google/wiki40b huggingface dataset:
La Vega

Istorija

1494 m. dabartinio miesto teritorijoje buvo įkurtas nedidelis fortas, kurio paskirtis buvo saugoti maršrutą link aukso klodų, esančių Sibao slėnyje. Aplink fortą įsikūrė ispanų gyvenvietė, žinoma kaip Concepción de la Vega. Miestelį palaidojo 1562 m. gruodžio 2 d. išsiveržęs ugnikalnis. Likę gyvi gyventojai persikėlė gyventi keletą kilometrų į pietus, prie pietinio Kamu upės kranto. Buvusio miestelio vieta tapo dirbamaisiais laukais. XX a. 8-ojo dešimtmečio viduryje Dominikos vyriausybė įsigijo nedidelį tos žemės sklypą ir pavertė nacionaliniu parku.
Viz Media

Istorija

Bendrovės įkūrėjas Seidžis Horibučis į JAV atsikraustė 1975 m. Susidomėjęs idėja – JAV platinti manga komiksus, jis sudarė sandorį su tuometiniu „Shogakukan“ generaliniu direktoriumi Masahiro Ohga ir už suteiktus 200 tūkst. JAV dolerių 1986 m. įsteigė bendrovę „VIZ Communications“.
Pirmasis leidyklos išleistas leidinys buvo „Legend of Kamui“ (1987 m.). Pardavimai buvo pusėtini, nes buvo sunku atrasti nišą plačioje JAV komiksų rinkoje. Siekdama įveikti šią kliūtį, bendrovė praplėtė prekių asortimentą 1992 m., įtraukdama įvairias menines knygas. Manga kūrinius imta leisti pavadinant juos grafiniais romanais su tikslu, kad juos ims platinti pagrindiniai šalies knygynai. Planas pasisekė po keleto metų, rinkoje pirmaujantys knygynai savo lentynose skirdavo vietos ir manga kūriniams.
Bronius Špakauskas

Bronius Špakauskas (g. 1954 m. sausio 8 d. Irkutsko srityje, Rusijoje) – Lietuvos neurochirurgas, medicinos mokslų daktaras, ilgametis Kauno klinikų Stuburo neurochirurgijos skyriaus vadovas, Alytaus rajono garbės pilietis.

Biografija

Iš tremties su tėvais grįžo į Alytaus rajono Atesninkų I kaimą, Simno seniūniją, tėvo tėviškę, kur prabėgo vaikystė, mokėsi Simno vidurinėje mokykloje. Ją baigęs, 1971 m., įstojo į Kauno medicinos universitetą.
Nuo 1978 m. dirba Kauno klinikose, neurochirurgijos srityje.
1993 m. suteikta aukščiausia gydytojo neurochirurgo kvalifikacinė kategorija.
Nuo 1998 m. vadovauja Kauno klinikų Stuburo neurochirurgijos skyriui.
2007 m. apgynė Lietuvos respublikos medicinos mokslų daktaro disertaciją „Trauminio nugaros smegenų pažeidimo ir stuburo kanalo susiaurėjimo sąsajų tyrimas“.
2014 m., pagerbiant labiausiai savo profesijai atsidavusius Kauno gydytojus, skirta nominacija „Metų iniciatyva“ už pasiekimus ir naujoves.
Darbo ir mokslo tyrinėjimų kryptis – stuburo ligų chirurginis gydymas, Įdiegė naujas stuburo ligų gydymo metodikas, yra minimaliai invazinių stuburo operacijų pradininkas Lietuvoje.
Yra paskelbęs daugiau kaip 100 spausdintų darbų stuburo chirurgijos klausimais Lietuvos ir užsienio medicinos spaudoje, dalyvauja ir skaito pranešimus tarptautinėse neurochirurgų konferencijose.
Eduardas Žukauskas

Biografija

1982 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.
Marijampolės AVMVT Kalvarijos VMVT viršininkas, veterinarijos inspektorius
Darbo partijos narys. Nuo 2011 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Rima, vaikai Simona, Gediminas.
Politinė reklama

Atsakomybė

Administracinių teisės pažeidimų kodekso 207⁹ straipsnis numato, kad už politinės reklamos skleidimo reikalavimų nesilaikymą viešosios informacijos rengėjo ar skleidėjo vadovui arba kitam už viešosios informacijos skleidimą ar visuomenės informavimo priemonės turinį atsakingam asmeniui gresia bauda nuo vieno tūkstančio iki penkių tūkstančių litų.
Tuo metu išorinės politinės reklamos įrengimo ir skleidimo nustatytos tvarkos pažeidimas gresia bauda nuo vieno tūkstančio iki trijų tūkstančių litų, o politinės kampanijos dalyviui ar politinės partijos, kuri yra politinės kampanijos dalyvė, pirmininkui – nuo vieno tūkstančio iki penkių tūkstančių litų.
Čilė

Literatūra

Čilės literatūra gerai žinoma pasaulyje. 1945 m. poetei Gabriela Mistral paskirta Nobelio literatūros premija ir ji tapo pirmąja autore iš Lotynų Amerikos, gavusia šį apdovanojimą. 1971 m. Nobelio literatūros premijos laureatu tapo vienas žinomiausių Čilės poetų Pablo Neruda.

Sportas

1962 m. Čilėje vyko VII pasaulio futbolo čempionatas – didžiausias sporto renginys šioje šalyje. Šio čempionato metu Čilės rinktinė iškovojo iki šiol aukščiausią pasiekimą – trečią vietą.
Šalyje taip pat populiarus tenisas. Žymiausias šalies tenisininkas Marcelo Riosas, kuris 1998 m. tapo pirmąja pasaulio rakete.
Taksonomija

Taksonomija (gr. ταξινομία) yra biologijos šaka, kurios pagrindinis uždavinys yra sukurti sistemišką gyvųjų organizmų klasifikaciją. Taksonomijos terminą įvedė Augustin Pyrame de Candolle ir apibrėžė kaip „klasifikacijos teoriją“.
Sąvoka „Taksonomija“ pirmą kartą 1813 m. pasiūlė Augustin Pyrame de Candolle, atlikdamas augalų klasifikaciją. Iš pradžių ji buvo taikoma tik biologijoje. Vėliau šis terminas buvo pradėtas naudoti apibūdinti bendrą klasifikavimo teoriją ir sisteminant biologijos, kalbotyros, geografijos, geologijos objektus.
Matematiškai taksonomiją galima apibrėžti kaip klasifikaciją, kurioje visi objektai yra išdėstomi į tam tikrą medžio struktūrą. Šio medžio viršūnę paprastai sudaro vienintelis klasifikacijos elementas, kuriam priklauso visi kiti šios klasifikacijos objektai. Taksonas, einantis žemiau už viršūnę, yra labiau specifinis ir išskiria tam tikrą klasifikuojamų objektų aibę pagal tam tikrą požymį.
Kazokiškių sąvartynas

Kazokiškių sąvartynas – Vilniaus apskrities regioninis komunalinių atliekų sąvartynas 2 km į pietus nuo Kazokiškių, Elektrėnų savivaldybėje. Sąvartynu naudojasi aštuonios Vilniaus regiono savivaldybės. Užimamas plotas – 27,1 ha.

Istorija

2006 m. prasidėjo sąvartyno statybos darbai. 2007 m. Kazokiškių sąvartynas oficialiai atidarytas. Naujas sąvartynas pakeitė lygi tol veikusi pagrindinį Vilniaus regiono sąvartyną – Kariotiškes. 2013 m. atidaryta Kazokiškių sąvartyno II-oji sekcija, kurioje tilps iki 1 milijono tonų atliekų. Uždarytoje pirmoje sekcijoje prisikaupė 1,4 milijonai tonų atliekų, o
atliekų kaupo aukštis siekia 25 metrus.

Biodujos

2013 m. sausį atidaryta Vievio kogeneracinė jėgainė, kuri elektrą ir šilumą išgauna degindama sąvartynų dujas iš Kazokiškių sąvartyno. Jėgainės galia 0,8 MW šilumos ir 0,8 MW elektros energijos. Atstumas nuo sąvartyno iki elektrinės – 5,5 km. Jungiantysis dujotiekis įrengtas po žeme.
Airijos demografija

Airijoje žmonės gyveno jau prieš 9000 metų. Pastarąjį 1000 metų didžiulę įtaką padarė vikingai ir normanai, kurie įkūrė keletą uostų. Tačiau didžioji dalis (apie 80 proc.) Airijos gyventojų kildinami iš žmonių, atsikėlusių čia gyventi iškarto po ledynmečio.

Dabartinė situacija

Po Europos Sąjungos išsiplėtimo 2004 m. gegužės 1 d., Airijoje gyvena 0,88 proc. visų Europos Sąjungos gyventojų. Pagal gyventojų skaičių Airija yra 18-oje vietoje tarp ES šalių, o už ją mažiau gyventojų turi tik Lietuva (3,61 mln. gyventojų), Latvija (2,39 mln.), Slovėnija (1,93 mln.), Estija (1,42 mln.), Kipras (0,86 mln.), Liuksemburgas ir Malta.

Religija

Didžioji dalis gyventojų yra Romos Katalikai (apie 90 proc. Airijos Respublikos gyventojų), likę daugiausiai protestantai.

Gyventojų pasiskirtsymas

Didžioji dalis Airijos gyventojų gyvena miestuose. Daugiausiai – Dubline (1 661 185 gyv.). Tankiausiai apgyvendinta šalies dalis yra apie Dubliną ir kitus didžiuosius miestus. Rečiausiai apgyvendinta šalies vakarinė pakrantė.

Naujieji imigrantai

Į Airiją kasmet atvyksta keliasdešimt tūkstančių naujų gyventojų. Daugiausia tai – Afrikos ir naujųjų ES šalių piliečiai. Daugiausia atvyksta Nigerijos, Lenkijos, Lietuvos ir Latvijos piliečiai. Dauguma jų apsistoja didžiuosiuose miestuose, tačiau pastaruoju metu pastebima tendencija, kad vis daugiau jų ima apsigyventi ir mažesniuose miesteliuose bei kaimuose, kur dirba daugiausiai žemės ūkio darbus.
Kūčiukai

Kūčiukai (prėskutė, šližikai) – tradicinis lietuvių Kūčių vakarienės patiekalas. Tai nedideli, prėskūs,  truputį saldūs miltiniai mielinės tešlos kepinėliai su aguonomis. Gali būti valgomi sausi, tačiau dažniausiai patiekiami mirkyti aguonpienyje arba su spanguolių kisieliumi.

Istorija

Po Pirmojo pasaulinio karo Lietuvoje pradėtos kepti nedidelės bandelės su aguonomis. Dzūkijoje būdavo kepamas paplotis. Jį šeima vėliau laužydavo ir mirkydavo į aguonpienį.

Paruošimas

Kai kur kūčiukus kepdavo ne tik iš kvietinių, bet ir iš miežinių ar grikinių miltų. 
Pakilusi tešla sukočiojama į volelius ir supjaustoma riešuto dydžio (1,5-2 cm ilgio) gabalėliais. Jie dar gali būti suapvalinami. Kartais kūčiukai, ypač Suvalkijoje, kepami voleliais; iškepti sulaužomi. Suvalkiečių kūčiukai kiek didesni už aukštaičių ir žemaičių. XIX a. pab.- XX a.pr. kūčiukai buvo kepami duonkepėse ant pado arba molinėse keptuvėse, vėliau skardose.

Pavadinimas

Priskaičiuojami apie 25 skirtingi kūčiukų pavadinimai. Bendrinį kūčiukų pavadinimą maži apvalūs kvietinių miltų su mielėmis kepiniai įgavo palyginti neseniai. Kūčiukai lietuvių kalbos tarmėse buvo vadinami įvairiai. Jie taip pat žinomi kaip prėskučiai, prėskieniai, šližikai (šlyžikai, sližikai), skrebučiai, riešutėliai, barškučiai, kleckai (kleckučiai, kleckiukai), parpeliai (parpeliukai), buldikai,  galkutės, kalėdukai, pyragiukai, balbolikai, bambolikai,  pulkeliai, kukuliai, propuliai, paršeliukai.

Reikšmė

Kūčiukų svarba per šventes yra ne mažesnė nei pačios duonos, lietuvių garbinamos nuo seniausių laikų. Kūčiukai turi seną, nuo pagonybės laikų išlikusią simbolinę reikšmę: senovėje žiemos saulėgrįžos metu protėviams buvo aukojamas duonos kepalas. Vėliau panašumo magijos principu tas duonos aukojimas pakeistas simboliniu kūčiukų valgymu. Kūčiukai yra apeiginė duonelė, skirta vėlėms pamaitinti.  Jie yra lyg tikros duonos analogas. Ne veltui kūčiukai vadinami vėlių duonele ir paskutinės vakarienės duona, meilės simboliu. Šio tradicinio lietuviško valgio paliekama ant stalo pernakt, kad juo pasivaišintų ir amžinojo poilsio atgulę šeimos artimieji.
Pranas Augustaitis

Pranas Augustaitis (1883 m. balandžio 25 d. Mažučiuose, Vilkaviškio valsčius – 1941 m. rugpjūčio 11 d. Vilniuje) – literatūros tyrinėtojas, filosofijos daktaras.

Biografija

Brolis Jonas Augustaitis. Mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje. 1905–1906 m. studijavo Peterburgo dvasinėje akademijoje. Jos nebaigęs tęsti studijų išvyko į Fribūro universitetą, kur 1911 m. už disertaciją „Die litauischen Elementen in der polnischen Fruehromantik“ („Lietuvybės elementai lenkų romantizme“, lietuviškai išleista 1921 m.) gavo filosofijos daktaro laipsnį. 1913–1920 m. gyveno JAV, Čikagoje. Nuo 1915 m. redagavo žurnalą „Pažanga“.
1920 m. grįžo į Lietuvą, mokytojavo Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje. Atsisakė kunigystės, darbavosi Laikinajame Vilniaus lietuvių komitete (nuo 1920 m. spalio iki 1921 m. vasario buvo jo pirmininkas). Bendradarbiavo vilniškėje lietuvių spaudoje. 1922 m. persikėlė į Kauną, tais pačiais metais išvyko į Vokietiją, kur studijavo Berlyno universiteto Filosofijos fakultete. Grįžęs į Kauną, VDU dėstė anglų kalbą ir literatūrą, 1923–1939 m. buvo Humanitarinių mokslų fakulteto sekretorius.
Aktyviai bendradarbiavo žurnaluose „Vaga“ ir „Literatūra“, veikė antiklerikalinėse organizacijose. Buvo Lietuvių draugijos SSRS tautų kultūrai pažinti valdybos narys, 1935 m. padėjo organizuoti jos pirmąją tarybą ir Spaudos parodą. 1940–1941 m. Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto dekanas ir profesorius. Hitlerininkams okupavus Lietuvą, iš pareigų atleistas.
Teisės technika

Teisės technika (juridinė technika) - visuma metodų, priemonių ir būdų, skirtų taisyklėms (pvz., teisės normoms ir jų aktams) kurti, jas keisti ir tobulinti, „išdirbti“, sisteminti. Rūšys - teisėkūros (įstatymų leidybos), kodifikacijos technika. Teisės technikos reikalavimų būtina laikytis rengiant įvairius teisės aktus, nebūtinai tik įstatymus.
Okinavos sala

Okinavos sala (沖縄本島 Okinawa - hontō) – didžiausia Riūkiū salyno sala, kurioje įsikūrusi Okinavos prefektūros sostinė Naha. Salos plotas – 1 201,03 km²
1990 m. Okinavos saloje gyveno 1,22 mln. žmonių, sudėjus učina (vietinius Okinavos salos gyventojus), japonus ir emigrantus (tarp jų – amerikiečių kariuomenės personalas ir jų šeimos).

Geografija

Pietinė salos dalis sudaryta iš koralinių rifų, tuo tarpu šiaurinė pusė sudaryta daugiau iš vulkaninių uolienų. Pietuose, kur paplitę lengvai ardomi kalkakmeniai, yra daug olų, kurių labiausiai žinoma – Giokusendas, esantis Nandžio mieste (tiksliau – buvusioje Tamagasuko kaimo, kuris dabar prijungtas prie Nandžio, vietoje).
Salos klimatas – subtropinis.
Širmacherio oazė

Širmacherio oazė (angl. Schirmacher Oasis) – antarktinė oazė Princesės Astrid Krante, Karalienės Modos Žemėje, Antarktidos atlantinėje pakrantėje. Tai apie 35 kv. km teritorija, poliarinė dykuma, laisva nuo ledų, nuo Lazarevo jūros atskirta apie 80 km pločio šelfinio ledyno. Oazėje įsikūrusi Rusijos antarktinė stotis Novolazarevskaja, taip pat antroji nuolatinė Indijos antarktinė stotis Maitri.
Kraštovaizdyje vyrauja iki 221 m aukščio nugludintos kalvos, skiriamos daubų su telkšančiais daugybe nedidelių ežerų. Šiaurinėje oazės dalyje susiformavę vandens telkiniai, kurie po šelfiniu ledynu jungiasi su jūra. Apie tai byloja aiškiai pastebimi potvynių ir atoslūgių sukeliami vandens lygio svyravimai. Apie 100 m aukštyje esanti oazės plynaukštė užtveria kelią ledyno judėjimui į šiaurę.
Širmacherio oazės klimatas antarktinėmis sąlygomis palyginti minkštas, vidutinė metinė temperatūra yra −10,4 °C, vidutinis metinis vėjo greitis – 9,7 m/sek., vidutinis metinis kritulių kiekis – 264,5 mm, saulėtų valandų skaičius per mėnesį – 350. Uolingame grunte prisitaikiusios augti kai kurios neišrankios samanos ir kerpės. Gyvūnų reta, išskyrus kelias paukščių rūšis – antarktinius ir snieginius audrapaukščius (Thalassoica antarctica, Pagodroma nivea), antarktinius plėšikus (Stercorarius antarcticus), okeaninius būriuotojus (Oceanites oceanicus). Retkarčiais užklysta Adelės pingvinai.
Šios oazės kilmę aiškina kelios mokslinės teorijos, be kitų – geoterminės šilumos, tiesioginių saulės spindulių poveikis, taip pat iškelta hipotezė, kad ledų judėjimą blokuoja aplinkiniuose kalnuose vykstantys geologiniai procesai.

Istorija

Oazę atrado 1939 m. vokiečių poliarinis tyrinėtojas Alfred Ritscher, su ekspedicija dirbęs Naujojoje Švabijoje. Luftwaffe lakūnai nudirbo didžiulį darbą, fotografuodami vietovę, todėl ši teritorija buvo pavadinta ekspedicijos dalyvio – piloto R. Širmacherio (vok. Richardheinrich Schirmacher) garbei.
Vera Inkratienė

Biografija

Virbalio vidurinės mokyklos mokytoja.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narė.
1997–2000 m. ir nuo 2003 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narė.
Tolna

Geografija

Tolnos medė plyti Didžiojoje Vengrijos lygumoje. Svarbiausios upės – Dunojus, Šijas, Kopanis, Šarvizas, Kapošas.
Takalis

Istorija

XX a. Takalyje įkurta karinė oro pajėgų bazė, priklausiusi D. Britanijai.
Cechanoveco dekanatas

Cechanoveco dekanatas (lenk. Dekanat Ciechanowiec) – tai vienas iš 11 katalikų, Drohičino vyskupijos dekanatų. Dekanas Kazimierz Siekierko.
Asteriksas ir vikingai

Siužetas

Veiksmas prasideda kariams iš Šiaurės – vikingams užpuolant vieną pakrantės gyvenvietę nežinomoje vietovėje. Tikėjęsį pasiplėšti vikingai nusimena radę ištuštėjusi kaimelį ir dingusį turtą. Vikingų vado patarėjas ir žynys Kriptografas taip išaiškina vadui Timandahafui: esą baimė suteikia gyventojams sparnus, todėl jie vos pajutę vikingų prisiartinimą išskrieja taip, kad vikingai niekaip negali jų pavyti. Kriptografas įteigia vadui mintį, kad suradus mistinį „Baimės čempioną“, vikingai iš jo išmoktų skraidyti ir galėtų tuomet be didelių rūpesčių užklupti bet ką iš netyčių ir prisiplėšti grobio.
Tačiau Kriptografas turi savų kėslų nuversti vado Timandahafo valdžią ir pasodinti į jo vietą savo apykvailį sūnų Olafą. Susižavėjęs idėja ir prisigėręs Timandahafas prižada ištekinti savo dukrą Abą už to vikingo, kuris pačiups „Baimės čempioną“. Kriptografas išburia, kad mistinis „Baimės čempionas“ gyvena Galijos pakrantėje. Vikingai susiruošia į žygį, tačiau vadas Timandahafas nenutuokia, kad į jų laivą prasmunka jo nenuorama duktė Aba …
Tuo tarpu į galų kaimelį, kuriame linksminasi draugai Obeliksas ir Asteriksas, iš Paryziumo (t. y. Paryžiaus) atvyksta kaimo vado sūnėnas Tiksperiksas. Jis yra šaunus jaunikaitis, kai reikia šokti, merginti merginas ar kalbėti apie Paryziumo madas, tačiau visai kitaip kalba pakrypsta, kai tenka parodyti drąsą ir jėgą mūšio lauke. Vieną rytą prie Galijos krantų pasirodo vikingų laivas …
Mazda Motor Corporation

Mazda Motor Corporation – japonų koncernas – automobilių gamintojas. Būstinė – Hiroshima. 1984 m. įmonė buvo pervadinta į Mazda Motor Corporation.
Andreikėnų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Narkūnų piliakalnis 8 km
Vosgėlių piliakalnis (Utena) 9 kmNemeikščių piliakalnis 7 km
Gimžiškių piliakalnis 5 kmKačiūnų piliakalnis 8 kmVitkūnų piliakalnis (Utena) 10 km
Gaižiūnų piliakalnis 3 kmKuktiškių piliakalnis 4 kmSuginčių piliakalnis 7 kmVorėnų piliakalnis 4 kmPelenių piliakalnis 3 km
Antaraisčių piliakalnis 6 km
Repas

Repas – muzikos žanras, atsiradęs ir formavęsis 1950–1970 metais. Jo kilmės šaknys – JAV. Repas populiariausias tarp afroamerikiečių.
Repas yra pagrindinė HIP-HOP subkultūros muzika. Jis turi daug įvairių stilių, pakraipų. Dauguma reperių turi savitus stilius. Repas nėra vien rimuotas šnekėjimas, jį sudaro hip hop ritmas – laužyto ritmo muzika, kuri naudojama visuose HIP HOP subkultūros muzikos žanruose, kaip R’n’B. Repas turi dvi pagrindines šakas, į kurias įeina stiliai.
Repo aukso amžiumi laikomas XX a. 9-asis dešimtmetis, kai repas pradėjo plisti po visą pasaulį.

New school

Stilius, atsiradęs maždaug 2008 m. Šis stilius – tai šiuolaikinis repas, turintis išties daug komercijos. Daugiausia išlikusi gangsta tematika, nauji ritmai ir kita. Užkietėjusių 90-ųjų repo fanų vadinamas šlamštas.
Repo atlikėjai anksčiau rengdavosi treningais, storomis auksinėmis grandinėmis ir kt., nes dar nebuvo daug įmantrių pakabukų ir pan.
Vėliau įsismelkus gangsta repui buvo pradėta nešioti languoti marškiniai, chuksai (lietuviškai daug kas vadina inkariukais), nusmukusios kelnės ir pan. Dabar ir kai atsirado New school stilius įsismelkė visokie turtingo žmogaus atributai (komercija). O ką nešioja reperiai, tą nešioja ir žmonės gatvėse.
Dabar apranga itin išsimaišiusi.
Algis Julius Matulevičius

Biografija

1954 m. baigė Kauno 9-ąją vidurinę mokyklą, 1963 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete – žurnalistikos specialybę.
1959–1985 m. Valstybinio radijo ir televizijos komiteto korespondentas, vyr. redaktorius, komentatorius. 1985–1990 m. Respublikinio spaudos platinimo susivienijimo „Lietuvos sąjunginė spauda“ (nuo 1989 m. „Lietuvos spauda“) Vilniaus m. agentūros viršininko pavaduotojas, viršininkas. 1990–1998 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ reporteris.
1968 m. iš Meksiko televizijos komunikacijos centro vedė pirmąją Lietuvos radijo istorijoje tarpžemyninę spaudos konferenciją Meksikas-Vilnius apie Lietuvos sportininkų dalyvavimą XIX vasaros olimpinėse žaidynėse. Parašė scenarijų dokumentinei kino apybraižai „Moteriški žaidimai“.
1995–1997 m. ir 2005–2007 m. Lietuvos šachmatų federacijos viceprezidentas. 
Palaidotas Karveliškių kapinėse.
Lorica squamata

Lorica squamata, žvyninė lorika – romėnų žvyniniai šarvai, naudoti Romos respublikos laikais ir vėliau. Buvo gaminami prisiuvant mažus metalinius žvynus ant audeklo pagrindo. Tokius šarvus paprastai vilkėdavo signiferiai, muzikantai, centurionai, kavaleristai ir pėstininkai auksiliarijai. Naudodavo juos ir reguliarieji legionieriai. Žvyninio šarvo palaidinė būdavo tokio paties pavidalo kaip ir grandiniai šarvai lorica hamata, iki pusės šlaunų, pečius dengdavo pelerinos pavidalo antras sluoksnis.
Šarvų žvynai (lot. squamae) būdavo geležiniai arba bronziniai, nors kartais tuose pačiuose šarvuose naudodavo pakaitomis abiejų metalų žvynus. Kartais žvynus alavuodavo. Viename aptiktame šarvų fragmente bronziniai žvynai yra pakaitomis alavuoti ir nealavuoti. Žvynai paprastai nelabai stori, manoma, kad jų storis paprastai svyruodavo nuo 0,50 iki 0,80 mm. Kadangi žvynai persikloja su kaimynais, bendras jų storis susidaro nemažas. Žvynų dydis įvairavo: buvo žvynų, kurių matmenys buvo 6,3 mm plotis ir 9 mm aukštis ir buvo žvynų, kurio matmenys buvo 5 cm plotis ir 8 cm. Dažniausi žvynų matmenys buvo 1,3 × 2,5 cm.
Daugelio žvynų apatiniai kraštai buvo užapvalinti, nors šarvų žvynai apačioje būdavo tiek su smaigaliu, tiek su plokščia apačia. Žvynai būdavo plokšti, kartais šiek tiek išgaubti laukan ar su išilgine briauna. Paprastai visi palaidinės žvynai būdavo vieno dydžio, tačiau skirtingų palaidinių jie galėjo reikšmingai skirtis.
Žvynus sutvirtindavo viela ar surišdavo vieną su kitu, kad sudarytų žvynų juostas, kurias jau siūdavo ar priraišiodavo ant pagrindo. Todėl kiekvienas žvynas turėdavo nuo 4 iki 12 skylių: šonuose po porą skylių sujungti su gretimais žvynais ir ir kelios skylės viršutiniame krašte tvirtinti prie pagrindo. Kartais skylių būdavo ir apatiniame krašte, kad kas papildomai pritvirtinti žvynus prie pagrindo ar vienas su kitu.
Gali būti, kad palaidinė galėjo būti atsegama nugaros pusėje ar ties vienu šonu, kad būtų galima lengviau užsivilkti. Užsegamoji vieta buvo paprastai surišama raišteliais.
Iki šiol nėra radę sveikos žvyninės lorikos. O fragmentų yra rasta keletas, pavieniai žvynai randami dažnai.
Šarvų tipas, kuriuos sudaro metalinės plokštelės, surištos viena su kita ir tam nereikia audeklinio pagrindo, vadinamas lameliniais šarvais.
Teatr-Akcje

Teatr-Akcje - teatro festivalis, kuris vyksta po atviru dangumi kiekvienų metų rugsėjo mėnesį Suvalkų mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje. Festivalis pradėtas rengti 2005 metais. Festivaliuose dalyvauja alternatyvių užsiemimų ieškantis miesto ir kaimo jaunimas.
Štabino valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį didelė dalis valsčiaus kaimų buvo priskirti Lietuvos Respublikai. Dalis valsčiaus kaimų anksčiau priklausė 1919–1954 m. egzistavusiam Dembovo valsčiui. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Andrejavas, Balinka, Budziskai, Bžozove Grondai, Bžozove Grondai-Lešničuvka, Chomaševas, Cisuvas, Čarnievas, Čarni Lasas, Dembovas, Evai, Fiedorovizna, Gžendai, Hruskiai, Ilgiai, Jaglovas, Januvekas, Jasionovas, Jasionovo Dembovskiai, Jasionovo Kolonija, Jastšembna I, Jastšembna II, Jazievas, Jominai, Kamenas, Karolinai, Klonovas, Komašuvka, Kopecas, Kopitkovas, Krasniburas, Krasnoborkai, Krilatka, Kunicha, Lebedzinas, Lipovas, Lubianka, Mogilnicė, Motulka, Ostroviai, Podcisuvekas, Polkovas, Rogovas, Sosnovas, Šciokla, Štabinas, Ūta, Vilče Bagnas, Vilkovnia, Volnė, Vrotkiai ir Žmojdakas.

Valsčiaus gamta

Dalis valsčiaus teritorijos yra Bebro nacionaliniame parke ir Augustavo girioje. Valsčiuje teka Mėtos ir Bebro upės bei Augustavo kanalas. Valsčiuje yra Kozi Rineko ir Kurianskių Bagno draustiniai.
Imperijos provincija

Apžvalga

Rytuose yra Savonos provincija, o vakaruose - siena su Prancūzija (Pajūrio Alpių departamentas). Šiaurėje ji turi siena su Pjemontu (Kuneo provincija). Kalnai šiaurėje iškyla iki 1600 m., o į vakarus Prancūzijoje - 2000 m. Pasienyje Monte Saccarello siekia 2200 m. Kalnai pietų kryptimi pereina į kalvų grandines, kurios baigiasi prie akmenuotų mažų įlankų. Kiekvienas slėnis turi savo sezoninę upę ir tik Rojos upė, ištekanti Prancūzijoje, išsilaiko visus metus. Pajūryje pasitaiko žemės drebėjimų: Bajardo ir Busana Vechija kaimai meną 1887 m. drebėjima. Busanoje glaudžiasi hipiai ir menininkai.
Nepaisant kraštovaizdžio, dauguma kelių eina iš rytų į vakarus. Artimiausias tarptautinis oro uostas yra Nicoje.