google/wiki40b huggingface dataset:
Alfonsas Sklėrius

Alfonsas Sklėrius-Šklėrys (1890 m. birželio 17 d. Kunigiškiuose, dab. Kurklių seniūnija, Anykščių raj. – 1943 m. Lama, TSRS) – Lietuvos karinis ir visuomenės veikėjas, artilerijos pulkininkas, dailininkas.

Biografija

Tėvai valstiečiai Ciprijonas Sklėrius ir Barbora Girgždytė-Sklėrienė, šeimoje augino 14 vaikų. Broliai dailininkas tapytojas Kajetonas Sklėrius (1876–1932), mokslininkas inžinierius melioratorius Povilas Sklėrius (1898–1979), sesuo Emilija Sklėriūtė-Nakienė.
1912 m. baigė Liepojos (Latvija) komercinę mokyklą. 1912–1914 m. Maskvoje (Rusija) studijavo žemės tvarkymo ir matavimo institute. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mobilizuotas, 1914–1915 m. Maskvoje baigė Michailo karo artilerijos mokyklą. Pirmajame pasauliniame kare kovojo kaip Rusijos imperijos kariuomenės artilerijos karininkas.
1918 m. grįžo į Lietuvą, besikuriančios Lietuvos kariuomenės savanoris, tarnavo artilerijos daliniuose. Nuo 1920 m. 7-osios baterijos vadas, kartu su Penktuoju pėstininkų pulku dalyvavo Nepriklausomybės kovose. Pasižymėjo kovose su bermontininkais ties Radviliškiu ir Šiauliais, laimėjo mūšį ties Beržininkais prie Joniškio.
Pasibaigus kovoms gyveno Kaune, tarnavo ten dislokuotuose daliniuose. 1927–1929 m. lankė Kauno meno mokyklą. Suruošė keletą savo tapybos parodų Kaune, Kėdainiuose, Panevėžyje, dalyvavo fotoparodose.
1929–1935 m. Antrojo artilerijos pulko vado padėjėjas Kėdainiuose, leitenantas. 1935–1940 m. artilerijos pulko vadas Panevėžyje, pulkininkas. Nuo 1935 m. vadovavo ir Panevėžio skautams – vyčiams. Išrado fiktyvaus šaudymo aparatą, už kurį gavo vyriausybės piniginę premiją.
TSRS okupavus Lietuvą, 1940–1941 m. Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso 184-osios šaulių divizijos 617-ojo haubicų pulko vadas. 1941 m. birželio 10 d. su kitais Lietuvos karininkais išsiųstas į Rusiją, o birželio 28 d. Maskvoje areštuotas ir ištremtas į Sibirą, Lamos lagerį Užpoliarėje, netoli Norilsko. Mirė 1943 m. birželio viduryje Lamos lageryje nuo bado ir šalčio. Buvo palaidotas lagerio kapinėse tarp 42 ten mirusių Baltijos šalių karininkų. Apie 1990 m. tose kapinėse „Tremtinio“ klubo ir Lietuvos atsargos karininkų sąjungos iniciatyva pastatytas koplytstulpis, o jo palaikai atgabenti į Lietuvą ir palaidoti Kauno Petrašiūnų kapinėse šalia brolio dailininko K. Sklėriaus.
Prienų Ąžuolo progimnazija

Istorija

1987 m. rugsėjo 1 d. įkurta Prienų 3-oji vidurinė mokykla. 1999 m. rugsėjo 1 d. pavadinta mokyklos bendruomenės išrinktu vardu – Prienų „Ąžuolo“ vidurinė mokykla. Nuo 2002 m. rugsėjo 1 d. reorganizuota į pagrindinę mokyklą. 2012 m. prie „Ąžuolo“ pagrindinės mokyklos prijungta Prienų Nemuno pradinė mokykla, o pati „Ąžuolo“ pagrindinė mokykla reorganizuota į progimnaziją.
Mokykloje nuo įkūrimo veikė dramos būreliai, mokyklos lėlių teatras, vėliau dramos studija, kurioje šiuo metu veikia trys grupės, jungiančios apie pusšimtį mokinių. Kasmet dramos studija dalyvauja įvairiuose festivaliuose, pelnydama apdovanojimus už gerą režisūrą, scenografiją, jaunųjų aktorių vaidybą. Nuo 1994 m. drama (teatras) pradėta dėstyti kaip pasirenkamasis dalykas.
Juozas Macevičius (1928)

Biografija

Baigė Joniškio gimnaziją. 1946–1949 m. Vilniaus universitete studijavo teisę. 1948–1954 m. dirbo laikraščio „Tiesa“, žurnalo „Švyturys“, laikraščio „Kauno tiesa“ redakcijose.
1959 m. Maskvoje baigė M. Gorkio pasaulinės literatūros instituto Aukštuosius literatūros kursus. 1959–1964 m. dirbo savaitraščio „Literatūra ir menas“ redakcijoje. 1953–1954 m. LSSR rašytojų sąjungos Kauno filialo, 1965–1970 m. jos valdybos sekretorius.
1964–1965 m. ir 1970–1985 m. dirbo žurnalo „Pergalė“ redakcijoje; 1976–1985 m. šio žurnalo vyr. redaktorius.  Tuo laikotarpiu žurnale išspausdinti Jono Avyžiaus romanai „Sodybų tuštėjimo metas“, „Chameleono spalvos“, Mykolo Karčiausko „Žvirgždės poema“ ir kiti kūriniai, sukėlę didelį skaitytojų susidomėjimą.
Nuo 1956 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Žmona poetė Ramutė Skučaitė.

Kūryba

Eilėraščių rinkiniuose „Pavasario žingsniai“ (1949 m.), „Statytojų karta“ (1953 m.), „Rudens liepsnos“ (1957 m.), eiliuotame laiške „Draugui Stalinui“ (su A. Jonynu, 1950 m., pavadinimu „Laiškas vadui“, 1952 m.) vyrauja poetinė retorika apie kolektyvizaciją, praėjusį karą, kelią į komunizmą.
Vėlesniuose eilėraščių rinkiniuose „Mano pozicija“ (1963 m.), „Kasdieniška knyga“ (1968 m., „Distancija“ (1972 m.) atsisakoma reportažinių eilėraščių, siekiama išreikšti kompromisų nepripažįstančios pokario komjaunuolių kartos pasaulėjautą.
Eilėraščių rinkiniuose „Šauksmas“ (1975 m.), „Neišduok“ (1983 m.) vyrauja dramatizmas, nusivylimas nesutapus idealams ir realybei. Draminėje poemoje „Apsaugok atmintį ir atminimą“ (1981 m.) sovietinės ideologijos požiūriu interpretuojamos pokario kovos Lietuvoje.
Parašė apybraižų (rinkiniai „Pavasarėjančiais arimais“, su A. Jonynu, 1957 m.), kritikos straipsnių (rinkiniai „Pastovios gairės“, 1978 m.). Išleistos jo eilėraščių rinktinės „Atošvaistės“ (1971 m.), „Suartėjimas“ (1978 m.), „Iš tos nakties“ (2004 m.), „Atsisveikinimas“ (2006 m.).
Išvertė V. Majakovskio kūrybos (eilėraščių rinkiniai „Kas gerai ir kas blogai“ (1952 m.); pjesės „Misterija buf“, „Blakė“, „Pirtis“, visos 1966 m.), D. Bedno (rinkiniai „Poezija“, 1961 m.), Š. Petefio, M. Tanko eilėraščių, P. Abrahamso, H. Hesės romanų. Jo eilėraščių knygų išleista rusų kalba.
Erlėnai

Etimologija

Pavadinimą davė per kaimą tekantis Erlos upelis – Bartuvos kairysis intakas. Vietovardis rašomas lenk. Orlany, rus. Арлены, Орляны, Эрленай, liet. Erlėnai, žem. Erlienā.

Aplinkinės gyvenvietės

ŠaučikiaiMOSĖDIS – 9 km
NerėpaiJuodupėnai – 4 km
Dvaralis
AlkasKadagynas
SALANTAI – 3 km
Laiviai
Keušenio rajonas

Geografija

Keušenio rajonas šiaurėje ribojasi su Jaloveniu ir Naujųjų Anėnų rajonu, rytuose su Slabodzėja, pietvakariuose su Štefan Vodės rajonu, pietuose turi pasienio ruožą su Ukraina bei vakaruose su Čimišlija. Rajono reljefas plokščias. Aukščiausia vieta siekia 220–230 metrus.
Rajonas yra Dniestro upės baseine. Taip pat teka Botna (dešinysis Dniestro intakas). Dauguma ežerų yra dirbtinės kilmės.
SPA

SPA (lot. sanitas per aqua; sanus per aqua; solus per aqua – „sveikata per vandenį“) – įvairios sveikatinimo ir grožio procedūrų paslaugos (hidroterapija, masažai) teikiamos SPA centruose, kurortuose.

Pavadinimo kilmė

Oksfordo žodyne žodis kildinamas nuo Spa miestelio Belgijoje, kurio pavadinimas kildinimas iš valonų kalbos (prancūzų kalbos tarmės Belgijoje) žodžio Espa, reiškiančio „fontanas“, arba iš su juo susijusio lotyniško žodžio spagere, reiškiančio „purkšti, drėkinti, šlakstyti“. Populiariojoje kultūroje SPA dažnai pateikiamas kaip įvairių lotyniškų frazių, pvz., sanitas per aqua; sanus per aqua; solus per aqua („sveikata per vandenį“) sutrumpinimas. Tačiau šitos frazės sugalvotos ne anksčiau kaip XX amžiuje.
Jon Lajoie

Jonathan 'Jon' Lajoie (Džonas Lažua, g. 1980 Kanada, Kvebekas) – kanadiečių komikas, aktorius, ir interneto garsenybė.
Windows XP

Sistemos tobulinimo sustabdymas

2014 m. balandžio 8 d. kompanija oficialiai sustabdė Windows XP sistemos atnaujinimus. Šią dieną baigėsi sistemos tobulinimas.
Nevodnica Košcelna

Istorija

Kaimas įkurtas XVI a. amžiuje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1596 m. sausio 30 d. įkurta Nevodnica Košcelnos Šv. Antano Paduviečio parapija. 1884-1889 m. pastatytas Nevodnica Košcelnos Šv. Antano Paduviečio sanktuariumas.
Lenkijos pilietybės politika

Lenkijos pilietybės teisinis reglamentavimas

Pirmasis Lenkijos pilietybės įstatymas buvo priimtas 1920 m. Vieni iš svarbiausių teisės aktų taip pat buvo 1946 m. ir 1947 m. priimti etninių lenkų grupių gyvenančių atgautose teritorijose ir Gdansko mieste pilietybės įstatymai, kurie tiesiogiai susiejo asmens pilietybę su etniškumu.
1951 m. priimtas naujas Lenkijos pilietybės įstatymas dar kartą patvirtino etniškumo svarbą, įpareigojo Gdansko ir atgautų teritorijų gyventojus įgyti dokumentą, įrodantį Lenkijos etniškumą, taip pat suteikė teisę į Lenkijos pilietybę repatriantams. 1956 m. ir 1958 m. priimti nutarimai dėl leidimų atsisakyti Lenkijos pilietybės vokiečiams ir žydams. Didžioji dalis žydų buvo priversti atsisakyti Lenkijos pilietybės. Iš principo šie nutarimai buvo teisinis pagrindas organizuoti masinį Lenkijos pilietybės atsisakymą. 1962 m. priimtas naujas Lenkijos pilietybės įstatymas, kuris liko nepakitęs iki pat komunistų eros valdymo pabaigos Lenkijoje.
1997–1998 m. priimti Lenkijos pilietybės įstatymo pakeitimai. Svarbiausios šių pakeitimų nuostatos buvo: įgijus kitos šalies pilietybę, Lenkijos pilietybė yra prarandama, nustatytas 5 m. terminas gauti nuolatinį leidimą gyventi, Lenkijos pilietybę per santuoką gali įgyti ir vyrai ir moterys (prieš tai tik moterys).
2007 m. priimtas „Lenko kortos“ įstatymas. Šio įstatymo pagrindu „Lenko korta“ tapo daliniu Lenkijos piliečio paso pakaitalu iki 1939 m. buvusiems Lenkijos piliečiams, atsidūrusiems už Lenkijos valstybės ribų, ir buvo orientuotas tik į tas žemes, kurių Lenkija neteko 1939 m. Turintys „Lenko kortą“ asmenys gali laisvai dirbti Lenkijoje, bei turi kitas teises į švietimą, kultūrą, sveikatos apsaugą.
Lenkijos pilietybės įstatymo neapibrėžtumai, išsamumo stoka buvo pagrindas rengti naujus jo projektus (Pivoras, Sakalauskaitė: 2009). Taigi, 2009 m. buvo parengtas naujas Lenkijos pilietybės įstatymo projektas, kurį Lenkijos Seimas priėmė, tačiau Prezidentas vetavo. Pagrindinė veto priežastis – per dideli įgaliojimai vaivadai ar konsului, leidžiantys veikti savo nuožiūra, teikiant pilietybę. Būtent šiame įstatyme, padėti griežtesni Lenkijos pilietybės reglamentavimo pamatai.

Dviguba pilietybė

Lenkijos pilietybės 1962 m. įstatymas teigia, kad „Lenkijos pilietis, remiantis Lenkijos įstatymais, negali būti pripažįstamas kitos valstybės piliečiu“. Žymiausi Lenkijos pilietybės tyrinėtojai teigia, kad Lenkijos teisės aktai nedraudžia dvigubos pilietybės, tačiau dvigubus piliečius Lenkijoje traktuoja vien kaip Lenkijos piliečius. Lenkijos teisės aktai yra palankesni Lenkijos emigrantams, norintiems išlaikyti Lenkijos pilietybę, nei imigrantams, norintiems išlaikyti ir savo pirmąją, ir įgyti Lenkijos pilietybę. Lenkijos poziciją dvigubos pilietybės atžvilgiu galima apibūdinti kaip „tylų, neoficialų jos toleravimą“ (Pivoras, Sakalauskaitė: 2009).
Lydinė dermė

Lydinė dermė (pagal Mažosios Azijos senovės šalies Lidijos pavadinimą) – septynialaipsnė (heptatoninė) muzikos dermė.
Garsaeilio pavyzdys: f–g–a–h–c–d–e–f; alteruotų garsų nėra, pustoniai tarp IV ir V, VII ir I laipsnių. Nuo natūraliojo mažoro skiriasi pustoniu aukštesniu IV laipsniu (vadinamoji lydine kvarta). Aukštas IV laipsnis suteikia lydinės dermės melodijoms pabrėžtinai šviesų, veržlų, šiek tiek aštroką skambesį.

Istorija

Lydinės dermės terminas atsirado antikos muzikos teorijos sistemoje, žymėtas laipsniškai besileidžiantis oktavinis garsaeilis nuo c1: c'–h–a–g–f–e–d–c. Viduramžiais aštuonių bažnytinių dermių sistemoje lydinė dermė buvo III autentinė dermė (lot. tritus autenticus).
Lydinė dermė paplitusi Europos tautų, daugiausia norvegų, lenkų liaudies muzikoje. Profesionaliojoje muzikoje aptinkama viduramžiais (ars nova). Kartu su kitomis senovinėmiss natūraliosiomis dermėmis vėl pradėta vartoti XIX a. kompozitorių romantikų. Lydinė dermė (ne viso pavidalo) dažniausiai aptinkama lietuvių sutartinėse ir joms giminingoje liaudies pučiamųjų instrumentų ansamblių muzikoje. Lietuvių kompozitorių kūryboje lydinės dermės vartojimas dažniausiai susijęs su sutartinių tradicija (Juozas Gruodis, Julius Juzeliūnas, Eduardas Balsys, Vytautas Montvila).
Alto Rio Sengeras

Istorija

Pradžioje vietovė vadinta Paso Schultz pagal čia apsigyvenusį vokietį. Oficialiai Alto Rio Sengeras įkurtas 1943 m. ir pavadintas pagal upę.
Regis

Kilmė

Regis kilęs iš tradicinės Afrikos ir Karibų muzikos bei amerikiečių ritmenbliuzo. Jo pirmtakai – šeštajame dešimtmetyje susiformavę ska ir rokstedis. 1963 m. muzikos įrašų prodiuseris Koksonas Dodas paprašė Džekio Mitu, ska grupės „The Skatalites“ pianisto, surengti jo įrašų studijoje Studio One sesiją ir sukurti originalios muzikos. Mitu, padedamas būgnininko Loido Nibso, pavertė tradicinį ska ritmą regiu jį sulėtindamas. Bobas Marlis (Bob Marley), išpopuliarinęs regį visame pasaulyje, karjeros pradžioje grojo rokstedį.
Manoma, jog žodį „regis“ pirmoji pavartojo grupė „Toots and the Maytals“ savo 1968 m. hito „Do the Reggay“ pavadinime. Pasak kitų teorijų, kad terminas kilo iš žodžio streggae, kuris Jamaikos slengu reiškia prostitutę, arba iš Regga, Bantu kalba kalbančios genties, gyvenančios prie Tanganikos ežero.
Sėkmė avansu

Siužetas

Septintos klasės mokinys Trevoras, atlikdamas savo mokytojo Judžino užduotį, kurios idėja – padaryti pasaulį geresnį, pats sugalvoja planą. Jo esmė tokia – kiekvienas žmogus, neieškodamas jokios ypatingos priežasties, padaro gerą darbą trims pažįstamiems žmonėms. Šie savo ruožtu privalo padaryti tą patį kitiems trims.
Remdamasis savo susikurta teorija, Trevoras bando padėti trims nelaimingiems suaugusiesiems – benamiui Džeriui, suvargusiai savo motinai ir savo mokyklos mokytojui Judžinui, kenčiančiam dėl fizinės negalios – nudegimų subjauroto kūno.
Pakankamai utopiškas vaikiškas noras, neįgyvendinama svajonė pakeisti pasaulį, žmonių mąstymą ir viską nupiešti baltą spalva. Paprasta mintis, bet, deja, sunkiai įsivaizduojama realybėje. Ir vis tik, o jei?…
Diendaržis

Diendaržis arba laidaras – sodybos teritorijoje esantis aptvaras, skirtas gyvuliams suginti. XVI–XVII a. jame neretai būdavo vienas ar keli pastatai. XVII a. pab. šie pastatai pradėti jungti, todėl diendaržis tapo nedengta tvartų dalimi. Aukštaitijoje kai kur diendaržiai buvo ir dengiami. XIX–XX a. pr. keitėsi tvartų plano struktūra, todėl diendaržiai tapo besišliejantys prie tvarto iš vienos pusės. Kai kur Žemaitijoje išliko pusiau uždari diendaržiai tarp pastatų, o Aukštaitijoje – uždarų vidinių diendaržių.
IGN

Istorija

1996 m. rugsėjo mėn. IGN (Imagine Games Network) buvo įkurta Džonatono Simpsono-Binto. IGN veiklą pradėjo kaip penki atskiri tinklalapiai: N64.com (vėliau pervadintas į I.G.N.-64.com), P.S.X.-Power, Saturnworld, Next-Generation.com ir Ultra Game Players Online.
1998 m. šie tinklalapiai (išskyrus Next-Generation ir Ultra Game Players Online) kaip atskiros skiltys/„kanalai“ buvo sujungti į vieną I.G.N. padalinį.
2005 m. liepos mėn. IGN paskelbė, jog jos tinklalapyje per mėnesį apsilanko 24 000 000 unikalių lankytojų, taip pat yra 4,8 mln. užsiregistravusių vartotojų. Pasak „Alexa“, IGN yra tarp 200 lankomiausių svetainių pasaulyje.
2005 m. rugsėjo mėn. už $650 mln. „IGN Entertainment“ įsigijo Ruperto Murdocho multimedijos verslo milžinė, „News Corporation“.
Tinklalapis nusipelnė žaidėjų pagarbos, kadangi jame skelbiami individualių žaidimų gidai, pamokymai bei sukčiavimai (angl. cheats), kuriuos gali rašyti ir pildyti ne tik IGN personalas.
2008 m. sausio 12 d. IGN atšventė savo dešimtąsias metines.
Alma Monkauskaitė

Biografija

Gimė tremtinių šeimoje. 1979 m. aukso medaliu baigė Sedos vidurinę mokyklą, 1987 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, gydytoja higienistė epidemiologė. 1990 m. apgynė bendrosios higienos gydytojo I-ąją kvalifikacinę kategoriją. 1992 m. stažavosi Magdeburgo medicinos akademijoje, 1997 m. Berlyno Zelendorfo sveikatos centre. 2004 m. neakivaizdžiai baigė Kauno medicinos universiteto magistrantūrą, įgijo visuomenės sveikatos vadybos magistro laipsnį.
1987–1993 m. Kelmės sanitarijos epidemiologijos stoties skyriaus vedėja. 1993–1998 m. Kelmės higienos centro direktorė. 1998–2000 m. Šiaulių visuomenės sveikatos centro Kelmės filialo vyr. gydytoja, 2000–2012 m. direktorė.
1995–2012 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narė.  2000–2003 m. Socialinių reikalų ir sveikatos apsaugos komiteto pirmininkė. 2012–2016 m. LR Seimo narė. 
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. LSDP Kelmės rajono skyriaus narė.
Nuo 1997 m. Kelmės rajono bendruomenės sveikatos tarybos narė, 2000 m. pirmininkė. Nuo 2004 m. Šiaulių teritorinės ligonių kasos stebėtojų tarybos narė. 2011 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusio sveikatos sistemos darbuotojo vardas.
Nuo 1998 m. Rotary klubo narė, 2004–2005 m. pirmininkė.
Palaidota Sedos kapinėse.
Aflogionas

Afogionas (val. Afflogion) – subkaralystė, priklausiusi nuo Gvinedo. Įkurta V amžiuje.
Po Kunedo mirties vienas iš jo daugelio sūnų, Afloigas, užėmė Leino pusiasalį ir įkūrė savo valstybę, vasalinę Gvinedo atžvilgiu. Avloigas nepaliko paveldėtojų ir jo valstybę paveldėjo Gvinedo karalius.
Irma Randakevičienė

Mokslo ir studijų metai

1980 m. Irma Girniukaitytė pradėjo lankyti Anykščių Jono Biliūno vidurinę mokyklą. 1991 metais baigė Anykščių 3-iąją vidurinę mokyklą .
1991–1998 m. studijavo Vilniaus pedagoginio universiteto Gamtos mokslų fakultete, kurį baigė ir įgijo gamtos mokslų bakalauro diplomą. 1999–2001 m. studijavo teisę Vilniaus universiteto Teisės fakultete, kurį baigė ir įgijo teisės magistro kvalifikacinį laipsnį.
2006–2008 m. ji studijavo Mykolo Romerio universiteto Teisės fakulteto doktorantūroje, 2008 m. apsigynė disertaciją „Baudžiamojo proceso atnaujinimas“, yra socialinių mokslų krypties teisės mokslų daktarė.
Doktorantūros studijų laikotarpiu I. Randakevičienė dėstė Mykolo Romerio universitete Baudžiamojo proceso teisės kursą. Nuo 2012 m. iki dabar ji yra Mykolo Riomerio universiteto Teisės fakulteto Baudžiamojo proceso ir baudžiamosios teisės bakalaurinių darbų gynimo ir magistrinių darbų gynimo komisijų bei valstybinių egzaminų komisijos pirmininkė, šio universiteto mokslo darbuotojų atestacijos komisijos narė.
Irma Randakevičienė dalyvavo apie 20 įvairių valstybinių darbo grupių, ekspertų komisijų, rengusių teisinę bazę ir norminius dokumentus, veikloje. 2007 m. Lietuvos Respublikos Seimo Valdybos sprendimu Nr. 1384 sudarytos darbo grupės „Baudžiamojo proceso kodekso problemoms nagrinėti bei šio kodekso pakeitimo ir papildymo įstatymo projektui parengti“ narė. 2014 m. – Lietuvos Respublikos teisingumo ministro sudaryto Baudžiamojo kodekso priežiūros komiteto narė.

Darbinė veikla

1998–1999 m. I. Randakevičienė dirbo viešojoje įstaigoje „Santariškių klinikos“ administracijos sekretore, buvo vertėja. 1999–2001 m. ji dirbo Lietuvos Respublikos Seimo Teisės ir teisėtvarkos komiteto padėjėja.
2001–2010 m. I. Randakevičienė ėjo Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininko patarėjos pareigas. Nuo 2010 m. balandžio 16 d. iki šiol Irma Randakevičienė yra Vilniaus miesto apylinkės teismo teisėja.

Laisvalaikio veikla

2013–2014 m. nuskanavo Izidoriaus Girčio išlikusį negatyvų archyvą, kurį padovanojo Anykščių A. Baranausko ir A. Vienuolio-Žukausko memorialiniam muziejui bei bibliotekai bei Anykščių L. ir S. Didžiulių viešajai bibliotekai.
Irma Randakevičienė 2013–2015 m. periodu surado ir išsaugojo bei suskaitmenino Anykščių kraštui apie 100 tūkstančių senųjų fotografijų, t. y. dalį fotografo Povilo Jurkšto archyvo, dalį žymaus fotografo Algimanto Žižiūno archyvo, susijusio su Anykščiais, Vlado Žvirblio archyvą.
Anykščių rajono literatų klubo „Marčiupys“ narė.

Kūryba

2010 m. Irma Randakevičienė išleido romaną “Reanimacijos palata”, Tyto Alba, 2010, (motinos 40-ies metų darbui medicinos sesele Anykščių ligoninėje atminti).
Poezija publikuota Anykščių literatų klubo "Marčiupys" narių kūrybos sutelktinėse "Marčiupys. 2010" (red. A Ražinskas ir R. Tulušienė) ir "Marčiupys. 2016" (2016 m.)
Maccabi Ironi Ashdod

Istorija

Klubas įkurtas 1961 m. 
1981 m. susijungė su Ašdodo „Beitar“.
1999 m. įvyko dar vienas klubų susijungimas ir po jo šio klubo nebeliko.
2015 m. atkurtas klubas ir ėmė dalyvauti regioninėse pirmenybėse.
Valdas Vasiliauskas

Biografija

1970 m. baigė Lazdijų vidurinę mokyklą, 1970–1975 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete studijavo žurnalistiką.
1974–1985 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ redakcijos teatro ir kino skyriaus korespondentas, šio skyriaus vedėjas, laikraščio atsakingasis sekretorius. 1985–1989 m. LSSR kultūros ministerijos Meno reikalų valdybos viršininkas. 1989–1990 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ atsakingasis sekretorius.
1990–1992 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ kultūros skyriaus vedėjas. 1992 m. spalio mėn. įkūrė pirmą Lietuvoje savaitinį žurnalą „Veidas“, iki 1996 m. gegužės mėn. jo vyriausiasis redaktorius. 1996–1997 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ savaitinio priedo „TV antena“ redaktorius, 1997–1998 m. savaitinio žurnalo „TV antena“ redaktorius. 1998–2007 m. jo įkurto savaitinio žurnalo „Ekstra“ vyriausiasis redaktorius. 2007–2012 m. UAB „Lietuvos žinios“ generalinis direktorius ir vyriausiasis redaktorius.
2012–2016 m. LR Seimo narys („Drąsos kelio“ sąraše). 
Lietuvos teatro sąjungos, Lietuvos žurnalistų draugijos narys.
Golestano provincija

Geografija

Provincija įsikūrusi prie pietrytinio Kaspijos jūros kampo. Pietiniu pakraščiu driekiasi Elburso kalnai, kuriuos daugiausia dengia drėgnieji miškai (Šomalis) bei kalnų stepės. Aukščiausia vieta – Šavaro kalnas (3945 m). Tarp kalnų ir Kaspijos įsiterpusi pajūrio lyguma. Būdingas subtropinis, drėgnas klimatas. Šiauriniu pakraščiu teka Atrekas.

Gyventojai

Dauguma provincijos gyventojų yra turkmėnai, taip pat čia gyvena mazenderaniai, persai, kurdai, azerbaidžaniečiai, beludžiai, armėnai, kazachai, gruzinai. Golestane gyvena daug tiek musulmonų šiitų, tiek sunitų, taip pat yra bahajų.
Didžiausi miestai: Gorganas, Gonbad e Gabusas, Aliabadas, Bender Torkemanas, Azadšehras.
Kino universitetas

Kino universitetas (isp. Universidad del Cine) - privatus universitetas, esantis Argentinos sostinėje Buenos Airėse. Specializuojasi audiovizualinių disciplinų srityje. Įkurtas 1991 m.
Konstantas Bražėnas

Biografija

1916 m. baigė Peterburgo gimnaziją prie Šv. Kotrynos bažnyčios, įstojo į Karo medicinos akademiją, kurioje mokėsi iki 1918 m.
1918 m. grįžęs į Lietuvą išrinktas į Utenos apskrities komitetą. Kovų su bolševikais metu dirbo Utenos ligoninėje, bolševikų atleistas. Išvadavus Uteną iš bolševikų, dirbo Utenos apskrities viršaičio padėjėju, o nuo 1919 m. gruodžio 15 d. užėmė apskrities viršininko pareigas. Utenoje aktyviai dirbo „Pavasarininkų“ ir „Saulės“ draugijose.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje, pagal Krikščionių demokratų sąrašą. Seime priklausė LKDP frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką.
Vėliau dirbo notaru Utenoje, buvo Utenos "Saulės" gimnazijos mokytojas, nuo 1930 m. Panevėžio II notaras. Dalyvavo katalikiškų organizacijų veikloje.
Manly Palmer Hall

Manly Palmer Hall (1901 m. kovo 18 d. Kanadoje – 1990 m. rugpjūčio 29 d.) – JAV rašytojas ir mistikas.
Labiausiai žinomas už savo knygą Visų Amžių slaptas mokslas (The Secret Teachings of All Ages), kurią pradėjo rašyti 21-erių metų ir baigė būdamas 27 metų. Pripažintas kaip pagrindinis žinovas religijos, mitologijos, misticizmo ir okultizmo srityse.
Karlas Jungas rašydamas savo Psychology and Alchemy, pasiskolino medžiagą iš Hallo privačios kolekcijos.
1934 m. Los Andžele įkūrė filosofinio ieškojimo draugiją (Philosophical Research Society), skirtą visų menų sudvasinimui.
1973 m. pripažintas kaip 33º masonas.
Dosono įlanka

Aprašymas

Serialas yra skirtas paauglių auditorijai, pusiau autobiografinis serialas, kurtas remiantis jo kūrėjo Kevin Williamson vaikyste (jis taip pat parašė siaubo filmą „Klyksmas“ (Scream). Pagrindinis veikėjas, Dawson Leery, atspindi Williamson įtaką ir biografines detales. Filmuota Vilmingtone (Wilmington) ir Šiaurės Karolinoje, Durhame (North Carolina, Durham), serialas buvo pastatytas nedideliame išgalvotame pajūrio miestelyje, Keipsaide (Capeside), Masačusetso valstijoje. Pirmajai serijai prasidėjus dėmesys nukreiptas į keturis draugus, kurie pradeda naujus mokslo metus vidurinėje mokykloje. Planas: dalis naujojo pamišimo dėl paauglių-teminių filmų ir televizijos serialų Amerikoje XX a. 10-ojo dešimtmečio abaigoje žiūrovų, išgarsino ir išpopuliarino šį serialą, kurį rodė per The WB kanalą. 2005 m. Alessandra Stanley iš „The New York Times“ paskelbė, kad kanalo The WB prisidėjimas buvo tolygus „United Nations“ ir dar apie „Dasono įlanką“ Dag Hammarskjöld: tai buvo pirmasis serialas, kuris pakankamai drąsiai užgožė „Beverli Hilsas, 90210“ (Beverly Hills, 90210) ir įkvėpė daugelį serialų kurti paauglių baimės tema, įskaitant „One Tree Hill“ per The CW.
Barentu

Istorija

Barentu smarkiai nukentėjo per Etiopijos-Eritrėjos karą.