google/wiki40b huggingface dataset:
Chaliskas

Geografija

Valstija ribojasi: šiaurėje – su Najaritu, Sakateku, Aguaskaljentesu, rytuose – su Guanachuatu, pietuose – su Mičoakanu ir Kolima. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas.
Vakarinėje Chalisko dalyje susikerta Vakarų Siera Madrės ir Pietų Siera Madrės kalnai. Yra veikiančių ugnikalnių (Kolimos ugnikalnis). Vakaruose paviršius leidžiasi į Bachijo lygumą. Vandenyno pakrantėje driekiasi siaura lyguma, išraižyta įlankų ir lagūnų. Dėl didelių reljefo skirtumų klimatas Chaliske įvairus: šiaurėje ir šiaurės rytuose būdingas pusiau sausas klimatas su vidutine metine temperatūra 16 °C ir metiniu kritulių kiekiu, mažesniu nei 700 mm. Aukštikalnėse klimatas vidutinio vėsumo, drėgnas, ten metinis kritulių kiekis 700–1000 mm. Centriniuose plokščiakalniuose ir slėniuose metinis kritulių kiekis 800–1200 mm, o metinė vidutinė temperatūra 20 °C. Vakaruose vyrauja karštas klimatas su vidutine 22-26 °C temperatūra, bei 1000–1500 mm kritulių per metus.
Chaliske telkšo didžiausias natūralius gėlavandenis ežeras Meksikoje – Čapalos ežeras. Šalia jo yra keletas mažesnių ežerų: San Markoso, Kachititlano, Atotonilko, Sajulos, Sakoalko, Sapotlano. Pagrindinės upės yra į Čapalos ežerą įtekanti Lerma ir iš jo ištekanti Grande de Santjagas, su intakais Bolanjosu, Chučipila, Atengu, Kolotlanu, Verde. Vakaruose keletas neilgų upių teka į vandenyną: San Nikolasas, Kuitsmala, Ameka, Ajukilja, Tuspanas.

Kultūra

Chaliskas yra gėrimo tekilos tėviškė. Tradicinis jos gavybos ir agavų auginimo regionas yra valstijos centre, Tekilos miesto apylinkėse. Šis regionas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Laimutė Matkevičienė

Biografija

1964-1965 m. mokėsi Šilonių aštuonmetėje mokykloje, 1965-1975 m. – Žaslių vidurinėje mokykloje.
1977-1983 m. studijavo Kauno medicinos institute, kuriame įgijo vidaus ligų gydytojo kvalifikaciją. 2002-2004 m. Kauno medicinos universitete įgijo sveikatos vadybos magistro kvalifikaciją.
1986–2001 m. dirbo Žaslių ambulatorijoje vaikų ligų gydytoja, bendrosios praktikos gydytoja, Kaišiadorių ligoninėje – budinčia gydytoja. 1997–2001 m. buvo Kaišiadorių savivaldybės gydytoja.
Nuo 2001 m. yra Elektrėnų ligoninės direktorė, vidaus ligų gydytoja, echoskopuotoja. Nuo 2005 m. – Lietuvos gydytojų vadovų sąjungos tarybos narė.
Ištekėjusi, vyras Bronius, sūnus Dalius. Moka anglų, rusų kalbas. Pomėgiai: kūryba, poezija, kelionės, kultūros renginiai.

Įvertinimas

2015 m. suteiktas nusipelniusios Lietuvos gydytojos vardas, apdovanota nusipelniusio Lietuvos gydytojo garbės ženklu.
Jungtinė bendruomenė

Jungtinė bendruomenė (vok. Verbandsgemeinde 'jungtinė bendruomenė', dgs. Verbandsgemeinden) – Vokietijos administracinis vienetas dviejose dabartinės Vokietijos žemėse, Reino krašte-Pfalce ir Saksonijoje-Anhalte.

Reino kraštas-Pfalcas

Šioje Vokietijos žemėje yra 163 jungtinės bendruomenės, sugrupuotos į 24 rajonus (vok. Landkreis). Smulkesni vienetai yra vok. Ortsgemeinden ('vietinės bendruomenės'), kurių yra beveik 2 200.
Daugelis jungtinių bendruomenių buvo įkurtos 1969 m. Iki tol šio lygio administraciniai vienetai buvo amtai (vok. Amt) Daug municipalinių savivaldybių grupės funkcijų yra sujungtos ir administruojamos centralizuotai kartu iš didesnio ar labiau centrinio miesto ar municipaliteto. Atskiri municipalitetai (vietinės bendruomenės, vok. Ortsgemeinden) tebeturi ribotą vietinę autonomiją.

Saksonija-Anhaltas

11 Saksonijos-Anhalto rajonų yra padalinti į municipalines asociacijas (vok. Verwaltungsgemeinschaft), o nuo 2009 m. liepos 1 d. – į jungtines bendruomenes (vok. Verbandsgemeinden). Po 2010 m. sausio valdžios reformos Saksonijoje-Anhalte yra 18 jungtinių bendruomenių.
Septyni išminčiai

Septyni išminčiai – (gr. οἱ ἑπτὰ σοφοί, hoi hepta sophoi; ~620–550 m. pr. m. e.) - taip pavadinti legendiniai VII/VI amžiaus prieš m. e. Graikijos (Antika) mąstytojai ir visuomenės veikėjai, pagarsėję savo išmintimi. Jų mąstymas, gyvenimas bei kūryba buvo laikomi pavyzdiniais ir sudarė bendruomeninės ir kitokios tarpusavio santarvės pagrindą visuomenėje.
Be to, jų filosofiniai darbai ir traktatai lėmė tolesnę Graikijos mokslų, o kartu ir visuomeninę pažangą, plėtrą.
Dangun Žengimo salos vėliava

Dangun Žengimo salos vėliava – Jungtinės Karalystės valdos Atlanto vandenyne Dangun Žengimo salos oficialus simbolis. Kaip ir daugeliu kitų britų kolonijų atveju, vėliavą sudaro Jungtinės Karalystės mėlynoji vėliava (dar vadinama „Sąjungos vėliava“) ir kolonijos herbas dešiniojoje pusėje (šiuo atveju – Dangun Žengimo salos herbas, vaizduojantis skydą ir jį laikančius du jūrinius vėžlius).
Salai sukurti atskirą vėliavą sumanyta 2009 m. Buvo siūloma keletas variantų – iš esmės, ginčai vyko tik dėl herbo, nes kaip pagrindas pasirinkta mėlynoji britiška vėliava. Vėliava priimta 2013 m.
Jan Porcellis

Janas Porcelis (ol. Jan Porcellis , apie 1584 m., Gentas – 1632 m., Zutervaudė) – XVII a. pr. Nyderlandų tapytojas, vienas iš ankstyviausiai žinomų dailininkų, kurie specializavosi jūrinio peizažo žanre. Vilhelmas fon Bodė (1845–1929) pavadino jį savarankiško jūrinio peizažo žanro olandų dailėje pradininku.

Biografija

Janas Porcelis gimė apie 1584 m. Gente. Jo tėvas Janas buvo laivo kapitonas. Šeima paliko Flandriją ir persikėlė į Olandiją dėl ispanų persekiojimo. 1605 m. Janas Porcelis gyveno Roterdame, kur tais metais dokumentuotos jo vedybos. Janas Porcelis tikriausiai pradėjo karjerą kaip grafikas, knygų apie laivus ir žemėlapių iliustruotojas. 1615–1620 m. gyveno Antverpene po bankroto Roterdame. 1617 m. Janas Porcelis registruotas vietos tapytojų gildijoje. Nuo 1620 m. gyveno šiaurinėje Nyderlandų dalyje: Harleme (1622), Amsterdame (1624), Vorburge (1626). Harleme tikriausiai mokėsi pas peizažistą Hendrick Vroom (apie 1563−1640), nors tai mažai tikėtina.
Janas Porcelis įnešė savų naujoviškų stilistikos bruožų į Nyderlandų jūrinio peizažo vaizdavimą. Jo peizažai buvo paremti beveik monochromatiniais pilkais ir mėlynais tonais, labai skirtingi nuo spalvingų Hendrick Vroom peizažų. Pirmieji tokio pobūdžio Porcelio kūriniai datuojami nuo apie 1624 m. Per savo gyvenimą Porcelis kelis kartus lankėsi Londone. Mirė 1634 m. Zutervaudėje. Ankstyviausi Jano Porcelio išlikę darbai datuojami nuo 1620 m. Jo išlikusią kūrybą sudaro apie 50 paveikslų. Janas Porcelis įtakojo Simon de Vlieger ir Jan van de Cappelle. Jo darbus rinko Rembrantas. Jano Porcelio sūnus Julius Porcelis tapo tapytoju-marinistu ir pratęsė tėvo tapybos tradiciją.
Heidelbergas

Istorija

Pirmą kartą paminėtas 1196 m. Viduramžiais čia buvo Reino Pfalco kunigaikščių rezidencija. Heidelbergo universitetas buvo įkurtas 1386 m. ir yra seniausias Vokietijoje.
Kazimieras Adrijonas Masalskis

Valstybės tarnyba

Valkavisko seniūnas, nuo 1750 m. Lietuvos didysis stovyklininkas, 1752–1756 m. – Lietuvos pataurininkis.
Eugenijus Olbikas

Eugenijus Olbikas (1933 m. gruodžio 12 d. – 2006 m. lapkričio 17 d., palaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos rekvizitininkas, butaforas, grimeris.
34 metus dirbo rekvizitininku Lietuvos kino studijoje ir 7 metus – Lietuvos televizijoje. Dirbo su žymiausiais Lietuvos kino režisieriais – Vytautu Žalakevičiumi, Raimondu Vabalu, Arūnu Žebriūnu, Marijonu Giedriu, Gyčiu Lukšu, Algimantu Puipa ir kitais.
Šarūnas Armonas

Biografija

1979 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius elektromechanikas.
Mažeikių rajono savivaldybės Komunalinio ūkio skyriaus vyr. inžinierius miesto priežiūrai, 2003 m. Mažeikių rajono savivaldybės Bendrojo skyriaus vedėjas.
Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Mažeikių rajono skyriaus narys, tarybos narys, 2001–2005 m. m. skyriaus pirmininko pavaduotojas, 2005 m. Lietuvos socialdemokratų sąjungos narys, nuo 2007 m. LSDS Mažeikių skyriaus pirmininkas.
2002 m. gruodžio mėn. – 2003 m. kovo mėn. buvo išrinktas Mažeikių rajono savivaldybės tarybos nariu.
Sutuoktinė Alina, vaikai Ramunė, Monika.
Greitasis traukinys

Greitasis traukinys yra geležinkelio keleivinio transporto tipas, kuris pasižymi didesniu traukinių greičiu, nei įprastai. Dažniausiai traukinių greitis svyruoja nuo 200 km/h Europoje ir apie 145 km/h JAV. Kadangi nėra vienodo standarto, lėtesni traukiniai taip pat gali būti priskiriami greitiesiems.
Nors greitieji traukiniai skirti tik keleiviams, tačiau kai kuriose šalyse jie naudojami ir kroviniams vežti. Prancūzijoje jais vežamos pašto siuntos.
Tobulinant traukinių technologijas, jų greitis didėjo, o savybės gerėjo. Jau 1933 m. Europoje kai kurie traukiniai važinėjo iki 160 km/h greičiu. Tačiau oficialiai pirmuoju greituoju traukiniu laikomas Japonijoje sukurtas „Kawasaki“ kompanijos traukinys, 1964 m. pradėjęs komercinius maršrutus, pasiekdamas 200 km/h greitį.
Daugumoje valstybių (Japonijoje, Taivane, Ispanijoje), kuriose geležinkelio vėžės yra kitokio vėžės pločio, visos naujai tiesiamos greitųjų geležinkelių linijos yra standartinės vėžės.

Greičio rekordai

Ilgą laiką greičiausiais traukiniais, važinėjančiais komerciniais maršrutais, buvo laikomi prancūzų „TGV“ kompanijos greitieji traukiniai, pasiekę 320 km/h greitį. 2015 m. greičiausias komercijoje naudojamas traukinys yra Šanchajaus maglev traukinys, pasiekiantis 430 km/val. greitį. Traukinys kursuoja tarp Šanchajaus Pudongo tarptautinio oro uosto ir Pudongo rajono. 30,5 km ilgio maršrutą traukinys įveikia per 8 minutes.
Greičiausiu keleiviniu traukiniu tapo „Shinkansen L0“. 2015 m. balandžio 21 d. mašinisto valdomas septynių vagonų „Shinkansen L0“ serijos magnetinės levitacijos traukinys išvystė 603 km/h greitį.
Vakarų laivų gamykla

Istorija

VLG istorija prasidėjo 1966 m., kai pietinėje Klaipėdos uosto dalyje pradėta statyti specializuota žuvies pramonės didelio tonažo laivų remonto įmonė, skirta išaugusiam Lietuvos laivynui remontuoti. Pagal projektą tai turėjo būti pati didžiausia ir moderniausia įmonė šiaurės-vakarų regione, bei stambiausia Klaipėdoje – 50 ha teritorijos, 3 km krantinių, gamybiniai cechai – 100 tūkst. m², 10 000 darbuotojų. 
1969 m. kovo 1 d. laikoma Vakarų laivų remonto įmonės ir jos teisių perėmėjos AB „Vakarų laivų gamykla“ oficiali gimimo diena. Tų pačių  metų liepos 18 d. dokas remontui pakėlė pirmąjį laivą. 
1975 m. įmonėje jau dirbo 2600 žmonių, buvo pradėtas antras įmonės cechų statybos etapas. Vakarų laivų remonto įmonėje buvo remontuojami traleriai – šaldytuvai, refrižeratoriai, plaukiojančios bazės ir kiti žvejybos laivai. 
1998 m. įmonę privatizavo Norvegijos įmonių grupė „Western Invest AS“. Tais pačiais metais įmonė pradėjo laivų statybos verslą. Tačiau norvegams neįvykdžius savo finansinių įsipareigojimų, 2001 m. kompanijos, kuri tuo metu vadinosi AB „Vakarų laivų remontas“, kontrolinį akcijų paketą 95,78 proc. įsigijo Estijos koncernas „BLRT Grupp”.
AB „Vakarų laivų gamykla” įmonių grupę vienija 23 skirtingų specializacijų kompanijos.

Šaltiniai

http://www.wsy.lt/?lt=start
Džizako vilajetas

Istorija

Iki 1936 m. būsimos Džizako srities teritorija priklausė Kirgizijos ATSR (tuomet RTFSR dalis), po to iki 1956 m. priklausė Kazachijos TSR. 1956 m. Alkanosios Stepės sritis buvo prijungta prie Uzbekijos, kad medvilnė būtų auginama vienoje respublikoje. Vėliau ši sritis tapo Navojo ir Džizako sritimis.
Džizako sritis buvo įkurta 1973 m. gruodžio 29 d. 1988 m. rugsėjo 6 d. sritis buvo panaikinta, o 1990 m. vasario 16 d. buvo atkurtas. Vėliau Džizako sritis imta vadinti vilajetu.

Geografija

Džizako vilajetas yra Uzbekijos centre, tarp Syrdarjos ir Zeravšano.
Klimatas žemyninis, sausringas, su karšta vasara ir santykinai šalta žiema.
Kornetas (karininkas)

Didžioji Britanija

D. Britanijoje kornetai nešdavo kavalerijos būrio (troop) vėliavą, kuri irgi vadinosi cornet.
Korneto laipsnis buvo naudojamas Anglijos pilietinio karo metu.
Korneto laipsnis buvo panaikintas 1871 m. karinės reformos metu – kornetus pakeitė to paties lygio laipsnis antrasis leitenantas (second lieutenant).
Kai kuriuose D. Britanijos daliniuose – Karalienės karališkųjų husarų pulke (The Queen’s Royal Hussars) ir karališkajame raitosios gvardijos ir Pirmajame dragūnų pulke (Blues and Royals, kitaip Royal Horse Guards and 1st Dragoons) žodžiu cornet iki šiol tradiciškai kreipiasi į antruosius leitenantus.
2006 m. D. Britanijos princai Wiljamas ir Haris pradėjo tarnauti pastarajame pulke būtent kornetais (antraisias leitenantais).

Carinė Rusija

Rusijos kavalerijoje kornetas buvo pirmasis karininko laipsnis (atitiko kazokų kariuomenės chorunžį ir pėstininkų paporučikį).
Laipsnis buvo įvestas 1731 m. vietoj praporščiko (fendriko) laipsnio, pradžioje Rangų lentelėje buvo priskirtas XIV klasei.
1796 m. carienė Jekaterina II šį laipsnį panaikino, o jos sūnus Pavelas I 1798 m. šį laipsnį vėl atstatė.
1884 m. vykusios reformos metu korneto laipsnį pakėlė į XII klasę. Nors jie buvo toje pačioje klasėje kaip ir pėstininkų paporučikiai, dėvėjo tokius pačius antpečius, tačiau buvo laikoma, kad kornetas yra žemesnis laipsnis už paporučikį.
Egzistavo iki 1917 m., o Baltojoje Armijoje – ir ilgiau.
Aizvikių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Gramzdos piliakalnis 7,1 km
Treknių piliakalnis 5,6 kmGravos Sudmalių piliakalnis 7,5 km
Kaltės piliakalnis 5,4 kmLankių piliakalnis 10 km
Didždamos piliakalnis 1,4 kmKrūtės piliakalnis 18 kmGirdenių piliakalnis 9 kmUžluobės piliakalnis 10 kmKivylių piliakalnis 3 kmStraujeniekų piliakalnis 318 m
Veitelių piliakalnis 3 km
Etiopijos kalnynas

Etiopijos kalnynas – kalnynas šiaurės rytų Afrikoje, Etiopijoje. Susidaręs ant prekambrinių kristalinių uolienų pamato, padengto storu smiltainio, klinties ir bazaltinės lavos sluoksniu. Šiaurėje – kristalinis peneplenas su pavieniais izoliuotais kalnais, o piečiau 15° š. pl. – bazaltinė plynaukštė su lavos atlikuonimis. Etiopijos kalnynas smarkiai iškilęs virš aplinkinių lygumų į kurias rytuose leidžiasi skardžiais, o vakaruose – palaipsniui. Būdingas aukštis nuo 2000 m pietvakariuose iki 3000 m šiaurės rytuose. Aukščiausia vieta – Ras Dašano kalnas (4550 m).
Vakariniai ir pietvakariniai šlaitai gauna daugiau kritulių (1500 mm per metus) negu rytiniai (500 mm). Išteka daug upių – Žydrasis Nilas, Sobatas, Atbara, Omas. Žemutiniuose šlaituose (iki 1700 m aukščio, vidutinė temperatūra 20 °C) auga tropiniai miškai ir kavos plantacijos (priešvėjiniuose šlaituose) ar savanos (pavėjiniuose); juostoje iki 2400 m aukščio būdingos savanos, iki 3000 m – mišrieji ir spygliuočių miškai, aukštikalnėse – stepinė augalija.
Šarkiškiai (Klaipėda)

Istorija

Šarkiškių kaimas minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 5 šeimos, 1695 m. – 7 šeimos. 1861-1950 m. Šarkiškių kaimas priklausė Švėkšnos valsčiui. Pietiniu pakraščiu ėjo vieškelis Švėkšna-Luišės. I pasaulinio karo metu per Veiviržą buvo pastatytas medinis tiltas (II pasaulinio karo metu suremontuotas).
1923 m. Šarkiškiuose buvo 7 ūkiai ir 33 gyventojai.
Sovietmečiu Šarkiškių kaimas buvo „Pavasario“ vėliau „Pionieriaus“ kolūkių gilus užkampis. Priklausė Pėžaičių, vėliau Veiviržėnų apylinkėms. 1950 m. ant Veiviržo upės kairiojo kranto, šalia vieškelio Švėkšna-Luišės, partizanų prašymu buvo pastatyta ir Švėkšnos parapijos klebono Tado Budraičio pašventinta Švč. Mergelės Marijos su Kūdikiu skulptūra (skulptorius Adomas Jakševičius). Ant pjedestalo užrašas: „ŠILAVOS ŠV. PANELĖ, MELSKIS UŽ MUS“.
Kazimieras Baršauskas

Biografija

Brolis Juozas Baršauskas. 1919–1925 m. mokėsi Marijampolės realinėje gimnazijoje. 1925–1930 m. studijavo Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakulteto fizikos-matematikos skyriuje. 1929–1930 m. ėjo Fizikos katedros jaunesniojo laboranto pareigas. 1930–1931 m. ir 1938–1939 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, įgijo leitenanto laipsnį.
1931 m. laimėjo Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Gamtos-matematikos fakulteto skelbtą konkursą jaunesniojo laboranto vietai užimti Fizikos katedroje. 1932 m. paskirtas vyresniuoju laborantu, 1934 m. jaunesniuoju asistentu, 1936 m. vyresniuoju asistentu. 1935 m. lankėsi Maskvos ir Leningrado mokslo įstaigose. 1936–1937 m. stažavo Berlyno technikos universitete pas profesorių Hansą Geigerį. 1938 m. gamtos mokslų daktaras. 1940 m. docentas.
1930–1946 m. VDU (su pertraukomis) dėstytojas, 1941–1942 m. ir 1944–1946 m. Fizikos katedros vedėjas; nuo 1941 m. profesorius. 1943 m. uždarius VDU, mokytojavo Kauno V. Kudirkos gimnazijoje. Tuo pat metu su kitais VDU dėstytojais suorganizavo Aukštesniuosius technikos kursus.
Nuo 1946 m. dėstė Kauno valstybiniame universitete. 1946 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras. 1946–1947 m. Technologijos, 1947–1950 m. Elektrotechnikos fakulteto dekanas, 1946–1950 m. Fizikos katedros vedėjas. 1956 m. Lietuvos TSR mokslų akademijos akademikas. 1959 m. lankėsi JAV mokslo įstaigose.
Vienas Kauno politechnikos instituto (KPI) įkūrėjų, 1950–1964 m. jo rektorius, Fizikos katedros vedėjas. Rūpinosi lietuvių inžinierių rengimu, lietuviškos techninės inteligentijos ugdymu. Per 1950–1964 m. KPI parengta apie 8000 inžinierių.
Nuo 1950 m. TSKP narys. 1951–1952 m. Kauno srities deputatas. 1940–1954 m. liaudies teismo teisėjas. 1956–1958 m. kandidatas į LKP CK narius, nuo 1958 m. narys. 1955–1964 m. LSSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai iš antrinių kosminių spindulių energijos pasiskirstymo. Su kitais tyrė ultragarsinės spektrometrijos metodiką, branduolių magnetinį rezonansą (signalo ir triukšmo didžiausio santykio gavimo sąlygas, pastovaus magnetinio lauko, kuriuo sužadinamos sukinių sistemos, stabilumą ir kitimą), puslaidininkinių triodų savybes.
Paskelbė per 60 mokslinių straipsnių.
Zaza Gogava

Zaza Gogava (gruz. ზაზა გოგავა, g. 1971 m. liepos 14 d.) – Gruzijos ginkluotųjų pajėgų brigados generolas, nuo 2006 m. lapkričio Gruzijos generalinio štabo viršininkas.

Biografija

1994 m. baigė Tbilisio valstybinį techninį universitetą, Nuo 1995 iki 2002 mokėsi JAV.
1995 m. pradėjo dirbti Gruzijos saugumo pajėgų specialios paskirties grupėje „Omega“. Nuo tada tarnavo įvairiuose priešteroristiniuose daliniuose ir specialųjų jėgų padaliniuose, nuo 2003 m. Specialiųjų operacijų centro Priešteroristinio skyriaus viršininkas, nuo 2004 m. elitinio policijos specialiosios paskirties diviziono „Gulua“ (pavadinto generolo G. Gulua garbei) vadas, vėliau (2004 m.) Specialiosios paskirties brigados vadas.
Nuo 2006 m. Gruzijos ginkluotųjų pajėgų generalinio štabo viršininko pavaduotojas, nuo 2006 m. lapkričio mėn. Generalinio štabo viršininkas.
Klauseikiai

Aplinkinės gyvenvietės

ALEKSANDRIJA – 2 kmVeiteliaiGintalaičiaiTruikinai
SKUODAS – 12 kmGonaičiai
YLAKIAI – 7 kmŠarkėJedžiotaiErkšva – 4 km
Liuksemburgas Eurovizijoje

Istorija

2004 metais šalies transliuotojas RTL pranešė, kad grįžta į Euroviziją po 11 metų pertraukos. Tačiau po pinigų politikos klausimų, Liuksemburgas pasitraukė. Stiprūs gandai nurodė, kad RTL dalyvaus 2005 konkurse. Tačiau RTL vėliau nusprendė, kad jie „niekada“ nesugrįš į konkursą.
Emuliatorius

Emuliatorius – įrenginys ar programa, kuri priima tuos pačius duomenis bei komandas, kaip ir emuliuojamoji (pamėgdžiojama) sistema, bei duoda analogiškus emuliajamai sistemai rezultatus. Tuo atveju, kai kalbama apie įvairių reiškinių ar realaus pasaulio procesų atkartojimą, dažniau naudojamas terminas simuliatorius.
Dažniausiai naudojami programiniai emuliatoriai, imituojantys tam tikrų operacinių sistemų (pvz., DOS emuliatorius DOSBox) arba kompiuterių (pvz., Macintosh emuliatorius PearPC) darbą, tačiau taip galima emuliuoti praktiškai bet kokias sistemas.
Būna ir aparatinių emuliatorių, pvz., Transmeta firmos Crusoe procesoriai, emuliuojantys Pentium tipo procesorius ar PC kompiuterius emuliuojantys įrenginiai, skirti Macintosh, Sparc ir panašiems kompiuteriams.
Tomas Vavžeckis

Biografija

Gimė ir augo žinomoje Breslaujos vaiskio Tado Aleksandro Vavžeckio ir Barboros Tyzenhauzaitės penkių vaikų šeimoje. Broliai Tomas ir Juozapas tapo generolais, o Benediktas –  Breslaujos maršalka.  Tomas mokėsi Vidžių jėzuitų mokykloje, buvo vienas iš Gegužės 3 konstitucijos rėmėjų susivienijimo narių. 1787 m. vedė Juzėfą Pacaitę, apsigyveno jos kraitiniame Kalvių dvare. Šeimos lėšomis pastatyta Kalvių Šv. Antano Paduviečio bažnyčią. 
Reformų šalininkas, 1788 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Breslaujos pavieto į Ketverių metų seimą (1788–1792). 1791 metų sausį ATR valdovas Stanislovo Augusto Poniatovskio suteikė Lietuvos didžiojo vėliavininko pareigybę. 1791 m. buvo siūloma tapti Lietuvos dvaro paiždininkiu, bet jis atsisakė šio paskyrimo norėdamas tapti Targovicos konfederacijos nariu. 1792 metais dalyvavo ATR–Rusijos kare.
Prasidėjus 1794 m. sukilimui materialiai rėmė kariuomenę, tapo Lietuvos tautinės aukščiausiosios tarybos nariu. Vėliau pats kovojo sukilėlių gretose: pirmiau Breslaujos apskrityje, vėliau Kurše (pasižymėjo šturmojant Liepojos miestą). Sukilėliams pralaimėjus Macejovicų mūšį, jų vadas Tadas Kosciuška Rusijos caro pareigūnų buvo suimtas. Vietoje jo 1794 m. spalio 10 d. – lapkričio 16 d. sukilėlių ginklotojų pajėgų vyriausiuoju vadu buvo paskirtas Tomas Vavžeckis. 1794 m. spalio 16 d. jam suteiktas generolo leitenanto laipsnis,
Dalyvavo Varšuvos gynime, prie Radošicų pateko į nelaisvę. Buvo kalinamas Sankt Peterburgo Petropavlovsko tvirtovėje. 1796 m. sutiko prisiekti ištikimybei Rusijos imperatoriui Pavelui I, už tai buvo išlaisvintas kartu su 12 tūkstančių kalintų sukilėlių. Tais pačiais metais grįžo į Lietuvą. Vėliau bendradarbiavo su carine administracija, gyveno Sankt Peterburge. Caras Aleksandras I jį buvo paskyręs Lenkijos kralystės teisingumo ministru. Nuo 1813 m. Laikinosios tarybos, valdžiusios Varšuvos kunigaikštystę, narys.
Palaidotas Baltarusijoje: Vitebsko srities Breslaujos rajono Vidžiuose. Vidzy Laučinskija kaime yra išlikusi XVIII a. T. Vavžeckio statyta sodyba su dviejų šimtų metų senumo parku.

Įvertinimas

1786 m. tapo Švento Stanislovo, 1791 m. – Baltojo erelio ordinų kavalieriumi.
Sigitas Krivickas

Biografija

1961 m. baigė žurnalistiką Vilniaus universitete.
1960–1966 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos konsultantas, kūrybinių sekcijų vedėjas, 1967–1969 m. savaitraščio „Kalba Vilnius“ atsakingasis sekretorius, 1969–1971 m. – Vilniaus universiteto žurnalistikos katedros vyresnysis dėstytojas, 1971–1973 m. – žurnalo „Nemunas“ atsakingasis sekretorius.  1959–2002 m. Lietuvos RTV neetatinis apžvalgininkas. 1973–1977 m. žurnalo „Buitis“ redaktorius, draugijos „Tėviškė“ pirmininko pavaduotojas. 1979–1984 m. laikraščių „Moscow News“, „Tiesa“ korespondentas JAV. 1984–1987 m. leidyklos „Mintis“ redakcijos vedėjas, savaitraščio „Literatūra ir menas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, laikraščio „Czerwony Sztandar“ korespondentas, 1989–1993 m. – žurnalo „Lietuvos ūkis“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, vyriausiasis redaktorius, savaitraščio „Monitorius“ vyriausiasis redaktorius, 1994–1997 m. – laikraščio „ComlietINFO“ redaktorius. 1997–2000 m. Vilniaus banko atstovas spaudai. Nuo 1994 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas.
1969 m. su kitais įsteigė Lietuvos fotografijos meno draugiją (nuo 1989 m. Lietuvos fotomenininkų sąjunga).