google/wiki40b huggingface dataset:
Saulius Tomas Kondrotas

Biografija

1976 m. baigė psichologiją ir filosofiją Vilniaus universiteto Istorijos fakultete. Dirbo Vyriausiojoje enciklopedijų redakcijoje, Lietuvos dailės instituto dėstytoju. 1986 m. emigravo į Vakarus. Nuo 1989 m. Laisvosios Europos radijo bendradarbis Miunchene, 2001–2004 m. – lietuvių skyriaus direktorius Prahoje. Nuo 2004 m. gyvena JAV.

Kūryba

Išleido novelių rinkinių. Romanas „Žalčio žvilgsnis“ pagrįstas baltų pasaulėjautos ir religiniais motyvais, jame vaizduojama logiškai nepaaiškinama žmogaus gyvenime jėga – aistra ir meilė, su kuria susiduria romano pagrindiniai herojai. Romane „Ir apsiniauks žvelgiantys pro langą“ naudojant Biblijos motyvus parodomos žmogaus troškimų ir gyvenimo, kuris yra tik sapnas, paralelės, kuriama magiškų, alternatyvių pasaulių vizija. Kūrybai būdingi modernistiniai ir postmodernistiniai pasaulio vaizdavimo principai. Kasdienybės pasauliui pavaizduoti pasitelkiama mito logika, archetipai, simboliai. Pabrėžiama vaizduojamo asmens psichikos, kompleksų patirtis, siekiama atskleisti giliausius elgesio, pasirinkimo, jausmų proveržių motyvus.
Romanas „Žalčio žvilgsnis“ išverstas į vokiečių, vengrų, latvių, danų, olandų, švedų, graikų, italų, ispanų, portugalų, rusų, katalonų, gruzinų, slovėnų, lenkų ir prancūzų kalbas, novelės – į latvių, estų, suomių, rusų, lenkų, anglų, prancūzų, italų, švedų, serbų kalbas.
Parašė scenarijus kino filmams Turtuolis, vargšas… (1982 m., pagal I. Šou, rež. Arūnas Žebriūnas), Žalčio žvilgsnis (1990 m., pagal savo to paties pavadinimo romaną, rež. Gytis Lukšas).
Blackburn Rovers FC

Istorija

Klubo komanda 1888 m. pradėjo žaisti Futbolo Lygoje. 1890 m. persikėlė į „Ewood Park“ stadioną, kuriame žaidžia iki šiol.
Paulius Juodišius

Paulius Juodišius (1932 m. sausio 1 d. Kaunas – 1993 m. gruodžio 11 d. Vilnius) – smuikininkas, pedagogas, profesorius.

Biografija

Generolo J. Juodišiaus sūnus. Baigė Kauno Vytauto Didžiojo gimnaziją ir Muzikos mokyklą. 1950–1952 m. studijavo Lietuvos konservatorijoje A. Livonto klasėje. 1957 m. prof. J. Rabinovičiaus klasėje baigė Maskvos konservatoriją, 1962 m. jos aspirantūrą pas prof. G. Barinovą.
1957–1967 m. dėstė Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje, 1960–1993 m. dar ir Lietuvos konservatorijos dėstytojas, 1991–1993 m. Instrumentinės ir vokalinės muzikos fakulteto dekanas, 1991 m. profesorius.
1958–1960 m. griežė Lietuvos filharmonijos simfoniniame orkestre, 1960–1973 m. Lietuvos kameriniame orkestre, koncertavo kaip solistas ir su kameriniais ansambliais.
Alinkos pilkapynas

Tyrimai

1971 m. pilkapyną žvalgė Istorijos instituto archeologai. Rasta 14 apardytų pilkapių. Surinkta apdegusių ir sulaužytų žalvarinių ir geležinių IX a. – XIII a. dirbinių. 1982–1985 m. pilkapyno rytų ir vakarų dalį tyrė Trakų istorinis muziejus, vadovė Audronė Bliujienė. Ištirti 23 pilkapiai: rasta X a. – XII a. sudegintų žirgų kapų, apdegusių žirgo aprangos liekanų. Trijuose pilkapiuose aptikta po pjautuvą. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Trakų istorinis muziejus.
Jaroslavas Išmintingasis

Biografija

Riurikaičių dinastijos. Vladimiro Sviatoslavičiaus sūnus.

Valdymas

Sostą užėmė įveikęs brolį Sviatopolką (iš tėvo pusės gavęs valdyti Rostovą ir Didįjį Naugardą), 1026–1036 m. dalijosi valstybę su kitu broliu Mstislavu. Puolė estus (1030 m. jų žemėse pastatydino Jurjevo pilį, dab. Tartu), jotvingius (1038 m.), lietuvius (1040 m.), įveikė pečenegus (1036 m.), kariavo su Lenkija (1030–1031 m. atsiėmė Raudonąją Rusią), Bizantija (1043–1046 m.). Jaroslavui valdant 1051 m. buvo įkurta savarankiška Kijevo metropolija, pradėta sudarinėti pirmąjį įstatymų rinkinį Rusios Tiesa, steigtos mokyklos, plito raštija (į slavų kalbą išversta Bizantijos ir kitų šalių autorių kūriniai). Sekdamas Konstantinopoliu, Kijeve pastatydino Šv. Sofijos soborą, kitų puošnių pastatų. Užmezgė dinastinius ryšius su daugeliu Europos monarchų (buvo vedęs Švedijos princesę, dukras ištekino už Norvegijos, Prancūzijos, Vengrijos karalių, sūnų apvezdino su Bizantijos imperatoriaus dukra). Išdalijęs sūnums valdyti dalines kunigaikštystes prisidėjo prie vėlesnio Kijevo Rusios suirimo.
Saulius Vaiginis

Biografija

1987 m. baigė Vilniaus valstybinis V. Kapsuko universitetą, ekonomistas – matematikas. UAB „Liutgaras“ direktorius, S. Vaiginio IĮ savininkas.
Tėvynės sąjungos Utenos rajono skyriaus narys.
Nuo 2007 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Skaidra, vaikai Inga, Ilona.
Aleksandras Merkelis

Biografija

Mokėsi Žagarės Saulės progimnazijoje, 1925 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1932 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė lietuvių ir rusų filologijos studijas. 1927 m. su kitais įsteigė studentų korporaciją „Samogitia“.
1927–1928 m. dirbo mokytoju Kauno „Aušros“ berniukų gimnazijoje, 1929–1931 m. Šiaulių mokytojų seminarijoje. Nuo 1931 m. vertėsi žurnalistika, 1936–1940 m. žurnalo „Jaunalietuvių vadovas“ redaktorius, 1937 m. – Eltos Vidaus informacijos skyriaus redaktorius. 1938–1939 m. prezidento A. Smetonos sekretorius. 1939 m. balandžio 13-lapkričio 2 d. dienraščio „Lietuvos aidas“ redaktorius, pradėjęs leisti laikraščio „Lietuvos aidas“ vakarinę laidą. 1941–1942 m. dirbo Studijų biure ir parengė dokumentinį veikalą apie Raudonąjį terorą Lietuvoje 1940 m. birželio 15 d. – 1941 m. birželio 27 d. 1944 m. veikalas nusiųstas į Švediją, vėliau – į JAV Kersteno komitetą. 1943–1944 m. dienraščio „Ateitis“ kultūros skyriaus redaktorius. Spaudoje reiškėsi nuo 1924 m. ir bendradarbiavo per 50 laikraščių ir žurnalų, daugiausia rašė kultūros klausimais.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, redagavo lietuvių pabėgėlių stovyklų leidinius. 1946 m. Hanau lietuvių stovykloje pradėjo leisti „Radijo žinias“, virtusias „Informaciniu biuleteniu“, rotatoriumi spausdintą 20 p. savaitraštį „Lietuvių žinios“. 1945 m. Fuldos lietuvių stovykloje suorganizavo spaustuvėje spausdinamą savaitraštį „Mūsų viltis“, 1946 m. Visbadeno stovykloje redagavo savaitraštį „Lietuvių tremtinių žinios“. 1947 m., 1948 m. ir 1949 m. redagavo „Mūsų kalendorių“ ir 1948 m. leidinį apie Vydūną. A. Merkelio pastangomis 1946 m. gegužės 11-12 d. Hanau buvo sušauktas pirmasis tremties lietuvių žurnalistų suvažiavimas, kuris jį išrinko valdybos viršininku; nuo 1947 m. Šveinfurte antrojo žurnalistų suvažiavimo iki 1953 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos valdybos pirmininkas. 1949 m. persikėlė į JAV, kurį laiką dirbo laikraščio „Vienybė“ redakcijoje.
Nuo 1924 m. bendradarbiavo spaudoje, paskelbė daugiau kaip 3000 straipsnių, daugiausia rašė kultūros klausimais. Parašė apybraižą apie S. Daukantą ir M. Valančių, pjesių, radijo vaidinimų. Redagavo jubiliejinę knygą „Vydūnas“ (1948 m.), parašė monografiją apie Vydūną (neišleista).
Aušrelė (žurnalas)

Aušrelė – Lenkijos lietuvių bendruomenės mėnesinis vaikų žurnalas. Steigėjas Lenkijos lietuvių draugija, materialiai remia Lenkijos Religijų ir tautinių mažumų departamentas bei Lietuvos Spaudos, radijo ir televizijos rėmimo fondas. Redakcija įsikūrusi Punske, žurnalą spausdina leidykla „Aušra”. Tiražas apie 1500 egz. (2001 m.). 1997–99 m. ėjo kaip žurnalo „Aušra” priedas, po to – savarankiškas leidinys. Redakcija organizuoja vasaros stovyklas savo skaitytojams, remia Punsko neįgaliųjų ir socialiai remtinų vaikų klubą „Viltelė” – jiems „Aušrelėje” spausdina specialų priedą „Tu ne vienas”.
Kentraičių pušis

Kentraičių pušis – išskirtinė pušis, savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Šiaulių rajone, Raudėnų seniūnijoje, Kentraičių kaime, apie 10 km į vakarus nuo Kuršėnų, prie kelio  4006  Kuršėnai–Dirvonėnai–Raudėnai–Tryškiai .
Kentraičių pušis paskelbta saugoma Šiaulių rajono savivaldybės tarybos 2012 m., siekiant išsaugoti ją dėl išskirtinio amžiaus, matmenų, estetiškumo. Medis įdomus savo tankia ir netradicinės formos laja su gausiai susipynusiomis, susisukusiomis šakomis. Pagal amžių retas Šiaulių rajone. Išsiskiria savo estetiniu grožiu.

Objekto aplinka

Pušis auga šalia važiuojamosios kelio dalies, kelio vingyje. Aplink medį šienaujama pieva. Prie kamieno yra 2 dideli rieduliai. Už 230 m į šiaurės pusę praeina geležinkelis, už 2,5 km yra Raudėnų geležinkelio stotis. Artimiausia sodyba yra už 120 m į pietus. Yra tarp istorinių Dirvonėnų ir Raudėnų kaimų.
Santara (Marijampolė)

Santara – laikraštis, leistas 1990–1991 m. Marijampolėje.

Istorija

Pirmieji du numeriai išėjo kaip LKP Marijampolės miesto ir rajono partinės organizacijos laikraštis, vėliau leido LDDP Marijampolės miesto taryba. Tiražas 1990 m. – 1000 egz., 1991 m. – 1500 egz.
Redagavo J. Valančius.
Lavo vynuogynų terasos

Istorija

Nors yra įrodymų, jog vynuogės čia augintos dar Senovės Romos laikais, tikrai žinoma, kad Lavo vynuogynai pradėti auginti dar XI a. Maždaug XII a. prie Ženevos ežero esančios Lavo regiono teritorijos buvo išdalintos stambiausiems to meto vienuolynams. Būtent vienuolynai rūpinosi vynuogynų terasomis, tiesė kelius, kuriais gabendavo savo pagamintą vyną.
XIV a. vynuogynai sėkmingai klestėjo bei plėtėsi. Vienuoliai, paskatinti sėkmės, didžiąją dalį vynuogynų išnuomojo. Be vynuogių auginimo nuomininkai vertėsi žemdirbyste, augino gyvulius. Siekiant užtikrinti kokybę, vynuogių augintojai buvo kontroliuojami.
Apie 1800 metus Lavo vynuogynų terasos buvo suskirstytos į nedidelius plotelius, kurių kiekvienas priklausė vis kitam valdytojui. Dėl gausybės mažų, vis kitam savininkui priklausančių žemės lopinėlių, vynuogių auginimas bei vyno gamyba buvo neefektyvi. Siekiant padidinti produktyvumą buvo imtasi vynuogynų pertvarkymo, pradėti tiesti nauji keliai.
XVIII a. pabaigoje visoje Europoje ėmė plisti vabzdys filoksera, kilęs iš Pietų Amerikos, kuris siaubingai nuniokojo didžiąją dalį Europos vynuogynų. Tai iš esmės pakeitė vynuogių auginimo technologiją, kadangi, siekiant apsisaugoti nuo parazitų, buvo pradėtos naudoti įvairios cheminės priemonės.
Po II-ojo pasaulinio karo, suklestėjus ekonomikai ir išaugus miestams, daugelis vynuogių augintojų, siekdami geresnio ir patogesnio gyvenimo, persikėlė gyventi į miestą.
Ahmad Mohammad Hasher Al Maktoum

Biografija

2000 m. Al Maktoum pateko į 2000 m. vasaros olimpines žaidynes, kuriose varžėsi dvejuose rungtyse. Tranšeto rungtyje sportininkas pataikė į 111 taikinių ir liko 18-as, o dupleto rungtyje nušovęs 120 taikinių liko 23-as. 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pateko į dviejų rungčių finalus: 4-a vieta tranšeto rungtyje ir aukso medalis dupleto rungtyje. Al Maktoum tapo pirmuoju olimpiniu medalininku atstovaujančiu Jungtinius Arabų Emyratus. 2005 m. sezono metu šaulys laimėjo pasaulio taurės etapą. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Al Moktoum finalinių etapų nepasiekė: tranešte - 30 vieta, duplete - 7 vieta.
Geylang International FC

Istorija

Klubas įkurtas 1974 m. Žaidžia elito lygoje. 1996, 2001 m. tapo šalies čempionais.

Sudėtis (2018)

Atnaujinta: 2018 m. lapkričio 27 d.
Balninkų pagrindinė mokykla

Istorija

Mokykla minima nuo XVI a. Pagal 1676 m. duomenis, parapijos mokykloje mokėsi 5-6 bajorų vaikai. 1781 m. mokykloje buvo 31 mokinys (8 šlėktos, 4 miestiečiai, 19 valstiečių). Mokė lenkų kalba. Po 1863 m. sukilimo mokykla uždaryta. Kūrėsi daraktorinės mokyklos, kuriose slaptai mokyta lietuviškai skaityti ir poterių. 1903 m. įsteigta liaudies mokykla, kurioje rusiškai mokėsi 40 mokinių. 1905 m. pradėtas statyti tipinis pastatas mokyklai (už Piršeno ežero), 10 vietų bendrabutis. 1937 m. ši mokykla tapo progimnazija, kurioje mokėsi 160 mokinių. Dėl vietos stokos išnuomotas pastatas miestelio centre. Mokinių gausėjo, mokykla plėtėsi, kilnojosi iš vienos vietos į kitą. Vidurinė mokykla Balninkuose atsidarė 1955 m. Pirmoji abiturientų laida išleista 1959 m. pavasarį.
1944–1954 m. partizanais tapę žuvo virš 30 jos mokinių ar mokytojų.
Esbjergas

Istorija

Miestas buvo statomas prie uosto, kurį valstybė įkūrė 1868 m. Praeityje Esbjergas buvo svarbiausias Danijos žvejybos uostas, bet ilgainiui prarado šią poziciją.
Dirvonai (Šiauliai)

Aplinkinės gyvenvietės

Kurtuvėnai – 1 km
Rimučiai – 2,5 km
ŠIAULIAI – 20 km 
 BUBIAI – 5 km
Laisvučiai – 3 km
Blužgalis – 4 km
Jautmalkė – 4 km 
 Naisiai – 3 km
Zuikiškė – 2 km
Sodeliukai – 1 km  
 Čeprečiškė – 3 km
Ekliptika

Ekliptika (graik. ékleipsis – užtemimas) – didysis apskritimas dangaus sferoje, kuriuo vyksta regimasis metinis Saulės centro judėjimas. Ekliptikos plokštuma yra plokštuma, kurioje guli minėtas apskritimas.
Kadangi jis atspindi Žemės skriejimą aplink Saulę, ekliptika yra Žemės orbitos plokštumos ir dangaus sferos sankirta. Ekliptikos plokštuma nesutampa su dangaus pusiaujo plokštuma ir sudaro e = 23°27′ kampą. Jis nėra pastovus ir, laikui bėgant, labai lėtai kinta. Ekliptikos ir dangaus pusiaujo susikirtimo taškai yra vadinami lygiadienių taškais.
Visos planetos skrieja beveik vienoje plokštumoje, dėl to dangaus sferoje visos jos stebimos ties ekliptika.
Ekliptikos pavadinimas kilęs iš to, kad Saulės ir Mėnulio užtemimai vyksta tik tada, kai Mėnulio orbita kerta ekliptiką.
12 žvaigždynų, kuriais juda Saulė yra vadinami Zodiako žvaigždynais, o ta juosta vadinama Zodiaku. Iš tiesų Saulė keliauja dar ir per 13-ąjį žvaigždyną – Gyvatnešio, išsidėsčiusio tarp Skorpiono ir Šaulio – tačiau istoriškai neįeinančio į Zodiaką.
Korektūros ženklas

Korektūros ženklas (angl. proof correction mark) – ženklas, kuriuo korektorius nurodo kurioje vietoje ir kaip turi būti taisomas tekstas.
Taisant klaidas ar keičiant tekstą korektūros ženklas rašomas du kartus - tekste ir paraštėje (tame pačiame lygyje kaip ir taisyta teksto eilutė). Jei taisymas kairėje eilutės pusėje, ženklas dedamas kairėje paraštėje, jei taisymas – dešinėje, tai ženklas dešinėje paraštėje. Tekste ženklas dedamas tarp raidžių, virš eilutės ar po ja, virš raidės ar po ja, juo nubraukiant raidę ar raidžių grupę.
Paprastai viena pora ženklų žymi vieną taisymą, bet vienas ženklas paraštėje gali reikšti kelis vienodus taisymus eilutėje.
Sarajevas

Istorija

Miestas įkurtas 1244 m. kaip Vrchbosna. Dabartinis pavadinimas – nuo 1507 m. Nuo 1918 m. gruodžio įėjo į Serbų, kroatų ir slovėnų karalystės sudėtį (nuo 1929 m. – Jugoslavija), nuo 1946 m. liaudies respublikos, nuo 1963 m. – socialistinės respublikos sostinė. Bosnijos karo metu Sarajevą buvo apsiautusios serbų pajėgos. Ši apsuptis buvo ilgiausia Europoje trukmės atžvilgiu nuo II pasaulinio karo – ji truko nuo 1992 m. balandžio 5 d. iki 1996 m. vasario 29 d.

Geografija

Sarajevas yra įsikūręs netoli Bosnijos ir Hercegovinos šalies centro, istoriniame Bosnijos regione, Sarajevo slėnyje, Dinarų kalnyno viduryje. Miestas yra pakilęs 550 m virš jūros lygio ir yra apsuptas dideliomis miškingomis kalvomis ir penkiomis didelėmis viršūnėmis, kurių aukščiausia - Treskavica (2088 m), kitos - Bjelašnica (2067 m), Jahorina (1913 m), Trebevičius (1627 m) ir Igmanas (1502 m). Paskutiniai keturi kalnai dar yra vadinami Sarajevo olimpiniais kalnais. 
Miliackos upė yra pagrindinė miesto geografinė ypatybė. Ji teka per miestą iš rytų per Sarajevo centrą į jo vakarinę dalį, kur susijungia su Bosnos upe.

Klimatas

Sarajevui yra būdingas drėgnas kontinentinis klimatas arba drėgnas subtropinis klimatas. Miesto klimatui poveikį daro arti esanti Adrijos jūra, nors ir kalnai miesto pietuose sumažina jos įtaką. Vidutinė temperatūra - 10 °C, sausis - šalčiausias mėnuo (apie 0,5 °C), o liepa - šilčiausias (19,7 °C).
Šilumos rekordas (40,7 °C) buvo užfiksuotas 1946 m. rugpjūčio 19 d. ir 2008 m. rugpjūčio 23 d. (41,0). Žemiausia temperatūra buvo užfiksuota 1942 m. sausio 25 d. (-26,2 °C). Vidutiniškai Sarajeve būna 46 dienos per metus, kai temperatūra perkopia 32 °C ir 4 dienos kai temperatūra nukrenta žemiau -15 °C. Paprastai mieste yra nedidelis debesuotumas, vidutiniškai kasmet 45%.
Vidutinis vėjo greitis - nuo 28 iki 48 km/h.

Ekonomika

Sarajevas dėl savo didelių gamybos, administravimo ir turizmo sektorių yra stipriausias ekonominis regionas Bosnijoje ir Hercegovinoje. Sarajevo kantonas sukuria beveik 25% šalies BVP. Po karo metų, Sarajevo ekonomikoje buvo vykdomos rekonstrukcijos ir reabilitacijos programos. 1997 m. Sarajeve buvo atidarytas Centrinis Bosnijos ir Hercegovinos bankas, o 2002 m. atsidarė Sarajevo vertybinių popierių birža.
Nors komunizmo laikotarpiu šalyje ir vyravo didžiosios pramonės šakos, tik keletas iš jų sėkmingai perėjo prie rinkos ekonomikos. Sarajevo pramonės šakose dabar yra gaminami tabako produktai, baldai, trikotažas, automobiliai ir ryšių įranga.
2002 m. iš Sarajevo regiono buvo eksportuota 259 569 00 KM. Daugiausiai eksportuojama (28,2%) į Vokietiją, Didžiąją Britaniją (16,8%) ir į Serbiją ir Juodkalniją (12,8%). Daugiausiai importuojama iš Vokietijos (15,8%). Viso importuojamo turto vertė yra 1 322 585 000 KM, tai yra beveik 5,1 kartų daugiau negu visas eksportas.
1981 m. Sarajevo BVP vienam gyventojui buvo 133% nuo visos Jugoslavijos vidurkio. 
Sarajevas po Liublianos ir Zagrebo yra turtingiausias miestas buvusioje Jugoslavijoje ir vienas iš turtingiausių miestų Balkanuose.

Sportas

1984 m. mieste vyko XIV žiemos olimpinės žaidynės.
Western Union

Istorija

Kompanija įkurta 1851 m. JAV kaip telegrafo paslaugų teikėja. 1871 m. telegrafo tinklo pagrindu pradėtos pinigų pervedimo paslaugos. XX a. antroje pusėje Western Union plėtojo telekomunikacijų ir ryšių paslaugas, turėjo platų antžeminių, požeminių ir povandeninių kabelių, mikrobangų ryšio tinklą, taip pat palydovų tinklą.
2006 m. baigtos teikti telegramų paslaugos. 2009 m. Western Union įsigijo kompaniją Custom House, kurią vėliau pervadino į Western Union Business Solutions.
Pastaraisiais metais Western Union investuoja į skaitmenines inovacijas: pristatyta WU EDGE platforma verslo klientams, _Connect API, leidžianti mokėjimų paslaugas teikti kitoms interneto kompanijoms (pvz., Viber su WU mokėjimų integracija), ir kitas. Dalį šių technologijų plėtoja ir kuria Western Union Lietuvos padalinys.
Skvalenas

Skvalenas – natūralus organinis junginys, komerciškai gaunamas išskiriant iš ryklių kepenų riebalų. Gana daug skvaleno turi ir augalai, pvz., burnočio sėklose, ryžių sėlenose, kviečių gemaluose, alyvuogėse. Skvaleną sintetina visi aukštesnieji organizmai.
Skvalenas yra angliavandenilis iš triterpenų klasės.

Skvalanas yra įsotintas skvalenas, kurio dvigubos jungtys buvo panaikintos prijungiant vandenilį (hidrogenizacija). Skvalanas yra mažiau jautrus oksidacijai, todėl ji asmeninės higienos priemonių gamyboje naudoja dažniau negu skvaleną.

Vaidmuo steroidų sintezėje

Skvalenas yra biocheminis steroidų šeimos pirmtakas. Skvaleno monooksidazės veikiamame skvalene viena galinė dviguba jungtis oksiduojasi ir taip susidaro 2,3-skvaleno oksidas, kuris po to kito fermento ciklinamas ir sudaro lanosterolį, o šis jau perdirbamas į cholesterolį ir kitus steroidus.

Ryklių skvalenas

Skvaleno tankis yra mažas, ir tai yra viena iš priežasčių, kodėl šią medžiagą kaupia kremzlinių žuvų (pvz., ryklių) kepenys. Kremzlinės žuvys neturi plaukimo pūslės, todėl naudoja kitokius plūdrumo didinimo būdus, tarp jų – kūno tankio mažinimą kaupiant riebalus. Skvaleno, kuris kaupiamas ryklių kepenyse, tankis yra 0,855 (gerokai mažesnis negu jūros vandens, kurio vidutinis tankis yra 1,025).
Ilgai pagrindinis pramoninis skvaleno šaltinis buvo ryklių kepenys (ryklių medžioklė). Aplinkosauginiai ir kiti sumetimai privertė skvaleną išgauti iš augalų. 
Neseniai vėl imta medžioti ryklius dėl skvaleno – imta gaminti skvaleno kapsules, kurios, atseit, gerina sveikatą. Klinikinių įrodymų, kad į vidų vartojamas skvalenas pagerintų sveikatą, nėra.
2002 m. buvo publikuota studija, susiejusi skvaleną kaip eksperimentinės vakcinos adjuvantą su Persų įlankos karo sindromo požymiais kai kuriuose žmonėse. Paskelbti tyrimo rezultatai kelia mintį, kad skvaleno turinčios vakcinos gali būti Persų įlankos karo sindromo požymių kaltininkės tirtoje žmonių grupėje. Darbe rekomenduojama atlikti didelį epidemiologinį tyrimą, kad patvirtinti ar patikslinti šio darbo rezultatus.

Nepaisant pakartotinių patikinimų, kad vakcina yra reikalinga ir saugi, JAV federalinis teisėjas priėmė nutartį, kad yra rimta priežastis patikėti, kad vakcina yra kenksminga, ir kad Pentagonas 2004 m. spalio mėn. turi nustoti naudoti šią vakciną.

Skvalenas kaip odos minkštinamoji medžiaga

Skvalenas naudojamas kosmetikoje kaip natūrali odos minkštinamoji medžiaga. Jis sparčiai prasiskverbia pro odą, oda nelieka riebaluota, skvalenas gerai maišosi su kitais riebalais ir riebaluose tirpiais vitaminais.

Biosintezė

Dvi farnezilo pirofosfato molekulės, katalizuojamos skvaleno sintazės, kondensuojasi sudarydamos skvaleno molekulę. Reakcijos metu redukuojama NADPH molekulė.
Fantastinis žemėlapis

Fantastinis žemėlapis arba Fantastlapis – fantastinės, išgalvotos vietovės ar viso pramanyto pasaulio žemėlapis. Fantastlapiai dažniausiai yra sudėtinė kartografinės fantastikos (kartofantijos) dalis. Tai gali būti ir topografinis planas arba detalusis žemėlapis. Priklausomai nuo žemėlapio užbaigtumo ir sudėtingumo, geografinių detalių atvaizdavimas gali varijuoti nuo paprastų nedidelių plotų piešinių iki ištiso fiktyvaus pasaulio, kaip kad Džono R. R. Tolkino knygų serijoje „Žiedų valdovas“ ar net ištisos galaktikos, kaip kad „Žvaigždžių kelias“. Fantastiniuose žemėlapiuose gali būti abstrakčių meno detalių, esama kartografinė informacija gali būti panaudota perteikiant išgalvotas vietoves, arba jas pavaizduojant iš kitos perspektyvos.
Šiuolaikiniai fantastlapiai pradėti kurti XIX a. pabaigoje. Pirmieji fantastlapiai Lietuvoje pradėti kurti nuo 1980 m. Terminą 1992 m. sukūrė kartografinės fantastikos Lietuvoje pradininkas Arnoldas Kalnikas.
Arūnas Gelūnas

Biografija

1975–1986 m. mokėsi Kauno J. Jablonskio vid. mokykloje. 1988–1994 m. studijavo Vilniaus dailės akademijoje (VDA), įgijo dailininko grafiko specialybę (magistras). 1995–1997 m. studijavo japonų tapybą Nacionaliniame menų ir muzikos universitete Tokijuje. 1997–2001 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete (VDU). Filosofijos daktaras, apginta disertacija anglų kalba „Naujoji tvarkos paradigma Nišidos ir Merleau-Ponty filosofijoje“.
1997–2004 m. dirbo grafikos dėstytoju VDA Kauno dailės fakultete, 2001–2002 m. asistentu VDU filosofijos katedroje. 2002–2003 m. VDA Kauno dailės fakulteto prodekanas, 2003–2004 m. dekanas ir vyriausiasis mokslo bendradarbis. Nuo 2000 m. vizituojantis lektorius Vilniaus universiteto (VU) Orientalistikos centre. Nuo 2004 m. VDA Studijų prorektorius, nuo 2005 ir 2007 m. dirbo docentu Dailės istorijos ir teorijos katedroje bei Grafikos katedroje. 
2004–2005 m. tarptautinių mokslinių konferencijų organizatorius. Nuo 2005 m. daktaro disertacijų rengimo vadovas, nuo 2005 m. disertacijų gynimo tarybų narys, disertacijų oponentas VDU, VDA, VU. Nuo 2006 m. Studijų kokybės vertinimo centro apeliacinės komisijos pirmininkas. 2006–2007 m. Latvijos dailės akademijos magistrų baigiamųjų darbų vertinimo komisijos pirmininkas. 2002 m. ir 2009 m. Lietuvos ir Japonijos architektūros renginių "Rytai-Rytai" architektūrinių diskusijų moderatorius.
Lietuvos Nacionalinės Bolonijos proceso grupės narys (pirmininkas 2004–2008 m.), Europos japonologų asociacijos narys, Lietuvos dailininkų sąjungos narys, Lietuvos filosofų draugijos narys, žurnalo „Acta Orientalia Vilnensia“ redkolegijos narys. Nuo 2008 m. Nacionalinės kūrybinių ir kultūros industrijų asociacijos valdybos pirmininkas. 
2010–2012 m. Lietuvos kultūros ministras. 2012–2016 m. Lietuvos ambasadorius prie UNESCO.
2016–2019 m. Seimo narys. Nuo 2019 m. Lietuvos dailės muziejaus direktorius.

Kūryba

Sukūrė grafikos (ciklai „Vidiniai peizažai“ 1993 m., „Struktūra ir energija“ 1999 m., „Punktyrinės teritorijos“ 2003 m.), tapybos (ciklas „Moters judesys“ 1996 m., „Tėviškės peizažai“ 2008 m.) kūrinių. Kūryba konceptuali, kontekstuali, jai būdingos įvairios grafikos technikos, dekonstrukcija. Apipavidalino knygų (Julius Keleras. Sniegas, benamis, krentantis 2007 m.).
Nuo 1994 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Prancūzija, Vokietija, Japonija, Belgija, Švedija, Lenkija, Estija); individualios parodos: Tokijas – 1997 m., Kaunas – 1997 m., 1998 m., 1999 m., 2000 m., Ruaja (Piui de Domo departamentas, Prancūzija) – 1997 m., Šiauliai, Klaipėda – abi 1998 m., Leipcigas – 1999 m. Kuravo parodas, rengia meno simpoziumus, mokslines konferencijas.