Sibirinė mažoji gulbė

Balsas

Skardus, skambus, melodingas. Panašus į gulbės giesmininkės balsą, bet mažiau primena trimitavimą, o labiau – melodingą gagenimą.
Mažųjų gulbių balsas skardesnis ir gilesnis nei gulbių giesmininkių.

Biologija

Monogamės. Poruojasi sulaukusios 3-4 metų, kartais ir nuo 5-6 metų. Lizdą krauna abu tėvai, paprastai vandens telkinio pakrantėje arba tiesiog pelkėtoje lygumoje iš samanų, o gūžtą iškloja pernykštėmis viksvomis, švyliais. Kiekvieną pavasarį apsistoja tose pačiose lizdavietėse, jas šiek tiek paremontuodamos.
Deda 3–5 kiaušinius. Patelė peri 29–30 dienas, o patinas saugo ją ir aplinkinę teritoriją. Jaunikliams išsiritus, mažųjų gulbių šeima persikelia ir gyvena vandenyje. Gulbiukai, sulaukę 40–45 dienų amžiaus, jau skraido. Jaunikliai seksualiai subręsta sulaukę 3-4 metų amžiaus.

Mityba

Kaip ir kitos gulbės, minta augaliniu maistu - tiek vandens augalais, tiek sausumos, pavyzdžiui žole, uogomis. Sibirinių mažųjų gulbių rytinė populiacija taip pat minta ir vandens bestuburiais, dažnai pasmaguriauja nedidelėmis žuvimis.

Amžius

Sužieduota sibirinė mažoji gulbė žinoma ilgiausiai išgyvenusi 23 metus ir 7 mėnesius.

Buveinė

Sibirines mažąsias gulbes apsistoti traukia įvairūs vandens telkiniai pajūrio zonoje ir didieji ežerai žemyninėje dalyje. Taip pat seklūs vandens telkiniai, apsemtos pievos ir laukai, arimai ir ražienos.
žiemos metu laikosi medžiais neapaugusiose šlapynėse ir pievose, dažniausiai netoli jūrų ar vandens telkinių. Po derliaus nuėmimo jos mėgsta apsilankyti javų laukuose, ten lesioti išsibarsčiusius grūdus.

Paplitimas

Perimvietės Eurazijos tundroje nuo Kolos pusiasalio ir į rytus per visą šiaurinę europinę Rusiją ir šiaurinį Sibirą iki Kolymos. 
Tai paukščiai migrantai. Vakarinės populiacijos į Vakarų Europoje esančias žiemavietes migruoja per Baltąją ir Baltijos jūras į Vokietijos, Nyderlandų pajūrį, įskaitant Elbės upės estuariją, Daniją, pietinę Švediją bei Britų salas.
Rytų populiacijos žiemoja Kaspijos jūros pietinėje dalyje, prie Aralo jūros, rytų Kinijoje, Korejos pusiasalyje, Japonijoje.
Sibirinės mažosios gulbės per paukščių migraciją pastebimos visoje Lietuvoje. Nemuno žemupyje ir Kuršių mariose kartais susirenka iki kelių šimtų paukščių būriai, o kitose Lietuvos vietose pastebimi nedideli būreliai. Žiemoti (bet ne kasmet) lieka pavieniai paukščiai Nemune prie Kauno HE, Kuršių mariose. Švelnesnėmis ir besniegėmis žiemomis žiemoja gausiau. Nuo 1997 m. kelerius metus sibirinė mažoji gulbė perėjo Šalčininkų rajono žuvininkystės tvenkiniuose. Lietuvoje dažniausiai aptinkama migracijų metu kovo-balandžio, bei spalio-lapkričio mėnesiais. Nemuno deltos šlapynėse pavasario ir rudens mėnesiais jos ilsisi ir maitinasi prieš tęsiant kelionę į žiemavietes ir atgal į perimvietes. Jos taip pat ilgesniam laikui apsistoja Vidurio Lietuvoje, Metelių regioninio parko ežeruose, kai kuriuose žuvininkystės tvenkiniuose. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Populiacijos nykimas

Pastaraisiais metais sibirinių mažųjų gulbių Europos populiacija sumažėjo nuo nuo 29 tūkst. porų 1995 m. iki 18 tūkst. porų 2010 m. Mokslininkai iki šiol nežino tikrųjų nykimo priežasčių. Spėjama, kad paukščiai intensyviai medžiojami priešmigracinių sankaupų vietose Rusijos šiaurėje. Tai patvirtina ir paukščių rentgeno analizės metu jų kūnuose aptikti medžiokliniai šratai. Kitos galimos priežastys – šlapynių nykimas, jų sausinimas, globali klimato kaita ir kt.