google/wiki40b huggingface dataset:
Radioshow

Radioshow – Lietuvos juodojo humoro projektas, kuriantis radijo ir televizijos laidas. Jam būdinga socialinė ir nacionalizmo kritika, kvailų principų pašiepimas, tipinių Lietuvos visuomenės ydų išryškinimas. „Radioshow“ komandą sudaro tik du asmenys – Algis Ramanauskas-Greitai ir Rimas Šapauskas.

Istorija

1992 m. pirmoji „Radioshow“ programas pradėjo transliuoti radijo stotis „Radiocentras“. Vėliau „Radioshow“ persikelė į Kauno radijo stotį „Ultra Vires“.
1995 m. „Radioshow“ debiutavo LNK televizijos eteryje, savo personažus įkūnydami lėlių pavidalu. Nuo 1997 iki 1999 m. „Radioshow“ buvo rodoma per Baltijos televiziją. 2004 m. pavasarį – vasarą, laidos buvo transliuojamos per Užupio radiją. Vėliau ši laida buvo nutraukta už per didelį vulgarumą, žmonių užgauliojimą, įvairių politinių partijų ir politikų žeminimą. Pasitraukusi iš Užupio radijo, „Radioshow“ persikelė į Klaipėdos radiją Vox Maris.
Šis tandemas yra sukūręs ir kitų panašių projektų, pavyzdžiui, laidas „Orbita“, „ZBTV“, „Ragai“.
„Radioshow“ pavadinimu buvo suburta Algio Greitai ir Rimo Šapausko roko muzikos grupė, 2002 m. laimėjusi Radiocentro apdovanojimą kaip geriausia roko grupė.
Talinas

Pavadinimo kilmė

Žodis Tallinn turi kelias etimologijas. Plačiausiai paplitęs vardo aiškinimas: taani linn(a) ’danų miestas’, arba „danų pilis“ (1219 m. miestą užėmė ir ėmė plėsti danai), juolab kad ir herbą miestui davę danai savo valdymo laikais. Dar keliamos šios miestavardžio kilmės versijos: tali linna „žiemos pilis“ arba talu linnaa ’ūkio pilis’.
1918 m. pavadinimas Tallinna pakeitė iki tol danų, vokiečių ir kt. vartotą estiškos kilmės pavadinimą Revelis (est.: Rävala, vok. Reval:; rus.: Ревель; šved.: Räffle). 1920 m. pavadinimas pakoreguotas į Tallinn. Senoviniuose dokumentuose miestas dar vadinamas Lindanise, Kesoniemi, rusiškai vadintas Колывань, Леденец.

Geografija

Talinas išsidėstęs šiaurės vakarų Estijoje, pietinėje Suomijos įlankos pakrantėje. Miesto apylinkėse yra Ulemistės ežeras (plotas 9,6 km²), tiekiantis didžiąją dalį gėlo vandens. Harku – antras pagal dydį Talino miesto ribose esantis ežeras (plotas 1,6 km²). Per Talino pakraštį teka tik viena upė – Pirita, kurios vaizdingas slėnis saugomas. Miestą supa kalkakmenio uolos. Aukščiausia miesto vieta – 64 m (Nymės rajone, miesto pietvakariuose). Kranto linijos ilgis – 46 km. Išsikiša 3 dideli pusiasaliai: Kopli, Paljassaare ir Kakumäe.

Gyventojai

2005 m. kovą Taline gyveno 401 694 gyventojai. Pagal Eurostat duomenis, Taline gyvena daugiausiai (27,8 %) ne Europos Sąjungos piliečių, lyginant su kitomis ES sostinėmis. Sovietmečiu, siekiant išskirstyti tautas ir mažinti nacionalizmą, į Taliną atvyko nemažai slavų tautų atstovų. 54,8 % Talino gyventojų yra estai, 36,6 % – rusai, 3,6 % – ukrainiečiai, 1,9 % – baltarusiai, 3,1 % – kitų tautų atstovai. Mieste galima susišnekėti ne tik estiškai, bet ir suomiškai, rusiškai, angliškai.

Lietuviai

Pirmaisiais mieste gyvenusiais lietuviais laikomi 1831 m. sukilimo dalyviai, ištremti dirbti Revelio uosto statybose. XIX a. pabaigoje mieste gyveno keli lietuvių inteligentai (Jonas Jablonskis, Jonas Jurgis Bulota, Andrius Bulota), mokėsi lietuvių studentai, veikė lietuvių sporto klubas. 1917 m. mieste įkurta Talino lietuvių savišalpos ir švietimo draugija. 1980 m. įsteigta Estijos lietuvių draugija, 1990 m. pertvarkyta į Estijos lietuvių bendruomenę. 1939 m. mieste gyveno apie 100, 1989 m. – 1052 lietuviai.

Ekonomika

Talinas – Estijos ekonominis centras ir svarbiausias uostas. Vystoma tekstilės, maisto (ypač žuvies), mašinų ir kita pramonė. Sparčiai vystomos naujosios technologijos.
Katino sugrįžimas

Apie filmą

„Katino sugrįžimas“ (tiesiogiai verčiant Katino grąža arba Tai, kas sugrąžinta katino) pastatytas Aoi Hiiragi mangos Neko no Danshaku, Baron motyvais. Filmas sukurtas japonų „Studio Ghibli“ studijos. Filmas pristatytas Japonijos kino teatruose 2002 m. liepos 20 d. ir buvo komerciškai sėkmingu. Viso Japonijos kino teatruose filmas surinko 50,5 mln. pajamų skaičiuojant JAV doleriais ir buvo septintu pagal pajamas metų filmu Japonijoje. Filmą prodiusavo legendinis režisierius Hayao Miyazaki, tačiau paties filmo meninis apipavidalinimas ir animacija ženkliai skiriasi nuo originalių Hayao Miyazaki filmų.

Siužetas

Mergaitė Haru yra mokyklos nevykėlė, ji vėluoja į pamokas, moksladraugiai iš jos juokiasi, o jos simpatija vaikinas draugauja su kita mergina. Eidama į mokyklą su drauge Haru išgelbsti katiną nuo patekimo po automobilio ratais. Katinas užkalbina Haru ir padėkoja už išgelbėjimą. Grįžus namo, vakare Haru einant miegoti, jai pasigirsta garsai nakties metu. Išėjusi į namų kiemelį ji pamato kačių procesiją, kuri sustoja ties namo kiemo varteliais. Procesija atlydi Kačių karalystės karalių, kuris asmeniškai padėkoja Haru už katino išgelbėjimą, nes išgelbėtasis buvo jo sūnus princas ir Kačių karalystės sosto įpėdinis. Kartu kačių karalius pažada Haru atsidėkoti.
Kitą rytą Haru atsibunda ir pamano, kad nakties reginys buvo tik sapnas. Namo kiemelyje ji randa augant daug „kačių žolės“ ir į mokyklą paskui žolių kvapą ją atsiveja būrys kačių. Savo mokinės spintelėje ji randa daugybę dovanų dėžučių su supakuotomis pelėmis. Po pamokų Haru apsiima pabudėti klasėje vietoj draugės ir vėliau išeidama iš mokyklos sutinka katiną, kuris yra Kačių karalystės pasiuntinys. Katinas paklausia, kaip Haru patiko dovanos? Į tai Haru atsako, kad ji yra žmogus ir jai nereikalingas kačių maistas: „kačių žolė“ ir pelės. Kačių karalystės pasiuntinys nusimina, jis pažada Haru būtinai atsidėkoti ir pasiūlo jai apsilankyti Kačių karalystėje bei tapti kačių princo žmona. Haru nespėjus paprieštarauti kačių pasiuntinys nusprendžia, kad reikalas jau sutartas ir pasišalina. Tuo tarpu nustebusiai Haru paslaptingas balsas pataria ieškoti kačių kanceliarijos mieste, kur jai padės nebūti nugabentai į Kačių karalystę ...
2004 m. vasaros olimpinės žaidynės

Talismanas

1968 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, vykusiose Grenoblyje (Prancūzija), užsimezgė tradicija naudoti žaidynių talismaną. 2004 m. olimpinių žaidynių oficialiais talismanais buvo sesuo ir brolis – Atina ir Fivas, pavadinti pagal Graikų mitologijoje minimą Atėnę (išminties, strategijos ir karo deivė) ir Apoloną (šviesos ir muzikos dievą, dar vadinamą Fivu). Šiuos personažaus vaizdavo senovės graikų šventės Daidalos metu naudojamos figūros.
Cuil

Cuil buvo paieškos sistema, suskirstanti paieškos rezultatus pagal jų turinio atitikimą vartotojo užklausai bei parodanti šalia daugumos iš jų vaizdus, atitinkančius tų puslapių turinį. Šios paieškos sistemos kūrėjai tvirtino, kad Cuil duomenų bazėje buvo net 120 milijardų tinklalapių.
Cuil pradėjo veikti 2008 m. liepos 28 d. ir gyvavo kiek ilgiau nei dvejus metus. Šios paieškos sistemos serveriai buvo išjungti 2010 m. rugsėjo 17 d. Vėliau oficialiai patvirtinta, kad Cuil veikla nutraukta.
Cuil privačiojoje politikoje buvo teigiama, kad nekaupiama jokia informacija apie vartotoją – paieškos istorija ar IP adresas.
Paieškos sistemą sukūrė buvę Google darbuotojai: Anna Patterson, Russell Power ir Louis Monier.
Cuil kritikuota dėl lėto ir netikslaus paieškos rezultatų pateikimo.
Slovėnija

Istorija

Slovėnų gyvenamos žemės ilgus amžius priklausė Šventajai Romos imperijai, o vėliau iki pat Pirmojo pasaulinio karo pabaigos 1918 m. – Austrijos Habsburgų imperijai. 1918 m. slovėnai drauge su kroatais ir serbais įkūrė naują valstybę – Serbų, kroatų ir slovėnų Karalystę, kuri 1929 m. buvo pervardyta Jugoslavija. Po Antrojo pasaulinio karo Slovėnija tapo komunistinės Jugoslavijos Federacijos respublika. Jugoslavijos komunistinis režimas skyrėsi nuo Sovietų Sąjungos režimo ir buvo liberalesnis. Tačiau ilgainiui Slovėnijoje, kaip ir kitose neserbiškose Jugoslavijos dalyse, kilo nepasitenkinimas Belgrado tautine politika, ir Jugoslavijos Federacija iširo į atskiras respublikas.
Taigi Slovėnija yra pati jauniausia iš visų Europos Sąjungos valstybių, savo kaip nepriklausomos valstybės patirtį kaupianti nuo 1991 m. Istoriniai Slovėnijos ryšiai su Europa, veiksminga ekonomika leido šaliai sparčiai įgyvendinti reikalingas reformas ir tapti modernia valstybe.

Politinė sistema

Pagal 1991 m. konstituciją Slovėnija yra parlamentinė demokratinė respublika. Valstybės vadovas prezidentas tiesioginiuose rinkimuose renkamas penkeriems metams. Jį renka tauta visuotiniu balsavimu.
Parlamentas susideda iš dviejų rūmų: Valstybės Susirinkimo (Državni Zbor) ir Valstybės Tarybos (Državni Svet). Valstybės susirinkimas susideda iš 90 narių: 40 jų yra renkami tiesiogiai, 50 – pagal proporcinio atstovavimo sistemą ketveriems metams. Dvi vietos yra rezervuotos tautinėms mažumoms – po vieną vengrams ir italams. Valstybės Taryba susideda iš 40 narių ir yra renkama netiesiogiai penkeriems metams iš įvairių politinių, socialinių ir kultūrinių interesų grupių atstovų. Ministras pirmininkas skiriamas prezidento teikimu ir Nacionalinio Susirinkimo pritarimu.
Rinkimų teisę turi piliečiai nuo 18 metų, o dirbantys – nuo 16 metų.

Ekonomika

Lietuvos eksportas į Slovėniją 2002 m. sudarė 1,68 mln. litų (apie 486,2 tūkst. EUR). Lyginant su 2001 m. jis sumažėjo 34 proc. Pagal eksporto apimtis Slovėnija yra 75 vietoje. 2007 sausio 1 d. Slovėnija įsivedė eurą.

Kalbos

91,1 % gyventojų kalba slovėniškai, 4,5 % – Serbų-kroatų kalba, 4,4 % – kitomis kalbomis/nežinoma.
Pasak 2005 m. apklausos, dar 59 % Slovėnijos gyventojų gali susikalbėti kroatiškai (neskaitant tų kuriems ji yra gimtoji), 57 % – angliškai ir 50 % – vokiškai. Net 71 % slovėnų moka bent tris kalbas (įskaitant gimtąją).

Kultūra

Iš žymiausių slovėnų minėtini protestantų reformistas ir rašytojas Primožas Trubaras (Primož Trubar) 1508–1586 m., 1550 m. išleidęs pirmąjį slovėnišką katekizmą; enciklopedistas Janesas Vaikardas Valvasoras (Janez Vaijkard Valvasor) 1641–1693 m.
Pulė

Pulė, Pulės sūris – serbiškas sūris iš Balkanų asilų veislės asilių pieno.
Pulė yra žymus serbiškos virtuvės patiekalas, neretai vadinamas „brangiausiu pasaulio sūriu“, nes kaina siekia 1000 eurų už kilogramą. Kainos dydį remia šio produkto retumas. Tėra apie 100 šios veislės asilių. Pulės gamybai jas melžia tris kartus per dieną. Vienam litrui sūrio pagaminti reikia 25 litrų asilės pieno. Pagaminta pulė rūkoma.
Trakų spaustuvė

Trakų spaustuvė – spaustuvė Trakuose, V. Kudirkos g. 12a.

Istorija

Trakų spaustuvė įkurta 1945 m. kartu su Trakų apskrities laikraščio „Trakiečių šūkis“ redakcija. 1951 m. ėmė spausdinti rajono laikraštį „Pergalės vėliava“ lietuvių ir lenkų kalba. 1951–1953 m. spausdino ir MTS laikraščius: Lentvario „Kolchoznaja iskra“ rusų kalba ir „Iskra kolchozowa“ lenkų kalba, Rūdiškių „Kolūkinis darbas“ lietuvių ir lenkų kalba. 1960 m. Trakų, Kaišiadorių ir Vievio rajonų spaustuvės sujungtos: Vievio spaustuvė tapo bazine, o Trakų ir Kaišiadorių – jos skyriais. 1976 m. Trakų spaustuvė buvo prijungta prie Kauno Raidės spaustuvės, o Vievio spaustuvė 1984 m. uždaryta. Nuo 1962 m. gegužės mėn. vietoje laikraščio „Pergalės vėliava“ pradėjo eiti Trakų rajono laikraštis „Spartuolis“ lietuvių, lenkų ir rusų kalba. Jis buvo spausdinamas Trakų spaustuvėje, taip pat ir 1989 m. jį pakeitęs laikraštis „Galvė“.
1990 m. Trakų spaustuvė atsiskyrė nuo Kauno „Raidės“, o 1995 m. tapo UAB „Trakų spaustuvė“, spausdina laikraščius, brošiūras, techninę dokumentaciją, blankus. Turi leidybines teises.
Aleksandras Mačiūnas

Biografija

1919 m., įsiveržus bermontininkams, buvo vienas iš partizanų būrių organizatorių, nuo spalio mėn. – Šiaulių apygardos partizanų štabo narys. 1919 m. gruodžio 6 d. paskirtas Šiaulių geležinkelio stoties komendantu.
1920 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1924 m. – Šarlotenburgo Aukštąją technikos mokyklą Berlyne. Besimokydamas dalyvavo Berlyno lietuvių studentų draugijos veikloje, buvo alpinistas, pasiekė keliolika metų išsilaikiusį Vokietijos alpinizmo rekordą.
Baigęs studijas dirbo „Siemens“ elektros bendrovėje Berlyne, 1926–1940 m. – šios bendrovės atstovas Kaune. Nuo 1926 m. – laikraščio „Naujoji gadynė“ bendradarbis, rašė į žurnalus „Tautos ūkis”, „Savivaldybė”. Dėstė Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje, 1938–1940 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Technikos fakulteto adjunktas.
1928 m. susituokė su baleto šokėja Leokadija Saikauskaite-Matulioniene. 1930 m. jiems gimė dukra Nijolė, o 1931 m. – sūnus Jurgis, vėliau tapęs žinomu JAV menininku.
Bolševikams likvidavus „Siemens“ atstovybę, 1940–1944 m. dirbo Lietuvos energijos valdyboje ir Vytauto Didžiojo universiteto Elektros mašinų katedros vedėju.
1944 m. liepos mėn. pasitraukė į Vokietiją, kur dirbo JAV armijos dalinio elektrinėje ir dėstė Hanau persikėlėlių stovykloje elektromonterių kursuose. Nuo 1948 m. dirbo JAV projektavimo firmoje, dėstė Niujorko koledže, profesorius. 1949–1952 m. – Amerikos lietuvių inžinierių ir architektų draugijos organizatorius ir pirmasis pirmininkas.
Zinaida Kurpienė

Biografija

2003 m. baigė Panevėžio kolegiją, socialinė darbuotoja. Rokiškio rajono savivaldybės administracijos socialinės paramos ir sveikatos skyriaus vyriausioji specialistė, atsakinga už sveikatos priežiūrą.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Rokiškio rajono skyriaus narė, atsakingoji sekretorė. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos Rokiškio klubo narė, socialinių reikalų komisijos pirmininkė.
Nuo 2007 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narė.
Raudonojo kryžiaus draugijos tarybos narė, Rokiškio rajono savivaldybės bendruomenės sveikatos tarybos pirmininkė, Salų kaimo bendruomenės tarybos narė. Sutuoktinis Žirdemantas, vaikai Audrius, Vidmantas, Karolis.
Liuksemburgo vėliava

Liuksemburgo vėliava – trispalvė, stačiakampio formos, padalinta į tris vienodo aukščio horizontalias juostas: raudoną viršuje, baltą per vidurį ir mėlyną apačioje.
Vėliava įteisinta 1972 m. liepos 23 d.

Istorija

Pradėta naudoti tarp 1845 ir 1848 metų.
Spalvos adaptuotos 1830 m. Belgijos revoliucijos metu. Manoma, kad jos pasiskolintos iš Limburgo provincijos herbo. Konstrukcija (horizontali trispalvė) patvirtinta 1845 m. liepos 12 d.
1972 m. liepos 23 d. įstatymu patvirtinta šviesiai mėlyna spalva, nes anksčiau naudota buvo artima Nyderlandų vėliavai. Šiuo įstatymu įtvirtintas ir laivų bei orlaivių žymėjimas.

Spalvos

        Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Pantone 032; RGB spalvų sistemoje: Raudona – 224, 41, 65.
        Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.
        Pantone spalvų sistemoje: Mėlyna – Pantone 299; RGB spalvų sistemoje: Mėlyna – 0, 160, 226.
Lytiniai organai

Lytiniai organai (lot. genitalia; iki Antrojo pasaulinio karo dar vadinti gimties padargais) – tai organai, kurie yra atsakingi už dauginimosi funkciją. Jie yra pirminiai lytiniai požymiai, ir pas žmones yra skirstomi į moters lytinius organus bei vyro lytinius organus (įskaitant lytinius takus ir lytines liaukas). Vyriškieji lyties organai yra labiau išsikišę nei moteriškieji, jų fiziologija yra šiek tiek paprastesnė nei moteriškųjų.
Lytiniai organai dar kartais vadinami dauginimosi organais, o lytinės liaukos kartais vadinamos gonadomis. Visų jų inervacija prasideda nuo 4-ojo kryžmens slankstelio (S4).
Valtis

Valtis – mažas laivas. Būna irklinės, motorinės, kartais ir burinės valtys.
Gaminama iš medžio, metalo (pvz., duraliuminio), plastiko. Gaminamos ir pripučiamos. Jūrinės valtis skirstomos į verslines, gelbėjimo (Velbotas). Vidaus vandenų būna verslinės, transportinės, gelbėjimo, sportinės (pvz., Akademinė valtis).
Lentinės valtys paprastai daromos iš 4–5 m ilgio lentų, prikalamų prie karkaso. Tarpai užkamšomi pakulomis. Lietuvoje atsirado apie 1900 m. pakeisdama luotą.
Paprastai iriama dviem vienmenčiais irklais, įtaisytais valties bortuose.
Naudojamos žvejybai, transportavimui, laisvalaikiui.
Apgaulingasis pumpotaukšlis

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, psl. 468
Skieblevas

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1919-1936 m. kaimas buvo Kuriankos valsčiaus centras. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
FC Olympique Eischen

Istorija

Klubas įkurtas 1917 m. Išformuotas 2007 m.
Teodoras Šimkevičius

Biografija

1961 m. baigė Kauno politechnikos instituto (KPI) Elektrotechnikos fakultetą ir įgijo inžinieriaus elektromechaniko kvalifikaciją. 1964 m. įstojo į KPI aspirantūrą ir 1968 m. apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją „Asinchroninio vienfazio mikrovariklio su nesimetriniu statoriaus magnetolaidžiu darbo režimo tyrimas ir mechaninės charakteristikos skaičiavimas“. 1970 m. suteiktas pedagoginis docento mokslo vardas. 1977–1978 m. stažavosi Kanadoje, Toronto universitete.
1961 m. KPI Matematikos katedros asistentas, vėliau to paties instituto Mokslinio tyrimo sektoriaus mokslinis bendradarbis. 1967 m. atvyko dirbti į KPI Šiaulių vakarinio fakulteto Radiotechnikos ir elektrotechnikos katedrą. 1981–1992 m. KPI Šiaulių fakulteto dekanas, vėliau Elektros inžinerijos katedros docentas. Nuo 1999 m. Šiaulių universiteto Elektros inžinerijos katedros vedėjas.
1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. Paskelbė per 50 mokslinių publikacijų, 2 išradimų, kurių vienas užpatentuotas penkiose vakarų valstybėse, autorius.
Ungavos įlanka

Ungavos įlanka (pranc. Baie d'Ungava) – Hadsono sąsiaurio dalis, įsiterpusi į Labradoro pusiasalį (Kanada). Įlankos plotis žiotyse siekia apie 280 km. Didžiausias gylis – 298 m. Įlankos plotas siekia daugiau nei 33 000 km². Yra Akpatoko sala. Pavadinimas kilęs nuo Ungavos pusiasalio pavadinimo. Vietinių gyventojų - eskimų – kalboje „ungavaq” - „nutolusi vieta“.
Veiverių Skausmo kalnelio koplyčia

Partizanų bunkeris

Po visu pastatu yra rūsys. Jis įrengtas ir sutvarkytas pagal istorinį partizanų Birutės rinktinės štabo bunkerį, kurį prieš išvykdamas į Vakarus įkūrė partizanų vadas Juozas Lukša-Daumantas. Jame įrengta nedidelė ekspozicija, atspindinti pokario partizanų ir jų ryšininkų veiklą: keli suolai pasieniuose, stalas, karo metų rašomoji mašinėlė, žibalinė lempa (originalūs daiktai buvo sunaikinti susprogdinus bunkerį). Patekimui į patalpą įrengta anga su atveriamu dangčiu koplyčios grindyse, nusileidžiama stačiais mediniais laiptais.
Bunkerį ir koplytėlę 2008 m. liepos mėn. pašventino kapelionas Alfonsas Bulotas. Objektas pritaikytas lankymui.
Tauro apygardos Birutės rinktinės štabas buvo įsikūręs Veiverių kaime, apie 0,8 km į šiaurės vakarus nuo „Skausmo kalnelio“. Tai buvo partizanų rėmėjo Kazimiero Daunoro sodyboje, po lauko virtuve įrengtas bunkeris, sunaikintas su štabo pareigūnais 1947 m. rugsėjo 24 d. (u. k. 31697)
Christina Lindberg

Biografija

Ji gimė Geteborge ir baigusi mokyklą ketino studijuoti archeologija, tačiau būdama 18 ėmė pozuoti nuoga vyrų žurnalams (buvo „Penthouse“ birželio mergina 1970 m.) ir netrukus tapo žinomu šalyje erotikos modeliu. Tais pačiais metais debiutavo kine ir dešimtmetį buvo ryški savo šalies eksploatacinių bei erotinių filmų žvaigždė. Prie to daug prisidėjo filmas „Neapsaugota“, 1971 m. demonstruotas Kanų kino festivalyje.
Tapusi žinoma, Lindberg sulaukė kvietimo filmuotis Japonijoje (filmas „Seksas ir įniršis“ (1973)), o Švedijoje filmas „Trileris: žiaurus filmas“ netgi buvo uždraustas dėl pornografinių elementų (Lindberg scenose buvo naudojama dublerė). 1974 m. ji pasitraukė iš juostos „Flossie“ filmavimo dėl režisieriaus Gerard Damiano (sukūrusio filmą „Gili gerklė“) siekio filmuoti pernelyg atviras scenas (filmas vėliau nebuvo baigtas). 1975 m. mėgino įstoti į teatro mokyklą, tačiau neišlaikė testo.
Pasitraukusi iš kino, Lindberg ėmė darbuotis jos draugo Bo Sehlberg aviacijos žurnale „Flygrevyn“, o po jo mirties 2006 m. perėmė šio kontrolę.
Samurajus Džekas

Epizodų siužetų priešistorė

Tolimais, priešistoriniais laikais, visatos platybėse užgimė blogis. Su viską savo kelyje šluojančia piktąja dvasia į kovą stojo trys herojai (kurių vaizdiniai paimti iš senovės dievų, Indijos, Egipto ir vikingų mitologijos). Trys herojai įveikia blogio dvasią kapodami ją kosminiais ginklais. Viena nukirsta blogio atplaiša išvengia mirtinų kirčių ir nuskrieja visatos erdve, pakol jos kelyje pasitaiko planeta Žemė. Atplaiša krenta į Žemę, kurioje dar ganosi dinozaurai ir sukelia didelę katastrofą, kuri sunaikina didelę dalį planetos gyvybės (aliuzija į dinozaurų išmirimą).
Milijonus metų blogio atplaiša tūnojo įstrigusi Žemės gelmėje, nuodydama aplinkinę gamtą. Veiksmas nusikelia į viduramžių Japoniją, kurios teritorijoje nukritęs blogis. Imperatorius (be vardo), neapsikentęs iš žemės sklindančiu blogiu, pasiryžta jį sunaikinti. Raitelių būrio lydimas jis joja į pažeistą mišką, kurio viduryje yra blogio šaltinis − smalos ar dervos pelkė. Pakeliui žūva visi jo palydovai. Prie pelkės imperatorius karštai paprašo sėkmės ir paleidžią į ją užnuodytą ir užburtą strėlę. Tačiau įvyksta tai, ko visiškai imperatorius nesitikėjo − strėlė nepadaro jokio poveikio, bet išbudina piktąją dvasią, „tamsos valdovą“ − Aku.
Piktoji dvasia Aku paaiškina imperatoriui, kas jis toks yra. Kad jo negali sužeisti, tuo labiau nužudyti, jokie žemiški ginklai. Kad jis dabar tapo naujuoju Žemės valdovu. Imperatorius puola atakuoti Akų strėlėmis, tačiau tik sulaukia piktosios dvasios juoko. Norėdamas pamokyti imperatorių, Aku prikala jį prie aukštai iškeltos uolos, kad šis matytų, kaip Aku naikina jo šalies sostinę. Kai atrodo, kad visos viltys išsigelbėti bergždžios, prie imperatoriaus prisiartina angeliškas žirgas. Jis nuskelia pančius ir nuneša imperatorių į dangišką tvirtovę, kurioje jį pasitinka trys herojai, kadaise nugalėję didžiąją blogio dvasią. Jie paaiškina, kad imperatorius pats turi įveikti Aku ir jam įduoda stebuklingą kardą. Įgavęs naujų jėgų, imperatorius puola Aku ir nugali. Jis įkalina Aku žemėje ir pradeda auginti savo sūnų Džeką tam, kad jei Aku grįžtų, būtų kam su juo kovoti.
Aku vieną dieną grįžta, jis pagrobia imperatorių, nespėjus šiam pačiupti stebuklingojo kardo. Džeko motina išgabena mažametį Džeką iš šalies. Jaunasis samurajus pereina visų tautų kovos mokslus tam, kad būtų pajėgus susikauti su Aku. Jau išaugęs Džekas grįžta į gimtąją šalį tam, kad išlaisvintų tėvą ir atkeršytų už savo šalies žmonių kančias. Tačiau, prieš suduodant Aku mirtiną smūgį, piktoji dvasia sukuria lauką, kuris perkelia samurajų Džeką toli toli, į ateitį. Ateitį, kurioje Žemės planetoje vyrauja Aku tvarka. Samurajus Džekas turi išmokti kautis su Aku naujomis sąlygomis ir rasti būdą grįžti atgal tam, kad ištaisytų per istoriją padarytus Aku žiaurumus.
Šilagala

Aplinkinės gyvenvietės

Nemunėlio Radviliškis – 2,8 km
Jokūbiškis – 2,4 km
Pagojai (Biržai) – 2,7 km
Bliūdžiai (Biržai) – 1,4 km
Bėčiūnai (Biržai) – 2,5 km
Nausėdžiai (Nemunėlio Radviliškis) – 2,3 km
Razališkis – 1,7 km
BIRŽAI – 20 km
Kraukliai – 3,2 km
Čemiernikų valsčius

Administracinis suskirstymas

Belčoncas, Čemiernikai, Lichtai, Nevenglošas, Skokai, Stočekas, Stuika, Vignanuvas.