google/wiki40b huggingface dataset:
Pociejų rūmai

Istorija

XVII a. rūmų vietoje stovėjo trys namai. XVII a. pab. jie buvo sujungti. Po 1748 m. gaisro rūmai buvo atstatyti, o prie M. Antakolskio g. pristatytas dviaukštis priestatas. XVIII a. pab. ir XIX a. antroje pusėje rūmai buvo perstatyti.
1906–1944 m. čia veikė Jurgio ir Marijos Šlapelių knygynas, 1944–1968 m. – pirčių-skalbyklų trestas. 1968–1973 m. pastatas buvo rekonstruotas (projekto autorius – Antanas Kunigėlis). 1973–1993 m. čia veikė Vilniaus teritorinė vandentiekio ir kanalizacijos valdyba. 1993–2018 m. pastate veikia „Vilniaus vandenys“.
Vilnius Mama Jazz

Istorija

Festivalio sumanytoja ir vadybininkė – Judita Bartoševičienė, VšĮ „Vilniaus džiazo klubas“ direktorė. Renginys Vilniuje pradėjo gyvuoti 2002 m.
2005–2007 m. festivalis vadinosi „Vilnius City Jazz“.

Programa

Festivalis laikosi savo esminių prioritetų – atliekamos muzikos kokybės, originalumo ir aktualumo. Programa kasmet yra turtinga geriausių užsienio bei Lietuvos džiazo atlikėjų projektų. Bendradarbiaujant su Lietuvos muzikos ir teatro akademija kasmet būna vykdomos jaunųjų atlikėjų projektų atrankos. Remiantis jos rezultatais, vykdomas bendradarbiavimas, keitimasis atlikėjais su prancūzų džiazo festivaliu „Transeuropéennes“.
Festivalis puoselėja ir globoja lietuviško džiazo kultūrą, tradicijas ir skatina profesionalių Lietuvos džiazo atlikėjų kūrybinę veiklą, skleidžia informaciją apie įdomiausias idėjas ir sėkmingiausius projektus Lietuvoje.
2008 m. Paryžiaus automobilių paroda

2008 m. Paryžiaus automobilių paroda vyko 2008 m. spalio 4 – 19 dienomis Versalio uosto ekspozicijų centre.
Šioje parodoje įvyko tam tikras lūžis, nes dauguma naujai pristatytų automobilių buvo hibridiniai arba elektra varomi. Po šios parodos vienas The New York Times blogerių paklausė: "Kas nužudė ne elektrinius automobilius? "
Šioje parodoje buvo pristatyti šie modeliai:

Taxis du Monde

Šį kartą speciali ekspozicija buvo skirta viso pasaulio taksi automobiliams. Čia buvo demonstruoti kompanijų Checker Taxi ir Yellow Cab Company bei atskiri modeliai, kaip Hackney carriage, autorikša, Jeepney.
Kalendorinis metodas

Kalendorinis metodas, kartais dar vadinamas Knauso-Ogino metodu arba ritmo metodu – kontracepcijos būdas, kuris remiasi vaisingųjų dienų nustatymu pagal paskutinių 12 moters ciklų maksimalią ir minimalią trukmę. Iš visų periodinio susilaikymo metodų, šis paprastai reikalauja ilgiausio susilaikymo.
Vaisingas laikotarpis pagal vieną iš patikimiausių (sprendžiant pagal kontracepcijos efektyvumą) skaičiavimo metodikų nustatomas taip: iš trumpiausio ciklo atimama 21 diena ir gaunama laikotarpio pradžia; pabaiga apskaičiuojama iš ilgiausio ciklo atimant 8 dienas. Tačiau dėl atimamų dienų skaičiaus įvairūs autoriai nesutaria.
Metodas taikytinas tik maždaug nuo tokio amžiaus, kai moters ciklo trukmė tampa pakankamai pastovi, kadangi paauglystėje yra gana dažni dideli ciklo trukmės svyravimai ir susilaikymo laikotarpis gali būti neracionaliai ilgas. Apskritai, net ir moterys su reguliariu ciklu, naudodamosi šiuo metodu turi susilaikyti (priklausomai nuo ciklo) net iki 2/3 savo ciklo trukmės, todėl šis kontracepcijos būdas yra gana nepopuliarus. Kai kurie specialistai jį išvis priskiria nepatikimiems ir nepraktiškiems kontracepcijos metodams.

Istorija

Kalendorinio metodo principus pirmasis aprašė graikų gydytojas Spranas iš Efeso dar II a. pr. m. e. 1904 ar 1905 m. olandas Theodoor Hendrik van de Velde nustatė, kad moters ciklo metu įvyksta tik viena ovuliacija ir jos metu stebimas moters temperatūros pakilimas. Šiuolaikinį metodą pirmąkart pateikė Hermanas Knausas (Hermann Knaus, Austrija) ir Kiusaku Oginas (Kyusaku Ogino, Japonija) 1928 metais. H. Knauso siūlymu turėjo būti atimamos 17 ir 13 dienų, o K. Ogino, atitinkamai, 18 ir 11 dienų.
Kazys Dabužinskas

Biografija

1950 m. baigė Kauno universitetą. 1950–1957 m. dirbo Fizikos ir technikos bei Energetikos ir elektrotechnikos institutuose. 1955 m. technikos mokslų kandidatas. 1957–1966 m. Hidrotechnikos ir melioracijos instituto direktoriaus pavaduotojas moksliniam darbui. 1966–1969 m. Kauno politechnikos instituto, 1969–1985 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1969–1976 m. Hidroįrengimų katedros vedėjas, 1976–1985 m. Hidromelioracijos ir žemėtvarkos fakulteto dekanas, nuo 1968 m. docentas.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo kryptis – hidrotechnikos statinių eksploatacija, jų hidraulinis modeliavimas, drenažo nuotėkio formavimasis ir vandens tekėjimas į drenas.
Klepų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Novos dešiniajame krante. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 60x40 m dydžio. Rytiniame jos krašte buvęs nedidelis pylimas sunaikintas. Aikštelėje buvo randama anglių, apdegusio molio. Šlaitai statūs, 6-7 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, apaugęs alksniais, pietinis šlaitas dirvonuoja.

Aplinkiniai piliakalniai

Visbarėnų piliakalnis 19 km
Arnupėnų piliakalnis 25 kmMaštaičių piliakalnis 22 kmPlokščių piliakalnis 26 km
Šilvienų piliakalnis 28 kmKaičių piliakalnis 16 kmMarvelės piliakalnis 55 kmTurčinų piliakalnis 5 km
Varninkų piliakalnis 29 kmRementiškių piliakalnis 14 km
Kudirkos Naumiesčio piliakalnis 13 kmViltrakių piliakalnis 18 km
Pilviškių piliakalnis 23 km
Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Brozas

Brozas (angl. brose) – škotiška nevirta košė, paprastai avižinė. Gaunama miltus ar dribsnius užpylus verdančiu vandeniu ir palikus trumpam pamirkti. Valgoma su druska ir sviestu, pienu ar pasukomis.
Tokios košės variantas iš maltų avižų ir šalto vandens dar vadinama angl. crowdie, nors tuo žodžiu paprastai vadinama tam tikrą sūrio variantą.
XVI a. avižinių miltų ar dribsnių mišinį su vandeniu nešiodavosi piemenys. Brozas susidarydavo, kai mišinys, laipiojant kalvomis aukštyn žemyn, susimaišydavo.(Hartley 1954).
Brozas nebūtinai avižinis, kiti žinomi variantai – miežinis, žirninis, mišrus iš skirtingų javų miltų ar dribsnių. Brozas gali būti paskanintas įdedant dilgėlių viršūnėlių, lapinių kopūstų, griežčių.
Vienas skystų brozo variantų yra alkoholinis gėrimas Atolo brozas.
Laisvoji kuopa

Laisvoji kuopa – vėlyvųjų viduramžių laikų samdinių organizacijų pavadinimas. Laisvosios kuopos nepriklausė jokiai valstybei ar monarchui ir kariaudavo pasamdytos už materialų atlygį. Kai nebūdavo darbdavių, jos dažniausiai versdavosi plėšikavimu.
Iš pradžių šiuo vardu būdavo vadinamos tik prancūzų samdinių gvardijos, susiformavusios po pirmojo šimtamečio karo etapo. Jos dažniausiai kariavo prancūzų pusėje ir veikė pačioje Prancūzijoje. Vėliau šį pavadinimą pradėta taikyti ir kitur – Šventosios Romos Imperijoje bei Italijoje kariavusiems samdiniams, katalonų kuopai ir kt.
Virvytė

Tėkmė

Virvytės ištakomis laikoma vieta Šilalės rajone, 3 km į rytus nuo Laukuvos. Ten upelis teka į šiaurę per Paršežerį, Sietuvų vardu – iki Lūksto, nuo Lūksto iki Biržulio ežero vadinama Varnele. Tikroji Virvytė išteka iš Biržulio ežero ir teka Telšių rajonu į šiaurę, vėliau – į šiaurės rytus. Žemupyje teka Mažeikių rajono teritorija. Prie Gyvolių įteka į Ventą (224 km nuo jos žiočių).
Slėnio plotis aukštupyje 50-60 m, o žemupyje išplatėja iki 800 m. Vaga labai vingiuota, jos plotis nuo 4-12 m aukštupyje ir vidurupyje, iki 30 m žemupyje.

Hidrologija

Virvytės srovės greitis aukštupyje – 0,2-0,4 m/s, vidurupyje ir žemupyje – 0,5-0,9 m/s. Vagos nuolydis – 85 cm/km. Ties Tryškiais upės vidutinis debitas yra 9,93 m³/s, didžiausias – 121 m³/s, minimalus žiemą – 0,29 m³/s, minimalus vasarą – 0,11 m³/s. Metinis vandens nuotėkis pasiskirsto taip: pavasarį nuteka 39 %, vasarą 10 %, rudenį 22 %, žiemą 29 % vandens. Pavasarinio potvynio aukštis siekia nuo 1 m aukštupyje iki 3 m vidurupyje ir žemupyje, salpa užliejama 0,4-1 m vandens sluoksniu. Vasaros poplūdžių aukštis – 0,7-0,8 m vidurupyje ir 1,3-1,7 m žemupyje. Sausomis vasaromis upė nusenka 0,3-0,4 m žemiau įprasto vasaros lygio.
Nors Virvytė priskiriama šaltavandenių upių grupei, joje po truputį kyla vandens temperatūra. Tam įtakos turi ir šilti ežerų vandenys.

Reikšmė

Pavasarį, kai Virvytė patvinusi, ji, kaip ir Minija, vandens turistams yra antros sudėtingumo kategorijos etaloninė upė. Anksčiau Virvytės trasoje buvo 13 vandens malūnų ir 6 hidroelektrinės. Dabar svarbiausia užtvanka ant upės yra Sukančių HE (nuo 1951 m.) ties Tryškiais.
Upė garsėja pakrantėmis išsidėsčiusiomis archeologijos, istorijos ir kultūros vertybėmis. Prie upės stūkso Sėbų piliakalnis, Biržuvėnų piliakalnis, Buišų piliakalnis, Biržuvėnų Laumės pėdos slėnis, yra senovinių gyvenviečių, kapinynų vietos. Upė teka per Varnių regioninį parką, Virvytės hidrografinį draustinį, Pavirvyčių botaninį draustinį, Ventos regioninį parką.
Didesnės gyvenvietės prie Virvytės (nuo Biržulio): Janapolė, Baltininkai, Biržuvėnai, Kaunatava, Tryškiai, Sukančiai (Telšių raj.), Kairiškiai (Akmenės raj.), Kapėnai, Svirkančiai, Gyvoliai (Mažeikių raj.).
Upės pavadinimas kilo nuo žodžių virvyti, virvė, kadangi upė vingiuota lyg virvė. Bendra prasme, upėvardis sietinas su ide. *u̯eru̯-, *u̯er- („virti, virsti, suktis“).
Algimantas Mykolas Stankevičius

Biografija

Nuo 1944 m. tarnavo Raudonosios armijos 16-oje lietuviškojoje šaulių divizijoje. 1950 m. pradėjo dirbti „Valstiečių laikraščio“ redakcijoje: buvo Vilniaus srities, Biržų grupės rajonų korespondentas. 1956 m. Biržuose baigė vakarinę vidurinę mokyklą. Nuo 1957 m. „Valstiečių laikraščio“ kultūros skyriaus vedėjas. 1958–1962 m. mokėsi Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje.
1960–1979 m. dirbo laikraščio „Tiesa“ redakcijoje: nuo 1969 m. redaktoriaus pavaduotojas. 1979–1982 m. LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus spaudos sektoriaus vedėjas, 1982–1989 m. Eltos direktorius. Nuo 1986 m. kandidatas į LKP CK narius.  1990–1994 m. redagavo karo ir darbo veteranų laikraštį „Mūsų rūpesčiai“.
Egėjo civilizacija

Geografija

Pietinė Balkanų pusiasalio dalis yra suskirstyta į galybę geografinių vienetų. Susisiekimas tarp jų yra trukdomas stačių kalnų. Uždaras teritorijas sudaro Tesalijos lygumos, Bojotija, Atika, Lakonika. Susisiekimo keliais buvo daugiausia į rytus nukreiptos upių vagos. Smarkiai išraižyta Egėjo jūros pakrantė, salų „tiltai“ iki pat Mažosios Azijos ir Kretos sudarė palankias sąlygas prekybiniams ir kultūriniams mainams su Rytais.

Priešistorė

Pietų Graikijos akmens amžiaus gyvenseną atspindi įspūdingi archeologinių kasinėjimų Franchthi oloje duomenys , kurių metu buvo aptikta daug įvairių radinių, o netrukus sudaryta ir 24 gyvūnų bei žmonių figūrėlių kolekcija – antroji pagal didumą po Korinto kolekcijos. Dvi iš figūrėlių priskirtos Ankstyvajam neolitui, 11 – Viduriniajam neolitui, 6 – Vėlyvajam Neolitui ir 4 – Finaliniam neolitui. 7-ame tūkstantmetyje pr. m. e. Graikijos teritorijoje gyveno ne tik piemenys ir žemdirbiai auginę vynuoges ir alyvas, bet ir jūreiviai-žvejai, plaukioję apie 100 km į salas obsidiano įrankiams pargabenti.
Pirmieji Graikijos gyventojai kartais vadinami pelasgais. Į Balkanų regioną iš šiaurės atsikėlus indoeuropiečiams (tarp jų – achajai) 3-2 tūkstantmetyje pr. m. e. Graikijoje susidarė sudėtingesnė ir labiau hierarchiška visuomenės struktūra. Paplinta metalo naudojimas, išrandamos naujos žemdirbystės ir navigacijos technologijos. Indoeuropiečiams priskiriami žmonės atvyko su savo kalba ir papročiu įtvirtinti gyvenvietes.
Komunistiniu keliu

Komunistiniu keliu – Tytuvėnų rajono laikraštis, ėjęs nuo 1951 m. vasario iki 1959 m. sausio 31 d. Tytuvėnuose.

Istorija

LKP Tytuvėnų rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, leistas 2 kartus per savaitę. 1951 m. ėjo kartą-dukart per savaitę. Spausdintas Tytuvėnų spaustuvėje. Tiražas 1951 m. – 500 egz., 1959 m. – 1000 egz. 
Laikraštis uždarytas Tytuvėnų rajoną prijungus prie Kelmės rajono. Teritorijoje platintas Kelmės laikraštis „Komunistinis žodis“.
Rugsėjo 16

Šventės

Tarptautinė ozono sluoksnio apsaugos diena
Lietuva – Miškininko diena

Vardadieniai

Eufemija – Kiprijonas – Kornelijus – Liudmila – Rimgaudas – Jogintė – Kamilė – Edita – Kipras
Airinė Palšytė

Biografija

2010 m. baigė Vilniaus Žemynos gimnaziją. 2014 m. baigė bakalauro studijas Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete (verslo informacijos vadyba). Šiuo metu studijuoja VU Ekonomikos fakulteto magistrantūroje.

Sportinė karjera

2017 m. tapo pirmąją Lietuvos atstove, kuri iškovojo aukso medalį Europos uždarų patalpų čempionate. Tai taip pat antrasis medalis šalies istorijoje (pirmąjį sidabrą 2011 m. iškovojo Austra Skujytė).
Barsukalnis (Punskas)

Barsukalnis (lenk. Borsucza Góra) – moreninė kalva šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiuje, prie Giluišių kaimo. Aukštis – 208,4 m virš jūros lygio. Kalva apžėlusi mišku, vadinamu Giluišgiriu ir oficialiai priskiriamu Kreivėnų giriai. Pavadinimas kilęs dėl daugybės barsukų olų, kurios išraustos visame kalne. Spėjama, kad Barsukalnyje vidurmažiais būta jotvingių alkavietės.
Kalvos viršūnėje stovėjo Švč. Mergelės Marijos koplytėlė, kurią pastatė žmogus, išsigelbėjęs per susidūrimą su Napoleono armijos kareiviais. Pastatas buvo akmens mūro, viduje kabojo Šv. kankinės Apolonijos bareljefas. Koplyčia sugriuvo ar buvo sugriauta apie 1953 m., paveikslas saugomas Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčioje. Išliko akmeniniai pamatai 7 m x 7 m. Šalia koplyčios tekėjo šaltinis, prie jo buvo akmuo su iškaltu nutekėjimo takeliu vandeniui. Šlaite, prie kelio į Punską viename iš medžių buvusi įkelta koplytėlė. Jos nebeliko, kai buvo nupjautas medis.
Antropocentrizmas

Antropocentrizmas (iš gr. άνθρωπος, anthropos 'žmogus' + gr. κέντρον, kentron 'centras') – pasaulėžiūra, teigianti, jog žmogus yra reikšmingiausia būtybė visatoje, arba pasaulio vertinimas remiantis žmogiškomis vertybėmis ir patirtimis. Etikoje ši savoka naudojama tais atvejais, kada gėris apibrėžiamas kaip tai, kas gera žmogui, o gamtai pripažįstama tik instrumentinė vertė. Antropocentrizmas buvo ir yra reikšmingas Vakarų filosofijoje, kai kuriose religinėse tradicijose.

Šalininkai ir kritikai

Antropocentrizmo šalininkai teigia, jog šis požiūris neišvengiamas ir yra būdingas žmogui kaip rūšiai. Kaip kad vorai būtų voracentriški ar vilkai vilkocentriški, taip ir žmonės save pastato į centrinę poziciją. Tačiau tai nereiškia leidimo naikinti gamtą ar tenkinti bet kokias žmogaus užgaidas. Protingas, gilesnes elgesio pasekmes įvertinantis ir toliau į ateitį žiūrintis antropocentrizmas gali būti suderinamas su gerovės užtikrinimu ne tik žmogui, bet ir visai gamtai.
Kritikai mano, kad žmogus, save pastatydamas į centrinę poziciją, neišvengia dominavimo prieš gamtą, jos išnaudojimo. Antropocentrizmas yra kaltinamas sukėlęs ekologines krizes, atsakingas už gamtos naudojimą siekiant visų pirma tik žmogaus gerovės, gyvūnų išnaudojimą ir jų poreikių nepaisymą. Val Plumwood teigia, kad antropocentrizmas vaidina tokį patį vaidmenį aplinkosaugoje, kaip androcentrizmas feminizme ar etnocentrizmas antirasizme.
Steven Gardiner

Biografija

2013 m. S. Gardineris pirmą kartą dalyvavo Bahamų nacionaliniame čempionate. 2014 m. atstovavo nacionalinę rinktinę CARIFTA žaidynėse, kuriose užėmė 4-ą vietą 200 m bėgimo individualioje rungtyje bei pelnė bronzą ir sidabrą estafetiniuose bėgimuose kartu su Bahamų komanda. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio jaunimo čempionate lengvaatletis užėmė 12-ą vietą 200 m bėgime. 2015 m. sportininkas dalyvavo savo pirmajame pasaulio čempionate. 400 m individualaus bėgimo rungties atrankoje Gardineris savo bėgime užėmė antrą vietą (45.26 s) ir su 27-u geriausiu rezultatu pateko į pusfinalį. Nors pusfinalyje sportininkas bėgo greičiau (44.98 s) bet bendroje įskaitoje užimta 16-a vieta ir į finalą nepateko.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse 400 m atrankos bėgime Gardineris liko antras (45.24 s) ir su 7-u geriausiu rezultatu pateko į pusfinalį. Trečiajame pusfinalio bėgime pasirodęs Bahamų atstovas liko 5-as (44.72 s) ir galutinėje įskaitoje pelnė 11-ą vietą. Sportininkas taip pat pateko į nacionalinę 4x400 m estafetės bėgimo komandą kartu su Alonzo Russell, Michael Mathieu, Christopher Brown, Stephen Newbold. Atrankos bėgime nusileidę Belgijos rinktinei sportininkai pateko į finalą. Trečiuoju Bahamų numeriu finale bėgęs Gardineris kartu su šalies rinktine pelnė bronzos medalius (2:58.49).
2017 m. pasaulio čempionate Gardineris laimėjo savo atrankos bėgimą (44.75 s). Pusfinalyje lengvaatletis pagerino Bahamų nacionalinį rekordą (43.89 s) ir su geriausiu dienos rezultatu pateko į finalą, kuriame bėgo lėčiau ir nusileidęs tik Pietų Afrikos Respublikos bėgikui Veidui van Nikerkui pelnė sidabro medalį.
Sigutė Ach

Sigutė Ach (tikr. Sigutė Abramavičienė, g. 1969 m. birželio 7 d., Vilniuje) – lietuvių dailininkė, knygų iliustratorė, rašytoja.
Studijavo Vilniaus pedagoginiame universete. Kurį laiką piešė reprodukcijas, atvirukus ir pardavinėdavo juos mugėse. 2001 m. kartu su Arvydu Vereckiu įkūrė leidyklą „Nieko rimto“. Iš pradžių Sigutė Ach šiai leidyklai kūrė reprodukcijas, atvirukus, o vėliau pradėjo iliustruoti knygas vaikams. Sigutė Ach iliustravo nemažai vaikų literatūros klasikos kūrinių: Šarlio Pero, Sergejaus Kozlovo, Eleonoros Fardžen, Violetos Palčinskaitės, Ramutės Skučaitės ir kitų autorių knygas. Taip pat parašė keletą autorinių knygų, kurios verstos į ukrainiečių, rusų, italų kalbas.
Surengtos penkios autorinės kūrybos parodos: „Sparnuotai ir nerimtai“, „Spalvotos nuotaikos“, „Vaikų kambarys“, „Pilnaties upių keliai“ ir „Dideli ir maži, nerimti“.
UltiFreeze

„UltiFreeze“ – vienas pirmųjų Lietuvos lėkščiasvydžio uždarų patalpų turnyras. Turnyras rengiamas Vilniuje „UltiFreeze“ tradiciškai organizuojamas vasario mėnesio paskutinį savaitgalį. Pirmasis turnyras surengtas 2002 metais.
2010 metais turnyras buvo atšauktas dėl per mažo dalyvių skaičiaus.
Viljeta

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1714 m. gubernatoriaus Chuano Gregorijo Basano kaip San Felipe Borbón en el Valle de Bastán en los Campos del Guarnipitán.

Šaltiniai

Reportaje al País. Tomo 2. Año 2001.
Halifaksas

Istorija

Pirmasis europietis, aplankęs vietovę, 1605 m. buvo Samuel de Champlain. XVIII a. buvo prancūzų žvejybos taškas. Anglai ėmė apsigyventi tik XVIII a. viduryje, kai Edward Cornwallis įkūrė tvirtovę kaip atsparą prancūzams ir ją pavadino Halifakso II grafo (George Montagu Dunk) garbei. Tai buvo britų armijos ir jūrų laivyno bazė, viena tvirčiausių ne Europoje. 1906 m. miestas atiteko Kanadai. 1917 m. mieste įvyko didžiulis karinių atsargų sprogimas, nusinešęs beveik 2000 žmonių gyvybių ir stipriai apgadinęs šiaurinę miesto dalį. Pasaulinių karų metu Halifakse buvo didžiausia ir svarbiausia Kanados karinė jūrų bazė.
Francis Beaufort

Biografija

Gimė 1774 metais Airijoje, dvasininko šeimoje. Jo tėvas, Danielius Augustas Bofortas, domėjosi geografija ir topografija ir 1792 m. išleido vieną pirmųjų Airijos žemėlapių. Jūrininko karjerą F. Bofortas pradėjo 13 metų ir jau po dvejų metų dalyvavo ekspedicijoje į Indiją. 1796 metais jam buvo suteiktas leitenanto laipsnis, o 1805 metais buvo paskirtas laivo kapitonu. Visą savo laisvalaikį skyrė orų stebėjimui, domėjosi kartografija. Remdamasis savo stebėjimais 1806 metais sukūrė 13 balų skalę (nuo 0 iki 12), kurios pagalba, pagal vandens paviršiaus būseną ir vėjo poveikį buriniam laivui, buvo galima nustatyti vėjo stiprumą. 1811–1812 metais dalyvavo ekspedicijoje, tyrinėjusioje pietinę Mažosios Azijos pusiasalio dalį, kur buvo sunkiai sužeistas. Todėl buvo priverstas palikti tarnybą jūroje ir paskirtas hidrografu Britų admiralitete. Pirmą kartą jo sukurta vėjo stiprumo skalė praktiškai buvo pritaikyta 1831 m. Nuo 1838 m. ja pradėjo naudotis britų, o vėliau ir viso pasaulio jūreiviai. 1846 m. F. Bofortui buvo suteiktas kontradmirolo laipsnis.
Tarnybą jis paliko sulaukęs 81 metų. Seras Frensis Bofortas mirė 1857 m. Jo garbei pavadinta jūra Arkties vandenyne prie Aliaskos valstijos krantų, salos Arkties vandenyne, ežeras JAV ir sąsiauris šiaurinėje Atlanto vandenyno dalyje. 1874 m. Pirmojoje Tarptautinėje jūrų meteorologijos konferencijoje buvo nutarta, kad tuo atveju, kai nėra galimybių pasinaudoti prietaisais, vėjo stiprumas turi būti vertinamas pagal Boforto skalę. Vėliau ji keletą kartų buvo tikslinama, keičiama. Dabartinė Boforto skalė 1927 m. patvirtinta Pasaulinės meteorologijos organizacijos ir patikslinta 1939 m.
Rimantas Barauskas

Biografija

Tėvas Antanas Barauskas. 1976 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1993 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Nuo 1976 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas. 1976–1986 m. dirbo mokslinio tyrimo sektoriuje „Vibrotechnika“, nuo 1997 m. Inžinerinės mechanikos katedros vedėjas, Konstrukcijų patikimumo centro direktorius. Nuo 1993 m. profesorius.
Anthony Rother

Anthony Rother (g. 1972 m. balandžio 29 d. Frankfurte, Vokietijoje) – vokiečių elektroninės muzikos kūrėjas, prodiuseris ir įrašų studijos „PSI49NET“ savininkas. Anthony Rother įrašinėja ir pasivadinęs kitu vardu – Notsignam. Taip pat bendradarbiauja su Heiko Laux iš Sodiac project ir kitais muzikantais, tokiais kaip Dave Clarke ir Sven Väth.
Sukūręs elektroninės muzikos projektą Little Computer People.

Muzika

Tipiški Anthony Rotherio muzikos atributai yra pasikartojantys mašininiai ritmai, „robotinis“ vokoderiu daromas vokalas, melancholija, futuristinė nuotaika ir tekstai apie mašinas, kompiuterius, jų santykį su žmonėmis ir technologinį progresą. Didelę įtaką jo kūrybai turėjo grupė Kraftwerk.
Taip pat Anthony Rother kuria ir Dark ambient stiliaus muziką.

Biografija

Gimė 1972 m. Frankfurte, Vokietijoje, ten ir gyvena iki šiol. Pirmą albumą išleido 1988 m., kada jam buvo tik 16 metų.
Kauno Pastarųjų dienų šventųjų Jėzaus Kristaus bažnyčia

Istorija

Kauno mormonų bendruomenė įsteigta 1993 m. Jos branduolį subūrė iš Suomijos atvykę amerikiečiai misionieriai. Kaune maldos namai pastatyti 2003 m. Tuo metu čia buvo apie 150 mormonų bažnyčiai priklausančių asmenų. Statybas finansavo JAV esantis mormonų centras.

Susirinkimų namai

Susirinkimų namų dalyje įrengta koplyčia, kur vyksta garbinimo susirinkimai. Kitos patalpos skirtos visuomeniniams ir kultūriniams renginiams. Bažnyčios nariai atsakingi už pastato ir aplinkinės teritorijos priežiūrą. Bažnyčios tikintieji ir svečiai į pamaldas renkasi sekmadieniais. Kitomis dienomis susirinkimų namai naudojami bendruomenės reikmėms, juose vyksta koncertai, parodos, kiti kultūros renginiai.
Išoriškai pastatas neatrodo labai įspūdingai: nėra bažnyčioms būdingų bokštų, nėra net kryžiaus, tik nedidelė smailė. Pastato langai su rėmais iš natūralaus ąžuolo, durys – taip pat ąžuolinės. Pastato apdailai naudotos vokiškas plytos, kurios objektui suteikė papildomos išraiškos.
Naujajame pastate įrengta ne tik maldos salė, kurioje telpa apie 800 tikinčiųjų, bet ir keli mokymo kambariai, kompiuterių klasė, vaikų kambarys, dušai, specialus baseinas krikštynų apeigoms. Bažnyčios pastatas išsiskiria ne tik modernia architektūra. Visi kabinetai apstatyti moderniais baldais, duše sumontuota šiuolaikiška įranga, apšvietimas.
Pastarųjų dienų šventųjų Jėzaus Kristaus bažnyčia taip pat organizuoja pamaldas Vilniuje, Klaipėdoje ir Šiauliuose.