google/wiki40b huggingface dataset:
Absurdizmas

Absurdizmas – filosofijos teorija, teigianti, kad žmonijos pastangos suvokti visatos, gyvenimo prasmę neišvengiamai bus bevaisės, ir todėl tokios pastangos yra absurdiškos. Pasak absurdistų, tokia prasmė, iš žmogaus perspektyvos, išvis neegzistuoja. Absurdas šiame kontekste reikštų ne „logiškai neįmanomą“, bet greičiau „žmogiškai neįmanomą“.
Absurdizmas siejamas su egzistencializmu, nors nėra tapatūs. Absurdizmo sąvokos pradininku laikomas XIX a. danų filosofas Sorenas Kirkegoras. Kaip atskira įsitikinimų sistema absurdizmas kilo iš egzistencialistinio judėjimo, prancūzų filosofui ir rašytojui Alberui Kamiu atsiskyrus nuo šios filosofinės krypties ir išleidus „Sizifo mitą“. Laikotarpis po Antrojo pasaulinio karo sudarė sąlygas tolesniam absurdistų požiūrių skatinimui bei vystymuisi, ypatingai Prancūzijoje.

Gyvenimo prasmė

Pagal absurdizmo teoriją, žmonės tradiciškai stengiasi surasti savo gyvenimo prasmę. Vieniems tokie ieškojimai baigiasi santykinai dvejopai: arba prieinama prie išvados, kad gyvenimas yra beprasmis, ir vienintelis tikras dalykas yra tai, kas yra čia ir dabar, arba „tuštuma“ užpildoma tam tikru tikslu, dažnai pavestu aukštesnės jėgos, kaip kad tikėjimas Dievu. Tačiau tokiu atveju, atradus žmogaus prasmę, gali iškilti klausimas, kokia paties Dievo prasmė. Pasak Kirkegoro, žmogui suvokiamo Dievo tikslo (prasmės) nėra, dėl to tikėjimas Dievu yra absurdiškas.
Kai kurie žmonės, susidūrę su beprasmiškumo suvokimu, gali rinktis savižudybę, nes tokia baigtis jų supratimu tėra neišvengiamos lemties paspartinimas ir pripažinimas, kad gyvenimas nėra vertas gyventi. Albero Kamiu „Sizifo mite“ parodoma, kad savižudybė negali būti tinkamas sprendimas, kadangi jei gyvenimas yra tikrai absurdiškas, tai kovojimas su absurdu yra dar didesnis absurdas; todėl žmogus turėtų gyventi susitaikydamas su faktu, kad gyvena pasaulyje, neturinčiame tikslo.
Pagal Kamiu, gyvenimas vertas gyventi dėl grožio, kurį jis suteikia žmogui. Žmogus gali susikurti savo gyvenimo prasmę, kuri nebūtinai būtų esminė, tačiau suteiktų tikslus, kurių jis galėtų siekti, nors ir su suvokimu, kad ta prasmė išgalvota.

Kritika

Logoterapija gali būti klasifikuojama kaip absurdizmo priešprieša. Šios krypties požiūriu, gyvenimas turi prasmę bet kokiomis aplinkybėmis, netgi ypatingai nepavydėtinomis ar liūdnomis; žmogaus pagrindinė motyvacija gyventi susidaro iš jo valios surasti gyvenimo prasmę; kiekvienas turi laisvę atrasti prasmę savo veiksmuose, patirtyje ar vien pozicijoje, kurią pasirenka priverstas kentėti.
Šveicarijos muzikos topai

Šveicarijos muzikos topai (vok. Schweizer Hitparade) yra Šveicarijos pagrindinis muzikos įrašų pardavimų topas. Įvairiausių žanrų singlai ir albumai reitinguojami pagal pardavimus Šveicarijoje.
Pakas

Pakas – daugiametis jūrų ledas, kurį sudaro milžiniškos, labai tvirtos 3-5 m, bet pasitaiko ir 20 m storio ledo lytys. Laivams pakas yra sunkiai įveikiama kliūtis, per paką vandens kelius praardo ledlaužiai. Ant ledo lyčių dažnai įrengiamos poliarinės stotys.
Šiltnamio dujos

Šiltnamio dujos – atmosferoje esančios dujos, skatinančios šiltnamio efektą. Šios dujos sugeria dalį į atmosferą patekusių infraraudonųjų spindulių ir išspinduliuoja juos atgal į aplinką, tokiu būdu sulaikydamos šilumą prie Žemės paviršiaus. Kai kurios šiltnamio dujos atmosferoje atsiranda natūralių procesų metu, kitų kiekis didėja dėl žmogaus veiklos. Pastarosios vadinamos antropogeninėmis šiltnamio dujomis.
Natūralios šiltnamio dujos yra vandens garai, anglies dioksidas, metanas, ir ozonas. Žmonių veikla kai kurių iš šių dujų kiekius atmosferoje žymiai padidina.
Švedai

Istorija

II tūkstantmetyje pr. m. e. į dabartinės Švedijos teritoriją įsiveržė gyvulių augintojų gentys (spėjama, kad indoeuropiečiai). Jos pavergė vietos gyventojus. Pirmaisiais mūsų eros amžiais čia apsigyveno šiaurės germanų gentys svionai ir gautai. I tūkstantmečio viduryje įsigalėjo konungų (karo vadų) valdžia, ėmė kurtis didesni gentiniai junginiai.
VIII – XI a. švedų vikingai (normanai) rengė prekybinius žygius į Rusią, Pabaltijį (ypač Kuršą), Bizantiją, arabų Kalifatą, puolė bulgarus ir chazarus, tuos kraštus plėšė, kai kada su jais prekiavo.
X a. pradėjo kurtis centralizuota valstybė. Nuo XI a. plito krikščionybė.
Iš I tūkstantmetyje Skandinavijoje gyvenusių šiaurės germanų (svionų, gautų ir kitų) genčių IX – XI a. susidarė švedų etninė grupė. Bendras šių genčių politinis ir kultūrinis centras buvo Upsala. XVII – XVIII a. konsolidavosi švedų nacija.
Švedų kaimo gyventojai gyvena vienkiemiais; yra kupetinių ir gatvinių kaimų. Paplitę amatai: keramika, meninis medžio, odos ir kaulo apdirbimas, audimas, nėrimas.
Gausi švedų senoji tautosaka – herojinės, mitinės, istorinės pasakos, legendos ir baladės.

Skanai

Pietinėje Švedijos dalyje, Skanijos provincijoje, gyvena stiprų savą identitetą (neretai laikantys save atskira tauta) turintys skanai, laikomi švedų pogrupiu. Jie kalba skanų tarme, kuri yra įtakota ilgą laiką trukusio danų kalbos poveikio.

Suomijos švedai

Suomijoje švedai sudaro 5,6 % gyventojų. Didelė jų dalis nelaiko savęs švedų tautos ar švedų kultūros dalimi.
Ryta Juškevičienė

Biografija

2001–2004 m. Seimo nario Jono Jurkaus padėjėja sekretorė.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Mažeikių rajono skyriaus narė. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos klubo narė.
2003–2004 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Raimundas, vaikai Bernardas, Donaldas.
Silpnaprotystė

Silpnaprotystė (protinis atsilikimas) - protinė negalia pagal kilmę vadinama oligofrenija arba demencija, ir klasifikuojama į tris pagrindines rūšis pagal sunkumą - debilumas, imbecilumas, idiotija.

Sergant šia psichikos liga sutrinka smegenų vystymasis arba vyksta jų atrofija, pasireiškia intelektinių gebėjimų trūkumu: prastėja mąstymo, kalbos, atminties, dėmesio bei aplinkos suvokimo gebėjimai, pradedant nuo aukštesniųjų proto funkcijų. Sutrikimas atsiranda dėl ligos ar žalos smegenims, simptomai pasireiškia pastebimai stipriau nei dėl natūralaus senėjimo ar įprastų intelekto vystymosi skirtumų.
Oligofrenija (gr. oligo- „mažai, trūkumas“; phrēn „protas, smegenys“) - įgimta arba iki 3 m. amžiaus pasireiškusi silpnaprotystė.

Šis sutrikimas gali pasireikšti dėl genetinių ligų arba žalingų faktorių iki gimimo, gimdymo metu ar iki 3 m. amžiaus: traumos, infekcijos, medžiagų apykaitos sutrikimai, toksinių medžiagų poveikis. Dauguma atvejų priežasties nustatyti nepavyksta. Pastebėta, kad kuo didesnio laipsnio yra protinis atsilikimas, tuo dažniau jo priežastis būna paveldėjimas.
Demencija (lot. dementia „beprotystė“) - įgyta silpnaprotystė. Ji dažniau pasireiškia vyresniame nei 65 m. amžiuje. Ligos vystymąsi lemia aplinkos, gyvenimo būdo ir genetinių faktorių sąveika.

Simptomai gali atsirasti dėl toksinų ar kai kurių vaistų šalutinio poveikio, etanolio perdozavimo, menkavertės mitybos, apsinuodijimo aliuminiu, po galvos smegenų traumų, infekcijų, esant padidėjusiam slėgiui kaukolės viduje, sergant medžiagų apykaitos, skydliaukės, onkologinėmis ligomis, depresija. Laiku ir tinkamai gydant šias būkles, reiškiniai gali išnykti.

Diagnostika

Psichiatrai atlieka detalų ištyrimą: įvertina IQ, tikrina psichologiniais testais, surenka anamnezę, išsiaiškina ar nėra kitų defektų, gali skirti ir genetinius tyrimus.

Gydymas

Asmenų su protiniu atsilikimu rūpinimasis bei integracija į visuomenę susideda iš gydytojų, pedagogų, socialinių darbuotojų, artimųjų bendradarbiavimo. Prireikus gali būti taikoma reabilitacija, sunkiais atvejais pacientas apgyvendinamas internatinio pobūdžio įstaigose siekiant užtikrinti maksimalią gyvenimo kokybę. Svarbu pabrėžti tai, kad geresni rezultatai pasiekiami namuose su artimaisiais.
University College Dublin AFC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1895 m.
Kraujo grupė

Kraujo grupė – kraujo tipas, kurį lemia eritrocitų membranose esantys antigenai. Žinomiausios reikšmingos žmogaus kraujo grupių sistemos yra AB0 ir rezus sistema (Rh).
Kraujo grupę lemiantys antigenai yra baltymai, prie kurių gali būti prijungti polisacharidai.
Adriana Lima

Adriana Francesca Lima (g. 1981 m. birželio 12 d.) – Brazilijos supermodelis.
Geriausiai žinoma kaip Victoria's Secret Angel nuo 2000 ir Maybelline modelis nuo 2003 iki 2009. Adrianos tėvas Nelson Torres, motina Maria De Graca. Turi 2 brolius. Moka ispanų, portugalų ir anglų kalbas.
Morioka

Istorija

Miestas įkurtas 1889 m. balandžio 1 d.

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė – glotnusis vilkdagis, medis – puošmedis.
Sokiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Dūkšteliai – 2 km
Rutulinis eukaliptas

Paplitimo arealas

Savaime auga Australijos žemyno pietryčiuose – Tasmanijos saloje bei Viktorijos valstijos pietinėje dalyje.
Vėliau rutulinis eukaliptas buvo išplatintas ir už arealo ribų. Plačiai išplito Pietų Europoje (Galisijoje, Portugalijoje, Kipre), vakarų Gruzijoje, dalyje Makaronezijos salų, Indijoje, Afrikos pietuose, JAV (Kalifornijoje), Pietų Amerikoje (Čilės ir Argentinos dalyse), Havajuose, Naujojoje Zelandijoje.

Aukštis, kamieno skersmuo

Tai greitai augantis medis. Aukščiausi užauga augantys slėniuose gerai pralaidžiam dirvožemyje. Įprastai auga 30-55 m, rečiau pasitaiko iki 70 m ar dar aukštesnių šios rūšies medžių. O aukščiausias žinomas pavadinimais kaip „Neeminah Loggorale Meena (Mother & Daughter)“ yra 90,7 m aukščio ir 233 m³ tūrio auga Tasmanijoje. Istoriniuose archivuose yra duomenu apie augusius 101 m aukščio šios rūšies medžius. Prie gerų augimo sąlygų kamieno skersmuo gali siekti 2 m.

Apibūdinimas

Pirmą kartą rutulinis eukaliptas buvo apibūdintas prancūzų kilmės botanisto Jacques-Julien Houton de Labillardiere gyvenusio 1755–1834 metais.
Šio eukalipto kamienas tiesus, pilkšvai baltas, jo žievė dažnai lupasi dideliais skiautais. Jauni lapeliai platoki ir apie 6-15 cm ilgio. Subrendę lapai pailgi, siauri, tamsiai žali ir blizgantys 15-35 cm ilgio. Žydi pakankamai reguliarei kas metai ir pradeda žydėti anksti vasarą (natūralaus paplitimo areale) Žiedai kremo spalvos išsidėstę po vieną ant tų pačių medžio šakelių ant kurių auga lapai. Žiedai gausūs nektaro ko pasekoje bičių sunešamas gausus medaus derlius. Sumedėjęs vaisius 1,5-2,5 cm skersmens.

Panaudojimas

Rutulinis eukaliptas 1962 lapkričio 27 d. buvo išrinktas kaip Tasmanijos augalijos simbolis. Anksčiau buvo sodinamas miestų gatvėse, bet dėl greito augimo ir masyvumo buvo nustota sodinti. Dėl šių pačių priežasčių taip pat netinkamas sodinti mažuose miestų soduose ar kituose mažuose žemės sklipuose. Bet sodinamas miesto parkuose, dideliuose privačiuose soduose. Mediena kieta ir patvari, naudojant tiek žemėje, tiek vandenyje, tad šalyse kur plačiai auginamas turi didelę ekonominę reikšmę. Australijoje sudaro 65 proc. nuo bendro kiekio visų kietmedžio plantacijų. Gausiai naudojamas madienos masės gamyboje iš ko daromas popierius bei dirbtinis šilkas. Taip pat mediena naudojama geležinkelio pabėgiams, stulpams, ileidžiamiems poliams (įskaitant uostų prieplaukose), tiltams tiesti bei malkoms. Rutulinio eukalipto žiedai gausus nektaro ir žiedadulkių šaltinis bitėms. Iš rutulinio eukalipto lapų gaminamas eterinis aliejus bei jie naudojami gydomajai žolelių arbatai gaminti.
Agnietė Ambraziejūtė-Steponaitienė

Biografija

Pradžios mokyklą lankė kaime, vėliau tėvai nuvežė į Marijampolės gimnaziją, ten mokėsi jos brolis, būsimas Palangos gimnazijų direktorius Kazimieras Ambraziejus. 1916 m. baigė Maskvos medicinos institutą. 1919–1921 m. Šakių ligoninės gydytoja, nuo 1924 m. Lietuvos universiteto vidaus ligų katedros dėstytoja.
1912–1913 m. „Aušrinės“ žurnalo redakcijos narė. Bendradarbiavo laikraštyje „Viltis“, žurnale „Medicina“. Išleido populiarių knygučią apie mediciną.
Kekešas

Kekešas (veng. Kékes) − aukščiausias Vengrijos kalnas (1014 m) esantis Matros kalnyne, Hevešo medėje.
Vengrijoje, Kekešo kalnas yra trečioje vietoje pagal populiariausią turistų lankomą maršrutą, po Balatono ežero ir Dunojaus. Čia yra daug viešbučių ir slidinėjimo trasų. Kalno viršūnėje iškelta televizijos antena.
Vytautas Vaitkus

Biografija

Vytautas Vaitkus dirbo Kino studijoje vairuotoju. Vėliau įsidarbino darbininku Vilniaus Sporto rūmuose.
V. Vaitkaus vardu pavadinta viena iš Vilniaus gatvių Karoliniškėse.
Gedminaičių dvaras

Iki XX a.

Gedminaičiai pirmą kartą paminėti 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Tuo metu kaime gyveno 9 šeimos, 1695 m. – 13. 1820 m. Švėkšnos dvaras buvo padalintas keturiems broliams grafams Broel-Pliateriams, Gedminaičių dvaras, iki tol buvęs Švėkšnos dvaro dalimi, tapo savarankišku ūkiniu vienetu. Tuomet Gedminaičiai ir keli šalia jo buvę kaimai atiteko grafui Jurgiui Broel-Pliateriui. Grafas dvare apsigyveno pasibaigus 1831 m. sukilimui. Kartu atvyko ji sekretorius, pagalbininkas rašytojas Simonas Stanevičius, dvare praleidęs trejus metus. Grafas Broel-Pliateris ir Stanevičius buvo sugalvoję surinkti visus iki to laiko išleistus šaltinius apie lietuvių praeitį ir kalbą, Gedminaičiuose įkurti Lituanistikos centrą.
1836 m. dvarą paveldėjo Jurgio Broel-Pliaterio sūnus Teodoras Antanas Juozas Broel-Pliateris, dvare gyvenęs ir miręs. Po Teodoro Broel-Pliaterio mirties (1899 m.) dvaras galimai priklausė Jurgiui Felicijonui Broel-Pliateriui.
Grybų enciklopedija

Grybų enciklopedija – mokslinės informacijos leidinys apie grybus. Jame išsamiai aprašytos Šiaurės ir Vidurio Europos grybų gentys. Žinyną 2003 m. išleido leidykla Alma littera.

Apimtis

Grybų enciklopedijoje yra 288 psl. Leidinio formatas – 17x24 cm. Jame yra apie 790 spalvotų fotografijų (darytų grybų natūralioje augimvietėje), daugumos genčių iliustracijos ir aprašai. Enciklopedijoje galima rasti ir išsamią lietuviškų bei lotyniškų grybų pavadinimų rodyklę.

Autorius

Leidinio autorius – Gerrit J. Keizer, mikologas mėgėjas ir fotografas, stebėjęs ir fotografavęs augalus per 20 metų. Keizeris dirbo Nyderlandų mikologų draugijoje, teikė patarimus miškininkams, be kita ko atliko kopų regionų ir miškų, augančių molingame dirvožemyje, tyrimus.
Visėtiškės

Etnokultūra

Iki XX a. vidurio kaime buvo keistas paprotys: šeimos sūnus tol negalėdavo vesti, kol nebuvo ištekintos visos dukterys.
Panamerikos plentas

Panamerikos plentas (isp. Carretera Panamericana, angl. Pan-American Highway) yra ~48 tūkst. km ilgio kelių tinklas, jungiantis Amerikos valstybes. Kelias driekiasi praktiškai per visą Ameriką nuo Aliaskos iki Ugnies Žemės, išskyrus 87 km ilgio Darjeno sritį. Gineso rekordų knygos vertinimu, tai ilgiausias automobilių kelias pasaulyje. Oficialiai Panamerikos plentas eina nuo Nuevo Laredo šiaurės Meksikoje iki Argentinos sostinės Buenos Airių, tačiau dažnai Panamerikos plentu laikoma visa vientisa kelių sistema, jungianti Ferbanksą Aliaskoje ir Ušuają Ugnies Žemėje. Neretai Panamerikos kelio pabaiga laikoma ne Ušuaja, bet Puerto Montas Čilėje, taip pat nėra sutarta, kuris kelias jungiantis Aliaską ir Meksiką laikytinas Panamerikos plento dalimi. Kadangi kelias driekiasi skersai daugelio klimato juostų, todėl kerta labai skirtingas gamtines sritis: tundros platybes, taigų plotus, dykumas, tropines džiungles, aukštikalnes.
Prie Panamerikos plento įsikūrusios šios valstybės: JAV (neoficialioje dalyje), Kanada (neoficialioje dalyje), Meksika, Gvatemala, Salvadoras, Hondūras, Nikaragva, Kosta Rika, Panama, Kolumbija, Ekvadoras, Peru, Čilė, Argentina.
Panamerikos plentas dalinamas į dvi dalis: šiaurinę ir pietinę. Šias dalis skiria izoliuota, kalnuota, selva apaugusi Darjeno sritis, esanti Panamos ir Kolumbijos sienų sandūroje. Kelias baigiasi Panamos mieste Javisoje, nuo ten keltu automobiliai perkeliami per Urabos įlanką į Kolumbijos miestą Turbą. Šių dviejų kelių sujungimui priešinamasi siekiant išsaugoti nykstančias džiungles, jose gyvenančias indėnų gentis.
Centrinė Meseta

Centrinė Meseta (isp. Meseta Central), Kastilijos plokščiakalnis – teritorija Pirėnų pusiasalio centrinėje dalyje, Ispanijoje, daugiausia Kastilijos regione. Sudaryta daugiausia ir hercininių kristalinių uolienų. Būdinga plynaukštė su neaukštais masyvais bei tarpukalnių įdubomis. Vakaruose smarkiai suskaidyta tektoninių lūžių. Vyraujantis aukštis 600–1200 m. Centrinė Kordiljera (aukštis iki 2592 m) Mesetą skiria į Senosios Kastilijos plokščiakalnį ir Naujosios Kastilijos plokščiakalnį.
Klimatas subtropinis, sausringas. Pagrindinės upės – Dueras, Tachas, Gvadiana. Būdingi kserofitiniai krūmynai ir stepės, šiaurės vakaruose yra plačialapių ir spygliuočių miškų. Svarbi sodininkystės ir vynuogyninkystės sritis. Pagrindinis Centrinės Mestetos miestas – Madridas.
Jurgis Tornau

Biografija

Senelis, vokiečių baronas, turėjo dvarą Žemaitijoje. Tėvas Aleksandras – advokatas, aktyvus Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos veikėjas. Motina Elizabeth iki karo dėstė vokiečių kalbą Telšių gimnazijoje.
1938 m. J. Tornau baigė Telšių M. Valančiaus vardo gimnaziją ir tais pačiais metais buvo priimtas aspirantu – kariūnu Karo mokykloje Kaune. Atlikęs karinę prievolę, 1939 m. įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto Statybos (vėliau – Architektūros) fakultetą. Nuo 1940 m. pradžios pradėjo dirbti Universiteto kanceliarijoje sekretoriumi statistikai. 1940 m. vasarą buvo paskirtas Vidaus reikalų ministerijos Spaudos ir draugijų skyriaus Turizmo referentu, o tų pačių metų rudenį – Glavlito įgaliotiniu. 1940 m. sukūrė šeimą – vedė Birutę Mališauskaitę. Prasidėjus karui, kartu su žmona pasitraukė į Tarybų Sąjungos gilumą.
1942–1945 m. J. Tornau dalyvavo įvairiuose frontuose Lietuviškosios divizijos gretose. 1946 m. demobilizuotas. 1946–1947 m. dirbo LTSR AT prezidiumo pirmininko padėjėju, 1947–1952 m. – laikraščio „Tiesa“ redakcijos atsakingasis sekretorius. 1945–1949 m. mokėsi visasąjunginiame neakivaizdiniame juridiniame institute ir įgijo teisininko specialybę.
J. Tornau 1952–1962 m. dirbo Valstybinės grožinės literatūros leidyklos redakcijos vedėju ir vyriausiuoju redaktoriumi. Dirbdamas leidykloje, gilinosi į literatūrą, analizavo literatūrinio darbo procesus, ragino jaunuosius redaktorius ir vertėjus mokytis svetimų kalbų, rūpinosi, kad grožinė literatūra būtų verčiama ne iš rusiškų vertimų, o iš originalo, teikė konkrečią pagalbą patarimais ir konsultacijomis. J. Tornau darbo leidykloje metais buvo įkurtas leidyklų ir knygų platinimo šauklys biuletenis „Naujos knygos“. 1962–1968 m. J. Tornau dirbo žurnalo „Mokslas ir gyvenimas“ redakcijos atsakinguoju sekretoriumi.
J. Tornau buvo Valstybinės tarpžinybinės bibliotekų komisijos narys (nuo 1968), Bibliotekinės terminologijos tarybos pirmininkas (1984), VU Bibliotekos metraščio atsakingasis redaktorius (1973, 1993) ir redakcinės komisijos narys, Lietuvos bibliografijos redakcinės kolegijos narys (1969–1988), Knygotyros redakcinės komisijos narys (1979–1986). Paskelbė straipsnių literatūros, kultūros istorijos, bibliotekų darbo klausimais.
Metai po to, kai J. Tornau baigė darbą Vilniaus universiteto bibliotekoje, atsirado daugiau laiko kūrybai ir ne tarnybinių raštų rašymui. Vienas po kito A. Telšio slapyvardžiu pasirodė istoriniai nuotykių romanai „Žveng žirgelis“ (I–II d., 1985, 1986), „Tarška barška pentinėliai“ (1990). 1997 m. apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 1-ojo laipsnio medaliu.
Palaidotas Vilniuje, Rokantiškių kapinėse.
Mūsų kraštas (savaitraštis)

„Mūsų kraštas“ – Lietuvos tautiškosios minties savaitinis laikraštis, ėjęs 1930–1933 m. Panevėžyje, 1934–1935 m. Šiauliuose ir 1935–1938 m. Kaune.

Istorija

Leido Lietuvių tautininkų sąjunga ir bendrovė „Pažanga“.
Taraškevica

Taraškevica (brus. тарашкевіца) – baltarusių kalbos klasikinės rašybos (brus. класiчны/клясычны правапіс) variantas, kurį 1918 m. pasiūlė Bronislavas Taraškevičius. Oficialiai naudotas iki baltarusiškos rašybos reformos 1933 m. Šiuo metu vartojamas ribotai.
Nepaisant oficialiai Baltarusijoje nepripažįstamos taraškevicos, ja spausdinami kai kurie literatūros ir spaudos leidiniai, kurių autoriai teigia, neva ji žymiai geriau nei oficialioji rašyba atspindi baltarusių kalbos specifiką. 2005 m. išėjus knygai „Baltarusių klasikinė rašyba. Taisyklių sąvadas“ (Беларускі клясычны правапіс. Збор правілаў), buvo sunorminta šiuolaikinė taraškevica. 2007 m. IANA (Internet Assigned Numbers Authority) jai suteikė kalbinį kodą „be-tarask“.
Nuo 2005 m. kuriama Baltarusiškoji taraškevicos Vikipedija.

Istorija

Prieš paskelbiant 1918 m. nepriklausomą Baltarusijos Liaudies Respubliką iškilo būtinybė sunorminti baltarusių kalbą. Tarp kalbininkų siūlytų variantų tinkamiausiu pripažinta B. Taraškevičiaus „Baltarusių kalbos gramatika mokykloms“, bene sėkmingiausiai perteikusi pagrindinius kalbos dalykus. Vėlesni baltarusių kalbos projektai ir reformos rėmėsi šiuo darbu.
1933 m. įvykdyta rašybos reforma nebuvo pripažinta už Baltarusijos TSR ribų, daugiausia Vakarų Baltarusijoje ir baltarusių centruose Latvijoje, Prahoje ir Berlyne. Baltarusių emigracijos leidėjai taip pat neperėjo prie naujosios rašybos taisyklių. Baltarusių mokslo draugija Vilniuje neeiliniame posėdyje 1933 m. spalio 31 d. priėmė rezoliuciją, prieštaraujančią reformai, nurodydama, kad ji buvo orientuota į kalbos rusifikaciją, be to, jai trūko mokslinio pagrindo. Tai buvo priežastis, dėl kurios atsirado du baltarusių rašybos variantai, iš kurių vienas buvo naudojamas BTSR, o kitas už jos ribų. Reformos nepripažinimą lėmė ir tai, kad iki jos priėmimo nebuvo visuomeninės diskusijos, šalyje vyko stalininės represijos, ypač baltarusių inteligentijos atžvilgiu. Baltarusių istorikai ir filologai pažymėjo, kad taip jų kalba buvo dirbtinai priartinta prie rusų kalbos normų.
Prasidėjus perestroikai, 1980–ųjų pabaigoje buvo bandoma grįžti prie taraškevicos normų ir 1933 m. reformos peržiūrėjimo. Ją ėmė naudoti kai kurie rašytojai, periodiniai leidiniai, nes valdžia to nebedraudė. Vyko diskusijos tarp taraškevicos naudotojų dėl kalbos taisyklių taikymo, tobulinimo.
Salantų miesto parkas

Salantų miesto parkas – Salantų miesto centre esantis parkas, buvęs Salantų dvaro parkas. Įsikūręs ant Salanto upės kranto, žemiau Salantų bažnyčios. Plotas – 8,4 ha. Daugiausia auga savaiminių rūšių klevų, liepų, ąžuolų, beržų, vinkšnų, taip pat kiti lapuočiai, eglės. Iš svetimžemių, daugelis kurių pasodinti XX a. viduryje, vertingesni: dygiosios eglės, platanalapiai klevai, pensilvaniniai uosiai, raudonieji ąžuolai, grakščiosios ir didžialapės liepos.
Parke auga storiausias Lietuvoje gyvybingas kaštonas, nuo 1999 m. valstybės saugomas gamtos paveldo objektas. 2012 m. Saugomų teritorijų valstybės kadastro duomenimis, jo aukštis – 25,5 m, apimtis 1,3 metro aukštyje – 4,9 m.

Istorija

Manoma, kad dvaro parkui pradžią davė XVII a. didikų Vainų įkurti vaismedžių sodai. XIX a. pirmoje pusėje dvarą valdę Telšių pavieto bajorų maršalka Leopoldas Gorskis ir jo sūnus, Varšuvos universiteto profesorius Konstantinas Gorskis sodus perplanavo ir pavertė parku. Salanto upės slėnyje parko dalis buvo suplanuota geometriškai, su tiesiomis alėjomis, o terasuotame šlaite – kaip mišrus parkas. XX a. viduryje parko pietrytinėje dalyje pastatyta internatinė mokykla, palei Salanto upę esanti dalis parko iškirsta, įrengtas stadionas, bėgimo takai. Parke yra nedideli tvenkiniai, nuo šlaito bėga šaltinis.
2012-2013 metais Salantų regioninio parko direkcija kartu su Valstybine saugomų teritorijų tarnyba prie LR Aplinkos ministerijos įgyvendino projektą „Saugomų teritorijų tvarkymas (II etapas)“, kurio metu sutvarkytas Salantų miesto parkas. Be kita ko pastatyta scena su vietomis žiūrovams, suolai, informaciniai stendai, dviračių stovai, įrengta transporto stovėjimo aikštelė prieigose, tilteliai, įrengta apšvietimo sistema, sutvarkyti privažiavimo keliai ir pėsčiųjų takai bei atlikti kiti darbai.
Sergejus Kovaliovas

Apdovanojimai

Sergejus Kovaliovas yra daugybės apdovanojimų ir premijų gavėjas. 1995 ir 1996 m. Sergejus Kovaliovas buvo nominuotas Nobelio taikos premijai. 2011 m. apdovanotas Laisvės premija.
Ličiūnai (Vilnius)

Istorija

1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.