google/wiki40b huggingface dataset:
Asignavimų valdytojas

Asignavimų valdytojas – įstaiga, kuriai Lietuvos Respublikos Seimas tiesiogiai skiria asignavimus savo veiklai vykdyti.
Lietuvos Respublikos Seimas patvirtina biudžetą, kuriame nurodo, kiek asignavimų valdytojams skirs asignavimų. Jame taip pat nurodo, kokiai išlaidų rūšiai kiek skirta pinigų. Išlaidos skirstomos: darbo užmokesčiui, mokėjimams SODRA, einamosioms išlaidoms (paslaugos, medžiagoms, trumpalaikiam turtui, nedidelis remontas) ir ilgalaikiam turtui, didesniam remontui, statyboms įsigyti ir vykdyti. Asignavimų valdytojas negali be Lietuvos Respublikos Seimo leidimo vienai išlaidų grupei skirtus pinigus išleisti kitai išlaidų grupei.
WSG Wattens

Istorija

Ištakos siekia 1930 m., kai buvo įkurtas SC Wattens klubas. 
Šį klubą remia Swarovski šeimyna. Klubo vadovė Diana Langes-Swarovski yra viena iš šio klano narių.
Liudvikas Šarkauskas

Biografija

Gimė žemės ūkio darbininkų šeimoje. 1924 m. baigė Kvėdarnos pradžios mokyklą, 1929 m. – Rietavo progimnaziją, 1933 m. – Plungės mokytojų seminariją. Besimokydamas aktyviai dalyvavo Rietavo ir Plungės skautų ir ateitininkų organizacijų veikloje, buvo išrinktas Plungės ateitininkų valdybos pirmininku. Bendradarbiavo ateitininkų leidiniuose „Ateities spinduliai“, „Ateitis“ ir kt.
1934 m. rudenį įstojo į Telšių kunigų seminariją. 1938 m. balandžio 16 d. Telšių katedroje įšventintas kunigu, o birželio 19 d. Kvėdarnos bažnyčioje laikė pirmąsias Šv. Mišias (primicijas).
1938–1940 m. dirbo Šilalės bažnyčios vikaru bei vidurinės mokyklos lotynų kalbos mokytoju ir kapelionu, 1940–1944 m. vikariavo Salantų bažnyčioje ir dėstė mokykloje lietuvių kalbą. 1944–1945 m. buvo Luokės bažnyčios vikaras.
1945 m. birželio mėn. paskirtas Leckavos, o rugsėjo mėn. – Kaltinėnų bažnyčios administratoriumi. Joje 1946 m. gruodžio 14 d. suimtas, apkaltintas antitarybine propaganda, priešiškų valdžios ideologijai spaudinių laikymu ir platinimu, o 1947 m. gegužės 10 d. MGB Ypatingojo pasitarimo nubaustas 10 metų pataisos darbų. Liepos 15 d. išvežtas į Pečiorlagą (Komija). Kalėjo Abezės lageryje, aukojo jame tarp lietuvių kalinių Šv. Mišias. 1955 m. liepos 12 d. paleistas, 1989 m. rugpjūčio 25 d. reabilituotas.
1955–1967 m. klebonavo Upynos ir Kaunatavos, 1967–1982 m. – Mosėdžio parapijų bažnyčiose. 1982 m. birželio 19 d. dėl sveikatos buvo atleistas iš klebono pareigų ir paskirtas Kretingos bažnyčios altarista-rezidentu. Dalyvavo disidentiniame judėjime, pasirašė Telšių vyskupijos ir Klaipėdos prelatūros kunigų pareiškimus ir protestus sovietų Lietuvos ir Sovietų sąjungos vadovybei dėl piliečių sąžinės laisvės suvaržymų.
Palaidotas 2004 m. kovo 15 d. Kretingos kapinėse. Laidotuvėse dalyvavo 24 kunigai, 3 diakonai, 9 klierikai, pamaldoms vadovavo Telšių vyskupas Jonas Boruta ir Telšių vyskupas emeritas Antanas Vaičius.
Fibonačio skaičius

Fibonačio skaičių seka – sveikųjų skaičių seka {Fₙ}, nusakoma taip: F₀ = 0, F₁ = 1, Fₙ₊₁ = Fₙ + Fₙ₋₁. Seka prasideda šiais skaičiais: 0, 1, 1, 2, 3, 5, 8, 13, 21, 34, 55, 89, 144, 233. Kiekvienas šios sekos skaičius lygus dviejų prieš jį einančių skaičių sumai. Pavadinta viduramžių matematiko Fibonačio vardu.
Wexford FC

Istorija

Klubas įkurtas 2007 m. Vyrų komanda 2016 m. sezone žaidė aukščiausioje šalies lygoje, bet joje neįsitvirtino. Dabar žaidžia antros pakopos pirmenybėse.
Tuo tarpu moterų komanda sėkmingai dalyvauja šalies pirmenybėse ir ne kartą tapo čempionėmis.
Bostono melasos katastrofa

Bostono melasos katastrofa (angl. Boston Molasses Disaster) įvyko 1919 m. sausio 15 d. šiaurinėje Bostono kaimynystėje Jungtinėse Amerikos Valstijose. Didžiulis melasos rezervuaras pratrūko ir melasos banga pradėjo bėgti miestelio gatvėmis apie 56 kilometrų per valandą greičiu nusinešdama 21 gyvybę ir sužalodama dar 150 žmonių. Vietiniai turistams vis dar tvirtina, kad karštomis dienomis juntamas melasos kvapas.

Katastrofa

Katastrofa įvyko vietinėje alkoholio gamykloje 1919 m. sausio 15 d. per neįprastai šiltą dieną. Tuo metu melasa buvo pagrindinis Jungtinėse Amerikos Valstijose naudojamas saldiklis. Melasa galėjo būti fermentuojama į romą ar etilo alkoholį. Netoli Kyno aikštės 15 metrų aukščio ir 27 metrų pločio melasos rezervuaras, kuriame buvo apie 8,700,000 litrų, pratrūko. Liudytojai sako, kad pratrūkstant rezervuarui buvo girdėti garsus traškesys, panašus į automatinio šautuvo garsus ir melasai pasipylus pradėjo drebėti žemė. Įtrūkimas išleido didžiulę saldiklio bangą kurios aukštis buvo nuo 2,5 iki 4,5 metrų. Ji judėjo 56 kilometrų per valandą greičiu. Melasos banga buvo tokia stipri, kad sugebėjo apgadinti Bostono traukinių stotį bei nustumti traukinį nuo bėgių. Šalia stovėję pastatai buvo tiesiog nušluoti nuo žemės paviršiaus. Keletas kvartalų buvo padengti 60 - 90 cm melasos sluoksniu.

Valymas

Prireikė maždaug 87 000 darbo valandų išvalyti melasai iš akmeninių gatvių, teatrų, namų bei verslo pastatų. Uostas vis dar buvo rudas nuo melasos iki pat vasaros. Gyventojai padavė „Amerikos Industrinę Alkoholio Kompaniją“, kuri įsigijo vietinę gamyklą 1917 m., į teismą ir tai buvo pirmasis tokio pobūdžio teismas Masačiusetse. Nepaisant visų Amerikos Industrinės Alkoholio Kompanijos tvirtinimų, kad rezervuarą susprogdino anarchistai (nes alkoholis buvo naudojamas amunicijai gaminti) jiems teko sumokėti 600 000 dolerių sumą (apie 6,6 milijono šiuolaikinių dolerių) dėl padarytos žalos.
Kuosos

Paplitimas pasaulyje

Kuosų pogentės rūšys savaime paplitusios Eurazijoje. Siaurame ruože – šiaurinėje Mongolijoje ir apie Baikalo ežerą yra abiejų kuosų rūšių arealų sąlyčio riba.
Eurazinės kuosos aptinkamos beveik visoje Europoje – Britų salose, Iberijos pusiasalyje, Maroko ir Alžyro šiaurinėse dalyse, pietiniame Vakarų Sibire, Vidurinėje Azijoje, Kašmyre, vakarų Kinijos Sindziango provincijoje. Negyvena tik Europos šiaurės pakraščiuose – šiaurinėje Skandinavijoje, šiaurinėje Rusijoje, Islandijoje.
Daurinės kuosos paplitusios Tolimuosiuose Rytuose – Sibire apie Amūro upę, rytų Kinijoje, Korėjos pusiasalyje, Japonijos pietvakariuose.

Paplitimas Lietuvoje

Lietuvoje savaime gyvena ir gana gausiai paplitusi viena rūšis – eurazinė kuosa, arba jos Corvus monedula soemmerringii porūšis. Lietuvoje iš dalies sėslios, tačiau apie 40 proc. migruoja į artimiausius šiltesnius kraštus – Lenkiją, Vokietiją. Grįžtančios pas mus pasirodo apie kovo vidurį.

Išvaizda

Mažiausios varnų genties rūšys – dydžiu kuosos mažesnės už naminį karvelį, įskaitant uodegą apie 32–39 cm kūno ilgio, 110–265 g svorio, bet eurazinės kuosos už daurines kuosas truputį stambesnės. Abiejų rūšių viršugalvis, sparnai ir uodega juodi, kitas plunksninis apdaras pilkšvas, balsvas arba pas daurines kuosas beveik baltas. Galva gana didelė.

Elgsena

Monogamės. Gyvena nedidelėmis ir didesnėmis kolonijomis. Lizdus susisuka medžiuose, uoksuose, olų ir namų plyšiuose, ertmėse. Kontaktinėje rūšies išplitimo zonoje abi rūšys retkarčiais kryžminasi.

Mityba

Kuosos yra visalesės. Per veisimosi sezoną daugiausia minta iki 18 cm ilgio įvairiais bestuburiais. Kartais susimedžioja nedidelius graužikus ir šikšnosparnius. Pasmaguriauja paukščių kiaušiniais ir paukščių jaunikliais. Neatsisako lesti ir šalia kelio partrenktų negyvų gyvūnų. Po veisimosi sezono daugiausia lesa augalinio maisto – įvairius grūdus, giles, vaisius, uogas.
Balcersas

Istorija ir kultūra

Istoriškai dabartinė Balcersas susiformavo iš dviejų mažesnių kaimų – dabartinio Balcerso rytuose ir Mėlso vakaruose. Dėl tokio „pasidalijimo“ dar ir šiandien rengiamos pusiau rimtos Balcerso ir Mėlso gyventojų varžytuvės. Kai kurios tradicinės šventės, pavyzdžiui, Funken, švenčiama pavasarį, išliko ir praktikuojamos dar nuo ikikrikščioniškų laikų. Du Balcerso apskrities kaimeliai pirmąkart istoriniuose šaltiniuose paminėti kaip Palazoles (Balcersas) ir Meilis (Mėlsas).

Sraigtasparnių kilimo ir nusileidimo bazė

Lichtenšteine nėra jokio oro uosto, tačiau Balcerse įrengta maža sraigtasparnių kilimo ir nusileidimo aikštelė.
Žemutinė Sasandra

Gyventojai

Etninė regiono sudėtis įvairi.
Pakryžės piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Alantos piliakalnis 2 kmRunionių piliakalnis 5,5 kmSvobiškėlio piliakalnis 4 kmPerkalių piliakalnis 10 kmKarališkių piliakalnis 6 kmVališkių piliakalnis 10 kmGaigalų piliakalnis 3 kmAvilčių piliakalnis 4 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Lankasteriai

Lankasteriai (angl. Lancaster, House of Lancaster) – Anglijos karališkoji giminė, Plantagenetų giminės atšaka.

Istorija

Dinastijos pradininku laikomas Anglijos karalius Henrikas IV, valdęs šalį nuo 1399 m. iki 1413 m. Lankasterių vardas atsirado 1267 m., kai Anglijos karalius Henrikas III sūnui Edmundui paskyrė Lankasterio erlo titulą. Edmundo anūkas Henrikas 1351 m. tapo Lankasterio kunigaikščiu. Henriko duktė Blanša ištekėjo už Anglijos karaliaus Eduardo III, kurių trečiasis sūnus Jonas Gentietis paveldėjo Lankasterių titulą ir valdas. Jono Gentiečio sūnus Henrikas 1390 m. dalyvavo Kryžiuočių ordino vykdytoje Vilniaus apsiaustyje. 1399 m. Henrikas dalyvavo nušalinant nuo valdžios Anglijos karalių Ričardą II, o tų pačių metų spalio 13 d. buvo karūnuotas kaip Henrikas IV. Dinastijai taip pat priklausė Henrikas V ir Henrikas VI. 1461 m. Ričardo Jorkiečio sūnus Eduardas IV, kuris nuvertė Henriką VI ir tapo pirmuoju Jorkų dinastijos karaliumi. Eduardo III penktojo sūnaus Edmundo iš Langlio (1385 m. – Jorko kunigaikštis) palikuonys pareiškė pretenzijas į Anglijos sostą. Tam neprieštaravo tuomet valdęs psichikos liga sergantis karalius Henrikas VI (Lankasterių giminės), bet pasipriešino karalienė Margarita Anžu, norėjusi, kad karaliumi taptų jos sūnus Velso princas Eduardas. Kilo dinastinis Baltosios ir Raudonosios rožių karas (1455–1485 m.), taip pavadintas pagal Jorkų herbe buvusią baltą, o Lankasterių – raudoną rožes. Rožių karų išdavoje Anglijos valdžia atiteko naujai – Tiudorų dinastijai.
Santarvės aikštė (Jonava)

Jonavos Santarvės aikštė - viešoji aikštė Jonavos miesto centre, priešais Jonavos rajono savivaldybės pastatą. Greta - Jonavos kultūros centras, Jonavos paštas, Jonavos miesto kapinės, Jonavos meno mokykla, Jonavos rajono viešoji biblioteka ir kt.
Plotas - 4 180 m². Santarvės aikštė yra išklota betoninėmis trinkelėmis, pagražinimui panaudotos klinkerio (figūrinės) plytos. Pastatytos naujos atraminės sienutės, stovi Abraomo Kulviečio skulptūra (paminklas), jai yra įrengtas pamatas. Aikštę puošia fontanas. Aikštėje yra veja, auga medžiai, krūmai, kiti želdiniai.

Istorija

Rekonstruota nuo 2008 m. rugpjūčio 20 d. iki 2009 m. gegužės mėn. (biudžetas - 2 269 080 Lt; projektuotojas - UAB „Jonavos projektas", rangovas: UAB „Kauno keliai", techninės priežiūros vykdytojas: UAB „Projektų centras“.
Bendra Sąjūdžio ir Santarvės aikščių atnaujinimo darbų vertė viršija 7 milijonus litų, iš jų Europos Sąjungos parama sudaro 5,5 milijonus litų.
Aškelonas

Istorija

Senovėje buvo vienas iš 5 pagrindinių filistiečių miestų. Vėliau miestą užėmė Aleksandras Makedonietis. Pasakojama, kad čia gimė Erodas Didysis.
Apsodas

Apsodas (angl. handguard; rus. ложа) – kai kurių šaulių ginklų (karabino, šautuvo, pistoleto-kulkosvaidžio, rankinio kulkosvaidžio ir kt.) dalis, kuri leidžia patogiai paimti ginklą ir juo naudotis, kurioje įtvirtintas vamzdis su šovimo bei pertaisymo mechanizmais. Į petį įremta apsodo dalis buožė padeda atlaikyti šūvių atatranką ir geriau taikytis.

Apsodus turi ir arbaletai.

Apsodo konstrukcija

Paprastai laikoma, kad apsodą sudaro dvi dalys – buožė ir apsodo lovelis.
Respublikonų lyga

Respublikonų lyga (iki 2010 m. - Lietuvos lenkų liaudies partija, lenk. Polska Partia Ludowa) – Lietuvos politinė partija, įkurta 2002 m.
Lietuvos lenkų liaudies partija buvo įkurta 2002 metų liepos mėnesį kaip atsvara Lietuvos lenkų rinkimų akcijai. Pirmininkė – Antonina Poltavec.
2002 m. gruodžio 22 d. savivaldybių tarybų rinkimuose partija kėlė kandidatus į Šalčininkų bei Vilniaus rajonų ir Vilniaus miesto tarybas, bet iškovojo tik 1 mandatą Vilniaus rajone.
2004 m. Seimo rinkimuose iškėlė 9 kandidatus Vilniaus ir Vilniaus rajono vienmandatėse apygardose, bet nelaimėjo nė vieno mandato.
2010 m. sausio 30 d. įvykusiame Lietuvos lenkų liaudies partijos suvažiavime buvo pakeistas partijos pavadinimas - ji pervadinta į Respublikonų lygą. Nauju RL pirmininku išrinktas tarptautinių santykių ir politikos mokslus Varšuvoje baigęs Vėliučionių specialiųjų vaikų auklėjimo ir globos namų auklėtojas Janas Šibakovskis, jo pavaduotoju - Vilniaus Universitetą baigęs istorikas, verslininkas Arvydas Baniulis. Suvažiavime nutarta atsisakyti regioninės ir tautiniu pagrindu sukurtos partijos statuso, nors partija ir ateityje ketino skirti dėmesio tarpnacionalinių santykių Lietuvoje harmonizavimui, Lietuvos lenkų ir kitų tautinių bendrijų integravimuisi į šalies ekonominį, kultūrinį ir visuomeninį politinį gyvenimą.
Naglio kalnas

Naglio kalnas – spėjamas 1425 m. minimas piliakalnis Palangos šiaurėje, kurį norėjo gauti kryžiuočiai ir jame statytis pilį. Tačiau kalnas ilgą laiką, iki apželdinant kopas, buvo pustomas vėjo, todėl piliakalnio požymių jame nepastebėta.
Su Birutės kalnu laikomas Palangos piliakalnio dalimi.

Istorija

Ilgą laiką Naglio kalnas buvo judri smėlio kopa, supustyta ant senovinės Litorinos jūros terasos. XV–XVI a. tai buvo alka, šventvietė. Šalia kalno buvo kuršių žvejų gyvenvietė Senasis Uostas. 1926 m. ją apželdino ir taip pristabdė miškininkas Marijonas Daujotas. Apie tai primena pastatytas stogastulpis.

Legendos

Pasakojama, kad šis kalnas esąs narsaus karvedžio Naglio garbei, kurį jam supylusį žmona. Iš jos ašarų prasidėjęs greta tekantis upelis.
Bujidų dinastija

Istorija

Dinastijos pradininkas – buvo Ali ben Būja, kilęs iš Tabaristano. Jis įsitvirtino byrančio Abasidų Kalifato teritorijose ir čia sukūrė atskirų valstybėlių konfederaciją, įkurdamas daug savo dinastijos atšakų.
Vėliau Bujidai skirtingose vietose buvo nuversti kitų dinastijų – Gaznevidų ir Seldžiukų.
Bujidai propagavo šiizmą ir buvo persų kultūros gaivintojai vakarų Persijoje. Jie naudojo seną sasanidų valdovų titulą šachinšachas.
Dvejų rūmų parlamentas

Dvejų rūmų parlamentas – parlamentas, kuris turi dvejus rūmus. Vieni rūmai vadinami žemaisiais, kiti – aukštaisiais.
Žemieji rūmai paprastai renkami vienu metu ir laikoma, kad jie atstovauja tautai. Paprastai jų nario kadencija būna 3–5 metai.
Aukštųjų rūmų nariai gali atstovauti teritorijas. Jie gali būti renkami, tik kitaip, nei žemųjų rūmų nariai, o gali būti ir nerenkami (vietą paveldi ar paskiriami). Aukštųjų rūmų nariai paprastai turi ilgesnę kadenciją. Aukštųjų rūmų sudėtis gali būti atnaujinama ne iškart, o dalimis.
Parlamento suskaidymas į dvejus rūmus grindžiamas įvairiai. Teigiama, kad tai sudaro galimybę atstovauti skirtingiems interesams skirtinguose rūmuose. Kita priežastis yra prisidėjimas prie „stabdžių ir atsvarų“ sistemos. Taip pat teigiama, kad projektų svarstymas dvejuose rūmuose pagerina priimamų įstatymų kokybę, padeda pataisyti klaidas juose. Dar manoma, kad apsunkindamas įstatymų leidimą dvejų rūmų parlamentas padeda užtikrinti įstatymų stabilumą.
Fyrdas

Fyrdas (s. angl. fyrd) – milicijos tipo pajėgos, kurias sudarydavo pavojaus metu sušaukti ginkluoti gyventojai (laisvieji valstiečiai).
Fyrdą sušaukdavo užpuolus priešui. Tarnyba fyrde būdavo trumpa, fyrdo kariai turėdavo atvykti su savo ekipuote (ginklais, šarvais, apranga) ir maistu.
Tyrimų duomenimis fyrdai atsirado ne vėliau kaip VII a. Anglosaksų karalystėse fyrde turėjo tarnauti kiekvienas laisvas žemvaldys (valstietis), kurie tada sudarė didžiąją dalį šalies gyventojų. Manoma, kad bendra taisyklė buvo, kad nuo kiekvieno haido būdavo imamas vienas karys į fyrdą. Pirmą kartą toks fyrdo sudarymo būdas minimas Vesekso karaliaus Inės (Ine) įstatymuose (694 m.). Einant laikui buvo suprasta, kad vieno haido neužtenka išlaikyti gerai ginkluotam kariui. Jau VIII a. imta pereidinėti prie atrankinio fyrdo komplektavimo.

799 m. Mersijos karalius Kenvulfas (Coenwulf of Mercia) padovanojo vienam savo bendražygiui 30 haidų žemės, kad šis fyrdui pateiktų vieną karį. Vėliau, manoma, taisyklė, kad vienas karys į fyrdą eina iš kiekvienų 5 haidų, darėsi visuotinai priimta.

Anglijos karaliui Alfredui Didžiajam (849–899) priskiriamas fyrdų sistemos patobulinimas. Paskutinio anglosaksų karaliaus Haraldo II (1022–1066) kariuomenėje, 1066 m. kovojusioje su Haroldo Hardrados ir Vilhelmo Užkariautojo įsiveržimais, fyrdas sudarė svarbią pajėgų dalį (kita dalis buvo huskarlai).
Anglosaksų karalysčių kariuomenėse fyrdas sudarė esminę dalį. Vėliau vis didesnį vaidmenį ėmė vaidinti karalių kariaunos (huskarlai), kurios buvo geriau ginkluotos ir apmokytos. Tačiau fyrdai išlaikė savo svarbą iki paties anglosaksų laikotarpio D. Britanijoje pabaigos. Fyrdų kariai būdavo gana gerai ginkluoti (įskaitant kalavijus ir skydus), tačiau jiems trūko patirties ir naujausių kariavimo metodų išmanymo. Anglosaksų Britanijoje beveik nenaudojo kavalerijos ir lankininkų bei tvirtovių kaip teritorijos valdymo priemonių.

Fyrdus naudojo tik kaip gynybos nuo įsiveržiančio priešo priemonę, jie nebuvo pritaikyti puolamiesiems veiksmams. Fyrdų kariai praktiškai niekada nebuvo imami į tarnybą karo veiksmams už savo grafystės ribų. Dėl išvardintų priežasčių fyrdai nebuvo labai pajėgi kariuomenė, dėl ko anglosaksai neretai pralaimėdavo puldinėjantiems vikingams, o 1066 m. – Vilhelmo Užkariautojo kariuomenei, nors paskutinįjį mūšį pralaimėjo ir dėl kitų priežasčių. Anglosaksų kariuomenė į mūšį papuolė išsyk po forsuoto maršo iš kito ką tik laimėto mūšio, kuriame buvo sutriuškinę Norvegijos karaliaus Haraldo Hardrados kariuomenę.
Folklandinė lapė

Istorija

Pirmą kartą atrastas 1690 m. Džono Strongo (John Strong) ekspedicijos metu. Strongas vieną gyvūną net pasiėmė į laivą ir keletą mėnesių augino, bet pakeliui į Europą, išsigandusi patrankos šūvio, lapė iššoko už borto.
1833 m. salas aplankė anglų gamtininkas ir keliautojas Čarlzas Darvinas. Jis folklandinei lapei davė Canis antarcticus pavadinimą. Darvino ekspedicijos metu gyvūnas Rytų Folklando saloje buvo jau retas, o vakarinėje saloje sparčiai nyko.
Lapes medžiojo dėl kailių. Nuo 1860 m. pradėję keltis škotų avių augintojai lapes nuodijo baimindamiesi, kad jie gali kelti grėsmę jų auginamoms avims. Salose nebuvo jokių miškų, kuriuose galėtų gyvūnai pasislėpti. Taip pat lapės nejuto jokios baimės žmonėms, jas lengvai buvo galima prisivilioti.
Paskutinė folklandinė lapė, manoma, buvo sumedžiota 1876 m.

Panašūs straipsniai

Drontas
Kairiai (Kupiškis)

Žymūs žmonės

1896 metų lapkričio 1 d. čia gimė dviejų Vyties Kryžių kavalierius Zigmas Kaušpėdas (sušaudytas Tuskulėnų dvare 1945 metų vasario mėnesį).
Vilniaus vaivada

Įgaliojimai

Vilniaus vaivadą skirdavo karalius ir jis pareigas eidavo iki gyvos galvos, jeigu nebūdavo priešininkų nušalinamas. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje ir vaivadijos bajorų vadas, taip pat vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, kuriems suteiktos Magdeburgo teisės, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.
Vaivada buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Vilniaus vaivada turėjo trečią pagal rangą aukščiausią pasauliečių poziciją.
Pareigybė panaikinta po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m.
Žvaigždžių kartografija

Žvaigždžių kartografija, dangaus kartografija, arba uranografija yra kartografijos šaka, susijusi su žvaigždžių, galaktikų ir kitų dangaus kūnų žemėlapių sudarymu. Dangaus kūnų švesio ir padėties matavimai reikalauja įvairių instrumentų ir priemonių, kurios išsivystė iš kampo matavimų kvadrantu ir plika akimi, per sekstantus su šviesos srautą padidinančiomis lęšimis iki šiolaikinių metodų, kurie apima kompiuterizuotų kosminių teleskopų įvairovę. Uranografai nuo senų laikų kūrė planetų padėčių lenteles, žvaigždėlapius ir žvaigždžių lenteles astronomų megėjų ir profesionalų naudojimui. Neseniai buvo sudaryti kompiuteriniai žvaigždėlapiai ir tapo įmanomas automatinis žvaigždžių padėčių nustatymas teleskopais.

Etimologija

Žodis uranografija kilo iš Graikų kalbos žodžio ουρανογραφια (ουρανος „dangus“ + γραφειν „rašyti“). Renesanso laikais terminas „uranographia“ buvo naudojamas dangaus atlasų pavadinimuose Dangaus atlasai. XIX a. uranografija buvo apibrėžta kaip Dangaus aprašymas. Elijas H. Burritt pervadino ją į Dangaus geografija. Vokiškai Uranographie, prancūziškai uranographie, itališkai uranografia.
Žemaitkiemio meteoritas

Žemaitkiemio meteoritas – meteoritas arba tiksliau chondritinių meteoritų lietus, kritęs 1933 m. vasario 2 d. Kliepšių kaimo apylinkėse, netoli Žemaitkiemio (Ukmergės rajono savivaldybė).
Surinkta 22 gabalai, jų bendra masė 44,1 kg, didžiausio gabalo masė 7,3 kg.  Gabalai buvo rasti 5,5 km² plote tarp Kliepšių ir Žemaitkiemio. Didžioji dalis saugoma Vilniaus universitete, 1,1 kg Rusijos Mokslų Akademijoje, 2,1 kg Čekijos muziejuje, 0,6 kg Londono muziejuje.
Žemaitkiemio meteoritas priklauso paprastiesiems, L6 klasės akmeniniams chondritams. Meteoritas sudarytas iš olivino chondrulių ir labai smulkios pagrindinės masės, kurioje yra olivino ir pirokseno kristalų bei jų nuolaužų.
Mėžionys

Istorija

Kaimas įkurtas XVI a. antroje pusėje per Valakų reformą. XVIII a. priklausė Vilniaus vyskupui I. J. Masalskiui, XIX a. – Cirkliškio dvaro savininkams grafams Mostovskiams. 1 km į pietvakarius nuo kaimo yra Mėžionių pilkapynas.
Gatviniame rėžiniame išretėjusiame kaime išliko vertingų XIX a. pabaigos – XX a. pradžios etnografinių gatvinių vienpusių arba dvipusių sodybų ir pavienių pastatų. Dvigalės arba viengalės pirkios statytos iš tašytų arba apvalių rąstų, sujungtų į kertes, kartais į sąsparas, su pėdintais permetimais dvišlaičiais, pusskliaučiais arba mišriais stogais. Galiniai arba šoniniai svirnai su priesvirniais, tvartai dažniausiai vienos patalpos su pusskliaučiais, keturšlaičiais pėdiniais arba gegniniais dvišlaičiais stogais, kluonų stogai dažniausiai pusskliaučiai.
Lemūrijos

Lemūrijos (lot. Lemuria), Lemūralijos (lot. Lemuralia) – šventė Senosios Romos religijoje, kurios metu būdavo atliekamos apeigos, kuriomis iš savo namų išvarydavo blogas mirusiųjų dvasias.
Kenkiančias nerimstančias mirusiųjų pamėkles vadino lemūrais (lot. lemures) ar larvomis (lot. larvae). George Thaniel apie juos rašė, kad „jie neminimi epitafijose ar aukštojoje poezijoje“, ir toliau pastebi „vėlyvosios Respublikos ir ankstyvosios Imperijos laikais mirusiųjų dvasias vadino manais (lot. manes; di manes), nors dažnai vartojo ir pavadinimus lot. umbrae, lot. immagines, lot. species ir kt.“ Toliau jis mini, kad pirmą kartą lemūrai minimi Horacijaus „Laiškuose“.
Lemūrijų metu lemūrus maldydavo aukodami pupas. Šių švenčių metu vestalės ruošdavo šventą patiekalą mola salsa – sūdytų miltų paplotėlį, kuriam miltus gaudavo iš pirmųjų tais metais nukirstų kviečių varpų.
Pagal Julijaus kalendorių Lemūrijas švęsdavo gegužės 9, gegužės 11 ir gegužės 13 dienomis. Ši senovinė šventė kildinama iš Romulo, kuris šią šventę įvedė tam, kad nuramintų nužudyto Remo dvasią. Ovidijus rašė, kad šios šventės metu buvo įprasta raminti ar išvaryti blogąsias dvasias. Tam naktį vaikščiodavo basi ir per petį mėtydavo juodas pupas. Tai darydavo namų galva, kuris keldavosi vidurnaktį ir basas vaikščiodamas apie namą barstydavo už nugaros juodas pupas ir devynis kartus kartodavo užkalbėjimą „haec ego mitto; his redimo meque meosque fabis“ (liet. „Aš siunčiu tai; su šiomis pupomis ar išperku save ir saviškius“). Namiškiai tuo metu barškindavo bronziniais puodais ir irgi devynis kartus kartodavo „Manes exite paterni“ (liet. „Protėvių manai (dvasios), išeikit“).
Dėl šio kasmetinio įkyrių piktųjų mirusiųjų dvasių išvarymo visą gegužės mėnesį laikydavo nesėkmingu vedyboms. Pagal tai atsirado patarlė „Mense Maio malae nubent“ (liet. „Gegužę vedę yra blogai vedę“).
609 ar 610 m. paskutinę Lemūrijų dieną popiežius Bonifacas IV pašventė Romos panteoną Šv. Marijai ir „visiems šventiesiems“. Nuo tada Romoje imta švęsti katalikišką šventę dedicatio Sanctae Mariae ad Martyres. Pagal kultūros istorikus šis senovinis paprotys buvo sukrikščionintas ir paverstas Visų Šventųjų diena, kad romėnų Lemūrijos būtų depagonizuotos.