google/wiki40b huggingface dataset:
Višvamitra

Višvamitra (skr. विश्वामित्र = viśvāmitra „visų draugas“) – vedinės ir hinduistinės mitologijos išminčius, rišis, gimęs karališkoje šeimoje (kšatrijas), bet savo asketiniais žygiais pasiekęs brahmano padėtį ir tapęs vienu iš 7 dangiškųjų rišių.
Višvamitra ir jo ainiai laikomi trečio „Rigvedos“ ciklo kūrėjais. Pasak vienos „Rigvedos“ giesmės, Višvamitra buvo karaliaus Kušikos sūnumi ir pervedė bharatų kariauną per Vipašo ir Šutudrės upes – šios brahmano nurodymu sulaikiusios savo vandenis.
Vėlesnėje tradicijoje Višvamitra laikomas Kanjakubdžos šalies karaliumi. Gerai žinoma istorija apie rišių Višvamitros ir Vasišthos kovą, tyrinėtojų nuomone, atspindi trintį tarp brahmanų ir kšatrijų senovės Indijoje. Pasak vieno mito, Višvamitra paprašęs Vasišthos jam perleisti troškimų karvę Surabhę mainais už visą savo karalystę. Kai Vasištha atsisakė, Višvamitra pamėgino karvę išsivesti jėga. Kartą Surabhė paleido į pasaulį daug karių, kurie įveikė Višvamitros kariauną. Įsitikinęs brahmanų viršenybe, Višvamitra paliko karalystę ir atsidėjo asketo gyvenimui, kad pasiektų galybę. Kitas mitas pasakoja kaip dievai nusiuntę Višvamitrai apsarasę Menaką, kad ši savo meile atitrauktų asketą nuo jo askezės. Menakai pavyko suvilioti Višvamitrą – taip gimė Šakuntala. Bet vėliau susivokęs Višvamitra išvijo Menaką ir toliau tęsė askezę. Višvamitrą bandė suvilioti ir apsarasė Rambha, bet asketas ją prakeikė, kad ji virstų akmeniu tūkstančiui metų. Jis pasiekė tokią galią, kad Vasišthos priešą, karalių Trišankų pakėlė į dangų ir pavertė viena iš Pietų Kryžiaus žvaigždžių. Galiausiai, Višvamitrą kaip brahmaną pripažino ne tik visi dievai, bet ir pats Vasištha.
Višvamitra turėjo 101 sūnų, bet dar priėmė į savo šeimą žymų ir nuovokų Šunahšepą bei paskelbė jį vyriausiuoju iš savo sūnų. 50 jo sūnų su tuo sutiko, o 50 – prieštaravo. Šiuos rišis prakeikė, kad jų vaikais taptų andhrai, pundarai ir šabarai (t. y., „nearijai“) ir gyventų pasaulio pakraščiuose.
Višvamitra taip pat yra ir „Ramajanos“ veikėjas. Jo valdos yra ties Saraju ir Gangos santaka.
Buckūnai

Istorija

Buckūnai šaltiniuose minimi nuo 1744 metų.
Mykolas Švėgžda

Biografija

Baigė Milagainių pradinę mokyklą, Panoterių vidurinę mokyklą, 1964 m. Kauno politechnikumą. 1964 m. įstojo į Kauno politechnikos institutą, bet buvo pašauktas į kariuomenę. Ketverius metus tarnavo povandeniniame laivyne.
1964 m. Kauno radijo gamyklos spec. konstruktorių biuro darbuotojas. 1968 m. Druskininkų kelių eksploatavimo ruožo vyr. meistras, 1969 m. Druskininkų Komunalinių įmonių kombinato inžinierius, 1969–1975 m. Druskininkų kelių eksploatavimo ruožo vyr. inžinierius. 1975–1979 m. mokėsi Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje. 1979–1988 m. Druskininkų kelių eksploatavimo ruožo viršininkas. 1988–2002 m. Komunalinių įmonių susivienijimo, UAB „Druskininkų komunalinis ūkis“ direktoriaus pavaduotojas. 2002 m. UAB „Varėnos aplinkotvarkos grupė” direktorius.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyriaus narys.
1971–1973 ir 1979–1981 m. Druskininkų liaudies deputatų tarybos deputatas, 2003–2007 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys.
Žmona Eugenija, dukros Agnė, Simona.
El Progreso departamentas

Geografija

Paviršius kalnuotas. Šiauriniu pakraščiu driekiasi Las Minaso kalnagūbris (aukštis 1240 m), į pietus nuo jo driekiasi aukštumos. Svarbiausia upė – Motagva. Yra Sierra de las Minas gamtos rezervatas.
Varniniai

Varninių (Corvidae) šeimos paukščių intelektas

Varniniai paukščiai tarp visų paukščių rūšių pasižymi aukščiausiu intelekto koeficientu. Neskaičiuojant primatų, iš visų kitų gyvūnų pagal intelekto koeficientą nusileidžia tik delfinams ir drambliams. Lyginant pagal kūno dydžio santykį su kitais paukščiais, varniniai turi didžiausias smegenis. Jie sugeba pasinaudoti „įrankiais“, kad pasiektų tikslą. Dalis turi puikią atmintį. Pvz. Šiaurės Amerikos riešutinė (Nucifraga columbiana): prieš žiemą 518 km² miško kvartale ji paslepia apie 30.000 sėklyčių ir vėliau, kad prasimaitintų, bent 90 % jų sugeba surasti.

Elgsena

Tai protingai atsargūs, smalsūs paukščiai. Vienos rūšys sėslios, klajokliai, kitos traukiančios.

Išvaizda

Tai stambiausia iš visų žvirblinių būrio paukščių šeima, turinti gana įvairią išvaizdą. Jų kūno ilgis 20–69 cm. Paprastieji krankliai (Corvus corax), kurių kūno ilgis apie 54-69 cm, svoris iki 2 kg, išskėstų sparnų tarpugaliai 115–160 cm, yra stambiausi paukščiai ne tik varnų (Corvus) gentyje ir visoje varninių (Corvidae) šeimoje, bet ir visame žvirblinių paukščių (Passeriformes) būryje.
Varninių paukščių galva didelė, snapas stambus, iš šonų kiek suplotas. Šnervės pridengtos į šerelius panašiomis plunksnomis (išskyrus kovų). Kojos stiprios, sparnai trumpi ir platūs. Plunksnos juodos, pilkos, rudos, baltai juodos ar net mėlynos, dažnai metalo blizgesio.

Lizdas

Lizdą krauna medžiuose, krūmuose, įvairiuose statiniuose, uoksuose. Deda 2–7 dėmėtus kiaušinius. Peri patinas ir patelė 16–22 dienas. Jaunikliai lizde išbūna 3–5 savaites.

Mityba

Minta įvairiu maistu.

Paplitimas ir gyvenamas biotopas

Kosmopolitai, paplitę beveik visame Žemės rutulyje. Gyvena įvairiame landšafte, dauguma rūšių laikosi miškuose, gyvenvietėse ar didelių miestų žaliose zonose dažnai dideliais būriais.
Kniaukių (Pyrrhocorax) genties rūšys išskirtinai gyvena kalnuotose vietovėse. Pavyzdžiui raudonsnapė kniaukė Europoje peri ne žemiau kaip 1200 m aukštyje, šiaurinėje Afrikoje dažniausiai peri 2000 m aukštyje ir 2400 m aukštyje peri Himalajų kalnų regione. Kalnų regionuose klajojančios vasarą aptinkamos 6000 m aukštyje, o Džomolungmo kalne buvo stebėtos 7950 m aukštyje. Geltonsnapė kniaukė Europoje peri aukščiau kaip 1260 m, Maroke peri aukščiau kaip 2880 m aukštyje ir Himalajų kalnų regione aukščiau kaip 3500 m aukštyje. Geltonsnapė kniaukė yra perėjusi ir 6500 m aukštyje – aukščiau nei bet kuri kita paukščių rūšis, taip pat stebėtos klajojančios Everesto kalno 8200 m aukštyje.
World Wrestling Entertainment

Šlovės muziejus

Į šlovės muziejų (Hall Of Fame) yra priimami buvę, bet ne visi imtynininkai, taip pat ir garsenybės. Šiuo metu šlovės muziejuje yra virš 100 imtynininkų. Tarp jų yra:  Arnold Schwarzenegger, Hulk Hogan.
Paberžė (Anykščiai)

Istorija

1923 m. kaime buvo 12 sodybų; jis neišskirstytas į vienkiemius. Paberžės kaime veikė organizacija „Laisvaminčiai“, kuriai vadovavo Povilas Čiukšys.
Private Dancer

Sėkmė

Išleistas 1984 m. gegužės 29 d. albumas JAV ribose buvo perkamas po maždaug 250 tūkst. kopijų per savaitę ištisus 2 mėnesius. Tai yra sėkmingiausias Tina Turner albumas Jungtinėse Amerikos Valstijose.
„Private Dancer“ tapo multiplatininis ir šiuo metu turi 22 platininio albumo titulus iš 5 skirtingų pasaulio šalių.
Iki šiol yra parduota per 20 mln. albumo kopijų visame pasaulyje.
1985 m. Grammy apdovanojimuose buvo nominuotas 6 kategorijoms, iš kurių albumo singlas „What’s Love Got to Do with It“ laimėjo 3 apdovanojimus – „Metų įrašas“, „Metų daina“ ir „Geriausias pop vokalas (moterų)“. Taip pat kitas albumo singlas „Better Be Good to Me“ laimėjo „Geriausias roko vokalas (moterų)“.

Turas

Nuo 1985 m. vasario 8 d. iki 1985 m. gruodžio 28 d. buvo rengiamas albumo pristatymo turas su 177 pasirodymais visame pasaulyje: 60 koncertų Europoje, 105 JAV, 10 Australijoje ir 2 Japonijoje.
Krasnyj Lučas

Įžymūs žmonės susiję su Krasnyj Lučas

Nikolajus Šmatko – ukrainiečių skulptorius ir tapytojas.
Kalsojus

Kalsojus (far. Kalsoy, dan. Kalsø) yra Farerų sala tarp Eisturojaus ir Kunojaus. Plotas – 30,9 km².
Vakarinė salos pakrantė turi daug stačių skardžių, o idiliškuose rytinės pusės slėniuose yra keturios mažos gyvenvietės: Husaras, Mikladaluras, Sidradaluras ir Trjolanas. Bendras jų gyventojų skaičius yra 150. Gyvenvietes sieja kelias su keturiais tuneliais. Kalure šiaurinėje salos dalyje yra švyturys.
Saloje yra 13 viršukalnių, didžiausios iš jų yra Nestindaras (787 m) ir Botnstinduras (743 m).

Legendos

Kalsojus turi daug legendų, garsiausia iš jų yra apie Mikladaluro selkę, moterį-ruonę.
Farerų tautosakoje manoma, kad dvyliktąją naktį ruonis išlipa į krantą, nusimeta odą, tampa žmogumi ir šoka pakrantėje. Bet prieš saulėtekį jis turi užsimesti ruonio odą, kad grįžtų į jūrą. Vienas Mikladaluro ūkininkas pavogė gražios moters ruonio odą, tad ji negalėjo grįžti pas vyrą su vaikais į jūrą ir turėjo vesti ūkininką, susilaukė su juo vaikų. Jis laikė ruonio odą didelėje skrynioje, kurios raktas visada buvo ant ūkininko kaklo.
Tačiau vieną diena žvejodamas jis suprato, kad paliko raktą namie. Selkė pabėgo užgesinus ugnį ir paslėpus peilius, kad apsaugotų vaikus, kurių susilaukė su ūkininku.
Vėliau tą naktį prieš tradicines ruonių žudynes selkė pasirodė ūkininkui sapne ir prašė nežudyti jos vyro, Skardžio gynėjo ir jos vaikų. Jis nepaklausė perspėjimo ir kerštas buvo žiaurus. Po žudynių puotaujant namie pasirodė pabaisa, kuris teigė, kad tiek vyrų nukris nuo paukščių skardžių, kad susikabinę rankom jie apjuostų visą Kalsojų.
Į kerštą buvo rimtai žiūrima ne tik Kalsojuje, bet visuose Fareruose. Selkės palikuonys atpažįstami iš tam tikrų bruožų, ypač trumpų pirštų.
Guranai

Etimologija

Žodis guranas kilęs iš buriatų kalbos žodžio, reiškiančio 'stirninas'. Panašių žodžių turi ir mongolai (gura), evenkai, kalmukai (guru), altajiečiai.

Maišymosi istorija

Rusai, gyvenantys toje pačioje vietovėje su vietiniais gyventojais (evenkais ir buriatais), kartais susilaukdavo bendrų palikuonių, kurie kartu perimdavo dalį jų buities, kultūros elementų. Šie palikuonys turi tarpinius antropologinius bruožus, dažniausiai išlaikė rusų kalbą ir savimonę. Rusai vietinių gyventojų tarpe išplatino žemdirbystės, sėslumo, statybos kultūros elementus. Užbaikalės teritorijoje po truputį formavosi savitas vietinių gyventojų tipas, kilęs daugiausia iš buriatų, evenkų ir rusų, kurį ėmė vadinti guranais.
Daugelio užbaikaliečių kilmė maišyta, jie turi tiek europidų, tiek mongolidų kraujo. Vietiniai gyventojai, kurie yra jau ketvirtos kartos mišraus kraujo žmones, kuriuose kartu pasireiškia rusų ir vietinių tungusų bruožai. ėmė vadinti guranais. XVIII a. archyviniai duomenys rodo, kad jau XVIII a. rusų atsikėlėliai Užbaikalėje jau naudojo žodį guranas, kaip vardą ar pravardę. Vėliau taip ėmė vadinti vietinius užbaikaliečius. .
Manoma, kad pavadinimas kilo iš žieminių kepurių iš stirninų kailių. Kepurės tebeturėdavo jauno stirnino ragelius. Tokios kepurės primindavo guranų galvas. Dėl šio panašumai visa žmonių grupė buvo pavadinta guranais.
Emilis Melderis

Biografija

1908–1909 m. mokėsi B. Blumo dailės studijoje Rygoje, 1909–1915 m. tobulinosi Sankt Peterburge, 1924–1925 m. Paryžiuje. 1920–1938 m. priklausė Rygos dailininkų modernistų grupuotei. Bendravo su K. Zale, M. Liepinia-Skulme. Nuo 1940 m. Latvijos dailės akademijos dėstytojas, nuo 1947 m. profesorius.

Kūryba

Ankstyvuoju kūrybos laikotarpiu sukūrė kubistinių skulptūrinių portretų (Pavelas Ruozytis, 1921 m.), vėlesniuoju – buitinės tematikos skulptūrų („Sėdintis berniukas“ 1930 m., „Akmenų rinkėjas“ 1936 m.), skulptūrinių portretų („Moteris“, 1927 m., „Leninas“, 1954 m., 1957 m., 1963 m., 1965 m., „Teodoras Zalkalnis“, 1965 m., „Otas Skulmė“, 1967 m.), paminklų („Peteris Stučka“ Rygoje, 1962 m.).
Audronijus Zulonas

Biografija

1978 m. baigė Kupiškio vidurinę mokyklą, 1984 m. Kauno politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus šilumininko specialybę. 2006 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, vadybos ir verslo administravimo magistras.
Nuo 1984 m. Kupiškio rajono komunalinių įmonių kombinato vyr. inžinierius, 1986–1997 m. Kupiškio rajono šilumos tinklų direktorius. 1997–2000 m. Kupiškio rajono mero pavaduotojas. 2000–2017 m. Kupiškio rajono savivaldybės administracijos Noriūnų seniūnijos seniūnas. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos viceprezidentas. 
Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narys, pirmininko pavaduotojas. 1997–2000 m., 2000–2001 m. ir 2007-2011 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Kupiškio rajono darbdavių klubo valdybos pirmininkas.
2017 m. buvo pareikšti kaltinimai dėl kyšininkavimo ir dokumentų suklastojimo. 
Sutuoktinė Diana, vaikai Toma, Justas.
Salantų dvaras

Istorija

Salantai žinomi nuo XVI a. Pirmą kartą paminėti 1556 m. kaip Skilandžių dvaras, o apie 1638–1640 m. Skilandžiai pradėti vadinti Salantais. Pirmosios žinios apie Skilandžių dvarą siekia XVII a. pradžią. Vienas iš pirmųjų, kuris valdė Skilandžių dvarą, buvo Trakų vaivadijos dvarininkas, Vilniaus arklininkas Mikalojus Pasamovskis.
Nuo XVI a. iki XIX a. pirmos pusės stambų dvarą sudarė žemės plotas su dirbamos žemės sklypais, gamyklomis, pievomis, dirvonais, miškais, kitais žemės ūkio naudmenimis. Jame buvo keli palivarkai, dvarininkui priklausantys valstiečių kaimai. Dvarą ar atskiras jo dalis įvairiu metu, be kitų, valdė garsios Lietuvos didikų giminės: Vainos, Gorskiai ir Oginskiai. Tie didikai užėmė aukštas pareigas valstybės tarnybose. Dažnai jie negyveno Salantų dvare, bet į jį atvažiuodavo.
1675 m. Salantų dvaro valdos skilo. Jį tarp savęs pasidalino Vladislovo Vainos įpėdiniai Motiejus ir Benediktas Vainos.
1785 m. Salantų dvaras kaip paveldėtas turtas atiteko didikams Gorskiams, kurie dvare sukaupė gausią numizmatikos, senų knygų ir archyvinių dokumentų kolekciją. Dvaro rūmai buvo mediniai, suręsti ant mūro pamatų, čerpių stogu. Priminė žemaitišką dviejų galų trobą. Po visu dvaru išmūryti rūsiai.
XIX-XX a. stovėję Salantų dvaro rūmai sovietmečiu buvo nugriauti, o jų vietoje iškilo menkavertis pastatas. Iki šių dienų po šiuo svetimkūniu gerai išsilaikė dvaro rūmų rūsiai su arkiniais skliautais. Dvaro kiemo pagalbiniuose pastatuose buvo apgyvendintos salantiškių šeimos, pagalbiniuose pastatuose įsikūrė Salantų mašinų-traktorių stotis. Po 1965 m. čia buvo pastatyta internatinė mokykla (buv. Salantų specialioji mokykla). Vėliau dvaro pagalbinis pastatas virto Salantų miesto seniūnijos dirbtuvėmis ir garažais.
Skaudvilė

Pavadinimo kilmė

Miesto vardas yra asmenvardinės kilmės, nuo pavardės Skaudvilis (ar Skaudvilas, Skaudvila), kuri minima 1645 m. Batakių valsčiaus dokumentuose 19 kartų; pavardė aptinkama ir dabar. Gali būti, kad ilgą laiką gyvenvietės vardas buvo daugiskaitinis – Skaudvilai (minimas dar XIX a. pabaigoje), ir tik vėliau susiformavo lytis Skaudvilė.

Gamta ir geografija

Šiauriniu ir vakariniu miesto pakraščiu teka Ančia, miestas daugiausia išsidėstęs kairiajame jos krante. Šiauriau miesto į ją įteka Suvirkštė, į Skaudvilės tvenkinį įteka Inkstilas. Pietiniu Skaudvilės pakraščiu teka Klūpys, kiek toliau į rytus – Trišiūkštė.
Šiaurės rytinėje miesto dalyje yra Skaudvilės atodanga, dar toliau ta pačia kryptimi, jau už miesto stūkso du Ivangėnų piliakalniai, dar vadinami Karšuvos vardu. Skaudvilės rytuose stūkso Nosaičių piliakalnis – dar vadinamas Skaudvilės piliakalniu. Pietvakarinis Skaudvilės pakraštys ribojasi su Ančios geomorfologiniu draustiniu.
Antanas Milvydas

Biografija

Nuo 1779 m. Červinsko bažnyčios kapelos muzikantas, manoma, ir kapelmeisteris. Sukūrė simfonijų (vienos pirmųjų Abiejų Tautų Respublikoje), bažnytinės muzikos kūrinių. Išliko simfonijos C–dur I dalis (J. Krenzo redaguota, išleista 1952 m. Krokuvoje kaip „Sinfonia concertante“ obojui ir orkestrui), simfonija b–moll „Rusų vargas“ (Bieda ruska, neišliko), 13 mišių, 12 kantatų ciklas („Sub tuum praesidium“, išleistas Krokuvoje 1979 m.), 3 litanijos, 2 ciklai mišparų, ofertorijus „O gloriosa Virginum“, keletas chorų. Dalis kūrinių jam tik priskiriama.
Atostogos vaikui prižiūrėti

Atostogos vaikui prižiūrėti (vaiko priežiūros atostogos) – atostogų rūšis. Jų metu prižiūrimi savi arba svetimi vaikai.

Lietuva

Pagal šeimos pasirinkimą motinai (įmotei), tėvui (įtėviui), senelei, seneliui arba kitiems giminaičiams, faktiškai auginantiems vaiką, taip pat darbuotojui, paskirtam vaiko globėju, suteikiamos atostogos vaikui prižiūrėti, kol jam sueis 3 metai. Atostogas galima imti visas iš karto arba dalimis. Darbuotojai, turintys teisę gauti šias atostogas, gali jas imti pakaitomis.
Darbuotojas, ketinantis pasinaudoti šiomis atostogomis ar grįžti į darbą joms nepasibaigus, apie tai raštu privalo įspėti darbdavį ne vėliau kaip prieš 14 dienų. Kolektyvinėje sutartyje gali būti nustatytas ilgesnis įspėjimo terminas.
Per šį atostogų laikotarpį paliekama darbo vieta (pareigos), išskyrus atvejus, kai įmonė visiškai likviduojama (LR darbo kodeksas, 180 str. „Atostogos vaikui prižiūrėti, kol jam sueis treji metai“).

Vokietija

Vokietijoje „auginimo atostogos“ (vok. Erziehungsurlaub) nuo 2001 m. vadinamos „tėvystės laikotarpiu“ (Elternzeit). Reglamentuoja vad. Tėvystės pinigų įstatymas (Bundeserziehungsgeldgesetz).
Noreikiškių II piliakalnis

Piliakalnis

40 m į šiaurę nuo Noreikiškių I piliakalnio, Alšios upės kairiajame krante yra jo papilys arba atskiras piliakalnis. Jo aikštelė trapecinė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 2 m aukštesniu pietrytiniu galu, 52x32 m dydžio. Joje rasta brūkšniuotos keramikos. Aikštelės šiaurės rytų pakraštyje supiltas 2 m aukščio, 12 m pločio pylimas, už kurio iškastas 40 m ilgio, 2 m gylio griovys. 32 m į šiaurės rytus nuo papilio, aukštumoje, 4 m aukščiau piliakalnio supiltas 0,5 m aukščio, 9 m pločio lenktas pylimas, už kurio iškastas 4 m pločio, 0,3 m gylio griovys. Už šio griovio supiltas antras 0,5 m aukščio, 4 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 6-10 m aukščio.
Šiaurės vakarinė aikštelės dalis išslinkusi, eroduoja. Papilys dirvonuoja, šiaurės vakarų – šiaurės rytų šlaitai apaugę lapuočiais.
30 m į šiaurės vakarus nuo piliakalnio, Alšios slėnyje yra 4 m aukščio kalvelė su šiaurės – pietų kryptimi pailga ovalia 15x10 m dydžio aikštele viršuje. Šiaurės rytų pusėje kalvelė nuo aukštumos atskirta 14 m pločio, 2 m gylio grioviu. Kalvelė dirvonuoja. Jos paskirtis neaiški.

Aplinkiniai piliakalniai

Paukščių piliakalnis 8 kmMedžionių piliakalnis 3 km
Virkininkų piliakalnis 4 kmBeižionių piliakalnis 8,5 kmŽarijų II piliakalnis 21 kmBalandiškių piliakalnis 12 km
Pamiškės piliakalnis 10 kmPieštuvėnų piliakalnis 0,7 kmNoreikiškių piliakalnis
Stakliškių I piliakalnis 5 kmLavariškių piliakalnis 11 km
79-asis gvardijos raketų pulkas (TSRS)

Istorija

Naujai suformuotas 79-asis raketų pulkas (sudarytas iš 2 divizionų) į Plungę atvyko 1959 m. rudenį. Šis pulkas buvo suformuotas performavus 122-ąjį aviacijos pulką, priklausiusį Tolimosios aviacijos 43-ajai aviacijos armijai ir iki tol dislokuotą Umanėje (Ukraina). Naujai suformuotas pulkas buvo permokytas naudoti raketinius kompleksus su raketomis R-12 (8K63) Kapustin Jaro poligone. Apmokymo metu pulko kariai paleido 8 raketas R-2 (pirmas paleidimas – 1959 m. liepos 3 d.), 8 raketas R-12N (pirmas paleidimas 1959 m. rugsėjo 25 d.).
1960 m. gegužės 16 d. pulkas, turėjęs du antžeminius leidimo įrenginius, pradėjo kovinę tarnybą. Kartu imtas formuoti trečias divizionas su 4 šachtiniais įrenginiais raketoms R-12U. Buvo įrengtos šachtinės kovinės starto pozicijos. Taip buvo pastatyta Plokštinės raketų bazė. Trečiajam divizionui vadovavo majoras M. Belovas.
1962 m. 79-asis pulkas dalyvavo operacijoje „Anadyris“ – raketų ir kitos ginkluotės gabenime į Kubą.
Pulko divizionai nutraukė kovinį budėjimą 1978 m. kovo mėnesį ir buvo perkelti į 8-osios raketų divizijos pozicijų rajoną Kirovo srityje. Naujoje vietoje pulkas buvo apginkluotas judriaisiais raketų kompleksais 15P645K Pionier (15П645К «Пионер»; РСД-10). Kiekvienas divizionas turėjo po 3 leidimo įrenginius (viso pulke – 9 įrenginiai). Kovinis budėjimas pradėtas 1980 m. rugsėjo 30 d.
1984 m. rugpjūtį pulko kovinis budėjimas buvo nutrauktas ir pulkas perginkluotas nauju raketiniu kompleksu 15P158 Topol (15П158 «Тополь»). Budėjimas vėl pradėtas 1985 m. liepos 30 d.
Pulkas buvo išformuotas 2004 m.
Martyniškis (Jonava)

Istorija

XVII a. Kosakovskiai įkūrė dvarą.
Tarybiniais metais prie Martyniškio prijungta keletas kaimų: Vygialaukis, Kripčiai, Gerviai.
Vincas Augustinavičius

Biografija

Mokėsi Šiaulių gimnazijoje ir, 1944 m. pasitraukęs iš Lietuvos – Ravensburgo (Vokietija) gimnazijoje. 1949 m. emigravo į Australiją, gyveno Sidnėjuje. Dirbo įvairiose gamyklose, Makvairio universiteto administracijoje.
Aktyviai dalyvavo Australijos lietuvių bendruomenės veikloje, du kartus atstovavo Australijos lietuvių bendruomenei Pasaulio lietuvių bendruomenės Seime.
Bendradarbiavo Australijos lietuvių laikraščiuose „Mūsų pastogė“, „Tėviškės aidai“. 1986–1991 m. „Mūsų pastogės“ redaktorius. 1996 m. grįžo į Lietuvą.
Mohamedija

Istorija

Miestas senovėje buvo žinomas kaip Fedala. XIV-XIX a. tai buvo svarbus Maroko prekybinis centras. 1913 m. valdant Prancūzijai įkurtas uostas. 1960 m. birželio 25 d. Fedala pervadinta į Mohamediją Maroko karaliaus Muhamedo V garbei.
Ulaanbaatar City FC

Istorija

Klubas įkurtas 2016 m. kovo 19 d. 
Nuo 2016 m. dalyvauja Premier Lygos pirmenybėse. 2017 m. užėmė antrą vietą.
Centrinis Čakas

Centrinis Čakas (isp. Chaco Central) – Gran Čako gamtinės srities subregionas, esantis tarp Pilkomajo upės šiaurėje ir Bermecho upės pietuose. Didžioji dalis yra Argentinoje (Formosos provincija, Saltos provincijos rytai), bei nedidelė dalis Bolivijoje (Tarichos departamentas). Šiaurėje yra tektontinė įduba, kurioje susiformavę laikini ežerai ir šlapynės (Patinjo, Estreljos). Kaip ir kitoms Čako dalims, Centriniam Čakui būdinga savana su galeriniais miškais upių pakrantėse. Rytinė dalis drėgnesnė už vakarinę. Lietinguoju laikotarpiu susiformuoja daug laikinų upių ir ežerų.
Klimatas žemyninis, su didele dienos ir nakties temperatūrų amplitude. Žiemos dienomis temperatūra gali svyruoti nuo 1 °C iš ryto iki 30 °C vidurdienį. Žiemą tęsiasi sausasis laikotarpis. Vasarą būna lietingasis laikotarpis, o temperatūra pakyla iki 30-45 °C.
Pagrindinės Centrinio Čako indėnų gentys yra viči, čorotai, pilagai, tobai. Po XIX a. vykdytos Centrinio Čako kolonizacijos dabar dauguma regiono gyventojų yra baltieji.
Ragininkų sala

Ragininkų sala – tai Nemuno deltos sala, 1 km į pietryčius nuo Rusnės gyvenvietės, netoli santakos su Leitės upe, Šilutės rajone.

Geografija

Salos ilgis yra 1500 m, plotis – 500 m. Pietvakarių pusėje salą skalauja Nemuno šakos Rusnės upė, kuria eina Lietuvos valstybės siena su Rusijos Kaliningrado sritimi, šiaurės rytų pusėje – vadinamoji Nemuno senvagė, į kurią iš rytų pusės vandenis neša Voryčia, lygiagrečiai praeina kelias  4213  Rusnė–Galzdonai–Plaškiai . Sala pelkėta, tankiai apaugusi gluosniais, alksniais, gervuogių, raudonųjų serbentų krūmais. Sala populiari tarp žvejų, nes tai patogi vieta gaudyti lydekas, lynus, starkius, raudes, kitas žuvų rūšis. Pietvakarinėje salos pusėje yra daugiau erdvės, tinkamos stovyklavimui.
Sala patenka į kai kurių deltos draustinių zonas. Ragininkų botaninis-zoologinis draustinis apima Ragininkų salą Nemuno ir Leitės santakoje. Tikslas – išsaugoti augalų rūšių gausias natūralias užliejamas pievas Ragininkų saloje, taip pat į Lietuvos raudonąją knygą įrašytų rūšių augalus ir gyvūnus. Leitės hidrografinis draustinis apima Leitės upės žemupį ir Ragininkų salą. Tikslas – išsaugoti būdingas Nemuno žemaslėniui Leitės upelio ir jo žiočių hidrografinę struktūrą, Ragininkų salos biocenozes. Didelį vaidmenį vaidina Nemuno potvynių metu, nes prie šios salos būna vienos didžiausių ledų sangrūdų.