google/wiki40b huggingface dataset:
Povilas Reklaitis

Povilas Viktoras Reklaitis (Rėklaitis) (1922 m. gegužės 20 d. Kaune – 1999 m. sausio 4 d. Nydervalgerno kaime (prie Marburgo), Vokietija)
 – menotyrininkas, meno istorikas, filosofijos mokslų daktaras, Lietuvių katalikų mokslo akademijos akademikas (nuo 1970 m.).

Biografija

Gimė ir augo žinomoje inžinieriaus Viktoro Rėklaičio ir visuomenės aktyvistės Betty Valnerytės-Rėklaitienės šeimoje.  1931–1939 m. mokėsi Kauno jėzuitų gimnazijoje. 1939–1949 m. studijavo Kauno, Vilniaus, Poznanės, Bambergo ir Tiubingeno universitetuose filosofiją, psichologiją, meno istoriją ir bibliotekininkystę. 
1949 m. Tiubingeno universiteto Filosofijos fakultete pas meno istoriką prof. G. Weise'ą parašė ir apgynė daktaro disertaciją. Gyvendamas Štutgarte, 1954 m. remiamas Baltų mokslo instituto ir 1955–1958 m. – J. H. Herderio instituto, rinko medžiagą apie LDK meno paminklus. Nuo V tomo yra Lietuvių enciklopedijos bendradarbis, Vokietijoje reiškėsi Vokietijos lietuvių bendruomenės veikloje.
Su žmona Astrida užaugino dukras Aldoną ir Lietą.
Rožinis vynas

Rožinis vynas arba rausvasis vynas (pranc. rosé; isp. rosado; it. rosato; angl. blush) yra vynas, kurio spalva gali būti įvairiausia – nuo vos blyškios, pilkšvos rožinės iki ryškios ir gilios, priklausomai nuo vynui gaminti naudojamų vynuogių ir maceracijos trukmės, t. y. to, kiek ilgai vynuogių odelės mirkomos vynuogių sultyse.
Kuo trumpesnė maceracija (ji gali siekti nuo vos kelių valandų iki kelių parų), tuo vynas bus šviesesnis, ir priešingai.
Rožiniai vynai gaminami saldūs, pusiau sausi ir sausi. Būtent pastarojo stiliaus yra dauguma Europos vynų.
Dauguma rožinių vynų gaminami iš raudonųjų vynuogių veislių. Dažnai – iš 'Pinot Noir', 'Syrah', 'Grenache', 'Merlot', 'Malbec', 'Cabernet Sauvignon', 'Tempranillo', 'Sangiovese', 'Zinfandel' ar mažai žinomų vietinių veislių, priklausomai nuo šalies ar regiono tradicijų.
Rožiniai vynai nėra skirti ilgai laikyti, jie trumpaamžiai. Gaiviausi – jauni, išlaikyti iki vienų metų. Vėliau gali kisti ir spalva, ir aromatas, ir skonis.
Rožiniai putojantieji rosé, kaip ir rožinis šampanas, tradiciškai gaminami iš raudonųjų ir baltųjų veislių mišinių. Kartais taip gaminami ir tykieji vynai, tačiau rimti gamintojai šio metodo netaiko.
Rožiniai vynai patiekiami tik labai gerai atšaldyti, nuo 4 iki 8 °C.
Provanso kraštas pagal rožinio kiekį pirmauja pasaulyje. Kitaip nei baltasis ar raudonasis, rožinis keliauja mažai: daugiausia jo išgeriama tame regione ar šalyje, kur jis padaromas.
Štai Provanso vyndariai eksportuoja į kitas šalis tik dešimtadalį savo produkcijos, ir tai – bene vien į kaimynines. Kone trečdalis pasaulyje rožinio pagaminama kaip tik Prancūzijoje, prancūzai kasmet jo išgeria maždaug 7 mln. hektolitrų.
Gukanšo

„Gukanšo“ (jap. 愚管抄) – septynių tomų istorinis ir literatūrinis veikalas apie Japonijos istoriją, sukurtas apie 1220 m. Veikalo autorius – budistų dvasininkas Džien, priklausęs Tendai sektai.
Veikalo atsiradimą paskatino problemos, kylančios iš santykių tarp imperijos valdžios ir šiogūnato. Džien tėvas buvo Fudživara no Tadamiči, politiškai svarbaus Fudživaros klano narys, kas turėjo įtakos požiūriui, išsakytam Džien darbuose. Kadangi autorius savo darbe šios įtakos išvengti nesistengė, „Gukanšo“ apibūdinama kaip istorinė diskusija. Džien pateikė naują Japonijos istorijos interpretaciją, tačiau šis darbas buvo paveiktas senų istorinių ir genealoginių interesų.
Džambajus

Istorija

1977 m. Chošdalos kišlakas gavo miesto statusą ir buvo pervadintas į Džambajų.
Eglė Gabrėnaitė

Biografija

Tėvai aktoriai Antanas Gabrėnas ir Genovaitė Tolkutė. Buvęs vyras Romualdas Ramanauskas, sūnus – režisierius Rokas Ramanauskas. Baigė Kauno 4-tąją vidurinę mokyklą, 1972 m. baigė Lietuvos SSR konservatoriją. 1972–1990 m. Lietuvos dramos teatro, nuo 1990 m. Vilniaus mažojo teatro aktorė. 1983 m. LSSR nusipelniusi artistė.
Sulija

Geografija

Iš šiaurės į Sulijos valstiją įsiterpia didžiausias Pietų Amerikoje Marakaibo ežeras. Jo pakrantės žymios gausiausiais naftos telkiniais visame Vakarų pusrutulyje. Šiaurės vakaruose valstijai priklauso nedidelė dalis La Gvachiros pusiasalio su jame plytinčia La Gvachiros dykuma. Vakariniu pasieniu driekiasi retai gyvenami, džiunglėmis apaugę Pericho kalnai, o pietiniu pakraščiu eina Meridos Kordiljera. Teritorijos aplink Marakaibo ežerą žemos, pelkėtos. Beveik visos upės priklauso Marakaibo ežero baseinui, svarbiausia iš jų Katatumbas. Ši upė žymi dėl savo fenomeno – Katatumbo žaibavimo.
Valstijos simbolis – riešutinė kokospalmė.
Sulijoje per Marakaibo ežerą nutiestas vienas ilgiausių tiltų pasaulyje – Generolo Rafaelio Urdanetos tiltas.
Hiram Bingham

Biografija

1908 m. perėjo senuoju ispanų keliu per Andus iš Buenos Airių į Limą (Peru). 1909–1924 m. Jeilio universiteto profesorius, 1911–1915 m. surengė ir vadovavo universiteto archeologinėms ekspedicijoms į Peru; 1911 m. atrado inkų senovės miestus Maču Pikču, 1912 m. vadovavo jo tyrimams, ir Vitkosą. 1922–1924 m. Konektikuto valstijos gubernatorius. 1924 m. paskirtas į laisvą senatoriaus vietą, 1926 m. juo išrinktas.
Juozas Jasas

Juozas Jasas (1872 m. Kvėdarnos parapijoje – 1935 m. kovo 19 d. Lapėse, dab. Kauno rajono savivaldybė) – Lapių bažnyčios klebonas, publicistas ir knygnešys.

Biografija

Kartu su Antanu Smetona mokėsi Palangos progimnazijoje. 1899 m. baige Žemaičių kunigų seminariją ir buvo įšventintas kunigu. Vikaravo Subačiuje (1899–1901), Veiviržėnuose (1901-02), Tauragnose (1902-04), Šėtoje (1904-08) ir Užpaliuose (1908–1913). Varnavičiuose (1913-15) buvo kuratu. Pirmojo pasaulinio karo metu pasitraukė į Rusiją, kur buvo Jaroslavlio lietuvių pabėgelių kapelionu. Grįžęs 1918-19 m. tarnavo vikaru Vilkijoje. 1919 metais paskirtas klebonu į Lapiu Šv. Jono Krikštytojo parapiją.
Juozas Jasas buvo aktyvus visuomenininkas, dar tarnaudamas vikaru uoliai platino draudžiamą lietuvišką spaudą. Gindamas nuskriaustuosius į laikraščius siųsdavo straipsnelius ir pats, žinutės buvo pasirašomos Kapliu splapyvardžiu. Jo rūpesčiu 1928 m. Lapėse pastatytas Lietuvos Nepriklausomybės dešimtmečio paminklas. Klebonas Jasas parašė raštą ir įmūrijo jį į pamatą; prie paminklo buvo pasodinti du ąžuoliukai, o trečias – atsarginis – prie klebonijos.
Mirė Lapėse po skrandžio ligos.
Panevėžiukas

Žymūs žmonės

Kapinėse pastatytas koplytstulpis (tautodailininkas V. Žilinskas) prie rašytojo K. Puidos kapo (1883–1945). Puidynės kaime išlikęs rašytojo dvarelis. Kletas Julius Koreva – pirmoji 1863–ųjų sukilimo auka Lietuvoje. Jo šeimai priklausė ir tebepriklauso Panevėžiuko dvaras.
Žemės ūkio ministras

Žemės ūkio ministras – vykdomosios valdžios atstovas; ministras. Vadovauja Žemės ūkio ministerijai. Atsakingas bei rūpinasi žemės ūkio politika.
Bani

Istorija

Bani gyvenvietė įkurta 1764 m., o miestelio statusą gavo 1767 m. Bani 1805 m. buvo suniokotas haitiečių antpuolio. Vėliau atstatytas.
Jorvikas

Istorija

Jorkas buvo įkurtas kaip Romos legionierių tvirtovė Eborakas (Eboracum), o vėliau tapo anglosaksų prekybos uostu Eoforviku (Eoforwic). Jį pirmą kartą vikingai užėmė 866 m. lapkričio mėnesį, kai didelės danų vikingų pajėgos, anglosaksų metraštininkų vadintos Didžiąja Pagonių armija (Great Heathen Army) išsilaipino Rytų Anglijos karalystėje (East Anglia). Iš Rytų Anglijos karaliaus Edmundo gavę arklių (tai buvo išpirka) jie patraukė į šiaurę, pasiekė ir užėmė būsimąjį Jorką. Tarpusavyje kariavę du kandidatai (Bernicijos ir Deiros subkaralysčių lyderiai) į Nortumbrijos sostą paskelbė tarpusavio paliaubas ir suvienijo kariuomenes, bet atsiimti Jorką 867 m. kovo mėnesį jiems nepavyko. Žuvus abiem pretendentams Deiros subkaralystę irgi ėmė valdyti danai. Nortumbrijos karalių dvaras pasitraukė į šiaurę, į Berniciją. Vikingų kovos prieš Mersiją tais metais buvo nesėkmingos kaip 869 m. kovos su Veseksu, kuriam vadovavo karalius Alfredas Didysis (Alfred the Great) ir jo brolis Etelredas (Ethelred), 871 m. irgi tapęs Vesekso karaliumi.
Pirmuoju Jorviko karaliumi tapo 876 m. tapo Halfdanas Ragnarsonas (Halfdan Ragarsson). Politiškai Jorviko karalystė atrodo chaotiška, nes dėl intrigų jos karaliai dažnai keitėsi. Tačiau kasinėjimai Jorko Coppergate gatvėje atskleidė, kad Jorviko miestas (tuometinis Jorkas) buvo klestintis miestas, kuris, būdamas arkivyskupijos centras, buvo prestižinis. Buvo pastatyti vikingų valdovų rūmai (rajoną tuomet vardino Konungsgårthr, dabar tai King’s Square). 900–935 m. atsirado naujos gatvės, kurių pastatymo laikas nustatytas dendrochronologiniais metodais pagal molingoje žemėje išlikusius stulpų likučius.
Ši vikingų karalystė 954 m. buvo įjungta į Anglijos sudėtį, kas nesuvaržė šių žemių ekonominio augimo. Apie 1000 m. vikingų miestas Jorvikas tiek išaugo, kad tapo antruoju pagal dydį (po Londono) miestu to meto Didžiojoje Britanijoje. Jorviko autonomiją visiškai panaikino Vilhelmas Užkariautojas.
1070–1085 m. danų vikingai bandė vėl atsiimti Jorviko karalystę, tačiau tai nepavyko.
Jorviko karalystei susijungus su Nortumbrija Jorviko karaliaus titulas pasidarė nebereikalingas, todėl Jorviko valdovams 960 m. buvo sukurtas Jorko erlo titulas. Kai kurie pirmieji erlai buvo skandinavų kilmės kaip ir Jorviko karaliai. Po Normanų užkariavimo erlai buvo normanai, kol titulą panaikino Anglijos karalius Henrikas II.
1341 m. buvo įkurtas Jorko hercogo titulas. Vėliau Jorko hercogo titulą paprastai gaudavo antrasis karaliaus ar karalienės sūnus.

Archeologiniai radiniai

1976–1981 m. Jorko Archeologinis trestas (York Archaeological Trust) atliko 5 metus trukusius kasinėjimus Jorko centre esančioje Coppergate gatvėje. Radiniai atskleidė, kad X a. Jorviko prekybos ryšiai siekė Bizantiją ir dar toliau – buvo aptikta šilkinė kepurė, Samarkando monetos (šios buvo tiek dažnos, kad jas net klastojo). Kasinėjant aptika gintarinė kirvio galva (matyt, turėjusi kažkokią simbolinę paskirtį), gintaro dirbiniai dažnai aptinkami vikingų gyvenvietėse. Kaurių kriauklės rodo ryšius su Raudonąja jūra ar Persų įlanka. Aptikti tiek krikščioniški, tiek pagoniški radiniai rodo, kad krikščionys nebuvo dominuojantys.
Team Fortress 2

Apžvalga

Žaidimo tikslas piklauso nuo žemėlapio tipo: užimti tam tikras zonas – taškus, nustumti sprogmenų prikrautą karutį į priešininkų stovyklą (yra ir dvigubo stumimo režimas, kuomet abi komandos yra priverstos stumti savąjį karutį bei trukdyti oponentų stumimui, norėdamos laimėti) arba nugriebus priešininkų žvalgybinį lagaminėlį (Intel) jį pernešti į savąją stovyklą. Taip pat žaidime yra ir Arenos režimas, labiau orientuotas į greitas, trumpas kovas mažuose žemėlapiuose.

Klasės

Žaidime yra 9 unikalios ir skirtingos veikėjų klasės:
Latvijos Respublikos šimtmetis

Latvijos Respublikos šimtmetis (latv. Latvijas Republikas simtgade) – šimto metų sukaktis nuo nepriklausomos Latvijos Respublikos paskelbimo 1918 m. lapkričio 18 d. Tiek šalyje, tiek ir užsienyje švenčiama kelerius metus, nes 2017–2020 m. sueina keletas Latvijos valstybingumui reikšmingų jubiliejų.

Renginiai už šalies ribų

2016 m. pabaigoje po pasaulį kelionė pradėjo Latvijos vėliava ir ja lydinti palinkėjimų knyga. Latvių išeiviai galėjo į knygą įrašyti palinkėjimus Šimtmečio proga. Užsienio latviai dovanos po audeklo skiautę, kurią susiūtą turėjo demonstruoti Rygoje per Dainų ir šokių šventę 2018 m.
Žinią apie Jubiliejų užsienyje skelbs geriausi šalies muzikiniai kolektyvai. Latvijos Nacionalinis simfoninis orkestras 2017 m. dalyvavo festivaliuose Prancūzijoje ir Šveicarijoje. Valstybinis choras „Latvija“ koncertuos Suomijoje, Vokietijoje, Rusijoje, Lietuvoje. JAV viešės Latvijos radijo bigbendas ir folk muziką atliekanti dainininkų trio. 2018 m. Valstybinis simfoninis orkestras „Simfonietta Riga“ koncertuos Švedijoje.
Didelį susidomėjimo sulaukė Rygoje pastatyta multimedijinė opera „Neorktika“. Ji taip pat bus parodyta festivaliuose Norvegijoje, Danijoje, Belgijoje, Prancūzijoje ir Kanadoje. Po pasaulį keliaus paroda „Latvijos architektūra“.
2018 m. keletas renginių bandyta organizuoti kartu su Lietuva ir Estija. Paryžiaus Orsė muziejuje veikė paroda „Simbolizmas Baltijos šalių mene“. Berlyne vyks Baltijos muzikos festivalis, visos trys šalys bendrai pasirodė Londono knygų mugėje.
Arktinė plynaukštė

Arktinė plynaukštė – priekalnių plynaukštė Jungtinėse Valstijose, Aliaskos šiaurėje, ties šiauriniais Brukso kalnagūbrio šlaitais. Aukštis – tarp 200 ir 700 m. Sudaryta daugiausia iš smiltainio. Yra naftos telkinių (Umiatas). Išplitęs amžinasis įšalas. Būdinga samanų ir viksvų bei krūmyninė tundra.
Lakų kalba

Fonetika

Kalba turi 6 balsius ir 42 priebalsius, ryški labializacija. Kirčiai labai neryškūs.

Naudojimas

Dabar lakų kalba Dagestane leidžiamas laikraštis „Ilči“, veikia radijo laidos, kalbos mokoma pradinėse, vidurinėse mokyklose, yra lakų kalbos klasės ir aukštosiose Dagestano mokyklose.
Daiva Tušlaitė-Ragažinskienė

Biografija

2004 m. Europos jaunimo čempionatas – 3 vieta, Europos jaunimo treko čempionatas – 5 vieta (3 km persekiojimo lenktynėse). 2005 m. pasaulio čempionatas Madride – 34 vieta (asmeninėse lenktynėse). 2006 m. pasaulio čempionatas Zalcburge – 46 vieta. 2007 m. pasaulio taurės varžybos Šveicarijoje – 20 vieta. 2008 m. pasaulio taurės varžybos – 21 vieta, Lietuvos čempionato plento lenktynėse 1 vieta.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse masinio starto plento varžybose Tušlaitė užėmė 34-ą vietą.
Benekainys

Istorija

Benekainių dvaras žinomas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės laikais. 1634 m. pastatyta katalikų bažnyčia, įsteigta parapija, 1638 m. – prieglauda. XVIII a. įkurta mokykla. 1902 m. pastatyta dabartinė Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (sovietmečiu uždaryta, 1989 m. grąžinta katalikams). 1910–1945 m. veikė Vilniaus žemės ūkio tyrimo stotis. 1930 m. pastatyta geležinkelio stotis.
Iki 1795 m. Benekainys priklausė Vilniaus vaivadijai, valdant Rusijos imperijai – Vilniaus gubernijai, 1920–1939 m. buvo užgrobusi Lenkija, 1939 m. kraštą okupavus TSRS – priskirti Baltarusijos TSR. 1861–1950 m. buvo valsčiaus centras. 1942–1944 m. Benekainių valsčius priklausė Ostlando Lietuvos generalinei sričiai.

Lietuviai

Benekainių apylinkėse nuo seno gyventa lietuvių, jos įėjo į vientisą lietuvių kalbos arealą, visų gyvenviečių pavadinimai lietuviški. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje lietuviai sparčiai slavėjo. XX a. pradžioje lietuviškai dar kalbėjo maždaug pusė parapijos gyventojų (namuose), kiti – daugiausia baltarusiškai. Pamaldos buvo laikomos tik lenkų kalba. Lenkijos valdymo metais miestelyje veikė Ryto draugijos lietuvių mokykla, aplinkiniuose kaimuose apie 10 mokyklų ir Šv. Kazimiero draugijos 14 skyrių (vėliau uždaryti). 1942–1944 m. veikė lietuviška pradinė mokykla, vėliau kurį laiką progimnazija. Pagal 1942 m. gyventojų surašymą lietuviai sudarė 18 % Benekainių valsčius gyventojų. XX a. pabaigoje lietuviškai kalbėjo tik pavieniai vyresnės kartos žmonės.
Vilniaus Pelėdos pradinė mokykla

Istorija

Vilniaus „Pelėdos“ pradinė mokykla įkurta 1993 m. rugsėjo 1 d., buvusio 53-ojo lopšelio-darželio patalpose. Iš pradžių mokykla vadinosi 9-oji pradžios mokykla. Joje mokėsi 360 mokinių, dirbo 17 pedagogų. Mokyklai nuo pat įkūrimo vadovauja direktorius R. Pampikas.
1997 m. lapkričio mėnesį mokyklai suteiktas „Pelėdos“ vardas, o 1998 m. paminėtas mokyklos penkerių metų veiklos jubiliejus.
2000 m. rudenį įvestas ankstyvasis užsienio kalbos mokymas nuo 2-os klasės.
Fukušima

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė – persikas, medis – japoninis skirpstulas, paukštis – didžioji zylė.
Kauno mokykla-darželis „Rūtelė“

Kauno mokykla–darželis „Rūtelė“ – pradinio ugdymo įstaiga Kaune, Žaliakalnyje, Kalniečių g. 167. Įkurta 1994 m., reorganizavus lopšelį-darželį Nr. 22 (Direktorė Irena Paulauskienė), siekiant įgyvendinti humanistinio, orientuoto į vaiką ugdymo idėjas. Mokykloje-darželyje "Rūtelė" veikia 10 pradinių klasių ir 4 dieninės darželio grupės, viena iš jų – priešmokyklinė. 52 darbuotojai. Direktorė Aida Šimaitienė.
Prekybos kreditorius

Prekybos kreditorius – juridinis ar fizinis asmuo juridiniams ar fiziniam asmeniui suteikiąs ar potencialiai galintis suteikti prekes ar paslaugas.
Juridinis ar fizinis asmuo norėdamas greičiau ar daugiau parduoti prekių ar suteikti paslaugų jas suteikia skolon, tikėdamasis pinigus atgauti vėliau. Kreditoriui teikiant prekes ar paslaugas svarbus pirkėjo, paslaugų gavėjo (debitoriaus) mokumas.
Iš mažai žinomų pirkėjų įprastai reikalaujama už prekes ar paslaugas visą sumą sumokėti avansu. Kitais atvejais tiekiant nedidelius prekių kiekius ar suteikiant paslaugas už nedidelę sumą pinigų paprastai tik išrašoma sąskaita – faktūra. Parduotos prekės ar paslaugos iš karto tampa pirkėjo, paslaugų gavėjo nuosavybė. Jei pirkėjas ar paslaugų gavėjas laiku neatsiskaito įprastai nenorint gadinti santykių delspinigiai neskaičiuojami.
Tiekiant didesnius prekių kiekius ar paslaugas sudaromos prekių ir paslaugų tiekimo sutartys, kuriose gali būti numatyti delspinigiai nesavalaikio atsiskaitymo atveju. Dažniausiai prekė pereina pirkėjo nuosavybėn tik pilnai atsiskaičius. Kartais (ypač atliekant statybos, remonto darbus ir kt.) reikalaujama draudimo kompanijos laidavimo rašto, kuriuo draudimo kompanija netesybų atveju įsipareigoja padengti įsiskolinimą.
Prekybos kreditoriai kaip ir paskolų kreditoriai rodomi balanso pasyvinėje pusėje.
Suphanburi FC

Istorija

Klubas įkurtas 1997 m.

Sudėtis (2019)

Atnaujinta: 2019 m. spalio 17 d.
Rytų Bavarija

Rytų Bavarija, vok. Ostbayern - abi Bavarijos vyriausybinės apskritys (Niederbayern (būstinė - Landshut) ir Oberpfalz (būstinė - Regensburgas), besiribojančios su Čekija ir Austrija. Didžiausios upės - Dunojus, Regenas, Nabas, Ilcas, Inas ir Izaras.

Miestai

Svarbiausi, didžiausi miestai - Ambergas, Cham, Landshutas, Degendorfas, Landshutas, Aukštutinio Pfalco Noimarktas, Pasau, Regensburgas, Švandorfas, Štraubingas ir Veidenas.
Saryesik-Atyrau dykuma

Saryesik-Atyrau dykuma, Sary-Išikotrau (kaz. Сарыесікатырау құмы; Сарыесік Атырау; rus. Сарыесик-Атырау; Сары-Ишикотрау; angl. Saryesik-Atyrau desert) – smėlio dykuma Kazachijos Almatos srityje. Dykuma yra Balchašo-Alakolio įduboje, į pietus nuo Balchašo ežero.

Geografija

Dykuma teka Ilio upė, įtekanti į ežerą. Dalis upių, ištekančių iš Džungarijos Alatau šlaitų, (Karatalas, Aksu, Lepsy) irgi teka per Saryesik-Atyrau dykumą ir įteka į Balchašą. Kitos, smulkesnės upės, pasibaigia smėlynuose. Vakarinės dalies smėlynai išraižyti sausomis senosiomis Ilio vagomis. Vyrauja sutvirtinti smėlynai.
Vakarinėje dalyje vyrauja saksaūlai, rytinėje dalyje – kiečiai, efedros, Calligonum, Ceratoides. Ilio ir Karatalo slėniuose auga tugajai.
Dykuma naudojama kaip žiemos ganyklos.
Dykumos koordinatės – 45°30′00″N 77°00′00″E
Putriškės

Istorija

Kaimo pavadinimas galbūt kilęs nuo Andrejaus Petroškveičiaus. 1628 m. sausio 15 d. Putriškės buvo padovanotos Vilniaus evangelikų reformatų Sinodu.
Česlovas Mančinskas

Česlovas Mančinskas (g. 1940 m. balandžio 18 d. Birdekšniuose, Rimšės valsčius) – Lietuvos istorikas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija

1963 m. baigė Vilniaus universitetą. Istorijos institute apgynė disertaciją „Socialinis draudimas Lietuvoje buržuazijos valdymo metais“, Vilniaus universitete – „Aukštasis mokslas Lietuvoje 1919-1940 m.“  1989 m. istorijos mokslų daktaras.
1963–1966 m. Kauno medicinos instituto, 1969–1979 m. – Kauno politechnikos instituto, 1979–1990 m. – SSRS vidaus reikalų ministerijos Minsko aukštosios mokyklos Vilniaus fakulteto neakivaizdinio skyriaus dėstytojas, 1981–1990 m. (paeiliui) kelių visuomenės mokslų katedrų viršininkas.
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę prisidėjo prie pirmosios aukštosios policijos mokyklos Lietuvoje kūrimo. 1990–2005 m. Lietuvos policijos akademijos (dab. Mykolo Romerio universitetas) dėstytojas, 1990–2000 m. Politologijos ir filosofijos, vėliau Filosofijos katedros vedėjas; nuo 1997 m. profesorius.
Vienas pirmųjų tyrė 1918–1940 m. Lietuvos Respublikos socialinį draudimą, aukštąjį mokslą, to ir vėlesnio laikotarpio policijos ir milicijos istoriją. Su kitais studentams parengė metodinių priemonių.
Peržiūra (1999 filmas)

Siužetas

Šigeharu Aojama (Rio Išibaši), vidutinio amžiaus našlys, bando rasti kitą žmoną. Jo draugas, filmų prodiuseris, pasiūlo tokį planą: surengti fiktyvią aktorių peržiūrą tariamai kuriamam filmui. Tokiu būdu jis galės išklausinėti kiekvienos, ko tik norės, ir net paprašyti suvaidinti žmoną. Kai atsirinks labiausiai patikusią, praneš kad filmas atšauktas. Šigeharu išsyk sutinka, ir po kelių peržiūrų įsimyli vieną jauną kandidatę, jos pačios teigimu – buvusią baleriną Asami Jamazaki (Eihi Šiina). Jie pradeda susitikinėti, tačiau kuo toliau, tuo labiau aiškėja, kad su Asami kažkas negerai. Ji gyvena viena bute, kuriame du pagrindiniai akcentai yra telefonas bei judantis maišas su kažkuo gyvu viduje. Tuo tarpu Šigeharu draugas prodiuseris bando tirti Asami praeitį ir atranda, kad jos pasakota istorija nesutampa su realybe, gyvenimo aprašyme išvardyti darbai neaiškūs ir greičiausiai netikri, ir šiaip apie ją niekas nieko nežino. Besivystant siužetui atskleidžiama, kad Asami augo su sadistu, būdavo dažnai kankinama ir pati turi sadistinių polinkių. Apkaltinusi Šigeharu išdavyste, ji suleidžia jam paralyžiuojančių vaistų ir pradeda sadistinius kankinimus, tačiau pasakojimas grįžta atgal į filmo vidurį, kai Šigeharu praleido naktį su Asami. Jis atsibunda apimtas siaubo, tačiau su palengvėjimu, supratęs, kad viskas buvo tik sapnas. Jam einant į vonią realybė vėl pasikeičia ir jis vėl atsiduria namuose, kur jis kankinamas. Grįžęs sūnus nustumia Asami nuo laiptų ir išvaduoja tėvą, kuriam jau spėta nupjauti viena pėda. Filmas baigiasi, kai Šigeharu žiūri į nuo laiptų nukritusią ir mirštančią Asami. Ji jam pašnibžda, kad gera vėl jį matyti, ir vaizdas vėl persikelia į praeitį. Taip ir lieka neatsakyta į klausimą, kuri realybė buvo tikroji, jei išvis kažkuri buvo.
Palėvenėlės Švč. Mergelės Marijos bažnyčia

Istorija

1769 m. pastatyta medinė koplyčia. Jai sudegus, dvaro savininkas Kazimieras Moigis 1803 m. pastatė mūrinę bažnyčią. 1851 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. 1864–1904 m. Palėvenėlėje kunigavo Domininkas Šafronas, 1917–1920 m. – teologijos ir filosofijos mokslų daktaras Simonas Šultė (abu palaidoti šventoriuje).
1910 m. bažnyčia suremontuota, primūryta zakristija. Per Pirmąjį pasaulinį karą apdaužyta. Po karo suremontuota, pristatyta zakristija. Iki 1926 m. Palėvenėlė buvo Kupiškio parapijos filija.
1923–1926 m. filialistas Stanislovas Baltrimas atnaujino bažnyčią, perdengė stogą, baigė statyti ūkinius trobesius, išrūpino Palėvenėlei parapijos teises. Pirmasis klebonas Antanas Pauliukonis 1926–1929 m. išdažė bažnyčią, perdengė varpinę. Klebonas Kazimieras Pukenis 1932–1935 m. įsigijo bažnytinio inventoriaus, išmūrijo tvartą, klojimą. 1941–1947 m. klebonavo Bronius Jareckas. Jis atstatė per karą nuverstus bokštelius, 3 altorius, apdengė klebonijos stogą.

Architektūra

Bažnyčia klasicistinė, su baroko elementais, halinė (18,8 × 10,3 m), vienanavė, su 2 bokšteliais. Įrengti 3 altoriai. Šventorius apjuostas akmens mūro tvora. Priešais pagrindinį bažnyčios fasadą – iš plytų pastatyti santūrių formų varpinė–vartai (pastatyti 1803 m.), baltai tinkuoti ir įjungti į šventoriaus tvorą. Keturšlaitį stogą remia keturkampiai stulpai. Pagrindinio fasado stulpai sujungti segmentine arka. Pastogėje – klasicistinis kelių traukų karnizas.
Badenas

Istorija

Senoji Badeno teritorijos istorija neatsiejamai susijusi su Švabijos istorija. Romos laikais ši teritorija vadinta agri decumates. Vėliau įėjo į alemanų valstybę (Alemaniją, 406 m. pateko frankų valdžion. Vėliau čia klestėjo Švabijos kunigaikštystė.

Vokietijos dalis

Po Antrojo pasaulinio karo, Badeno regionas buvo administraciškai padalintas. 1945 m. prancūzų karinė valdžia iš Pietinės buvusio Badeno dalies su sostine Freiburge sukūrė Pietų Badeno žemę. Ši pietinė Badeno dalis jos 1947 m. konstitucijoje buvo paskelbta tikrąja Badeno teisių perėmėja. Šiaurinė Badeno dalis buvo sujungta su šiaurine Viurtembergo dalimi ir įėjo į amerikiečių okupacinę zoną ir sudarė Viurtembergo-Badeno žemę. Abi šios žemės tapo Vakarų Vokietijos dalimis 1949 m.
1952 m. Pietų Badenas buvo sujungtas su Viurtembergu-Badenu ir Viurtembergu-Hohencolernu (pietų Viurtembergas ir buvęs Prūsijos eksklavas Hohencolernas) ir sukurta nauja Badeno-Viurtembergo žemė.