google/wiki40b huggingface dataset:
Pirminis sergamumas

Pirminis sergamumas (kartais - tiesiog sergamumas, incidentumas, angl. incidence) yra naujų ligos atvejų rizika ar faktinis ligos plitimas populiacijoje per apibrėžtą laikotarpį. Nors kartais jis išreiškiamas tiesiog kaip naujų atvejų skaičius per tam tikrą laikotarpį, rekomenduojama jį nurodyti kaip proporciją ar santykį su vardikliu. Pvz., pirminis sergamumas piktybiniais navikais Lietuvoje 1998 metais buvo 378,5/100000 gyventojų, o 2004 m. - 464,1/100000 (Nacionalinės sveikatos tarybos metinis pranešimas 2005, p. 17).
Pirminio sergamumo nederėtų painioti su antriniu sergamumu. Pvz., įsivaizduokime kokią nors ligą, kurios gydymas trunka ilgai. Ji buvo plačiai išplitusi 2002 metais, tačiau 2003 metais jos plitimas sustabdytas. 2002 metais tiek pirminis sergamumas šia liga, tiek antrinis bus dideli. Tačiau 2003 metais pirminis sergamumas bus mažas, o antrinis sergamumas pirminis sergamumas išliks didelis, nes ligoniai sveiksta labai lėtai. Priešingai šiam, pavyzdžiui, trumpos trukmės susirgimams gali būti būdingas didelis pirminis sergamumas ir mažas antrinis sergamumas. Lengva peršalimo liga tas pats žmogus gali persirgti keletą kartą per metus, todėl naujų susirgimo atvejų skaičius populiacijoje kartais netgi gali viršyti populiacijos dydį, o antrinis sergamumas bus mažas. Tačiau antrinis sergamumas gali būti mažas ir tada, kai ligoms būdingas didelis mirtingumas.
Tyrinėjant ligos etiologiją geriau analizuoti pirminį sergamumą, o ne antrinį, nes antrinis sergamumas labiau susijęs su ligos trukme, o ne rizika susirgti atitinkama liga.
Gražusis Plauginių miško ąžuolas

Gražusis Plauginių miško ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis miške šalia Plauginių, Raseinių rajone. Priklauso Raseinių miškų urėdijos Padubysio g-jos (36 kv.) teritorijai (Šiluvos sen.). 1960 m. paskelbtas saugomu. 
Gražusis ąžuolas keroja Plauginių botaniniame-zoologiniame draustinyje. Pasiekiamas važiuojant miško žvyruotu keliu pagal įrengtas nuorodas iš kelio  148  Raseiniai–Tytuvėnai–Radviliškis  („Gražusis ąžuolas“ 3,5 km), pusiaukelėje tarp Raseinių ir Šiluvos, ties Bedančiais. Prie jo veda 350 m ilgio pažintinis takas. Čia pastatytos miško gyvenimą atspindinčios ąžuolinės skulptūros, šalia matyti didelė augalų įvairovė, yra galimybė pamatyti ne vieną miško gyvūną. Greta yra atokvėpio vieta su pavėsine, laužaviete.
Juozas Blažys (1890)

Juozas Blažys (1890 m. gegužės 2 d. Šiauliai – 1939 m. balandžio 25 d. Kaunas) – Lietuvos gydytojas psichiatras, neuropatologas.

Biografija

1914 m. baigė Sankt Peterburgo karo medicinos akademiją. Per Pirmąjį pasaulinį karą tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1918–1924 m. Tauragės psichiatrijos ligoninės direktorius. Nuo 1924 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) Nervų ir psichinių ligų katedros vedėjas; nuo 1937 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Tyrė paveldimumo, psichiatrinės higienos, alkoholizmo, neurosifilio, sterilizacijos klausimus, apie tai parašė mokslinių straipsnių. 1931 su kt. įsteigė Lietuvos sveikatos ir blaivybės draugiją, jos pirmasis pirmininkas.
Rideras

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1786 m. ir pavadinta inžinieriaus Filipo Ridero, atradusio metalų telkinius, garbei. 1934 m. suteiktas miesto statusas. Po karo veikė karo belaisvių lageris. 1941–2002 m. miestas vadinosi Leninogorsku (rus. Лениногорск).
Saulius Pečeliūnas

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, įgijo inžinieriaus kelininko specialybę. 1979–1990 m. buvo Miestų statybos projektavimo instituto vyresnysis inžinierius kelininkas.
Politinėje veikloje pradėjo dalyvauti 1980 m. Bendradarbiavo leidžiant pogrindinį leidinį „Lietuvos Katalikų Bažnyčios kronika“. 1988–1990 m. – Lietuvos Sąjūdžio Seimo narys. Pirmosios Lietuvoje atkurtos partijos – Lietuvos demokratų partijos atkūrimo deklaracijos (pasirašyta 1989 m. vasario 4 d.) signataras.
Išrinktas į Aukščiausiąją Tarybą – Atkuriamajį Seimą, 1992–1996 m., 1996–2000 m. ir 2004–2008 m. kadencijų Seimus. Buvo Aukščiausiosios Tarybos (į kurią kandidatavo remiamas Sąjūdžio ir Lietuvos demokratų partijos) Krašto apsaugos ir vidaus reikalų komisijos pirmininkas, Lietuvos valstybinės derybų su Rusijos Federacija dėl okupacinės kariuomenės išvedimo iš Lietuvos delegacijos narys. 1992–1996 m. kadencijos Seime (į kurį išrinktas pagal jungtinį Lietuvos krikščionių demokratų, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos, Lietuvos demokratų partijos sąrašą) – Nacionalinio saugumo komiteto pirmininko pavaduotojas. 1996–2000 m. kadencijos Seime dirbo Nacionalinio saugumo (nuo 1999 m. – Nacionalinio saugumo ir gynybos) komitete, buvo Peticijų komisijos pirmininkas.
2000–2001 m. buvo bedarbis. 2001–2004 m. – Muitinės departamento prie Finansų ministerijos Pažeidimų prevencijos skyriaus vyriausiasis inspektorius.
1989–2001 m. – Lietuvos demokratų partijos narys ir pirmininkas. Nuo 2003 m. – Tėvynės sąjungos narys.
Žmona Lina Pečeliūnienė – „Lietuvos aido“, vėliau – „Valstiečių laikraščio“ žurnalistė ir politikos apžvalgininkė.
Raipuras

Istorija

Raipuras įkurtas ~IX a. Miestas priklausė Madhja Pradešo valstijai ir buvo vienas svarbiausių jos ekonominių centrų. 2000 m. Raipuras tapo naujai sukurtos Čatisgarho valstijos sostine. Greta dabartinio miesto kuriamas Naujasis Raipuras, kuriame bus oficialioji valstijos sostinė.
Grabarkos Šv. Mortos ir Marijos vienuolynas

Istorija

Apie 1710 m. šioje vietovėje ant alkakalnio buvo pastatyta pirmoji medinė koplyčia, kurią pašventino Kijevo stačiatikių metropolijos vyskupas Leonas Kiška. Apie 1798 m. buvo pastatyta nauja koplyčia. 1839 m. Rusijos imperijos caro Nikolajaus I dekretu unitų vienuolyną perėmė Rusijos stačiatikių bažnyčia. 1947 m. lapkričio 27 d. buvo įkurtas moterų vienuolynas. 1956 m. šalia cerkvės buvo pastatytas medinis vienuolėms gyventi skirtas pastatas. 1978-1980 m. buvo pastatytas naujas mūrinis vienuolių gyvenamasis pastatas. 1990 m. liepos 12 d. sudegė Viešpaties Apsireiškimo cerkvė, kuri buvo atstatinėjama iki 1998 metų.
Mažoji Mažeikava

Architektūra

Yra Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės gynybinio tipo mūrinė gotikinė cerkvė, statyta XV a. pabaigoje – XVI a. pirmoje pusėje, po 1822 m., 1872 m. rekonstrukcijų pristatytas bizantiškojo stiliaus prieangis su imitaciniais apskritais kampiniais bokšteliais. Ji stačiakampio plano su pusapskrite apside, kampuose neaukšti apskriti bokštai su įvijais laiptais ir 3 eilių šaudymo angomis. Trinavę halinę vidaus erdvę su puošniais susipinančių nerviūrų žvaigždiniais ir krištoliniais skliautais remia 4 aštuonkampės kolonos. Fasadai ir bokštai turi daug negilių, daugiausia suporintų, pusapskritės formos nišų, pagrindinė vakarinio fasado centre – apskritas romanikai ir gotikai būdingas langas. Stogas status, su 3 tarpsnių pusapskritėmis nišomis suskaidytu frontonu. Netoli – XIX a. Romerių buvusio dvaro sodybos pastatai.
Stanisław Małachowski

Biografija

Lenkijos bajorų Malachovskių giminės atstovas, herbo „Nalenč“ savininkas. Karūnos didžiojo kanclerio, grafo Jano Malachovskio (1698–1762), ir Izabelės Chumieckos antrasis sūnus.  
Buvo Karūnos tribunolo maršalka;  1788 metais vienbalsiai buvo išrinktas seimo maršalka ir dalyvavo sudarant gegužės 3 d konstituciją.

Šeima

Buvo du kartus vedęs. Jo pirmoji žmona buvo Uršulė Huten-Čapska, Knišino seniūno Tomo Huten-Čapskio (1711–1784) dukterį, antrą kartą vedė jo seserį Konstanciją Huten-Čapską. Nuo abiejų santuokų vaikų neturėjo.
Raintime

Istorija

Grupė pradžioje buvo įkvėpta Dream Theater, tad pirmosios dainos buvo daugiau progresyviojo metalo žanro. Tuo metu jie įrašė instrumentinį demo įrašą, pavadintą 'Jump In The Past'. Po demo išleidimo grupės būgnininkas Matteo Barzan paliko Raintime, jį pakeitė Enrico Fabris. Claudio Coassin, grojęs klavišiniais, tapo vokalistas, perduodamas klavišinių rolę naujai priimtam Andrea Corona. Jų skambesys pirmajame studijiniame albume pasikeitė, progresyviojo metalo elementų neliko, grupė ėmė groti melodingojo death metalo ir power metalo žanrų mišinį su labai nežymiu progresyviojo metalo prieskoniu.
Danutė Lapinskienė

Biografija

2001 m. UAB „Kelmės šilumos tinklai“ vyr. finansininkė.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės rajono skyriaus narė, nuo 2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotoja.
1990–1995 m. Kelmės rajono tarybos narė.
2003–2007 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narė.
Neuroinformatika

Tyrimo objektas

Neuroinformatika nagrinėja informacijos gavimą, perdirbimą ir saugojimą neuroninėse sistemose, tiek biologiniuose, tiek dirbtiniuose neuroniniuose tinkluose. Ji ieško metodų, kaip būtų galima pritaikyti biologinių informacinių sistemų funkcionavimą techninėse informacinėse sistemose.
Pagal tyrimo sritis tai tarpdisciplininis mokslas, esantis greta kognityvinių mokslų bei disciplinų, nagrinėjančių dirbtinį intelektą.
Skirtingai nuo dirbtinio intelekto tyrimų, kurie yra informatikos sritis, siekianti sukurti mašinas, kurios elgtųsi lyg turėdamos intelektą, tačiau nesirūpinant kaip susiformuoja intelektas, neuroinformatika labiau dirba su biologiniais duomenimis. Tiriama kaip dirba smegenys ir tuomet bandoma simuliuoti atskiras smegenų dalis – neuronus ir sinapses.
Balsiai (Pasvalys)

Aplinkinės gyvenvietės

PASVALYSNaujikai
Erdvėlaivis Žemė

Erdvėlaivis Žemė – mokslo festivalis, vykstantis Lietuvos miestuose rugsėjo mėnesį. Pirmą kartą festivalis „Erdvėlaivis Žemė“ įvyko 2004 m.
Visi festivalio renginiai yra nemokami ir juose gali dalyvauti kiekvienas, pageidautina išankstinė registracija. 2015 m. festivalis įvyko dvyliktąjį kartą, apie 300 renginių vyko dešimtyje Lietuvos miestų: Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose, Panevėžyje ir kituose. Dauguma renginių yra nemokamos populiariosios paskaitos iš kokios nors mokslo srities. Renginius organizuoja Lietuvos universitetai: VU, VGTU, LEU, KTU, ŠU, KU.
Paraiška

Paraiška – ko nors teikimas, prašymas iš anksto, siekiant vėlesnio išpildymo; raštas, kuriuo iš anksto pateikiamas užsakymas ar pageidavimas ką nors įsigyti, į ką nors pretenduoti (studijoms, stažuotėms), kandidatuoti (pvz., stipendijai, kitokiai paramai ar pagalbai). Pavyzdžiui, gali būti paraiška renginių organizavimo ar bilietų platinimo įstaigai dėl bilietų (Prašytume rezervuoti 30 bilietų į kovo 8 d. koncertą. Pageidautume vietų parteryje, nuo 3 iki 7 eilės). Rašoma dažniausiai  savo iniciatyva. Tikslas - ką nors gauti, įsigyti, rezervuoti, užsitikrinti iš anksto ir pan. Gali būti pateikiamas kaip pareiškimas.  Turinys ir tekstas gali būti įvairus. Forma – kanceliarinė (kaip prašymo ar pareiškimo) arba laisva.
Saulažoliai

Istorija

1953 m. gyvenvietėje rasta apie 60 – 70 senovės Romos varinių monetų, kurios kaldintos III a. ir Getos medalionas, kaltas Kilikijoje, Tarso mieste.
Maria Znamierowska-Prüfferowa

Biografija

Gimė 1898 m. gegužės 13 d. Kybartuose. Jos tėvas Stanislovas buvo muitinės darbuotojas, vyresnis brolis Jerzy Znamierowski filosofas. Vaikystėje bendraudama su lietuvių vaikais, gerai išmoko lietuvių kalbą. 1915 m. baigė Liepojos gimnaziją. Nuo 1915 m. spalio trejus metus gyveno Kijeve, kur aktyviai įsitraukė į vietos lenkų bendruomenės gyvenimą, taip pat dalyvavo filologijos fakulteto paskaitose.
1918 m. rudenį persikėlė gyventi į Varšuvą. 1920 m. pabaigoje atvyko gyventi į Vilnių, kur studijavo Vilniaus Stepono Batoro universiteto humanitarinių mokslų fakultete. Vėliau studijavo matematikos ir gamtos mokslų fakultete, kur nuo 1922 m. dėstytoju dirbo profesorius Jan Prüffer. 1925 m. vasario 4 d. Znamierovska susituokė su profesoriumi Priuferiu.
Aktyviai puoselėjo etnografinio muziejaus įkūrimą Vilniuje. Kaip teigė pati profesorė: Vilniaus muziejus po atviru dangumi turi mums duoti visų sluoksnių, kaimo, dvarų, miestų ir miestelių buvusios Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės teritorijoje tradicinės kultūros vaizdą jos charakteringais materialiniais ir dvasiniais kūriniais. 1926 m. pradėjo studijuoti etnografiją, dirbo etnografijos muziejuje. 1930 m. išleido leidinį apie Trakų krašto ežerus. Iki 1939 m. kartu su talkininkais rinko žvejybos įrankius Vilniaus, Trakų ir Zarasų apylinkėse. 1942 m. vokiečiai nebeleido jai daugiau dirbti Vilniaus etnografijos muziejuje, 1944 m. liepą grįžo dirbti į muziejų.
1945 m. liepos mėnesį kartu su kitais Vilniaus universiteto akademikais repatrijavo į Lenkijos Torūnės miestą, kur įsidarbino Torūnės universiteto etnologijos skyriuje. Po karo išleido knygą apie Vilnių - Vilnius, miestas arčiausia širdies.1955 m. gavo profesorės laipsnį. Per savo darbo metus išleido apie 130 leidinių.
1959 m. sausio 1 d. profesorės pastangomis buvo atidarytas Torūnės etnografijos muziejus, kurio direktore ji dirbo iki 1972 metų. Muziejuje sukaupė apie 14,000 eksponatų susijusių su šiaurės Lenkijos regionu. 1976 m. profesorė lankėsi Lietuvos TSR liaudies buities muziejuje ir buvo jo sužavėta. 1999 m. gruodžio 15 d. Torūnės etnografijos muziejus pervadintas profesorės vardu bei viena iš Torūnės miesto gatvių pavadinta Priuferių garbei.
Aleksandras Babianskis

Biografija

Baigė Šiaulių gimnaziją ir Sankt Peterburgo karo akademiją. Už darbą Rusijos imperijos kariuomenės teismuose suteiktas generolo laipsnis.
Dalyvavo Sankt Peterburgo lietuvių išeivių organizacijų veikloje, 1904–1906 m. bendradarbiavo Sankt Peterburgo „Lietuvių laikraštyje“, rėmė lietuvių reikalavimus, kad vietos katalikų mokyklose būtų dėstoma ir lietuvių kalba. 1905 m. su kitais lietuvių inteligentais dalyvavo „Lietuvių laikraščio“ redakcijos sukviestame susirinkime, kur buvo pareikalauta Lietuvai (su Gardino gubernija) suteikti savivaldą, visose Lietuvos mokyklose dėstyti lietuvių kalba, rusus mokytojus pakeisti lietuviais, pirmą kartą paskelbtas reikalavimas atkurti lietuvišką Vilniaus universitetą. Nuo 1906 m. advokatas, kaltinamuosius gynė ir politinėse bylose. Stiprėjant lietuvių ir lenkų nesutarimams, visuomeninę veiklą lietuvių organizacijose nutraukė. Po Pirmojo pasaulinio karo apsigyveno Varšuvoje, siūlė įvairius planus sutaikyti Lietuvą ir Lenkiją, 1921 m. rėmė P. Hymanso projektą; siekė įkurti lietuvių ir lenkų draugiją abiejų tautų santykiams gerinti.
Gernsio parapijos

Gernsio beilivikas (apygarda) apima Gernsio salą bei kitas salas tokias kaip: Oldernis, Sarkas, Hermas, Džetu, Breku ir Lihu.
Šėkščiai (Kuršėnai)

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė Ringuvos tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Čigonai – 3,5 km
Zastarčiai – 0,3 km
Augučiai – 7 km
Paringuvis – 3 km
Gergždeliai – 3,5 km
KURŠĖNAI – 9 km
Rūveliai – 2 km
Minkštakiai – 3 km
 ŠIAULIAI – 20 km
Lumbiai

Geografija

Upė Rubežanka (ilgis 6 km). Į kaimo sudėtį įjungti Beržynės, Ivaniškių ir Lumbių Osados kaimeliai.  Valsčiaus keliai: Lumbiai – Griškonys, Lumbiai – Klevai ir Lumbiai – Kilčėnai.

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Išliko XIX a. Lumbių dvaro rūmai su parku, XX a. pr. medinė sodyba su mediniais ūkiniais pastatais. Kaimas įsikūręs etninėse lietuvių žemėse. XX a. pradžioje visi, pabaigoje apie 60% gyventojų kalbėjo lietuviškai. Tarp I ir II pasaulinių karų čia veikė lietuviškų organizacijų (Lietuvių Šv. Kazimiero draugija, „Ryto“ draugija) skyrių. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 191 gyventojas, iš kurių 84 lenkai ir 107 lietuviai.
Nuo 1956 m. lenkų pradinėje Lumbių mokykloje buvo mokoma lietuvių kalbos, netrukus atkurta lietuvių pradinė mokykla. 1960 m. spalio 22 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai. Lenkijoje žlugus komunistiniam režimui 1992 m. buvo atkurti Lietuvių Šv. Kazimiero draugijos ir kitų lietuvių organizacijų skyriai. Seinų valsčiaus tarybos sprendimu (vietos lietuvų nuomone, nepagrįstu) lietuviška Lumbių pradinė mokykla 2004 m. uždaryta.
Algirdas Ananka

Biografija

1973 m. baigė Kauno kūno kultūros institutą, treneris dėstytojas.
Anykščių kūno kultūros ir sporto centro treneris.
1999 m. Naujosios sąjungos narys, Anykščių skyriaus pirmininko pavaduotojas, 2004 m. Darbo partijos narys. 2000–2003 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sporto klubo „Heraklis“ pirmininkas, Lietuvos sunkiosios atletikos federacijos narys. Sutuoktinė Elvyra, vaikai Ričardas, Gintautas, Egidijus.
Kunlunas

Geografija

Kalnynas driekiasi iš vakarų į rytus 2700 km, nuo Pamyro iki Sino Tibeto kalnų. Kalnų grandinės plotis svyruoja nuo 150 km vakaruose iki 600 km rytuose, aukštis siekia iki 7723 m (Ulugmuztago k.), šiauriniai šlaitai leidžiasi į Tarimo dubumą, Takla Makano dykumą, Alašano dykumą, pietiniai – pereina į Tibeto kalnyną. Svarbiausi Kunluno kalnagūbriai: Kašgaro, Rusų, Altintagas, Arkatagas, Bajan Chara Ula, Nanšanas, Bokalyktagas ir kt.
Kunlunas susidarė paleozojaus eroje, alpinės kalnodaros būdu. Jį sudaro granitas ir metamorfinės uolienos. Kalnynui būdingi aukšti, mažai raižyti kalnai stačiais šiauriniais ir nuožulniais pietiniais šlaitais. Klimatas sausas, kontinentinis. Aukštikalnėse sausio mėnesį temperatūra nukrinta iki -35 °C, liepą pasiekia +10 °C. Per metus šiame kalnyne iškrinta nuo 50 mm kritulių vakaruose, iki 500 mm – rytuose. Apie 11,6 tūkst. km² Kunluno kalnyno ploto užima ledynai, jame tekančios upės trumpos, nevandeningos. Rytuose, Nanšane, yra Kukunoro ežeras. Kunlune vyrauja kalnų dykumos ir stepės, šiauriniuose šlaituose – nedideli miškų ir pievų plotai. Pagrindinė žemės ūkio šaka – gyvulininkystė. Iki 3600 m aukščio vystoma oazinė žemdirbystė (kviečiai, rugiai).
Turkijos Rivjera

Turkijos Rivjera (turk. Türk Rivierası) – pietvakarinių Turkijos Viduržemio ir Egėjo jūrų pakrančių pavadinimas. Įeina į Antalijos, Muglos, Aidino ir Izmiro provincijas. Regionas garsus savo istorinių miestų palikimu ir kurortų gausa. Pagrindiniai Turkijos Rivjeros kurortai: Antalija, Alanija, Bodrumas, Fethijė, Kešas, Kemeras, Kušadasis, Marmaris, Mugla, Belekas, Sidė.
Latvijos futbolo taurė

Latvijos futbolo taurė yra Latvijos futbolo federacijos atkrintamųjų rungtynių principu rengiamos varžybos, kuriose futbolo komandos iš Latvijos kovoja dėl Latvijos taurės.
Laisvoji Fiumės valstybė

Istorija

Pirmą kartą Fiumė autonomiją gavo 1719 m., kai miestas imperatoriaus Karolio VI dekretu buvo paskelbtas Šventosios Romos imperijos laisvuoju uostu. 1776 m., valdant imperatorei Marijai Terezei, miestas buvo priskirtas Vengrijos karalystei, o 1779 m. tapo Fiumės corpus separatum (t. y., gavo corpus separatum teises), likdamas Vengrijos karalystės dalimi. Miestas buvo trumpam praradęs savo autonomiją 1848 m., kai jį užėmė kroatų banas Josip Jelačić, kurią atgavo 1868 m., kai vėl prisijungė prie Vengrijos karalystės kaip corpus separatum. Iki 1924 m. Fiumė egzistavo kaip vienoks ar kitoks autonomiškas darinys.
XIX a. mieste gyveno kroatai, italai, vengrai ir kitų tautybių žmonės. Priklausymas vienai ar kitai tautai keitėsi nuo vieno gyventojų surašymo iki kito, nes tada tautybė daugiausiai nustatydavo pagal kalbą. Dėl ypatingo statuso ir padėties tarp kelių šalių susiformavo sava vietinių gyventojų etninė tapatybė. Vartosenoje buvo oficialios kalbos – italų, vengrų ir vokiečių kalba. Dauguma dalykinio susirašinėjimo vyko italų kalba, o daug vietinių šeimų namuose kalbėjo vietine tarme – venetų kalba su kroatų žodžių priemaiša. Kaimo vietovėje vyravo kroatų kalba (čakavų dialektas).
Alina Velykienė

Biografija

1994 m. baigė Šilutės 1-ąją vidurinę mokyklą, 1998 m. Šiaulių universitete baigė verslo vadybą ir administravimą, 2000 m. Klaipėdos universitete baigė rinkodaros vadybą, magistrė.
2011-2019 m. Klaipėdos miesto savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotoja.
2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Klaipėdos miesto skyriaus narė. 2007–2011 m. ir 2011 m. (atsistatydino) Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narė.  Nuo 2008 m. buvo Klaipėdos miesto tarybos Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio  frakcijos seniūnė.
Nuo 2011 m. iki 2016 m. dirbo Klaipėdos miesto savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojo pareigose.
VšĮ Vakarų Lietuvos vartotojų federacijos tarybos narė. Sutuoktinis Vaidas, kartu augina tris vaikus.
Salomėja Nasvytytė-Valiukienė

Biografija

Tėvas gydytojas Motiejus Nasvytis (1890–1971), motina Salomėja Banaitytė (1892–1971), seserys Danutė Marija Nasvytytė (1916–1983) ir Giedra Gudauskienė (1923–2006).
1937 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1937–1939 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo romanistiką. 1939–1941 m. lankė Kauno konservatoriją. 1941–1944 m. dainavimo studijas tęsė pas Niną Karnavičienę. 1942 m. priimta į Kauno muzikinį teatrą soliste, kur dainavo keliose operose ir operetėse.
1945–1946 m. Vokietijoje priklausė Detmoldo lietuvių menininkų kolektyvui, dalyvavo koncertuose anglų zonos lietuviams. 1946–1949 m. lankė operos mokyklą Musikhochschule Stuttgart, dalyvaudama jos ruošiamose operų pastatymuose, koncertuodavo amerikiečių zonoje įsikūrusiose lietuvių stovyklose. 1946 m. gegužės 4 d. ištekėjo už aktoriaus ir režisieriaus Vytauto Valiuko (1916–2007).
1949 m. pabaigoje atvyko į Čikagą (JAV). 1954 m. Roosevelt University gavo bakalauro laipsnį su svetimų kalbų specialybe. 1959 m. Roosevelt University gavo bakalauro laipsnį su muzikos specialybe. 1961 m. Kolumbijos universitete gavo Master of Library Service laipsnį. 1962–1980 m. dirbo Jeilio universiteto bibliotekoje. Nuo 1975 m. Jeilio universiteto bibliotekoje vadovavo lingvistikos ir literatūros katalogavimo skyriui.
1972–1975 m. Lietuvių moterų klubo federacijos valdybos narė spaudos reikalams, 1975–1991 m. valdybos vicepirmininkė. 1972–1984 m. Lietuvių moterų klubo New Haven pirmininkė. Dirbdama visuomeninį darbą JAV lietuviškose organizacijose suorganizavo kultūrinių renginių lietuviams, taip pat lietuviškų knygų bei liaudies meno parodų amerikiečių visuomenei Jeilio universiteto patalpose. Bendradarbiavo leidiniuose „Moteris“, „Draugas“, „Darbininkas“ ir kt. Prieš mirtį kompozitorius Kazimieras Viktoras Banaitis (1896–1963) visą savo archyvą patikėjo dukterėčiai Salomėjai Nasvytytei-Valiukienei, kuri kartu su vyru Vytautu Valiuku, tarpininkaujant muzikologei Onai Narbutienei, rūpinosi jo perdavimu į Lietuvą.
Palaidota Dangaus Vartų lietuviškose kapinėse Putname (Konektikutas).

Kūrybinė veikla

Būdama stipraus mecosoprano balso savininke dalyvavo Čikagos lietuvių operos „Rigoletas“ (1957 m.) ir „Faustas“ (1958 m.) pastatymuose, surengė du rečitalius, buvo soliste Chicago Chamber Orchestra koncertuose. Dainavo lietuvių rengiamuose koncertuose Čikagoje ir Niujorke.
Madagaskarinis šonakaklis vėžlys

Apsauga

Ši rūšis laikoma viena iš labiausiai nykstančių vėžlių rūšių, tačiau šie vėžliai iki šiol naudojami maistui, juos plačiai eksportuoja į Aziją kaip tradicinės Azijos medicinos priemonę. Yra pradėta šių vėžlių veisimo nelaisvėje programa, kuri turėtų apsaugoti rūšį nuo išnykimo. Vėžlių saugojimo fonas (angl. Turtle Conservation Fund; TCF) ketino surinkti 5,6 mln. JAV dolerių finansuoti penkerių metų „Globalių veiksmų planą“ (angl. Global Action Plan), kuris apima veisimą nelaisvėje ir reintrodukcijos projektus, prekybos stebėjimą, naujus gelbėjimo centrus, vietinės apsaugos planus ir švietimo programas.
Vietiniai gyventojai šiuos vėžlius naudoja maistui, jie atsitiktinai pagaunami su žuvimis žvejojant tinklais.(Kuchling 1993a, 1997; Kuchling and Mittermeier 1993; CBSG 2001; Garcia and Goodman 2003).
Jų buveines naikina žemės ūkio plėtra ir miškų kirtimas. Kita grėsmė yra uždumblėjimas ežerus verčiant ryžių laukais.(CBSG 2001).
Daugelis populiacijų yra nesaugomose teritorijose, bet net ir saugomuose plotuose esančios šių vėžlių populiacijos yra eksploatuojamos.(Garcia and Goodman 2003).
Volfenštainas

Volfenštainas (vok. Wolfenstein) - susiformavęs uolų darinys tarp Tiršenroito (vok. Tirschenreuth) ir Hohenvaldo (vok. Hohenwald) Bavarijos žemėje, Vokietijoje.
Dėl klimatinio poveikio granitiniai uolų blokai yra taip paveikti, kad atrodo kaip sukrauti maišai.
Volfenšteino uolą Bavarijos žemės geologijos tarnyba užregistravo kaip Vokietijos gamtos paminklą.