google/wiki40b huggingface dataset:
Kristupas Mikalojus Radvila

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Nesvyžiaus šakos, tėvas Motiejus Mikalojus Radvila, motina Rožė Potockytė. Broliai Arturas Mikalojus Radvila, Konstantinas Mikalojus Radvila, Motiejus Mikalojus Radvila II.

Šeima

Žmona Marija iš Popielų (Maria z Popielów), vaikai Barbora Marija Radvilaitė (g. 1924 m., vyras Andžejus Rei), Marija Teresė Radvilaitė (g. 1925 m., vyras Kšištofas Dunin-Vonsovičius), Sofija Marija Radvilaitė (g. 1928 m., vyras Zigmuntas Skuržinskis), Stanislovas Radvila, Ona Marija Radvilaitė.
Paveldėjo Sichovo dvarą, tačiau be ūkio valdymo po Pirmojo pasaulinio karo užsiėmė politine veikla. Buvo išrinktas į Lenkijos respublikos senatą. Antrojo pasaulinio karo metais kalėjo vokiečių koncentracijos stovyklose. Pokario metais tapo diplomatu, Lenkijos užsienio reikalų ministerijoje vadovavo diplomatiniam protokolui. Kelias kadencijas buvo seimo atstovu. Todėl Lenkijoje buvo pramintas „raudonuoju kunigaikščiu“.
Išėjęs į pensiją užsiėmė literatūrine veikla, iš vokiečių kalbos vertė grožinę literatūrą.
UE Figueres

Istorija

Klubas bankrutavo 2007 metais ir buvo pašalintas iš II B diviziono, tačiau vasaros pabaigoje buvo atkurtas ir pateko į žemiausią – Katalonijos III lygą.
Eugenijus Oneginas

Eugenijus Oneginas (taip pat Eugenijus Onieginas, rus. Евгений Онегин) – eiliuotas A. Puškino romanas, sukurtas 1833 m. Į lietuvių kalbą išverstas 1947 m. Antano Venclovos.

Fabula

Jaunas aukštuomenės atstovas paveldi testamentu žemėvaldą ir iš miesto, kur išbandė visus gyvenimo malonumus, atsikelia į kaimą. Nuolat jaučia tuštumą; jį pamilsta Tatjana. Romane atskleidžiama nelaimingos meilės istorija.
Į pagalbą

Į pagalbą – nelegalus Lietuvos liaudies pagalbos sąjungos valdybos laikraštis, ėjęs 1937–1940 m. Kaune.

Istorija

Iki 1939 m. Lietuvos Raudonosios pagalbos CK laikraštis. Daugintas rotatoriumi, 1937 m. Nr. 1-4 dauginti fotografiniu būdu. Išėjo 17 numerių. Redagavo Barelis Fridmanas, Dveira Berzakaitė ir Aleksas Maginskas.
Antanas Petraitis

Antanas Petraitis (1861 m., Skirsnemunė – 1933 m. sausio 25 d., Skirsnemunė) – katalikų kunigas, mecenatas. Vienas pirmųjų lietuvių astronomų.

Biografija

Po Kauno kunigų seminarijos baigimo 1887 m. įšventintas kunigu. Vikaravo Skaudvilėje, Šaukėnų, Papilės bažnyčiose. Caro valdžios buvo vertinamas kaip nepatikimas asmuo. 1905 m. išvyko į JAV, kur dvidešimt penkis metus tarnavo Čikagos Šv.Juozapo bažnyčios klebonu, įkūrė fondą Lietuvai remti.
Laisvalaikiu domėjosi astronomija, buvo nusipirkęs galingą teleskopą. Savo observatoriją klebonas pavadino KUN. A. PETRAlCZlO ZVAIGZDIU TEMINYCE, Amerikos lietuvių spaudoje jis skelbė straipsnius su nuotraukomis apie astronominius objektus. Tyrinėti dangaus kūnus pas kun. A.Petraitį taip pat rinkdavosi Ilinojaus valstijoje studijavę studentai.
1925 m. per agentus nupirko Zamkaus dvarą (prie Vytėnų), į kurį planavo atgebenti iš Amerikos savo teleskopą. 1930 m. jam atplaukus į Lietuvą paaiškėjo, kad už perkeliamą mokslinę įrangą reikia mokėti muitą. Teleskopo teko atsisakyti, jis liko JAV. Vėliau kunigas A.Petraitis, rūpindamasis jaunimo švietimu, pakvietė vienuolius iš Italijos ir padovanojo jiems dvarą saleziečių centrui įkurti. 1934 m. į Lietuvą atvykę vienuoliai Zamkaus dvare įsteigė Vytėnų saleziečių namus. 
Kunigas Antanas Petraitis mirė 1933 m., buvo palaidotas Skirsnemunės Šv. Jurgio bažnyčios šventoriuje. 1937 m. vienuoliai perkėlė jo palaikus prie Saleziečių namų teritorijoje tam tikslui pastatytos koplyčios. Antrojo pasaulinio karo metais A.Petraitis buvo perlaidotas Skirsnemunės bažnyčios požemiuose.
Vytėnų mokykloje įrengta ekspozicija apie tauraus kunigo gyvenimą, 2005 m. gegužės 22 d. Skirsnemunės Šv. Jurgio bažnyčioje jam atidengta atminimo lenta.
Al Bahos emyratas

Etimologja

Al-Bahah arabų kalboje turi daug reikšmių: tai ir „vanduo“, „potvynis“, „namo kiemas“, „aukšta palmė“.
Tiesos draugas (Kaunas)

Tiesos draugas – išganymo kelias kiekvienam, evangelikų baptistų mėnesinis laikraštis, leistas 1923–1940 m. Šiauliuose, nuo 1932 m. Kaune.

Istorija

1923–1926 m. leido Krikščionių raštų platinimo komitetas, 1926–1935 m. – Evangelikų baptistų draugija, nuo 1935 m. – Teodoras Gerikas. Spausdino Ryto spaustuvė Klaipėdoje, J. Kuzmickio ir L. Beilio spaustuvės Kaune. Išleido priedus „Giesmių vainikėlis“, „Tiesos draugo rinkinėlis“.
Spausdino giesmes, religinius tekstus, pasakojo apie tikinčiųjų gyvenimą kitose šalyse.
Redagavo Martinas Kairys, Teodoras Gerikas. Bendradarbiavo P. Martinaitis, V. Lukošiūnas, P. Tamuliūnas ir kt.
Žutautai

Žutautų mokykla

1945 m. atidarytas Budrių pradinės mokyklos komplektas, kuriame mokytojavo A. Lukauskaitė-Zubernienė. Netrukus jis tapo savarankiška Žutautų pradine mokykla. Jos vedėja nuo 1949 m. dirbo Ida Stanaitytė-Alminienė, kurią 1967 m. pakeitė Emilija Kundrotienė.
Mokykloje veikė 4 klasės, kurias lankė apie 30 mokinių. Ji turėjo bibliotekėlę, kurioje buvo sukomplektuota per 420 spaudinių.

Kultūros paveldas

Žutautų miške prie kelio į Bumbulius išliko Žutautų senosios kapinės (XVI–XIX a.).
Bajoriškės (Rokiškis)

Istorija

Minimi 1596 m.
Lukas Kochanauskas

Karjera

Profesionalo karjerą pradėjo FK Kruoja Pakruojis. Vėliau žaidė FK Ekranas Panevėžys. 
Tris sezonus priklausė FK Trakai, tačiau buvo gavęs daug traumų, kurios ilgam išvesdavo iš rikiuotės.
2017 m. žaidė už FK Kauno Žalgiris. „Stumbro“ ekipoje nuo 2019 m. Debiutavo rungtynėse prieš FK Panevėžys.
Vėliau dingo iš Comet sistemos.
Legal 500

Legal 500 – nuo 1987 m. leidžiamas specializuotas teisės žinynas, apžvelgiantis teisės paslaugas daugiau kaip 100 šalių. Skelbia advokatų kontorų, teisės ekspertų reitingus (įskaitant ir Lietuvos), įvertinimus įvairiose verslo teisės (pvz., bankininkystės ir finansų, įsigijimų ir susiliejimų sandorių teisės, ES teisės ir konkurencijos teisės, intelektinės nuosavybės ir kitose teisės srityse.
Stroma

Stroma vadinama chloroplasto centrinė dalis, gaubiama dvigubos chloroplasto membranos. Stroma – tai daugybę fermentų turintis tirpalas. Stromoje anglies dioksidas redukuojamas iki organinių medžiagų. Šios sudėtingos cheminės reakcijos bendrai vadinamos Kalvino ciklu.
Juozas Mažeika (1952)

Biografija

1982 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, treneris.
Kretingos vaikų sporto mokyklos treneris, Kūlupėnų Motiejaus Valančiaus pagrindinės mokyklos direktorius. 2003–2009 m. Kretingos rajono savivaldybės mero pavaduotojas, Nuo 2009 m. Kretingos rajono savivaldybės meras.
Tėvynės sąjungos Kretingos rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas. 1990-1995 m. Kretingos raj. Kūlupėnų apylinkės tarybos pirmininkas. 1995–1997 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sporto klubo „Kūlupėnai“ pirmininkas, Kretingos raj. kūno kultūros mokytojų asociacijos pirmininkas. Sutuoktinė Aldona, vaikai Jūratė, Gediminas.
Lietuvos futbolo varžybos 1967 m.

A grupė

„Žalgirio“ zonoje laimėjo Autoparkas Kaunas, „Nemuno“ zonoje – Technika Radviliškis. Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo Autoparkas Kaunas ir Sūduva Kapsukas.
Ornella Muti

Biografija

Ornela Muti gimė Romoje, neapoliečio tėvo bei Estijoje gimusios Ilse Renata Krause šeimoje. Jos seneliai iš motinos pusės į Estiją emigravo iš Rusijos Sankt Peterburgo miesto. Ornela turi 4 metais vyresnę seserį Claudia.
Sulaukusi 14, ji jau dirbo paauglių modeliu, kai 1970 m. sulaukė režisieriaus Damiano Damiani kvietimo pagrindiniam moters vaidmeniui filme „Pati gražiausia žmona“. Tikrais faktais paremta istorija apie merginą, maištaujančią prieš Sicilijoje nusistovėjusius papročius ir paklusnumą stipresniajam, buvo puikiai įvertinta žiūrovų bei kritikų ir atvėrė Ornelai kelią į aktorystę.
Kasmet pasirodydama vis naujame filme, Ornela netruko išpopuliarėti Italijoje, o netrukus ir visoje Europoje, kur jai teko filmuotis su pačiais garsiausiais Senojo žemyno aktoriais: Alenu Delonu („Niekšo mirtis“ 1977 m.; „Įsimylėjusi gulbė“ 1984 m.) Žeraru Depardje („Paskutinė moteris“ 1976 m., „Grafas Montekristas“ 1999 m.), Adrijanu Čelentano („Užsispyrėlės sutramdymas“ 1980 m.; „Beprotiškai įsimylėjęs“ 1981 m.), Mikele Plačido („Tautinis romanas“ 1974 m.; „Agnesė nusprendžia mirti“ 1976 m.), Marčelo Mastrojani („Neapolio detektyvas“ 1979 m.) ir kitais.
1980 m. Ornela debiutavo anglakalbiame filme „Flash Gordon“ ir tapo antrąja italų aktore po Sofijos Loren, sugebėjusia išpopuliarėti JAV.
1981 m. Ornela vaidino bendrame TSRS ir Italijos filme „Gyvenimas puikus“ kartu su lietuvių aktoriais Regimantu Adomaičiu ir Juozu Budraičiu. Tais pačiais metais ji atsisakė vaidinti filme apie agentą 007 Džeimsą Bondą „Tik Tavo akims“, kuriame jai planuotą Melinos Havelok vaidmenį atliko Carole Bouquet.
1991 m. Ornela vaidino komedijoje „Oskaras“ kartu su Silvestru Stalone. Jos personažas Sofija Provolone filme turi dukrą, kurią vaidino aktorė Marisa Tomei. Įdomu tai, kad tarp aktorių buvo vos 9 metų skirtumas. 
1994 m. žurnalo „Class“ skaitytojai Ornelą Muti išrinko gražiausia pasaulio moterimi. Jai tuo metu buvo 39.
2008 m. ji išleido savo vardo juvelyrinių dirbinių kolekciją.

Asmeninis gyvenimas

1974 Ornela su ispanu prodiuseriu José Luis Bermúdez de Castro Acaso susilaukė dukters Naike Rivelli. Ji šiuo metu yra žinomas Italijoje modelis, aktorė ir dainininkė, pasivadinusi „Nayked“. Kartu su mama jos vaidino 1999 seriale „Grafas Montekristas“. Čia Ornela Muti įkūnijo grafo mylimąją Meresedes, o Naike – Mersedes jaunystėje. 
2000 m. jos kartu vaidino juostoje „Bebaimis“, kur vėl abi vaidino tą patį personažą (Rafaela) jaunystėje ir dabartyje.
1970 m., vaidindama debiutiniame filme „Pati gražiausia žmona“, Ornela susipažino su aktoriumi Alessio Orano, filme vaidinusį ją išprievartavusį mafijos atstovą. 1971 m. jiedu vaidino filme „Vasaros nuotykis“, o 1972 m. – „Priešvestuvinis patyrimas“. 1975 m. Ornela ir Alessio susituokė, o 1981 m. išsiskyrė.
1988–1996 m. ji buvo ištekėjusi už aktoriaus Federico Facchinetti. Jiedu susilaukė sūnaus Andrea ir dukters Carolinos.
1998–2008 m. Ornela gyveno su 8 metais jaunesniu plastikos chirurgu Stefano Piccolo.
Nuo 2008 m. jos gyvenimo partneris yra Fabrice Kerhervé.
Vladas Markauskas

Vladas Markauskas (1875 m. lapkričio 3 d. Utenoje – 1968 m. vasario 2 d. Šiauliuose) – pedagogas, LTSR nusipelnęs mokytojas (1951 m.).

Biografija

1898 m. baigė Peterburgo miškininkystės institutą, 1917 m. – Peterburgo universitetą.
1899–1918 m. tarnavo Estijos akcizo valdyboje. Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Rusijoje. 1922–1923 m. dirbo Lietuvos atstovybėje Ukrainoje.
1923–1934 m. ir 1945–1954 m. Šiaulių berniukų gimnazijos matematikos mokytojas. Po Antrojo pasaulinio karo dėstė ir Šiaulių pedagoginiame institute.
Jonavos rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Veikla

Pirmasis posėdis įvyko 2007 m. balandžio 5 d. Meru išrinktas Bronislovas Liutkus, mero pavaduotoju Vytas Vaicekauskas. Administracijos direktoriumi paskirtas Raimundas Kaminskas, jo pavaduotoju Vidmantas Šidlauskas.
Panevėžio hidromelioracijos technikumas

Istorija

Panevėžio hidromelioracijos technikumas įsteigtas 1950 m. Nuo 1994 m. – Panevėžio žemės ūkio ir hidromelioracijos mokykla, kuri 2000 m. buvo reorganizuota į Panevėžio profesinio rengimo centrą, veikiantį Staniūnų g. 68, Panevėžyje.
Technikumas buvo įsikūręs pastate, kuriame veikia K. Paltaroko gimnazija. Jis buvo pradėtas statyti 1939 m. kaip mažoji Panevėžio vyskupijos kunigų seminarija. Antrasis pasaulinis karas sukliudė vysk. Kazimierui Paltarokui užbaigti statybas. Pokaryje užbaigtas pastatas atiteko hidromelioracijos technikumui.
Bistrampolyje veikė hidromelioracijos technikumo mokomasis ūkis. Jam priklausė Bistrampolio dvaras.
Jeronimas Kaisevičius

Biografija

Gimė 1812 m. gruodžio 7 d. Gelgaudiškyje, kilmingoje, bet neturtingoje šeimoje. Mokėsi Raseinių pijorų mokykloje, Seinų licėjuje, Varšuvos universitete studijavo teisę ir literatūrą. Universiteto nebaigė dėl prasidėjusio 1831 m. sukilimo, kuriame pats dalyvavo ir buvo sužeistas. Sukilimui pralaimėjus, pasitraukė į Prancūziją, gyveno Paryžiuje, įsijungė į tenykštės lietuvių draugijos veiklą. Gyvendamas emigracijoje iš pradžių buvo ateistas, bet dėl Adomo Mickevičiaus įtakos tapo ne tik geru kataliku, bet ir kunigu, pasižyminčiu savo iškalba. Romoje 1841 m. baigė teologijos studijas, 1842 m. įšventintas į kunigus. Kunigaudamas Romoje 1866 m. įsteigė lenkų kolegiją, kurioje mokėsi ir lietuvių dvasininkų.
Išleido poezijos rinkinį - Sonety (Sonetai), 1833 m., apysakų Uwiedzona małżenka (Apvilta žmona), 1830 m.; Nunc dimittis, Domine: Powieśę z dziejów szkockich z konca XVI w. (Dabar atleidi, Viešpatie: Apysaka iš XVI a. pabaigos škotų istorijos), 1836 m., atsiminimų, išleido pamokslų rinkinių. Dvasininko grožinė kūryba romantinio pobūdžio.
Mirė nuo širdies smūgio 1873 m. vasario 26 d. Romoje.
Stara Zagoros sritis

Miestai

Didesni srities miestai: Čirpanas, Kazanlekas, Radnevas, Stara Zagora.
Pakapės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Istorija

Prie Vileikių kaimo kapinių apie 1760 m. pastatyta koplyčia. 1780 m. paskirtas kunigas. Jį išlaikė dvaras. Atsirado nauja Kurtuvėnų filija, pavadinta Pakapės vardu. 1824 m. aptvertas šventorius. Pakapės dvaro savininkas Eustachijus Karpis 1860 m. pastatė medinę bažnyčią, skyrė 33 dešimtines žemės, kunigui pažadėjo kasmet mokėti po 230 rb.
1861 m. įsteigta parapija. 1875 m. prašyta leisti remontuoti bažnyčią, perstatyti 3 supuvusias sienas. Valdžia neleido rinkti aukų remontui. Kai klebonas 1878 m. įsipareigojo remontuoti savo lėšomis, leidimą gavo. 1879 m. pastatyta nauja bažnyčia.

Architektūra

Bažnyčia yra liaudies architektūros formų, kryžminio plano, su bokšteliu ir trisiene apside. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi varpinė.
Monumenta Germaniae Historica

Monumenta Germaniae Historica (liet. Vokietijos istorijos paminklai) – viduriniųjų amžių Vokietijos istorijos šaltinių rinkinys, apimantis 500–1500 m. laikotarpį.

Istorija

Pradėtas leisti XIX a. pradžioje. Vienas svarbiausių jo iniciatorių – žymus Prūsijos valstybinis veikėjas ir reformatorius Karlas Frydrichas fon Šteinas (1757–1831 m.). Po Vienos kongreso pasitraukęs iš politinio gyvenimo Frankfurte prie Maino jis 1819 m. įkūrė „Ankstyvosios vokiečių istorijos draugiją“. Jos pakviestas 1823 m. „Monumenta Germaniae Historica“ leidėju pradėjo dirbti vokiečių istorikas Georgas Heinrichas Pertcas.
Iki 1925 m. išleista 120 tomų kritiškai įvertintų dokumentų. 1946 m. „Monumenta Germaniae Historica“ leisti įkurtas specialus Vokietijos viduriniųjų amžių istorijos institutas (centras – Miunchenas). „Monumenta Germaniae Historica“ pavyzdžiu panašius rinkinius pradėjo leisti daugelio Europos šalių istorikai.
Raukučiai

Istorija

1682 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje (Raukutiškės).
Birželio 14

Vardadieniai

Rufinas – Valerijus – Labvardas – Almina – Bazilijus – Digna
Sparta

Spartietiška dvasia

Spartoje vergų (helotų) buvo daug daugiau nei tikrų spartiečių – karių, todėl jie turėjo būti visada pasiruošę jų sukilimams. Juos kovos menų mokydavo nuo septynerių (dar sakoma, kad nuo trejų) metų. Gyvendavo kareivinėse. Visus metus vilkėdavo tik ploną apsiaustą, miegodavo ant šiurkščių nendrių. Berniukams buvo skirta fizinių pratimų, skirtų lavinti kūną, pvz., bėgioti per šakas, žarijas. Be to, juos skaudžiai plakdavo rykštėmis, kad priprastų prie skausmo. Kad galėtų bet kokiomis sąlygomis prasimaitinti, paaugliai vagiliavo. Nutvėrus vagiant nubausdavo ne už vagystę, bet už tai, kad buvo sugauti. Taip ruošti kariai buvo puikūs ir įgudę.
Mergaitėms taip pat buvo skiriama daug dėmesio. Jos buvo taip auklėjamos, kad galėtų gimdyti stiprius, sveikus vaikus. Jei vaikas gimdavo silpnas ar ligotas, kūdikį numesdavo nuo skardžio.

Įžymiausias spartiečių mūšis

Geriausias Spartos karių karingumo įrodymas, tai Termopilų (ugninių vartų) mūšis, kuriame prieš maždaug 120 000 persų surinktų iš visos Persijos imperijos stojo maždaug 300 spartiečių. Visa spartiečių gudrybė buvo patogi padėtis, kuri leido tik mažiems persų kiekiams stoti prieš spartiečius ir, žinoma, fizinis pasirengimas. Spartiečių karalius Leonidas, žinodamas, kad eina į mirtį, vis tiek stojo į mūšį, kurį, deja, pralaimėjo, tačiau spartiečiai prasilaikė dvi dienas ir gal būtų laimėję, jei ne tai, kad persų armija juos apsupo, tik tada spartiečiai puolė. Tačiau visą savo gyvenimą Spartos berniukai buvo mokomi, kad žūti mūšyje arba Spartos tarnyboje yra didžiausia garbė. Mitas teigia, jog išeinantiems į karą Spartos vyrams moterys sakydavo: „Grįžk su skydu ar ant jo“.
Petras Prunskis

Biografija

Mokėsi Jelgavos gimnazijoje, baigė Vilniaus kunigų seminariją.
1897 m. suteikti kunigo šventimai. Paskirtas vikaru į Ratnyčios parapiją (Varėnos rajonas). Vėliau klebonavo Inturkėje (Molėtų rajonas), 1911–1939 m. – Palūšėje (Ignalinos rajonas).
Mokydamasis Jelgavos gimnazijoje priklausė Kūdikio draugijai. Už pasipriešinimą melstis rusiškai drauge su kitais buvo pašalintas iš gimnazijos. Dirbdamas vikaru Ratnyčioje ir kitus parapijose platino lietuvišką spaudą.
1905 m. dalyvavo Didžiojo Vilniaus Seimo darbe. Buvo vienas iš švietimo draugijos steigėjų Vilniaus krašte. Rūpinosi lietuviškų mokyklų steigimu. Lenkų administracijos persekiotas, 1937 m. nubaustas kalėti. Nuo 1939 m. spalio mėn. gyveno Žvilbučių dvare (Zarasų rajonas) pas brolį Juozą, iš ten 1941 m. birželio 14 d. ištremtas į Barnaulą (Sibire), vėliau perkeltas į Čekanichą, kur ir mirė.
Daegu FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 2002 m. Pirmasis šio klubo trofėjus buvo 2018 m. iškovota šalies futbolo taurė.
Perlojos respublika

Perlojos respublika oficialiai įkurta 1918 m. lapkričio 13 d., panaikinta 1919 m. gegužės 2 d., faktiškai gyvavo iki 1922–1923 metų. Vadovas Jonas Česnulevičius (1897–1952). Respublikai priklausė Perloja ir 10 gretimų kaimų (Dvarčiai, Trakiškiai, Žiūrai, Mančiagirė ir kiti).
Herbe buvo vaizduojamas stumbras.

Istorija

1918 m. pasibaigė Pirmasis pasaulinis karas. Perloja tuo metu atsidūrė Lenkijos ir Rusijos interesų sankirtoje. 1918 m. lapkričio 13 d. susirinkę Perlojos gyventojai išrinko Perlojos parapijos komitetą, kuris pirmiausia turėjo užtikrinti gyventojų apsaugą ir tvarką. Komiteto vadovu išrinktas Jonas Česnulevičius. Respublikoje veikė savigynos būrys, milicija, teismas, kalėjimas, dirbo keli eiguliai. Dokumentai buvo tvirtinami vienu antspaudu, vartota tik lietuvių kalba. Iš pradžių naudotas bažnytinis antspaudas, vėliau sukurtas naujas, kuriame, pagal Joną Matusą, buvo įrašytas kunigaikščio Perlio vardas. Vėliau komitetui pradėjo vadovauti kunigas A. Petkelis, be to tapęs ir karinių, ir partizaninių veiksmų vadu.
Savigynos būryje buvo 80 ginkluotų vyrų, jiems vadovavo Juozas Lukoševičius. Kariuomenei teko kovoti tiek prieš lenkus, tiek prieš rusus, taip pat ir vėliau, jau tapus Lietuvos dalimi. Pasak J. Matuso, Perlojos savigynos būrys apsišaudė ir su 1919 m. atvykusia centrine Lietuvos delegacija. 1919 m. sausio 6 d. savigynos būrys apšaudė iš Rusijos grįžtantį lenkų kariuomenės dalinį, sudarytą iš šimto karių, kelis jų sužeidė bei nukovė.
1919 m. rudenį Perloją užėmė bolševikai, išbuvę iki kitų metų pradžios, kuomet juos išstūmė iki Varėnos prasiveržusi Lietuvos kariuomenė. Lenkų puolimo metu Lietuvos kariuomenei teko atsitraukti iki Daugų. 1925 m. vasario 3 d. Tautų Sajungos taryba panaikino 20 km neutraliąją zoną tarp Lietuvos ir Lenkijos kontroliuojamų teritorijų, į kurią pateko ir Perlojos respublika. Tokiu būdu Perlojos parapijos teritorija buvo padalinta perpus tarp šių šalių.
Kaimo gyvenvietė

Kaimo gyvenvietė (rus. Сельское поселение) – vienas iš Rusijos municipalinių darinių, jungiantis bendroje kaimiškojoje teritorijoje esančias vieną ar kelias gyvenamąsias vietoves: gyvenvietes, kaimus, kišlakus, aūlus ir kt.

Statusas

Kaimo gyvenvietės statusas numatytas 2003 m. įstatyme „Apie Rusijos Federacijos vietinės savivaldos bendruosius principus“ ir įvestas vykdant 2008 m. municipalinę reformą. Į kaimo gyvenvietę gali įeiti tik viena kaimo gyvenamoji vietovė su 1000 gyventojų; tankiai apgyvendintose teritorijose – su 3000 gyventojų, arba kelios gyvenamosios vietovės su mažiau kaip 1000 gyventojų; tankiai apgyvendintose teritorijose – su mažiau kaip 3000 gyventojų.
Kaimo gyvenvietė turi savo administracinį centrą, kuris parenkamas atsižvelgiant į vietos tradicijas ir susiklosčiusią socialinę infrastruktūrą. Be to, administracinis centras turi būti nutolęs ne daugiau, negu gali būti pasiekiamas pėsčiomis (su grįžimu atgal) per vieną darbo dieną. Kaimo gyvenvietės statusą suteikia Rusijos Federacijos subjektai.
Kaimo gyvenvietė įeina į municipalinio rajono sudėtį.
Kaimo gyvenvietės gyventojai vietos savivaldą įgyvendina tiesiogiai ar per renkamus vietinės valdžios organus.
2010 m. sausio 1 d. Rusijos Federacijoje buvo 19 591 kaimo gyvenvietės statusą turintis municipalinis darinys.
Kurkliai

Aplinkinės gyvenvietės

ANYKŠČIAI – 15 km
Šlavėnai – 10 kmKAVARSKAS – 10 kmDapkūniškiai – 9 km
Balninkai – 17 km
Vytautas Minkevičius

Biografija

Tėvas Antanas Minkevičius. 1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1966 m. geografijos mokslų kandidatas.
1958–1963 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Geologijos ir geografijos institute, 1963–1978 m. zoologijos ir parazitologijos instituto Geografijos skyriuje, 1978–1990 m. Lietuvos mokslų akademijos Geografijos skyriuje, 1990–2000 m. Geografijos institute. 1974–1986 m. Geografijos draugijos mokslinis sekretorius.

Mokslinė veikla

Tyrė Kuršių nerijos Didžiųjų kopų eolodinamiką, kranto zonos apsauginio paplūdimio kopagūbrio morfologiją ir eolodinamiką, antropogeninių veiksnių įtaką smėlingų jūros krantų raidai. Sukūrė savitą prietaisą vėjo ir smėlio srautui tirti ir tyrimo metodiką. 1979–1996 m. tyrė Pajūrio žemumos defliacijos veikiamus dirvožemius. Ištyręs Neries vidurupio geodinaminius procesus pateikė duomenų apie 1980–1991 m. laikotarpio upės krantų kitimus. Apibūdino reljefo sąskaidą Vidurio Lietuvos moreninėje lygumoje, Švenčionių, Sūduvos, Aukštaičių, Medininkų aukštumoje, Eišiškių plynaukštėje.
Vilius Užtupas (1958)

Biografija

1982 m. baigė Vilniaus universiteto Kauno vakarinio fakulteto ekonomikos specialybę. Dirbo ekonomistu Kauno įmonėse. 1989 m. pradėjo leisti knygas. 1992 m. įsteigė leidybinę įmonę „Vingis“, šios įmonės vadovas.  Reorganizavus leidyklą, iki 2008 m. UAB „Žurnalų leidybos grupė“ direktorius, vėliau jos valdybos narys.
Pradėjo leisti žurnalus „Aha!“, „Ji“, „Laima“, „Naminukas“, „Pelėda“, „Penki“, „Virtuvė“, „Gėlynas“, „Šimtavardis“ ir kitus.
Žanatasas

Istorija

Žanatasui miesto statusas suteiktas 1969 m.
Papliaušys

Istorija

Sovietmečiu priklausė Palūšės apylinkei.
Rudagalvė kryklė

Išvaizda

Rudagalvė kryklė yra mažiausia iš Lietuvoje sutinkamų. Patinui būdinga tamsi galva ir šviesi juostelė išilgai suglausto sparno, o jam skrendant dar matyti sidabriškai balta papilvė. Patelė nuo panašios į ją dryžagalvės kryklės skiriasi ryškiu žaliu veidrodėliu.
Patino galva, gerklė ir viršutinė kaklo dalis kaštoninės spalvos. Nuo akių galvos šonais iki pakaušio eina mėlynai žalios, blizgančios, baltais pakraščiais juostelės. Nugaros priekinė dalis ir šonai pilki, išmarginti švelniais juodais dryželiais. Likusi nugaros dalis rusvai pilka. Sparnų veidrodėlio išorinė dalis juoda, vidinė žalia, metalo blizgesio, jo priekyje dar yra plati balta rusvo atspalvio juostelė, užpakalyje – siaura balta juostelė. Pagurklis ir dalis krūtinės išmarginti rudai juosvomis dėmėmis. Snapas juosvas, kojos pilkos. Patelės nugarinė pusė tamsiai ruda, plunksnų kraštai rusvi ar pilki. Galvos viršus tamsesnis, šonai šviesesni, pamarginti rudais brūkšneliais. Pilvinė pusė balsva. Patino poilsio apdaras panašus į patelės, tik visos spalvos tamsesnės ir rudesnės. Jaunikliai panašūs į patelę. Pūkinis apdaras kūno viršuje gelsvai rudas, viršugalvis tamsesnis, apačia gelsva. Per akį tęsiasi tamsi juostelė.

Paplitimas

Eurazijoje paplitusi nuo Prancūzijos iki Kamčiatkos ir Primorės. Šiaurėje arealas siekis Europos arktinę pakrantę, Jamalą, Lenos žiotis, Kolymos žemupį. Į pietus paplitusi iki Primorės, Mongolijos, Kazachstano, Užkaukazės, Apeninų pusiasalio, Prancūzijos. Gyvena ir Šiaurės Amerikoje. Žiemoja Vakarų ir Pietų Europoje, Afrikoje, Pietų ir Pietryčių Azijoje.
Lietuvoje paplitusi tolygiai, prieš Pirmąjį pasaulinį karą rudagalvės kryklės čia dažnai perėdavo, bet pradėjus sausinti miškus ir pelkes šių paukščių sumažėjo.