google/wiki40b huggingface dataset:
Kūlsodžio kapinynas

Vieta

Įrengtas aukštumos kyšulys, įsiterpiančiame į Salanto ir Blendžiavos santakos slėnį. Jis pleišto pavidalo, pailgas šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi. Centrinėje dalyje yra 105 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir iki 30 m pločio apleistas žvyro karjeras. Pietvakarinėje dalyje stovi koplytėlė ir archeologijos paminklo anotacinis ženklas, aptverti statinių tvorele. Į šiaurės rytus nuo koplytėlės styro buvusio kryžiaus stiebas.

Koplytėlė

Medinė, stačiakampė stačiasienė, vienkamarė, atvira iš 3 pusių, su pusiau kryžminiu stogeliu, pastatyta ant betoninio pamato, priekiniu fasadu atsukta į pietvakarius, 2,00 m aukščio, 1,03 m pločio ir 0,88 m gylio. Viduje stovi nedidelė, 29 cm aukščio, medinė, polichromuota Švč. Lurdo Marijos skulptūra.

Istorija

Kapinynas vadinamas Kapkalniu, datuojamas X-XIII a. ir XVI-XVIII a.
XIX a. Blendžiavai ėmus plauti aukštumos rytinį šlaitą, buvo randama geležinių ir žalvarinių papuošalų ir ginklų. Geriau išsilaikiusius žalvario radinius kaimo kalvis bandė perlydyti įvairių dirbinių gamybai. Dalį radinių jis atidavė kunigui Juozapui Žiogui.
Apie 1920 m. Salantų valsčiaus savivaldybė kalvoje įrengė žvyro karjerą valsčiaus kelių remontui ir tiesimui. Jame buvo randama žalvarinių žiedų, apyrankių, geležinių ietigalių, pastebėta degintinių ir griautinių laidojimų pėdsakų. Radinius ir žinias apie Kapkalnį rinko Kretingoje gyvenęs kolekcininkas, kunigas Konstantinas Kuprys-Kuprevičius. Karjeras buvo uždarytas tik 1960 m.
1922 m. kalvos pakraštyje Adomas Beržanskis pastatė medinę koplytėlę su Šv. Petro ir Šv. Jono Krikštytojo skulptūromis, šalia kurių 1939 m. įdėjo Švč. Marijos Maloningosios skulptūrą, sukurtą meistro Aniceto Puškoriaus iš Skaudalių. Po II pasaulinio karo šalia koplytėlės Beržanskiai pastatė kryžių, o 1991 m. koplytėlę atnaujino.
1972 m. kapinynas paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu, o šiuo metu saugomas kaip į kultūros vertybių registrą įrašytas objektas.

Tyrimai

1892 m. kapinyną išaiškino kolekcininkas, Kalnalio bažnyčios kunigas Juozapas Žiogas. 1948 ir 1966 m. žvalgė Lietuvos mokslo akademijos Istorijos institutas (tyrimų vadovai Pranas Kulikauskas ir Adolfas Tautavičius), 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas).
1940 m. kapines tyrė Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus darbuotojas Pranas Baleniūnas, į pietvakarius nuo žvyrduobės aptikęs keletą griautinių XVIII a. kapų. Mirusieji palaidoti aukštielninki, palei šonus ištiestomis rankomis, galvomis orientuoti į pietryčius, be įkapių.
Matas Untulis

Biografija

Gimė valstiečių šeimoje, brolis Bronius Untulis užaugo ir taip pat tapo iškilia asmenybe: pedagogu, kultūros veikėju ir istoriku. M.Untulis mokėsi Palangos progimnazijoje ir Liepojos gimnazijoje. 1910–1912 m. studijavo Kijevo universiteto Teisės fakultete. 1910 m. Lietuvių mokslo draugijai jis įteikė pirmuosius savo tautosakos ir kraštotyros užrašus. 1912 m. Sedoje suimtas už lietuvišką veiklą, kalintas, už priklausymą Lietuvos socialdemokratų partijai pašalintas iš universiteto. 1915 m. eksternu baigė Saratovo universitetą.
Nuo 1916 m. mokytojavo Rusijoje, lietuvių pabėgėlių mokykloje Velikije Lukuose. Grįžęs į Lietuvą dėstė lietuvių kalbą Telšių vidurinėje mokykloje, nuo 1918 m. Vilniaus gimnazijos mokytojas.
1920 m. gegužės 15 d. – 1920 m. spalio 15 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos frakcijai, įėjusiai į LSLDP ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. Po 5 mėnesių Seimo nario mandato atsisakė.
Dirbo pedagoginį, švietėjišką darbą. 1920 m. liepos mėn. – 1923 m. rugpjūčio 20 d. Švenčionių „Ryto“ gimnazijos direktorius, tačiau okupacinei lenkų valdžiai nepatiko jo lietuviška veikla, ji 1923 m. atsisakė jam suteikti pilietybę, vėliau ištrėmė iš Vilniaus krašto kaip „litvomaną“. 1924 m. vienas iš Laisvamanių etinės kultūros draugijos steigėjų.
Nuo 1923 m. rugsėjo 1 d. – Palangos vidurinės mokyklos direktorius, nuo 1927 m. kovo 15 d. iki 1927 m. lapkričio mėn. – Ylakių progimnazijos direktorius. Dėl laisvamaniškų pažiūrų iš mokyklos atleistas. Domėjosi ir rinko tautosaką, lietuvių folklorą. 
1928 m. rudenį M. Untulis sugrįžo į Vilnių. Lietuvių mokslo draugijoje vadovavo lietuvių kalbos žodžių ir ir tautosakos rinkimui. Užrašė apie 80 000 žodžių, apie 5 000 įvairių žanrų tautosakos kūrinių. Bendradarbiavo leidiniuose „Vilniaus rytojus“, „Vilniaus žinios“, „Vilniaus žodis“, „Lietuvos ūkininkas“, „Aušrinė“ ir kituose. Nuo 1933 m. Lietuvių mokslo draugijos valdybos narys. Organizavo „Folkloro rinkimo mokslo kursus“, kurių veikla vėliau plačiai išsiplėtė. 1931 m. Lietuvių mokslo draugija paskelbė atsišaukimą į Vilniaus krašto lietuvių visuomenę, jog „Tautosakos rinkimas yra pirmiausias ir skubiausias Vilniaus krašto lietuvių reikalas“. Už aktyvią veiklą grupė lietuvių, tarp kurių buvo ir M. Untulis, 1936 m. ištremti iš Vilniaus krašto.
Apsistojo Kaune, vėl tapo bedarbiu, kentė vargą, badą, susirgo, pateko į TBC ligoninę. Po kurio laiko vėl pradėjo rinkti žodžius lietuvių kalbos žodynui Žemaitijoje. Po 1940 m. liepos 21 d. M. Untulis atsidūrė „pensininkų nusipelniusiųjų kategorijoje“. Antrojo pasaulinio karo metais gyveno Ylakių valsčiaus Vabalių kaime, kur rinko tautosaką ir medžiagą žodynui.
Nuo 1945 m. spalio 1 d. Lietuvių kalbos instituto mokslinis bendradarbis. Vietinėje spaudoje skelbė liaudies pasakų, dainų, kitos kūrybos pavyzdžius, padėkas tautosakos, žodžių bei muziejinių eksponatų rinkėjams, jų darbų apžvalgas, taip pat skelbimus, atsišaukimus, geriausių dainininkų nuotraukas, kitą medžiagą. Subūrė nemažą būrį kraštotyros darbuotojų.
Žuvo 1952 m. neaiškiomis aplinkybėmis.
1996 m. AFC Azijos taurė

Atranka

Atrankoje į čempionatą dalyvavo 33 AFC narės. Jungtiniai Arabų Emyratai kaip šeimininkai, ir Japonija kaip tuometiniai čempionai pateko be atrankos.
Jonas Vaidelys

Biografija

1924 m. Kaune baigė J. Tumėno brandos kursus. Lietuvos universitete studijavo literatūrą ir pedagogiką-psichologiją. Nuo 1925 m. bendradarbiavo leidiniuose „Mūsų laikraštis“, „Ūkininkas“, „Trimitas“, „Mūsų Vilnius“, „Ūkininko patarėjas“ ir kt. 1931-1933 m. redagavo žurnalą „Yla“. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. su kitais įsteigė savaitraštį „Žiburiai“, jį redagavo. Gyvendamas JAV, aktyviai bendradarbiavo lietuvių spaudoje. 1974-1975 m. Čikagoje leidžiamo savaitraštis „Sandara“ techninis redaktorius.
I Am... World Tour

Pasirodymų ir gyvo garso audio sąrašas

Deluxe Edition sudaro DVD, gyvo garso audio CD, išskirtinis turo dokumentinis filmas ir 40 puslapių bukletas.
Pašvitinio vėjo malūnas

Pašvitinio vėjo malūnas – kepurinis akmeninis vėjo malūnas, stovintis Pakruojo rajone, Pašvitinyje, K. Korsako g. 22 (kelias  2932  Pašvitinys–Lauksodis ). Malūnas vienas seniausių ir didžiausių tokių technikos paminklų rajone. Jis tuščias, su butaforine kepure, sparnų likučiais. Priešingoje kelio pusėje, netoliese, stūkso senasis grūdų sandėlis – magazinas (XIX a. vid.). 
1993 m. objektas paskelbtas valstybės saugomu inžinerinio paveldo paminklu.

Istorija

Malūnas statytas XIX a. pabaigoje miestelio šiauriniame pakraštyje. Malūnas beveik 14 metrų aukščio ir tokio pat pločio prie pagrindo, 4 aukštų, apskrito plano, nupjauto kūgio formos, kalkėmis sumūrytas iš lauko riedulių, su dvejais vartais. Išlikę pasakojimų, jog į didžiulį malūną valstiečiai įriedėdavo tiesiog vežimais su grūdų maišais, o pro duris kitoje pusėje išvažiuodavo, jau vežini miltais. Sienos storos, 135 cm storio prie pagrindo ir į viršų palaipsniui laipteliais plonėjančios. Malūno angos apmūrytos raudonomis plytomis. Nebelikus malūne perdangų, iš mūre išlikusių angų galima spręsti, kaip buvo išdėstytos perdangų sijos visose keturiose perdangose, o taipogi ir sijos, ant kurių buvo įrengtas apeigos tiltelis.
Malūno kepurė būdavo gręžiama krumpline pavara. Šio malūno išskirtinumas – tinkuotos sienos, nes tokių būdavo retai. Paskutinis malūnininkas čia buvo pavarde Gulbinas. Pasakojama, kad malūnas jam atiteko, malūne žuvus jo giminaičiui malūno savininkui. Pašvitiniečių atmintyje Gulbinas išliko kaip paskutinysis malūnininkas iki nacionalizacijos, dirbęs dar Antrojo pasaulinio karo metais. Atsiradus miestelyje elektrai, malūnas neteko savo reikšmės. Tuomet Pašvitinio malūnas priklausė kolūkiui ir būdavo naudojamas trąšų laikymui.
1969 m. prieš Vasario 16-ąją Pašvitinio bažnyčios zakristijonas Benediktas Navickas su draugais virš malūno iškėlė Lietuvos trispalvę vėliavą. Zakristijonas buvo nuteistas už antitarybinę veiklą. Vėliavą iškelti jam padėjo Pašvitinio mokyklos šeštokas Algis Levanas. Valdžiai puolus ieškoti „antitarybinių elementų“, B. Navickas kurį laiką slapstėsi. Zakristijonas buvo suimtas, pasodintas į kalėjimą, kankinamas. Susirgusį teismas nusprendė uždaryti į psichiatrijos ligoninę. Sveikatos B. Navickas taip ir nebeatgavo. Paleistas iš psichiatrijos ligoninės, netrukus mirė.
1989 m. kolūkio jaunimo iniaciatyva malūną imta remontuoti – uždėtas stogas ir jis papuoštas sparnais (patrumpintais). Iki tol jis buvo itin sunykęs. Vieno iš malūno savininkų Žlabio (iki jo šio malūno savininkas buvo Gulbinas) sūnus poetas Juozas Žlabys-Žengė rašė, kad „malūnas stovi be stogo, sparnų, naudojamas vietoj sandėlio“. Buvo planuojama malūne įrengti kavinę, bet iširus kolūkiams, planai liko neįgyvendinti. Buvo parengti ir tolimesnės rekonstrukcijos planai, nubraižytos malūno teritorinės ribos. 
Laikui bėgant malūnas vėl ėmė irti. Tinkas sutrupėjo, akmenys, mūras ties durų angomis iškrito, sparnai nulūžinėjo. Kad malūnas nekeltų grėsmės, Pašvitinio seniūnija pasirūpino jį aptverti tvorele. Malūnas dar kartą remontuotas 2011 m.: buvo remontuotos sienos, pastatas užsandarintas.
Peter Holmberg

Biografija

Holmberg olimpinis debiutas įvyko 1984 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Sportininkas iš viso surinko 86,7 baudos taškus ir galutinėje įskaitoje liko 11-as tarp 28-ių startavusių jachtų. 1998 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas laimėjo penktąjį plaukimą, dar keturiuose plaukimuose pateko į geriausiųjų trejetuką ir galutinėje įskaitoje surinkęs 40,4 baudos taško Holmberg pelnė sidabro medalį. Tai buvo pirmasis JAV Mergelių salų olimpinis medalis.
Justinas Urbanavičius

Biografija

Gimė 1982 m. Garliavoje Alfonso ir Irenos Urbanavičių šeimoje.
2001 m. baigė Garliavos vidurinę mokyklą ir įstojo į Lietuvos žemės ūkio universiteto Miškų fakultetą. 2007 m. apgynė miškininkystės magistro laipsnį. Studijuodamas universitete įstojo į Divizijos generolo Stasio Raštikio puskarininkių mokyklą. 2005 metais baigus studijas jam suteiktas atsargos karininko leitenanto laipsnis.
Dar studijų metais pradėjo dirbti VĮ Kazlų Rūdos mokomosios miškų urėdijos Šališkių girininkijoje eiguliu. Už gerą darbą ir reikiamą išsilavinimą perkeltas į aukštesnes pareigas.
Dirbo VĮ Kazlų Rūdos mokomosios miškų urėdijos Braziūkų girininkijoje girininko pavaduotoju. Taip pat buvo neetatinis aplinkos apsaugos inspektorius.
Publikavo straipsnius spaudoje, tapo Alšėnų seniūnijos bendruomenės tarybos nariu. 2003 m. įstojo į Lietuvos krikščionių demokratų partiją, subūrė nemažai jaunimo ir iki šiol yra šios partijos narys.
Aktyviai dirbdamas tapo Lietuvos krikščionių demokratų partijos Kauno rajono skyriaus pirmininku. 2007 m. dalyvavo savivaldybių tarybų rinkimuose, atstovavo savo krašto žmonėms Kauno rajono savivaldybės taryboje, buvo Socialinių reikalų ir sveikatos komiteto pirmininkas.
2008 metų Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose laimėjo rinkimus vienmandatėje Kauno-Kėdainių rinkimų apygardoje. Nuo 2015 metų Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. Žmona Jurga – Kauno technologijos universiteto verslo ir vadybos magistrė.
Adomas Katrietis

Adomas Katrietis (lenk. Adam Jakubowicz z Kotry, iki 1492 m. lot. Adamus Lithuanus, Adamus Vilnensis, apie 1450 m. Vilnius ? – 1516 m. gruodžio 24 d. ar 1517 m. gegužės 25 d. Vilnius) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstybės ir Katalikų bažnyčios veikėjas, diplomatas.

Biografija

Mokėsi Vilniaus katedros mokykloje, nuo 1478 m. draugo kunigaikščio Aleksandro Svirskio lėšomis studijavo Jogailos universitete Krokuvoje, 1488 m. magistras.
1492-1511 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kanceliarijos raštininkas. Už tarnybą Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras jam iki gyvos galvos dovanojo Katros dvarą (Gardino pavietas). 1494 m. pasiuntinybės į Maskvą Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro ir Maskvos kunigaikštytės Elenos vedybų reikalais, 1496 m. – pasiuntinybės į Krokuvą karalaičio Žygimanto reikalais dalyvis. 1499 m. – Lietuvos ir Lenkijos susitarimo Petrakave dalyvis ir akto autorius. 1505 m. Lietuvos ir Livonijos sienos nustatymo komisijos sekretorius.
Nuo 1503 m. Krasnajės, dab. Maladečino rajonas, nuo 1505 m. Vilniaus ir Sandomiero, nuo 1506 m. Semeliškių klebonas, nuo 1508 m. Vilniaus kapitulos kanauninkas, nuo 1514 m. – oficiolas.
Lineliai (Kėdainiai)

Istorija

Kaimas įkurtas Mladochovo palivarko žemėse.
Katalonijos kelias

Katalonijos kelias (isp. La Via Catalana) − Ispanijos šiaurės rytuose esančio Katalonijos regiono gyventojų susikibimas rankomis, taip išreiškiant savo nepriklausomybės siekį, įvykęs 2013 m. rugsėjo 11 d.
400 km žmonių rankų grandinė nusidriekė per visą regioną − nuo Pirėnų iki Valensijos. Šią akciją Katalonija surengė pagal Baltijos kelio pavyzdį, kai 1989 m. estai, latviai ir lietuviai, tuomet dar priklausę Sovietų Sąjungai, sudarė 600 kilometrų žmonių rankų grandinę.
Katalonija yra ekonomiškai stipriausias Ispanijos autonominis regionas šalies šiaurės rytuose, nusidriekęs palei Viduržemio jūros pakrantę. Sostinė − Barselona, gyventojai − katalonai, kalbantys katalonų kalba. Regionas 2006 m. praplėtė savo autonomiją, bet labai dažnai nesutaria su Ispanijos valdžia, didžioji visuomenės dalis yra nepriklausomybės šalininkai.
Katalonai rugsėjo 11 d. švenčia savo nacionalinę šventę. Taip jie mini Barselonos užkariavimą 1714 m. rugsėjo 11 d. Ispanų karaliaus Pilypo V daliniams tada užėmus miestą, Katalonija neteko autonomijos teisių.
Katalonijos kelias į nepriklausomybę yra tolimas. Nors Katalonijos vyriausybės vadovas pažadėjo surengti referendumą dėl nepriklausomybės, centrinė Vyriausybė Madride yra griežtai prieš regiono atsiskyrimą. Ji remiasi Konstitucija, kuri garantuoja Ispanijos „vienybę“.
1993 m. Vengrijos Grand Prix

1993 m. Vengrijos Grand Prix buvo Formulės 1 lenktynės, rengtos Hungaroringe 1993 metų rugpjūčio 15 dieną. Tai buvo vienuoliktasis etapas 1993 m. Formulės 1 sezone. Lenktynės pasižymėjo pirmąja Damon Hill pergale, po dviejų pasitraukimų pirmaujant pastarosiose dvejose lenktynėse (priešpaskutiniame rate Vokietijoje). Jis tapo pirmuoju pasaulio čempiono sūnumi, nugalėjusiu lenktynėse. Riccardo Patrese iškovojo paskutinį savo podiumą, o Derek Warwick paskutiniuosius taškus, tuo tarpu Gerhard Berger iškovojo vienintelį podiumą sezone.
Alain Prost užgeso apšilimo rate ir turėjo pradėti lenktynes paskutinis. Vėliau jis prarado keletą ratų, nes kol mechanikai remontavo bolidą lenktynininkas davė interviu Prancūzijos televizijai.
Banskas

Istorija

Bansko apylinkės buvo gyvenamos jau romėnų laikais. Rasta pastatų liekanų iš maždaug 100 m. pr. m. e. laikotarpio. Osmanų laikais miestas vadintas Baniçka. 1868 m. Banske pastatyta pirmoji Bulgarijoje protestantų bažnyčia.
Kaunatavos apylinkė

Istorija

Panaikinta 1949 m.
Poison

Muzika, dainos žodžiai ir kritikų atsiliepimai

"Poison" yra igreito tempo synthpop daina, kurios prodiuseris yra RedOne. Dainą parašė Bilal Hajji, Kinda Hamid, Novel Jannusi, Achraf Jannusi, RedOne ir Scherzinger. "Gitaros ritmo tempu varoma  daina pasižymi "pulsuojančiu" ritmu per visą dainos trukmę. Daina, pasak kritikų, dėl ritmų panaudojimų ir dainos žodžių kiek panaši į Britney Spears dainą "Toxic". Sintezatoriaus skleidžiami garsai, pasak kritikų]], daina pateikia kaip per daug dirbtina, tačiau ji vis tiek išlieka gera šokių muzikos ir pop hitu. Bridget Daley iš 'Hollyscoop' taip pat buvo sužavėta naująją Nicole muzikos kryptimi ir garsu. Tačiau, Becky Bain iš 'Idolator' teigė, kad daina yra standartinė, nuspėjama šokių muzika, ir dainoje "visko per daug". 
Fraser McAlpine iš BBC Music vėl prilygino singlą su "Toxic", ir teigia, kad yra kiek silpnesnė jos versija." Nick Levine iš Digital Spy sutinka su kolegos nuomone, ir teigia, kad klausant dainą jautiesi kaip Berlyno technoklube. Dainai iš penkių žvaigždučių jis skyrė visas penkias. Taip pat, jis teigia, kad Nicole eina geresne linkme ir "Poison" yra geresnis singlas negu jos 2007 m. singlas "Baby Love" (2007).

Pasirodymas topuose

Po dainos išleidimo, dauguma kritikų ir topų sudarinėtojų dainai pranašavo sėkmę ir pirmos vietas topuose.2010 m. gruodžio 11 d. singlas debiutavo Škotijos singlų tope. O Jungtinėje Karalystėje daina pasiekė trečiąją vietą ir tapo kol kas sėkmingiausiai pasirodžiusia Nicole daina JK. It also peaked at number two on the UK Digital Singles chart. Airijoje daina debiutavo septintoje vietoje ir tapo geriausiu jos debiutu šiame tope. "Poison" taip pat atsidūrė 19 vietoje Slovakijos tope Slovakian Airplay Chart.

Vaizdo klipas

Klipo režisierius yra Joseph Kahn. Vaizdo klipas prasideda Nicole įeinant į telefono būdelę ir persirengia keliems vyrams žiūrint. Iš telefono būdelės Nicole išeina apsivilkusi juodą superherojės kostiumą. Artėjant priedainiui Nicole rodoma policijos nuovadoje. Kai kada rodomi vaizdai, kuriuose Nicole kaunasi su tariamais "blogiečiais". Scherzinger taip pat galime išvysti klipe važiuojant BMW motociklu. Klipo pabaigoje Nicole matoma konferencijoje skirtoje žurnalistams.
Išėjus viazdo klipui, dauguma buvo nepatenkinti klipu. Dauguma kritiku vadino ji lėkštu ir pigiu 4 minučių filmu. Tačiau, visi kritikai išskyrė ganėtinai gerai sukurtą choreografiją klipe.
Balbieriškio atodanga

Balbieriškio atodanga – geologinis gamtos paveldo objektas. 1974 m. paskelbtas gamtos paminklu. Atodanga yra Prienų rajone, Balbieriškio seniūnijoje, Žydaviškio kaime, kairiajame Nemuno krante. Atodanga patenka į Nemuno kilpų regioninio parko teritoriją.  Nuo atodangos atsiveria puikus vaizdas į Nemuno upės vingį ir jo slėnį su pievomis bei šilais.
Epingenas

Istorija

Pirmąkart Epingenas paminėtas 985 m. laiške, kuriuo imperatorius Otonas III atidavė gyvenvietę Vormso vyskupijai. Manoma, kad miestą galėjo įkurti alemanai III-IV a. Miesto pavadinimo galūnė "-ingen" (vok. Eppingen) buvo būdinga alemanų gyvenvietėms.
XI a. Epingenas priklausė salijų frankams, o XII a. perėjo Štaufenų dinastijai. 1188 m. gyvenvietė tapo įtvirtintu kaimu, 1192 m. imperatorius Henrikas VI gyvenvietę išplėtė iki mažo miesto statuso. XV-XVI a. Epingenas pergyveno ekonominį pakilimą, kurio laikotarpiu buvo paminėta ir pirmoji ir pirmoji jo Lotynų mokykla (1421 m.)
Baris (Kanada)

Istorija

Manoma, kad pirmoji gyvenvietė įkurta 1812 m., bet nuolat gyvenama tik nuo 1828 m. (pavadinta Roberto Barrie'io garbei). Miestelis augo žemės ūkio ir medienos dėka. 1897 m. prijungtas gretimas Ãlandeilio kaimas.
Jekabas Lautenbachas

Biografija

Mokėsi Kuldygos apskrities mokykloje ir Kuldygos gimnazijoje, dirbo raštininku ir namų mokytoju Tojatuose ir Rendėje. 1874–1977 m. Dorpato universitete studijavo teologiją, filosofiją, lyginamąją kalbotyrą. Nuo 1878 m. jame dėstė latvių kalbą, lyginamąją kalbotyrą, nuo 1896 m. privatdocentas, nuo 1904 profesorius. 1919–1928 m. Latvijos universiteto profesorius, 1924 m. Latvijos universiteto Garbės daktaras.
1881–1882 m. pirmojo latvių literatūrinio žurnalo „Pagalms“ redaktorius, 1886–1888 m. žurnalo „Rota“ atsakingasis redaktorius. Kiti slapyvardžiai: Jakobus, Jūsminis, Montanus, Sabilnieks.

Kūryba

Sukūrė romantinės poezijos, epų, dramų, apsakymų. Parašė lietuvių ir latvių literatūros istorijai, latvių mitologijai ir lietuvių bei latvių tautosakai skirtų veikalų. Tautosakiniai darbai lyginamieji. Lietuvių liaudies dainas lygino su latvių dainomis, smulkiosios tautosakos kūrinius – ir su Europos daugelio tautų kūriniais. Surinko ir suklasifikavo daug lietuvių ir latvių tautosakos kūrinių – apie 500 dainų, apie 6000 patarlių bei priežodžių, kelis šimtus keiksmų, sveikinimų ir linkėjimų. Dalis jų yra mitologinio pobūdžio. Remdamasis mitine tautosaka siekė nustatyti baltų dievų ir mitologinių būtybių svarbiausias funkcijas, krikščioniškosios pasaulėžiūros įtaką. Priklausė romantikų mokyklai, dažniausiai nekritiškai vertino šaltinius.
Mediatorius (biochemija)

Neuromediatorius ar neurotransmiteris – organizme susidarantis cheminis junginys, pernešantis nervinį impulsą tarp nervinių ląstelių (neuronų) cheminėse sinapsėse.
Neuromediatoriaus poveikis pagrįstas sąveika su receptoriais.
Priešsinapsinę membraną pasiekęs nervinis impulsas sudirgina citozolyje po membrana esančias pūsleles, užpildytas neuromediatoriaus molekulėmis. Dalis sudirgintų pūslelių egzocitoziškai susilieja su posinapsine membrana ir išverčia į sinapsinį plyšį neuromediatoriaus molekules. Jos difunduoja skersai plyšį ir jungiasi prie posinapsinės membranos receptorių. Prie receptoriaus prisijungusi neuromediatoriaus molekulė atidaro chemiškai valdomus kanalus, kuriems atsidarius per membraną ima tekėti joninė elektros srovė ir pasikeičia nervinės ląstelės membranos elektrinis potencialas. Šis membranos potencialo pokytis atidaro elektriškai valdomus kanalus, kas galop sukelia veikimo potencialą posinapsinėje membranoje, kuris sklinda neuronu toliau. 

Manoma, kad daug nervų sistemą veikiančių cheminių junginių daro įtaką cheminių sinapsių veikimui.
Dažnai neurotransmiterių poveikis yra moduliuojamas kitų medžiagų, tada kalbama apie neuromodulatorius.
Svarbiausias elektrinį sužadinimą sukeliantis transmiteris centrinėje nervų sistemoje (CNS) yra glutamatas.
Lietuvių moterų globos draugija

Lietuvių moterų globos draugija, iki 1936 m. Lietuvių moterų globos komitetas – Lietuvos vaikų socialinės globos organizacija, 1919–1940 m. veikusi Kaune.
Alfonsas Vanagas

Biografija

1974 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.
2000 m. UAB „Šilutės turgavietė“ direktorius.
2003–2007 m., 2010–2015 m. ir nuo 2016 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys. 
2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šilutės rajono skyriaus narys.
Rotary klubo narys, Lietuvos smulkiųjų verslininkų ir prekybininkų asociacijos tarybos narys. 
Sutuoktinė Nijolė, vaikai Rasa, Dainius.
Ingušijos herbas

Ingušijos herbas – oficialus Ingušijos respublikos simbolis, patvirtintas 1994 m. rugpjūčio 26 d.

Herbo aprašas

Herbas antspaudo tipo. Herbo skydas apvalus žydras, baltu bordiūru, bordiūro išorinis kraštas su auksine juostele. Skydo apatinėje pusėje auksinis erelis išskėtęs sparnus, pasisukęs į dešinę, stovi ant juodos žemės. Virš erelio skydo centre auksinis keturkampis bokštas juodu stogu ir juodais langais. Už bokšto du balti kalnai, kurių viršūnės abipus bokšto. Viršutinėje skydo dalyje auksinė saulė su septyniais auksiniais spinduliais. Viršutinis saulės disko trečdalis slepiasi po bordiūru.

Apačioje virš bordiūro apvalus baltas skydelis siauru žaliu apvadėliu su raudonu triskelionu (raudonas apskritimas su trimis prieš laikrodžio rodyklę lenktomis atkarpomis). Virš apatinės bordiūro dalies vidinio krašto abipus skydelio puslankiu eina auksinis ornamentas ir virš jo – Ingušijos vėliavos spalvų (žalia, balta, žalia) juostelė.

Bordiūre užrašai: viršuje rus. Республика Ингушетия, apačioje – ing. ГIалгIай Мохк.
Lapkričio 24

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Mantvinas – Žybartas – Gerardas