google/wiki40b huggingface dataset:
Cherubinas

Cherubinas (hebr. כרוב cherub, daugiskaita כרובים cherubim) – auksinės antgamtinės būtybės, turinčios keturis sparnus ir stovėjusios virš žydų šventyklos skrynios.
Manoma, kad cherubinai atrodė kaip sparnuoti liūtai su žmogiškomis galvomis. Cherubinai išskleistais sparnais virš šventyklos skrynios buvo nematomo Viešpaties sostas.
Cherubinai paminėti Tanacho Išėjimo knygoje 25:19.

Judaizmas

Judaizme tikima angelų egzistavimu, cherubinai priklauso žydų angeliškajai hierarchijai. Tačiau kai kurios konservatyviojo judaizmo frakcijos skirtingai interpretuoja liturgines rekomendacijas, susijusias su cherubinais.

Katalikybė

Katalikiškoje teologijoje, pagal filosofo Pseudo-Dionisijaus Areopagito raštus, cherubinai užima antrą aukščiausią rangą angeliškoje hierarchijoje po serafimų. Pradžios knygoje cherubinas minimas kaip angelas, saugantis su liepsnojančiu kalaviju rytinę rojaus sodo pusę.
Vytautas Almanis

Biografija

1961–1970 m. gyveno Altajuje, ten baigė Bijsko miškų technikumą, buvo girininku įvairiuose Altajaus, grįžęs – Lietuvos miškų ūkiuose, nuo 1988 m. dirba Kamanų rezervate.
2008 m. V. Almanis tapo konkurso „Lietuvos kaimo spindulys“ laureatu.
Mazovijos Grodziskas

Istorija

Mazovijos Grodziskas paminėtas XII a. dokumente, kaip Grodzisko kaimas. 1355 m. dokumente paminėtas gyvenvietės savininkas Tomasz Grodzinski, kuris pastatė bažnyčią, kuri 1441 m. sudegė gaisro metu. 1522 m. karaliaus Žygimanto Senojo Grodzinskui suteiktos savivaldybių teisės. Sudegintas 1540 m. ir iki XVI a. pabaigos nebuvo atstatytas. Po rekonstrukcijos dėl savo patogios geografinės padėties tapo svarbiu prekybos centru. Smarkiai nukentėjo 1655 m. per Švedų tvaną. Po 1708 m. epidemijos gyventojų skaičius sumažėjo iki 370 žmonių. 1831 m. sukilimo metu vyko mūšiai tarp sukilėlių ir Rusijos kariuomenės. 1870 m. atimtos savivaldybių teisės, gražintos tik 1915 m.
LituanicaSAT-1

Misijos eiga

Nanopalydovas „LituanicaSAT-1“ orbitoje praleido maždaug šešis mėnesius. Palydovas į kosmosą iškeltas 2014 m. sausio 9 d. Jis buvo paleistas bendradarbiaujant su JAV Nacionaline aeronautikos ir kosmoso administracija NASA, iš Floridos valstijoje įsikūrusio Kenedžio kosminių skrydžių centro. Į Tarptautinę kosminę stotį palydovą nugabeno kompanijos „Orbital Sciences Corporation“ raketa nešėja „Antares“, Tarptautinės kosminės stoties aptarnavimo laivu „Cygnus 2“. Ten jis buvo sumontuotas šliuze ant robotinės rankos, kuri išmetė palydovą į orbitą vasario 28-ąją. Misijos tikslai – išbandyti Lietuvoje pagamintas silicio saulės baterijas, palydovinio ryšio, nufotografuoti Žemę ir, jeigu pasiseks, – Lietuvą. Taip pat ištransliuoti LR Prezidentės Dalios Grybauskaitės sveikinimą „Linkėjimai visiems lietuviams visame pasaulyje“.

Istorija

2010 m. pabaigoje Japonijos palydovų gamintoja „Axelspace“, Tokijo universitetas ir Japonijos nanopalydovų centras organizavo nedidelių, iki 50 kg sveriančių palydovų projektų konkursą. Nors tarp 10 finalininkų nepateko nė viena iš 4 lietuvių paraiškų, tačiau lietuvių kosminės idėjos buvo išgirstos, dalyvaujant konkurse buvo užmegzta naudingų kontaktų, kurie ilgainiui turėjo virsti lietuvišku palydovu orbitoje. Tokijo universitetas su partneriais ketina kurti 50-ies palydovų sistemą, todėl Lietuvai pasiūlyta bendradarbiauti mokslo ir mokymo srityse. Manyta, kad vieną iš 50-ies tokios sistemos palydovų galėtų kurti trys Baltijos šalys kartu ar vien Lietuva. Lietuviški projektai daugiausia susiję su palydoviniais gaisrų ir potvynių, atominių elektrinių, radiacijos bei kitais stebėjimais. Prie palydovinių technologijų plėtros Lietuvoje prisideda Kauno technologijos universiteto Mechatronikos katedra, Lietuvos energetikos institutas, be to, keletas privačių bendrovių, kuriančių elektronikos sistemas palydovams.
Blastoma

Blastoma yra specifinis embrioninės kilmės auglys, susidedantis iš nediferencijuotų ar menkai diferencijuotų ląstelių. Blastomomis dažniausiai serga vaikai.
Brianka

Istorija

1787 m. iš kelių augančių kaimų sujungta Lozovaja Pavlovkos (Лозовая Павловка) gyvenvietė. Buvo valsčiaus, prekybinis centras. XIX a. pradėta anglių gavyba, kokso sodrinimas. 1962 m. Briankai suteiktas miesto statusas.
Sent Džonsas

Istorija

Miestas yra pagrindinis saloje nuo pat jos kolonizavimo 1632 metais. Sent Džonsą ne kartą yra sugriovusios stichinės nelaimės – žemės drebėjimai (1690 ir 1843 m.), gaisras (1769 m.), uraganas (1847 m.). 1981 m. miestas tapo nepriklausomos valstybės sostine.
Veragvaso Santjagas

Istorija

Gyvenvietė įkurta XVII a. Monticho ir Santa Fė gyventojų. Rašytiniuose šaltiniuose Santjagas minimas nuo 1621 m. Vėliau miestas tapo Veragvos provincijos (Naujoji Granada) sostine.
Gudelių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Ančios kairiajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Šoniniai piliakalnio šlaitai statūs, 12-13 m aukščio. Iš šiaurės rytų ir šiaurės vakarų jį juosia bevardis upelis, iš pietvakarių - Ančios upė. Iš pietryčių prieina gretimos aukštumos. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 8 m ilgio ir 8 m pločio. Jos rytiniame krašte supiltas 3 m aukščio, 14 m pločio pylimas. Rytinėje pašlaitėje iškastas 5,5 m pločio, 2 m gylio griovys, už kurio supiltas antras 1,5 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Jo išorėje iškastas antras 5 m pločio, 0,5 m gylio griovys, kurio išorinis 4 m aukščio šlaitas kyla į trečią 1,2 m aukščio, 6 m pločio pylimą. Už šio pylimo dar iškastas trečias 4 m pločio, 1 m gylio griovys.
Vakariniame aikštelės gale supiltas 0,5 m aukščio, 9 m pločio pylimas. 3 m žemiau jos krašto, šiaurės vakarų šlaite yra 4 m pločio, 0,5 m gylio griovys, už kurio esanti siauro ožnugario dalis sutvirtinta net penkiais pylimais ir tarp jų esančiais grioviais. Už griovio supiltas 0,5 m aukščio, 8 m pločio antras pylimas. Šio pylimo išorinis 6 m aukščio šlaitas leidžiasi į 5 m pločio, 1,5 m gylio antrą griovį, už kurio kyla trečias 0,3 m aukščio, 3 m pločio pylimas. Už šio pylimo iškastas trečias 2 m pločio, 0,2 m gylio griovys, už kurio supiltas ketvirtas 0,3 m aukščio, 3 m pločio pylimas. Už pastarojo pylimo yra ketvirtas 2 m pločio, 0,3 m gylio griovys ir supiltas penktas 0,5 m aukščio, 3 m pločio pylimas. Už jo toliau  penktas 2 m pločio, 0,3 m gylio griovys ir 1,5 m aukščio, 12 m pločio šeštas pylimas, esantis jau ožnugario V krašte.
Pylimai aikštelės kraštuose apardyti duobių, rytinis išorinis pylimas nuskleistas. Piliakalnis apaugęs smarkiai išretintais lapuočiais.

Aplinkiniai piliakalniai

Pilių piliakalnis 14 km
Pagrybio piliakalnis 12 kmŠilgalio piliakalnis 9 km
Plūsčių piliakalnis 6 kmŠeduviškės piliakalnis 25 km
Gaučiškės piliakalnis 22 kmPrienų piliakalnis 14 km
Gegužkalnis 13 kmLyduvėnų II piliakalnis 28 km
Šiaulelių piliakalnis 37 kmSimėnų piliakalnis 6 km
Juškaičių piliakalnis 12 kmŠimkaičių piliakalnis 1 km
Ivangėnų piliakalniai 9 kmPabalčių piliakalnis 7 km
Pužų piliakalnis 11 km
Ižiniškių piliakalnis 14 km
Kašučių akmuo su dubeniu

Akmuo

Dubenėtas akmuo buvęs masyvus, 2,36 m ilgio, 2,15 m pločio, 1,05 m aukščio. Pietų dalyje šonai statmenai aptašyti, siekiant jį suapvalinti. Rytų pusėje buvo iškaltas šiaurės - pietų kryptimi pailgas, 72 cm ilgio, nuo 45 cm šiaurės dalyje iki 65 cm pietų dalyje pločio, 18 cm gylio dubuo. Šalia dubens, palei vakarų pakraštį ėjo 52 cm ilgio, iki 25 cm pločio, 8 cm gylio griovelis.
0,65 km į šiaurės rytus yra Kašučių kapinynas.

Istorija

Gulėjo apie 150 m į vakarus nuo Akmenos upės, aukštumoje, esančioje į pietus nuo Kašučių ežero. Tarp 1974–1980 m. melioratorių išvilktas ir suskaldytas.
1967 m. akmenį išaiškino, 1974 m. žvalgė Ignas Jablonskis.
Kolekcionierė (filmas)

Siužetas

Privačioje klinikoje dirbanti jauna logopedė Gailė po savo tėvo mirties praranda sugebėjimą patirti emocijas. Tačiau vieną dieną visiškai atsitiktinai pamačiusi save mėgėjiškai nufilmuotoje video medžiagoje, moteris atranda, kad galbūt dar ne viskas prarasta – emocijos gali grįžti. Jai tereikia dirbtinai sukurti situaciją, kuri sukels tam tikras emocijas ir ją nufilmuoti. Herojė turi surinkti įvairių emocijų „kolekciją"… Prasideda neįtikėtinas eksperimentas.
Juozas Švedas (1955)

Biografija

1974 m. baigė Kudirkos Naumiesčio žemės ūkio technikumą, veterinarijos felčeris. UAB „Kalkomas“ administratorius.
1991 m. Nepriklausomybės partijos, 1997 m. Tėvynės sąjungos Kalvarijos skyriaus narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narys. 
Jungėnų pagrindinės mokyklos tarybos pirmininkas. Sutuoktinė Ramutė, vaikas Jurgis.
Teskatlipoka

Teskatlipoka („Rūkstantis veidrodis“) actekų mitologijoje – svarbiausias nahuatlių dievas. Nakties, mirties, šalčio, blogio, griovimo dievas, mūšių globėjas. Nakties dangaus simbolis, dar vadintas Juoduoju Teskatlipoka. Kecalkoatlio, kuris dar buvo vadinamas „Baltuoju Teskatlipoka“, priešas. Vaizduojamas su juoda juosta ant skruosto, bei su viena nužeista koja, iš kurios kyšo kaulas. Teskatlipoką simbolizuoja jaguaras – vidinė Motinos Žemės galia, juodoji nakties saulė.
Per šventes Teskatlipokai aukodavo acteką savanorį.
Įsiveržus konkistadorams, Teskatlipoka užėmė svarbiausią vietą actekų panteone, o Kecalkoatlis prarado savo reikšmę.
Mitas teigia, kad Žemė yra dievų dvynių Teskatlipokos ir Kecalkoatlio kūrinys. Teskatlipoka, kurdamas pasaulį, prarado koją ir dėl to jis visur vaizduojamas be kojos ir su styrančiu kaulu.
Pagal legendą, Teskatlipoka nugirdė Kecalkoatlį ir šis nusprendė namo grįžti valtimi iš gyvatės odos. Tačiau valtis sudegė ir į Rytinę žvaigždę nuskrido tik Kecalkoatlio širdis.
Taip pat dar žinomas Raudonasis Teskatlipoka, vadintas Šipe.
Dūkšto Šv. Stanislovo Kostkos bažnyčia

Istorija

Pirmąją medinę bažnyčią Dūkšto dvare (dabar Dūkštelių kaimas) apie 1601 m. pastatė dvaro savininkai Rudaminos. Ji 1674 m. atstatyta. Dūkšte 1729–1773 m. veikė jėzuitų misija. Nuo 1901 m. zakristijonu dirbo (apie 40 metų) generolo Stasio Raštikio tėvas Bernardas Raštikis. Jis išdažė ir sutvarkė bažnyčią, platino lietuvišką spaudą.
1910–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1925 m. įkurta parapija. Lenkijos okupacijos metais klebonas Konstantinas Šimašis (Dūkšte iki 1927 m.) steigė Šv. Kazimiero draugijos skyrius, mokyklas, bibliotekas. Dūkšte 1927–1937 m. klebonavęs Zenonas Butkevičius bažnyčią suremontavo (sustiprintos sienos, pakeisti balkiai, perdengtas stogas, bažnyčia išdažyta), įvesta elektra. Dailininkas Petras Sergejevičius nutapė paveikslų. Nuo 1937 m. klebonavęs Juozas Vaičiūnas (1894–1962) plėtojo lietuvių kultūrinę veiklą, atnaujino bažnyčią, tačiau ji 1956 m. sudegė.
1934–1936 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Ją dar neužbaigtą 1935 m. gegužės 29 d. konsekravo arkivyskupas Romualdas Jalbžikovskis. Ji, sudegus Senojo Dūkšto (Dūkštelių) bažnyčiai, 1956 m. tapo jungtinės Dūkšto parapijos bažnyčia.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su apside ir bokšteliu. Vidus 3 navų, šoninės gerokai žemesnės. Šventoriuje stovi žema medinė varpinė.
Džodžucu

Jō-jutsu (džio - džiucu 杖術) – japonų kovos menas išrastas anot legendos XVII a. Musō Gonnosukės. Tai trumpos lazdos - jō (apie 120 cm) valdymo technika.
Pralaimėjęs pirmają dvikovą prieš Miyamoto Musashi, Gonnosuke nusprendė panaudoti trumpesnę lazdą nei bō. Taip jis nugalėjo savo garsųjį amžininką anrojoje dvikovoje ir tai buvo vienintelis Musashi'o pralaimėjimas.
Po to Musō įkūrė savo mokyklą: Shindō Musō-ryu.
Jō katas aptinkame ir šiuolaikinio aikido bukiwazoje. Viena jō pusė atlieka smaigalio vaidmenį, todėl katos metu neturi būti nukreipta į save.

Techniniai elementai

tsuki : dūris
shomen giri : tiesus kirtis
yokomen giri : skersas kirtis
Ažytėnai

Žymūs žmonės

Ažytėnuose gimė ir gyveno švietėjas, „Balanos gadynės“ autorius Mikalojus Katkus (1852–1944), savo ūkyje Ažytėnuose gyveno nuo 1885 metų (su pertraukomis), memuariniame pasakojime atspindi Ažytėnų valstiečių buitį. Palaidotas gretimame Lenčių kaime. Veikia memorialinis muziejus, įsteigtas 1965 m. Ekspozicija pasakoja apie rašytoją, liaudies švietėją Mikalojų Katkų, XX a. pradžios kaimo buitį. Rengiamos ekskursijos.

Aplinkinės gyvenvietės

Vosiliškis – 7 km
Gaideliai – 2 km
Barsukinė – 3,5 km
Barkūniškis – 2,5 km
Lenčiai – 0,5 km
Antkalnis – 2 km
MTZ-80

MTZ-80 (rus. МТЗ-80) – „Belarus“ markės traktoriai. „MTZ-80“ vis dar gaminami, bet jie skiriasi ir mechaniškai ir išvaizda. „MTZ-80“ traktoriaus pirmtakas „MTZ-50“.

Techninis aprašymas

„MTZ-80“ turėjo 80 AG (58 kW) variklį, pagreitintoją, ir 9 (+1) pavarų dėžę. Traktoriaus gabaritiniai matmenys: ilgis 3810 mm, plotis 1970 mm, aukštis 2470 mm. Konstrukcija buvo daug masyvesnė, todėl jo masė padidėjo iki 3,6 t. Taip pat buvo gaminamas modelis, turintis keturių varomųjų ratų sistemą; jis vadinamas „MTZ-82“.

Išvaizda

„MTZ-80“ išvaizda buvo 2 kartų: pirmoji karta turėjo mažą kabiną, antroji karta (nuo 1990 m.) turėjo mažai briaunų turintį variklio gaubtą ir didelę kabiną, kuri labai pagerino matomumą. Traktoriuje buvo sumontuota kabinos aušinimo ir šildymo sistema. Kabinos aušinimo sistema turi iš išorės matomą oro priėmimo vamzdį, kurį galima pamatyti kairėje kabinos pusėje. Kabinos šildymo sistema buvo prijungta prie variklio aušinimo sistemos, todėl į kabinos šildymo sistemą patekdavo šiltas aušinimo skystis.

Eksportas

„MTZ-80“ buvo eksportuojami į daugelį šalių, bet daugiausiai į Vakarų Europą. Mechaniškai jie niekuo nesiskyrė nuo įprastų modelių. eksportuo skirti traktoriai buvo dažomi raudonai, įpratiniai – mėlynai.
Ūdekai

Istorija

Senovėje pro kaimą tekėjo Dublio upelis, kuris pavasarį plačiai ištvindavo ir apsemdavo durpingas pievas. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Ūdekai paminėti 1612 m. Ūdekuose jau senovėje gyveno žemdirbiai. Tuo metu tai buvo vienas iš didžiausių Linkuvos valsčiaus kaimų.
Labiausiai kaimas išsiplėtė 1970 – 1980 m., kada prasidėjus kolūkinėms statyboms ir gyventojams keliantis iš melioruojamų plotų. Kaimas buvo pagrindinė kolūkio gyvenvietė. Senąjį kaimą primena 3 išlikusios autentiškos dviejų galų gryčios.
1971 m. buvo įkurta 8-metė mokykla, vėliau ji tapo pagrindine, o sumažėjus mokinių skaičius – pradine. Pradžioje čia mokėsi net 160 vaikų iš Ūdekų ir aplinkinių kaimų, dirbo 12 mokytojų kolektyvas. Mokykla uždaryta 2004 m.
Raimondas Gincas

Biografija

2008 m. baigė Vilniaus pedagoginis universitetą, ekonomikos ir verslo pagrindų mokytojas.
UAB „Po vežimu“ direktorius.
2011–2015 m. ir 2018 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Kaišiadorių rajono skyriaus narys.
Išsiskyręs, vaikai Ginas, Mėja.
Furinalijos

Furinalijos (lot. Furrinalia, Furinalia) – kasmetinė Senovės Romos šventė, kurios metu liepos 25 d. švęsdavo deivės Furinos kultą.
Markas Varonas rašė, kad tai buvo vieša šventė, oficialus laisvadienis (feriae publicae dies). Tiek šventė, tiek deivė vėliau tapo mažai žinomi net Vėlyvosios Romos respublikos gyventojams. Varonas I a. pr. m. e. viduryje rašė, kad jo dienomis mažai žmonių žino net jos vardą. Jai buvo paskirtas vienas iš penkiolikos flaminų (aukštųjų oficialių kultų žynių), ką rodė archajiškas stotas, ir ji turėjo šventą giraitę (lot. lucus) Janikulo kalvoje (lot. Janiculus), kur, spėjama, ši šventė ir vykdavo.
Furina buvo siejama su vandeniu, o Furinalijos vykdavo po Lukarijų (Giraitės šventės), kurios būdavo švenčiamos liepos 19 ir 21 dienomis bei Neptūnalijų, švęstų liepos 23 d. Gali būti, kad šių švenčių grupė susijusi su siekimu išvengti vasaros sausrų.
Upės Sėta

Aplinkinės gyvenvietės

Nemunėlio Radviliškis – 14 km
Slimaniškiai – 1 km
Brukos – 1 km
BIRŽAI – 21 km
Zeliškiai – 1,2 km
Lielmėmelė – 1,3 km
Juodymai

Juodymų (Juodymo) pelkė – aukštapelkės tipo pelkė, esanti šiaurės rytinėje Lietuvos dalyje, Rokiškio rajono savivaldybėje. Mažesnė pelkės dalis yra Latvijos pusėje, Viesytės savivaldybės pietvakariniame pakraštyje.
Mykolas Leškevičius

Biografija

Mokėsi smuikuoti privačiose muzikos mokyklose Rietave, Varšuvoje, Maskvoje, Kaune, jame gyveno nuo 1897 m. Įkūrė draugijos „Daina“ muzikos kolektyvus ir dalyvavo jų veikloje; vienas jos muzikos vadovų. Kaip solistas ir su J. Byla, A. Galauniene, J. Naujaliu, J. Olšausku, A. Vokietaičiu, J. Vokietaičiu koncertavo Lietuvoje. Per Pirmąjį pasaulinį karą su dainininku P. Oleka Lietuvoje surengė muzikos ir deklamacijų koncertų. Nuo 1919 m. dalyvavo teatro „Vilkolakis“ veikloje. 1920 m. sukūrė komediją „Kriaučius Motiejus“, ją režisavo su A. Sutkumi, atliko pagrindinį vaidmenį (1920 m. pastatyta „Vilkolakio“ teatre, 1922 m. JAV). 1920 m. tobulinosi pas H. Sitą Leipcige. 1922–1923 m. JAV lietuvių kolonijose koncertavo su J. Byla, P. Oleka ir individualiai (smuiko muzika, vaidybinė programa „Kriaučius Motiejus“). 1924–1926 m. griežė Valstybės teatro orkestre.
Sūnus Mečislovas Leškys-Leškevičius.
Albinas Jovaišas

Biografija

1950 m. baigė Šiaulių J. Janonio vidurinę mokyklą. 1951–1956 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.
1954–1958 m. dirbo Valstybiniame radijo ir televizijos komitete. 1958–1966 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto mokslinis darbuotojas. 1963 m. filologijos mokslų kandidatas. 1966–1968 m. Knygų rūmų, 1969–1971 m. VU bibliotekos darbuotojas. 1971–2000 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto dėstytojas, 1982 m. docentas.  Skaitė lietuvių literatūros istorijos kursą (XIII–XIX a.), vedė seminarus apie Martyną Mažvydą, Mikalojų Daukšą, Kristijoną Donelaitį. 1975–1984 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto prodekanas. 1991 m. profesorius. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Mokslinė veikla

Jurgio Lebedžio mokinys ir įpėdinis, palikęs ryškų pėdsaką Lietuvos senosios raštijos tyrinėjimuose, iki Gedimino laiškų pagilinęs senojo kultūrinio Lietuvos rašto vagą. Parengė ir išleido senosios literatūros vadovėlių vidurinėms mokykloms. Paskelbė daug mokslinių straipsnių apie senąją literatūrą, Gedimino laiškus, studijas apie Gedimino laiškus, senovės raštijos periodizavimą, Lietuvos metraščius, archyvinių publikacijų.
Parengė Liudviko Rėzos „Lietuvių liaudies dainos“ (d. 2, 1964 m.), Kristijono Donelaičio archyvinių dokumentų publikacijas (su Kostu Doveika, knygoje „Literatūra ir kalba“, t. 7, 1965 m.). Iš rusėnų kalbos išvertė „Trumpąjį Lietuvos metraščių sąvadą“ (knygoje „Metraščiai ir kunigaikščių laiškai“, 1996 m.). Vokietijos žurnaluose paskelbė straipsnių apie Kristijoną Donelaitį, Martyną Mažvydą, Liudviką Rėzą, Augustą Šleicherį.
Fonbuiso kultūra

Fonbuiso kultūra – vėlyvojo neolito ir eneolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal tyrinėtą Fontbouisse gyvenvietę į rytus nuo Somjero, Gardo departamentas, Prancūzija).

Arealas

Fonbuiso kultūra 3 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi Pietų Prancūzijoje, ji susiklostė iš Ferjero kultūros.

Kultūra

Fonbuiso kultūros žmonės gyveno atvirose ir įtvirtintose gyvenvietėse, kartais urvuose. Atvirose gyvenvietėse rasta 5-15 nedidelių akmeniniais pamatais pastatų su židiniais liekanų, jų viduje aptikta didelių indų, manoma, maisto atsargoms laikyti. Įtvirtintas gyvenvietes (Boussargues, Le Grand Devois de Figaret) paprastai juosė netaisyklingo daugiakampio plano akmenų sienos su bokštais kampuose.
Gyventojai vertėsi gyvulininkyste, iš dalies žemdirbyste ir medžiokle, rinko maistą. Naudojo daugiausia titnaginius dirbinius, dažniausiai pagamintus iš nuoskalų – plokščiai retušuotus lapo pavidalo antgalius, gremžtukus, peilius, grąžtus, kirvius; rasta t. p. kaulo ir rago bei ankstyvųjų varinių dirbinių. Fonbuiso kultūri būdinga keramika (daugiausia įvairūs pusiau apskritadugniai indai profiliuotu pakraščiu) puošta įrėžtais girliandų, kvadratų motyvais.
Mirusiuosius dažniausiai laidojo nedegintus dolmenuose, urvuose, uolose iškirstose kamerose, kartais sudegintus cistose; būdingi kolektyviniai kapai. Fonbuiso kultūra sunyko bronzos amžiaus pradžioje.
Stabæk IF

Istorija

Klubas įkurtas 1912 m.
VDR futbolo sistema

VDR futbolo sistema gyvavo nuo 1950 iki 1991 metų Vokietijos Demokratinėje Respublikoje. Pagrindinė kontroliuojanti organizacija – Vokietijos Demokratinės Respublikos futbolo asociacija (vok. Deutscher Fußball-Verband der DDR), kurios žinioje buvo nacionalinė vyrų rinktinė, organizavusi vyrų, moterų čempionatus, taurės varžybas. Futbolo asociacija įkurta 1950 m., 1952-1990 m. buvo FIFA nare, 1954 m. buvo viena UEFA įkūrėjų.
Čidzinas

Geografija

Čidzino sala išsidėsčiusi į pietvakarius nuo Gaosiongo. Šiaurinė salos dalis kalvotesnė, ją supa koralinis rifas, likusioje dalyje plyti lygumos su smėlėtomis seklumomis. Salos ilgis apie 8,5 km, vidutinis plotis iš šiaurės į pietus apie 400 m. Sala išsidėsčiusi beveik lygiagrečiai Gušano, Jančengo, Čiandženo ir Siaogango rajonams. Tarp pastarųjų rajonų ir salos yra Gaosiongo uosto kanalas, didžiulė laivybos arterija. Vakaruose salą skalauja Taivano sąsiaurio vandenys.
Šiauriausias Čidzino salos taškas yra už vos 130 m nuo likusios Gaosiongo miesto dalies. Čia prasideda Gaosiongo uosto šiaurinis įplaukos kanalas. Čia taip pat stūkso aukščiausias geografinis salos taškas – 48 m aukščio kalva, ant kurios pastatytas švyturys. Kiek žemiau esančiame pirse švartuojasi keltas „Čidzinas–Gušanas“. Piečiausias salos taškas nuo kitos pusės atskirtas 400 m vandens linija. Čia salą su kita puse jungia povandeninis tunelis mašinoms, išlendantis Siaogango rajone.
Dalia Jurkevičienė

Biografija

Akmenės rajono savivaldybės VŠĮ PSPC Agluonų medicinos punktas, medicinos felčerė, punkto vedėja, bendruomenės slaugytoja.
Lietuvių tautininkų sąjungos narė. 2000–2003 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narė.
2003 m. Agluonų kaimo bendruomenės „Zubovų dvaras“ vadovė. Sutuoktinis Rimualdas, vaikai Lina, Toma.
Ryšardas Burda

Ryšardas Burda – (g. 1963 m. lapkričio 18 d. Vilnius) – Socialinių mokslų (teisė) daktaras, profesorius

Biografija

Mokėsi Vilniaus 3-čioje mokykloje-internate. 1979 m. įstojo į Vilniaus politechnikumą ir 1983 m. baigė rajoninio elektros ryšio ir radiofikavimo specialybės kursą. 1983–1985 m. atliko karinę tarnybą Irkutsko srityje, Rusijoje, aviacijos padalinyje. 1986 m. įstojo į Sverdlovsko teisės institutą ir 1990 m. įgijo teisininko kvalifikaciją. Nuo 1990 m. iki 1995 m. dirbo Vidaus reikalų sistemoje statutiniu pareigūnu.
1995 m. pradėjo dirbti Lietuvos policijos akademijoje.Lietuvos teisės akademija Ryšardui Burdai suteikė daktaro laipsnį už teisės darbą „Nusikaltimai ekonomikai: sampratos modeliavimas ir šiuolaikinė tyrimo metodikos koncepcija“ apgintą 2000 m. kovo 17 d. 2002–2004 m. Vyriausiosios rinkimų komisijos narys (deleguotas nuo Lietuvos teisininkų draugijos)
Iki 2007 m. tęsė darbą Lietuvos teisės universitete, Mykolo Romerio universitete. Nuo 2007 m. iki 2013 m. dirbo Specialiųjų tyrimų tarnyboje, Tarptautinėje teisės ir verslo aukštojoje mokykloje ir Kazimiero Simonavičiaus universitete docento, o paskui profesoriaus pareigose.
2012 m. balandžio 26 d. tapo KSU senato pirmininko pavaduotoju. Paskelbė mokslinių straipsnių, parengė mokymo priemonę; baudžiamojo proceso ir kriminalistikos vadovėlių
Kazimiera Galaunienė

Biografija

Vyras Paulius Galaunė. 1944–1945 m. dirbo Piliuonos pradžios mokykloje. 1945–1950 m. studijavo muziejininkystę Vilniaus universitete.
1949–1950 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos ir etnografijos muziejaus, 1950–1952 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto Etnografijos sektoriaus mokslo darbuotoja. 1952 m. už dalyvavimą pasipriešinime sovietiniam okupaciniam režimui kalėjo Archangelsko sr. Jarcevo moterų lageryje. 1956 m. grįžo į Lietuvą. 1957–1959 m. ir 1961–1983 m. dirbo Kauno M. K. Čiurlionio dailės muziejuje, 1965–1974 m. Liaudies meno skyriaus vedėja, 1959–1960 m. – Lietuvos valstybinėje respublikinėje bibliotekoje Kaune. Nuo 1988 m. P. Galaunės kultūrinio palikimo saugotoja ir tvarkytoja. Jos iniciatyva 1996 m. Kaune įsteigtas Nacionalinio Čiurlionio dailės muziejaus padalinys – Adelės ir Pauliaus Galaunių namai. Sudarė P. Galaunės raštų bibliografiją. Parašė prisiminimus apie diplomatą J. Urbšį, teisės profesorių T. Petkevičių, J. Jablonskyte-Petkevičienę ir V. Kisarauską, muziejininkę A. Mikėnaitę.
Pyterhedas

Istorija

Pyterhedas įkurtas žvejų. 1593 m. pastatytas pirmasis uostas, pavadintas Port Henry. Išsivystė į žvejų miestelį. 1865 m. pastatyta gelbėjimo stotis. Naujas miestelio augimo etapas prasidėjo XX amžiaus 8-ajame dešimtmetyje. Pyterhedas tapo svarbiu naftos pramonės paslaugų centru, netoliese buvo pastatytas St Fergus dujų terminalas. Taip pat yra maisto perdirbimo, tekstilės, paslaugų pramonė; svarbiausia žvejyba.