google/wiki40b huggingface dataset:
Take-Two Interactive

1993–2004 m.

„Take-Two“ 1993 m. įkūrė Ryan Brant, žurnalo „Interview“ bendraįkūrėjo Peter Brant sūnus. 1998 m. kovą „Take-Two“ finansinė vertė išaugo po to, kai bendrovė iš „Bertelsmann AG“ įsigijo „BMG Interactive“ padalinį už apytiksliai 14,2 mln. JAV dolerių. Tais pačiais metais bendrovė išleido žaidimą “Rats!“. Vėliau tais pačiais metais „BMG Interactive“ buvo performuota į „Rockstar Games“.
1999 m. vasarį „Take-Two“ išleido point-and-click tipo nuotykių žaidimą „Biosys“. 1999 m. liepą išėjo viena pirmųjų taktinių pirmojo/trečiojo asmens šaudyklių „Hidden & Dangerous“, o 2003 m. pasirodė ir tęsinys „Hidden & Dangerous 2“.
2004 m. „Take-Two“ bendrovei „Infogrames“ sumokėjo 22,3 mln. JAV dolerių už teises į „Civilization“ žaidimų seriją.

2005–dabar

2005 m. bendrovė ėmė masiškai supirkinėti žaidimų kūrėjus, tam išleisdama daugiau kaip 80 mln. JAV dolerių. Už 32 mln. JAV dolerių ji įsigijo studijas „Visual Concepts“ ir „Kush Games“, už 11,4 mln. „Gaia Capital Group“ ir už apytiksliai 11,8 mln. „Irrational Games“. Tuomet subūrė leidybos padalinius „2K Games“ ir „2K Sports“, kuriuos paskyrė valdyti naujai įsigytas studijas. Paskiau, lapkritį „Take-Two“ už 27 mln. JAV dolerių įsigijo „Firaxis“. 2007 m. investuotojai iš bendrovės direktorių tarybos pašalino 5 iš 6 narius.
2008 m. konkurentė žaidimų pramonėje „Electronic Arts“ (EA) pateikė sandorio pasiūlymą supirkti „Take-Two“ akcijas po 25 JAV dolerius už vieną akciją, vėliau kaina buvo pakelta iki 26 dolerių. Gandai apie galimą įsigijimą internete jau sklandė prieš kelias savaites. „Take-Two“ atsisakius priimti sandorį, jos akcijų vertė pakilo 54 %, tuo tarpu EA krito 5 %, o tai bendrovei buvo didžiausias metų nuostolis.
Luobos sentikių cerkvė

Istorija

Luobos kaime XIX a. viduryje gausiai gyveno sentikių. Veikė nedidelė medinė „malevnia”. 1869 m. liepos mėn. netoli Luobos esančiame Žadeikių kaime (tuometiniame Sedos valsčiuje) buvo paskirta žemė Michailui Osipovičiui Voronai – 8,72 ha ariamos ir 15,84 ha pievų, Antonui Molotokui – 0,52 ha ariamos ir 4,37 ha pievos.
Popas Eliferijus Kaštalijanovas, tarnavęs Lietuvos kariuomenėje kavaleristu, sentikių kunigu Luoboje dirbo iki 1985-ųjų metų. Kadangi sentikių bendruomenė mažėjo, kūrėsi mišrios šeimos, į Luobą šventikas ėmė atvažiuoti iš Klaipėdos.

Kapinės

Kaimo pušynėlyje įsikūrusios sentikių kapinaitės, kuriose diduma kapų sutvarkyti ir prižiūrimi. Jose nemažai senų, sunkiai įskaitomais užrašais išrantytų pravoslaviškų kryžių bei paminklų. Yra palaidoti ir prieš keletą metų. Naujesni antkapiniai paminklai parodo, kad sentikių laidojimo tradicijos supanašėjo su lietuviškomis. Antkapiniai akmenys gana didoki, kapavietės apsodintos gėlėmis, prižiūrimos. Seniausių palaidotųjų gimimo datos mini XIX a. pabaigą.
2013 m. birželio 22 d. luobiškiams švenčiant kaimo 760-ies metų sukaktį, iš Klaipėdos atvykęs šventikas ir keli giedotojai kartu su šio kaimo gyventojais meldėsi kapinėse. Pagal sentikių tradiciją melstasi kapinėse prie kiekvieno kapo.
Šlavėnų dvaras

Istorija

Istoriniuose šaltiniuose Šlavėnų dvarai minimi nuo 1596 m. XVIII a. ir XIX a. pradžioje Šlavėnų latifundiją sudarė trys dvarai ir kaimas prie jų, kuriuos valdė Ukmergės apskrities maršalka Juozapas Kušeliauskas (?–1806) ir kiti valdytojai.
Apie 1830–1840 m. latifundija buvo išskirstyta trims savininkams, dvarus perėmė ir įsigijo Mikuličiai, Mingailai ir Brazauskai. XIX a. antrojoje pusėje Mikuličių dvarą perpirko ir prie savo tėvonijos prijungė Gustavas Brazauskas (1841–1906), suformavęs Didžiųjų Šlavėnų Brazauskų dvarą, išlikusį ir XX a. pradžioje po jo mirties, kai jame toliau šeimininkavo G. Brazausko našlė Jadvyga Mikalauskaitė-Brazauskienė (1845–1915). Apie 1930 m. šį dvarą paveldėjo ir iki nacionalizacijos 1940 m. valdė Mašiotai (Ona Brazauskaitė-Mašiotienė). Pas Mašiotus 1930 m. lankėsi Lietuvos prezidentas Antanas Smetona.
Mingailai nuo XIX a. vidurio iki 1940 m. valdė Mažuosius Šlavėnus. Dalį dvaro nuomojosi ir valdė Mašiotų ir Mingailų giminaičiai: Jurgis Čepukas, Vaišvilai, Bagdonas.
1923 m. Šlavėnų dvare buvo 4 sodybos – 77 gyventojai. 1949 m. Šlavėnų kaimas buvo įjungtas į „Piliakalnio“ kolūkį, vėliau, stambinant ūkius, jis pateko į Puntuko kolūkį.
Júbilo Iwata

Istorija

Klubo ištakos siekia 1962 m.
Baltijos taurė

Baltijos taurė – tai nuo 1928 m. organizuojamas futbolo turnyras tarp trijų Baltijos valstybių. Sovietinės okupacijos periodu turnyre 6 kartus dalyvavo Baltarusijos TSR rinktinė, o nuo 2012 m. dėl Baltijos taurės varžosi ir Suomija.
Iki 1938 m. turnyras vyko kasmet, išskyrus 1934 m., kuomet varžybos neorganizuotos dėl 1933 m. kilusio Lietuvos ir Estijos konflikto su Latvijos rinktine. 1939 m. turnyras nesurengtas dėl paaštrėjusių Lietuvos ir Latvijos santykių po tais pačiais metais įvykusio Europos krepšinio čempionato.
Sovietiniais laikais turnyras organizuotas nereguliariai, o po 1976 m. dėl sumenkusios svarbos iš viso nebevyko (tuo metu tik Estijos TSR žaisdavo stipriausios sudėties, o Lietuvos TSR, Latvijos TSR ir Baltarusijos TSR deleguodavo B rinktines).
Žlugus Sovietų Sąjungai Baltijos taurės turnyras atgaivintas ir iki 1998 m. vyko kasmet. Vėliau varžybos organizuotos nereguliariai, o nuo 2008 m. nuspręsta kovą dėl Baltijos taurės rengti kas dvejus metus.
Aloyzas Jančoras

Biografija

1962 m. baigė Prienų vidurinę mokyklą. 1964–1967 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1967–1969 m. operatoriaus asistentas Lietuvos kino studijoje. 1969–1973 m. studijavo Kinematografijos institute Maskvoje. 1973–1993 m. Lietuvos kino studijos operatorius, režisierius. 1997 m. įsteigė VšĮ „A. Jančoro videoantologija“, vadovauja jai, kuria dokumentinius filmus apie svarbius Lietuvos kultūrinio gyvenimo įvykius ir asmenybes. 
Nufilmavo apie 20 teminių kino žurnalų, apie 40 dokumentinių, vaidybinių kino ir TV filmų. Būdingi tapybiški, ekspresyvūs kadrai, filmo atmosferos, ritmo jutimas.
NK Dob

Istorija

Klubo ištakos siekia 1961 m. Atkūrus šalies nepriklausomybę žaidė žemesniuosiuose divizionuose. 
2016/2017 m. Antroje lygoje iškovojo antrą vietą, laimėjo pereinamąsias rungtynes, tačiau nesugebėjo licencijuotis PrvaLiga pirmenybėms.
Transgrancanaria

Transgrancanaria – viena iš prestižiškiausių Pasaulio bekelės ultramaratonų bėgimo taurės trasų, vingiuojanti per Gran Kanariją, trečią pagal dydį Ispanijos salą.
Bekelės bėgimo trasos ilgis siekia 125 km, o vertikalaus sukilimo suma – 8,5 km. Be šių varžybų vyksta ir kitos bėgikų lenktynės tuo pačiu metu Gran Kanarijos saloje, tačiau pastarasis renginys sulaukia daugiausiai susidomėjimo.
Iš lietuvių Gediminas Grinius šioje trasoje 2015 m. tapo nugalėtoju. 2016 m. G.Grinius užėmė antrąją, Vaidas Žlabys – 8-ąją vietą. 2017 m. V. Žlabys iškovojo 2-ąją vietą.
Videniškių Šv. Lauryno bažnyčia

Istorija

1549 m. pastatyta pirmoji medinė bažnyčia. 1618 m. pradėta statyti mūrinė bažnyčia. Naujoji bažnyčia buvo sumanyta kaip palaimintojo Mykolo Giedraičio kulto židinys, o kartu ir kaip šeimyninis kunigaikščių Giedraičių giminės mauzoliejus. Giminė aktyviai palaikė naujo palaimintojo Mykolo kultą, akivaizdžiai siekdama jo kanonizacijos. Statyba rūpinosi Videniškių augustijonų provincijolas Ipolitas Žepnickis, nuo 1643 m. – Poznanės katedros kanauninkas, valdovo sekretorius Benediktas Kazimieras Rysinskis. 1631 m. pristatyta koplyčia su rūsiu, kuriame laidoti Giedraičių šeimos nariai. 1618–1620 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (konsekruota 1654 m.) ir mūrinis 2 aukštų vienuolynas. Martynas Giedraitis jam dovanojo Videniškių dvarą ir 4 palivarkus (dovanotose žemėse buvo apie 200 dūmų). Bažnyčia ir vienuolynas smarkiai nukentėjo per 1655-1661 m. karą. Atstatyta bažnyčia konsekruota 1684 m.
Videniškiai tapo Lietuvos reguliariųjų atgailos kanauninkų centru. Vienuolyno vyresnysis turėjo infulato titulą. 1783 m. bažnytinei vyresnybei atėmus daugelį vienuolyno žemių, infulatūra panaikinta. XVIII a. prie vienuolyno veikė parapinė mokykla. Mykolas Antonevičius 1750–1751 m. bažnyčiai dovanojo varpus. 1801 m. bažnyčia atnaujinta. Jos perstatymu rūpinosi klebonas Ipolitas Stanislavovičius.
XVII-XVIII a. prie vienuolyno veikė parapijos mokykla, špitolė, bažnyčioje buvo išlaikoma profesionali giedotojų kapela. Po 1831 m. sukilimo 1832 m. vienuolynas uždarytas, bažnyčia tapo parapine, vienuolyne įsikūrė klebonija.
Alpensas Grybauskis, Videniškiuose klebonavęs 1874–1906 m., parapiją lenkino. Lietuvių kalbą į bažnyčią grąžino kunigas Jonas Skardinskas. 1884 m. atnaujinti bažnyčios altoriai. 1910 m. klebonas Petras Valiuškis su parapijiečiais bažnyčią atnaujino ir nudažė. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Jis 1912 m. įsteigė arbatinę. Iki 1913 m. pastatyti parapijos namai. Bažnyčia remontuota 1926 ir 1956 m.

Architektūra

Bažnyčia stovi ties trikampe, dar XVI a. susiformavusia miestelio aikšte. Rytiniame šventoriaus kampe stūkso infulato namai ir mediniai bei mūriniai ūkiniai pastatai, prie jų buvo vienuolyno sodas. Kadaise vienuolyno ansamblis per tvenkinių sistemą jungėsi su Giedraičių dvaru Žižnava.
Bažnyčia renesansinė, stačiakampio plano, su pusapskrite apside ir 42 m aukščio fasado bokštu, vienanavė su presbiterija, dengta cilindriniu skliautu su rozetėmis, bokšto antrame aukšte esančiu vargonų choru bei balkonu, išeinančiu į navą. Abipus presbiterijos pristatytos dvi nedidelės zakristijos. Prie pietinio fasado prišlieta Giedraičių koplyčia su dvišlaičiu stogu, po ja ir rytine bažnyčios dalimi įrengti rūsiai. Abipus bokšto išsidėstę šiauriniai ir pietiniai prieangiai. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su tinkuotais arkiniais vartais. Šventoriaus prieigose atidengtas miestelio 650 m. jubiliejaus akmuo (2017 m.).
From Under the Cork Tree

From Under the Cork Tree yra antrasis pilnas JAV emo, pop punk grupės Fall Out Boy, ir debiutinis įrašų kompanijos Island Records albumas, išleistas 2005-ųjų gegužės 3 d. (žiūrėti 2005 muzikoje). Pavadinimas kilo nuo knygos „The Story of Ferdinand by Munro Leaf“.
Jonas Kubilius (1921)

Biografija

1928–1932 m. mokėsi Rutkiškių pradžios mokykloje, 1932–1935 m. – Eržvilko progimnazijoje, 1935–1940 m. – Raseinių gimnazijoje. 1940–1943 ir 1945–1946 m. studijavo Vilniaus universitete, 1948–1951 m. – Leningrado universiteto aspirantūroje.
1944–1945 m. – Eržvilko vidurinės mokyklos mokytojas, 1945–1948 m. – Vilniaus universiteto laboratorijos asistentas, 1946–1948 m. – VU parengiamųjų kursų direktorius, 1951–1958 m. – vyr. dėstytojas, docentas, 1958 m. – habilituotas daktaras, profesorius.
1958–1991 m. – Vilniaus universiteto rektorius, 1961–1993 m. – katedros vedėjas. 1952–1962 m. – Lietuvos mokslų akademijos mokslinis bendradarbis, instituto direktoriaus pavaduotojas, sektoriaus vadovas, 1962–1992 m. – LMA prezidiumo narys. VU Tikimybių teorijos ir skaičių teorijos katedros profesorius.
Greifsvaldo, Prahos, Latvijos, Zalcburgo universitetų garbės daktaras, Santarvės fondo laureatas, Lietuvos matematikų draugijos prezidentas.
Mokslinio darbo kryptys – tikimybių teorija ir matematinė statistika, aritmetinių funkcijų reikšmių pasiskirstymas, analizinė ir tikimybinė skaičių teorija, matematikos istorija Lietuvoje.
1988 m. – TSRS Liaudies deputatų suvažiavimo narys. 1992–1996 m. – Seimo narys. Nuo 2001 m. sausio 27 d. – LSDP ir LDDP Jungtinio suvažiavimo LSDP tarybos narys.
2009 m. už nuopelnus Lietuvos Respublikai ir pasauliniam mokslui suteiktas Jurbarko rajono savivaldybės garbės piliečio vardas
Nutrauktoji sueitis

Nutrauktoji sueitis (arba nutrauktas lytinis aktas, lot. coitus interruptus) – tai kontracepcijos būdas, kuomet sueities metu vyras, pajutęs neišvengiamai artėjančią ejakuliaciją, ištraukia varpą iš makšties, šitaip neleisdamas sėklai patekti į moters lytinius takus, ir ejakuliuojama ne moters lytiniuose organuose, o išorėje, tad vyro orgazmas įvyksta tuomet, kai varpa nėra makštyje.
Tai nuo seno taikomas kontracepcijos metodas, jis yra gana paprastas ir plačiai naudojamas, be to, pats pigiausias. Manoma, kad pagrindinis metodo trūkumas yra tai, jog dar prieš ejakuliuojant (užtenka vien tik erekcijos ir lytinio susijaudinimo) iš varpos išsiskiria skystis, kurį gamina Kuperio liaukos ir kuriame gali būti spermatozoidų (nors šis faktas pastaraisiais metais yra ginčijamas), todėl penetracijos metu šis skystis gali pasiekti gimdą, šitaip sukeldamas pastojimo galimybę (palyginimui: spermatozoidų kiekis ejakuliate yra apie 500 mln., o prejakuliate – apie 30 tūkst.). Kita priežastis yra ta, kad vyrui pasiekti orgazmą yra lengviausia tuomet, kai varpa yra makštyje, todėl taikant šį metodą gali kilti psichologinių kliūčių. Metodo privalumas – nereikia jokių ypatingų priemonių, galima naudotis kada nori ir kiek nori; tai yra žymiai patikimiau nei be jokios kontracepcijos.
Metodo patikimumas siekia apie 80 proc.: Perlo indeksas yra nuo 4 proc. (taikant taisyklingai) iki 19 proc.

Istorija

Metodas žinomas nuo seniausių laikų, minimas dar Biblijoje (Onano atvejis, kai jis suviliojo savo brolio žmoną ).
XVIII a. pradžioje Prancūzijos karaliaus dvaro rūmų damos mėgaudavosi kūno malonumais gimdydavo ne daugiau kaip du vaikus. Jos pasitikėdavo būtent nutrauktosios sueities metodu. Provincijos parapijų dokumentai rodo, kad XVIII a. pabaigoje ši mada jau buvo išplitusi ir tarp valstiečių, o XIX a. pabaigoje Prancūzijoje gimstamumo rodiklis buvo nukritęs iki 3 vaikų vienai moteriai – be šiuolaikinių kontracepcijos priemonių.
Hanzos sąjunga

Hanza (Hansa) – buvusi šiaurės Vokietijos, Prūsijos ir Livonijos miestų prekybinė ir politinė sąjunga, 1280 m. įkurta Liubeko mieste. XV a. jai priklausė 160 miestų iš 10 šalių.
Hanzos miestai Dancigas, Karaliaučius, Ryga (1282 m.) palaikė glaudžius ekonominius santykius su Lietuva. Hanziečių veikla Lietuvoje ypač suklestėjo XV a. viduryje, kai 1445 m. Kaune, dabartiniame Perkūno name, buvo įkurta Hanzos pirklių kontora (faktorija), kuri visą šimtmetį buvo svarbiausia bazė bei prekybinio tranzito punktas Lietuvoje.
Hanzos atstovai kontroliavo užsienio pirklius, tarpininkavo tarp Hanzos ir vietinių pirklių. Hanzos prekybos keliais į LDK buvo gabenama Reino ir Prancūzijos vynas, Anglijos ir Flandrijos gelumbė, Flandrijos ir Pareinės geležies dirbiniai, o iš Švedijos, Rusijos, Livonijos, Lietuvos ir Prūsijos – kailiai, vaškas, linai, kanapės, javai, mediena, geležies ir vario rūda, žuvis. Hanzos prekybos monopolis varžė LDK pirklių veiklą. Norėdamas sumažinti sąjungos įtaką Vytautas kvietė į LDK Maskvos, Genujos, totorių pirklius, bet šie Hanzos konkurencijos neįveikė.
Šiuo metu Naujoji Hanzos miestų sąjunga vienija 162 miestus iš 15 valstybių. Hanzos biuras įsikūręs Liubeke. 1980 m. Nyderlanduose paminėtas Hanzos įsteigimo 700-metis. Hanzos dienas kasmet pradėta švęsti viename iš organizacijai priklausančių miestų. Kaunas yra vienintelis Lietuvos miestas, nuo 1992 m. priklausantis šiai sąjungai. 2011 m. Kaune buvo surengta tarptautinė Hanzos miestų sąjungos šventė „Hanzos dienos“.
Eugenijus Gedgaudas

Biografija

Eugenijus Gedgaudas gimė Skuode. Mediciną studijuoti pradėjo Vilniaus universitete, 1944 m. artėjant frontui pasitraukė į Vokietiją, kur baigė Miuncheno universitetą, po to 1949 m. emigravo į Kanadą, kur įgijo radiologijos ir branduolinės medicinos specialybę, dirbo Vinipego ligoninėje, vadovavo rentgenologijos skyriui. 1963 m. išvyko į JAV ir ėmė dirbti Minesotos universitete (Mineapolis) radiologijos – rentgenologijos skyriaus asistentu – profesoriumi. Vėliau tapo profesoriumi, 1968 m. išrinktas Diagnostinės radiologijos katedros direktoriumi. Nuo 1972 m. buvo Minesotos universiteto senato narys, 10 metų buvo Klinikinių mokslų tarybos pirmininkas, 1975–1976 m. Minesotos rentgenologų sąjungos prezidentas, 1984 m. Amerikos rentgenologijos sąjungos pirmininkas.
Mirė Minesotoje.

Mokslinė veikla

Pedagogas ir mokslininkas, parašė 50 mokslinių straipsnių ir 3 knygas. Kaip lektorius buvo kviečiamas skaityti paskaitų radiologijos (ypač – širdies ir kraujagyslių sistemos rentgenologijos) tyrimų klausimais į daugelį pasaulio šalių aukštųjų mokyklų, jam suteikti Didžiosios Britanijos, JAV, Kanados, Vengrijos ir kitų šalių radiologų draugijų garbės vardai. 1991 m. gavo Amerikos rentgeno spindulių asociacijos aukso medalį. Minesotos universitete profesoriaus ir jo žmonos vardui įamžinti įsteigta Vilhelminos ir Eugenijaus Gedgaudų radiologijos katedra, jo vardo mokslo centras ir biblioteka.

Ryšiai su Lietuva

Atkūrus nepriklausomybę, E. Gedgaudas jau 1992 m. tuometinio ministro Juozo Oleko iniciatyva apsilankė su savo žmona Vilhelmina Lietuvoje, kur užmezgė dalykinių ir draugiškų santykių su vietos medikais. Vėliau jis ėmė siųsti Lietuvon rentgeno diagnostikos aparatus, prietaisus, medžiagas, žurnalus, knygas, technines mokymo priemones. Be to, V. ir E. Gedgaudai sudarė galimybes jauniems Lietuvos gydytojams stažuotis Minesotos universitete.
Apaštališkasis protonotaras

Apaštališkasis protonotaras – tam tikras Romos kurijos prelatas arba popiežiškasis garbės titulas.

Kurija

Tikrieji apaštališkieji protonotarai yra Popiežiaus ir Šventojo Sosto notarai. Nustatytas skaičius – 7. Kartu sudaro kolegiją, kurios pirmininkas – dekanas, ilgiausiai pagal tarnybą dirbantis apaštališkasis notaras. Veikla – rengia aktus, dokumentus dėl dogmų, paskelbimo šventaisiais ir kitus. Prižiūri konklavos tinkamą pradžią ir pabaigą. Veda konsistorijų protokolus.

Garbės titulas

Protonotarii Apostolici supra numerum – yra garbės vardas, aukščiausiasis garbės prelatų vardas. Lietuvoje turi, pvz., prel. prof. dr. Vincas Jonas Bartuška (g. 1917 m.). Buvo Bronius Antanaitis ir kt.
Vasalizacija

Vasalizacija – vieno žmogaus patekimas priklausomybėn nuo kito žmogaus, keleto ar daug kitų žmonių.

Termino kilmė

Terminas kilo nuo politinio termino, reiškiančio patekimą vasalinėn priklausomybėn feodalinėje visuomenėje.

Samprata

Vasalizacija psichologijoje iš esmės reiškia patekimą netiesioginėn priklausomybėn, tai yra, tokion priklausomybėn, kuri nėra tiesiogiai primetama (pavyzdžiui, fiziniu smurtu ar kitais panašiais būdais), bet žmogus savo noru jon atsiduoda. Taip gali įvykti, kadangi vasalizuojantysis žmogus vasaliazuojamajam yra autoritetas. Todėl priima pastarojo tiesos ir stengiamasi gyventi taip taip, bando jį mėgdžioti. Tokiu atveju individas atsisako savo minčių, požiūrio ir moralinių vertybių.

Paplitimas

Vasalizacija dažnai įvyksta ankstyvajam amžiui, ypač paauglystėje, bet gali būti vasalizuojamas ir suaugęs asmuo. Vasalizacija verčia paauglius išbandyti alkoholį ar rūkymą, nes taip daro kiti, aplinkiniai, kurie paauglio laikomi autoritetais. Tai kolektyvinė vasalizacija, kai sekamas ne vienas žmogus, bet bendra žmonių visuma, kuri pat esti „autoritetu“. Vienas tokių pavyzdžių – mada; stengiamasi kaip nors elgtis (pavyzdžiui, rengtis) tik todėl, kad kiti taip elgiasi, nors iki tol toks elgesys nebuvo reikšmingas.

Atribojimas

Vasalizacija nėra tas pats, kas smegenų plovimas, nes vasalizacija dažniausiai nėra vasalizuotojo daroma būtent šiuo tikslu, o vyksta savaime. Grasinimų vasalizacijoje dažniausiai nebūna, bet vasalizuojamasis jau pats nutaria, kad tokiu atveju, jei jis elgsis kitaip nei tie „autoritetai“, prie šių nepritaps, ir todėl elgiasi kaip jie.

Forma

Dažniausiai vasalizacija vyksta nesąmoningai – pats žmogus net nesusimąsto, kad vasalizuojasi.

Reikšmė

Tolimesnė vasalizacijos stadija yra ta, kai jau ir pačiam vasalizuojamajam tampa priimtinas tas gyvenimo būdas, kurį jis priėmė vasalizacijos metu; t. y. jis atsisako buvusių vertybių.
Vasalizacija galima paaiškinti, kodėl žmonės elgiasi žiauriai tam tikrų diktatūrų metu. Kartais vasalizacija laikoma „varikliu“, vedančiu civilizaciją tolimesniu keliu, kuriuo ši eina. Pavyzdžiui, anksčiau būdavę normalu mirties bausmes vykdyti centrinei aikštei ir visi eidavo to pažiūrėti, dabar gi tai daugeliui būtų šlykštu ir nepriimtina; tie, kuriems šitai nepatiko, sugebėjo vasalizuoti daugumą kitų.
Vasalizacija galima iš dalies paaiškinti, kodėl egzistuoja skirtingos kultūros (kodėl vienur yra normalūs vieni dalykai, kitur – kiti, o pas mus tai dar kiti).

Lygmenys ir polinkis vasalizuotis

Dauguma žmonių, ypač konformistai, yra linkę vasalizuotis. Kai kuriems atrodo, kad, pavyzdžiui, jie nėra vasalizuojami, kai prisijungia prie kokių nors subkultūrų (pankai, metalistai ir kt.), vasalizuojamasi kitų toje subkultūroje esančių žmonių dėka.
Nelinkę į vasalizavimąsi, vertinantys asmeninę laisvę ir nepriklausomybę asmenys, linkę kovoti už save paprastai retai vasalizuojasi, kadangi jiems nepriimtinas „sekimas paskui minią“. Dauguma lyderių priskiriami būtent šiai kategorijai.
Vytautas Dvareckas

Vytautas Dvareckas (1928 m. rugsėjo 20 d. Puvočiai, Gardino apskr. – 2005 m. liepos 10 d. Vilnius) – Lietuvos geografas, geomorfologas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija

Mokėsi Puvočių, Marcinkonių, Merkinės mokyklose, 1953 m. baigė Vilniaus universitetą. 1989 m. geografijos mokslų daktaras.
1953–1956 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto Mineralogijos katedros dėstytojas. 1956–1957 m. Lietuvos hidrometeorologijos valdybos Hidrologinių prognozių skyriaus viršininkas. Nuo 1964 m. Vilniaus universiteto, nuo 1995 m. ir Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas, 1991–1995 m. VU Bendrosios geografijos ir kartografijos katedros vedėjas, nuo 1991 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Moksliniuose darbuose geomorfologiniu požiūriu analizavo pleistoceno vėlyvojo ledynmečio ir holoceno upių slėnius, jų paleogeografinę raidą, fliuvialinio reljefo raguvų ir griovų, rinų morfogenezę. Nuo 1965 m. dalyvavo fizinės geografijos ir geomorfologijos tyrimuose pagal UNESCO programas.
Nuo 1996 m. Lietuvos geomorfologų draugijos pirmininkas, Didžiosios Britanijos-Lietuvos draugijos valdybos narys. Lietuvos TSR atlaso (1981 m.) mokslinės komisijos sekretorius.

Įvertinimas

1983 m. LTSR valstybinė premija
Ekonomika (žurnalas)

Ekonomika – ekonomikos žurnalas, ėjęs 1936–1940 m. Kaune.

Istorija

Ėjo keturis kartus per metus. Leido Ekonomistų draugija. Redaktorius Albinas Rimka.
Ninsunė

Ninsunė (šum. 𒀭𒊩𒌆𒄢 = ᵈNIN.SUMUN₂) – deivė Mesopotamijos mitologijoje, Kulabo miesto (greta Uruko) globėja. Šiame mieste buvo jai skirta šventovė. Manoma, kad iš pradžių buvo siejama su laukiniais galvijais ir vaizduojama karvės pavidalo. Ninsunės vardas reiškia „deivė laukinė karvė“. Sutinkami tokie epitetai, kaip „nepriekaištingoji karvė“, „gerųjų palikuonių mylinti motina“, rodantys, kad Ninsunė buvusi dieviškoji karvė, įkūnijanti visas gerąsias karvių savybes. Laikyta Dumuzio („laukinio buliaus“) motina.
Turėjusi ir žmogiškąjį pavidalą. Ankstyvuoju dinastiniu laikotarpiu Ninsunės vyru imtas laikyti Uruko karalius Lugalbanda, o sūnumi – Gilgamešas. Minima babiloniečių Gilgamešo epe, kur ji išmintinga deivė, aiškinanti grėsmingus Gilgamešo sapnus. Šiame epe taip pat pasakojama, kad Ninsunę, prieš iškeliaudami į gyvųjų šalį kautis su Humbaba, pasikviečia Gilgamešas bei Enkidu ir paprašo, kad drauge pasimelstų dievui Utu. Buvo Lagašo valdovo Gudėjos deivė globėja.
Jonas Petrauskas (1956)

Biografija

Telšių rajono Viešvėnų vidurinės, 2000 m. Viešvėnų pagrindinės mokyklos direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 1998 m. Lietuvos centro sąjungos narys.
1995–1997 m. (LDDP sąraše) Telšių rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Irena, duktė Aušra.
Knygotyra (žurnalas)

Knygotyra – žurnalo tipo tęstinis mokslinis leidinys, einantis nuo 1961 m. Vilniuje, Saulėtekio al. 9, I rūmai, 503 kab.

Istorija

1961–1969 m. vadinosi „Bibliotekininkystės ir bibliografijos klausimai“. Priklausė Lietuvos Respublikos aukštųjų mokyklų mokslo darbų serijai. Leidžia Vilniaus universiteto leidykla ir Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultetas. Tiražas 1000–2200 egz., 1996 m. – 500 egz. 2010 m. išėjo 55 tomas. 
Redaguoja tarptautinis redaktorių kolektyvas, sudarytas iš mokslininkų, atstovaujančių Estijai, Latvijai, Lenkijai, Rusijai, Suomijai, Vokietijai ir Lietuvai, siekiančių leidinį priartinti prie pasaulinio lygio. Leidinys aprėpia knygos istoriografiją, šaltiniotyrą, knygotyros teoriją ir metodologiją, knygos meną, bibliografiją, kai kuriuos tarpdisciplininius dalykus, fiksuoja mokslo ir studijų kroniką, mokslo mokyklų ir mokslininkų ryšius. Jo tyrimo objektas yra ir modernioji skaitmeninė knyga.