google/wiki40b huggingface dataset:
Algirdas Andriuškevičius

Algirdas Andriuškevičius (g. 1938 m. rugsėjį) – Lietuvos futbolininkas ir treneris.

Biografija

Kilęs iš Kauno, futbolą pradėjo žaisti Kauno „Inkare“, 1962 m. laimėjo LTSR pirmenybes kartu su „Atleto“ komanda. Baigęs tuometinį Kūno kultūros institutą ir gavęs paskyrimą išvyko į Kretingą, kur apie 1963 m. dirbo su vaikų futbolo grupėmis, kurios būdavo priskirtos tai Klaipėdai, tai Plungei. 1965 m. įkurta Kretingos sporto mokykla (dabartinėje Pranciškonų gimnazijoje), treniruotės vykdavo tuometinės I vidurinės mokyklos salėje ir lauke. A. Andriuškevičius ėmė dirbti sporto mokykloje treneriu.
Trenerio auklėtiniai yra įėję į Lietuvos futbolo istoriją: į SSRS rinktinę buvo pakviestas jo auklėtinis Virginijus Butkevičius, toje pačioje rinktinėje žaidė Alfonsas Barasa, Darius Butkus. Dabar Kaune treneriu dirba Kazys Bričkus, atstovavęs Lietuvos mokinių rinktinei, Kretingoje treneriu dirba Gediminas Petrauskas, Palangoje – Romas Zubernius. Už „Žalgirį“ žaidė Juozas Puotkalis, broliai Algis Barasa ir Alfonsas Barasa, kovodami už Mažeikių ROMAR tapo Lietuvos čempionais, tą patį titulą yra pelnęs Valerijonas Petrauskas, šiuo metu Škotijoje žaidžiantis Valdas Trakys.
A. Andriuškevičius 1962–1965 m. treniravo „Miniją“, kuri 1964 m. iškovojo „Tiesos“ taurę ir bronzos medalius LTSR aukščiausiojoje futbolo lygoje. Kitą sezoną „Minija“, anot trenerio, sužaidė prastai, ir jį atleido. Tuomet treneris išvyko į Gargždus, su vietos komanda tapo tuometinės „Nemuno“ sporto draugijos lygos čempionais, tačiau Gargžduose ilgiau kaip metus neišbuvo.
Kristiansiundas

Istorija

1742 m. suteiktos miesto teisės.
Theodor Heuss

Biografija

Miuncheno universitete (LMU) bei Berlyno Humboldtų universitete studijavo įvairius dalykus (nacionalinė ekonomija, Literatūra, Istorija, Filosofija, meno istorija ir valstybės mokslai). 1905 m. LMU apgynė disertaciją tema „Vynininkystė ir vynsodininkystės padėtis Heilbrone prie Nekaro“ (vok. Weinbau und Weingärtnerstand in Heilbronn am Neckar, vadovas Lujo Brentano).
Po studijų – politikos redaktorius. 1905–1912 m. vadovavo Friedrich Naumann fondo laikraščiui Die Hilfe Berlyne.
Albinas Pocius

Biografija

Mokėsi Sedos vidurinėje mokykloje ir Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazijoje.
Bendradarbiavo leidiniuose „Žemaičių prietelius“, „XX amžius“, „Panevėžio garsas“, „Karys“, „Trimitas“. 1943-1944 m. leido rotatorinį pogrindinį laikraštį „Žemaičių trimitas“. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, kur 1945-1946 m. Dorferdene-Zydorfe leido rotatorinį laikraštį „Aušros belaukiant“, nuo 1947 m. Rotenburge – laikraštį „Mūsų žinios“. 1947-1948 m. bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvių žodis“, „Mintis“, „Tėviškės garsas“.
Emigravęs į Australiją, Melburno karališkajame technikos koledže įgijo laisvojo žurnalisto diplomą. Aktyviai bendradarbiavo Australijos lietuvių leidiniuose „Mūsų pastogė“, „Tėviškės aidai“, australų vietos laikraščiuose. Trejus metus buvo Melburno lietuviškų radijo valandėlių vedėjas.
Japonijos pokario ekonominis stebuklas

Japonijos pokario ekonominis stebuklas (1954–1993) - rekordiškai ilgas Japonijos ekonominio augimo periodas po Antrojo pasaulinio karo, kuris iš dalies buvo skatinamas JAV investicijų, tačiau daugiausia remiamas Japonijos vyriausybės intervencionistinės politikos, ypač per Tarptautinės prekybos ir pramonės ministeriją. Ekonominio stebuklo metų Japonijos ekonomikos išskirtinėmis savybėmis buvo: bendradarbiavimas tarp gamintojų, tiekėjų, platintojų ir bankų, susijusių glaudžiose keiratsu grupėse; artimi santykiai su vyriausybės biurokratais; įdarbinimo visam gyvenimui garantijos (shushin koyo) didelėse korporacijose ir stiprias profesines sąjungas turinčiose „mėlynųjų apykaklių“ gamyklose. Nuo 1993 m. Japonijos kompanijos ėmė atsisakyti kai kurių iš šių normų siekdamos padidinti pelningumą.

Amerikiečių įnašas

1946 m. karo laikų ekonominė našta grėsė visišku ekonominiu žlugimu. Vyravo pokario infliacija, bedarbystė ir deficitas visose srityse. Japonijos ekonominis atsigavimas nebuvo pasiektas vien savo jėgomis, tam didelę įtaką turėjo JAV vyriausybė per savo karinę vadovybę Japonijoje (SCAP). SCAP pareigūnai tikėjo, kad ekonominis vystymasis gali prisidėti ne tik prie Japonijos demokratizacijos, bet ir galės užkirsti kelią militarizmo atgimimui bei komunistinių idėjų plitimui Tekančiosios Saulės šalyje. SCAP įsitikinimu Japonijos ekonominis stabilumas buvo labai svarbus amerikiečių pozicijoms Šaltajame kare išlaikyti. Iki 1951 m. Amerika į Japonijos ekonomiką įliejo daugiau nei 2 mlrd. dolerių. Be to karinis konfliktas Korėjos pusiasalyje šeštajame dešimtmetyje taip pat prisidėjo prie ekonomikos augimo, nes JAV vyriausybė Japonijai mokėjo dideles sumas už „specialųjį karinį tiekimą“. Šios sumos sudarė 27 % viso Japonijos eksporto. JAV taip pat pasiekė, kad Japonija būtų priimta į Bendrąjį susitarimą dėl tarifų ir prekybos kaip „laikinasis narys“, nors britai tam ir prieštaravo. Korėjos karo metu Japonijai buvo grąžintas visiškas suverenitetas, iš jos pasitraukė amerikiečių kariuomenė.

Vyriausybės įnašas

Japonijos ekonomikos atsigavimas tęsėsi ir po SCAP pasitraukimo, jį skatino vykstantis Korėjos karas. Karui pasibaigus ir praradus JAV užsakymus kariniam tiekimui Japonijos ekonomikai buvo suduotas smūgis, tačiau ji toliau augo. Septintojo dešimtmečio pabaigoje Japonija ne tik atsigavo nuo Antrojo pasaulinio karo pasekmių, bet ir pasiekė ekonominį klestėjimą. Japonijos vyriausybė prisidėjo prie Japonijos pokario ekonominio stebuklo stimuliuodama privataus sektoriaus augimą, iš pradžių per rinkos reguliavimą ir protekcionizmą, kuris padėjo susidoroti su ekonominėmis krizėmis, o vėliau aktyviai skatindama eksporto didinimą.
Rita Calderoni

Biografija

Rita gimė Rosiljonėje, Ligūrijos provincijoje, vėliau jos šeima gyveno Udinėje ir Genujoje. Mokėsi klasikinių šokių, vėliau susidomėjo sportu ir ilgą laiką žaidė krepšinį.
1967 m. ją pastebėjo režisierius Serdžijus Pastorė, pakvietęs į savo kuriamą filmą „Omicidio a sangre“. Taip prasidėjo Ritos aktorės karjerai, trukusi iki 1983 m. Per tą laiką ji daugiausia vaidino kriminaliniuose arba siaubo filmuose. Nors tai buvo nedidelio biudžeto juostos, jai taip pat pavyko gauti vaidmenis ir tokių žinomų Italijos režisierių kaip Ettore Scola ar Elio Petri filmuose, tačiau plačiau išgarsėti nepavyko.
Turgus

Turgus (nuo rus. Торго́вля  – prekyba; bazaras, nuo pers. بازار – bāzār) – prekyvietė, kurioje prekiauja daug prekybininkų (pardavėjai) ir apsipirkti ateina pirkėjai (turgavietė). Dažnai turgūs būna po atviru dangumi (turgaus aikštėje). Paprastai veikia tam tikromis savaitės dienomis (Viduramžiais atsirado sąvoka „turgaus diena“, kadangi pagal suteiktas privilegijas prekiauti buvo leidžiama tik tam tikru laikotarpiu arba metu).
Pagal prekes gali būti, pvz., žuvų, sendaikčių turgus, pagal prekybininkus – ūkininkų turgūs ir pan.
Turgavietes gali valdyti valstybės, savivaldybės arba privačios įmonės.
Šamoni

Sportas

1924 m. mieste vyko I žiemos olimpinės žaidynės.
Algimantas Vladas Stasiukynas

Biografija

1951–1952 m. mokėsi Kauno 5-ojoje vidurinėje mokykloje, 1952–1961 m. Kauno 4-ojoje vidurinėje mokykloje. 1961–1966 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Santechnikos fakultete, inžinierius statybininkas.
1966–1976 m. Kauno šilumos tinklų meistras, vyr. meistras, direktoriaus pavaduotojas. 1976–1982 m. Kauno statybinių konstrukcijų gamyklos, 1982–1983 m. Kauno gamybinių įmonių kombinato, 1983–1992 m. Alytaus šilumos tinklų, 1992–1993 m. Vilniaus šilumos tinklų direktorius. 1985–1988 m. neakivaizdžiai studijavo aspirantūroje, Lietuvos energetikos institute apgynė technikos mokslų kadidato disertaciją. 
1993–1995 m. Adolfo Šleževičiaus Vyriausybėje – LR energetikos ministras.  1995–2003 m. UAB „Algaudra“ konsultantas. 2003–2006 m. UAB Kauno termofikacinė elektrinė generalinis direktorius, vienas iš akcininkų. 
Daugelio mokslinių straipsnių ir išradimų autorius. Dėstė Mykolo Riomerio universitete ir Energetikų mokymo centre.
Fechtavimo sporto meistras, Lietuvos čempionas.
A. Stasiukynas vedęs; žmona Audronė (g. 1958 m.), vadybininkė; sūnūs Egidijus (g. 1968 m.), inžinierius, Andrius (g. 1981 m.), teisininkas.
Laura Põldvere

Biografija

Dainininkės karjerą pradėjo 2005 m. Tuomet su grupe „Suntribe“ ji gavo šansą atstovauti Estijai „Eurovizijos“ dainų konkurse Ukrainoje. Su daina „Let’s Get Loud“, gavusios 31 tašką (5 iš Lietuvos), pusfinalyje liko 20 vietoje ir į finalą nepateko. Taip pat ji laimėjo vieną prestižiškiausių vokalo konkursų „Kaks Takti Ette“, po kurio pradėjo aktyviai koncertuoti visoje Estijoje.
Laura išleido du studijinius albumus, dirbo su daugeliu kitų projektų. 2007 m. ji pelnė stipendiją studijoms Berklio koledže, Bostone, vėliau studijavo džiazo ir roko mokykloje Freiburge, Vokietijoje, bakalauro studijas baigė Estijos muzikos akademijoje ir nusprendė toliau gilintis į improvizacinę muziką.
2017 metais Laura kartu su Koit Toome ir daina „Verona“ nugalėjo nacionalinėje atrankoje, ir tapo šalies atstovais į 2017 m. „Eurovizijos“ dainų konkursą Ukrainos sostinėje Kijeve.

Asmeninis gyvenimas

2014 metais ištekėjo džiazo pianisto Joel-Rasmus Remmel. 2016 metais pora išsiskyrė.
Mykolas Dobkevičius

Biografija

1964 m. baigė Vilniaus universitetą. 1971 m. Sąjunginiame hidrogeologijos ir inžinerinės geologijos mokslo tyrimų institute apgynė disertaciją „Centrinės Pabaltijo arterinio baseino dalies arterinio vandens resursų formavimosi sąlygų analizė eksploatacijos procese“, geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas. 2002 m. Geologijos institute apgynė disertaciją „Aeracijos zonos uolienų filtracinių savybių nustatymo tyrimas ir tobulinimas (Lietuvos teritorijos pavyzdžiu)“, habilituotas fizinių mokslų daktaras.
1971–2000 m. dirbo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete.

Mokslinė veikla

Vienas pirmųjų Lietuvoje taikydamas matematinį modeliavimą analizavo regionines hidrogeodinamines sąlygas, vertino požeminio vandens eksploatacinių išteklių susidarymą. Jo iniciatyva Vilniaus universiteto Hidrogeologijos ir inžinerinės geologijos katedroje įkurta matematinio modeliavimo laboratorija. Tyrė aeracijos zonos uolienų filtracines savybes. Pirmasis nustatė uolienų filtracijos koeficiento periodinį kitimą laike.
European Model United Nations

Istorija

Nuo pirmosios tarptautinių studentų grupės organizuotos konferencijos 2008-aisiais, EuroMUN išaugo į antrą didžiausią universitetinio lygio JTO modelio simuliaciją Europoje. EuroMUN organizuojama Mastrichto universiteto studentų iš skirtingų akademinių sričių. 2011-aisiais EuroMUN dalyvavo daugiau nei 550 dalyvių: atstovaujančiu 53 tautybėms, iš daugiau nei 110 pasaulio universitetų ir aukštųjų mokyklų.
A-Yo

Gyvas atlikimas

Atlikėja pirmą kartą gyvai dainą pristatė „Dive Bar Tour“ metu, kuris vyko Jungtinių valstijų Nešvilio miesto bare. To paties turo metu, Niujorke, atlikėja vėl atliko šią dainą.
Kolonas (Kuba)

Istorija

Kolonas įkurtas 1836 m. Mieste yra įvairių architektūrinių stilių pastatų.
Reda Uogintienė

Biografija

1986 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, docentė. Nuo 2005 m. Šiaulių miesto kultūros centro dailininkė. 
Nuo 1992 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Kūryba

Kuria kartu su vyru dailininku A.Uogintu. Daugelio performansų, meno ir mados festivalių, kitų renginių bei parodų dalyvė Šiauliuose, Kaune, Klaipėdoje, Vilniuje. Nuo 1988 m. dalyvauja parodose užsienyje – Lenkijoje, Vengrijoje, JAV, Olandijje, Austrijoje, Japonijoje, Rusijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Suomijoje (Made in Šiauliai, 2005 m.). Kuria kostiumus Šiaulių, Klaipėdos dramos teatrų spektakliams bei Šiaulių miesto renginiams.
Neteisėtai padaryti

Pavadinimas ir logotipas

Grupės pavadinimas kilo iš minties, kad mimai negali kalbėti, tačiau šie mimai ne tik prakalbo, bet ir pradėjo dainuoti – užsiima tuo, kas mimams neleistina.
Grupės logotipas – stilizuota besijuokanti burna ir grupės pavadinimas „Neteisėtai padaryti“. Logotipo autorius yra Marius Kneipferavičius.

Susikūrimas ir pokyčiai sudėtyje

Iki grupės susikūrimo Rokas Petrauskas ir Šarūnas Gedvilas kartu studijavo Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, o vėliau prisijungė prie aktorių ansamblio DEGAM. 2012 m. susikūrė duetas „Neteisėtai padaryti“. Apie metus kūrę ir koncertavę dviese, 2013 m. liepą prie dueto pakvietė prisijungti bosistą Henriką Piktuižį ir būgninkę Rasą Vaštakaitę. 2014 m. gegužės mėnesį būgninkę Rasą Vaštakaitę pakeitė Mantė Gužėnaitė. 2015 m. būgnininkė Mantė Gužėnaitė išvyko studijuoti į Olandiją, tad ją pakeitė Faustas Venckus.

Koncertai

Naujas grupės etapas prasidėjo prisijungus ritminei grupei – bosistui ir būgninkei. „Neteisėtai padaryti“ pradėjo aktyviai koncertuoti ne tik didžiuosiuose Lietuvos miestuose, tačiau ir mažesniuose miesteliuose. Išskirtinis pasirodymų bruožas – mimai ant scenos visada pasirodo tik su grimu ir kostiumais. Rokas Petraukas įkūnija Mažo Storo, į pasaulį kritiškai žvelgiančio mimo personažą, o Šarūnas Gedvilas – Aukšto Plono, nuostabiausio Dievo kūrinio personažą. Kiekvienas pasirodymas yra tarsi mažas spektaklis, nes tarpai tarp dainų užpildomi įvairiais su atliekamais kūriniais susijusiais etiudais.
Francisco de Zurbarán

Franciskas de Surbaranas (kitaip Fransiskas de Surbaranas, isp. Francisco de Zurbarán, 1598 m. lapkričio 7 − 1664 m. rugpjūčio 27 d.) – XVII a. ispanų baroko tapytojas. Daugiausiai vaizdavo vienuolius, dvasininkus ir krikščionių šventuosius.

Biografija

Franciskas de Surbaranas gimė Fuentė de Kantoso miestelyje Estremaduroje. Pakrikštytas 1598 m. lapkričio 7 d. Jis anksti parodė polinkį piešimui ir tėvai, kurie buvo smulkių pirklių šeima, nusiuntė jį apie 1614-15 m. mokintis į Sevilijos dailininko Pedro Díaz de Villanueva dirbtuves. Spėjama, kad piligrimavimo kelionės metu Surbaranas galėjo pabūvoti Italijoje. 1616 m. datuojamas pirmasis jo paveikslas „Nekaltas prasidėjimas“. Pirmasis darbas rodo, kad Surbaranas buvo mokomas natūralistinės ispanų dailės, kurioje išaugo visa karta reikšmingų Ispanijos tapytojų. Sekantis Surbarano pasirašytas darbas datuotas tik 1625 m. 1617-28 m. Surbaranas praleido Lerenos mieste, netoli gimtųjų vietų. Tikriausiai tai susiję su vedybomis 1617 m. Jo pirmoji žmona María Paet mirė 1624 m., porai buvo gimę 3 vaikai. 1625 m. Surbaranas vedė turtingą Lerenos miesto našlę Beatriz de Morales. Lerenoje dailininkas atlikinėjo religinius paveikslus apylinkės vienuolynams ir bažnyčioms.
1625 m. jis buvo užsakytas sukurti altorinį paveikslą Šv. Petro tema Sevilijos katedroje. 1626 m. Surbaranas pasirašė kontraktą 21 paveikslų serijai Šv. Petro Nolasko tema, kurie buvo skirti naujai pastatytam San Pablo el Real vienuolynui Sevilijoje. Šie paveikslai išgarsino dailininką. Maždaug tuo metu Surbaranas atliko keletą paveikslų Šv. Bonaventūro tema, aplankė Madride Diegą Velaskesą. 1629 m. Sevilijos miesto tarybos kvietimu Surbaranas persikėlė į Seviliją, kur gyveno iki 1658 m. 1639 m. mirė jo antroji žmona, o 1644 m. jis vedė trečiąkart, vėl pasiturinčią našlę Leonor de Tordera. 1630-ųjų viduryje Surbaraną lydėjo sėkmė, jis buvo pasiturinčiu žmogumi. 1638 m. dekoravo šventinį laivą, kurį Sevilijos miestas padovanojo karaliui. Tuo metu jis susilaukė vienintelio karališkojo užsakymo naujai pastatytuose Buen Retiro rūmuose Madride (neišlikę). Kartu tai buvo vieninteliai Surbarano paveikslai mitologinėmis-alegorinėmis temomis.
Vėlesniais metais Surbarano talentas smuko, jis pradėjo gauti mažiau užsakymų ir nuskurdo. Jo dailė rodė provincialumo ženklus. 1658 m. dailininkas persikėlė į Madridą ieškodamas užsakymų. Tačiau jau tuo metu negalėjo atlaikyti kitų dailininkų konkurencijos, buvo laikomas senamadišku lyginant su Bartolomé Esteban Murillo. Paskutiniu jo darbu laikomas 1662 m. paveikslas „Madona su Kūdikiu ir Šv. Jonu Krikštytoju“ (Bilbao muziejuje). Surbaranas mirė beveik visų užmirštas 1664 rugpjūčio 27 d. Madride. Buvo palaidotas Recoletos Agustinos Descalzos bažnyčioje. Vėliau bažnyča buvo nugriauta ir Surbarano kapas pražuvo. Surbarano dailės darbams būdingas tenebrizmas ir Karavadžo dailės bruožų įtaka. Temos išskirtinai religingos. Vienu žinomiausių jo darbų yra „Šv. Bonaventūras ir angelas“, kuriame vaizduojamas Šv. Bonaventūras, maldoje prašantis Dangaus pagalbos dėl naujo popiežiaus išrinkimo, ir vizijoje jam pasirodantis angelas su patarimu.
Pagėgiai

Konclageris

Per II pasaulinį karą Pagėgių miške buvo įkurta sovietinių karių belaisvių stovykla „Oflager-53“ (Buchenvaldo konclagerio filialas). Ji užėmė 36 ha teritorijos, aptvertos spygliuota viela. Stovykla veikė maždaug iki 1943 m., spėjama čia žuvus apie 20 tūkstančių žmonių.
1977 m. stovyklos vietoje pastatytas memorialinis kompleksas (skulpt. Steponas Šarapovas, archit. Gediminas Baravykas). 2005 m. pastatytas naujas memorialinis paminklas stovykloje žuvusių karo belaisvių atminimui įamžinti.
José Carrión

Karjera

Karjerą pradėjo gimtinėje, žaidė Juventus Managua ir UNAN Managua klubuose.
2019 m. atstovauja FK Atlantas. 
Debiutavo 2019 m. gegužės 17 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris. Atžaidė visas 90 minučių.

Rinktinės

Yra atstovavęs Nikaragvos futbolo U-23 rinktinę.
Išumas

Išumas – dievybė akadų mitologijoje. Išumo genealogija nėra aiški. Nurodoma, kad jo brolis – saulės dievas Šamašas (Senosios Babilonijos karalystės laikų tradicijoje). Žinomas ir tekstas, kuriame teigiama, jog Šamašas buvęs Išumo tėvas, o motina – Ninlilė. Buvo tapatinamas su šumerų dievu Hendursaga (greičiausiai jau nuo III tūkst. pr. m. e.). Abiejų dievybių žmona – menkai žinoma deivė Ninmug. Išumas laikytas požemio pasaulio dievo Nergalo bei negandų, maro ir karo dievo Eros patarėju bei pasiuntiniu. Be to, buvo laikomas ne tik konkrečių dievybių, bet ir apskritai dievų pasiuntiniu, šaukliu. Skirtingai nei jo viešpats Era, žmonių atžvilgiu veikdavęs palankiai, bandydavęs sušvelninti šio dievo rūstybę, gebėjęs atskirti „teisingą“ karą nuo nepateisinamo. Požemio pasaulyje užtardavo mirusiuosius dievui Nergalui. Pavyzdžiui, vėlyvame Asirijos imperijos laikotarpio tekste „Asirijos sosto įpėdinio požemio pasaulio regėjimas“ pasakojama, kaip jis užtaręs auką Nergalui ir pastarasis ją išlaisvinęs. Manyta, kad saugojąs žmones naktį (ypač sergančiuosius). „Eros epe“ yra Išumui skirtas pašlovinimas.
Nors Išumas daugiausia buvęs palanki ir gailestinga dievybė, turėjęs ir neigiamų bruožų. Buvo dangaus dievo Anu sukkalu („leitenantas“), sutinkamas epitetas „žmonių ir šalies naikintojas (rijikas)“. „Eros epe“ minima, kad Išumas meistriškai panaudojąs savo jėgą prieš šalies priešus. Kai kuriais bruožais panašus į dievą Ea. Kaip ir pastarasis, pasižymėjęs aštriu protu, savo tikslams pasiekti sėkmingai pasitelkdavęs psichologinę manipuliaciją.
Pradedant Trečiosios Ūro dinastijos laikais, aptinkama nemažai asmenvardžių, į kuriuos įeina Išumo vardas. Vardas bandomas sieti su akadų kalbos žodžiu išatu(m), reiškiančiu ugnį, tačiau Išumas neturi ugnies dievybės bruožų. Ikonografijoje nėra vaizduojamas.
Llandudno FC

Istorija

Klubas įkurtas 1988 m. 2014 m. rugpjūčio mėn., klubas gavo finansinę injekciją iš Kriso Kolemano (angl. Chris Coleman) ir 2014/2015 m. sezone Cymru Alliance lygoje buvo pirmoje vietoje. Tai suteikė galimybę dalyvauti elito diviziono kovose. Nuo 2015 m. žaidžia Velso Premier lygoje.
Larisa Dmitrijeva

Biografija

1967 m. baigė Vilniaus 8-ąją vidurinė mokyklą. 1972 m. baigė Smolensko pedagoginį institutą, istorijos ir anglų kalbos mokytoja, 1981 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, teisininkė. 1979–1984 m. dirbo LKP CK, tarptautinių ryšių skyriuje. 1984–1986 m. mokėsi Leningrado aukštojoje partinėje mokykloje.
1986–1992 m. buvo Lietuvos Respublikos blaivybės draugijos pirmininko pavaduotoja. 1994–1996 m. dirbo Vilniaus modelių namuose. 1996–1997 m. – UAB „Fonsteris“ referentė. 1997–2000 m. buvo Lietuvos rusų dramos teatro prodiuserė. 2000–2004 m. – Lietuvos Respublikos Seimo nario padėjėja-sekretorė.
2004–2008 m. Vilniaus Santaros vidurinės mokyklos vyr. mokytoja. 2012–2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narė .
2003–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė, 2009–2011 m. Vilniaus miesto mero patarėja. 
Lietuvos rusų sąjungos Vilniaus miesto skyriaus narė, sąjungos atsakingoji sekretorė.
Sutuoktinis Mečislovas, sūnus Tomas.
FK Žaibai Vilnius

Istorija

Klubo komanda nuo 2007 m. sezono žaidžia SFL lygos žemuosiuose divizionuose.
Plikimas

Plikimas (alopecia) – dalinis arba visiškas plaukų iškritimas. Dažniau plinka galva, rečiau barzda, ūsai ar antakiai. Vyrai plinka dažniau nei moterys. 
Plikimas būna įgimtas (dėl vystymosi trūkumų), ankstyvasis (jį lemia paveldėjimas; plinka 18–25 m. žmonės, senatvės (po 50–55 m., blogėjant kraujo apytakai, plonėja oda, palaipsniui nyksta plaukų folikulai), simptominis (sergant sunkiomis infekcinėmis, grybinėmis ligomis, sutrikus vidaus sekrecijos liaukoms, apsinuodijus), židininis (plaukai staiga iškrinta tam tikrame plote dėl odos kraujagyslių neurozės ar kitų priežasčių).
Plikimas gali būti gydomas vitaminais, hormonų, furokarino preparatais, ultravioletiniais spinduliais, masažu. Kartais plaukai persodinami.
Janina Deveikienė

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus prekybos mokyklą, kasininkė – kontrolierė.
Švenčionių miesto kultūros centro kinomechanikė, J. Deveikienės IĮ savininkė.
1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Švenčionių rajono skyriaus narė.
2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Švenčionių rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Jonas, vaikai Santa, Justina.
Kumbha mela

Kumbha mela (hindi कुंभ मेला = kumbh melā, liet. Ąsočio šventė) – vienas didžiausių religinių festivalių Indijoje. Šios šventės metu milijonai hinduistų maldininkų brenda į šventomis laikomų upių vandenį, tikėdamiesi nuplauti savo nuodėmes. Šis festivalis skirtingose Indijos vietose vyksta kas dvylika metų.

Ritualinės maudynės

Didžiausios Kumbha mela ritualinės maudynės paeiliui vyksta keturiose vietovėse skirtingose valstijose: Haridvare (Utarakhandas), Alahabade (Utar Pradešas), Našike (Maharaštra), Udžaine (Madhja Pradešas). Šventimo kulminacija – masinis apsiplovimas upėse: Gangoje (Haridvare), Šiproje (Udžaine), Godavari (Našike), Gangos, Jamunos ir legendinės Sarasvatės santakoje (Alahabade). Tikslios švenčių datos nustatomos pagal dangaus šviesulių padėtį pagal indų astrologiją – Jupiterio, Saulės ir Mėnulio. Pvz. 2010 m. sausio mėn. Haridvaro mieste prasidėjusi šventė truko daugiau kaip tris mėnesius. Kai kuriomis šventės dienomis į ją atvyko daugiau kaip 10 mln. maldininkų. 2013 m. Alahabado mieste šventė truko 55 dienas, spūstyse žuvo mažiausiai 36 žmonės.
Kitose Indijos vietovėse dvasiniai lyderiai panašias vietines šventes taip pat priskiria prie Kumbha mela. Pvz. Kumbakoname (Tamilnadas) kas 12 metų vykstančios masinės maudynės Mahamahamo šventyklos vandenyse taip pat laikomos Kumbha mela.

Istorija

Kumbh mela šventės ištakos siekia indų mitologiją (legenda apie Pieno vandenyną). Vieni tyrėjai istoriniu tokio renginio liudijimu laiko kinų budistų vienuolio Xuanzang 644 m. aprašytą ritualą upių santakoje, vykusį valdant karaliui Shiladitya (tapatinamam su Harša) prie dabartinio Alahabado.