google/wiki40b huggingface dataset:
Smogikai (filmas)

Apie filmą

Juostos režisierius – Lietuvoje gerai žinomas švedų vertėjas, žurnalistas Jonas Ohmanas, pvz., išvertęs į švedų kalbą Daumanto „Partizanus“, J. Ivanauskaitės „Raganą ir lietų“ ir kt. Daug yra padaręs, kad tikroji istorinė tiesa būtų paskleista užsienyje, kur praktiškai nieko nežinoma, kas vyko okupuotose Baltijos šalyse po Antrojo pasaulinio karo. Režisierius, norėdamas perprasti vaizduojamų įvykių subtilybes, kartu su Švedijos karo atašė Rytų Europai ryžosi pernakvoti viename iš atstatytų Lietuvos partizanų bunkerių. Jam pavyko prakalbinti buvusius smogikus, nors ir bijodami šiandieninio teisingumo, sutiko su juo kalbėtis ir labai daug papasakojo. Tikriausiai dėl to, kad manė kalbantys tik švedams. Filmas „Smogikai“ praktiškai ir susideda iš keleto interviu su dabar jau garbingo amžiaus buvusiais smogikais.

Siužetas

Filmas žiūrovus nukelia į pokario Lietuvą, partizaninės kovos laikotarpį. Sovietų saugumo tikslas – sunaikinti pasipriešinimo dalyvius. Vienas iš būdų buvo agentų smogikų būrių veikla. Dažniausia smogikais tapdavo buvę pasipriešinimo judėjimo dalyviai, kuriuos perverbuodavo sovietų saugumas. Filmuotoje juostoje atskleisti sovietų taikyti metodai, buvę agentai smogikai pasakoja apie šią visiškai slaptą sistemą, klastingas operacijas, savo likimus. Režisierius stengėsi, kiek įmanoma, objektyviau pristatyti skaudžią istorinę tiesą. Filmo kūrėjai pusantrų metų keliavo po Lietuvą, kalbėjo su liudininkais, surinko daug medžiagos iš archyvų ir kitų šaltinių.
Antanas Vilhelmas Radvila

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos Šidlavos šakos, tėvas Vilhelmas Povilas Radvila, motina Matilda Clary et Aldringen. Broliai Jonušas Frydrichas Radvila (1843–1925 m.), Vilhelmas Adomas Radvila (1845–1911 m.)

Šeima

Žmona Marija de Kastelane (it. Maria de Castellane) (1840 vasario 19 − 1915 liepos 10), Enriko de Kastelano (1814−1847) ir Paulinos de Taleiran (1820−1890) duktė. Su ja turėjo keturis vaikus. Duktė Elžbieta (1861–1950 m.) ištekėjo už kunigaikščio Romano Potockio. Dukters Helenos (1874–1968 m.) vyras buvo Mikalojus Potockis.
Sūnūs Jurgis Frydrichas Radvila ir Stanislovas Vilhelmas Radvila.
Atgaivino šeimoje supratimą apie giminės lenkišką praeitį, dukteris ištekino už lenkų aristokratų, o sūnūs vedė lenkaites, Stanislovas netgi Dolores Radvilaitę ir tarnavo Lenkijos kariuomenėje.

Dvarai

XIV Nesvyžiaus valdytojas, XII Klecko valdytojas. Kartu su broliais ir pusbroliais, Boguslavo Frederiko Radvilos vaikais, pasidalijo senelio Vilhelmo Povilo Radvilos paliktus turtus, tačiau į giminės globą susigrąžino Klecką, kurį paliko bevaikis dėdė Leonas Radvila. Neturėdami, kaip apeiti tėvo ir jo brolio Boguslavo priesaką, senelio Berlyno rūmus paliko valstybei, juose įsikūrė Reicho kanceliarija.

Valstybės tarnyba

Visą gyvenimą tarnavo Prūsijos kariuomenėje, generolas, Prūsijos karaliaus, vėliau Vokietijos imperatorių adjutantas. Jo tiesioginiais viršininkais buvo Vilhelmas I, Frydrichas III ir Vilhelmas II.
Erik Mongrain

Biografija

Erik Mongrain mokytis groti gitara pradėjo nuo 14 metų. Būdamas berniuku labiau domėjosi sportu, bet pasirinko gitarą ir pradėjo savarankiškai mokytis muzikinės klausos. Erik pradėjo nuo elektrinės gitaros, bet išgirdęs Johann Sebastian Bach muziką susidomėjo klasikine gitara ir akustine gitara. Erikas pradėjo mokytis skaityti muzikos ir kurti ją. Erik Mongrain įkvėpė ankstesnė Metallica, Jimi Hendrix ir Kurt Cobain kūryba. Kai jam buvo 18, Erik išgirdo gitaristą Don Ross ir pasakė: „Tai yra naujas atradimas man. Aš galiausiai radau savo nišą“. Po to Erik buvo stipriai įtakotas Michael Hedges kūrybos.
Italų disko

Italų disko (Italo disco) − šokių popmuzikos stilius, kilęs iš Italijos ir gyvavęs nuo 1970-ųjų pabaigos iki apie 1990 m.

Istorija, apibūdinimas

Pavadinimą šokių muzikai iš Italijos 1983 m. suteikė Bernhard Mikulski, Vokietijos „ZYX Music“ garso įrašų firmos vadovas. Iki to laiko ši muzika buvo vadinama bendriniais žodžiais itališka šokių muzika, arba JAV − spagečių šokių muzika, neišskiriant jos kaip atskiro stiliaus. Bernhard Mikulski buvo aktyvus itališkos popmuzikos propaguotojas ir išleido pirmą oficialų itališkų disko dainų rinkinį pavadinimu „The Best of Italo Disco“. Italų disko muzika apibūdinama lengvomis melodijomis, lengvai įsimintinu ir pasikartojančiu dainavimu, futuristiniais tembrais, kartais lengvu, erdviniu skambėjimu, su reguliariu ritmu ir orientacija į šokių muziką, pasodrintą paprastais sintezatorių, ritmo mašinų ir pirmos kartos vokoderių efektais.
Italų disko muzika buvo daugiausiai orientuota į JAV ir tarptautinę publiką, todėl daugelyje išpopuliarėjusių italo disko dainų naudoti angliški tekstai, atlikėjai dainavo su ryškiu itališku akcentu. Pačioje Italijoje šokių muzika buvo paremta tradicinėmis folk dainomis ir tarantelomis, naudojami akordeonai, tamburinai, akustinės gitaros, o ne sintezatoriai, elektroniniai mušamųjų garsai ir „slap“ boso gitara. Italų disko rėmėsi tradicine disko-fank šokių muzika, kuri pasiekė pasaulinio populiarumo (ir kartu Italijoje) 1977–1978 m. su Bee Gees, Boney M ir Donna Summer (prodiusuota italo Giorgio Moroder) dainomis. Steigėsi disko klubai, nauji atlikėjai siekė kurti kažką panašaus, net Adriano Celentano 1977 m. išleido vien angliškai įdainuotą albumą su šešiomis disko stilių imituojančiomis dainomis. Išpopuliarėjo itališkai dainuojantys disko atlikėjai (Raffaella Carrà, Alan Sorrenti, Viola Valentino). Tai buvo savotiškas atsakas euro disko atlikėjams (Giorgio Moroder, Cerrone, Kraftwerk).
1980-ųjų pradžioje italų disko muzika buvo paveikta kai kurių anglų „naujųjų romantikų“ (Soft Cell „Tainted Love“, Fiction Factory „Fell Like Heaven“, OMD „Enola Guy“) ir vokiečių muzikos. Italų disko apibūdinama ne tiek atskiru žanru, kiek naudojamų muzikinių technikų visuma. 1982 m. italų disko pasireiškė jau kaip vientisas stilius. 1983 m. kai kurios italų disko dainos sulaukė didžiulio populiarumo, Gazebo singlas „I Like Chopin“ buvo parduotas daugiamilijoniniu tiražu. Garsi italų disko leidybine firma buvo „Discomagic Records“. 1980-ųjų pabaigoje italų disko stilius pradėjo nykti daugeliui atlikėjų pasukus į Hi-NRG stilių. Italų disko atgarsių galima išgirsti Divine, Roni Griffith, Sinitta, Stacey Q, Samantha Fox atliekamose dainose. Vokietijoje italų disko stilius paveikė „discofox“ stiliaus atsiradimą (Modern Talking, Fancy, Bad Boys Blue). Kai kurie italų disko atlikėjai (Klein & MBO, Alexander Robotnik) buvo populiarūs Detroite, kur buvo laikomi „progresyviais“ ir jų muzika prisidėjo prie acid house, trance stilių atsiradimo. Per italo house grupę Black Box, italų disko paveikė britų rave muzikos sceną 1980-ųjų pabaigoje.
Gyvenimo šaltiniai

Gyvenimo šaltiniai – mėnesinis mokslo ir praktikos žurnalas, leistas 1992–1993 m. Vilniuje.

Istorija

Leistas vietoj 1969–1991 m. ėjusio periodinio leidinio „Darbas ir poilsis“. Tiražas 1992 m. – 10 500 egz., 1993 m. – 3200 egz.
Rašė žmonių socialinės apsaugos ir apdraudos, įvairiais darbo, buities bei laisvalaikio klausimais.
Vyr. redaktorius Juozas Šiupšinskas.
Žaiginio Pranciškaus Šivickio mokykla-daugiafunkcis centras

Istorija

Pirmoji mokykla Žaiginyje įsteigta 1821 m. vietos vienuolių pranciškonų, vykdant 1820 m. Žemaitijos vyskupo Juozapo Arnulfo Giedraičio aplinkraštį. 1929–1939 m. Žaiginio pradžios mokyklą baigė 62 mokiniai. 1934 m. pastatytas pirmasis valstybinės mokyklos pastatas. Nuo 1950 m. septynmetė mokykla. 1964 m. pastatytas aštuonmetės mokyklos pastatas.
1994 m. iš Žaiginio akcinės bendrovės nupirkta sporto salė. 1996 m. mokyklai suteikiamas kraštiečio Pranciškaus Baltraus Šivickio (1882–1968) vardas, į mokyklos patalpas įkeliama Žaiginio kaimo biblioteka, Raseinių rajono savivaldybės viešosios bibliotekos filialas. 1998 m. skiriamos lėšos centrinio šildymo sistemos, vandentiekio, sanitarinių mazgų įrengimui, įrengiama maitinimo patalpa. 2000 m. mokykla išleidžia pirmąją dešimtokų laidą. Tais pačiais metais į mokyklą atkeliauja pirmasis kompiuteris. 2005 m. atlikta mokyklos pagrindinio pastato langų renovacija. 2007 m. steigėjo sprendimu reorganizuotas Rinkšelių skyrius. 2010–2012 m. veikė Žaiginio Pranciškaus Šivickio pagrindinės mokyklos Vosiliškio skyrius. 2013 m. rugsėjo 1 d. Žaiginio Pranciškaus Šivickio pagrindinė mokykla reorganizuota į mokyklą-daugiafunkcį centrą.
Raoul Dufy

Biografija

Raulis Diufi gimė 1877 m. birželio 3 d. Havre. 1892 m. pradėjo mokytis Havro savivaldybės dailės mokyklos vakarinėse klasėse. Kartu dirbo kavos importo įmonėje. 1900 m. jis laimėjo stipendiją ir 4 metus mokėsi Paryžiaus Aukštojoje dailės mokykloje. 1905 m. įvyko R. Diufi tapybos stilistinis pasikeitimas iš įtakoto impresionistų į fovizmą, kai jis pamatė A. Matiso kūrinių Nepriklausomųjų parodoje. 1906 ir 1907 m. R. Diufi eksponavo fovistų grupės parodose. 1908 m. dirbo kartu su Ž. Braku ir apleido fovizmą išvystydamas labiau solidesnių formų stilių, įtakotą P. Sezano dailės. Tačiau neilgai laikėsi ir šio stiliaus − per kelis sekančius metus išvystė nuosavą stilių, kuris apibūdinamas greitu, kaligrafiniu piešiniu lengvos, šviesios spalvos fone, kas sudarydavo puošnumo įspūdį.
1920-ųjų viduryje R. Diufi dailė išpopuliarėjo. Jis nebepakeitė savo lengvo tapybos ir akvarelių stiliaus. 1910 m. R. Diufi susipažino su mados dizaineriu Paul Poiret (1879−1944). Jis kūrė dizainus jam, taip pat šilko audinių gamintojams „Bianchini-Férier“ iš Liono. R. Diufi kūrė teatro scenines dekoracijas, iliustravo daugelį leidinių (tarp jų G. Apolinero ir S. Malarmė). Dekoravo keramikos kūrinius, kūrė gobelenų dizainus. Daug laiko leisdavo Prancūzijos Rivjeroje, tapė Nicos ir aplinkinių vietovių vaizdus. Yra sukūręs monumentalių tapybos darbų, iš kurių paminėtina dekoracija „Elektrifikacijos dvasia“ Šviesos paviljone Pasaulinės parodos 1937 m. Paryžiuje metu (dabar Vilė de Paris muziejuje). Kita dekoracija, sukurta su Othon Friesz teatro barui, šiuo metu yra Pompidu centre. 1952 m. R. Diufi buvo apdovanotas Didžiuoju prizu už tapybą Venecijos bienalėje. Raulis Diufi mirė 1953 m. kovo 23 d. Forkalkjė mieste. Palaidotas Simjė vienuolyno kapinėse Nicos priemiestyje netoli A. Matiso. R. Diufi išliko populiariu ilgai po mirties. Daugiausiai vaizdavo regatų, paplūdimių vaizdus, aktus.
Vyturas

Vyturas (angl. puttee, puttie; rus. обмотка) – audeklo juosta, kuria standžiai spirališkai apvyniojama koja nuo kulkšnies iki kelio. Vyturas apsaugo blauzdą nuo sužeidimų, sutvirtina čiurną, apsaugo pusbačius (kad vidun nebirtų smėlis ar akmenukai).
Vyturai būdavo naudojami vietoj odinių ar audeklinių getrų. Vyturai buvo ne vienos šalies (pvz., JAV, D. Britanijos, Rusijos ir kt.) karinių uniformų dalis. Vyturus naudojo ne tik pėstininkai, bet ir kavaleristai.
Vyturai būdavo naudojami dėl pigumo – pusbačiai su vyturais kainavo pigiau, negu pusbačiai su getrais ar auliniai batai. Todėl getrai uniformoje dažnai atsirasdavo prasidėjus karui ir prireikus aprengti dideles mases mobilizuotų kareivių.
Carinės Rusijos armijoje 1915–1916 m. uniforminiai vyturai būdavo iš tankios tvirtos slepiamos spalvos (žali, chaki, pilki) audeklo. Vyturą paprastai užkabindavo už specialios pusbačio kilpos, apvyniodavo blauzdą ir specialiais raišteliais surišdavo po keliu. Pusbačius su vyturais naudojo ne tik iš atsargos pašaukti kareiviai, bet ir dalis kadrinių kareivių. 1917 m. Rusijos armijoje pasirodė angliški rudi batai su garstyčių spalvos vilnoniais vyturais, kuriuos naudojo ir Rusijos pilietinio karo metu.
Vladislovas Burbulis

Biografija

1954 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. Nuo 1954 m. dirbo teisėju, 1957–1960 m. Vilniaus m. Lenino rajono teisėjas. 1961–1966 m. LSSR televizijos ir radijo komiteto Televizijos žinių redakcijos redaktorius, vyr. redaktorius. 1962–1964 m. mokėsi Aukštojoje partinėje mokykloje prie SSKP CK. 1966–1968 m. SSRS televizijos ir radijo komiteto korespondentas Rumunijoje. 1968–1970 m. Lietuvos telegramų agentūros ELTA direktoriaus pavaduotojas. 1970–1992 m. TASS skyrių Vietname, Maroke, Suomijoje, Lenkijoje vedėjas, nuo 1992 m. informacijos agentūros ITAR-TASS skyriaus Lietuvoje vedėjas.
Karolis Drąsusis

Biografija

Pylipo Gerojo sūnus garbėtroška. Karolis nenorėjo būti Prancūzijos karaliaus vasalu. Jis troško padidinti Burgundijos teritoriją Prancūzijos ir Šventosios Romos imperijos sąskaita ir paversti hercogystę karalyste su centralizuota valdžia. Jam priešinosi karalius Liudvikas XI, todėl Karoliui nepavyko karūnuotis. Vis dėlto, 1469 m. kaip užstatą jis įgijo Habsburgų valdas Reino aukštupyje. 1466–1467 m. užgrobė Liuticho kunigaikštystę, 1472 m. Gelderono hercogystę, o 1475 m. – Lotaringiją. Karolio skverbimasis prie Reino sukėlė kitų didikų nerimą. 1476 m. jie susikovė su Karoliu prie Gradsono ir Murteno, kur Karolis laimėjo, tačiau buvo visiškai sutriuškintas 1477 m. prie Nansi, kur mūšio lauke žuvo ir pats. Jo dukteriai sosto įpėdinei Marijai susituokus su Austrijos Maksimilianu, vėliau tapusiu imperatoriumi Maksimilianu I, Habsburgai įgijo Burgundiją (1477 m.).
Panemunės tiltas

Istorija

Ilgą laiką pastovaus tilto iš Panemunės į Kauną nebuvo. 1812 m. besiveržianti Napoleono vadovaujama Prancūzijos armija aukščiau Jiesios upės žiočių pastatė tris pontoninius tiltus, kuriuos saugojo 68 patrankos. Carinės Rusijos kariuomenė žemiau geležinkelio tunelio (dab. Švenčionių g.) kasmet įrengdavo pontoninį tiltą.
1916 m. okupacinė vokiečių kariuomenė tarp Panemunės ir Šančių pastatė pirmąjį laikiną medinį tiltą. Tai buvo septynios lengvo tipo santvaros po 37 m ilgio ant medinių polių.
1927 m. apie 50 m aukščiau senojo tilto pradėta naujo tilto statyba. 1928 m. balandžio 1 d. pavasarinio potvynio metu viena betoninė atrama nugriuvo, į upę nukrito dvi metalinės santvaros. Griūties metu ant tilto buvusiems žmonėms pavyko išsigelbėti.
Vietoje dviejų santvarų teko pagaminti vieną ilgesnę. Užbaigtas statyti tiltas turėjo penkias senąsias trumpesnes ir vieną 72 m ilgio santvarą. Viso tilto ilgis buvo 258 m, plotis 9,5 m. Tilto statyba kainavo 1,2 mln. litų. Sulankstytos Panemunės tilto santvaros vėliau buvo išardytos, ištiesintos ir panaudotos Saločių tiltui per Mūšos upę Saločiuose (Latvijos pasienyje). 
1941 m. birželio 23 d. atsitraukianti sovietų kariuomenė tiltą susprogdino. Vokiečių okupacijos metais gyventojai naudojosi laikinu pontoniniu tiltu.
Iki 1947 m. Panemunės gyventojai miestą pasiekdavo valtimis ir keltu, vėliau įrengtas kabantis tiltas pėstiesiems. 1954 m. vasario mėn. organizacija „Mostopojezd 446“ pradėjo sugriauto tilto atstatymo darbus. Ant senųjų, šiek tiek perdarytų, atramų buvo pastatytas dabartinis gelžbetoninis tiltas. Darbai galutinai baigti 1957 m., nors transportas juo pradėjo naudotis anksčiau.
Jūratė Kadlerienė

Biografija

Jurbarko rajono savivaldybės Pirminės sveikatos priežiūros centro direktoriaus pavaduotoja gydymo reikalams, nuyo 2004 m. direktorė.
2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Jurbarko rajono skyriaus narė, nuo 2005 m. LSDP tarybos narė.
2003–2004 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narė.
Eirodziesma

Eirodziesma yra Eurovizijos dainų konkurso Latvijos nacionalinė atranka. Ji vyksta kasmet nuo 2000 m. Eirodziesmos nugalėtojas, kurį išrenka Latvijos Televizijos žiūrovai balsuodami telefonu, dalyvauja Eurovizijos konkurso finale.
VIII pasaulio futbolo čempionato atranka

Pirmasis etapas

1 grupė: Gana ir Gvinėja atsisakė žaisti.
2 grupė: Sudanas ir Kamerūnas atsisakė žaisti.
3 grupė: iš pradžių atsisakė Tunisas, vėliau Alžyras ir Liberija.
4 grupė: iš pradžių atsisakė Marokas, vėliau Senegalas, galiausiai ir Malis.
5 grupė: Iš pradžių atsisakė Etiopija, vėliau Gabonas.
6 grupė: Egiptas, Libija ir Nigerija atsisakė žaisti.

Antrasis etapas

Turėjo kautis 6 grupių nugalėtojai 3 porose (1 ir 5 grupė, 2 ir 4 grupė, 3 ir 6 grupė), tačiau visoms komandoms atsisakius rungtynės nevyko.

Finalas

Kadangi visos Afrikos komandos atsisakė žaisti, tai Azijos turnyro nugalėtojas tapo visos grupės nugalėtoju.
Zokniai

Istorija

Zokniai – buvęs dvaras, žinomas nuo XVI a. 1923 m. surašymo duomenimis jame gyveno 24 žmonės.

Šaltiniai

Zoknie, dwór powiat szawelski. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. XIV (Worowo — Żyżyn). Warszawa, 1895, 658 psl. (lenk.)
Taranto įlanka

Taranto įlanka (it. Golfo di Taranto, lot. Sinus Tarentinus) Jonijos jūros įlanka Italijos pietuose.
Įlanka kvadrato formos, 140 km ilgio ir pločio. Ribojama Salento pusiasalio šiaurės rytuose ir Kalabrijos pietvakariuose. Svarbiausios upės - Basento, Sinni ir Agri. Pagrindiniai miestai - Tarantas ir Galipolis. Senovėje įlankos pakrantėje buvo įsikūrę Didžiosios Graikijos miestai (Krotonė, Sibaris ir Herakjlėja).
Meir Atlas

Biografija

Gimė 1848 m. Baisogaloje. 1875 m. kartu su rabinais Zvi Yaakov Oppenheim, Shlomo Zalman Abel ir Ovadyah Lachman įkūrė Telšių ješivą. Dirbo rabinu Liepojoje, Salantuose, Kobryne kol galiausiai 1904 m. tapo Šiaulių rabinu, kur ir mirė 1926 metais.
Kriukų valsčius

Kriukų valsčius buvo šiaurės Lietuvoje. Centras – Kriukai.
Estijos nepriklausomybės atkūrimas

Estijos nepriklausomybės atkūrimo diena minima kasmet rugpjūčio 20 d. nuo to laiko, kai 1991 m. Estijos nepriklausomybės komitetas paskelbė Estijos nepriklausomybę ir atsiskyrimą nuo Tarybų Sąjungos. Rugpjūčio 20 d. Estijoje yra šventinė diena.
1991 m. rugpjūčio 19–22 d. Maskvoje vyko pučas ir bandymas perimti valdymą iš Michailo Gorbačiovo. Rugpjūčio pučo fone kai kurios Tarybų Sąjungos respublikos pasinaudojo proga ir paskelbė nepriklausomybę. 
Rugpjūčio 19 d. Estijos delegatai pradėjo šalies nepriklausomybės svarstymus. Pagrindiniai klausimai buvo susiję su tuo, ar Estija turi pasiskelbti nauja respublika, ar tęsti 1918 m. vasario 24 d. paskelbtos ir 1940 m. okupuotos šalies gyvavimą.
Rugpjūčio 20 d. 23:02 val. vietos laiku, tiesiogiai transliuojant Estijos nacionalinei televizijai, 70 delegatų balsavo dėl Estijos nepriklausomybės atstatymo. 69 nariai balsavo už, o 2 prieš balsavimą pasišalino iš salės.
Rugpjūčio 21 d. Tarybų Sąjungos kariuomenė užėmė Talino televizijos bokštą ir televizijos transliacijos nutrūko. Tačiau radijo ryšys išliko stiprus ir šios transliacijos vyko, kadangi Estijos ginkluotųjų pajėgų nariai užbarikadavo įėjimus į patalpas. Tos pačios dienos popietę, išaiškėjus pučo Maskvoje nesėkmei, kariai atlaisvino televizijos pastatą ir paliko Estijos teritoriją.
Ramūnas Garbaravičius

Biografija

1974 m. baigė Kauno J. Aleksonio vidurinę mokyklą. 1979 m. baigė Kauno politechnikos instituto Mašinų gamybos fakultetą, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę.
Tėvas – Jonas Garbaravičius, energetikas, Kauno politechnikos instituto dėstytojas, motina – pediatrė Gražvyda Sofija Murkaitė-Garbaravičienė. Brolis – Arvydas Garbaravičius, politinis bei visuomenės veikėjas.
Vedęs. Žmona Birutė, sūnūs Jonas ir Saulius. 
Rusų, anglų, lenkų kalbų žinios.
Pomėgiai – kelionės, knygos, muzika.

Profesinė veikla

1979 – 1981 m. Kauno staklių gamyklos inžinierius technologas. 
1981 – 1992 m. Kauno technologijos universiteto inžinierius, asistentas. 
1992 – 1996 m. uždarosios akcinės bendrovės „Genys“ direktorius. 
1996 – 2000 m. akcinės bendrovės „Kauno audiniai“ komercijos direktorius. 
2000 – 2004 m. akcinės bendrovės „Kauno energija“ generalinio direktoriaus patarėjas.

Politinė veikla

Nuo 1998 m. Politinės partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys (2013 m. balandžio 9 d. sustabdė narystę partijoje).
1999 – 2008 m. Politinės partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Prezidiumo narys.
1999 – 2007 m. Politinės partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai iždininkas.
2000 – 2003 m. ir 2003 – 2004 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, Strateginio planavimo ir investicinių projektų koordinavimo komisijos pirmininkas.
2004 – 2008 m. Seimo narys, išrinktas pagal politinės partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai sąrašą.

Visuomeninė veikla

Sugiharos fondo „Diplomatai už gyvybę“ valdybos pirmininkas.
Kauno plėtros forumo valdybos narys.
„Baltic sea energy forum“ valdybos pirmininkas.
Didžiosios aulos muzikos draugijos valdybos pirmininkas.

Apdovanojimai

Šiluvos Dievo Motinos medalis - aukščiausias Kauno arkivyskupijos garbės ženklas (2011 m.).
Arkivyskupas Sigitas Tamkevičius apdovanojo Ramūną Garbaravičių už nesavanaudišką pagalbą Veprių Švč. M. Marijos Rožančinės parapijai ir nuoširdų krikščioniškos šeimos gyvenimo liudijimą.
2018 m. 2-ojo laipsnio Santakos garbės ženklas už ypatingus nuopelnus Kaunui ir Lietuvai, ypač uolų ir sąžiningą darbą ir visuomeninę veiklą stiprinant Lietuvos ir Japonijos kultūrinius ryšius.
2018 m. Japonijos imperatoriaus apdovanojimas - „Tekančios saulės ordinas su aukso spinduliais ir rozete” (angl. The Order of the Rising Sun, Gold Rays with Rosette) už nuopelnus puoselėjant Chiune Sugiharos atminimą skatinti supratimą apie Japoniją ir prisidedant prie kultūrinių mainų tarp Japonijos ir Lietuvos.
Naoki Urasawa

Biografija

Gimė Fučiū, Tokijuje. Urasava baigė studijas Meisei universitete ir gavo ekonomikos diplomą. Kaip profesionalas debiutavo su manga kūriniu „Return“ 1981 m. Trys Urasavos istorijos („Yawara! A Fashionable Judo Girl“ (1986–1993 m.), „Master Keaton“ (1988–1994 m.) ir „Monster“ (1994–2001 m.)) sulaukė ekranizacijos. Kitas žymesnis autoriaus kūrinys „20th Century Boys“ (2000–2006 m.) buvo adaptuotas į trijų dalių vaidybinių filmų seriją, kuri kino ekranuose pasirodė 2008 ir 2009 m. Jo kūriniai pasižymi giliu, kelių lygmenų, persipinančiu naratyvu bei nežinojimo jausmu, juose dažnai vartojami vokiečių kalbos rašmenys, vyksmas neretai vyksta Vokietijoje ar netoli jos ribų.
2008 m. Urasava dėstė paskaitas manga tema Nagojos Dzokei universitete nuo dvejų iki trejų metų, bet užsiėmimai vykdavo tik kas mėnesį.
Urasava yra roko grupės vokalistas ir gitaristas. Sceniniu vardu Bob Lennon įrašė keletą dainų.
Specializuotas teismas

Specializuotas teismas – teismas, nagrinėjantis bylas dėl ginčų, kylančių iš tam tikros srities (pvz., administracinių) teisinių santykių. Gali būti steigiami specializuoti teismai finansų, socialinės apsaugos, komercinių santykių, darbo, šeimos, nepilnamečių, bankroto ir kitų kategorijų byloms nagrinėti.
Bene labiausiai specializuoti teismai veikia Vokietijoje (administraciniai, darbo, finansų, socialinės apsaugos teismai).

Lietuvoje

Lietuvos specializuoti teismai – Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas ir apygardų administraciniai teismai yra specializuoti teismai, nagrinėjantys bylas dėl ginčų, kylančių iš administracinių teisinių santykių.
Monizmas (tarptautinė teisė)

Monizmas tarptautinėje teisėje - teisės aktų santykio teorija, teigianti, kad tarptautinės ir nacionalinės teisės sistemos nėra izoliuotos, t. y. tarptautinės teisės erdvėje veikia nacionalinės teisės sistemos. Nacionalinės teisės norminiai aktai derinami prie tarptautinės teisės. Tarptautinės teisės subjektai negali pateisinti tarptautinės teisės įsipareigojimų nesilaikymo argumentuodami nacionaline teise. Dėl to tarptautinė teisė pagal monistinę teoriją galioja tarpvalstybinėje srityje automatiškai ir tiesiogiai. Šalies viduje tarptautinė teisė taikoma tiesiogiai, kaip ir nacionalinės teisės normos.
Juozas Šlyžius

Biografija

Gimė ir augo Gaudučių kaimo ūkininko Juozo Šlyžiaus šeimoje. Užaugęs ūkininkavo tėvų ūkyje, savarankiškai išmoko groti pučiamaisiais muzikos instrumentais, grojo Kartenos dūdų orkestre.
Pokariu užmezgė ryšius su partizanais, tapo LLA Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanų ryšininku. 1948 m. stribų suimtas, atvežtas į MGB Kartenos valsčiaus poskyrio būstinę ir rugpjūčio mėn. mirtinai nukankintas (byloje nurodyta, kad pasikorė). Kūnas slapta pakastas prie Daigų miškelio, o vėliau perlaidotas Kartenos kapinėse.

Šaltiniai

Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo departamento 1997 m. spalio 24 d. pažyma.
Martynas Mykolas Oginskis

Giminė

Kilęs iš bajorų, būsimųjų Lietuvos kunigaikščių Oginskių giminės, pirmasis, gavęs kunigaikščio titulą. Tėvas Simonas Karolis Oginskis, motina Teodora Korsakaitė.
Brolis Boguslavas Kazimieras Oginskis, seserys Kristina (mirė 1701 m.) ir Eleonora (mirė iki 1710 m.) Oginskaitės.

Veikla

Nuo 1695 m. Lietuvos ginklininkas, 1703–1730 m. – Vitebsko kaštelionas, 1730–1750 m. – Vitebsko vaivada, Babinovo, Borisavo ir Vištyčio seniūnas.

Apdovanojimai

1736 m. rugpjūčio 11 d. Drezdene apdovanotas Baltojo Erelio ordinu.