google/wiki40b huggingface dataset:
Frakcija

Frakcija – parlamento ar kitos renkamos politinės institucijos išrinktųjų narių savanoriška organizacija, kurios pagrindinis tikslas - įgyvendinti politinius tikslus ir interesus.
Frakcija taip pat vadinama politinės partijos viduje susidariusi partijos narių grupė, partijos strateginiams politiniams tikslams ir programai įgyvendinti matanti skirtingus nuo daugumos taktinius sprendimo būdus.

Frakcijos sudarymas

Frakcija atstovaujamojoje institucijoje gali būti sudaroma vienpartiniu principu iš vienos partijos atstovų, arba pagal interesų grupes, arba pagal politinio spektro sroves iš kelių partijų atstovų, arba net iš vienos partijos politinių krypčių ar frakcijų atstovų. Kvota, būtina frakcijai suformuoti, paprastai būna 10 % viso atstovaujamosios institucijos narių skaičiaus, bet ne mažiau, kaip 3 nariai savivaldybės taryboje ir 10 parlamente. Didelė frakcija gali pasidalinti į grupes ar atskiras frakcijas, tuo sustiprindama savo įtaką.
Frakcija registruojama atstovaujamosios institucijos protokoliniu sprendimu arba frakcijos steigėjams pateikus frakcijos steigimo pareiškimą, kurį pasirašo visi frakcijos nariai. Frakcija išsirenka seniūną, kuris atstovauja frakciją santykiuose su kitomis frakcijomis, su atstovaujamosios institucijos vadovybe ir vykdomosios institucijos administracija, vadovauja frakcijos darbui, šaukia jos posėdžius, teikia frakcijos nuomonę atstovaujamosios institucijos posėdžiuose, jeigu pati frakcija nepaskiria kito pranešėjo.

Programa

Frakcija paskelbia savo politinę programą. Jeigu frakcija užima dominuojančią padėtį, jos programa, arba kelių, koaliciją sudarančių frakcijų parengta bendra programa balsavimu yra priimama kaip atstovaujamosios institucijos visos kadencijos veiklos programa. Jeigu frakcija neįeina į valdančiąją daugumą, ji savo programa gali oponuoti valdančiosios daugumos programai ir pasiskelbti opozicine frakcija.
Opozicija savo programoje gali oponuoti kiekvienai iš pozicijos programos dalių, nurodydama savo požiūrį į problemas ir paskelbdama savo prioritetų sąrašą. Baigiantis kadencijai kiekviena pusė gali pasitikrinti, ar jų programose numatyti darbai buvo įgyvendinti, ar jie iš tiesų buvo aktualūs rinkėjams ir bendruomenei. Tokia programų vykdymo analizė dažnai yra pagrindinis argumentas, artėjančiuose rinkimuose parodant kiekvienos pusės pranašumus ir galimybes.
Pranas Gudynas (1900)

Biografija

1919 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją, 1921 m. gruodžio 18 d. – Kauno karo mokyklą. Paskirtas į Aštuntąjį pėstininkų pulką. 1923 m. dalyvavo Klaipėdos krašto sukilime, 1-ojo Klaipėdos krašto savanorių pulko kuopos vadas. 1924 m. sausio mėn. perkeltas į Autobatalioną.
Nuo 1924 m. studijavo Lietuvos universiteto Teisių fakultete, nuo 1925 m. dirbo Kariuomenės teisme. Nuo 1926 m. rugsėjo mėn. Karo aviacijos oro žvalgas. 1927 m. liepos mėn. baigė Aukštųjų karininkų kursų aviacijos skyrių, paskirtas 4-osios oro eskadrilės lakūnu. Aktyvus 1926 m. gruodžio 17 d. perversmo dalyvis. Nuo 1927 m. pradžios ministro pirmininko Augustino Voldemaro adjutantas. Slaptos organizacijos Tautinė Apsauga Geležinis Vilkas štabo narys. 
1929 m. gegužės 6 d. 20 val. 20 min. žuvo užstodamas kūnu A. Voldemarą per pasikėsinimą prie Valstybinio teatro Kaune.  Palaidotas Veiverių kapinėse.

Kita

P. Gudynas išgirdo verkiantį vaiką. Parsinešė jį į savo namus, tėvai užaugino. Taip atsirado antras Pranas Gudynas (1919–1979), muziejininkas, dailėtyrininkas, restauratorius, tapytojas, buvęs Dailės muziejaus direktorius.
Juodaičių valsčius

Juodaičių valsčius buvo Žemaitijoje. Centras – Juodaičiai.
Kintamoji elektros srovė

Kintamoji elektros srovė – elektros srovė, kurios stiprumas ir kryptis kinta. Ji yra priešinga sąvoka nuolatinei srovei, kuri yra visada pastovi.
Tarp įvairiausių kintamųjų elektros srovių paprasčiausia ir taisyklingiausia yra sinusinė kintamoji elektros srovė. Tokios elektros srovės momentinis stipris I kinta harmoningai. Geriausiai žinomas kintamosios elektros srovės pavyzdys yra elektros tinklo srovė, kurios stiprumas sinusoidiškai kinta 50 Hz (kai kuriose šalyse – 60 Hz) dažniu.
Zita Mažeikienė

Biografija

1982 m. baigė Krasnojarsko valstybinį medicinos institutą, gydytoja. Marijampolės ligoninės gydytoja, VšĮ Kazlų Rūdos pirminės sveikatos priežiūros centro gydytoja akušerė – ginekologė.
Tėvynės sąjungos Kazlų Rūdos skyriaus narė.
2000–2003 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos narė.
Vaikas Tadas.
Verdenas

Istorija

Verdenas (lot. Verodunum) senovėje buvo galų tvirtovė. Nuo IV a. tapo vyskupijos centru. 843 m. čia pasirašyta žymi Verdeno sutartis, kuria Karolis Didysis padalino Frankų imperiją. 1374 m. tapo laisvuoju imperijos miestu (valdant Šv. Romos imperijai). 1552 m. prijungtas prie Prancūzijos. 1792 m. dėl miesto susirėmė Prancūzijos ir Prūsijos pajėgos. 1916 m. ties Verdenu, vykstant I pasauliniam karui, vėl susigrūmė Prancūzija ir Vokietija. Beveik metus trukęs Verdeno mūšis buvo vienas didžiausių ir kruviniausių to karo mūšių (žuvo ~700–900 tūkst. žmonių).
Iki 1970 m. miestas valdiškai vadintas Verdenu prie Mezo (Verdun-sur-Meuse).
Hirskė

Istorija

Hirskė (arba Gorskojė, rus. Горское) įkurta 1898 m. Miesto tapo 1939 m. Hirskė 2014–2015 m. buvo užimta Luhansko Liaudies Respublikos sukilėlių.
Biriučo sala

Biriučo sala (ukr. Бирючий Острів, rus. Бирючий Остров) – buvusi sala, o dabar nerija Azovo jūroje, į šiaurės rytus nuo Arabato nerijos. Priklauso Ukrainai, Chersono sričiai. Nerija skiria Azovo jūrą (rytuose) nuo Utliuko limano (vakaruose). Per Fedotovo neriją jungiasi su žemynu.
Salos ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 24 km, drauge su Fedotovo nerija – 50 km. Plotis iki 5 km. Vakariniame krante yra Žvejų ir Švyturio įlankos. Iki 1929 m. salą ir neriją skyrė siauras sąsiauris.
Biriučo sala patenka į Azovo–Sivašo nacionalinį parką. Pietvakariniame gale stovi švyturys. Randama daug archeologinių radinių, siejamų su skitais.
Irena Lunskienė

Biografija

1973 m. baigė Kazlų Rūdos vidurinę mokyklą, 1981 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, 2000 m. Kauno technologijos universitete baigė viešąjį administravimą, magistrė.
1973–1975 m. Miestų statybos projektavimo instituto dispečerė, 1976–1982 m. Administracijos ūkio dalies vedėja. 1982–1984 m. Želsvos aštuonmetės mokyklos mokytoja. 1984–2000 m. kolūkio, žemės ūkio bendrovės „Želsvelė“ pirmininko pavaduotoja. 2000–2015 m. Marijampolės savivaldybės administracijos Liudvinavo seniūnijos seniūnė.
2003 m., 2007 m. (dėl pareigų atsisakė mandato), 2011 m. (atsistatydino) ir nuo 2015 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narė. 2015–2017 m. Marijampolės savivaldybės mero pavaduotoja, nuo 2017 m. – merė.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus narė, nuo 2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotoja, LSDP tarybos narė.
Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narė. Sūduvos seniūnų klubo iniciatorė ir pirmoji prezidentė.
Shelbee Myne

Biografija

Šelbi Main gimė ir užaugo Pietų Kalifornijoje.  Dirbdama informacijos paieškos kompanijoje ji susipažino su pardavimų vadybininku Pat Myne ir 1997 metų gegužę už jo ištekėjo.
Tais pačiais metais Šelbi susipažino su buvusia vyro mokslo drauge ir jo geriausio draugo žmona Krista Maze, kuri prisipažino besifilmuojanti pornografiniuose filmuose ir pakvietė sutuoktinius taip pat pamėginti.  Šelbi, vyro skatinama, sutiko, Krista ją supažindino ją su filmų kūrėjais ir 1997 metais ši debiutavo kaip aktorė. Vėliau duotame interviu ji tvirtino, kad pinigai niekada nebuvo svarbiausias apsisprendimo motyvas, nes ją kur kas labiau viliojo nauji įspūdžiai 
Nepaisant žmonos apsisprendimo, Patas dar kurį laiką dvejojo ir tik po pusės metų, 1998 balandį ryžosi nusifilmuoti bendroje juostoje kartu su žmona.  Krista Maze tuo metu jau buvo pasitraukusi iš pornografijos, o Šelbi – jau pradėjusi garsėti aktorė. Už vieną pirmųjų bendrų filmų „Psycho Sexuals II“ bendrą sceną Šelbi buvo sumokėta 1500 dolerių, o jos vyrui – tik 100. 
Pradžioje Patas filmavosi tik kartu su Šelbi ir tai padėjo jam apsiprasti su nauju vaidmeniu. Po kurio laiko jiedu ėmė filmuotis tik su kitais partneriais, norėdami tokiu būdu atriboti savo asmeninį gyvenimą nuo vaidybos  ir įkūrė kompaniją „Myne Productions“ , kuri rūpinosi judviejų filmais ir platinimu.
Nors pornografijos pasaulyje Šelbi ir Pato šeima atrodė ideali, 2001 metais jiedu nusprendė išsiskirti. Jiedu liko porno versle, tačiau Šelbi filmavosi kur kas rečiau nei jos buvęs vyras. Paskutinis jos filmas „Biker Dollz“ pasirodė 2008 metais.
XXXII amžius pr. m. e.

Trisdešimt antrasis amžius prieš mūsų erą – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 3200 m. pr. m. e. sausio 1 dieną ir pasibaigęs 3101 m. pr. m. e. gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 5 tūkstantmetis pr. m. e. – 4 tūkstantmetis pr. m. e. – 3 tūkstantmetis pr. m. e.
Amžiai: XXXIII amžius pr. m. e. – XXXII amžius pr. m. e. – XXXI amžius pr. m. e.
Lapkričio 19

Šventės

Tarptautinė tualetų diena
Tarptautinė vyrų diena

Vardadieniai

Matilda – Dainotas – Rimgaudė – Dainius
Ukrainos futbolo varžybos 2014–2015 m.

Istorija

Dvidešimtketvirtasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 2014 m. liepos 25 iki 2015 m. gegužės 30 d. 
Nugalėtojais tapo Kijevo „Dinamo“ (keturioliktą kartą).
Donecko „Šachtar“ liko antras.
Jašiūnų pilkapynas

Pilkapynas

Pilkapyną sudaro daugiau kaip 100 pilkapių, išsidėsčiusių apie 5 ha plote. Pilkapių sampilai 5–15 m skersmens ir 0,5-2,5 m aukščio; pilkapius juosia grioviai arba supa duobės, kai kurie pilkapiai su akmenų vainikais. Dalies pilkapių sampilai apardyti, juose iškasinėta duobių.
1938 m. Vilniaus universiteto archeologinis muziejus (tyrimų vadovė Helena Cehak-Holubovičova) ištyrė 2, 2000–2004 m. Valdemaras Šimėnas – 5 pilkapius. Du sampilai – laužaviečių vieta; vienas sampilas supiltas iš degėsių, manoma, apeiginė vieta. Keturi pilkapiai tušti, viename pilkapyje rasta sudeginto žirgo kaulų, žąslai, skambalai, geležinės kamanų sagtys, pjautuvų. Pilkapių sampilai būdingi VII a. – VIII a. ir IX a. – XII a.
Adolfas Abichtas

Kilmė

Adolfas Abichtas gimė 1793 m. Erlangene, Bavarijos žemėje, Vokietijoje. Jo tėvas Johanas Abichtas buvo Vilniaus universiteto logikos ir metafizikos profesorius.

Mokslo ir studijų metai

Adolfas Abichtas 1810 m. baigė Vilniaus universitetą. 1811 m. tapo filosofijos magistru, 1815 m. – medicinos mokslų daktaru.
Po mokslų kelerius metus keliavo po Vokietiją, Prancūziją, klausėsi paskaitų Vienoje, Paryžiuje. 1823–1824 m. grįžo į Vilnių. 1823 m. paskirtas Vilniaus universiteto Terapinių klinikų profesoriaus padėjėju. 1824–1832 m. Vilniaus universitete dėstė bendrosios patologijos kursą. 1827 m. jam suteiktas profesoriaus vardas.

Tolesnė veikla

Po Vilniaus universiteto uždarymo 1832 metais, Abichtas užsiėmė medicinos praktika ir dėstė įsteigtoje Vilniaus medicinos – chirurgijos imperatoriškoje akademijoje. Buvo šios akademijos Bendrosios terapijos katedros vedėjas. Po šios akademijos uždarymo toliau vertėsi medicinos praktika.
1851 m. gydytojo Benedikto Balinskio, Panemunės dvaro savininko Adomo Bartuševičiaus ir Birštono klebono Sorokos prašymu, Vilniaus civilinis gubernatorius atsiuntė autoritetingą komisiją šaltinių mineraliniams vandenims ištirti. Šią komisiją sudarė Vilniaus universiteto prof. Adolfas Abichtas, sanitarijos inspektorius V. Povstanskis ir farmacijos magistras Justinas Kuševičius. Komisija ištyrė ne tik Birštono mineralinius šaltinius, bet ir gamtą, dirvožemį, nubraižė Nemuno kilpų žemėlapį ir nustatė, kad Birštonas ir jo mineraliniai šaltiniai bei aplinka tinka kurortui ir gydykloms kurtis.
Vilniuje išspausdintas Abichto vadovėlis lotynų kalba apie vidaus organų ligas ilgą laiką buvo laikomas viena pagrindinių mokomųjų priemonių Lietuvos medicinos moksle.
Adolfas Abichtas mirė 1860 m. liepos 15 d. Vilniuje, palaidotas Vilniaus evangelikų senųjų kapinių komplekso senosiosiose kapinėse.

Šeima

Buvo vedęs. Adolfo Abichto sūnus Henrikas – 1863 m. sukilimo dalyvis. Sulaikytas Lenkijoje su dideliu kiekiu ginklų ir draudžiamos literatūros. Jam 1863 m. Varšuvoje buvo įvykdytas mirties nuosprendis.
Nikelis (gyvenvietė)

Istorija

1935 m. pradėtas statyti kalnakasybos kombinatas, o apie jį susikūrė gyvenvietė, pavadinta pagal čia išgaunamą nikelį. Per antrąjį pasaulinį karą gavyba sustojo, infrastruktūra suniokota. Suomių valdymo laikais vadinta Kolosjokiu (Kolosjoki). Po karo kalnakasybos pramonė atkurta.
Priskas Atalas

Priskas Atalas (Priscus Attalus, m. po 416 m.) – 409-410 ir 414-415 m. Vakarų Romos imperijos uzurpatorius prieš Honorijų su vestgotų parama.
Priskas Atalas buvo graikas iš Azijos, jo tėvas atvyko valdant Valentinianui I. Jis buvo svarbus senatorius ir 409 m. buvo miesto prefektu.
Imperatoriumi paskelbtas ir vėliau už nepaklusnumą nužemintas vestgotų karaliaus Alariko įsakymu Italijos šiaurėje. Antrą kartą imperatoriumi paskelbtas vestgotų karaliaus Atavilkvos valia Galijoje. Varžėsi dėl valdžios su imperatoriumi Honorijumi.
415 m. Honorijaus karvedys Konstancijus užėmė Priskaus Atalo sostinę Narboną, jis pats buvo paimtas į nelaisvę ir nusiųstas į Romą. Ten jam liaudies akivaizdoje nukirsta dešinė ranka ir po to ištremtas į nedidelę Liparų salą, kur gyveno iki mirties iš paskirtos pašalpos.

Nuorodos, šaltiniai

N. A. Maškinas Senovės Romos istorija. Vilnius 1955
Warcraft (filmas)

Siužetas

Orkų pasaulis Draenor dėl paslaptingų jėgų, žinomų fel magijos pavadinimu, skendi ant pražūties slenksčio. Galingas orkų burtininkas Gul’dan suvienija orkų klanus į Ordą ir įtikina juos palikti merdintį pasaulį mainais į naujo kolonizavimą. Gul’dan tamsiosios magijos dėka atvėrus vartus į Azeroth pasaulį, taiką jame pakeičia grėsmingai artėjantis karas su įsibrovėliais. Dviejų herojų, Anduin Lothar (žmonija) ir Durotan (orkai), skirtingais veiksmais, bet tuo pačiu siekiu – išgelbėti savo gentainius – nuklotų kelių susidūrimas nulems tolimesnį abiejų frakcijų likimą…

Įvertinimas

Nepaisant to, kad filmas iš kritikų sulaukė neigiamų atsiliepimų ir menkų pajamų kilmės šalies vidaus rinkoje, pasauliniu mastu buvo surinkta per 433 mln. JAV dolerių, o tai „Warcraft“ leido tapti pelningiausia kompiuterinio žaidimo ekranizacija, pralenkiant „Persijos princas: laiko smiltys“. Vis tik filmas laikomas finansiškai nenusisekusiu.

Tęsinys

Filmo „Warcraft“ pagrindinės siužeto linijos pabaiga leidžia pasvarstyti apie galimus tęsinius. D. Jones išreiškė susidomėjimą sukurti filmo tęsinį, galimai antrojo „Warcraft“ frančizės žaidimo „Warcraft II: Tides of Darkness“ motyvais.
2015 m. lapkričio 6 d. „Activision Blizzard“ pranešė suformuosianti kino produkcijos padalinį „Activision Blizzard Studios“, kuris būtų atsakingas už televizijos ir kino produkciją „Warcraft“ tematika. Jeigu bus kuriamas „Warcraft“ filmo tęsinys, jo finansavimu galimai rūpinsis „Activision Blizzard Studios“ kartu su „Legendary“.
Vadodara

Istorija

Miestas minimas nuo 812 metų, anksčiau buvo žinomas įvairiais vardais. Iš pradžių minimas kaip Vadapadraka, netoli Ankottaka miesto. X amžiuje Vadapadraka ėmė nustelbti Ankotaką. Vėliau miestas vadinosi Chandravati (pagal valdovą radžą Chandan), paskui Viravati, o dar paskiau – Vadpatra. Iš pastarojo pavadinimo išsirutuliojo Vadodara. Miestą valdė Delio sultonai, Mogolų dinastija.
Stasius Michelsonas

Biografija

Tikroji pavardė – Michalkevičius, kilęs iš Kosciežo herbo bajorų. Pradinį mokslą ėjo kartu su kitų bajorų vaikais namų mokykloje Paliepių dvare netoli Rokiškio, išmoko prancūzų, vokiečių, lotynų, rusų kalbas. 1896 m., nuvežtas pas pusbrolį kunigą, buvo rengiamas stoti į kunigų seminariją, bet 1900 m. įstojo į Rygos vokišką technikos mokyklą. 1904 m. įstojo į Rygos politechnikos institutą, kur įsijungė į socialdemokratų veiklą.
1905 m. – revoliucijos veikėjas, Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 1906 m. kovo mėn. pabėgo nuo arešto ir emigravo į JAV. Dirbo Bostone, metalo dirbinių ir pianinų dirbtuvėje. 1908 m. su J. Gegužiu iš A. Žvingilo nusipirko „Keleivį“ ir jį leido iki 1943 m., vėliau – kartu su žmona Margarita, o 1945 m. laikraštį, spaustuvę ir pastatą padovanojo Amerikos lietuvių socialistų sąjungai, iki 1953 m. laikraščio administratorius. Dalyvavo Susivienijimo lietuvių Amerikoje, Tėvynės mylėtojų draugijos, Lietuvių socialistų sąjungos veikloje. XX a. ketvirtame dešimtmetyje įsitraukė į antinacinį judėjimą.
1912–1945 m. leido „Keleivio kalendorių“, pats spausdinosi Ikso slapyvardžiu. 1912 m. subūrė scenos mėgėjų būrelį „Žaibas“, kuris pastatė per 20 veikalų. Perskaitė per 2000 paskaitų visuomenei lietuvybės, socializmo, laisvamanybės klausimais. Parašė mokslo populiarinamųjų knygelių.
Geltonkrūtė ara

Išvaizda

Užauga iki 76-86 cm ir sveria apie 900–1300 g. Ryškių, išsiskiriančių spalvų, su mėlynais sparnais ir uodega. Žalia galva, pilvas geltonos (aukso) spalvos. Jų snapai – masyvūs pritaikyti sutraiškyti riešutams.

Paplitimas

Šie paukščiai veisiasi pelkėtuose miškuose, džiunglėse nuo Panamos iki Brazilijos, nuo Bolivijos iki Paragvajaus. Veisėsi Trinidade, dabar neaptinkama.
Frithjof Schuon

Biografija

Gimė vokiečių kilmės šeimoje Bazelyje. Mirus tėvui, Šuonas su motina ir dviem broliais persikėlė į Miulūzą ir tapo Prancūzijos piliečiu. Nuo vaikystės domėjosi metafizika, Rytų filosofija, skaitė upanišadas, „Bhagavadgytą“, vėliau atrado prancūzų mistiko Renė Genono veikalus. Baigęs tarnybą armijoje, Fritjofas Šuonas persikėlė į Paryžių, kur dirbo tekstilininku, o laisvu laiku vietos mečetėje mokėsi arabų kalbos, domėjosi Azijos kultūra, kurios apraiškų metropolyje būta nemažai. 1932 m. Šuonas išvyko į Alžyrą, kur susipažino su žymiu sufijų šeichu Ahmadu al Alavi ir buvo įšventintas sufijų broliją. 1935 m. jis keliavo po Maroką ir Alžyrą, o 1938–1939 m. – po Egiptą, kur susitiko su Renė Genonu (su juo Šuonas susirašinėjo 27 metus). 1939 m. Frijofas Šuonas pasiekė Indiją, bet dėl prasidėjusio II pasaulinio karo buvo priverstas grįžti į Europą, ten suimtas vokiečių, bet pasitraukė į Šveicariją ir tapo jos piliečiu. 1949 m. vedė vokiečių šveicarų dailininkę.
Pasibaigus karui, Fritjofas Šuonas išvyko į JAV ir apsigyveno tarp prerijų indėnų, nes jų kultūra nuo seno žavėjosi. Filosofas daug rašė, tapė, tuo pačiu daug keliavo su žmona. 1963 m. tapo krou indėnų gyduolio Tomo Geltonuodegio įsūniu, atsidėjo piešinių indėnų mitologiniais motyvais temai. Visą gyvenimą buvo atsidavęs Mergelės Marijos išpažinimui, savo sufijų broliją pavadino Marjamijos ordinu. Nuo 1980 m. nuolatos apsigyveno JAV (Blumingtone, Indianoje). Knygas rašė prancūziškai, bet kūrė eiles vokiškai. Mirė 1998 m.
Savo filosofijoje Šuonas daugiausia rėmėsi indų advaita vedantos doktrina, graikų neoplatonizmu, sufizmu. Perenializmą aiškino kaip šerdinę, prigimtinę tradiciją, pasiekiamą per visų religinių tradicijų ortodoksinę sistemą. Buvo kritiškas šiuolaikinės filosofijos reliatyvizmui.
Ciklotolas

Ciklotolas (angl. Cyclotol) – sprogstamoji medžiaga, liejamas heksogeno ir trinitrotolueno mišinys. Ciklotolas, turintis 65-80 % heksogeno, artimas labiau paplitusiam B mišiniui, kuris turi apie 60 % heksogeno ir 40 % TNT.
Dažniausiai naudojamas ciklotolas turi 70 % heksogeno, o karinis ciklotolas, naudojamas šaudmenų kovinėse dalyse, turi 77 % heksogeno.

Naudojimas

Ciklotolas nėra dažna sprogstamoji medžiaga, bet buvo pranešimų, kad ciklotolas buvo pagrindinė sprogstamoji medžiaga kai kuriuose JAV branduoliniuose užtaisuose. K. Sublette mini, kad ciklotolas naudotas JAV B28 branduolinėje bomboje ir galbūt kituose susijusiuose ginkluose, kuriuose naudojo tą patį inicijuojantį užtaisą – atomines bombas W34, W28, W40 ir W49.
Ciklotolą naudojo ir B53 branduolinėje bomboje bei susijusioje W53 kovinėje dalyje.
Todd McFarlane's Spawn

Siužetas

Serialas pristato buvusį Vietnamo karo komandosą, Elą Simonsą (angl. Al Simmons). Elas buvo išduotas ir nužudytas žmogaus, kurį laikė savo artimiausiu draugu (Čapelis (angl. Chapel) sudegino jį gyvą su ugniasvaidžiu). Po mirties Simonsas pasižadėjo atkeršyti Čapeliui ir tikėjo, kad vieną dieną jis grįš pas savo mylimą žmoną Vandą (angl. Wanda).
Kad galėtų įvykdyti savo įžadus, jis sudaro sutartį su Malboldžija (angl. Malebolgia). Sutartis buvo paprasta: Simonsas tampa Malboldžijos armijos kareiviu (žinomu kaip „Hellspawn“ (liet. Pragaro išpera)), kad galėtų būti gyvas. Tačiau Simonsas buvo apgautas ir jo kūnas nebuvo atiduotas. Simonsas gavo kitą kūną, kuris pūliavo, buvo panašus į lavoną, iš jo lipo lervos, kūną dengė raudonas apsiaustas su gobtuvu. Jo naujo kūno galva buvo kurį laiką supuvusi ir buvo toliau skilo, dėl to jis nešiojo kaukę.
Vaškonių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, juosiamoje drėgnų slėnių. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 25x10 m dydžio, iškiliu viduriu, 2 m žemesne pietvakarių dalimi. Šiaurės rytų šlaite, 4 m žemiau aikštelės, yra natūrali terasa. Šlaitai vidutinio statumo, iki 8 m aukščio. Aikštelė apardyta duobių. Piliakalnis yra miške.

Aplinkiniai piliakalniai

Dūkštelių piliakalnis 2,5 kmVitkūnų piliakalnis 11 kmČeberakų piliakalnis 12 kmDūkšto piliakalnis 2 kmNiurvėnų piliakalnis 18 kmBajorų piliakalnis 12 kmMieliatilčio piliakalnis 16 kmPūškų piliakalnis 14 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Vincas Vinikaitis

Vincas Vinikaitis (1929 m. rugpjūčio 4 d. Rudaminos miestelyje, Lazdijų r.), vargonininkas, pedagogas, chorvedys.

Biografija

Dar vaikystėje pas Rudaminos bažnyčios vargonininką J. Andziulį išmoko vargonuoti. 1945–1948 mokėsi Lazdijų gimnazijoje, dainavo chore ir berniukų vokaliniame ansamblyje (vadovavo muzikos mokytojas V. Launikonis). 1948–1952 choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. N. Martinonis, A. Kairys, J. Bielionis, A. Budriūnas). 1952–1955 Alytaus 1-osios ir 1952–1977 2-osios vidurinių mokyklų muzikos ir dainavimo mokytojas, berniukų, mergaičių ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas – parengė 1955 respublikinei dainų šventei. 1958–1970 vadovavo „Tvirtovės" kolūkio mišriajam chorui, su kuriuo dalyvavo 1960 respublikinėje dainų šventėje. 1963–1970 vadovavo Alytaus buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato mišriajam chorui – parengė 1965 respublikinei dainų šventei. Su moksleivių ir suaugusiųjų chorais surengė nemaža koncertų. 1971–1980 V. Vinikaitis mokytojavo Krokialaukio vidurinėje mokykloje, 1971–1990 vadovavo Krokialaukio kultūros namų kaimo kapelai, kurią paruošė 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms, įvairiuose konkursuose pelnė prizinių vietų, surengė koncertų daugelyje Dzūkijos ir Aukštaitijos miestų. 1957–1968 dėstė Alytaus metiniuose chorvedžių kursuose, 1961–1975 dainavo Respublikiniame muzikos mokytojų mišriajame chore.
Nuo 1993 V. Vinikaitis Alytaus Švč. M. Marijos Krikščionių Pagalbos bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. Sukūrė dainų ir giesmių mišriesiems ir vaikų chorams. Padėjo surengti Alytaus miesto ir rajono 1995 ir 1996 bažnytinių chorų šventes, buvo jų dirigentas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Šorėja

Matmenys

Tai vidutinio ir labai aukšti visžaliai medžiai. 2019 m. sausio 6 d. įlipus į medį, buvo išmatuota 100,8 m aukščio didžioji šorėja. Dabar oficialiai pripažinta aukščiausiu Žemės tropikų regiono medžiu, aukščiausiu medžiu Azijos žemyne bei aukščiausiu magnolijūnų skyriaus individu, o tarp šiuo metu (2019 m.) augančių aukščiausių medžių, tai antras pagal aukštį pasaulio medis. Daug aukštų, bet neišmatuotų šorėjų auga Maliau baseino draustinyje ir Danumo slėnyje.