google/wiki40b huggingface dataset:
Centrinė bendrosios informacijos direkcija

Centrinė bendrosios informacijos direkcija (pranc. Direction centrale des renseignements généraux; RG) – buvusi Prancūzijos žvalgybos tarnyba, priklausiusi Prancūzijos Nacionalinei policijai ir pavaldi Generalinei nacionalinės policijos direkcijai (Direction Générale de la Police Nationale; DGPN) ir galop Prancūzijos Vidaus reikalų ministerijai.
Viena iš jos veiklos sričių buvo azartinių lošimų vietų bei arklių lenktynių stebėjimas
2008 m. liepos 1 d. RG buvo sujungta su Teritorinio stebėjimo direkcija (Direction de la Surveillance du Territoire; DST) ir sudarė naują žvalgybos tarnybą Centrinę vidaus žvalgybos direkciją (Direction centrale du renseignement intérieur).

Istorija

Terminas Renseignements Généraux pasirodė dar 1907 m., kai Bendrojo saugumo direktorius Célestin Hennion įsteigė policijos žvalgybos tarnybą.
4-tą dešimtmetį fašistuojančių grupių (pvz., „La Cagoule“) veikla paskatino 1937 m. sukurti Direction des services de renseignements généraux et de la police administrative, kuri 1938 m. tapo Inspection Générale des Services de Renseignements Généraux et de la Police Administrative.
1941 m. Viši režimas sukūrė savo tarnybą, vadintą Direction Centrale des Renseignements Généraux.
Išvadavus Prancūziją RG atgavo 4-tą dešimtmetį vykdytas funkcijas. Vykstant dekolonizacijai susidurta su naujomis grėsmėmis, kylančiu šiuolaikiniu terorizmu (pvz., OAS).
Nuo 1973 m. Prancūzijos valstybės sienų stebėjimas buvo perduotas specialiai oro ir sienų policijai (Police de l’Air et des Frontières; PAF).
Paskutinį XX a. dešimtmetį RG ėmė stebėti radikalųjį islamizmą, antiglobalistinius judėjimus bei kultus.
RG buvo ne sykį kaltinta, kad nelegaliai šnipinėja žurnalistus bei vyriausybės politinius oponentus, manoma, kad šie kaltinimai turėjo pagrindo. Kelis kartus buvo siūlyta RG panaikinti ar sujungti kitas policijos žvalgybos tarnyba, pvz., Direction de la Surveillance du Territoire, kas ir buvo padaryta 2008 m. liepos 1 d.
Stanisław Kuźmiński

Biografija

Gimė 1895 m. vasario 20 d. Velžyje, bajorų Jurgio Kužmos-Kužminskio ir Vladislavos Lesickos šeimoje. 1912 m. mokyklą baigė Kurske ir įstojo į Sankt Peterburgo karininkų mokyklą. Prasidėjus I pasauliniam karui išsiųstas į frontą Galicijoje. 1914 m. rugpjūtį suteiktas paporučikio laipsnis. 1915 m. sausio 27 d. sunkiai sužeistas mūšyje prie Ivano Frankivsko. Pasveikęs toliau dalyvavo įvairiuose mūšiuose ore. Už nuopelnus kare apdovanotas 2-ojo, 3-ojo ir 4-ojo laipsnio Anos ginklas ordinais. Po bolševikinės revoliucijos Rusijoje prisijungė prie naujai suformuotos lenkų kariuomenės, tapo vienu iš pirmųjų šios kariuomenės pilotų, suteiktas kapitono laipsnis. 1919-1920 m. kovojo Lenkijos-sovietų kare, buvo sužeistas. Po karo tarnavo įvairiose Lenkijos vietose, dalyvavo ir vedė kursus lakūnams. 1924 m. gruodžio 1 d. paskirtas papulkininkiu. Buvo išsiųstas 6 mėnesiams stažuotis į Prancūziją. 1928 m. pradėjo dirbi krašto apsaugos ministerijos aviacijos departamente, 1930 m. tapo departamento vadovu. Dėl nesutarimų departamente 1931 m. pasitraukė ir išvyko studijuoti į Paryžiaus aeronautikos mokyklą, kurią baigė 1933 metais. 1935 m. birželio 27 d. suteiktas pulkininko laipsnis. Prasidėjus II pasauliniam karui 1939 m. rugsėjo 22 d. buvo sunkiai sužeistas ir paimtas į nelaisvę. 1940 m. išvežtas į darbo stovyklą netoli Gyseno, 1942 m. perkeltas į stovyklą netoli Garmišo-Partenkircheno, išlaisvintas amerikiečių 1945 m. balandžio 29 dieną. Išlaisvintas 1945 m. birželio 16 d. prisijungė prie Lenkijos užsienio karinių pajėgų Nicoje. 1948 m. balandžio 23 d. paleistas iš tarnybos dirbo Nicos plastiko gamykloje. Vėliau persikėlė į Paryžių, kur pats vertėsi plastikų prekyba. Mirė 1969 m. spalio 28 d. Paryžiuje.
Panevėžio apygardos teismas

Panevėžio apygardos teismas - vienas iš Lietuvos bendrosios kompetencijos apygardos teismų, nagrinėjančių jo kompetencijai priskirtas baudžiamąsias ir civilines bylas pirmąja arba antrąja instancija. Adresas - Elektros g. 9,
LT-35175, Panevėžys. Teismo pirmininkas - Eigirdas Činka.
Veikia 2 skyriai - Baudžiamųjų bylų (pirmininkas - Sigitas Bagdonavičius) ir Civilinių bylų skyrius (pirmininkas - Laimantas Misiūnas).

Istorija

1925 m. balandžio 20 d. įstatymu buvo įsteigtas Panevėžio apygardos teismas (aukščiausioji teisminė instancija visai valstybės teritorijai buvo Vyriausiasis Lietuvos tribunolas). Sovietinės okupacijos metais teismas panaikintas.
1995 m. sausio 1 d. vėl pradėjo veikti Panevėžio apygardos teismas.
Vaikų vakarai

Vaikų vakarai – dienraščio „Vakarai“ savaitinis priedas vaikams, leistas nuo 1937 m. vasario 11 d. iki 1938 m. gruodžio 29 d. Klaipėdoje.

Istorija

Spausdinti vaikų rašinėliai, piešiniai, eilėraštukai, pasakos, galvosūkiai ir kt. Išėjo 98 numeriai. Redagavo mokytojas J. Dubickas.
Pilotiškės

Istorija

1959 m. kaime 32 ūkiuose gyveno 111 gyventojų , 2009 m. – 11 ūkių, gyveno 34 gyventojai.
Seinejokis

Istorija

Įsikūrė XIX a. prie parako ir ginklų gamyklos. 1960 m. suteiktos miesto teisės.
Lomazų žydų kapinės

Lomazų žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Łomazach) – žydų kapinės Lomazų kaime, ul. Brzeskiej gatvėje. Kapinių plotas 1,35 ha. Kapinės neaptvertos, paminklų neišlikę.
Erfurto universitetas

Istorija

Erfurto universitetas įkurtas 1392 m., 1816 m. Erfurtui atitekus Prūsijai, universitetas uždarytas. 1945 m. universiteto pastatas sugriautas, 1994 m. universitetas atkurtas.

Žmonės

Rektoriai: Peteris Glocas 1981–2000 m.
Universitete studijavo ir dėstė: Martinas Liuteris, Maksas Vėberis, Ulrichas fon Hutenas, Grotus Rubianus, Konradas iš Megenberg ir kiti.

Lietuviai

Universitete dirbo: Sigitas Kregždė,
Nuo 1999 m. pagal ERASMUS programą su Erfurto universitetu bendradarbiauja Vilniaus pedagoginis universitetas, Vilniaus kooperacijos kolegija.
Antanas Baužė

Antanas Baužė (1898 m. lapkričio 26 d. Ringiai, Sartininkų valsčius – 1975 m. rugsėjo 1 d. Sidnėjus, Australija) – Australijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija

Žmona Ona Baužienė. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, tarnavo iki 1930 m. 1930 m. su žmona atvyko į Sidnėjų. 1932–1937 m. ir 1940–1950 m. Australijos lietuvių draugijos (ALD) valdybos pirmininkas. 1950 m. kartu su S. Narušiu ir J. Kapočiumi ALD reorganizavo i Australijos lietuvių bendruomenę, jos garbės narys. 1949 m. savaitraščio „Mūsų pastogė“ įkūrimo iniciatorius ir iki 1952 m. oficialus leidėjas. Bendradarbiavo Lietuvos ir JAV lietuvių spaudoje.
American Broadcasting Company

Istorija

Įkūrus pirmuosius tikrus radijo transliuotojus antrajame XX a. dešimtmetyje išryškėjo rinkos lyderiai „CBS“ ir „RCA“ valdomas „NBC“, kurį sudarė „NBC Red“ ir „NBC Blue“. 1943 m. spalio 12 d. „NBC Blue“ buvo parduotas už 8 milijonus JAV dolerių.

Savininkai

1996 m. „The Walt Disney Company“ įsigyja „Capital Cities/ABC“ ir pervadina į „ABC, Inc.“, nors transliuotojas ir toliau vadinasi pilnu pavadinimu „American Broadcasting Companies“, ypač jų sukuriamose TV laidose.
Obelų Ragas

Istorija

1919 m. kaime įkurta sentikių parapija. XX a. tarpukariu kaimas buvo Švenčionių apskrityje (priklausė Lenkijai). 1926 (ar 1922) m. pastatyta Obelų Rago Šv. Mykolo cerkvė su varpine. Prieš II pasaulinį karą parapijai priklausė apie 150 tikinčiųjų. Karo metu cerkvė nebuvo uždaryta, bet po karo 1956 m. sovietų valdžia cerkvę traktoriais nugriovė. Parapija sunyko.
Nardo

Istorija

Nardo regionas gyvenamas nuo paleolito laikų, mesapiai įkūrė gyvenvietę 1000 m. pr. m. e. Romėnai užėmė Nardo 269 m. pr. m. e. ir per jį nutiesė Via Traiana. Po Romos imperijos žlugimo miestą valdė lombardai ir Bizantija.
1055 m. Nardo užėmė normanai, o juos išstūmė Anžu dinastija 1266 m. Aragonas atidavė Nardo 1497 m. Andrea Matteo Acquaviva, kurio sūnus Belisario tapo pirmuoju Nardo kunigaikščiu ir platino Renesansą mieste.
1647 m. Nardo sukilo prieš ispanų valdžią, bet vietininko kariai žiauriai numalšino sukilimą.
Virginija Čiurlionytė-Katinienė

Biografija

Mokėsi Varėnos vidurinėje mokykloje ir vaikų muzikos mokykloje (mokyt. A. Bernatavičiaus akordeono klasė). Baigusi vidurinę mokyklą, 1976–1980 muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė S. Jautakis).
1980–1982 Varėnos 3-osios ir 1-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, vaikų ir merginų chorų vadovė. Taip pat buvo Panočių vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė. Vadovavo ir vokaliniams ansambliams, juos parengdavo „Dainų dainelės" konkursams.
Nuo 1980 rudens Varėnos vaikų muzikos mokyklos mokytoja, chorinio dainavimo skyriaus, o 1984–1994 įvairių specialybių jaunių choro vadovė. Chorą parengė 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Choras dalyvavo 1987 respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse, Varėnos rajono dainų šventėse, festivaliuose Alytuje, Lazdijuose ir Vilniuje, koncertavo savo mieste bei rajone, Marijampolėje.
1984–1989 Varėnos rajoninių kultūros namų mišriojo choro chormeisterė, vadovavo ir Varėnos melioracijos statybos valdybos, Centrinės ligoninės, Perlojos eksperimentinio ūkio moterų vokaliniams ansambliams. 1989 suorganizavo Varėnos miesto švietimo darbuotojų mišrųjį chorą, bet jo veikla buvo trumpalaikė.
Nuo 1993 Vilniaus B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos choro dirigavimo mokytoja ir vyresniųjų klasių moksleivių choro chormeisterė, nuo 1998 rudens vadovė. 1996–1997 Lietuvos radijo ir televizijos vaikų choro jaunučių grupės vadovė, nuo 1996 Vilniaus miesto kultūros rūmų moterų choro „Eglė" chormeisterė, nuo 1997 Vilniaus M. K. Čiurlionio menų gimnazijos pradinių klasių choro vadovė.
V. Katinienė buvo Varėnos rajono chorvedžių tarybos pirmininkė, meno mėgėjų apžiūrų žiuri narė, dainų švenčių dirigentė ir vyr. dirigentė. 1987 apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1994 jai suteikta muzikos mokytojos ekspertės kvalifikacijos kategorija. Dabar ji kartu su vyru Raimundu Katinu vadovauja chorui „Viva Voce“.2009 metais šis choras konkurse Turkijoje užemė pirmają vietą ir tapo laureatais

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Gintautas Domarkas

Biografija

1997–2000 m. Šiaulių rajono savivaldybės Šiaulių kaimiškosios seniūnijos seniūnas, 2000 m. Šiaulių rajono savivaldybės Turto valdymo skyriaus vedėjo pavaduotojas, nuo 2004 m. Šiaulių rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.
2000 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Šiaulių rajono skyriaus narys.
2000 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Ona, vaikai Vaidas, Darius.
Dyburių Molkio akmuo

Akmuo

Smarkiai apskaldytas, netaisyklingos formos, briaunuotas, stambaus grūdėtumo rausvas granitas. Guli kryžkelės šiauriniame pakraštyje, sankasos šlaite, prie pat kelio į Dyburius.
Kultūros vertybių registre neregistruotas.

Istorija

Mitologinis akmuo nuo seno gulėjo nederlingoje, Šiaušelėmis vadinamoje kalvoje. Pasakojama, kad seniau kažkas ant jo pastatė iš nedidelių akmenų mulkio (žioplio) statulą, todėl akmenį pradėta žemaitiškai vadinti Molkiu (liet. Mulkiu).
Akmuo buvęs labai didelis. 1939–1940 m. akmenskaldžiai didžiąją riedulio dalį suskaldė, o skaldą suvežė naujojo plento Rietavas–Kartena statybai, kuri liko neužbaigta. Melioruojant kaimo laukus, išlikusią nemažą akmens dalį XX a. 8 dešimtmetyje melioratoriai atvilko į dabartinę vietą prie kryžkelės.
Mūza Rubackytė

Biografija

Kilusi iš muzikų šeimos. Prosenelė buvo pianistė, senelis – mėgėjų orkestro įkūrėjas ir dirigentas, matematikas. Mama ir teta – pianistės, tėvas – operos dainininkas. 
Gyveno Kaune, Žaliakalnyje, Lietuvių gatvėje. 1965–1973 m. mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokykloje. 1973–1976 m. studijavo LSSR konservatorijoje (Jurgio Karnavičiaus klasėje). 1978 m. baigė Maskvos Piotro Čaikovskio konservatoriją (J. Fliero klasę), 1978–1981 m. šios konservatorijos asistentūrą stažuotę (M. Voskresenskio klasę). 
1978–1987 m. LSSR konservatorijos Fortepijono katedros dėstytoja, nuo 1987 m. docentė. Nuo 1989 m. Europos konservatorijos Paryžiuje (Prancūzija) profesorė, nuo 2003 m. LMA profesorė.
Lietuvos muzikų sąjungos narė.

Meninė veikla

Pirmą kartą kaip pianistė koncertavo būdama 7 metų LSSR filharmonijoje: atliko Haidno koncertą kartu su Sauliaus Sondeckio Lietuvos kameriniu orkestru. Būdama 13 metų laimėjo Lietuvos nacionalinį jaunųjų atlikėjų konkursą. 1981 m. Budapešte laimėjo Grand prix Listo-Bartoko konkurse. Sovietmečiu gastroliavo Vengrijoje, VDR, Islandijoje, Bulgarijoje, Čekoslovakijoje ir kt.
Klausgalvai

Etimologija

Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Klausgalvis daugiskaitos formos. Vietovardis rašomas lenk. Kłausgały, Kławzgałwy, Kłauzgalwie, rus. Клавзкгалы, Клаусгальве, Клаусгалвай, liet. Klausgalviai, Klausgalvai, žem. Klausgalvā.

Aplinkinės gyvenvietės

Leliūnai – 6 kmBarzdžiai – 2 kmSALANTAI – 4 km
KalnalisKlausgalvų Medsėdžiai – 1 kmSkaudaliai – 3 kmŠalynas – 1 km
Nasrėnai – 4 kmSauseriai – 5 kmKūlsodis – 4 km
Kalio trąša

Naudojamos trąšos

Iš kalio trąšų Lietuvoje naudojamas kalio chloridas (KCl). Tai svarbiausioji kalio trąša. Turi 59 -61 % K₂O. Tai dažniausiai balti (rusvi arba pilki) ir smulkūs (0,15–0,75 mm) kristalai. Gerai tirpsta vandenyje. Beriamas į dirvą anksti (prieš sėją), kad vanduo spėtų išplauti chlorą. Į Lietuvą atsivežama iš Soligorsko (Baltarusija).
Kalio sulfatas (K₂ SO₄), gaunamas iš kalio chlorido tirpalo, veikiamo magnio sulfatu. Turi 45 -52 % K₂O. Tai balti, smulkūs kristaliniai milteliai. Kadangi jo gaminama nedaug (brangus), vartojamas tik chlorui jautriems augalams (pvz., tabakui, pomidorams, linams, bulvėms) tręšti.
Kalio karbonatas/ potašas (K₂CO₃), gaunamas kaip aliuminio gamybos iš nefelino atlieka. Turi 55 -56 % K₂O. Stiprios šarminės reakcijos. Greitai drėksta, tirpsta. Vartojamas rūgščioms dirvoms ir chlorui jautriems augalams tręšti. Medžio pelenai turi ~ 14 % K₂O, cemento dulkės ~ 15 %.

Nauda augalams ir naudojimas

Kalis reguliuoja augalų maitinimą, didina atsparumą ligoms, mažina nitratų susikaupimą, kalio jonai yra vieni iš pagrindinių jonų ląstelių biopotencialų susidaryme. Sudaro 1–2 % augalų sausos medžiagos. Daugiau jo jaunose augalo dalyse ir lapuose. Jis dalyvauja fotosintezės procese, t. y., susidarant cukrums ir krakmolui, taip pat greitina baltymų sintezę aktyvindamas fermentus, katalizuojančius pektidų susidarymą iš aminorūgščių. Kai dirvose pakanka kalio, stiebai išauga tvirtesni ir atsparesni išgulimui.
Kalio trąšos paprastai į dirvą beriamos su fosforo arba azoto ir fosforo trąšomis. Efektyviausiai veikia durpiniuose, salpiniuose, prie smėlio ir lengvuose velėniniuose jauriniuose priemolio dirvožemiuose. Naudingos visiems augalams, o ypač bulvėms, cukriniams runkeliams, pašariniams šakniavaisiams, tabakui, linams, kanapėms, ankštiniams augalams, kukurūzams, žiemkenčiams, pašarinėms žolėms. Tręšiant jomis nuolat be kalkių priedo, didėja dirvožemių rūgštingumas. Žiemkenčiams kalio trąšos beriamos rudenį, prieš sėją, cukriniams ir pašariniams runkeliams dažniausiai t. p. iš rudens, dobilams ir ganykloms – anksti pavasarį. Kai dirvos tręšiamos nedidelėmis mėšlo normomis (20 t/ha), kalio trąšų normos mažinamos pusiau.
Conus alconnelli

Paplitimas

Yra aptinkama Pietų Afrikos Respublikoje.
Gardamo pagrindinė mokykla

Istorija

1908 m. įsteigta pirmoji Gardamo pradžios mokykla, kurioje buvo dėstoma rusų kalba. To pastato dabar nebėra. 1928 m. pastatytas dviejų aukštų medinis pastatas. Mokykloje mokėsi po 30-40 mokinių, dirbo 1-2 mokytojai. Mokyklos steigėjas Veiverių muitinės tarnautojas Matulionis. 1914 m. mokykla tapo vokiška. Tuo metu mokytoju dirbo Jurjonas. Menkai mokėjo vokiečių kalbą, todėl mokė lietuviškai. Susikūrus nepriklausomai Lietuvos Respublikai Gardame veikė lietuviška mokykla, buvo dvi klasės, dirbtuvės, sporto salė. 1936–1944 m. mokyklos vedėju dirbo V. Žibaitis, kultūrinio gyvenimo organizatorius, jaunųjų ūkininkų vadovas, šaulių būrio vadas. Ištremtas į Sibirą 1948 m. mirė.
1966 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas.
Lietuvos herbas

Aprašymas

Herbinio skydo raudoname lauke vaizduojamas sidabrinis šarvuotas raitelis ant sidabrinio žirgo, laikantis dešinėje rankoje virš galvos iškeltą sidabrinį kalaviją. Prie raitelio kairiojo peties kabo mėlynas skydas su auksiniu dvigubu kryžiumi. Žirgo balnas, gūnia, kamanos ir diržai mėlyni. Kalavijo rankena, kamanų žąslai, balnakilpė ir pentinas, makščių bei žirgo aprangos metaliniai sutvirtinimai ir pasagos – auksiniai.

Istorija

Raitelis dar iki atsirandant herbui simbolizavo Lietuvos didįjį kunigaikštį ir jo giminę. Pirmą kartą raitelis ant žirgo kaip valstybės ženklas panaudotas 1366 m. Manoma, kad baltas raitelis su kalaviju ant balto žirgo simbolizuoja protėvių karžygio vėlę.  Nuo XV a. iki XIX a. vartotas pavadinimas „Pagaunė“ (lenk. Pogoń) arba „Waykimas“). Kaip valstybės simbolis „Pagaunė“ buvo naudojamas jau Didžiojo kunigaikščio Narimanto, tai ir mini Lietuvos ir Žemaičių kronika, rasta XVII a. Tobolsko archyvuose: „…tas Narimantas savo antspaude turėjo herbą, kažkokį raitelį, kurį padarė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ženklu. Tame herbe buvo pavaizduotas narsus vyras ant balto žirgo raudoname dugne, apnuogintu kardu, lyg kažką vytųsi. Sulaukęs senatvės Narimantas mirė ir buvo palaidotas pagoniškai. Valstybės sostą perėmė jo brolis Algirdas.“{41:t.32,32}.
XVII a. karalius Žygimantas Augustas siūlė herbui du žemaitiškos kilmės pavadinimus: „waykitoias“ (vaikytojas) ir „waykimas“ (vaikymas). XVIII–XIX amžių sankirtoje herbą vadino „Vaikymas“. XIX a. viduryje S. Daukantas pasiūlė naujadarą – „vytis“ (mažąja raide, kirčiuojant pirmą skiemenį) pavadinti herbe pavaizduotą karžygį (tik karžygį). „Vytį“ didžiąja raide jau kaip herbo pavadinimą, vietoj „Pagaunės“, pradėjo naudoti Mikalojus Akelaitis 1884 m. Iki XIX a. pabaigos „Vytis“ tapo visuotiniu herbo pavadinimu, tačiau kilo nesutarimų dėl žodžio kirčiavimo (pirmą ar antrą skiemenį kirčiuoti), ir tik 1930-aisiais metais buvo sutarta kirčiuoti pirmą skiemenį.
1991 m. rugsėjo 4 d. buvo patvirtintas dabartinis Vyčio variantas, sukurtas Arvydo Každailio.
Diskonto norma

Diskonto norma – palūkanų norma, skaičiuojama ne pagal pradines investicijas, bet pagal susigrąžinamą vertę. Pavyzdžiui, jei už 900 Lt perkami valstybės vertybiniai popieriai, už kuriuos po metų bus gražinama 1000 Lt, diskonto norma yra lygi 10 %, nors tuo pat metu šios investicijos metinė palūkanų norma yra 11,1 %.
Diskonto norma atsiranda dėl pinigų vertės pasikeitimo laike, pinigai dabar yra vertingesni negu pinigai ateityje. Jis parodo kokią pinigų dalį mes linkę paaukoti, kad pinigus, kuriuos gausime ateityje gautume dabar. Diskonto norma rodoma nuošimčiais.
Diskonto norma suteikia galimybę diskontuoti – ateityje laukiamo kapitalo vertę perskaičiuoti į kapitalo vertę dabartiniu laiku. Diskonto norma naudojama apskaičiuojant investicijas.

Pavyzdys

Patyrinėjam paskolos lakštus, kuriuos valstybė turi išpirkti po metų po 1000 Lt. Mums reikia pinigų ir todėl mes nusprendėme juos parduoti anksčiau po 900 Lt. Mes padarėme diskontą, tai reiškia ateityje už gautus 1000 Lt dabar gausime 900 Lt. Diskontą apskaičiuosime:

Diskonto lygis ir rentabilumas

Diskonto koeficientas nėra toks pats kaip palūkanos, grąžos koeficientas arba rentabilumas. Praeitame pavyzdyje diskonto norma buvo 10 %, nes buvo atsisakyta 10 %, kad būtų galima pinigus gauti anksčiau.
Pirkėjui, paskolos lakštų pirkimas buvo investicija – jis išleido 900 Lt dabar, kad ateityje gautu 1000 Lt. Todėl palūkanas apskaičiuosime taip:

Pastaba

Diskonto norma priklauso nuo tokių veiksnių kaip infliacija, pinigų pasiūla, paklausa, skolininko mokumo. Jei skolininkas nekelia abejonių, kad grąžins pinigus, tai paskutinę dieną jo vertybinių popierių vertė bus lygiai tokia pati, kokia jų nominali vertė. Jei skolininkas negali atiduoti skolos, tai jo išleistų vertybinių popierių vertė net ir paskutinėmis dienomis gali būti artima nuliui, o diskonto norma artima 100 %.
Rusijos Federacijos Federalinės saugumo tarnybos Konstitucinės santvarkos apsaugos ir kovos su terorizmu tarnyba

RF FSB Konstitucinės santvarkos apsaugos ir kovos su terorizmu tarnyba (Служба по защите конституционного строя и борьбе с терроризмом) originalo kalba trumpinama СЗКС и БТ - tarnybos veikla nukreipta į terorizmo užkardymą, darbą su religinėmis, tautinėmis ir kitomis visuomeninėmis organizacijomis.
Lietuvos zootechnikų sąjunga

Lietuvos zootechnikų sąjunga – Lietuvos gyvulininkystės specialistų organizacija, įkurta 1989 m. Būstinė Kaune, Radvilų Dvaro g. 31.

Veikla

Lietuvos zootechnikų sąjunga telkia gyvulininkystės specialistus aktualiems gamybos, ekologijos, visuomeniniams, kultūriniams uždaviniams spręsti, gyvulininkystės pažangai spartinti ir produkcijos kokybei gerinti, skatina narių kūrybinę veiklą, jų profesinį tobulėjimą ir bendradarbiavimą, rūpinasi zootechnikos mokslo plėtote ir populiarinimu Lietuvoje, teikia profesinę paramą sąjungos nariams.
Lietuvos zootechnikų sąjunga 2007 m. turėjo 120 narių. Aukščiausiasis valdymo organas – suvažiavimas. Tarp suvažiavimų sąjungai vadovauja taryba ir pirmininkas. Lietuvos zootechnikų sąjungos suvažiavimai įvyko 1989 m., 1993 m., 1996 m., 2001 m., 2007 m.
Marek Sawicki

Biografija

1983 m. baigė Sedlcų Aukštosios pedagoginės ir žemės ūkio mokyklos Žemės ūkio fakultetą. 1996 m. baigė Lenkijos mokslų akademijos Agrarinės teisės instituto podiplomines studijas. 2006 m. Palenkės akademijoje apgynė žemės ūkio mokslų daktaro disertaciją.
1983–1986 m. Sedlcų Aukštosios pedagoginės ir žemės ūkio mokyklos mokslinis bendradarbis. 1987–1988 m. Palenkės Sokoluvo cukraus fabriko inspektorius. 1989–1990 m. Palenkės Sokoluvo Žemės ūkio mokyklos mokytojas. 1990–1996 m. Repkų valsčiaus viršaitis. 1996–1997 m. Žemės ūkio ministerijos valstybės sekretorius.
Nuo 1988 m. iki 1990 m. Jungtinės liaudies partijos narys. Nuo 1990 m. Lenkijos liaudies partijos narys, šios partijos Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas ir Tarybos sekretorius.
1993–1997 m., 1997–2001 m., 2001–2005 m., 2005–2007 m. ir nuo 2007 m. Lenkijos seimo narys išrinktas pagal Lenkijos liaudies partijos sąrašą. 1993–1996 m. Seimo sekretorius, 2001–2005 m. Lenkijos liaudies partijos parlamentinio klubo pirmininkas.
Nuo 2007 m. lapkričio 16 d. Lenkijos žemės ūkio ministras.
Sigizmundas Pipynė

Biografija

1953 m. baigė LSSR dailės institutą, 1953–1962 m. jame dėstė. 1958–1963 m. LSSR architektų sąjungos valdybos sekretorius. 1962–1979 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto direktorius.
Pagal S. Pipynės projektus pastatyta apie 50 individualių gyvenamųjų namų. Parašė straipsnių apie miestų tvarkymą ir architektūrą.
Kangiujaus kultūra

Kangiujaus kultūra – ankstyvojo geležies amžiaus archeologinė kultūra.

Arealas

Kangiujaus kultūra IV a. pr. m. e. – I a. m. e. buvo paplitusi Vidurinėje Azijoje, prie Amudarjos žemupio, Chorezme, dabartinėje Turkmėnijoje ir Uzbekijoje.

Kultūra

Kangiujaus kultūros gyventojai gyveno kala tipo didelėse gyvenvietėse, svarbiausi paminklai – Koi Krylgan Kala, Džanbas Kala. Statė pastatus, dažniausiai bendruomeninius, iš nedegtų plytų su skliautinėmis perdangomis ir šaudymo angomis. Vertėsi drėkinamąja žemdirbyste, kanalus kasė vergai, jie tęsėsi dešimtis kilometrų. Kangiujaus kultūros ankstyvuoju, klestėjimo laikotarpiu naudota dailiai lipdyta, įvairių formų, gerai išdegta, tapyta keramika, švenčių ir kulto indus dažnai puošta ir reljefinėmis kompozicijomis. Vėlyvuoju laikotarpiu (II a. pr. m. e. – I m. e. a.) keramikos kokybė prastėjo, manoma, tam turėjo įtakos stepių gyventojų antplūdis. Rasta daug terakotinių statulėlių, aramėjų abėcėle rašytų lentelių.
Aleksandras Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės, Skumino šakos. Tėvas Juozapas Tiškevičius, motina Ona Pociejūtė. Brolis Liudvikas Tiškevičius.

Valstybės tarnyba

1773 m. Vilniaus tijūnas, Lietuvos didysis stovyklininkas , 1774 m. Lietuvos didysis raštininkas