google/wiki40b huggingface dataset:
Bernardinų kapinės

Bernardinų kapinės – kapinės Vilniaus Užupyje, Vilnios dešiniajame krante, svarbus istorinis – kultūrinis objektas. Plotas 3,6 ha.

Istorija

Įsteigtos Bernardinų vienuolyno Šv. Martyno vokiečių Romos katalikų kongregacijos prašymu 1810 m. Vilniaus miesto dūmai paskyrus 2,6 ha sklypą. XIX a. pradžioje Vilniuje, kaip ir kituose Europos miestuose, kapinės buvo uždaromos ir atidaromos už miesto. Reikėjo uždaryti ir senąsias bernardinų kapines, veikusias XV–XVIII a. tarp bernardinų bažnyčių: Šv. Pranciškaus bažnyčios, Šv. Onos bažnyčios ir Šv. Arkangelo Mykolo bažnyčios. Miesto valdžia vokiečių kongregacijai, vadovaujamai bernardinų vienuolių, naujoms kapinėms išskyrė žemės sklypą prie Stepono Batoro trakto ir Žvyro kalno. 1810 m. spalio 2 d. pradėta laidoti, o naujos kapinės pašventintos 1810 m spalio 14 d. Kapinių pašventinimui atminti pastatytas laikrodis, centre pastatyta mūrinė klasicistinė įsteigimo koplytėlė su paminkline lenta ir medine Nukryžiuotojo skulptūra.
1810–1812 m. pastatyti kolumbariumai; apie 1825 m. pradėta statyti koplyčia, kuri pašventinta 1827 m., jos požeminėse kriptose pradėta laidoti 1829 m. 1812 m. kapinės aptvertos mūrine tvora su dvišlaičiu raudonų čerpių stogeliu. 1820 m. pastatyti dekoruoti kukliais piliastrais pasibaigiančiais timpanais kaustytais trimis kryžiais klasicistiniai kapinių vartai. Prie vartų šliejasi varpinė su trimis varpais .
1850 m. bernardinai pradėjo siekti praplėsti kapines. 1860 m. miesto valdžia išskyrė vakarinei kapinių daliai papildomą sklypą. Jis buvo pašventintas 1861 m. spalio 21 d., to atminimui pastatytas medinis kryžius.
Antroje XX a. pusėje kapinės apleistos. Po 1945 m. nugriauti kolumbariumai, palaikai 1948 m. užkasti duobėse koplyčios kairiojoje pusėje. Nuo 1967 m. kapinėse beveik nebelaidojama.
Dalyvaujant dviem Lietuvos ir Lenkijos fondams vykdoma kapinių atstatymo programa. 2005 m. kovo 10 d. per Lenkijos prezidento Aleksandro Kvasnevskio vizitą į Lietuvą Lenkijos prezidentas ir Lietuvos prezidentas Valdas Adamkus Bernardinų kapinėse atidengė lentą su įrašu, kad jie įsipareigoja globoti kapinių restauraciją.
2007 m. Vilniaus Rotušėje įvyko konferencija „Bernardinų kapinių atgimimas“, kurią organizavo Adomo Mickevičiaus Lietuvos ir Lenkijos santykių rėmimo fondas ir Lenkijos Respublikos Kovų ir Kančių Atminties Apsaugos taryba, remiant Kultūros paveldo departamentui prie LR Kultūros ministerijos, Vilniaus miesto savivaldybei, Lenkijos institutui Vilniuje bei M. K. Čiurlionio kultūros ir paveldo fondui. Pranešimus skaitė I. Pajedaitė „Vilniaus Bernardinų kapinių istorijos šaltiniai“, K. Norkūnas „Antkapinių paminklų Bernardinų kapinėse restauravimas 2005–2007 metais“, E. V. Telksnienė „Bernardinų kapinių Vilniuje antkapinių paminklų tyrimai“, dr. D. Klajumienė „Iliuziškai tapytas Vilniaus Bernardinų kapinių koplyčios altorius: istoriniai duomenys, plastikos analizė, prielaidos restauracijai“. Konferencijai išleistas pranešimų tezių leidinėlis „NON OMNIS MORIAR“ su iliustracijomis.
Angolos dubuma

Angolos dubuma – povandeninė dubuma Atlanto vandenyno pietinėje dalyje, tarp Afrikos žemyno rytuose, Banginių gūbrio pietuose, Pietų Atlanto gūbrio vakaruose ir Gvinėjos aukštumos šiaurėje. Būdingas gylis – 4000-5000 m, didžiausias – 6260 m. Daug povandeninių kalnų (Šekltono, Dampiro ir kt.).
Albina Bataitienė

Biografija

1980 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, agronomė.
Šilalės rajono savivaldybės Kaltinėnų seniūnijos seniūnė, Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narė.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šilalės rajono skyriaus narė, Kaltinėnų partijos grupės pirmininkė.
2003 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Šilalės rajono savivaldybės tarybos narė.
Šilalės rajono ūkininkų draugijos pirmininko pavaduotoja, Kaltinėnų bendruomenės narė. Sutuoktinis Mintautas, vaikas Asta.
Maksas Ebertas

Biografija

Studijavo istoriją ir germanistiką Insbruko, Heidelbergo, Halės ir Berlyno universitetuose. 1918 m. daktaras. Nuo 1921 m. Vokietijos archeologijos instituto narys.
1906-1914 m. dirbo Berlyno muziejuje, dalyvavo archeologiniuose tyrimuose Kurše. 1918-1927 m. Karaliaučiaus, 1927-1929 m. Berlyno universiteto dėstytojas, nuo 1921 m. profesorius. 1922-1924 m. Latvijos universiteto Archeologijos katedros vedėjas, 1923-1927 m. draugijos „Prussia“ Karaliaučiuje pirmininkas ir jos žurnalo redaktorius.

Mokslinė veikla

Su kitais archeologais, daugiausia su B. Erlichu kasinėjo Rytprūsių piliakalnius ir senovės gyvenvietes. Parašė straipsnių iš Rytų Prūsijos archeologijos, aprašė keletą bronzos amžiaus lobių. Sudarė „Enciklopedinį proistorės žodyną“.
Vasilijus Kopecas

Biografija

Lietuvos bajorų Kopecų giminės atstovas, Vasilijaus Kopeco ir Palonijos Valvičiūtės sūnus. Turėjo brolius Naugarduko kaštelioną Luką ir Lydos žemės maršalką Filoną.

Šeima

Pirmą kartą vedė Alioną Dolskaitę, Bresto kašteliono Mykolo Nikiforas Dolskio dukterį, bet ji mirė 1617 metų rugsėjo 24 d. Vaikų neturėjo. Antrą kartą vedė Barborą Chodkevičiūtę, Vilniaus kašteliono Jeronimo Chodkevičiaus dukterį. Nuo santuokos su ja turėjo sūnų Joną Karolį ir dukterį Aną Barborą, kuri ištekėjo už Lietuvos didžiojo etmono Povilo Jono Sapiegos.
Lietuvos istorija po Nepriklausomybės atkūrimo

Kovo 11

1990 m. vasario 24 d. įvyko pirmieji demokratiniai rinkimai į Lietuvos TSR Aukščiausiąją Tarybą, kuriuose varžėsi Sąjūdis ir LKP. 1990 m. kovo 10 d. įvyko pirmasis Aukščiausiosios Tarybos posėdis. Kovo 11 d. AT pirmininku tapo Vytautas Landsbergis, įveikęs Algirdą Brazauską (91 balsai prieš 38). AT priėmė deklaraciją dėl deputatų įgaliojimų ir konstatavo, kad Lietuva 1940 m. buvo neteisėtai prijungta prie SSRS, jai buvo primestos svetimos valstybės struktūros. Lietuvos gyventojai suteikė AT deputatams tautos atstovų mandatą atstatyti Lietuvos valstybę ir reikšti tautos suvereninę galią. Po pradinių procedūrų 124 deputatų balsais, 6 susilaikius ir niekam nebalsavus „prieš“, buvo priimtas svarbiausias dokumentas – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos Aktas dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo.

Sausio 13 įvykiai

1991 m. sausio 11-13 d. mėginta įvykdyti politinį perversmą. Pskovo desantininkai užėmė Spaudos rūmus, Radijo ir televizijos komitetą. Sausio 13 d. prie televizijos bokšto žuvo 14 žmonių, keli šimtai sužeisti.
Įdarbinimo agentūra

Įdarbinimo agentūra yra privati arba vieša organizacija, tarpininkaujanti tarp darbdavių ir darbo ieškančių asmenų.

Privačios įdarbinimo agentūros

Privačios įdarbinimo agentūros, kitaip žinomos kaip personalo atrankos agentūros, daugumoje atvejų tai yra pelno siekiančios įmonės. Šio tipo agentūros tiesiogiai bendradarbiauja su kitomis verslo organizacijomis (darbdaviais), kurioms yra teikiamos personalo paieškos ir atrankos paslaugos už sutartą finansinį atlygį. Todėl yra svarbu suprasti, kad privačios įdarbinimo agentūros, skirtingai nuo viešųjų, dirba darbdaviui (savo klientui), o ne darbo ieškančiam asmeniui.
Surasti tinkamą darbuotoją yra nelengvas uždavinys, todėl nenuostabu, kad darbdaviai į pagalbą pasitelkia personalo atrankos agentūras. Atrankos proceso eigoje, darbuotojo ieškantis vadovas arba žmogiškųjų išteklių vadovas aptaria su personalo atrankos konsultantu būsimo darbuotojo kvalifikacijas, darbo patirtį, įgūdžius, taip pat ir siūlomas sąlygas, reikalingas pritraukti potencialų darbuotoją.
Personalo atrankos agentūros dažniausiai vykdo aukšto lygio specialistų arba vadovų paieškas. Tokioms atrankoms skiriama labai daug dėmesio, todėl darbdaviai sutaupo daug brangaus laiko ir pastangų, patikėdami procesą savo srities ekspertams.

Laikinojo įdarbinimo agentūros

Tai laikinojo įdarbinimo įmonės, dažnai vadinamos personalo nuomos agentūromis, kurios "nuomoja" savo darbuotojus kitoms įmonėms. Šio tipo agentūros sudaro darbo sutartį su darbuotojais ir prisiima visus darbdavio įsipareigojimus, kaip socialines garantijas, išmokamas ir t. t. Darbuotojas, savo ruoštu, atlieka jam paskirtas darbo funkcijas įmonėje, kuri jį nusamdė. Laikinojo darbuotojo nuomininkui (darbdaviui) lieka atsakomybė už saugių ir sveikų darbo sąlygų užtikrinimą. Toks trumpalaikis įdarbinimas yra labai patrauklus ir naudingas darbdaviams, kuriems reikalinga nepastovi darbo jėga ar tam tikro specialisto paslaugos. Tai, kaip pavyzdys, gali būti sezoninis darbas, darbuotojo pavadavimas jam susirgus arba išėjus motinystės atostogų.
2013 m., pagal apdraustųjų darbuotojų skaičių, tarp didžiausių laikinojo įdarbinimo agentūrų Lietuvoje buvo: „Biuro“, „Headex“ ir „Leadex“.

Vadovų atrankos agentūros

Vadovų atrankos kompanijos (angl. Executive search firms) paprastai specializuojasi vidutinių ir/arba aukščiausių (C lygio) vadovų paieškoje ir atrankoje. Dažniausiai šios įmonės teikia atrankos paslaugas nepriklausomai nuo pramonės sektoriaus, tačiau yra didelė dalis, kurios specializuojasi ir konkrečiuose industrijose. Pvz., finansų, technologijų, farmacijos, greito vartojimo prekių (angl. FMCG) ir kitose srityse.
Vadovų atrankos įmonės dar išsiskiria ir tuo, kad taiko tiesioginės paieškos metodiką - t. y. proaktyviai ir strategiškai kontaktuoja su potencialiais kandidatais, turinčiais reikalingas kvalifikacijas, kompetencijas, įgudžus ir patirtį, bet nebūtinai iešančiais karjeros pokyčių. Tačiau verta pastebėti, kad yra eilė specializuotų personalo atrankos agentūrų, kurios taip pat taiko sią metodiką ieškant aukšto lygio specialistų.
Nemiruvo žydų kapinės

Nemiruvo žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Niemirowie) – žydų kapinės, įkurtos XIX a. Nemiruvo kaime. Kapinių teritorija 0,5 ha. Kapinės buvo šalia katalikų kapinių. Panaikintos 1945 m., nes buvo prie pat Lenkijos ir Tarybų Sąjungos valstybinės sienos. Paminklai buvo nugriauti.
Kovo 4

Vardadieniai

Daina – Daugvarda – Daugvardas – Daugvyda – Daugvydas – Kazė – Kazimiera – Kazimieras – Kazys – Vacė – Vaclava – Girmantė.
Ajodhija

Istorija

Remiantis Ramajana, Ajodhijoje buvo Ramos tėvo, karaliaus Dašarathos rezidencija ir Ramos gimimo vieta. VI-V a. pr. m. e. miestas buvo Košalos karalystės sostinė; budizmo centras (pagal budistų vienuolį Fahsieną, Ajodhijoje buvo 100 vienuolynų). Vėliau svarbus džainizmo, nuo VII a. ir hinduizmo centras. XI-XII a. priklausė Kanaudi karalystei, vėliau Delio sultonatui, nuo XVI a. pirmos pusės Didžiųjų Mogolų imperijai. 1764 m. tapo priklausoma Britų Rytų Indijos bendrovei. Vienas Sipajų sukilimo 1857–1859 m. centrų.
Ilgą laiką vyko ginčai dėl 1527 m. pastatytos Babri mečetės, kuri, hinduistų teigimu, stovėjusi Ramos gimimo vietoje. 1992 m. gruodžio 6 d. indų nacionalistai sukėlė riaušes, kurių metu sugriauta mečetė, žuvo apie 1000 žmonių. Dabar pastatyta nedidelė Ramlalos šventykla.
Kauno Stepono Dariaus ir Stasio Girėno gimnazija

Istorija

Gimnazija skaičiuoja savo istoriją nuo , kai buvo įsteigta Švietimo ministerijos Pirmoji Kauno vidurinė mokykla, o nuo 1936 m. ji tapo Kauno 4-ąja valstybine gimnazija. Visą prieškario laikotarpį svarbiausia mokyklos problema buvo patalpos. Tik susikūrus mokyklai ji glaudėsi Kauno „Aušros“ gimnazijos patalpose.
Į pagrindinį pastatą, įsikūrusį Miško g. ir Vytauto prospekto kampe, 1931-1940 metais naudotą lenkų A. Mickevičiaus gimnazijos, Kauno 4-oji valstybinė gimnazija įsikraustė 1939 m. jau prasidėjus Antrajam pasauliniam karui. Šis pastatas naudojamas nuo 1935 m. Priestatas Vytauto prospekte naudojamas nuo 1962 m., o priestatas Miško g. naudojamas nuo 1970 m.
1968 m. buvo įvestas pagilintas vokiečių kalbos mokymas. Kauno miesto valdybos 1998 m. gruodžio 22 d. Nr. 01-02-297 sprendimu Kauno 4–oji vidurinė mokykla pavadinta Kauno Stepono Dariaus ir Stasio Girėno vidurine mokykla. LR Švietimo ir mokslo ministro įsakymu 2002 m. gegužės 24 d. Nr. 928 mokyklai buvo suteiktas gimnazijos statusas. Nuo 2008 metų gimnazija keturmetė. Pastate mokosi dalis V. Kudirkos progimnazijos mokinių.
Volfenbiutelis

Istorija

Volfenbiutelis 1432–1753 m. buvo Braunšveigo ir Liunenburgo hercogystės sostinė. Miesto teises gavo 1747 m.
Ryla

Ryla (dar žinoma kaip vamzdinė, vargonėliai, katarinka (pranc. Charmante Catherine 'žavioji Katrina') – muzikinis instrumentas, mechaninis vargonų tipo aerofonas be klaviatūros. Rylą sudaro dėžė, kurioje įstatytas velenas su metaliniais iškilimais, keletas vamzdžių ir dumplės. Sriegine rankena sukant veleną, būdavo galima pagroti 6–8 melodijas, metaliniais iškilimais įrašytas velene.
Ryla XVII a. išrasta Prancūzijoje, Lietuvoje žinoma nuo XVIII a. Iki XIX a. pr. naudota per petį nešiojama ryla. Šiuo instrumentu miestų, miestelių ir kaimų aikštėse, gatvėse, turguose grodavo keliaujantys muzikantai. Rylomis grieždavo populiarias melodijas, šokius, atlikdavo pasirodymus su dresuotais gyvūnais.
Jari Sillanpää

Karjeros pradžia

Sillanpää savo karjerą pradėjo 1995 metais po pergalės tango festivalyje Tangomarkkinat, vykusiame Seinejokyje (Suomija). Kitais metais jis išleido debiutinį studijinį albumą Jari Sillanpää, kurio buvo parduota per 270 tūkst. kopijų. Albumas sertifikuotas du kartus platininiu. 1996 m. dainininkas išleido pirmąjį kalėdinių dainų albumą Hyvää joulua. Tais pačiais metais pelnė Emma-gaala apdovanojimą kategorijoje Metų naujokas.

1997-2003 m.: Golden Stag festivalis, Auringonnousu, Onnenetsijä

1997 m. birželį Sillanpää dalyvavo 10-ajame Suomijos festivalyje Golden Stag, kurio metu jis gavo specialų apdovanojimą už geriausius rezultatus su daina Remember Me. Tais pačiais metais antrą kartą pelnė Emma gaala apdovanojimą Metų atlikėjo kategorijoje. Tuo pat metu atlikėjas išleido antrąjį studijinį albumą Auringonnousu, pardavimų sąraše debiutavęs pirmoje vietoje. Vėliau pasirodė kiti jo albumai: Varastetut helmet (1998 m.), Onnenetsijä (1999 m.), Hän kertoo sen sävelin (2001 m.) ir Määränpää tuntematon (2003 m.).

2004-05 m.: Eurovizijos dainų konkursas

2004 m. sausio pabaigoje Sillanpää su kūriniu Takes 2 to Tango laimėjo nacionalinę atranką Euroviisut 2004, iškovodamas teisę atstovauti Suomiją 49-ame Eurovizijos dainų konkurse, vykusiame Stambule. Pusfinalyje atlikėjas pasirodė pirmuoju numeriu, o balsavimo pabaigoje paaiškėjo, jog su 51 tašku užėmė 14-ą vietą ir į konkurso finalą nepateko.

2005-13 m.: Albumi, Al ritmo latino!

2005 metais atlikėjas išleido antrą rinktinių dainų albumą pavadinimu Parhaat, į kurį atrauktos populiariausios jo dainos: Satulinna, Pariisi-Helsinki, Valkeaa unelmaa, Sininen ja punainen ir Eurovizijoje dalyvavusi daina Takes 2 to Tango. Tų pačių metų liepos mėn. jis gavo Suomijos muzikos industrijos statulėlę Iskelmä Finlandia, o spalio pabaigoje išleido gyvo gerso albumą Hän laulaa – Kuninkaan 10 kultaista vuotta. 2008 m. pasirodė devintasis studijinis albumas Albumi, pasiekęs antrąją vietą geriausių pardavimų sąraše. Didžiausio populiarumo sulaukė su atlikėja Katri Helena įrašyta daina Vierellesi kaipaan. Vėlesniais metais išleisti kiti albumai: Al ritmo latino! (2008 m.), Kuin elokuvissa (2009 m.) ir Millainen laulu jää (2011 m.). 2013 m. kovą pasirodė trečiasis geriausių dainų rinkinys Kaikkien aikojen parhaat.

Nuo 2014 m.: Rakkaudella merkitty mies

2014 m. kovo mėn. išleistas dviejų diskų albumas 36 Unohtumatonta, kuriame galima rasti 36 populiariausias jo dainas. 2014 m. rugsėjo pabaigoje išėjo naujausias - vienuoliktas - studijinis albumas pavadinimu Rakkaudella merkitty mies.
Gražina Liaudanskienė-Bružaitė

Gražina Liaudanskienė-Bružaitė (1956 m. sausio 4 d. Žalpių miestelyje, Kelmės r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

Baigusi Žalpių aštuonmetę mokyklą, 1971–1975 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. R. Andriuškevičius). 1975–1979 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Pupelio klasė).
Nuo 1979 Šilutės 4-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, vyresniųjų klasių merginų choro ir žemesniųjų klasių mergaičių vokalinio ansamblio vadovė. Ansamblį paruošė respublikiniam „Dainų dainelės" konkursui Vilniuje. 1979–1983 ir Traksėdžių pagrindinės mokyklos muzikos mokytoja, jaunučių ir jaunių chorų vadovė – abu chorus parengė 1980 Šilutės rajono dainų šventei.
Nuo 1987 Šilutės vaikų muzikos mokyklos (meno mokyklos) mokytoja, nuo 1996 vyresnioji muzikos mokytoja.
1979–1986 Šilutės rajoninių kultūros namų šokių ir dainų liaudies ansamblio „Rezginėlė“ vokalinės grupės vadovė. 1981 šio kolektyvo moterų ir mišrusis ansamblis „Sidabrinių balsų“ konkurse Palangoje pelnė pirmąsias vietas, o 1986 analogiškame konkurse antrąsias. „Rezginėlė" nemažai koncertavo, dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. 1979–1986 G. Liaudanskiene – Šilutės rajono švietimo darbuotojų moterų choro chormeisterė, taip pat meno vadovė ir dirigentė. Choras koncertavo Šilutėje, Tauragėje, Jurbarke, Klaipėdoje, Latvijoje, Čekijoje, Slovakijoje ir Bulgarijoje, dalyvavo 1980 ir 1985 respublikinėse dainų šventėse.
Nuo 1983 chorvedė – Šilutės centrinės ligoninės moterų choro meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvas prizinių vietų pelnė respublikinėse meno mėgėjų apžiūrose, dalyvavo 1990 Lietuvos tautinėje dainų šventėje, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1994 koncertavo Vokietijoje, gieda bažnyčiose ir ligoninėse, dalyvavo Vydūno garbei skirtoje dainų šventėje Klaipėdoje ir kituose savo rajono kultūros renginiuose. Mokytoja yra Šilutės rajono dainų švenčių dirigentė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Maneto

Manetonas (Manetho, Manetonas iš Sebenytos) – egiptiečių istorikas ir dvasininkas iš Sebenytos, gyvenęs Ptolomėjų laikotarpyje, III a. pr. m. e.
Manetonas gyveno apie 305−285 m. pr. m. e. Apie jį žinoma labai mažai. Nėra tikra, kur jis gimė, Mendese ar Heliopolyje. Jis neabejotinai buvo egiptietis ir mokėjo senovės egiptiečių raštą, tačiau rašė graikiškai. Jis tarnavo Ptolemėjui I Soterui ir tikriausiai buvo atsakingas už Serapio kulto įvedimą į Egiptą. Būdamas žyniu Manetonas turėjo prieigą prie šventyklų archyvų.
Manetonas parašė „Egiptiaką“ (Aegyptiaca), Egipto istoriją, ir „Sočio knygą“ (Book of Sothis), astronominę knygą (yra nuomonių, kad ji jam priskiriama klaidingai). „Egiptiaka“ susilaukė didelio egiptologų dėmesio, kadangi joje aprašyta faraonų valdymo chronologija. Pati knyga neišliko ir žinoma iš vėlesnių autorių fragmentų perrašymų: žydų istoriko Juozapo (I a.), krikščionių: Julijaus Afikiečio (apie 220 m.), Eusebijaus (apie 320 m.) ir Bizantijos autoriaus Georgijaus Sinkelo (VIII a. pb.). Manetonui priskiriamos kai kurios kitos knygos.
Gilbert Newton Lewis

Biografija

1899 m. baigė Harvardo universitetą, 1907 m. – Masačusetso technologijos institutą.
Nuo 1907 m. dirbo Kalifornijos universitete Berklyje; nuo 1912 m. profesorius.
Tyrimų sritys – chemijos termodinamika, elektrochemija. 1916 m. sukūrė kovalentinio ryšio teoriją, 1926 m. su H. C. Urey – vieną rūgščių ir bazių teorijų, pavadinta jo vardu. Pasiūlė fotono terminą.
Pingdženas

Geografija

Įsikūręs vidury kalvotos plynaukštės, visas rajonas išsidėstęs ant šlaito centrinėje miesto dalyje. Kad būtų išspręstos vandens atsargų ir irigacijos problemos, apylinkėse buvo iškasta daug tvenkinių.
Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

Misija

Ministerijos misija – tarnauti visuomenei, garantuojant jos saugumą, veiksmingą ir profesionalų, informacinėmis technologijomis pagrįstą viešąjį administravimą bei sudarant prielaidas tolygiai ir subalansuotai regionų plėtrai.

Veiklos pagrindai

Ministerijos veiklos pagrindus sudaro, ministerijos veiklą reglamentuoja Lietuvos Respublikos Konstitucija, įstatymai, kiti Lietuvos Respublikos Seimo priimti teisės aktai, Lietuvos Respublikos tarptautinės sutartys, Lietuvos Respublikos Prezidento dekretai, Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimai, Lietuvos Respublikos Ministro Pirmininko potvarkiai. Pagrindą sudaro Lietuvos Respublikos Vyriausybės veiklos programa, Valstybės ilgalaikės plėtros strategija, Viešojo saugumo plėtros iki 2010 metų strategija, Viešojo administravimo plėtros iki 2010 metų strategija, Lietuvos regioninės politikos iki 2013 metų strategija, Lietuvos informacinės visuomenės plėtros strategija.

Vadovybė

Šiuo metu ministerijai vadovauja ministrė Rita Tamašunienė. Pirmtakas – Eimutis Misiūnas.
Mark Twain

Biografija

Semas Klemensas gimė Floridos kaime, Misūrio valstijoje, buvo trečias iš keturių išgyvenusių Džono ir Džeinės Klemensų vaikų. Ankstyvoj vaikystėj jo šeima persikraustė į Hanibalo miestelį, šis miestelis ir jo gyventojai aprašyti žymiausiuose Marko Tveno kūriniuose.
Tėvui 1847 m. mirus, vyriausias brolis Orionas pradėjo leisti laikraštį, į kurį Semas rašė straipsnius. Vėliau įsidarbino garlaivyje, kur dirbo iki pilietinio karo. Karo metu išvyko su broliu Orionu į Nevadą, kur šis įsidarbino gubernatoriaus sekretoriumi.
Vėliau įsidarbino šachtininku, tikėdamasis praturtėti. Nepasisekus, pradėjo dirbti Virdžinijos miesto laikraštyje, kur pirmą kartą panaudojo Marko Tveno slapyvardį.

Kūryba

Markas Tvenas publikavo per 50 literatūrinių darbų. Žinomiausi – „Tomo Sojerio nuotykiai“ (1876), „Princas ir elgeta“ (1882), „Heklberio Fino nuotykiai“ (1884). 1906–1907 metais jis pats publikavo savo autobiografiją dvidešimt penkiais atskirais straipsniais žurnale „North American Review“. Pilna jo autobiografija atskiru leidimu pirmą kartą buvo publikuota tik po jo mirties 1924 metais.
Hveda

Istorija

Valstybė pajūryje susikūrė XVI a. pabaigoje augant jūrinės prekybos poreikiui. Ji konkuravo su kitomis stipriomis Vergų kranto valstybėmis, tokiomis, kaip Ardra šiaurėje, Jakinas rytuose, taip pat Aukso kranto valstybe Akvamu vakaruose. 1677–1681 Akvamu buvo užvaldžiusi Hvedą.
Tačiau šioje konkurencijoje Hveda XVII a. įgijo didelį pranašumą dėl savo patogios pozicijos. Valdant karaliui Hufon, ji tapo svarbiausiu vergų prekybos centru visoje Gvinėjos įlankoje ir kontroliavo apie 60 km ilgio pakrantės ruožą. Jos sostinė buvo vadinama Savi. Dideliame tarptautiškame mieste buvo leidžiama kurtis europiečių prekybos faktorijoms. Todėl čia buvo įsikūrę portugalų, olandų, britų, prancūzų prekybininkai. Portugalai vadino sostinę pagal karalystę, Ajudá, iš ko kilo vėlesnis miesto pavadinimas (dabar Uida).
XVII a. auganti Dahomėjos karalystė šiaurėje, siekdama įgyti vergų prekybos monopolį, 1727 m. užkariavo Hvedą ir ją prijungė prie savo imperijos. Sostinė buvo nusiaubta, o rūmai sugriauti. Nors tradicinė monarchija kurį laiką išlaikyta, valstybė niekada neatkūrė savo buvusių pozicijų.
Valentina Tereškova

Biografija

Gimė 1937 m. Jaroslavlio regione, buvusioje TSRS (dabar Rusija). Būdama 18 metų pradėjo dirbti tekstilės fabrike. 1961 m. įstojo į parašiutininkų būrelį. Tais pačiais metais TSRS prasidėjo moterų siuntimo į kosmosą programa, kurioje Tereškova buvo patvirtinta kosmonaute. Sprendimas siųsti moterį į kosmosą buvo TSRS ir JAV kosminių varžybų išdava. Tokiu būdu TSRS ministras pirmininkas Nikita Chruščiovas parodė Jungtinėms Amerikos Valstijoms, kad TSRS pirmauja kosminėse varžybose.
Skrydis į kosmosą buvo griežtai slepiamas. Tereškova prieš galutinį pasiruošimą pasakė motinai, kad vyksta į parašiutininkų stovyklą. Motina apie skrydį sužinojo tik kai tai pranešė radijas. Pasiruošimo skrydžiui grupėje dalyvavo daugiau moterų, kurių pavardės iki 1980 m. nebuvo skelbiamos, tačiau į kosmosą skrido tik Valentina Tereškova. Visoms dalyvavusioms programoje moterims buvo suteikti karinių oro pajėgų leitenanto kariniai laipsniai. 1963 m. birželio 16 d. Valentina Tereškova pakilo į kosmosą raketa Vostok 6, dvi dienos po to kai buvo paleistas Vostok 5 su Valerijum Bykovskiu. Tereškovos šaukinys buvo Чайка (Žuvėdra). Abu kosminiai laivai praskriejo vienas nuo kito 5 kilometrų atstumu. Kosmonautai buvo užmezgę trumpalaikį radijo ryšį. Nusileidžiant, kaip ir visuose Vostok tipo kosminiuose laivuose, 6000 metrų aukštyje kosmonautė buvo katapultuota iš kapsulės ir nusileido parašiutu 1963 m. birželio 19 d. 620 km nuo Karagandos, Altajaus krašte. Kosmose ji praleido 70 valandų ir 50 minučių ir apsisuko aplink žemę 48 kartus. Po skrydžio Tereškovai suteiktas Lenino ordinas ir Tarybų Sąjungos didvyrės vardas. Vėliau ji buvo Tarybinių moterų komiteto prezidente ir TSRS parlamento ir prezidiumo nare.
Tereškova buvo treniruojama Voschod misijai, su išėjimu į atvirą kosmosą, bet ji neįvyko. 1969 m. moterų kosmonaučių programa buvo nutraukta. Programa atnaujinta 1982 m.

Šeima

1963 m. lapkritį Tereškova ištekėjo už kosmonauto. 1964 m. susilaukė dukters Jelenos, kuri buvo pirmas abiejų tėvų pabuvojusių kosmose vaikas.