google/wiki40b huggingface dataset:
Bully

Apžvalga

„Bully“, tai atvirojo pasaulio ir veiksmo nuotykių mišinys, kuriame veiksmas plėtojasi mokyklos ir nedidelio miestelio aplinkose. Pagrindinis personažas neklaužada Džimis Hopkinsas (Jimmy Hopkins). Džimis yra vaikų siaubas. Kadangi Džimis jau buvo išmestas iš daugelio mokyklų ir yra didelis galvos skausmas mamai ir patėviui, jie nesiveža jo į jų „medaus atostogas“. Nepaisant to, jie Džimį palieka griežtos tvarkos Bulvorto mokymosi Akademijoje (Bullworth Academy). Čia jis supranta, kad norint išlikti kietuoliu, jam reikės stipriai pasistengti tiek fiziškai, tiek emociškai.
Žaidime yra daugybė įvairiausių ginklų, įvairių parduotuvių, transporto priemonių, taip pat galimybė samdyti pagalbą, t. y. mokinius, važinėti atrakcionais, rinkti paslėptus daiktus, mokytis naujų kovos judesių, turėti merginas, skriausti mokinius pasitelkiant begalę įvairiausių būdų, vykdyti trumpas(mini) misijas, lankyti klases, mokytis ir t. t.

Žaidimo versijų skirtumai

„Xbox 360“, „Mincrosoft Windows“, „PlayStation 3“ ir „Nintendo Wii“ versijos nuo „PlayStation 2“ versijos skiriasi šiek tiek senesniu „Gamebryo“ varikliuku, klaidų ištaisymu ir aukštesne rezoliucija bei tekstūromis. Taip pat prisidėjo naujų misijų, pamokų.
„Microsoft Windows“ versija taip pat pasižymi originaliomis savybėmis, kaip, pvz., Šono Li (Shawn Lee) sukurtas garso takelis. 2009 m. balandžio 28 d. buvo išleistas taisymų papildymas, kuris sutvarkė problemas su 64 bitų kompiuterių sistemomis, kurios turėjo daugiau kaip 2GB RAM.
Tojokava

Istorija

Jis įkurtas 1943 m. birželio 1 d. sujungus Tojokava (豊川町), Ko (国府町), Ušikubo (牛久保町) miestus ir Javata (八幡村) kaimą.
Tojokavos apylinkės apgyvendintos nuo priešistorinių laikų. Naros laikotarpiu, 741 m., Mikavos žemėje įkurta provincijos šventykla, o Tojokavos inari buvo piligrimystės centru nuo 1441 m. Iš čia valdant Tokugavoms kilo daug daimių klanų, kurių žymiausias Makino klanas. Vietovė klestėjo Edo laikotarpiu dėl dviejų sustojimo punktų-miestų.
Po Meidži restauracijos, 1889 m. spalio 1 d., teritorija buvo padalintą į keletą kaimų, kurių vienas buvo Tojokava. 1893 m. Tojokava tapo miestu.
1939 m. įkurtas didelis Tojokavos laivyno arsenalas, vienas didžiausių ginklų gamintojų Japonijos imperijoje. Vienas jo padalinių gamino katanas, stiklo linzes žiūronams. Tūkstančiai pasisiūlė ar buvo nusiųsti čia dirbti, karo pabaigoje prie jų prisidėjo netgi moksleiviai. 1945 m. rugpjūčio 7 d. miestą bombardavo B-29 bombonešiai. Žuvo apie 2,5 tūkst. žmonių. Tojokava buvo vienas iš paskutiniųjų Sąjungininkų bombardavimų Japonijoje, jis vyko kitą dieną po atominės bombos susprogdinimo Hirošimoje.
1955 m. balandžio 12 d. prie Tojokavos prijungtas Mikami kaimas.
1795 m. Prancūzijos Konstitucija

Priėmimo aplinkybės

Jakobinai įvykdė svarbias reformas: stabilizavo kainas, padėjo neturtingiesiems, visiškai likvidavo feodalines liekanas, sudarė palankias sąlygas valstiečiams įsigyti žemės. Paskelbę visuotinę mobilizaciją, jie atrėmė vidaus ir išorės priešus. Tačiau nepaisant to jų socialinė atrama sparčiai siaurėjo: gavę žemės valstiečiai pasinėrė į ūkinius reikalus, nebesikišo į politiką, verslininkų netenkino įvairūs apribojimai dėl vykstančio karo, kainų politika. Daugelį gąsdino Revoliucinio tribunolo teroras. Taip pat prasidėjo jakobinų tarpusavio nesutarimai, suaktyvėjo prieštaravimai konvente. Taip konvente subrendo suokalbis prieš jakobinus, pasibaigęs 1794 liepos 27 d. (Termidoro 9-osios) perversmu. Po perversmo konvente įsivyravusių jėgų ir buvo parengta ši konstitucija.

Valstybinė santvarka

Respublika, atstovaujamoji demokratija.

Įstatymų leidžiamoji valdžia

Įstatymų leidybos korpusas iš dviejų rūmų – Penkių šimtų tarybos ir Seniūnų tarybos. Penkių šimtų tarybai pavesta įstatymų leidybos iniciatyvos teisė, Seniūnų taryba tvirtino arba atmetė Penkių šimtų tarybos siūlomus įstatymų projektus.
Įstatymų leidžiamosios valdžios rinkimų tvarka: Abeji rūmai renkami dviejų pakopų rinkimais. Piliečiai (21 m. vyrai, įrašyti į piliečių registrą, mokantys tiesioginius mokesčius, išgyvenę 1 metus) dalyvaudavo kantonų rinkėjų suvažiavimuose, o juose išrinkti rinkikai departamentų rinkimuose rinko abejų rūmų deputatus. Į Penkių šimtų tarybą galėjo būti renkami 30 m. asmenys, pragyvenę šalyje 10 m., į Seniūnų tarybą atitinkamai 40 ir 15 metų, būtinai vedę arba našliai.

Vykdomoji valdžia

Vykdomoji valdžia priklausė Direktorijai, sudarytai iš penkių direktorių, kurie buvo lygiateisiai, kiekvienas jų pirmininkavo po 3 mėnesius. Direktorijai pavesta skirti ministrus, kurie vadovavo valdymo žinyboms, bet kolegijos nesudarė.
Įstatymų vykdomosios valdžios rinkimas: kasmet po vieną narį siūlo Penkių šimtų taryba ir renka Seniūnų taryba.

Žmogaus teisių įtvirtinimas

Konstitucija prasidėjo Žmogaus ir piliečio teisių ir pareigų deklaracija. Nuo ankstesnių ji skiriasi ne tik pareigų deklaravimu, bet ir mažesniu dėmesiu teisėms: nebekalbama apie žodžio, spaudos laisvę, teisę sukilti. Pareigų skyriuje įpareigojama laikytis įstatymų, ginti visuomenę, saugoti nuosavybę.
Skelbiamos ir bendro pobūdžio nuostatos, skelbiančios, kad visos pareigos išplaukia iš tokių principų: nedaryti kitiems to, ko nenori, kad būtų daroma tau, daryti gerą, kurį norėtumėte gauti ir patys; „Niekas negali būti geru piliečiu, nebūdamas geru sūnumi, geru tėvu, geru broliu, geru draugu, geru sutuoktiniu“ (Solidarumo principas), “Niekas negali būti doru žmogumi, nebūdamas nuoširdžiu ir dievobaimingu įstatymų saugotoju"
Nijolė Budrytė

Biografija

Baigė Šiaulių pedagoginį institutą, logopedė defektologė.
Šiaulių miesto vaikų globos namų logopedė specialioji pedagogė.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narė, nuo 1998 m. skyriaus tarybos narė. Nuo 1996 m. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos narė, 1998–2001 m. Šiaulių skyriaus pirmininkė.
2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė,  nuo 2001–2003 m. Etikos komisijos pirmininkė.
Vadovėlių ir metodikų autorė.
Biržų regioninis parkas

Gamtos vertybės

Parke saugomas unikalus Lietuvoje karstinis kraštovaizdis su gausiomis smegduobėmis – karstinėmis įgriuvomis, atsiradusiomis vandeniui ištirpinus ir išplovus žemėje slūgsančius gipso klodus. Didžiausias jų tankis (daugiau kaip 200 vnt./km² yra Karajimiškio, Kirkilų, Drąseikių draustiniuose). Iš viso Šiaurės Lietuvos karstiniame regione priskaičiuojama netoli 11000 karstinių smegduobių, kurių dauguma yra Biržų regioninio parko teritorijoje. Įdomi Tatulos upė bei Smardonės upelis, dirbtinis Širvėnos ežeras, patvenktas dar XVI a. pabaigoje (seniausias Lietuvos tvenkinys) su ilgiausiu Lietuvoje mediniu Širvėnos tiltu. Parke yra 5 gamtos paveldo objektai, iš kurių 3 paskelbti gamtos paminklais. Tai Karvės Ola su 5 urvais ir požeminiu ežeriuku, Jaronio duobė, Smardonės šaltinis, Lapės Ola ir Ievos duobė.
Parke parengtas vienos dienos pėsčiųjų turizmo maršrutas, kuriuo keliaujant galima susipažinti su įspūdingiausiais karstiniais objektais – Lapės Ola, Karvės Ola ir kitomis olomis, Požemio upeliu. Parko teritorijoje rastos 336 augalų rūšys, iš jų 15 saugomos. Sutinkama 110 paukščių ir 27 žinduolių rūšys, iš jų 52 saugomos (tame tarpe 9 šikšnosparnių rūšys).

Kultūros paveldas

Biržų regioniniame parke saugomos kultūros paveldo vertybės, iš jų – Biržų piliavietė bei bastioninė tvirtovė (XVI a.), pilies įtvirtinimų sistema, pastatai ir jų priklausiniai, Biržų senamiesčio fragmentai, unikalus Astravo dvaro ir parko ansamblis su Širvėnos ežero hidrosistemos istoriniais įtvarais, Pabiržės architektūrinio ansamblio kraštovaizdis, Likėnų parkas, Ąžuolpamūšės piliakalnis. Pilyje yra Biržų krašto „Sėlos“ muziejus, jame sukaupta daug įdomių eksponatų.

Laisvalaikis ir pramogos

Parengtas vienos dienos pėsčiųjų maršrutas Biržų apylinkėmis. Galima supažindinti su miesto istorija ir karstinio regiono vertybėmis: aplankoma Biržų pilis, Astravo dvaras ir parkas, gausios karstinės įgriuvos ir Požemio upelis.
Parke švenčiamos Joninės, vyksta teatrų festivalis „Žaldokynės kraštas“.
Binoklis (kortų žaidimas)

Binoklis – kortų žaidimas, kilęs iš Viurtembergo regiono Vokietijoje.

Taisyklės

Binoklį žaidžia 2, 3 arba 4 žaidėjai su 48 kortomis (2 kalades po 24 kortas).

Kortų rangų eilė tokia: tūzas (11 akių), dešimtakė (10), karalius (4), dama (3), valetas (2), devynakė (0).

Eiga

Dalytojas padalija po 12 kortų, 25-ąją kortą atverčia. Atverstosios spalva – kozeris. Visos kitos kortos įkypai uždedamos ant atverstosios.
Jeigu atverstoji korta yra devynakė, dalytojas pelno 10 akių. Pirmosios rankos žaidėjas (žaidžiant dviese – dalytojo varžovas) pirmas leidžia kortą. Po to kiekvieną kartą leidžia tas žaidėjas, kuris paėmė kirtį.
Kol ant stalo tebėra kortų likučiai, kiti žaidėjai gali dėti bet kurią savo kortą arba koziriuoti. Kai likučių nebėra, kiti žaidėjai privalo dėti išleistos spalvos kortą, o jos neturėdami, kirsti koziriu. Dedant ant išleistos kortos tos pačios spalvos ir tos pačios vertės kortą, kirtis priklauso kortą leidusiam žaidėjui. Po kiekvieno kirčio kiekvienas žaidėjas sau pasiima po vieną kortą iš likčių. Pirmasis ima tas, kuris paėmė kirtį.
Paskutinį padalijimo kirtį paėmęs žaidėjas pelno 10 taškų.

Žaidimo pabaiga

Žaidžiama tol, kol kuris žaidėjas surenka 1000 akių.
Priartėjęs prie 1000 akių, žaidėjas žaidimo metu paprastai mintinai skaičiuoja pelnytas akis, o surinkęs šį skaičių – paskelbia tai varžovams ir nutraukia žaidimą.
Vytautas Urbonavičius

Biografija

Mokydamasis Mažeikių gimnazijoje, pas muzikos mokytoją V. Dapšienę mokėsi solfedžiuoti ir skambinti pianinu. Vėliau choro dirigavimo mokėsi Kauno ir Šiaulių muzikos mokyklose, o 1981 m. neakivaizdiniu būdu baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją (doc. A. Lopo choro dirigavimo klasė).
1948–1949 m. buvo Kupiškio vidurinės mokyklos, o 1949–1954 m. Baisogalos vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir moksleivių chorų vadovas. 1954–1959 m. dėstė muziką ir dainavimą Šeduvos vidurinėje mokykloje, ten suorganizavo moksleivių dainų ir šokių ansamblį, vadovavo suaugusiųjų chorams ir rengė koncertus. 1959–1962 m. Tauragės vidurinių mokyklų muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių chorų vadovas, kultūros namų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Jūra“ meno vadovas ir dirigentas. 1962–1970 m. muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių chorų ir kultūros namų mišriojo choro „Draugystė“ (1965 m.) vadovas Mažeikiuose. „Draugystė" daug koncertavo Lietuvoje, dainavo Latvijoje ir Estijoje, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė respublikinių dainų švenčių konkursuose.
Nuo 1972 m. iki mirties V. Urbonavičius – Vilniaus 22-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovas. Vaikų choras 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurso laureatas. Ypač ryškių meninių laimėjimų pedagogas pasiekė su vyresniųjų klasių moksleivių choru „Vieversys" (1985 m.). Choras 1975 ir 1977 m. respublikinių dainų švenčių konkursų laureatas, trejose mokyklų chorų respublikinėse varžybose ir 1984 m. VI Stasio Šimkaus chorų konkurse pelnė pirmąsias vietas, paruoštas 1985 ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, koncertų surengė didžiuosiuose Lietuvos miestuose ir rajonuose, dainavo Taline, padarė įrašų radijui ir televizijai.
1973–1977 m. pedagogas – Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos vyrų choro „Elektronika" meno vadovas ir dirigentas. 1974 m. suorganizavo Vilniaus miesto medicinos darbuotojų moterų chorą, su kuriuo 1975 ir 1980 m. respublikinių dainų švenčių konkursuose pelnė prizines vietas, laureatu tapo 1977 m. II Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje.
V. Urbonavičius buvo Tauragės, Mažeikių ir kitų rajonų, Vilniaus miesto ir respublikinių dainų švenčių (1965, 1969, 1987 m.) dirigentas, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri pirmininkas arba narys. 1964 m. jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu; 1965 dirigentui suteiktas nusipelniusio kultūros – švietimo darbuotojo garbės vardas.
Alis Balbierius

Biografija

1978–1981 m. dirbo Tado Ivanausko zoologijos muziejaus moksliniu bendradarbiu Ventės rage. 1982–1992 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, „Viltis“ skyriaus redaktorius. 1992–1993 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ skyriaus redaktorius. 1993–1996 m. laikraščių „Valstiečių laikraštis“, „Vilniaus tribūna“, „Gimtasis kraštas“ korespondentas ir redaktorius.
Periodikoje yra paskelbęs nemažai straipsnių gamtosaugos, kultūros, fotografijos temomis. Aktyviai dalyvauja Lietuvos žaliųjų judėjime.
Mykolo Romerio universiteto Strateginio valdymo ir politikos fakultetas

Strateginio valdymo ir politikos fakultetas – vienas didžiausių Mykolo Romerio universiteto fakultetas, turintis daugiau nei 4000 studentų. Dieninėse, neakivaizdinėse ir vakarinėse (tik teisės ir valdymo studijų programa) studijose rengiami teisės bakalaurai ir magistrai bei viešojo administravimo magistrai. 
2010 metais reorganizuotas į Politikos ir vadybos fakultetą MRU tarybos nutarimu Nr. 1 UT-10.
Juodkotis mažūnis

Išvaizda

Šio grybo kepurėlė yra 1–4 cm skersmens, plona nemėsinga, iš pradžių varpeliška ar pusiau apvali, vėliau iškili arba paplokščia. Kraštai dažniausiai raukšlėti ir rėvėti. Luobelė lygi ir blizganti. Kotas 4- 15 cm ilgio, laibas, juosvos spalvos, apžėlęs švelniais pūkeliais, tamprios, kaulą primenančios konsistencijos. Lakšteliai siauri ir retoki. Trama plaušinga, skleidžia stiprų česnako kvapą ir turi salsvą arba kartų skonį.
Spalvos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo ochros geltonumo, rudos iki pieno baltumo spalvos. Paprastai balti lakšteliai kartais turi rausvą atspalvį.
Panašios rūšys: šį grybą galima supainioti su česnakiniu mažūniu (Marasmius scorodonius) bei šiurkščiakote smirdekle (Micromphale perforans).

Augavietė

Šis grybas auga ant pūvančių medžių.
Sezonas: birželis – spalis.
Cagliari Calcio

Istorija

Klubas įkurtas 1920 m. Vienintelį kartą tapo šalies čempionais 1970 m.
Elektroninė senelė

„Elektroninė senelė“ – 1985 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu sukurtas meninis filmas vaikams R. Bredberio kūrinių motyvais. Filmo trukmė – 63 min.

Siužetas

Vaikai išsiaiškina savo draugės Agatos ligos priežastį: visi turi močiutes, o ši – neturi. Tada vaikai nuperka jai elektroninę senelę. Senelė atrodo visai ne sena, o atvirkščiai – jauna ir graži. Ji sugalvoja įdomių žaidimų ir netgi skrenda su vaikais į Mėnulį. Daug laiko būdama su vaikais ji užpildo jų auklėjimo problemas, kurios atsirado dėl tėvų kaltės: tėvai ištisai neturi laiko savo vaikams.
Katauskių koplyčia

Architektūra

Statinys suręstas iš molio plytų, tinkuotas, jo stilius – klasicizmas su romantizmo bruožais, tūris – kompaktinis, stačiakampis, užbaigtas trisiene apside, vieno aukšto, su pastoge ir laidojimo rūsiu. Koplyčia vienanavė, su įėjimu pietryčių pusėje ir stačiakampe anga į laidojimo rūsį grindyse. Yra 2 mediniai, vargonų chorą (neišlikęs) rėmę, pusapskritimio formos stulpai. Vidaus sienų, kolonų apdaila – tinkas su polichrominiu dekoru.
Elena Čiudakova

Elena Čiudakova (1925 m. gegužės 1 d. Brianskas – 1973 m. balandžio 7 d. Vilnius) – Lietuvos dainininkė (sopranas).

Biografija

1952 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1952–1973 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistė. Koncertavo kaip kamerinė dainininkė. Gastroliavo Lenkijoje, Bulgarijoje, Vokietijoje, JAV.
Aronas Gutmanas

Biografija

1953 m. baigė Vilniaus 8–ąją gimnaziją, 1953–1958 m. Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakulteto Teorinės fizikos katedroje studijavo teorinę fiziką. 1974 m. biologijos mokslų daktaras.
1959 m. – Vilniaus aliejaus gamyklos elektrikas, 1959–1960 m. Kauno medicinos instituto Elektroencefalografijos laboratorijos meistras, 1960–1962 m. mokslinis darbuotojas, 1962–1965 m. Fizikos katedros dėstytojas, 1965–1973 m. Fizikos, matematikos ir biofizikos katedros vedėjas, 1973–1999 m. Kardiologijos ir biomedicininių tyrimų instituto vyr. mokslo darbuotojas, nuo 1990 m. Kauno medicinos universiteto profesorius. 1973–1986 m. dirbo Kauno medicinos instituto Širdies ir kraujagyslių fiziologijos ir patologijos institute, 1986–1992 m. Centrinėje mokslinių tyrimų laboratorijoje, 1992–1999 m. Biomedicinos tyrimų institute.
1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio seimo narys. 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos iniciatyvinės grupės narys, 1991–1995 m. LSDP etikos komisijos narys. 1989 m. Vytauto Didžiojo universiteto atkūrimo iniciatyvinės grupės bei 1989–1996 m. Vytauto Didžiojo universiteto atkuriamojo senato narys. Dalyvavo Atviros Lietuvos fondo veikloje.
Lietuvos žydų bendruomenės tarybos, Kauno žydų bendruomenės tarybos, Lietuvos fiziologų draugijos, JAV neuromokslų draugijos narys. Žmona Nijolė (1943-2010 m.), neurofiziologė. Vaikai – Michail (g. 1961 m.), Aleksandras (g. 1977 m.).

Mokslinė veikla

Su kitais eksperimentiškai nustatė elementarų smegenų pilkosios medžiagos biosrovių impulsą (elektroencefalogramos kvantą). Suformulavo neurono dendritų elektrinio bistabilumo, dendritų membranos elektros netiesiškumo teoriją, kurią pritaikė neuronų funkcijoms nustatyti, pagrindė teiginį, kad dendrito funkcijos netiesinės ir kad jis galėtų būti aprašomas kaip procesorius, ne tik perduodantis, bet ir apdorojantis signalus. Elektrokardiogramas ir elektroencefalogramas tyrė remdamasis biosrovių lauko teorijos principais. Vienas paskutiniųjų darbų – Adiabatinis biologinio kabelio lygties sprendimas.
Apie 90 straipsnių, spausdintų Rusijos bei Lietuvos mokslų akademijos, tarptautiniuose žurnaluose, Rusijoje ar Lietuvoje išleistose knygose, autorius.
Samarkando vilajetas

Istorija

Samarkando sritis Uzbekijos TSR buvo įkurta 1925 m., o 1926 m. panaikintos visos Uzbekijos sritys. Vietoj Samarkando srities įkurta Samarkando apygarda. 1930 m. buvo panaikintos ir apygardos.

1938 m. sausio 15 d. vėl įkurta Samarkando sritis. Vėliau Samarkando sritis imta vadinti vilajetu.

Geografija

Samarkando sritis yra Uzbekistano centre, Zeravšano upės baseine.
Klimatas žemyninis, sausringas. Lygumose žiema švelni. Vidutinė sausio temperatūra šiaurėje – -2 °C, pietuose – 0 °C, kalnuose – -4,8 °C; vidutinė liepos temperatūra – +24–28 °C. Vakaruose iškrenta 100–200 mm kritulių, o kai kur kalnuose – virš 800 mm.

Ekonomika

Samarkando vilajete yra daug naudingųjų iškasenų, tarp jų marmuras, granitas, kalkakmenis, karbonatai, kreida.
Pagrindinės pramonės šakos – metalo pramonė (atsarginės automobilių ir žemės ūkio technikos dalys), maisto pramonė, tekstilė, keramika.
Pagrindinės žemės ūkio šakos – medvilnės ir grūdinių kultūrų auginimas, šilkininkystė, vyno gamyba.
Jonas Mikėnas

Biografija

Sesuo Akvilė Mikėnaitė, brolis Juozas Mikėnas. Pradinį mokslą ėjo Aknystoje, Pirmojo pasaulinio karo metais mokėsi Petrogrado Kolcovo realinėje mokykloje. 1919 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, paskirtas raštininku į Aviacijos štabą. 1920 m. balandžio 1 d. perkeltas raštininku į 1-ąją eskadrilę, o liepos 22 d. paskirtas į jaunesnio puskarininkio motoristo pareigas. 1921 m. išlaikė egzaminus ir su instruktoriumi P. Hiksa pradėjo mokomuosius skraidymus. 1922 m. komandiruotas į Italiją prižiūrėti užsakytų lėktuvų SVA-10 gamybos. 1925 m. liepos mėn. pradžioje perkeltas į Mokomosios eskadrilės skraidymų instruktoriaus pareigas. 1926 m. viršila, perkeltas į 1-ąją naikintuvų eskadrilę. 1927 m. suteiktas leitenanto laipsnis. 1928 m. baigė Kauno meno mokyklos bendrąjį skyrių.
1929 m. leitenantas Mikėnas, kapitonas Antanas Mačiuika ir kapitonas Tumavičius lėktuvais Fiat CR 20 skrido apie Lietuvą. 1932–1935 m. bandė karo aviacijos dirbtuvių pastatytus ANBO-IV. 1933 m. paskirtas į komisiją Vytauto Didžiojo karo muziejaus aviacijos skyriui tvarkyti. 1934 m. dalyvavo trijų ANBO-IV skrydyje aplink Europą. 1935 m. eskadrilės vado padėjėjas (pavaduotojas), nuo 1936 m. vasario mėn. 1-osios eskadrilės vadas. 1939 m. suteiktas majoro laipsnis. 1939 m. komandiruotas į Prancūziją, prižiūrėti Lietuvos karo aviacijai skirtų MS-406C gamybą. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą paleistas į atsargą. Iš viso skraidė 1728 valandas.
1944 m. baigė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės instituto keramikos fakultetą. Nuo 1940 m. dirbo pedagoginį darbą Kauno ir Vilniaus dailės institutuose, nuo 1947 m. docentas, nuo 1977 m. profesorius. Mokiniai Petras Aleksandravičius, Feliksas Daukantas, Elena Tulevičiūtė, Mykolas Vrubliauskas, Birutė Zygmantaitė.

Kūryba

Sukūrė sodrių spalvų, ekspresyvių potėpių dekoratyvinių lėkščių („Karas“ 1945 m., „Rudens lapai“ 1946 m., „Naktinis skridimas“, „Žalias paukštis“, abi 1947 m.). Nuo 1950 m. kūryboje vyrauja raiškaus silueto, klasikinių formų vazos, dekoruotos laisvu abstrahuotu augaliniu piešiniu ir redukcinės technikos glazūrų deriniais („Vaza“ 1956 m., „Vija“ 1958 m., „Irisai“ 1961 m. Vėliau kūrė minimalistinio dekoro, asociatyvios nuotaikos kosminių temų („Kosmosas“ 1962 m., „Greitis“ 1963 m.), novatoriškų plastiškų formų („Žemė“ 1964 m., „Orbita“ 1965 m.) vazas.
Sukūrė keraminių pano kompozicijų visuomenės interjerams (kavinėms „Neringa“ Vilniuje, su Juozu Mikėnu, 1959 m., „Tulpė“ Kaune, 1956 m.), bareljefų („Žemdirbystė“ ir „Gyvulininkystė“ 1953]] m., žemės ūkio parodos Maskvoje Lietuvos paviljone, su J. Kėdainiu, J. Mozūraite–Klemkiene, M. Vrubliausku), buitinės keramikos (servizų, dubenėlių, vazelių, žvakidžių, šviestuvų). Kūriniams būdingas monumentalumas, proporcijų, plastinės formos darna, apibendrintas piešinys, indams – originalumas, savitas siluetas, funkcionalumas.
Nuo 1945 m. dalyvavo Lietuvoje ir užsienyje rengiamose parodose. Dailininko kūrinių yra įsigijęs Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, kiti Lietuvos ir užsienio muziejai, privatūs kolekcionieriai.
Asteriksas ir Obeliksas: Jos Didenybės tarnyboje

Siužetas

Vedami Julijaus Cezario romėnai nesunkiai užgrobia Britaniją. Tačiau vienas mažas kaimelis vis dar priešinasi imperijos invazijai. Su lig kiekviena diena kaimo vyrų jėgoms senkant, Karalienė pasiunčia savo patikimąjį tarną Antiklimaksą į Galiją, kur kitas kaimelis garsėja romėnų snukių daužymu.
Tuo tarpu Asteriksui su Obeliksu patikėta kita svarbi misija: iš niekam tikusio genties vado sūnėno Justforkikso padaryti tikrą galą. O niekas taip negrūdina vyro kaip kelionės ir mūšiai, tad davę statinę savo magiško gėrimo, kartu su plevėsa Justforkiksu, Asteriksas ir Obeliksas keliauja padėti kaimeliui Britanijoje.
Daubariškė (Ignalina)

Aplinkinės gyvenvietės

Naujasis Daugėliškis
Jastrovė

Istorija

Jastrovė buvo vienas iš toliausiai į pietus nutolusių pamarėnų centrų. XIV. priklausė Uiscės kaštelijai. 1602 m. karalius Žygimantas Vaza Jastrovei suteikė miesto teises. Į miestą atvyko škotų, žydų imigrantų. Po ATR padalinimo Jastrovė atiteko Prūsijai, tapo svarbiu žirgų prekybos centru.