra, Ugnė, Indrė.
Rekursija

Rekursija – viena iš pirminių matematikos ir informatikos sąvokų.

Matematikoje

Matematikoje rekursija – funkcijų apibrėžimo metodas, kai funkcijos reikšmės, atitinkančios bet kokius argumentus, yra apibrėžiamos naudojant tos pačios funkcijos reikšmes, atitinkančias mažesnius argumentus.

Informatikoje

Programavime rekursija – programų ar algoritmų sudarymo metodas, kai programa kreipiasi pati į save, esant mažesnėms argumentų reikšmėms. Rekursyviai programai reikia papildomai apibrėžti atvejį, kai pasiektos mažiausios galimos reikšmės.
Paprasčiausių rekursyvių algoritmų pavyzdžiai – faktorialo skaičiavimas ar Fibonačio skaičių sekos apibrėžimas.
Rekursijos privalumas – ji įgalina suprastinti algoritmo formulavimą, tačiau kartais gali sumažėti efektyvumas. Kiekvieną rekursyvią programą galima aprašyti be rekursijos.
Vidmantas Juzėnas

Biografija

1985 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius statybininkas, 2008 m. Kauno technologijos universitete baigė viešąją vadybą.
Jurbarko rajono savivaldybės ūkio skyriaus vedėjas, 2000–2003 m. Jurbarko rajono savivaldybėsmero pavaduotojas, 2003–2007 m. Jurbarko rajono savivaldybės administracijos direktorius. Nuo 2007 m. UAB „Uliksas“ direktorius.
Liberalų ir centro sąjungos narys. 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007 m. (atsisakė mandato) ir nuo 2011 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys. 
Rotary klubo narys. Sutuoktinė Vitalija, vaikai Martynas, Monika.
Ilgųjų peilių naktis

Ilgųjų peilių naktis (vok. Nacht der langen Messer; 1934 m. birželio 30 - liepos 1 d.) buvo kruvinas susidorojimas su galimais Adolfo Hitlerio konkurentais SA (Sturmabteilung), sukarintoje nacių organizacijoje. SA daug prisidėjo prie šios partijos iškilimo trečiajame dešimtmetyje, pasibaigusiu Hitlerio paskyrimu Vokietijos kancleriu 1933 metais.
Oficialiai buvo nužudyti 82 žmonės, įskaitant, iš esmės, visus SA lyderius pradedant Ernstu Röhmu, tačiau režimo oponentai teigė, kad aukų skaičių siekė 200.
Janas Kazimieras Zamoiskis

Biografija

Lenkų magnatų Zamoiskių giminės atstovas, herbo „Jelita“ savininkas. Jaunesnysis Černigovo kašteliono Jono Zdislavo Zamoiskio (m. 1670) ir Anos Sofijos Lianckoronskaitės sūnus. 1689 metais gavo Bielsko vaivados pareigybę.

Šeima

Buvo vedęs Uršulę Kalinską, Konarskio ir Kujavijos kašteliono Jasentjaus Dombskio našlę, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.
Vytautas Budnikas (1943)

Biografija

1966 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1995 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Nuo 1966 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas; nuo 2001 m. profesorius. 1995–1997 m. Sveikatos apsaugos ministerijos sekretorius. Su kitais 1995 m. įkūrė Valstybinę vaistų kontrolės tarnybą, kuriai vadovavo iki 2002 m. Jam vadovaujant atlikti 27 vaistų, gautų pritaikius naujas technologijas, tyrimai, kuriais remiantis į Lietuvos medicinos praktiką įdiegtas somatogenas, bovitocinas (oksitocinas), kalcitrino užžandžių tabletės, nitroperkutenas. Trijų išradimų bendraautoris.
Sendajus

Istorija

1600 m. miestą įkūrė daimjo Date Masamune. 2006 m. Sendajaus Sporto salėje vyko 2006 m. pasaulio krepšinio vyrų čempionato grupių rungtynės. 2011 m. kovo 11 d. Sendajų ir jo apylinkes nusiaubė 2011 m. Sendajaus žemės drebėjimas ir cunamis.
Henrietos sala

Henrietos sala (rus. Остров Генриетты) – negyvenama sala Arktyje, Rytų Sibiro jūroje, Naujojo Sibiro salose, De Longo salų grupėje. Tai toliausiai į šiaurę nutolusi salyno sala. Šiauriausias jos taškas – Melvilio kyšulys. Salos plotas 12 km². Aukštis iki 315 m. Sudaryta daugiausia iš klinties ir bazalto. Ledynai užima apie pusę salos ploto. Ledo kepurės storis iki 140 m.
Sala atrasta 1881 m. amerikiečių poliarinio keliautojo Džordžo De Longo ekspedicijos metu. 1937–1963 m. saloje veikė tarybinė poliarinė stotis.
Slovėnijos himnas

Istorija

1844 metais sukurtos dainos Austrijos imperijos cenzūra neleido spausdinti. Poetas France Prešeren norėjo įtraukti dainą į savo poezijos rinkinį Poezije (Poemos) ir vengdamas cenzūros pašalino trečiąjį dainos posmą, kuriame kviečiamasi dangaus pagalbos sunaikinant slovėnu priešus (austrus), raginama nutraukti praeities grandines ir iškovoti nepriklausomybę. Tačiau cenzūra neleido publikuoti ir ketvirtojo posmo, kur įžvelgė slavų vienybės šūkius. Prešeren manydamas, kad be trečiojo ir ketvirtojo posmo daina praras savo reikšmingumą atsisakė idėjos įtraukti ją į poezijos rinkinį. Pirmą kartą daina išspausdinta po 1848 metų Kovo revoliucijos balandžio 26 dieną jau panaikinus cenzūrą. 
Tostas nacionaliniu Slovėnijos socialistinės respublikos himnu paskelbtas 1989 metais dar prieš išyrant Jugoslavijai, naujai susikūrusi Slovėnijos respublika tik perėmė valstybinį himną.
Laimutė Marija Mikalkėnienė

Biografija

1992 m. UAB „Palangos vanduo“ laboratorijos viršininkė, profsąjungos pirmininkė, Lietuvos profesinės sąjungos „Solidarumas“ koordinacinės tarybos narė.
1996 m. partijos Naujoji Demokratija – Moterų partija narė, nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Palangos skyriaus narė.
2000–2003 m. Palangos savivaldybės tarybos narė.
Albertas Vaitiekus Manvydas

Biografija

Herbas – „Leliva“, kurį gavo Horodlėje. Turėjo ir ikihorodlinį europietiškos tradicijos herbą. Lelivos herbą naudojo jau 1414 m. sausį.
Kilęs iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino giminės, Manvydų giminės pradininkas. Vienintelis žinomas vaikas buvo Jonas Manvydas (m. 1458 m.), Trakų vaivada, Vilniaus vaivada.

Valstybės tarnyba

Vienas artimiausių Vytauto padėjėjų. Nuo 1396 m. Vilniaus seniūnas. Dalyvavo sudarant 1398 m. Salyno, 1404 m. Racionžo sutartis su Vokiečių ordinu. 1401 m. Vilniaus–Radomo susitarimo ir 1413 m. Horodlės sutarties su Lenkija dalyvis. Nuo 1413 m. Vilniaus vaivada.
Hohokamo kultūra

Arealas

Hohokamo kultūra 300 m. pr. m. e. – 1400 m. e. m. buvo paplitusi Šiaurės Amerikos pietvakarinėje dalyje, prie Gilos ir Salto upių (vidurio ir pietų Arizona, Sonora). Manoma, kad Hohokamo kultūra susiklostė susiliejus medžiotojų ir žemdirbių kultūroms.

Kultūra

Hohokamo kultūros žmonės – žemdirbiai, naudojo drėkinimo sistemas, augino pupas, kukurūzus, moliūgus ir vilnamedžius. Hohokamo kultūrai būdingi akmeniniai įrankiai, molinės ir akmeninės figūrėlės, pinti daiktai, spalvota lipdyta keramika, įvairių formų, puošta pirštų įspaudais, išdegta, tamsiai geltonos spalvos, tapyta raudonais, baltais ir juodais ornamentais. Skiriami keturi Hohokamo kultūros laikotarpiai: ankstyvasis (300 m. pr. m. e. – 500 m.), kolonijinis (500 m. – 900 m.), sėslusis (900 m. – 1100 m.) ir klasikinis (1100 m. – 1400 m.)
Ankstyvuoju laikotarpiu žmonės gyveno atvirose gyvenvietėse, apdrėbtose moliu pusiau žeminėse – virš negilios duobės iš medžio statytas vienos patalpos kvadratinis pastatas. Augino kukurūzus, rinko maistą, medžiojo, pradėjo naudoti drėkinimo sistemas – Gilos upės slėnyje aptikta apie 4,8 km ilgio drėkinimo kanalo įrenginių.
Kolonijiniu laikotarpiu žemdirbystė tobulėjo, kanalai tapo siauresni ir gilesni, plito drėkinimo sistemos, pradėta auginti vilnamedžius, padaugėjo gyventojų. Plėtojosi amatai, dirbiniai įvairių formų, įmantrūs; rasta meno dirbinių.
Sėsliuoju laikotarpiu gyvenvietes imta juosti sienomis. Svarbiausias laimėjimas – spalvotųjų metalų liejimas. Rasta varinių dirbinių, išlietų vaško formose.
Klasikiniu laikotarpiu, manoma, dėl iš Salto upės regiono atsikėlusių Salado indėnų, įvyko architektūrinių pakitimų: atsirado bendruomeninės paskirties pastatų, statytų iš nedegtų plytų ant didelių platformų, su kiemu. Imta auginti ir pupas, moliūgus. XIV a. drėkinimo kanalai išplito visame Salto upės slėnyje – buvo daugiau kaip 241 km ilgio kanalų, kai kurie XX a. atnaujinti. 1350 m. – 1450 m. dėl nežinomų priežasčių Hohokamo kultūros gyvenvietės apleistos. Manoma, kad Hohokamo kultūros žmonės buvo pimų ir papagų protėviai.
Sirvo ežeras

Pavadinimo kilmė

Tikėtina, kad ežero pavadinimas kilęs iš jotvingių kalbos žodžio sirvis, kas reiškia - pilka.
Algirdas Sadkauskas

Biografija

1967 m. baigė Vilniaus automokyklą, dirbo vairuotoju Trakų melioracijos statybos valdyboje. 1971 m. baigė Ukmergės žemės ūkio mechanizacijos technikumą. 1971 m. kolūkio dirbtuvių vedėjas, 1972–1979 m. inžinierius mechanikas, 1974–1985 m. Semeliškių kolūkio pirmininko pavaduotojas gamybos reikalams. 1974 m. neakivaizdžiai pradėjo studijuoti LŽŪA Mechanikos fakultete. 1985–1989 m. Beižionių kolūkio valdybos pirmininkas. 1989 m. Trakų rajono žemės ūkio valdybos Žemės ūkio skyriaus viršininko pirmasis pavaduotojas. Nuo 1989 m. ūkininkas, įrengė Semeliškių HE.
1990–1992 m. Trakų rajono tarybos deputatas, rajono valdytojas. 1992–1996 m. LR Seimo narys, 1993–1996 m. Savivaldybių komiteto pirmininkas.  2000–2004 m. Valstybinės sienos apsaugos tarnybos prie VRM Vilniaus rinktinės vadas, 2004–2007 m. Varėnos rinktinės vadas, pulkininkas. Dėl piktnaudžiavimo tarnybine padėtimi 2009 m. nuteistas kalėti 3 metams, bausmės vykdymą atidedant 2 metams.  UAB „Alsakis“ direktorius. 2013 m. Elektrėnų komunalinio ūkio direktorius infrastruktūrai.
Su žmona Valerija užaugino sūnų ir dvi dukras.  Palaidotas Semeliškių kapinėse.
Buvo SSKP narys, 1990–2001 m. LDDP narys.