google/wiki40b huggingface dataset:
Ožtakiai

Istorija

Kaimas anksčiau (iki 1973 m.) vadintas Vaštakės. Pasak senolių, iki rusams okupuojant Lietuvą, didžioji pietvakarinė gyvenvietės dalis priklausė žydams.
1952 m., tada dar Varnių rajone, įkurtas Mičiurino kolūkis, kuriam priklausė ir Ožtakiai (Vaštakės). Kontorėlė – Razmų kaime. 1969 m. kolūkio valdžia persikėlė į naujus kontoros su kultūros namais ir biblioteka pastatus Ožtakiuose. Tais pat metais gyvenvietėje išgręžtas pirmasis 326 m gylio artezinis gręžinys, pastatytas vandens bokštas.
Nuo 1970 m. prasidėjo gyvenvietės telefonizacija. 1971 m. pastatyti pagrindiniai mechaninių dirbtuvių pastatai, buvo statomi gyvenamieji namai. 1980 m. Mičiurino kolūkio pavadinimas pakeistas į J. Paleckio kolūkį. Didėjo numelioruotos ir dirbamos žemės plotai. Buvo ir sunkių metų, kai, pritrūkus pašarų gyvuliams, teko žiemos metu gabentis šiaudus šėrimui iš Baškirijos ir Ukrainos.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę, kolūkis išskaidytas į tris bendroves, kurios netrukus likviduotos. Renovuoti, rekonstruoti esami pastatai, atsirado naujų. Gyventojai susibūrė į bendruomenę ir 2010 m. gegužės 30 d. ją įregistravo. Pirmuoju Ožtakių bendruomenės pirmininku išrinktas A. Bajorūnas.
Arvydas Gronskis

Arvydas Gronskis (g. 1974 m. gegužės 17 d. Vilniuje) – Lietuvos krepšinio treneris. Šiuo metu dirba Vilniaus „Lietuvos Ryto“ vyr. treneriu.
A. Gronskis 1996–2006 m. dirbo Vilniaus „Sakalų“ komandos trenerio asistentu, tačiau 2007 m. pradžioje perėjo į „Lietuvos Rytą“. Iš pradžių dirbo antruoju trenerio asistentu, tačiau klubą palikus Zmago Sagadinui tapo pirmuoju trenerio padėjėju.
Dirbdamas Sakalų klube treneris 1999 m. laimėjo LKL čempionato bronzą.
Taip pat nuo 1996 m. dirba Šarūno Marčiulionio krepšinio mokykloje.
Svėdasai

Pavadinimo kilmė

Spėjama, kad senasis miestelio vardas buvo Svėdasys. Pasak prof. K. Jauniaus, tai buvęs sanskritiškos kilmės žodis ir reiškęs „malonus“, o kalbininkas Kazimieras Būga vardą kildino iš sėlių kalbos. Kai kurie istorikai mano, kad miestelio vardas susijęs su etnonimu švedai. Tačiau veikiausiai miestelio vardas yra kilęs nuo Svėdaso ežero, telkšančio miestelio šiauriniame pakraštyje. XX a. tarpukariu vartota miestelio vardo forma Svedasai.
Juodeliškė

Aplinkinės gyvenvietės

Milkuškos – 1 km
Benediktas Gadeikis

Benediktas Gadeikis (1943 m. balandžio 1 d. Aleksandrijos apyl. – 2000 m. birželio 21 d. Vilniuje; palaidotas Aleksandrijos kapinėse) – Lietuvos estrados dainininkas.

Biografija

Keletą metų dainavo Lietuvos filharmonijos „Vilniaus aidų” vokaliniame instrumentiniame ansamblyje. Išpopuliarėjo su šiuo kolektyvu jo atliekamos dainos Gražiausia mergina, Krantų gėlė (su Zina Jurgutyte), Klouno daina (visos 1971 m.). Muzikinius kūrinius įrašė į firmos „Melodija” išleistą plokštelę, su daina Motinos valsas 1971 m. dalyvavo IV–jame Respublikiniame estradinės dainos atlikėjų konkurse „Vilniaus bokštai”.
1972 m. pradėjo ilgametę solisto karjerą Lietuvos TSR filharmonijos ansamblyje „Nerija”. Su šiuo kolektyvu tais pačiais metais įrašė dainą Meilės istorija, o 1974 m. išleistoje plokštelėje – Lietuvė motina, Gimtojo miesto žiburiai. 1975 m. su „Nerija” Palangos vasaros estradoje įdainavo Vėlų rudenį (visas plokšteles išleido firma „Melodija”). 1997 m. Vilniaus garso įrašų studijos išleistoje kompaktinėje kasetėje Žalioj Stotelėje įrašyta B.Gadeikio atliekama daina Meilės istorija. Ansamblis buvo įsikūręs Klaipėdoje ir repetavo Filharmonijos filiale (dab. Marijos Taikos Karalienės bažnyčia), o koncertuodavo visoje Lietuvoje – įsikūrus didesniame mieste, su paruošta programa važinėdavo po aplinkines gyvenvietes.
Gumbinis kiškiakopūstis

Auginimas

Tai labai senovinis kultūrinis augalas, auginamas nedidelėje teritorijoje Anduose. Pietų Kolumbijoje ir Pietų Peru šis augalas net konkuruoja su bulvėmis. Plačiai auginamas šiauriau Titikakos ežero. Indėnai lietingojo periodo pradžioje (rugpjūtis ar rugsėjis) sodina stiebagumbius kalnų terasose (terasinė žemdirbystė). Derlius tinka nuėmimui po 8 mėnesių. Lapus ir jaunus stiebus valgo kaip lapines daržoves. Gumbai būna geltoni, rausvi, purpuriniai.
Į Europą atvežtas apie 1830 m., bet neimtas auginti, tuo tarpu Naujojoje Zelandijoje (atvežtas ~1860 m.) imtas auginti ir tapo populiarus, dabar neretai vadinamas Naujosios Zelandijos jamsu (New Zealand yam) ir yra viena įprastų daržovių.
Laivių, Salantų Laumės kūlis

Akmuo

Laumės kūlio vardu vadinami 3 vienas šalia kito esantys natūralūs akmenys, kuriuos vietos gyventojai laiko vieno akmens skeveldromis. Akmenys guli Salanto upėje, arčiau jos kairiojo kranto. Iš jų savo dydžiu išsiskiria du akmenys. Šiaurinis akmuo – 3,4 m pločio, 0,4 m storio ir 1,7 m aukščio. 80 cm į pietus nuo jo esantis II akmuo – 3,0 m pločio, 1,3 m storio ir 1,65 m aukščio. Nuo jo 60 cm į vakarus esantis III, mažiausias akmuo – 1,25 m ilgio, 0,5 m storio ir 0,6 m aukščio.
Teritorijos plotas – 40 m².
2,0 km į šiaurės rytus yra Laivių Laumės kūlis, 1,2 km į pietvakarius – Salantų akmuo su Laumės pėda, 0,1 km į šiaurės rytus - Laivių Kregždinkalnis.

Istorija

Akmenys nuo seno atkreipė vietos gyventojų dėmesį. Jie manė, kad tai vieno, žaibo suskaldyto, akmens liekanos, kurias pavadino Laumės kūliu (liet. Laumės akmeniu).
Tarpukariu akmenys buvo Laivių kaimo ūkininko Prano Narkaus žemės sklype, o nutiesus Plungės–Skuodo kelią – atsidūrė Salantų miesto teritorijoje.
1972 m. akmuo paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV500), 2003 m. įrašytas į kultūros vertybių registro mitologinių objektų sąrašą (registro kodas M261), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Tyrimai

1960 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo moklsinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas), 1994 m. – Vykintas Vaitkevičius, 1999 ir 2010 m. – Julius Kanarskas.
Šeduvos herbas

Aprašas

Skydo mėlyname lauke sidabrinis demonstruojantis erelis su kunigaikštiška kepure ant galvos. Karūnos lankai ir kryžius, erelio snapas ir kojos - auksiniai, liežuvis ir karūnos vidus - raudoni. Ereliui ant krūtinės uždėtas mėlynas skydelis su auksine heraldine lelija.

Istorija

Herbas Šeduvai suteiktas 1654 m. birželio 25 d. Šis herbas buvo naudojamas iki XIX a. pradžios. 1876 m. buvo pateiktas naujo herbo projektas, tačiau jis buvo nepatvirtintas.
Dabartinis Šeduvos herbas, sukurtas pagal išlikusius antspaudus ir piešinius, buvo patvirtintas Lietuvos Respublikos Prezidento 1994 m. gegužės 23 d.
Dvidėmis grundalėlis

Paplitimas

Jūrų žuvelė. Gyvena sūrokuose ir apysūriuose vandenyse. Paplitę šiaurės rytų Atlanto vandenyno pakraščiuose ir gretimose jūrose. Gausiai paplitę vakarinėje Baltijoje, dažniausiai 15 m gelmėse, dumblių, ypač rudųjų, sąžalynuose. Gyvena tuntais. Šios smulkios žuvelės į žvejų tinklus labai retai patenka. Ichtiologai jų sugauna sekliose vakarinės Baltijos dalies pakrantėse. Buvo pastebėti ir prie Estijos pakrančių.

Paplitimas Lietuvoje

Aptikta Lietuvoje, bet dėl jų paplitimo trūksta šaltinių.

Apibūdinimas

Aptakaus, verpstiško, plokštoko iš šonų kūno žuvelės. Jų ilgis iki 6,0 cm. Galva plokščia iš viršaus, uodegos stiebelis ilgas. Jo ilgis lygus galvos ilgiui. Nuo kitų Baltijoje gyvenančių grundalų skiriasi tuo, kad didelės akys yra galvos šonuose. Kūnas žvynuotas. Skersinėse eilėse 35-40 (45) žvynų. Kūnas rausvai rudas, išmargintas tamsiais tinkliškais raštais ir stambiomis tamsomis dėmėmis. Ties pagrindu yra po tamsią, su baltu apvadėliu dėmę, o patinų - po tamsią dėmę ir kūno šonuose.

Veisimasis

Neršia anksti vasarą ant dumblių ar kriauklių. Dėtis saugo patinai. Ikrai dugniniai, kriaušės formos, be riebalinio sluoksnio. Embrionai vystosi kelias paras.

Mityba

Pusiau pelaginės žuvys minta planktoniniais vėžiagyviais, rečiau mizidžių, gamaridų, jūros tarakonų jaunikliais, smulkiomis kirmėlėmis, moliuskų lervomis.

Amžius

Žinoma kad gyvena 2 metus.
Regina Drūsienė

Biografija

1966–1969 m. mokėsi Vosiškių pradinėje mokykloje, 1969–1970 m. – Varekonių pradinėje mokykloje, 1970–1977 m. baigė Babtų vidurinę mokyklą. 1982 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą, įgijo matematikos dėstytojos specialybę.
1982–1986 m. Anykščių Jono Biliūno gimnazijos matematikos mokytoja, 1986–2005 m. – direktoriaus pavaduotoja. Nuo 2005 m. šios mokyklos direktorė.
Valkaviskas

Istorija

Pirmą kartą paminėtas Turovo metraštyje 1005 m. Valkaviskas buvo slavų ir baltų genčių pasienyje įkurta tvirtovė. 1038 m. vasario 15 ir 16 naktimis miestą sunaikino jotvingiai. XII a. buvo nedidelės dalinės kunigaikštystės centras. Nuo XIII a. minima kunigaikščio Mindaugo pilis ir dvaras prie Vilkuvos upės, vėliau – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Didžiųjų kunigaikščių dvaras. 1386 m. sausio 11 d. pilyje įvyko lenkų pasiuntinių derybos su LDK Jogaila dėl jo vedybų su Jadvyga. 1410 m. miestelį sudegino kryžiuočiai. 1430 m. Vytautas pastatė Šv. Mikalojaus bažnyčią.
1507 m. Žygimantas Senasis suteikė Magdeburgo teisę rinkti miesto tarybą, rengti muges ir turgus. Nuo 1566 m. Valkavisko pavieto centras, jame buvo šaukiami pavieto ir žemės seimeliai. 1598 m. pastatytas jėzuitų vienuolynas.
1654 m. prie Valkavisko įvyko kautynės su švedais, miestelį užėmė Karolio X kariuomenė. 1655 m. miestą užėmė rusų kariuomenė ir stipriai jį nuniokojo. Rusų kariuomenė miestelį ne kartą degino ir plėšė vykstant Abiejų Tautų Respublikos padalijimams 1772, 1793 ir 1795 m. Amžiaus pabaigoje miestelyje buvo likę 362 namai su 2127 gyventojais. 1795 m. miestas atiteko Prūsijai, bet pagal 1807 m. Tilžės sutartį perėjo Rusijos imperijai. 1812 m. miestą rusai vėl sudegino puolant Napoleono kariuomenei. Bet jau 1860 m. mieste buvo 492 namai, 3472 gyventojai, dvi mokyklos, cerkvė, dvi bažnyčios, sinagoga, du malūnai, ligoninė, 52 krautuvės. 1863 m. sukilimo metu miestą buvo užėmusi Gustavo Stravinskio sukilėlių kariuomenė.
1897 m. jau buvo 10 323 gyventojai. 1905–1907 m. Valkavisko gyventojai ir mieste stovėję kariuomenės daliniai aktyviai dalyvavo revoliuciniuose įvykiuose. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui 1915 m. rudenį miestą užėmė vokiečių kariuomenė, 1919 m. vasario mėn. lenkų armija, 1920 m. liepos mėnesį įsiveržė Raudonoji armija, bet rugsėjo pradžioje jį vėl išvadavo lenkai. Miestas vėl tapo Balstogės vaivadijos pavieto centru. 1939 m. miestą vėl okupavo rusų kariuomenė, jis tapo rajono centru.
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, jau 1941 m. birželio 28 d. miestą užėmė vokiečiai. Mieste buvo įkurta koncentracijos stovykla, kurioje žuvo per 20 000 žmonių, ir žydų getas. 1944 m. liepos 14 d. miestą užėmė tarybinė armija. Nuo 1991 m. Baltarusijos Respublikos rajono centras.

Ekonomika

Viduramžiais miestelio plėtrai turėjo reikšmės patogi geografinė padėtis – per jį ėjo kelias iš variagų į graikus, kuris jungė Baltijos jūrą su Juodaja jūra. Anksti atsirado amatai ir pramonės užuomazgos – mieste ir jo apylinkėse buvo gaminami ginklai, aprėdai ir šarvai kariams, indai, verdamas alus. Jau 1513 m. plane matyti 9 gatvės.
1885 m. nutiestas geležinkelis Baranovičiai – Balstogė pagyvino pramonės plėtrą. 1891 m. jau veikė 19 pramonės įmonių. 1920–1939 m. Valkaviske buvo pastatyta didžiausia Vakarų Baltarusijoje cemento gamykla, liejykla, plytinė, veikė dvi lentpjūvės.
Daugelis miesto įmonių buvo nukentėje Antrojo pasaulinio karo metais, bet vėliau pramonė dar labiau išvystyta. Mieste yra maisto, metalo, medžio apdirbimo pramonės įmonių.
Jėnos mūšis

Padėtis prieš mūšį

1806 m. pabaigoje, prasidėjus karui su Prūsija, Napoleonas beveik visą Didžiąją armiją nukreipė prieš ją. Greitai judėdami prancūzai atkirto Prūsijos armiją nuo Berlyno. Spalio 13 d. Ž. Lano vadovaujamas korpusas susidūrė su didelėmis prūsų pajėgomis. Manydamas, kad aptiko jų pagrindinę kariuomenę Napoleonas pasiuntė dar daugiau dalinių paremti Laną, ir pasiuntė maršalus L. N. Davų ir Bernadotą apeiti prūsus iš šiaurinės pusės. Iš tiesų prie Jėnos buvo mažesnioji prūsų kariuomenės dalis vadovaujama Frederiko Liudviko, o pagrindinės pajėgos buvo šiauriau prie Aueršteto, kur susidūrė su Davu ir Bernadotu.
Severina Vučković

Muzikinė karjera

Severinos stilių galima apibūdinti kaip pop su įvairiais liaudies muzikos ir kabareto elementais. Vaikystėje ji suvaidino nedidelius teatro ir operos vaidmenis gimtajame Splite. XX a. 9-ajame dešimtmetyje laimėjusi daugybę apdovanojimų vietiniuose festivaliuose, karjerą pradėjo nuo mažens. 1989 m. persikėlė į Zagrebą toliau plėsti savo karjerą. Tais pačiais metais ji įrašė pirmąjį studijinį albumą, pavadintą „Severina“.
Po 2001 metais išleisto albumo „Pogled ispod obrva“ didžiulės sėkmės, Severina 2002 m. koncertų ture Virujen u te dar kartą patvirtino savo statusą kaip viena iš populiariausių Kroatijos muzikos atlikėjų. Po dvejų metų pertraukos ji išleido 8-ąjį studijinį albumą „Severgreen“. 2006 metais su daina „Moja štikla“ (liet. Mano aukštakulnis) laimėjo Dora 2006 festivalį ir atstovavo Kroatijai 2006 m. Eurovizijos dainų konkurse Atėnuose, Graikijoje. Iš karto patekusi į 2006 m. gegužės 20 d. finalą, su 56 taškais užėmė 13 vietą.
Krivasalis

Istorija

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei (iki 1954 m. – Krivasalio apylinkės centras).
Eurolygos 2016–2017 m. sezonas

Eurolygos 2016–2017 m. sezonas – 1-asis sezonas naujo formato Eurolygos varžybose.

Turnyro formatas

2016–2017 m. sezoną Eurolygos turnyro formatas visiškai pasikeitė, vietoje 24 komandų pastarąjį sezoną Eurolygoje žaidė 16. Iš 16-os komandų 11-a yra Eurolygos A licencijos savininkai. Tarp jų ir Kauno „Žalgiris“. Visos 16 Eurolygos komandų tarpusavyje sužaidė po dvejas rungtynes. Po 30 reguliariojo sezono rungtynių aštuonios geriausios komandos pateko į ketvirtfinalį. Ten serija vyko iki trijų pergalių. Lemiamos kovos vėl vyko finalinio ketverto principu. Finalinis ketvertas vyko Turkijos Stambulo mieste, „Sinan Erdem Dome“ arenoje.
Mirties metalas

Pavadinimo kilmė

Yra kelios pavadinimo „Death metal“ kilmės teorijos. Viena iš jų teigia, jog pavadinimas kilo 1984 metais grupės Possessed dėka, kai ji įrašė ir išleido demonstracinį albumą „Death Metal“, o kitais metais ir dainą tuo pačiu pavadinimu. Taip pat manoma, kad žanro pavadinimas galėjo kilti iš vienų šios krypties pionierių grupės Death pavadinimo. Taip pat teigiama, kad pavadinimas susiformavo natūraliai kaip šiurkštaus dainavimo ir liguistų, baisių dainų tekstų.
Šarūnas Leonavičius

Biografija

Tėvas dailininkas Bronius Leonavičius. 1985 m. baigė Lietuvos dailės institutą.
TSRS-V10

Istorija

„TSRS-V10“ buvo pastatytas 1937 m. Pirmasis skrydis įvyko 1938 m. sausio 14 d. ir truko 2 val. Dirižablio įgulai vadovavo V. Ustinovičius.
1938 m. rugpjūčio 6 d. iš Leningrado į Dolgoprudną atskrido dirižablis „TSRS-V8“, kuriam reikėjo techninio aptarnavimo elinge. Kad atlaisvinti vietą elinge, „TSRS-V10“ buvo išsiųstas bandomajam-treniruočių skrydžiui. Karštą dieną saulėje įkaitusį ir išsiplėtusį vandenilį turėjo išleisti apsauginiai vožtuvai, bet būnant žemėje nuo jų nebuvo nuimti dangteliai.
1 200 m aukštyje trūko dirižablio apvalkalas ir orlaivis pradėjo leistis. Dirižablio vadas E. Opmanas sustabdė variklius ir įsakė išmesti balastą. M. Vasilevskis ir I. Žeglovas iššoko su parašiutais, bet jie neišsiskleidė dėl mažo aukščio.
„TSRS-V10“ nukrito Beskudnikovo apylinkėse. Visa įgula žuvo.
Laidojimo laukų kultūra

Arealas

XIII a. pr. m. e. – IV a. pr. m. e. nuo Baltijos rytinio pajūrio iki Dunojaus ir nuo Šprė upės iki Voluinės buvo paplitusi Lužitėnų kultūra. 2 tūkstantmečio pr. m. e. pab. – 1 tūkstantmečio pr. m. e. pradžioje Dunojaus ir Reino slėniuose, Šiaurės vakarų Šveicarijoje ir Rytų Prancūzijoje buvo paplitusios Pietų vokiečių ir Pareinės kultūros; vėliau jos apėmė visą Prancūziją, VIII a. pr. m. e. – Pirėnų pusiasalį, IX a. pr. m. e. – VIII a. pr. m. e. – Britaniją. Rytų Europoje II a. pr. m. e.- IV a. m. e. egzistavo trys Laidojimo laukų kultūros: Černiachovo kultūra, Pševorsko kultūra, Zarubincų kultūra.

Kultūra

Laidojimo laukų kultūroms būdinga panaši laidosena: mirusieji laidoti kapinynuose. Ankstyvuoju laikotarpiu sudegintų palaikų likučiai buvo supilami į molines urnas, jos dedamos kapo duobės dugne, vėlyvuoju laidoti ir nedeginti.
Barglavas

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. 1544 m. įkurta Barglavo Šv. Kryžiaus parapija. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
12 vergovės metų

Siužetas

1841 m. afroamerikieitis violončelininkas Solomonas Nortupas yra laisvas žmogus, jis gyvena kartu su savo žmona ir vaikais Saratogos miestelyje, Niujorko valstijoje. Vieną dieną jį dviem savaitėms į keliaujantį cirką pasamdo du vyrai. Tačiau Solomonas yra pagrobiamas ir parduodamas kaip vergas Naujajame Orleane. 12 metų jis yra priverstas dirbti plantacijose ir paklusti savo šeimininkui, kol vieną dieną jis sutinka kanadietį Basą, kuris pažada nusiųsti laišką Solomono šeimai.

Įvertinimas

„12 vergovės metų“ po premjeros Telluride filmų festivalyje kritikų buvo įvertintas teigiamai. Toronto tarptautiniame kino festivalyje 2013 m. filmas gavo publikos simpatijų apdovanojimą.
„Rotten Tomatoes“ svetainėje buvo pateikta 96 % teigiamų atsiliepimų. „Metacritic“ įvertinimas buvo 97 iš 100, remiantis 48 atsiliepimais.

„Auksiniai gaubliai“

Filmas laimėjo „Auksinį gaublį“ kaip geriausias filmas.
Pinčuvas

Istorija

XII a. vietovėje eksploatuotas karjeras. Kalnakasiai tikėtina gyveno įtvirtinime (grade (град)), kuris buvo sugriautas 1241 m. įsiveržus mongolams. Pirmojoje XIV a. pusėje įtvirtinimo vietoje buvo pastatyta gotikinė pilis, o jos papėdėje susikūrė gyvenvietė, kuri iš pradžių buvo žinoma kaip Piedziców, Pandziczów (1470 m.) ar Pyandzyczów. Pavadinimas Pińczów imtas naudoti nuo XVI a. 1424 m. gyvenvietė priklausė Olesnickių šeimai, kuri čia įkūrė savo rezidenciją ir 1449 m. pastatė paulinų abatiją. 1428 m. rugsėjo 21 d. Liubline karalius Jogaila Pinčuvui suteikė miesto teises.
XVI a. viduryje Pinčuvas tapo vienu iš pagrindinių Mažosios Lenkijos regiono protestantų reformacijos centrų. Kalvinistas Mikalojus Olesnickis išvarė katalikų vienuolius iš Pinčuvo 1550 m. ir įkūrė kalvinistų centrą. Pinčuve 1558–1563 m. vertėjai vertė Bibliją į lenkų kalbą, kuri buvo atspausdinta Breste ir tapo žinoma kaip Bresto Biblija (kartais vadinama Pinčuvo Biblija).
1586 m. miestą įsigijo Krokuvos vyskupas Petras Myškovskis, kuris pradėjo kontrreformaciją. Myškovskių šeima perdažė pilį ir paskelbė ją savo rezidencija. Miestą juosė gynybinė siena, jis turėjo keturis vartus. Miestas buvo sugriautas 1657 m., Švedų tvano metu, o vėliau, Šiaurės karo metu, dar kartą nukentėjo nuo švedų, kurie jį užėmė; po Klišuvo mūšio čia trumpam buvo apsistojęs Švedijos karalius Karolis XII. Po ATR padalijimų, 1795 m., miestas atsidūrė Habsburgų monarchijos sudėtyje. 1815 m. tapo Rusijai pavaldžios Lenkijos Kongreso karalystės dalimi. XIX a. 3-ajame dešimtmetyje Pinčuve gyveno apie 4000 žmonių, 1867 m. buvo įkurta Pinčuvo apskritis.
Antrojoje Lenkijos Respublikoje Pinčuvas priklausė Kelcų vaivadijai. Pinčuvas buvo suniokotas vokiečiams įsiveržus į Lenkiją, beveik visi žydai, kurie sudarė 70 % miesto gyventojų, buvo išžudyti ar ištremti į naikinimo stovyklas. Pinčuve kilo sukilimas, kurio pasekoje 1944 m. liepą buvo įkurta Pinčuvo Respublika, apėmusi apie 1000 km² teritoriją ir gyvavusi iki rugpjūčio mėn. Sukilimo eigoje iš vietinio Gestapo kalėjimo buvo išlaisvinta šimtai lenkų.
Bajorų–Priekulės geležinkelis

Vokietijos imperijos sudėtyje

1875 m. Vokietijos imperija užbaigė Klaipėdos–Tilžės geležinkelį, skirtą susisiekimui su Klaipėdos uostu. 1892 m. geležinkelis pratęstas iki Bajorų, kurie tuo metu buvo pasienyje su Rusijos imperija, Lampsaičiuose (dabar – Bajorų dalis) pastatyta raudono mūro geležinkelio stotis ir vandens bokštas. Nors pagrindinė atkarpos paskirtis buvo karinė, geležinkeliu buvo gabenamos ir prekės į Klaipėdos, Tilžės ir Karaliaučiaus turgus.
Pirmojo pasaulinio karo metais Vokietijos kaizerio kariuomenė nutiesė bėgius iš Bajorų į Priekulę (dabar Latvija) per Skuodą ir Darbėnus. Atšaka pastatyta per 1915 m. vasarą: darbai prasidėjo birželį-liepą, o pirmasis traukinys link Skuodo pajudėjo rugsėjo 20 d. Darbams vadovavo Vokietijos specialistai, dirbo iš pradžių rusų belaisviai, nuo rugpjūčio priverstinai dirbti buvo varomi Kretingos apskrities gyventojai. Iš viso prie statybos dirbo daugiau nei 5000 žmonių. Už darbą buvo mokama: vyrams – 2 markės, moterims – 0,5, paaugliams – 1 markė. Tiesiant geležinkelį nukasta didelė dalis Kretingsodžio laukuose buvusios Pilale vadinamos kalvos, ant kurios, pagal padavimus, būta pilies. Sovietmečiu nukasti ir kalvos likučiai, žemė prijungta prie geležinkelio teritorijos bei steigiamų „Akmenos“ kolektyvinių sodų. Pabėgiams vokiečių nurodymu naudoti ir pakelėse stovėję masyvūs ąžuoliniai kryžiai.
Geležinkeliu į Rytų frontą buvo gabenama kariuomenė ir karinė technika, iš okupuotų kraštų – grobis, mediena ir karo belaisviai. Valstiečių prievolėms, tarp jų miško gėrybėmis, surinkti nutiesti siaurieji geležinkeliai į Rucavos girias bei atkarpa Darbėnai–Vaineikiai. Ne dažniau kaip kartą per savaitę kursavo keleivinis traukinys, kirsdavęs trijų valstybių sienas.

Kauno–Priekulės–Klaipėdos geležinkelis

Po Pirmojo pasaulinio karo Bajorų–Priekulės geležinkelis atsidūrė Lietuvos ir Latvijos teritorijose. Po 1923 m. Klaipėdos sukilimo Klaipėdą prijungus prie Lietuvos, ši atkarpa tapo geležinkelio linijos Kaunas–Klaipėda dalimi. 1923 m. vasario 28 d. Lietuvos vyriausybė perėmė Klaipėdos–Tilžės geležinkelio administravimą, o Krašto siaurieji geležinkeliai liko Klaipėdos krašto direktorijos nuosavybe. Kadangi susisiekimas tarp šių miestų per Mažeikius, Priekulę ir Skuodą buvo neefektyvus, 1924 m. Seimas pritarė jungties Šiauliai–Telšiai–Kretinga statybai, kurios atidarymas įvyko 1932 m. spalio 29 d. Atidarius jungtį sumenkusi Kretingos–Priekulės geležinkelio reikšmė vėl sustiprėjo 1939 m., kai buvo nutiesta atšaka Šventoji–Darbėnai, tačiau ji buvo neperspektyvi ir po Antrojo pasaulinio karo buvo išmontuota.

Linijos sunykimas

2001 m. kovo 25 d. nutrauktas keleivinių traukinių eismas atkarpoje Kretinga–Skuodas. Paskutinis keleivinių traukinių reisas Skuodas–Klaipėda įvyko tų pačių metų kovo 23 d. 2016 m. eksploatuojamas buvo tik 10 km ruožas į šiaurę nuo Kretingos, skirtas žaliavų pristatymui į šalia Darbėnų įsikūrusią akmens apdirbimo įmonę „Žemaitijos granitas“. Likę atkarpos Darbėnai–Lietuvos–Latvijos siena bėgiai neprižiūrimi. Ruožas Latvijoje daugumoje vietų nuardytas.
New York City FC

Istorija

Įkurtas 2013 m., nuo tada kasmet rungtyniauja Major League Soccer.