google/wiki40b huggingface dataset:
Sukčiavimas

Sukčiavimas - apgaule svetimo turto arba turtinės teisės įgijimas, turtinės prievolės išvengimas arba jos panaikinimas.

Lietuva

Tas, kas apgaule savo ar kitų naudai įgijo svetimą turtą ar turtinę teisę, išvengė turtinės prievolės arba ją panaikino, baudžiamas viešaisiais darbais arba bauda, arba laisvės apribojimu, arba areštu, arba laisvės atėmimu iki 3 metų (LR baudžiamasis kodeksas, 182 str. („Sukčiavimas“) 1 d., XXVIII skyrius „Nusikaltimai ir baudžiamieji nusižengimai nuosavybei, turtinėms teisėms ir turtiniams interesams“).
Tas, kas apgaule savo ar kitų naudai įgijo didelės vertės svetimą turtą ar turtinę teisę arba didelės mokslinės, istorinės ar kultūrinės reikšmės turinčias vertybes arba išvengė didelės vertės turtinės prievolės, arba ją panaikino, arba sukčiavo dalyvaudamas organizuotoje grupėje, baudžiamas laisvės atėmimu iki 8 metų (LR BK 182 str. 2 d.).
Tas, kas apgaule savo ar kitų naudai įgijo nedidelės vertės svetimą turtą ar turtinę teisę, išvengė nedidelės vertės turtinės prievolės arba ją panaikino, padarė baudžiamąjį nusižengimą ir baudžiamas viešaisiais darbais arba bauda, arba laisvės apribojimu, arba areštu (LR BK 182 str. 3 d.).
Už LR BK 182 straipsnio 1 ir 3 dalyse numatytas veikas asmuo atsako tik tuo atveju, kai yra nukentėjusio asmens skundas ar jo teisėto atstovo pareiškimas, ar prokuroro reikalavimas. Už LR BK 182 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytas veikas atsako ir juridiniai asmenys.

Vokietija

Vokietijos baudžiamasis kodeksas (StGB) numato laisvės atėmimo bausmę iki 5 metų arba baudą. Sukčiavimo (vok. Betrug) veiką apibrėžia VFR BK 263 paragrafas (§ 263). Jį iš viso sudaro 7 dalys.
Lietuvos Judas

"Lietuvos Judas" – Lietuvių fronto pogrindinis neperiodinis leidinys, leistas Lietuvoje 1943–1944 metais.

Istorija

Leidinys, kuriame viešai skelbiami asmenys, ypač uoliai tarnavę vokiečių okupacinei valdžiai ar kitaip tautai prasižengę, ir jų negeri darbai. Leidiniui surinkta informacija buvo Lietuvių fronto dalyvių ir talkininkų tikrinama.
Pirmuosius du laikraštuko numerius 1943 m. Šiauliuose išleido ir redagavo Aleksandras Sakas. Juos spausdino Šiauliuose Juozas Vanagas bei Kaune Juozas Gražys ir Povilas Malinauskas.
Trečiasis „Lietuvos Judo“ numeris išleistas Kaune. Vienų šaltinių teigimu jo leidėju buvo Aleksandras Bendinskas, kitų – Jonas Virbickas, Lietuvių fronto biuletenio redaktorius.
Romos auksas (filmas)

Turinys

1943-ųjų metų spalį Romos geto vadovui vokiečiai paskelbė ultimatumą: jei šie per trumpą laiką nesurinks 50 kilogramų aukso, iš jų bus paimta 200 vyrų įkaitais, kas šiems reikš garantuotą mirtį. Gete pasideda sujudimas: laiko maža, be to, nėra garantijų, kad ir patenkinus reikalavimą vokiečiai laikysis žodžio. Vieni atiduota paskutines atsargas, kiti mėgina savo dalį nuslėpti ir už ją rasti saugų prieglobstį už geto sienų, o būrys jaunuolių nusprendžia pabėgti ir prisijungti prie partizanų.
Šioje sudėtingoje istorijoje italas Masimo, įsimylėjęs žydaitę Džuliją, nori ją vesti, tačiau tam prieštarauja jo šeima, o ir pati mergina turi apsispręsti – likti su mylimuoju ar su savo tautiečiais...
Johanas Dyncenhoferis

Biografija

Gimė Aukštutinės Bavarijos statybininko šeimoje. Broliai Georgas Dyncenhoferis, Volfgangas Dyncenhoferis, Leonardas Dyncenhoferis ir Kristofas Dyncenhoferis. Studijavo Prahoje, 1699–1700 m. Italijoje.
Evaldas Čirba

Biografija

1989 m. baigė Veprių profesinę technikos mokyklą, plataus profilio traktorininkas, mašinistas. E. Čirbos individualios įmonės savininkas.
Tėvynės sąjungos Ukmergės rajono skyriaus narys.
Nuo 2007 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys.
Ukmergės automobilių sporto klubo prezidentas. 2004 m. Lietuvos automobilių ralio čempionas. Sutuoktinė Vaida, vaikai Benediktas, Dovydas, Rapolas.
Krivecas

Krivecas (rumun. crivăţ) – šiaurės rytų vėjas Rumunijoje (Beregeno lyguma) ir Moldovoje (Dobrudža). Dažniausiai būna žiemą. Gali būti laikomas europiniu žiemos kontinentiniu musonu. Bukarešte pusė vėjų atvejų žiemą yra krivecas. Žiemą gali būti labai stiprus, siekti uragano stiprumo (pučia iki 30-35 m/s, t. y., 108–126 km/h greitį). Sukelia pūgas. Paprastai lydi stiprūs šalčiai.
Kai kuriose vietose krivecas primena borą. Nuo Juodosios jūros pučiantis krivecas lydimas liūčių, snigimo, pūgų. Vasarą krivecas yra šiltas vėjas.
Ust Ordos Buriatų autonominė apygarda

Istorija

Ust Ordos buriatų-mongolų autonominė apygarda sudaryta 1937 m. ir įėjo į Irkutsko srities teritoriją (nuo 1958 m. vadinta Ust Ordos Buriatų autonomine apygarda). 1990 m. tapo Rusijos Federacijos subjektu Irkutsko srities sudėtyje. 2008 m. sausio 1 d. apygarda sujungta su Irkutsko sritimi.

Geografija

Teritorija išsidėsčiusi Lenos-Angaros plynaukštėje ir Priebaikalės kalnuose. Klimatas vidutinių platumų, ryškiai žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra apie -22 °C, liepos temperatūra +17 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – apie 300 mm. Per apygardą teka Angara (Bratsko tvenkinio dalis) su intakais Kuda, Osa. Teritoriją dengia miškastepė, pušų ir maumedžių taiga.
Glutaminas

Gamyba

Glutaminą iš glutamato ir amoniako sintetina fermentas glutamino sintetazė. Daugiausia glutamino pagaminama raumenyse (apie 90% viso glutamino). Nedaug glutamino išskiria ir plaučiai bei smegenys.
Glutaminą gali gaminti ir kepenys, tačiau jos glutamino apykaitoje daugiau veikia kaip reguliatorius, o ne gamintojas, nes paima daug glutamino, atitekančio iš žarnyno.

Ląstelės naudotojos

Didžiausi glutamino vartotojai yra žarnų ląstelės, inkstų ląstelės (rūgštinumo-šarmingumo palaikymui), aktyvuotos imuninės ląstelės ir daugelis vėžinių ląstelių. Dėl didelio glutamino poreikio vėžinėms ląstelėms tiriama, ar glutamino analogai, tokie kaip 6-diazo-5-okso-L-norleucinas (DON), Azaserine ar Acivicin, gali būti panaudoti kaip priešvėžiniai vaistai.

Glutamino panaudojimo pavyzdžiai

Organizmas glutamino turi gauti su maistu gyjant po sužeidimų ar ligos. Tokiais atvejais gali tekti naudoti maisto papildus su glutaminu.
Glutaminas intensyviai tiriamas paskutinius 10-15 metų. Aptikta, kad jis padeda gydant sunkius susirgimus, traumas, nudegimus, jis svarbus po operacijų gyjant žaizdoms ir šalinant šalutinius vėžio gydymo efektus.
Glutaminas reklamuojamas kaip papildas, skatinantis raumenų vystymąsi užsiimantiems atletizmu, sunkumų kilnojimu, ištvermės sporto šakomis.
Biologiniuose tyrimuose L-glutaminas paprastai dedamas į mitybines terpes ląstelių kultūroms.
Žvejotgala

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad kaimo pavadinime yra žodžiai žvejoti ir galas („kraštas, sritis“). Ar čia buvo daug žvejojama – neaišku, tačiau už 1 km į šiaurės vakarus teka upė Nemunėlis, kuriuo eina Lietuvos ir Latvijos siena.

Aplinkinės gyvenvietės

Smilgeliai (Biržai) – 0,8 kmLinkiškiai (Biržai) – 2,9 kmJuostaviečiai – 3 kmPurviškiai II – 3,6 km
BIRŽAI – 17 km
Pozityvas

Pozityvas (lot. positivus – teigiamas) – objekto fotografinis atvaizdas – nuotrauka, skaidrė.
Juodos baltos fotografijos pozityve šviesūs ir tamsūs tonai, o spalvotosios – spalvos atitinka objekto tonus bei spalvas.
Dažniausiai pozityvas gaunamas iš negatyvo kontaktiniu arba projekciniu (keičiamo mastelio) kopijavimu pozityvinėse medžiagose. Inversinėse fotografinėse medžiagose pozityvas gaunamas be negatyvo – inversiniu ryškinimu.
Europos parlamento narys

Europarlamentaras – asmuo, išrinktas atstovauti savo šaliai Europos Parlamente. Europos Parlamentą sudaro 751 narys iš 28 ES šalių. Nuo 1979 m. europarlamentarai penkerių metų kadencijai renkami per tiesioginius ir visuotinius rinkimus. ES parlamento rinkimai paremti proporciniu atstovavimu, tačiau dėl konkrečios jų formos kiekviena šalis sprendžia pati. Kiekvienai šaliai tenkantis vietų Europos Parlamente skaičius skiriasi – jis nustatomas atsižvelgiant į valstybės gyventojų skaičių. Lietuvai 2014–2019 m. kadencijos Europos Parlamente atstovauja 11 europarlamentarų.
Pagal savo politines pažiūras europarlamentarai jungiasi į frakcijas. Šiuo metu Europos Parlamente jų yra septynios.
Dienas bizness

Istorija

2009 m. latvių bendrovė „Nedela“ iš švedų bendrovės „Bonnier“  už neskelbiamą sumą įsigijo vieną didžiausių šalies žiniasklaidos grupių, leidžiančių nacionalinį dienraštį „Diena“ ir verslo dienraštį „Dienas bizness“. Tais pačias metais paskola perleisti britų  investuotojams Rowlandų šeimai. 2010 m. 51 % akcijų iš minėtos bendrovės įsigijo verslininkas Viesturas Koziolas per jam priklausančią įmonę „Žurnāli un Diena“. 2012 m. jis įsigijo dar 47,86 % akcijų ir dabar valdo 98,86 % akcijų.
Vinufosenas

Vinufosenas (norv. Vinnufossen) – aukščiausias krioklys Norvegijoje ir Europoje bei 6-as pagal aukštį pasaulyje. Krioklys, esantis Miorės ir Rumsdalio apygardoje, vakarų Norvegijoje, yra 860 m aukščio.
Krioklio šaltiniu yra laikomas Vinufonos ledynas, iš kurio išteka išteka upė Vinu, kuri, sruvendama Vinufjeleto kalno šlaitu žemyn, suformuoja Vinufoseno krioklį. Kalno papėdėje krioklys įsilieja į Drivos upę.
Čivyliai (Giedraičiai)

Istorija

Kaimas minimas 1777 m. Giedraičių mirusiųjų metrikų knygoje.
The Shadow of Yesterday

The Shadow of Yesterday (sutrumpintai vadinamas – TSoY) – fentezi stiliaus vaidmenų žaidimas, kurį sukūrė Clinton R. Nixon. Išleistas 2004 metais, platinamas pagal Creative Commons licenciją.
Stepono Batoro traktas

Stepono Batoro traktas – istorinis kelias, jungiantis du Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės miestus – Vilnių ir Polocką.

Istorija

1576 m. išrinktas Lenkijos karaliumi ir Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Steponas Batoras iškart turėjo tęsti karą su Maskva, pradėtą dar jo pirmtako Žygimanto Augusto. Rusai buvo užėmę rytines Kunigaikštystės žemes ir svarbų Polocko miestą, todėl karalius įsakė ruoštis karo žygiui jį atsiimti. Mazovijos miškuose buvo medžiojami žvėrys ir ruošiamos maisto atsargos, Vengrijoje samdomi patyrę kariūnai, iš Italijos pakviesti karo inžinieriai. Pastarųjų vadovaujami sukviesti valstiečiai su kirviais ir kastuvais platino būsimo žygio kelią, tiesė naujas atkarpas.
Kelias prasidėjo Vilniaus Užupyje, ėjo dabartinėmis Polocko ir Stepono Batoro gatvėmis; per laukus ir miškus, kur šiandien stovi Naujosios Vilnios pastatai; kirto Mickūnų, Lavoriškių, Varnionių, Mikailiškių, Naročio, Gluboko ir kt. kaimus, kol pasiekė Polocką. Prie Svyrių buvo surengta jungtinės Lenkijos ir Lietuvos kariuomenės apžiūra. 1579 m. liepos 12 d. kariškiams buvo perskaitytas karaliaus manifestas-įsakymas ir daugiatūkstantinė minia naujuoju keliu pajudėjo rytų link. Žygis buvo sėkmingas, Polockas atsiimtas, o pergalingo žygio kelias pavadintas Stepono Batoro traktu.
XX a. senosios Kunigaikštystės teritorijoje buvo nutiesti kiti vieškeliai ir plentai, Stepono Batoro trakto reikšmė sumenko. Šiandien jį primena tik išlikusios atkarpos Lietuvoje ir Baltarusijoje.
Ksantoma

Ksantoma (gr. ξανθός 'geltonas') – gelsvas, gelsvai rausvas arba rusvas mazgelis odoje ar gleivinėje, sudėtinių baltymų lipoproteidų sankaupa. Lipoproteidus sudaro baltymai ir į riebalus panašios medžiagos. Ksantoma atsiranda dėl lipoproteidų apykaitos sutrikimo ir pagausėjimo kraujyje. Ksantoma būna papulinė, mazginė, sausgyslinė, linijinė ir vokų plokščioji (ksantelazma).
Papulinė ksantoma - nedidelis mazgelis; išplinta ant viso kūno. Jų būna gausu ant sėdmenų, kojų, rankų. Mazginių ksantomų neskauda. Jos simetriškai paplinta ant kelių, alkūnių, plaštakų nugarinių pusių, pėdų. Sausgyslinė ksantoma susidaro ant sausgyslių ir sąnarių. Linijinė ksantoma - gelsva linija ant delnų ir pirštų lenkiamųjų paviršių. Vokų ploščioji ksantoma (ksantelazma) - paplokščias mazgelis, susidarantis viršutinių vokų vidiniuose kampuose. Lipoproteidai gali kauptis akių tinklainėje ir ragenoje.

Gydymas

Atsiradus ksantomai ligonis turi laikytis dietos: perpus ar dar mažiau sumažinama angliavandenių ir riebalų, patartina nevalgyti kiaušinio, sviesto, kiaulienos, cukraus, skiriama daug baltymų. Ksantomos šalinamos cheminėmis medžiagomis, elektra, išoperuojamos.
Feminnem

2005 m.

„Feminnem“ iškovojo teisę atstovauti Bosnijai ir Hercegovinai 2005 m. Eurovizijoje Ukrainoje su daina „Call Me“. Konkurse jos iš karto pateko į finalą, užėmė 14 vietą.

2007 m.

„Feminnem“ tikėjosi atstovauti Kroatijai 2007 m. Eurovizijoje Helsinkyje, Suomijoje su daina „Navika“, tačiau jos užėmė tik devintą vietą su 16 taškų. Nugalėtojais tapo Dragonfly ir Dado Topić su daina „Vjerujem u ljubav“.

2009 m.

„Feminnem“ dar kartą dalyvavo Kroatijos atrankoje į 2009 m. Eurovizijos dainų konkursą, kuris vyko Maskvoje, Rusijoje su daina „Poljupci u boji“, tačiau jos užėmė trečią vietą su 28 taškais. Tais metais šaliai atstovavo Igor Cukrov & Andrea Šušnjara su daina „Lijepa Tena“.

2010 m.

„Feminnem“ 2010 m. trečią kartą dalyvavo Kroatijos nacionaliniame finale, tikėdamiesi atstovauti šaliai 2010 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, kuris vuko Osle, Norvegijoje su daina „Lako je sve“. Pusfinalyje užėmusios tik ketvirtą vietą, jos vis dėlto pateko į finalą ir jį laimėjo, surinkdamos maksimalų taškų skičių iš žiuri ir žiūrovų. Todėl jos sėkmingai atstovavo Kroatijai Eurovizijoje, tačiau joms nepavyko patekti į finalą.
Vilniaus pergalė

Istorija

1952 m. pastatytas „Vilniaus Pergalės“ fabrikas. „Naujoji Rūta“ veikia nuo 1993 m. skilus „Rūtos“ fabrikui po privatizacijos į dvi dalis. 2018 m. „Vilniaus pergalei“ leista įsigyti vieno didžiausių šalyje koncernų „Achemos grupė“ valdomą Šiaulių šokolado ir saldainių gamintoją „Naujoji Rūta“. „Naujoji Rūta“ 2017 m. pagamino daugiau nei 2 000 tonų produkcijos, įmonės pajamos siekė 4,7 mln. eurų., kai tuo tarpu 2017 m. „Vilniaus pergalės“ produkcija siekė 9 664 t., pajamos – 35,7 mln. eurų.
Genetinis kodas

Genetinis kodas yra sistema taisyklių, pagal kurias DNR arba RNR molekulėje nukleotidų sekomis užrašoma informacija, reikalinga baltymų sintezei. Genetinis kodas yra vienodas visiems gyviesiems organizmams. Manoma, kad tai įrodymas, jog visa Žemės gyvybė kilusi iš vieno bendro pirmtako.
Pūras (matavimo vienetas)

Pūras – senovinis tūrio matavimo vienetas, skirtas birioms medžiagoms matuoti. Taip pat skirta dalis – puspūris.
Nuo XVI iki XX a. pr. lietuvių (žemaičių) pūras buvo lygus šeštadaliui statinės, 12 senųjų gorčių (arba 24 naujųjų gorčių), 62,7 l. Mažasis pūras buvo lygus 18 naujųjų gorčių (50,76 l). Be to, Lietuvoje dar buvo žinomas Rygos arba Magdeburgo pūras (=24 Rygos gorčiams, 26 nauj. gorčiams, 73,32 l) bei didysis pūras (30 nauj. gorčių, 84,6 l).
Šiaulių getas

Šiaulių getas buvo sudarytas iš dviejų dalių: vienos Kaukazo priemiestyje, kitos tarp Ežero ir Trakų gatvių. Getas pradėtas steigti 1941 m. rugpjūčio 22 d., kai Šiaulių miesto ir apskrities viršininkas Jonas Noreika pranešė, kad visi žydai ir pusžydžiai iki rugpjūčio 29 d. turi persikelti gyventi į Žagarę.
Iš čia žydai buvo vežami žudyti į Kužius, netoli Šiaulių, kur nužudyta apie 5000 žydų. 1943 m. abu getai perduoti SS žinion ir tapo koncentracijos stovyklomis, o 1944 m. liepos 15 d. buvo pradėti likviduoti, apie 3000 žydų buvo pervežta į Štuthofo koncentracijos stovyklą, kur 1945 m. gegužės 2 d. likusius gyvus žydus išlaisvino amerikiečių kariuomenė. Iš viso po karo Šiauliuose liko tik 350–500 žydų.

Įsteigimas

Geto steigimu Šiauliuose okupacinė valdžia ėmė rūpintis 1941 m. liepos pirmoje pusėje. Tuo metu Šiaulių miesto burmistro Petro Linkevičiaus pavaduotojas Antanas Stankus tapo „įgaliotiniu žydams tvarkyti“. Nurodymą organizuoti mieste getą davė Šiaulių miesto karo komendantas. Vykdydamas užduotį, A. Stankus pasitelkė žinomus miesto žydus – buvo įsteigtas žydų komitetas. Nuo 1941 m. liepos 19 d. iki 22 d. paskelbta registracija, kurios metu visi miesto žydai turėjo registruotis savivaldybėje. Getui buvo parinktos dvi vietovės: Kaukazo priemiestis ir ruožas tarp Ežero ir Trakų gatvių. Iš pradžių buvo apgyvendintas Kaukazo, paskui Ežero–Trakų getas. Galutinai žydų perkėlimas baigtas 1941 m. rugpjūčio 15 d. Abiejuose getuose atsidūrė apie 4 000–5 000 žydų. Žydų komitetas buvo reorganizuotas į Žydų tarybą; pirmininku tapo M. Leibavičius.

Likvidavimas

Iki 1943 m. spalio Šiaulių getas priklausė apygardos komisaro Hans Gewecke valdžiai, o nuo 1943 m. spalio 1 d. Šiaulių getą ėmė kontroliuoti SS. Getas tapo koncentracijos stovykla, jos viršininku buvo paskirtas SS oberšarfiureris Hermanas Schlöfas. Vidaus administracijai nuo 1944 m. balandžio 1 d.
1943 m. spalio viduryje Kaukazo getas panaikintas, liko tik Ežero–Trakų getas ir darbo stovyklos.
1944 m. liepos 15 d. prasidėjo Šiaulių geto likvidavimas. Keli tūkstančiai žydų keturiais etapais pervežti į Štuthofo koncentracijos stovyklą. Karo pabaigos sulaukė 350–500 Šiaulių žydų.
László Kovács

Biografija

1953–1957 m. mokėsi Budapešto aukštesniojoje chemijos mokykloje, 1963–1968 m. studijavo visuomenės mokslus Budapešto universitete.
1968–1989 m. dirbo Vengrijos socialistinės darbininkų partijos aparate, 1990 partijos Centro Komiteto narys. 1998–2004 m. Vengrijos socialistų partijos pirmininkas. Nuo 2003 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.
1989–1990 Užsienio reikalų ministerijos valstybės sekretorius. 1990–2004 m. parlamento narys, užsienio politikos komiteto narys, 1993–1994 m. pirmininkas. 1994–1998 m. ir 2002–2004 m. Vengrijos užsienio reikalų ministras. Nuo 2004 m. lapkričio 1 d. iki 2010 m. vasario 9 d. buvo Europos Komisijos komisaras mokesčiams ir muitų sąjungai.
Vagitas Alekperovas

Asmeninis gyvenimas

Vedęs, žmona – Larisa Alekperova, turi sūnų Jusufą (g. 1990 m., studijavo Valstybiniame Gubkino naftos ir dujų universitete). Mėgsta keliauti, žaisti tenisą, poilsiui renkasi Krymą.
V. Alekperovas – ekonomikos mokslų daktaras, Rusijos mokslų akademijos tikrasis narys.

Ryšiai su Lietuva

V. Alekperovas čia yra prabangiai šventęs savo 59-jį gimtadienį  (dvare prie Pabradės). Čia jį sieja antrinė įmonė Lukoil Baltija (degalinių tinklas), ankstesniais metais turėjo ketinimų nupirkti „Mažeikių naftą“  .
Dusios gyvenvietė

Tyrimai

Pirmąsias gyvenvietes 1979–1980 m. surado Stasys Patkauskas, kitas – 1987–2000 m. Vygandas Juodagalvis. Per žvalgomuosius tyrimus surinkta įvairių titnaginių ir akmeninių radinių. 1990–1995 m. Lietuvos nacionalinis muziejus (tyrimų vadovas V. Juodagalvis) Dusios VIII gyvenvietėje, ežero šiaurės vakarų pakrantėje ištyrė 501 m² plotą. Jo kultūrinis sluoksnis apie 40 cm storio. Rasta židinių, 7 stulpavietės, stulpinės konstrukcijos pastato liekanų bei titnaginių antgalių, mikrolitų, gremžtukų, rėžtukų, grandukų, ylų, peilių, kaltelių, kirvukų, taip pat akmeninių trintuvų, įtveriamųjų kirvių, galąstuvų, tinklo pasvarų, kitų dirbinių, kaulinių ir raginių kaltų, lygiu ir brūkšniuotu paviršiumi keramikos. Aptiktas bronzinės įvijos fragmentas. Gyvenvietėje buvo šerno, elnio, stirnos, lokio, galvijų, arklio ir tauro kaulų. Gyvenvietė priskiriama brūkšniuotosios keramikos kultūrai. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Lietuvos nacionalinis muziejus.
Ignas Česaitis

Ignas Česaitis (1893 m. vasario 1 d. Balbieriškis – 1961 m. sausio 8 d. Garliava, palaidotas Balbieriškyje) – Lietuvos kunigas, teologas. Teologijos daktaras.

Biografija

Baigęs Marijampolės gimnaziją 1908–1913 m. studijavo Seinų kunigų seminarijoje, 1913–1919 m. – Fribūro universitete. 1913–1930 m. marijonas. 1915 m. įšventintas kunigu. 1919 m. teologijos daktaras
1919–1921 m. Marijampolės mergaičių gimnazijos ir mokytojų seminarijos kapelionas. 1921–1925 m. laikraščio „Draugas“ (Čikaga) redaktorius. 1925–1935 m. Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos – filosofijos fakultete dėstė pastoracinę ir moralinę teologiją. 1936–1940 m. karo technikos štabo kapelionas. 1940–1958 m. Lapių klebonas.
1926–1928 m. Pavasarininkų ir 1926–1934 m. ateitininkų sendraugių centro valdybų narys. Žurnaluose „Soter“, „Tiesos kelias“, „Židinys“ ir kt. rašė apie etiką ir dorovę, pastoraciją ir katechizaciją, Tomo Akviniečio charakterologijos doktriną.
Justinas Kinderis

Biografija

Motina Audronė Kinderienė, dabar Valstybinės mokesčių inspekcijos Panevėžio skyriaus Administravimo ir personalo skyriaus vyriausioji specialistė, Justiną pastūmėjo į sportininko kelią – vaikystėje parinko mokyklą su baseinu - tuometę Panevėžio 14-ąją vidurinę mokyklą (dabar „Žemynos” progimnazija), norėjo, kad ketvirtokas sūnus tuščiai neleistų laiko ir turėtų kuo užsiimti. Tuomet moteris išgyveno skyrybas su vyru. Su trimis vaikais iš Panevėžio rajono šeima persikraustė gyventi į miestą. Justinas dėl savo stropumo nepraleido nė vienos plaukimo treniruotės. Vėliau 15-metis Justinas išvažiavo į Vilniaus Ozo vidurinę mokyklą, kur moksleiviams sudarytos puikios sąlygos sportuoti. Jau po metų jis ėmė važinėti į tarptautines varžybas.
Mykolo Romerio universitete, Teisės fakultete baigė teisę.
Pirmoji trenerė: Židrūnė Budrienė. Kiti treneriai: Jurijus Moskvičiovas ir Egidijus Tindžiulis.
Rakovičė (Augustavo apskritis)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pasaulio korespondencinių šachmatų olimpiada

Pasaulio korespondencinių šachmatų olimpiada – korespondencinių šachmatų pasaulinio lygio varžybos. Rengia Tarptautinė korespondencinių šachmatų federacija.

Lietuvos pasiekimai

1997–2006 m. 6-ojoje Pasaulio korespondencinių šachmatų olimpiadoje Lietuvos moterų korespondencinių šachmatų rinktinė tapo čempione.
Zimbabvės karalystė

Didžiosios Zimbabės kilmė

Senieji Didžiosios Zimbabvės gyventojai ir statytojai buvo hungviai (Hungwe). Manoma, kad jie migravo į šią teritoriją iš pietų apie VII a. Vėliau, XI a. iš šiaurės į Zimbabvę migravo dabartinių šonų ir kalangų protėviai, bendrai vadinami mbiriais (Mbire). Jie asimiliavo senuosius gyventojus hungvius. Nepaisant to, šie išsaugojo savo tapatybę, nes sudaro atskirą klaną šonų tautoje, nors ir kalba atskirais šonų dialektais.
Atsikėlėliai mbiriai perėmė iš hungvių daug tradicijų. Tarp jų ir akmeninių gyvenviečių statybą, vadų bei žynių kultą. Jie perstatė senąją hungvių gyvenvietę Didžiąją Zimbabvę, kuri ilgainiui įgijo svarbiausią politinę ir religinę reikšmę visame regione. Naujai įsteigta mbirių kilmės dinastija, kurios pradininku laikomas Chigwagu Rusvingo, savo pagrindiniu simboliu pasirinko jūrinį erelį, senąjį hungvių totemą.

Klestėjimas

Zimbabvės suklestėjimą nulėmė intensyvėjanti prekyba su Svahilių pakrante, kur šonai ekportavo svarbiausias savo prekes – auksą ir dramblio kaulą. Nuolatinę prekybą su Indijos vandenyno tautomis parodo ir Zimbabvėje randama kiniška keramika, persiškas fajansas, arabiškos monetos, stiklo karoliukai ir kitos užsieninės prekės.
Manoma, kad klestėjimo laikais Didžioji Zimbabvė tapo didelės gentinės konfederacijos politiniu ir religiniu centru. Jame rezidavo mambo tituluojamas valdovas ir gyveno apie 18 tūkst. gyventojų. Tuo metu Zimbabvė kontroliavo apie 150 smulkių teritorinių vienetų, apimančių visą dabartinę Zimbabvę ir teritorijas vakarų Mozambike bei pietų Zambijoje. Visi šie teritoriniai vienetai turėjo savo administracinius centrus, kurie irgi buvo statomi iš akmenų ir vadinami zimbabvėmis. Archeologiniai kasinėjimai parodo Didžiosios Zimbabvės stiliaus įtaką jų architektūriniam stiliui XIV-XV a.
Svarbiausi zimbabvių likučiai yra Manjikenis, Masi Kesi, Zumbas (Mozambike), Bumbusis, Injanga (Zimbabvėje), Dambva, Ingombė Iledė (Zambijoje) ir kt.
Formigašo salos

Formigašo salos (portug. Ilhéus das Formigas – „skruzdžių salos“) – grupė nedidelių, negyvenamų salelių Atlanto vandenyne, Azorų salyno rytuose, tarp San Migelio ir Santa Marijos salų. Užima 0,009 km² plotą. Salos išsidriekusios iš šiaurės vakarų į pietryčius. Tai tėra 8 uolos, iškylančios iki 11 m aukščio virš vandenyno paviršiaus.
1431 m. salas atrado keliautojai Diogo de Silvesas ir Gonsalas Veljas Kabralas. XIX a. pab. Formigašo salose pastatytas švyturys. 1988 m. salos paskelbtos gamtos draustiniu.