google/wiki40b huggingface dataset:
Digeriai

Digeriai, Tikrieji leveleriai – anglų grupuotė, įkurta Gerrard Winstanley 1649 m. Grupuotė digeriais („kasėjai“) praminta dėl savo veiklos užiminėjant ir sukasant dirvonuojančias žemes. „Leveleriais“ vadinti dėl to, kad tikėjo ekonomine lygybe, o šis jų tikėjimas rėmėsi tam tikra Biblijos interpretacija.
Digerių kolonijos, kuriose per visą Angliją tebuvo 100-200 žmonių išnyko 1651 m. Be jokios abejonės daugiausia dėl susirūpinusių žemvaldžių pastangų, kurie, palaikomi vyriausybės stengėsi sunaikinti digerių kolonijas vos joms atsiradus.
Alytaus jaunimo ir suaugusiųjų mokykla

Istorija

1993 m. Alytaus miesto savivaldybės taryba Alytaus septintoje vidurinėje mokykloje įsteigė jaunimo klases. 1995 m. įkurta Jaunimo mokykla. 1998 m. mokykloje pradedamas dėstyti ikiprofesinis mokymas: vaikinams-staliavimo darbai, o 1999 m. mergaitėms – siuvimas. 2002 m. Jaunimo mokykla reorganizuota į Alytaus jaunimo ir suaugusiųjų mokyklą.
Krasnikas

Istorija

Krasnikas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XIII a. vidurio kaip prekybinė gyvenvietė. Miesto teises įgijo 1377 m. Nuo XVI a. čia apsigyveno gausi žydų bendruomenė, buvo svarbus amatų centras, XVII a. viduryje miestas nukentėjo dėl karo su Švedija ir kazokų puldinėjimų. 1795–1809 m. priklausė Austrijai, 1809–1815 m. Varšuvos kunigaikštystei, nuo 1815 m. – Lenkijos karalystei.
Per Antrąjį pasaulinį karą veikė priverstinio darbo ir paskirstymo stovyklos, 1940–1942 m. getas, 1944–1955 m. – antikomunistinis pogrindis. 1866–1975 m. ir nuo 1999 m. Krasnikas yra apskrities centras. 1975 m. prie miesto prijungtas pramononis Fabrično Krasniko (Kraśnik Fabryczny) priemiestis (1954–1975 m. buvo savarankiškas miestas).
Vilianų savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Rėzeknės rajono dalies.
Mykolė Krinickaitė-Astaškienė

Biografija

1929 m. baigusi Vilniaus mokytojų seminariją mokytojavo pradžios mokyklose. 1930 m. su kitais įkūrė Vilniaus lietuvių scenos mėgėjų kuopą (nuo 1936 m. Vilniaus lietuvių teatras, nuo 1939 m. Vilniaus skrajojamas „Vaidilos“ teatras). 1931–1944 m. šio teatro aktorė ir režisierė, 1941–1944 m. vadovavo teatro lėlių trupei, režisavo jos spektaklius. 1936 m. eksternu baigė Varšuvos teatro institutą.
1944–1948 m. Vilniaus valstybinio lėlių teatro meno vadovė ir režisierė. 1949–1952 m. Kauno jaunojo žiūrovo teatro lėlių teatro trupės vadovė. 1948–1952 m. Meno reikalų valdybos prie LTSR MT Teatrų ir muzikos skyriaus viršininkė. 1952–1954 m. žurnalo „Tarybinė moteris“ redaktoriaus pavaduotoja.
Pranas Žakevičius

Pranas Žakevičius (1928 m. kovo 7 d. Tautvilų k. (Panevėžio raj.)) – pedagogas ir chorvedys.

Biografija

1947–1956 m. (su pertraukomis) choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. Mykolas Karka ir Aleksandras Liberis).
1956–1991 m. – Laukuvos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų, vokalinių ansamblių, pučiamųjų orkestro ir skudučių ansamblio vadovas. Vaikų chorą parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei, o skudučių ansamblį – 1985 m. respublikinei dainų šventei ir konkursui.
Ypač sėkmingai dirbo su vyresniųjų klasių moksleivių mišriuoju choru (60–70 dalyvių), kurį paruošė 1964 ir 1969 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms, dalyvavo mokyklų chorų zoninėse varžybose.
Nuo 1980 m. vadovavo vyresniųjų klasių merginų chorui. Vokalinius ansamblius ir solistus parengdavo rajono ir zonos „Dainų dainelės“ konkursams. Buvo Šilalės rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas.
Be pedagoginio darbo, P. Žakevičius daug metų vadovavo ir suaugusiųjų chorams bei vokaliniams ansambliams. 1956–1960 m. būdamas Laukuvos kultūros namų direktoriumi, suorganizavo mišrųjį chorą. 1961–1965 m. vadovavo Laukuvos mokytojų ir moksleivių tėvų mišriajam chorui, kurį parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei. 1965–1967 m. – Laukuvos kultūros namų moterų choro, vėliau – vėl mišriojo choro vadovas, pastarąjį parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1993–1995 m. dirbo su mokytojų mišriuoju vokaliniu ansambliu, vėliau giedojo bažnyčios chore.
Nuo 1957 m. pradėjo organizuoti Laukuvos apylinkės dainų šventes ir jose diriguoti, buvo Šilalės rajono dainų švenčių dirigentas. 1964 m. mokytojas apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Marija Dičpetrytė

Biografija

1951 m. Kaune baigė vidurinę mokyklą, 1951–1953 m. lankė Vilniaus dramos teatro studiją, vadovas Aleksandras Kernagis. 1955–1965 m. vaidino Klaipėdos dramos teatre, 1965–1973 m. Jaunimo teatre. 1973–1988 m. Sąjunginio kino meno propagandos biuro Lietuvos skyriaus direktorė. 
Palaidota Rokantiškių kapinėse.
Miliūnai (Apsas)

Istorija

Kaimas susideda iš dviejų gyvenviečių: senojo Pelekų dvaro su bažnyčia ir palei buvusį geležinkelį išaugusios Miliūnų gyvenvietės. Ir katalikų bažnyčia, ir kaimo mokykla tebevadinamos Pelekų, pastarojoje dėstoma lietuvių kalba.  Valstiečių išlaikoma lietuviška pradinė mokykla žinoma 1905–1909 m., po to jos finansavimu rūpinosi „Saulės“ draugija. 1910 m. mokykla uždaryta, toliau ji veikė slaptai.  Nuo XX a. pab. kaimas yra vadinamas Miliūnais, jis įeina į lietuvių gyvenamą arealą.
Rusijos imperijos laikais Miliūnai ir Pelekai įėjo į Breslaujos apskritį ir priklausė Kauno gubernijai, vėliau – Lenkijai ir Baltarusijos TSR. Šiandieninis kaimas išsidėstęs nuošaliau nuo rajono svarbesnių kelių, tarp Apso ir Drūkšių. Pirmojo pasaulinio karo metais buvo nutiestas siaurasis Dūkšto–Drujos geležinkelis, su prie dabartinio kaimo buvusia stotele Pelikanai. Apie 1980 m. geležinkelis demontuotas.

Bažnyčia

Pelekų Šv. Dvasios Nužengimo medinė bažnyčia buvo žinoma jau 1714 m., nuo 1834 m. parapijai priklausė ir mūrinė koplyčia Osaniškiuose. Nuo 1846–1926 m. – Žemaičių vyskupijoje, įėjo į Novoaleksandrovsko dekanatą.  1907 m. pastatyta nauja mūrinė Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia. Tai dviejų bokštų neogotikinis statinys, su išmatavimais plane 18х35 m. 1904–1910 m. ir 1928–1836 m. kas trečią sekmadienį pamaldos vyko lietuviškai.  Šventoriuje palaidoti lietuvių kunigai – Katalikų bažnyčios istorikas, literatas Adomas Žeimys-Žeimavičius ir Izidorius Budrys. Ant akmeninio paminklo pastarajam iškaltas lietuviškas užrašas: Pelikų Bažnyčios Įsteigėjui Izidoriui Budriui (1848–1905). Dėkingi parapijiečiai.
Pokaryje bažnyčia buvo uždaryta, 1949–1990 m. joje įrengti sandėliai, o vėliau – garažai. XX a. pabaigoje grąžinta tikintiesiems. Kelerius metus vyko atstatymo darbai, kol 1994 m. šventovė konsekruota naujai. Dabar ji priklauso Vitebsko vyskupijos Vidžių dekanatui.

Dvaras

Anksčiau dvarvietė vadinosi Papuniai (lenk. Popunie) ir buvo nedidelės seniūnijos centru. Pirmasiais valdytojais buvo Mafonų šeima. Vienas iš paveldėtojų – Steponas Mafonas – įstojo į Jėzuitų ordiną ir 1631 m. valdas užrašė vienuoliams jėzuitams. Po 1773 m. jos atiteko Breslaujos raštininkui Antanui Kvintai. Vėliau dvaras perėjo į Pelikanų giminės rankas (Vaclovas Pelikanas buvo Vilniaus universiteto rektorius). Vietovę imta vadinti savininkų vardu – Pelikanais (lenk. Pelikany).  Apylinkių lietuvių valstiečiai šį vardą kiek supaprastino ir dvarvietę vadino Pelekais arba Pelikais.
Šalia dvaro rūmų tyvuliuoja 0,28 km² Pelekų (Pelikanų) ežeras. (Didžiausias gylis – 11 m, ilgis – 0,93 km, didž. plotis – 0, 43 km. Dugnas durpingas).
Sitalas

Sitalas (angl. sital) - kristalinės struktūros stiklas, kurių sudėtis parinkta taip, kad kai kurios sudėtinės dalys stimuliuotų jo kristalizavimąsi. Užima tarpinę padėtį tarp stiklo ir keramikos. Gaminamas Rusijoje, jo analogai Vakarų Europoje ir JAV vadinami cervit ir zerodur.
Stiklų gamyboje dėl lokaliojo kristalizavimosi stiklas darosi nevienalytis, blogėja ji savybės. Tuo tarpu parinkus tinkamą sudėtį galima gauti tolygų kristalizavimąsi, kurio dėka susidaro ir vienalytė mikrokristalinė medžiaga.
Sitalai yra 2 tipų - fotositalai ir termositalai.
Sitalai yra tvirtos baltos arba nuo šviesiai pilkos iki rudos spalvos medžiagos. Pasižymi mechaniniu atsparumu, dideliu šilumos laidumu, dideliu temperatūrinio ilgėjimo koeficientu, patenkinamas elektrines savybes.
Egzistuoja šlako sitalai, gaminami iš šiluminių elektrinių šlako. Jie gaminami ir iš katilinių pelenų, metalurgijos šlakų. Jie yra chemiškai atsparūs. , todėl naudojami rezervuarų vidinių paviršių padengimui, kaip statybinės konstrukcijos (latakai, vamzdžiai, plokštės ir taip toliau)

Panaudojimas

Naudojami mikroschemų, elektroninių įtaisų bei elementų gamybai.
Chemiškai atsparūs šlako sitalai naudojami rezervuarų vidinių paviršių padengimui, kaip statybinės konstrukcijos (latakai, vamzdžiai, plokštės ir taip toliau).
Sitalas naudojamas astronominių veidrodžių gamybai. Iš sitalo pagamintas Molėtų observatorijos 165 cm skersmens teleskopo veidrodis.
Demonas

Demonas (gr. daimon 'dievybė, dvasia') – folklore, mitologijoje ir religijoje dvasia (gera arba pikta), padedanti ar trukdanti žmogui vykdyti jo sumanymus. Dažnai įsivaizduojama, kad demonus galima iššaukti ir valdyti.
Įvairiose religijose – tai dvasinė būtybė, užimanti tarpinę padėtį tarp dievo ir žmogaus, dažniausiai veikianti žmogaus nenaudai. Krikščioniškuose mituose demonas – piktoji dvasia, velnias. Angelai, sukilę prieš Dievo valią ir virtę velniais, demonais. Viduramžiais su miegančiomis moterimis santykiaujantys demonai vadinami inkubais, su vyrais – sukubais. Šie demonai užmušdavo savo aukas, išsiurbę visą gyvybės energiją. Moterys nuo inkubų galėdavo susilaukti palikuonių, kurie dažniausiai būdavo išsigimę (kraujomaišos paaiškinimas).
Senovės graikų mitologijoje demonų buvo daug. Senovės graikų religijoje iš pradžių – beasmenė jėga, vėliau – dievams pavaldi dvasia. Demonas tapatinamas su romėnų genijumi, dvasia globėja, vadovaujančia žmogaus veiksmams ir mintims.
Jonavos Neries pagrindinė mokykla

Istorija

1998 m. reorganizavus Senamiesčio vidurinę mokyklą, nuo 1998 m. rugsėjo 1 d. pradėjo veikti Jonavos pagrindinė mokykla (tame pačiame pastate kartu su Senamiesčio gimnazija). 2000 m. rugsėjo 1 d. mokykla įsikūrė dabartiniame pastate Kauno g. 59. 2005 m. mokyklai suteiktas „Neries“ vardas. 2008 m. rugsėjo 1 d. prie Jonavos „Neries“ pagrindinės mokyklos prijungta Jonavos „Santarvės“ vidurinė mokykla.
Jonas Duoba

Jonas Duoba (1929 m. Vilkeliškiuose, Sintautų valsčius – 2012 m. sausio 25 d.) – Lietuvos matematikas, vertėjas, kultūros veikėjas.

Biografija

Gimė Vilkeliškių kaime, esančio netoli Sintautų miestelio. Tėvai savo nedideliame ūkelyje vertėsi gana sunkiai, tad nuo vaikystės jam teko sunkiai dirbti tiek padedant savo tėvams, tiek tarnaujant pas stambesnius ūkininkus. Vėliau tėvai persikėlė gyventi į Šakius, o Jonas mokėsi Šakių progimnazijoje. Užklupus karui jų namai Šakiuose sudegė kartu su visu turtu ir vėl teko kraustytis – jau į Jurbarką. Ten baigė Jurbarko gimnaziją. Mokytojai gerai vertino jo žinias ir gabumus, todėl dar nebaigęs vidurinio mokslo buvo įdarbintas mokytoju. Nuo devyniolikos metų amžiaus pradėjęs mokytojauti, šį darbą tęsė net 55 metus. Dirbo Jurbarko gimnazijoje, po to Smalininkų vidurinėje mokykloje, kur buvo pirmosios šios mokyklos abiturientų laidos auklėtojas. Neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus pedagoginį institutą.
1958 m. persikėlė gyventi į Vilnių, kur buvo pakviestas dirbti enciklopedijos gamtos mokslų skyriaus redaktoriumi. Ten dirbdamas surasdavo laiko mėgstamam pedagoginiam darbui: dėstė matematiką įvairiuose Vilniaus technikumuose, Vilniaus universitete, o Vilniaus pedagoginiame institute – matematikos mokslo istoriją. Ilgiausiai, daugiau nei 20 metų, išdirbo Vilniaus finansų technikume. Nuolat gilino savo profesines žinias, tobulai mokėjo vokiečių kalbą, laisvai galėjo dėstyti matematiką lenkų ir rusų kalbomis. Jau nepriklausomoje Lietuvoje aktyviai reiškėsi periodinėje spaudoje, daug jo straipsnių išspausdino „Kauno diena“, „Vakarinės naujienos“, „Vakaro žinios“, „Lietuvos aidas“, Jurbarko rajoniniai laikraščiai „Mūsų laikas“, „Šviesa“. Su žmona Leonilija užaugino tris vaikus: Joną, Jolantą ir Vitą, sulaukė dviejų anūkų: Ditės ir Fausto. Palaidotas Sudervės kapinėse.
Zlín Z 42

Konstrukcija ir istorija

Šiuos lėktuvus gamino kompanija Moravan Otrokovice, įkurta 1934 m. Tomašo Batios (Tomáš Baťa).
Zlín Z 42 mokomųjų lėktuvų serija buvo kuriama kaip pakaitalas sėkmingai tandeminių mokomųjų lėktuvų serijai Zlín Z 26 (kitaip Zlin Trener). Zlín Z 42 lėktuvai irgi dviviečiai, bet vietos greta viena kitos. Tuo pačiu metu buvo sukonstruotas ir imtas gaminti keturvietis mokomasis ir turistinis lėktuvas Zlín Z 43. Zlín Z 42 pirmą kartą pakilo 1967 m. spalio 17 d. Leidimą skraidyti šie lėktuvai gavo 1970 m. rugsėjo 7 d.
Centrinė lėktuvo fiuzeliažo sekcija yra suvirintas plieninis vamzdis, padengtas skardos ir stiklaplastikio plokštėmis. Galinė fiuzeliažo dalis yra monokoko tipo. Kilis ir stabilizatorius iš lakštinio metalo. Sparnų konstrukcija – aliumininė. Triratė neįtraukiama važiuoklė su vairuojamu nosiniu ratu. Sukurtas oro akrobatikos mokymui, pagal išduotą sertifikatą manevruodamas turi atlaikyti nuo +6,0 iki -4,0 apkrovas. Degalų ir alyvos tiekimo sistemos užtikrina ilgalaikį skrydį aukštyn ratais.
Zlín Z 42 varomas Walter’io 6 cilindrų variklio, kurio galia 134 kW (180 AG).
Modifikuotas Zlín Z 42M pakilo 1972 m. lapkritį. Jo uodeginė dalis paimta iš Z 43, pradiniame variante naudotas kintamo žingsnio propeleris pakeistas į nekintamo žingsnio propelerį. Ankstyvieji Z 42, kuriems pakeitė sraigtus, vadinami Z 42 MU.
Vėliau sukurtas variantas Zlin Z 142, kurios kabina šiek tiek padidinta, panaudotas galingesnis 157 kW (210 AG) variklis Avia M 337. Zlín Z 142 prototipas pakilo 1978 m. gruodžio 29 d.
9-to dešimtmečio pabaigoje lėktuvas buvo dar sykį patobulintas. Paskutinis variantas Zlín Z 242 turi 4 cilindrų variklį Lycoming IO-360

Kovinio panaudojimo istorija

Du lėktuvus Z-142 2007 m. Šri Lankoje panaudojo „Tamil Elamo išlaisvinimo tigrai“, surengę Šri Lankos vyriausybės aviacijos bazių bombardavimo antskrydžius. 2008 m. spalį Z-142 buvo panaudoti šturmuoti Šri Lankos armijos bazę ir elektrinę Kolombo apylinkėse.

Civiliniai

Šie lėktuvai populiarūs lakūnų mokymo organizacijose. Vienas didžiausių šių lėktuvų naudotojų yra Sault College Ontarijuje (Kanada), naudojantis 10 Zlin Z 242L.
Kraujavimas

Kraujavimas – kraujo liejimasis iš kraujo indų į aplinką arba į organizmo audinius ir organus.

Išorinis ir vidinis kraujavimas

Kai kraujuoja į išorę, toks kraujavimas vadinamas išoriniu, o kai kraujuoja į organizmo audinius – vidinis kraujavimas.
FC Dinamo–Auto Tiraspol

Istorija

Įkurtas 2009 m. Nuo 2013 m. dalyvauja elito diviziono kovose.
Prancūziškasis bučinys

Prancūziškasis bučinys – romantiškas ir seksualus bučinys, kuomet vienas iš partnerių liežuviu liečia kito lūpas, jas laižo ir kiša liežuvį į partnerio burną. Bučinio metu paprastai abudu partneriai tai daro pakaitomis. Toks bučinys yra vertinamas kaip labai intymus, kadangi jis labai dažnai praktikuojamas kaip meilės žaismo dalis, labai stiprinanti aistrą ir geidulį. Taip yra dėl to, kad partneriai prisiliečia ir stimuliuoja didelę lūpų ir burnos dalį, be to, toks bučinys yra „labai šlapias“. Bučinys toks geidulingas, kad beveik visada abu partneriai būna užsimerkę. Greta liežuvių žaismo, tokio aistringo bučinio metu kartais vienas partneris gali čiulpti kito partnerio kurią nors lūpą. Dėl visų šių savybių toks bučinys visada vertinamas kaip seksualumo apraiška, nors kitokie bučiniai ne visuomet reiškia lytinį potraukį (pvz., svetingumą arba atsisveikinimą).
Kartais dar vadinamas sielų bučiniu arba balandžių (balandėlių) bučiniu, liežuvio bučiniu.
Aglinė

Gyventojai

Senieji gyventojai – jotvingiai. 2008 m. buvo 30 gyventojų, 70 % jų – lietuviai, kalba vakarų aukštaičių tarme.

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 66 žmonės, iš kurių 23 lenkai ir 43 lietuviai. 1975-1998 m. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijai.
Kovos keliais

Kovos keliais – poezijos almanachas, išleistas 1929 m. Maskvoje.

Istorija

Išspausdinta TSRS gyvenusių lietuvių rašytojų Andriaus Dabulevičiaus, Aleksandros Merkytės, Broniaus Pranskaus, Jono Stašelio, Felikso Vaišnoro ir Antano Virkučio kūrinių.
Sudarė Bronius Pranskus ir Stasys Raudonis.
Dominikonų ordinas

Istorija

Dominikonų ordiną, dominikones ir Dominikonų pasauliečių broliją 1215 m. Tulūzoje įkūrė šv. Dominykas kovai su albigiečiais.
Dominikonų ordino vienuoliai tuo metu buvo pagrindiniai Šventosios inkvizicijos teismų tardytojai. XIII a. ypatingai aktyviai reiškėsi pietų Prancūzijoje. Buvo sukūrę institucinį registrą (archyvą), kuriame saugojo tardymo duomenis apie visus, kuriuos kada nors buvo tardę.
Dominikonų vienuolynai kūrėsi Europoje prie didesnių miestų, mokymo centrų. Dominikonai steigė filosofijos, teologijos institutus, juose dėstė. Jie statė bažnyčias, vykdė misijas Prūsijoje, Mongolijoje, Kinijoje, Tolimuosiuose Rytuose, Okeanijoje, Amerikoje.
Dominikonų ministras kartu buvo ir popiežiaus rūmų magistras; jam buvo pavesta cenzūruoti knygas, sudarinėti draudžiamųjų knygų sąrašą. Dominikonai yra pirmieji katalikų vienuoliai, gavusieji teisę be leidimo visur sakyti pamokslus, klausyti išpažinčių, savo kapinėse laidoti pasauliečius. Jie Rožinio brolijos steigėjai, Kryžiaus kelio stočių pradininkai.
Iš dominikonų žymiausi teologai buvo Albertas Didysis, Tomas Akvinietis, iš ordino yra kilę popiežių.

Dominikonai Lietuvoje

Lietuvoje dominikonai pradėjo kurtis Mindaugo laikais. 1232 m. atvyko dominikonas šv. Jackus, 1251 m. jie dalyvavo Mindaugo krikšto apeigose. Daugiausia dominikonų vienuolynų Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje atsirado XVII a. 1612 m. rytų slavų žemėse esantys dominikonai susivienijo į Šv. Jackaus provinciją. 1644 m. įkurtas Lenkijos provincijai priklausantis vikariatas, 1647 m. – Lietuvos Šv. Angelų sargų provincija su centru prie Šv. Dvasios bažnyčios Vilniuje, kuriai priklausė 12, 1827 m. – 45 vienuolynai ir 6 rezidencijos).
1642 m. dominikonai Raseiniuose įsteigė Rožinio broliją, 1699 m. vargšų prieglaudą, pradinę mokyklą. 1642 m. įrengė Kryžiaus kelio stotis Žemaičių Kalvarijoje ir XVII a. antroje pusėje – Vilniuje. Palėvenėje dominikonai D. Sutkevičius (1782-1849 m.) parengė lietuvių-lenkų (apie 1835 m., neišspausdinta) ir lietuvių-lotynų-lenkų kalbų (apie 1848 m., neišspausdinta) žodynus, R. Jasikevičius išleido pamokslų rinkinį lietuvių kalba (4 t. 1855-1859 m.).
Paparčiuose veikė noviciatas, parapinė mokykla, biblioteka, ten parašyta Lietuvos istorija (neišsp., autorius nežinomas). Vilniuje Šv. Dvasios vienuolyne veikė Filosofijo-teologijos institutas, biblioteka, vaistinė. XIX a. Rusijos valdžia dominikonų vienuolynus uždarė.
1935 m. atkurta Šv. Angelų sargų provincija, centras Raseiniuose. 1940 m. vienuolynas sovietų valdžios uždarytas. 1992 m. dominikonų veikla atnaujinta, Vilniuje prie Šv. Pilypo ir Jokūbo bažnyčios įkurtas Lietuvos, Latvijos, Estijos generalinis vikariatas. 1996 m. dominikonai įsteigė žurnalą jaunimui „Septyni“. Yra 6 broliai, 2 novicijai (2002 m.).
Hugo Vidémont

Karjera

Hugo sužaidė 110 rungtynių Prancūzijos „Ligue 2“ pirmenybėse, kai atstovavo „Clermont Foot“ ir „Ajaccio“. Ligue 2 pirmenybėse pasižymėjo dešimčia įvarčių.
2017 m. žaidė Lenkijoje ir atstovavo Wisła Kraków SSA. Per aštuonerias rungtynes jis atliko tris rezultatyvius perdavimus.
Belgijos „Tubize“ klube žaidė 2017–2019 m. ir per tą laiką sužaidė 49 rungtynes, pasižymėjo penkiais įvarčiais ir keturiais rezultatyviais perdavimais.

Vilniaus "Žalgiris"

2019 m. rugpjūčio 12 d. pranešta, kad tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. Debiutavo 2019 m. rugpjūčio 31 d. rungtynėse prieš FK Palanga. Pasirodė po keitimo ir aikštėje praleido 29 minutes.
Diskantas

Diskantas [↗ dis… + lot. cantus 'giesmė'] – balso tipas, pats aukščiausias vaikiškas (berniukų) balsas, analogiškas moteriškam sopranui (dėl to kitaip dar vadinamas Boy soprano).

Bendri bruožai

Diskantas – aukštas šviesaus, skaidraus tembro vaikiškas berniuko balsas, gerai skambantis aukštajame ir viduriniajame registruose. Jo diapazonas – nuo c1 iki g2 (a2). Pasitaiko ir tokių, kurie viršija įprastą praktinį diapazoną, ypač aukštyn iki c3 oktavos. Būna iki balso mutacijos. Kartais užsienio terminuose sutinkamas pavadiniams "treble".

Žymiausi diskantai

Vieni žymiausių Lietuvos diskantų – operos solistai Julles Molard, Juozas Jurgaitis.
1994 m. su pop daina „Mamai“ pagarsėjo diskantas Dima Šavrovas. Operiniais diskantais buvo: Ilja Aksionovas, Nojus Bartaška, Gabrielius Visockas, Rimantas Žaldokas. Šiuo metu garsūs operos solistai – bosas Vladimiras Prudnikovas, tenoras Edmundas Seilius taip pat vaikystėje buvo diskantais.
Vienu žymiausių pasaulio diskantų laikomas italas Robertino Loreti, pagarsėjęs XX am. 7–ajame dešimtmetyje. Michael Jackson savo ankstyvuosiuose įrašuose taip pat dainavo diskantu.

Niuansai

Įprastai po balso mutacijos berniuko balsas pažemėja viena oktava. Baroko laikotarpiu – XVII–XVIII am. – aukštų balsų dainininkai operoje buvo ypač vertinami, todėl, kad berniuko balsas išlaikytų tokį patį platų diskanto balso diapazoną, juos kastruodavo. 1870 m. uždraudus kastraciją vardan meno,  operose šias roles perėmė sopranai, mecosopranai, kontraltai arba kontratenorai. Kontratenorai – labai reto balso tipo dainininkai, sugebėję įvaldyti falcetą, t. y. aukščiausias kontralto, o kartais net ir mecosoprano diapazono natas.
Ogdoad

Ogdoad egiptiečių mitologijoje – kosmogonijos sistema, kurią sudaro aštuonios dievybės – keturios androgeniškos poros, kurios atstovauja vieną iš keturių koncepcijų: Nunas/Naunet („vanduo“), Amonas/Amaunet („oras“), Kukas/Kauketė („tamsa“) ir Huh/Hauhetė („amžinybė“). Kiekvieną porą sudaro dievas – vyriškoji forma ir deivė – moteriškoji forma. Visos Ogdoad dievybės vaizduojamos vienodai: vyriškoji forma – varle arba žmogumi varlės galva, o moteriškoji forma – gyvate arba moterimi gyvatės galva.
Kartu šios koncepcijos sudaro būtį, pirminę fundamentinės pradžios būseną. Tačiau, anot mito, jų sąveika buvo nelygi, to pasekmė – naujos būties susidarymas. Kai naujoji būtis „atsidarė“, jos viduje pasirodė Ra, liepsnojanti saulė. Po ilgo poilsio, Ra su kitais dievais sukūrė visą kitą.
Egzistuoja dvi Ra būties kilmės versijos.

Kiaušinio versija

Pagal pirminę kiaušinio mito versiją, būtis iškilo iš vandenų sąveikaujant su žemių kalva, Paukščių taku, Hator. Dangiškasis paukštis ant šios žemių kalvos padėjo kiaušinį, kuriame buvo Ra. Pagal pradinę versiją, kiaušinį padėjo kosminė žąsis. Tačiau išplitus Toto kultui, buvo teigiama, kad kiaušinis buvo Toto dovana, kurią padėjo Ibis, šventasis Toto paukštis.
Vilniaus (Pavilnio) Kristaus Karaliaus ir Šv. Kūdikėlio Jėzaus bažnyčia

Istorija

1935 m. pastatytą dabartinę medinę bažnyčią tų pačių metų liepos 7 d. konsekravo arkivyskupas Romualdas Jalbžikovskis. 1946 m. įkurta parapija. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčią atnaujino kunigas Konstantinas Molis. 1977 m. vasario 18-osios naktį apiplėšta.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, trinavė, su prieangiu, bokšteliu.
Eugenijus Šukys (1969)

Biografija

1988 m. baigė Plungės statybos technikumą, technikas-statybininkas, 2007 m. baigė Lietuvos žemės ūkio universitetą, inžinierius.
UAB „Guntinas“ direktorius.
Partijos Lietuvos krikščionys demokratai, 2010 m. Krikščionių partijos narys. 2003–2007 m. ir nuo 2011 m. Skuodo rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Vaida, vaikai Kazimieras, Aurelija.