google/wiki40b huggingface dataset:
Bronius Dakanis

Biografija

1961–1964 m. mokėsi Norvaišių pradinėje mokykloje, 1964–1968 m. – Šiupylių aštuonmetėje mokykloje, 1971 m. baigė Gruzdžių vidurinę mokyklą. 1981 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete įgijo istoriko bei istorijos ir visuomeninės mokslų dėstytojo specialybę.
Nuo 1974 m. Paminklų restauravimo valdybos pagalbinis darbininkas, statybininkas, 1974 m. – Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos vyr. laborantas, 1974–1980 m. – vyr. mokslinis bendradarbis, 1980–1984 m. – vyr. metodininkas. 1991–1992 m. Lietuvos kultūros paveldo mokslinio centro direktoriaus pavaduotojas, 1992–2002 m. – Kultūros paveldo mokslinio centro (nuo 1995 m. Lietuvos kultūros paveldo centras) Archeologijos skyriaus viršininkas, 2002–2006 m. – direktoriaus pavaduotojas, Archeologijos paveldo instituto vadovas, nuo 2006 m. – Duomenų skyriaus vietų poskyrio vyriausiasis paminklotvarkininkas.
Valstybinės paminklosaugos komisijos Archeologijos pakomisės, iki 2006 m. Kultūros vertybių apsaugos departamento Mokslinės archeologijos komisijos narys. Taip pat – Lietuvos archeologijos draugijos narys.
1988 m. Lietuvos Sąjūdžio I suvažiavimo delegatas. 1990 m. Lietuvos kultūros kongrese skaitė pranešimą apie archeologinių vertybių naikinimą ir jų apsaugos problemas. 1991 m. sausio 13 d. įvykių metu kartu su monsinjoru Kazimieru Vasiliausku ir archeologu Povilu Tebelškiu Vilniaus katedros požemiuose slėpė unikalią kultūros paveldo archyvinę medžiagą.

Mokslinė veikla

1974–1995 m. kartu su kitais skyriaus darbuotojais išaiškinta 750 archeologinių paminklų. Archeologijos paminklų sąrašo 1977 m., 1980 m., 1981 m., 1982 m., 1984 m., 1987 m., 1988 m., 1992 m. tęsinių, „Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašo (1978–1990 m.)“, valstybinės reikšmės archeologijos objektų sąrašas sudarytojas. Parengtas archeologinės vietos tipinis apsaugos reglamentas „Nekilnojamosios kultūros vertybės (Kultūros paminklas)“. 1995–1996 m. į archeologijos vertybių sąrašą įrašyta 50 naujų objektų. Leidinių „Paminklų sąvadas“ ir „Kultūros paminklų enciklopedija“ mokslinis konsultantas, straipsnių autorius.
Tyrimų ir žvalgymų metu surastus radinius eksponavo parodose: Vilnius – 1975 m., 1996 m., Bergenas – 1991 m., Duisburgas – 1992 m., 1993 m., Regensburgas – 1993 m.
Siera Leonės transportas

Keliai

2002 m. Siera Leonėje buvo 11 700 km kelių, iš kurių 936 km asfaltuoti.

Geležinkeliai

Siera Leonėje yra 84 km siaurabėgių geležinkelių. Siera Leonė daugiau nebeturi jokių bendrų geležinkelių, nes valstybinis Siera Leonės geležinkelis (su 762 mm bėgiais) iš Fritauno per Bo į Kenemą ir Darų su atšaka į Makenį uždarytas 1974 metais. Šalis nesidalina geležinkelio linijomis su gretimomis šalimis, Gvinėja ir Liberija.

Vandens transportas

Siera Leonėje yra 800 km vandens kelių, iš kurių 600 km yra tinkami laivybai ištisus metus.
Pagrindiniai Siera Leonės uostai: Bontė, Fritaunas ir Pepel. Šalis valdo prekybos laivyną - du krovinių laivai, kurių masė viršija 1000 GRT.

Oro uostai

Siera Leonėje yra dešimt oro uostų, iš kurių vienas turi asfaltuotą pakilimo taką. Kiti oro uostai su neasfaltuotais pakilimo takais. Šalyje yra du sraigtasparnių oro uostas.
Lietuvos generalinė sritis

Administracija

Generaliniu komisaru paskirtas Theodor Adrian von Renteln, komisariatas buvo Kaune, jį sudarė politikos (vok. Politik, virš. Carl Nabersberg), vidaus reikalų (vok. Zentralverwaltung, virš. Sohns), ūkio (vok. Wirtschaft, virš. Rudolf Pense) ir technikos (vok. Technik, virš. Georg von Ebner, vėliau Früh) skyriai, iš viso dirbo virš 370 valdininkų. Apskritis valdė apygardų komisarai.
Srities administracija vadovavo Lietuvos gyventojų ekonominiam išnaudojimui, vokietinimui, vokiečių kolonistų apgyvendinimui šalyje, jos išteklių naudojimui Vokietijos karo reikmėms, holokaustui, neretai sankcionavo baudžiamąsias priemones – prievartos darbai, kalinimas, žudymas.
1944 m. liepos mėn. Vokietijos kariuomenei pradėjus trauktis iš Lietuvos generalinė apygarda nustojo egzistuoti.
Švietimo amžius

Istorija

Prancūzijoje susiformavo švietėjų sąjūdis, kurio dalimi laikomas Enciklopedijos, apie kurią telkėsi žymiausi prancūzų švietėjai, dar vadinti enciklopedistais, leidimas. Enciklopedija, kurios tikslus pavadinimas „Enciklopedija, arba Aiškinamasis mokslų, menų ir amatų žodynas“ buvo leidžiama 1751–1772 m., o jos abėcėlinis indeksas išleistas 1783 m.
Švietimo amžiaus idėjų kūrėjai vadinami švietėjais. Jie išreiškė trečiojo luomo siekius.
Filosofo Džono Loko nuomone, žmonės sukuria valstybę savo prigimtinėms teisėms – nuosavybei ir laisvei ginti. Visi žmonės turi būti lygūs, nepriklausomi, laisvi. Valdžia turi priklausyti tautai. Tauta ją gali perduoti išrinktiems atstovams. Tautos (žmonių) išrinktas susirinkimas leidžia įstatymus. Jei išrinktoji valdžia nepaisytų žmonių norų (tautos teisių), pasak filosofo, ją reikėtų atšaukti arba nuversti.
Filosofas ir rašytojas Žanas Žakas Ruso nagrinėjo žmogaus ir valdžios santykį. Anot jo, pati tauta sprendžia, kas turi valdyti valstybę. Valdantieji turi garantuoti valdomųjų laisvę ir pagrindines teises. Jei žmonių išrinkta valdžia praranda pasitikėjimą (pamina žmonių teises), ją reikia nuversti sukilimu.
Tuo metu Europoje buvo paplitusios absoliutinės monarchijos. Aukščiausia valdžia jose priklausė vadovams, jos niekas neribojo. Luomų susirinkimai turėjo tik patariamąjį balsą. Mąstytojas Šarlis Monteskjė kritikavo absoliutizmą. Jis patarė absoliutinę monarchų valdžią pakeisti renkamąja valdžia ir padalyti ją į įstatymų leidžiamąją, vykdomąją ir teisminę.
Rašytojas, filosofas Volteras smerkė piktnaudžiavimą valdžia, žiaurius įstatymus, kankinimus. Jis niekam nepripažino teisės savavaliauti. Visuomenė turinti būti pakanti įvairių religijų išpažinėjams. Mąstytojo manymu, asmens ir minties laisvę gali garantuoti valstybę valdantys apsišvietę monarchai.
Filosofas, literatūros ir meno kritikas Deni Didro su bendraminčiais išleido „Enciklopediją“, į kurią sudėjo tuometinio mokslo duomenis.
Šilokarčemos apsakymas

Šilokarčemos apsakymas (vok. Heydekruger Anzeiger) – provokiškos orientacijos savaitraštis, leistas nuo 1861 m. balandžio 12 d. iki 1862 m. kovo 31 d. Šilutėje.

Istorija

Leistas lietuvių ir vokiečių kalba, nuo 1861 m. Nr. 35 ėjo tik vokiečių kalba. Spausdintas gotišku šriftu.  Spausdino Zyberto spaustuvė. Vietoje jo nuo 1872 m. birželio 24 d. leistas „Heydekruger Kreis-Blatt“. 
Leido ir redagavo A. Umlaufas, nuo 1861 m. Nr. 35 – Frydrichas Vilhelmas Zybertas.
Klemensas Patiejūnas

Biografija

Daugiau nei 15 metų profesionaliai krepšinį žaidęs Klemensas Patiejūnas daugiausia atstovavo ne savo šalies komandoms. Lietuvos krepšinio lygoje rungtyniavo vos vieną sezoną, kuomet 1999–2000 m. atstovavo Alytaus „Alitos“ klubui. Vėliau įžaidėjo karjera driekėsi Švedijos, Turkijos, Slovėnijos, Portugalijos čempionatuose, o nuo 2004 m. jis žaidė Prancūzijos žemesnių lygų krepšinio komandose. Žaidė Eurolygoje, kuomet 2000–2001 m. sezone atstovavo Lulėjo „Plannja Basket“ ekipai.
Didelį dėmesį skiria socialinei veiklai – daugiau nei 10 metų Lietuvoje kasmet organizuoja vaikų stovyklas „Athletes In Action“, kurios pritraukia daugybę vaikų, norinčių ne tik geriau išmokti žaisti krepšinį, bet ir sustiprėti fiziškai, sužinoti daugiau apie sveiką mitybą.
Ramūnas Kartenis

Biografija

2003 m. baigė Vilniaus kolegiją, kompiuterių programuotojas. 2013 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, informatikos inžinierius. V. Kartenio firmos „Elektrėnų mėsa“ komercijos direktorius.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, nuo 2008 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė - Inga. Vaikai: Diana Viktorija, Rokas.
Kėdainių centrinis parkas

Kėdainių centrinis parkas – pagrindinis Kėdainių miesto parkas. Yra į šiaurę nuo senamiesčio, abipus Nevėžio intako Dotnuvėlės. Parke upėje suformuotas nedidelis (5 ha) tvenkinys. Jame yra dvi salelės, su sausuma sujungtos liepteliais. Parke yra estrada, kurioje vyksta įvairūs renginiai (Agurkų šventė, miesto gimtadienis, koncertai). Šiauriniame parko gale stovi minaretas. Iš rytų parką juosia geležinkelis, iš vakarų – aerodromo įrengimai.
Kėdainių centrinis parkas yra liekana kadaise buvusio Radvilų dvaro parko.
FK Metalurg Skopje

Istorija

Klubo ištakos siekia 1964 m.
Step dance

Step dance – respublikinis vaikų ir jaunimo šiuolaikinių šokių festivalis–konkursas Lietuvoje. Vyksta gruodžio mėnesį Linkuvos miestelyje, Pakruojo rajonas. Geriausiai pasirodę festivalio–konkurso kolektyvai apdovanojami I, II, III laipsnio diplomais bei suvenyrais, atminimo dovanėlėmis. Dalyviai vertinami Šou šokių, Gatvės šokių ir Šiuolaikinio šokio kategorijose. Skiriamos specialios nominacijos (pvz., profesionaliausia grupė, artistiškiausi šokėjai, už sceninį įvaizdį, naujo stiliaus populiarinimą, kūrybinius ieškojimus, už geriausiai techniškai paliktus šokius, geriausiai atliktą gatvės šokį, pilietiškumą, ritmiškumą ir kt.).
Finansinę paramą skiria viena didžiausių Pakruojo rajono įmonių „Saerimner“.

Istorija

2004 metais pradžią festivaliui davė Linkuvos vaikų ir jaunimo užimtumo centras. Festivalio iniciatorė ir organizatorė – Linkuvos VJUC vadovė Renata Dambrauskaitė-Pėželienė.
2009 metais dalyvavo Pakruojo „Atžalyno“ gimnazijos, Linkuvos vaikų ir jaunimo užimtumo centro „Erdvė“ šiuolaikinių šokių, Pašvitinio laisvalaikio salės merginų kolektyvai, šokėjai iš įvairių miestų, miestelių bei rajonų: Joniškio, Panevėžio, Mažeikių, Šiaulių, Radviliškio, Meškuičių (Šiaulių rajono). Vertinimo komisija – Lietuvos vaikų ir jaunimo centro Šiuolaikinio šokių kolektyvo vadovė Ieva Ginkevičiūtė ir choreografė Indrė Ginkevičiūtė, Linkuvos gimnazijos šokių mokytoja Nijolė Mikalajūnienė ir Pakruojo kultūros centro choreografė Sigutė Malinauskienė.
2010 metais buvo teikiamos ir apdovanojimų statulėlės. Tarp rėmėjų buvo ir Pakruojo rajono savivaldybė.
2015 metais Linkuvos kultūros centro koncertų salėje vyko X-asis festivalis.
Gardinas

Geografija

Nemunas teka per miesto centrą ir dalija jį į dvi dalis, jas jungia 3 automobilių ir 2 geležinkelio tiltai. Per istorinį miesto centrą teka Nemuno intakai Gardinėlė ir Jurisdika, o miesto pakraščiuose įteka Lasosna ir Zarnica.

Istorija

Įkurtas XII a. II pusėje į jotvingių kraštą besiveržiančių volynėnų (anot romantizuotos versijos – X a. pab. Rusios didžiojo kunigaikščio Vladimiro), Gardinas išgyveno gana neramią istoriją: 1241 m. jį nusiaubė totoriai, 1284, 1391 ir kitais metais – kryžiuočiai. XII a. pab. ar ~1241 m. miestas atiteko LDK. Traidenio valdymo laikais Gardine įsikūrė nemažai jotvingių ir prūsų; XIV a. II pusėje jame kaip Gardino dalinis kunigaikštis kurį laiką rezidavo Vytautas (apie XIV a. pab. jo nurodymu buvo perstatyta tikriausiai dar Vytenio valdymo laikais statyta Senoji Gardino pilis), vėliau – ir daugelis Lietuvos didžiųjų kunigaikščių.
Apie 1391 m. Gardinui buvo suteiktos apribotos, o 1496 m. – jau pilnos Magdeburgo miesto teisės. Pirmoji medinė katalikiška bažnyčia Gardine pastatyta XIV a. pab.; ~1584-1587 m. jos vietoje greičiausiai Stepono Batoro iniciatyva sumūryta renesansinė Gardino parapijos bažnyčia (vad. „Vytauto bažnyčia“) 1961 m. Gardino m. vykdomojo komiteto sprendimu buvo susprogdinta. Pirmas didelis medinis tiltas per Nemuną Gardine (Senasis tiltas) buvo pastatytas XVI a. antrojoje pusėje ir buvo pavaizduotas Matiso Ciundto (Matthias Zündt) graviūroje pagal amžininko Hanso Adelhauzerio 1568 m. piešinius.
Steponas Batoras Gardiną pavertė svarbiausia savo rezidencija (čia jis ir mirė). Jo valdymo laikotarpiu mieste telkėsi įvairiausių konfesijų atstovai,– greta stačiatikių ir katalikų gyveno nemažai judėjų, kalvinistų, musulmonų ir kitų religijų išpažinėjų.
1673 m. Lenkijos ir Lietuvos seimo priimtu įstatymu nustačius, kad kas trečias Abiejų Tautų Respublikos seimas turi rinktis Gardine, netrukus Gardinas tapo antrąja Abiejų Tautų Respublikos sostine (greta Varšuvos), o XVIII a. II pusėje – ir svarbiausiu LDK ūkio bei kultūros centru. 1737–1751 m. mieste buvo pastatyti Lenkijos ir Lietuvos valdovų rūmai – vad. Naujoji pilis.
XVIII a. pabaigoje į Gardiną iš Vilniaus perkeltas LDK vyriausiasis tribunolas.
1793 m. Gardine susirinkęs vad. Nebylusis seimas atmetė gegužės 3-iosios konstituciją ir pripažino Abiejų Tautų Respublikos antrąjį padalijimą.
Po 1795 m. įvykusio Abiejų Tautų Respublikos trečiojo padalijimo miestą valdė carinė Rusija. 1918–1919 m. Gardinas priklausė Lietuvai (jai šį miestą 1920 m. liepos 12 d. taikos sutartimi pripažino ir Sovietų Rusija), 1919–1939 m. jis buvo okupuotas Lenkijos, 1939 m. atiteko SSRS (Baltarusijos SSR), o nuo 1991 m. priklauso Baltarusijos Respublikai.
XIX a. pabaigoje pro miestą buvo nutiestas Sankt Peterburgo-Varšuvos geležinkelis.
Tremtiniai (Kėdainiai)

Istorija

Kaimas įkurtas tarpukariu Terespolio dvaro žemėse.
Botukatu

Istorija

Botukatu miesto teisės suteiktos 1855 m. Ilgą laiką tai buvo kavos ir gyvulininkystės centras, bet nuo XX a. antros pusės tapo mokslų ir pramoniniu miestu.
Eržvilkas

Aplinkinės gyvenvietės

SKAUDVILĖ – 19 km
Varlaukis – 7 kmKartupiai – 9 kmPaupys – 12 km
Rutkiškiai – 6 kmPašaltuonys – 8 km
TAURAGĖ – 30 kmVADŽGIRYS – 15 kmŽindaičiai – 12 km
JURBARKAS – 25 km

Pavadinimo kilmė

Miestelis pavadintas pagal Eržvilko (dar vadinamo Eržvilkais) upelį (Šaltuonos intakas).
Liaudyje pasakojama, kad kartą kryžiuočiai puolę Eržvilko pilį ir ją užėmę. Tačiau žemaičiai sumanę ją gudrumu atsiimti. Apvilkę vieną savo žirgą vilko kailiais ir paleidę į besiganančią kryžiuočių arklių bandą. Arkliai, užuodę vilko kvapą, išsilakstę, o kryžiuočiams juos besivaikant žemaičiai užėmę pilį. Taip vietovės vardas esąs nuo žodžių „eržilas“ + „vilkas“.

Architektūra

Eržvilko planas turi radialinio ir stačiakampio plano bruožų. Pagrindinių gatvių tinklas raiškiai radialinis, visi keliai sueina į miestelio centrą – keturkampę aikštę. Centras, pertvarkytas XVIII a. antroje pusėje pagal klasicizmo architektūros principus, turi stačiakampio plano elementų. Pagrindinių gatvių sankryžoje – taisyklinga keturkampė aikštė; joje – liaudies architektūros Eržvilko Šv. Jurgio bažnyčia, pastatyta 1855 m., išplėsta 1907 m.
Vyrauja XX a. pirmosios pusės mediniai ir mūriniai vienaukščiai pastatai.
Jaurai (Giedraičiai)

Istorija

Kaimas minimas 1776 m. Giedraičių mirusiųjų metrikų knygoje.
Zlitenas

Istorija

Senovėje miestas priklausė Romos imperijai. Buvęs Zliteno savivaldybės administracinis centras.

Edukacija

Zlitene yra vienas iš geriausiai renovuotų islamiškų universitetų šalyje. Įsikūrę meno ir mokslo fakultetas, ekonomikos ir politikos mokslo fakultetas, odontologijos fakultetas, švietimo fakultetas. Mieste taip pat veikia profesinio mokymo centras, apimantis įvairias inžinerines gamybos sritis.
Dmitrijus Laptevas

Biografija

Dmitrijus Laptevas gimė metais vėliau, nei jo pusrolis Charitonas Laptevas gretimame Pokarevo kaime. Abu Laptevai pradėjo tarnauti Rusijos kariniame jūrų laivyne kadetais 1718 m. Vėliau D. Laptevas greitai kopė karinės karjeros laiptais. Tarnybą ėjo Kronštato eskadroje. Vadovavo įvairiems laivams, plaukiojo Baltijos jūroje. Į pensiją išėjo 1762 m., užsitarnavęs viceadmirolo laipsnį.

Veikla

Kaip vienas iš vadovų dalyvavo antrojoje Kamčiatkos ekspedicijoje – Didžiojoje Šiaurės ekspedicijoje. D. Laptevas turėjo užduotį ištirti Arkties pakrantę į rytus nuo Lenos žiočių. 1936 m. su komanda žygį pradėjo iš Jakutsko. Dėl nepalankių oro sąlygų , ledų sangrūdų išplaukti į atvirą jūrą sunkiai sekėsi. Dalį maršruto teko įveikti sausuma, įsirengiant nenumatytas žiemavietes, statant laivus naujiems žygiams. 1939 m. D. Laptevui pavyko ištirti Indigirkos upės deltą, vandenyno pakrantę tarp Alazėjos ir Kolymos. Pasiekęs Anadyrio upę, D. Laptevas nerizikavo žiemoti piešiškai nusiteikusių čiukčių krašte. 1741 m. rudenį žiemoti apsistojo Anadyrsko ostroge. Jo komanda per žiemą ir ateinančius metus aprašė Anadyrio ir Penžinos upes. 1742 m. gruodžio mėn. D. Laptevas su ekspedicija grįžo į Peterburgą. Toliau tęsė karinę tarnybą laivyne.

Atminimo įamžinimas

D. Laptevo atlikti poliariniai tyrimai suteikė neįkainojamų duomenų apie krašto geografiją, gamtines sąlygas, vietines tautas. Keliautojo garbei pavadinta jo vardu  keletas objektų tyrinėtose vietovėse: viena iš Arkties jūrų (kartu įamžinant ir Charitono  Laptevo atminimą), kyšuliai Lenos ir Kolymos žiotyse, sąsiauris.
Belaaziorskas

Istorija

Įkurtas 1958 m. Nivkų kaimo vietoje kaip energetikų gyvenvietė.
Sabrina Salerno

Biografija

1984 m. Sabrina tapo foto modeliu, kuomet laimėjo Ligūrijoje organizuotą grožio konkūrą. Tais pačiais metais ji pirmą kartą pasirodė televizijoje, o 1986 m. išleido singlą anglų kalba „Sexy Girl“. Ši tapo populiari gimtinėje ir atkreipė į Sabriną dėmesį gretimose šalyse. 1987 m. pasirodė debiutinis albumas „Sabrina“, kuriame taip pat visos dainos buvo įrašytos anglų kalba. Jame buvusi daina „Boys (Summertime Love)“ tapo dideliu hitu visoje Europoje (1 vieta Prancūzijoje ir Šveicarijoje, 5 vieta Jungtinėje Karalystėje) ir pačios atlikėjos „vizitine kortele“. Viso buvo parduota daugiau kaip 1,5 milijono singlo kopijų, o provokuojantis vaizdo klipas, nufilmuotas baseine, pavertė Sabriną tikru „sekso simboliu“.
1988 m. pasirodė antrasis jos albumas „Super Sabrina“, o tokios dainos kaip „All of Me (Boy Oh Boy)“, „My Chico“ ir „Like a Yo-Yo“ leido jai išlikti viena populiariausių tų metų atlikėjų. Ji koncertavo daugelyje Europos šalių, o taip pat nusifilmavo juostoje „Fratelli d'Italia“.
1991 m. ji įrašė duetą su Jo Squillo „Siamo donne“ – pirmą savo dainą italų kalba, kurią taip pat atliko tų metų Sanremo muzikos festivalyje. Trečiajam albumui „Over the Pop“ Sabrina pati parašė keletą dainų, tačiau jos noras atsiriboti nuo perdėta seksualus įvaizdžio sukėlė konfliktą su prodiuserių kompanija. To pasekoje buvo kur kas mažiau reklamos, o įrašas ir atskiri singlai patyrė komercinę nesėkmę.
Po skyrybų su prodiuseriais, 1994-95 m. Sabrina išleido keletą dainų, o 1996 m. atidarė savo įrašų studiją bei įrašė pirmą albumą italų kalba „Maschio dove sei“, kuriame disko stilių pakeitė labiau pop-rock muzika. Dainas palankiai įvertino kritikai, tačiau klausytojų susidomėjimas buvo nedidelis. Tuo pačiu laiku Sabrina sukūrė ir pirmąjį vaidmenį teatre, komedijoje „I cavalieri della Tavola Rotonda“ bei vedė televizijos žaidimą „Il mercante in fiera“.
Po 2000-ųjų Sabrina dažnai koncertavo su kitomis 8 dešimtmečio žvaigždėmis, atlikdama savo senas dainas. 2008 m. ji išleido dvigubą albumą „Erase/Rewind“, kuriame buvo naujai atliktos jos žymiausios dainos bei nauji kūriniai, o 2010 m. kartu su kita to laikotarpio žvaigžde Samantha Fox įrašė grupės „Blondie“ hito „Call Me“ perdirbinį.
Paskutinį singlą Sabrina išleido 2014 m.
Fenestela

Fenestela (g. 52 m. pr. m. e. – m. 19 m. e. m. arba 35 m. pr. m. e. – 36 m. e. m.) – lotynų poetas ir analistas, kurio darbai, analai, yra prarasti.
Jo darbai vertingi tiek antikvariniu požiūriu bei kaip galutinio Romos respublikos amžiaus svarbūs istoriniai šaltiniais. Fenestela kaip šaltinį naudojo I amžiaus istorikas Plinijus Senasis, II amžiaus biografas Seutonijus ir IV amžiaus gramatikas Diomedas.
Fenestelos analus sudarė bent 22 knygos, kurios tikrai apėmė 59 pr. m. e. metus, tačiau tikslus periodas nežinomas. Išliko keli fragmentai priskiriami Fenestelai. Jų temos įvairios: kreipimasis į žmones (provokacija), dramblių naudojimas žaidynėse, auksinių žiedų nešiojimas, togos gaminimui naudojamas medžiagos, Terenco ir Cicerono gyvenimo detalės.
Craig Ferguson

Kreigas Fergiusonas (Craig Ferguson; g. 1962 m. gegužės 17 d. Springberne, Glazge, Škotijoje) – škotų–amerikiečių televizijos laidų vedėjas, komikas, rašytojas ir aktorius. Televizijoje vedė tokias laidas kaip žaidimų šou „Celebrity Name Game“ (2014–2017), už ką jam buvo įteikti du „Daytime Emmy“ apdovanojimai, „Join or Die with Craig Ferguson“ (2016) ir CBS kanalo vėlyvo vakaro šou „The Late Late Show with Craig Ferguson“ (2005–2014).
K.Fergiusonas nusifilmavo trijuose filmuose, vieną jų režisavo, taip pat įgarsino personažus kelete animacinių filmų. Yra parašęs dvi knygas, romaną „Between the Bridge and the River“ ir autobiografiją „American on Purpose“ apie tai, kaip jis tapo amerikiečiu. 2008 m. jam suteikta Jungtinių Valstijų pilietybė.

Biografija

K. Fergiusonas karjerą pradėjo XX a. 9-ojo deš. pradžioje grodamas būgnais pankroko grupėje „The Bastards from Hell“ (vėliau „The Dreamboys“) kartu su Peter Capaldi. 1980–1982 m. grupė reguliariai koncertavo Glazgo mieste. Pirmuosius žingsnius kaip scenos komikas jis žengė 1985 m. pasivadinęs „Bing Hitler“ pseudonimu. Proveržis jo karjeroje įvyko po jo parodijuotojo škotų patrioto veikėjo pasirodymo 1986 m. Edinburgo festivalyje „Fringe“. Netrukus po to sekė pirmieji televizijos ir teatro pasiūlymai. 1993 m. vedė laidą apie archeologiją „Dirt Detective“, kurios metu keliavo po Škotijos vietoves, kaip antai Skara Brėjus ir Peislio abatija. Sekančio dešimtmečio pradžioje jo sveikata pablogėjo dėl perdėto narkotikų vartojimo ir alkoholizmo, dėl ko jis buvo priverstas imtis gydytis, o pasveikus 1992 m. emigravo į Jungtines Valstijas.
Po ilgos pertraukos sėkmė jį vėl aplankė 1996 m., kai jis gavo Nigel Wick vaidmenį situacijų komedijoje „Drew Carey Show“, kurioje vaidino iki 2003 m. 2005 m. jam buvo patikėta vesti vėlyvo vakaro šou „The Late Late Show“, pasitraukus Craig Kilborn. CBS jį išsirinko kaip vieną iš keturių potencialių kandidatų, kurių kiti buvo D. L. Hughley, Damien Fahey ir Michael Ian Black. 2007 m. sezone „The Late Late Show“ vidutiniškai žiūrėta 2 mln. žiūrovų, palyginimui „Late Night with Conan O'Brien“ auditorijos skaičius siekė 2,5 mln. 2008 m. balandį „The Late Late Show with Craig Ferguson“ žiūrovų skaičiumi (1,88 mln.) sezone perkopė Conan O'Brien vedamą laidą (1,77 m. žiūrovų) pirmą kartą nuo tada, kai šios abi laidos pradėtos rodyti panašiu laiku. 2009 m. Fergiusonas vedė dvi specialias laidas be žiūrovų, kurių metu kalbinti Stephen Fry ir Desmond Tutu. Serija su arkivyskupu Tutu vedėjui pelnė „Peabody“ apdovanojimą. 2014 m. balandį, prabėgus 10-čiai metų, jis pranešė, kad paliks „Late Late Show“. Paskutinė „Late Late Show with Craig Ferguson“ laida eteryje pasirodė gruodžio 19 d. Laidos svečias buvo Jay Leno.
Adrenogenitalinis sindromas

Adrenogenitalinis sutrikimas – lytinės diferenciacijos pokytis, atsirandantis dėl antinksčių gaminamo per didelio androgenų kiekio. Padidėjęs šių hormonų kiekis gali maskulinizuoti (t. y. suvyriškinti) vaisiaus, kurio genetinė ir gonadinė lytis yra moteriška, išorinius lytinius organus. Paprastai tai lemia vaisiaus ar motinos genetiniai defektai, dėl to blokuojama steroidų metabolizmo grandis, kurioje susidaro aldosteronas ir kortizolas. Kortizolo trūkumas intensyvina ACTH (Adrenokortikotrofinis hormonas) sekreciją, kuris savo ruožtu stimuliuoja steroidų metabolizmą antinksčiuose.
Maskulinizacijos lygis gali būti labai įvairus, bet maksimaliu atveju jis net gali nulemti lyties nustatymo gimus kūdikiui klaidą. Ši klaida gali išaiškėti tik prasidėjus moteriškai lytinei brandai.
Boravskiai (Pžitulų valsčius)

Istorija

1426 m. gruodžio 8 d. Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis šio kaimo apylinkėse suteikė 10 valakų žemės broliams Dobislavui, Stanislavui ir Mikalojui iš Borovo. 1497 m. kaime lankėsi karalius Jonas Albrechtas.
Avantiurinas

Avantiurinas – smulkiakristalinė kvarco atmaina, kurioje yra daug kitų, tolygiai pasiskirsčiusių mineralų intarpų, kurie suteikia avantiurinui specifnį blizgesį. Dažniausiai tai žėručio, hematito ar htito inkliuzai.
Avantiurino spalva geltona, žalia, mėlyna ar raudona. Kartais randamas juodas avantiurnas. Kietumas pagal Moso skalę – 6,0-7,0. Tankis 2,6 g/cm³.
Dar Senovės Egipte išmoko gaminti dirbtinį avantiuriną. Šis mokėjimas buvo pamirštas ir tik XVI a. stiklapūčiams iš Murano miestelio, esančio netoli Venecijos, pavyko pagaminti ruda stiklą, kuris buvo labai panašus į avantiuriną. Tai įvyko atsitiktinai vario smulkioms drožlėms patekus į skystą stiklo masę. Taip apie 1700 m. mineralas (tikrasis) buvo pavadintas avantiurinu (it. a ventura)
Šiuo metu rinkoje vyrauja dirbtiniai avantiurinai.