google/wiki40b huggingface dataset:
Dvylika beždžionių

Siužetas

Dvidešimto amžiaus pabaigoje žmonių populiaciją nuo žemės paviršiaus nušluoja mirtinas virusas. Išlikę keli procentai žmonijos priversti apsigyventi giliai po žeme. 2035 m. nuteistasis Džeimsas Kolas (akt. Bruce Willis) sutinka sudalyvauti eksperimentų serijoje, mainais į amnestiją.
Kolas nusiunčiamas į praeitį kad surastų žmones atsakingus už viruso paleidimą, ir gautų viruso pavyzdį, pagal kurį būtų galima sukurti priešnuodį. Įvykus klaidai, jis atsiduria šešeriais metais anksčiau nei planuota – 1990 m., ir dėl savo elgesio yra uždaromas į psichiatrinę ligoninę. Ten jis pirmą kartą sutinka anarchistinių pažiūrų gyvūnų teisių gynėją Džefrį Goinsą (akt. Brad Pitt). Šis jam padeda pabėgti iš ligoninės, tačiau bandymas nepavyksta ir Kolas yra apsvaiginamas raminamaisiais bei prirakinamas prie lovos.
Netrukus ligoninės personalas pastebi kad Kolas dingo iš vienutės kurioje nebuvo sąlygų pabėgti. Kolas sugrįžta į savo laikmetį ir praneša apie savo nesėkmę. Jis siunčiamas praeitin antrą kartą, kad surastų „dvylikos beždžionių armiją“ – pogrindinę grupuotę tariamai paleidusią virusą, kuriai, kaip paaiškėja, vadovauja Goinsas. Šį kartą Kolas nusiunčiamas į reikiamus metus – 1996 m.
Praeityje jis pagrobia savo psichiatrę Kateriną Reili (akt. Madeleine Stowe), kuri buvo už jį atsakinga 1990 m. Po kiek laiko Reili įsitikina, kad Kolas nėra psichinis ligonis, o jo istorija apie kelionę laiku ir mirtiną virusą yra tiesa. Jie išsiaiškina, kad Goinso „armijos“ tikslas tėra paleisti jo tėvo laboratorijoje laikomus gyvūnus į laisvę ir kad jis nėra atsakingas už viruso išplatinimą. Virusą ketina paleisti žmonija nusivylęs mokslininkas iš Goinso tėvo laboratorijos – daktaras Petersas. Jis užsisako kelionę lėktuvu po didžiausius pasaulio miestus, kuriuose ketina įvykdyti savo planą. Kolas bando sulaikyti Petersą oro uoste, bet jį nušauna apsauga.

Kritika

Filmas sulaukė teigiamo žiūrovų ir kritikų įvertinimo. Kritikos tinklalapyje Metacritic susumavus kritikų skirtus taškus jam atiteko 74 balai iš 100. IMDB lankytojai filmą ivertinę 8,1 balu iš 10, jis patenka į geriausių visų laikų filmų 250-tuką. Filmas pasauliniu mastu uždirbo 168 milijonus JAV dolerių, iš kurių 57 Jungtinėse Valstijose.
Sanduras

Istorija

Kaimas įkurtas nė vėliau kaip XI a.

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardas fareriškai reiškia „smėlėtas paplūdimys“.
Budapesti SC

Istorija

Klubas įkurtas 1900 m. Komanda išformuota 1905 m.
JAV demokratų partija

Istorija

Partijos steigėjas yra Martinas Van Burenas (aštuntasis JAV prezidentas). Kitos reikšmingos asmenybės – Tomas Džefersonas (trečiasis JAV prezidentas) ir Endriu Džeksonas (septintasis JAV prezidentas, kuris buvo išrinktas partijos kandidato į prezidentus 1828 m.). 1828–1860 m. demokratai buvo valdančioji JAV politinė partija, kartais valdančiąja tapdavo Respublikonų partija. Iš pradžių partija stengėsi išsaugoti vergovę, partijos rinkėjai dažniausiai buvo kaimiečiai, vergvaldžiai, katalikai, įtakingų klanų atstovai ir žmonės iš pietinių valstijų.
Ludwig Martin

Markus Ludwig Martin (1909 m. balandžio 25 d Waltenhofen-Martinszell, Oberallgäu apskritis – 2010 m. kovo 31 d. Karlsrūjėje, Vokietija) – vokiečių teisininkas, Vokietijos federalinis generalinis prokuroras.

Biografija

Užaugo pieninės darbininko šeimoje. Priešai tėvo valią, tačiau su tikybos mokytojo užtarimu baigė abitūrą ir studijavo teisę bei makroekonomiką Pietų Vokietijoje – LMU universitete (Miunchenas, Bavarija). 1933–1934 m. m. baigė papildomąsias filosofijos studijas Popiežiškajame universitete Romoje (Italija). 1932 ir 1937 m. išlaikė valstybinius teisės egzaminus, pradėjo karjerą Bavarijos justicijos tarnyboje.
Nuo 1939 m. ikiteisminio tyrimo teisėjas (tuo metu vad. Jourrichter), vėliau baudžiamųjų bylų teisėjas ir mokslinis bendradarbis Reicho advokatūroje prie Reichsgericht (Leipcigas). Nuo 1939 m. spalio prokuroras, nuo 1953 m. federalinis teisėjas, iki 1963 m. Vokietijos AT (Bundesgerichtshof) baudžiamųjų bylų teisėjas, 1963–1974 m. federalinis prokuroras (vok. Generalbundesanwalt).
Gyveno Karlsruhe-Rüppurr.
Viktoras Baltutis

Biografija

1944 m. vokiečių suimtas, išvežtas darbams į Vokietiją. 1948 m. baigė gimnaziją Diuseldorfe. 1948 m. emigravo į Australiją. 1965–1969 m. Adelaidės Technologijos institute studijavo buhalteriją ir ekonomiką. 
Nuo 1950 m. aktyviai dalyvavo lietuvių kultūros ir sporto organizacijų, Australijos lietuvių bendruomenės veikloje, jos tarybos ir krašto valdybos narys. 1975 m. įkūrė Lietuvių kredito kooperatyvo draugijos „Talka“ skyrių Adelaidėje, jo bendradarbis. 1978–1983 m. vadovavo Adelaidės universiteto radijo stoties laidai lietuvių kalba. 1983 m. išrinktas į Pasaulio lietuvių bendruomenės seimą; nuo 1997 m. garbės teismo narys. Nuo 1990 m. Australijos lietuvių bendruomenės archyvo vedėjas.
Redagavo „Australijos lietuvių metraštį“ (t. 2 1983 m.). Parašė pjesių („Šuolis į laisvę“, apie S. Kudirką, pastatyta 1972 m., „Svetimoje žemėje“), feljetonų, knygą „Išsinešėme tik ilgesį“ (1996 m.). Bendradarbiavo periodiniuose leidiniuose „Mūsų pastogė“, „Tėviškės žiburiai“, „Pasaulio lietuvis“ ir kt.  Talkino Visuotinei lietuvių enciklopedijai.
Rimantas Daugelavičius

Biografija

1974 m. baigė Druskininkų 1-ąją vidurinę mokyklą. 1979 m. baigė Vilniaus universitetą. 1987 m. Biochemijos institute apgynė mokslų daktaro disertaciją „Bakterinių ląstelių membranos potencialo ir bakteriofagų depoliarizuojančio poveikio tyrimai“. 1998 m. suteiktas docento, 2005 m. – profesoriaus vardas.
1979–1988 m. VU Biochemijos ir biofizikos katedros jaunesnysis mokslo darbuotojas, 1988–1990 m. – mokslo darbuotojas, 1990–1991 m. – VU Augalų fiziologijos ir mikrobiologijos katedros asistentas, 1991–1994 m. – vyresnysis dėstytojas, 1994–1996 m. – vyresnysis mokslo darbuotojas, 1996–2005 m. – VU Biochemijos ir biofizikos katedros vyresnysis mokslo darbuotojas, 1998–2001 m. – VDU Gamtos mokslų fakulteto docentas, 2000–2003 m. – VGTU Chemijos ir bioinžinerijos katedros docentas, 2005–2009 m. VU Biochemijos ir biofizikos katedros vyriausiasis mokslo darbuotojas, profesorius, nuo 2009 m. – VDU Gamtos mokslų fakulteto Biochemijos ir biotechnologijų katedros vedėjas, profesorius.

Mokslinė veikla

Dirba biochemijos, mikrobiologijos, biofizikos srityse. Pagrindinės tyrimų kryptys – bakterijų energetika, virusinių dalelių sąveika su ląstelėmis, virusų patekimo į ir išėjimo iš ląstelių mechanizmai, bakterijų atsparumas antibiotikams, daugiavaisčio atsparumo siurbliai. Paskelbė apie 50 mokslinių straipsnių.
Stažavosi 1988 m. Rusijos medicinos mokslų akademijos Virusologijos institute, 1993–2009 m. Helsinkio universitete, 2004 m. ir 2005 m. Pietų Paryžiaus universitete.

Visuomeninė veikla

Nuo 2010 m. Lietuvos biochemikų draugijos pirmininkas.
Utu

Utu (šum. 𒀭𒌓 = UD – 'švytintis, diena'), vėliau Akade – Šamašas (akad. Šamaš – 'saulė') – sauliškasis senovės šumerų dievas, mėnulio dievo Nanos sūnus, Inanos (Ištar) brolis. Šumere jo sutuoktine laikyta Šerida (arba Sudanga), Akade – Aja, pasiuntinys – Bunenė.
Kasdien Utu keliauja dangumi, vakare dingsta, o ryte pakyla iš už kalnų. Paprastai jo kasdienei kelionei vartus atidaro du dievai–sergėtojai. Laikyta, kad naktį Utu keliauja per požemių karalystę, nešdamas šviesą, gėrimą ir valgį mirusiesiems. Utu, kaip visareginčios šviesos įsikūnijimas, laikytas ir teisėju, tiesos ir teisingumo viešpačiu. Jau nuo XXVI a. pr. m. e. randami įrašai – „Utu – mano teisėjas“. Utu laikytas ir orakulų sergėtoju. Saulės kaitra, pragaištingumas buvo priskiriami ne Utu, o Nergalui.
Utu kaip miesto globėjas buvo garbinamas Uruke, laikytas pirmosios Uruko dinastijos steigėju. Utu svarbus Uruko mituose apie Inaną ir Dumuzį (ten Utu – Dumuzio pagalbininkas), epuose apie Enmerkarą, Lugalbandą, Gilgamešą. Taip pat Uru garbintas Larsoje ir Sipare.
Metropolito Bendruomenės Bažnyčia

Metropolito Bendruomenės Bažnyčia (angl. Metropolitan Community Church, MCC), dar žinoma kaip Pasaulinė Metropolitų Bendruomenės Bažnyčių Draugija (angl. Universal Fellowship of Metropolitan Community Churches, UFMCC) yra 1968 m. Los Andžele įkurta tarptautinė protestantiška krikščionybės denominacija, sudaryta iš 222 kongregacijų 37 šalyse. Bažnyčia ypatingą dėmesį skiria lesbiečių, gėjų, biseksualų ir transseksualų bendruomenėms bei šeimoms.
Bendrija savo mokyme remiasi ansktyvaisiais Krikščionių Bažnyčios kredo, tokiais kaip Apaštalų ir Nikėjos kredo. Kiekviena bažnyčia bent kartą per savaitę turi švęsti Eucharistiją ir praktikuoti atvirą komuniją, tai yra, gaunantieji komuniją neprivalo būti MCC ar kokios kitos bažnyčios nariais, kad jiems būtų suteikta Eucharistija. Taip pat MCC leidžia savo bažnyčioms būti savarankiškoms doktrinos, pamaldų ir praktikų atžvilgiu. Pamaldų stilius skiriasi tarp bažnyčių.
MCC savo misiją suvokia tiek kaip visuomeninę ir dvasinę, palaikydama mažumų, visų pirma LGBT, teises. Bažnyčia įdėjo didelį indėlį formuodama taip vadinamą Queer teologiją. Daug vietinių bažnyčių taip pat įsitraukusios į nacionalines ir tarptautines akcijas, tokias kaip Make Poverty History. MCC stiprų atsidavimą rodo santuokų lygybei seksualinėms mažumoms ir transseksualiems asmenims. Bažnyčios įkūrėjas kun. Elder Troy Perry pirmą kartą JAV viešai sutuokė vienalytę porą 1969 m. Kitais metais jis įregistravo pirmą JAV bylą, kuria siekė teisinio vienalyčių santuokų pripažinimo. Pastorius pralaimėjo bylą, tačiau paskatino debatus šia tema. Šiuo metu MCC kongregacijos pasauliniu mastu kasmet sutuokia 6000 vienalyčių porų.
Nuo 2005 m. Bažnyčiai vadovauja pastorė Nancy Wilson.

Populiariojoje kultūroje

Bažnyčia pavaizduota 2009 m. filme Malda už Bobį.
Juozas Lukoševičius

Biografija

Kuriantis valstybei dalyvavo formuojant savivaldos institucijas, gimtojo Šimkaičių valsčiaus viršaitis.
1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. sausio 15 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Seime priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, sudariusiai LVS ir LSLDP bloką.
Londono verslo mokykla

Reputacija

Mokyklos vardas nuolat minimas „Financial Times“ bei „BusinessWeek“ kasmetėse verslo mokyklų vertinimo lentelėse. 2011 m. ši mokykla išrinkta geriausia pasaulyje, vertinant verslo vadybos magistro (angl. Master of Business Administration, MBA) ir verslo vadybos vadovams magistro (angl. Executive MBA, EMBA) studijų programas. Norintieji mokytis šioje vietoje vien tik EMBA studijoms turės skirti apie 150 000 Lt.
Tai yra vienintelė mokykla Europoje, siūlanti prestižinę „Sloan“ draugijos (angl. Sloan Fellowship) programą – 10 mėnesių verslo vadybos studijas vyresnio amžiaus specialistams, turintiems ne mažesnę kaip 10 metų vadovavimo patirtį. Ši įstaiga bendradarbiauja su Kolumbijos verslo mokykla (angl. Columbia Business School), plėtoja tarptautinę EMBA (angl. global EMBA) programą – abiejų mokyklų studentams suteikiama galimybė sujungti šių mokyklų solidžią teorinę bei praktinę verslo vadybos patirtį.
Jonas Mekas

Biografija

Gimė 1922 m. Semeniškiuose, tuometiniame Papilio valsčiuje, Biržų apskrityje. Būsimasis menininkas augo kartu su keturiais broliais (vienas jų, Adolfas Mekas, taip pat žinomas kūrybos bei kino pasaulyje) ir viena seserimi. Tėvai, Povilas ir Elžbieta, ūkininkavo, nebuvo pasiturintys, tėvas dar vertėsi staliaus darbais. 
1933 m. pradėjo lankyti Laužadiškio pradinę mokyklą. Papilyje baigė 5 ir 6 klases. 1943 m. baigė Biržų gimnaziją. 1944 m. traukėsi į Vakarus. Elmshorne, Vokietijoje, pateko į karo belaisvių lagerį prie prievartinių darbų. 1945 m. apsistojo Visbadeno DP stovykloje, 1947 m. perkeltas į Kaselio DP stovyklą. 1946–1948 m. Mainco universitete studijavo filosofiją ir romanistiką.
1941–1942 m. redagavo laikraštį „Naujosios Biržų žinios“, 1943–1944 m. – „Panevėžio apygardos balsas“. 1944 m. su broliu Adolfu suimti nacių ir 8-iems mėnesiams įkalinti priverstinių darbų stovykloje Elmshorne Vokietijoje. 1946–1948 m. žurnalo „Žvilgsniai“ redaktorius.
1949 m. pabaigoje su broliu emigravo į JAV, apsistojo Bruklino rajone Niujorke. Praėjus dviem savaitėm po atvykimo pasiskolino pinigų, įsigijo 16 mm filmavimo kamerą ir pradėjo fiksuoti savo gyvenimo momentus. Gyvendamas Niujorko centre susidomėjo kaimynystės kino teatruose rodomais avangardiniais filmais ir 1956 m. pradėjo kurti savo filmus. J. Mekas tapo viena iš Amerikos avangardinio filmo vedančių personų, ir dirbo įvairiuose su filmo kuravimu susijusiuose darbuose.
Nuo 1954 m. leido ir redagavo anglišką dvimėnesį kino žurnalą „Film Culture“, 1955–1957 m. redagavo mėnesinį filmų meno laikraštį „Intro Bulletin“. Nuo 1958 m. redagavo žurnalo „The Village Voice“ skyrių Movie Journal. Filmų klausimais straipsnius spausdino savo redaguotuose žurnaluose, taip pat leidiniuose „Cinemages“, „Films in Review“, „Film Book“, „Cinema“. Buvo filmų studijinių bei diskusinių susirinkimų programų 1951–1953 m. „Film Study Group“, 1953–1954 m. „Film Forum“ vedėjas.  1962 m. su broliu įkūrė „The Film Makers' Cooperative“, o 1964 m. „The Filmmakers' Cinematheque“, kuris palaipsniui išaugo į „Anthology Film Archives“, vieną didžiausių pasaulyje amerikiečių avangardinio filmo archyvų.
J. Mekas artimai bendravo ir dirbo su tokiais menininkais kaip Jurgis Mačiūnas, Andy Warhol, Nico, Allen Ginsberg, Yoko Ono, John Lennon ir Salvador Dalí. Garsių menininkų „Fluxus“ kolekcijas pristato Vilniuje įsteigtas Jono Meko vizualiųjų menų centras.
Mirė 2019 m. sausio 23 d. Niujorke, savo namuose Bruklino rajone. Urna su kūrėjo pelenais palaidota po pusmečio, birželio 16 d., gimtuosiuose Semeniškiuose vykusioje privačioje ceremonijoje.

Šeima

Būdamas 52 metų, 1974 m. J. Mekas vedė Amerikos airę fotografę Hollis Melton. 2005 m. šeima išsiskyrė. Jų vaikai: duktė aktorė Oona Mekas (g. 1975), sūnus aktorius Sebastian Mekas (g. 1981).
Paulio draudimo principas

Paulio draudimo principas yra kvantinės mechanikos principas, kurį suformulavo Volfgangas Paulis 1925 metais. Šis principas iš esmės paaiškina, kodėl vienas medžiaginis kūnas neleidžia kitam medžiaginiam kūnui pereiti kiaurai vienas per kitą (kiaurai pereiti gali tik šviesa). Paulio draudimo principas teigia, kad du identiški fermionai negali būti vienoje būsenoje vienu ir tuo pačiu laiko momentu. Matematinė šio principo formuluotė teigia, kad dviejų identiškų fermionų suminė banginė funkcija yra antisimetrinė. Fermionai tai yra dalelės su sukiniu, kartotiniu 1/2.
Tuo tarpu bozonų – dalelių su sukiniu, kartotiniu sveikam skaičiui (pvz., fotonai su 1 sukiniu) – vienoje kvantinėje būsenoje gali būti daug.
Tai yra svarbiausias fizikos principas, kadangi visos elementariosios dalelės, kurios sudaro medžiagą – elektronai, protonai ir neutronai yra fermionai. Paulio draudimo principas taip pat sąlygoja periodinės elementų lentelės egzistavimą.
Pagal Paulio draudimo principą bet kurioje kvantinėje sistemoje (atome, molekulėje, kristale ir t. t.) kiekviename energiniame lygyje (orbitoje) gali būti ne daugiau nei du elektronai, taigi jų sukiniai turi priešingas kryptis. Todėl žemiausiame atomo lygyje (orbitoje) gali būti tiktai du elektronai, likusieji poromis užpildo aukštesnius lygius (orbitas).
Andrea Mantegna

Vėlyvasis periodas

1488 m. Mantenja buvo pakviestas atlikti darbų Vatikane popiežiaus Inocento VIII-ojo. Dailininkas atliko freskas Belvederio koplyčioje, tačiau, panašu, kad jo santykiai su popiežiumi nebuvo sėkmingi dėl griežtos religinės tvarkos (šios freskos buvo sunaikintos 1790 m.). Romos periodui priskiriama „Madona prie uolos“.
1490 m. Mantenja grįžo į Mantują, kur rado Frančesko II Gonzagos naująją žmoną – vieną iš pačių žymiausių Italijos Renesanso moterų-mecenačių Izabelę d’Este. 1495 m. Mantenja sukūrė vieną iš garsiausių savo paveikslų „Pergalės Madoną“, skirtą pažymėti Italijos kunigaikštysčių lygos pergalei prieš Prancūzijos įsiveržėlius Fornovo mūšyje. Darbe pavaizduotas kunigaikštis Frančeskas II Gonzaga, klūpantis prieš laiminančią Madoną. Paveikslas buvo tai pačiai progai skirtoje atminimo bažnyčioje, kurią irgi suprojektavo Mantenja (šis darbas buvo pagrobtas prancūzų kareivių Napoleono karų metu ir 1798 m. perkeltas į Luvrą).
1497 m. Mantenja sukūrė „Trivulzio Madoną“ Santa Maria in Organo bažnyčiai Veronoje, o tais pačiais metais Izabelė d’Estė užsakė dailininkui nutapyti paveikslų San Džordžo pilyje Mantujoje pagal eiles apie antikinius personažus. Čia Mantenja sukūrė vienus iš pačių įstabiausių savo darbų: 1497 m. – „Parnasą“ (arba „Marsas ir Venera“) ir 1502 m. – „Dorybių triumfą“ (arba „Minerva išveja Nedorybes iš Dorybių sodo“ – dabar abu Luvre). Nebaigtą darbą „Izabelės d’Este karūnavimas“ vėliau baigė Lorencas Kosta. Šiam laikotarpiui priskiriamas „Kristus, prilaikomas dviejų angelų“.
Gyvenimo pabaigoje dailininkas buvo prastos sveikatos, turėjo problemų dėl šeimos (mirė žmona, o vienas iš sūnų buvo ištremtas iš Mantujos už nusikaltimus). Didžiąją laiko dalį skyrė darbams mirusiųjų koplyčioje Sant’Andrea (Šv. Andriaus) bažnyčioje Mantujoje (vėliau šioje koplyčioje buvo palaidotas ir ji pavadinta jo vardu). Nelinksmą dailininko požiūrį į gyvenimą atskleidžia paskutinis Šv. Sebastijono atvaizdas. Andrėja Mantenja mirė 1506 m. rugsėjo 13 d. būdamas 75 metų amžiaus. Po jo mirties buvo rastas vienas garsiausių jo darbų „Kristaus apraudojimas“, kuris tikriausiai buvo skirtas pomirtinei koplyčiai, tačiau jo sūnūs iškart jį pardavė, kad padengti skolas.
Taškų lenktynės

Taškų lenktynės – treko dviračių lenktynių ir omniumo rungtis, kurioje sportininkai varžosi dėl taškų, kurie skiriami pagal specialias taisykles. Nuo 1984 m. vasaros olimpinių žaidynių iki 2008 m. vasaros olimpinių žaidynių ši rungtis buvo įtraukta į olimpinę programą. Nuo 2012 m. olimpinių žaidynių taškų lenktynės pakeistos omniumu.
Žiužiakojai

Sandara

Frinos išauga nuo 5 iki 40 mm. Kūnas platus ir plokščias. Galvakrūtinė platesnė už pilvelį. Priekyje išsidėsčiusios dvi vidurinės akys, iš šonų 2 grupės po 3 akis. Pilvelis susideda iš 12 segmentų be uodeginės ataugos. Cheliceros trumpos, paprastai su smailiais galiukais, o pedipalpai ilgi, su nagais arba žnyplėmis. Kojos plonos, bet labai ilgos (ypač priekinės), išauga iki 25 cm ir gali kelis kartus viršyti kūno ilgį. Priekinė kojų pora virto jutiminiais organais, likusios poros skirtos vaikščioti. Kai kurių rūšių kojos turi specialius siurbtukus, kurie leidžia vaikščioti ant nugludintų vertikalių paviršių. Žiužiakojai turi daug panašumų su vorais, tačiau jie neturi nei voratinklinių, nei nuodų liaukų, todėl žmogui nėra pavojingi.

Elgesys

Žiužiakojai – naktiniai plėšrūnai. Jie dažnai juda šonu, viena priekinė koja tuo metu analizuoja paviršių judėjimo kryptimi, o kita – likusią aplinką. Auka sugaunama pedipalpais ir padalijama į gabalus cheliceromis bei pačiais pedipalpais. Minta vabzdžiais, įskaitant termitus. Frinos taip pat mėgsta gerti vandenį. Papuolę į ryškią šviesą, jie apmiršta, tačiau paliesti greitai pabėga.

Dauginimasis

Piršimosi ritualas skirtas tam, kad patinas savo pedipalpais nuvestų patelę virš jo padėto spermatoforo. Patelė surenka spermatoforą pro lytinę angą, esančią pilvelio apačioje. Ji padeda iki 60 apvaisintų kiaušinių, saugomų specialiame maišelyje, kurį nešioja po pilveliu. Išsiritę jaunikliai užsiropščia ant motinos nugaros ir ten išbūna iki pirmo nėrimosi. Jei nukrinta anksčiau, tai būna suvalgomi. Subręsta po trijų gyvenimo metų.

Geografinis paplitimas

Žiužiakojai dažniausiai sutinkami viso pasaulio tropinėse ir subtropinėse klimato zonose, tačiau randami ir kitose pasaulio vietose. Jie mėgsta drėgmę ir tamsą, todėl paprastai gyvena miškuose, kur slepiasi po miško paklote, medžio žieve ar akmenų plyšiuose. Kai kurios rūšys sutinkamos termitynuose, olose (šių šoninės akys atrofuotos).
Kategirnas

Biografija

Apie 430 metus, kai jo tėvas Vortigernas galutinai įsitvirtino soste, tapo Povio valdytoju.
Anksčiausiai Kadeirnas paminėtas Nenijaus veikale Historia Brittonum, parašytame IX amžiuje. Jame teigiama, kas Kadeirnas buvo antrasis Vortigerno sūnus.
Mūšyje su saksais prie Episfordo (arba Ritegbailo) brastos Katigernas dvikovoje susitiko su Horsa. Jiedu vienas kitą mirtinai sužeidė ir abu krito kovoje. Kategirno sūnus Kadelas tapo kitu Povio karaliumi.
Kategirnas taip pat minimas velsiečių genealogijose, tačiau jis įvardijamas ne kaip Vortigerno, o kaip Kadelo sūnus.
Vadyba (laikraštis)

Vadyba – Lietuvos vadybos draugijos ir Baltijos vadybos fondo laikraštis, ėjęs 1989–1991 m. Vilniuje.

Istorija

Spausdino straipsnius apie darbo organizavimą ir gamybos valdymą, vadovavimo meną. Tiražas 1989 m. – 1500 egz., 1991 m. – 3500 egz. Išėjo 5 numeriai.
Marius Stanaitis

Biografija

Karjerą pradėjo FC Vilnius klube 2004 m. Vėliau žaidė įvairiose Lietuvos komandose, nuo 2013 m. žaidžia FK Tauras Tauragė komandoje.
Pelkių rūda

Pelkių rūda – limonito rūšis, natūraliai susidaro pelkėse ant augalų šaknų. Sudaro tankius ochros išvaizdos darinius, kartais primena poringus tufus su augalų atspaudais. Pelkių rūdoje būna 20–60 % geležies oksido, taip pat mangano oksido, iki 30 % vandens, silikatų, smėlio, iki 30 % fosforo rūgšties. Pelkių rūdai labai artima velėninė rūda arba pievų rūda, aptinkama kaip poringos konkrecinės nuosėdos, paupių ar pusiau užpelkėjusiose pievose.
Pelkių rūdos geležis ima redukuotis 400 °C temperatūroje, o 700–800 °C temperatūroje susidaro akytoji geležis. Senovinėse lydymo krosnyse tilpdavo 1,5–2 pūdai rūdos. Tokias krosnis statydavo aukštesnėse vietose, kad vėjas sustiprintų degimą. Vėliau imta orą pūsti dumplėmis. Baigus lydytis, krosnį pralauždavo ir išimdavo akytosios geležies luitą. Luitą dėdavo ant priekalo ir kaldavo, kol iš luito pašalindavo šlaką. Taip gaudavo minkštą geležį. Toliau kalant ir grūdinant iš jos gaudavo plieną. Per sezoną viena tokia krosnimi išlydydavo 75–150 pūdų geležies.
Saulė Urbanavičienė

Biografija

1975 m. baigė Vilniaus 22-ąją vidurinę mokyklą, 1981 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, įgijo istoriko, istorijos ir visuomenės mokslų dėstytojo specialybę (specializacija – archeologija). Diplominio darbo tema „Lietuvos moterų išeiginiai drabužiai XIV–XVI a.“. 1993 m. apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją „Lietuvos kaimiečių išeiginiai drabužiai XIV a. pabaigoje – XVII a. pirmojoje pusėje (archeologijos duomenimis)“.
Nuo 1981 m. Lietuvos istorijos instituto Archeologijos skyriaus laborantė, jaunesnioji mokslinė bendradarbė, mokslinė bendradarbė, nuo 1994 m. – instituto mokslinė sekretorė.
Lietuvos archeologijos draugijos narė.

Mokslinė veikla

Tyrinėti objektai: Skirsnemunės senkapis, II Seredžiaus kapinynas (Jurbarko rajonas), Berčiūnų pilkapynas, Upytės piliavietė, Upytės kapinynas (Panevėžio rajonas).
Emilija Platušaitė

Biografija

Mokėsi Radviliškio pradžios mokykloje ir gimnazijoje. 1922–1930 m. Varkonių ir Švėkšnos pradžios mokyklos mokytoja. 1932 m. baigė Valstybės teatro vaidybos mokyklą, Boriso Dauguviečio kursą.
1932–1935 m. Valstybės teatro Šiaulių skyriaus, 1935–1939 m. Valstybės teatro Klaipėdos skyriaus, 1939–1946 m. Šiaulių dramos teatro, 1946–1980 m. Klaipėdos muzikinės komedijos teatro aktorė.
1955 m. LSSR nusipelniusi artistė.
Nueva Cherona

Istorija

Nueva Cherona įkurta 1830 m. tuometinio Kubos gubernatoriaus Fransisko Dionisijo Viveso.
Puerto Lempira

Istorija

Miestelis pavadintas lenkų kasiko Lempiros garbei. 1975 m. tapo departamento centru (anksčiau juo buvo Brus Laguna). XX a. 9 dešimtmetyje Puerto Lempira buvo CŽV operacijų prieš Nikaragvos sandinistus centru.
Bilickė

Istorija

1909 m. atvykėliai iš Rusijos įkūrė Belickojės viensėdį. 1951 m. atidaryta anglių šachta, ėmė kurtis gyvenvietė. 1956 m. jai suteiktas miesto tipo gyvenvietės, 1966 m. – miesto statusas.
Nybelungai, 1 dalis - Zygfrydas

Apdovanojimai

1968 m. filmas buvo apdovanotas „Golden Screen“ apdovanojimu.
Jaunųjų teatras

Jaunųjų teatras – Kaune 1933–1934 m. veikęs teatras.
Steigėjai Balys Sruoga, Vincas Krėvė-Mickevičius, Mstislavas Dobužinskis, Jurgis Karnavičius, Stasys Šilingas, Stasys Ušinskas, Pranas Skardžius, Vera Sotnikovaitė. Įsikūrė prie Lietuvos teatro draugijos. Teatro vadovai Andrius Oleka-Žilinskas ir jo žmona Vera Solovjova.
Trupę sudarė buvę Valstybės teatro Vaidybos mokyklos Andriaus Olekos-Žilinsko kurso studentai, jauni Valstybės teatro aktoriai ir privačios Olekos-Žilinsko studijos studentai. Režisieriai Romualdas Juknevičius, Balys Lukošius.
Juzumai

Aplinkinės gyvenvietės

MedšarkiaiIlginiaiMažučiai – 4 kmLazdininkai – 3 kmPasertupis – 25 kmDARBĖNAI