Logotetas

Logotetas (gr. λογοθέτης, logothétēs, dgs. λογοθέται, logothétai; viduramž.lot. logotheta, dgs. logothetae) – administracinės pareigos Rytų Romos imperijoje. Vidurinėje ir vėlyvojoje Bizantijos imperijoje tai jau buvo aukštos administratoriaus pareigos, atitinkančios ministro lygį. Šis titulas vėliau paplito ir kitose valstybėse, paveiktose Bizantijos kultūros – Sicilijos karalystėje, viduramžių Serbijoje, Dunojaus kunigaikštystėse.

Kilmė ir raida

Graikų kalboje žodis logothetēs reiškia 'tas, kuris vykdo apskaitą, skaičiuoja, logiškai samprotauja', o pažodžiui – 'tas, kuris dėlioja žodžius'. Tiksli pavadinimo kilmė nėra žinoma, jis anksčiausiai aptiktas krikščionių bažnyčios tėvų darbuose, kur paprastai reiškia jaunesniuosius valdininkus, dažnai užsiimančius finansine veikla. VI amžiuje, po Justiniano I, logotetai pasidarė galingesni, nes jie ėmė tvarkyti imperatoriaus pajamų rinkimo sistemą. Jiems imta leisti pasilikti 1/12 dalį sumos, kurią jie surinkdavo valstybės iždui. Tokiu būdu kai kurie jų įgijo didelius turtus.
Pareigybė smarkiai pakito VII a. pradžioje, kai valdė Heraklėjo dinastija. Iš Diokletiano ir Konstantino Didžiojo paveldėta administravimo sistema buvo kruopščiai pertvarkyta. Trys pagrindiniai senosios sistemos vienetai (pretorių prefektūros, sacrae largitiones ir res privata) buvo pakeisti logotesijomis (dgs. logothesia, vnsk. logothesion) ar sekretais (vnsk. sekreton, dgs. sekreta). Šie pakeitimai buvo reikalingi, nes imperija prarado daug teritorijų ir reikėjo pertvarkyti pajamų rinkimo sistemą vykstant Bizantijos-Sasanidų karui ir musulmonų užkariavimams. Reformos pradžią padarė VI a. Justiniano reforma – res privata, atsakinga už imperatoriaus žemių tvarkymą, jau buvo padalinta į penkis atskirus departamentus.

VII a. viduryje panaikintas sacrae largitiones, nors atskiri jo skyriai (kaip kad ir pretorių prefektūros) buvo atskirti ir padaryti atskirais departamentais. Kai kuriems jų ėmė vadovauti logotetai. Juos prižiūrėjo sakeliarijus, veikęs kaip generalinis finansų kontrolierius, ir, galiausiai, imperatorius.
Pirmas paminėtas aukšto rango logotetas buvo „šlovingasis logotetas ir patricijus“ Teodosijas (Theodosios, paminėtas 626 m.), kuris buvo atsakingas arba už genikon, arba už stratiōtikon. Vėliau minimi kitokias pareigas užimantys logotetai.
Logotetai egzistavo ir bažnyčioje, kur jie buvo patriarchų ir metropolinių vyskupų (metropolitų) padėjėjai, o logothetēs tou praitoriou buvo vyresnysis valdininkas, pavaldus Konstantinopolio eparchui.

Valdant Aleksijui I Komninui buvo įkurta logothetēs tōn sekretōn pareigybė, šis logotetas prižiūrėjo visus valstybės departamentus. Vėliau šios pareigos virto didžiojo logoteto (megas logothetēs) pareigomis. Paleologų laikais logotetų pateigybės išnhyko, o logoteto titulas kai kur liko kaip grynai garbės titulas.

Sicilijos karalystė

Logoteto titulas iš Rytų Romos imperijos persikėlė ir į vakarus, tačiau įsitvirtino tik Sicilijos karalystėje. Joje logotetas ėmė atitikti kanclerį, logoteto pareigos ėmė prilygti, jei ne viršyti, Magnus Cancellarius ('Didysis kancleris'). Šį titulą turėjo Pietro della Vigna, visagalis imperatoriaus Frydricho II, buvusio ir Sicilijos karaliumi, ministras.