google/wiki40b huggingface dataset:
Alvydas Valenta

Biografija

Gimė 1963 m. balandžio 9 d. Gegutėje. 1983 m. baigė Antano Jonyno aklųjų ir silpnaregių mokyklą. 1983–1988 m. studijavo Vilniaus universitete pagal lietuvių kalbos ir literatūros studijų programą. 1997 m. jam suteiktas kvalifikacinis VU magistro laipsnis. Nuo 1988 m. dirba žurnalo „Mūsų žodis“ redakcijoje. Pirmasis autoriaus eilėraštis spausdintas 1984 m. almanache „Vaivorykštė“. Išleido eilėraščių rinkinius: „Lazdyno žydėjimas“ (1994), „Bliuzo gimimas“ (1997), „Žodžiai – sarginiai šunys“ (2000), „Varpininkas“ (2005). 2003 m. perengė publicistikos rinkinį „Noriu būti gyvenimo dalininkas“. Sudarė keletą knygų akliesiems aktualiomis temomis. A. Valentos eilėraščių dramatiška lyrinio „aš“ būsena atveriama mitologizuoto pasaulio fone. Ryšio su istorija, pasaulio kultūrų ieškojimas – atsvara poeto egzistencijos dramatizmui.
Jojogi nacionalinė gimnazija

Istorija

Arenos statybų darbai pradėti 1963 m. vasarį, o 1964 m. spalį pilnai užbaigti.  1964 m. vasaros olimpinėms pastatytame komplekse vyko krepšinio varžybos didžiojoje salėje, bei plaukimo ir šuolių į vandenį varžybos mažojoje salėje.
1971 m. arenoje vyko Azijos krepšinio čempionatas. 1998 m. ir 2006 m. pasaulio vyrų tinklinio čempionato finalinių varžybų vieta.
2020 m. arenoje vyks 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių rankinio varžybos.
Siponiai

Istorija

Kaimo vardas kildinamas iš spėjamo asmenvardžio *Siponis (plg. Si̇̀pas, Sipãvičius, Sipáitis).
Tarpukariu šioje vietoje buvo 2 kaimai – Naujieji Siponiai ir Rusiancai. Vėliau jie susiliejo į Siponių kaimą.
2009 m. birželio 23 d. pavakare kaimas nukentėjo nuo smarkaus potvynio kai po intensyvios liūties ir perkūnijos neatlaikė vandens pralaidos ir pakilęs Kačiupio upelio  vanduo užliejo 16 sodybų. Vandens lygis siekė 1,5 m.

Aplinkinės gyvenvietės

Bakšiai – 1 km
Mantviliškis – 2,5 km
Padotnuvys – 0,5 km
 KRAKĖS – 6 km
Bokštai – 0,5 km
VAINOTIŠKIAI – 2 km
DOTNUVA – 6 km
Fujieda MYFC

Istorija

Klubo ištakos siekia 2009 m. Klubas negali pasigirti aukštais pasiekimais. Nuo 2014 m. žaidžia J3 lygoje.
Faščė (Kulešės Košcelnės valsčius)

Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 33 namai ir 166 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 31 namas ir 72 gyventojai.
Sidariškio akmuo

Legendos

Apie šį akmenį pasakojamos kelios legendos. Pasak vienos iš jų, velnias vijosi moterį, ši bėgdama ant akmens pametė „duknas“. Velnias besivydamas jas užmynė ir taip akmenyje liko jo kojos įspaudas. Kiti pasakojo, kad merga „duknose“ ant akmens gulėjusi ir nelabojo išgąsdinta spruko, o ar velnias ją pasivijo, niekas nežino. Kita legenda byloja, jog kadaise keliu važiavo ponas, pasikinkęs keletą arklių į puikią karietą. Arkliai nežinia ko pasibaidė, pataikė užlėkti ant akmens. Visi arkliai užsimušė, karieta subyrėjo, o ponas liko gyvas ir sveikas. Nuo to laiko akmuo vadinamas „Velnio duknomis“.

Duomenys

Sidariškio akmuo slūgso laukymėje, šalia miškelio. Jis netaisyklingo keturkampio formos, maždaug 3,2 m ilgio šiaurės pietų kryptimi, 1,4 m pločio pietiniame gale ir iki 2,5 m pločio šiauriniame gale bei iki 0,8 m aukščio nuo dabartinio žemės paviršiaus. Akmens viršumi, išilgai jo, eina maždaug 2 m ilgio natūrali „ketera“, o akmens nuožulniame rytiniame šone yra taip pat natūralus išskeldėjimas, primenantis „U“ raidę, kuri kartais laikoma „Velnio pėda“.
Akmuo yra natūralus riedulys, rausvas, su baltais kvarcito intarpais, stambiagrūdis granitas. Jis apkerpėjęs, vakarinis šonas kiek užartas.
Civilinė teisė

Civilinė teisė (lot. ius civile) – visuma teisės principų ir teisės normų, reguliuojančių vienas nuo kito teisiškai nepriklausomų, lygiateisių fizinių ir juridinių asmenų turtinius, asmeninius neturtinius, susijusius su turtiniais, taip pat kai kuriuos asmeninius neturtinius (visuomeninius) santykius; privatinės teisės atšaka. Pagrindinė funkcija – reguliuoti atitinkamus teisės santykius, taip pat numatyti priemones (pvz., sankcijas), kuriomis pažeidimo atveju yra atlyginama žala, nuostoliai, atkuriama iki pažeidimo buvusi padėtis. Civilinė teisė yra privatinės teisės posistemė, sudaryta iš normų, institutų ir pošakių (daiktinė teisė, prievolių teisė ir k.t.). Skirstoma į bendrąją ir ypatingąją civilinę teisę.

Civilinės teisės šaltiniai

Kontinentinės teisės šeimos valstybėse civilinė teisė yra kodifikuota. Pagrindinis jos teisės šaltinis yra Civilinis kodeksas. Demokratinėse valstybėse aukščiausiu pagal teisinę galia teisės šaltiniu yra pripažįstama Konstitucija.
Lietuvos civilinės teisės šaltiniai yra Lietuvos Respublikos Konstitucija, Lietuvos Respublikos civilinis kodeksas (LR CK), kiti įstatymai, Lietuvos Respublikos tarptautinės sutartys (LR CK 1.3 str.). Jeigu yra LR civilinio kodekso ir kitų įstatymų prieštaravimų, taikomos LR civilinio kodekso normos, išskyrus atvejus, kai šis kodeksas pirmenybę suteikia kitų įstatymų normoms. Vyriausybės nutarimai ir kitų valstybės institucijų teisės aktai civilinius santykius gali reglamentuoti tik tiek, kiek įstatymų nustatyta. Jeigu Vyriausybės ar kitos valstybės institucijos teisės aktas prieštarauja LR CK ar kito įstatymo normoms, taikomos kodekso ar kito įstatymo normos.
Teismas turi teisę pripažinti negaliojančiu Civiliniam kodeksui ar kitam įstatymui prieštaraujantį teisės aktą ar jo dalį, jeigu šio akto ir Konstitucijos ar įstatymų atitikimo kontrolė neįeina į LR Konstitucinio Teismo kompetenciją. Teismas, pripažinęs tokį teisės aktą negaliojančiu, sprendimo nuorašą per 3 dienas privalo nusiųsti teisės aktą priėmusiai institucijai ar pareigūnui. Įsiteisėjęs teismo sprendimas skelbiamas „Valstybės žiniose“ (LR CK 1.3 str. 5 d.).

Šiuolaikinė civilinė teisė

Šiuolaikinė civilinė teisė kuriama, atsižvelgiant į naujausias komercinės teisės tendencijas. Ją tiria ir plėtoja civilinės teisės mokslininkai. Tam specialiai yra suburtos teisės teoretikų ir teisės praktikų darbo grupės (pvz., įstatymams rengti bei kurti, juos tobulinti, atnaujinti, šiuolaikinti), Teisės mokslinių tyrimų įstaigos, akademiniai Teisės fakultetų ir institutų (lyginamosios, užsienio valstybių privatinės arba civilinės, ES teisės) padaliniai. Tam yra vykdomi tarptautiniai tyrimai, rengiamos konferencijos. Dalinę įtaką šiuolaikinei civilinei teisei daro sparčiai besiplėtojanti ES teisė.
Bernotai (Šiauliai)

Aplinkinės gyvenvietės

BAZILIONAI – 1 km
BUBIAI – 5 km 
Padegliai – 1,5 km
ŠIAULIAI – 20 km 
 Šiliškė – 1,5 km
Maskvytė – 2 km
Knašiai – 0,5 km 
 Simoniškė – 1,5 km
Pikeliškė – 2,5 km
Kanapinė – 3,5 km
Janis Baumanis

Biografija

Gimė Dauguvos keltininko šeimoje. 1860–1862 m. studijavo Berlyno statybos akademijoje (Bauakademie), 1862–1863 m. Sankt Peterburgo dailės akademijoje.
1870-1880 m. Lifliandijos provicijos valdybos architektas. XIX a. septintame – devintame dešimtmetyje suprojektavo privačių ir visuomeninių pastatų. Pagal jo projektus Rygoje pastatyta apie 70 gyvenamųjų namų. Juose naudojo modernias metalines konstrukcijas bei metalinį kupolą, vidaus ir išorės apdailai – eklektišką renesansinių ir klasicistinių elementų dekorą.
1872-1875 m. Rygos architektų bendrijos pirmininkas.
Bytlaukis

Istorija

Kaimas išaugo LTSR laikais, kai tapo Iždonų kolūkio pagalbine gyvenviete. Tada įkurtas felčerių ir akušerių punktas, aštuonmetė mokykla, biblioteka.
Didžioji savaitė

Didžioji savaitė – paskutinė savaitė prieš Velykas. Kiekvienais metais šios datos laikas skirtingas ryšium su tuo, kad skiriasi pavasario lygiadienio skaičiavimas pagal Julijaus ir Grigaliaus kalendorius.

Aprašymas

Visos Didžiosios savaitės dienos įvardijamos Didžiosiomis, nes prisimenami didieji bažnyčios įvykiai. Tai ir stebuklai, kuriuos padarė Išganytojas, ir garsioji Paskutinė vakarienė, per kurią Judas išdavė Kristų, ir Kristaus nuteisimas, jo atvedimas į Golgotą ir nukryžiavimas, kurį tikintieji prisimena Didįjį penktadienį.

Istorija

Didžiosios savaitės atsiradimas liturginiame kalendoriuje siejamas su pirmaisiais įrašais bažnytinėse knygose III-IV amžiuose, kur buvo raginama tikintiesiems susilaikyti nuo linksmybių, mėsos valgymo ir pan.

Papročiai

Ne tik bažnyčioje, bet ir namie buvo nusistovėjusi Didžiosios savaitės tvarka. Šią savaitę negalima bartis, pavydėti, nepriimtina, ypač šeštadienį, ką nors skolintis ar skolinti, nes nesiseks gyventi.Nuo Didžiojo ketvirtadienio iki Didžiojo šeštadienio nuo varpų nutilimo iki suskambėjimo laikytasi beveik visiško pasninko.
Didysis ketvirtadienis – pirmoji reikšmingiausia Didžiosios savaitės diena, vadintas dar „Čystuoju ketvirtadieniu". Šią dieną buvo tvarkomos sodybos, sodai, namai, krečiami kaminai, iš trobų išnešama visa, kas nereikalinga.
Didysis penktadienis – susijęs su atgaila. Tai labiausiai sielvartinga krikščionių kalendoriaus diena, nes tai – Kristaus mirties ir palaidojimo diena. Dirbama mažiau, laikomasi tylos. Malkų kapoti, švarintis, tvarkytis jau negalima. Bažnyčioje buvo varomas Judošius už tai, kad išdavė Kristų. Tam maldininkai atsinešdavo lazdas, dažnai gražiai išraižytas, kad pamojuotų bažnyčios lauko durų link, kai tik kunigas baigdavo gesinti žvakes.
Didysis šeštadienis – taip pat atgailos diena. Iki pietų baigiama dirbti visi sunkesni darbai, iš bažnyčios parnešama ugnis, kartais šventintas vanduo, ruošiami velykiniai valgiai, marginami kiaušiniai, įrengiamos sūpuoklės (bet nesisupama). Pavakare visi išsimaudydavo pirtyje, įkurta šventinta ugnimi. Baigiasi Didžioji savaitė šeštadienio vidurnaktį, kai tikintieji sveikina vienas kitą džiugiai sakydami: „Kristus prisikėlė!“ ir skelbdami, kad prasidėjo svarbiausia krikščionių šventė Velykos.
Mano duktė, mano angelas

Turinys

Natali, po mokslų koledže Monrealyje, grįžta namo atostogų pas tėvus, tačiau atmosfera šeimoje slegianti, tarsi kiekvienas iš šeimos narių turėtų savo paslaptį.
Monrealyje rastas nužudytas pornografinių filmų kūrėjas ir policija imasi tyrimo. Aiškėja, kad keletui dienų iki nusikaltimo internete buvo patalpinta reklama, kurioje nusifilmavusi Natali ketino tiesioginiame eteryje pasimylėti su vaikinu. Šią reklamą pamatė ir jos tėvas Žermenas, mėgstantis naktimis naršyti pornografinius puslapius. Norėdamas sukliudyti filmavimui, jis skubiai išvyksta į Monrealį, tačiau turi tik tris dienas. Jam bando padėti Natali draugė Angelika, tačiau laikas nenumaldomai senka, pornografijos kūrėjai neketina atsisakyti savo planų, kaip ir Natali, sužinojusi apie mieste esantį tėvą ir besitikinti tokiu būdu išsivaduoti iš jo perdėtos globos.
Galiausiai filmavimo rytą režisierius randamas negyvas. Kas tai padarė? Natali, paskutinę akimirką persigalvojusi, tačiau nepajėgusi perkalbėti filmų kūrėjų? Tėvas, neradęs kito būdo užkirsti kelią dukros filmavimuisi pornografijoje? O galbūt kažkas kitas?
Vidas Lauruška

Biografija

1968 m. baigė Šilalės rajono Kvėdarnos vidurinę mokyklą. 1973 m. baigęs Vilniaus universitete fizikos studijas, pasiliko dirbti Fizikos fakultete. Po metų persikėlė į Šiaulius, kur pusę metų dirbo „Nuklono“ gamykloje, o nuo 1975 m. pradėjo dirbti Kauno politechnikos instituto Šiaulių vakarinio fakulteto Radiotechnikos ir elektrotechnikos katedroje. 2007–2012 buvo universiteto rektorius.

Akademinė veikla

Nuo 1975 m. įsijungė į prof. Kęstučio Kriščiūno mokslininkų grupę, kurios darbų tema – žmogaus ir mašinos sąveika. Tyrimų kryptis buvo susieta su neįgaliųjų reikmėmis: kaip, panaudojant žvilgsnį, balsą, judesius, valdyti kompiuterį, o panaudojant kompiuterį – valdyti aplinką, komunikuoti, integruotis į visuomenę. 1989 m. su bendraautoriais prof. Kęstučiu Kriščiūnu ir Vincu Lauručiu už darbą „Nauji žmogaus ir mašinos informacinės sąveikos būdai ir priemonės“ gavo Lietuvos valstybinę premiją mokslo ir technikos srityje.
Vilkyškiai

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad miestelio vardas anksčiau buvęs ilgesnis – Vilkijiškiai. Tai vietovardis, veikiausiai atsiradęs iš upės Vilka (arba Vilkė) vardo gretiminės lyties Vilkija. Teoriškai taip pat yra įmanoma, kad pirmieji Vilkyškių gyventojai buvo atkilę nuo Vilkijos gyvenvietės.

Tautosaka

Vokiečių kalbininkai Augustas Leskynas ir Karlas Brugmanas 1882 m. išleido knygą „Litauische Volkslieder und Märchen“, kurioje A. Leskynas užrašė nemažai tautosakos iš Vilkyškių apylinkių, aprašė tarmę.

Gamta ir geografija

Miestelis įeina į Rambyno regioninio parko teritoriją, įsikūręs moreniniame Vilkyškių kalvagūbrio (60–80 m virš jūros lygio viduryje). Rytuose prateka Jūros upė, pietryčiuose plyti nedidelis Vilkyškių miškas.
Muiskai

Čibčų tautos

Bendrąja prasme čibčais vadinamos įvairios tautos, kalbančios čibčų šeimos kalbomis. Jos paplitusios Kolumbijoje, Panamoje, Kosta Rikoje, Nikaragvoje, Hondūre.
Verčiasi lydimine, vietomis ariamąja ir terasine žemdirbyste (augina kukurūzus, pupeles, šakniagumbius, persikines palmes), taip pat žvejyba, medžiokle, rankiojimu, vidurio ir pietų Kolumbijoje laiko jūrų kiaulytes. Išvystę amatus, prekybą.
Čibčų tautos išvysčiusios religinę-mitologinę sistemą, turi kunigijos luomą, visuomeninį susisluoksniavimą.
Pagrindinės čibčų tautos: talamankai – kabekarai, bribriai, terabai; pastai – kajapai, koaikerai, koloradai; taip pat gvaimiai, kunai, aruakai, tunebai, bariai, guatusai, borukai, sumai, ramai, miskitai, guambijai, paesai.
Jodliavimas

Jodliavimas (vok. Jodler – daina arba dainavimas su moduliacijomis) – alpinės kalnodaros regionų gyventojų dainavimo būdas, pagrįstas žemojo (krūtinės) ir aukštojo (galvos) registro dažnu ir staigiu kaitaliojimu. Žemuoju registru dažniausiai dainuojami balsiai a, o, aukštuoju – e, i, dėl to susidaro falcetinis garsas.

Istorija

Jodliavimas – labai senas reiškinys. Pasaulio tautų senovės kultūrose jodliavimas turėjo apeiginę, komunikacinę (signalinę), vėliau įgijo estetinę paskirtį. Jodliuoja įvairios pasaulio tautos ir genčių grupės, kurios verčiasi ar kadaise vertėsi medžiokle, klajokline kalnų gyvulininkyste. Afrikoje bušmenų ir pigmėjų moterys jodliuoja per maginius medžioklės ir kitų ritualus. Melanezijoje papuasų ir melaneziečių jodliavimas taip pat susijęs su medžioklės apeigomis.
Tradicinis ir stilizuotas jodliavimas išplito Austrijos, Šveicarijos, Vokietijos profesionaliojoje choro, mėgėjų pramoginėje ir saloninėje muzikoje, turizmo ir kituose versluose. Jodliavimas tapo šių šalių tautų muzikos atributu, o gabiausiems jodleriams – profesija. Jodliavimo elementų esama country muzikoje. Su jodliavimo vokalizacija panašumų turi archajiniai lietuvių piemenų oliavimai.

Jodliavimas

Europoje austrų, Šveicarijos ir pietinės Bavarijos vokiečių jodliavimas atspindi matriarchatą siekiančią specifinę Alpių piemenų kultūrą. Kalniečiai jodliavimu baigia dainos posmą arba refreną, arba visą refreną jodliuoja garsažodžiais holladi, dulje. Jodliuoja tonikos ir dominantės kvintakordo, dominantės septakordo, nonakordo tonais; dažni kvartos, sekstos, decimos šuoliai. Alpiečių jodliavimas būna vienbalsis ir daugiabalsis – kanono tipo šūksnių sąšaukos. Vidutinio aukščio Alpėse jodleriai ganomų galvijų skrabalų ir skambalų fone skamba ryškiai, su aido ir kitais efektais, plačiai sklinda kalnais ir slėniais.
Biliūnai (Kupiškis)

Istorija

Pirmą kartą paminėtas 1555 m. rugpjūčio 2 d., kai Stanislovas Jurgaitis Ožakas Skapas fundaciniame rašte Skapiškio bažnyčiai nurodė, jog iš savo žemių jai užrašo 6 valakų Biliūnų kaimą. 1775 m. minimas kaip priklausantis Viktorui Tūlai, vėliau – Tūlai Topoliui.
1919–1940 m. priklausė Rokiškio apskrities Skapiškio valsčiui. Pokario metas didelė dalis kaimo gyventojų įsitraukė į partizanų gretas.
1949 m. gegužės 12 d. įkurtas „Sakalo“ kolūkis, iki 1977 m. buvo jo centras. Kaimas išaugo, veikė kultūros namai, biblioteka.
Dil

Dil (liet. Darbininkų iliustruotas laikraštis) – žurnalas, išėjęs 1940 m. rugsėjį Kaune.

Istorija

Išėjo vienas numeris. Išleido LLKJS CK. Redaktorius Balys Grigaras.
Vilniaus Šv. Ignoto bažnyčia

Istorija

Pastatyta 1622–1647 m., ją suprojektavo Tomas Žebrauskas. Priklausė jėzuitams. 1737 m. Šv. Ignoto bažnyčia sudegė, įgriuvo vidurinės navos skliautai. 1748–1750 m. ją atstatant, viduje įrengti mūriniai altoriai, vadovaujant architektui Tomui Žebrauskui SJ padidintos šoninės koplyčios, langai, perstatytas vargonų choras, skliautai dekoruoti tapyba ir lipdiniais. Jėzuitų ordiną panaikinus, bažnyčia perduota Vilniaus dvasinei seminarijai 1774–1798 m. 1798 m. vienuolynas ir bažnyčia perduoti rusų kariuomenės Preobražensko pulkui. Išgriauti dirbtinio marmuro altoriai, nukapoti lipdiniai, tapyba. Bažnyčios erdvė suskaidyta į 3 aukštus, vien bažnyčioje apgyvendinta apie 500 kareivių bei įrengtos arklidės. 1869 m. įrengtas karininkų klubas.
1925 m. rekonstruota pagal Juliušo Kloso projektą, imituojant ankstyvojo baroko formas. 1939 m. lapkritį sugrąžinus Vilnių Lietuvai Šv. Ignoto bažnyčioje aukojamos pirmosios mišios Lietuvos kariams. 1955 m. Šv. Ignoto bažnyčia paversta kino studijos sandėliu. 1991–2004 m. veikė paveikslų galerija, vyko Šv. Kristoforo orkestro repeticijos. 2004 m. lapkričio 23 d., vėl atiteko religinėms reikmėms (kaip pagrindinė Lietuvos kariuomenės bažnyčia).
Dekemharė

Istorija

Italų valdymo metais siekta Dekemharę paversti pramoniniu ir transporto centru. Čia atsikėlę kolonistai pradėjo veisti vynuogynus, vaismedžių plantacijas, gamintas vynas, atidaryta kepykla. Pastatyta daug europietiškų pastatų – kino teatras, administracija, kirpyklos, parduotuvės, kavinės. Miestas smarkiai nukentėjo per Eritrėjos nepriklausomybės karą.
Machtergraifungas

Machtergraifungas (vok. Machtergreifung – 'valdžios užgrobimas', arba Machtübernahme – valdžios perėmimas) – terminas, skirtas apibūdinti 1933 m. sausio 30 d. nacistų valdžios užėmimui Vokietijoje. Tą dieną Paulis fon Hindenburgas Vokietijos kancleriu paskyrė Adolfą Hitlerį, ir šalyje buvo įvesta diktatūra. Ši data taip pat laikoma Trečiojo Reicho pradžia.
Terminą Machtergreifung sugalvojo nacistai, norėdami savo veiksmus parodyti kaip teigiamus ir gerus (alternatyva šiam terminui buvo Nationale Erhebung (Nacionalinis iškilimas). Dabar terminas vartojamas apibūdinti nelegaliam atėjimui į valdžią ir siejamas tik su nacistais. Tuo tarpu terminas Machtübernahme yra skirtas apibūdinti bet kokiam atėjimui į valdžią ir ne visada yra siejamas su nacistais. Šiandien kyla daug diskusijų dėl šių terminų teisingumo juos verčiant iš vokiečių kalbos, todėl kaip alternatyva buvo pasiūlyta kitų variantų: Machtübertragung (valdžios perdavimas) arba Machterschleichung (tylus valdžios perėmimas).
Kitas pavadinimas, dažnai vartojamas šiam įvykiui apibūdinti, yra Rudoji revoliucija.

Istorija

Po nepavykusio Alaus pučo (1923 m. lapkričio 9 d.) nacistai pasimokė ir sukūrė „legalią strategiją“ (vok. Legalitätsstrategie) teisėtai užgrobti valdžią.
1932 m. vyko nauji rinkimai į Veimaro respublikos prezidento postą. Juo antrą kartą buvo išrinktas P. fon Hindenburgas. 1933 m. Vokietijoje prasidėjo politiniai neramumai, kilę daugiausia dėl prastos Vokietijos ekonominės padėties: Vokietijoje keli milijonai žmonių neturėjo darbo, tūkstančiai verslininkų ir žemdirbių buvo sužlugdyti, pinigai nuvertėję ir kainos pakilusios. A. Hitlerio partija pažadėjo panaikinti nedarbą, be to, jie atvirai priekaištavo Versalio sutarčiai ir norėjo nutraukti kontribucijų mokėjimą užsieniui. Taip pat, to meto Vokietijoje nebuvo konstitucijos, kuri galėtų užtikrinti stiprią vyriausybę. A. Hitleris tapo populiariausiu vadovu P. fon Hindenburgo. Kadangi rinkimus į Reichstagą 1932 m. laimėjo nacionalsocialistai (nacistai), P. fon Hindenburgas paskyrė A. Hitlerį reichskancleriu.
Kazys Inčiūra

Kazys Inčiūra (1906 m. rugsėjo 25 d. Vidugiriai, Kupiškio valsčius – 1974 m. lapkričio 30 d. Vilnius) – Lietuvos rašytojas, poetas, aktorius, dramaturgas, prozininkas, operų libretų autorius, vertėjas, radijo diktorius, skaitovas.

Biografija

Baigė Panevėžio gimnaziją, 1925–1933 m. Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1930 m. baigė Valstybės teatro Vaidybos mokyklą, 1930–1931 m. šio teatro aktorius. 1934–1943 m. Kauno ir Vilniaus radiofonų diktorius. 1944–1951 m. Vilniaus Vaidilos ir Dramos teatrų aktorius, suvaidino daugiau kaip 30 vaidmenų. 1951 m. suimtas, nuteistas 25 m., kalintas Sverdlovsko sr. lageriuose. 1956 m. grįžo į Lietuvą.

Kūryba

Eilėraščiuose vyrauja romantiški tėviškės, gamtos vaizdai, liaudies sakmių ir padavimų, asmeninių išgyvenimų ir patriotiniai motyvai. Eilėraščių rinkiniams būdingas muzikalumas, liaudies dainų poetinės priemonės. Tik poezijos rinkinyje „Prie Kauno marių“ vyrauja sovietinės ideologijos požiūriu parašyti kūriniai. Romane „Ant ežerėlio rymojau“ idiliškai vaizduojamas kaimo gyvenimas, poetizuojami darnūs žmonių santykiai. Apsakymuose daugiausia vaizduojamas teatralų gyvenimas. Prozai būdingas sentimentalumas, puošnus, egzaltuotas stilius. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę išleistuose eilėraščių ciklų kūriniuose apmąstomi sovietinės okupacijos padariniai, laisvės ir vergijos, gyvybės ir mirties temos. Dalis kūrinių liko rankraščiuose.
Dramose nagrinėjamos istorinės ir dorovinės temos, ryškūs tautiniai patriotiniai motyvai. Parašė libretų operoms, poetinių dramų Lietuvos istorijos ir tautosakos motyvais, atsiminimų. Išvertė A. Puškino poemą „Poltava“, P. Kalderono de la Barkos, K. Goldonio, V. Hugo ir kitų rašytojų kūrinių.
Kėdainių garsas (1926)

Kėdainių garsas – dvisavaitis laikraštis, leistas 1926 m. Kėdainiuose.

Istorija

Pirmasis numeris išėjo 1926 m. vasario 6 d. Leido ir redagavo Juozas Janonis. Spausdino Movšovičiaus ir Kagano spaustuvė Kėdainiuose, vėliau – Varpo spaustuvė bei K. Narkevičiaus ir Atkočiūno spaustuvė Kaune. Išėjo 8 numeriai.
Rašė apie vietos gyvenimo problemas, svarbiausius Lietuvos įvykius.
Bendradarbiavo J. Lazauskas, J. Požerskis, J. Žičys ir kt.
Ruggero Leoncavallo

Biografija

Studijavo iki 1876 m. Neapolio konservatorijoje, kompozicijos mokėsi pas L. Rosį, Bolonijos universitete. 1878 m. literatūros mokslų daktaras. 1892 m. Milano „Teatro del Verme“ pastatyta jo opera „Pajacai“ (Pagliacci, jo libretas, Lietuvoje pastatyta 1922 m.) sulaukė pasaulinio pripažinimo. Su P. Maskanio opera „Kaimo garbė“ (Cavalleria rusticana 1890 m.) įtvirtino naujus meninius principus ir idealus, jos tapo klasikiniais veristinės operos pavyzdžiais. Veikėjų muzikos charakteristikas atskleidžia reljefiškos melodinės linijos, ryškios melodramatiškos kulminacijos. Operos sėkmę nulėmė E. Karuzo atliktas pagrindinis Kanijaus vaidmuo. 1906 m., diriguodamas operą „Pajacai“, jis gastroliavo Europos šalyse, JAV, Kanadoje. Sukūrė operečių, baletą, simfoninę poemą, pjesių fortepijonui, romansų. Parašė autobiografija.
Žaliavų rinka

Prekių (pagrindinių žaliavų) rinka tai yra rinka, kurioja sudaromi žaliavų, tokių kaip žemdirbystės produktų, galvijų mėsos, energijos išteklių, pramoninių bei tauriųjų metalų ateities sandoriai.

Ateities sandoris

(angl. Futures) – išvestinė finansinė priemonė, įsipareigojimas pirkti arba parduoti tam tikrą kiekį finansinio turto (vertybinių popierių, valiutos, akcijų indeksų, palūkanų normos, žaliavų ir pan.) už sutartą kainą ir sutartą dieną ateityje; sandoris. Pirkdamas ir parduodamas ateities sandorį klientas moka tarpininkavimo mokestį, priklausantį nuo biržos, kurioje yra prekiaujama konkrečiais ateities sandoriais, ir perkamų arba parduodamų sandorių kiekio. Visos ateities sandorio sąlygos (išskyrus kainą) yra standartizuotos. Finansinis turtas, vertybiniai popieriai, valiutos, akcijų indeksai, palūkanų normos, žaliavos, vieno sandorio dydis, paskutinė ateities sandorio prekybos diena ir panašiai. Įvairių prekių ateities sandoriai (sandoryje yra aiškiai apibrėžta prekės pristatymo vieta, data, kokybės reikalavimai, kiekis, kaina - kitaip tariant, tai vadinamasis standartizuotasis sandoris) padidina galimybes kiek įmanoma sumažinti riziką.
Regresinis mokestis

Regresiniai mokesčiai – mokesčiai, kurie didėjant pajamoms, gaunant didesnį pelną, turint ar įgyjant vertingesnį turtą mažėja. Taip buvo apmokestinama žemė žlugus feodaliniams – baudžiaviniams santykiams. Šiuo metu Lietuvoje tokių mokesčių nėra.
Po. Gyvenimo

Siužetas

Jauna mokytoja Ana susipyksta su vaikinu ir patenka į autoavarija. Po autoavarijos ji atsibunda laidojimo namuose, kur jos kūnas ruošiamas laidotuvėms. Tačiau, kadangi ji gali kalbėtis su laidojimo namų darbuotoju, kuris ja ruošia laidotuvėms, jai sunkiai pavyksta suprasti ji mirusi ar gyva ... Tuo abejoja ir jos vaikinas, kuris vis siekia ją pamatyti ...