google/wiki40b huggingface dataset:
Trafalgaro mūšis

Padėtis prieš mūšį

Mūšis įvyko prie Trafalgaro kyšulio, netoli Kadiso. 1805 m. rugpjūčio mėn. D. Britanijos eskadra (27 linijiniai laivai; vadas admirolas H. Nelsonas užblokavo Kadiso uosto reide Prancūzijos ir Ispanijos eskadrą (33 linijiniai laivai; vadas admirolas P. Vilnevas (Pierre Villeneuve)). Spalio 20 d. Napoleono I įsakymu Prancūzijos ir Ispanijos eskadra išplaukė į jūrą, ketindama prasiveržti į Viduržemio jūrą. Britų laivynas laukė jų netoli uosto. Nelsonas suplanavo nuplukdyti laivus dviem kolonomis statmenai ispanų ir prancūzų vilkstinei ir perkirsti ją per vidurį. Vėliau vykstančiose grumtynėse dėl pranašesnių britų laivyno ginklų prancūzų ir ispanų gretose kiltų panika ir jie negalėtų suduoti atsakomojo smūgio.

Mūšio eiga

Spalio 21 d. viena D. Britanijos laivų kolona (vadas viceadmirolas K. Kolingvudas (Cuthbert Collingwood)) perkirto priešo ariergardą ir atkirto 16 laivų, o Nelsono  vadovaujama kolona, perkirtusi priešo rikiuotės centrą, atkirto jį nuo avangardo. H. Nelsonas vadovavo iš Victory laivo, o K. Kolingvudas iš - Royal Sovereign. Mūšio pradžioje Victory praplaukė pro prancūzų vilkstinę paskui P. Vilnevo flagmaną Bucentaure ir smarkiai jį apšaudė kartečės šūviais, bet prancūzų šoninės patrankos apgadino britų burlaivio įrangą ir stiebus. Ankstyvą popietę Victory praplaukė pro prancūzų burlaivį Redoutable. Jūreiviai šaudantys nuo prancūzų burlaivio stiebų nukovė daug žmonių Victory denyje, net ir patį Nelsoną, visiškai nesirūpinusį savo saugumu. Paskutinis mūšio veiksmas prasidėjo kai užsiliepsnojo ir sprogo prancūzų burlaivis Achile. Per 5 valandas trukusį mūšį Prancūzijos ir Ispanijos laivynas buvo sutriuškintas. Į uostą grįžo vienuolika prancūzų ir ispanų burlaivių.   
Po šio mūšio D. Britanijos laivynas įsitvirtino jūrose ir sužlugdė Napoleono planuotą invaziją į Britanijos salas.
Moldavijos sportas

Nacionalinis Moldavijos sportas yra imtynių rūšis tranta.
Pati populiariausia sporto šaka – futbolas. Nacionalinė Moldavijos vyrų futbolo rinktinė pagal FIFA reitingą yra 87 vietoje (2010 m.). Aukščiausioje šalies lygoje Divizia Nationala žaidžia 12 komandų.
Regbis taip pat yra populiarus šalyje. Nacionalinė šalies rinktinė dalyvauja Europos tautų taurės varžybose.
Kvedlinburgo analai

Kvedlinburgo analai (lot. Saxonicae Annales Quedlinburgenses, vok. Quedlinburger Annalen) – nuo ~993 ar ~1000 iki 1030 (?) m. Kvedlinburgo imperatoriškajame moterų vienuolyne lotynų kalba rašytas metraštis. 1017–1020 m. veikiausiai nebuvo rašomas. Išliko vienintelis Meiseno Kunigaikščių mokyklos dėstytojo istoriko Georgo Fabricijaus (Georgo Goldschmidt'o) (1516-1571 m.) kartu su kt. Saksonijos archyvarais tarp 1546 ir 1571 m. surašytas nuorašas (saugomas Saksonijos žemės, valstybės ir universiteto bibliotekoje Drezdene; 1710 m. paskelbtas G. V. Leibnico, 1839 m. – G. H. Perco leidinyje „Monumenta Germaniae Historica“, t. 3).
Kvedlinburgo analų autorius nežinomas, tačiau šio metraščio tekste atsispindintys puikus analisto informuotumas apie Vokietijos ir gretimų kraštų X-XI a. politinės istorijos įvykius bei „egzaltuotai proimperiškas“ jo (ar jos) požiūris į tuos įvykius leidžia gana tvirtai teigti, kad Kvedlinburgo analai yra surašyti ar padiktuoti asmens, itin artimo X-XI a. valdžiusiems Saksų dinastijos imperatoriams (galbūt minėto vienuolyno abatės (999-1040/1044 m.) Adelheidės I, kuri buvo Vokietijos imperatoriaus Otono II duktė ir Vokietijos imperatoriaus Otono III sesuo).
Kvedlinburgo analai (tiksliau, iki mūsų dienų išlikusi jų teksto dalis) apima laikotarpį „nuo pasaulio sutvėrimo“ iki 1025 m. Iš pradžių šiuose analuose dėstoma visuotinė, daugiausia Šventosios Romos imperijos istorija. Nuo 984 m. prasideda autoriaus informacija, daugiausia apie Saksoniją, o nuo 993 m. – to paties autoriaus kaip įvykių amžininko pasakojimas. 1009 m. įraše, kuriame trumpai aprašyta „pagonių arkivyskupo“ šv. Brunono žūtis, pirmą kartą rašytiniame istorijos šaltinyje paminėta Lietuva:
„Sanctus Bruno qui cognominatur Bonifacius archepiscopus et monachus XI. suæ conuersionis anno in confinio Rusciæ et Lituæ a paganis capite plexus cum suis XVIII, VII. Id. Martij petijt coelos.“
„Šventasis Brunonas, dar vadinamas Bonifacijumi, arkivyskupas ir vienuolis, vienuoliktaisiais savo atsivertimo metais Rusios ir Lietuvos pasienyje pagonių nukirsdintas 7 dienos iki kovo idų [t. y. kovo 9 d.] su aštuoniolika saviškių nukeliavo į dangų”.
Istoriografijoje paplitusios dvi šio įrašo interpretavimo versijos, – dauguma tyrinėtojų mano, kad žodžiu „Ruscia“ Kvedlinburgo analistas ar analistė įvardijo būtent (Kijevo) Rusią, o jų oponentai (daugiausia vokiečių tyrinėtojai) tikina, kad žodis Rusciae („Rusios“) aptariamoje metraščio teksto vietoje atsirado klaidingai perrašius Prusciae („Prūsijos“).
Valdemaras Valkiūnas

Biografija

Mokėsi Laužadiškio pradinėje mokykloje, baigė Papilio vidurinę mokyklą. 1975 m. šeima išvyko gyventi į Rygą, dirbo ir mokėsi. Dirbo tekintoju, staliumi, vairuotoju, prekybos vadybininku. 1978–1980 m. atliko karinę tarnybą, tarnavo Lietuvoje, Rukloje. 1992 m. Latvijoje pradėjo savo verslą. 1992–2008 m. SIA „Voldemars“ prezidentas, savininkas, Lietuvoje žinomo „VALDO“ prekės ženklo bendrasavininkis. 2001 m. baigė Rygos pedagoginį universitetą, įgijo psichologo specialybę. 2005 m. baigė Rygos mokytojų tobulinimosi akademiją.
2006–2008 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) narys. 2007–2008 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys, išrinktas pagal LSDP sąrašą. Pašalintas iš LSDP, kai nutarė dalyvauti 2008 m. Seimo rinkimuose. 2008–2012 m. LR Seimo narys, išrinktas Biržų-Kupiškio rinkimų apygardoje kaip nepriklausomas kandidatas. 2011 m. turtingiausias LR Seimo narys.  2012–2017 m. Respublikonų partijos pirmininkas.  Nuo 2017 m. Lietuvos tautininkų ir respublikonų partijos pirmasis pirmininko pavaduotojas.
2002–2003 m. Lietuvos prekybos rūmų Latvijoje prezidentas, nuo 2003 m. viceprezidentas.  Nuo 1992 m. Rygos lietuvių vidurinės mokyklos mecenatas. Sutuoktinė Genoefa, vaikai Andrius, Rolandas. 2017 m. išrinktas Lietuvių tautininkų ir respublikonų sąjungos pirmininko pirmuoju pavaduotoju.
2015–2019 m. Biržų rajono meras. 2019 metų savivaldos rinkimuose išrinktas Biržų rajono tarybos nariu.

Kontroversijos

Nevengia nacionalistinių pareiškimų. Vienintelis Lietuvos savivaldybės meras, išreiškęs griežtą protestą prieš pabėgėlių priėmimą į jo valdomą savivaldybę ir pareiškęs, kad „tik išprievartautas sutiksiu priimti".
Garsėja euroskeptiškomis, antilenkiškomis ir prorusiškomis pažiūromis, kritiškai vertina Vakarų sankcijas Rusijai, teigia, kad būtina gerinti dvišalius santykius. V. Valkiūnas išreiškė griežtą nepritarimą iniciatyvai prie sovietinių karių paminklų įrengti informacines lenteles, kur būtų užrašoma paaiškinamoji informacija apie Lietuvos istoriją.
Elčė

Istorija

Mieste rasta daug archeologinių radinių, iš kurių žymiausias – „Elčės dama“ (Dama d’Elche), tikriausiai iš IV a. pr. m. e.
Elčę buvo okupavusi Kartagina, vėliau graikai ir romėnai (vadino Ilici). Gotai čia įkūrė vyskupiją. Valdant maurams miestas prarado savo svarbą.
Juozas Giedraitis (1892)

Biografija

Kilęs iš kunigaikščių Giedraičių giminės. Ketverius mokėsi Seinų kunigų seminarijoje, iš kurios buvo pašalintas už dalyvavimą lietuviškoje veikloje. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, Rusijos imperijos kariuomenės štabskapitonas.
1919 m. sausio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. Iš pradžių tarnavo Seinų komendantūroje, 1919 m. kovo mėn. – 1924 m. ir 1927–1929 m. tarnavo daugiausia artilerijos daliniuose. 1919 m. pasižymėjo per nepriklausomybės kovas su Raudonąja armija ties Daugpiliu, 1920 m. kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais prie Suvalkų, Giedraičių mūšio dalyvis. 1921–1924 m. baterijos vadas.
1922 m. spalio mėn. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1927–1929 m. Trečiojo artilerijos pulko vado padėjėjas (pavaduotojas). 1928 m. pulkininkas leitenantas. 1929–1940 m. paeiliui Vilkaviškio, Raseinių, Rokiškio, Šakių apskričių viršininkas.
1940 m. birželio mėn. TSRS okupavus Lietuvą, iš pareigų atleistas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, gyveno Liubeke, 1948 m. persikėlė į Kanadą, apsigyveno Hamiltone. Kanados lietuvių bendruomenės veikėjas.
Mazovijos Vysokio miesto herbas

Mazovijos Vysokio miesto herbas (lenk. Herb Wysokiego Mazowieckiego) – Mazovijos Vysokios miesto herbe mėlynos spalvos užsklandoje vaizduojama balta gulbė plūduriuojanti ant žalios spalvos vandens.
Joro departamentas

Geografija

Departamentas daugiausia kalnuotas, yra du svarbūs slėniai. Pagrindinė upė – Aguanas. Joro departamente dažnai stebimas fenomenas – žuvų lietus.
Dovydas Volfsonas

Biografija

Gimė 1856 m. spalio 9 d. Darbėnuose religingų tėvų šeimoje. 1872 m. tėvai išsiuntė sūnų į Vokietijos imperiją, kad išvengtų sūnaus karinės tarnybos Rusijos imperijos kariuomenėje. D. Volfsonas apsigyveno Klaipėdoje, kur sutikęs rabiną Isaac Rülf tapo jo mokiniu. Rabinas mokino jaunąjį mokinį vokiečių kalbos ir matematikos bei įtraukė į sionistinę veiklą. Baigęs mokslus D. Volfsonas tapo prekybininku ir daug keliavo po Vokietijos imperiją, kur vienos kelionės metu susipažino su rabinu Aronu Gordonu ir iš kurio pasisėmė daug sionistinių idėjų. Nuo 1888 m. Kelne vertėsi urmine miško medžiagų prekyba. 1894 m. organizavo sionistų Chovevej Cion būrelį. 1896 m. susipažinęs su sionistų lyderiu Teodoru Hercliu, D. Volfsonas tapo artimiausiu jo patarėju ir bičiuliu. Per pirmąjį sionistų kongresą D. Volfsono siūlymu buvo sukurta sionistų kongreso, vėliau ir sionistų sąjūdžio vėliava, kurios spalvos buvo parinktos pagal taleso, kuriuo religingi žydai apsigaubia melsdamiesi, spalvas – balta ir mėlyna, su Magen David – karaliaus Dovydo – skydu.
1898 m. Volfsonas lydėjo Herclį į susitikimą su imperatoriumi Vilhelmu II Jeruzalėje, taip pat kelionėse į Turkiją. 1904 m. mirus T. Hercliui šis paskyrė Volfsoną savo vaikų globėju. 1905 m. vykusiame sionistų kongrese Volfsonas pasiekė, kad būtų priimta programa, pagrįsta T. Herclio idėja dėl žydų kėlimosi į Palestiną proceso plėtros. 1905 m. D. Volfsonas buvo išrinktas pasaulinės sionistų organizacijos viceprezidentu, o 1907 m. prezidentu, kuriuo buvo iki 1911 metų.
Jis aktyviai dalyvavo kuriant Pasaulio sionistų kongresą, buvo jo vėliavos, vėliau tapusios Izraelio valstybine vėliava, autorius, taip pat daugelio projektų, palikusių žymų pėdsaką Izraelio istorijoje, iniciatorius. D. Volfsonas pasiūlė kongreso dalyvių nario mokesčius vadinti šekeliais. Pavadinimas prigijo ir vėliau tapo Izraelio piniginiu vienetu - Izraelio naujasis šekelis. Būdamas stambus verslininkas, D. Volfsonas tvarkė Pasaulio sionistų kongreso finansus, buvo vienas iš Žydų Palestinos kolonizavimo banko steigėjų ir ilgametis jo vadovas. Taip pat D. Volfsono sionistinio judėjimo valdymo metais Jafoje (dabartinis Tel Avivo priemiestis) atidarytas pasaulio sionistų organizacijos biuras, kuris skatino žydų nausėdijų kūrimąsi. Buvo taip pat suteikta pagalba jau gyvenusiems Jafoje žydams išeiti į šalia plytinčias pajūrio smėlio kopas ir pradėti statyti savo miestą – Tel Avivą. D. Volfsono lėšomis Jeruzalėje pastatytos Nacionalinė ir Hebrajų universiteto bibliotekos. Mirė 1914 m. rugsėjo 15 d. Bad Homburge. 1952 m. jo palaikai palaidoti greta Teodoro Herclio kapo Jeruzalės Herclio kalno kapinėse.
Vienybė (Akmenė)

Istorija

Iki 1962 m. balandžio 21 d. LKP Akmenės rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos organas. 1962 m. balandžio 22 d. – 1965 m. vasario 9 d., panaikinus rajoną, nebuvo leidžiamas. Įsteigus rajoną (centras – Naujoji Akmenė), vėl atkurtas ir nuo 1965 m. vasario 10 d. buvo rajono laikraštis, LKP Akmenės rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos leidinys. 1990 m. laikraščio steigėja tapo Akmenės rajono savivaldybės taryba, leidėja – laikraščio redakcija. Nuo 1993 m. steigėja ir leidėja UAB „Vienybės redakcija“.
1951 m. ėjo vieną kartą-du kartus, 1952–1962 m. – du kartus, nuo 1965 m. – tris kartus, nuo 1991 m. – du kartus per savaitę. Iki 1962 m. balandžio 22 d. vadinosi „Pergalės vėliava“, nuo 1965 m. vasario 10 d. – „Vienybė“. Tiražas 1951 m. – 1000 egz., 1987 m. – 10 400 egz., 1997 m. – 4400 egz.  Leidžiamas trečiadieniais ir šeštadieniais.
Redakcijoje dirbo: Juozas Baltrušis, Jonas Brencius, Algimantas Brikas, Saulius Gajauskas, Roma Jonikienė, Apolinaras Juodpusis, Juozas Kumpikevičius, Povilas Medzelas, Mindaugas Milieška, Bernarda Plastinina, Birutė Rudokienė, Julija Sejevičienė, Lilija Smalakienė, Algimantas Šarkis, Aloyzas Vilkys.
Furanokumarinas

Furanokumarinai, arba furokumarinai, yra organinių junginių rūšis, gaminama įvairių augalų.

Naudojimas

Furanokumarinai dėl savo toksiškumo yra gaminami įvairių augalų rūšių kaip apsaugos priemonė prieš augalėdžius, pradedant vabzdžiais ir baigiant žinduoliais.
Purgazo kunigaikštystė

Istorija

Mordvių gentis erziai XIII a. gyveno tarp Okos ir Temnikovo-Vodskio miškų palei Mokšos upę. Čia gyveno ne tik erziai, bet ir rusų kilmės valstiečiai, kurie pabėgo nuo feodalinės priespaudos.
XIII a. pradžioje iškilo erzių kunigaikštis Purgazas, kuris įsitvirtino šiose teritorijose.
„Inazor Purgaz“ kunigaikštystė minima 1230-aisiais metais. Vengrijos keliautojas Julianas paminėjo du valdovus „mordvių karalystėje“ – Purgazą ir Purešą. Tarp šių dviejų kunigaikščių vyko nuožmūs karai, o patys kunigaikščiai buvo priešingų pusių sąjungininkai – Purešas buvo rusų kunigaikščio Jurijaus sąjungininkas, o Purgazas būdamas Volgos Bulgarijos sąjungininku, priešinosi Suzdalės kunigaikštijos plėtrai į modrvių (erzių) apgyvendintą regioną. Vėlesniais laikais jis tapo Erzano (Mordvijos) nepriklausomybės simboliu ir legenda.
Purgazas buvo dusyk paminėtas Rusijos kronikose 1228 metais. Muromo kunigaikštis Jurijus Dovidovičius užpuolė Purgazo kunigaikštiją, pridarė didelių nuostolių.
1229 m. ir 1232 m. Vladimiras Jurijus Vsevolodičius kovojo su Purgazu.
Taip pat žinomi konfliktai su mokšų kunigaikščiu Purešu.
1229 m. balandį Purgazas bandė atgauti iš Žemutinis Naugardo rusų Obrano Ošą. Jo kariai sudegino gyvenvietę, bet po kelių mėnesių jis buvo nugalėtas mokšų kunigaikščio Purešo ir pasitraukė į savo valdas.
1237 m. vasarą jis sėkmingai pasipriešino mongolams, tačiau 1238–1239 m. rudenį-žiemą vėl atsinaujino kovos ir Purgazas žuvo mūšyje.
XIII a. viduryje Purgazo kunigaikštija pateko į totorių jungą.
Gazos Ruožas

Istorija

Hamas 2006 m. laimėjus rinkimus į Palestinos įstatymų leidybos tarybą, Hamas ir Fatah suformavo nacionalinės vienybės vyriausybę, vadovaujamą Ismail Haniya. Netrukus po to, vykstant Gazos mūšiui, Hamas perėmė Gazos ruožo kontrolę, užimdamas vyriausybines institucijas ir pakeisdamas Fatah bei kitus vyriausybės tarnautojus savais. 2007 m. birželio 14 d. Hamas visiškai kontroliavo Gazos Ruožą. Reaguodamas į tai, Palestinos savivaldos prezidentas Mahmoud Abbas paskelbė nepaprastąją padėtį, paleido nacionalinės vienybės vyriausybę ir sudarė naują, į kurią neįėjo Hamas atstovai. Palestinos savivaldos pajėgos Vakarų Krante areštavo kai kuriuos Hamas narius.
M. Abbas vyriausybė sulaukė plataus tarptautinės bendruomenės palaikymo. 2008 m. birželio pabaigoje Egiptas, Jordanija ir Saudo Arabija paskelbė, jog Vakarų Krante įsikūręs M. Abbas ministrų kabinetas yra vienintelė teisėta Palestinos vyriausybė. Egiptas perkėlė savo ambasadą iš Gazos į Vakarų Krantą. Hamas vyriausybei Gazoje taikoma diplomatinė bei ekonominė izoliacija.
Tiek Saudo Arabija, tiek Egiptas pasisakė už Hamas bei Fatah susitaikymą ir naujos vienybės vyriausybės suformavimą. M. Abbas buvo spaudžiamas pradėti rimtas derybas su Hamas, tačiau jis iškėlė sąlygą, kad Hamas turi grąžinti Gazos Ruožo kontrolę Palestinos savivaldai.
Nepaisant tarptautinės izoliacijos, Hamas judėjimo atstovai buvo pakviesti ir lankėsi kelete šalių, įskaitant Rusiją bei kai kurias ES nares. Įvairių opozicinių partijų atstovai ragino pradėti dialogą su Hamas, nutraukti ekonomines sankcijas.
Hamas perėmus teritorijos valdymą, Izraelis bei Egiptas uždarė sienos perėjas su Gazos Ruožu. Palestiniečių šaltinių duomenimis, ES stebėtojai paliko Rafaho sienos perėją, bijodami būti pagrobti ar sužeisti.
Cadillac Seville

Istorija

Seville buvo pristatytas 1975 metais, kaip atsakas į didėjantį prabangių automobilių iš europos populerumą Jungtinėse Amerikos Valstijose. Importuojami prabangūs automobiliai, tokie kaip BMW ar Mercedes-Benz buvo pigesni, mažiau prabangūs ir žymiai mažesni nei tų metų Cadillac'ai, bet laikui bėgant jie tapo prabangūs ir net brangesni už Cadillac markės automobilius. Tada tapo aišku, kad tradicinė amerikos automobilių pramonės paradigma „Didesnis yra geresnis“ nebebuvo efektyvi. Seville tapo mažiausiu ir brangiausiu Cadillac automobiliu skirtu konkuruoti su importiniais automobiliais iš europos.
Pav bhadžis

Pav bhadžis (Pav bhaji, mrt. पाव भाजी ) – indų greito maisto patiekalas, kilęs iš Maharaštros valstijos. Jį sudaro tirštas daržovių mišinio karis, patiekiamas su minkštomis bandelėmis. Pav bhajai siūlomi ir ant gatvės maisto prekystalių, ir tradicinėse užkandinėse Indijoje ir užsienyje.

Istorija

Šis patiekalas žinomas nuo 1850-ųjų, kai Bombėjaus tekstilės gamyklų darbuotojai jį valgydavo per pietų pertraukas. Vėliau jis paplito ir tapo įprastas miesto restoranuose. Pav bhajis turi daug įvairių ingredientų ir garnyrų, bet iš esmės tai yra prieskoniais pagardintų daržovių mišinys tirštame padaže, paprastai paruošiamas ant plokščiadugnės keptuvės tavos ir patiekiamas su karštomis baltos duonos bandelėmis.
Archipas Kuindžis

Archipas Kuindžis (rus. Архи́п Ива́нович Куи́нджи, 1842–1909 m.) – Rusijos tapytojas-peizažistas.

Biografija

Archipas Kuindžis gimė 1842 m. sausio 27 d. Mariupolyje prie Azovo jūros, graikų išeivio, batsiuvio šeimoje. Jo vaikystė buvo skurdi. 1855 m. A. Kuindžis mokėsi I. Aivazovskio studijoje Feodosijoje vadovaujamas A. Feslerio. Jis du kartus bandė įstoti į Sankt Peterburgo imperatoriškąją dailės akademiją, bet nesėkmingai. Jis joje mokėsi laisvuoju klausytoju ir 1868 m. laimėjo laisvojo klausytojo kurso baigimo diplomą už paveikslą „Totorių kaimas mėnesienoje Krymo pakrantėje“. 1874 m. lankėsi Prancūzijoje, Anglijoje, Šveicarijoje, Vokietijoje. 1878 m. akademija jam suteikė oficialų pirmos klasės baigimo diplomą. 1880 m. jis suorganizavo atskirą parodą eksponuoti vienui vienam paveikslui „Naktis virš Dnepro“, kuris tapo garsiausiu dailininko kūryboje.
1880−1890 m. A. Kuindžis lankė menininkų peredvižnikų ir mokslininkų susitikimus pas D. Mendelejevą, tyrė dažų spalvų kitimą nuo saulės šviesos poveikio vadovaujamas fiziko F. Petruševskio. 1892 m. A. Kuindžis užėmė profesoriaus postą peizažo klasėje Sankt Peterburgo imperatoriškojoje dailės akademijoje ir 1893 m. tapo tikruoju akademijos nariu. 1909 m. jis inicijavo dailininkų draugiją, kuri vėliau jo garbei buvo pavadinta Kuindžio draugija. Archipas Kuindžis mirė 1910 m. liepos 24 d. Sankt Peterburge.
Napalys Grigas

Napalys Grigas (1896 m. vasario 7 d. Svideniai, Kupiškio valsčius – 1972 m. liepos 14 d. žuvo autoavarijoje, palaidotas Romainių kapinėse, Kauno raj.) – Lietuvos kalbininkas, žodynininkas.

Biografija

1925 m. baigęs Panevėžio mokytojų seminariją studijavo Lietuvos universitete; J. Jablonskio sekretorius. 1926–1928 m. dėstė Tauragės mokytojų seminarijoje. 1930–1941 m. Lietuvių kalbos žodyno redakcijos, vadovaujamos J. Balčikonio, sekretorius. 1947–1956 m. dirbo Lietuvių kalbos institute, su kitais rašė Lietuvių kalbos žodyną (t. 3 1956 m., t. 6 1962 m.) ir redagavo (t. 4-6 1957–1962 m.). Parengė „Dabartinės lietuvių kalbos žodyno“ (1954 m.) pusę rankraščio, „Lietuvių kalbos rašybos žodyną“ mokykloms (su A. Lyberiu, 1956 m., 1980 m.). Paskelbė atsiminimų apie lietuvių kalbininkus (J. Balčikonį, K. Būgą, J. Jablonskį). Parašė apsakymų vaikams.
Antaliežiai

Istorija

1598 m. buvo Alantos dvaro Alantos valsčiaus kaimas. 1665 m. Alantos bažnyčios metrikų knygoje užrašytas Jonas Žvirblalis iš Antaliežių.
Jonas Protasevičius

Jonas Protasevičius – Naugarduko žemės raštininkas 1615 metais, Naugarduko miesto raštininkas 1620 metais.
Naugarduko pasiuntinys į seimus: 1615, 1619 ir 1623 metų.
Auksinė avietė

Auksinė avietė (angl. Golden Raspberry Award) – JAV kino apdovanojimas, skiriamas blogiausiems filmams ir aktoriams įvertinti. Šių apdovanojimų sumanytojas ir organizatorius yra leidėjas Džonas Dž. B. Vilsonas (John J. B. Wilson). Apdovanojimų nugalėtojai skelbiami dieną prieš įteikiant Oskarus, o prizas – mažiau nei 5 dolerius kainuojanti statulėlė. Nugalėtojai labai retai atsiima šį apdovanojimą.
Pirmoji ceremonija įvyko 1981 metais Dž.B. Vilsono namuose.
Giedrius Čereškevičius

Biografija

2002 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, mechanikas inžinierius, 2004 m. ten pat baigė magistrantūrą.
Tėvynės sąjungos – krikščionių demokratų partijos, nuo 2010 m. Naujosios sąjungos narys. Nuo 2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys.

Įtarimai Česlovo Daugėlos korupcijos byloje

2010 m. spalio 6 d. Alytaus meras Česlovas Daugėla buvo sulaikytas (ikiteisminis tyrimas pradėtas liepos mėnesį) dėl piktnaudžiavimo tarnyba, dokumentų klastojimo ir didelės vertės svetimo turto iššvaistymo. Korupcijos byla remiasi miesto stadiono rekonstrukcijos darbų, kuriuos atliko Česlovo Daugėlos šeimai priklausanti bendrovė „Kortas“, tyrimu. Šiai bendrovei pateikti įtarimai kaip juridiniam asmeniui.
Kartu prieš teismą stos Alytaus vicemeras, Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų frakcijos pirmininkas Dobilas Kurtinaitis. Įtarimai dėl nusikalstamų veikų padarymo pateikti ir Alytaus miesto savivaldybės darbuotojams Sigitui Stumbrui, Jūratei Sadauskienei, Marijai Ambrulevičienei, Daliai Žilinskienei, taip pat tuomet administracijos direktoriaus pareigas ėjusiam Giedriui Čereškevičiui ir buvusiai vicemerei Rimai Rakauskienei.
Plungė

Pavadinimo kilmė

Miesto vardo kilmė nėra visiškai aiški. 1894 m. liepą kunigaikščio Mykolo Oginskio užsakymu padarytame Plungės žemėlapyje matyti per miestą vingiuojanti, iš Narvilo ežero ištekanti, į Babrungą įtekanti upelė, kuri rusiškomis raidėmis (kaip ir visi kiti žemėlapyje pažymėti objektai) įvardyta kaip Paplunga. Žemėlapis darytas po 1894 m. birželio 24 d. per Šv. Jono atlaidus kilusio gaisro, kuris nusiaubė visą Plungės miestelį. Žemėlapyje pažymėta, kurie pastatai sudegė, kurie liko.
Pasak istoriko J. Drungilo, yra trys Plungės miesto vardo kilmės versijos: liaudies, antroponiminė ir hidroniminė. Pagal liaudies etimologiją Plungės vietovardis siejamas su veiksmažodžiu „plunktis“, kuris reiškia apipešioti – muštis (palyginimui – „Neik į Plungę, nes ten plunkiasi“. Taip esą sakydavo telšiškiai). Antroponiminės versijos autoriai miesto pavadinimą linkę kildinti iš pavardės Plungė, kuri, beje, buvo labiau paplitusi Pakruojo, Panevėžio, Radviliškio ir Utenos rajonuose, o Šeduvoje vienu metu gyveno net 45 Plungės. Tačiau patikrinus ankstyviausius, dar XVI amžiaus pradžios, Žemaitijos valdovo valstiečių surašymus ir išlikusius Plungės miesto inventorius, istorikai tokios pavardės nerado. Todėl pati įtikinamiausia ir yra hidroniminė versija, kad Plungės vardas kilęs iš upelio, tekėjusio per miestelį, pavadinimo. Šią versi­ją paremia topografiniai, kalbiniai ir archeologiniai duomenys.
Paplungės upelis pradėtas kanalizuoti po Antrojo pasaulinio karo. Paplungos ištakos iš Narvilo ežero ir dabar dar matyti, tačiau už keliolikos metrų upelė prasmenga po Ežero gatve. Po žemėmis ji srovena skersai Laisvės gatvę lygiagrečiai su M. K. Čiurlionio gatve pro UAB „Žemaitijos suvenyras“ ir Senamiesčio mokyklos teritorijas, toliau teka į Palankės gatvės tvenkinius, o jau iš jų grioviu palei Paprūdžio gatvę nuteka į Plungės jūrą.

Geografija

Miestas įsikūręs vakarinės žemaičių aukštumos plynaukštės šlaituose, todėl kritulių kiekis bene didžiausias šalyje (<800 mm). Per miestą teką viena upė (Babrungo upė ) ir keletas upelių. Į vakarus nuo Plungės Babrungo upė užtvenkta. Susidarė Gondingos hidroelektrinės tvenkinys, dažnai vadinamas – Plungės jūra. Reljefas nelygus, daug įdubų ir kalvų.

Turizmas

Plungė tampa vis patrauklesniu turizmo centru. VšĮ Terra Publica 2013 m. sudarytame sąraše Plungė įvardinta kaip 20-a patraukliausia Lietuvos vieta vietiniam turizmui. Suteiktas BAB+ reitingas. Viena lankomiausių Plungės vietų – Plungės dvaro ir parko ansamblis.