google/wiki40b huggingface dataset:
Vincas Jasulaitis

Biografija

Vaikai: Vytautas Jasulaitis, Antanas Jasulaitis, Birutė Jasulaitytė – Tamaševičienė, Silvija-Marija Jasulaitytė. 1919 m. sausio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. liepos mėn. baigė Karo mokyklą, paskirtas į Artilerijos pulką. 1919 m. rugpjūčio – spalio mėn. dalyvavo Nepriklausomybės kovose su Raudonąja armija, 1919 m. spalio 12 d. – su bermontininkais. 1925 m. rugpjūčio mėn. baigė Aukštųjų karininkų kursų Artilerijos skyrių. 1926–1928 m. studijavo Fontenblo Artilerijos karo mokykloje (École d’Artillerie de Fontainebleau), 1934 m. tobulinosi Artilerijos balistikos kursuose Prancūzijoje. 1934 m. gruodžio mėn. – 1940 m. birželio mėn. – Antrojo artilerijos pulko vadas. 1937 m. pulkininkas.
TSRS okupavus Lietuvą Trečiojo artilerijos pulko vadas, likvidavus Lietuvos kariuomenę – Raudonosios armijos 29-ojo šaulių teritorinio korpuso 184 šaulių divizijos artilerijos štabo viršininkas. 1941 m. birželio 13 d. išsiųstas tobulintis į Maskvą. Prasidėjus TSRS-Vokietijos karui birželio 28 d. Gorochovecko (Ivanovo sritis) poligone NKVD suimtas ir išvežtas į Gorkio kalėjimą. 1941 m. lapkričio 21 d. Ypatingojo pasitarimo nuteistas kalėti. Kalintas Krasnojarsko, vėliau Lamos lageryje Norilske (Krasnojarsko kraštas), Čeliabinsko, nuo 1944 m. – Mordovijos lageriuose. 1951 m. iš lagerio paleistas, buvo tremtyje Novosibirsko srityje. 1956 m. grįžo į Lietuvą. Dirbo Molupės plytinės netoli Ariogalos statyboje, vėliau – Kauno autokelių valdyboje.
Beile Herkulanė

Istorija

Mineralinės versmės žinomos nuo senovės laikų. Romos laikais vadintos Aqua Herculis ir buvo vienos lankomiausių visoje imperijoje. Pasakota legenda, kad šiose versmėse ilsėjęsis pats Heraklis.
Bandundu

Istorija

Kolonijiniais laikais miestas vadintas Baningviliu (Banningville).
Valerijonas Galdikas

Biografija

1948 m. baigė Lietuvos dramos teatro vaidybos studiją, 1950 m. – Vilniaus dailės institutą. Lietuvos dailininkų sąjungos narys, Lietuvos nusipelnęs meno veikėjas.
Palaidotas Menininkų kalnelyje, Antakalnio kapinėse.
Sanderlandas

Sportas

Mieste 1966 m. vyko VIII pasaulio futbolo čempionatas. Žymiausias klubas yra Sunderland AFC.
Bičių pikis

Bičių pikis (propolis, bičių klijai) – lipni, tirštos konsistencijos medžiaga, kurią bitės darbininkės renka nuo augalų.
Bitės aptepa pikiu avilio sieneles, užkamšo plyšius. Pikis yra kartus, malonaus specifinio aromato. Cheminė sandara paprastai sudėtinga ir galutinai neištirta. Manoma, kad pikis susidaręs iš augalinių dervų, eterinių aliejų ir vaško. Jame yra daugiau nei 11 cheminių elementų (vario, mangano, cinko, kobalto, bario, titano, nikelio, chromo ir kt.).
Pikis naikina bakterijas ir virusus, stimuliuoja audinių regeneraciją, mažina skausmus, stabdo uždegimus, naikina grybelius, dedervines ir kt.
Darius Kučinskas

Darius Kučinskas (g. 1966 m. kovo 29 d. Ukmergėje) – Lietuvos pianistas, pedagogas, muzikologas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija

Brolis kompozitorius Antanas Kučinskas. 1981 m. Ukmergės muzikos mokykloje fortepijono specialybę baigęs, fortepijono studijas tęsė Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje. 1993 m. baigė Lietuvos muzikos akademijos B. Vainiūnaitės fortepijono klasę. Nuo 2002 m. humanitarinių mokslų daktaras.
1990–1998 m. Nacionalinio M. K. Čiurlionio dailės muziejaus vyresnysis mokslo darbuotojas. 2002–2005 m. dėstė Lietuvos muzikos akademijos Kauno fakultete. Nuo 2003 dėsto Kauno technologijos universitete, nuo 2003 m. Garso ir vaizdo menų technologijų katedros vedėjas. Nuo 2010 Kauno technologijos universitete eina profesoriaus pareigas.
Kaip solistas koncertavo Lietuvos miestuose, Latvijoje, Vokietijoje. Nagrinėja muzikos tekstologijos klausimus. Paskelbė straipsnių Lietuvos ir užsienio moksliniuose leidiniuose.
Alatyris

Istorija

Miesto teisės nuo 1780 m.
Richnovas prie Knežnos

Istorija

Gyvenvietė buvo įkurta kolonizuojant Orlicės kalnus (ček. Orlické hory), kai Heržmanas iš Drnholcės (ček. Heřman z Drnholce) gavo žemės ruožą iš karaliaus Otokaro II-ojo. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1258 m. vasario 1 d. dokumente. Iki 1918 m. priklausė Habsburgų monarchijai.
Ošo

Ošo (Rajneesh Chandra Mohan Jain, 1931 m. gruodžio 11 d. – 1990 m. sausio 19 d.) – Indijos dvasinis mokytojas, Ošo meditacinio judėjimo kūrėjas.
Kai kurie religijotyrininkai (pavyzdžiui Aleksandras Dvorkinas ir kiti) Ošo meditacinį judėjimą priskiria prie totalitarinių sektų. 
Ošo turėjo 98 Rolls Royce automobilius ir svajojo turėt 365 Rolls Royce – po vieną automobilį kiekvienai metų dienai. Ošo turėjo Rolls Royce automobilių daugiau nei bet koks kitas asmuo pasaulyje.  Ošo kasdien važiuodavo su vis kitu Rolls Royce automobiliu per kelią, šalia kurio būdavo išsirikiavę Ošo mokiniai ir jie mesdavo gėles po Ošo automobilio ratais.
Ošas norėjo užgrobti visą valdžią JAV Oregono valstijoje, ir per rinkimus norėdamas eliminuoti „netinkamus“ rinkėjus, masiškai užkrėtė kavinių maistą salmoneliozės ir botulino bakterijom. Po šio įvykio Ošas buvo deportuotas iš JAV ir 21 valstybė atsisakė pas save įsileisti Ošą, todėl Ošas grižo į Indiją.

Biografija

Radžnišas Čandra Mohanas Džainas (nuo 1989 m. – Ošo) gimė Indijoje, Kušvade, Madhija Pradeše 1931 m. gruodžio 11 d. smulkaus audinių pirklio šeimoje, praktikuojančioje džainizmą. Pirmus septynis savo gyvenimo metus jis praleido pas senelius, kurie suteikė jam visišką veiksmų laisvę ir visuotinai palaikė ankstyvus gyvenimo prasmės ieškojimus.
Mirus seneliui 1938 m., jis grįžo pas tėvus į Gadavaros miestelį su 20 000 gyventojų. Kartu atvyko jo senelė, kuri liko ištikimiausiu Ošo draugu iki savo mirties 1970 m. ir laikė save anūko mokine. Pirmą satori būseną Ošo patyrė 1946 m., būdamas 14 metų.
Vėliau Saugaro universiteto filosofijos fakultete, kurį su pagyrimu baigė 1956 m. Jis laimėjo aukso medalį Visos Indijos debatų konkurse ir tapo Indijos čempionu.
Nuo 1957 m. Ošo dėstė Raipuro Sanskrito koledže. Po metų jis tapo Džabalpuro universiteto filosofijos profesoriumi. 1966 m. paliko šią pareigybę tam, kad galėtų visiškai pasišvęsti šiuolaikinio žmogaus meditacijos menui. Šeštame dešimtmetyje apvažiavo visą Indiją kaip „Ačarija (mokytojas) Radžnišas“.
1968 m. Ošo apsistojo Mumbajuje ir pradėjo mokyti. Reguliariai vedė meditacines stovyklas, dažniausiai kalnuotose vietovėse, kuriose mokė ir „Dinaminės meditacijos“.
1974-1981 m. Ošo persikėlė į Punos miestą, kur įkūrė ašramą, vedė diskursus hindi, po to anglų kalbomis, ir mokė meditacijos. Kasdien 6:00 val. ryto vyko Dinaminė meditacija, po jos Ošo skaitydavo 60-90 min. paskaitas.
Naujasis pasaulis

Naujasis pasaulis (isp. Nuevo Mundo) – teritorijos, nepriklausančios Eurazijai ir Afrikai, t. y., Amerika ir Australija. Šiam pavadinimui atsiradus XV amžiaus antroje pusėje Amerika buvo nauja europiečiams, kurie buvo įpratę, kad pasaulį sudaro tik Europa, Azija ir Afrika (Senasis pasaulis).

Kilmė

1493 m., Kristupui Kolumbui grįžus į Ispaniją iš pirmosios kelionės į Amerikas Peter Martyr d'Anghiera laiške pavadinimo Kolumbą „Naujojo pasaulio“ atradėju. Kitame laiške jis vėl paminėjo „Naująjį pasaulį“ (orbo novo). 1516 m. Martyr išleido savo veikalą, kurio pavadinimas prasidėjo De orbe novo („Apie Naująjį pasaulį“). 1524 m. terminas taip pat buvo panaudotas Giovanni da Verrazzano aprašant jo kelionę palei dabartinės JAV ir Kanados krantus.
Terminas „Naujasis pasaulis“ visuomet apima Amerikas ir gali apimti arba neapimti Australaziją, atsižvelgiant į kontekstą. Pvz., biologijoje kalbant apie Naujojo ir senojo pasaulio florą ir fauną, Australazija nepriskiriama nei prie Naujojo, nei prie Senojo pasaulio.
Gerokai prieš Kolumbo keliones Europoje egzistavo legendos apie kontinentus Vakaruose, už vandenyno. Pvz., skandinavų Didžioji Airija, (Hvítramannaland – „baltųjų žmonių šalis“); „šventųjų buveinė“, aplankyta Šv. Brendono, Klainferto abato, kaip aprašyta airių Lismoro knygoje; Velso legenda apie Madoką; Platono Atlantida.
Paminklinis akmuo Stanislovui Rapolioniui

Paminklas

Paminklinio akmens autoriai: skulpt. Konstantinas Bogdanas, archit. Rimantas Buivydas, Jūras Balkevičius.
Vertikalus granito akmuo įtaisytas ant trijų laiptų gaubto cokolio. Buvo bronzinių raidžių užrašas: „Stanislovas Rapolionis/1485-1545“. Akmenyje ištašytoje nišoje įrengta vieta biustui ant pjedestalo. Ji tuščia – šiuo metu bronzinis 43 cm dydžio Rapolionio biustas saugomas Eišiškių Stanislovo Rapolionio gimnazijos muziejuje. Čia kasmet teikiamos Stanislovo Rapolionio premijos, laureatai aplanko Gornostajiškių paminklinį akmenį.

Istorija

Paminklas pastatytas 1986 m. parke priešais Gornostajiškių dvaro rūmus, minint S. Rapolionio 500-ąsias gimimo metines. Jo pastatymo iniciatorius buvo vietos kolūkio pirmininkas, laisvės kovų dalyvis Bronius Skiauterė (1924–2013). Jis prisidėjo prie Gornostajiškių dvaro, jo aplinkos sutvarkymo, nes tai buvo jo vadovaujamo kolūkio „Lenino priesaikai“ centras. Paminklui panaudotas apylinkėse rastas riedulys. Prasidėjus Atgimimui paminklinis akmuo buvo nuniokotas, vėliau vėl atstatytas. Baiminantis, kad bronzinis S. Rapolionio biustas gali atsirasti metalo supirktuvėje, jis buvo perkeltas į S. Rapolionio gimnaziją. Pasak buvusio mokyklos direktoriaus Vytauto Dailidkos, biusto kopijos iš akmens idėją kėlė skulptorius K. Bogdanas, tačiau šio sumanymo įgyvendinti nespėjo.
2016 m. duomenimis, dvaro rūmų pastatas buvo nenaudojamas, užrakintas, aplinka minimaliai prižiūrima. Planuojama, kad LR Seimo paskelbtais 2017 m., Reformacijos metais, minint S. Rapolionio mirties metines (gegužės 13 d.), paminklas prie Gornostajiškių dvaro rūmų bus tinkamai sutvarkytas.
Dina Garipova

Biografija

Garipova gimė 1991 m. kovo 25 d. Zelenodolske, Tatarstane, Rusijoje, gydytojų šeimoje. Nuo šešerių metų Garipova mokėsi dainuoti „Zolotoy mikrofon“ teatre kartu su Elena Antonova, kuri buvo jos vokalo mokytoja. Kai Garipova baigė „Zolotoy mikrofon“, ji gastroliavo su Tatarstano dainininke Gabdelfat Safin.
Dina yra „FK Rubin Kazan“ gerbėja.

Dalyvavimas 2013 m. Eurovizijoje

2013 m. vasario 19 d. buvo paskelbta, kad Rusijai atstovaus Dina Garipova su daina "What If". Gegužės 18 d. Eurovizijos finale užima 5 vietą.
Zvi Kolitz

Biografija

Gimė 1912 m. gruodžio 14 d. Alytuje. Jaunystėje mokėsi Slabados Ješivoje. 1937 m. išvyko į Italiją, kur mokėsi Florencijos universitete. Prasidėjus II pasauliniam karui išvyko į Palestiną, kur dalyvavo sionistiniame judėjime siekiant Izraelio nepriklausomybės, tačiau už savo politinę veiklą buvo suimtas vietinės britų valdžios ir pasodintas į kalėjimą. 1946 m. išvyko į Buenos Airės, kur parašė žymiausią savo knygą – Yosl Rakover kalbasi su Dievu. 1948 m. Izraeliui paskelbus nepriklausomybę pradėjo aktyviai dalyvauti šalies literatūriniame ir kultūriniame gyvenime.
1954 m. buvo pirmojo Izraelio pilnametražio filmo Hill 24 Doesn’t Answer bendraautoris. Filmą pristatė 1955 m. vykusiame Kanų kino festivalyje. Vėliau persikėlė gyventi į JAV, kur 1964 m. kartu su Rolf Hochhuth parašė pjesę Deputy apie Vatikano tylą Holokausto metu. Ši pjesė buvo rodoma devynis mėnesius Brodvėjuje. 1968 m. sukūrė pjesę The Megilla of Itzik Manger bei miuziklą I’m Solomon. Gyvendamas JAV parašė dar kelias knygas, taip pat rašydavo straipsnius į žydų laikraštį Algemeiner Journal bei dėstė kelis kursus žydų kalba Yeshiva universitete. Mirė 2002 m. rugsėjo 29 d. Niujorke.
Papildytoji realybė

Papildytoji realybė (angl. augmented reality) – pasaulio atvaizdavimas su kompiuterinės grafikos elementais, suteikiančiais papildomos informacijos apie stebimą objektą. Vaizdas stebimas realiu laiku.

Esmė ir kilmė

Papildytoji realybė yra sumaišytoji realybė (angl. mixed reality), kuriama naudojant kompiuteriu "papildytus" suvokiamos realybės elementus. Naudojama vaizdų stebėjimo įranga – internetinė vaizdo kamera, mobiliojo telefono kamera ar kita priemonė. Gautas vaizdas yra apdorojamas, atpažįstami tam tikri objektai, ir tuo metu ant stebimo vaizdo pateikiama papildoma informacija, grafiniai elementai.
Balys Dundulis

Biografija

1930–1936 m. studijavo humanitarinius mokslus Vytauto Didžiojo universitete, draugijos „Varpas“ narys.
1935–1936 m. vienas žurnalo „Moksleivis“ redaktorių. 1936–1940 m. dirbo laikraščio „Lietuvos žinios“, 1941–1944 m. dirbo leidinių „Kultūra“, „Į laisvę“, „Savaitė“ redakcijose.  Nacių okupacijos metais su kitais leido ir platino nelegalų laikraštį „Nepriklausoma Lietuva“.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1946 m. Liubeke redagavo laikraštį „Laisvės varpas“, nuo 1946 m. Pfulingene – VLIK leidžiamus Eltos biuletenius, nuo 1948 m. – dvisavaitinį laikraštį „Varpas“. 1949 m. persikėlė į JAV. Dirbo „Burlingtono“ geležinkelio bendrovėje. Bendradarbiavo JAV lietuvių laikraštyje „Varpas“ ir jį redagavo, žurnale „Sėja“.
Kontaktiniai lęšiai

Kontaktiniai lęšiai – korekciniai, kosmetiniai arba terapiniai lęšiai, paprastai dedami ant ragenos akyje. Šiuolaikiniai minkšti kontaktiniai lęšiai buvo išrasti čekų chemiko Otto Wichterle ir jo padėjėjo Drahoslav Lim, kuris taip pat išrado pirmąjį minkštiesiems lęšiams skirtą gelį.
Kontaktiniai lęšiai paprastai yra naudojami tuo pačiu tikslu, kaip ir korekciniai akiniai, bet yra lengvesni ir beveik nematomi (daugelis komercinių lęšių yra silpnai tonuoti mėlynai, kad jie būtų geriau matomi panardinti į valymo ir saugojimo tirpalą). Kai kurie kosmetiniai lęšiai yra sąmoningai nudažyti, kad keistų akies išvaizdą.
Apytiksliai 125 milijonai žmonių pasaulyje nešioja lęšius (2 %), įskaitant nuo 28 iki 38 milijonų JAV ir 13 milijonų Japonijoje.

Istorija

Kontaktinių lęšių idėja gimė dar 1508 m., garsaus mokslininko ir menininko Leonardo da Vinci veikale „Codex of the eye, Manual D“. Tik 1888 m. pirmasis sėkmingai šią idėją pritaikė ir pirmuosius kontaktinius lęšius sukūrė Adolf Eugen Fick. Tiesa, šie lęšiai buvo pagaminti iš rudo stiklo, o ir laikomi akyje turėjo būti tik iki kelių valandų.
Europa (Vilnius)

Aplinkinės gyvenvietės

Aliejūnai
Clavulina amethystina

Literatūra

Grybai, Etorė Bielis, Mūsų knyga, 2004, ISBN 9955-573-65-1, psl. 180
Carole Bouquet

Biografija

Bukė gimė Prancūzijoje 1957 m. Aštuntajame ir devintajame praėjusio amžiaus dešimtmetyje ji buvo kompanijos „Chanel“ reklaminiu veidu.
Garsiausi jos vaidmenys – 1977 m. Luis Bunuel filme „That Obscure Object of Desire“ bei 1981 m. juostoje apie agentą 007 Džeimsą Bondą „Tik Tavo akims“. Per savo karjerą ji suvaidino daugiau kaip 40 juostų, didžioji dalis kurių sukurta Prancūzijoje
1990 m. Bukė pelnė Cezario apdovanojimą už vaidmenį juostoje „Trop belle pour toi“.
1999 m. ji buvo Šanchajaus kino festivalio, o 2014 m. – Kanų kino festivalio žiuri nare.
1997-2005 m. ji susitikinėjo su Gérard Depardieu (2003-05 m. jiedu buvo susižadėję). Be šių santykių, Bukė dar buvo ištekėjusi 3 kartus.
Mažorelio sodas

Mažorelio sodas (pranc. Jardin Majorelle, arab. حديقة ماجوريل) – botanikos sodas Marakeše, Maroke.
Sodą 1924 m. pradėjo kurti prancūzų dailininkas Žakas Mažorelis, kai Marokas buvo Prancūzijos protektoratu. 1931 m. formuojamame Žako sode, architektas Paulius Sinoiras (pranc. Paul Sinoir) dailininkui pastatė dirbtuves,  kurios 1937 m. buvo išdažytos ryškia mėlyna spalva. Toks Žako dekoravimo stilius gavo savą pavadinimą „Bleu Majorelle“. 1947 m. Mažorelio sodas atidarytas visuomenės lankymui. Nuo 1980 m. sodas priklausė Iv Sen Loranui ir Pjerui Berže (pranc. Pierre Bergé).
Sodo teritorijoje yra Marakešo islamo meno muziejus (pranc. Musée d'art islamique de Marrakech), kur eksponuojama asmeninė Sen Lorano šiaurės Afrikos tekstilės kolekcija, keramikos dirbiniai ir Mažorelio paveikslai.

Pagrindinė idėja

Geriausias Mažorelio paveikslas buvo nutapytas ne dažais, o gėlėmis, medžiais, upeliais ir fontanais viduryje Maroko, Marakeše. Nuostabus sodas pusiau arabiškas, pusiau prancūziškas, kuriame surinktas viena geriausių augalų kolekcijų pasaulyje ir dabar yra viena iš daugelio Maroko įžymybių. Sode Mažorelis surinko augalus iš penkių kontinentų: Azijos bambukus, Afrikietiškas palmės, Meksikos kaktusus, augalus iš Indijos, Kanarų salų, Mesopotamijos, Viduržemio jūros ir Kalifornijos. Mažorelis kurdamas sodą naudojo 5 kategorijų augalus: kaktusus, bambukus, palmes, vandens augalus ir gėles, kurios susodintos induose.
Da Vinčio kodas

Kritika

Knygoje kaip realybė pateikiami tikintiesiems įprastos ir jų tikimos istorijos neatitinkantys Jėzaus gyvenimo įvykiai. Tam autorius neturi jokio pagrindo (ši knyga yra ne istorinis ar teologinis veikalas, o meno kūrinys). Da Vinčio freskos, kurių smulkmenomis neva remiamasi, pačios yra nutapytos praėjus daug šimtų metų po nukryžiavimo. Žinant tai, nekeista, jog „Da Vinčio kodas“ papiktino Romos katalikų bažnyčią, tačiau tai tik dar labiau padidino knygos populiarumą. Grožinės literatūros kūrinys susilaukė įvairių religinių judėjimų kritikos. Ypač stiprios kritikos knyga susilaukė iš Opus Dei krikščioniškos pakraipos religinio judėjimo, kadangi knygoje Opus Dei pavaizduota kaip žudikų fanatikų organizacija.

Kaltinimai plagijavimu

2006 m. balandžio 7 d. rašytojo leidėjai laimėjo bylą Didžiosios Britanijos teisme dėl kaltinimų plagijavimu. Dan Brown’ą plagijavimu kaltino knygos „Šventasis kraujas ir šventasis Gralis“ autoriai. Kaltintojai savo argumentus grindė panašumu tarp jų ir Dan Brown’o knygos, kadangi abejose knygose yra iškeliama panaši hipotezė, kad Jėzus Kristus su Marija Magdaliete buvo susilaukęs vaiko, bei, kad ji, po Kristaus nukryžiavimo, pabėgo į Prancūziją, kur Kristaus palikuonys buvę Merovingai, kurių palikuonys, galbūt, tebegyvena net dabartiniais laikais.

Apie knygą

Ši knyga yra 2-oji serijos dalis apie simbolologą Robertą Lengdoną. Šią seriją vienija pagrindinis veikėjas Robertas Lengdonas. Pačioje pradžioje Lengdonas vėlgi iškviečiamas tirti žmogžudystės į Luvrą, bet šį kartą be galo mistiškos jos aplinkybės. Kūrinio eigoje jam tenka bėgti nuo policijos ir netgi sprukti į Angliją. Lengdonui tenka įminti daugybę mįslių, susijusių su Siono vienuolynu, tamplieriais, meno kūriniais.
Kubilėlių gyvenvietė

Tyrimai

1984–1988 m. Istorijos instituto bei Istorijos ir etnografijos muziejaus archeologai ištyrė (tyrimų vadovas Vygandas Juodagalvis) gyvenvietės 665 m² plotą. Rastas 0,1-0,4 m storio kultūrinis sluoksnis. Rasta pusiau žeminės tipo pastatų, židinių, 5–8 cm skersmens stulpaviečių, duobių ir alko židinio liekanų, daug vėlyvojo neolito titnago dirbinių – lancetinių, skersinių, lapelio ir širdies pavidalo trikampių strėlių antgalių, rėžtukų, gremžtukų, grąžtelių, kaltelių, ylų, kirvių, skobtelių, virvelinės keramikos kultūrai būdingų puodų šukių. Vyrauja plokščiadugnių puodų šiek tiek brūkšniuotu arba lygiu paviršiumi, puoštų virvutės, pirštų įspaudų, duobučių, įraižų ornamentais, šukės. Aptikta ir akmeninių gludintų kirvių, trintuvų, pasvarų ir gintaro žaliavos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Sekuliarizacija

Sekuliarizacija (pranc. sécularisation < lot. saecularis – pasaulietiškas) – turto, žemių, įstaigų, privilegijų atėmimas iš bažnyčios ir jų perdavimas pasaulietinei valdžiai, visuomenei.
Sekuliarizacija pradėta vykdyti Senovės Egipto laikais. Europoje ją pradėjo Frankų valstybės majordomas Karolis Martelis, valdęs 714–741 m., dalijęs bažnytines žemes pasižymėjusiems karinėje ir administracinėje tarnyboje. Ypač didelį mastą įgijo reformacijos, buržuazinių ir socialinių revoliucijų metu.
Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje pirmą kartą įvykdyta 1773 metais, valstybei nusavinus panaikinto jėzuitų ordino turtus.
Fonologija

Fonologija (gr. φωνή phōnē 'garsas' ir λόγος lógos 'mokymas') – kalbotyros atšaka, nagrinėjanti „kalbos garsinių elementų funkcijas ir garsų sąveikos modelius“. Pagrindinis fonologijos vienetas yra fonema, pagrindinis tyrimų objektas – fonemų priešpriešos (opozicijos), kurių visuma sudaro fonologinę kalbos sistemą.
Paprastai kalbininkai fonologiją (mokslą apie funkcinį kalbos garsų atžvilgį) laiko fonetikos (mokslo apie kalbos garsus) dalimi, nors yra nuomonių, kad šiedvi kalbotyros atšakos yra savarankiškos.
Fonologijos ir fonetikos skirtumas tas, kad fonetika telkiasi ne tik į funkcinį kalbos garsų aspektą, bet kartu su juo aprėpia ir substancinę pusę, tai yra fizinį ir biologinį (fiziologinį) aspektus: kalbos padargus (artikuliavimą), akustines garsų ypatybes ir kaip jas suvokia klausytojas.
Dabartinės fonologijos pagrindėju laikomas lenkų kilmės mokslininkas J. Baudouin de Courtenay. Žymų indėlį į fonologiją įnešė R. Jakobsonas, N. Chomsky's, M. Halle'as.
Banaičio spaustuvė

Banaičio spaustuvė – pirmoji lietuviška spaustuvė Kaune, veikusi 1905–1918 m. Savininkas Saliamonas Banaitis.

Istorija

Pirmasis spaudinys – laikraštis „Lietuvos balsas“, išėjęs 1906 m. sausio 20 d. Daugiausia spausdino Šv. Kazimiero draugijos leidinius, laikraščius „Garnys“, „Kauno žinios“, „Viensėdis“ ir žurnalus „Ateitis“, „Bažnytinė apžvalga“, „Draugija“, „Lietuvaitė“, „Lietuvos mokykla“, „Nedėldienio skaitymas“, „Vienybė“.
1914 m. spaustuvė turėjo 4 spausdinimo, 2 brošiūravimo mašinas, linotipą, dirbo 35 darbininkai. Specializavosi spausdinti lietuviškus leidinius: 1906 m. jų išspausdino 24, 1907 m. – 34, 1910 m. – 43. Per metus išspausdindavo po 25-35 pavadinimų knygų. Iki 1914 m. spaustuvėje pasirodė 1 milijonas ir 300 tūkstančių knygų bei brošiūrų, beveik 2 mln. bendro tiražo laikraščių numerių. 1918 m. spaustuvę nupirko Šv. Kazimiero draugija,  ji išplėsta, įsteigta knygų rišykla, pavadinta „Šviesa“.
Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto Kultūrų studijų katedra

Vytauto Didžiojo universiteto Kultūrų studijų katedra, iki 2016 m. Kultūros studijų ir etnologijos katedra, iki 2012 m. Etnologijos ir folkloristikos katedra – viena iš VDU Humanitarinių mokslų fakulteto katedrų.
Vykdo etnologijos, folkloristikos, mitologijos, kalendorinių ir šeimos papročių, tautosakos tyrimus, administruoja studijų programas.
Įsikūrusi Kauno centre, Putvinskio g. 23 4-ame aukšte (iki 2016 m. rugsėjo buvo K. Donelaičio g. 52, 2-ame aukšte). Dabartinė katedros vedėja – doc. dr. Laimutė Anglickienė.

Istorija

Katedros ištakos – 1990 m. gruodžio 20 d. socialinių mokslų fakultete įkurta Antropologijos katedra. 1993 m. sausio 27 d. perkelta į Humanitarinių mokslų fakultetą ir pavadinta Etnologijos ir folkloristikos katedra. 
Nuo 1992 m. katedra rengia ne tik etnologijos krypties bakalaurus ir magistrus, bet kartu su Lietuvos istorijos institutu ir Lietuvių literatūros ir tautosakos institutu – ir doktorantus. Tai yra vienintelė etnologijos srities išsilavinimą teikianti struktūra Lietuvoje. Prie jos veikia etnologų klubas.
2011 m. pradėjo vykdyti regiono kultūros studijų krypties programas, kurios dabar sudaro didžiąją dalį studijų. Tai ir nulėmė pavadinimų pakeitimus 2012 bei 2016 m. Vykdo bakalauro programą „Baltijos regiono kultūros“, o nuo 2012 m. (kartu su Azijos studijų centru) – bakalaurinę programą „Rytų Azijos šalių kalbos ir kultūros“. 2016 m. paleista programa "Skandinavijos šalių kultūros ir kalbos".
Punta Gorda

Istorija

Ilgą laiką Punta Gorda buvo mažas žvejų kaimelis, bet pradėjo sparčiai augti nuo 1823 m., kuomet čia atsikėlė garifūnai imigrantai iš Hondūro.
Ločerai

Aplinkinės gyvenvietės

Leičiukai – 2,6 km
Aspariškiai – 3,5 km
Kurmenė – 2,2 km
Totorkalnis – 2,6 km
Nemunėlio Radviliškis – 6,3 km
Šniurkiškiai (Nemunėlio Radviliškis) – 3,2 km
BIRŽAI – 27 km
Tabokinė – 1,5 km
Zabiškiai – 2,3 km
Organoidai

Ląstelės organoidai – subląstelinis, membranos apsuptas funkcinis vienetas, esantis ląstelės viduje.
Rytų Kembridžšyras

Istorija

Pietų Kembridžšyras rajonas įkurtas 1974 m. balandžio 1 d. sujungus tris istorinius rajonus: Ilio miestelio, Ilio kaimiškąjį ir Niumarketo kaimiškąjį rajonus.
2004 m. Rytų Kembridžšyras buvo antras greičiausiai augantis rajonas Anglijoje, kuris nusileido tik Londonui.
Nasi

Nasi (נָשִׂיא „princas“) – terminas vartotas Izraelio Sanhedrino auksčiausiojo teisėjo titului. Šis titulas buvo sukurtas 191 m. pr. K. Izraelio vyriausiajam teismo teisėjui, vykdžiusiam Izraelyje teisingumą ir tvarką. Žymiausias Nasi buvo Judah haNasi, sukūręs Talmudo Mišnos įstatymų knygą. Dabartiniais laikais žodis Nasi reiškia prezidentą, demokratiškai išrinktą valstybės vadovą.
Augustavo Jatke Kalniz sinagoga

Augustavo Jatke Kalniz sinagoga (lenk. Synagoga Jatke Kalniz w Augustowie) – hasidinio judaizmo atstovų mūrinė sinagoga pastatyta 1925-1928 metais, Augustavo mieste. Sinagoga buvo įskiūrusi ul. Żabiej 7 gatvėje, dabar šiame pastate yra mokesčių inspekcija.