Tatrų Lomnica

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose Tatrų Lomnicos vietovė paminėta jau 1209 m., kai Vengrijos karalius Andrius II Jeruzalietis dovanojo bažnyčiai nemažai žemių nuo Tatrų iki Poprado upelio. Tačiau miestelis pradėjo kurtis gerokai vėliau – jau po 1892 m., kai valstybė išpirko miškingą sklypą Lomnicos kalno papėdėje ir pradėjo kurti valstybinį kurortą bei statyti gydyklas. Jau 1893 m. pastatytas viešbutis „Lomnica“ – tuo metu didžiausias Tatruose (šiandien apleistas ir nenaudojamas). 1905 m. pagal vengrų architekto Guido Hefnerio projektą aukštesnėje miestelio vietoje buvo pastatytas didžiulis reprezentacinis viešbutis „Grandhotel“ (1919 m., po Čekoslovakijos įkūrimo, pervadintas „Grandhotel Praha“). XX a. pradžioje miestelyje pradėjo steigtis sporto, slidinėjimo centrai, įrengta rogučių trasa ir teniso kortai. Pradėjo veikti telegrafas, kavinės ir restoranai.
Po Pirmojo pasaulinio karo, Tatrų Lomnicoje kūrėsi privatūs šeimyniniai pensionai ir rezidencijos. 1933 m. pastatyta moderni sanatorija „Morava“ (architektai Bohuslavas Fuchsas ir Karla Ernstebergera). 1937 m. – 1940 m. įrengtas pirmasis keltuvas iki Uolų ežero (svk. Skalnaté pleso) ir Lomnicos viršukalnės, kur vėliau pastatytos observatorijos ir meteorologijos stotys.
1960 m. – 1970 m. Tatrų Lomnica tapo svarbiausia profesinių sąjungų poilsiaviete Slovakijoje. Buvo pastatyti nauji viešbučiai „Slovan“, „Horec“, sanatorijos „Uran“, „Odborar“, „Slovakia“, „Sasanka“, „Družba“. Miestelio augimą dar labiau paskatino 1970 m. Tatruose įvykęs pasaulio slidinėjimo čempionatas. Tuomet atnaujintas keltuvas iki Uolų ežero. 1974 m. pietinėje Tatrų Lomnicos dalyje pastatytas didelis automobilių kempingas, priklausęs tarptautinei organizacijai FICC ir ilgą laiką vadintas „Eurocamp“ (šiuo metu sugriautas ir nenaudojamas).
2004 m. lapkričio 19 d. Aukštųjų Tatrų šlaitus nusiaubę stiprūs vėjai neaplenkė ir Tatrų Lomnicos. Apylinkėse buvo nulaužti beveik visi medžiai, apgriauti kai kurie statiniai.
Tatrų Lomnicoje yra Romos katalikų ir evangelikų bažnyčios. Veikia Tatrų nacionalinio parko administracija ir parko muziejus, vasaros rogučių trasa, tradicinių slovakiškų patiekalų restoranas „Zbojnicka koliba“, šiuolaikiškas naktinis klubas – restoranas „Humno“. Čia įsikūrusi šešis kartus per metus leidžiamo žurnalo "Tatry" redakcija. 2013 m. Tatrų Lomnicos centre atidarytas Žiemos sporto Aukštuosiuose Tatruose muziejus.

Pasikėlimas į Lomnicos viršūnę

Esant geram orui vasarą ar žiemą iš Tatrų Lomnicos galima keltuvais pakilti iki Lomnicos viršukalnės (svk. Lomnický štít) – antros pagal aukštį Tatruose (2634 m), kur pastatyta observatorija, meteorologijos stotis, įrengtas nedidelis viešbutis, baras ir apžvalgos aikštelė. Norint ją pasiekti, pradžioje reikia įsigyti keltuvo bilietą nuo Tatrų Lomnicos iki Uolų ežero (keltuvas stabteli tarpinėje stotelėje „Štart“, kur išlipti nereikia), o paskui nusipirkti kito keltuvo bilietą nuo Uolų ežero iki Lomnicos viršūnės. Esant vėjuotam orui, pastarasis keltuvas dažniausiai neveikia.

Pėsčiųjų maršrutai

Iš Tatrų Lomnicos veda kelios pėsčiųjų trasos aukštyn į kalnus: mėlyna spalva pažymėta trasa iki Rainerio trobelės (svk. Rainerova chata, 1295 m): 1.45 val., ↓1.30 val., žalia – iki Uolų ežero (svk. Skalnaté pleso, 1751 m): 2.45 val., ↓1.35 val., geltona – iki Tatrų Matliarės (svk. Tatranské Matliare, 885 m): 0.30 val., ↓0,30 val.
Tačiau daugelis keliautojų dažniausiai pasinaudoja kabinų keltuvu nuo Tatrų Lomnicos iki Uolų ežero, o paskui išeina pėsčiomis raudonai pažymėta Tatrų magistrale iki Hrebienoko (svk. Hrebienok, 1285 m), Terio trobelės (svk. Téryho chata, 2015 m) arba į priešingą pusę – trobelės prie Žaliojo ežero (svk. Chata pri Zelenom plese, 1551 m). Nuo Uolų ežero dar galima pakilti keltuvu iki Lomnicos balno (svk. Lomnické sedlo, 2190 m) ir ten pasivaikščioti žaliai pažymėta trasa iki Didžiojo Lomnicos bokšto (svk. Veľká Lomnická veža, 2214 m).