google/wiki40b huggingface dataset:
Sėklamakštė

Sėklamakštė (lot. arillus) - sėklos išorėje esantis priedas, susidaręs iš sėklasaičio (lot. funiculus) ir gaubiantis beveik visą sėklą. Sėklamakšte kartais vadina ir kitokius išorinius sėklų priedus ar sustorėjusią sėklos luobelę, pvz., valgomąsias mangostaninės garcinijos (Garcinia mangostana), granatų (Punica granatum) ir kvapiojo muskatmedžio (Myristica fragrans) sėklų dalis.
Sėklamakštė gali sudaryti vaisišką darinį - netikrąjį vaisių. Tokie netikrieji vaisiai būdingi daugeliui gaubtasėklių taksonų. Tikrojo longano (Dimocarpus longan), kininio ličio (Litchi chinensis), kriaušinės bligijos (Blighia sapida) vaisių valgomosios dalys iš tikrųjų yra mėsinga sėklamakštė, o ne apyvaisis.

Kukmedžių sėklamakštės

Sėklamakštes turi ir kai kurie plikasėkliai, žinomiausi iš jų - kukmedžiai. Kukmedžių sėklos auga ne kankorėžiuose, kas būdinga daugeliui plikasėklių, o po vieną. Kukmedžių sėklas supa tauriška mėsinga sėklamakštė.
Europinio kukmedžio nuotraukoje matyti, kad sėklamakštė pradžioje atrodo kaip maža žalia juostelė sėklos pamate. Vėliau ji paruduoja, dar vėliau paraudonuoja, jos tūris didėja, ji apgobia beveik visą sėklą, pasidaro mėsinga ir skaisčiai raudona. Nors visas kukmedis yra nuodingas, sėklamakštės nėra nuodingos. Jos privilioja vaisėdžius paukščius, kurie sėklas lesa, suvirškina sėklamakštes ir žarnyne išnešioja nesuvirškintas sėklas, kurios su išmatomis patenka į aplinką. Šis reiškinys vadinasi endozoochorija.
Petras Lapė

Biografija

Mokėsi Kauno Jono Jablonskio pradžios mokykloje, baigė Klaipėdos suaugusiųjų vidurinę mokyklą. 1950–1956 m. studijavo Kauno politechnikos institute. 1956–1957 m. Klaipėdos tarprajoninio skyriaus architektas. 1957–1959 m. Klaipėdos miesto Vykdomojo komiteto vyr. architekto pavaduotojas. 1959–1961 m. Klaipėdos kombinato „Dailė“ vyr. inžinierius, vyr. dailininkas. 1961–1965 m. Klaipėdos statybos tresto vyr. technologas, vyr. architektas. 1963–1969 m. Lietuvos architektų sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas. 1965–1982 m. Miestų statybos projektavimo instituto Klaipėdos skyriaus viršininkas. 1982–1990 m. Klaipėdos valgyklų, kavinių ir restoranų tresto architektas.
Lietuvos komercinė teisė

Lietuvos komercinė teisė - Lietuvos privatinės teisės šaka; nacionalinė komercinė teisė.
The Guardian

Istorija

Laikraštį Mančesteryje 1821 m. įsteigė prekiautojas medvilne Džonas Edvardas Teiloras (John Edward Taylor), kurį parėmė individualistų verslininkų grupė „Little Circle“. 2005 m. laikraštis nuo broadsheet formato perėjo prie šiek tiek didesnio berliner (arba midi) formato.
Vicca

Biografija

Jau sulaukusi 14 Vika tapo modeliu ir laimėjo konkursą „Miss Teen Moscow“, tačiau tėvai nebuvo patenkinti jos noru tapti foto modeliu.
Mokykloje Vikai gerai sekėsi matematika ir fizika, be to ji priklausė Rusijos fechtavimosi jaunimo rinktinei.
Būdama 16, ji išvyko studijuoti optinių elektroninių sistemų į vieną Sibire esančių universitetų. Vis dėlto netrukus persigalvojo ir, metusi mokslus, išvyko į Budapeštą, tikėdamasi tapti modeliu. Čia Vika susipažino su Nikita Gross, buvusia Mis Kirgizija. Merginos keletą metų darbavosi kaip modeliai, kol galiausiai susigundė pasiūlymu nusifilmuoti pornografiniame filme.
Juosta, kuri vadinosi „The Coming of Nikita“, buvo sukurta 1995 m. ir atkreipė į save JAV režisieriaus Michael Ninn dėmesį. Jo dėka 1996 m. Vika persikraustė į JAV ir pasirašė sutartį su „VCA Pictures“, o vėliau – su „Private Media Group“.
Vika ir Nikita, kurios realiame gyvenime tapo geromis draugėmis, kartu vaidino keliolikoje filmų, o 2000–2002 m. turėjo bendrą internetinį puslapį „ViccaNikita.com“.

Kita veikla

1998 m. gruodžio mėnesį Vika tapo JAV leidžiamo „Penthouse“ žurnalo mėnesio mergina, o 2001 m. užėmė antrą vietą metų merginos rinkimuose. Be to, nuotraukos buvo ant žurnalų „High Society“, „Adult Video News“, „Leg Show“, „Cheri“, „Fox“, „Adult Cinema Review“ viršelių.
Vika taip pat buvo ir „Playboy“ modeliu bei nusifilmavo įvairiuose jų TV kanalo laidose: „The Helmetcam Show“, „Stripsearch”, „Night Calls“ bei video rinkinyje “Playboy’s Red Hot Redheads“.
2000 m., baigusi pornografijos aktorės karjerą, Vika pasivadino Viktoria Karina ir atliko nedidelius vaidmenis keliuose Holivudo filmuose: „Beauty Betrayed” (2002 m.) ir „Secret Agent 420” (2005 m.).
Natalija Višnevskaja

Biografija

Gimė 1907 m. gegužės 3 d. Kaune, mokytojų šeimoje. Per Pirmąjį pasaulinį karą su tėvais pasitraukė į Samarą. Po karo gyveno Slucke, kur susipažino su rašytoju Jakubu Kolasu, kuris 1924 m. jai padėjo įstoti į Baltarusijos pedagoginį technikumą. Mokydamasi technikume rašė eilėraščius, kuriuos leido įvairūs Baltarusijos TSR leidiniai. 1926 m. kartu su Jevgenija Pfliaumbaum ir Zinaida Bandarina išleido eilėraščių rinkinius, tai buvo naujas feministinės literatūros reiškinys Baltarusijos literatūros istorijoje. 1928 m. baigusi mokslus susituokė su rašytoju Alesiu Dudaru, tačiau jos vyras greitai buvo suimtas už savo kūrybą ir ištremtas į Smolenską. 1929 m. įstojo į Baltarusijos universitetą. 1930 m. persikėlė gyventi į Maskvą, kur dirbo valstybinėje TSRS leidykloje Baltarusijos skyriuje. 1934 m. su vyru grįžo į Minską. 1936 m. vyras vėl buvo suimtas ir po metų sušaudytas kalėjime, todėl N. Višnevskaja išvyko slapstytis į Ukrainą. 1938 m. susituokė su rašytoju Janka Bobriku ir apsigyveno Leningrade. Antrojo pasaulinio karo metu pasitraukė į Gorkio sritį, tačiau vyras liko Leningrade, kur, blokados metu mirė iš bado 1942 m. Po karo rašytoja grįžo į Leningradą ir iki išėjimo į pensiją 1962 m. dirbo įvairiose miesto bibliotekose. Mirė 1989 m. gegužės 3 d. Leningrade.
Produkto pavyzdys

Produkto pavyzdys – tai parduodamo produkto tam tikra forma, kuri suteikiama potencialiam pirkėjui nemokamai arba už simbolinį mokestį, kad potencialus pirkėjas galėtų išbandyti produkto savybes prieš įsigyjant produktą iš pardavėjo.

Nemokamas pavyzdys

Nemokamas produkto pavyzdys – tai produktas arba jo tam tikra dalis, suteikiama potencialiam pirkėjui nemokamai, kad potencialus pirkėjas galėtų išbandyti produkto savybes prieš įsigyjant produktą. Nemokamo produkto pavyzdžio suteikimas potencialiam klientui suteikia galimybę susipažinti su parduodamu produktu, siekiant didesnių produkto pardavimų ateityje.

Istorija

Muilo gamintojas Benjamin T. Babbitt 19-ame amžiuje vienas iš pirmųjų žinomų gamintojų, kurie suteikdavo nemokamus produktų pavyzdžius potencialiems pirkėjams.

Mokamas produkto pavyzdys

Dažniausiai sutinkamas produkto pavyzdžių potencialiam klientui suteikimo būdas – mažesnio kiekio (pakuotės) įsigyjimas už simbolinę kainą. Tokiu būdu potencialus klientas, norėdamas išbandyti produktą, įsigyja produkto pavyzdį, nereikalaujantį sumokėti visos sumos už įprastos pakuotės produktą.
Marijona Paleckaitė-Čižauskienė

Marijona Paleckaitė-Čižauskienė (1892 m. rugsėjo 26 d. Mt. Carmele, PA – 1966 m. vasario 19 d. Elizabethe, NJ, JAV) – dainininkė (koloratūrinis sopranas), chorvedė ir vargonininkė.

Biografija

Anksti pasireiškė jos muzikiniai sugebėjimai. Dainuoti pradėjo nuo 14 metų. 1910 m. Mt. Carmele pirmoji iš rankraščio atliko Stasio Šimkaus dainą „Kur bakūžė samanota“ ir „Oi greičiau, greičiau“ Baltimorėje. Su Juozu Naujaliu ir Miku Petrausku važinėjo po lietuvių kolonijas ir koncertavo.
Dainuoti mokėsi pas Tarumianz. 1914–1916 m. lankė New England Conservatory Bostone, MA, o 1918–1923 m. Peabody Conservatory of Music Baltimorėje, MD. Solo dainavo su simfoniniu orkestru Public Auditorium ir vasaros parkuose. 1917 m. dainavo pirmajame lietuvių kongrese Madison Square Gardene, NY, 1918 m. koncertavo Vašingtone, 1926 m. Filadelfijos miesto 150 metų jubiliejiniame koncerte ir kitur. Iš viso dalyvavo per 500 koncertų, dainavo per radiją, atliko pagrindinius vaidmenis daugelyje operečių, įdainavo plokštelių.
Klivlande, OH, suorganizavo net keturis chorus. Su ypatingu pasisekimu 1923–1930 m. dirbo ir koncertavo su 100 mergaičių choru. Sėkmingai vadovavo Moterų sąjungos kuopų suaugusiųjų ir jaunimo chorams. Išugdė gerų giesmininkų lietuvių parapijų chorams. Kurį laiką vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Mykolo lietuvių parapijoje Šamokine (Pa), Baltimorėje vadovavo dideliam moterų ir mergaičių ansambliui. Su chorais ir kaip solistė koncertavo daugelyje JAV miestų ir lietuvių kolonijų.
Ji viena žymiausių Amerikos lietuvių katalikių moterų veikėja, apie dešimtmetį buvo Moterų sąjungos Centro valdybos narė, ketverius metus – pirmininkė. Kurį laiką buvo lietuvių radijo valandėlių programos vedėja, rūpinosi visais lietuvių kultūrinio gyvenimo klausimais, rėmė lietuvių spaudą ir pati joje rašė muzikos klausimais. Jos vyras Jonas Čižauskas žinomas muzikas.
Feliksas Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos. Tėvas Juozapas Tiškevičius. Motina Sofija Horvataitė. Broliai Juozapas (vyresnysis), Aleksandras, Vladislovas, Juozapas ir Antanas Tiškevičiai.

Dvarai

Paveldėjo Palangos dvarą, rūpinosi tolesne kurorto plėtra, statė naujas vilas, įrengė artezinį šulinį, įkūrė krautuvę, pastatė kurhauzą, kuriame veikė viešbutis, skaitykla, biliardinė ir kazino. 1897–1902 m. netoli Birutės kalno pastatė naujus dvaro rūmus (dab. Gintaro muziejus) ir įkūrė parką, kurį suprojektavo prancūzų parkų architektas-dendrologas Eduardas Fransua Andrė. Surinko unikalią senovės gintarinių papuošalų kolekciją, kuri aukštai buvo įvertinta 1900 m. Paryžiaus parodoje. 1936 m. šią kolekcija grafienė Antanina Tiškevičienė padovanojo Kretingos muziejui. Šiandien ji eksponuojama Palangos gintaro muziejuje.
Buvo pagrindinis naujos Palangos bažnyčios fundatorius, suteikė patalpas „Saulės“ draugijos mokyklai, dovanojo pastatą Palangos gimnazijai.
Čiabuviai

Čiabuviai, vietiniai gyventojai, aborigenai, autochtonai – senieji vietiniai tam tikros vietovės (žemyno, salos) žmonės, tebegyvenantys joje arba gyvenę joje iki dabartinių gyventojų įsikūrimo.
Išlikusios čiabuvių bendruomenės paprastai yra išsaugojusios ir laikosi savų, dažnai labai skirtingų nuo visos šalies tradicijų, pasižymi kitais skirtumais ir išskiriami arba išsiskiria kaip atskira visuomenės, tautinė grupė. Dabar tokios tautos paprastai išlikusios tik sunkiai pasiekiamose vietose (džiunglėse, kalnuose, dykumose, Arktyje).
Nors žodis čiabuviai apibrėžią nuo seniausių laikų toje vietoje gyvenančią tautą, tačiau toli gražu ne kiekviena savo istorinėje tėvynėje gyvenanti tauta yra čiabuvių – pavyzdžiui, lietuvių tauta nors ir susiformavo dabartiniame savo areale, tačiau smarkiai asimiliavosi, prarado originalias religines, kultūrines tradicijas.
Čiabuvių tautos pasižymi labai didele socialinės raidos įvairove: nuo tokių kaip majai ar inkai, kurios buvo sukūrusios dideles imperijas, iki mažų, visiškai izoliuotų tautų kaip sentinelai, džaravai, korubai ir kt. Dėl klasifikacijos neapibrėžtumo ir problematiško duomenų surinkimo tikslesnius autochtonų skaičius nustatyti sunku. Duomenys svyruoja tarp 300–350 mln., įtraukiama virš 5000 tautų ir genčių, gyvenančių 72 šalyse.
Čiabuvių skaičius pasaulyje nuolat sparčiai mažėja dėl globalizacijos įtakotų procesų – asimiliacijos, gyvenamųjų erdvių naikinimo, misijų veiklos. Dar iki XX a. vid. daug tautų buvo naikinama atviru genocidu, vergija, prievartiniu iškeldinimu. Čiabuvių teisių gynimu užsiima įvairios organizacijos, svarbiausia iš jų – Survival International.
Nors Europos tautos nebuvo sunaikintos išorinių jėgų, tačiau jos intensyviai migravo, asimiliavosi, persimaišė, kultūriškai evoliucionavo, todėl nelaikomos čiabuvių tautomis. Iš tokių Europoje išskiriami tik samiai, Rusijos tautelės (nencai, komiai, ir kt.), Kaukazo tautos, baskai. Amerikos čiabuvių tautos vadinamos indėnais – dauguma jų buvo sunaikinta XV a. prasidėjus kolonizacijai. Afrikoje čiabuvių tautas išskirti gan sunku dėl daugiataučių valstybių, migracijos, socialinės padėties įvairovės. Visų pirma Afrikos čiabuviais vadinami bušmėnai bei Kongo džiunglių pigmėjai. Dauguma Okeanijos salų gyventojų yra čiabuviai, nors, pavyzdžiui, Naujojoje Zelandijoje maorių žemės buvo kolonizuotos europiečių. Daugiausia čiabuvių tautų yra Azijoje.
Amazonė (Brazilija)

Istorija

Pirmieji dabartinę Amazonės valstijos teritoriją pasiekė ispanai, vadovaujami Francisco de Orellana. 1750 m. pagal Madrido sutartį teritorija paskirta Portugalijai. 1850 m. Pedro II nutarimu įkurta Amazonės valstija. XIX a. vid. kilo kaučiuko bumas, steigėsi įvairių šalių kaučiuko bendrovės. Bumui praėjus regionas nuskurdo.

Geografija

Beveik visą Amazonės valstiją užima Amazonės žemuma, su ją dengiančiais Amazonijos miškais. Tik pačioje šiaurėje paviršius kyla į Gvianos plokščiakalnį. Jame yra aukščiausia valstijos ir visos šalies vieta – Neblinos kalnas (2994 m). Klimatas pusiaujinis, ištisus metus karštas ir drėgnas. Svarbiausia upė – Amazonė, su intakais: Negru, Purusu, Žapūra, Isa, Žurua, Madeira.

Ekonomika

Medienos kirtimas ir eksportas, tropinių kultūrų (kasavos, apelsinų, vaisių) auginimas. Vaistinių augalų rinkimas. Manause – elektronikos pramonė (mobilieji telefonai, buitinė technika), automobilių gamyba. Turizmas.

Gyventojai

2007 m. Amazonėje gyveno 3,3 mln. gyventojų, iš jų net trečdalis – Manause. Tankiausiai gyvenama Amazonės ir Negro santaka, likusi dalis apgyvedinta itin retai. 74 % gyventojų – maišytos rasės (pardo), 21 % – baltieji, 4,3 % – juodaodžiai, 0,4 % – indėnai.
Daugpilio savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Daugpilio rajono dalies.
Gyvūnų kapinės

Gyvūnų kapinės – kapinės, skirtos laidoti gyvūnams.

Istorija

Daugelis žmonių kultūrų laidojo mirusios gyvūnus. Senovės Egipte katės buvo laikomos šventomis, mumifikuojamos ir laidojamos. Didžiausios senovės pasaulyje šunų kapinės buvo atrastos Aškelono nacionaliniame parke Aškelone, Izraelyje.
Londono Haid Parke, vartų sargo sode, 1881–1903 m. buvo neformalios gyvūnų kapinės. Nuo pirmojo gyvūno, vardu Cherry, palaidojimo iki oficialaus kapinių uždarymo 1903 m., kapinėse palaidota 300 gyvūnų. Kapai turėjo miniatiūrinius antkapius. 1967 m. kapinėse palaidotas paskutinis gyvūnas – šuo Princas, Karališkųjų jūrų pėstininkų talismanas. Pirmuoju zoologiniu nekropoliu yra laikomos Cimetière des Chiens kapinės, veikiančios nuo 1899 m. Asnières-sur-Seine, Paryžiuje. Didžiausios ir seniausios JAV gyvūnų kapinės yra Hartsdeile, Niujorko valstijoje. Jų pradžia laikomi 1896 m., kuomet Manheteno veterinaras pasiūlė dėl gyvūnėlio mirties besigraužiančiai šeimininkei palaidoti jos gyvūną jam priklausiusiam obelyne. Šiandien šiose kapinėse ilsisi daugiau nei 70000 gyvūnų.

Laidojimo galimybės

Naminiai ir kiti gyvūnai, prie kurių žmonės emociškai prisiriša, dažnai laidojami su tam tikrais ritualais. Dauguma šeimų mirusius gyvūnėlius laidoja savo žemėje, dažniausiai kiemuose. Gyvūnų kapinės siūlo vieną ar kelias laidojimo galimybes: karstus, urnas kremuotiems palaikams. Pelenai taip pat gali būti užkasti ar išbarstyti. Memorialinės kremacijos metu kartu kremuojami keli gyvūnai, o jų pelenai išbarstomi kapinėse. Dažniausiai gyvūnų kapinės turi koplyčias, kuriose gali būti laikomos nedenominacinės krikščioniškos arba su religijomis nesiejamos ceremonijos.
2010 m. sausį Vakarų Lindsėjaus rajono taryba davė leidimą Stentone prie Lengvorto įkurti vadinamas „žaliąsias kapines“, kuriose gyvūnai galėtų būti laidojami šalia žmonių. Tai pirma tokia vieta Anglijoje. JAV meno kolekcionierė Pegė Gugenhaim yra palaidota šalia savo šunų kapo prie savo namų, Palazzo Venier dei Leoni (dabar – Pegės Gugenhaim Kolekcija, meno muziejus Venecijoje, prie Didžiojo kanalo).
Danuta Jaskanis

Biografija

Vyras Janas Jaskanis. Studijavo Varšuvos ir Poznanės universitetuose.
1956-1980 m. Balstogės archeologijos muziejaus archeologijos skyriaus vedėja, Balstogės vaivadijos archeologijos paminklų konservatorė, nuo 1981 m. šios tarnybos vedėja, be to, Lenkijos archeologijos paminklų dokumentacijos centro darbuotoja.

Mokslinė veikla

Tiria pirmųjų amžių baltų, daugiausia jotvingių, kultūrą ir baltų bei slavų kultūrų paribį ankstyvaisiais viduramžiais. Parengė Varšuvos archeologijos muziejaus parodos „Baltai – šiauriniai slavų kaimynai“, 1978 m. lenkų kalba ir 1981 m. anglų kalba, 1987 m. vokiečių kalba, su M. Kačinskiu, katalogą, kuriame pateikė išsamią V a. pr. m. e. – XIV a. baltų kultūros apžvalgą. Tęstinio leidinio „Nemuziejinių archeologinių rinkinių katalogas“ (Katalog archeologicznych zbiorów pozamuzealnych) 1988-1993 m. ir knygos „Archeologinis paminklas ir jo aplinka“ (Zabytek archeologiczny i środowisko) 1980 m. redaktorė.
Banga (Klaipėda)

Istorija

Iki 1963 m. vadinosi „Raudonasis švyturys“. Iki 1950 m. buvo Klaipėdos miesto ir apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Klaipėdos rajono komiteto ir LDT leidinys, nuo 1990 m. – Klaipėdos rajono laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Gargždų banga“.
1946–1950 m. – dienraštis, 1951 m. ėjo vienąkart-dukart, nuo 1952 m. – dukart per savaitę. Tiražas 1945 m. – 3000 egz., 1987 m. – 10 700 egz., 1997 m. – 5800 egz. 1946–1948 m. leido priedą „Literatūrinis pajūris“.
Klaipėdos Ievos Simonaitytės pagrindinė mokykla

Istorija

1968 m. įsteigta Klaipėdos 15-oji vidurinė mokykla. 1995 m. reorganizuota į pradinę ir vidurinę mokyklas. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos 1997 m. sausio 9 d. sprendimu Nr. 28 15-oji vidurinė mokykla pavadinta rašytojos Ievos Simonaitytės vidurine mokykla. 1997 m. dalyje mokyklos patalpų įsikūrė Klaipėdos Prano Mašioto vidurinė mokykla. 1998 m. išsikėlus Pr. Mašioto mokyklai, skirtos patalpos „Gilijos“ pradinei mokyklai.
Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos 2001 m. gegužės 24 d. sprendimu Nr. 162 mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą. Tais pačiais metais mokykla dalinai renovuota, pakeisti langai, stogo danga. 2011 m. mokykla persikėlė į Klaipėdos „Pamario“ vidurinės mokyklos patalpas, o Ievos Simonaitytės pagrindinės mokyklos patalpose įsikūrė Klaipėdos Vydūno vidurinė mokykla.
Linas Dargevičius

Biografija

1993 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, istorijos mokytojas.
1993–2003 m. ir nuo 2007 m. Raseinių Prezidento Jono Žemaičio gimnazijos istorijos mokytojas, 2003–2007 m. Raseinių rajono savivaldybės mero pavaduotojas, nuo 2007 m. ir VšĮ Raseinių verslo ir technologijos mokyklos mokytojas.
Nuo 2011m. Raseinių Prezidento Jono Žemaičio gimnazijos direktorius.
Tėvynės sąjungos Raseinių rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas.
2004–2007 m., 2007–2011 m. ir 2011 m. (atsistatydino) Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Vilma, vaikai Ugnė, Jokūbas.
Maija

Istorija

Maija įkurta 1902 m. Iki 2007 m. buvo uluso administracinis centras.
Jefremas Maiminas

Biografija

1941–1944 m. su šeima gyveno Penzoje (Rusija). 1953 m. baigė politinę ekonomiją Vilniaus universitete. 1955–1965 m. jame dėstė, 1960–1965 m. ekonominių tyrimų laboratorijos mokslinis vadovas ir vienas laboratorijos steigimo iniciatorių. 
1965–1996 m. dėstė Maskvos M. Lomonosovo universitete. 1967 m. ekonomikos mokslų daktaras. Nuo 1969 m. profesorius. 1970–1985 m. dar ir SSRS mokslų akademijos Centrinio matematikos ir ekonomikos instituto Sprendimų priėmimo sistemų laboratorijos, 1986–1994 m. SSRS mokslų akademijos Liaudies ūkio prognozavimo instituto laboratorijos vedėjas, 1994–1999 m. vyr. mokslinis darbuotojas. Gyvendamas Maskvoje mokslinių ryšių su Lietuva nenutraukė, oponavo daugiau kaip 10 Lietuvoje ginamų disertacijų. 1990 m. laimėjo SSRS Tarpregioninės deputatų grupės paskelbtą Sąjunginės sutarties projekto konkursą. 1994 m. išimties tvarka suteikta Lietuvos pilietybė.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų pagrindinės sritys: Lietuvos ekonominės minties istorija, sisteminė ekonominė analizė, planavimo ir valdymo procesų analizė ir sintezė (informacinis aspektas), metavaldymas (valdymo sistemų valdymas) ir socialinis ekonominis genotipas, ekonominių matematinių tyrimų SSRS istorija, ekonominė kibernetika. Pirmasis 1965 m. tarptautiniame seminare Berlyne pavartojo socialinio ekonominio genotipo terminą, sukūrė socialinio ekonominio genotipo teoriją, analizavo Rusijos ekonomikos institucinių pokyčių mechanizmą.
Dauguma jo knygų išversta į anglų, bulgarų , čekų , ispanų , lenkų, slovakų, vengrų, vokiečių, gruzinų kalbas.
Antilopinis kiškis

Fizinės savybės

Antilopinis kiškis išsiskiria savo dydžiu. Ypač didelės ausys – apie 16 cm ilgio. Ausy beveik be kailio, išskyrus kraštelius bei patį galiuką. Bendras kūno ilgis – apie 60 cm, kūno masė svyruoja nuo 3 iki 4,5 kg. Pilvinė dalis balta, viršutinė – gelsva arba ruda su juodais dryžiais. Prisitaikę gyventi karštyje – priklausomai nuo metų laiko, kinta antilopinio kiškio medžiagų apykaita. Kailis atspindi karštį. Šis kiškis gali sulėtinti kraujotaką, nukreipdamas ją į ausis, taip vėsindamas kūną.

Buveinė

Arizonoje antilopinis kiškis sutinkamas žole apaugusiose atšlaitėse. Meksikoje įsikuria atvirose, žemose ganyklose, prieškalnėse su žemais krūmeliais bei žolynais. Taip pat gyvena prie vandens telkinių krantų esančiose prieškalnėse.

Dauginimasis

Dauginimosi sezonas trunka gruodžio–rugsėjo mėn. Patelė per metus išveda 3–4 vadas. Nėštumas trunka 6 savaites, vadoje būna 3–4 kiškiukai. Mažyliai jau po penkių dienų yra gana savarankiški. Kiškiukais rūpinasi tik patelė. Manoma, jog patelė vienos vados kiškiukus „išbarsto“ skirtingose vietose ir naktį sugrįžta jų pamaitinti, tačiau šie duomenys nėra patvirtinti.

Mityba

Beveik negeria vandens – pakankamai jo gauna grauždamas kaktusus. Antilopinis kiškis skabo lapus, ieško grūdų bei įvairių sultingųjų augalų. Kartais užsiima geofagija.
Akmenalės

Aplinkinės gyvenvietės

Auksūdys – 6 km
KumpikaiGrūšlaukė – 4,5 km
KnėžaiDARBĖNAI – 7 km
ŠlaveitaiDidieji Žalimai – 4 km
Barzdžiai – 9 km
Vaineikiai – 3 km
Rubiniškė
Darataičiai – 1 km
Vaineikių Medsėdžiai – 4,5 km
KŪLUPĖNAI – 10 km

Vardas

Kaimui vardą davė Akmenos upė, ištekanti iš netoliese esančio Grūšlaukės pušyno. Rašytiniuose šaltiniuose pavadinimas rašomas lenk. Okminele, Okminiele, liet. Akminaliai, Akmenaliai, Akmenalės, rus. Окминели‚ Aкмeнaлиcъ, latv. Okmineļi.

Priešistorė

Kaime rastas akmeninis kirvis liudija, kad žmonės čia gyveno jau akmens arba žalvario amžiuje. Istorikas Adolfas Nezabitauskis Akmenalėse lokalizuoja 1253 m. Livonijos ordino dokumentuose paminėtą Aggemine vietovę, kuri priklausė kuršių Mėguvos žemei.

Istorija

Akmenalių bajorkaimis susiformavo XVI a. Jo sodybos stovėjo abipus Akmenos upės žemiau jos santakos su Varupiu. Iš pradžių gyvenvietė buvo nedidelė, 1846 m. joje buvo 9 dūmai. XIX a. stambiausi žemvaldžiai buvo bajorai Brazdauskai, Butkevičiai, Grinevičiai, Šalkauskiai.1872 m. buvo 18, 1895 m. – 27, o 1923 m. – 40 ūkių. Tarpukario Lietuvos žemės reformos metu kaimas išskaidytas į vienkieminius ūkius.
Tarpukariu Prano Radiko (dab. Stanislavos Klapatauskienės) name veikė Vaineikių pradinės mokyklos klasės.
Po Antrojo pasaulinio karo šalia esančiuose miškuose veikė Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos partizanų Kardo rinktinės štabas. 1947 m. rugpjūčio 6 d. kaime į MGB vidaus kariuomenės karių ir Darbėnų valsčiaus stribų pasalą pateko ir žuvo Kardo rinktinės štabo sekretorius Kazys Žekelis, o 1950 m.vasario 21 d. – štabą saugojusio Vizbuto būrio partizanas Adomas Alminas-Kūma.
1949 m. kovo 26 d. į Sibirą buvo išvežti Jonas Petrauskas su žmona Magde, vaikais Jonu ir Magde bei Anastazija Statnickienė su vaikais Juozu, Jonu ir Gene, o balandžio 20 d. – Stasė Veršilaitė.
Šiandien Akmenalių kaime yra 15 vienkieminių sodybų. Vienoje iš jų ūkininkauja Juozapas Butkevičius (pieno ūkis).
Marytė Savickienė

Biografija

1972 m. baigė Raudonojo Kryžiaus medicinos seserų kursus, medicinos sesuo. VšĮ Akmenės rajono socialinių paslaugų neįgaliesiems centro direktorė.
1991 m. Lietuvių tautininkų sąjungos, 2010 m. partijos Tvarka ir teisingumas narė. 1997–2000 m., 2000–2003 m. ir 2003–2004 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narė.
Akmenės rajono neįgaliųjų draugijos pirmininkė. Sutuoktinis Antanas, vaikai Rimantas, Dalia.