google/wiki40b huggingface dataset:
Čalendžerio gelmė

Čalendžerio gelmė yra Ramiajame vandenyne, pietinėje Marianų lovio dalyje. Ši gelmė yra giliausia vieta Žemėje, siekianti nuo 10 898 iki 10 916 m gylį. Čalendžerio gelmės dugnas yra 11 km ilgio ir 1,4 km pločio, su nestačiais šlaitais. Gelmė geografiškai yra Mikronezijos Federacinių Valstijų teritorijoje.
Čalendžerio gelmės vardas buvo suteiktas nuo britų jūrų laivyno „HMS Challenger“ laivo, kurio 1872–1876 m. ekspedicijos įvykdė pirmus gelmių aprašymus.
2009 m. atliktas gylio matavimas naudojant „Simrad EM120“ įrangą parodė, jog gelmės gylis yra 10 971 metras su 22 m paklaida. Dar vienas gylio matavimas buvo įvykdytas 2010 m. Jis parodė, jog gylis yra 10 994 m su 40 m paklaida.

Nusileidimai į gelmę

Iš viso į Čalendžerio gelmę yra nusileidusios 4 ekspedicijos (2 automatizuotos ir 2 su žmonėmis).

Žmogaus pilotuojamos misijos

Pirmasis šią gelmę pasiekė batiskafas „Trieste“ 1960 m. sausio 23 d. Šiuo Šveicarijos ir Italijos gamybos aparatu į gelmę nusileido amerikiečiai Don Walsh ir Jacques Piccard (kuris buvo vienas laivo autorių). Jų kelionė iki gelmės užtruko beveik 5 valandas.
Dar kartą šią gelmę pasiekė žymus Kanados filmų režisierius James Cameron. Jis vienviečiu „Deepsea Challenger“ povandeniniu aparatu 2012 m. kovo 26 d. per 2,5 valandos pasiekė giliausią Žemės vietą. J. Cameron iš pradžių planavo gelmes patyrinėti apie 6 val., tačiau dėl hidraulinio skysčio nutekėjimo misija buvo sutrumpinta iki 2 val. 34 min.

Aparatų misijos

Dar du kartus gelmę yra pasiekę automatizuoti aparatai.
1995 m. kovo 24 d. sėkmingai tai padarė Japonijos „Kaikō“ robotas. Tai yra giliausiai nusileidęs aparatas, pasiekęs 10 911 m gylį.
Antrasis aparatas, nusileidęs Čalendžerio gelmėje, yra JAV „Nereus“, kuris 2009 m. gegužės 31 d. gelmėje praleido apie 10 val. ir pasiekė 10 902 m gylį. Kitaip nei „Kaikō“, šis robotas nebuvo laidais siejamas su paviršiuje esančiu laivu. „Nereus“ yra giliausiai nusileidęs aparatas, naudojamas iki šiol.
Sergejus Novikovas

Biografija

Karjerą praleido Žalgiris Vilnius klube, su kuriuo 1991, 1992 ir 1999 m. laimėjo Lietuvos auksą. Žaidė Lietuvos rinktinėje.
Vilniaus Šviesos pradinė mokykla

Istorija

Vilniaus pradinė mokykla Nr. 14 įsteigta Vilniaus miesto Valdybos 1993 m. birželio 15 d. potvarkiu Nr. 988. Vilniaus miesto savivaldybes tarybos 1996 m. gegužės 29 d. sprendimu Nr. 131 mokyklai suteiktas „Šviesos“ pradinės mokyklos vardas.
Nikaragvos kanalas

Nikaragvos kanalas (isp. Canal de Nicaragua) – projektas, kuriuo siekta sujungti Ramųjį vandenyną ir Karibų jūrą per Nikaragvos teritoriją. Šis kanalas turėjo eiti San Chuano upe, Nikaragvos ežeru, o per 10 km pločio sąsmauką, skiriančią nuo Ramiojo vandenyno kanalas turėjo būti iškastas.
Kanalo, jungiančio abu vandenynus, idėja atsirado dar kolonijiniais laikais, tačiau pirmieji realūs tyrimai pradėti XIX a. 1825 m. Centrinės Amerikos Federacijos užsakymu pradėti tyrimai, rezultatai nusiųsti į JAV, tikintis finansinės paramos. Tačiau JAV neskubėjo pritarti kanalo idėjai – politinis nestabilumas regione ir britų padėtis šalia kanalo (jie valdė Moskitų Krantą) skatino amerikiečius ieškoti alternatyvių variantų. Visgi 1849 m. Nikaragva sudarė sutartį su amerikiečių verslininku Cornelius Vanderbilt, kad šis per 12 metų pastatytų kanalą. Pradžioje prekybinis maršrutas veikė nuo Rivaso iki Ramiojo vandenyno krovinius gabenant geležinkeliu. Tačiau netrukus šalyje kilo pilietinis karas, prekybinį maršrutą užėmė filbustjeras William Walker, ir kanalas nebuvo pradėtas statyti.
Vėliau amerikiečiai vėl ėmė svarstyti Nikaragvos kanalo idėją, tačiau nusprendė nupirkti prancūzų pradėtą statyti Panamos kanalą. Panamos kanalą remiantys verslininkai teigė, kad Nikaragvos kanalas bus pavojingas dėl seisminio aktyvumo regione ir kaip įrodymu pasinaudojo tuo metu įvykusiu Momotombo išsiveržimu.
Atidarius Panamos kanalą, Nikaragvos kanalo idėja nebuvo pamiršta. Pradžioje pagrindinis argumentas buvo, kad šis kanalas sutrumpintų laivų kelią tarp Niujorko ir San Francisko 800 km. Dabar teigiama, kad šiuo kanalu galėtų plaukti didesni nei Panamax klasės laivai. Kanalo idėja nepalankiai vertinama žaliųjų ir Kosta Rikos, kuriai priklauso dalis San Chuano upės.
Sjego de Avila

Istorija

Sjego de Avila įkurta 1840 m.
Didžiažemė tundra

Didžiažemė tundra (rus. Большеземельская тундра) – šiaurinės Pečioros žemumos dalis, besidriekianti iki Barenco jūros krantų. Plyti Rusijoje, Komijoje ir Nencų autonominėje apygardoje. Iš vakarų ir pietų ribojama Pečioros ir Usos upių, iš rytų – Poliarinio Uralo ir Paj Chojaus.
Būdingos kalvos ir moreniniai gūbriai, vadinami musiurais (pvz., Janeimusiuras, Vangureimusiuras ir kt.). Vyraujantis aukštis 100–150 m, didžiausias – 250 m. Išplitęs amžinasis įšalas. Būdinga samanų ir krūmokšnių tundra bei miškatundrė (eglės, beržai). Didžiažemę tundrą kerta Šapkinos, Kolvos, Adzvos upės, gausu ežerų.
Didžiažemėje tundroje yra Pečioros anglies baseino dalis, naftos, gamtinių dujų telkiniai. Verčiamasi elnininkyste, medžiokle.
Lietuvos muzikų sąjunga

Lietuvos muzikų sąjunga, 1987–1999 m. Lietuvos muzikų draugija – Lietuvos muzikų ir muzikos pedagogų organizacija. Centras Vilniuje, Gedimino pr. 32 – 2. Yra skyriai Kaune, Alytuje ir Klaipėdoje.

Istorija

Įkurta 1987 m. 1989–1992 m. sąjungoje buvo Vargonininkų sekcija, Muzikos mokytojų asociacija, Vaikų darželių muzikos mokytojų asociacija 1991–1992 m. – Muzikos rėmimo fondas. Leido 1989–1998 m. dvisavaitinį leidinį „Muzikos barai“. 1988–1992 m. veikė kamerinis choras „Cantorum Vilnensis“, folkloro ansamblis „Vydraga“, kaimo kapela „Vakarėlis“, 1989–1994 m. – leidykla „Muzika“. Lietuvos muzikų sąjunga surengė 1988 m., 1989 m., 1990 m. D. Oistracho smuikavimo meistriškumo kursus Vilniuje, 1988 m. muzikos dienas Švenčionių raj. ir muzikos savaitę Kaišiadorių raj. 1995 m. buvo įsteigta senjorų (vyresnio amžiaus muzikų) sekcija.

Veikla

1999 m. įsteigti pedagogų (kt. muzikų) ir jaunųjų atlikėjų susivienijimai. Nuo 1998 m. leidžia žurnalą „Muzikos barai“, nuo 2000 m. – užsienio šalių skaitytojams skirtą almanachą anglų kalba „Lithuanian Music Review“. Nuo 1997 m. kasmet Lietuvos nacionalinėje filharmonijoje rengia Lietuvos muzikų šventes „Didysis muzikų paradas“ (nuo 2001 m. skelbia akademinės muzikos 4 nominacijų „Auksinio disko“ laureatus), nuo 1996 m. – kas 5 metai B. Grincevičiūtės kamerinio dainavimo konkursus, koncertus jaunimui vidurinėse ir muzikos mokyklose, supažindina su naujausiu atlikėjų repertuaru, rengia sekmadienio muzikos popietes su įvairiais atlikėjais, nusipelniusių muzikų pagerbimo ir atminimo renginius. Leidžia natas, knygas, kompaktines plokšteles.
Kultiniai akmenys Živkuose

Kultiniai akmenys Živkuose – riedulių kompleksas numanomoje galindų pagoniškoje šventvietėje Šiaurės Lenkijoje. Živkų kaimas priklauso Varmijos Mozūrų vaivadijos Lėciaus apskrities Krukliankų valsčiui.
Apie dvidešimties riedulių grupė išsidėsčiusi ant neaukštos kalvos, maždaug 2 km  į rytus nuo kaimo. Akmenys sudaro įsivaizduojamą grupę. Jie guli gana chaotiškai, tarp jų išaugęs miško jaunuolynas. Vidury dunkso 4 m ilgio, 2,5 m pločio ir maždaug 0,7 aukščio monolitas, kurio viršuje yra nedidelis įdubimas. Rytinėje pusėje apie 30 cm virš grunto iškilęs dar vienas, dėmesį patraukiantis primityviai apdirbtas akmuo. Pastarojo paviršius panašus į kvadratą, jo kraštinių ilgis apie du metrus.
Kompleksą XX a. pr. atrado Heinrichas Kemkė, kuris pateikė versiją, kad tai yra pagoniška šventvietė. Išdėstymo planas ir kt. surinkta informacija pateko į Priešistorijos ir ankstyvosios istorijos muziejaus archyvą Berlyne (vok. Museum für Vor- und Frühgeschichte Archiv in Berlin). Po Antrojo pasaulinio karo vėl iš naujo buvo aptiktas 2007 m., o 2008 m. akmenų kompleksą inventarizavo lenkų archeologas Robertas Klimekas.
Virginijus Martišauskas

Biografija

1963–1965 m. Kauno radijo gamyklos darbininkas. 1964 m. baigė Kauno Jono Jablonskio vidurinę mokyklą. 1965–1970 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete, įgijo žurnalisto specialybę. 1969–1974 m. dienraščio „Vakarinės naujienos“ vadovaujantysis korespondentas. 1974–1994 m. Lietuvos televizijos laidų „Keliai, mašinos, žmonės“, „01, 02, 03“, „Keturi ratai“ redaktorius. 1990–1991 m. žurnalo „Ratai“ vyriausiasis redaktorius, 1992–1996 m. žurnalo „Keturi ratai“ leidėjas, vyriausiasis redaktorius. 1994–1996 m. televizijos studijos „Laisvas ir nepriklausomas kanalas“ televizijos laidų redaktorius ir vedėjas.
Buvo Trakų rajono Vievio apylinkės tarybos deputatas. 1996–2000 m. LR Seimo narys, išrinktas Šilutės rinkimų apygardoje Nr. 32. Seime dirbo Teisės ir teisėtvarkos komitete.  2000–2004 m. LR Seimo narys.  Atsistatydino, apkaltintas reikalavęs 20 tūkst. litų iš Klaipėdos regiono aplinkos apsaugos departamento direktoriaus Kęstučio Šiliausko.  Nuo 2012 m. „Krašto naujienų“ redaktorius.
1996–1997 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys. Nuo 1997 m. Lietuvos centro sąjungos narys, partijos Valdybos ir Tarybos narys. Iki 2004 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, partijos Valdybos ir Tarybos narys. Mokėjo anglų, rusų, lenkų kalbas. Žmona Virginija, vaikai Ieva, Simas. 2015 m. balandžio 29 d. pasitraukė iš gyvenimo savo noru.
Motina ir vaikas

„Motina ir vaikas“ – Lietuvos vaikų ugdymo ir sveikatos mėnesinis žurnalas, ėjęs 1929–1940 m. Kaune.

Istorija

Leido draugija „Lietuvos vaikas“. Spausdino V. Atkočiūno spaustuvė, E. Norkienės spaustuvė, Grafikos spaustuvė bei Raidės spaustuvė Kaune. 
Rašė ikimokyklinio amžiaus vaikų sveikatos, priežiūros ir auklėjimo klausimais, pažindino su naujais vaikų ugdymo metodais.
Bendradarbiavo Petras Baublys, M. Butkevičienė, Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė, Kazys Grinius, Alfonsas Gučas, Magdalena Gustaitytė-Šalčiuvienė, Ona Mašiotienė, Marija Šlapelienė, Vincas Tercijonas, Jadvyga Tūbelienė, Jonas Vabalas-Gudaitis.
Mafrako muchafaza

Geografija

Praktiškai visą teritoriją užima Sirijos dykuma.
KF Veleçiku Koplik

Istorija

Klubo ištakos siekia 1948 m.
Žaidžia Pirmoje lygoje, „A“ grupėje.
Jonas Karbauskas

Biografija

1885–1889 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, buvo slaptos klierikų Lietuvos mylėtojų draugijos vienas steigėjų, jos pirmininkas. Bendradarbiavo leidiniuose „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga“, „Tėvynės Sargas“, „Nedėldienio skaitymas“ ir kituose. Nuo 1889 m. vikaras Šiauliuose, Pašvitinyje, Truskavoje, Vadaktėliuose, Kupreliškyje, Salose, Dambavoje, Viešvėnuose. Skatino parapijiečių tautinį susipratimą, steigė ir rūpinosi slaptomis lietuvių mokyklomis, bendradarbiavo su knygnešiais. Su kunigu P. Urbonavičiumi 1890 m. išleido knygą „Evangelijos ant nedėldieniu ir visu švenčiu ištisu metu“. 1905 m. Didžiojo Vilniaus seimo dalyvis. Nuo 1920 m. Panevėžio klebonas. 1921 m. kartu su G. Petkevičaite-Bite įkūrė Kalinių globos draugiją, 1920 m. – Panevėžio ūkininkų smulkaus kredito banką, steigė šaulių liaudies universitetą, dalyvavo draugijos Panevėžio kraštui tirti veikloje.
Už ir prieš

Už ir prieš – dvimėnesis iliustruotas leidinys (žurnalas), ėjęs 1989–1990 m. Vilniuje.

Istorija

Leido kūrybinis techninis centras prie Lietuvos telegramų agentūros ELTA. Spausdino pasaulio spaudos ir gyvenimo apžvalgas. Tiražas 1990 m. – 50 000 egz. Išėjo 8 numeriai. Leidinį pratęsė mėnesinis žurnalas „Taip ir ne“.
Redagavo Romualdas Kalonaitis.
Trečiadienis

Trečiadienis yra savaitės diena tarp antradienio ir ketvirtadienio.
Tai darbo savaitės vidurinė diena.
Trečiadienis taip pat yra savaitės vidurys kraštuose, kuriose savaitė prasideda sekmadieniu. Todėl vokiečių kalboje „trečiadienis“ vadinasi „Mittwoch“ („savaitės vidurys“).
Ispaniškai „trečiadienis“ vadinasi „miércoles“ – šis žodis taip pat yra grubokas posakis, reiškiantis „niekada“.
Didysis ir Mažasis Borsykai

Didysis Borsykas ir Mažasis Borsykas (kaz. Үлкен Борсық; Кіші Борсық) arba Didieji ir Mažieji Barsukai – smėlio dykynės Kazachstane, į šiaurę nuo Aralo jūros, daugiausia Aktiobės srityje. Išsidėsčiusios paraleliai, Didžiojo Borsyko ilgis – 200 km, Mažojo – 100 km. Būdingas aukštis – iki 100 m.
Smėlynai vietomis pustomi, sudaro barchanus, graubius, kalvagūbrius. Lygiuose ruožuose auga kserofitiniai krūmynai, druskės, efemerai. Tarp gūbrių auga džuzgūnai, smėlinės akacijos, kulkšnės, halimodendrai.
Verčiamasi ganykline gyvulininkyste. Borsykuose yra Šalkaro miestas.
Portas

Istorija

Senovės romėnų gyvenvietė vadinta Portus Kale. Nuo 540 m. iki 716 m. miestą valdė vestgotai, vėliau maurai. 1097 m. galutinai Portą atkariavo Portugalija. XI–XII a. buvo Portugalijos grafų rezidencija. Tuo pat metu buvo puldinėtas vikingų. XIV a. tapo svarbiu Portugalijos uostu. Mieste gimė vienas portugalų geografinių atradimų iniciatorių Henrikas Jūrininkas. Napoleono karų metu 1809 m. dėl Porto vyko Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės kariuomenių mūšiai. 1828–1834 m. vykusio Portugalijos pilietinio karo metu, Portas tik po pusantrų metų apsiausties pasidavė absoliutinės monarchijos šalininkų kariuomenei. Sparčiai augo XIX a. antroje pusėje. 1855 m. gatvės apšviestos dujiniais žibintais, 1895 m. Portas buvo pirmasis miestas Pirėnų pusiasalyje, kuriame įrengtas elektrinių tramvajų eismas.

Architektūra

Duero upė dalija miestą į dvi dalis. Pietinėje pusėje išsidėstęs Porto senamiestis. Jame stovi romaninė Katedra (XII a., perstatyta XVII–XVIII a.), įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą. Šv. Martyno bažnyčia (XII a.), Šv. Pranciškaus bažnyčia (įkurta XIII a., pastatyta XIV–XV a.), Vyskupų rūmai, šv. Jono nacionalinis teatras, kalėjimas Relação. Šiaurinėje Duero pusėje – taisyklingo plano Porto naujamiestis, žymus vyno daryklomis. Per upę buvo nutiesti keli žymūs tiltai. Vieną jų – 352 m ilgio geležinkelio tiltą Ponte de D. Maria Pia, pastatytą 1877 m. suprojektavo Gustavas Eifelis.

Sportas

Populiariausia mieste sporto šaka – futbolas. Taip pat mieste yra Formulės 1 lenktynėms naudota trasa – viena iš nedaugelio tokių miestų gatvėse. Kasmet spalio mėnesį organizuojamas Porto maratonas.
Antanas Makačinas

Antanas Makačinas (1904 m. gruodžio 14 d. Bagaslaviškyje, Gelvonų valsč., Ukmergės apskr. – 1954 m. sausio 14 d. Vilniuje) – choro ir orkestro dirigentas, pedagogas.

Biografija

Privačiai mokėsi bendrojo lavinimo dalykų ir lankė vargonininkų kursus. 1929 m. Klaipėdos muzikos mokykloje – konservatorijoje įgijo muzikos mokytojo cenzą. 1930 m. eksternu baigė Giedraičių progimnaziją, 1935–1936 m. stažavo Vienos muzikos akademijoje, 1949 m. eksternu baigė Vilniaus muzikos mokyklą (choro dirigavimo specialybė).
1924–1930 m. – muzikos mokytojas ir vargonininkas Molėtuose bei Giedraičiuose. 1930–1935 m. dainavo Valstybės teatro operos chore, vadovavo Kauno miesto mėgėjų chorams. Ryškesnių meninių laimėjimų pasiekė nuo 1932 m. vadovaudamas studentų ateitininkų mišriajam chorui, kurį parengė Kauno miesto dainų šventei, 1935 m. viešai atliko Džiuzepės Verdi „Requiem“ ir keletą kitų autorių sudėtingesnių kūrinių. 1934 m. suorganizavo Vinco Kudirkos simfoninį orkestrą, buvojo administratorius ir dirigentas.
1936–1940 m. – Darbo rūmų Kaune mišriojo choro meno vadovas ir dirigentas, prisidėjo prie dramos studijos veiklos. Į chorą sutelkė apie 100 dainininkų ir išmokė juos daug lietuvių bei užsienio kompozitorių kūrinių. 1937 m. choras, solistai ir simfoninis orkestras atliko C. Saint Saėnso oratoriją „Tvanas". Choras koncertavo Kaune ir periferijoje, 1938 m. – Rygoje, parengtas 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje. 1937–1938 m. leido žurnalą „Mūsų menas“, aktyviai dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje.
Nuo 1940 m. rudens – Vilniaus 3-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, nuo 1941 m. – Respublikinių liaudies kūrybos namų muzikos inspektorius, 1941–1942 m. – Valstybinės filharmonijos chormeisterio padėjėjas ir Vilniaus operos sufleris, nuo 1942 m. kurį laiką – Vilniaus profesinių sąjungų choro ir orkestro dirigentas. Karo pabaigoje pasitraukė į Vokietiją.
Grįžęs į Lietuvą, 1946–1950 m. buvo Panevėžio Marijonų bažnyčios vargonininkas, 2-osios vidurinės mokyklos ir Mokytojų seminarijos muzikos mokytojas. 1951–1954 m. – Respublikinių mokytojų namų meno vadovas ir mišriojo choro dirigentas Vilniuje. Į chorą subūręs apie 80 sostinės pedagogų, juos išmokė nemaža lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, koncertavo Vilniuje, Kaune, Minske, Leningrade, Taline, Rygoje. Mokytojavo Vilniaus vidurinėse mokyklose ir vadovavo moksleivių chorams. Sūnus Teisutis Makačinas – žinomas kompozitorius, Lietuvos muzikos akademijos profesorius.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Gintautas Kovalčikas

Biografija

1966–1969 m. – Kauno miškų ūkio Lapių girininkijos darbuotojas, meistras, girininko pavaduotojas, 1969 m. – Kauno miškų ūkio Vandžiogalos girininkijos girininkas. 1969–1971 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1971–1972 m. dirbo Jonavos miškų ūkio (Dumsių girininkijos) girininku. 1972–1977 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultete. 1972–1978 m. – Jonavos miškų ūkio technikas, inžinierius. 1978–1985 m. – Jonavos miško pramonės ūkio vyr. inžinierius. 1985–1990 m. – Miškų ūkio ministerijos vyr. inžinierius, viršininko pavaduotojas. 1990–1994 m. – ministro pavaduotojas, ministras. 1994–2001 m. – miško įmonės UAB „Liforė“ direktoriaus pavaduotojas, nuo 2001 m. iki 2011 m. kovo 15 d. – direktorius.
Privačių miškų savininkų asociacijos Tarybos pirmininkas (PMSA vadovas).
Žmona Aldona (g. 1948 m.), mokytoja. Sūnūs Dainius (g. 1972 m.), technikos direktorius, ir Vaidas (g. 1974 m.), komercijos direktorius.
Stačiūnų Šv. Lauryno bažnyčia

Istorija

Pirmoji koplyčia pastatyta 1668 m. Ji 1729 m. sugriuvo ir netrukus buvo atstatyta. Vėlesnė statyta 1765 m. Į Stačiūnus 1779 m. paskirtas kunigas; koplyčia tapo filija. Metrikų knygos rašytos nuo 1780 m. Bažnyčiai 1781 m. dovanotas vienas valakas žemės. 1811 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia.
Pulas

Istorija

Žmonių gyventa nuo geležies amžiaus. Pulas minimas nuo 1086 metų.
Masamune Shirow

Biografija

Gimė Kobėje, Hiogo prefektūroje, Japonijoje. Studijavo Osakos menų universitete tapybą aliejiniais dažais. Mokydamasis universitete, susidomėjo manga, ko pasekoje pats ėmė rašyti komiksus. Pirmasis jo užbaigtas kūrinys „Black Magic“ buvo išleistas manga fenzine „Atlas“. Jo darbas patraukė leidyklos „Seishinsha“ prezidento Harumichi Aoki dėmesį ir šis pasisiūlė išspausdinti jo kūrinius. Iš to išplaukė „Appleseed“, vieno tomo, gilaus siužeto drama, kurios veiksmas vyksta neaiškioje ateityje. Kūrinys tapo sensacija ir 1986 m. pelnė Seiun geriausios mangos apdovanojimą.
Po „Black Magic“ perleidimo ir antrojo „Appleseed“ tomo Širo išleido „Dominion“. Vėliau autorius sukūrė bene žymiausią savo kūrinį – „Ghost in the Shell“.
2007 m. jis bendradarbiavo su animacijos studija „Production I.G“ kuriant anime televizijos serialą „Shinreigari/Ghost Hound“. 2008 m. dalyvavo „Production I.G“ serialo „Real Drive“ kūrime.
Edmundas Čėsna

Biografija

1968–1976 m. mokėsi Pryšmančių aštuonmetėje mokykloje, 1976–1980 m. Tytuvėnų žemės ūkio technikume, 1980–1985 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje.
1985–1988 m. Skuodo rajono žemės ūkio valdybos agronomas, 1988–1989 m. Raseinių agropramoninio susivienijimo pirmininko pavaduotojas, 1989–1991 m. „Ąžuolo“ kolūkio pirmininkas, 1991–1995 m. UAB „Izora“ direktorius, nuo 1997 m. generalinis direktorius, 1995–1997 m. Raseinių rajono savivaldybės žemės ūkio valdybos viršininkas.
Nuo 1994 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Raseinių rajono skyriaus narys, nuo 1995 m. skyriaus tarybos narys, 1995–2001 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas. 1999–2001 m. LSDP revizijos komisijos narys. Nuo 2001 m. LSDP tarybos narys.
1997–2003 m. ir nuo 2003 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys. Biudžeto ir socialinio ekonominio vystymo komiteto pirmininkas.
Koncepcinis automobilis

Koncepcinis automobilis (angl. concept vehicle, show vehicle) – automobilio prototipas, skirtas naujo dizaino ar technologijų demonstracijai. Paprastai tokie automobiliai yra pristatomi automobilių parodose, norint įvertinti klientų dėmesį į naujus modelius, kurie atsižvelgiant į tai bus gaminami masinei produkcijai arba ne.
Koncepciniai automobiliai niekada nepaleidžiami į gamybą, kol nėra patobulinti, kad atitiktų praktiško dizaino, saugumo ir kainos reikalavimus.
Bendrovės „General Motors“ dizaineris Harley Earl laikomas pirmojo koncepcinio automobilio, Buick Y-Job, išradėju.

Dizainas

Koncepciniai automobiliai paprastai išsiskiria varikliu ar dizainu. Kai kuriuose naudojamos egzotinės ar brangios medžiagos, tokios kaip anglies pluoštas ar rafinuotas lydinys. Kiti turi unikalų maketą, kaip kad pakeliamas duris, tris, šešis (ar daugiau) ratų, ar specialias funkcijas, kurių paprastai automobiliuose nebūna. Dėl šių paprastai nepraktiškų ar nepelningų idėjų, dauguma koncepcinių automobilių taip ir lieka tik kompiuteriniais brėžiniais ar maketais.
Neveikiantys maketai dažniausiai gaminami iš vaško, molio, metalo, stiklaplastiko, plastiko ar jų kombinacijos.
Tik nedidelė dalis koncepcinių automobilių yra tinkami naudoti, dažniausiai važiuoklė būna pasiskolinta iš kito eksploatuojamo automobilio arba turi tam tikrų defektų. Dauguma jų negali judėti greičiau nei ~16 km/val. Taip pat jie gali būti gana rafinuoti, kaip, pvz., „General Motors“ Cadillac Sixteen modelis.
Kai koncepciniai modeliai yra nebereikalingi, jie paprastai yra sunaikinami, tačiau kai kurie išlieka ir yra eksponuojami muziejuose ar tiesiog saugomi garažuose. Vienas nenaudojamas, bet veikiantis koncepcinis „Ford Motor Company“ Lincoln Futura automobilis, laikomas automobilių dizainerio George Barris parduotuvėje, Los Andžele, buvo prikeltas naujam gyvenimui kaip betmobilis, skirtas 1966 m. televizijos serialui „Betmenas“, rodyto per ABC televizijos kanalą.
Bronius Simanavičius

Biografija

Mokėsi Ilgakiemio pradžios, Garliavos vidurinėje mokykloje, Vilniaus vidurinėje mokykloje. Baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
Dirbo darbininku, meistru, statybos inžinieriumi, juriskonsultu, Kauno miesto savivaldybės Juridinio skyriaus vedėju. 1996–2000 m. Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos Darbo santykių skyriaus viršininko pavaduotojas, 2001–2003 m. Teisės ir personalo vedėjo pavaduotojas, nuo 2003 m. Lietuvos darbo rinkos mokymo tarnybos vyriausiasis specialistas.
Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1989–1993 m. Kauno rajono skyriaus pirmininkas, 1989–1993 m. LSDP tarybos narys. 1995–2006 m. Teisingumo partijos steigėjas ir pirmininkas. 2001–2002 m. Lietuvos darbo federacijos pirmininko pavaduotojas. 2002–2004 m. Naujosios sąjungos tarybos ir tarybos prezidiumo narys.
Bostono lietuviškas laikraštis

Bostono lietuviškas laikraštis – JAV lietuvių laikraštis, ėjęs 1895 m. spalio – groudžio mėn. Bostone.

Istorija

Išleisti 7 numeriai. Leidėjas ir spaustuvininkas A. Zdanavičius. 
Redagavo J. Žebrys.
Prievaizas

Prievaizas (lenk. Kuchmistrz, lot. magister cuinae, magister coquinae, praefectus culinae) – svarbiausias iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos dvaro pareigūnų.

Įgaliojimai

Vadovavo karaliaus (Lenkijoje) ir Didžiojo kunigaikščio (Lietuvoje) dvaro virtuvės personalui, rūpinosi tiekiamų produktų ir gaminamo maisto kokybe. padalindavo maistą dvaro nariams, o puotos metu asistavo karaliui, pateikdamas jam patiekalus, tačiau jų neragaudavo. Dėl to, kad pareigūnas nuolat būdavo greta karaliaus, pareigos buvo vertinamos ypač aukštai.