google/wiki40b huggingface dataset:
Paprastasis dakridenis

Paplitimas

Tai endeminė medžių rūšis, natūrliai auga tik Naujosios Zelandijos salose. Grėsmės rūšies išnykimui negresia.
Iki europiečių kolonistų Naujojoje Zelandijoje augo saviti, gryni Paprastojo dakridenio plačiai nusidriekę klampynių, pelkynų tipo miškai su brandžiais ir aukštais medžiais. Bet ėmus plačiau naudoti šių medžių medieną, miškai be atodairio buvo kertami. Dabar išliko tik nedideli šių miškų fragmentai, palyginus to kas buvo anksčiau. Geriausias išlikęs pavyzdys yra Naujosios Zelandijos Pietų salos vakarų krante.

Augimvietės

Savo natūralaus paplitimo areale šie medžiai auga žemumose ar kiek aukštesnėse vietovėse nuo jūros lygio iki 600 metrų aukštumų. Biotopas yra dažnai apsemiamose vandens vietovėse ir prastai pralaidžiuose aliuviniuose dirvožemiuose.

Aukštis, kamieno skersmuo

Tai aukščiausi Naujosios Zelandijos vietiniai medžiai. Užauga iki 50, rečiau iki 65 m aukščio. Kamienas 1, rečiau 2 metrų (pasitaiko ir su dar masyvesniais kamienais) skersmens. Teigiama kad prieš intensyvius medžių kirtimus buvo žinomi iki 80 m aukščio medžiai, bet nėra patikimo šaltinio. Dabar aukščiausias Naujojoje Zelandijoje vietinis ir kartu šios rūšies medis yra žinomas kaip „Kahikatea“ užaugęs 56,4 m aukščio ir 229,3 cm kamieno skersmens. Kitas aukštas medis yra Pirongia miško rezervate, aukštis – 55,1 m, kamieno skersmuo 220 cm (pagal R.Van Pelt, 2003.01.27).

Apibūdinimas

Kamienas tiesus. Žievė pilka arba tamsiai pilka. Mediena balta ir bekvapė. Žydi (natūraliam areale) spalio - sausio mėnesiais. Vaisiai sunoksta vasario - balandžio mėnesiais.

Panaudojimas

Šio medžio mediena europiečių kolonistams nebuvo patraukli kaip kitų medžių rūšių, tad ir nebuvo plačiai naudojama. Iš šios medienos sviesto eksportui buvo gaminamos dėžutės, kada jo eksportas tapo įmanomas iš Naujosios Zelandijos ir Australijos nuo 1880 metų iki maždaug 1900 metų pradžios. Kada sviestas buvo eksportuojamas pakrautas ant 25 kg plokštelių, plačiau tapo naudojama ši mediena, tad augo šių medžių paklausa. Dėl ilgos ir tiesios medienos iki 1970 metų mediena buvo naudojama laivų statyboje. Maoriai kaip maistui naudojo mėsingą paprastojo dakridenio sėklamakštę ir ją puotose pateikdavo dideliais kiekiais. Iš šio medžio maoriai darydavosi ietis paukščiams susimedžioti. Šio medžio šerdies suodžiais maoriai darydavosi tatuiruotes (Tā moko).
Punsko buities muziejus

Punsko buities muziejus, dar vadinamas Skansenu – Lenkijos kultūros švietimo įstaiga Punske, kurioje surinktas, saugomas ir eksponuojamas pasienio lietuvių materialinis paveldas. Įsikūręs pusės kilometro atstumu į vakarus nuo Punsko, kairėje kelio į Seinus pusėje. 3,45 ha teritorijoje 1986-92 m. iš Vaitakiemio perkelta XIX–XX a. kaimo sodybą, susidedanti iš penkių pastatų: gyvenamojo namo, klojimo (kluono), tvarto ir svirno. Pastarasis statinys stūkso kiek toliau, nes priklausė kitai sodybai, jame rodomos patalpos grūdams sandėliuoti. Gyvenamo namo keturiuose kambariuose įrengtos ekspozicijos, eksponuojami kai kurie iš virš tūkstančio surinktų buities įrankių. Klojime vyksta koncertai, rengiami Klojimo teatro spektakliai.
Vėliau, gavus Europos Sąjungos paramą, pastatyta klėtelė ir karčiama. Pastarajame apie 120 m² ploto pastate veikia amatų centras, kuriame galima išmokti pinti juostas, austi liaudiškus audinius. Lankytojai gal pasižiūrėti ir kaip seniau buvo verpiama, siuvinėjama, iš popieriaus karpomi karpiniai. Klėtelė naudojama kaip fondų saugykla.
Skansene kasmet rengiamas Klojimo teatrų festivalis, kuriame dalyvauja ir saviveiklininkai iš Lietuvos. Teatro mėgėjai Punske puoselėja ilgametes tradicijas, apie tai byloja ir prie Skanseno 2006 m. pastatytas paminklinis akmuo, skirtas klojimuose rengtų lietuviškų vaidinimų šimtmečiui.
Vyžuonos paminklinis akmuo

Istorija

Per  Antrąjį pasaulinį karą Miliūnų gyventojai, daugiausia rusai sentikiai, rėmė sovietinius partizanus, kai kurie iš jų  1943–1944 m. priklausė jų Žemaitės brigadai. Šie partizanai turėjo susirėmimų su policija. Dalis aktyvistų buvo sušaudyta dar 1941 m. liepos mėn. 
1943 m. rugpjūčio mėn. ties Miliūnais įvyko partizanų susirėmimų su policija. Naciai ir lietuvių policija turėjo aukų. Kai kurių šaltinių duomenimis, 1943 m. spalio 4 d. naciai sudegino 4 Miliūnų sodybas. Spalio 13 d. rytą iš Kauno atvykęs nacių baudžiamasis dalinys kartu su nacių žandarmerija iš Rokiškio, Panevėžio apygardos saugumo policija kaimą apsupo ir sudegino. Iš viso sudegintos 67 sodybos su visais pastatais; 64 jų priklausė rusams sentikiams, 3 – lietuviams. Žuvo sentikių šventikas ir dar 3 žmonės. Lauciūnų kaime buvo sudegintos 8, Šlapeikių kaime – 7 sodybos. Sunaikintas žmonių turtas. Kaimo gyventojai rusai išvežti į Pravieniškių lagerį, darbams į Vokietiją. Daugelis jaunesnių vyrų pabėgo pas partizanus.
Sovietmečiu, be 1960 m. pastatyto paminklinio akmens, 1978 m. Miliūnuose įrengtas memorialinis stogastulpių ansamblis. 2013 m. miliūniečio Teremtijaus Ivanovo rūpesčiu atidengtas dar vienas paminklas.
Gleivių metodas

Gleivių metodas (dar vadinamas Bilingso metodu arba ovuliacijos metodu) – tai šeimos planavimo būdas, kuris remiasi kasdieniu moters gimdos kaklelio gleivių tikrinimu siekiant nustatyti vaisingąsias dienas.
Šis metodas geriausias tuomet, kai dėl nereguliarių mėnesinių negali būti naudojamas kalendorinis metodas, taip pat nesant galimybei taikyti temperatūrinį metodą (dėl ligos, aplinkos pokyčių, streso, alkoholio ir pan.). Šis metodas sunkiau pritaikomas sergant makšties ar gimdos kaklelio infekcija. Naudojantis šiuo metodu, reikia kasdien tikrinti gleives, kurios keičiasi moters ciklo metu. Esant nevaisingoms dienoms prieš ovuliaciją, gleivių ant išorinių lytinių organų nebūna, vulvos srityje jaučiamas sausumas. Nevaisingu laikotarpiu po ovuliacijos – gali jaustis drėgnumas arba sausumas, gleivės baltos, lipnios. Vaisinguoju laikotarpiu gleivės būna tąsios, slidžios ir skaidrios, gali būti balzganos. Ovuliacijos dieną ypač tąsios, slidžios, primena nevirtą kiaušinio baltymą.
Gleivių metodas gali būti kartu naudojamas kartu su temperatūriniu metodu (tuomet vadinama simptoterminiu metodu).
Metodą aprašė australų gydytojų pora Evelina ir Džonas Bilingsai (Evelyn Billings and John Billings) apie 1970-uosius, todėl tiksliau būtų vadinti ne Bilingso metodu, bet Bilingsų.
Tinklinis Lietuvoje

Tinklinis – viena iš kultivuojamų sporto šakų Lietuvoje.

Istorija

Lietuvoje tinklinio istorija prasidėjo XX a. pradžioje, kai 1929 m. Kaune sužaistos pirmosios, nors ir neoficialios rungtynės tarp Latvijos lietuvių rinktinės (Rygos „Vytis”) ir Šančių rajono komandos. Rungtynes rezultatu 2-0 laimėjo svečiai.
1990 m. pirmą kartą Lietuvoje įvyko jaunių paplūdimio tinklinio čempionatas. Nuo 1992 m. pradedami rengti Lietuvos čempionatai. 1996 m. įkurta Lietuvos paplūdimio tinklinio draugija.
Iki šiol į nė vienoje Olimpiadoje Lietuva nebuvo delegavusi savo tinklinio komandos. Tačiau 1968 m. Meksike olimpiniu čempionu su TSRS rinktine tapo vilnietis V. Matuševas.
Port o Fransė

Istorija

Port o Fransė įkurta 1944 m. 1957–1960 m. veikė ruonių skerdykla.
Vigintas Stankus

Biografija

Gimė 1962 m. liepos 14 d. Kaune. 1991 m. baigė stiklo ir vitražo studijas Vilniaus dailės akademijoje. Nuo 1999 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Nuo 1991 m. surengė virš 50 ekspozicijų Lietuvoje ir užsienyje. Darbuose matosi vitražisto ranka, tapyba faktūrinė.
Podubičiai

Istorija

XIX a. pab. buvo bajorkaimis (akalyčia).
Atomo branduolys

Atomo branduolys – tankus regionas atomo centre, sudarytas iš protonų ir neutronų. Jis buvo atrastas 1911 m., po to, kai buvo interpretuotas auksinės folijos eksperimentas, jį atliko Hansas Geigeris ir Ernestas Marsdenas, vadovaujami Ernesto Rezerfordo. Branduolio protono-neutrono modelis buvo pasiūlytas Dmitrijaus Ivanenko 1932 m.  Beveik visa atomo masė sukoncentruota branduolyje, orbitose skriejantys elektronai sudaro tik labai nedidelę masės dalį.
Branduolio skersmens intervalas svyruoja nuo 1,75 fm vandeniliui (protono skersmuo) iki maždaug 15 fm sunkiausiems atomams, tokiems kaip uranas. Šie dydžiai yra žymiai mažesni už atomo diametrą (branduolys + elektronų debesis).
Fizikos šaka, kuriai rūpi atomo branduolio nagrinėjimas ir supratimas, bei jo sandara ir kokios jėgos laiko branduolį visumoje, vadinama branduoline fizika.

Etimologija

Terminas branduolys yra kilęs iš lotyniško žodžio nucleus, tai mažybinis nux („nut“) žodis, kas reiškia riešutą (pvz., „mažas riešutas“) viduje vandeningo vaisio (kaip kriaušės). 1844 m. Maiklas Faradėjus panaudojo šį terminą nurodant „centrinį atomo tašką“. Šiuolaikinė atominė reikšmė buvo pasiūlytą Ernesto Rezerfordo 1912 m. The adoption of the term „nucleus“ to atomic theory, however, was not immediate. In 1916, for example, Gilbert N. Lewis stated, in his famous article The Atom and the Molecule, that „the atom is composed of the kernel and an outer atom or shell“
Kęstutis Miklas

Biografija

Gimė pakeliui iš Radviliškio į Tauragę mažutėje Lybiškio geležinkelio stotyje, netoli nuo Lyduvėnų tilto per Dubysą. Kai Kęstučiui sukako 17 metų ir reikėjo gauti Lietuvos pasą, buvo vargo, kol pasų skyrius nustatė jo tikrąją gimimo vietą. Imdamas dabartinės Lietuvos pasą, Kęstutis vėl turėjo problemų, bet naujieji biurokratai rado „genialią“ išeitį – jie pase įrašė, kad Kęstutis Kostas Miklas gimė Raseiniuose, kuriuose… jis net nėra buvęs… 
1941 m. baigė Kauno Aušros berniukų gimnaziją ir įstojo į Vilniaus universitetą, baigė aktoriaus J.Gustaičio dramos studiją, vėliau lankė režisieriaus R.Juknevičiaus dramos studiją, kuri veikė Vilniaus dramos teatre. 1943–1944 m. Vilniaus liaudies ansamblio administratorius.
1949 m. atvyko į JAV. Niujorko universiteto Adelfų kolegijoje baigė mechaninę inžineriją. Dirbo konstruktoriumi įvairiose bendrovėse, padarė nemažai patobulinimų, jo pavarde užregistruota 12 patentų. Nuo 1967 m. iki išėjimo į pensiją 1997 m. „Readex Micropint“ korporacijoje iš pradžių vyriausiasis inžinierius, vėliau korporacijos viceprezidentas ir generalinis direktorius. 
Dalyvavo JAV lietuvių visuomeninėje veikloje. Nuo 1970 m. buvo VLIK’o tarybos narys. Nuo 1967 m. – JAV lietuvių bendruomenės tarybos narys, 1997–2005 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos valdybos pirmininkas. Susivienijimo lietuvių Amerikoje prezidentas.
Aktyviai bendradarbiavo JAV lietuvių spaudoje, nuo 8-ojo dešimtmečio dirbo daugelio išeivijos leidinių akredituotu korespondentu prie Jungtinių Tautų Organizacijos.
Inčonas

Sportas

Inčone 2002 m. vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.
Liepojos lėlių teatras

Liepojos lėlių teatras (latv. Liepājas Leļļu teātris) – lėlių teatras, esantis Latvijoje, įkurtas 1989 metų pradžioje, kuomet lėlių teatras buvo tarsi studija, nuo 1992 metų tapusi Liepojos miesto lėlių teatru, tačiau nuo 1999 metų. Apie tai vietos valdžios Ltd Liepojos lėlių teatras. Spektakliai režisuojami daugiausiai vaikams. Repertuare – klasika kaip „Trys paršiukai“,  „Snieguolė“, taip pat nominuoti tarptautiniams festivaliams „Saldus sapnas“ ir „Angelų pasakos“, o suaugusiems – „Televizinis žvaigždių šou“,  „Via vitae“. Vyksta renginiai vaikams miestuose ir bendruomenėse, taip pat įvairiems svečiams. Teatras taip pat yra keleto vietinių ir tarptautinių teatro festivalio organizatorius.
Adresas: Zivju iela 1, Liepāja.
Nacionalinis Kauno dramos teatras

Nacionalinis Kauno dramos teatras (Kauno dramos teatras) – pirmasis profesionalus stacionarus dramos teatras Lietuvoje.

Istorija

Pirmasis spektaklis – Hermano Sudermanno „Joninės“ (1920 m. gruodžio 19 d., režisierius Juozas Vaičkus), suvaidintas Kauno miesto teatro rūmuose (dab. Kauno muzikinis teatras).
Teatro trupės branduolį sudarė 1918 m. Sankt Peterburge J. Vaičkaus įkurtos privačios dramos studijos auklėtiniai: Viktoras Dineika, Petras Kubertavičius, Ona Kurmytė-Mazurkevičienė, Juozas Stanulis, vėliau pradėjo vaidinti aktoriai Aleksandras Kupstas, Juozas Laucius, Stasys Pilka, Ona Rymaitė, Juozas Siparis, Ipolitas Tvirbutas, Teofilija Dragūnaitė-Vaičiūnienė, Antanina Vainiūnaitė-Kubertavičienė, Petronėlė Vosyliūtė-Dauguvietienė, Elena Žalinkevičaitė-Petrauskienė.
1924–1933 m. (su pertrauka) prie teatro veikė Vaidybos mokykla.
Išskirtiniu teatro laikotarpiu laikomi 1929–1933 m., kai teatre režisavo ir jam vadovavo Andrius Oleka-Žilinskas. Jis pirmasis lietuvių teatre realizavo Stanislavskio sistemos principus, išugdė naują režisierių kartą (Romualdas Juknevičius, Algirdas Jakševičius).
1940 m. teatre atkurta vaidybos studija (veikė iki 1950 m.).
1952 m. teatro trupę papildė Lunačiarskio valstybinio teatro meno instituto Maskvoje Lietuvių studijos 24 absolventai: A. Gabrėnas, K. Genys, V. Eidukaitis, L. Noreika, B. Raubaitė, G. Tolkutė, R. Varnaitė, L. Zelčius ir kiti.
2012 m. spalio 31 d. Kauno valstybiniam dramos teatrui už nacionalinės dramaturgijos puoselėjimą, produktyvų bendradarbiavimą su lietuvių dramaturgais, nuoseklią edukacinę veiklą ir išskirtinio kūrybinio braižo repertuarą suteiktas Nacionalinio Kauno dramos teatro statusas.
Šiaurės sala

Šiaurės sala (maor. Te Ika-a-Māui, angl. North Island) – viena iš dviejų didžiųjų N. Zelandijos salų.

Geografija

Salos plotas – 113 729 km². Pagal dydį, tai antroji N. Zelandijos sala; pasaulyje ji užima 14 vietą. Nuo Pietų salos Šiaurės salą skiria Kuko sąsiauris. Krantai vingiuoti, ypač salos šiaurėje. Šiaurės salos centre yra Vulkaninė plynaukštė. Joje yra vulkanų (aukščiausias Ruapehu, 2797 m), geizerių; dažni žemės drebėjimai. Salos šiaurinėje dalyje vyrauja lygumos. 1894 m. saloje įkurtas pirmasis Naujojoje Zelandijoje Tongariro nacionalinis parkas. Šiaurės saloje yra ilgiausia N. Zelandijos – Vaikato upė (Waikato River). Saloje ir didžiausias – Taupo ežeras (Lake Taupo). Auga mišrieji miškai. Klimatas subtropinis.
Elektroninių ryšių teisė

Elektroninių ryšių teisė – teisės šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių visuomeninius santykius, susijusius su elektroninių ryšių paslaugomis, tinklais ir su jais susijusiomis priemonėmis bei paslaugomis, elektroninių ryšių išteklių naudojimu, taip pat visuomeninius santykius, susijusius su radijo įrenginiais, galiniais įrenginiais ir elektromagnetiniu suderinamumu.

Principai

Elektroninių ryšių veiklos reguliavimas grindžiamas principais: veiksmingo ribotų išteklių valdymo ir naudojimo, technologinio neutralumo, funkcinio lygiavertiškumo, proporcingumo, mažiausio būtino reguliavimo, teisinio tikrumo kintančioje rinkoje, ekonominės plėtros, veiksmingos konkurencijos užtikrinimo, vartotojų teisių apsaugos, reguliavimo kriterijų, sąlygų ir procedūrų objektyvumo, skaidrumo ir nediskriminavimo principais.

Lietuvos elektroninių ryšių teisė

Lietuvoje elektroninių ryšių teisinius santykius reglamentuoja LR elektroninių ryšių įstatymas.
Itaugva

Istorija

Itaugva įkurta 1728 m. barono Martín de Barúa. Pavadinimas kilo nuo Ytay upokšnio. Šio pavadinimas, savo ruožtu, kilęs nuo žodžio ita – „akmuo“.
XXI amžius pr. m. e.

Dvidešimt pirmasis amžius prieš mūsų erą – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 2100 m. pr. m. e. sausio 1 dieną ir pasibaigęs 2001 m. pr. m. e. gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 4 tūkstantmetis pr. m. e. – 3 tūkstantmetis pr. m. e. – 2 tūkstantmetis pr. m. e.
Amžiai: XXII amžius pr. m. e. – XXI amžius pr. m. e. – XX amžius pr. m. e.
Lietuvos keleivis

Lietuvos keleivis – Lietuvos visuomeninis politinis laikraštis, 1924 m. sausio mėn. – 1939 m. kovo mėn. leistas Klaipėdoje, skirtas Klaipėdos krašto gyventojams.

Veikla

Įkurtas vietoj 1919–1923 m. ėjusio laikraščio „Prūsų lietuvių balsas“. Pradėjo eiti 1924 m. sausio 1 d. Spausdintas gotišku šriftu, dalis teksto – lotynišku šriftu. Lietuvos vyriausybės finansuojamas, rėmė vyriausybės politiką Klaipėdos krašte. Laikraštį leido bendrovės 1925 m. „Sargas“, 1924 m. ir 1926 m. „Rytas“, 1926–1939 m. Lietuvių susivienijimas Klaipėdos krašte. Spausdino „Ryto“ bendrovės spaustuvė. 1924–1926 m. ėjo 3 kartus per savaitę, nuo 1927 m. dienraštis. Laikraštis turėjo priedų ūkininkams, moterims, jaunimui:  „Gaspadoriškas skyrius“, „Kaimynas“, „Kalba ir kraštas“, „Klaipėdos krašto ūkininkas“, „Laukininkų patarėjas“, „Lietuvos keleivio priedas“, „Mažosios Lietuvos jaunimas“, „Moterų priedas“, „Mūsų jaunimas“, „Santara“, „Šventoji diena“, „Ūkininko patarėjas“. Nuo 1926 m. liepos 3 d. prie „Lietuvos keleivio“ prijungtos „Klaipėdos žinios“.
Rašė apie Klaipėdos krašto problemas, nagrinėjo Lietuvos ekonomikos ir politikos klausimus, skelbė užsienio naujienas, pritarė tuometinės valdžios politikai, svarstė lietuvybės problemas. 
Bendradarbiai Jurgis Arnašius, Vladas Bakūnas, Juozas Kazys Beleckas, Gediminas Galva, Vincas Gvazdinskas ir kiti.
Skaudvilės Šv. Kryžiaus bažnyčia

Istorija

Pirmoji bažnyčia pastatyta 1750 m., buvo Batakių parapijos filija. 1797 m. dvarininkas Mickevičius pastatė dabartinę bažnyčią. 1804 m. jai paskirtas valakas žemės, įkurta parapija. 1820 m. minima parapinė mokykla. 1864 m. areštuotas ir uždarytas į Raseinių kalėjimą klebonas Juozapas Jankauskas.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, kryžminio plano, su bokšteliu. Įrengti 6 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame – medinė varpinė.
Rob Bourdon

Biografija

Rob Buordon dabar gyvena Los Andžele. Baigė Agoura aukštąją mokyklą. Perėjęs į Santa Monica koledžą persikvalifikavo į sąskaitybą. Rob yra nevedęs ir jis yra žydas. Kai kuriose Linkin Park dainose, jis ne tik būgnininkas, bet ir pagalbinis vokalas.

Faktai

Pilnas Rob vardas yra Robert Gregory Bourdon. Prieš tapdamas muzikantu, jis dirbo padavėju. Laisvalaikiu Rob Bourdon mėgsta groti pianinu. Kai buvo jaunas, lankė klasikinės muzikos pamokas. Linkin Park visą laiką patys žiūri video klipus ir Rob niekada nesugroja blogai (taip sako Brad Delson, geriausias Rob draugas), bet jis visada parodo jei kas nors yra blogai.
Linkin Park nėra Rob’o pirmoji grupė – jis grojo įvairiose grupėse jau nuo 13 metų. Tada jis jau buvo susidraugavęs su Brad Delson ir jie apie metus grojo grupėje „Relative Degree“. Rob’as pradėjo groti būgnais trečioje klasėje po „Aerosmith“ koncerto (jo mama pažįsta „Aerosmith“ grupės būgnininką Joey Kramer).

Asmeninis gyvenimas

2008 vasari interviu Z100 su Rob Bourdon ir Joe Hahn, Bourdon pareiškė, kad jis yra vienas. Jis draugavo su aktore Vanessa Lee Evigan nuo 2001 iki 2007. Prieš tai jis draugavo su aktore Shiri Appleby.
Brexit

Breksitas (angl. Brexit = br Britain trumpinys + exit išeiti) – Jungtinės Karalystės pasitraukimas iš Europos Sąjungos, nuspręstas po 2016 m. birželio 23 d. referendumo, kuomet 51,9 % rinkėjų balsavo už pasitraukimą. 2017 m. kovo 29 d. buvo aktyvuotas penkiasdešimtasis Lisabonos sutarties straipsnis. Susitarta, kad Jungtinė Karalystė Europos Sąjungą paliks 2019 m.
Po referendumo tuometinis JK premjeras Deividas Kameronas paskelbė pasitraukiantis iš premjero posto.
Ovambai

Gyvenamoji vieta ir gentys

Ovambai gyvena palyginti nedidelėje, bet derlingoje teritorijoje, kurią iš pietų supa dykumingos sritys. Regionas maitinamas daugybės ošanų - seklių upelių, kurios lietingojo sezono metu prisipildo vandens ir sukelia potvynius. Ošanos yra vietos ovambų ūkio pagrindas, teikiančios žuvį, drėkinančios žemę ir įgalinančios žemdirbystę. Per lietus jos patvinsta ir gali užtvindyti net tris penktadalius visos ovambų teritorijos. Skirtingai nei jų pietiniai ir vakariniai kaimynai (hererai, koikojai), ovambai yra sėslūs žemdirbiai. Jie augina vietinę soros rūšį - mahangu, kurią papildo kukurūzas, sorgas, pupelė. Ovambai taip pat augina vietinę raguočių veislę, tačiau galvijus mėsai naudoja tik išskirtinėmis progomis. 
Visi ovambai skirstomi į 13 genčių, kurių keturios gyvena Angolos teritorijoje, o 9 - Namibijos. Namibijos gentys yra šios (priešdėlis o- ir uu- reiškia daugiskaitą): (o)ndongai, (o)ngandžerai, (uu)kolonkadhi, (uu)kwaluudhi, (uu)kwambi, (uu)kwanyama, (uu)mbalantu, (uu)mbadžai, eunda. Pati didžiausia yra kvanjama gentis. Jau nuo XVII a. šių genčių pagrindu ovambai suformavo primityvias valstybėles, valdomas genčių vadų.

Istorija

Ovambai migravo iš aukštutinės Zambezės ir įsitvirtino šiose derlingose žemėse dykumos šiauriniame pakraštyje. Nuo XVII a. prasidėjo ovambų konsolidacija, formavosi primityvios valstybėlės, vadų dinastijos, vadinamos aakwanekamba. Paveldėjimas jose egzistavo pagal moterišką liniją. 
XIX a. pabaigoje ovambų tarpe veikė suomių misionieriai, kurie čia platino krikščionybę. XIX-XX a. sandūroje jų etninės žemės buvo padalintos tarp Portugalijos Vakarų Afrikos ir Vokietijos Pietvakarių Afrikos, tačiau Vokietijoje vadai išlaikė tradicinę valdžią, kadangi kolonistai nesikišo į vidaus reikalus. Nestipriai kontroliuojamos sienos ir dabar leidžia nuolatinę ovambų migraciją tarp Angolos ir Namibijos.
I pasaulinio karo metais PAR užėmus vokiečių koloniją, ovambai kovojo su naujais kolonizatoriais, tačiau pralaimėjo, ir jų karališkosios dinastijos buvo panaikintos. Administruojant PAR, ovambų teritorijoje įkurtas bantustanas Ovambolendas. Būtent ovambų tarpe formavosi nepriklausomybės judėjimas, jie sukūrė viešpataujančią šalyje partiją SWAPO, iš jų kilo svarbiausi šalies politikai, prezidentai. Tuo metu ir po nepriklausomybės ovambai paplito visoje Namibijoje, ypač didžiuosiuose miestuose. Pvz., Liuderice jie sudaro 50 proc. gyventojų.
Po Namibijos nepriklausomybės, ovambai vėl atkūrė savo tradicines valstybėles ir sugrąžino karališkas dinastijas.
Bardajus

Istorija

Bardajus šaltiniuose pirmą kartą minimas 1869 m., kai čia apsilankė vokiečių keliautojas Giustavas Nachtingalas. Dėl tubų priešiškumo, po kelių dienų jis turėjo palikti Bardajų. 1908 m. čia įsiveržė osmanai ir laikė savo karinį dalinį. 1974 m. miestą užgrobė Hisenas Habrė vadovaujami sukilėliai ir paėmė įkaitais prancūzų archeologą Fransua Klostrą ir dar du europiečius. 1980 m. Bardajuje bazavosi Libijos remiami Gukunio Vedėjaus sukilėliai, bet 1986 m. Habrė juos nugalėjo.
Epidotas

Epidotas kalcio aliuminio geležies sorosilikatinis mineralas Ca₂(Al, Fe)₃(SiO₄)₃(OH), kristalizuojasi monoklyninėje sistemoje. Kristalai gerai išsikristalizave prizmiškos išvaizdos, ištempti viena kryptimi, bet simetriški pagal viena ašį.
Specifinis tankis 3.3, kietumas pagal Moso skalę 6.5.
Spalva žalia, pilka, ruda arba artima juodai, dažniausiai sutinkamas gelsvai žalias ir šviesiai žalias. Turi stiprų peleochroizmą, paleochroizmo spalvos paprastai būna žalia, geltona ir ruda.
Epidotas yra dažnas uolienas formuojantis antrinės kilmės mineralas. Jis slūgso metamorfinės kilmės klintyse ir skalūnuose, taip pat yra produktas hidroterminių gyslų įvairių mineralų (lauko špato, mikos, pirokseno, amfibolo, granato ir kitų) sudarančių magmines uolienas. Uoliena sudaryta iš kvarco ir epidoto vadinama epidozitu.
Drūso ežeras

Geografija

Ežero vandens paviršius su įlankomis ir užutėkiais siekia 29 km², pats ežeras 1790,1 ha ploto. Jo ilgis 9,7 km, plotis 2 km. Vidutinis gylis 0,1 m, pavasarį – iki 2 m, didžiausias gylis 3,0 m. Į ežerą dažnai patenka Vyslos įlankos vanduo.

Istorija

Ežero apylinkes savo kelionių aprašymuose mini Ptolemėjas, 890 m. – Vulfstanas. IX a. – XII a. prie ežero veikė vienas didžiausių Senovės Prūsijos uostų – Drusuo‎. 1837–1844 m. per ežerą iškastas Elbingo kanalas. 1967 m. įsteigtas Druzno ornitologinis rezervatas.