google/wiki40b huggingface dataset:
Julius Maciejauskas

Biografija

Julius Maciejauskas pradžios mokyklą baigė Kaune, gimnaziją – Rygoje, Kunigų seminariją – 1891 m. Kaune
1891–1896 m. J. Maciejauskas dirbo vikaru Ramygalos Šv. Jono Krikštytojo bažnyčioje, 1896–1899 m. – Panevėžio Šv. Petro ir Povilo bažnyčioje, 1899–1937 m. – klebonu Švėkšnos Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčioje.
Klebono J. Maciejausko rūpesčiu 1905 m. Švėkšnoje buvo pastatyta dabartinė bažnyčia, 1906 m. įkurta parapijos labdaros draugija, 1907 m. – įsteigta lietuviška parapijinė mokykla, 1909 m. atkurta Blaivininkų draugija, 1910 m. pastatyta klebonija, 1918 m. įkurta 30 vietų ligoninė, 1919 m. įsteigta progimnazija, 1928 m. pastatyta „Saulės“ gimnazija, 1930 m. nutiestas plentas į Žagatpurvius, 1914 m. Inkakliuose įrengtas lurdas, 1923 m. Inkakliuose prie Lurdo pastatyta ir pašventinta koplyčia. Tiems darbams atlikti prelatas J. Maciejauskas 5 kartus važiavo į JAV rinkti lėšų.
Už nuopelnus Katalikų Bažnyčiai klebonas J. Maciejauskas buvo paskirtas Rietavo dekanato, kuriai priklausė Švėkšnos bažnyčia, dekanu, 1918 m. – Žemaičių vyskupijos garbės kanauninku ir 1927 m. – Telšių vyskupijos kapitulos prelatu.
1937 m. spalio 18 d. prelatas J. Maciejauskas Švėkšnos klebono pareigų atsisakė, 1938 m. spalio 15 d. išvyko į JAV. 1941 m. Los Andžele įkūrė Šv. Kazimiero parapiją.
Banto ežeras

Banto ežeras – dirbtinis ežeras Šiaurės jūros uostamiestyje Vilhelmshafene, šiaurės vakarų Vokietijoje. Jo ilgis siekia apie 2,6 km, plotis – 0,5 km. Iš pradžių tai buvo Jadės įlankos uosto komplekso dalis, skirta kariuomenei ir pramonei. Banto ežere buvo įvairūs karinio laivyno statiniai, įskaitant povandeninių laivų bazę. Dabar ežeras atskirtas nuo uosto, naudojamas tik tyrimams ir pramogai. Jį supa parkai, pramoginės įstaigos, prabangų apgyvendinimą teikiančios įmonės, tyrimų institutai ir kompanijų biurai.
Kiachta

Istorija

Gyvenvietė 1727 m. įkurta žiemavietės vietoje ir pavadinta Troickosavsku (Троицкосавск). Netoliese 1728 m. įkurta Kiachtos prekybinė gyvenvietė. Po pasirašytos Kiachtos sutarties čia prasidėjo prekyba tarp Rusijos ir Kinijos. Iš Kinijos buvo gabenama arbata, į Kiniją – kailiai, oda, audiniai, dirbiniai. XVIII a. pab. nutiestas kelias iš Irkutsko, perkelta muitinė. 1805 m. Troickosavskui suteiktas miesto statusas. 1903 m. nutiesus geležinkelį į Kiniją, Kiachtos reikšmė sumenko.
1934 m. Kiachta ir Troickosavskas sujungtas į Kiachtos miestą.
Jakiškiai (Vilkaviškis)

Susisiekimas

Jakiškių pagrindinis kelias yra  185  Vilkaviškis–Gražiškiai .
Antanas Dambrauskas (1942)

Biografija

1997–2000 m. Ukmergės rajono savivaldybės meras, 2000 m. VšĮ Ukmergės rajono socialinių paslaugų centro specialistas.
Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) narys.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Marija, dukros Judita, Beata.
Miguel Ángel Asturias

Migelis Anchelis Asturiasas Rosalesas (Miguel Ángel Asturias Rosales; 1899 m. spalio 19 d. Gvatemala – 1974 m. birželio 9 d. Madridas) – Gvatemalos rašytojas, diplomatas. Nobelio literatūros premijos laureatas (1967 m.).
Studijavo mediciną, teisę, dirbo advokatu. 1924–1933 m. gyveno emigracijoje Prancūzijoje, kur studijavo etnologiją, domėjosi prancūzų literatūra, vertė majų šventuosius tekstus. Grįžęs į Gvatemalą dirbo žurnalistu, buvo išrinktas į kongresą. Nuo 1946 m. dirbo diplomatu Meksikoje, Salvadore, Argentinoje, Prancūzijoje.
Išgarsėjo apsakymais (rinkinys „Gvatemalos legendos“, 1930 m.), kuriuose realistiniai vaizdai jungiami su mitiniais motyvais. Satyriniame romane „Senjoras Prezidentas“ (El Señor Presidente, 1946 m.) aprašė diktatoriaus Manuelio Kabreros valdymo žiaurumus. 1949 išleido romaną „Kukurūzų žmonės“ (Nombres de maiz, 1949 m.) apie indėnų buitį, papročius. Romanų trilogijoje „Uraganas“ (Viento fuerte, 1950 m.), „Žaliasis tėvas“ (El papa verde, 1954 m.), „Palaidotųjų akys“ (Los ojos de los enterrados 1960 m.) vaizdavo sunkų valstiečių gyvenimą, kovą dėl žemės su užsienio bendrovėmis. Taip pat parašė eilėraščių rinkinius „Vieversio smilkinys“ (Sien de alondra, 1948 m.), „Šviesios pavasario sutemos“ (Clarivigilia primavera, 1965 m.), novelių rinkinį „Savaitgalis Gvatemaloje“ (1956 m.), „Lidos Sal veidrodis“ (El espejo de Lida Sal, 1967 m.), istorinį romaną „Mulatė kaip mulatė“ (Mulata de tal, 1963 m.), autobiografinę apysaką „Didysis penktadienis“ (Viernes de dolores, 1972 m.). Parašė dramų, esė. Kūryboje būdingas istorizmas, magiškojo realizmo bruožai, gausu indėnų legendų motyvų.
Chalkidikė

Geografija

Chalkidikė sudaro įdomios formos pusiasalį, turintį tris „pirštus“. Tai – trys mažesni pusiasaliai: Kasandra (seniau Palenė), Sitonija ir Agion Oros (seniau Aktė). Nuo žemyno (istorinio Migdonijos regiono) pusiasalį atskiria Cholomonto kalnai.
Pusiasalis atskiria Termos ir Strimono įlankas. Tarp atskirų „pirštų“ įsiterpę mažesnės įlankos.
Arūnas Balčiūnas

Biografija

1982 m. baigė Vilniaus aukštąją priešlėktuvinės gynybos vadų radioelektronikos mokyklą. 1988–1991 m. mokėsi Charkovo priešlėktuvinės gynybos radiotechnikos karo akademijoje. 1997–1998 m. studijavo Brno (Čekija) karo akademijoje. Baigė anglų kalbos kursus Kanadoje, saugumo ir bendradarbiavimo kursus G. Maršalo Europos saugumo studijų centre, integruotus PfP/OSCE ir „NATO po Prahos ir Stambulo“ kursus NATO gynybos koledže Romoje.
1992–1999 m. Krašto apsaugos mokyklos instruktorius, Lietuvos karo akademijos (dab. Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija) kariūnų bataliono vadas. 2004–2005 m. Respublikos Prezidento patarėjas gynybos klausimais. 2005 m. rugpjūčio 1 d. – 2008 m. rugsėjo 1 d. Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademijos viršininkas.
Aukštutinė Salda

Istorija

Aukštutinė Salda savo amžių skaičiuoja nuo 1778 m., turtuolių Demidovų giminei čia pastačius metalurgijos gamyklą, kuri pagarsėjo kokybiško plieno produkcija.
Miesto teisės gyvenvietei suteiktos 1938 m.

Pramonė

Aukštutinė Salda – išvystytos pramonės miestas. Čia įsikūrusi stambiausia pasaulyje titano ir jo lydinių gamybos įmonė Корпорация ВСМПО-АВИСМА. Kitos stambios įmonės: ketaus liejimo gamykla, namų statybos kombinatas ir kt.
Margarita Vaičekonienė-Sliesoraitytė

Margarita Vaičekonienė-Sliesoraitytė (1958 m. kovo 14 d. Kamenio mieste, Altajaus krašte), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

Seneliai ir tėvai – 1941 – ųjų tremtiniai. Būdama 2,5 metų su tėvais ir seneliais grįžo į Panevėžį. Mokėsi 1-ojoje aštuonmetėje ir 7-ojoje vidurinėje mokykloje, baigė vaikų muzikos mokyklą (mokyt. V. Grytienės akordeono klasė). 1974–1978 choro dirigavimo mokėsi Panevėžio J. Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. G. Viržonienė). 1978–1983 muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė I. Kačinskienė).
1983–1986 Panevėžio 16-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir vaikų chorų vadovė, dainavo Švietimo darbuotojų chore „Nevėžis".
Nuo 1986 Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos dėstytoja, nuo 1993 Panevėžio konservatorijos pagrindinės muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1997 muzikos mokytoja metodininkė, nuo 1982 folklorinio ansamblio „Versmė" vadovė.
1989 pradžioje mokytoja suorganizavo Panevėžio politinių kalinių ir tremtinių mišrųjį chorą (75 dalyviai), kuris pasivadino vardu „Likimai“. Kolektyvas aktyviai įsitraukė į politinę – koncertinę veiklą, 1991 sausio 10-13 budėjo prie Parlamento rūmų Vilniuje, koncertavo ne tik savo mieste, bet ir Vilniuje, Rygoje, Šiauliuose, Biržuose, Anykščiuose, Pasvalyje, Rokiškyje ir kitur. Jis gieda bažnyčiose, dalyvavo 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių dainų šventėse „Leiskit į Tėvynę" Kaune (1991), Vilniuje (1993), Panevėžyje (1995) ir Klaipėdoje (1997), surengė per 250 koncertų ir išpopuliarino daug tremtinių dainų bei giesmių.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Ču karalystė

Geografija

Ču apėmė didžiulę teritoriją Jangdzės upės vidurupyje ir buvo didžiausias senovės Kinijos regionas. Šiaurėje ji ribojosi su Han, vakaruose – su Šu ir Ba regionais, rytuose – su Vu ir Jue regionais.
Skirtingai nei šiaurinėse valstybėse, Ču regionas buvo tinkamas auginti ryžius, jis pasižymėjo ypač dideliu derlingumu.

Priešistorė

Dėl ypač palankių gyvenimo sąlygų Jangdzės vidurupyje suklestėjo viena seniausių Kinijos teritorijoje priešistorinių civilizacijų. Žmonės gana anksti pradėjo auginti ryžius. Jau V tūkst. pr. m. e. buvo statomos įtvirtintos gyvenvietės, žiedžiama daili keramika, kuri priklausė Daši kultūrai.
III tūkst. pr. m. e. Shijiahe kultūroje buvo gaminami puikūs nefrito dirbiniai. Kultūrinis centras Shijiahe yra vienas didžiausių atkastų priešistorinių miestų, kuris buvo tiksliai suplanuotas, kvadratinis. Jo kraštinės siekia 1 km.
II tūkst. pr. m. e. regionas patyrė stiprią įtaką iš šiaurės, čia suklestėjo Erlitou kultūra. Teritorija buvo užkariauta Šang ir Džou Kinijos.

Valstybingumas

Džou laikotarpio pradžioje tapusiame nepriklausomu Ču regione egzistavo daugybė valstybėlių, kurių viena buvo Džing. Ji ilgainiui absorbavo savo kaimynes, sukurdama didžiausią to meto Kinijos valstybę, valdžiusią visą Jangdzės vidurupio baseiną. Jos užkariautos valstybės buvo: E (863 m. pr. m. e.); Čuan (704 m. pr. m. e.); Šen (688-680 m. pr. m. e.); Si (684-680 m. pr. m. e.); Deng (678 m. pr. m. e.); Dao (643 m. pr. m. e.); Jiang (623 m. pr. m. e.); Liao (622 m. pr. m. e.); Žuo (622 m. pr. m. e.); Sui (506 m. pr. m. e.); Siu (512 m. pr. m. e.); Čen (479 m. pr. m. e.); Či (445 m. pr. m. e.); Cai (447 m. pr. m. e.); Dziu (431 m. pr. m. e.); Pi (418 m. pr. m. e.);
Apie V a. pr. m. e. Ču nusilpo viduje dėl neefektyvaus valstybės valdymo. Jos armija nusilpo. Siekdamas padaryti reformas, karalius Daovangas IV a. pr. m. e. pradžioje pasikvietė žymų karvedį iš Vei karalystės Vu Či, ir padarė jį savo ministru. Jo atliktos reformos labai sustiprino valstybę, padarydamos ją viena stipriausių tuometinėje Kinijoje.
Nuo IV a. pr. m. e. antros pusės Ču nuolat kovojo su agresyvia kaimyne Čin. Netekusi daugybės teritorijų šiaurėje, Ču vykdė užkariavimus pietuose ir rytuose, o 333 m. pr. m. e. kartu su Či pasidalino rytinę kaimynę Jue, o 249 m. pr. m. e. aneksavo Lu;
225–223 m. pr. m. e. vyko ilgas karas tarp Ču ir Čin, kuris baigėsi Ču pralaimėjimu. Ču buvo viena paskutiniųjų valstybių, prijungta prie Kinijos imperijos.
Kamilė Laimutė Bloznelienė

Kamilė Laimutė Bloznelienė-Žakavičiūtė (g. 1935 m. balandžio 21 d. Čiobiškis, Ukmergės apskr.) – Lietuvos gydytoja kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija

1958 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1990 m. medicinos mokslų habil. daktarė.
1960–1970 m. dirbo Kauno klinikinės ligoninės Kardiologijos skyriuje. Nuo 1970 m. dirba Kauno medicinos institute (1989–1998 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) Kardiologijos institute.

Mokslinė veikla

Tyrimais pagrindė Palangos kurorto tinkamumą sveikstančiųjų po miokardo infarkto reabilitacijai. Tiria sergančiųjų miokardo infarktu ankstyvuosius fizinių krūvio mėginius, jų informatyvumą ir prognozavimą; apie tai paskelbė mokslinių straipsnių.
Nuo 1992 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos, nuo 1995 m. Europos kardiologų draugijos ir Pasaulinės širdies federacijos narė.
Sutuoktinis Mindaugas Julius Bloznelis, vaikai Laima Bloznelytė-Plėšnienė ir Mindaugas Petras Bloznelis.
Drangiana

Geografija

Drangiana įsikūrusi geografiškai apibrėžtoje teritorijoje – Sistano baseine, iš visų pusių apsuptame kalnų. Tai – viena sausiausių pasaulio vietų, nuolat alinama dykumų.
Nepaisant to, per šį regioną teka Helmando upė su gausiais intakais, maitinamais tirpstančio sniego iš kalnų. Ji išsilieja gausiuose ežeruose bei pelkėse. Tai pelnė šiam kraštui paradoksišką pavadinimą „vandenų šalis“. Šio vandens dėka regione susiformavo tinkamos gyventi oazės, todėl kraštas klestėjo ir buvo svarbus senovės ir viduramžių Irano prekyboje.

Senovė

Senovėje vienas svarbiausių prekybinių miestų buvo Zranka (dabartinis Zarandžas), davęs pavadinimą visam regionui. Vėliau teritorija buvo nukariauta Medijos imperijos, VI a. pr. m. e. ją pakeitė Achemenidų imperija. Drangiana tapo viena Persijos imperijos provincijų
330 m. pr. m. e. regioną nukariavo Aleksandras Makedonietis, po jo mirties valdė Seleukidai, dar vėliau – Graikų-baktrų karalystė ir Indo-graikų karalystė.
Vytautas Baltakis (1929)

Biografija

1950 m. baigė Vilniaus ekonominį technikumą. 1950 m. dirbo „Valstiečių laikraščio“ redakcijoje, 1951–1952 m. – Švenčionėlių rajono laikraščio „Naujas gyvenimas“ atsakingasis sekretorius, 1952–1959 m. – Dūkšto rajono laikraščio „Komunizmo švyturys“ redakcijoje. 1960–1989 m. Zarasų rajono laikraščio „Pergalė“ (vėliau „Tarybinė žemė“, „Zarasų kraštas“) redakcijos žemės ūkio skyriaus vedėjas. Bendradarbiavo respublikiniuose laikraščiuose, Lietuvos radijuje, Utenos apskrities laikraštyje „Utenis“. Spausdino straipsnius, korespondencijas, apybraižas, feljetonus įvairiomis žemės ūkio temomis.
Algirdas Vrubliauskas (1931)

Biografija

1953 m. baigė Vilniaus valstybinio dramos teatro Dramos studiją, 1955 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultetą. Nuo 1955 m. iki mirties dirbo Kauno valstybiniame akademiniame dramos teatre. Virš 20 metų (nuo 1967 m.) vadovavo Lietuvos žemės ūkio akademijos studentų Liaudies teatrui. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse Kaune.
Likėnai

Aplinkinės gyvenvietės

Pabiržė – 1 km 
 BIRŽAI – 9 km
Molėtų rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Molėtų rajono savivaldybės taryba – Molėtų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d.

Veikla

Rajono meru išrinktas Valentinas Stundys, jo pavaduotoju Vaclovas Seniūnas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Saulius Jauneika.
Abrahamas Verneris

Biografija

Gimė 1837 m. vasario 20 d. Telšiuose, kaip Abraham Aba. 1854 m. kovo 2 d. susituokė su Sima Gitel Lipschitz. Nuo 1857 m. iki 1859 m. buvo Vegerių rabinas. 1859–1880 m. dirbo rabinu Telšiuose. Nuo 1881 m. iki 1891 m. buvo Suomijos didysis rabinas. 1890 m. pasikeitė pavardę į Werner. Nuo 1891 m. iki 1912 m. dirbo rabinu Londone, kur ir mirė 1912 m. gruodžio 23 dieną.
Anstas

Anstas (angl. Unst) – toliausiai į šiaurę nutolusi Šetlando salyno sala (Škotija). Tai toliausiai šiaurėje esanti gyvenama Britų salyno sala ir 3 pagal dydį Šetlando sala (po Meinlando ir Jelo). Plotas – 120 km².
Salos paviršius kalvotas, siekia 284 m (Saksa Vordo k.). Kranto linija raižyta, gausu įlankų, krantai skardingi. Būdingos pievos.
2011 m. Anste gyveno 632 žmonės. Gyvenvietės – Boltasaundas, Haroldsvikas, Juisaundas. Yra XVI a. pab. Muneso pilis. Verčiamasi alaus, šokolado gamyba, turizmu. Veikia radaro stotis. Iš Belmonto uosto keltu galima patekti į Gatčerį Jele ir Odstą Feltare. Anste yra toliausiai į šiaurę nutolusi Škotijos (ir JK) gyvenamoji vieta – Sko (Skaw). Už 2,9 km nuo Ansto yra šiauriausias šalies taškas – Aut Stako uola. Makl Flagos uoloje yra tolimiausias švyturys.
Sala vikingų laikais vadinta Ömstr, nors jos pavadinimas galimai piktų kilmės.
Gegužė

Astronomija

Saulė gegužę pereina per Avino (balandžio 19 – gegužės 13) ir Tauro (gegužės 14 – birželio 19) žvaigždynus.
Aranas

Gamta

Geografiškai Arano regionas yra Milio lygumoje (Kuros-Arakso žemumos dalis).

Senovė

Arano teritorijoje nuo seniausių laikų gyveno kaukaziečių utijų gentys, dėl ko regionas buvo vadinamas Utiku (arba Otena romėnų šaltiniuose). Gali būti, kad čia II a. pr. m. e. vyko Kaukazo Albanijos konsolidacija, tačiau I a. pr. m. e. pradžioje Armėnijos karalystė šį regioną prijungė kaip Utiko provinciją. Tautinė sudėtis ten nesikeitė ir regiono gyventojų dauguma išliko vietinės Kaukazo tautos.
IV a. pabaigoje Armėniją padalinus, Kaukazo Albanija prisijungė Utiko provinciją. Ji labai greitai kultūriškai integruota į valstybės gyvenimą, ir jau V a. į regioną perkelta šalies sostinė: čia pastatytas miestas Partav. Tokiu būdu regionas tapo centrine valstybės dalimi ir ilgainiui jam prigijo persiškas visos Kaukazo Albanijos pavadinimas – Arran.
654 m. Araną užėmė arabai, kurie prijungė jį prie Kalifato. IX a Kalifatui pradėjus irti, Araną užvaldė emyrai Sadžidai, daugiausia rezidavę Bardos (Partav) mieste. X a. juos pakeitė Salaridai, valdę Araną iš Ardebilio. Tuo metu regioną ne kartą nusiaubė Kievo Rusia, rengusi įvairias ekspedicijas Kaspijos jūra.

Istoriniai kataklizmai

XI a. II pusėje Araną užkariavo Seldžiukų sultonatas. Seldžiukų valdymas galutinai užbaigė jau prasidėjusią krašto tiurkizaciją, pakeisdamas regiono etninę sudėtį. Po Sultonato nusilpimo, Aranas nesugebėjo atkurti valstybingumo, o atiteko seldžiukų vietininkams Eldegizidams, vėliau – Chorezmšachams, o XIII a. Mongolų imperijai, Ilchanidams, Čobanidams, Timūridams.
Nuo XIV a. regioną valdė tiurkiškos dinastijos Kara Kojunlus, Ak Kojunlus, Safavidai.
Adomo sutvėrimas (Mikelandželas)

Aprašymas

Freską Mikelandželas sukūrė popiežiaus Julijaus II užsakymu, kaip bendrą Siksto koplyčios lubų ištapimo dalį. Kūrinys buvo atidengtas 1511 m. Jame pavaizduotas Dievas, įžiebiantis gyvybę (arba sielą) tik ką sukurtam Adomui. Abu pagrindiniai veikėjai pasižymi mikelandželiškų figūrų antžmogiškomis savybėmis, kaip ypač raumeningi kūnai. Italų menininkas ir biografas, Mikelandželo draugas, Giorgio Vasari rašė, kad Adomas yra toks gražus, tarsi pats Dievas jį būtų nupiešęs.
Freska simboliškai vaizduoja Adomą jau Žemės sferoje, o Dievą - Dangaus. Ištiestos rankos tarsi susieja žemiškąjį žmogaus pradą su dangiškuoju. Dievas vaizduojamas apsuptyje angelų. Po Dievo kairiąja ranka esanti moteris, spėjama, yra Mergelė Marija arba Ieva. Arba ji, galbūt, simbolizuoja neišvengiamą žmogaus gyvybės moteriškąjį pradą.
XX amžiaus pabaigoje, ilgamečio Siksto koplyčios freskų restauravimo metu, freska buvo visiškai atnaujinta:. Panaikinti smulkūs įtrūkimai, smilkalų suodžiai ir 1989 m. atidengta naujai.
Mikelandželo „Adomo sutvėrimo“ vaizdinys per istoriją buvo panaudotas daugybę kartų, netgi komiksuose ir animaciniuose serialuose. Katastrofų filme „2012“ freska vaizduojama skylanti tarp Dievo ir Adomo pirštų.
Brandon Roy

2006-07

Jo NBA karjera prasidėjo Toshiba Vegas Vasaros Lygoje 2006-ųjų metų liepą, kadangi jo taškų vidurkis siekė 19 taškų per per rungtynes, metant 65 % taiklumu, jis pateko į Vegas vasaros lygos antrą komandą. Roy buvo išrinktas į NBA naujokų rungtynes 2007 metais. Sezono pabaigoje Roy laimėjo 2006–2007 NBA Metų Naujoko apdovanojimą, gaudamas 127 iš 128 balsų.

2007-08

Gruodžio mėnesį, komandai laimint vienas rungtynes po kitų, Roy buvo išrinktas geriausiu Vakarų konferencijos žaidėju 2 savaites iš eilės. 2008 m. sausio 13 d. rungtynėse su Toronto "Raptors" pelnė 33 taškus ir pagerino prieš tai buvusį savo 32 taškų rekordą. Vidury sezono, Roy pelnydamas po 19,4 taško per rungtynes tapo vienu iš pretendentų į 2007-08 metų NBA sezono MVP (Most Valuable Player – Naudingiausias žaidėjas - liet.k.).
2008 m. sausio 31 d. Roy buvo paskelbtas NBA Visų žvaigždžių savaitgalio rungtynių žaidėju, kaip atsarginis vakarų konferencijos komandos žaidėjas. Taip pat Roy pateko ir į NBA antramečių komandą, kartu su komandos draugu LaMarcus Aldridge. Vasario 17 d. pirmosiose savo visų žvaigždžių rungtynėse pelnė 18 taškų, atkovojo 9 kamuolius ir perdavė 5 rezultatyvius perdavimus.

2008-09

Roy sėkmingai pradėjo ir 2008–2009 metų sezoną. 2008 gruodžio 19 d. rungtynėse su Phoenix Suns Roy pelnė 52 taškus, sužaisdamas rezultatyviausias karjeros rungtynes.

2009-10

2009 m. rugpjūčio 5 d. buvo patvirtinta, kad Roy pratęsė sutartį maksimaliam laikotarpiui su "Blazers" ekipa (iki 2013-2014 metų). Roy taip pat vėl pateko į visų žvaigždžių dieną, tačiau ją praleido, nes sausio 13 d. patyrė kelio traumą. Grįžęs netrukus vėl patyrė dešinio kelio traumą, tai įvyko 2010 metų balandžio 11 dieną. Magnetinio rezonanso tyrimas parodė, kad tai yra sumušimas, esama nežymaus menisko įplyšimo. Roy'ui balandžio 16 d. buvo atlikta operacija, buvo tikimasi, kad jis spės grįžti bent į antrą atkrintamųjų varžybų etapą, tačiau Brandon Roy spėjo grįžti jau ketvirtose pirmojo etapo rungtynėse prieš "Dallas Mavericks" ekipą. Šio žaidėjo sugrįžimas buvo paženklintas pergale prieš "Mavericks" ekipą, visgi Portlando komanda pralaimėjo rungtynių seriją rezultatu 4-2.
Elena Šakelienė

Biografija

1990 m. Biržų ligoninės, Biržų šeimos gydytojų centro gydytoja.
Nuo 1994 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Biržų rajono skyriaus, nuo 2002 m. Valstiečių sąjungos ir Naujosios demokratijos partijos narė. 1997–2000 m., 2000–2003 m. (LSDP sąraše) ir 2003–2007 m. (VS ir NDP) Biržų rajono savivaldybės tarybos narė.
Biržų astmininkų klubo „Šalpusnis“ medicinos vadovė.
Puckas

Istorija

Gyvenvietė prekyviete ir uostu tapo maždaug VII a. Viduramžiais miestas vadintas skirtingai: 1277 m. dokumente kaip Putzc, Pusecz (1277 m.), Puczse ir Putsk (1288 m.), Pucz (1289 m.). 1309 m. kaip dalis Pomerelijos atsidūrė Kryžiuočių ordino valdžioje. 1348 m. Puckui buvo suteiktos miesto teisės. Antrosios Torunės taikos sutarties sąlygomis kartu su visa Karališkąja Prūsija atiteko Lenkijai.
Po 1772 m. ATR padalijimų, miestas atiteko Prūsijos karalystei. Po Pirmojo pasaulinio karo Versalio sutarties sąlygomis Puckas buvo perleistas Antrajai Lenkijos Respublikai. Karo pabaigoje, 1918 m., padedant prancūzams ir britams, Pucke buvo įkurtas Lenkijos karinis laivynas, nors tai nesėkmingai bandyta padaryti keliais šimtmečiais anksčiau. 1920 m. mieste atšvęstas Lenkijos atgautas priėjimas prie Baltijos jūros. Iki kol 3-ajame dešimtmetyje buvo įkurtas Gdynės uostas, Puckas buvo vienintelis šalies uostas ir pagrindinė Lenkijos karinio laivyno bazė iki Antrojo pasaulinio karo.
Nacistinės Vokietijos okupacijos metais Pucke nuo 1941 iki 1944 m. veikė Štuthofo koncentracijos stovyklos skyrius. Po karo miestas atiteko Lenkijos Liaudies Respublikai.
Suvurojus

Suvurojus (far. Suðuroy, dan. Suderø) yra piečiausia Farerų sala. Suvurojaus plotas 163,7 km². 2012 m. duomenimis, saloje gyveno 4 678 gyventojai. 2005 m. jų buvo 5 036. Gyventojų skaičius palaipsniui mažėja nuo XX a. vidurio.
Suvurojaus gyvenvietės iš šiaurės į pietus: Sandvikas (atkurta XIX a. pradžioje) Hvalba, Frodba, Tvioroiris, Trongisvaguras, Oravikas, Famjinas, Hovas, Porkeris, Vaguras, Famara (atkurta 2010 m.), Akraras, Lopra ir Sumba.
Senovės gyvenvietė Vikarbirgis buvo apleista XX a. dešimtame dešimtmetyje. Akrabergas buvo apleistas dėl maro 1350 m. Šio kaimo gyventojai buvo atvykę iš Fryzijos. Sumbos gyventojai teigia, kad turi giminystės ryšių su akrabergiečiai.
XX a. buvo pradėtas statyti Botnis į šiaurės vakarus nuo Vaguro ir Tjaldavikas į pietryčius nuo Oraviko.

Geografija

Aukščiausias kalnas yra Glugarniras (610 m), bet žymiausias yra Beinisvjordas į šiaurės vakarus nuo Sumbos. Beinisvjordą gyrė Poulas F. Joensenas (1898–1970 m.) ir kiti vietiniai poetai. Suvurojus turi daugiausiai šcherų ir salelių Fareruose. Jų priskaičiuojama 263 įskaitant patį Suvurojų. Tai vienintelė Farerų sala su anglies kasyklomis. Viena jų prie Hvalbos vis dar veikia.