google/wiki40b huggingface dataset:
Handža

Handža (kor. 한자, 漢字) yra korėjiečių kalboje naudojamų kiniškų ženklų visuma. Beveik visi ženklai yra tradiciniai (nesupaprastinti), todėl nemaža dalis skiriasi nuo naudojamų Kinijoje arba Japonijoje. Jie skaitomi kinišką tarimą pritaikant prie vietos kalbos. Su handža į korėjiečių kalbą yra atkeliavę daug kiniškų žodžių, mokslinių terminų (apie 60% visų daiktavardžių). Nuo XIX a. pabaigos handža reikšmė palaipsniui silpsta, daugelis kiniškos kilmės žodžių rašoma su hangul abėcėle. Šiuo metu naudojimas išlikęs tik Pietų Korėjoje, o Šiaurės Korėjoje uždraustas ir rašoma išimtinai tik su hangul.

Istorija

Handža į Korėją atkeliavo plintant budizmui (nuo IV a.) ir klasikiniams Kinijos tekstams. Iki XV a., kada buvo sukūrta hangul abėcėlė, handža išliko pagrindine korėjiečių kalbos rašto sistema. Siekiant išreikšti gramatines korėjiečių kalbos ypatybes, be kiniškų ženklų buvo naudojami papildomi išvestiniai simboliai. Plintant hangul raštui, handža pradėtas derinti su juo: kiniškos kilmės žodžiai rašomi kiniškais ženklais, o gramatinės galūnės bei korėjietiški žodžiai – vietine abėcėle. Tai ypač išplito XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje.
Po Antrojo pasaulinio karo handža reikšmė stipriai sumažėjo. 1949 m. Šiaurės Korėja apskritai uždraudė kiniškų ženklų naudojimą, o Pietų Korėjoje jie pasitaiko retai, didžioji dauguma žodžių rašomi tik su hangul. Handža išlikus daugiausiai formaliuose tekstuose, mokslinėje literatūroje. Šio rašto tebemokoma Pietų Korėjos mokyklose (900 pagrindinėje mokykloje ir 900 – vidurinėje).

Naudojimas

Kai kurie žodžiai korėjiečių kalboje yra užrašomi vienodai su hangul, tačiau skirtingai – su handža. Pavyzdžiui, 首都 (sostinė), 水道 (vandentiekis), 水島 (salos pavadinimas) su hangul užrašomi kaip 수도 (sudo). Siekiant išvengti nesusipratimų, tokiais atvejais žodžiai laikraščiuose, knygose ir kitur gali būti pateikiami tik su handža arba su hangul ir skliausteliuose parašant handža. Dvigubas kiniškos kilmės žodžių užrašymas beveik visais atvejais naudojamas korėjietiškuose žodynuose.
Handža taip pat plačiau naudojama formaliuose tekstuose (teisinėje, mokslinėje literatūroje), nes juose daugiau nusistovėjusios iš kinų kalbos atėjusios terminologijos. Handža atitikmenis turi beveik visi vietovardžiai bei žmonių pavardės ir vardai, tačiau pastaruoju metu atsiranda korėjietiškos kilmės vardų, rašomų tik su hangul.
Galiausiai kiniški ženklai pasitelkiami ir dėl estetinių priežasčių reklamose, plakatuose, laikraščių antraštėse, prekių ženkluose.
Žastar stadionas (Aktau)

Istorija

Atidarytas 1995 m. Talpina 3 500 žiūrovų. 
Namų rungtynes žaidžia Aktau „Kaspij“ pagrindinė komanda ir dubleriai.

Apie stadioną

Danga sintetinė. Matmenys 110m x 70m.
Simanas Skinkis

Simanas Skinkis (1842 m. spalio 9 d. Antupių kaime, dab. Vilkaviškio rajonas – 1937 m. balandžio 16 d. Žemojoje Panemunėje, dab. Šakių rajonas) – Romos katalikų kunigas, kalbininkas, draudžiamos spaudos platintojas ir rėmėjas.

Biografija

Mokėsi Antupiuose pas daraktorių ir Vilkaviškio pradinėje mokykloje. Po Marijampolės gimnazijos baigimo mokytojavo Gižuose. Įstojo į Seinų kunigų seminariją. Jos klierikai buvo sutarę atostogų metu rinkti žodžius būsimam lietuvių kalbos žodynui, bet savo įsipareigojimų netęsėjo. Tik vienas Simanas Skinkis surinko nemažai žodžių ir visą medžiagą perdavė Petrui Kriaučiūnui. Įšventintas kunigu dirbo sielovados darbą Pajevonyje, Lukšiuose, Žemojoje Panemunėje. Kurį laiką dirbo Seinų kunigų seminarijos dainavimo mokytoju. 1875–1876 m. sudarinėjo lietuvių – rusų kalbų žodyną, kurį užbaigti nepavyko. Nuo 1888 m. iki mirties gyveno Žemojoje Panemunėje.
Brolis kunigas Juozapas Skinkys (1870–1943) – poetas, tautosakos rinkėjas ir knygnešys – nuo 1909 m. iki mirties gyveno Žemojoje Panemunėje. Gyvenimo paskutiniuosius metus abu broliai praleido kartu.
Viliūnai

Istorija

Tikėtina, kad kaimo pradininkas – 1595 m. prie Viliūnų ežero minimas naujakurys Wellon. Nuo 1612 m. veikė pradinė mokykla. 1621 m. įsteigta evangelikų liuteronų parapija ir pastatyta pirmoji bažnyčia, 1893–95 m. pastatyta nauja, plytinė bažnyčia. Katalikai iki 1930 m. priklausė Bildviečių parapijai, vėliau – naujai įkurtai Šilėnų parapijai.
Po 1709–11 m. maro atkelta kolonistų. 1736 m. buvo 3 kolonistų ir 1 lietuviškai kalbanti šeima. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Vilūnų valsčiui.
1856 m. per Viliūnus nutiestas Pilkalnio-Širvintos plentas, 1901 m. – siaurasis geležinkelis, įrengta geležinkelio stotelė. Turėjo paštą, mokyklą, valsčiaus įstaigą. 1928 m. prie kaimo bendruomenės prijungta Viliūnų dvaro apygarda.
1914 m. rugpjūtį buvo užimtas ir apgriautas Rusijos imperijos kariuomenės. 1944 m. rudenį nuo Širvintos pusės puolanti Raudonoji armija sustojo ties Viliūnais. Fronto linija išsilaikė iki 1945 m. sausio 16 d., kai Raudonoji armija Viliūnus užėmė. Po karo trumpą laiką buvo gyvenamas ir pervadintas Izmailovu (rus. Измайлово), kitais duomenimis – sugriautas, sudegintas, negyvenamas ir nepervadintas. Sovietmečiu buvo didelio karinio poligono viduryje. Nuo 2008 m. buvusio bažnytkaimio teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Direktorija

Direktorijos veikla

Kadangi naujoji 1795 m. priimta Konstitucija nenumatė, kaip reikia spręsti vykdomosios ir įstatymų leidybos valdžios konfliktus, todėl Direktorija jai nepalankius tarybų sprendimus, taip pat 1797 m. rinkimų rezultatus, malšino pasitelkdama kariuomenę. Direktorijos valdymui aktyviai priešinosi opozicija, net rengdama (1796) m. sąmokslus. Direktorijos valdymo metu vyko daug bruzdėjimų. Direktorijos valdymo metu Prancūzijos kariuomenė, vadovaujama Napoleono pasiekė pergalių Egipte. Pergalės labai padidino Napoleono populiarumą. Direktorijos sprendimu, 1799 m. rugpjūčio 23 d. Napoleonas paliko Egiptą ir išvyko į Prancūziją. Direktorija bijojo, kad Antrosios koalicijos pajėgos įsiverš į Prancūziją.
Napoleonui grįžus, vienas Direktorių – Sieyes – jam pasiūlė įvykdyti perversmą ir pakeisti konstituciją. Sieyes tikėjosi tokiu būdu užsitikrinti valdžią. 1799 m. lapkričio 9 d. prasidėjo perversmas, kurio metu per dvi dienas kariams, vadovaujamiems Napoleono, pavyko perimti valdžią. Napoleonas paskelbė naują 1799 m. konstituciją, kurioje buvo numatytas Konsulato, susidedančio iš trijų konsulų, valdymas. Napoleonas užsitikrino savo, kaip Pirmojo Konsulo, išrinkimą.
Otas Tišleris

Biografija

1859 m. baigė Frydricho kolegiją Karaliaučiuje, Karaliaučiaus universitete studijavo fiziką, chemiją ir matematiką, 1864 m. baigė Heidelbergo universitetą. Prasidėjus Austrijos-Prūsijos karui tarnavo kariuomenėje, leitenantas. Kaip rezervo karininkas dalyvavo ir 1870-1871 m. Prancūzijos-Prūsijos kare, apdovanotas Geležiniu kryžiumi.
Nuo 1874 m. tyrinėjo II tūkstantmečio vidurio ir I tūkstantmečio pr. m. e. vakarų baltų pilkapių kultūros paminklus bei I tūkstantmečio Prūsijos piliakalnius ir prūsų kapinynus. Itin žymus 1886 m. jo tirtas Aukštkiemių kapinynas (Klaipėdos apskritis). Čia ištyrė apie 200 kapų. Vienas aktyviausių padėjėjų buvo Gustafas Kosina. Sukūrė vakarų baltų periodizacijos sistemą nuo neolito iki XII a. Periodizavo ir „vėlyvųjų Romos imperatorių“ laikotarpį – išskyrė B (I–II amžiai) ir C (III–IV amžiai) periodus.
Kristupas Rudamina-Dusetiškis

Biografija

Breslaujos vaiskio Jono Rudaminos sūnus. Mokėsi Vilniaus, Marburgo ir Padujos universitetuose.
Dalyvavo ATR su Švedija 1600–1629 m. ir ATR su Rusija 1654–1667 m. karuose, Chotyno mūšyje.

Valstybės tarnyba

Breslaujos pavieto maršalka 1630–1645 metais, Polocko kaštelionas 1645–1654 metais, Minsko vaivada nuo 1654 metų; pasiuntinys į 1627, 1632 metų seimus, Lietuvos Tribunolo deptatas 1639, 1644, 1653 metais.

Šeima

Turėjo sūnų Petrą.
Novoberezovas

Istorija

Kaimas įkurtas apie 1611 m., kai po gaisro Stare Berezovo į šią vietovę atsikraustė namus praradę gyventojai. 1771 m. pastatyta Novoberezovo Šv. Apaštalo Jono Teologo cerkvė. 1857 m. įkurtos stačiatikių kapinės, kurios yra įtrauktos į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1873–1876 m. kaime pastatyta Kristaus Dangun Žengimo cerkvė. 1897 m. kaime buvo 85 namai ir 529 gyventojai. 1954 m. veikė Novoberezovo valsčius.
Triukšmo tarša

Poveikis žmogaus sveikatai

Triukšmas turi įtakos žmogaus sveikatai bei elgesiui. Nepaisant susierzinimo, nuolatinė triukšmo tarša taip pat gali sukelti hipertenziją (padidėjusį kraujospūdį), stiprų stresą, tinitą, apkurtimą, miego sutrikimus ir kt. Šios problemos savo ruožtu sukelia tolesnes sveikatos problemas: stresas ir hipertenzija paskatina kitus kraujotakos sistemos sutrikimus, tinitas gali sukelti užmaršumą, depresiją ir kartais panikos priepuolius.

Poveikis aplinkai

Triukšmas gali būti labai žalingas gyvūnams, nes sukelia stresą, trikdo pusiausvyrą plėšrūno/grobio pastebėjime bei trukdo garsais bendraujančių gyvūnų bendravimą, ypatingai dauginimesi ir judėjime. Triukšmo buvimas mažina gyvenamąjį plotą – buveinę, kas kai kurias gyvūnų rūšis gali priartinti prie išnykimo. Triukšmo buvimas taip pat veda prie to, kad gyvūnai bendrauja garsiau (vienai rūšiai pradėjus bendrauti garsiai, ilgainiui visa ekosistema padidina garsumą, nes taip padidinami išgyvenimo šansai). Vienas triukšmo taršos žalos gyvūnams pavyzdžių – banginių žūtis išplaukus į pakrantes, kur jie nukrypsta suklaidinti karinių povandeninių sonarų garso, palaikydami tai kitų bendruomenės banginių šaukimu.

Triukšmo mažinimo ir kontrolės priemonės

Yra įvairių būdų triukšmo taršos naikinimui ar mažinimui, paprastai sprendimai būna pigesni, jei įvertinami planavimo stadijoje. Kelių eismo triukšmui mažinimui naudojami triukšmo barjerai, automobilių greičio apribojimai, kelių dangos paviršiaus keitimas, sunkvežimių eismo ribojimas, eismo reguliavimas siekiant sumažinti stabdymus bei akseleravimą, padangų dizaino keitimas. Įgyvendinant šiuos metodus, taip pat svarbus kompiuterinis triukšmo modeliavimas, įvertinantis vietovės topografines, meteorologines sąlygas, eismo charakteristikas ir kt.
Aviacinis triukšmas mažinamas naudojant tylesnius orlaivių variklius; tyrimai parodė, kad lėktuvų pakilimo ir nusileidimo procedūros (tam tikri aukščio ir greičio deriniai) bei aerouostų takelių naudojimo laiko keitimas sumažina triukšmo taršą apylinkių gyventojams; gali būti taikomi gyvenamųjų pastatų garso izoliaciniai sprendimai.
Į pramoninį triukšmą dėmesys pasaulyje pradėtas kreipti po 1930 m. Taikomi gamybinės įrangos dizaino pakeitimai, garso sugėrimo sistemos, barjerai ir kt.

Teisinė situacija

Iki 1970 m. į aplinkos triukšmą vyriausybės žiūrėjo labiau kaip į nepatogumą, nei aplinkos problemą. Šiuo metu skirtingose valstybėse taikomi skirtingi standartai ir reikalavimai miestų planavimui, statyboms, keliams. ES triukšmo kontrolės įstatymų bazė palyginus nėra stipri.
Utenos diena

Utenos diena – Utenos regiono laikraštis einantis nuo 2000 m. spalio 21 d. Utenoje. Laikraštis spausdinamas antradieniais (2 spaudos lankai), ketvirtadieniais (3 spaudos lankai) ir šeštadieniais (4 spaudos lankai). Tiražas: antradienis, ketvirtadienis – 3280 egz., šeštadienis – 3650 egz. Pirmi trys laikraščio puslapiai skirti naujienoms, problemoms, informacijai gyventojams spausdinti, pristatomos Europos Parlamento, LR Seimo bei Vyriausybės ir savivaldybės žinios. Publicistinės „Utenos dienos“ skiltys: „Politikos kišenė“, „Kitas požiūris“ ir „Redaktoriaus skiltis“. Rubrikos: „Verslas“ (straipsniai apie Utenos verslininkus, ekonomikos naujienos), „Sveikata“, „Sportas“. Šeštadieniais spausdinamos papildomos rubrikos „TV gidas“ ir „Kaimo kryžkelės“ (pristatomos rajono gyvenvietės ir jų gyventojai).
Laikraštis "Utenos diena" nuo 2012 metų leidžiamas du kartus per savaitę - trečiadieniais ir šeštadieniais, storas 16 psl.
Laikraštis "Utenos diena" nuo 2014 metų leidžiamas du kartus per savaitę, trečiadieniais ir šeštadieniais, 16 psl. - visi jie spalvoti.
Laikraščio "Utenos diena" 2015 metais deklaruotas tiražas Lietuvos Kultūros ministerijoje 3529 egz.
UAB "Utenos diena" taip pat leidžia:
Nuo 2011 metų kraštiečiams skirtą žurnalą "Indraja".
Nuo 2013 metų regioninį portalą udiena.lt.
Nuo 2014 metų nemokamą skelbimų laikraštį "Dienos Reklama" (tiražas 21 000 egz.) Platinamas nemokamai Zarasuose, Ignalinoje, Molėtuose, Anykščiuose ir Utenoje nemokamai į visas tvarkingas pašto dėžutes.
UAB "Utenos diena" taip pat turi ir platinimo tarnybą "Dienos Kurjeris" bei reklamos agentūrą "Utenos diena"
Vilnoja (skulptūrų parkas)

Istorija

Pirmosios skulptūros parke atsirado 2001 m. Vidmanto Martikonio iniciatyva organizuoto pirmo granito skulptūrų simpoziumo metu. Parke simpoziumai rengti kasmet iki 2008 m., į juos atvykdavo skulptoriai iš Rusijos, Švedijos, Ukrainos, Armėnijos, JAV, Vokietijos, Italijos, Argentinos, Ispanijos, Kanados, Japonijos, Pietų Korėjos, Kinijos bei kitų pasaulio šalių.

Skulptūros

Šiuo metu parke eksponuojama virš 60 granito skulptūrų. Lietuvos skulptoriai, kurių darbų yra parke: Kęstutis Musteikis, Arvydas Ališanka, Šarūnas Arbačiauskas, Darius Bražiūnas, Juozas Genevičius, Daumantas Kučas, Algirdas Kuzma, Džiugas Jurkūnas, Stasys Juraška, Antanas Kmieliauskas, Gediminas Piekuras, Vaidas Ramoška, Mindaugas Junčys, Jonas Noras Naruševičius, Gintaras Mikolaitis ir Gintas Jonkus. 2009 m. į parką iš uždaryto restorano „Tauro ragas“ teritorijos Vilniuje buvo perkelta Stepono Šarapovo 1975 m. sukurta skulptūra „Tauras“.
1941 m. birželio 26 d. Pravieniškių žudynės

Pravieniškių žudynės – vienas iš Raudonosios armijos nusikaltimų Lietuvos teritorijoje, įvykdytas 1941 m. traukiantis Raudonajai Armijai iš Lietuvos teritorijos.
Karo pradžioje Pravieniškėse kalėjo 444–451 kalinys. Kalinti daugiausia 2–4 metams nuteistieji, jie čia turėjo atlikti priverčiamus sunkiuosius darbus, tokius kaip durpių kasimas. Tarp jų buvo 80 internuotų lenkų, 20–30 už įvairius nusikaltimus nuteistų raudonarmiečių. Nuo kitų kalinimo įstaigų Pravieniškėse įkurtas lageris skyrėsi ir tuo, kad visi sargybiniai ir prižiūrėtojai buvo lietuviai.
Vokietijai užpuolus SSRS, kalinti raudonarmiečiai buvo apginkluoti ir išvežti, sustiprinta lagerio sargyba. 1941 m. birželio 26 d. apie 12-13 valandą į lagerį atvyko bolševikų tankas ir šarvuotas automobilis su maždaug 50 kareivių. Iš barakų į uždarą kiemą buvo išvesti kaliniai, visiems liepta rankas iškelti aukštyn ir taip stovėti apie 2 valandas. Vėliau jie sušaudyti panaudojant kulkosvaidžius ir automatinius šautuvus. Vadovaujant leitenantui Kiseliovui sušaudyti visi tuo metu kalėję kaliniai, taip pat 21 lagerio tarnautojas, įskaitant samdomuosius raštinės darbuotojus, 6 moterys ir 13 bei 16 metų mergaitės. Pirmiau sušaudytas kalėjimo personalas, vėliau kaliniai. Likę gyvi buvo pribaigti durtuvais ir į kūnų krūvą numesta granata. Skaičiuojama, kad žudynių aukomis tapo 260 žmonių, skirtingais duomenimis, apie 60-150 žmonių pavyko išsigelbėti.
Tų pačių metų birželio 29 d. lagerio teritorijoje buvo palaidoti 182 nužudytųjų palaikai, o 50 jų išsivežė giminės.
Nacių vokiečių propagandos būrys ištisą parą darkė lavonus prieš parodant juos giminėms ir jų sielvartą užfiksavusiems fotografams. Laidotuvių išvakarėse buvo atidaryta foto paroda.
Natrio askorbatas

Panaudojimas

Natrio askorbatas naudojamas kaip maisto priedas (kodas E301) – antioksidantas ir rūgštiklis.
Natrio askorbatas gali sustabdyti aterosklerozės vystymąsi, saugo nuo miokardo infarkto.  Natrio askorbatas taip pat svarbus sveikstant nuo lėtinių ir ūminių infekcijų. Natrio askorbatas laikomas priešvėžiniu junginiu, nes citotoksiškai veikia daug piktybinių ląstelių linijų, tarp jų ir melanomos ląsteles, kurios yra ypatingai jautrios.
Valdas Ramanauskas

Antanas Valdas Ramanauskas – Lenkijos ir Kanados lietuvių saviveiklininkų vadovas, savamokslis muzikantas ir kompozitorius.

Biografija

Gimė ir augo Punske. Kadangi arti nebuvo muzikos mokyklos, savarankiškai mokėsi groti įvairiais lietuvių liaudies instrumentais. Paimtas į Lenkijos būtinąją karinę tarnybą, tarnavo toli nuo tėviškės. Punsko lietuvių kultūros namų direktorės Jūratės Kardauskienės pastangų dėka perkeltas į tarnybą Suvalkuose ir dar būdamas kareiviu perėmė vadovavimą Punsko kaimo kapelai „Klumpė“, estrados grupei, ansamblio „Jotva“ vokalinei grupei. Su šiais kolektyvais dirbo ir po kariuomenės, saviveiklininkai sėkmingai koncertavo Lenkijoje ir Kanadoje.
1990 m. emigravo į Kanadą, ėmė vadovauti Toronto lietuvių saviveiklininkų kolektyvams: kapelai „Gintaras“, poezijos ir dainos grupei „Viltis“, vaikų chorui „Angeliukai“. Rašo dainas, kurias atlieka dukros. 2007–2008 m. sukūrė miuziklą „Eglė žalčių karalienė“, kurį scenoje įgyvendino Toronto Prisikėlimo parapijos Teatro studija „Žalios Lankos“.
Jonas Tadas Teseckas

Biografija

1954 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. Nuo 1949 m. Radijo informacijos komiteto prie LTSR Ministrų Tarybos neetatinis, etatinis korespondentas. 1953–1958 m. – telegramų agentūros ELTA reporteris, korespondentas, 1958–1972 m. – žurnalo „Švyturys“ skyriaus redaktorius-vedėjas, 1972–1975 m. – žurnalo „Mokslas ir technika“ atsakingasis sekretorius, žurnalo „Buitis“ skyriaus redaktorius. 1975–1983 m. žurnalo „Kultūros barai“ skyriaus vedėjas. 1983–1988 m. dirbo savaitraščio „Literatūra ir menas“ redakcijoje, nuo 1989 m. laikraščio „Lietuvos profsąjungos“ redakcijoje; laikraštį reorganizavus į savaitraštį „Pozicija“ – jo korespondentas, redaktoriaus pavaduotojas, redaktorius, žurnalo „Pozicija. Nuomonės“ redaktorius. Daugiausia rašė ekonomikos, meno, liaudies kūrybos temomis.
Greta žurnalistinio darbo, 1968–1970 m. Lietuvoje organizavo etnografinių valgių bei gėrimų konkursus, nuo 1971 m. – amatų dienas. Rašė šių švenčių scenarijus, režisavo šventes. Surengė 17 amatų švenčių.
Bridžportas (Konektikutas)

Istorija

Pirmoji anglų gyvenvietė įkurta apie 1639–1665 m. ant vakarinio Pekvonoko upės žiočių kranto ir pavadinta pagal upę. Daugumai gyventojų įsikūrus labiau į vakarus, apie 1701 m. teritoriją pradėta oficialiai vadinti Stratfildo vardu, tikėtina dėl to, kad gyvenvietė buvo įsikūrusi tarp Stratfordo ir Ferfildo miestelių. Amerikos revoliucijos metu Bridžportas buvo jūrų plėšikų (kaperių) centras. Apjungus šalimais buvusius miestelius, 1836 m. Bridžportui suteiktas miesto statusas. Buvo vystoma žvejyba (banginių medžioklė), žemės ūkis, laivų statybos pramonė. 1840 m. nutiesus geležinkelį, sparčiai išaugo ekonomika.
Pirmojo pasaulinio karo metu išaugo darbo jėgos poreikis, tad kilo daug streikų, kurių dėka pradėta industrializacija. XX a. 4-ajame dešimtmetyje mieste veikė daugiau kaip 500 gamyklų, čia gyventi atsikėlė daug imigrantų iš Europos, ekonomiką dar labiau paspartino prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas. Vėliau Bridžportas kaip ir dauguma kitų šalies pramoninių miestų patyrė deindustrializacijos pasekmes, smuko ekonomika, didžioji dalis gamyklų buvo uždarytos, dauguma naujų projektų greitai bankrutuodavo.

Geografija

Bridžportas išsidėstęs pietvakarinėje Konektikuto dalyje, palei Long Ailando sąsiaurio pakrantę, prie Pekvonoko upės žiočių.
Banco di San Giorgio

Banco di San Giorgio – buvusi Italijos finansų įstaiga. Banco di San Giorgio buvo vienas iš seniausių pasaulio bankų. Šis Genujos respublikos bankas buvo įsteigtas 1407 m.
Karkažiškė

Geografija

Karkažiškė įsikūrusi tarp Žeimenos intako Skerdiksnos ir Garonių durpyno, netoli geležinkelio Vilnius-Daugpilis (Latvija).
Spageti medžio pokštas

Spageti medžio pokštas – trijų minučių trukmės BBC televizijos reportažas, parodytas 1957 m. balandžio 1 d. Reportaže buvo rodoma šeima Šveicarijoje auginanti spagečių makaronus ant medžių. Tuo metu spagečiai nebuvo labai populiarūs JK, tad dauguma televizijos žiūrovų patikėjo, kad šie makaronai auginami ant medžių ir po televizijos reportažo skambino ir klausė, ar juos įmanoma auginti namuose.
Vėliau CNN televizija šį pokštą pavadino vienu didžiausių pokštų kada nors sukurtų televizijos.
Šį reportažą sugalvojo „Panoramos“ laidos operatorius Charles de Jaeger. Jis prisiminė, kad mokykloje Austrijoje jo mokytojai sakydavo, jog mokiniai tokie kvaili ir gali patikėti net spagečiais augančiais medžiuose. Šiam reportažui paruošti jis gavo 100 svarų. Reportažas įtikinamas tapo ir todėl, kad jį įgarsino tuomet labai žinomas žurnalistas Richard Dimbleby.
Google Street View

Paplitimas

2012 m. birželio 6 dieną Google paskelbė, jog kompanija sukaupė 20 petabaitų Street View duomenų, nufotografuota 5 milijonai mylių kelių, tuomet projektas veikė 39 šalyje apie 3000 miestų.
Nuo projekto starto 2007 m. Google Street View populiarėjo ir 2013 m. jau veikė 48 pasaulio šalyse.

JAV

Projektas startavo JAV ir pirmuosius metus veikė tik šios šalies miestuose. Iš pradžių projektas veikė tik pagrindinėse miestų gatvėse.

Kanada

Google Street View automobiliai Kanadoje pastebėti 2007 m. rudenį, tačiau projektas buvo kuriam laikui atidėtas norint suderinti privatumo apsaugos klausimus su šalies vyriausybe.

Lotynų Amerika

Pirmoji Lotynų Amerikos šalis, leidusi veikti Street View, tapo Meksika (2009 m.). Šiuo metu projektas veikia Meksikoje, Brazilijoje ir Čilėje. Planuojama ateityje fotografuoti ir Argentinos, Kolumbijos ir Peru miestų gatves.

Europa

Vienos pirmųjų Europos šalių, kuriose pradėjo veikti Google Street View, tapo Prancūzija ir Italija (2008 m.). Šiek tiek vėliau prie projekto prisijungė Ispanija ir Didžioji Britanija.
Šiuo metu projektas veikia daugelyje Europos šalių ir dengia didžiąją dalį šalių teritorijų. Daugumoje Europos šalių buvo kilę asmens privatumo diskusijų.

Bulgarija

2013 m. vasarį daugumos Bulgarijos gatvių ir kelių vaizdai tapo prienami Google Street View sistemoje.

Lietuva

Nuo 2012 m. birželio 7 d. „Google“ automobiliai fotografavo Lietuvos gatves. Fotografuota didesniuose Lietuvos miestuose, svarbesniuose keliuose, miestuose ir miesteliuose šalia jų. Nuo 2013 m. sausio 31 d. Lietuvos kelių ir gatvių vaizdai prieinami Google Street View sistemoje.
Antrą kartą Lietuvos kelių fotografavimas vyko nuo 2018 m. liepos 25 d.

Lenkija

2012 m. kovą, didžiųjų Lenkijos miestų gatvės tapo prienamos Google Street View sistemoje. 2013 m. balandį, prienama tapo dauguma šalies kelių ir gatvių.

Vengrija

2013 m. balandį, didžioji dalis Vengrijos kelių ir gatvių tapo prienami Google Street View sistemoje.

Azija

Azijoje projektas veikia Kinijoje, Izraelyje, Japonijoje, Singapūre, Pietų Korėjoje, Taivane ir Tailande.

Okeanija

2008 m. rugpjūtį buvo paskelbtos pirmosios Australijos nuotraukos. 2008 m. pabaigoje prie projekto prisijungė ir Naujoji Zelandija.

Afrika

Didžioji dalis Google Street View Afrikoje veikia tik PAR (startavo 2010 m.). 2012 m. pabaigoje pagrindinius savo miestus prie projekto prijungė ir Botsvana. 2013 m. balandį tapo prienami ir Lesoto keliai.

Antarktida

2010 m. rugsėjį projektas startavo Antarktidoje.
Šalva Amonašvilis

Šalva Amonašvilis (g. 1931 m. Tbilisyje, Gruzija) – mokslininkas, pedagogas ir psichologas, išgarsėjęs kaip humanistinės pedagogikos kūrėjas ir puoselėtojas.

Biografija

Š. Amonašvilis baigė Tbilisio universiteto Orientalistikos fakulteto Irano kalbos ir kultūros specialybės studijas.

Pasaulėžiūra

Šalva Amonašvilis teigia, kad šiandien mūsų dvasiniam atgimimui liko vienintelis būdas – vieningai, atverta širdimi, atsigręžti į savo vaikus ir jų mokytojus, nes vien tik jie yra pajėgūs pakeisti pasaulį, pakeisti būsimų kartų vertybių sistemą. Tūkstantmečių patyrimas rodo, kad to negali padaryti nei valdžia, nei politika, nei ekonomika. Tai padaryti gali tik mokytojai, jei mes juos suprasime, palaikysime ir padėsime pamatyti jiems savyje ir vaikuose Kūrėjo paveikslą. Ypatinga yra mokytojų misija: jie žadina būsimų tėvų, mokslininkų, garsenybių, valdininkų, politikų, prezidentų dvasinių vertybių sampratą. Bet jeigu lemiamu metu į klases neateis dvasingi mokytojai, kuo taps mūsų vaikai ir kuo jie pavers Žemę?

Akademinė veikla

Šalva Amonašvilis – Rusijos Švietimo akademijos akademikas, psichologijos mokslų daktaras, profesorius, Jis yra Maskvos miesto Pedagoginio universiteto humaniškosios pedagogikos laboratorijos ir Š. Amonašvilio leidybos namų vadovas, Maskvos 1715-osios ir Sankt Peterburgo 38-osios eksperimentinių mokyklų mokslinis vadovas.
1960–1970 m. buvo masinio pedagoginio eksperimento Gruzijos mokyklose vadovas. Eksperimentas sulaukė gausių atsiliepimų iš viso pasaulio. Tuomet ir gimė nauja mokslinė pedagogikos kryptis, kurią šiandien vadiname „individualus humanistinis vaikų ugdymas“.