google/wiki40b huggingface dataset:
Mina Levitan-Babenskienė

Biografija

1959 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojai Juozas Balčikonis, Sofija Veiverytė. 1959–1967 m. dirbo kombinate „Audėjas“ Vilniuje.

Kūryba

Daugiausia sukūrė monumentalių dekoratyvinių gobelenų visuomeniniams interjerams („Chemija“ Kuro aparatūros gamyklai Vilniuje, 1974 m., „Gyvenimas nugali“ Pirčiupių memorialinis muziejus, 1984 m., „Polėkis“ 1975 m., „Himnas gyvenimui“ 1977 m., „Gyvenimo daigelis“ 1978 m., Tarptautinis onkologijos centras, „Švelnumas“ 1979 m., TSRS Užsienio reikalų ministerijos Spaudos centras, „Erdvinė kompozicija“ Olimpinis spaudos centras, 1980 m., visi Maskvoje), audinių etalonų, batikų, aplikacijų, rištinių kilimų. Nuaudė faktūrinių („Elektronika“ I–II 1972–1973 m., „Mėlyna erdvė“ 1988 m., „Žvaigždžių takas“ 2002 m., „Ramybės viršukalnė“ 2006 m.), netaisyklingų konfigūracijų, ritminių reljefinių („Akmens gimimas“ I–II 1991–1993 m.) gobelenų, nutapė pastelių („Galaktikų formavimasis“ 2006 m.). Kūriniams būdinga tektoniška kompozicija, reljefiškumas, asociatyvumas, sodrios spalvos, įvairių medžiagų (vilna, sintetika, sizalis, liureksas, metalo viela) deriniai.
Nuo 1962 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Rusija, Prancūzija, Čekija, JAV, Vokietija ir kt.); individualios parodos: Vilnius – 1975 m., 1993 m., 2002–2005 m., 2007 m., Leidenas – 1997 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus, Vilniaus Gaono žydų muziejus.
Račkos (Palenkės vaivadija)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas XVI a. miškingoje jotvingių gyvenamoje teritorijoje – Jotvoje ir iš pradžių vadintas Dauspuda, kaip ir šalia kaimo tekanti upė. Kaimo įkūrėjai buvo broliai Stanislavas ir Mikalojus Michnovičiai Račkovičiai, kurie šią žemę 1514 m. gavo iš karaliaus Žygimanto Senojo. 1558 m. kaimas minimas kaip Dowspuda Raczkowska ir aprašomas kaip kaimas turintis parapijinę bažnyčią ir esantis prekybos kelyje Gardinas-Prūsija. 1599 m. įkurta Račkų Šv. Trejybės parapija. 1682 m. kaimas gavo Jono Sobieskio privilegijas rengti turgų kartą į savaitę ir Muges du kartus per metus. Augustas II 1703 m. kaimui suteikė Magdeburgo teises. 1748 m. kaimą įsigijo Juzefas Pacas, o nuo 1797 m. kaimą valdyti pradėjo jo sūnus Liudvikas Mykolas Pacas ir su jo valdymu siejamas kaimo spartaus vystimosi laikotarpis. Jis norėjo paversti kaimą prekybos, pramonės ir mainų centru. Tuo laikotarpiu pastatyta daug naujų manufaktūros statinių: sūrio, odos išdirbimo, audinių ir staltiesių gamyklų, pastaroji veikė iki 1831 m. Kaimo plėtra pritraukė daug vietinių ir užsienio šalių darbininkų, kuriuos kviesdavo iš Vokietijos, Anglijos ir Škotijos. 1818 m. kaime buvo atidaryta mokykla, kurioje buvo dėstoma ir Vokiečių bei Anglų kalbomis. Tuo metu gyventojų skaičius išaugo iki 2500 žmonių. Po 1831 m. sukilimo pralaimėjimo Liudvikas Pacas emigravo iš šalies, o jo turtas konfiskuotas carinės valdžios, nuo tada kaimas pradėjo silpti. Daug gamyklų buvo uždaryta ar nugriauta. Po 1863 m. sukilimo buvo nugriautas ir 1839 m. statytas rotušės pastato bokštas. 1870 m. kaimas prarado visas turėtas teises ir privilegijas, o po 1888 m. gaisro sudegė didelė dalis kaimo pastatų. XIX a. pabaigoje kaimas po truputį pradėjo atsigauti dėka prekybos su Prūsija. Per pirmąjį pasaulinį karą kaimas buvo stipriai sugriautas, tačiau dėka prekybos ryšių su Vokietija ganėtinai greitai atsigavo. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1937 m. kaime buvo pastatyta pieninė. Per antrąjį pasaulinį karą kaimas buvo stipriai apgriautas, o šalia kaimo ant Rospudos upės šlaito vokiečiai pastatė bunkerių ir įtvirtinimų. 1919-1954 m. priklausė Dauspudos valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Pavadinimo kilmė

Kaimo pavadinimas kilęs nuo kaimo įkurėjų Stanislavo ir Mikalojaus Michnovičių Račkovičių (Michnowicz Raczkowicz) pavardės.

Geografija

Račkos priklauso Suvalkijos regionui. Ant dešiniojo Rospudos upės kranto. Šiektiek į šiaurę nuo Račkų yra ledyninės kilmės ežeras Balėstas.
Bahreinas olimpinėse žaidynėse

Istorija

1978 m. buvo įkurtas Bahreino olimpinis komitetas. Po metų TOK oficialiai pripažino Bahreino olimpinį komitetą. Pirmą kartą šalis debiutavo 1984 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse marokiečių bėgikas Rashid Ramzi atstovaudamas Bahreiną pelnė aukso medalį, bet vėliau buvo diskvalifikuotas dėl dopingo vartojimo, o medalis panaikintas. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Etiopijos bėgikė Maryam Yusuf Jamal atstovaudama Bahreiną pelnė pirmąjį šalies olimpinį medalį.
Bahreinas yra viena iš kelių šalių, kurios olimpinės rinktinės daugumą sudaro užsieniečiai, dažniausiai nupirkti sportininkai. 2012 m. olimpinėse žaidynėse 10 iš 12 Bahreino atstovų buvo natūralizuoti sportininkai iš JAV ir Afrikos.
Šilutės muziejus

Istorija

Įkurtas XIX a. pabaigoje dvarininko Hugo Šojaus. Matydamas, kaip dėl Pramonės revoliucijos Prūsijos karalystėje nyksta lietuvininkų tradicijos ir verslai, savo dvare pradėjo kaupti Klaipėdos krašto etnografinę medžiagą, rinko tautosaką. Dvaro muziejuje buvo sukaupta etnografinių baldų, rūbų, dokumentų, spaudinių, žemėlapių kolekcija. Tai buvo pirmasis muziejus Klaipėdos krašte, prieinamas inteligentijai, mokslininkams. Antrojo pasaulinio karo metais dvaras ir dvaro muziejus labai nukentėjo. Tuo metu čia apsistojusi Raudonoji armija nuniokojo muziejų. 1948 m. rugpjūčio mėn. dvaro pastatai buvo perduoti sodininkystės ir bitininkystės mokyklai, o muziejus perkeltas į buvusį gyvenamąjį namą miesto centre. 1949 m. lapkričio 7 d. atidarytas Šilutės Kraštotyros muziejus. 1990 m. Šilutės kraštotyros muziejus buvo pervadintas į Šilutės muziejų. 2005 m. sausio mėnesį į restauruotą Hugo šojaus dvarą persikėlė Šilutės muziejus.
Mano naktys gražesnės už jūsų dienas

Turinys

Lukas – kompiuterių genijus, sergantis nežinoma mirtina liga, dėl kurios greitai praranda atmintį. Blanša – naktiniame klube dirbanti ir turinti psichinių galių mergina, itin priklausanti nuo ją supančių žmonių. Juos abu sieja neviltis: Lukas žino, kad mirs, o Blanšos neviltis dvasinio pobūdžio. Kankinantys vaikystės prisiminimai ir vienatvė, nors dėl savo sėkmės turėtų jausti priešingai, bei supratimas, kad judviejų romanas neturi ateities, dar labiau juodu suvienija...
UAB Ermitažas

Istorija

Pirmasis prekybos centras ERMITAŽAS buvo atidarytas 2004 m. gruodžio 10 d. Vilniuje.
2007 m. gruodžio 12 d. atidarytas antrasis prekybos centras. Jis įkurtas Klaipėdos r.
2008 m. lapkričio 14 d. atidarytas trečiasis prekybos centras – Šiauliuose.
2011 m. lapkričio 30 d. – ketvirtasis – Kaune.
Gegužės 19

Vardadieniai

Gilvinas – Tauras – Celestinas
Adolfas Lapšys

Adolfas Lapšys (1899 m. spalio 28 d. Kūkai, Žeimelio valsčius – 1942 m. gruodžio 2 d. Sverdlovskas) – teisininkas, Lietuvos karinis veikėjas, teismo pulkininkas.

Biografija

1919–1922 m. tarnavo Lietuvos kariuomenės Elektrotechnikos batalione. 1920 m. baigė Kauno karo mokyklą, dalyvavo kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais. 1932 m. baigė Vytauto Didžiojo niversitetą. 1934–1935 m. Kariuomenės teismo nuovados tardytojas, per Klaipėdos zasininkų teismo procesą Kariuomenės teismo prokuroro padėjėjas, 1935–1940 m. Kariuomenės teismo teisėjas. 1938 m. teismo pulkininkas.
TSRS okupavus Lietuvą 1941 m. birželio 14 d. suimtas ir išvežtas į Starobelsko, vėliau Gariu (Sverdlovsko sritis) lagerį. 1942 m. spalio mėn. NKVD Ypatingojo pasitarimo nuteistas mirti. Sušaudytas.
Nužudymas

Nužudymas – sąmoningas, iš anksto suplanuotas žmogaus gyvybės nutraukimas, naudojant smurtą, nuodus ar kokį kitokį žudymo įrankį; nusikaltimas. Didžiausia už nužudymą taikoma bausmė – mirties bausmė.
Darbėnai

Pavadinimo kilmė

Miestelis pavadintas pagal Darbos upelį, šalia kurio įsikūrė, pridedant priesagą -ėnai.
Juozas Abelkis

Biografija

1979 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, agronomas.
Lietuvos žemės ūkio rūmų narys, organizatorius savivaldai. Kretingos kredito unijos valdybos pirmininkas. UAB „Agrochema“ vadybininkas.
1995 m. Lietuvos valstiečių partijos narys, nuo 2002 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kretingos rajono skyriaus narys. 2003–2007 m. ir 2009–2015 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Česlava, vaikai: Tomas, Andrius, Tadas, Agnė.
4-oji Rusijos karinė bazė

Priešistorė

Po 1991–1992 m. Pietų Osetijos karo pagal Dagomyso sutartis apie taikų Gruzijos ir Osetijos konflikto sureguliavimą buvo sukurta Mišrioji kontrolės komisija iš 4 šalių (Gruzija, Pietų Osetija, Rusija ir Šiaurės Osetija) atstovų. Nuo 1993 m. iki 2008 m. Pietų Osetijoje buvo dislokuotos Mišriosios taikos palaikymo pajėgos, kurias sudarė trys batalionai, Rusijos, Gruzijos ir P.Osetijos), taip pat Cchinvalyje buvo ESBO Stebėtojų misija. Prieš 2008 m. Pietų Osetijos karą Gruzijos taikdariai, įėję į Mišriąsias taikos palaikymo pajėgas, paliko pajėgų teritoriją, gruzinų padaliniai ėmė nebepaklusti Mišriųjų taikos palaikymo pajėgų vadovybei. Po 2008 m. karo, pradėto Gruzijos,, Mišriosios taikos palaikymo pajėgos nustojo egzistuoti.
Pasibaigus karui ir Rusijai pripažinus Pietų Osetiją  buvo priimtas nutarimas P. Osetijoje įkurti nuolat veikiančią Rusijos karinę bazę.
Karinė bazė pavaldi Rusijos Federacijos Pietų karinės apygardos vadovybei. Dabar vienais naujausių bazėje esančių ginklų yra operatyvinių taktinių raketų kompleksas „Točka U“ (juo ginkluotas vienas bazėje dislokuotas divizionas). Kitas modernus ginklas yra reaktyvinė salvinė sistema „Smerč“, kuria ginkluotas kitas divizionas. Gruzijos užsienio reikalų ministerija taigia, kad Rusija P. Osetijoje dislokavo zenitinį raketų kompleksą S-300, tačiau Rusijos gynybos minsterija teigia, kad šių raketų P. Osetijoje nėra.

Įkūrimas

Bazė suformuota 2009 m. vasario 9 d. 693-ojo motošaulių pulko iš 19-osios motošaulių divizijos. 2010 m. balandžio 7 d. Rusijos gynybos ministras Anatolijus Serdiukovas ir Pietų Osetijos ministras Jurijus Tanajevas pasirašė „Sutartį apie jungtinę karinę bazę Pietų Osetijos teritorijoje“.
Pagal Rusijos ir Pietų Osetijos sutartį į bazės sudėtį įeina buvę taikdarių objektai Cchinvalyje, poligonas Dzarceme, karinis miestelis ir aviabazė Džavoje, karinis miestelis radiolokacinei kuopai 4 km į šiaurę nuo Cchinvalio, bendrojo bazavimo aerodromas Kurtoje. Numatyta, kad visais šiais objektais naudosis tiek Rusijos, tiek Pietų Osetijos ginkluotosios pajėgs. Mokestis už naudojimąsi baze nenumatytas. Bazės naudojimo trukmė – 49 metai, numatytas automatinis kartotinis pratęsimas papildomiems 15 metų laikotarpiams.
Pietų Osetijoje dislokuoti apie 4000 Rusijos kariškių. 2012 m. numatyta bazėje suformuoti vadinamąjį „osetinų batalioną“, kuriame tarnaus Pietų Osetijos gyventojai. Bataliono kariai vėliau turės tapti Pietų Osetijos armijos branduoliu.
Petya

Petya – kenkėjiška programa, kompiuterių tinkle užfiksuota 2016 m. pradžioje. Jos tikslas buvo užšifruoti „Windows“ sistemos kompiuteriuose esančius duomenis bei už jų atgavimą reikalauti išpirkos virtualia valiuta bitkoinais. Daugiausiai paveikė bendroves bei valdžios institucijas Rytų Europoje, ypač Ukrainoje ir Rusijoje, tačiau nukentėjusiųjų buvo ir kitose šalyse. Masiškai paplito 2017 m.

Viruso veikla

Programa šifruoja bylas kompiuterio kietajame diske, taip pat perrašo ir šifruoja operacinės sistemos paleidimo kodą MBR (master boot record). Todėl visos kompiuteryje saugomos bylos tampa nepasiekiamos. Kad būtų galima iššifruoti ir atkurti prieigą prie bylų, programišiai reikalauja 300 JAV dolerių išpirkos bitkoinais. Pirmoji viruso versija šifravo ne pačias bylas, bet MFT lentelę ( master file table) – kietajame diske saugomą duomenų bazę su informacija apie visas bylas. Išpirkos sumokėjimas yra nenaudingas, nes tai nereiškia, kad bus galima atgauti iššifruotą informaciją.
Virusas plinta per bylų mainų protokolus ir fišingo pagalba per elektroninius laiškus su priedais – bylas atvėrę vartotojai gali apkrėsti kompiuterius virusu, vėliau virusas išplinta visoje sistemoje. Pažeistame kompiuteryje gali būti perimamos administratoriaus paskyros teisės, kurių pagalba tinkle platinamas kenksmingas kodas. Taip pat naudojama nauja „EternalBlue“ įrankio versija, pasitelkiami trečių šalių programinės įrangos atnaujinimo mechanizmai.
Moliūnų dvaras

Istorija

Moliūnų dvaras ir aplinkiniai kaimai paminėtas 1568 m. Žygimanto Augusto privilegijoje Teterinui. Stepono Batoro privilegijoje 1585 m. sakoma, kad Teterinui už tarnystę ir nuopelnus armijai Moliūnų dvaras paliekamas amžinai naudoti jam ir jo vaikams.
Teterinai Moliūnų dvarą valdė 88 metus. Jų valdos buvo ir dab. Baltarusijos teritorijoje. 1603 m. dvarą sūnus Jegoras Teterinas užstatė žemaičių pakamarei Vaitiekui Radzinauskui. Nuo 1652 m. iki 1679 m. Moliūnų dvarą valdė Jurgis Tyzenhauzas. Vėliau Trakų iždininkas Konstantinas Jarmalavičius gavo karaliaus privilegiją ir karine jėga užėmė Moliūnų dvarą. Nuo 1760 m. Moliūnų dvaras priklausė LDK generolui majorui Mykolui Juozapui Pacui. Pastarasis savo dvarus atidavė Jozefui Pacui, grafui, Vileikos seniūnui, gyvenusiam Ružanuose (dab. Gardino sritis, netoli Valkavisko). Po 1790 m. dvarą iki pat parceliavimo 1926 m. valdė dvarininkai Karpiai. Ignas Karpis 1808 m. Moliūnų ir kitų dvarų valstiečius atleido nuo baudžiavos.
Vladas Juodeika

Biografija

1919 m. baigė Kauno karo mokyklą, savanoriu dalyvavo Lietuvos nepriklausomybės kovose. 1923 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1927 m. Graco universitete baigė socialinius mokslus, 1927 m. ekonomikos daktaras.
1928–1932 m. LR finansų ministerijos, 1932–1935 m. Valstybės Tarybos referentas, 1935–1940 m. kainų tvarkytojas, dalyvavo kuriant standartizacijos sistemą. 1933 m. su kitais įsteigė Socialinių ir politinių mokslų institutą Kaune, 1933–1940 m. jo valdybos narys. Nuo 1935 m. priklausė Lietuvos žurnalistų sąjungai.  1936–1940 m. žurnalo „Tautos ūkis“ vyr. redaktorius. 1940–1941 m. Pramonės departamento direktorius. 1942–1944 m. Vytauto Didžiojo universiteto Filosofijos fakulteto dėstytojas. Nacių okupacijos metais dalyvavo pasipriešinimo judėjime.
1946 m. išvyko į JAV. Dėstė politinius mokslus Šv. Benedikto koledže (Ačisonas, Kanzaso valstija), Briar Klifo koledže (Siu Sitis, Ajovos valstija), 1949–1974 m. Portlendo universitete, nuo 1949 m. profesorius. 1970 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys.
Parengė Lietuvos ūkio tvarkymo įstatymų projektų (akcizo ir valstybinių monopolių), ūkio pertvarkymo planų (mūrinės statybos, alaus, tabako pramonės). Bendradarbiavo periodiniuose leidiniuose „Tautos ūkis“, „Vairas“, „Židinys“, „Naujoji Romuva“, „Rytas“, „Lietuvos aidas“, „Ost-Europa Wirtschaft“ ir kituose. Svarbiausiame veikale „Didžioji iliuzija – marksizmas teorijoje ir tikrovėje“ (2 t., išsp. 1978–1979 m. Bostone ir Brukline) kritikavo Karlo Markso teoriją.
Dupulčių Paltaneikio kūlis

Akmuo

Akmuo didelis, pilkos spalvos, apsamanojęs, pailgas šiaurės – pietų kryptimi, apie 3 m ilgio, 2,3 m pločio šiauriniame gale, 1,45 m aukščio nuo žemės paviršiaus. Nuo šiaurės rytinio krašto atskeltas 1 x 1 m dydžio ir 46 cm storio luitas, kuris guli pamestas apie 60 cm į šiaurę nuo akmens. Akmens pietvakariniame krašte iškaltos nuo viršaus į apačią viena eilute išsidėsčiusios 9 duobutės, kurių gylis siekia iki 7 cm. Jos buvo skirtos pleištams įkalti siekiant akmenį suskaldyti.

Istorija

Akmenį kaip kultūros paveldo objektą 1936 m. išaiškino Kretingos muziejus.
Žvalgė: 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1984 m. – Julius Kanarskas, 1993 m. – Vykintas Vaitkevičius.
1972–1984 m. akmuo buvo registruotas vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąraše (AV544).

Padavimas

Vieną naktį akmenį kažkur nešęs Velnias, tačiau anksti ryte užgiedojus pirmiesiems gaidžiams, jį pametęs.
Glicerolis

Istorija

Kad glicerolis yra trihidroksilis alkoholis, nustatė prancūzų kilmės chemikas M. Bertlo (1827–1907).

Maisto priedas

Dirbtinis saldiklis – Europos Sąjungos E numerių sąraše esantis E422.

Naudojimas

Glicerolis yra naudojamas maisto pramonėje kaip saldiklis, tabako gamyboje, medicinoje, skalbimo, kosmetikos priemonėms, tekstilės, popieriaus, plastmasės, lakų ir odos produkcijai, žemės ūkyje, elektrotechnikoje, radiotechnikoje.
Kulinarijoje glicerolis naudojamas kaip maisto priedas konsistencijos pagerinimui konditeriniams gaminiams, kepamos duonos apimties padidinimui. Glicerolis lėtina duonos gaminių žiedėjimą, makaronai tampa mažiau lipnūs.
Naudojamas arbatos, kavos ekstraktų, taip pat nealkoholinių gėrimų gamyboje.
Vilniaus universiteto Matematikos ir informatikos fakultetas

Istorija

Matematika pradėta studijuoti ir dėstyti Universitete nuo pat jo įsteigimo – 1579-ų metų. Tada buvo įkurta ir Matematikos katedra Filosofijos fakulteto sudėtyje.
Vėliau matematinės analizės ir geometrijos katedros buvo Matematikos-gamtos fakultete, nuo 1960 metų šios katedros ir nauja Bendrosios matematikos katedra buvo fizikos fakulteto sudėtyje. 1965 metais įkurtas Matematikos ir mechanikos fakultetas, 1978 metais – matematikos fakultetas. Nuo 1999 metų Matematikos fakultetas pervadintas Matematikos ir informatikos fakultetu.
Šiauduvos koplyčia

Istorija

Pirmieji Šeduvos koplyčios įsteigimu rūpinosi prieš 15 metų Laukuvoje klebonavęs kun. Antanas Jurgaitis, šiauduviškiai Juzefa ir Antanas Sabockiai. Juzefa dirbo pročkele. Įdėtos pastangos davė vaisių: šiauduviškiai turėjo kur sekmadieniais susirinkti ir drauge su atvažiuojančiu klebonu kun. A. Jurgaičiu melstis. Vėliau Šiauduvos koplyčią aptarnavo, ja rūpinosi ir gražino Laukuvoje dirbę klebonai kunigai Pranas Bartasūnas, Stasys Toleikis. 
2013 m. lapkričio 23 d. paminėta koplyčios įkūrimo 15 metų sukaktis.
Gaidiškės

Istorija

1972 m. buvo Mačiuliškių apylinkės centras.
Vytautas Kazlauskas

Vytautas Kazlauskas (1919 m. rugsėjo 5 d. Avikilai, Liudvinavo valsčius – 2008 m. rugsėjo 27 d. Kaunas) – Lietuvos katalikų kunigas, monsinjoras (1980 m.), habilituotas humanitarinių mokslų daktaras, teologijos mokslų daktaras (1950 m.).

Biografija

1944 m. baigęs Vilkaviškio kunigų seminariją įšventintas kunigu. Baigiantis Antrajam pasauliniam karui pasitraukė į Vakarus. Studijavo 1945–1946 m. teologiją, sociologiją ir pedagogiką Insbruko, 1946–1950 m. teologiją ir sociologiją – Grigaliaus, 1951–1952 m. sociologiją ir žurnalistiką – Pro Deo universitete Romoje.
1950–1988 m. Vatikano radijo lietuvių skyriaus vedėjas. 1951–1953 m. lietuvių kunigų sąjungos Romoje pirmininkas. Grįžęs į Lietuvą 1990–1997 m. Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakultete ir Kauno kunigų seminarijoje dėstė religijotyrą ir socialinį Bažnyčios mokslą, nuo 1992 m. profesorius. 1992–1993 m. Lietuvos vyskupų konferencijos generalinis sekretorius. 1990 m. įkūrė „SOS vaikų kaimų“ Lietuvoje draugiją. 1991 m. labdaros ir paramos fondo „Vaiko tėviškės namai“ (Kaune ir Marijampolėje) vienas steigėjų, jų dvasios vadovas ir pirmininkas.
Bendradarbiavo užsienio lietuvių dienraštyje „Draugas“. Leidinyje „Lietuvių katalikų mokslo akademijos suvažiavimo darbai“, žurnaluose „Logos“, „Naujasis židinys-Aidai“ ir kituose paskelbė mokslinių straipsnių.
Vievis

Pavadinimo kilmė

Miesto vardo kilmė yra aiški – jis radosi nuo Vievio ežero, kuris telkšo į pietus nuo miesto, vardo.
XX a. tarpukariu buvo vartota lytis Vievys.

Vievio paukštyno LPS iniciatyvinė grupė

1988 m. liepos 11 d. įkurta Vievio paukštyno grupė – antroji Lietuvoje, tačiau nebuvo tinkamai įregistruota. Grupę sudarė šimtas Vievio paukštyno darbuotojų, kurie vykdė ekologinius žygius ne tik Lietuvoje, bet ir apie paukštyną – kartu su vadovais tvarkė teritoriją, rašė kreipimąsi Aukščiausiajai Tarybai dėl gamtos taršos mažinimo, rinko aukas nukentėjusiems nuo žemės drebėjimo Armėnijoje, paminklo tremtiniams Elektrėnų kapinėse statybai, palaikė akcijas dėl rinkimų į Aukščiausiąją Tarybą.
Ruandos transportas

Ruanda neturi priėjimo prie jūros, todėl jos transporto sistea remiasi geležinkelio, bei transportu sausuma.

Keliai

2002 m. Ruandoje buvo 12 000 km kelių, iš jų tik 1000 km buvo grįsti. Penki svarbiausi keliai jungia Kigalį su kitais Ruandos miestais, asfaltuoti keliai jungia Butare su Cyangugu. Dauguma kelių tampa nepravažiuojami per lietingąjį sezoną. Be išėjimo į jūrą, Ruandai svarbiausi yra keliai, kurie eina nuo Kigalio iki Kibungo, bei nuo Kigalio iki Kakitumbos, ten yra uostas, kuris jungia Ruanda su Tanzanija ir Kenija. Ruandoje yra vos keli tiltai. 1995 m. šalyje buvo 7868 lengvųjų automobilių, bei 2048 sunkvežimių. Ruanda neturi geležinkelio.

Oro transportas

2001 m. Ruandoje buvo 8 oro uostai, iš kurių 4 turi grįstus kelius. Nacionaliniai oro uostai yra Kigali-Konombe, bei Kamembe miestuose, kuriuos aptarnauja „Air Rwanda“, „Sabena“, „Air Zaïre“, „Aeroflot“, „Air Burundi“, „Kenya Airways“, „Air Tanzania“, „Ethiopian Airlines“, „Air France“. Tiesioginiai skrydžiai į Europą vyksta į šiuos miestus: Briuselį, Paryžių, Atėnus. Skrydžiai šalyje vykdomi „Air Rwanda“ oro linijų į šešis vietinius oro uostus.
Rapolas Okulič-Kazarinas

Biografija

R. Okulič-Kazarinas karinę tarnybą pradėjo 1873 m. Rusijos kariuomenės 28 pėstininkų divizijos (28 пехотная дивизия) trečiajame pėstininkų pulke. Netrukus dvejiems metams buvo pasiųstas mokytis į Rygos pėstininkų junkerių mokyklą. Ją baigęs 1875 m. grįžo į savo pulką. 1878 m. tarnyboje buvo pakeltas į poručikus, paskirtas kuopos vadu. 1888 m. pakeltas į štabskapitonus. 
1902 m. mokėsi karininkų šaulių mokykloje, jam buvo suteiktas papulkininkio laipsnis. 1903-1904 m. buvo pulko teismo pirmininkas. 1904 m. tarnavo 159 Gurijos pėstininkų pulke (Гурийский 159-й пехотный полк) 3–iojo bataliono vadu. 1905 m. paskirtas pulko vadu ir su pulku išsiųstas į Mandžiūriją. 1906 m. perkeltas į 3 Dono pėstininkų pulką, paskirtas 4–ojo bataliono vadu. 1911 m. pakeltas į pulkininkus. 1912 m. pakeltas į generolus majorus ir paleistas į atsargą.

Veikla Lietuvoje

1919 m. kovo 29 d. savanoriu įstojo į Lietuvos kariuomenę. Kaip karininkas paskirtas bombų sandėlio prižiūrėtoju. Nuo 1919 m. balandžio 5 d. ėjo Aviacijos mokyklos viršininko pareigas.
Lietuvoje R. Okulič-Kazarinas po mirties buvo apdovanotas Savanorių (1930) ir Lietuvos nepriklausomybės (1931) medaliais.
Vezuvijus

Formavimasis

Vezuvijus iškilęs destruktyviajame Eurazijos ir Afrikos tektoninių plokščių pakraštyje. Jo kaldera pradėjo formuotis prieš 17 000–18 000 metų.

Išsiveržimai

Istoriniu laikotarpiu Vezuvijus išsiveržė daug kartų. Didžiausias iš jų įvyko 79 m. rugpjūčio 24 d. ir sunaikino romėnų miestus Pompėją, Stabiją bei Herkulaniumą. Vėliau vulkanas veržėsi 472 m., 512 m., 1631 m., šešis kartus XVIII amžiuje, taip pat 1906 m., 1929 m., 1944 m. Didžiųjų išsiveržimų metu išmesti pelenai pasiekė Konstantinopolį, esantį už 1200 km.

Vezuvijus šiandien

Nuo 1995 m. birželio 5 dienos aplink Vezuvijaus ugnikalnį buvo įkurtas Vezuvijaus Nacionalinis parkas. Vezuvijaus aplinka ir keliai yra atviri turistams. Pėsčiomis galima nueiti iki pat ugnikalnio kraterio.
Gediminas Beržinskas

Gediminas Beržinskas (g. 1939 m. spalio 19 d. Panevėžys) – Lietuvos technologijos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1992 m. technikos mokslų daktaras.
1964–1969 m. dirbo Maisto institute. Nuo 1977 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; 1993 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo kryptis – sviesto gamyba. Padarė 14 išradimų.