google/wiki40b huggingface dataset:
Šikocu

Geografija

Šikocu yra pietvakarinėje Hokaido dalyje. Vidutinis gylis 265 metrai, o didžiausias gylis 363 metrai; tai antras pagal gylį ežeras Japonijoje, po Tazavos ežero. Aštuntas pagal plotą ežeras Japonijoje ir antras pagal dydį Japonijos kraterinės kilmės ežeras. Apsuptas trijų ugnikalnių: Enivos šiaurėje, Fupušio ir Tarumaės pietuose.
Dėl gylio Šikocu ežero tūris sudaro 3/4 Bivos ežero tūrio, didžiausio Japonijos ežero. Dėl mažo ploto ir gylio santykio, vandens temperatūra išlieka maždaug pastovi visus metus. Jį maitina Bifuės, Okotanpės, Ninaru ir Furenajaus upės. Pagrindinis ištakas yra Čitosės upė.

Naudojimas

Raudonoji lašiša (vietinių vadinama chippu) yra garsus vietovės produktas, raudonųjų lašišų žvejyba vasarą yra mėgstamas užsiėmimas.
Progresas (Urugvajus)

Istorija

Progresas įsikūrė 1871 m., čia nutiesus geležinkelį ir pastačius stotį.
Enciclopedia Salvat

Enciclopedia Salvat – Salvat Editores leidyklos išleista ispaniška enciklopedija. Aprašoma žvejyba, biologija, ekologija, matematika, filosofija ir religija, medicina, kalba ir literatūra, istorija ir geografija, menai, technologjos, informatika etc.
Zaqatala PFK

Istorija

Įkurtas 2015 m. Iš karto debiutavo Pirmoje lygoje (antra pakopa).
Šovinių juosta

Šovinių juosta (angl. belt, ammunition belt; rus. патронная лента) – įtaisas, iš kurio šoviniai tiekiami į automatinį šaunamąjį ginklą (kulkosvaidį, mažo kalibro automatinę patranką, automatinį granatsvaidį). Juostiniai automatiniai ginklai turi didelę praktinę šaudymo spartą, gali šaudyti ilgomis serijomis. Kadangi nuo šaudymo ilgomis serijomis kaista vamzdis, juostiniai kulkosvaidžiai neretai turi ir keičiamus vamzdžius, kuriuos keičia mūšio metu perkaitus vamzdžiui.

Vienos stadijos variantas

Būdingas daugumai šiuolaikinių kulkosvaidžių. Šovinys iš juostos išstumiamas pirmyn vienu veiksmu.
Bornmutas

Istorija

Įkurtas 1810 metais. 1870 m. nutiestas geležinkelis.
State Street

„State Street“ – JAV finansinių paslaugų bendrovė, įkurta 1792 m. Pagrindiniai „State Street“ įmonės padaliniai yra State Street Bank and Trust Company ir State Street Global Advisors. Pastaroji antrinė įmonė yra antra stambiausia pasaulyje investicijų valdytoja, valdomo turto atžvilgiu atsiliekanti tik nuo „BlackRock“ bendrovės. Jai yra patikėta valdyti $2 trln. JAV dolerių turto. O State Street Bank and Trust Company užsiima vertybinių popierių saugojimo veikla. State Street bendrovė valdo draudimo įmonių bei investicinių ir pensijų fondų lėšas.
Kazimiera Iłłakoviczówna

Asmenybė

Kazimiera buvo laikoma viena žymiausių personalijų tarpukario laikotarpiu Varšuvos literatūriniame gyvenime. Stipri asmenybė, gyvas protas, valios jėga, elegancija, taip pat nenuspėjamumas bendraujant su žmonėmis – visos šios savybės sudarė žavingos, tačiau sunkios asmenybės įspūdį. Jaunystėje ją žavėjo feministiniai, modernūs judėjimai. Visą laiką išliko stipriai tikinti – jautė stiprų ryšį su krikščionių dvasingumu. Iva (taip ją vadino artimieji) turėjo platų draugų ratą, tarp kurių buvo Wiktacy, Juliam Tuwim, Maria Dombrovska (ją savo Dienoraštyje lygino su ispanų mistike šv. Terese Aviliete). Po karo, negalėjo rasti darbo (buvo apgauta, jog naujoje politinėje sistemoje vis dėlto bus atkurta darbo vieta užsienio reikalų ministerijoje), apsigyveno Poznanėje, užsiėmė literatūriniais vertimais (išvertė Getę, Tolstojų) ir anglų kalbos mokymu bei atidžiai sekė politinį gyvenimą (po incidentų Poznanėje 1956 metų birželio mėnesį, kuomet kruvinų susirėmimų metu žuvo streikavę darbininkai, parašė eileraštį Mano širdis buvo pašauta Poznanėje). Paskutiniais gyvenimo metais, po nesėkmingos operacijos, tapo akla.

Kūryba

Iłłakoviczówna kaip poetė atsiskleidė originalia magiška vaizduote, pastabumu, tapybišku ir kinematrografiškai dinamišku sugebėjimu aprašyti, pajaučiant tekstą kaip muzikos ritmą. Rašytoja savo kūryboje taip pat naudojo groteskišką, kartkartėm naivai vaikišką pasakojimo toną. Jos vaizduotė susiformavo vaikystėje, kurią praleido Lietuvos kraštovaizdžio apsputyje. Taip pat buvo paveikta baroko ir romantizmo literatūrinių tradicijų. Iš XX a. lenkų poetų atrodo artimiausias jai buvo simbolistas Boleslavas Lesmian, nors Iłłakoviczówna savo kalbinėje raiškoje aplenkia simbolinius vaizdinius.
Susiejusi savo kūrybą su literatų grupe „Skamander“, išlaikė išskirtinį ir nepakartojamą savo poezijos charakterį. Kitaip nei kaip kita poetė iš „Skamander“ rato, Marija Pawlikowska-Jasnorzewska, retai atskleisdavo betarpišką, moterišką emocingumą. Taigi, Iłłakoviczównos poezija buvo neįprasta dėl savo metafiziškumo, magiškumo. Lenkų poezijoje viena geriausiai įvaldė toninės eilėdaros techniką. Debiutavo dienraštyje Młoda Polska (1911). Kūrybinį brandumą pasiekė tarpukariu, o paskutinės autorinės poezijos knygas išleido jau senatvėje (Šnabždesys, 1966). Kartu su ilgu kūrybiniu laikotarpiu atsiskleidė homogeniška ir išraiškinga poetinė kalba. Eilėraščiuose, kurie buvo parašyti tarpukariu montažo technikos pagalba, reiškiasi sugrįžtantys vizualūs įvaizdžiai ir motyvai, pavyzdžiui, eilėraštyje Apsemta pieva (len. „Zalana łąka).
SK Žvelgaitis Žagarė

Istorija

Klubas pavadintas kunigaikščio Žvelgaičio, kuris buvo iš Žagarės, garbei. Komanda žinoma iškart atgavus Nepriklausomybę, kai 1991 m. pavasarį žaidė III lygoje. Tačiau po to klubas iširo ir vėliau minimas III lygoje nuo 2006 m., o 2010 m. ėmė žaisti II lygoje.
Avicenos viršukalnė

Avicenos viršukalnė (tadž. Qullai Abuali ibni Sino), geriau žinoma kaip Lenino viršukalnė (rus. Пик Ленина) – aukščiausias Trans-Alajaus kalnų Vidurinėje Azijoje taškas (aukštis 7134 m) ir antras pagal aukštį Pamyro kalnas, kurį lenkia tik Ismailo Samani viršukalnė (7495 m). Jis yra ant Tadžikijos ir Kirgizijos sienos. Atrastas 1871 m. ir pavadintas Konstantino Kaufmano vardu.
1928 m. kalną pervadino Rusijos revoliucionieriaus ir pirmojo Sovietų Sąjungos vadovo Vladimiro Lenino vardu. Jis buvo laikomas aukščiausiu Pamyro kalnu iki 1933 m. buvo įkopta į Ismailo Samani viršukalnę (tuomet vadintą Stalino viršukalne) ir atrasta, jog ji daugiau nei 300 metrų aukštesnė (7495 m).
Viršukalnė buvo dar kartą pervadinta 2006 liepą.
Pirmieji 1928 m į kalną įkopė Karlas Vynas, Eugenas Alvainas ir Ervinas Šnaideris, Vokietijos ekspedicijos nariai.
Daiktavardis

Etimologija

Žodis daiktavardis kilo iš dviejų lietuviškų žodžių: daiktas ir vardas – mat šiai kalbos daliai priskiriami žodžiai nusako daiktų, dalykų pavadinimus, vardus.

Daiktavardžių sintaksė

Sakinyje dažniausiai būna veiksnio, papildinio ir tarinio pozicijose. Rečiau pažyminio ir aplinkybės.

Daiktavardžių morfologija

Morfologiniai požymiai įvairiose kalbose skiriasi. Daugelyje kalbų daiktavardžiai linksniuojami (švedų kalboje yra du, Kaukazo kalbose – keliolika linksnių), turi gimines (romanų kalbose – dvi, lotynų – tris). Kai kuriose kalbose (pavyzdžiui, kinų) nėra linksniuojami, neturi giminės (pavyzdžiui, anglų kalboje). Nemažai kalbų daiktavardžiai turi du skaičius – vienaskaitą ir daugiskaitą, tačiau kai kuriose kalbose (pavyzdžiui, slovėnų) naudojama ir dviskaita. Anksčiau ji buvo ir lietuvių kalboje (pavyzdžiui, du broliu), tačiau baigia išnykti.
Daiktavardžiai kaitomi galūnės (pavyzdžiui, rusų kalboje) arba artikelių bei įvardžių (pavyzdžiui, vokiečių kalboje) pagalba.

Žodžių kaityba

Lietuvių kalboje daiktavardžiai kaitomi linksniais (daiktas, daiktą, daiktu …), skaičiais (daiktas, daiktai). Kaitymo sistema remiasi daiktavardžių galūnėmis.

Įsidėmėtina rašyba

Brasta, klasta, nuosmukis, kraujosruva, kraujoplūdis, kojūgalis, galvūgalis, dienovidis, brūzgynai, žabtai, apyniai, ajerai, žynys, žiniuonė, sūpynės, sūpuoklės (sūpuoti, ne supti), gurkšnis, beždžionė, vyzdžiai.
Baltosios jūros karinė flotilė

Baltosios jūros karinė flotilė (rus. Беломорская военная флотилия) – TSRS Karinio jūrų laivyno junginys, veikęs Baltojoje jūroje ir gretimose jūrose.
Baltosios jūros karinė flotilė buvo sukurta 1920 m. kovo mėnesį, o balandžio mėn. pertvarkyta į Šiaurinių jūrų jūros pajėgas (rus. Морские силы Северного моря). 
Antrą kartą flotilė atkurta 1941 m. rugpjūčio pradžioje. Tuomet tai buvo Šiaurės laivyno dalis, kurios paskirtis buvo ginti komunikacijas Baltojoje jūroje, rytinėje Barenco jūros dalyje bei Arktikoje. Pagrindinė bazė buvo Archangelskas.
Tarptautinė imtynių federacija

Tarptautinė imtynių federacija arba UWW – pagrindinė pasaulio imtynes prižiūrinti organizacija, kuri rengia pasaulio čempionatus ir atstovauja imtynių interesus olimpinėse žaidynėse. Sąjungos būstinė yra įsikūrusi Šveicarijoje.
Federacija kuruoja šias imtynių formas: graikų-romėnų imtynės, laisvosios imtynės, graplingas, paplūdimio imtynės, pankrationas, imtynės su diržais.

Istorija

1912 m. Stokholme olimpinių žaidynių atidarymo išvakarėse įkurta pirmoji pasaulinė imtynių sąjunga.
2018 m. UWW priklausė 181 nacionalinė federacija.
Nemuno upeivis

Nemuno upeivis – Nemuno laivininkystės laikraštis, leistas 1949–1956 m. Kaune.

Istorija

1949 m. leistas rusų kalba nuo 1950 m. ir lietuvių kalba. 1949–1953 m. ėjo du kartus, nuo 1954 m. – tris kartus per savaitę. Tiražas 1956 m. – 500 egz.
Pavaišvė

Istorija

1950–1962 m. Kuršėnų rajono, 1962–1995 m. Šiaulių rajono Raudėnų apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Kuršėnų miškų ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Šluotiškė – 1,2 km
Daržiškės – 0,6 km
Švendriai – 2,2 km
Pagelžiai – 2,8 km
Vosbūčiai – 4,2 km 
KURŠĖNAI – 11 km
RAUDĖNAI – 2,3 km
Pakoklinė – 2,2 km
ŠIAULIAI – 37 km
 Vanagiškė – 1,4 km
Zendžano provincija

Geografija

Provincija įsikūrusi Irano Azerbaidžano istoriniame regione. Paviršius kalnuotas. Temperatūros svyruoja nuo 32 °C vasarą iki -27 °C žiemą. Svarbiausia upė – Zendžanas.

Gyventojai

Dauguma krašto gyventojų yra azerbaidžaniečiai. Taip pat yra persų, kurdų, tatų.
Didžiausi miestai: Zendžanas, Abharas, Choremdarė, Keidaras.
Vaclovas Balčiūnas

Vaclovas Balčiūnas (1921 m. gegužės 3 d. Palonai, Baisogalos valsčius – 1996 m. vasario 14 d. Vilnius) – Lietuvos architektas.

Biografija

Brolis Vytautas Kazimieras Balčiūnas. 1943 m. baigė Kauno aukštesniąją technikos mokyklą, 1960 m. baigė Maskvos inžinerinį statybos institutą.
Nuo 1948 m. dirbo Miestų statybos projektavimo institute (vyr. inžinieriaus pavaduotojas, Vilniaus skyriaus vadovas).
Aptvarinė pilis

Aptvarinė pilis, gardinė pilis (angl. enclosure castle) – tvirtovė, kurią sudaro uždaros keturkampio ar daugiakampio plano gynybinės sienos su šaudymo angomis ir šaulių galerijomis, bokštais ir vartais.
Lietuvoje aptvarinės pilys yra seniausios mūrinės pilys. Jas ėmė statyti XIII a. pabaigoje – XIV a. pradžioje. Didžiausią reikšmę jos turėjo iki parakinių ginklų vartojimo pradžios. XIV a. pabaigoje daugumą aptvarinių pilių pertvarkė, jos įgavo gotikinių bruožų. Tai Kauno, Medininkų, Krėvos ir Lydos pilys (pastarosios dvi yra dabartinėje Baltarusijoje).
Mirties bausmė drambliu

Mirties bausmė drambliu (pers. زير پى ِپيل افكندن) – mirties bausmės būdas, buvęs įprastu Pietų ir Pietryčių Azijoje ir ypač – Indijoje. Buvo naudojami treniruoti Azijiniai drambliai, galėję užmušti pasmerktąjį iš karto arba ilgą laiką jį lėtai kankinti, pratęsiant aukos agoniją.

Istorija

Šis mirties nuosprendžio vykdymo būdas kėlė siaubą karo belaisviams, bet tuo pačiu ir žadino keliautojų iš Europos pasibaisėjimą ir smalsumą – tai aprašyta tų laikų žurnaluose ir pasakojimuose apie gyvenimą Azijoje. Galiausiai ši praktika nustojo gyvuoti, kai Europos imperijos XVIII–XIX a. kolonizavo šį regioną. Mirties bausmė drambliu pirmiausia buvo būdinga Azijos šalims, tačiau buvo naudojama ir senovės Vakarų civilizacijų – Romoje ir Kartaginoje, dažniausiai susidoroti su maištaujančiais kareiviais.
Pelaičiai

Istorija

Kaimas pirmą kartą minimas 1554 m.
Pavirvytės kapinynas

Pavirvytės kapinynas arba Gudų kapinynas – kapinynas Mažeikių rajono savivaldybės teritorijoje, netoli Gudų ir Pavirvytės (Viekšnių seniūnija) kaimų, Virvytės kairiajame krante.

Tyrimai

Kasant žvyrą apie 1965 m. buvo rasta IX a. – XIII a. dirbinių (dviašmenio kalavijo geležtė su įrašu ir kitų) ar jų fragmentų. 1977–1979 m., 1981 m. Mažeikių kraštotyros muziejus (tyrimų vadovė Adelė Cholodinskienė) ir 1983–1984 m. Istorijos institutas (tyrimų vadovė Ilona Vaškevičiūtė) ištyrė 3267 m² plotą. Rasti 108 X a. – XII a. ir 48 XVI a. – XVII a. nedegintų bei 26 X a. – XIV a. sudegintų mirusiųjų kapai. Dauguma X a. – XIV a. kapuose rastų įkapių – ginklai ir darbo įrankiai būdingi žiemgaliams ir kuršiams. Reti radiniai: geležinis šalmas, spalvoto stiklo apyrankė, svarstyklėlės ornamentuotoje žalvarinėje dėžutėje, akmeninės liejimo formos. Rasta daug XVI a. – XI a. Lietuvos, Lenkijos, Livonijos ordino ir Rygos miesto monetų, žiedų, kitų radinių. Radinius saugo Mažeikių muziejus, Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Lietuvos nacionalinis muziejus.
Ergo Proxy

Siužetas

Istorijos pasakojimas prasideda ties futuristiniu kupoliniu miestu pavadinimu Rombo (Romdeau), pastatytu siekiant apsaugoti jo gyventojus nuo ekologinės katastrofos, įvykusios prieš tūkstančius metų. Šioje utopijoje žmonės taikiai koegzistuoja su androidais, žinomais kaip AutoReivs, kontroliuojami visavaldės sistemos. Serija žmogžudysčių, įvykdytų robotų ir autoreivų, užsikrėtusių Cogito virusu (suteikiančiu jiems savarankiškumą), ima grasinti sutrikdyti subtiliai subalansuotą Romdo socialinę tvarką. Nepastebima vyriausybė kurį laiką vykdė eksperimentus su paslaptingomis humanoidinėmis būtybėmis, vadinamomis Proxy. Manoma, kad Proxy (apibūdinami kaip dievų pavidalo, nemirtingos, visagalės, visur esančios ir visažinės būtybės) yra raktas į žmonijos išlikimą.
Re-L (arba Ree-EL; dar taip pat R.E.A.L. Romdo piliečių duombazėje) Mayer pavedama ištirti keletą žmogžudysčių su jos autoreivu partneriu Iggy. Ji susiduria su dvejais nežinomais ir labai galingais padarais. Re-L vėliau išsiaiškina, jog su visu tuo kažkaip susiję Proxy. Kitas pagrindinis veikėjas, imigrantas iš kupolinio miesto Mosko Vincentas Lo, kaip atskleidžiama, taip pat vienokiu ar kitokiu būdu yra susijęs su pastaraisiais įvykiais.
Tupolev Tu-2

Lėktuvo sukūrimas

1937 m. Andrejus Tupolevas pradėjo lėktuvo projektavimo darbus, jiems suteiktas kodinis pavadinimas buvo Samaliot 103. Jo trisparnius propelerius suko du Mikulin AN37 V12 varikliai išvystantys po 1400 arklio galių. Prototipas galėjo pakilti iki 10 km aukščio, pasiekti 635 km/h greitį, nuskrendant 2500 km atstumą.
Vėlesniems bandymams buvo sukurtos specialios platformos ANT-58, ANT-59 ir ANT-60.
1941 m. pabaigoje, visi aviacijos specialistai buvo evakuoti į Omską, šio miesto gamykloje nr. 166 buvo pradėti masiškai gaminti pirmieji Tu-2 orlaiviai. Iki 1942 m. kovo mėnesio buvo pagaminta 80 lėktuvų. Po to gamyba buvo sustabdyta, nes karui trūko kovos lėktuvų, o Tupolevo įrangą išsikraustė į Kazanę, gamyklą nr. 129. 1943 m. išleistai Tu-2s versijai buvo nuspręsta naudoti modernesnį oru aušinamą variklį ASh-82, kuris turėjo 14 cilindrų, išvystė 1850 AG. Išbandymui buvo sukurtas ANT-69 prototipas, pagal pastarąjį buvo pastatyti daugiau kaip 2000 bombonešių.

Dizainas

Monoplanas turėjo H formos dvisparnę uodegą su elipsės formos „sparnais“. Važiuoklė buvo išleidžiama. Lėktuvo įprastinis dažymas-maskavimas susidėjo iš matinių spalvų melsvos apačios ir juodai žaliu marginimu nudažytos viršutinės korpuso dalies.
Lėktuvo ekipažą sudarė keturi žmonės: pilotas ir už jo įsitaisęs navigatorius. Už jų šonuose buvo radistas ir taikytojas, kurie taip pat turėjo padėti gintis jei lėktuvą užpultu. Tam jie turėjo įtaisytus tris 12,7 mm UB kulkosvaidžius su 250 kulkų kiekviename. Bombonešyje buvo ir dvi stacionarios 20 mm ShVAK patrankos su 200 užtaisų kiekviename vamzdyje.
Sprogmenys buvo gabenami iki tonos lėktuvo viduje įmontuotoje talpykloje ir po toną po kiekvienu sparnu pakabinamose vietose. Dėl didelės lėktuvo galios pertekliaus, kartais gabendavo ir didesnius bombų kiekius.
Gintautas Mikučiauskas

Biografija

1986 m. baigė Kauno politechnikos institutą, radijo inžinierius. UAB „Milis“ direktorius, nuo 2007 m. Šiaulių miesto savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.
Liberalų demokratų partijos, partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Šiaulių miesto skyriaus narys
2007 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, mandato atsisakė.
Kazlų Rūdos valsčius

Kazlų Rūdos valsčius (1919–1933 m. Antanavo valsčius) buvo pietų Lietuvoje. Centras – Kazlų Rūda, kurį laiką Antanavas.
Eimantas Grakauskas

Išsilavinimas, pedagoginė veikla

1974 m. Eimantas Grakauskas baigė teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete. 1985 m. gegužės 13 d. TSRS Mokslų akademijos Valstybės ir teisės instituto (Maskva) taryboje apgynė teisės mokslų kandidato daktaro disertaciją „Respublikinių organų kompetencijos vadovauti kolūkiams problemos agropramoninio komplekso vystymosi sąlygomis“ (sritis – agrarinė teisė) . Po to tęsė mokslinę veiklą, rašė mokslinius, publicistinius straipsnius žemės ūkio veiklos teisinio reguliavimo klausimais, dalyvavo rengiant studijas apie privačios nuosavybės esmę ir reikšmę.
Nuo 1997 m. iki 2006 m. lapkričio mėn. 22 d. E. Grakauskas vertėsi advokato praktika, buvo Vilniaus universiteto Teisės f. Konstitucinės ir administracinės teisės katedros agrarinės teisės dėstytojas. Grakauskas buvo pirmųjų LR valstiečių ūkio, LR ūkininko ūkio įstatymo projektų autorius, agrarinės reformos pagrindinių įstatymų projektų rengimo grupių narys, vadovas.

Verslas

Nepriklausomybės metais Grakauskas įsitraukė į verslą. Jis buvo Genadijaus Konopliovo († 1997 m.) įkurtos korporacijos „Lietverslas“ viceprezidentas. Neramumų metais, artėjant bankų krizei, sugebėjo susigrąžinti areštuotą prabangų butą (Vilniaus centre, Kaštonų g.), kuris vėliau, t. y. iškėlus baudžiamąją bylą, 2001 m. balandį buvo areštuotas su banku „Tauras“ susijusiose bylose (dėl banko sužlugdymo ir milijonų litų iššvaistymo). Bylose E. Grakauskui buvo pateikti kreditorių reikalavimai (apie 200 000 lt), taip pat „Turto banko“ ieškinys už padarytą žalą.
2006 m. spalio 31 d. Lietuvos Aukščiausiasis Teismas paliko galioti žemesnės instancijos teismų sprendimus, kuriais E. Grakauskas buvo pripažintas kaltu už tai, kad 1996 m. balandžio mėn. sukčiavimo būdu užvaldė svetimą (vienos iš buvusios korporacijos „Lietverslas“, įmonės turtą) 30 000 litų. Paskirtą 1,5 metų laisvės atėmimo bausmę Grakauskui iki 2008 m. sausio 12 d. buvo paskirta atlikti Vilniaus 1-ųjų pataisos namuose, ten jis dirbo bibliotekoje bibliotekininko padėjėju.
Barzdūnų kapinynas

Kapinynas

Kapinynas aptiktas 1897 m. tiesiant kelią. 1897–1898 m. Adalbertas Becenbergeris ištyrė devynis II a. – III a. kapus. Mirusieji laidoti nedeginti, kapai su akmenų vainikais, apardyti. Rasta geležinių dalgių, įmovinis kirvis, žalvarinių antkaklių, ritinių ir statinėlinių smeigtukų, akinių segių, kabučių, apskrito pjūvio apyrankių, Romos monetų, emalio karolių. 1948 m. žvyro karjere rasta IX a. – XIII a. dirbinių. 1897–1898 m. tyrimų medžiaga iki 1945 m. buvo Karaliaučiaus muziejuje „Prussia“, nuo 1948 m. ją saugo Šilutės kraštotyros muziejus.
Fuga

Fuga (lot. bėgimas) – tai populiariausia ir sudėtingiausia imitacinės polifonijos forma. Tai muzikos kūrinys, kuriame ta pati tema nustatyta tvarka pateikiama keliais balsais. Jeigu tema pateikiama tik dviem balsais, tokia fuga vadinama dvibalse, jeigu trimis – tribalse, jeigu keturiais – keturbalse.
Fugoje pradėjęs skambėti kuris nors balsas nebenutrūksta. Įsijungus kitam balsui, pirmasis nenutyla, bet, lyg ir improvizuodamas, bėga tolyn, o vėliau įsijungęs vejasi jį, skirtingu aukštumu pakartodamas jo vingius. Susidaro įspūdis, kad vieni balsai bėga, o kiti vejasi. Iš čia ir pavadinimas.
Šafhauzenas

Istorija

1050 m. mieste buvo įsteigtas benediktinų vienuolynas. XII−XIII a. prie vienuolyno buvusi gyvenvietė tapo nepriklausoma.
XV a. Šafhauzenas tapo laisvuoju miestu, o 1501 m. miestas įstojo į Šveicarijos sąjungą.
1944 m. balandžio 1 d. JAV oro pajėgos dėl navigacinės klaidos subombardavo miestą, žuvo apie 40 žmonių.
Dituvos valsčius

Dituvos valsčius buvo Mažojoje Lietuvoje. Centras – Dituva.
Vilija Rumbinienė

Vilija Rumbinienė (g. 1957 m. gegužės 19 d. Šiauliai) – Lietuvos pedagogas, Akmenės raj. visuomenės veikėja.

Biografija

1980 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, defektologė, 1995 m. baigė etiką Vilniaus pedagoginiame universitete.
Akmenės raj. Ventos vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotoja ugdymui.
Liberalų ir centro sąjungos Akmenės raj. skyriaus narė. Ventos bendruomenės centro „Prie Ventos“ valdybos narė; sveikuolių klubo „Būkim sveiki“ pirmininkė; moterų klubo „Amazonės“ narė. Moka rusų ir anglų kalbas. Sutuoktinis Viktoras. Vaikai Ieva, Justinas.
Juozapas Petras Pacas

Biografija

Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdawa“ savininkas. Tėvas – Petras Pacas (m. 1756), Pinsko ir Vilkijos seniūnas, motina – kunigaikštytė Efrosinija Oginskaitė (m. apie. 1765). Seserys – Benedikta ir Elžbieta. 
1776 metais buvo renkamas deputatu nuo Lydos pavieto į konfederacinį seimą. Čartoriskių partijos priešininkas.
1792 metų kovo 16 d. apdovanotas Baltojo erelio ordinu. 
1794 metų balandžio 24 d. Vilniaus rotušės aikštėje buvo iškilmingai paskelbtas „Lietuvos liaudies sukilimo aktas“, kuris patvirtino vienybę tarp Vilniaus insurgentų ir Tado Kostiuškos sukilėlių. Tą pačią dieną buvo sudaryta sukilėlių Laikinoji Aukščiausioji Taryba, kuriai vadovauti pradėjo Juozapas Nesiolovskis. Į Tarybos sudėtį įėjo 29 nusipelnę Lietuvos sostinės piliečiai, tarp jų ir Vileikos seniūnas Juozapas Pacas.  
1794 metų vasarą išvyko į Galiciją, iš kur grįžo į tėvynę po Kostiuškos sukilimo pralaimėjimo.
Pietų sala

Pietų sala (angl. South Island) – didžiausia N. Zelandijos sala.
Salos plotas – 151 215 km². Pagal dydį Pietų sala užima 12 vietą pasaulyje. Gyventojų – apie 1 000 000.
Nuo Šiaurės salos Pietų salą skiria Kuko, nuo Stiuarto salos – Fovo sąsiauriai.
Beveik visą Pietų salos plotą užima Pietų Alpių kalnai, kuriuose aukščiausias yra Kuko kalnas – 3764 m. Kalnuose plyti apie 360 ledynų.
Pietų salos didžiausias miestas – Kraistčerčas (Christchurch).
Vyskupiškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Veiviržo dešiniajame krante, ties santaka Graužupio su Juodupiu esančiame kranto kyšulyje. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 60 m ilgio, 30 m pločio vakariniame gale. Jos rytiniame krašte supiltas 12 m ilgio, 1,5 m aukščio, 11 m pločio pylimas 2,5 m aukščio išoriniu šlaitu.
Į rytus nuo pylimo yra pirmasis papilys. Jo aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 70 m ilgio, 16-18 m pločio. Jos rytiniame krašte yra 8 m pločio, 3 m gylio griovys. Į vakarus nuo piliakalnio, Graužupio kairiajame krante, atskiroje kalvoje yra antrasis papilys. Aikštelė trikampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 19 m ilgio, 15 m pločio pietvakarinėje dalyje, šiaurinė dalis 1 m aukštesnė. Papilio pietvakarių šlaitas 3 m aukštyje nuo aikštelės dirbtinai statintas. Piliakalnio ir papilių šlaitai statūs, 12-14 m aukščio. 
Piliakalnio aikštelės ir pylimo šiaurinis kraštas, pirmojo papilio šiaurinis kraštas bei antrojo papilio šiaurės rytų šlaitas nuplauti Graužupio. Erozijos stabilizuotos 2003-2004 m. Piliakalnis ir papiliai apaugę lapuočiais medžiais.

Aplinkiniai piliakalniai

Dovilų piliakalnis 15 km
Maciuičių piliakalnis 15 kmVėlaičių piliakalnis 28 km
Kartenos piliakalnis 28 kmPauškių piliakalnis 15 km
Žvaginių piliakalnis 14 kmLaistų piliakalnis 22 kmVeiviržėnų piliakalnis 2,5 km
Norgėlų piliakalnis 9 km
Mockaičių piliakalnis 4 km
Skomantų piliakalnis 4 kmLekių piliakalnis 3 km
Pavilnučio piliakalnis 8 kmŠiūparių piliakalnis 3 km
Gedikų piliakalnis 14 km
Tomas Tamulevičius

Biografija

1934 m. išrinktas į Varėnos valsčiaus komitetą. 1937 m. LKP Varėnos parajonio komiteto, 1938–1940 m. Alytaus apskrities komiteto sekretorius. 1940 m. Liaudies Seimo atstovas. 1940–1941 m. LKP(b) Alytaus apskrities komiteto I-asis sekretorius. Nuo 1941 m. LKP(b) CK narys. 1942 m. sovietinis partizanas, žuvo kautynėse.
Aleksis Mierlaukas

Biografija

Nuo 1886 m. Rygoje vaidino mėgėjų spektakliuose. 1890–1908 m. Rygos latvių teatro, 1908–1915 m. Naujojo Rygos teatro aktorius ir režisierius, 1909–1911 m., 1914–1915 m. šio teatro direktorius. 1915–1918 m. Naujojo latvių teatro Petrograde, 1919–1938 m. Latvijos nacionalinio teatro Rygoje aktorius ir režisierius, 1919–1921 m. ir šio teatro direktorius. 
Vienas latvių teatro režisūros pradininkų, rėmėsi M. Reinhardto, K. Stanislavskio teoriniais principais. Spektakliams būdinga psichologijos realizmas, tikslus nacionalinis ir socialinis koloritas.