google/wiki40b huggingface dataset:
Tomas Rimantas Buivydas

Biografija

1964 m. baigęs Lietuvos dailės institutą mokytojavo Šiauliuose. Nuo 1970 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, 1991-2003 m. Piešimo katedros docentas.

Kūryba

Nuo 1963 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. Kūryboje vyrauja urbanistiniai peizažai (ciklai „Žvyro karjere“, „Elektros tinklai“, abu 1966 m., „Katilinė“ 1970 m., „Priemiestyje“ 1971 m., „Ieškojimų ritmai“ 1999 m.), kuriuose raiškiu, konstruktyviu linijų bei dėmių piešiniu perteikiamos žmogaus ir gamtos sąsajos su pramonės peizažu. Įvairiomis technikomis (linoraižinys, akvarelė, tempera, pastelė) sukūrė peizažų, portretų, figūrinių kompozicijų, ekslibrisų.
Pasvalio Dievo Motinos Globėjos cerkvė

Istorija

Pirmoji Šv. Mitrofano cerkvė Pasvalyje 1870 m. įrengta vietos kataliko gyventojo išnuomotame name, buvo Biržų filija. 1903 m. už iždo lėšas pastatyta nauja medinė Dievo Motinos Globėjos cerkvė.
Po Pirmojo pasaulinio karo cerkvėje ilgai nebuvo pamaldų, todėl Biržų apskrities valdyba ketino ją nugriauti. Lietuvos stačiatikių Vyskupijos tarybos ir tikinčiųjų prašymu, pastatas buvo paliktas stačiatikiams. Pamaldos atnaujintos 1924 m. Bendruomenė savo klebono neturėjo, jis atvažiuodavo iš Biržų ar Gegabrastos. Pasvalyje 1927 m. buvo 31 stačiatikis.
Po 1863 m. caro valdžios konfiskuota ir perduota šiai cerkvei Vilniaus Kapitulos nuosavybė – apie 2 ha žemės, vandens malūnas – nusavinta bei išnuomota įvairiems asmenims.
Po Antrojo pasaulinio karo cerkvė buvo Gegabrastos filija, joje retkarčiais vyko pamaldos. 1948 m. Pasvalio malūno direktoriaus nurodymu išnešus liturginius daiktus supilti grūdai. Oficialiai išregistruota tik 1959 m., bet pamaldų joje nebebuvo. Pasvalyje tuomet gyveno apie 20 stačiatikių. Apgriauta, be kupolų ir kryžių cerkvė stovėjo malūno, naudojusio jos patalpas sandėliui ir archyvui, kieme.
Apie 1978 m. buvusioje cerkvėje įsikūrė Pasvalio melioracijos valdybos pučiamųjų orkestro „Dūdoriaus“ klubas. Jo nariai susiremontavo patalpas, įsirengė apšildymą, pridūrė priestatą (iš kiemo pusės). Klube grojo apie 30 orkestrantų.
Pastate jau sovietmečiu kaupta krašto senųjų stogastul­pių ir dievulių kolekcija: nykstančių kaimų pakelių stogastulpius, koplytstulpius bei kitas muziejines vertybes buvusioje stačiatikių cerkvėje maždaug nuo 1970 m. dėjo kraštotyrininkas Antanas Stapulionis.
Pasak ilgamečio „Dūdoriaus“ klubo vadovo Algirdo Mikalausko, statant klubo priestatą, šventoriuje rasta palaidotų žmonių kaulų, tvarkant teritoriją dar buvo pastebima cementinių kryželių, manoma, likusių nuo Pirmojo pasaulinio karo.
Samylų herbas

Aprašas

Herbo skydo sidabriniame lauke susiviję žali pušis ir ąžuolas, augantys iš žalios papėdės.

Simbolika

Simbolių kalboje ąžuolas – tvirtumo, jėgos, o pušis – gyvybės, sėkmės išraiška.

Istorija

Svarstant herbo motyvus buvo prieita vieningos nuomonės, kad reikia pavaizduoti retą, bene vienintelį šalyje gamtos paminklą - Dubravos medžius „dvynius“, suaugusius, susivijusius ąžuolą ir pušį. Legenda teigia, kad ąžuolas pamilo pušį ir glaudėsi prie jos liekno kamieno, kol medžiai apsivijo vienas kitą.
Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2009 m. kovo 23 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1747.
Ir (žurnalas)

Istorija

2009 m. latvių bendrovė „Nedela“ iš švedų bendrovės „Bonnier“ už neskelbiamą sumą įsigijo vieną didžiausių šalies žiniasklaidos grupių, leidžiančių nacionalinį dienraštį „Diena“ ir verslo dienraštį „Dienas bizness“. Dienos redakcija pasitraukė po savininkų pasikeitimo ir 2010 m. balandžio 8 d. išleido pirmąjį žurnalo numerį.
Plungės herbas

Aprašas

Herbo mėlyname lauke  raudonu kaspinu perrištas auksinis kviečių pėdas, virš jo – auksinė Dievo Apvaizdos akis.

Istorija

1792 m. sausio 13 d. Lietuvos ir Lenkijos valdovas Stanislovas Augustas Plungei suteikė miesto teises ir herbą – „kviečių pėdas, laisvai surištas karmazininiu kaspinu, o virš varpų – Dievo Apvaizda“. Herbas išlikęs iki šių dienų. 1792 m. viduryje miesto herbas ir savivalda panaikinti. 1969 m. jis pirmą kartą atkurtas oficialiai (herbo autorius - Arūnas Tarabilda). Tada dėl ideologinių motyvų Dievo Apvaizdos akis buvo pakeista į saulę. Bet ir ši modifikacija 1970 m. uždrausta. 
Herbas atkurtas dar kartą 1990 m. Herbo etalono autorius - dailininkas Arturas Aliukas. Tuomet jį patvirtino Lietuvos heraldikos komisija, o 1997 m. birželio 6 d. dekretu Nr. 1312 patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas.
Zarasų aerodromas

Aerodromo veikla

Aerodrome veikia Lietuvos Broniaus Oškinio vaikų aviacijos mokyklos filialas, vaikus skraidyti sklandytuvais moko instruktorius. Aerodromu naudojasi parasparniai ir motorizuotos skraidyklės, į dangų kyla radijo bangomis valdomi skraidymo aparatai. Aeroklubas „Orlėkis“ rengia skraidymus motorizuotais parasparniais.
Zarasų aerodromas – skraidymo entuziastų dėka gaivinamas aerodromas. Jame nėra reikalingos infrastruktūros priimti motoriniams orlaiviams. Netolimoje praeityje, iki 2010 m., aerodrome dar leisdavosi parašiutininkai, vėliau aerodromo veikla apmirė: lėktuvų angare vietą užėmė lentpjūvės gateris, po lauką ėmė važinėti ūkininkai, buvo ganomos karvės.
Lietuvos futbolo varžybos 1972 m.

A grupė

„Žalgirio“ zonoje laimėjo Elnias Šiauliai, „Nemuno“ zonoje – Chemikas Kėdainiai.
Mėnulio jūra

Mėnulio jūros (lot. Maria lunare) – didelės, juodos, bazaltinės laukymės Mėnulio paviršiuje. Jos susiformavo ankstyvais vulkanų išsiveržimų laikais. Šios dėmės pirmą kartą buvo atrastos 1651 m. Italijos astronomų Giovanni Battista Riccioli ir Francesco Maria Grimaldi. Jie pirmieji sudarė Mėnulio paviršiaus žemėlapį su jūrų pavadinimais. Kaip vėliau išaiškėjo, Mėnulyje vandens nėra, tačiau pavadinimas „jūros“ liko naudojamas iki šiol.
Šios jūros sudaro apie 16 proc. Mėnulio paviršiaus, o didžioji jų dalis yra matomoje iš Žemės palydovo pusėje. Kitoje pusėje esančios jūros yra daug mažesnės.
Mėnulyje taip pat yra objektų kitais vandens telkinių pavadinimais – oceanus (vandenynas), lacus (ežeras), palus (pelkė) ir sinus (įlanka).
Mėnulio jūrų bazalto amžius buvo nustatomas radiometrinis datavimo ir kraterių skaičiavimo būdais. Radiometrinis matavimas rodo amžių nuo 3,16 iki 4,2 Ga (1 Ga = 1 milijardas metų), tuo tarpu jauniausia jūra kraterių skaičiavimo būdu yra 1,2 Ga. Skaičiuojama, kad didžioji dalis Mėnulio jūrų išsiveržė tarp 3 ir 3,5 Ga.
Vienoje iš Mėnulio jūrų Mare Tranquillitatis (Ramybės jūroje) nusileido 1969 m. Apollo 11 misijos dalyviai.
Didžiausia Mėnulio paviršiaus jūra yra Oceanus Procellarum (Audrų vandenynas). Jo diametras siekia 2568 km.
Aleksandras Šliaupa

Biografija

1944–1951 mokėsi Žagarės vidurinėje mokykloje (gimnazijoje). 1956 m. baigė Vilniaus universitetą ir gavo inžinieriaus – geologo diplomą. 1966–1969 m. mokėsi Geologijos instituto aspirantūroje ir apgynė mokslų kandidato disertaciją „Pietų Pabaltijo struktūriniai morfometriniai tyrimai naftingų struktūrų paieškose“.
1956–1957 m. Vakarų Sibiro geologinės valdybos geologu ir partijos viršininkas. 1958–1966 m. Lietuvos TSR Geologijos valdybos geologas, būrio bei partijos viršininkas, ekspedicijos vyriausiasis geologas. Pagrindinė darbo sritis tais laikotarpiais buvo vidutinio ir stambaus mastelio geologinė nuotrauka. 1969–1971 m. Geologijos instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1971 m. sugrįžo į Geologijos valdybą stambaus mastelio geonuotraukinės partijos viršininku. Nuo 1981 m. iki išėjimo į pensiją, vėl dirbo Geologijos institute vyresniojo bei vedančiojo mokslinio bendradarbio, sektoriaus bei skyriaus vadovo pareigose. Pagrindinės geologinių tyrimų kryptys: neotektonika, struktūrinė geologija bei geomorfologija, ekogeologija.
Už TSRS Pabaltijo regiono kompleksinius geologinius tyrimus ir suvestinių geologinių žemėlapių sudarymą 1984 m. kartu su kitais gavo TSRS Valstybinę mokslo ir technikos premiją.
Mazovijos Vysokio Senosios žydų kapinės

Mazovijos Vysokio Senosios žydų kapinės (lenk. Stary cmentarz żydowski w Wysokiem Mazowieckiem) - žydų kapinės egzistavusios Mazovijos Vysokio mieste, ul. Białostocki gatvėje. Nėra tiksliai žinoma kada buvo įkurtos kapinės. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos. Nėra išlikę jokių antkapių. Kapinės aptvertos, plotas 1,7 ha.
Eric Allin Cornell

Erikas Kornelis (angl. Eric Allin Cornell, g. 1961 m. gruodžio 19 d. Palo Alto (Kalifornijos valstija) – JAV fizikas, Nobelio fizikos premijos laureatas.

Biografija

1985 m. baigė Stanfordo universitetą. 1985-1990 m. dirbo Masačūsetso technologijos institute, nuo 1992 m. dirba Boulderyje, Kolorado universitete, Standartų ir technologijos nacionaliniame institute. Nuo 1995 m. profesorius.
Nuo 2000 m. JAV nacionalinės mokslų akademijos narys

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai iš ultrašaltųjų atominių dujų savybių. Jo vadovaujama mokslininkų grupė pagal lazerinio lėtinimo ir magnetinių gaudyklių metodiką atšaldė rubidžio garų bandinius žemiau vieno mikrokelvino temperatūros ir stebėjo Bozės ir Einšteino kondensaciją dujose.

Įvertinimas

2001 m. už pasiekimus atskiestų šarminių atomų dujų Bozės-Einšteino kondensacijoje ir už ankstesnes esmines kondensatų savybių studijas su Volfgangu Keterle ir Karlu Vymanu Nobelio fizikos premija.
Hugo Celmiņš

Hugo Celmiņš (1877 m. spalio 30 d. Lubanoje, Latvija – 1941 m. liepos 30 d. Maskva, Rusija) – latvių politikas, dukart buvęs premjeru (Latvijas Zemnieku Savienība).

Biografija

1899–1903 m. Rygos politechnikos institute baigė ekonomikos studijas, nuo 1900 metų priklausė studentų korporacijai „Talavija“. 1903–1904 metais Berno universitete (Šveicarija) baigė matematikos studijas. Studijavo bei tyrinėjo Danijoje, Švedijoje, Vokietijoje. I pasaulinio karo metu tarnavo savanoriu.
Nuo 1918 metų Konstitucinio Susirinkimo (Satversmes sapulce), o vėliau ir Saeima narys. 1920–1921 m. premjeras Kārlis Ulmanis pakvietė dirbti žemės ūkio ministru. Nuo 1923 m. ministras pirmininkas.
Lenkijos transporto valstybiniai numeriai

Lenkijos transporto priemonių registracijos numeriai – numerio ženklai, kurie sudaryti iš 3 raidžių, 2 skaičių ir 2 raidžių. Numerių lentelė turi baltą foną ir juodą tekstą. Šiuolaikiniai lenkiški registracijos numeriai yra su mėlyna Europos Sąjungos identifikavimo etikete.

Pavietų kodai

Kodai žymi pavietus, kuriuose transporto priemonė registruota.

Kita

U# - Kariuomenė
HP# - Policija
HW# - Sienos sargyba
HK# - Vidaus saugumo agentūra, užsienio specialioji tarnyba
HB# - Vyriausybinis apsaugos biuras
HC# - Muitinių servisas
HS# - Fiskalinė kontrolė
HM# - Karinė kontržvalgybos agentūra, karinės žvalgybos agentūra.
Kastratas

Kastratas – dainininkas, kuriam, siekiant išlaikyti jo balso (diskanto arba alto) aukštį, buvo pašalintos sėklidės.
Jaunuolis, vaikas išlaiko atitinkamas balso charakteristikas, vėliau įgauna suaugusio balso stiprumą.
Dainininkas gali išdainuoti itin aukštas natas su suaugusiam vyrui būdinga jėga. Žymūs dainininkai kastratai – Farinelli, Caffarelli, Antonio Bernacchi, Nicolini, Senesino ir kiti.
Baroko laikotarpiu apie 70 proc. operos dainininkų buvo vyrai kastratai. XVII–XVIII a. Italijoje kasmet buvo iškastruojama per 4000 aštuonerių – dešimties metų berniukų. 1870 m. Italijos valdžia uždraudė tą daryti vardan meno. Paskutinė operos su kastratu premjera įvyko 1824 m.
Paskutiniuoju ir vieninteliu kastratu, kurio balsas buvo įrašytas (1902 metais) ir tas įrašas išliko iki šių dienų, laikomas Alessandro Moreschi.
Tedžonas

Istorija

Tedžonas ilgą laiką buvo nedidelis kaimas. Tačiau 1905 m. nutiesus geležinkelį Seulas-Pusanas ir čia pastačius stotį, gyvenvietė pradėjo augti. 1926 m. valdant japonams buvo nutiestas geležinkelis į Mokpą ir tai dar labiau paspartino miesto plėtrą. Dabar tai antras miestas šalyje pagal augimo spartą.
1993 m. Tedžone vyko Pasaulinė paroda.

Pavadinimo kilmė

Anksčiau miestas vadinosi Hanbat, kas senąja korėjiečių kalba reiškė „platus laukas“. Dabartinis pavadinimas (Taejŏn arba Daejŏn) dabartine kalba reiškia tą patį.

Švietimas

Mieste įsikūrę nemažai universitetų, privačių ir valstybinių tyrimų centrų. Žinomiausi iš jų yra: Korėjos mokslo ir technologijų institutas (KAIST), Čungnamo valstybinis universitetas, Pėčė universitetas, Usong universitetas, Informacinių technologijų vystymo institutas, Euldži universitetas, Hanbat valstybinis universitetas, Tedžono universitetas, Korėjos kosmoso tyrimų institutas.

Sportas

Tedžone 2002 m. vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.
Zinovijus Siderskis

Biografija

Gimė 1897 m. gruodžio 28 d. Kaune meistro šeimoje. I pasaulinio karo metu su tėvais pabėgo į Romnus, kur 1917 m. baigė technikos mokyklą. 1919 m. tapo Romnų rajono partijos komiteto sekretoriumi. 1921-1927 m. Poltavos, Černigovo rajonų komitetų sekretorius. 1927 m. tapo Ukrainos TSR kino ir fotografijos komiteto valdybos pirmininko pavaduotojas. Daug prisidėjo prie Ukrainos TSR kino produkcijos vystymo. 1935-1937 m. dirbo įvairiuose Moldavijos ATSR valdžios organuose. Nuo 1937 m. liepos iki lapkričio buvo TSRS žemės ūkio komisaro pavaduotojas. 1937 m. lapkričio 26 d. suimtas ir apkaltintas šnipinėjimu Lenkijai. Nuteistas ir sušaudytas 1938 m. rugpjūčio 22 d., reabilituotas 1958 m. kovo 21 dieną.
Bernatonių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Jaučakių piliakalnis 14 km
Jadagonių piliakalnis 13 kmPiepalių piliakalnis 12 kmŽeimių piliakalnis 35 kmAltoniškių piliakalnis 12 kmLentainių piliakalnis 9 kmPyplių piliakalnis 4,5 kmEigulių piliakalnis 9 km
Veršvų piliakalnis 6 km
Kisei (šogis)

Kisei - vienas iš septynių šogio titulų.
NK Ljubljana

Istorija

Klubo ištakos siekia 1909 m. 
Išformuotas 2005 m. 
Jugoslavijos laikotarpiu buvo vienas iš Slovėnijos futbolo lyderių.
Atkūrus Slovėnijos nepriklausomybę žaidė elito divizione, bet turėjo finansinių problemų ir bankrutavo.
Satavahanų dinastija

Kultūros pasiekimai

Savo kilme satavahanų dinastija buvo dravidiška, t. y. ne indoarijiška. Pirmieji valdovai tikriausiai šnekėjo dravidų kalba, kuri buvo dabartinės telugų kalbos pirmtakė.
Tačiau auganti imperija buvo labai stipriai hinduizuota, perimti šiaurės Indijos papročiai, kalba ir tradicijos. Dėl to imperijoje susiformavo indoeuropietiško Maharashtri prakrito kalba, kur tapo valstybine kalba. Ja buvo rašoma ir literatūra. Vėliau ši kalba tapo šiuolaikinės Marathi kalbos pagrindu.
Šios dinastijos valdymas pažymėtas budizmo suklestėjimu ir įspūdinga budistine architektūra. Vienas ryškiausių pavyzdžių yra Sančio stūpa, pastatyta I a. pr. m. e.
Nefertitės biustas

Apie skulptūrą

Nefertitės biustas buvo rastas 1912 m. vadovaujant vokiečių archeologui Ludwig Borchardt ir kasinėjant Egipto Amarnos vietovėje ten, kur buvo senovinis Achetatono miestas, įsteigtas faraono Echnatono (Amenchotepo IV, apie 1352−apie 1335 m. pr. m. e.) ir buvęs Sen. Egipto sostine. Kasinėjimus finansavo turtingas Vokietijos žydas, filantropas James Simon, kuris 1920 m. Nefertitės biustą padovanojo Berlyno muziejams. Nuo 1924 m. biustas buvo eksponuojamas Egipto muziejuje. Pareikalavus Egipto valdžiai grąžinti biustą, Berlyno muziejus atsisakė tai padaryti ir skulptūra yra nuolat pasikartojančių ginčų dėl savininkų teisių tarp Egipto ir Vokietijos objektu.
Nefertitės biustas rastas buvusiame name, kuris pagal požymius buvo skulptoriaus dirbtuvėmis. Iš inskripcijos ant vieno iš rastų objektų sprendžiama, kad skulptoriaus vardas buvo Tutmozis. Jis tikriausiai buvo reikšmingu ir artimu faraonui menininku. Nefertitės biustas tikriausiai buvo skulptoriaus sukurtas kaip modelis, pagal kurį dirbtuvių pameistriai kopijavo kitus Nefertitės atvaizdus. Nefertitės biustas yra natūralaus žmogaus dydžio, iškaltas iš kalkakmenio. Skulptorius padengė akmenį plonu, varijuojančio storio gipso skiedinio (stiuko) sluoksniu, kad suteiktų daugiau detalumo veidui, ir nudažė. Vienoje Nefertitės biusto akyje įstatytas kristalas, kuris įtvirtintas juodai dažytu vašku. Kita akis yra be kristalo ir jis joje niekuomet nebuvo įstatytas.
Nefertitės biustas sukurtas apie 1340 m. pr. m. e. taip vadinamojo Amarnos laikotarpio metu, kai egiptietiškajame mene buvo leidžiamas natūralesnis žmogaus vaizdavimas, įskaitant faraono šeimos narius. Pavyzdžiui, kitoje to laikotarpio skulptūroje Nefertitė pavaizduota su nuo gimdymų atsiradusia riebaline juosta pilvo apačioje. Tai buvo labai skirtingas vaizdavimo stilius nuo Sen. Egipte įprastų labai stilizuotų ir idealizuotų vaizdinių. Skulptūra tikriausiai buvo palikta apleistose dirbtuvėse, kai po faraono Echnatono mirties skulptorius Tutmozis persikėlė į Memfį.
Povilas Vaitonis

Biografija

P. Vaitonis gimė išsimokslinusio ūkininko šeimoje. Nuo 5 metų buvo mokomas žaisti šachmatais, vėliau pradėjo žaisti mokyklos turnyruose. Jam sekėsi kelios sporto šakose (kiekvienoje jų ne vieną sykį kartu su komandomis iš Lietuvos dalyvavo Baltijos šalių žaidynėse) – krepšinis, futbolas (gynė Lietuvos rinktinės garbę), tenisas, badmintonas ir šuoliai į aukštį su kartimi. Pradėjęs bakalauro studijas Kauno universiteto Humanitariniame fakultete, ėmė žaisti šachmatais aukštesniu lygiu. 1931 m. jis laimėjo savo Universiteto šachmatų turnyrą, 1932 m. iškovojo Kauno miesto čempiono titulą. Vėliau P. Vaitonis tęsė magistro studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete. Sėkmingai žaidė Lietuvos šachmatų čempionatuose, Lietuvos komandos sudėtyje dalyvavo šachmatų olimpiadose užsienyje.
Antrojo pasaulinio karo metu artėjant Raudonajai Armijai, 1943/44 m., su pabėgėlių banga pasitraukė iš Lietuvos į Vakarus, kad išvengti galimų represijų. Paliko Lietuvą patekdamas per Baltijos jūrą į Švediją. Čia sutiko savo būsimąją žmoną Magdaleną. Sukūrę šeimą jie žadėjo čia apsistoti laikinai ir Lietuvai išsilaisvinus sugrįžti į tėvynę, tačiau 1949 m. jiedu su ten gimusia dukrele Danute atvyko į Kanadą, apsigyveno Hamiltone (Ontarijo prov.). Pradėjo dirbti paprastu darbininku, tačiau labai greitai gavo geresnį darbą. Baigęs apskaitos kursus bei McMaster universitete įgijęs ekonomikos ir politikos bakalauro laipsnį, P. Vaitonis 24 metus dirbo buhalteriu „Bell Thread“ kompanijoje. Prieš išeidamas į pensiją, sulaukęs 70-ies, jis buvo lietuvių kredito kooperatyvo „Talka“ vadovas. Visą tą laiką aktyviai žaidė šachmatais, atstovavo Kanadai.
P. Vaitonis buvo vedęs. Žmona Magdalena Martinkutė, vaikai Danutė (Donna), Vida, Nijolė, Rūta, Džina (Gina), Algis.

Lietuvoje

Nuo 1931 iki 1941 m. Lietuvos šachmatų čempionatai vykdavo dviem etapais: pretendentų turnyras, kurio pirmos vietos laimėtojas žaisdavo mačą dėl absoliutaus čempiono vardo su tuometiniu Lietuvos absoliučiu čempionu. P. Vaitonis laimėjo tris pretendentų turnyrus (1934, 1937 ir 1938 m.). Žaidė dėl absoliutaus čempiono titulo mačą tris kartus ir visus juos pralaimėjo prieš Vladą Mikėną: 1934 m. (2 : 6), 1937 m. (4,5 : 5,5) ir 1938 m. (3 : 9).
1931 m. pretendentų turnyre jis buvo 5-tas, 1932 m. - 2-as, 1935 m. - 4-tas., 1936 m. turnyras nebuvo baigtas, mačas nebuvo žaidžiamas. Apie 1939 ir 1940 m. turnyrus žinių nepateikiama. Nuo 1941 m. mačai buvo panaikinti, ir turnyro laimėtojas iš karto tapdavo Lietuvos čempionu. P. Vaitonis 1941 m. buvo 2-as, 1942 m. nedalyvavo. 1943 m. jis buvo 4-tas, o 1944 m. turnyras nebuvo baigtas.

Atminimas

2011 m. liepos 9 d. Toronte įvykusiame Kanados šachmatininkų suvažiavime turnyro metu įvyko oficiali ceremonija, kurioje į Kanados šachmatininkų šlovės muziejų oficialiai P. Vaitonis priimtas kaip pirmasis lietuvis, tapęs tarptautiniu šachmatų meistru.
Gvadalupės sala

Gvadalupės sala (isp. Isla Guadalupe) – vulkaninės kilmės sala, esanti šiaurės rytų Ramiajame vandenyne, 241 km į vakarus nuo Meksikos Kalifornijos pusiasalio.

Gvadalupės salos bendri duomenys

Priklauso Meksikos Žemutinės Kalifornijos valstijos Ensenados savivaldybei. Pagal 2008 metų duomenis, 150 gyventojų, kurie daugiausia dirba žvejybos sektoriuje. Oficiali kalba – ispanų.

Gvadalupės salos geografija

Salos plotas 243,988 km². Jos forma pailga, iš šiaurės į pietus besitęsianti 35 km, didžiausias plotis 9,5 km. Aukščiausias vulkaninės kilmės kalnas salos šiaurės rytuose – Augustos kalnas (1298 m), kuris yra jaunesnis už antrą pagal aukštį, taip pat vulkaninės kilmės kalną esantį salos pietuose – El Pikačo (975 m). Palei salos pietvakarius, šiaurę ir vakarus yra grupė mažesnių salelių.

Gvadalupės salos geologija

Sala formavosi iš dviejų ugnikalnių, besiveržiant skystai lavai, ant vandenyno vidurio kalnagūbrio, kuris jau išnykęs. Salos uolienos daugiausia olivinas ir trachitas.

Gvadalupės salos klimatas

Nuo jūros lygio iki 800 m aukštyje vyrauja labai sausas, pusiau karštas klimatas su +18–22 °C temperatūros metiniu vidurkiu. Virš 800 m aukštyje klimatas labai sausas, šilčiausiame metų mėnesyje temperatūra daugiau kaip +22 °C.
Daugiausia kritulių iškrenta žiemos mėnesiais, vyraujant šiaurės vakarų vėjams ir ciklonams.
Salos pietuose, beveik jūros lygyje, lietaus pavidalu vidutiniškai iškrinta apie 133 mm kritulių, bet dar daugiau kritulių salos šiaurinėse aukštumose.
XXI pasaulio futbolo čempionatas

Paraiškos

Paraiškų dėl 2018 ir 2022 m. FIFA pasaulio futbolo čempionatų rengimo teikimo procedūros pradėtos 2009 m. sausį. Nacionalinės asociacijos iki 2009 m. vasario 2 d. turėjo išreikši savo interesus organizuoti čempionatą. Iš pradžių devynios šalys pateikė paraiškas dėl 2018 m. FIFA pasaulio futbolo čempionato organizavimo, tačiau vėliau Meksika iš procedūrų pasitraukė, o 2010 m. vasario mėn. buvo atsisakyta Indonezijos paraiškos, kadangi šalies vyriausybė nepateikė laiško paraiškai paremti. Paraiškų teikimo metu trys likusios ne UEFA šalys (Australija, Japonija ir Jungtinės Valstijos) palaipsniui pasitraukė iš šio etapo, todėl buvo nuspręsta UEFA šalių neįtraukti į finalinį traukimą 2022 m. čempionatui surengti.
2010 m. gruodžio 2 d. Ciuriche vykusiame FIFA vykdomojo komiteto posėdyje buvo svarstomos likusių keturių šalių paraiškos. Komitetui nusprendus balsavimo keliu buvo paskelbta, kad 2018 m. futbolo čempionatas vyks Rusijoje, o 2022 m. – Katare. Rusijos konkurentais surengti 2018 m. čempionatą buvo Belgija ir Nyderlandai (abi), Portugalija ir Ispanija (abi) bei Anglija. Visose šiose šalyse jau yra vykę arba Europos, arba/ir pasaulio čempionatai. Anglija iškrito pirmame ture.

Kritika

Anglijos futbolo asociacija ir kelios kitos iškėlė susirūpinimą dėl galimo kyšininkavimo iš Rusijos rinktinės pusės bei korupcijos atvejų iš FIFA narių. Buvo tvirtinama, jog keturi vykdomojo komiteto nariai prašė kyšių balsuoti už Angliją, o buvęs FIFA prezidentas Sepp Blatter pareiškė, kad dar prieš balsavimą buvo susitarta, jog laimės Rusija.
Alfredas Kulpa-Kulpavičius

Alfredas Kulpa-Kulpavičius (g. 1923 m. kovo 28 d. Baisogaloje) – lietuvių dailininkas, architektas, architektūros mokslų daktaras (1951 m.).

Biografija

1941–1943 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitetas, 1942–1943 m. ir Kauno taikomosios dailės institute. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1945 m. studijavo Hanoverio, 1946–1948 m. Darmštadto technikos universitete, 1948–1952 m. jame dirbo. Nuo 1952 m. gyveno Kanadoje, iki 1997 m. dirbo savo įsteigtoje architektų bendrovėje Toronte. 2006 m. grįžo į Lietuvą.
Kanadoje suprojektavo lietuvių parapijų bažnyčių, daugiaaukščių ir kotedžinių gyvenamųjų namų. Sukūrė smulkiosios architektūros statinių – kryžių, koplytstulpių, antkapinių paminklų.
Rinkimai itališkai

Turinys

Četas La Kvalunka yra susikompromitavęs politikas, kuris 4 metus slapstėsi Pietų Amerikoje. „Draugų“ sprendimu dabar jis grįžta namo, į Pietų Italiją kartu su nauja žmona, nors neketina skirtis ir su senąja. Gimtinėje jis supranta, kad tvarka regione pasikeitė: verslininkai priversti mokėti mokesčius, o policija verčia gerbti įstatymus. „Draugų“ patartas, Četas įkuria partiją ir nusprendžia balotiruotis į mero postą nedideliame Marina di Sopros miestelyje. Jo rinkimų kampanija unikali: sudegintas oponento automobilis, akivaizdus papirkinėjimas, gausybė akivaizdžiai neįgyvendinamų pažadų ir šūkis „O jums ne dzin?“