google/wiki40b huggingface dataset:
Kobano kultūra

Kobano kultūra – bronzos ir ankstyvojo geležies amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1869 m. surastą kapinyną prie Aukštutiniojo Kobano kaimo (Šiaurės Osetija).

Arealas

Kobano kultūra 2 tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje – 1 tūkstantmečio pr. m. e. viduryje buvo paplitusi Šiaurės Kaukaze. Kobano kultūra susiklostė iš vietinių kultūrų. Kobano kultūros paminklai – atviros gyvenvietės (Zmeiskoje, Šiaurės Osetija, Seržen-Jurtas, Čečėnija) ir kapinynai – paplitę nuo Kubanės aukštupio iki Dagestano. Pietiniame Kaukaze tuo metu gyvavo Kolchidės kultūra.

Kultūra

Kobano kultūros žmonės ankstyvuoju laikotarpiu vertėsi gyvulininkyste, medžiokle, iš dalies žemdirbyste, vėlyvuoju (VIII a. pr. m. e. – IV a. pr. m. e.) – gyvulininkyste ir žemdirbyste, lydė spalvotuosius metalus.
Mirusiuosius laidojo po vieną, suriestus, akmeninėse dėžėse (kalnuotose srityse) arba duobėje, apdėtoje akmenimis, su įkapėmis. Kapuose rasta daug bronzinių dirbinių: kirvių, durklų, diržo sagčių, žirgo aprangos dalių, segių, įvijinių apyrankių, plokščiomis galvutėmis smeigtukų, papuošalai puošti geometriniai ornamentais ir gyvūnų piešiniais. Keramika plačiadugnė, lygintu paviršiumi, puošta geom. ornamentu. Kobano kultūros paminkluose t. p. rasta sidabrinių ir bronzinių indų, stiklo karolių. Kobano kultūros gyventojai palaikė ryšius su kitų Kaukazo sričių, pietvakarių Azijos, Krymo, Mažosios Azijos gyventojais, vėlyvuoju laikotarpiu kultūrai įtaką darė skitai ir sarmatai. Bendrai su Kolchidės kultūra išsivystė menas, vadinamas Kolchidės – Kobano bronza.
Lietuvos Respublikos aukščiausiojo teismo prezidiumas

Lietuvos Respublikos aukščiausiojo teismo prezidiumas - Lietuvos Respublikos aukščiausiojo teismo struktūra. Skyrė Lietuvos Respublikos Aukščiausioji Taryba nutarimu.
Danijos futbolo varžybos 1924–1925 m.

1924–1925 m. Pirmenybės

Danijos futbolo pirmenybės (dan.  Danmarksmesterskabsturneringen) -pirmos pakopos pirmenybės.
Koscianas

Istorija

Koscianas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1242 m., miesto teisės suteiktos apie 1310 m. Viduramžiais karališkasis miestas, pilies ir žemės teismų buveinė, amatų centras (garsėjo gelumbės audimu, kailių dirbimu).
Dalia Miklovienė-Šilgalytė

Dalia Miklovienė-Šilgalytė (1960 m. balandžio 12 d. Kirkilų k., Kelmės r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

Mokėsi Graužikų aštuonmetėje, Kelmės 1-ojoje vidurinėje ir vaikų muzikos mokykloje (kankliuoti pas I. Jankuvienę, griežti akordeonu pas A. Lipeiką). 1980–1983 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. R. Lukošienė ir D. Vaičiulionienė). 1988–1993 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos muzikos akademijoje (prof. P. Gylio, doc. T. Šumsko ir dėst. D. Puišio klasės).
1983–1987 Kelmės 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja ir vaikų choro vadovė.
Nuo 1987 rudens Kelmės vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1994 vyresnioji mokytoja ir direktoriaus pavaduotoja.
Nuo 1988 mokyklos jaunių choro vadovė – jį parengė 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, 1996 Vilniaus jaunimo menų šventei ir 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei. Choras dalyvauja koncertuose ir gieda bažnyčiose. Chorvedė vadovauja moksleivių vokaliniam ansambliui (parengia „Dainų dainelės" konkursams) ir mokytojų vokaliniam ansambliui, organizuoja muzikos mokytojams metodinius seminarus.
1988–1991 mokytoja buvo Kelmės kultūros centro mišriojo choro chormeisterė, nuo 1991 rudens kartu su A. Krutkevičiumi meno vadovė ir dirigentė. Choras parengtas 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, dalyvavo pasaulietinės ir bažnytinės muzikos festivaliuose Estijoje (Haapsalu mieste), Pakruojyje, Kelmėje ir Šiauliuose, 1997 Baltijos ir Šiaurės šalių chorų festivalyje Gotlande (Švedija). Choras rengia koncertus ir gieda bažnyčiose.
D. Miklovienė buvo 1992 ir 1993 Kelmės rajono dainų švenčių vyr. dirigentė, o vėliau dirigentė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Jorktonas

Istorija

1882 m. čia įsikūrė pirmieji europiečiai. 1889 m. nuteistas geležinkelis, kuris sujungė su kitais Kanados miestais.
Net 36,7 % gyventojų mieste yra ukrainiečių kilmės.
Juozas Zubėnas

Juozas Zubėnas (1894 m. rugpjūčio 19 d. Rygoje, Latvija – 1974 m. rugpjūčio 17 d. Šiauliuose, palaidotas Donelaičio kapinėse) – teatro aktorius.

Biografija

Po Pirmojo pasaulinio karo vaidino Rygos Torniakalnio dramos teatre. 1941 m. dirbo alaus darykloje „Gubernija“ Šiauliuose. Nuo 1943 m. iki mirties vaidino Šiaulių dramos teatre.
1956 m. LTSR nusipelnęs artistas.
Bartninkų vėliava

Bartninkų vėliava – auksiniame lauke įkomponuotas juodas lokys su raudonomis bitėmis pasiskolintomis iš Bartninkų herbo. Laisvieji vėliavos kraštai apvesti raudona juostele.
Revolveris (2005 filmas)

Siužetas

Džeikas Grynas (aktorius. Jason Statham) – prisiekęs lošėjas pagrindinis veikėjas. Lošėjas įsivelia į pats išnaudoja kitus žmones lošimo machinacijose, tačiau pats tampa tampoma marionete savo buvusių kalėjimo draugų sumanytame plane.
Algirdas Antanas Baliulis

Biografija

1958 m. baigė bibliotekininkystę Vilniaus universitete. 1993 m. apgynė disertaciją „Trakų teisinė, administracinė ir ūkinė raida XV–XIX amžiuje“, humanitarinių mokslų daktaras. 
1962–1969 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialo bibliotekos vedėjas. 1971–1988 m. dirbo Paminklų konservavimo institute – rinko istorinę medžiagą apie Lietuvos miestus urbanistikos paminklus ir tyrė jų praeitį. 1988–2009 m. dirbo Lietuvos istorijos institute, vyresn. mokslo darbuotojas, 1994–1999 m. Archeografijos skyriaus vedėjas.
Vilniaus brigada

Vilniaus brigada – organizuota nusikalstama grupuotė, veikusi daugiausiai Vilniaus mieste.

Nusikalstama veika

1991–1993 m. ypač suaktyvėjo nusikaltėlių siautėjimas Lietuvoje. Gaujos vykdė verslininkų reketą, duokles turėjo mokėti dauguma verslininkų – pradedant stambiaisiais, baigiant kioskininkais. Nusikaltėlių grupuotės dalyvavo valstybės turto privatizavime, ieškojo ryšių politiniuose sluoksniuose.
1992 m. pabaigoje – 1993 m. pradžioje buvo suaktyvėjusi tokių nusikalstamų grupuočių, kaip „Vilniaus brigada“ Vilniuje, „Daktarų“ ir „Žaliakalnio“ Kaune, S. Gaidjurgio Klaipėdoje, „Princų“ Šiauliuose, „Kavioro“ Panevėžyje, „Baublių“ Alytuje ir daugelio kitų miestų bei rajonų organizuotų nusikalstamų grupuočių veikla.
Suaktyvėjus nusikalstamoms grupuotėms, labai padidėjo žmogžudysčių skaičius. Jei anksčiau buvo fiksuojama 600–800 žmogžudysčių per metus, 1993 m. žmogžudysčių skaičius pasiekė 1194, o tyčinių žmogžudysčių skaičius nuo 1992 iki 1993 metų padidėjo nuo 303 iki 480. 
Pagrindinį kapitalą „Vilniaus brigados“ vadeivos susikrovė per nekilnojamojo turto privatizacijos laikotarpį (t. y., apie 1990–1993 m.). Ši nusikalstama grupuotė užsiėmė turto prievartavimu, automobilių vagystėmis, narkotinių medžiagų platinimu, kontrabanda. Iš privatizacijos sukaupusi milžinišką kapitalą, ši grupuotė pirmaisiais Lietuvos nepriklausomybės metais darė didžiulę įtaką Lietuvos politikai ir ekonomikai.

Žurnalistiniai tyrimai

Apie „Vilniaus brigados“ ir kitų nusikalstamų grupuočių veiklą bei ryšius su politikais daug rašė „Respublikos“ dienraščio žurnalistas Vitas Lingys, kuris 1993 m. spalio 12 d. buvo nužudytas, kaip manoma, dėl savo straipsnių ciklo apie mafijos užuomazgas Lietuvoje. Straipsnių cikle buvo įvardyti ne tik nusikalstamų grupuočių, bet ir verslo bei politikos sluoksnių atstovai.

Likvidavimas

1993 metais Lietuvos specialiosios tarnybos ėmėsi aktyvesnių veiksmų prieš „Centurionio“ ir „Vilniaus brigados“ gaujas. Buvo išsiaiškinti žurnalisto V. Lingio žmogžudystės užsakovai ir vykdytojai.
„Vilniaus brigados“ įtaka pradėjo silpnėti, kai 1994 m. lapkričio 10 d. mirties bausme už žurnalisto V. Lingio žmogžudystę buvo nuteistas pagrindinis grupuotės vadeiva Borisas Dekanidzė (Mirties bausmė įvykdyta 1995 m. liepos 12 d.).
Pietų provincija (Ruanda)

Istorija

Provincija sudaryta 2006 m. iš buvusių Gikongoro, Gitaramos ir Butarės provincijų.
Jurgis Plonaitis

Biografija

Lankė Kintų liaudies mokyklą, vėliau – iki 1918 pabaigos vokiečių gimnaziją Klaipėdoje. 1919 dalyvavo Kintuose steigiant jaunimo draugiją „Rūta“. 1920 pradėjo dirbti Lietuvos banko Klaipėdos skyriuje. Nuo 1920 dainavo Klaipėdos giedotojų draugijoje “Aida, 1920-30 Šilutės giedotojų draugijoje „Daina“. Vienas pirmųjų prieškarinės Lietuvos jūrų skautų ir buriuotojų.
1924 m. įsiliejo į Klaipėdos jūrų skautų veiklą. Gyvendamas Šilutėje dažnai vykdavo į Klaipėdą buriuoti. Pirmoji kelionė su „Budžiu“ buvo į Gotlando salą. „Budžiu“ plaukiojo iki 1930 m.
1932 ir 1933 dalyvavo ilgiausiuose tuo metu plaukimuose „Gulbe“ Kopenhaga–Geteborgas, Londonas–Oslas.
Už nuopelnus kraštui ir lietuvybei buvo apdovanotas Didžiojo kunigaikščio Gedimino medaliu ir Vytauto Didžiojo ordinu.
Butrimonių hipodromas

Butrimonių hipodromas – dėl netinkamos būklės žir­gų spor­to var­žy­boms ne­nau­do­ja­mas hipodromas, priklausęs gretimame Griš­ko­nių kai­me so­viet­me­čiu pa­sta­ty­tam ir vei­ku­siam But­ri­mo­nių paukš­ty­nui. Hipodromo vieta: Mažiūnai, Butrimonių seniūnija, Alytaus rajono savivaldybė. 1989 m. čia vyko atviros respublikinės žirgų ristūnų pirmenybės. 
2000 metais Trakininkuose, nuo senojo hipodromo esančiuose per 3 km, pradėjo veikti Petro Bončkaus žirgynas. 2007 metais hipodrome Alytaus rajono savivaldybė ir Respublikinės lenktynių žirgų lyga surengė respublikines ristūnų lenktynes-bandymus. Vėliau hipodromas tapo apleistas. Buvo viltasi, kad būtų atnaujintas Butrimonių hipodromas ir jame įrengtas aikštynas, kuriame galėtų vykti konkūrinių žirgų varžybos. Tačiau žiū­ro­vams skir­ta tri­bū­na, esanti nuo­ša­lio­je vie­to­je, pra­dėta nio­ko­ti: nuo tri­bū­nų suo­liu­kų nu­plėš­tos len­tos, iš­lup­tos du­rys ir lan­gai. Hipodromo teritorijoje vyko automobilių kroso lenktynės „Alytaus mero taurė“, motociklų lenktynės ir kt. 
2016 metais hi­pod­ro­mo sa­vi­nin­kė AB Vil­niaus paukš­ty­nas (priklausanti įmo­nių gru­pei „KG Group“) hipodromo te­ri­to­ri­je pla­navo statyti paukš­ti­des ar­ba kom­bi­nuo­tų­jų pa­ša­rų san­dė­lius, ta­čiau vietos gy­ven­to­jai ne­pri­ta­rė to­kiai sta­ty­bai dėl galimų ne­ma­lo­nių kva­pų iš ša­lia mies­te­lio at­si­ra­sian­čių paukš­ti­džių.
Antanina Šalkauskaitė

Biografija

Gimė gydytojo Julijono Šalkauskio ir Barboros Goštautaitės 9 vaikų šeimoje. Broliai teisininkas, profesorius Kazys Šalkauskis, filosofas, pedagogas Stasys Šalkauskis, sesuo Felicija Šalkauskaitė.
1902 m. baigė Šiaulių mergaičių gimnaziją. 1902–1905 m. mokėsi Varšuvos konservatorijoje. Prancūzų kalbą ir literatūrą studijavo Grenoblio universitete, baigė aukštuosius bibliotekininkystės kursus Briuselyje. 
Dirbo tėvo sekretore. Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Uzbekijoje, trumpai dirbo Samarkando municipalinėje bibliotekoje. Grįžusi į Lietuvą dirbo juridinėse įstaigose Panevėžyje ir 1923–1925 m. Šiauliuose. 1928–1950 m. su nedidele pertrauka – Kauno universiteto bibliotekos katalaguotoja. Su kitais kūrė bibliotekos knygų ir periodikos sisteminį katalogą, vienintelį tarpukario Pabaltijo šalyse. 1950–1953 m. dirbo Kauno politechnikos instituto bibliotekoje. Išėjusi į pensiją vėl gyveno Šiauliuose. 
Nuo 1931 m. Lietuvos bibliotekininkų draugijos narys.
Vida Rastenienė

Biografija

1972–1980 m. mokėsi Švenčionių raj. Šventos aštuonmetėje mokykloje, 1980–1984 m. Cirkliškio žemės ūkio technikume, 1989 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, 1999 m. Kauno technologijos universitete baigė viešąjį administravimą
Nuo 1992 m. Švenčionių rajono valdybos kanceliarijos skyriaus inspektorė organizaciniam darbui ir kadrams, nuo 1995 m. Švenčionių rajono savivaldybės administratorė, nuo 2003 m. administracijos direktorė. 
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė. 2011 m. Švenčionių rajono savivaldybės tarybos narė, mandato atsisakė. 
Sutuoktinis Vytautas Rastenis, vaikas Loreta.
Fgura

Simboliai

Fguros herbas: Sidabriniame lauke raudona juosta, kurioje išdėstytos trys auksinės penkiakampės žvaigždės. 
Fguros taryba paskelbė Fguros Dieną, kuri būna švenčiama paskutinį spalio sekmadienį. Fguros diena pirmą kartą buvo švęsta 1994 m. spalio 30 d. 
Miesto globėja laikoma Karmelio kalno madona, kasmetinė šventė jos garbei švenčiama liepos antrą sekmadienį.

Istorija

Manoma, kad Fguros vietoje dar Finikijos laikais buvo gyvenvietė. 1948 m., nuo spalio 28 iki gruodžio 2 d., Fguroje buvo aptikti 6 finikiečių kapai, datuoti III-IV a. pr. m. e. Šiuose netaisyklingos formos kapuose aptikta ne tik žmonių griaučiai, bet ir gyvūnų likučių, keramikos ir bronzinių daiktų. Tų kasinėjimų garbei viena Fguros gatvė pavadinta Triq is-Sejba Punika ('Finikiečių atradimo gatvė').
Iki Fguros paskelbimo parapija 1965 m. sausio 21 d., Fgura buvo Taršino priemiestis. Iki Antrojo pasaulinio karo Fgura buvo kaimas, kurį sudarė kelios išsimėčiusios fermerių sodybos, iš kurių dabar praktiškai nieko nebeliko. Sodybos buvo netoli bažnyčios, naujos mokyklos ir šv. Tomo gatvės. 
Fguroje gyveno 20 fermerių šeimų. 1945 m. gruodį į bendruomenę atvyko karmelitai, kurie ėmė statyti naują bažnyčią, kuri buvo atidaryta 1950 m. lapkritį. 
Didėjant Fguros gyventojų skaičiui prireikė naujos bažnyčios, kuri buvo įšventinta 1990 m. vasario 1 d. 
E.B. Vella iškėlė hipotezę, kad pavadinimas Fgura kilęs iš malt. Figura 'figūra, statula'. Tai aiškinama senųjų miestelio gyventojų papročiu sustoti ties niša, kurioje stovi Karmelio kalno Madonos statula. Statulą vadindavo malt. il-figura.
Lyginiai ir nelyginiai skaičiai

Lyginiai skaičiai (arba poriniai skaičiai) – sveikieji skaičiai, kurie be liekanos dalinasi iš 2. Šių skaičių gale visada būna šie skaitmenys: 0 , 2, 4, 6, 8. Pvz.: 10, 22, 578, -6, -6540 yra lyginiai skaičiai. Pasak formalaus apibrėžimo, lyginis skaičius yra sveikas skaičius n, kuris yra užrašomas forma n = 2  k. Lyginių skaičių aibė gali būti žymima 2Z = {..., −6, −4, −2, 0, 2, 4, 6, ...}.
Nelyginiai skaičiai (arba neporiniai skaičiai) – visi sveikieji skaičiai, kurie nesidalija iš 2 (arba, kitaip tariant, dalinasi su liekana). Šių skaičių gale visada būna skaitmenys skaitmenys: 1 , 3, 5, 7, 9. Pvz.: 1, 3, 25, 549; -1, -13, -90645 yra nelyginiai skaičiai. Pasak formalaus apibrėžimo, nelyginis skaičius yra sveikas skaičius n, kuris yra užrašomas forma n = 2  k + 1. Lyginių skaičių aibė gali būti žymima 2Z + 1= {..., −5, −3, −1, 1, 3, 5, ...}.
Lyginiais arba nelyginiais gali būti tik sveikieji skaičiai. Racionalieji skaičiai, kaip , , bei iracionalieji skaičiai, kaip π, , yra nei lyginiai, nei nelyginiai.
Dvejetainėje skaičiavimo sistemoje visi lyginiai skaičiai baigiasi nuliu, o nelyginiai - vienetu. Taip pat yra visose skaičiavimo sistemose, kurių pagrindas yra lyginis skaičius: jei paskutinis skaitmuo lyginis, tai lyginis ir skaičius. Skaičiavimo sistemose, kurių pagrindas yra nelyginis skaičius, skaičiai yra lyginiai tada ir tik tada, kai visų jų skaitmenų suma yra lyginė.
Stare Juchų akmuo

Stare Juchų akmuo (lenk. Głaz narzutowy w Starych Juchach) – jotvingių kultinis riedulys Šiaurės Lenkijoje. Stūkso Starė Juchy kaime, administraciškai priklausančiam Varmijos Mozūrų vaivadijos Lyko apskrities Stare Juchų valsčiuje.
Tai maišyto grūdėtumo granitas su kitų mineralų priemaišomis. Aukštis – 1,5 m; ilgis – 4 m; plotis – 3 m; apimtis – 12 m. Ilgą laiką didesnioji dalis buvo žemėje, vėliau riedulys buvo atkastas. Pasiekiamas nuo kaimo bažnyčios keliaujant taku apie 500 m į rytus. Dunkso miškelio pakraštyje, netoli geležinkelio Lykas–Lėcius.
Pasak padavimų ant šio akmens senovėje jotvingiai aukodavo dievams žvėris. Tai dalinai patvirtina tiek ir senas vokiškas kaimo pavadinimas (vok. Alt Jucha), tiek ir naujas lenkiškas (lenk. Stare Juchy) – „Jucha“ senąja lenkų kalba reiškia kraują. Legenda skelbia, kad prie akmens palei upelį vedė kelias ir kaimo bažnyčia pastatyta siekiant užkirsti stabmeldžiams juo keliauti.
1954 m. monolitinis riedulys paskelbtas gamtos paminklu. XXI a. pr. ant jo iškaltas užrašas lenkų kalba: „Gamtos paminklas/riedulys/jotvingių aukų/senas altorius“.
Kabelių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Istorija

Vilniaus generalgubernatorius 1909 m. leido į Kabelius pervežti senąją Ratnyčios (Šv. apaštalo Baltramiejaus) bažnyčią. Ji pastatyta 1911 m., o 1916 m. padidinta. 1921 m. įkurta parapija. Nuo 1919 m. klebonavęs Pranciškus Čaglys ugdė parapijiečių pamaldumą, stiprino lietuvybę, ragino šviestis. Lenkijos valdžios persekiotas, baustas.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, dvibokštė, su žemomis zakristijomis. Šventoriuje stovi 2 tarpsnių medinė varpinė. Jo tvora medinių statinių.
Dubiažino valsčius

Istorija

Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Bielsko apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1934 m. spalio 1 d. valsčius buvo panaikintas, o jo kaimai padalinti Bielsko, Bočkų, Kleščelės ir Orlos valsčiams.
Hokusajo tapyti 24 Fudzijamos vaizdai

Hokusajo tapyti 24 Fudzijamos vaizdai (angl. 24 Views of Mt. Fuji, by Hokusai) – fantastinis Roger Zelazny apsakymas, 1985 m. nominuotas Nebula premijai ir 1986 m. laimėjęs Hugo premiją. Apsakymą iš dalies įkvėpė 1965 m. išleistas Hokusajo paveikslų rinkinys „Hokusai’s Views of Mt. Fuji“, kuriame buvo 24 Fudzijamos kalno paveikslai. Iš viso Hokusajis yra nutapęs virš šimto Fudzijamos kalno vaizdų, o labiausiai garsus kitu ciklu – „36 Fudzijamos kalno vaizdai“.
Apsakymas pirmą sykį publikuotas 1985 m. „Asimov's Science Fiction“ žurnale. Šiuo metu išverstas ir publikuotas prancūzų, lietuvių ir įvairiomis kitomis kalbomis.

Siužetas

Apsakymas suskirstytas į 24 skyrius, kiekvienas atitinka vieną Hokusajo paveikslą iš ciklo. 
Pagrindinė veikėja, amerikietė, keliauja po Fudzijamos kalno apylinkes (Japonija) bėgdama nuo savo buvusio gyvenimo ir buvusio vyro, kuris perkėlė savo sąmonę į visuotinį kompiuterių tinklą, iš kur gali kontroliuoti bet kokius prie jo prijungtus prietaisus ar net sukurti tam tikras elektrines manifestacijas realiame pasaulyje. Ji keliauja aplink Fudzijamos kalną, kaip gidą naudodama Hokusajo ciklo knygutę, vis palygindama matomus vaizdus su kalnu, kaip jis atrodė Hokusajo laikais.
Kalvė

Istorija

Tradicinėje kalvėje visi darbai buvo atliekami su rankiniais įrankiais: įvairių dydžių žnyplėmis sugriebti įkaitintai geležiai, replėmis vinims traukti, kūjais, plaktukais, kaltais, kalteliais. Kalvio dirbtuvėje stovėjo pailgos ketursienės krosnies pavidalo žaizdras, šalia – priekalas, arba kalvio plyta. Žaizdro ugniavietėje aukštą degimo temperatūrą palaikė pučiamo oro srautas iš rankomis ar kojomis varomų dumplių. Įkaitinta geležis buvo dedama ant masyvaus priekalo ir apdorojama kalant, tempiant, sukant ir pan. Dirbant su metalu buvo galima atlikti visas pradines apdirbimo operacijas: metalą lydyti, pilstyti į formas, kalti, štampuoti, grūdinti. Iš ruošinių buvo naudojami geležies luitai, juostos, įvairaus skerspjūvio strypai, skarda. 
Kalvė buvo pagrindinė ginklų ir įrankių gamybos, jų remonto vieta. Pirmasis kalvystės darbų mechanizavimas prasidėjo apie XVI a. Tuomet pradėti naudoti mechaniniai kūjai, kaldavę varomi vandens srauto energijos. Vėliau dėl mažo darbo našumo ir technikos pažangos kalvėje rankinę gamybą pakeitė kalvystės cechai su mechaniniais ir hidrauliniais kūjais, valcavimo staklėmis, kėlimo įrenginiais.
Rygos balsas

Rygos balsas – demokratinis lietuvių laikraštis Latvijoje, Latvijos lietuvių savaitraštis, leistas 1921–1931 m. Rygoje.

Istorija

Įsteigė ir iki 1924 m. leido K. Narkevičius, vėliau – A. Juodvalkis. Nuo 1924 m. katalikiškos orientacijos. Spausdino K. Narkevičiaus spaustuvė, E. Levino spaustuvė Rygoje. Išėjo 466 numeriai. Nuo 1931 m. vasario 27 d. vietoje laikraščių „Rygos balsas“ ir „Latvijos lietuvis“ pradėjo eiti „Lietuvių balsas“.
Svarstė Latvijos lietuvių problemas, informavo apie svarbiausius Lietuvos įvykius bei užsienio šalių naujienas.
Bendradarbiavo J. Dobilas, J. Karosas, Antanas Vaičiūnas, Aleksandras Vitkauskas ir kt.
Evaldas Mugurevičius

Biografija

1956 m. baigė Latvijos valstybinį universitetą. 1984 m. istorijos mokslų kandidatas, 1997 m. habilituotas medicinos mokslų daktaras.
1956–1957 m. dirbo Latvijos istorijos muziejuje, 1958–1995 m. – Latvijos mokslų akademijos Istorijos instituto mokslo darbuotojas, 1971–1995 m. Archeologijos ir antropologijos skyriaus vadovas. 1984–1995 m. Latvijos universiteto dėstytojas, nuo 1985 m. profesorius. 2002 m. Vokietijos archeologijos instituto užsienio narys korespondentas, 1995 m. Istorijos mokslų tarptautinio komiteto narys. Žurnalo „Lietuvos archeologija“ redakcinės kolegijos narys.
Guijangas

Istorija

Miestas įkurtas 1283 m., valdant Yuan dinastijai. Tuomet jis vadinosi Shunyuan (paklūstantis Yuan dinastijai).
La Plata (Argentinos miestas)

Istorija

Miestas įkurtas 1882 metais, XX a. viduryje kurį laiką buvo vadinamas Eva Perón prezidento Chuano Perono žmonos Evos garbei.
Čarna Vieš Košcelnos valsčius

Istorija

1927 m. balandžio 1 d. prie valsčiaus buvo prijungta dalis kaimyninio Sokulkos apskrities, Čarna Viešo valsčiaus kaimų. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčiaus kaimai tapo Čarna Bialostockos valsčiaus dalimi.
Jasper Johns

Biografija

D. Džonsas užaugo Alendeile, nedideliame miestelyje Pietų Karolinos valstijoje. Apibūdindamas šį savo gyvenimo laikotarpį, dailininkas yra sakęs: „Ten kur augau, nebuvo dailininkų ir meno, aš iš tikrųjų nežinojau, kas tai buvo“. D. Džonsas šiek tiek mokėsi tapybos Pietų Karolinos universitete, iš viso tris semestrus nuo 1947 iki 1948 m. Po to persikėlė į Niujorką, kur susipažino su Robertu Raušenbergu, iš kurio perėmė pažangiausias šiuolaikinio meno idėjas. Kartu su juo 6-ame dešimtmetyje davė pradžią popdailės raidai Amerikoje. Jį taip pat paveikė Marselio Diušano idėjos. „Dviračio ratas“ bei kiti Diušano sukurti kūriniai įkvėpė sukurti seriją daiktų iš bronzos 1950-1960 m.

Kūryba

Reikšmingiausiais D. Džonso tapybos kūriniais priimta laikyti seriją ankstyvųjų darbų , sukurtų 1950-ųjų metų antrojoje pusėje. D. Džonsas yra pirmasis dailininkas panaudojęs paveikslo siužetui valstybės simbolį – vėliavą. Tai darbas „Vėliava”, sukurtas susapnavus JAV vėliavą. Čia plokščiai nutapyta JAV vėliava ir tiek. Vėliau sukūrė darbą „3 vėliavos” – čia nutapytos 3 JAV vėliavos, sudėtos viena ant kitos. Dailininkas nesistengia jų natūralistiškai pavaizduoti – jis tik perteikia vėliavos esmę.
Kartais jo darbai priskiriami neo-dadaizmui, o ne popartui, nežiūrint to, kad dailininkas dažnai naudoja masinės kultūros vaizdinius. Ankstyviesiems darbams sukurti panaudoti paprasčiausi dalykai: vėliavos, žemėlapiai, taikinio diskai, raidės, skaičiai. Naudojama sodri ir vaizdinga tapymo technika, dažai į tapybos kūrinį įjungiant ir enkaustikos, reljefo elementus. Iš skulptūros kūrinių D. Džaspero kūryboje vyrauja paprasčiausi iš bronzos išlieti daiktai, pvz., elektrinis žibintuvėlis, lemputė, dantų šepetėlis. Vienas iš garsesnių tokių kūrinių – dvi alaus skardinės. Vėlesniuose darbuose meniniu objektu yra virtę įvairūs kasdieniniai daiktai, pvz., indai, valgymo įrankiai ar maisto produktų skardinės. Jie jungiami į paveikslo visumą.
1998 m. Metropoliteno muziejus sumokėjo virš 20 mln. dolerių už D. Džonso „Baltą vėliavą“.
Šiuo metu D. Džondsas gyvena Konektikute ir buvo brangiausiai apmokamas iš gyvenančių dailininkų.