google/wiki40b huggingface dataset:
Steponas Gailevičius

Steponas Jonas Gailevičius (Gailius, Gailis, Gaileiczi, 1815 m. gruodžio 27 d. Kukiuose, Židikų valsčius – 1885 m. gegužės 25 d. ten pat, palaidotas Ukrinuose) – Lietuvos skulptorius, tautodailininkas, liaudies menininkas.

Biografija

Gyveno ir kūrė Ukrinuose. Iš akmens kalė akmeninius koplytstulpius, antkapinius paminklus, skulptūras. Dirbo akmenskaldžiu, laisvalaikiu daugiausia iš granito kalė skulptūras, paminklus, t. p. drožė iš medžio. Skulptūros sudėtingos kompozicijos, panašios į baroko sakralinių paminklų puošybos (Šv. Barboros skulptūra, XIX a. pab.). Sukūrė akmeninių koplytstulpių kovotojams dėl baudžiavos panaikinimo Ukrinų kapinėse, 1861 m., antkapinių paminklų (I. Intos antkapinis kryžius Židikų kapinėse, 1861 m.) ir plokščių (S. Liutiko antkapiui Ukrinų kapinėse, XIX a. vid.) su dailiomis raidėmis, sraigės motyvo ornamentais. Jo kūryba turėjo įtakos medinių memorialinių paminklų kūrėjams. Iki šių dienų jo darbų yra išlikę Ukrinų ir Grūstės kapinėse, Židikų apylinkėse.
Šeduvos seniūnija

Istorija

Senoji Šeduvos seniūnija minima XVI a. 2-ojoje pusėje.
XX a. seniūnija įsteigta 1995 m. vietoje Šeduvos apylinkės. 2009 m. gegužės 21 d. savivaldybės tarybos nutarimu Nr. T-689 Šeduvos seniūnija 2009 m. liepos 1 d. prijungta prie Šeduvos miesto seniūnijos.
Pelkinė raistenė

Paplitimas ir augavietės

Paplitusi Kaukaze ir visoje Europoje, išskyrus Britų salas. Lenkijoje daugiausia auga vakarinėje šalies dalyje. Lietuvoje nuo tarpukario laikų yra žinomos tik dvi jos augimo vietos: Kelmės rajonas ir Tytuvėnų apylinkė. Viena iš tų vietų yra privačioje žemėje.

Biologija

Pelkinė raistenė auga pelkėse, šlapiose pievose, ant kranto šalia vandens, pelkėtose vietose ir durpynuose bei vandenyje. 
Žydi nuo liepos iki rugpjūčio mėnesio.

Stiebas

Labai plonas, turintis 15-40 cm ilgio, kartais net iki 60 cm.

Lapai

Apvalūs, žiedyno pažiedės apačioje.

Žiedai

Raudonai baltos spalvos, mažomis grupėmis paslėptos po lapais.
Erkšva

Aplinkinės gyvenvietės

KaukolikaiNausėdai
Kostas Meškauskas

Biografija

Brolis Pranas Germantas. 1928 m. baigė filosofiją Lietuvos universitete.
Dirbo Ukmergės ir Kauno gimnazijose, žurnalų „Pavasaris“, „Vairas“ ir „Fiziškas auklėjimas“ sekretorius. Priklausė Lietuvos žurnalistų sąjungai.  Nuskendo jūroje.
Karneolis

Savybės

Karneolio spalvą lemia priemaišų sudėtis ir pasiskirstymas. Pagrindinis karneolio chromoforas yra mineralas hematitas, kuris karneolyje tolygiai pasklidęs smulkių mikrodalelių pavidalu. Plonos karneolio skeveldros prasišviečia.
Fizikinės cheminės karneolio savybės sutampa su chalcedono savybėmis,

Panaudojimas

Iš karneolio gaminami juvelyriniai dirbiniai. Tai palyginus nebrangus juvelyrinis akmuo, tačiau tiek jis, tiek jo atmaina sardoniksas vertinami kaip tradicinė žaliava kamėjų ir kitų raižyto akmens dirbinių gamyboje.
Senovės Egipte karneolis buvo akmuo, susijęs su deive Izide, ir pasiturintys egiptiečiai nešiodavo papuošalus iš karneolio su deivės simboliu, primenančiu trilapį dobilą. Tai reiškė, kad žmogus atsiduoda „dievų motinos“ globai. Buvo tikimasi, kad karneolio amuletai stabdo kraujavimą ir malšina įniršį.

Radavietės

Žinomos radavietės yra Brazilijoje, Sibire, Vokietijoje. Taip pat Indijoje (Gudžaratas), JAV (Montana), Kryme (Karadago kalne).
Indijoje išgaunami vieni gražiausių karneolių, kurie ilgai pabuvę šviesoje keičia spalvą – rudi karneoliai tampa sodriais oranžiškai raudonais.

Etimologija

Dabartinis terminas angl. carnelian atsirado XVI a. iškraipius XIV a. vid. angl. cornelian (jo variantai buvo vid. angl. corneline, cornalyn). Žodis vid. angl. cornelian (ir jo atitikmenys keliose romanų kalbose) kilęs iš viduramžių lot. corneolus, o šis kilo iš lot. cornum 'sedula', kurios raudoni kaulavaisiai primena mineralą karneolį.
Hipotezė, pateikta „Oxford English Dictionary“, teigia, kad angl. carnelian kilo iš angl. cornelian iškraipant pagal lot. caro, carnis 'mėsa'.
Vaalo

Istorija

Vaalo buvo pirmoji istorijoje volofų tautos valstybė, įkurta XIII a., susiformavusi byrant Tekrūro imperijai. Po to ji ilgą laiką buvo Malio imperijos vasalė. Iš šios valstybės kilęs žmogus vėliau įkūrė Džolofą.
Iškilus Džolofui, Vaalo tapo viena iš Džolofo konfederacijos sudėtinių dalių, išlaikiusi savo savivaldą ir valdyta.
Pirmoji Vaalo sostinė buvo Guribelis šiauriniame Senegalo krante (dab. Mauritanijoje), vėliau perkelta į Ndiangue pietiniame, o trečiąja sostine tapo Nderas ant Gjerso ežero kranto.
XVI a. prasidėjus Džolofo silpimui, Vaalo iškovojo visišką nepriklausomybę. Ši valstybė ėmė dalyvauti vergų prekyboje. Prancūzai pajūryje įkūrė Sen Luji miestą, per kurį Vaalo pardavinėjo gumiarabiką ir vergus.
Tačiau ilgainiui valstybė silpo. Senegalo deltoje nuo jos atskilo Bifešė, šiaurėje - Bethio, smulkios karalystės, kurios kovojo su centrine valdžia.
1855 m. Vaalo buvo užkariautas prancūzų, Lui Fadherbės ekspedicijos metu. Tai buvo pirmoji prancūzų įgyta teritorija Senegalo žemyne, nuo kurios prasidėjo užkariavimai tolyn į rytus.
II Visos Rusijos Tarybų suvažiavimas

II Visos Rusijos Tarybų suvažiavimas – aukščiausiasis Tarybų Rusijos valstybinės valdžios organas, išrinktas po Spalio perversmo ir vykęs 1917 m. spalio 25 (lapkričio 7) d. – spalio 27 (lapkričio 9 d.).
Sisteminimas

Sisteminimas - veiksmas, jų visuma, kai elementai jungiami į vieną visumą, sukuriant jų tarpusavio ryšius, apjungiant į stambesnius vienetus, junginius, grupes, o šiuos - į bendrą sistemą.
Sisteminami gali būti įvairūs duomenys, objektai, vienetai. Sisteminimas laikomas vienu iš informacijos apodorojimo etapų. Dažniausiai sisteminami įvairūs dokumentai - pradžioje būdingas jų kaupimas, komplektavimas, po to sisteminimas, katalogavimas.
Antoni Tàpies

Biografija

Antoni Tapiesas gimė 1923 m. gruodžio 13 d. Barselonoje. Apie 1942−1943 m. jis sirgo sunkia plaučių liga, po kurios ilgai atstatinėjo sveikatą. 1944 m. A. Tapiesas pradėjo studijuoti teisę Barselonos universitete. Šiuos mokslus metė po dvejų metų ir pasišventė dailei. Jis 2 mėnesius lankė piešimo pamokas Valls akademijoje Barselonoje ir daugiausiai išmoko tapyti savarankiškai. 1948 m. pirmą kartą eksponavo savo kūrinius Saló d’Octubre parodoje Barselonoje. Parodos metu jo ilgamečiu pažįstamu ir draugu tapo Choanas Miro. Ankstyvajai A. Tapieso kūrybai įtaką darė  Max Ernst, Paul Klee ir Joan Miró kūryba, bei Rytų filosofija. Jis buvo artimas siurrealistams. 1950 m. įvyko A. Tapieso pirmoji personalinė paroda Laietanes galerijoje Barselonoje, jo kūriniai pademonstruoti Karnegio tarptautinėje parodoje Pitsburge JAV ir dailininkas persikėlė metams mokytis į Paryžių, kur susipažino su P. Pikasu. 1952 m. A. Tapiesas dalyvavo Venecijos bienalėje, 1953 m. keliavo į JAV personalinės parodos Martha Jackson galerijoje Niujorke proga ir tais pačiais metais jo kūriniai demonstruoti San Paulo bienalėje.
1954 m. A. Tapiesas vedė Teresa Barba, 1955 m. susipažino su prancūzų dailės kritiku ir teoretiku Michel Tapié, kuris propagavo tašizmo abstraktųjį meno stilių. Brandžiuoju kūrybos laikotarpiu A. Tapieso stilistika pasikeitė į abstrakcionistinę. Dailininko stilius tapo artimas matierizmui − orientuotas į kūriniams naudojamas medžiagas, dėl ko A. Tapieso kūriniai pasižymi turtingomis tekstūromis. Dailininkas naudojo detritą, žemę, akmenį. 1957 m. A. Tapiesas sudalyvavo San Paulo bienalėje ir 1958 m. − Venecijos bienalėje, kur apdovanotas UNESCO prizu. 1958 m. dailininkas buvo apdovanotas Karnegio prizu parodoje Pitsburge ir susitiko M. Diušaną. 1968 m. dailininkas vis labiau pradėjo užsiimti trimate skulptūra. Jis tapo plačiai, tarptautiniu mastu žinomu menininku. 1983 m. Barselonoje pastatyta jo skulptūra „Duoklė Pikasui“ (kitaip „Pagarba Pikasui“). 1984 m. Barselonoje pradėjo veiklą A. Tapieso fondas. 1987 m. dailininkas pradėjo kurti bronzines skulptūras. 2010 m. dailininkui suteiktas Ispanijos bajoriškasis markizo titulas. Antoni Tapiesas mirė 2012 m. vasario 6 d. Barselonoje. Garsiausiu jo kūriniu minima „Kojinė“. A. Tapieso fonde Barselonoje sukaupta apie 2000 menininko kūrinių.
Vytautas Brėdikis

Biografija

1937–1949 m. mokėsi Biržų gimnazijoje. 1949–1955 m. studijavo LSSR dailės instituto Architektūros fakultete, įgijo dailininko-architekto specialybę. 
1955–1965 m. Miestų statybos projektavimo instituto architektas, 1960–1964 m. grupės vadovas, 1964–1965 m. projektų vyriausiasis architektas. 1958 m. Lietuvos architektų sąjungos narys.
Nuo 1965 m. LSSR dailės instituto (dab. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas, 1971 m. docentas, 1984 m. profesorius, 1988–1993 m. rektorius. Lietuvos mokslo tarybos ekspertas.
Žiemos sportas

Žiemos sportui priskiriamos tos sporto šakos, kurios kultivuojamos žiemos metu. Dažniausiai žiemos sporto šakų varžybos vyksta ant ledo ar sniego.
Kapo

Turinys

Antrasis pasaulinis karas. 14-metė žydaitė Edita kartu su tėvais atsiduria koncentracijos stovykloje, kur netrukus nuo jų atskiriama bei patenka į sąrašą turinčių mirti dujų kameroje. Editai pavyksta pasprukti ir pasislėpti, o ją aptikęs stovyklos gydytojas ir politinė kalinė Sofija padeda jai išsisukti: atiduoda drabužius ir numerį neseniai mirusios kalinės Nikolės, kuri buvo kriminalinė nusikaltėlė, o ne žydė. Su nauja tapatybe Edita grįžta į stovyklą ir išsiunčiama į prievartinius darbus. Pradėjusi už maistą parsidavinėti kareiviams, ji su laiku tampa ir kitų kalinių prižiūrėtoja – kapu.
Stovykloje pasirodo sovietų belaisviai ir vieną jų, Sašą, Edita įsimyli. Frontui vis labiau artėjant, priimamas sprendimas evakuoti kareivius ir kapus, o visus kalinius sušaudyti. Saša ir jo bendražygiai įtikina Editą atjungti tvorą saugančią elektros srovę ir taip padėti jiems pabėgti. Stovyklos apsauga atidengia ugnį ir daugelis kalinių, tarp jų ir Edita, žūna...
Klitemnestra

Klitemnestra (gr. Κλυταιμνήστρα) – graikų mitologijos veikėja, graikų achajų armijos vado Trojos kare, Mikėnų ir Argo karaliaus Agamemnono žmona, Ifigenijos, Kasandros ir Oresto motina, Tindarėjo ir Ledos dukra.
Prašydamas palankaus vėjo plaukti į Troją, Agamemnonas paaukojo deivei Artemidei dukrą Ifigeniją. Kai Agamemnonas išplaukė į Troją, Aigistas privertė Klitemnestrą būti jo meiluže. Keršydama už dukros paaukojimą, Klitemnestra nužudė iš karo grįžusį Agamemnoną. Su Aigistu valdė Mikėnus, kol juodu nužudė Orestas – svetur užaugęs jos ir Agamemnono sūnus, keršydamas už tėvo mirtį.
Adomo obuoliai (filmas)

Siužetas

Buvęs neonacių gaujos lyderis Adomas, kurį neseniai paleido iš kalėjimo, yra išsiųstas priverstiniam perauklėjimui ir turi kelis mėnesius praleisti mažoje religingų žmonių bendruomenėje. Bendruomenės dvasinis vedlys yra kunigas Ivanas – nepataisomas optimistas. Tuo pat metu perauklėjami ir kiti du kaliniai: Khalidas, arabų vagis, kuris kartais užgrobia degalines laikydamas tai tam tikra protesto forma, ir Gunaras, apkūnus alkoholikas kleptomanas, kaltintas išprievartavimu. Ivanas šventai tiki žmonių dieviškumu ir nemato kalinių besitęsiančių piktadarysčių.
Ivanas pasako Adomui, kad perauklėjimas pavyks tada, kai šis pasirinks tikslą ir jį įvykdys. Pasiekęs tikslą Adomas galės palikti parapiją. Stengdamasis išprovokuoti kunigą, Adomas pasirenka tokį tikslą – iškepti obuolių pyragą. Ivanas priima šį tikslą, tačiau iškelia sąlygą – pyragas turi būti iškeptas iš obuolių nuo obels augančios bažnyčios sode, kuri nėra itin prižiūrėta. Adomas pradeda rūpintis obelimi, tačiau viskas klostosi ne taip ir gerai.
Lina Petronienė

Biografija

1993 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas, 2006 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, edukologijos magistrė. 1995 m. Utenos rajono savivaldybės Leliūnų seniūnijos seniūnė, Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narė.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Utenos rajono skyriaus narė.
1995–1997 m., 2000–2003 m., 2003 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Utenos rajono savivaldybės tarybos narė.
Leliūnų moterų bendrijos narė, Leliūnų seniūnijos bendruomenės tarybos narė. Sutuoktinis Alvydas, vaikai Aušra, Žilvinas.
Sudargas

Istorija

Viduramžiais čia buvo vienas stipriausių krašto gynybos centrų kariaujant su teutonais, stovėjo žemaičių Sudargo pilis, kurią 1317 m. birželio 24 d. sudegino kryžiuočiai. Po to vietovė ilgam išnyko. Tik XVI a. pradžioje Lenkijos karalienei ir Lietuvos didžiajai kunigaikštienei Bonai ėmus kolonizuoti panemunę gyvenvietė ėmė augti.
1561 m. minimas kaimas. 1724 m. Jonas Radvila (tuometinis Jurbarko seniūnas) išrūpino iš Augusto II miestelio teises, leista turėti turgų, rengti du prekymečius. 1748 m. pastatyta medinė Sudargo bažnyčia. 1792 m. gegužės 12 d. Stanislovas Augustas suteikė miesto teises ir herbą. 1795 m. Sudargas atiteko Prūsijai, vėliau – Lenkijai.
XIX a. 2-ojoje pusėje Sudargas buvo svarbus knygnešystės centras, didelis spaudinių srautas ėjo per kleboną Martyną Sederevičių.
2000 m. patvirtintas dabartinis Sudargo herbas. 2003 m. įkurtas Sudargo bendruomenės centras.

Pavadinimo kilmė

Sudargo pavadinimas kilęs nuo tokios pačios formos pavardės. Nors Lietuvoje ir negausu vietovardžių, kurie remiasi pavardės vienaskaita, tačiau tokių pasitaiko (Kavarskas, Musteika, galbūt Birštonas). Žinomas ir istorinis asmuo, kurio vardu gyvenvietė pavadinta – tai Žemaitijos didikas Sudargas, kurį nuo 1308 m. mini kryžiuočių ordino kronikos.
Nuo 1724 m. kurį laiką miestelis vadinosi Jansborgu (t. y. Jono miestu), miestelio teises išrūpinusio didiko Jono Radvilos garbei.
Vengrijos socialistų partija

Vengrijos socialistų partija, (MSzP, vengr. Magyar szocialista part:) – pagrindinė kairioji Vengrijos politinė partija.
Ignacijus Fonbergas

Vaikystės metai

Ignacijus Fonbergas gimė 1801 m. Palenkės Bielske bajorų šeimoje. Šis miestas nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės  departamentui. 
Ignacijaus senelis XVIII amžiuje nuvyko į Gardiną, kuriame dėka Antano Tyzenhauzo buvo įkurtos manufaktūros. išmoko amato. Ignacijaus tėvas buvo fabrikantas, gamino metalinius vežimėlius.
Ignacijus vaikystėje mokėsi vietinėje vokiečių - lenkų mokyklėlėje, vėliau, 1817 m.  baigė Balstogės gimnaziją.

Studijos ir darbas Vilniaus universitete

Baigęs gimnaziją Ignacijus Fonbergas įstojo studijuoti į Vilniaus imperatoriškojo universiteto matematikos – fizikos fakultetą. Besimokydamas universitete jis priklausė ir dalyvavo Vilniaus   Šubravcų draugijos veikloje. 
Nuo 1821 metų Fonbergas pradėjo dirbti Vilniaus universitete  Andriaus Sniadeckio padėjėju chemijos  ir farmacijos  katedroje. 1825 m. Fonbergas tapo filosofijos  magistru, 1829 m. tapo chemijos katedros profesoriumi. 
1830 m. jis atliko Druskininkų mineralinių vandenų tyrimus. 
Po Vilniaus universiteto uždarymo 1832 metais, nuslopinus 1831 m. sukilimą,  Fonbergas dirbo Vilniaus medicinos – chirurgijos imperatoriškoje akademijoje, dėstė paskaitas lotynų ir rusų  kalbomis, apsigynė daktaro disertaciją. 
Mokslinius straipsnius Fonbergas publikavo  žurnale "Dziennik Wilenski".

Darbas Kijevo universitete

Vėliau Ignacijus Fonbergas persivedė dirbti į Kijevo šv. Vladimiro universitetą. Čia dėstydamas organinę ir neorganinę chemijas, pirmą kartą į disciplinos kursą įvedė praktinius užsiėmimus chemijos laboratorijoje. Chemijos laboratoriją įrengė dviejuose mažuose rūsio kambarėliuose. Joje galėjo dirbti 22 studentai.

Šeima

Ignacijaus Fonbergo žmona buvo Marija Zavadska, žinomo Lietuvos spaustuvininko, leidėjo Juozapo Zavadskio duktė. 
Ignacijus ir Marija Fonbergai susilaukė trijų sūnų, tai sūnaus Mateušo, žinomo mediko Varšuvoje, dirbusio ligoninėje, kuri vadinasi – “Szpital Wolski im. dr Anny Gostyńskiej Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej”, taip pat sūnų: Vladimiro ir Emeryko. 
1859 m. Ignacijus Fonbergas  išėjo į pensiją. Mirė jis 1891 m. ir palaidotas Kijeve.
Ūkininkų vienybė

Ūkininkų vienybė, Lietuvos ūkininkų vienybė – Lietuvos ekonominė ūkininkų organizacija, veikusi 1927–1936 m.

Istorija

1927 m. gegužės 26 d. įkūrė žemės ūkio ministras Jonas Pranas Aleksa ir kiti tautininkai ūkininkų suvažiavime Buktoje, Marijampolės apskrityje. Tikslas – rūpintis ūkininkų ekonominiais, socialiniais ir kultūros reikalais. įstatai užregistruoti 1927 m. liepos 30 d. Struktūrą sudarė apskričių ir valsčių komitetai, Vyriausiasis Ūkininkų vienybės komitetas, Kaune – Centro valdyba. Leido laikraštį „Ūkininkų vienybė“. Kėlė agrarinės visuomenės prioritetiškumo idėją šalies ekonominiame ir visuomeniniame gyvenime, siūlė radikalius pribrendusių kaimo problemų sprendimo būdus, siekė sukurti struktūrizuotą tinklą ūkininkų bendruomenėse. Dėl ekonominės krizės padarinių Lietuvos žemės ūkiui nemažai narių buvo nepatenkinti vyriausybės žemės ūkio politika, 1935 m. prisidėjo prie Suvalkijos valstiečių streiko. 1936 m. vasario 6 d. organizacija vyriausybės uždaryta. Tuo metu ją sudarė 19 apskričių komitetų su 243 skyriais, kuriuose būta per 9000 narių.
Žymesni veikėjai Zenonas Bačelis, Juozas Bulvičius, Juozas Jurkūnas, Vladas Kriaučiūnas, J. Natkevičius, Jonas Sadūnas. Pirmininkas Jonas Pranas Aleksa.
Skyfall

Filmavimas

Filmą buvo planuota kurti anksčiau, su režisieriumi Sem Mendes buvo sutarta iškart po „Paguodos kvanto“ pasirodymo 2008 metais, tačiau dėl kompanijos „MGM“ finansinių problemų iki 2010 metų gruodžio visi darbai buvo nutraukti.
Išsprendus finansines problemas, buvo nuspręsta juostos prezentaciją nukelti į 2012 metų pabaigą, tuo pažymint 50 metų Bondo sagos jubiliejų.
Filmavimo darbai buvo atliekami Jungtinėje Karalystėje, Kinijoje ir Turkijoje. Taip pat buvo planuojama kai kurias scenas filmuoti Indijoje, tačiau saugumo sumetimais to buvo atsisakyta.

Muzika

Filmo garso takelį sukūrė Thomas Newman, tapęs devintuoju Bondo filmų serijos kompozitoriumi. Jis pakeitė David Arnold, kūrusį muziką filmų serijai nuo 1997 metų. Kaip priežastis buvo nurodyta Arnoldo užimtumas 2012 m. vasaros olimpinių žaidynių Londone atidarymo ceremonijos pasiruošimui, kuriai kompozitorius vadovavo. Vis tik vėliau jis pripažino, kad pagrindinė priežastis atsisakyti jo paslaugų buvo tai, kad režisierius Mendes jau buvo dirbęs su Thomu Newmanu.
Pagrindinę juostos dainą „Skyfall“ įrašė atlikėja Adele, tačiau ji nėra įtraukta į oficialiai išleistą filmo garso takelį.
Kjamango

Turinys

Kjamango, žaisdamas pokerį, laimėjo krepšį aukso, tačiau buvo užpultas Tigro bei dono Pablo gaujos ir parardo laimikį. Atsigavęs po sužeidimų jis atvyksta į miestą, tikėdamasi susigražinti tai, kas jam priklauso, tuo tarpu Tigras ir Pablas ima kovoti tarpusavyje, o Kjamango į pagalbą ateina paslaptingasis Klintonas, prisistatantis viskio prekeiviu.
Stebuliškiai

Istorija

1686 metais kaimas priklausė Dubingių kunigaikštystės Baranavos valsčiui. Buvo 3 namai.
MailerLite

Istorija

2005 m. įmonė pradėjo veiklą kaip internetinių puslapių kūrybos ir dizaino agentūra – „Itema“.
2009 m. įmonės įkūrėjai, Ignas Rubežius ir Eimantas Norkūnas, sukūrė ir pristatė pirmąjį lietuvišką naujienlaiškių valdymo įrankį – „Mailer.lt“, kuris veikė kaip atskiras įmonės projektas. 2009 m. lapkričio mėn. buvo pradėta „Mailer.lt“ plėtra užsienio rinkoje „MailerSoft“ pavadinimu.
2010 m. įmonės pavadinimas buvo suvienodintas visose šalyse ir pakeistas į „MailerLite“, o elektroninio pašto rinkodaros paslaugos tapo pagrindine įmonės veiklos kryptimi. 2010 m. rugsėjo mėn. „MailerLite“ įkūrėjai – Ignas Rubežius ir Eimantas Norkūnas, siekdami pritraukti investicijų dalyvavo rizikos kapitalo fondo – Seedcamp konkurse Europoje, kuriame pateko į finalą, tačiau privataus kapitalo įmonė nusprendė veiklą tęsti be investuotojų lėšų.

Pasiekimai

2012 m. suteiktas „Lietuvos interneto apdovanojimas“ už geriausią web programėlę.
2017 m. amerikiečių leidybos ir žiniasklaidos bendrovės „Forbes“ paviešintame tiriamajame straipsnyje „MailerLite“ įvertinta kaip geriausia naujienlaiškių rinkodaros platforma pasaulyje pagal vartotojų pasitenkinimą naudojantis šia platforma.
2018 m. tarptautinė verslo apžvalgų platforma „G2 Crowd“ pripažino „MailerLite“ geriausiu produktu verslui, pagamintu Lietuvoje, ir vienu labiausiai vertinamu įrankiu verslams Europoje.
Maurice Druon

Biografija

Per Antrąjį pasaulinį karą karo korespondentas, dalyvavo Pasipriešinimo judėjime. 1966 m. Prancūzų akademijos narys. 1973-1974 m. Prancūzijos kultūros ministras.

Kūryba

Romane „Paskutinioji brigada“ (La Dernière brigade, 1946 m.) pavaizdavo karo įvykius. Realistinių romanų trilogijoje „Žmonių galas“ (La Fin des hommes) griežtai kritikavo visuomenės moralines ydas. Išleido istorinių nuotykių romanų seriją „Prakeiktieji karaliai“ (Les Rois maudits)
Parašė dramų, novelių, visuomeninės problematikos esė („Europiečio laiškai“ Lettres d'un Européen, 1946 m., „Reformuoti demokratiją“ Réformer la démocratie, 1982 m.). Kūrybai būdingi natūralizmo bruožai.
Radviliškio valsčius

Radviliškio valsčius buvo šiaurės Lietuvoje. Centras – Radviliškis.
Danguolė Beresnevičienė

Danguolė Beresnevičienė (g. 1959 m. gegužės 26 d. Kaune) – Lietuvos psichologė, habilituota socialinių mokslų daktarė, profesorė.

Biografija

1982 m. baigė Vilniaus universitetą. 1996 m. habilituota socialinių mokslų daktarė.
1991–1998 m. dirbo Pedagogikos institute. 1991–1995 m. dar Kauno technologijos universiteto dėstytoja, 1992–2000 m. – Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytoja, 1998–2000 m. Psichologijos didaktikos katedros vedėja. 1993–2000 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytoja, nuo 1997 m. Lietuvos teisės universiteto dėstytoja, nuo 2000 m. Socialinio darbo ir edukologijos katedros vedėja.
Nuo 1997 m. profesorė. Nuo 2004 m. Šiaulių universiteto Edukologijos fakulteto Psichologijos katedros profesorė.
Nuo 1998 m. žurnalo „Ugdymo psichologija“ atsakingoji redaktorė. Visuotinės lietuvių enciklopedijos bendradarbė.
D. Beresnevičienės vyras yra fantastikos mėgėjų judėjimo pradininkas Gediminas Beresnevičius.

Mokslinė veikla

Tyrinėjimų tema – nuolatinio mokymosi psichologiniai pagrindai.
Romas Lileikis

Romas Lileikis – lietuvių kino režisierius, poetas, Užupio respublikos prezidentas, Filologijos rudens pradininkas.
Vyro lytiniai organai

Sėklidės

Išsamiau žr. Sėklidė (lot. testis).
Vyro sėklidėse iš vieno I eilės spermatocito su 46 chromosomomis dalijantis susidaro du II eilės spermatocitai, kurių kiekvienas turi po 23 dvigubas chromosomas. Dalijantis II eilės spermatocitams, susidaro keturi spermatidai, turintys taip pat po 23 dukterines chromosomas. Spermatidai bręsta ir iš jų susidaro spermatozoidai. Mejozės metu vyro organizme iš vienos diploidinės ląstelės susidaro keturi haploidiniai spermatozoidai. Šios lytinės ląstelės susidaro spermatogenezės metu ir lytinio akto metu ejakuliuojant pašalinami spermos pavidalu.

Sėklidės prielipas

Išsamiau žr. Sėklidės prielipas (lot. epididymis).

Sėklinis latakas

Išsamiau žr. Sėklinis latakas (lot. ductus deferens)
Dar vadinamas sėklatakiu. Jis prasideda nuo tiesiųjų sėklidės kanalėlių, o baigiasi šlaplės priešinėje dalyje. Jo ilgis 40-45 cm, skersmuo 2-3 mm. Susitraukiant jo raumenims, sėkla erotinio sujaudinimo metu juo išmetama į šlaplę.

Sėklinės pūslelės

Išsamiau žr. Sėklinės pūslelės (lot. vesiculae seminales)
Sėklinės pūslelės yra 15-20 cm ilgio, susiformuoja trečią embriogenezės mėnesį. Jos sudarytos iš epitelinio audinio, kurio paviršius padengtas labai raukšlėta gleivine. Pačiame epitelyje yra stulpinių ląstelių, kurios atlieka sekrecinę funkciją – išskiria klampų, gelsvą sekretą. Šis sekretas išsiskiria ejakuliacijos metu ir įeina į spermos skysčių sudėtį.

Prostata (priešinė liauka)

Išsamiau žr. Prostata (lot. prostata)
Prostata, arba priešinė liauka (lot. prostata), prie pat šlapimo pūslės apsupa šlapimkanalį ir suauga su jo sienele. Prostata išskiria sekretą, kuris yra pilkas, šarminis, specifinio kvapo skystis, turintis baltymų ir lipidų. Manoma, kad šis skystis aktyvina spermatozoidus ar padidina jų judrumą. Vyresnių vyrų prostata gali padidėti ir užspausti šlaplę, apsunkindama šlapinimąsi. Prostatos vėžys yra dažniausiai vėžinė liga tarp vyrų. Prostatos uždegimas vadinamas prostatitu.

Varpa

Išsamiau žr. Varpa (lot. penis)
Varpos paviršių dengia plona oda, kurioje yra mažos prakaito liaukos. Poodiniame sluoksnyje yra lygiųjų raumenų ir nėra riebalinių ląstelių. Varpos galvutę dengia apyvarpė. Jos vidinėje pusėje atsiveria riebalų liaukos, išskiriančios riebų sekretą (smegmą). Išilgai varpos eina varpos kempinkūnis ir du varpos akytkūniai.
Ejilstadiras

Istorija

Miestas įkurtas 1947 m. Smarkiai išsiplėtė 2004–2008 m. ekonominio šuolio metu.