google/wiki40b huggingface dataset:
Kirmėlynė

Istorija

Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos laikais kaimo žemės priklausė Šiaulių ekonomijai. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Meškuičių seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Meškuičių valsčiui, nuo 1950 m. – Šiaulių rajono Meškuičių apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Raudonoji vėliava“.

Aplinkinės gyvenvietės

Tautiniai – 3,8 km
Jurgaičiai – 1,7 km
MEŠKUIČIAI – 7,5 km 
Norkūnai – 3,9 km
Domantai – 2,9 km
Dvarlaukis – 3,5 km
Girelė – 0,9 km 
 ŠIAULIAI – 11 km
Uosupis – 1 km
Daunorai – 2,9 km
  Žačiai – 3,3 km
Jonas Dromantas (1927)

Biografija

Gimė daugiavaikėje pasiturinčio ūkininko šeimoje. Tėvai išaugino 7 sūnus ir 5 dukras. Mokėsi Endriejavo pradžios mokykloje, Plungės ir Švėkšnos gimnazijose. 1952 m. su pagyrimu baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Žemės ūkio mechanizacijos fakultetą.
1952–1965 m. ir 1975–1994 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1954–1964 m. Žemės ūkio mechanizacijos fakulteto dekanas. 1965–1975 m. Žemės ūkio mechanizacijos ir elektrifikacijos instituto (dab. Agroinžinerijos institutas) direktorius. 1970 m. technikos mokslų kandidatas.  1974–1983 m. docentas. 1975 m. spalio 10 d. – 1989 m. liepos 31 d. dešimtasis Lietuvos žemės ūkio akademijos rektorius. 1984–1990 m. Mašinų detalių ir žemės ūkio transporto bei kėlimo mašinų katedros vedėjas. Nuo 1984 m. profesorius. 
Nuo 1975 m. LKP revizijos komisijos narys, nuo 1985 m. LSSR AT deputatas. 
Žemės ūkio enciklopedijos mokslinės redakcijos tarybos pirmininkas, Lietuviškosios tarybinės enciklopedijos mokslinės redakcijos tarybos narys, daugelio enciklopedijos straipsnių autorius ir konsultantas, nuo 1959 m. „Žemės ūkio“ žurnalo redakcijos kolegijos narys.
Palaidotas Kairėnų kapinėse Vilniuje.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo sritis – javų dorojimo technologijos ir grūdų džiovinimas. Vieno išradimo autorius (su kitais, 1968 m.).  Analizavo ir tobulino žolės miltų agregato mechanizmus, pasiūlė jį naudoti grūdų džiovinimui. Parengė transporterių skaičiavimo metodiką, paskelbė mokslinių straipsnių.
Latvijos Respublikos žemės ūkio ministerija

Latvijos Respublikos žemės ūkio ministerija (latv. Latvijas Republikas Zemkopības ministrija) – Latvijos Vyriausybės pagrindinė institucija, atsakinga už žemės ūkio sritį.
Žemės ūkio ministerija įsikūrusi Republikas laukums 2, Rygoje.

Ministrai

Latvijos žemės ūkio ministrė – Laimdota Straujuma (g. 1951 m.), valstybės sekretorė – Dace Lucaua (g. 1957 m.).
Viekšnių herbas

Aprašas

Herbo mėlyname lauke auksinė karališka uždaroji karūna (vidus raudonas) virš trijų aštuoniakampių žvaigždžių: vienos sidabrinės viršuje, ir dviejų auksinių apačioje.

Istorija

1998 m. rugpjūčio 4 d. Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino herbą dekretu Nr. 139. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Janina Monkutė-Marks

Biografija

Tėvas buvo geležinkelininkas. Mokėsi Pagėgių pradžios ir vidurinėje mokykloje, 1939–1941 m. Kėdainių gimnazijoje. Nuo 1942 m. lankė Valstybės teatro Dramos studiją Kaune. Baigiantis karui, kartu su draugu Martynu Nagiu (poeto Henriko Nagio broliu) 1944 m. vasarą nuvažiavo pas jo tėvą į Mažeikius. Susituokė ir, kirtę Vokietijos sieną, atsidūrė tuometinėje Čekoslovakijoje.
1945–1946 m. Insbruko universitete Austrijoje studijavo meno istoriją, archeologiją, italų kalbą. 1947–1949 m. audimo ir tapybos mokėsi Vokietijoje, Freiburgo dailės ir amatų mokykloje, vadovaujamoje dailininko Vytauto Kazimiero Jonyno. Tekstilės meno mokėsi privačiai pas gobeleno meistrus Antaną ir Anastaziją Tamošaičius.
1949 m. persikėlė į JAV. Dirbo vasarnamiuose, vėliau – fabrike. 1950 m. apsigyveno Čikagoje. Baigusi buhalterijos ir mašinraščio kursus, pradėjo dirbti įvairiose įstaigose. Su M. Nagiu išsiskyrė ir po poros metų ištekėjo už Ira Markso. Nuo 1956 m. įsijungė į meninį ir visuomeninį JAV gyvenimą. 
Tapybą ir grafiką studijavo Haid Parko meno centre, interjero dizainą, keramiką ir pramoninę dailę – YMCA koledže, grafiką – V. Petravičiaus studijoje Čikagoje. Nuo 1974 m. Lietuvių moterų dailininkių draugijos Čikagoje narė, parodų rengėja.
2000 m. įsigijusi Kėdainių krašto muziejaus pastatą, jį rekonstravo ir 2001 m. spalio 20 d. atidarė savo vardo muziejų-galeriją.  2007 m. liepos 12 d. suteiktas Kėdainių krašto garbės pilietės vardas.

Kūryba

Ankstyviesiems tapybos kūriniams įtakos turėjo brutalusis menas („Namai-kalėjhnas“ 1958 m., „Kortų lošėjai“ 1959 m.), septintame dešimtmetyje susidomėjo popartu, A. Warholo, R. Lichtenšteino kūryba. Kūriniams „Šeima ir beždžionė“, „Dviguba pilietybė“ (abu 1962 m.), „Mis U.S.A.“ (1963 m.) būdinga plakatiškumas, groteskas. Vėlesniuose tapybos kūriniuose jungta senųjų pasaulio kultūrų simbolius bei ornamentiką („Eglės vestuvės“ 1965 m., „Keturi kilimų ornamentai“, „Gyvybės medis“ 1967 m.).
Sukūrė gobelenų biografiniais motyvais („Laukia ir stebi“ 1999 m., „Ilsėkis ramybėje“). Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Lietuvių dailės muziejus Lemonte, Balzeko lietuvių kultūros muziejus ir kiti užsienio šalių muziejai.
Aleksandras Lukas

Biografija

1995 m. Plungės rajono žemėtvarkos ir geodezijos tarnybos Vyr. žemėtvarkininkas. 2000 m. UAB „Plungės lagūna“ generalinis direktorius.
1995 m. Lietuvių tautininkų sąjungos, 1996 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys.
1997–2000 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys, Plungės rajono savivaldybės meras.
Jo vardu pavadinta kriaušių veislė.
DVRA karių kategorijos ir skiriamieji ženklai (1918–1935)

DVRA karių kategorijos ir skiriamieji ženklai – pirmas variantas buvo patvirtinti 1920 m.
1918 m. sausio 15 d. RTFSR LKT išleido dekretą apie Darbininkų ir valstiečių Raudonosios Armijos įkūrimą. Tuo metu egzistavo vienintelė karių kategorija raudonarmietis. Netrukus neoficialiai atsirado papildomos kategorijos kraskomas 'raudonasis vadas' (краском, iš красный командир), komandarmas 'armijos vadas' (командарм, iš командующий армией 'vadovaujantis armijai') ir t. t. 1920 m. šios karių kategorijos buvo oficialiai patvirtintos ir oficialiai naudotos iki 1924 m.
Nusidavimai Dievo karalystėje

Nusidavimai Dievo karalystėje – pirmasis lietuviškas periodinis leidinys, žinomas iš šaltinių (neišlikę ar nerasta nė vieno egzemplioriaus). Buvo skirtas evangelikams liuteronams.

Istorija

Ėjo 1823–1824 m. (1825?) m. Tilžėje, spausdintas gotišku šriftu. Tai prof. Hermano Olshauzeno redaguojamo Karaliaučiaus misijų draugijos leidinio „Königsberger Missionsblatt“ (1822–1914 m.) vertimas į lietuvių kalbą. Laikraštis leistas ir platintas draugijos narių. Vertė ir redagavo Natanielis Frydrichas Ostermejeris (1784–1846 m.), lietuvių raštijos darbuotojo G. Ostermejerio anūkas. Manoma, jog buvo 16 puslapių apimties, mėnesinis. Rašė apie evangelikų misijų veiklą Afrikoje ir Azijoje. Spausdino Johano Heinricho Posto spaustuvė Tilžėje 300–500 egz. tiražu. Išėjo 2 arba 3 numeriai. Buvo skirtas religijai propaguoti. Nustojo eiti dėl skaitytojų stokos. Karaliaučiuje 1832–1921 m. vietoje jo ėjo laikraštis „Nusidavimai apie evangelijos prasiplatinimą tarp žydų ir pagonių“.  Pastarasis buvo 16 puslapių apimties, nedidelio formato, leidžiamas 400–500 egzempliorių tiražu. Leidinys daugiausia buvo skirtas religinei propagandai. Jo pirmojo numerio pratarmėje rašoma, kad jau ir lietuvininkams dvejos knygelės tų „Nusidavimų Dievo karalystėje“ išdrukavotos.
Davidas Kacenelenbogenas

Biografija

Gimė 1847 m. Tauragėje. Iš tėvo pusės turėjo žymų protėvį Judah Loew ben Bezalel XVII a. vyriausiąjį Prahos rabiną. Nuo vaikystės studijavo religines tiesas pas savo tėvą. Vėliau studijavo Vilniaus rabinų seminarijoje. 1867 m. tapo Virbalio rabinu. 1894-1907 m. buvo Suvalkų miesto rabinas. 1908 m. pakviestas dirbti į Sankt Peterburgo choralinę sinagogą. Tapęs vyriausiuoju Sankt Peterburgo rabinu tapo vienu iš oficialių žydų bendruomenės atstovų Rusijos imperijos vyriausybėje. 1909 m. Vilniuje surengė ir vadovavo Rusijos imperijos rabinų konferencijai.
I pasaulinio karo metu buvo žydų komiteto skirto nukentėjusiems žydų tautybėms kareiviams šelpti narys. 1923 m. išleido knygą Majan Mei Naftoach bei pamokslų rinkinį Divrei David. Mirė 1930 m. gruodžio 30 d. Leningrade. Buvo vedęs du kartus, turėjo 11 vaikų. 1938 m. vienas iš sūnų buvo sušaudytas už religinę veiklą, o kitas už religinę veiklą išsiųstas į gulagą, kur mirė 1942 metais. Vienam iš sūnų ir vienai dukrai pavyko išvykti į Izraelį.
Klaudijus Dušauskas-Duž

Biografija

Baltarusis. Mokėsi Vilniaus realinėje mokykloje, nuo 1912 m. studijavo Jekaterinos II kasybos institute Sankt Peterburge, kurį užbaigti jam sutrukdė Rusijoje prasidėjusi Vasario revoliucija. Atvykęs gyventi į Vilnių nuo 1917 m. Baltarusijos socialistinės hramados, nuo 1918 m. Baltarusijos socialistų revoliucionierių partijos narys. 1919 m. rudenį Baltarusijos Liaudies Respublikos diplomatinis atstovas Baltijos šalyse, nuo 1919 m. gruodžio mėn. Baltarusijos vyriausybės narys. 1921 m. pradžioje lenkų valdžios areštuotas.
Nuo 1921 m. su šeima gyveno Kaune. 1921–1924 m. dirbo Baltarusių reikalų, 1924–1930 m. LR užsienio reikalų ministerijose, pas inž. Aleksandrą Gordevičių. 1928–1929 m. dirbo bendrovėje „Maistas“ ir Vladimiro Dubeneckio projektavimo biure. 1929–1940 m. LR susisiekimo ministerijos pašto valdybos statybos referentas. 1927 m. Lietuvos universitete įgijo statybos inžinieriaus specialybę. 1944–1946 m. Kauno valstybinio Vytauto Didžiojo universiteto Statybos fakulteto docentas.
Mokėjo lietuvių, vokiečių, prancūzų, anglų, portugalų, ukrainiečių, lenkų kalbas, į baltarusių kalbą vertė botanikos, matematikos, istorijos vadovėlius. 
Vienas Baltarusių centro, taip pat Lietuvos ir Baltarusijos draugijos vadovų. 1940–1941 m. ir 1946–1947 m. kalintas sovietų okupacinės valdžios, 1943–1944 m. – nacių. 1952 m. apkaltintas nacionalizmu ir nuteistas kalėti, 1955 m. paleistas.  Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Baltika

Baltika – senovės kontinentas, egzistavęs vėlyvajame proterozojuje – ankstyvajame paleozojuje. Kaip kontinentas susiformavo ne anksčiau kaip prieš 1,8 mlrd. metų. Prieš tai Baltikos dalys buvo išsidėsčiusios skirtingose Žemės vietose.
Moterų alėja

Tema

Serialas buvo filmuotas Kaune, jame pasakojama apie šou biznio tamsiąją pusę. Vieną iš pagrindinių herojų seriale vaidina prodiuseris Mikas Katulis, kuriam gyvenime sekasi viskas, išskyrus santykius su moterimis. O moterų jį supa išties daug – ir motina, ir sesuo, ir dukra, ir buvusi žmona, ir draugė, ir būrys meilužių. Stipri jaunų, talentingų aktorių komanda, kietas šiuolaikiškas siužetas, gera humoro dozė, naujos filmavimų vietos šį naująjį serialą daro išskirtinį.

Siužetas

Talentingas prodiuseris Mikas taip įniko į „Kauno ponios“ konkurso organizavimo peripetijas, kad pamiršo viską aplinkui. O šalia jam niekada netrūko simpatiškų merginų... Aplink žavų vyrą ratus sukti ėmė Kauno bandito Šliko dukrelė Jolita. Būtent dėl jos Mikas susikivirčijo su savo drauge Kristina, kuri nepakęsdama mylimojo išdavystės bandė žudytis ir dėl to pakliuvo į psichiatrijos ligoninę. Meilės nuotykiais garsėja ir Miko mama Sofija. Buvusi Muzikinio teatro primadona vieną paskui kitą tempiasi naujus kavalierius. Tačiau vienas jų miršta besimaudydamas jos vonioje. Paaiškėjo, kad velionis buvęs garsus tokių patiklių moteryčių mulkintojas. Negana to, jis – Aloyzo, geriausio Miko draugo ir bendradarbio, tėvas. Jis sūnui paliko didžiulį iš moterėlių išviliotą turtą...
Vyksta didžiojo turto dalybų painiava. Sofijai, tuo tarpu, meilės nuotykių maža. Ji netrukus įsimyli žinomą psichiatrą Vincą Bareišą. Šis kaip tik gydo į ligoninę pakliuvusią Miko mylimąją Kristiną. Bareiša Sofijai papasakoja, kad jos sūnaus mergina laukiasi. Tačiau Mikas, regis, nenusiteikęs leistis į avantiūrą su vystyklais. Juolab kad Mikui rūpesčių nuolat pridaro ir jo pirmoji dukra Monika. Tai į muštynes įsivelia, tai avariją padaro. Mikas nusprendžia, kad dukrai reikia veiklos, ir įkiša dirbti į restoraną. Ten pat įsidarbina ir įskaudintos Kristinos brolis Simas – o jis mielai atkeršytų už sesers ašaras...
Leo Gross

Leo Gross (1903 m. balandžio 6 d. Krosno, Galicija – 1990 m. lapkričio 8 d. Kembridže (Masačiusetse), JAV) – austrų-amerikiečių žydų kilmės teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas, Tufts universiteto Flečerio teisės ir diplomatijos mokyklos profesorius (1944–1980 m.).

Biografija

Vienos universitete baigė valstybės, tarptautinės teisės ir ekonomikos mokslus. 1927 m. apgynė politikos mokslų disertaciją, daktaras. Vadovas teisės teoretikas Hans Kelsen. Gavęs Rockefeller fondo stipendiją, 1929–1931 m. London School of Economics (LSE), Kolumbijos bei Harvardo universitetuose studijavo teisę ir teisės filosofiją. 1931 m. apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras. Grįžęs į Europą, buvo Hans Kelsen asistentas Kelno universitete.
1958 m. Fulbright profesorius Kopenhagos universitete, 1966 m. – Tokijo ir Hitocubaši universitetuose.
Natalie Mejia

Asmeninis gyvenimas

Natalie gimė West Covina mieste Kalifornijoje, tačiau užaugo Diamond Bar mieste. Ji turi jaunesniąją įseserę Jazmine Mejia Quarles. Mejia lankė šokio pamokas nuo devynerių metų, Millennium Dance Complex (kurį lanko ir Britney Spears).
Minusinskas

Istorija

Minusinskas įkurtas 1739 m. prie nedidelio Jenisiejaus intako Minuso. Pradžioje gyvenvietė vadinta Minsiusinskojė, Minusinskojė. 1797 m. tapo valsčiaus centru. 1822 m. Minusinskas buvo prijungtas prie Jenisiejaus gubernijos ir gavo miesto statusą. XIX a. buvo svarbus prekybinis regiono centras. Čia buvo politinių kalinių tremties vieta.
Į rytus nuo Minusinsko, tarp Kazyro upės ir Tiberkulio ežero yra Visariono ekologinių gyvenviečių kompleksas.
Ostrogiškiai

Dinastija

Vyriškąja linija Ostrogiškiai buvo kilę iš Riurikaičių ir buvo tolimi Kijevo Rusios didžiojo kunigaikščio Sviatopolko palikuonys. Giminės pradininkas – Danielius, XIV a. viduryje parėmęs Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdovus kovoje dėl Volynės ir Galičo. Ostrogiškiai vaidino svarbų vaidmenį Ukrainos žemėse, užėmė svarbius LDK postus. Ostrogiškiai buvo svarbūs stačiatikių religijos ir kultūros gynėjai, statė naujas cerkves, mokyklas, leido knygas senrusių kalba. 1620 m. mirus Jonušui Ostrogiškiui giminės vyriškoji linija pasibaigė.
Mezaninas

Mezaninas (angl. mezzanine) – tarpinis veiklos finansavimas tarp banko paskolos ir akcijų emisijos leidimo. Įmonėms, turinčioms verslo plėtros idėjų, tačiau stokojančioms lėšų joms įgyvendinti ir negalinčioms gauti paskolų iš bankų bei nenorinčioms perleisti įmonės valdymo akcininkams, išeitis būtų pasinaudoti finansine priemone – mezaninu.
Mezaninas – verslo finansavimo būdas, turintis tiek paskolos, tiek akcinio kapitalo elementų. Jis dažniausiai naudojamas, kai kompanija jau gamina produktą ar tiekia paslaugą, tad jo tikslas būna pasiekti kritines apimtis, kurios leistų įmonei atlikti pirminį viešą akijų siūlymą (angl. initial public offering, IPO). Taip pat tai patogus būdas finansuoti vadybos išpirkimo (angl. management buyout, MBO) arba svertinio išpirkimo (angl. leveraged buyout, LBO) sandorius, nes akcininkai nepraranda kontrolės, o mezanino davėjas prisiima riziką, artimą akcinio kapitalo lygio rizikai.
Bergamas

Žemutinis miestas

Žemutinis miestas yra modernioji Bergamo dalis. XIX a. pabaigoje Città Bassa buvo pastatyta pagal Borghi planą. Gyvenamieji namai pastatyti palei pagrindinį kelią, kuris jungia Bergamo ir kitus Lombardijos miestus. Miestas smarkiai išsiplėtė nuo XII a.
Batų kalnas

Santrauka

Per susišaudymą sužeistas Ketas pasislepia keliaujančio cirko furgone. Kiek atsigavęs, miestelyje jis pavagia arklį ir pasišalina, nenorėdamas kelti rūpesčių. Nors nuo persekiotojų pavyksta išsisukti, šie nužudo vieną iš cirko akrobatų. Šio tėvas Tomas leidžiasi juos vytis ir vėl susitinka Ketą.
Šiam pasveikus, jiedu keliauja į kalnus, kur apsistojęs Keto bičiulis Hačas su draugu. Visi keturi turi vieną priešą – Finčą, neseniai pabėgusį iš kalėjimo ir dabar dirbantį Fišeriui. Pastarasis terorizuoja mažo miestelio gyventojus, norėdamas bet kokia kaina atimti iš jų žemes, kuriose galima rasti aukso, ir priversti juos dirbti savo kasykloje.
Prisidengdami keliaujančiu cirku, Ketas, Hačas ir jų draugai atvykstą į miestelį, tačiau Fišerio žmonių pernelyg daug. Vienintelė viltis: priversti sukilti miestelio žmones.
Michael Gordon

Michael Gordon (g. 1956 m. liepos 20 d.) – JAV kompozitorius, vienas iš Bang on a Can festivalio ir ansamblio steigėjų. Jo muzika siejama su totalizmo ir post-minimalizmo žanrais.

Jaunystė

Michael Gordon gimė Floridoje, augo Nikaragvoje prie Managos, nuo 8 metų – Majami Byče.
Kompozitoriaus muziką įtakojo jo patirtis grojant roko grupėse Niujorke bei studijos Jeilio universitete pas Martiną Bresnicką. Michaelo Gordono muziką galima apibūdinti kaip įsimintiną, ritminę ir gryną, su disonanso, minimalizmo, modalumo ir populiariosios kultūros elementais.

Kūryba

Michael Gordon muzika apjungia subtilų ritminį išradingumą su neįtikėtina jėga. Kompozitoriaus darbai apima platų spektrą, nuo stambios formos kūrinių ansambliams iki orkestrinių partitūrų ir tarpdisciplininio bendradarbiavimo. Tarp Michael Gordon užsakovų – Linkolno centras, Carnegy Hall koncertų salė, Štutgarto baletas, JAV, Europos ir Azijos orkestrai, žymūs šiuolaikinės muzikos festivaliai ir t. t. Kompozitorius yra vienas iš Niujorko festivalio Bang on a Can steigėjų.
Jo kūrinius grojo Icebreaker ansamblis (Trance, Yo Shakespeare), Ensemble Modern (Love Bead), Kronos kvartetas (Sad Park, Exalted). Icebreaker ansamblis taip pat įrašinėjo kompozitoriaus kūrinius Argos leidybinei kompanijai. Įkurtas 1983 m., Michael Gordon Philharmonic ansamblis apjungia styginius instrumentus ir roko grupės instrumentuotę. Nuo pat įsikūrimo, ansamblis koncertavo Šiaurės Amerikoje ir Europoje.
Nuo 1990 m. Michaelas Gordonas aktyviai kuria ir muzikinio teatro sferoje. Kartu su vaizdo menininku Ellio Caplan įgyvendinta opera Van Gough Video Opera (1991). Tarp kitų kompozioriaus operinių kūrinių minėtina The Carbon Copy Building (1999), sukurta bendradarbiaujant su komiksų autoriumi Ben Katchor. 2001 m. kompozitorius bendradarbiavo su kino menininku Bill Morrison Decasia, su kuriuo sukūrė keletą tarpdisciplininių projektų tarptautiniams festivlaliams. 2009 m. kompozitoriaus sekstetas perkusijai Timber buvo įgyvendintas dalyvaujant šokėjams.
Michaelo Gordono kūryba įvertinta Guggenheimo fondo, Šiuolaikinių menų fondo (Foundation for Contemporary Arts) ir kitais prestižiniais apdovanojimais.
SK Grane

Istorija

Klubas įkurtas 1893 m. Buvo vienas iš pirmųjų futbolo klubų Norvegijoje. dalyvavo taurės turnyruose.
1919 m. susijungė su Skiklubben Freidig ir nustojo gyvuoti kaip savarankiškas klubas.
Kalvių piliakalnis (Lenkimai)

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos pakraštyje, Šventosios kairiajame krante. Aikštelė trikampio lenkta kraštine formos, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 58 m ilgio ir 50 m pločio Šiauriniame, pietiniame ir vakariniame jos kraštuose supiltas lenktas 102 m ilgio, 1 m aukščio, 5-8 m pločio pylimas, kurio išorinėje pusėje iškastas 3 m pločio, 1,5 m gylio griovys, aptiktas tyrimų metu. Už griovio supiltas antras 0,2 m aukščio, 4 m pločio pylimas ir iškastas antras 0,5 m gylio, 4 m pločio griovys, jo liekanos matyti pietrytiniame šlaite. Šlaitai statūs, 5 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, aikštelėje pastatyta medinė skulptūra. Apaugęs eglėmis ir beržais, pomiškis iškirstas.  Piliakalnis datuojamas XIII a.

Tyrimai

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1966 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. 1988 m. Gintautas Zabiela pietrytinėje pylimo vietoje padarė jo išorinio šlaito pjūvį - iš viso 8 m². Nustatyta, kad pylimas piltas per vieną kartą iš molio, o jo išorėje yra užslinkęs griovys.

Aplinkiniai piliakalniai

Barta 14 kmKubiliškės piliakalnis 10 km
Puodkalių piliakalnis 11 kmDaukšių piliakalnis 9 km
Erslos piliakalnis 19 kmSenosios Impilties II piliakalnis 8 km
Įpilties piliakalnis 9 kmAuksūdžio piliakalnis 12 kmMosėdžio piliakalnis 17 km
Laivių piliakalnis 12 km
Aliejaus upės

Geografija

Nigerio delta yra drėgnų žemumų regionas, tankiai apaugęs tropiniais miškais ir mangrovėmis, kuriame nuolat siautėjo maliarija, o gyvenimo sąlygos buvo labai netinkamos.

Migracijos

Nigerio delta dėl specifinių gamtos sąlygų yra vienas vėliausiai apgyvendintų Benino civilizacijos regionų. Iki XVI a. jis buvo praktiškai negyvenamas. Čia glausdavosi tik pabėgėliai iš žemyno gilumos karalysčių. Tačiau nuo XVI a., prasidėjus Gvinėjos įlankos pakrančių prekybai su Vakarais, o žemyno gilumoje įsigalint autoritarinei Benino karalystės ir igbų valdžiai, iš jų pakraščių migravo atskiros tautelės, kurios kūrėsi sunkiai prieinamose įlankos pakrantėse, padedami vakariečių kūrė prekybinius uostus. Ilgainiui šios teritorijos tapo vienos labiausiai apgyvendintų visoje Benino civilizacijos teritorijoje. Šios tautos ėmė verstis žvejyba ir auginimu drėgnuose laukuose.
Skirtinga tautų kilmė nulėmė labai įvairią regiono etninę ir lingvistinę sudėtį. Idžai kalbėjo 10 skirtingų kalbų, be to, čia dar gyveno ogoniai, urhobai, itsekiriai, isoko ir kt. Visoms šioms tautoms prigijo pavadinimas „sūraus vandens žmonės“ (ndu mili nnu).

Klestėjimas

Nuo XVI a. regione susiformavo apie 20 stiprių miestų-valstybių, kurių svarbiausi buvo Varis (itsekirių), Naujasis Kalabaras, Okrika, Bonė, Nembė, Akasa (idžų), Tai, Khana, Gokana, Eleme, Babbe (ogonių). Valstybės buvo valdomos atskirų valdovų dinastijų. Susiformavo savita institucija „kiemas“, kuri turėjo ginti prekybines monopolijas.
Šios valstybės supirkinėjo prekes iš žemyno gilumos valstybių ir jas pardavinėjo vakariečiams. Dėl to vietos gyventojai anksčiausiai Nigerijoje perėmė vakarietišką kultūrą, pamažėle introdukuota krikščionybė.
XIX a. pradžioje uždraudus vergų prekybą, Deltos gyventojai bene greičiausiai persiorientavo pasikeitusiose sąlygose. Jie ėmė masiškai parduoti naują paklausią prekę palmių aliejų. Būtent tada ir įsitvirtino regiono pavadinimas Aliejaus upės arba Palmių aliejaus krantas.

Nigerijos sudėtyje

Regionas buvo vienas pirmųjų visoje Nigerijoje paverstas kolonija. 1891 m. čia įkurtas britų Aliejaus upių protektoratas, kuris XX a. pradžioje inkorporuotas į Britų Nigerijos sudėtį. Regionas priskirtas Rytų Nigerijai, kartu su Igbolandu ir Kalabaro karalyste.
Jau tuomet prasidėjo nesutarimai tarp stipriausių Deltos tautų: idžų ir itsekirių. Jie dar labiau suintensyvėjo po Nigerijos nepriklausomybės regione atradus gausius naftos telkinius. Resursų nepasidalinimas vedė į ilgametį konfliktą: Nigerijos naftos krizę.
Jordanas (istorikas)

Jordanas (lot. Jordanes, Jordanis, Iornandes) – VI a. gotų istorikas (nors siejamas ir su alanais), Romos biurokratas. Parašė knygą apie Romos imperijos istoriją – Romana, tačiau ypač svarbus jo darbas – 551 m. Konstantinopolyje parašyta Getica – knyga apie ankstyvąją gotų ir kitų to laikotarpio Europos tautų istoriją. Getica buvo didelės apimties, tačiau vėliau pražuvusios Kasiodoro istorijos santrumpa.
Apie Jordano gyvenimą žinoma nedaug. Jis buvęs magister militum Guntigio Bazos sekretorius. Gali būti, kad jaunystėje buvo pagonis, nes kalba apie savo „atsivertimą“. Tačiau galėjęs būti ir arijonas (kaip dauguma to meto gotų), atsivertęs į trejybininkus, ar netgi tapęs dvasininku/vyskupu, nes kai kuriuose rankraščiuose Jordanas minimas kaip Ravenos vyskupas.
Jordano darbuose minimos ir baltų, finougrų gentys, antai, venedai ir kt. Apie aisčius rašo, kad šie yra labai taikūs, juos buvo nugalėjęs ostgotų karalius Hermanarikas. Jordanas dar mini vidivarijus, kurie dalies mokslininkų nuomone buvo mišrus gepidų ir aisčių darinys.
Unija (laikraštis)

Unija – JAV lietuvių antrasis periodinis leidinys, ėjęs kas savaitę nuo 1884 m. spalio 25 d. iki 1885 m. rugpjūčio mėn. Niujorke.

Istorija

Leido Mykolas Tvarauskas (kurį laiką ir redagavo). Redaktorius Jonas Šliūpas. Išėjo 33 numeriai. 
Bendradarbiavo Juozas Adomaitis-Šernas, Motiejus Juozas Andriukaitis, Mečislovas Davainis-Silvestraitis, Aleksandras Fromas-Gužutis, Liudmila Malinauskaitė-Šliūpienė-Eglė ir kt. 
Jonas Šliūpas šiame laikraštyje skelbė Lietuvos nepriklausomybės, valstybingumo idėjas, kūrė būsimos Lietuvos-Latvijos valstybės modelį.