google/wiki40b huggingface dataset:
Karaliaus Mindaugo taurė

Karaliaus Mindaugo taurė – prizas, dėl kurio varžomasi kasmetinėje stipriausios Lietuvos krepšinio lygos (LKL) šventėje. Šis renginys gyvuoja nuo 2016 m., sujungęs iki tol atskirai rengtas taurės varžybas ir LKL „Žvaigždžių dienas“. Krepšinio renginys apjungia ne tik sporto rungtynes, bet ir šou, kurio dalimi tampa žymiausi Lietuvos krepšininkai, tradiciniai snaiperio ir „Oro karaliaus“ konkursai, žinomiausi Lietuvos muzikos vardai. Turnyras pavadintas Lietuvos karaliaus Mindaugo vardu.

Istorija

Kova dėl Karaliaus Mindaugo taurės pirmą kartą įvyko 2016 m. Vilniaus „Siemens“ arenoje. Turnyras pasižymėjo Lietuvos klubiniam krepšiniui iki šiol dar nematytu priziniu fondu – komandoms skirta 100 tūkst. eurų. Pirmąją Karaliaus Mindaugo taurę iškovojo Vilniaus „Lietuvos rytas“, finale laimėjęs prieš Kauno „Žalgirį“ 67:57.  2017 m. varžybos persikėlė į Kauną. Taurę iškovojo Kauno „Žalgiris“, finale 84:63 įveikęs Panevėžio „Lietkabelį“ . Trečiasis turnyras 2018 m. SIL–Karaliaus Mindaugo taure, vyko Klaipėdoje, kur finale Kauno „Žalgiris“ nugalėjo Vilniaus „Lietuvos rytą“ 81-62. Ketvirtasis turnyras 2019 m. „Kidy Tour“ Karaliaus Mindaugo taurės turnyras sugrįžo į Vilnių. Siemens Arenoje vykęs finalas, kuriame Dainiaus Adomaičio Vilniaus „Rytas“ įtemptoje kovoje nugalėjo Šarūno Jasikevičiaus  Kauno „Žalgirio“ krepšininkus rezultatu 70-67.
Detonatoriaus stiprintuvas

Detonatoriaus stiprintuvas (angl. explosive booster), tarpinis detonatorius, tarpinis užtaisas – sprogdinimo įtaisas, padidinantis inicijuojančios sprogstamosios medžiagos energiją, kad šios pakaktų susprogdinti nejautrios, bet didelio galingumo antrinės sprogstamosios medžiagos užtaisą. Tai sprogusis elementas, pakankamai jautrus, kad jį sužadintų mažas sprogdiklio elementas (pvz., padegamoji arba detonuojamoji kapsulė), ir pakankamai stiprus kad sukeltų pagrindinio užtaiso detonaciją.
Daliai sprogstamųjų medžiagų – TNT, B mišiniui, ANFO ir daugeliui kitų, turinčių mažą smūginį jautrį – detonuoti nepakanka uždegimo vamzdelio, sprogdiklio ar detonatoriaus energijos. Šių medžiagų užtaisams sprogdinti ir būna reikalingas detonatoriaus stiprintuvas. Tuo tarpu daliai sprogalų (pvz., C-4) pakanka vien detonatoriaus.
Anksčiau detonatorių stiprintuvuose plačiai naudojo tetrilą (ypač Antrojo pasaulinio karo metais), bet dabar jį beveik visiškai pakeitė kitos SM – heksogenas (RDX) ar PETN. Paprastai detonatoriaus stiprintuvas būna cilindras iš RDX ar PETN, į kurio vidų įstatomas detonatorius.

Paprastai detonatoriaus stiprintuve būna nuo keliasdešimties gramų iki kelių kilogramų (dažniausiai – keli šimtai gramų) sprogstamosios medžiagos. Masyvūs stiprintuvai naudojami sprogdinant, pvz., didelius užtaisus iš šimtų kilogramų ar dešimčių tonų nejautrių sprogalų. Dažnai pramonėje naudojamos sprogstamųjų medžiagų užtaisai dėl nepalankių sąlygų (vandens poveikis, šaltis, užtaisų išdėstymo nepatogumas) būna nepakankamai jautrūs sprogdinant standartiniais sprogdikliais. Dėl to kalnakasybos ar kalnų reljefo keitimo vietose dalis sprogdinimui paruoštų užtaisų gali nesprogti, kas apsunkina darbus ir smarkiai mažina darbų saugą. Dirbant tokiomis sąlygomis plačiai naudojami detonatorių stiprintuvai (tarpiniai užtaisai), kurie garantuoja užtaisų inicijavimo efektyvumą.
Improvizuotuosiuose sprogmenyse kaip detonatoriaus stiprintuvą dažnai naudoja plastiškąsias sprogstamąsias medžiagas. Pvz., į 120 mm minosvaidžio minos sprogdiklio lizdą įspaudžia gabalėlį semtekso.
Batervortas

Istorija

Miestas įkurtas britų ir pavadintas generolo V. T. Butterworth garbei.
Palomenės Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Istorija

Pirmąją koplyčią Palomenės dvare virš laidojimo rūsio 1809 m. pastatė dvarininkas M. Zaleckis, fundavęs jos statybą. Koplyčioje 1840 m. įrengti 3 altoriai. 1864 m. uždarius Paparčių dominikonų vienuolyną, Palomenėje apsigyveno vienuolis kunigas Poliakovskis. 1877 m. valdžia leido joje laikyti 4 pamaldas per metus. Buvo Gegužinės bažnyčios filija. 1903 m. koplyčia gerokai remontuota. 1915 m. ji, atnaujinta ir išplėsta, tapo bažnyčia; įkurta parapija. 1916 m. klebonas Juozapas Stosiūnas įsteigė parapijos bibliotekėlę. Tremtinys iš Vilniaus vyskupijos Jonas Tutinas (1897–), Palomenėje klebonavęs nuo 1937 m., 1941 m. birželio 22 d. raudonarmiečių sušaudytas kartu su bažnyčios tarnais.

Architektūra

Bažnyčia medinė, klasicistinė, stačiakampio plano, su 4 kolonų portiku, bebokštė. Šventorių juosia nauja metalinė tvora. Jame stovi medinė varpinė.
Primera División (Urugvajus)

Istorija

Nuo 1900 iki 1931 m. lyga buvo mėgėjų lygio, o nuo 1932 m. sezono joje dalyvauja tik profesionalų komandos.
Nuo 1994 m. varžybos buvo padalintos į dvi dalis, pavadintas Atidarymo čempionatu (Torneo Apertura) ir Uždarymo čempionatu (Torneo Clausura), o sezono pabaigoje abiejų čempionatų nugalėtojai varžėsi tarpusavyje dėl absoliutaus lygos nugalėtojo vardo.
Žliobiškiai

Istorija

Žliobiškių kaimas 1596 m. paminėtas Pelyšių dvaro inventoriuje.
1923 m. kaimą sudarė 18 sodybų, kuriose buvo 101 gyventojas. 1923 m. taip pat minimas Adampolio (Žliobiškių) viensėdis, kuriame buvo 1 sodyba su 7 gyventojais. 1936 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius, tuomet turėjo 278,03 ha žemės.
Kaimas garsėjo giesmininkais Jurgiu Budrevičiumi, Vytautu Valėčka ir Aldona Tunkevičiūte, muzikantu Vladu Valėčka, audėjomis Julija Misiūniene ir Danute Valėčkiene, audėja ir siuvėja Julija Gerviene. Kaime dirbo amatininkai: stalius ir baldžius Mykolas Gervė, verpimo ratelių meistras A. Adomonis, šaukštų meistrai Vytautas ir Kazimieras Valėčkos, kalvis Adomas Drilinga.
Po Antrojo pasaulinio karo iš Žliobiškių buvo ištremti į Sibirą 5 asmenys.
1949 m. balandžio 27 d. Šimonių girioje, netoli Žliobiškių kaimo, bandydami išsiveržti iš NKVD kareivių apsupties, kovėsi ir žuvo šeši Šarūno rinktinės Jauniaus būrio partizanai: būrio vadas Juozas Karvelis-Šernas-Klajūnas, Birutė Kiaulevičiūtė-Neužmirštuolė, Zuzana Railaitė-Lakštingala, Ona Talantaitė-Katinienė-Jonukas, Jonas Baltakys-Vilkas ir Povilas Pečkus-Žąsinas. Jų palaikai buvo užkasti prie Viešintų miestelio žydų kapinių. Iškilmingai perlaidoti Viešintų kapinėse 1994 m.
1949 m. Žliobiškiai kartu su Sedeikiais priklausė „Pelyšos“ kolūkiui, nuo 1953 m. – „Kalnapilio“, paskui – Andrioniškio kolūkiui, kol 1992 m. šis iširo.
Zalfeldas

Istorija

Zalfeldas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 899 m. Viduramžiais čia veikė sidabro kasyklos.
Katancaras

Istorija

Nesutariama dėl pavadinimo kilmės. Manoma, kad jis kilo iš Bizatijos generolų Kataro ir Zaro vardų, o kiti teigia, kad Zaras buvo upės pavadinimas (Zarapotamo), o katà Zaro reiškia „už upės“. Pasak Luigi Settembrini, pavadinimas kilo nuo graikiško junginio kata'- antheros („ant gėlėtų kalvų“).
Miestas buvo pastatytas ant trijų kalvų (Šv. Trifono arba Šv. Roko, Episkopato ir Šv. Jono) Bizantijos laikais.
XV a. valdant Aragonui Katancaras buvo pasaulinė šilko sostinė, gaminusi šilko nėrinius karalių rūmams ir Vatikanui. Pirkliai iš visos Europos vykdavo į Kalabrijos Redžo uostą nusipirkti šilko prieš Sekmines.
1528 m. sukilus Kalabrijos bajorams ispanų vietininkas su 11 tūkst. ištikimų karių mieste atlaikė ilgą apgultį ir už tai imperatorius Karolis V Katandzarui suteikė magnifica at fidelissima titulą ir teisę kalti monetas.
1783 ir 1832 m. didžiuliai žemės drebėjimai sugriovė senovinius pastatus ir pražudė daug žmonių. Normanų pastatyta pilis išliko iki šių laikų.
Laisvės kaina. Savanoriai

Muzika

Serialo pradžioje ir pabaigoje skambanti daina – Rudens naktis sustojo, atliekama Jazzu (teksto autorė poetė Janina Degutytė, kompozitorė Rima Girskytė-Berlovienė.
Juodoji magija

Juodoji magija – įvairių, tradiciškai antgamtiškomis laikomų, jėgų panaudojimas, siekiant atlikti kažką blogo kitiems, magija, skirta savanaudiškiems tikslams. Juodoji magija priešpastatoma baltajai magijai – tai plačiosios visuomenės pasmerkiama magija. Juodosios magijos apibrėžimas ir supratimas labai priklauso nuo konteksto.
Magija, skirta pakenkti kitiems žmonėms, įvairių jėgų pagalba įgyti turtų, galių, antgamtiškų savybių žinoma nuo seniausių laikų ir daugelyje kultūrų. Tokia magija dažnai tampriai koegzistavo su kitomis maginėmis tos kultūros formomis (pvz., indų Rigveda, skirta viešiems aukojimų dievams ritualams, egzistavo drauge su Atharvaveda – maginių užkeikimų knyga; jiedvi abidvi laikomos šventosiomis Vedomis). Prakeiksmai, užkeikimai, apžavai atliko svarbų socialinį vaidmenį visuomenėse.
Takoskyrą tarp „baltosios“ ir „juodosios“ magijų galima suvokti kaip takoskyrą tarp religijos ir ezoterikos. Viešoji, oficialioji maginė sistema visas kitas („liaudiškas“, „sektantiškas“) magijos formas įvardydavo kaip juodąją magiją, nepriklausomai nuo tos magijos veiklos pobūdžio. Būtent dėl to viduramžių ir renesansinėje Europoje paplito „Raganų medžioklė“, kai visos maginės sistemos, neįeinančios į krikščionių bažnyčios kanoną buvo apšaukiamos juodąja magija ir sistematiškai naikinamos (tame tarpe žolininkystė, ikikrikščioniškų apeigų rudimentai, kilę iš ankstesnės religijos „baltosios magijos“ apeigų).
Nors aiškių kriterijų, ką vadinti juodąja magija nėra, ja paprastai laikomi tokie maginiai veiksmai, kurie skirti sukelti kokio nors žmogaus nesėkmę, ligą ar mirtį. Tačiau, pavyzdžiu, tie patys veiksmai, skirti kokio bendro priešo nelaimei sukelti bendruomenės gali būti laikomi teigiamais. Su juodąja magija siejasi įvairių dievybių, demonų, jėgų subūrimas, kurios laikytinos pavojingomis, nenuspėjamomis, naikinančiomis (spiritizmas ir kiti ritualai su mirusiųjų dvasiomis (nekromantija), bandymas palenkti demoniškas jėgas (pvz., mantros į deivę Kali)). Juodoji magija gali reikštis tiek per pavienius asmenis (vadinamus raganomis, raganiais, burtininkais), tiek per labiau struktūruotas magines sistemas (dažnai prie juodosios magijos ir šiais laikais priskiriamas satanizmas, vudu, Wicca, kai kurios šaktizmo atmainos).
NS-Mileniumas Vilnius

Istorija

Komanda atstovaudavo Naujosios Sąjungos partiją ir žaidė III lygoje.
Klaipėdos keleivis

Klaipėdos keleivis – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Klaipėdos miesto tarybos savaitraštis, ėjęs 1990 m.

Istorija

Tiražas 4500 egz. Išleista 12 numerių.
Redaktorius Kostas Kaukas.
AFK Neris Vilnius

Istorija

Dėl klubo ištakų kyla abejonių. 1991 m. buvo įregistruotas AFK Neris klubas. Jis dalyvavo aukščiausioje šalies lygoje.
1991 metais komanda po reguliaraus čempionato užėmė trečią vietą. Pagal tuometinį regalmentą, keturios geriausios komandos tęsė kovas dėl medalių. 
Prieš pat finalą „Neris“ pervadinta ir tapo „Lietuvos Makabi“. Kovoje dėl medalių LM pusfinalyje nugalėjo Kauno „Bangą“ ir pateko į finalą. Nors finale pralaimėjo Vilniaus „Žalgiriui“, tačiau iškovojo sidabro medalius. 
1991 m. vasarą AFK Neris tapo FK Lietuvos Makabi Vilnius. Šį klubą finansavo žydų tautybės verslininkas Semionas Alperis, kurio pageidavimu „Neris“ pervadinta ir tapo „Lietuvos Makabi“, stengiantis atkurti tarpukario Lietuvos žydų futbolo tradicijas. Į komandą perėjo dalis „Žalgirio“ klubo žaidėjų. 
1991-1992 m. sezone LM užėmė 5 vietą. LFF taurės turnyre 1992 m. pasiektas finalas ir jame iškovota taurė.
1992-1993 m. sezone pirmoje fazėje LM sekėsi sunkiai (buvo dešimtoje pozicijoje). 
Galiausiai, žydų bendruomenė neberėmė klubo, o antroje sezono fazėje radosi ALK Neris. Sezoną užbaigė 11 vietoje.
1993 m. m. buvo grįžta prie AFK neris pavadinimo. Komanda iširo 1993–1994 m. sezono metu, žiemą. 
Klubo licenciją žaisti Lietuvos lygoje perėmė naujai įkurtas FK Žydrius Marijampolė klubas.
Barglavo valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį didelė dalis valsčiaus kaimų buvo priskirti Lietuvos Respublikai. Dalį valsčiaus kaimų sudaro 1868–1880 m. egzistavusio Rudos-Pruskos valsčiaus kaimai ir 1919–1954 m. egzistavusio Pruskos valsčiaus kaimai. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Barglavas, Bargluvka, Bargluv Dvornai, Barščiai, Beržė, Bulkovizna, Drenstvas, Gurskiai, Judzikiai, Komornikai, Kresai, Kroševas, Krošuvka, Kukovas, Labentnikas, Lipovas, Nova Kamionka, Novini Barglovskiai, Penkai, Pomianai, Popovas, Pruska, Reškiai, Rumeikiai, Solistuvka, Sosnovas, Stara Kamionka, Stare Novinai, Stare Tainas, Taino Lanovė, Taino Podjeziornė, Tajenkas, Tobylka, Vulka Karvovska ir Žrobkai.

Valsčiaus gamta

Valsčiuje telkšo Drenstvo ežeras.
Darijus Pundžius

Biografija

1995 m. baigė Kauno medicinos universitetą, gydytojas, 1998 m. baigė Vilniaus universitetą, medicinos magistras. Šilutės ligoninės Radiologijos skyriaus vedėjas, gydytojas.
1999 m. Naujosios sąjungos Šilutės rajono skyriaus narys.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Eglė, vaikai Beatričė ir Patricija.
Metaplazija

Metaplazija – audinio vystymasis tam audiniui nebūdinga linkme – vieno gemalinio lapelio audinys pakeičiamas kitu, bet kilusiu iš to paties gemalinio lapelio. Procesas grįžtamas.
Moterų balsas (Kaunas)

Moterų balsas – Lietuvių katalikių moterų draugijos organas, leistas 1918 m. Kaune.

Istorija

Leistas vietoj sustabdytos „Lietuvaitės“. Spausdino S. Banaičio spaustuvė Kaune. Išėjo 5 numeriai.
Bendradarbiavo P. Kazimieraitis, P. Samuolis, Ona Žybaitė ir kt.
Redagavo Zuzana Čalkytė.
Ledi rizikuoja

Turinys

Banko tarnautoja Niujorke dirbanti Molė nusprendžia įgyvendinti savo svajonę pamatyti Laukinius Vakarus. Nusipirkusi bilietą į autobusą, ji išsiruošia į kelionę per visas Valstijas. Oregono valstijoje, patekusi į rodeo, Molė susipažįsta su kaubojumi Djuku ir nespėja grįžti į autobusą. Naujasis jos pažįstamas pasirodo esąs visiška priešingybė Niujorke likusiems Molės gerbėjams ir, regis visai nesidomi naująja pažįstama, tuo dar labiau ją intriguodamas...
Aldona Petrulaitienė-Liukpetrytė

Biografija

Baigusi Kriklinių septynmetę mokyklą, 1954–1958 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis). 1965–1970 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Lopo klasė).
Nuo 1958 m. rudens Montviliškio (Kėdainių r.) kultūros namų meno vadovė, subūrė mišrųjį chorą. 1959–1963 m. Ramygalos (Panevėžio r.) kultūros namų meno vadovė, mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė. 1963–1970 m. Miežiškių (Panevėžio r.) kultūros namų meno vadovė ir vidurinės mokyklos muzikos mokytoja. Vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių mergaičių chorams; jaunučių chorą parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei, o kultūros namų mišrųjį chorą 1970 m. respublikinei dainų šventei.
1971–1993 m. Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, 1980–1983 m. muzikinio auklėjimo skyriaus vedėja, merginų choro vadovė ir chormeisterė.
Nuo 1993 m. Miežiškių kultūros namų meno vadovė, merginų vokalinio ansamblio „Raskila“ ir etnografinio ansamblio „Ratasai" vadovė, ikimokyklinio amžiaus vaikus moko dainuoti ir muzikuoti. Pedagogė buvo Panevėžio rajono dainų švenčių dirigentė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Irena Regina Merkienė

Biografija

Vyras Vytautas Merkys. 1960 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. habilituota humanitarinių mokslų daktarė. 2006 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos akademikė.
Nuo 1960 m. Lietuvos istorijos instituto darbuotoja, 1992–1997 m. Etnologijos skyriaus vedėja. 1991–2006 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytoja; nuo 1995 m. profesorė. 1996–2002 m. leidinio „Lietuvos etnologija“ redaktorių kolegijos, nuo 2003 m. knygų serijos „Lietuvos valsčiai“ mokslo darbų komisijos pirmininkė. Nuo 2005 m. Etninės kultūros globos tarybos pirmininko pavaduotoja.

Mokslinė veikla

Suformavo Lietuvos etninės kultūros arealinių tyrimų mokyklą. Tyrimų pagrindinė kryptys: geografinis etninis ir kultūrinis tapatumas, etninės kultūros istorija, migracija ir kultūra, krikščionybės raiška kaimo kultūroje, etnologinių tyrimų metodika. Sudarė etninės gamybinės patirties elementų perimamumo ir arealų susiklostymo modelį. Daug mokslinių straipsnių spausdino Lietuvos, Lenkijos, Rusijos, Vokietijos, kt. šalių moksliniuose leidiniuose.
Raganos uosis

Raganos uosis – botaninis gamtos paveldo objektas, saugomu paskelbtas 1960 m., gamtos paminklu – 2000 m. Auga Plungės rajone, Plateliuose, buvusio Platelių dvaro parke. Medis patenka į Žemaitijos nacionalinio parko teritoriją.

Apie medį

Medžio rūšis – paprastasis uosis (Fraxinus excelsior L.). Medžio kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 730 cm, aukštis – 32 m, lajos aukštis – 14 m, lajos plotis – 27 m. Medžio amžius – virš 200 m. Medis viršijo gamtinę brandą. 2008 m. audra nulaužė centrinį kamieną.

Istorija

Pasakojama, kad senovėje raganos ir velniai klaidindavę žmones, norėdami iš jų atimti gėrybes. Buvęs vienas atsitikimas, kai kaimo moterėlę, beeinančią vėlų vakarą namo, raganos paklaidinusios. Moterėlė puldinėjusi po dvaro parką įsivaizduodama, kad čia esanti jai nepažįstama giria. Klaidžiojusi ji, kol pavargusi. Tada prisėdusi prie uosio pailsėti ir užsnūdusi. Tuo metu ragana griebusi iš jos duonos kepalą ir jau buvo jį bekandanti, kai užgiedojo gaidžiai... Užpykusi ragana trenkusi į medį duonos kepalą, kuris gumbu pavirtęs... O medis žmonių pradėtas Raganos uosiu vadinti.
Kiti žmonės pasakoja, kad velnias keturis uosius suglaudęs ir jie suaugę į vieną kamieną. Ar kad moteris skarele aprišusi tris užburtus medžius, ant kurių nenutūpdavę paukščiai. Tie medžiai suaugo, o skarelės mazgo žymė išliko.
Aleksejus Rykovas

Biografija

Komunistų partijoje veikė nuo 1898 m. 1900 m. baigė Saratovo klasikinę gimnaziją, įstojo į Kazanės universiteto Teisės fakultetą, pašalintas po arešto. Veikė pogrindyje, buvo ištremtas.
1917 m. buvo Maskvos ir Peterburgo Tarybų prezidiumo narys. Pirmojoje tarybinėje vyriausybėje buvo Vidaus reikalų ministras.
1918–1921 m. ir 1923–1924 m. buvo Aukščiausios Liaudies ūkio tarybos pirmininkas. Nuo 1921 iki 1924 m. – RTFSR ir TSRS Liaudies komisarų tarybos pirmininko pavaduotojas. Po Lenino mirties 1924–1930 m. vadovavo Rusijos ir TSRS vyriausybėms, tuo pat metu 1926–1930 m. buvo TSRS Darbo ir gynybos komiteto pirmininkas.
1931–1936 m. buvo TSRS pašto ir telegrafo liaudies komisaras.
1905–1907 m., 1917–1918 m. ir 1920–1934 m. buvo RKP(b) CK narys (1907–1912 ir 1934–1937 m. – kandidatas į CK narius), 1924–1930 m. – VKP(b) CK Politinio biuro narys. 1937 m. vasario mėn. areštuotas, pašalintas iš CK ir iš partijos. Buvo teisiamas TSRS Aukščiausiojo Teismo karinė kolegijos atvirame parodomajame procese. Paskutiniame žodyje pasakė „Noriu, kad tie, kas dar neatskleisti ir nepasidavė, tuoj pat tai padarytų. Jūs turite padėti vyriausybei atskleisti ir likviduoti visų kontrrevoliucinių organizacijų likučius“.
1938 m. kovo 13 d. nuteistas mirties bausme, po dviejų dienų sušaudytas.
Reabilituotas tik 1988 m. Tuo pat metu TSKP CK Partinės kontrolės komitetas A. Rykovą vėl grąžino į TSKP narius.
A.Rykovas buvo ryškus bolševikinio judėjimo veikėjas, nuo jaunų dienų turėjęs savo nuomonę ir jos laikęsis: gimnazijoje puikiai mokėsi, tačiau negavo atestato su pagyrimu, nes demonstratyviai nelankė cerkvės. Pasisakė prieš kursą į socialistinę revoliuciją. Iš pirmosios tarybinės vyriausybės atsistatydino, reikalaudamas, kad ji būtų koalicinė, o ne grynai bolševikinė. Palaikė NEPo įvedimą, prieštaravo prieš ypatingomis priemonėmis diegiamą kolektyvizaciją ir industrializaciją, dėl ko buvo pašalintas iš aukščiausių postų.
Kundos kultūra

Charakteristika

Kundos kultūrai būdingi kauliniai ir raginiai žeberklai, ietigaliai, durklai ir peikenos, kalteliai, kirveliai, strėlių antgaliai.
Kundos kultūros žmonės, medžiotojai, kūrė laikinas gyvenvietes prie upių ir ežerų, gyveno palapinės tipo būstuose ar stulpinės konstrukcijos keturkampiuose arba ovaliuose pastatuose su židiniais. Vertėsi medžiokle ir žvejyba, rinko maistą – agarų sėklas, laukines slyvas. Naudojo titnaginius (daugiausiai rasta Estijoje), gamintus skeltine technika ir kaulinius dirbinius. Skeltės darytos iš vienagalių kūginių skaldytinių. Kundos kultūros gyvenvietėse rasta daug kampinių rėžtukų, galinių gremžtukų, Pulli tipo antgalių su koteliu.

Lietuvoje

Lietuvoje Kundos kultūros paminklų aptinkama šiaurės rytų dalyje ir Žemaitijos aukštumoje. Žinoma apie 20 stovyklų ir apie 40 dirbinių radimviečių. Jose rasta kaulinių žeberklų su užbarzdomis ir įkartomis, apvalių arba šeivos pavidalo, tribriaunių ir su titnago ašmenėliais ietigalių, durklų ir peikenų, kirvelių, dažniausiai su skyle kotui, t. p. gludintų kirvelių, titnaginių gremžtukų, gintarinių sagučių. Kundos kultūra ilgainiui pavirto Narvos kultūra.
Tolhuinas

Istorija

Tolhuinas įkurtas 1972 m. spalio 9 d. Pavadinimas indėnų selknamų kalba reiškia „kaip širdis“.
Juozapas Jakštas

Biografija

1959 m. baigė Vilniaus statybos technikumą, 1962 m. studijavo teisę Vilniaus universitete. Dirbo Švenčionių raj. statybos organizacijose. Nuo 1988 m. Sąjūdžio Švenčionių skyriaus vadovas. 1991 m. įkūrė Tautininkų sąjungos Švenčionių raj. skyrių, 2003-2005 m. jo pirmininkas.
Vienas pirmųjų Lietuvoje pradėjo atstatinėti koplytstulpius, kryžius. Sukūrė daugiau kaip 200 medžio skulptūrų, antkapinių paminklų, bareljefų, altorių, dekoratyvinių drožinių. Jiems būdingi raiškūs vaizdai, krikščioniški ir tautiniai ženklai bei simboliai. Savo sodyboje turi pastatęs koplyčią.
Binə FK

Istorija

Įkurtas 1997 m. Žaidė Pirmoje lygoje (antra pakopa).
Po 2017/2018 m. sezono buvo paskelbta apie tai, kad komanda išformuojama.
Moteris ir keturi jos vyrai

Moteris ir keturi jos vyrai – 1983 m. Lietuvos kino studijoje danų rašytojo H. Drachmano novelės „Romanas kopose“ motyvais sukurtas meninis filmas. Drama. Trukmė – 91 min. Atspausdinta 219 kopijų. Filmą kino teatruose pažiūrėjo apie 1,8 mln. žiūrovų.

Siužetas

Veiksmas vyksta XIX a. pabaigoje žvejų kaimelyje Baltijos jūros pakrantėje. Pajūryje, rinkdamas medgalius, pagyvenęs žvejas randa ir ištraukia iš vandens skenduolį. Policininkas bando išsiaiškinti tapatybę. Nevietinė Moteris juodais drabužiais atpažįsta savo vyrą. Pagyvenusysis žvejas gyvena su dviem suaugusiais sūnum; Vyresnėlis parplukdo moterį namo, į apsemtą jos kaimą. Keitėsi metų laikai, ir vieną dieną prie žvejų trobos sustojo vežimas: Moters namą nusinešė jūra, ji su skrynia ir kambariniu augalu atvyko pas žveją ir abu jo sūnus. Moteris nėščia, Vyresnėlis prisipažįsta Tėvui visą pavasarį ją lankęs. 1900-ųjų išvakarėse gimsta berniukas. Vyresnysis sūnus veda Moterį ir, norėdamas persirašyti Tėvo skolą sau ir gauti iš bankininko dar vieną paskolą, važiuoja į miestą. Grįždamas namo kopose jis žūsta nuo valkatos rankos. Tėvą už neišmokėtas šeimos skolas nubaudžia kalėti. Tada jaunesnysis brolis veda Moterį. Norėdamas išmaitinti abu brolio sūnus ir besilaukiančią žmoną (Moterį), Jaunėlis įsidarbina skęstančiųjų gelbėtoju, tačiau dirba neilgai – audra pasiglemžia jo gyvybę. Tėvą, kaip vienintelį likusį šeimos maitintoją, paleidžia iš kalėjimo. Netrukus po to policijos pareigūnas praneša, kad rastas vyresniojo sūnaus kūnas, ir sąžiningai grąžina prie palaikų pasilikusius pinigus – tais laikais labai didelę sumą (beveik 150 sidabrinių). Dabar jau abiejų sūnų netekusiam Tėvui tenka rūpintis Moterimi, tapusia jo žmona, ir mažamečiais vaikais – savo anūkais.