google/wiki40b huggingface dataset:
Vytautas Narutis

Biografija

Baigė M. K. Čiurlionio meno mokyklą, 1981 m. skulptūrą Lietuvos dailės institute, mokytojai Konstantinas Bogdanas, Gediminas Jokūbonis.
Nuo 1981 m. Lietuvos dailės instituto Kauno fakulteto (nuo 1991 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės institutas) dėstytojas, docentas, 1991–1992 m. Dailės pagrindų katedros vedėjas.

Kūryba

Iš granito, bronzos, betono, metalo, ketaus sukūrė dekoratyvinių skulptūrų („Katinas“ 1983 m., „Muzikantas“ 1985 m. ir „Motina“ 1988 m. – Martyno Mažvydo Klaipėdos skulptūrų parkas; „Saulės takas“, „Vartai“ 1990 m., „Šventė“ 1994 m., „Sagos“ 2005 m. – Kaunas; „Ledynmečio avys“ 1998 m., „Akmens bokštas“ 1999 m. – Juodkrantė; „Asteroido žiedas“ 2002 m., „Verbų sekmadienis“ 2003 m., „Raštai“ 2004 m. – Ž. Lipšico skulptūrų parkas, Druskininkai), paminklų (Aleksandras Stulginskis, 1995 m., Kauno prezidentūra), antkapinių paminklų (Mykolas Songaila, Mykolas Žilinskas, 1992 m. – Petrašiūnų kapinės), paminklinių lentų (Kazys Grinius, 1991 m., Adomas Mickevičius, 1999 m. – Kaunas), fontaną „Šunys“ – Kauno rotušės aikštė.
Kūryboje improvizuoja senųjų kultūrų (Egiptas, actekai, inkai) ir moderniojo meno temomis. Ankstyviesiems kūriniams būdingas formų racionalumas, konstruktyvumas, vėlesniems – grakštumas, išraiškingumas, monumentali raiška, skulptūrinių formų darna, apibendrintos formos. Nuo 1981 m. dalyvauja parodoje, kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

Kritika

1987 m. V. Narutis sukūrė vieną sėkmingiausių savo kūrinių „Šunys“. Ši funkcinę reikšmę (geriamojo vandens fontanėlis) turinti skulptūra įkomponuota Kaune, prie Ryšių muziejaus Rotušės aikštėje. Pagrindiniu siužetiniu motyvu joje tapo du budrūs šunys, pasak istorijos, saugoję čia apsistojusio imperatoriaus Napoleono miegą. Rausvas granitinis konstruktyvių formų fontano pagrindas derinamas su realistiškai traktuotomis bronzinėmis šunų galvomis ir kojų atliejomis. Taigi kūrinyje gretinamos priešybės: funkcionalumas ir vaizduojamumas, dvi skirtingos medžiagos, abstrakti lygaus granito plastika bei realistinių bronzos detalių preciziškumas.
Kitas V. Naručio žymus kūrinys – taip pat pamėgtas daugelio kauniečių. Tai Centro-Žaliakalnio laiptų skulptūros „Saulės takas“ (1990 m.). Laiptų terasose išdėstytas trijų skulptūrų ansamblis, sėkmingai pritapęs prie stilingos prieškario architektūros ir natūraliai įaugęs į miesto visumą. Pasak dailininko, Kaunas tarsi turi specialų laiptų statusą. Vien į Žaliakalnį veda garsūs Dzūkų, Kauko, Pelėdų laiptai. Galvojant apie tokio kūrinio meninį sprendimą, aktualus tampa skulptūrų santykis su supančia erdve (gamta, pačiais laiptais, aplinkiniais pastatais), tinkamo mastelio, dydžių, medžiagų suradimas. Ne veltui laiptų skulptūroms panaudotas betonas, ypač tinkantis monumentaliai formai bei architektoniškai stilistikai. Pasak autoriaus, laiptai turi savo pradžią ir pabaigą. Tai tarsi etapas. Jų siužetą inspiravo vaikystės pasakos idėja – kopimas į kalną. Pirmiausia tam reikia pasiryžimo. Paskui atsiranda kelio sunkumai, ir tik galiausiai – pergalė. Todėl „laiptuose“ išskiriamos trys zonos, jas atitinkamai simbolizuoja trys skulptūros.
Abenguru

Istorija

Pavadinimas Abenguru kilo iš ašančių posakio n’pé kro, reiškiančio „man nepatinka ilgi pokalbiai“.
Apamėja

Apamėja (gr. Απάμεια, arab. آفاميا‎ = Afamia) – senovinis miestas šiaurės vakarų Sirijoje, Hamos muchafazoje, 55 km į šiaurės vakarus nuo Hamos, Oronto dešiniajame krante.
Žermena Heinė-Vagnerė

Biografija

1950 m. baigė Latvijos konservatoriją. 1950–1975 m. Latvijos operos ir baleto teatro solistė. 1962 m., 1964 m., 1968 m. koncertavo Lietuvoje.
Vilkyškių herbas

Aprašas

Žaliame skyde auksinis vežimas su skrynia, ant kurios guli trys knygos. Knygos ir skrynia prie vežimo priveržtos auksine virve, einančia nuo žiedo vežimo priekyje iki žiedo vežimo gale. Virš vežimo – trys sidabrinės aštuoniakampės žvaigždės.
Simbolikoje vežimas siejamas su saulės kelione, saulės skleidžiama šiluma. Aštuoniakampė žvaigždė simbolizuoja atgimimą, džiaugsmą, žinias. Žalia spalva – gamtos grožis, džiaugsmas, sveikata.

Istorija

Miestelio bendruomenė pageidavo, kad herbe būtų įamžintas knygnešių atminimas, kadangi per Vilkyškius ėjo vienas svarbiausių knygų gabenimo kelių.
Herbo etaloną sukūrė Rolandas Rimkūnas. Herbas patvirtintas 2006 m. gegužės 16 d. Prezidento dekretu Nr. 613.
Feliksas Mikšys

Biografija

Mokėsi Šiaulių gimnazijoje. Pirmojo pasaulinio karo metais baigė Varšuvos veterinarijos institutą, 1916–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje.
Grįžęs į Lietuvą dirbo įvairiose ūkio organizacijose. Vienas iš Lietuvos ūkininkų sąjungos steigėjų, nuo 1919 m. jos ilgametis pirmininkas.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas.
1923 m. balandžio 18 d. vienas AB „Maistas“ steigėjų, jos valdybos narys. 1925 m. buvo Lietuvos ūkininkų sąjungos atstovas Lietuvos prekybos rūmuose. 1926 m. AB „Lietuvos cukrus“ steigėjas.
1944 m. suimtas, kalintas, išvežtas į Sibirą. Grįžęs į Lietuvą gyveno Vilniuje.
ARVI futbolo arena (maniežas)

Istorija

2008 m. liepos 6 d. atidarytas maniežas. Toks maniežas buvo pirmas Baltijos šalyse. Manieže įrengta apšvietimo sistema, pilnų matmenų dirbtinės dangos futbolo aikštė leidžia žaisti futbolą ištisus metus. Manieže taip pat įrengti bėgimo takai lengvaatlečiams, yra persirengimo kambariai su dušais ir masažo kambarėliais.

Statyba

Maniežo statybą finansavo ES, LR vyriausybė, Marijampolės miesto savivaldybė, privatūs rėmėjai, FK „Sūduva“.
Ansi

Istorija

Ansi susiformavo iš senovės keltų gyvenvietės. XIII-XIV a. Ansi buvo Ženevos kunigaikštystės sostine, nuo 1401 m. atiteko Savojos grafystei. 1535–1819 m. buvo Ženevos vyskupų rezidencija. Nuo 1860 m. miestas priklauso Prancūzijai.

Sportas

Mieste žaidžia aukščiausiosios futbolo lygos komanda Évian Thonon Gaillard FC.
Viasat

„VIASAT“ kanalai

„VIASAT“ transliuoja nemokamas savo gamybos ir kitas vietines programas, mokamas regionines, bei tarptautines programas.
Kovo 23

Vardadieniai

Akvilė – Alfonsas – Galgintas – Jovita – Oktavija – Tarvydas – Ūla – Vismantė
Alfa būrys

Istorija

Įkurtas 1974 m. liepos 29 d. Sukūrimo iniciatorius – TSRS KGB vadovas Jurijus Andropovas.
Būrys buvo tiesiogiai pavaldus Komunistų partijos generaliniam sekretoriui ir KGB vadovybei.
Alfa būrys dalyvavo ir kitų valstybių teritorijose: Afganistanas (1979 m.), Kuba (1978 m.), Šveicarija (1976 m.) ir kt.
Šiuo metu vadovauja Vladimiras Vinokurovas (rus. Владимир Николаевич Винокуров).

Lietuvoje

1991 m. sausio 11 d. Alfa būrys (manoma, kad 65) atvyko į Vilniaus oro uostą. Vadovavo Michailas Golovatovas. Iš oro uosto grupė pro atsarginius vartus septyniais sunkvežimiais išvyko Lydos plentu.
Sausio 13 d. Alfa būrys dalyvavo šturmuojant Vilniaus televizijos bokštą ir Konarskio gatvėje esančius Lietuvos radijo ir televizijos pastatus. Tą naktį žuvo 14 Lietuvos piliečių, dar apie 1 000 nukentėjo. Taip pat žuvo Alfa būrio narys leitenantas Viktoras Šatskich. Jis buvo nušautas šūviu į nugarą iš 5 cm atstumo.
Dali (miestas)

Geografinė padėtis

Miestas yra įsikūręs derlingoje lygumoje prie Erhajaus ežero, į vakarus nuo jo. Iš kitos miesto pusės yra marmuru turtingi Cangšano kalnai.

Istorija

Dali miesto vietos nuo seno buvo apgyvendintos bajų tautos. VIII a. miestas tapo šio tautos sukurtos Nandžao valstybės sostine, o nuo X a. jos paveldėtojos Dali karalystės sostine, kuria išliko iki pat mongolų užkariavimo XIII a.
Tuo metu mieste suklestėjo aukšto lygio savita Junano kultūra, buvo pastatyti architektūros šedevrai, tokie kaip Trys pagodos (三塔 santa). Miestas buvo aptvertas tvirtų gynybinių sienų su didingais vartais.
Kadangi per sostinę ėjo arbatos kelias, jungiantis Kiniją, Mianmarą ir Tibetą, ekonomiškai jis klestėjo, daug pelnydamasis iš arbatos ir marmuro prekybos. Ir dabar kinų kalboje marmuras vadinamas „Dali akmeniu“.
Po Dali karalystės prijungimo prie Yuan dinastijos Kinijos, miestas pamažu prarado savo reikšmę, sostinė buvo perkelta į Kunmingą. Politiškai jis vėl atgimė XIX a. viduryje, Panthajų sukilimo laikais, kuomet tapo dešimt metų egzistavusios nepriklausomos Pingnan valstybės sostine.

Turizmas

Turizmas yra vienas svarbiausių miesto pragyvenimo šaltinių šiais laikais. Junane jis yra viena labiausiai lankomų vietų greta Lidziango. Svarbiausi kultūrinio turizmo objektai yra miesto muziejus, ir Čongšeng šventykla su trimis pagodomis.
Dali yra įkurta ir „užsieniečių gatvė“, kur parduodamos užsieninės prekės, rikiuojasi kavinukės ir marichuanos užeigėlės. Tai į miestą pritraukia tiek užsieniečius, tiek kinus.
Kvapusis gurgždis

Morfologija

Daugiametis, malonaus morkos kvapo augalas, 60–200 cm aukščio augalas. Stiebas šakotas, jo apatinė dalis šiurkščiai plaukuota, raudonai taškuota, žemiau bamblių ryškiai sustorėjęs, vagotas. Lapai žalios spalvos, plunksniškai suskaldyti arba tris kartus trilapiai (aukštesnieji 2–1 kart trilapiai), su kiaušiniškais, stambiais, 4–10 cm ilgio ir 1,5–5 cm pločio, dantytais, smailiaviršūniais, plaukuotais lapeliais; makštys neilgos, plačios, plėviškais kraštais.
Skėtis su 12–20 stipinų; skraistės nėra arba esti vienas, anksti nukrintantis skaistlapis; skaistlapėliai 6–9, lancetiški, smailiaviršūniai, plėviniais blakstienotais kraštais, žemyn atsilošę. Vainiklapiai neblakstienoti, ryškiai balti, pliki. Liemenėlis ilgesnis už savo kūgišką pamatą (mezginės viršūnėje esantį priedą).
Vaisių užmega tik vienas ar keli skėtuko žiedai; vaisius cilindriškas, 8–13 mm ilgio, 3 mm ilgio, šviesus, išilgai tamsiai dryžuotas, liemenėliai 2–3 ilgesni už stilopodį. Vaisiai išauga rugpjūčio mėn.
Žydi liepos mėnesį.

Augimvietės

Auga lapuočių ir mišriuose miškeliuose, krūmuose. Mėgsta pavėsingas vietas ir humusingą dirvožemį.
Paplitimas Lietuvoje: Neretas. Pasitaiko visuose respublikos rajonuose, auga sąžalynais.
Bendras paplitimas: Vidurio ir Rytų Europa, Viduržemio pajūris (Šiaurės Italija ir Balkanai), Rusijos europinė dalis.

Lietuvoje aptinkamos formos ir hibridai

Mūsų šalyje pastebėti 2 šios rūšies varietetai: 
Chaerophyllum aromaticum var. aromaticum (var. longipilum Thell.) – stiebo apačia apaugusi ilgais, baltais, ant kauburėlių išaugusiais, paprastai žemyn palinkusiais plaukeliais; viršutinė stiebo dalis plika. Auga pakankamai drėgnuose mišriuose ir lapuočių miškuose, krūmuose, dažniausiai kalvų, taip pat upių ir upelių šlaituose bei krantuose. Dažnas visoje šalyje.
Chaerophyllum aromaticum var. brevipilum Murb.– stiebas iki pat viršaus apaugęs tankiais, minkštais, apie 0,5 mm ilgio, kiek prigludusiais plaukeliais. Auga panašiose, tik šiek tiek sausesnėse augimvietėse, kaip ir anksčiau aprašytas varietetas. Šalyje apyretis, žinomas iš Lazdijų rajono (Pagrūdas) ir Kybartų apylinkių.
Cibori Chžčonai

Istorija

Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. 1827 m. kaime buvo 10 namų ir 100 gyventojų.
Tambūrinis stalas

Tambūrinis stalas (angl. tambour desk) – rašomasis stalas su ant paviršiaus įtaisytu antstatu su stalčiukais ir nišomis, primenantis stalą bureau à gradin. Antstato stalčiukus ir lentynėles esant reikalui uždengia stumdomos širmos tambūrai (angl. tambours) iš pusapvalių strypelių ar lentelių. Atidarant šios širmos nustumiamos į šonus, viena kairėn, kita – dešinėn.
Tambūrinio stalo širmos pagamintos iš vertikaliai išdėstytų strypelių ar lentelių. Tuo tarpu ritininio stalo gaubto elementai išdėstyti horizontaliai. Tambūrinis stalas stovi ne ant pjedestalų, o ant trumpų kojų, prilaikančių nedideles spinteles su keletu stalčių. Neretai tambūrinio stalo rašomojo paviršiaus priekinė dalis nenaudojama gali būti užverčiama link antstato ar įstumiama į specialų plyšį.
Tambūriniai stalai yra JAV kilęs būdingas senovinis stalų tipas.
Žarstos koplyčia

Istorija

Koplyčios pastatymo metai šaltiniuose nurodomi skirtingai. Pasak vietos gyventojų, kryžkelėje ji buvo pastatyta kaimo gyventojų lėšomis 1920 m. Galima manyti, kad tai buvo karo su lenkais ir bermontininkais metu. Kaimo žmonės tuo metu statydavo kryžius ir koplyčias ne tik pagerbdami žuvusiuosius, bet ir norėdami apsisaugoti nuo priešų, ligų ir nelaimių. Karus pergyvenusi koplytėlė daug nenukentėjo. Prie jos meldėsi ir rusų, ir vokiečių kariai.
Kaune gyvenantis Justinas Gustaitis, kilęs iš Žarstos, prisiminė apie jų kaime stovėjusią koplyčią, kuri apie 1944 m. buvo pastatyta Brūzgų šeimos iniciatyva. Beje, koplyčia buvo pastatyta toje vietoje, kurioje, kai Žarsta dar buvo gatvinis kaimas, stovėjo karčema.
Rimantas Mykolas Kanapėnas

Biografija

1965 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1968–1970 m. Kauno politechnikos instituto aspirantas. 1970 m. įgijo technikos mokslų kandidato (dabar daktaro) laipsnį. 1981 m. technikos mokslų daktaras (dabar habilituotas mokslų daktaras).
1970–1981 m. Kauno politechnikos instituto mokslinis bendradarbis. 1975–1976 m. stažavo Prancūzijos nacionaliniame Mokslinių tyrimų centre. 1981–1989 m. Lietuvos mokslų akademijos Fizikos instituto mokslinis bendradarbis, skyriaus vedėjas. 1986–1989 m. dar ir Respublikinio mokslinio gamybinio susivienijimo „Lazeriai“ mokslinis vadovas ir keturių tarpžinybinių lazerinių problemų laboratorijų vadovas. 1986–1991 m. mokslo darbų leidinio „Lazerinė technologija“ atsakingasis redaktorius. Nuo 1989 m. Vilniaus Lazerinės technologijos centro steigėjas ir vadovas. Nuo 1992 m. dar ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas. Nuo 1993 m. Biomechanikos katedros profesorius. 2015 m. pirmą kartą Lietuvos ir Ukrainos istorijoje R.M.Kanapėnas padovanojo jo paties sukurtus, sertifikuotus ES lazerinius prietaisus LMP-010, LMP-010M Ukrainos sužeistiesiems gydyti. Jo, kaip inovatoriaus, sukurti aukštųjų technologijų lazerinės medicinos prietaisai serijiniu būdu gaminami ir naudojami Lietuvoje, eksportuojami į užsienio valstybes.

Mokslinė veikla

Tyrimų sritis – lazerio spinduliuotės poveikis kietoms medžiagoms, biologiniams audiniams, kraujui, odai, lazerinės technikos, gydomųjų lazerių, lazerinių technologijų kūrimas ir panaudojimas. 1983 m. pirmasis Lietuvoje sukūrė, pagamino, vėliau užpatentavo portatyvų dviejų galvučių lazerinės magnetinės terapijos prietaisą LMP-010, skirtą sąnariams ir žaizdoms gydyti. Svarbiausia – 2005 m. pirmasis Lietuvoje sukūrė mažagabaritį gydomąjį lazerį LMP-010M įvairiems susirgimams (stuburo, sąnarių, odos, prostatos, kiaušidžių, gerklų, ausų, dantenų) be skausmo ir vaistų gydyti. Jie sertifikuoti visose Europos Sąjungos valstybėse, patentuoti ir naudojami gydymui per 10 medicinos sričių.
Apie 300 mokslo darbų, iš jų per 150 išradimų autorius ir bendraautoris, parašė monogtafiją, keletą knygų lazerinių technologijų tematika, metodinius nurodymus, mokslo ir publicistikos straipsnius, 2000 m. kartu su bendraautoriais vadovėlį aukštųjų mokyklų ir universitetų studentams, magistrantams,  doktorantams, inžinieriams.  
R.M.Kanapėnas laikomas lazerinių pramoninių technologijų ir lazerinės medicinos pradininku Lietuvoje. Tokios pažangios technologijos sukurtos ir įdiegtos Vilniaus, Kauno, Šiaulių įmonėse. Kai kurios iš jų - vandens, naftos, dujų filtrų gavybai patentuotos užsienio šalyse.  1995 - 1996 m. ir 2001 - 2002 m. sukūrė ir įdiegė specialios paskirties pažangiausią lazerinę įrangą ir perspektyvias lazerines technologijas Atkurtos Lietuvos valstybės saugumo departamento ir kariuomenės daliniuose.  Lietuvoje sukūrė ir išvystė naują lazerinės medicinos sritį, pagrįstą jo paties sukurtais neinvazinio ir sterilaus poveikio gydomaisiais lazeriais – lazerinės medicinos prietaisais, kuriuos šiandien naudoja gydymo įstaigos, individualiai žmonės savarankiškai gydytis.
Ignas Budrys

Ignas Budrys (1933 m. gruodžio 25 d. Grigaičiai (Plungė), Plungės valsčius – 1999 m. sausio 29 d. Vilnius) – Lietuvos dailininkas akvarelininkas.

Biografija

1959 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1960–1965 m. dėstė Vilniaus vaikų dailės mokykloje ir Lietuvos dailės institute.
Nuo 1959 m. dalyvavo parodose, 1960–1994 m. surengė apie 20 individualių parodų. Sukūrė savito stiliaus lyriškų ir dramatiškų, įtaigių lietuvių bruožų peizažų, teminių kompozicijų (ciklai „Senasis Vilnius“ 1961–1983 m. ir 1988–1993 m., „Žemaitija“ 1962–1973 m., „Eglė žalčių karalienė“ 1964–1979 m., „Lietuva - mano džiaugsmas ir skausmas“ 1989–1993 m.), portretų (Antanas Švažas, 1962 m., Jonas Graičiūnas, 1964 m. ir 1983 m.), natiurmortų („Natiurmortas su dievukais“ 1964 m.). Kūriniams būdinga sodrus koloritas, ryškus kontūrinis piešinys, laisvas platus potėpis, meistriška technika. Nuolatinę jo darbų ekspoziciją turi parengęs Žemaičių dailės muziejus.
Duncan James

Kita veikla

Duncan James vėdė Soapstar Superstar, Australijos GMTV rytinę laidą, Pop City Live, Variety Club Showbusiness apdovanojimus 2004 m., GMTV’s Entertainment Today, Scream if You Know Answer. Specialiai kviestas vesti BBC One laidų: City Hospital ir The National Lottery. Dalyvavo JK Dancing On Ice ir užėmė 3 vietą.
Vaidino West End miuzikluose Chicago ir Legaly Blond.
2007 m. dalyvavo kaip komisijos narys Mis Pasaulis 2007 konkurse.
2009 m. buvo išrinktas skelbti Jungtinės Karalystės balsus Eurovizijoje.
Nusikaltimas ir bausmė

Istorija

„Nusikaltimą ir bausmę“ Dostojevskis pradėjo rašyti 1865 m. vasarą. Jis turėjo finansinių problemų, todėl pasirašė paramos sutartį su F. Stelovskiu. Autorius planavo kūrinį pavadinti „Girtuoklėliai“, kadangi kūrinyje nemažai dėmesio skiriama neblaivių žmonių elgesiui ir psichologijai. Vėliau norėjo pavadinti „Psichologinė nusikaltimo reikšmė“ (savo straipsnio, įkvėpusio kūrinį, pavadinimu), tačiau vėliau parinko taiklų pavadinimą „Nusikaltimas ir bausmė“.

Sandara

Romaną sudaro 6 dalys ir epilogas. Dalys suskirstytos į skyrius. Pastebėtina tai, kad romanas lyg suskilęs (kaip pagrindinis veikėjas) į dvi puses: pirmoji (1, 2 ir pusė 3 dalies) – nusikaltimas; antroji (dalis 3 dalies, 4, 5 ir 6 dalys) – bausmė. Pats epilogas – reali bausmė, tačiau joje pagrindinis veikėjas išsivaduoja iš savo paties psichologinio apsėdimo.

Kūrinio apžvalga

Sankt Peterburgas. Universitetą metęs, skolose ir vienatvėje paskendęs Raskolnikovas susikuria teoriją: žmonės suskirstyti į paprastus ir išskirtinius. Tik išskirtiniai, tokie kaip Napoleonas, turi teisę daryti nusikaltimus ir taip vesti visuomenę į priekį. Raskolnikovas save priskiria išskirtiniams ir siekdamas tą įrodyti griebiasi nusikaltimo. Jis kirviu užmuša nekenčiamą senę lombardininkę ir netikėtai pasirodžiusią jos seserį. Vos sėkmingai išsprunka iš nusikaltimo vietos. Gyvenimo gerinimui planuotus panaudoti pavogtus pinigus iš karto paslepia. Po nusikaltimo Raskolnikovą pradeda kamuoti baimė ir ligos. Jo draugas Razumychinas ir daktaras Zosimovas bando pagydyti ligonį, tačiau šis karštligės kamuojamas iškeliauja į miestą ir ten visiems sukelia įtarimą vis užsimindamas apie nusikaltimą. Raskolnikovas tampa lyg pamišęs. Iš provincijos atvykusios motina ir sesuo jo nebeatpažįsta. Jis nori vienatvės, tačiau tada jį graužia sąžinė. Raskolnikovas ne kartą keliauja į kontorą prisipažinti, tačiau jam arba kas nors sutrukdo, arba pritrūksta drąsos. Porfirijus Petrovičius, įtardamas Raskolnikovą, manipuliuoja juo, pasinaudodamas psichologija ir vos nepriveda prie prisipažinimo, tačiau netikėtai atvedamas kaltę prisiėmęs Nikolajus. Pagrindinis veikėjas mirštant Marmeladovui susipažįsta su jo dukra Sonia. Juos tarsi susieja likimas. Galiausiai neištvėręs Raskolnikovas jai prisipažįsta padaręs nusikaltimą. Tai nugirdęs Svidrigailovas bando šantažuoti jo seserį Dunią. Tačiau patyręs visišką jos abejingumą nusižudo. Porfirijus Raskolnikovui tiesiai į akis pasako, kad žino apie jo nusikaltimą, tačiau suteikia progą pasitaisyti. Bet Raskolnikovas nueina į kontorą ir prisipažįsta padaręs žmogžudystę. Jis ištremiamas aštuoneriems metams į katorgą Sibire, prie Irtyšiaus kranto. Paskui jį keliauja ir Sonia. Čia Raskolnikovas supranta mylįs Sonią. Meilė išvaduoja jį iš pesimizmo ir vienatvės – jis vėl patiki šviesia ateitimi.
Pagal šį kūrinį yra sukurta nemažai kino ekranizacijų bei teatro inscenizacijų. Lietuvai aktualiausia – 2004 m. Kauno dramos teatro režisieriaus Gintaro Varno spektaklis „Nusikaltimas ir bausmė“. Spektaklio trukmė - 4 val. 40 min.
Vytas Mašauskas

Biografija

1945–1952 m. mokėsi Adomynės aštuonmetėje mokykloje, 1952–1956 m. Joniškėlio žemės ūkio technikume. 1959–1964 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje. 1973 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. 
1964–2009 m. dirbo Žemdirbystės institute; 1964–1970 m. Chemizavimo skyriaus, 1970–1980 m. Tręšimo sektoriaus, 1980–2004 m. Agrochemijos skyriaus vedėjas, nuo 2004 m. dirbo Augalų mitybos ir agroekologijos skyriuje.
Mokslinių tyrimų sritis – augalų mityba. Paskelbė apie 160 straipsnių. Išradimo autorius.
Tiit-Rein Viitso

Biografija

1946–1956 m. mokėsi vidurinėje mokykloje Tartu. 1956–1961 m. studijavo Tartu universitete, filologijos fakultete. 1961–1965 m. buvo Estų kalbos ir literatūros instituto aspirantas. 1965–1973 Tartu universiteto mokslinis bendradarbis.
1973–1993 m. dirbo mokslo darbuotoju Estų kalbos ir literatūros institute.
Nuo 1986 m. dirbo Tartu universitete, Estų kalbos katedroje, 1989–1991 m. dėstė Helsinkio universitete. Nuo 1989 m. – profesorius.

Moksliniai interesai

Vytsas per savo akademinę karjerą tyrė estų kalbą ir jos ryšius su artimomis ir tolimomis giminingomis kalbomis. Nuo studijų laikų pagrindine mokslinių interesų sritimi buvo Baltijos finų kalbų istorija, ypač kalbų, vartojamų Rygos ir Suomijos įlankų pakrantėse. Ilgainiui vis labiau gilinosi į Kuršo, Livonijos, Virumos istorinių sričių kalbas.
Vytsas paskelbė per 300 mokslo darbų. Tartu universitete diplominiam darbui buvo pasirinkęs temą „Vodų kalbos jūreivystės leksika“. 2012 m. išleistas iki šiol išsamiausias lyvių–estų–latvių kalbų žodynas (Viitso, Ernštreits 2012), kuris akivaizdžiai liudija kalbininko gilinimąsi į šią temą. Jis siekė išsaugoti viską, kas susiję su pakrančių žmonių gyvenimu ir pragyvenimo užsiėmimu – žvejyba. Baltijos finų tradicinio gyvenimo būdo tyrinėjimai sudėti į jo sudarytus žemėlapius ir straipsnius Baltijos finų lingvistiniame atlase (ALFE I–III, 2004–2010).
1961 m. pasirodė pirmas Vytso mokslinis straipsnis „Vodų kalbos Luutsa-Liivtšülä tarmės fonologija“. Baltijos finų kalbų fonetines sistemas kalbininkas tyrė daugelį metų. 1966 m. apgynė mokslų kandidato disertaciją, kurioje pasitelkė glosematinį metodą šiaurinių (Paonegės) vepsų kalbos ryšiams tirti (Viitso, 1968). 1983 m. Vytsas gavo filologijos mokslų daktaro laipsnį už Baltijos finų kalbų (estų, lyvių, vodų ir vepsų) lyginamosios fonologijos tyrimą, kuris papildytas vėliau tapo monumentaliu veikalu „Lyvių kalba ir Baltijos finų tautų kalbiniai landšaftai“ (2008).
Nuo 1970-ųjų metų, per kelis dešimtmečius ekspedicijose surinko neįkainojamos medžiagos iš paskutinių gimtosios lyvių kalbos vartotojų. Ši originali medžiaga buvo panaudota 2012 m. išleistame lyvių kalbos žodyne.
Be mokslinės veiklos, buvo Tarptautinės lyvių bičiulių draugijos pirmininkas, užsiėmė lyvių literatūrinės kalbos tobulinimu, knygų šia kalba redagavimu, šios kalbos dėstymu pačių lyvių palikuonims. 2006 m. už šią veiklą suteiktas Latvijos universiteto garbės daktaro vardas. Buvo žurnalo „Linguistica Uralica“ vyriausiasis redaktorius.
Skelbė ir kitų Uralo kalbų tyrimus: nencų (1970), chantų (1979), samių (1985). Iš pamėgtos ankstyvosios Baltijos finų kalbų istorijos nagrinėjo jų žemių grobimus ir seniausius kontaktus (1994). Taip pat pristatė vieną išsamiausių darbų apie estų kalbos formavimosi istoriją (2003, 2007).
Dami Im

Biografija

Dami Im gimė 1988 metais Pietų Korėjoje. Kai mergaitei buvo vos devyneri, jos tėvai persikėlė gyventi į Brisbeną. Atlikėja muzika domisi nuo pat mažų dienų, moka groti pianinu ir įgijo klasikinio džiazo dainavimo diplomą.
Dami buvo niekam nežinoma iki 2013 metų, kol nenugalėjo Australijos „X Faktoriuje“. Iki šiol atlikėja išleido 2 albumus – „Dami Im“ ir „Heart Beats“, kurie tapo labai populiarūs ne tik Australijoje, tačiau ir Pietų Korėjoje.
2016-ųjų „Eurovizijos“ konkurso Australijos atstovė.
Peršaukštis

Istorija

Tarpukariu kaimas priklausė Švenčionių apskričiai, buvo valsčiaus centras.