google/wiki40b huggingface dataset:
Los Gigantes

Cerro Los Gigantes („Gigantų kalnas“) – kalnas Argentinoje, Kordobos provincijoje, Kordobos kalnagūbriuose, Sierras Grandes grandinėje. Išsidėstęs 28 km į pietvakarius nuo Tanti miesto, Ačialos pampos apsuptyje. Aukštis 2374 m. Svarbus turistinis objektas (kopimas į uolas, jodinėjimas, žygiai). Apylinkėse daug urvų, uolų, slėnių. Netoliese yra Virgen del Valle bažnyčia.
Notulae

Notulae - Europos Sąjungos notariatų tarybos (CNUE) leidžiamas elektroninis žurnalas. Jame pateikia naujausią informaciją apie Europos Sąjungą, bendrosios rinkos kūrimą, bendradarbiavimo teisės ir teisėsaugos srityse plėtrą, vartotojų teisių apsaugą, įmonių teisę ir įvairius europinis renginius, kurie galėtų sudominti notarus.
Euksenitas

Euksenitas arba euksenitas-Y – mineralas, susidedantis iš kalcio, niobio, tantalo, cerio, titano, itrio, visada iš urano bei torio ir iš kai kurių kitų metalų. Cheminė formulė: (Y, Ca, Ce, U, Th)(Nb, Ta, Ti)₂O₆.
Euksenitas pasitaiko pegmatituose ir juodajame smėlyje. Paprastai iš dalies būna amorfinis dėl radiacinio spinduliavimo pažeidimų. Yra tamsiai rudas su metaliniu blizgesiu.
Randamas Norvegijoje.
Kęstutis Jankauskas (1958)

Biografija

1981 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.
Nuo 1982 m. kovo 1 d. Eltos fotokorespondentas, 1989–1996 m. – Eltos Fotoinformacijos redakcijos vyriausias redaktorius. 1996–2004 m. – informacijos agentūros Elta direktorius.  2004 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės Informacijos ir komunikacijos departamento vadovas.
Stepas Dzimidas

Biografija

1981 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
1992–2016 m. Liolių senelių namų direktorius.
1995–2004 m. ir nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės rajono skyriaus narys.
Žmona Aldona, vaikai Žydrė, Raimundas, Audrius.
Maitvanagis

Kūnas

Paukštis 47–65 cm ilgio, išskleistų sparnų plotis – 165 cm, sveria 1,5–2,2 kg. Kūno plunksnos baltos, plasnojamosios – juodos. Snapas ilgas, kabliškas. Galva plika, ryškiai geltona ar rausva. Kojos ryškiai geltonos. Jauniklių plunksnos pradžioje būna gelsvai pilkos, dėmėtos, galvos oda pilka.

Elgsena

Maitvanagiai gyvena nedideliais būriais, savanose – paprastai poromis. Lizdus krauna kalnuose – ant atbrailų, skardžių, tarpeklių nišose. Lizdai netvarkingi, statybai naudoja šakalius, šiukšles, kaulus, juose pilna maisto likučių. Patelė deda 2 kiaušinius, kuriuos pora perina 42 dienas. Jaunikliai pradeda skraidyti 80 dienų po išsiritimo.
Maitvanagiai lesa pačią įvairiausią maitą – ne tik žinduolių, bet ir bestuburių, žuvų. Kartais lesa vaisius, dažnai kapstosi šiukšlynuose, lesa išmatas, nebijo žmogaus kaimynystės. Norėdami pramušti kietų stručio kiaušinių lukštą, ant jų mėto sunkius akmenis.
Maitvanagių populiacija nyksta, vietomis sparčiai, dėl apsinuodijimo švinu, pesticidais ir kitais chemikalais (gaunamais su maita), taip pat dėl susidūrimų su elektros linijomis, vėjo jėgainėmis, dėl nelegalios medžioklės ar gaudymo.
Juozapas Klemensas Čartoriskis

Biografija

Magnatų Čartoriskių giminės atstovas, herbo „Pogonia“ savininkas. Karūnos didžiojo medžioklio ir Lucko seniūno, kunigaikščio Stanislovo Kostkos Čartoriskio (m. 1766) ir Anos Rybinskos (m. 1778) vyresnysis sūnus. Paskutini Čartoriskių giminės Korecjko linijos vyriškos giminės atstovas.
1764 metais kunigaikštis Juozapas Klemensas Čartoriskis pasirašė Stanislovo Augusto Poniatovskio elekciją. Tais pačiais 1764 metais tapo Lietuvos raktininku ir stalininku. 1765 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi, o 1767 metais gavo Baltojo erelio ordiną.
1772 metais Juozapas Klemensas Čartoriskis tapo Voluinės raktininku, taip pat Lucko ir Radošicko vaitu ir seniūnu.
1789–1790 metais – Lenkijos pasiuntinys Berlyne, pasisakė už sąjungos sudarymą tarp ATR ir Prūsijos.
Iš naujo pastatė Korecko pilį, kuri tapo jo pastovia rezidencija.
1788 metais kunigaikštis Juozapas Klemensas Čartoriskis buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Voluinės vaivadijos į Ketverių metų seimą (1788–1792). 1792 metais kunigaikštis Rusijos pasiuntinio Jakovo Siverso buvo įtrauktas į Lenkijos pasiuntinių ir senatorių sąrašą, pasisakiusi7 prieš naują 1791 m. gegužės 3 d. ATR konstituciją. Tai pačiais 1792 metais prisijungė prie Targovicos konfederacijos Lenkijoje.
Dondušenio rajonas

Geografija

Dondušenio rajonas šiaurėje ribojasi su Oknica, vakaruose su Jedinecu, pietuose su Raškaniu, pietryčiuose su Drokija bei rytuose su Soroka. Šiaurės rytuose turi pasienio ruožą su Ukraina.
Moldavijos plynaukštėje esantis Dondušenio rajono reljefas yra daugiausia plokščias. Erozija nėra intensyvi. Juodžemis užima 80% rajono ploto. Aukščiausias taškas, siekiantis 247 m, yra netoli Pocrovcos kaimo.
Teisėjų taryba

Teisėjų taryba - teisėjų ir teismų savivaldos institucija.

Posėdžiai

Teisėjų tarybos posėdis yra pagrindinė Teisėjų tarybos veiklos forma. Teisėjų tarybos posėdžiai paprastai vyksta Aukščiausiojo Teismo patalpose (LR TĮ 121 str.).
Teisėjų tarybos posėdžiai paprastai šaukiami kas mėnesį. Įsigaliojus Respublikos Prezidento dekretui dėl kreipimosi į Teisėjų tarybą, kad ši patartų Respublikos Prezidentui dėl teisėjų paskyrimo, paaukštinimo, perkėlimo ar atleidimo iš pareigų, Teisėjų tarybos posėdis šaukiamas ne vėliau kaip per keturiolika dienų. Prireikus posėdžiai šaukiami Teisėjų tarybos pirmininko arba trečdalio Teisėjų tarybos narių iniciatyva.
Medžiaga, susijusi su Teisėjų tarybos posėdžiuose svarstomais klausimais, pateikiama visiems Teisėjų tarybos nariams ne vėliau kaip prieš tris darbo dienas iki Teisėjų tarybos posėdžio.
Teisėjų taryba, atlikdama savo funkcijas, priima nutarimus. Teisėjų tarybos nutarimai priimami atviru balsavimu. Teisėjų tarybos nutarimas yra priimtas, jeigu jam pritarė daugiau kaip pusė visų Teisėjų tarybos narių. Teisėjų tarybos nutarimus pasirašo Teisėjų tarybos pirmininkas ir sekretorius. Nusprendusi Teisėjų taryba nutarimus gali priimti slaptu balsavimu. Visi Teisėjų tarybos priimti nutarimai ne vėliau kaip per tris dienas skelbiami Nacionalinės teismų administracijos interneto tinklalapyje.
Teisėjų taryba nutarimus, kuriais Lietuvos Respublikos Prezidentui patariama dėl teisėjų paskyrimo, paaukštinimo, perkėlimo ar atleidimo iš pareigų, priima tik atviru balsavimu.
Teisėjų tarybos priimti nutarimai, kuriais Respublikos Prezidentui patariama tam tikrą asmenį skirti teisėju, paaukštinti, perkelti, atleisti iš teisėjo pareigų arba patariama to asmens neskirti teisėju, nepaaukštinti, neatleisti iš pareigų (o kai skiriamas, paaukštinamas, perkeliamas ar atleidžiamas iš pareigų Aukščiausiojo Teismo pirmininkas, skyriaus pirmininkas ar šio teismo teisėjas arba Apeliacinio teismo pirmininkas, skyriaus pirmininkas ar šio teismo teisėjas – patariama teikti jo kandidatūrą Seimui arba jos neteikti), turi būti argumentuoti.
Teisėjų taryba turi teisę gauti iš valstybės ir savivaldybių institucijų (jų pareigūnų) visą Tarybos funkcijoms atlikti reikalingą informaciją.
Teisėjų tarybos posėdžiai yra vieši.

Vokietija

Vokietijoje Teisėjų taryba vok. Richterrat yra teisėjų atstovaujamasis organas bendraisiais ir socialiniais klausimais. Reglamentuoja Vokietijos teisėjų įstatymas (Deutsches Richtergesetz, DRiG). Yra sudarytos Teisėjų tarybos tiek federaliniu, tiek ir žemių lygmeniu (pvz., Bavarija).
Aleksandras Balčiauskas

Biografija

Kilęs iš bajorų šeimos, jo senelis Konstantinas Balčiauskas, Švobiškio evangelikų reformatų parapijos narys, 1834 m. nusipirko žemės Šakiškiuose. Jo sūnūs Karolis, Aleksandras ir Romualdas mokėsi Slucko evangelikų reformatų gimnazijoje. Tėvas Romualdas Balčiauskas tarnavo Panevėžio apskrities komendantūros sekretoriumi. 1889 m. jis vedė Jadvygą Klementavičiūtę. Juos sutuokė kunigas Adolfas Neimanas Švobiškio evangelikų reformatų bažnyčioje. Netrukus jaunavedžiai išvyko į Rusiją, į Vladimiro guberniją, kur Romualdas Balčiauskas buvo generolo Muchanovo dviejų dvarų valdytoju Kosčejeve. 1905 m. šeima grįžo į Lietuvą ir statėsi namus tėvo išskirtoje dvaro žemėje Šakiškiuose. 1907 m. spalio 5 d. jiems gimė sūnus Aleksandras Balčiauskas.
Aleksandras pradžios mokyklą lankė Pumpėnuose. 1917 m. mirė jo tėvas, gyvenimo sąlygos pablogėjo, tačiau 1927 m. jis baigė Panevėžio gimnaziją. 1931 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Evangelikų teologijos fakultetą. Studijų metais dalyvavo universiteto studentų evangelikų draugijos veikloje, dėstė tikybą mokiniams evangelikams Kauno „Aušros“ berniukų ir mergaičių gimnazijose. 1931 m. birželio 25 d. Sinodo metu Biržų evangelikų reformatų bažnyčioje ordinuotas diakonu, klebono padėjėju ir paskirtas pradžios mokyklų tikybos mokytoju.
1931 m. gruodžio 20 d. Biržuose įkūrė „Radvilos“ jaunimo draugiją, iki 1940 m. jos pirmininkas. Jam talkininkavo Paulius Slavėnas, mokytojai Alfredas Šlikas, Petras Bružas, Petras Dubra ir kiti. 1932 m. birželio 28 d. Generalinis superintendentas prof. kun. Povilas Jakubėnas jį ordinavo kunigu Biržų evangelikų reformatų parapijai ir paskyrė tikybos mokytoju Biržų gimnazijoje. Dirbo Biržuose, Švobiškyje. Gilindamas žinias 1937 m. lankėsi Šveicarijoje, Vokietijoje ir Italijoje. Gerai mokėjo vokiečių, lenkų, rusų kalbas, skaitė hebrajų, lotynų ir graikų kalbomis. 
1940 m. kovo 16 d. paskirtas Lietuvos kariuomenės evangelikų reformatų kapelionu. Kaune pamaldas laikė evangelikams reformatams ir evangelikams liuteronams kartu liuteronų bažnyčioje, nes reformatų bažnyčios statyba liko neužbaigta. 1942 m. rugsėjo 20 d. Kaune vedė savo parapijietę choristę mokytoją Aleksandrą /Alisą/ Brokertaitę. Juos sutuokė kun. Povilas Jašinskas iš Biržų. Tais pačiais metais A. Balčiauskas grįžo į Biržų evangelikų reformatų parapiją. Dirbo antruoju kunigu ir dėstė tikybą gimnazijoje. Jo rūpesčiu pastatyta konfirmantų mokykla, parapijos salė ir senelių prieglaudos priestatas. Bendradarbiavo evangelikų reformatų spaudoje, prisidėjo prie Adomo Šerno „Giesmyno“ (1942 m.) išleidimo. Parašė pamokslų (išliko rankraščių). Apgriauta bažnyčia, nukentėję parapijiečiai, sunkūs pokario metai palaužė A. Balčiausko sveikatą ir jis mirė nuo širdies infarkto.
Žmona Alisa Aleksandra Brokertaitė, sūnus Donatas, duktė Virginija.
Élisabeth Vigée Le Brun

Elizabet Vižė Lebren (pilniau, Marija Luiza Elizabet Vižė-Lebren, pranc. Marie-Louise-Élisabeth Vigée-Lebrun, 1755 m. balandžio 16 d., Paryžius – 1842 m. kovo 30 d., ten pat) – XVIII a. pb. ir XIX a. pr. Prancūzijos tapytoja, portretistė.

Biografija

Elizabet Vižė gimė 1755 m. balandžio 16 d. Paryžiuje. Jos tėvas Luji Vižė buvo pastelinių portretų tapytojas ir mirė, kai dukteriai buvo 12 metų. Elizabet Vižė išsimokslino daugiausiai savarankiškai kopijuodama Paryžiuje buvusius dailės darbus. Ji tobulinosi pas menkai žinomus tapytojus Gabriel Briard (1725−1777) ir Pierre Davesne (veikė 1764−1796). 1776 m. ji ištekėjo už įtakingo Paryžiaus dailės kūrinių dilerio Žano Baptisto Pjero Lebreno (1748−1813). Pora susilaukė vienos dukters Žanos Julijos Luizos (1780−1819). 1778 m. Elizabet Vižė-Lebren buvo pakviesta nutapyti karalienės Marijos Antuanetės portretą. Tai buvo tapytojos sėkmė. Ji buvo priimta į karališkojo dvaro aplinką, su karaliene tapo draugėmis. Elizabet Vižė-Lebren nutapė daugiau nei 20 Marijos Antuanetės portretų.
1782 m. su vyru Elizabet keliavo po Nyderlandus, susipažino su Rubenso kūryba, jos tapyboje didesnę reikšmę įgavo spalvos. 1783 m. ji buvo iškelta į Karališkosios tapybos ir skulptūros akademijos narius, eksponavo Akademijos Salone ir susilaukė didelio publikos susidomėjimo, nustelbė kitą tapytoją-moterį Adélaïde Labille Guiard (1749−1803). 1789 m. prasidėjus Didžiajai Prancūzijos revoliucijai tapytoja pasitraukė iš Paryžiaus ir 12 metų praleido kelionėse po Italiją, Vokietiją, Austriją, Rusiją ir Angliją tapydama karališkųjų ir turtingųjų giminių atstovų portretus. Po to, kai Napoleonas įkūrė Prancūzijos imperiją, Elizabet Vižė-Lebren 1805 m. grįžo į Paryžių. 1807-08 m. viešėjo Šveicarijoje. 1835 − 1837 m. buvo publikuoti 3 tomai jos atsiminimų knygos, pavadinimu Souvenirs de ma vie. Savo gyvenimo metu ji buvo garsia ir populiaria dailininke. Elizabet Vižė-Lebren mirė 1842 m. kovo 30 d. Paryžiuje. Palaidota Luvesjeno kapinėse. Ji nutapė apie 600 portretų ir 200 peizažų. Jos kūryba priskiriama vėlyvajam rokokui su klasicizmo apraiškomis.
Antanas Beliukevičius

Antanas Beliukevičius (g. 1939 m. sausio 29 d. Kietaviškėse, Trakų apskr.) – Lietuvos baleto artistas, pedagogas.

Biografija

1955–1959 m. mokėsi Leningrado A. Vaganovos choreografijos mokykloje. 1959–1961 m. ir 1967–1981 m. Lietuvos operos ir baleto teatro, 1961–1967 m. Leningrado Mažojo operos ir baleto teatro baleto artistas.
Baigęs šokėjo karjerą 1981–1984 m. mokėsi Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetuose. 1984–1986 m. Telšių kultūros mokyklos direktorius, 1986–1994 m. dėstė klasikinį šokį Vilniaus baleto mokykloje.
Kruševacas

Pavadinimo kilmė

Miestas tikriausiai pavadintas nuo žodžio „kriaušė“ serbų kalboje (kruška).
Edmundas Šimkus

Biografija

1972 m. baigė Tauragės rajono Gaurės vidurinę mokyklą, 1972–1978 m. studijavo Kauno politechnikos institute, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę.
Pagal paskyrimą pradėjo dirbti Tauragės rajono Laukėsos durpių įmonėje meistru. Taip pat dirbo cecho viršininku, vyriausiuoju mechaniku. 1983 m. LKP Tauragės rajono komiteto Pramonės ir transporto skyriaus instruktorius. 1985–1987 m. studijavo Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje, ją baigęs grįžo dirbti į LKP Tauragės rajono komitetą, dirbo Pramonės ir transporto skyriaus vedėju.
1989–1992 m. Tauragės komunalinių įmonių kombinato direktorius. 1992–1993 m. UAB „Gilanda“ generalinis direktorius. 1993 m. įkūrė UAB „Edaga“, ėjo direktoriaus pareigas. 1994–2004 m. Valstybinės darbo inspekcijos Tauragės skyriaus vyriausiasis darbo inspektorius. 2004–2006 m. Tauragės apskrities viršininkas. 2006–2008 m. Valstybinės darbo inspekcijos Tauragės skyriaus vyriausiasis darbo inspektorius. 2008–2009 m. Tauragės regiono atliekų tvarkymo centro direktorius.
2005 m. buvo minimas KGB rezervistų sąraše.
Kavendišo eksperimentas

Kavendišo eksperimentas - pirmasis eksperimentas, kuris padėjo nustatyti tikslią gravitacinę konstantą. Eksperimentą atliko 1797–98 m. britų mokslininkas Henris Kavendišas.

Eksperimentas

Kavendišo sukonstruotas aparatas buvo sukamoji svyruoklė, sudaryta iš šešių pėdų (1,8 m) medinių lazdelių, kurios buvo atidėtos nuo vielos ir sferos, pritvirtintos prie galo.
XV Europos futbolo čempionato atranka

XV Europos futbolo čempionato atranka – atrankos varžybos į XV Europos futbolo čempionatą. Šios varžybos vyko nuo 2014 m. rugsėjo iki 2015 m. lapkričio. Jų metu išaiškėjo 23 komandos, kurios finaliniame turnyro etape prisijungs prieš šeimininkės Prancūzijos.
Atrankos varžybose dalyvavo 53 šalių komandos, tarp jų debiutavo Gibraltaro ekipa. Komandos suskirstytos į 8 grupes po 6 komandas ir vieną grupę su 5 komandomis. Pirmų ir antrų vietų nugalėtojos iš karto pateko į turnyrą, kaip ir geriausia trečią vietą užėmusi komanda. Aštuonios likusios trečias vietas užėmusios komandos varžėsi dėl 4 paskutinių kelialapių.
EBC

ETV (Etiopijos televizija) – Etiopijos vyriausybei priklausantis televizijos kanalas. Tai vienintelis televizijos kanalas Etiopijoje, nes vyriausybė uždraudė privačias žiniasklaidos įmones. Kanalas transliuoja sporto varžybas, muzikinius renginius, žinias ir kitas pramogas amharų, tigrinjų, oromų ir anglų kalbomis.
Etiopijos televizija įkurta Adis Abeboje 1964 m. bendradarbiaujant su Didžiosios Britanijos firma Thomson. Spalvota televizija pradėta transliuoti 1982 m. Etiopijos darbininkų partijos įkūrimo proga.
ETV transliuoja tokias laidas kaip Etiopijos dievaitis, šokių konkursus, UEFA rungtynes. Kanalui priklauso 4 palydovinės stotys.
Bonsai kačiukai

Bonsai kačiukai – nuo pirmų dienų į ankštą stiklainį patalpinami kačiukai; jų kūneliai tariamai deformuojasi prisitaikydami prie indo formos. Kačiukas turėtų kvėpuoti per dangtelyje padarytas skylutes; išmatos pasišalintų per vamzdelius. Pasigaminti šitokią ekstravagantišką interjero detalę buvo mokoma tinklalapyje www. BonsaiKitten.com, startavusiame 2000. Visame pasaulyje pasipylė gyvūnų gynėjų protestai.
Išskiriamos bent kelios priežastys, kodėl šitaip auginami kačiukai neišgyventų. Visas tinklalapio turinys, įskaitant nuotraukas ir nuolat pildomą atsiliepimų knygą, buvo Masačusetso Technologijos instituto studentų falsifikacija. Tačiau pati svetainė kitu pavadinimu tebėra prieinama internete. Cirkuliuoja ir grandininis laiškas, kviečiantis protestui.
Lietuviškas varškės sūris

Lietuviškas varškės sūris – išskirtinis minkštas varškės sūris, gaminamas Lietuvoje. Sūris išsiskiria specifinėmis ypatybėmis ir kokybe, gaminamas tiek pramoninėse sūrinėse, tiek rankiniu būdu dažnuose namuose kaime.

Saugomas produktas

2013 m. Europos Komisija varškės sūrį įtraukė į saugomų produktų sąrašą. Jis tapo trečiuoju lietuvišku saugomu produktu Europos Sąjungoje.
Varškės sūris Lietuvos dvaruose buvo gaminamas jau viduramžiais. Nuo to laiko išliko beveik nepakitę jų gamybos reikmenys ir pats gamybos principas – karvės pienas surauginamas natūraliai, o po to kaitinamas, kol sutraukiamas. Toks suspaustas sūris būna rūgštaus skonio. Kad ilgiau laikytųsi, dar pabarstomas druska arba džiovinamas, gali būti įdedama prieskonių, kmynų, grietinės. Daug rankų darbo reikalaujantis gamybos būdas, kai masė rankomis kemšama į tradicinius reto audinio trikampius sūrmaišius, kurių platesnis galas užrišamas mazgu, ir sūris įgauna specifinę trikampės prizmės užapvalintais kampais formą, išsaugotas iki šių dienų. Jis yra neatsiejama Lietuvos kulinarinio ir tautinio paveldo bei įvaizdžio dalis, gaminamas pagal autentišką receptą.
Lietuvoje populiarus ir šviežio pieno sūris, pagal išvaizdą panašus į varškinį, tačiau jo gamyba neturi gilių tradicijų. Tokį sūrį galima gaminti iškart pamelžus karves. Jis yra kiek geltonesnis, nei varškės sūris, kadangi turi daugiau riebumo – apie 20 proc., tuo tarpu varškės sūris yra baltas ir liesesnis – apie 14 proc. riebumo.
Berthold Mueller

Biografija

Gimė 1898 m. sausio 14 d. Klaipėdoje. 1915 m. baigė mokyklą Įsrutyje. Savanoriškai dirbo mediku I pasauliniame kare. 1922 m. baigė medicinos studijas Karaliaučiaus universitete. Vėliau dirbo Greifsvaldo universitete, Frankfurto universitete ir nuo 1930 m. Halės-Vitenbergo universitete. Nuo 1933 m. priklausė NSDAP. Nuo 1934 m. dėstė Getingeno universitete, 1935-1936 m. buvo medicinos fakulteto dekanas. 1937-1941 m. dirbo Heidelbergo universitete. 1941-1944 m. Karaliaučiaus universitete, 1944-1945 m. Breslau universitete. Po karo dirbo Bremeno miesto ligoninėje. 1948-1968 m. dirbo Heidelbergo universiteto teismo medicinos ekspertu ir dėstytoju. Mirė 1976 m. liepos 9 d. Heidelberge.
Juozapas Ambraziejus-Ambrozevičius

Biografija

Marijampolėje baigęs keturias klases, įstojo į Seinų kunigų seminariją, 1880 m. įšventintas kunigu. Gerai mokėjo lenkų kalbą, todėl buvo paskirtas į Lomžos parapiją. Trumpai kunigavo ir Varšuvoje, o nuo 1892 m. Vilniaus vyskupijoje. Vilniuje buvo keliamas iš parapijos į parapiją. Dirbo Vilniaus Visų Šventųjų bažnyčios kamendoriumi, kunigavo Šv. Jono, Šv. Rapolo, Šv. Mikalojaus bažnyčiose, buvo išvykęs į Strūnaičio ir Varėnos parapijas. Kurį laiką gyveno ir Peterburge, kur domėjosi lietuviškos spaudos reikalais.
Subūrė lietuvių inteligentų „Dvylika Vilniaus apaštalų“, kurie rūpinosi, kad Vilniaus bažnyčiose būtų nedraudžiamos lietuviškos pamaldos. Jų rūpesčiu 1901 m. Šv. Mikalojaus bažnyčioje atgimė lietuvių kalba.
Iki 1904 m. vadovavo Lietuvių sambūriui Vilniuje. 1897 m. prie Vilniaus Šv. Rapolo bažnyčios subūrė pirmąjį lietuvišką chorą ir sukūrė jam dainų, surengė koncertų. Chorą mokė prisidengdamas bažnytiniais choralais ir bitininkystės kursais. Turėjo savo pasigamintą smuiką ir su juo mokė choristus – dažniausiai savo paties sukurtas eiles ir melodijas. Tai „Dieve, kaip ilgai Lietuva varguose“, Neverk, Lietuva, tu mano mieliausia„, „Ant Dauguvos skardžių“, „Vai kur eisit, mano mielos mergužėlės“, „Kur upelis teka“, „Močiutė mano“ ir kt. Dainas chorui parinkdavo ir iš V. Kudirkos dainų rinkinio „Kanklės". Pirmasis viešas choro pasirodymas įvyko 1900 m. rudenį Bokšto gatvėje, privačiame bute; dalyvavo dešimt klausytojų. Antrasis choro koncertas, sutraukęs daugiau klausytojų, buvo surengtas 1901 m. kovo 11 d. Trakų gatvėje Nr. 2; programoje – deklamatoriai ir vaidintojai, grojo ir karo orkestras. Trečiasis ir paskutinis choro pasirodymas įvyko Rusijos–Japonijos karo metu (1904–1905 m.) dabartinės Filharmonijos rūmuose.
Iki 1904 m. vadovavo literatūriniam sambūriui Vilniuje. 1898 m. įsteigė slaptą kaimo jaunimo organizaciją „Šienpjoviai“, 1901 m. – Artojų draugiją. 1905 m. Didžiojo Vilniaus Seimo atstovas. J. Ambraziejaus 1906 m. išleistą knygą Trumpas Rymo katalikų katekizmas, po metų į Draudžiamųjų knygų sąrašą įtraukė popiežius Pijus X. Tai vienintelė į šį sąrašą įtraukta lietuviška knyga.
Kunigas J. Ambraziejus visą gyvenimą domėjosi chorais, buvo draugijos „Vilniaus kanklės“ narys. Redagavo ir išleido mėnesinį žurnalą „Lietuvos bitininkas“ (1905), 1906–1908 m. žurnalo „Šviesa“ redaktorius ir leidėjas.
Už raginimą klausyti tik lietuvių vyskupų buvo atleistas iš kunigo pareigų – vertėsi bitininkyste. Į paskutinę kelionę palydėjo tik keletas jo choro dalyvių.
Pranas Gavėnas

Biografija

Gimė ir augo daugiavaikėje šeimoje. 1933 m. išvyko į Italiją, kur globojamas kunigo Antano Skelčio SDB, mokėsi pas vienuolius saleziečius. Pats į Salaziečių ordiną įstojo 1939 m. Turino universitete studijavo teologiją. Šią aukštąją mokyklą baigė 1939 m. teologijos licenciato laipsniu. Įšventintas kunigu 1949 m. liepos 3 d. 1952–1969 m. Italijoje redagavo „Saleziečių balsą”. 1971 m. išvyko į Braziliją, apsigyveno San Paule, kur vadovavo lietuviškai Vila Zelinos parapijai. Aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje: buvo išrinktas Pietų Amerikos lietuvių kunigų vienybės pirmininku, tapo Brazilijos rašytojų sąjungos, San Paulo spaudos asociacijos, San Paulo Istorijos akademijos nariu. 1977–1987 m. San Paulo Šv. Kazimiero lietuvių parapijos klebonas. 1977–1988 m. redagavo Brazilijos lietuvių žurnalą „Mūsų Lietuva”. Jo dėka Brazilijos katalikų liturginiame kalendoriuje atžymėta Maldų už Lietuvą diena, Aparecidos Dievo Motinos šventovėje pastatytas lietuviškas kryžius. 1980 apsilankė šiaurės Lenkijoje ir, kai Seinų bazilikoje jam neleido celebruoti šv. Mišias lietuviškai, parašė apie tai Romos popiežiui. Laišką, kad Lenkijos lietuviai Seinuose negali melstis lietuviškai, išspausdino ir laikraštis „Tėviškės žiburiai“. 1990–1991 metais surinko ir perdavė Tarybų Sąjungos prezidentui Michailui Gorbačiovui penkis milijonus brazilų parašų su reikalavimu netrukdyti Lietuvai įtvirtinti Nepriklausomybę.
1991 metais kunigas grįžo į Lietuvą ir dirbo sielovados darbą Alytaus Šv. Angelų Sargų bažnyčioje. 1994 m. paskirtas Alytaus Švč. Mergelės Marijos Krikščionių Pagalbos parapijos garbės klebonu, pastarosios parapijos bažnyčią kartu su kitais saleziečiais rėmė ir finansiškai. Kun. P. Gavėno rūpesčiu buvo atnaujintas žurnalo „Saleziečių žinios” leidimas, įkurta Jaunųjų boskiukų organizaciją, surengtos vaikų vasaros stovyklos Nemunaityje ir įsteigtas Lietuvos katalikų akademijos Alytaus skyrius. 1995 metais jo iniciatyva Alytus iškilmingai buvo pavestas Marijos Krikščionių Pagalbos globai. Kartu su bendraminčiais pastatė paminklus esperanto kalbos kūrėjui Liudvikui Zamenhofui Veisiejuose, saleziečiui Petrui Perkumui Darbėnuose, Šv. Kazimierui Merkinėje, Dievo Motinai Balbieriškyje, 1931 m. sukilimo vadei Emilijai Pliaterytei Kapčiamiestyje, Lietuvos mokytojams Žiūronyse.
Pranas Gavėnas parašė ir išleido daugybę jaunimui skirtų knygų: „Jaunojo galiūno keliu“, „Didysis reisas“, „Mikas Magonė“, „Šventasis Kazimieras“, mišiolą „Melskitės broliai“ ir kitas. Vertė į portugalų kalbą lietuvių autorius, į šią kalbą išverstos ir kelios jo knygutės: „Kūčios“, „Teofilius Matulionis“ bei kt. Nuolat rašė į laikraštį „Alytaus žinios“ straipsnius dorovės ir religijos temomis, skelbė Don Bosko idėjas.
Palaidotas Alytaus Švč. M. Marijos Krikščionių Pagalbos bažnyčios šventoriuje.
Albertas Kojelė

Biografija

1982 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas.
A.Kojelės individualios įmonės savininkas.
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Telšių rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lions klubo narys. Žmona Lilija, vaikai Andrius, Martynas, Simonas.