google/wiki40b huggingface dataset:
Konstantinas Korovinas

Konstantinas Korovinas (rus. Константи́н Алексе́евич Коро́вин, 1861–1939 m.) – Rusijos tapytojas, scenografas. Rusų impresionizmo dailininkas.

Biografija

Konstantinas Korovinas gimė 1861 m gruodžio 5 d. Maskvoje. 1875−1886 m. jis mokėsi Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje. Pradėjo architektūros klasėje, tačiau greitai perėjo mokytis tapybos. Ankstyvojoje K. Korovino kūryboje ryški jo mokytojų A. Savrasovo ir V. Polenovo įtakos. K. Korovinas kelias vasaras kūrė V. Polenovo sodyboje prie Maskvos, apie 1888 m. jis pradėjo naudoti impresionistinės tapybos metodus. Keliavo į Paryžių, kur buvo paveiktas K. Monė ir O. Renuaro tapybos, pradėjo vaizduoti figūras ryškioje saulės šviesoje. Taip pat dailininkas buvo paveiktas prancūzų simbolistų.
1885 m. K. Korovinas pirmą kartą dirbo garsaus to meto rusų mecenato S. Mamontovo privačios operos apipavidalinime, 1900 m. jis pradėjo vadovauti dailininkų dirbtuvei, kuri rūpinosi imperatoriškųjų teatrų: Maskvos didžiojo ir Sankt Peterburgo Marijos pastatymų apipavidalinimu. K. Korovinas apipavidalino daugiau nei 80 operų, baletų, spektaklių. 1904 m. dailininkas lankėsi Kryme aplankyti sergantį A. Čechovą, vėliau Kryme pasistatė namą, sukūrė peizažų. Po 1917 m. Spalio revoliucijos K. Korovinas prarado dirbtuves, darbą Maskvos dailės mokykloje. Su šeima pasitraukė į Ostrovno kaimą Tverės srityje, kur tapė iš atminties, kūrė draugų portretus. 1923 m. pasitraukė į Vokietiją ir 1924 m. į Prancūziją, kur mirė 1939 m. rugsėjo 11 d. Paryžiuje.
Europos Sąjungos vėliava

Europos Sąjungos vėliava yra žydrai mėlyna, o jos viduryje yra dvylikos auksinių žvaigždžių ratas. Ši vėliava yra ne tik Europos Sąjungos, bet ir Europos vienybės bei identiteto plačiąja prasme simbolis.
Auksinių žvaigždžių ratas reiškia Europos tautų solidarumą ir harmoniją. Skaičius dvylika − tobulumą, užbaigtumą ir vienybę.
Europos Sąjungos vėliava yra vienintelė Europos Komisijos – vykdomosios valdžios − emblema. Kitos Europos Sąjungos institucijos ir įstaigos greta šios vėliavos naudojasi ir savo emblema.
Vokietijos Naujoji Gvinėja

Įkūrimas

Naujosios Gvinėjos vakarinė pusė XIX a. jau buvo kolonizuota olandų, o 1883 m. Australija aneksavo pietrytinę salos dalį. Tai paskatino vokiečius taip pat įsitvirtinti Okeanijoje, užgrobiant likusią salos dalį. Tai buvo padaryta 1884 m., įkūrus Naujosios Gvinėjos kompaniją, kuri Vokietijos vardu iškėlė vėliavą ir paskelbė dalį Naujosios Gvinėjos, Bismarko salyną ir Saliamono salas Vokietijos imperijos kolonija.
Tuo metu Okeanijoje susidūrė vokiečių interesai su Ispanija dėl Mikronezijos salų. Įsikišus popiežiui, Karolinų salos atiteko Ispanijai, o 1885 m. Vokietija paskelbė Maršalo salas savo protektoratu, įkūrė čia pirmuosius prekybinius miestus ir pradėjo kopros prekybą.

Ekspansija

Didžiausia ekspansija įvyko 1899 m., kuomet Vokietija Naujosios Gvinėjos teritorijas oficialiai pavertė protektoratu. Tais pačiais metais, po ilgų ginčų su Ispanija dėl Mikronezijos, Vokietija nusipirko iš Ispanijos daug salų, anksčiau priklausiusių Ispanijos Rytų Indijoms.
Šios naujai įgytos salos buvo administruojamos kaip Naujosios Gvinėjos protektorato dalis, vadinamieji Vokietijos Ramiojo vandenyno protektoratai.

Žlugimas

1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, beveik be pasipriešinimo kolonijos teritorijas užėmė Australija (Melaneziją) ir Japonija (Mikroneziją).
1919 m. Versalio sutartimi kolonijinė valda buvo likviduota galutinai, paverčiant ją Tautų Sąjungos mandatine teritorija. Pietinę teritorijos dalį administruoti gavo Australija (kaip Naujosios Gvinėjos teritoriją), o šiaurinę – Japonijos imperija (kaip Pietų Ramiojo vandenyno mandatą).
Grapa

Grapa – distiliuotas alkoholinis gėrimas (spiritas) iš vynuogių išspaudų. Gaminamas Italijoje, gimtinė yra Basano del Grapos miestas. Stiprumas 40-50 % alkoholio.
Skonis priklauso nuo naudojamų vynuogių kokybės ir rūšies. Tačiau nemaža gamintojų dėl saldesnio ir švelnesnio skonio prideda vaisių sirupo.

Gamyba

Gaminama distiliacijos būdu iš vynuogių išspaudų, įskaitant kauliukus ir kotelius.

Vartojimas

Grapa paprastai vartojama atšaldyta, tačiau ypač geros kokybės ji geriama kambario temperatūros, kad galima būtų pajusti jos skonį.
Retai maišoma su kitais gėrimais. Italijoje kartais grapos įpilama į espresso, tokia kava vadinama caffè corretto.
Michailas Preobraženskis

Biografija

Gimė 1854 m. spalio 16 d. Vabalninke mokytojo šeimoje. 1870-1874 m. mokėsi Maskvos dailės, skulptūros ir architektūros mokykloje. 1875 m. pradėjo mokytis Sankt Peterburgo imperatoriškojoje dailės akademijoje. Mokydamasis akademijoje sukūrė įvairių projektų mauzoliejams, stotims ir bibliotekoms, slaugos namams už kuriuos buvo apdovanotas įvairiais sidabro ir aukso medaliais. 1879 m. baigė akademiją aukso medaliu. 1880-1882 m. gyveno ir kūrė Borovske. 1882 m. gavęs finansavimą iš imperatoriškosios dailės akademijos išvyko semtis žinių į Veneciją, Florenciją, Romą, 1884 m. Paryžių, 1885 m. Miunchene ir Vienoje. 1885 m. gavo užsakymą suprojektuoti Rusijos imperijos ambasados darbuotojams skirtą Florencijos Kristaus gimimo ir Nikolajaus Stebukladario cerkvę.
1887 m. pakviestas dėstyti į imperatoriškąją dailės akademiją. 1888 m. jam skirtas finansavimas tirti medinės architektūros paminklus Kalugos, Maskvos ir Žemutino Naugardo gubernijose. Nuo 1891 m. priklausė cerkvių statybos komisijai. 1893 m. tapo imperatoriškosios dailės akademijos nariu. Nuo 1893 m. valstybinės archeologijos komisijos narys. Nuo 1894 m. dėstė architektūrą imperatoriškojoje dailės akademijoje. 1907 m. paskirtas Tikruoju valstybės patarėju. Iki I pasaulinio karo suprojektavo cerkves Rusijos imperijos ambasadų darbuotojams Buenos Airėse, Nicoje, Sofijoje, Bukarešte, Nikšičiuje. 1919-1922 m. dirbo TSRS švietimo ministerijos architektūros biure. Vėliau iki mirties dirbo TSRS mokslų akademijos architektūros institute. Mirė 1930 m. rugsėjo 25 d. Leningrade, palaidotas Sankt Peterburgo Novodevičių kapinėse.
Dalia Norkienė-Gaidamavičiutė

Dalia Norkienė-Gaidamavičiutė (g. 1934 m. spalio 24 d. Kaune) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

1951–1955 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. N. Martinonis ir D. Vaitkutė), vadovavo Kauno žemės ūkio technikumo moksleivių ir Kauno dailės kombinato mišriesiems chorams. Su pagyrimu baigusi muzikos mokyklą, 1955–1960 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. P. Bekerio ir doc. K. Kavecko klasės). Studijų metais vadovavo Vilniaus miesto mėgėjų chorams ir vokaliniams ansambliams, dėstė muziką ir vadovavo moksleivių chorui Vilniaus 22-ojoje vidurinėje mokykloje.
Nuo 1960 m. Vilniaus kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja. 1960–1970 m. mokykloje vadovavo moksleivių ir dėstytojų vokaliniams ansambliams, su jais koncertavo Latvijoje, Estijoje ir Baltarusijoje. 1961–1988 m. moksleivių choro studijos vadovė, 1962–1993 m. choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkė. Choro studiją lankė 60-80 būsimųjų chorvedžių. Choras paruošdavo valstybinių egzaminų programas, rengdavo uždarus ir viešus koncertus, dalyvavo dainų šventėse, radijo ir televizijos laidose. Mišriojo choro programose buvo ir sudėtingesnių J. Haydno, J. S. Bacho, G. Verdi, B. Smetanos, P. Mascagni, K. Prosnako, G. Sviridovo, R. Ščedrino, K. Kavecko, S. Šimkaus ir kitų kompozitorių kūrinių. Pedagogė išugdė būrį jaunųjų chorvedžių, buvo renkama Vilniaus miesto Liaudies deputatų tarybos deputate (1965, 1967, 1969).
Nuo 1990 m. Lietuvos chorų sąjungos narė.
2017 m. LMFA I lyga

Lietuvos moterų futbolo asociacijos Pirma lyga – Lietuvos futbolo pirmenybės, kuriose žaidžia Lietuvos futbolo moterų komandos.

2017 m. sezono formatas

Pagal LMFA balandžio 7 d. patvirtintus nuostatus, 15 komandų bus suskirstytos po penkias ir žais Pietų, Rytų ir Vakarų regionuose dviejų ratų sistema. Regionuose užėmusios 1–2 vietas komandos pelnys kelialapius į ketvirtfinalį, taip pat į jį pateks dvi stipriausios 3 vietą regionuose užėmusios komandos. Stipriausiųjų aštuntukas atkrintamųjų varžybų principu kovos dėl patekimo į pirmenybių pusfinalį ir finalą.
Nepatekusios į ketvirtfinalį komandos pratęs kovas paguodos etape dėl likusių 9–15 vietų.
Pirmenynių nugalėtojoms sezono pabaigoje įteikiami medaliai bei teisė kitąmet žaisti A lygos čempionate. Laimėtojoms atsisakius, ši teisė atitenks antrą vietą pirmenybėse užėmusiai komandai.

13-15 vietas užėmusios komandos

Kėdainių „Nevėžis“, Visagino SC-Ignalinos MN ir Vilkaviškio „Šešupė“ pasidalino 13–15 vietas galutinėje turnyro rikiuotėje.

9-10 ir 11-12 vietas užėmusios komandos

Galutinėje įskaitoje kaunietės ir klaipėdietės pasidalijo 9–10 vietas, o alytiškės ir nemenčinietės – 11–12 vietas.
Zigmas Urbonas

Biografija

1947 m. baigė Švėkšnos gimnaziją, 1952 m. LŽŪA Agronomijos fakultetą. 1952 m. Šilutės MTS vyriausiasis agronomas. 1952–1954 m. Dotnuvos žemės ūkio mokyklos dėstytojas bei direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams. 1954–1955 m. Vilniaus žemės ūkio mokyklos, 1955–1956 m. Vilniaus zootechnikumo, 1956–1959 m. Šiaulių agrozootechnikumo direktorius. 1959–1961 m. Šiaulių rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas. 1960–1975 m. kandidatas į LKP CK narius. 1961–1962 m. Vyriausiosios sovietinių ūkių valdybos prie LSSR MT viršininkas.
1962–1975 m. LŽŪA devintasis rektorius, 1972–1976 m. dar ir Žemės ūkio gamybos valdymo katedros vedėjas; 1970 m. docentas. 1969 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.  Per Z. Urbono rektoriavimo laikotarpį Akademijoje įsteigta 13 naujų katedrų, pastatytas Akademijos miestelis Noreikiškėse. 1976–1990 m. Žemės ūkio ekonomikos instituto darbo jėgos prognozavimo sektoriaus vedėjas. Paskelbė darbų Lietuvos žemės ūkio aprūpinimo specialistais bei cukrinių runkelių auginimo naujų technologijų diegimo klausimais. 
Nepriklausomybės metais buvo žemės ūkio ministro patarėjas ryšiams su LR Seimu ir Vyriausybe, Lietuvos žemės ir miškų ūkio visuomeninių ekspertų kolegijos pirmininkas. 1996 m. Lietuvos socialdemokratų partijos sąraše Šilalės-Šilutės rinkimų apygardoje Nr. 33 kandidatavo į LR Seimo narius.
Kuros-Arakso žemuma

Kuros-Arakso žemuma (azer. Kür-Araz ovalığı) – plyna lyguma pietryčių Užkaukazėje, Azerbaidžano teritorijoje, tarp Kuros (šiaurėje) ir Arakso (pietuose) upių žemupių. Rytuose remiasi į Kaspijos jūrą. Ilgis apie 250 km. Vyraujantis aukštis mažesnis negu 200 m, centriniai ir rytiniai regionai vietomis nusileidžia žemiau jūros lygio. Yra naftos telkinių. Būdingos subtropinės kiečių ir druskių pusdykumės, naudojamos kaip žiemos ganyklos. Drėkinamose žemėse auginama medvilnė, vaismedžiai, vynuogės.
Kuros-Arakso žemuma skirstoma į Karabacho lygumą, Mugano lygumą, Širvano lygumą ir Milo lygumą.
Riazanė

Istorija

Pirmą kartą paminėta Pereslavlio pavadinimu.
Treccani

Treccani, Italijos enciklopedija (Itališka mokslų ir menų enciklopedija, it. Enciclopedia Italiana di scienze, lettere ed arti) – itališka enciklopedija, išleista 1925 m.

Apimtis

Enciclopedia Italiana apimtis – 35 tomai, kiekvieną sudaro maždaug po 1015 puslapių. Ties kiekvienu straipsniu yra autoriaus inicialai.
1938–2006 išleisti 26 papildomi tomai.
Straipsnis „Fašizmo doktrina“ (ne be Benito Mussolini įtakos), pasirodęs 1932 m. Enciclopedia Italiana leidime, atspindi to meto laikmetį ir vyravusią ideologiją Italijoje, todėl gana palankiai ir nuosaikiai apibūdina doktrinos pagrindus (taip pat žr. fašizmas).
Sigitas Mitkus

Sigitas Mitkus (g. 1962 m. Plungėje) – inžinierius, teisėtyrininkas administratyvistas, teismo ekspertas, statybos teisės specialistas, VGTU profesorius, VGTU Teisės katedros vedėjas.

Biografija

1992 m. birželio 26 d. Vilniaus technikos universitete apgynė disertaciją tema „Automatizuotos statybos genplanų projektavimas ir daugiatikslė selektonovacija", technikos mokslų kandidatas. Vėliau baigė teisės studijas.
Docentas, VGTU profesorius, Teisės katedros vedėjas. Monografijos autorius. Sigitas Mitkus moka rusų bei anglų kalbas.
Tasmanija

Geografija

Apie 1/4 salos priklauso nacionaliniams parkams.
Tasmanijos klimatas yra stipriai veikiamas supančio vandenyno. Gana stabili vandenyno temperatūra palaiko palyginti nuosaikų klimatą su reguliariais krituliais, ypatingai žiemą.
Tasmanijos flora ir fauna panaši į Australijos. Sterbliniai yra dominuojantys sausumos gyvūnai. Sterblinis vilkas (arba sterblinis tigras) yra tipiškas pavyzdys (nors jie laikomi išnykusiais). Iš 1500 aukštesniųjų augalų rūšių apie 20 % yra endeminiai.
Žardės piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Smeltalės dešiniajame krante. Aikštelė apvali, 30 m skersmens, aplink apjuosta iki 1,5 m aukščio, 15 m pločio pylimu, kuris geriausiai išlikęs vakarinėje pusėje. Šlaitai vidutinio statumo, 3-8 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Piliakalnis apardytas apkasų ir duobių, apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais, apatinės šlaitų dalys dirvonuoja, Vakariniu šlaitu praeina lauko kelias.  Kitoje upelio pusėje – Laistų piliakalnis.

Gyvenvietė

Į pietvakarius nuo piliakalnio 12,6 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Joje rastas iki 1,7 m storio XI a. – XIII a. kultūrinis sluoksnis su išlikusiomis medinių pastatų liekanomis, židiniais, akmenų krosnimis, geležies lydymo krosnele, žalvarinėmis segėmis, audimo staklių pasvarais, laivų kniedėmis, stiklo karoliais, lygia ir žiesta keramika, gyvulių kaulais.

Tyrimai

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Gyvenvietė tyrinėta 1990-1991, 1993-1994, 1996, 1999-2000 m. 600 m į šiaurę yra II a. – XIII a. Bandužių kapinynas, tyrinėtas 1974 m., 1985–1989 m.

Aplinkiniai piliakalniai

Purmalių piliakalnis 11 km
Palangos piliakalnis 32 kmJakų piliakalnis 7 km
Valėnų piliakalnis 16 km
Eketės piliakalnis 15 kmAntkalnio piliakalnis 17 km
kačaičių piliakalnis 22 kmDovilų piliakalnis 9 km
Maciuičių piliakalnis 14 kmVentės ragas 33 km
Sakūtėlių piliakalnis 20 kmLaistų piliakalnis 0,6 km
Vyskupiškių piliakalnis 23 km
Vormanas

Istorija

Po to, kai buvo nutiestas geležinkelis, 1904 m. įsikūrė pirmieji gyventojai.
1910 m. gyvenvietę nuniokojo gaisras. Iš pradžių vadinta Daimondu, o vėliau pervadinta ir tapo Vormanu, žurnalisto Cy Warman garbei.
1966 m. suteiktas miesto statusas.
Sinacheribas

Sinacheribas (Akadų kalba Sîn-ahhī-erība) − Asirijos karalius (705 − 680 m. pr. m. e.). Sargono II sūnus.
Sinacheribas kariavo su Babilonija ir jos sąjungininkais. 689 m. pr. m. e. jis įsakė sugriauti Babiloną.
Sinacheribas plėtė ir puošė Asirijos karalių rezidenciją Nineviją. Jis ne tik naujai atstatė Asirijos sostinę Nineviją, bet ir įkūrė šalia savo rūmų prašmatnius tiems laikams sodus, su dirbtiniais vandens telkiniais, pavėsinėmis, paviljonais ir daugybe dekoratyvinių bei vaisinių medžių ir krūmų bei gėlių. Sodų tvenkiniuose plaukiojo įvairios retos žuvys, o sode narvuose buvo laikomi reti žvėrys ir paukščiai. Ninevijos karališkuosius sodus kai kurie autoriai linkę laikyti botanikos sodų prototipu. Juose buvo auginamos palmės, vaisiniai, prieskoniniai augalai, vynuogės, kiparisai.
Sinacheribas buvo nužudytas vieno iš savo sūnų per rūmų perversmą.
Um al Samimas

Um al Samimas (arab. أم الصّميمم; angl. Umm al Samim; Umm as Samim) - dribsmėlio sritis Omane į rytus nuo Rub el Chalio dykumos Saudo Arabijoje. Vanduo iš Omano kalnų ir Rub el Chalio vadžių suteka į sūroko vandens benuotėkį baseiną, esantį žemojoje Omano kalnų dalyje. Al Samimas (vietinių vadinamas 'Nuodų motina' ar 'Rūpesčių motina') yra sūri pelkė su tvirtai atrodančia pluta, po kuria yra dribsmėlis. Augalija menka.
Britas Vilfredas Tesidžeris (Wilfred Thesiger), keliautojas ir tyrinėtojas, buvo pirmasis europietis, aplankęs šią sritį XX a. penktajame dešimtmetyje.
Voluinės kunigaikštystė

Istorija

Senovės Romos laikais šiose vietovėse gyveno įvairios baltų ir germanų gentys, kaip gotai, vandalai ir jotvingiai, pastarųjų gyvenamas plotas buvo vadinamas Jotva. Po Romos imperijos žlugimo į šias žemes atsikraustė vakarų slavų gentys, iš kurių didžiausia buvo lendai, bei rytų slavų gentys iš kurių didžiausia buvo volynėnai. 833 m. dalis pietinių kunigaikštystės žemių tapo Didžiosios Moravijos dalimi. Apie 889 m. Didžiosios Moravijos valstybę užpuolė vengrai ir įkūrė Vengrijos karalystę. 955 m. pietinės žemės tapo Čekijos karalystės dalimi. 970 m. šias žemes užėmė Lenkijos karalystė, o 981 m. šias žemes nukariavo Kijevo Rusios kunigaikštis Vladimiras Sviatoslavičius. Jis įkūrė Voluinės Vladimiro miestą ir apkrikštijo vietinius gyventojus.
Kunigaikštystė kaip atskiras teritorinis vienetas susiformavo X a. pabaigoje, kai 981 m. buvo prijungta prie Kijevo Rusios, ir joje suformuota dalinė kunigaikštystė. Nuo pat kunigaikštystės susikūrimo ją valdė Riurikaičių dinastijos atstovai. Pirmuoju kunigaikščiu tapo Vladimiro Sviatoslavičiaus sūnus Vsevolodas Vladimirovičius. 1018 m. šias žemes užėmė Boleslovo I Narsiojo vadovaujama lenkų kariuomene, tačiau jau 1031 m. šias žemes vėl atsiėmė Kijevo Rusia.
Ankstyvuoju laikotarpiu be Voluinės istorinio regiono, kunigaikštystė valdė ir kalvotą Galiciją pietuose. Tačiau 1084 m. nuo kunigaikštystės atsiskyrė jos dalinės kunigaikštystės pietuose: Peremyšlio kunigaikštystė, Terebovlio kunigaikštystė ir Zvenigorodo kunigaikštystė, kurios 1141 m. kartu susijungė, suformuodamos Haličo kunigaikštystę, valdomą atskiros dinastinės linijos.
Apie 1150 m. Voluinė prisijungė Berestijos kraštą, kurio didžiojoje dalyje gyveno jotvingių gentys. XII a. byrant Kijevo Rusiai, 1154 m. kunigaikštija atsiskyrė nuo byrančios valstybės ir tapo visiškai nepriklausoma valstybe. 1199 m. mirus Haličo kunigaikščiui Vladimirui Jaroslavovičiui ir nepalikus jokių įpėdinių, Voluinės kunigaikštis Romanas Mstislavičius prijungė Haličo kunigaikštystę prie Voluinės taip sukurdamas naują Haličo-Voluinės kunigaikštystę. Naujos kunigaikštystės sostinė tapo Haličas.
Klaus Adomeit

Biografija

Gimė 1935 m. sausio 1 d. Klaipėdoje. 1954-1958 m. studijavo teisę Getingeno universitete. 1958-1960 m. dirbo asistentu Heidelbergo universitete. 1960 m. tapo mokslų daktaru, dėstė Kelno universitete. 1969 m. tapo habilituotu mokslų daktaru, 1975 m. darbo teisės profesoriumi. 1975-2000 m. dėstė darbo teisę Berlyno laisvajame universitete. Nuo 1984 m. buvo Vokietijos-Ispanijos teisininkų asociacijos prezidentu. 1990 m. tapo Frankfurtas prie Oderio apskrities teisingumo departamento direktoriumi. 1996 m. tapo Berlyno laisvojo universiteto teisės fakulteto dekanu. Nuo 2003 m. reguliariai skaitė paskaitas Granados unversitete.
Andris Liepa

Andris Liepa (g. 1962 m. sausio 6 d. Maskva) – latvių kilmės rusų baleto artistas, baletmeisteris.

Biografija

Tėvas Maris Rudolfas Liepa, sesuo Ilzė Liepa. 1981 m. baigęs Maskvos choreografijos mokyklą iki 1988 m. šoko Didžiajame teatre Maskvoje. 1988 m. Niujorko miesto baleto, 1988–1989 m. Amerikos baleto teatro kviestinis solistas, nuo 1989 m. Marijos teatro (iki 1991 m. S. Kirovo operos ir baleto teatras) Sankt Peterburge artistas, nuo 1995 m. šio teatro pedagogas. Šoko Argentinos, Urugvajaus, Olandijos, Švedijos baleto trupėse, teatruose „La Scala“ Milane, „Grand Opera“ Paryžiuje.
1993 m. su Irina Fokina atnaujino baletmeisterio M. Fokino baletus „Petruška“, „Ugnies paukštė“, „Šecherazada“. 1997 m. įkūrė M. R. Liepos labdaros fondą, jo vadovas.
WinRAR

Kūrėjai

WinRAR programą sukūrė ir tobulina Eugene Roshal. Jo brolis Alexander Roshal užsiima WinRAR programos platinimu.

Versijos

WinRAR programa yra skirta Windows operacinei sistemai.
Kitoms operacinėms naudojamas WinRAR atitikmuo – RAR programa. RAR programa skirta DOS, Linux, FreeBSD ir Mac OS X operacinėms sistemoms.
Taip pat yra Pocket PC operacinei sistemai skirta versija Pocket RAR.

Naudojimo sąlygos

WinRAR ir RAR programos yra komercinės, mokamos programos, kurias nemokamai (pabandymui) galima naudoti 40 dienų.
Nemokamai platinama Pocket RAR programa ir Windows operacinei sistemai skirta UnRAR priemonė (skirta tik išskleisti archyvams).

Lokalizavimas

WinRAR programa verčiama į daugelį pasaulio kalbų. Šiuo metu ji išversta į daugiau kaip 40 kalbų (pagal kūrėjų svetainės duomenis).
WinRAR programa yra išversta ir į lietuvių kalbą (šiuo metu pilnai lokalizuota tik pati programa bei keli papildomi failai, o Žinynas <Help> dar verčiamas). Programą ir papildomus failus į lietuvių kalbą verčia Andrius Marcinkevičius.
Rolandas Boravskis

Biografija

1978–1986 m. mokėsi  Vilniaus 22-oje vidurinėje mokykloje, 1986–1989 m. Vilniaus 57-oje vidurinėje mokykloje. 1989–1990 m. Vilniaus radiotechnikos ir tiksliosios matematikos profesinėje technikos mokykloje įgijo III kategorijos šaltkalvio įrankininko kvalifikaciją. Dirbo Vilniaus „Sigmos“ gamykloje, Mokytojų namuose. 1992–1996 m. studijavo Lietuvos muzikos akademijoje. 1997 m. įgijo teatro meno magistro laipsnį. Nuo 2011 m. vienas iš VšĮ „Ekspertai.eu“ steigėjų, direktorius.
Filmavosi daugelyje kino filmų ir TV serialų. Dirba Vilniaus kameriniame teatre. 
2012 m. kandidatavo LR Seimo rinkimuose.  2015 m. spalio 10 d. sunkiai susižeidė, Vilniuje iškritęs iš penkto aukšto.
Purvų-Butniūnų durpynas

Purvų-Butniūnų durpynas arba Purvų-Guodžių durpynas – durpynas Lietuvoje, Biržų rajone, 6 km į vakarus nuo Vabalninko. Užima 13,8 km². Driekiasi iš šiaurės į pietus ~8 km, telkšo trijuose kloniuose, skiriamuose nesupelkėjusių salų bei pusiasalių. Išteka Tatulos intakas Upytė bei šios intakai – Mažoji Upytė, Klimbalė. Iš vakarų supa Butniūnų miškas.
Nenusausintos pelkės (46 % aukštapelkės, 35 % žemapelkės, 19 % tarpinio pobūdžio pelkės) durpių sluoksnio vidutinė storymė buvo 2 m, didžiausia – 6 m. Durpių vidutinis susiskaidymas 38 %, peleningumas 8,9 %, vidutinis drėgnumas 86 %. Po durpėmis slūgso sapropelio sluoksnis (iki 2,8 m). Po juo guli priesmėlis.
Kupiškio durpių įmonė Purvų-Butniūnų durpyne vykdė durpių kraikui kasybą (1985 m. – 58 000 t). Šalia durpyno įsikūrę Butniūnų, Medinų I, Purvų I, Sungailių, Linaičių kaimai.
Grasas

Istorija

Miestas įsikūrė XI amžiuje. 1125 m. tapo vyskupo Antibo rezidencija. 1155 m. Grasas tapo vyskupų miestu, atliko svarbų, prekybos atžvilgiu, vaidmenį su Genuja ir Piza. 1482 m. kartu su Provansu tapo dalimi Prancūzijos. Nuo XVI a. mieste pradėjo plėtotis parfumerijos pramonė.
1815 m. Napoleonas I, išsilaipinęs įlankoje, su nedidele armija patraukė Paryžiaus link, keliu, kuris po to buvo vadinamas Napoleono keliu.
Nuo 1939 m. gruodžio iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos – 1945 m., šeimos viloje gyveno Ivanas Buninas.
Kęstutis Navakas

Biografija

Aštuonerius metus gyveno ir mokėsi Ukmergės rajone, Taujėnuose. Iki 1982 m. mokėsi Kauno J. Aleksonio vidurinėje mokykloje. 1987–1988 m. Kauno jaunųjų rašytojų sekcijos pirmininkas. 1992 m. baigė vokiečių kalbos kursus Zalcburge.
1994–1996 m. rašė kassavaitines kultūros bei naujų knygų skiltis laikraščiams laikraščiams „Kauno diena“ ir „Noriu“. 1996–2005 m. knygyno-klubo „Septynios vienatvės“ iniciatorius, įkūrėjas ir vienas iš savininkų, 1996–1999 m. knygyno vadovas. Knygyne surengė apie 70 literatūros vakarų. 1998–1999 m. pristatinėjo naujas knygas Lietuvos televizijoje, 2002–2004 m. dirbo šios televizijos laidoje „Kultūros namai“. Bendradarbiavo savaitraštyje „Nemunas“, laikraščiuose „Kauno diena“, „Šiaurės Atėnai“, žurnaluose „Laima“, „Miesto IQ“. 2014 m. tapo penkiasdešimtuoju „Poezijos pavasario“ laureatu. 
Išvertė nemažai vokiečių bei kitų tautų poezijos, taip pat keletą apsakymų, pjesių bei libretų.
K. Navako poezija versta į rusų, latvių, gruzinų, suomių, švedų, makedonų, vokiečių, anglų kalbas, dalyvavo poezijos festivaliuose bei seminaruose Vokietijoje, Austrijoje, JAV, Rusijoje, Gruzijoje, Latvijoje, Estijoje, Suomijoje, Graikijoje, Makedonijoje, Kroatijoje ir kt. Nuo 1993 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.