google/wiki40b huggingface dataset:
Kirdeikių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Istorija

Dalis Linkmenų parapijos su bažnyčia 1920 m. liko Lenkijos okupuotoje teritorijoje. Okupacinė valdžia 1925 m. iškėlė bylą Linkmenų klebonui Juozui Breivai už lietuvių kultūrinę veiklą. Jis pabėgo į Kirdeikius ir pradėjo rūpintis bažnyčios statyba. Lietuvos valdžia skyrė miško medžiagos ir 35 000 litų. 1926–1927 m. medinė bažnyčia buvo pastatyta (projektavo ir statybą prižiūrėjo inž. Litas). 1927 m. vyskupas Juozapas Kukta bažnyčią konsekravo. Kirdeikių klebonas J. Breiva stiprino lietuvybę, rėmė lietuvių partizanų judėjimą (mirė 1939 m. Palaidotas bažnyčios šventoriuje). Kirdeikiuose gimė lietuvių atgimimo veikėjas, poetas, aušrininkas, kunigas Silvestras Gimžauskas (1844–1897 m.). 1936 m. pašventinti S. Gimžausko parapijos namai.

Architektūra

Bažnyčia istoristinė (vyrauja gotikos elementų imitacija), su trisiene apside ir priestatais prie jos, 2 bokštais ir išsikišusiu fasadu. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis.
Yra trys neogotikinio stiliaus altoriai: pagrindinis ir du šoniniai. 2009 m. altoriai ir sakykla buvo restauruoti ir naujai paauksuoti, iškilmingas atnaujintų altorių atšventinimas įvyko rugpjūčio 15 d. per Žolinės atlaidus, iškilmes celebravo Molėtų dekanas K. Kazlauskas.
Šventoriaus tvoros pamatas akmeninis su iškilusiomis kolonėlėmis, kurias jungia vietinio kalvio nukalti ažūriniai elementai (tvorelės), vartai taip pat metaliniai.

Varpai

Viename iš bažnyčios bokštų (varpinėje) kabo du varpai. Didysis „Benediktas“ nulietas 1930 m. Varpas pakrikštytas jo fundatoriaus Benedikto Paukštės vardu. Mažasis varpas su lotyniškais įrašais nulietas XVIII a. Varpas pakrikštytas kaimo gerbiamo žmogaus Jono Maciulevičiaus. Virš apsidės esančiame bokštelyje kabo dar vienas nedidelis varpas.
Bab el Mandebas

Bab el Mandebas (arab. باب المندب‎ = Bāb al-mandab – „Ašarų vartai“) yra sąsiauris tarp Afrikos ir Arabijos (Azijos). Juo Raudonoji jūra susisiekia su Indijos vandenynu (Adeno įlanka). Bab el Mandebo sąsiauris turi didelę strateginę reikšmę, nes per čia eina pagrindinės jūrų linijos iš Europos per Sueco kanalą su Pietų Azija, Tolimaisiais Rytais, Rytų Afrika ir Australija. Dėl šios priežasties kolonijiniu laikotarpiu čia stengėsi įsitvirtinti Europos kolonijinės valstybės – Anglija, Pranūzija, Italija. Faktiškai sąsiaurį kontroliavo anglai, kurie valdė Perimą, Adeną ir kitus svarbius taškus palei sąsiaurį.
Perimo sala (anglų valdyta 1755–1801 m., o vėliau nuo 1857 iki 1967 m., kol ji atiteko Pietų Jemenui) sąsiaurį skiria į dvi dalis: vakarinis 20 km pločio ir 340 m gylio Dacht el Meium (srovė teka į šiaurę) ir rytinis 3,2 km pločio ir 13 m gylio Babel Iskender (srovė teka į pietus).
Kingisepo rajonas

Istorija

Rajonas sudarytas 1927 m. Jo pirmtakė buvo 1783 m. Sankt Peterburgo gubernijoje įkurta Jamburgo apskritis. Kingisepo miestas, pagal kurį pavadintas rajonas, nuo 1703 iki 1922 m. buvo vadinamas Jamburgu, o tada buvo pervadintas estų revoliucionieriaus Viktoro Kingisepo garbei. Rajone veikia chemijos, maisto pramonė ir juodoji metalurgija.
Justinas Pilyponis

Justinas Pilyponis (1907 m. lapkričio 24 d. – 1947 m. liepos 4 d.) – prozininkas, vienas nuotykinės, detektyvinės ir fantastikos žanro lietuvių literatūros pradininkų.
Gimė Trakų apskrities Žiežmarių valsčiaus Kertauninkų kaime, penkerius metus mokėsi Kauno pirmojoje gimnazijoje, tačiau jos nebaigė. Nuo 1926 m. dirbo įvairiose Marijampolės, Kėdainių ir Kaišiadorių apskričių miškų urėdijose.
Antrojo pasaulinio karo metu gyveno Kaune, dirbdamas Miškų ūkio generalinėje direkcijoje; nuo 1944 m. rudens – Marcinkonių miškų urėdijoje ir Kėdainiuose vartotojų kooperacijos sistemoje. Mirė Kėdainiuose, palaidotas Kauno gatvės kapinėse. Mirties priežastis – greitoji džiova.

Kūryba

Pirmoji rašytojo publikacija buvo apsakymas, 1927 m. išspausdintas savaitraštyje „Šaltinis“. Kūriniuose išlaikoma intriga, tačiau mažoka vaizdingos aplinkos, trūksta psichologinės motyvacijos. Kai kurios publikacijos leistos Justo Gesiulio slapyvardžiu. Be romanų, J. Pilyponis dar išspausdino keletą feljetonų bei apysakų laikraštyje Rytų Lietuva ir mėnraštyje Ugniagesis.
Lietuvos rogučių sporto federacija

Lietuvos rogučių sporto federacija – nevyriausybinė organizacija plėtojanti rogučių sporto sporto šaką Lietuvoje.

Istorija

2013 m. gruodžio 11 d. oficialiai įregistruota Lietuvos rogučių sporto federacija. 2014 m. rugsėjo 26 d. tarptautinė rogučių sporto federacija (FIL) suteikė Lietuvos rogučių sporto federacijai laikinojo nario statusą. Tais pačiais metais federacija pradėjo sportininkų atranką į Lietuvos rinktinę.
Vytautas Gabrijolavičius

Biografija

1947 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1955 m. veterinarijos mokslų kandidatas. 1948-1993 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas. Nuo 1977 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo sritis – galvijų kvėpavimo organų ligų diagnostika ir gydymas. Trijų išradimų autorius.
Almatos sritis

Demografija

Gyvena daugiausia kazachai (59,4 %), rusai (21,8 %), uigūrai (9,0 %). Miesto gyventojų 29,8 % (1999 m.) Gyventojų vidutinis tankumas 7,3 žm./km².

Geografija

Srities šiaurėje yra Saryjesik Atyrau, Taukumo smėlėtosios lygumos, Šiaurės vakaruose – Ilio delta, pietuose ir pietvakariuose – Užilės Alatau (didžiausias aukštis 4973 m), Ketmenio, Kungei Alatau, Terskei Alatau kalnagūbriai.
Lygumose smėlynai, druskožemiai, auga saksaūlų giraitės, priekalniuose kaštoniniai dirvožemiai, stepių augalija, aukščiau -juodžemiai, lapuočių miškai, nuo 1500 m – subalpinės ir alpinės pievos.
Didžiausia upė Ilis, lygumose gausu sausvagių. Šiaurės vakaruose yra Balkašo ežero, rytuose – Kapčiagajaus tvenkinys.

Klimatas

Klimatas žemyninis. Sausio vidutinė temperatūra lygumose nuo -10 iki -14, priekalniuose nuo -5 iki -6 °C, liepos atitinkamai 24 ir 18-20 °C. Lygumose iškrinta 125–300 mm, priekalniuose ir kalnuose 500–1000 mm kritulių per metus.

Gyvūnija

Veisiasi džeiranai, saigos, rudieji lokiai, irbiai, archarai, maralai, lūšys.

Naudingosios iškasenos

Kasama klintis, kvarcinis smėlis, gipsas, rusvoji anglis ir akmens anglis, polimetalų rūdos.

Pramonė

Yra Almatos hidroelektrinė ir Kapčiagajaus hidroelektrinė. Išvystyta spalvotoji metalurgija, mašinų gamyba, siuvimo, veltinių vėlimo, gelumbės, galanterijos, tekstilės, statybinių medžiagų, stiklo, porceliano, maisto pramonė, metalo apdirbimas. Dujotiekis: Almata-Buchara. Laivuojamas Balkašas ir Ilis.
Žemės ūkio naudmenų – 16,4 mln. ha, iš jų 14,9 mln. ha užima pievos ir ganyklos, 1,5 – ariamoji žemė (1998 m.). Auginami javai, daržovės, tabakas, cukriniai runkeliai. Išplėtota sodininkystė ir vynuogininkystė. Veisiami galvijai, avys, ožkos, arkliai, kupranugariai, kiaulės, naminiai paukščiai.

Turizmas

Kalnuose netoli Almatos yra kurortų, poilsio namų, sanatorijų. 195 km į rytus nuo Almatos, prie sienos su Kinija yra Čaryno nacionalinis parkas, kuriame driekiasi gilus Čaryno kanjonas.
Konstantino Akmuo

Konstantino Akmuo (rus. Константинов Камень) – viršukalnė Poliarinio Uralo kalnuose, 45 km nuo Karos jūros Baidaro užutėkio. Įeina į Archangelsko srities teritoriją. Aukštis – 492 m. Sudarytas iš kvarcito ir smiltainio. Šlaitai ir viršūnė apaugę kalnų tundra.
Kauno Vydūno pagrindinė mokykla

Istorija

Kauno 35-oji vidurinė mokykla atidaryta 1975 m. rugsėjo 1 d. Tai pirmoji Eigulių mikrorajono vidurinė mokykla. Joje buvo įrengtos 1284 darbo vietos, 21 kabinetas, 8 laboratorijos, aktų salė, valgykla, šalia – stadionas. Mokslo metus pradėjo 371 mokinys ir 30 mokytojų.
1997 m. liepos 3 d. Kauno miesto savivaldybės tarybos sprendimu Nr. 36 mokyklai suteiktas Vydūno (1868–1953) vardas. 1996 m. įkurtas informatikos kabinetas, 1998 m. įkurtas mokyklos muziejus, 2001 m. atidaryta kompiuterizuota skaitykla. Kauno miesto savivaldybės tarybos 2009 m. gegužės 21 d. sprendimu Nr. T-301 Vydūno vidurinė mokykla nuo 2012 m. rugsėjo 1 d. pertvarkyta į pagrindinę. 2013 m. rugpjūčio 31 d. mokykla uždaryta ją prijungiant prie Kauno Martyno Mažvydo pagrindinės mokyklos. Patalpose įsikūrė LSMU Visuomenės sveikatos fakultetas.
Tiesos prietelius

Tiesos prietelius – evangelikų liuteronų savaitraštis, leistas 1879–1882 m. Priekulėje.

Istorija

Leido ir redagavo Jurgis Traušys. Spausdintas gotišku šriftu. Leido priedus: „Lekiantieji laiškai“, „Pasiuntinystės nusidavimai“, „Pridėjimas prie Tiesos prieteliaus“. Nuo 1882 m. balandžio 4 d. vietoje savaitraščio „Tiesos prietelius“ pradėjo eiti „Konservatyvų draugystės laiškas“.
Karaliaus gambitas

Istorija

Prieš 300 metų karaliaus gambitas buvo vienas populiariausių debiutų, žaistas daugelio stiprių to meto žaidėjų. Vėliau debiuto populiarumas šiek tiek išblėso. Fransua Andre Filidoras (1726–1795), stipriausias to meto žaidėjas ir teoretikas rašė, jog tobulai žaidžiant abiem pusėms, rezultatas yra lygiosios, todėl debiutas nei vienai pusei nesuteikia pranašumo. Po maždaug 150 metų Zigbertas Tarašas, vienas stripriausių vėlyvo XIX a. ir ankstyvo XX a. žaidėjų, pavadino šį debiutą „lemtinga klaida“, ir rašė apie jį „Žaisti karaliaus gambitą yra beveik beprotiška“. Dabar karaliaus gambitas žaidžiamas nedažnai.

Variantai

Juodieji gali rinktis, priimti gambitą, ar ne. Baltiesiems sunkoka atsiimti pėstininką, priešingai nei valdovės gambite, todėl dažniau gambitas priimamas.
Darbininkų ir valstiečių inspekcija

Darbininkų ir valstiečių inspekcija, DVI (rus. Рабоче-крестьянская инспекция; Рабкрин; РКИ) – RTFSR, vėliau TSRS valdžios organų sistema, užsiėmusi valstybės kontrolės klausimais. Sistemai vadovavo Darbininkų ir valstiečių inspekcijos liaudies komisariatas.

Istorija

DVI įkurta 1920 m. vasario 7 d. pertvarkius RTFSR Valstybės kontrolės liaudies komisariatą į RTFSR Darbininkų ir valstiečių kontrolės liaudies komisariatą. Naujo komisariato liaudies komisaru buvo paskirtas J. Stalinas, kuris šį postą buvo užėmęs iki 1922 m.
DVI pirmaisiais egzistavimo metais užsiimdavo daugiausia finansinėmis revizijomis. Nuo 1922 m. DVI užsiėmė ir veikla, kuri vadinta „darbo normalizacija“: DVI kontrolieriai ir inspektoriai tikrino įvairių žinybų valdininkų darbo efektyvumą, skatino naujovių darbo organizacijoje diegimą. Nuo įkūrimo DVI liaudies komisariatas ėmė plėstis: 1921 m. vasarį buvo įkurta išorinių ryšių inspekcija, rugpjūtį – kuro inspekcija, 1922 m. vasarį buvo įkurti juridinis ir normalizacijos skyriai.
Nuo 1923 m. veikė kartu su VKP(b) Centrine kontrolės komisija kaip vieningas tarybinis ir partinis organas, o DVI liaudies komisaras kartu vadovaudavo ir Centrinei kontrolės komisijai.
1923 m. balandžio 30 d. TSRS CVK Prezidiumo nutarimu DVI liaudies komisaru buvo paskirtas V. Kuibyševas, šį postą užėmęs 1923-1926 m.
1924 m. vasario 3-4 d. Maskvoje vykusiame DVI vadovų ir RKP(b) kontrolės komisijų atstovų visasąjunginiame pasitarime buvo nutarta palaipsniui sulieti partinius (CKK) ir valstybinius (DVI) kontrolės organus. Pradžioje koordinuoti jų veiklą, o vėliau sudaryti vieną instituciją.
1926 m. lapkritį nauju DVI liaudies komisaru tapo S. Ordžonikidzė, šias pareigas ėjęs 1926-1930 m. Imtas keisti DVI veiklos organizavimas – nuo šakinio darbų segmentavimo ima pereiti prie teritorinio segmentavimo.
Gana smarkiai DVI funkcijos pasikeitė po 1927 m. gegužės 4 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimo „О расширении прав Рабоче-крестьянской инспекции“ ('Apie Darbininkų ir valstiečių inspekcijos teisių išplėtimą'). DVI gavo teisę skirti drausmines nuobaudas, atleisti valdininkus už neūkiškumą, biurokratizmą ir vilkinimą, likviduoti nereikalingus padalinius bei atstovybes.
Inspekcija panaikinta 1934 m. vasario 11 d.
Adutiškio valsčius

Adutiškio valsčius buvo dabartinėje šiaurės Lietuvoje. Centras – Adutiškis.
Dualioji radijo transliuotojų sistema

Dualioji radijo transliuotojų sistema (vok. Duales Rundfunksystem) – Vokietijos žiniasklaidos teisės koncepcija; privataus ir visuomeninio radijo transliuotojo egzistavimas.
Dualioji radijo transliuotojų sistema Vokietijoje egzistuoja nuo 1984 m., kai Vokietijos Konstitucinis Teismas (KT) 1981 m. birželio 16 d. savo nutarimu atvėrė kelią transliuoti radiją ir privatiems subjektams. Tačiau tik 1986 m. kitu Vokietijos KTU nutarimu buvo pagrįsta Dualioji radijo transliuotojų sistema, kai konstatuota, kad vien tik privatusis radijo transliuotojas negali garantuoti viešosios komunikacijos funkcijos, kylančios iš radijo laisvės pagal Vokietijos Konstitucijos (VK) 5 str., kadangi jo finansavimo būdas (iš reklamos) suponuoja pavojų, kad programa bus sudarinėjama iš esmės vien tik iš populiarių laidų. Viešosios įstaigos, turinčios turinio standartus bei visuomeninę misiją, privalo atsižvelgti į visuotinį transliavimą Respublikoje bei užtikrinti nuomonių įvairovę visuomenėje. Todėl KT nutarimu buvo įtvirtinta vienarūšio (privataus arba visuomeninio) transliuotojo nepakankamumas Vokietijos Konsitucijos nuostatoms pagal VK 5 str. įgyvendinti.
Dinamika (mechanika)

Dinamika – mechanikos dalis, kurioje nagrinėjamos kūnų judėjimo greičio kitimo priežastys. Pagrindiniai klasikinės dinamikos principai buvo suformuluoti tik 1687 m., kai pasirodė garsus Niutono dėsnių veikalas „Philosophiae Naturalis Principia Mathematica“ (Matematiniai gamtos filosofijos pagrindai).
Klasikinės ir reliatyviosios mechanikos dėsniai sutampa tik tada, kai materialių taškų greičiai daug mažesni už šviesos greitį vakuume.
Todghos tarpeklis

Todghos tarpeklis arba Todros tarpeklis (arab. مضيق تودغا = Maḍayaq Todġā) – tarpeklis Maroke, Aukštojo Atlaso kalnuose, netoli Tingiro miesto. Todghos tarpeklis driekiasi lygiagrečiai Dadeso tarpekliui. Jo ilgis ~40 km, iš kurių vaizdingiausi yra paskutiniai 600 m. Vietomis tarpeklis susiaurėja iki 10 m, o jo sienų aukštis pasiekia 160 m. Dugnas yra ~1500 m aukštyje. Tarpekliu eina asfaltuotas kelias tarp Tingiro ir Imilčilo. Po liūčių, tirpstant sniegui tarpeklio dugnu einantis vadis prisipildo vandeniu.
Todghos tarpeklis yra populiarus turistinis objektas.
Serdiukai

Serdiukai (ukr. сердюки) – XVII-XVIII a. kairiakrantėje Ukrainoje buvusių samdomų pėsčiųjų kazokų pulkų kareiviai. Pirmą kartą serdiukų dalinius suformavo XVII a. pabaigoje. Jie buvo asmeninė Ukrainos etmono gvardija, saugojo jo rezidenciją, artileriją, karinius sandėlius. Algas mokėdavo iš etmono iždo.
Stiprėjant neramumas dėl feodalinio išnaudojimo serdiukus ėmė naudoti valstiečių ir paprastų kazokų riaušėms malšinti. 1726 m. carinės Rusijos vyriausybė, ribodama Ukrainos etmono valdžią, serdiukų dalinius išformavo.

Kita apie serdiukus

Pagal žodį serdiukas atsirado populiarios rusiškos pavardės Serdiukas (Сердюк) ir Serdiukov (Сердюков)
Kompiuteriniame žaidime „Kazokai. Europos karai“ (Cossacks: European Wars) serdiukai yra vienas unikalių Ukrainos dalinių.
Aitvaras (žurnalas)

Istorija

Nr. 1 išėjo 1927 m. gegužės 15 m. Iš pradžių ėjo kartą per mėnesį, o nuo Nr. 6 – kas dvi savaites. 1928 m. Nr. 5 pavadintas „Naujas aitvaras“, 1928 m. Nr. 7 – „Pavasario aitvaras“, 1928 m. Nr. 10 – „Parodos aitvaras“.
Spausdino Š. Neimano spaustuvė Kaune. Išleista 20 numerių.
Spausdino satyrinius kūrinius, karikatūras, draugiškus šaržus. Bendradarbiavo Jonas Jonynas, Liudas Truikys, Albinas Valentinas, Stepas Žukas ir kt.
Leidėjas-redaktorius Jonas Juozas Burba.
Investuok Lietuvoje

VšĮ Investuok Lietuvoje – tiesioginių užsienio investicijų plėtros agentūra prie Lietuvos ūkio ministerijos, siekianti didinti Lietuvos ekonomikos konkurencingumą, investicinį patrauklumą ir šalies žinomumą pasaulyje. Agentūra teikia informaciją ir konsultacijas užsienio bendrovėms, ieškančioms būdų optimizuoti veiklą, pasiekti naujas rinkas arba didinti užimamų rinkų dalį.
Įsteigta 2009 m. LEPA išskaidžius į VšĮ „Versli Lietuva“ ir VšĮ „Investuok Lietuvoje“.
Bionika

Bionika (gr. bios 'gyvybė' + onika 'elektronika') – tarpdisciplininė sritis, jungianti biologiją ir technologiją. Ji aiškinasi, kaip biologinėse sistemose naudojami techninių problemų sprendimo principai yra ar gali būti naudojami technikos srityje. Taip siekiama inovatyvių sprendimų ir išradimų. Bionika remiasi daugelis aeronautikos ir aviacijos pasiekimų.
Kartu dirbantys biologai, inžinieriai, konstruktoriai, dizaineriai, technikos specialistai atlieka tarpdisciplininius tyrimus, analizuodami gamtoje vykstančius reiškinius ir funkcionuojančius mechanizmus.

Istorija

Žodis biometrija buvo sudarytas Otto Schmitt 1950 m., o terminas „bionika“ buvo sudarytas Jack E. Steele 1958 m.
Kernavės medinė koplyčia

Istorija

Medinė koplytėlė pastatyta 1820–1822 m. (kitais duomenimis XVIII a. pab.) Jazdovskių iniciatyva Kernavėlės dvare, o 1822 m. nupirkta kunigo P. Cibovičiaus rūpesčiu ir perkelta prie Kernavės medinės bažnyčios, pastatytos 1739 m., senesnės Vytauto laikų bažnyčios (statytos apie 1420 m.) šventoriuje. Iškilus mūrinei bažnyčiai, 1933 m. senoji apleista medinė nugriauta ir 1934 m. iš varžytinių parduota. Iš jos medžiagų buvo pastatyta Krivonių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia. Buvusį sakralinių pastatų kompleksą 1875 m. įamžino dailininkas Napoleonas Orda.
1830 m. bažnyčios vizitacijos akte įrašyta: „koplytėlė – aštuoniakampė, tokiu pat aštuoniakampiu gontų stogu, su geležiniu kryžiumi, sienos dar sveikos, pušies medžio, neapmuštos, durys stalių darbo, koplytėlėje – 4 langai, lubos ir grindys iš lentų, altoriaus nebuvo“. 1884 ir 1892 m. bažnyčios inventoriaus aprašymuose pažymėta, kad koplytėlė naudota tik bažnytiniams daiktams laikyti. Laikui bėgant koplytėlė neprižiūrim sunyko. 1935 m. nuplėštas koplytėlės lentų apkalimas, buvo ruošiamasi nugriauti ir patį statinį. 1937 m. statinys neturėjo stogo, pamatų, langų, grindų, sienos buvo papuvusios. Tačiau Valstybės archeologijos komisijos pirmininko Vlado Pryšmanto rūpesčiu koplyčia buvo išsaugota, uždengta nauju stogu . Koplyčia gerokai apnyko po II pasaulinio karo. 1959 m. pastatas suremontuotas, iš išorės vėl apkaltas vertikaliomis lentomis. 1986 m. buvo parengtas restauravimo projektas. Restauruojant medinę koplytėlę buvo rastas gyvasis akmuo, panašus į vištos kiaušinį. Bioenergetikai tvirtina, jog tai iš pagonybės laikų likęs apeiginis akmuo, pakrautas dvasine energija.

Architektūra

Pirminė ir istoriškai susiklosčiusi koplyčios pskirtis buvo sakralinė. Pastatas liaudies architektūros, suręstas ant lauko akmenų mūro pamatų. Kompaktiškas, aštuonkampio plano, įsirašančio į beveik kvadratinį 6,75x6,30 m plotą. Uždengtas piramidiniu aštuonšlaičiu stogu. Fasadai apkalti medinėmis lentelėmis su vertikaliomis lentjuostėmis. Sienose durų ir langų angos stačiakampės. Sienos iš tašytų rąstų rentinio, viduje įrengta medinė sijinė perdanga. Yra lubų, sienų, kolonų polichrominės apdailos fragmentų.
Algirdas Gargasas

Biografija

1978 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas. UAB „Ventriga“ direktorius.
Partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys. 2004–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys.
Irena Ona Vilienė

Biografija

Lietuvos tautodailininkų sąjungos (LTS) narė nuo 1970 m. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos (LTKA) narė nuo 2005 m. Respublikinių audėjų kūrybinių seminarų dalyvė, respublikinių ir tarptautinių parodų dalyvė.
Jos kūrinių turi įsigijęs Lietuvos nacionalinis muziejus bei Panevėžio kraštotyros muziejus.
Arūnas Šarka

Biografija

Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją. Dalyvavo IRZ fondo remiamoje Advokatų stažuočių programoje Bonoje (Vokietija).
1993 m. pradėjo bendradarbiauti su Vokietijos advokatų kontoros „Lang, von Bülow & Collegen“ Heilbrone teisininkais. Nuo 1995 m. užsiima teisine praktika. 2001 m. Kauno advokatų kontoros advokatas, nuo 2001 m. rugsėjo mėn. 13 d. advokatų kontoros „Šarka, Sabaliauskas ir partneriai“ advokatas, seniūnas, steigėjas (kartu su advokatu Linu Sabaliausku), nuo ~2003 m. advokatų kontoros „Šarka, Sabaliauskas, Jankauskas“ advokatas, seniūnas, o nuo 2011 m. birželio 15 d. advokatų kontoros „Šarka, Jankauskas" vadovas. Praktikos sritys – Nekilnojamojo turto teisė, komercinė teisė, įmonių teisė. Vadovauja dviejų advokato padėjėjų praktikai.
2006 m. lapkričio 7 d. dalyvavo Baltijos valstybių verslo dienose (vok. Wirtschaftstag Baltikum) Hano oro uoste, Lietuvos pristatymo užsiėmime (Länderworkshop Litauen) Heseno žemės policijos mokyklos konferencijų centre skaitė pranešimą „Teisinės sąlygos Lietuvoje - Įmonių steigimas, mokesčių ir darbo teisė“ (vok. Rechtliche Rahmenbedingungen in Litauen - Firmengründung, Steuer- und Arbeitsrecht). 2005 m. Europos advokatų federacijoje – pranešimą apie Lietuvos advokatūros praeitį bei dabartį, Lietuvos Respublikos advokatūros įstatymą, ES valstybių narių advokatų teisę teikti teisines paslaugas Lietuvoje, Lietuvos advokatūros problemas. 2009 m. gruodžio 1 d. seminare „Verslo plėtra Vokietijoje” skaitė pranešimą tema „Teisinė aplinka įmonės steigimui Vokietijos Federacinėje Respublikoje“. Paskelbė straipsnių verslo spaudoje verslo teisės temomis.
Lietuvos advokatūros narys. Nuo 2004 m. iki 2010 m. Vokietijos ir Baltijos šalių prekybos rūmų regioninės valdybos (Lietuvoje) narys.
Moka vokiečių, rusų, anglų kalbas.
Gornostajiškių dvaras

Istorija

Nuo XVIII a. pabaigos iki 1939 m. savininkai buvo Sekluckiai (lenk. Siekluccy), 1863 m. valdę 800 dešimtinių žemės.
XVIII a. pab. sodybos teritorijoje stovėjo mediniai rūmai, svirnai, svaigalų darykla, vandens malūnas ir kt. – šie pastatai neišliko. Išlikę dvaro pastatai statyti XIX a. ketvirtame dešimtmetyje, parkas užveistas 1812 m., tačiau iki šiandienos neišliko, tik dvi liepų alėjos.
1863 m. už paramą, kurią Vincentas Sekluckis (lenk. Wincenty Sieklucki) teikė sukilėliams, caro valdžia dvarą sekvestravo.
Paskutinis Gornostajiškių dvaro savininkas Juozapas Sekluckis (lenk. Józef Sieklucki) buvo rezervo karininkas, dalyvavo I pasauliniame kare I-ajame lenkų korpuse (vadovaujamame gen. J. Dowbor-Muśnickiego). Visuomenės veikėjas, Lenkijos „kresų“ sąjungos (lenk. Kresowy Związeu Ziemia) narys, nužudytas 1940 m. Lydoje.
Dvaras buvo nacionalizuotas, o tarybiniu laikotarpiu čia buvo kolūkio „Lenino priesakai“ centras.
Priešais dvarą 1986 m. pastatytas paminklinis akmuo Stanislovui Rapolioniui (1485–1545), teologui ir dvasininkui, Karaliaučiaus universiteto profesoriui, vienam iš lietuvių raštijos kūrėjų, gimimo 500 metų sukakčiai paminėti.
Antanas Ragauskas

Biografija

1971 m. baigė Gričaičių aštuonmetę mokyklą, nuo 1971 m. iki 1975 m. mokėsi Panevėžio hidromelioracijos technikume.
1975 m. Raseinių Melioracijos statybos valdybos darbininkas; nuo 1975 m. iki 1978 m. tarnavo kariuomenėje, nuo 1978 m. iki 1980 m. Panevėžio autobusų parko meistras, nuo 1981 m. iki 1984 m. Girkalnio (Raseinių rajonas) tarpūkinės gyvulininkystės įmonės saugumo technikos inžinierius, nuo 1984 m. iki 1989 m. statybos inžinierius, nuo 1989 m. iki 1997 m. direktoriaus pavaduotojas gamybai, nuo 1997 m. Girkalnio seniūnijos seniūnas. 2002 m. rinkimuose buvo išrinktas Raseinių rajono savivaldybės tarybos nariu, bet mandato atsisakė.
Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Raseinių rajono skyriaus narys; Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.
Sodinė nendrinukė

Išvaizda

Sodinė nendrinukė mažesnė už naminį žvirblį. Gana panaši į kitas nendrinukes, atskirti galima tik iš sparnų ir giesmės. Patino ir patelės nugarinė pusė priklausomai nuo apdaro senumo gelsvai ruda ar gelsvai pilka. Pilvinė pusė balta, rusvo atspalvio, kuris būna ryškesnis rudenį ir jauniklių. Kūno šonai pilko ar gelsvai pilko atspalvio.

Paplitimas

Eurazijoje paplitusi nuo rytinės Baltijos pakrantės iki Senos aukštupio, Sajanų, Altajaus, Tian Šanio. Šiaurėje arealas siekia pietinę Suomiją, Onegos ežerą, Pečioros aukštupį, Obės, Jenisejaus vidurupį, pietuose tęsiasi iki Latvijos, šiaurinės Baltarusijos, Volgos vidurupio, Kopetdago, Irano. Gyvena pietinėje Švedijoje. Dabar sodinės nendrinukės arealas plečiasi vakarų ir pietvakarių kryptimi. Žiemoja Pietų ir Pietryčių Azijoje.
Lietuvoje labai reta rūšis, pirmą kartą pastebėta 1976 m.
Poznanės vaivadija (1919–1939)

Geležinkelio ilgis

Geležinkelio skaičius buvo didelis, su 10,1 km./100 km ²(bendras geležinkelio ilgis per vaivadijos teritoriją buvo 2 684 km).