google/wiki40b huggingface dataset:
Džiolana Tarvainytė

Biografija

Vyresnioji sesuo Anželika. Jaunesnės seserys – Eglė ir Agnė.
1992–1997 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją. Mokėsi Niujorke, JAV.
1997–1998 m. Lietuvos Respublikos žemės ir miškų ūkio ministerijos (ŽŪM) Teisės departamento vyriausioji specialistė, 1998-1999 m. LR ŽŪM Žemėtvarkos ir teisės departamento Teisės aktų skyriaus viršininkė, 1999-2002 m. Lietuvos agrarinės ekonomikos instituto Teisės ir bendrųjų reikalų skyriaus vedėja. Nuo 2002 m. lapkričio 22 d. iki 2007 m. gegužės 24 d. Vilniaus m. 3-osios advokatų kontoros advokatė. Nuo 2007 m. gegužės 25 d. Advokatės Džiolanos Tarvainytės kontoros advokatė. Daugiausia dirba civilinės, verslo ir administracinės teisės srityse.
Nuo 1998 m. MRU Teisės fakulteto dėstytoja. Pirmakursiams dėsto užsienio teisės istoriją.
Nuo 1998 m. yra Lietuvos teisininkų draugijos narė. Nuo 2003 m. yra Lietuvos jaunųjų advokatų asociacijos (LJAA) narė, nuo 2009 m. LJAA viceprezidentė. Lietuvos advokatūros Tarybos narė (nuo 2011 m. balandžio 22 d.).
Moka anglų, vokiečių, rusų kalbas.
Netekėjusi.
Litl Bėjus

Istorija

Po 1996 m. vykusio Sufriero kalvų ugnikalnio išsiveržimų senoji Montserato sostinė Plumutas buvo apleistas. Salos savivaldybė laikinai perkelta į Breidsą. Vėliau nuspręsta statyti naują teritorijos sostinę - Litl Bėjų.
2017 m. gruodį užtikrintas finansavimas Litl Bėjaus uosto statyboms. Iš viso - 14,4 milijonų £. 2018 m. mieste jau veikė pirmosios prieplaukos, jachtklubas.
Vytautas Šustauskas

Biografija

1964 m. baigė Klaipėdos laivų statybos technikumą ir įgijo techniko – technologo specialybę. 1968–1969 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakultete, 1970–1971 m. mokėsi Klaipėdos jūreivystės mokykloje. 2005 m. baigė Klaipėdos universiteto Socialinių mokslų fakultetą.
1967 m. plaukiojo žvejybos traleriais, Lietuvos okeaninio laivyno bazės jūreivis. 1968–1972 m. Klaipėdos gamyklos „Progresas“ mechanikas, 1972–1989 m. Kauno radijo matavimų technikos mokslinio tyrimų instituto inžinierius, inžinierius technologas, Kauno metalo dirbinių gamyklos cecho viršininkas, Kauno radijo gamyklos Radijo eksperimentinio konstravimo biuro inžinierius technologas.
Aktyviai dalyvavo atkuriant Lietuvos nepriklausomybę, saugojo parlamentą tragiškomis 1991 m. sausio dienomis. Nuo 1991 m. kovojo už socialiai remtinų, neįgaliųjų, daugiavaikių šeimų teises. Gausių protesto akcijų, žygių ir mitingų organizatorius. 1990 m. spalio 5 d. prisidėjo prie Kryžkalnio memorialo sprogdinimo. 1997 m. rugsėjo 7-10 d. organizavo „Ubagų žygį“.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. Nuo 2000 m. balandžio 13 d. iki 2000 m. spalio 30 d. Kauno miesto savivaldybės meras.  2000–2004 m. Seimo narys. 2002 m. išrinktas Kauno miesto savivaldybės tarybos nariu, bet mandato atsisakė.
1989–1992 m. Lietuvos laisvės lygos Kauno skyriaus vadovas. 1992 m. įkūrė visuomeninį politinį judėjimą Lietuvos laisvės sąjungą (LLS), kuri 1994 m. tapo politine organizacija, LLS pirmininkas. Pomėgis – automobiliai. Turi tris sūnus – Gintarą, Nerijų ir Arną.
Santeklė

Etimologija

Viensėdis buvo dviejų upių santakoje, todėl pavadinta Santekle (žem. Sontakle).

Aplinkinės gyvenvietės

Nerėpai – 1,5 kmDvarčininkai IDvarčininkai IIKalniškiai – 1 kmBaidotai – 1 kmLaiviai – 2 km
SALANTAI – 5 km
Ust Nera

Istorija

Ust Nera įkurta 1937 m. pradėjus aukso gavybą. 1949–1958 m. buvo Indigirlago būstinė. 1950 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.
Pobikrų valsčius

Istorija

Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Semiatičės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Cechanoveco, Grodzisko ir Bransko valsčių. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Balstogės aglomeracija

Balstogės aglomeracija (lenk. aglomeracja białostocka) – aglomeracija šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Aglomeracijos centras Balstogės miestas. Aglomeracija buvo įkurta 2005 m. gegužės 16 d. siekiant paskatinti regiono ekonominį bendradarbiavimą ir ekonomikos augimą. 2010 m. aglomeracijoje gyveno 432159 gyventojai. Paviršiaus plotas 2129,21 km². Gyventojų tankumas – 202,97 žmonės/1 km².
Josifas Žilinskis

Biografija

Gimė 1834 m. balandžio 20 d. Trakuose. Studijuodamas Sankt Peterburge kelių inžineriją pradėjo dalyvauti geodeziniuose tyrimuose. 1860 m. išsiųstas dirbti į Minsko ir Mogiliavo apylinkes, kur dirbo darbus susijusius su trianguliacija. 1871 m. apdovanotas Anos ginklo ordinu. 1874-1894 m. jis vadovavo pelkėto Polesės regiono nusausinimo darbams. 1875 m. tapo Polesės regiono trianguliacinių tyrimų vadovų. Taip pat vadovavo Barabos žemumos nusausinimo darbams. 1877 m. tapo karinio mokslininkų komiteto nariu. 1879 m. pradėjo dirbti valstybės turto departamente. 1894 m. tapo žemės gerinimo departamento vadovu. Mirė 1916 metais.
Jönköpings Södra IF

Istorija

1922 m. įkurtas klubas. Yra žaidę elito divizione. Sėkmingiausi metai 1950–ieji, kai tapo šalies čempionais.
Iliustruotasis metraščių sąvadas

Iliustruotasis metraščių sąvadas (rus. Лицево́й летопи́сный свод) – istorijos šaltinis, sukurtas XVI a. viduryje senąja rusų kalba.
Sąvadas sukurtas vieninteliu egzemplioriu Ivano Rūsčiojo bibliotekai.
Sąvadą sudaro 10 tomų, kuriuose apie 10 tūkst. puslapių ir daugiau nei 16 tūkst. iliustracijų, apimančių laikotarpį nuo „pasaulio sukūrimo“ iki 1567 m.
Kastris

Kastris (angl. Castries) – pagrindinis miestas Sent Lusijos saloje, esančioje Karibų jūros rytinėje dalyje, 65 km į pietus nuo Martinikos. Sent Lusijos sostinė ir didžiausias miestas (53,9 tūkst. gyventojų, 1992). Išsidėstęs salos šiaurės vakaruose, turi giliavandenį uostą – didžiausią šalyje. Pagrindinės eksporto prekės: bananai, cukranendrės, romas, melasa, kakava, kokoso riešutai, kopra, citrinos, atogrąžų vaisiai ir daržovės. Prie miesto stūkso Laimės kalva (Mount Fortune, 260 m), ant kurios yra tvirtovė. Mieste yra botanikos stotis, Vigie paplūdimys, oro uostas.
Miestą 1650 m. įkūrė prancūzai.
Naujasis Džersis

Istorija

Henris Hadsonas atplaukė į Niuarko įlanką 1609 m., taip duodamas pagrindą olandams pareikšti pretenzijas į žemes. Mažos gyvenvietės išsibarstė po dabartinę miesto teritoriją. 1676 m. išleistu aktu teritorijos buvo padalintos į Rytų ir Vakarų Džersį. 1681 m. aktą perpirko kvakeriai iš G. Kartereto našlės. 1702 m. žemės savininkų pasipiktinimas dėl vyresnybės privertė kvakerius perleisti žemes D. Britanijai. Naujojo Džersio nepriklausomybė nuo Niujorko buvo pripažinta, tačiau iki 1738 m. teritorijas valdė Niujorko gubernatorius. 1776 m. birželį valstijai suteikta nepriklausomybė.
Mikojan MiG-17

Istorija

MiG-17 yra vizualiai labai primeną ankstesnį MiG-15, tačiau iš esmės tai kitas naikintuvas. Vakarų karo analitikai manė, jog šis naikintuvas buvo sukurtas po Korėjos karo, atkreipus dėmesį į MiG-15 trūkumus (sunkokas valdymas taikymo metu).
Naikintuvas pradėtas kurti 1948 m. Greičiausiai tai buvo paskutinis lėktuvas, kurio kurimui skyrė dėmesį konstruktorius M. Gurevičius (rus. М.И. Гуревич). Sumažinto storio sparnai, kitokios formos stabilizatoriai uodegoje – esminės naujovės, pagerinusios valdymą.
Tarybų Sąjungos KOP pradėtas naudoti 1951 m. Pagrindinis naudotas modelis – MiG-15F – dieninis naikintuvas VK-1F varikliu su forsažo kameromis (NATO kodas – Fresco C).
1951 m. rugsėjo 1 d. TSRS Ministrų Taryba pritarė serijinės MiG-17 gamybos projektui. Pirmasis viešas naikintuvo pasirodymas vyko 1953 m. birželio 20 d. Tušino aerodrome.
MiG-17 dalyvavo Egipto-Izraelio 1956 m. konflikte, Vietnamo kare.
Be TSRS, kurioje buvo pagaminta apie 8 000 vienetų, dar pagal licencijas gamino Lenkija, Kinija. Iš viso pagaminta apie 11 000 naikintuvų.
Jonas Bielionis

Jonas Bielionis (1909 m. birželio 5 d. Seirijuose – 1957 m. rugsėjo 11 d. Kaune) – kompozitorius, chorvedys, pedagogas.

Biografija

Mokėsi Seinų „Žiburio“ gimnazijoje ir dvimečiuose mokytojų kursuose. Privačiai pramokęs muzikos, 1925 m. pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorams Lazdijuose, Tabariškėse ir Vilijampolėje.
1930–1935 m. mokėsi Kauno muzikos mokykloje ir Kauno konservatorijoje: vargonininkavimą studijavo pas Nikodemą Martinonį, chorvedybą – pas J. Starką ir N. Martinonį, kompoziciją – pas prof. Juozą Gruodį.
Studijuodamas vadovavo mėgėjų chorams, rinko ir harmonizavo lietuvių liaudies dainas. Su Vytauto kalno Jaunalietuvių choru gerai pasirodė 1936 m. chorų varžybose Šiauliuose, dalyvavo 1938 m. Dainų šventėse Klaipėdoje ir Ukmergėje. Taip pat vadovavo Kauno kojinių fabriko „Cotton“ chorui. 1939–1940 m. mokytojavo ir vadovavo chorams Vilkaviškyje, kūrybiškai dirbo su Darbo rūmų choru. 1940 m. konkurse už dainą „Ei, Armonika“ gavo respublikinę premiją.
Nuo 1941 m. Lietuvos valstybinio dainų ir šokių liaudies ansamblio chormeisteris, mokytojavo Vilniuje, vėliau – Vilkaviškyje. Nuo 1945 m. Kauno srities liaudies kūrybos namų muzikos konsultantas, Darbo resursų valdybos meno vadovas, kurį laiką buvo Lietuvos valstybinio operos ir baleto teatro chormeisteris, Valstybinės grožinės literatūros leidyklos muzikos redaktorius, miesto moksleivių chorų vadovas. 1946–1957 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje dėstė choro dirigavimą ir teorijos disciplinas, 1947–1948 m. direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams.
Dirigavo Kauno miesto dainų šventėse, surinko apie 3000 lietuvių liaudies dainų ir dalį jų harmonizavo. Sukūrė apie 80 dainų chorams (apie 20 dainų vaikams), parašė keletą instrumentinių kūrinių. Buvo Lietuvos kompozitorių sąjungos narys. Duktė Sonata Bielionytė – pianistė ir pedagogė. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Potsdamas

Istorija

Pirmoji gyvenvietė veikiausiai buvo VII amžius amžiuje slavų ir pavadinta Poztupimi vardu. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 993 m. XVI a. čia buvo miestelis su 2000 gyventojų ir nedideliu turgumi. Per Trisdešimtmetį karą buvo sunaikinta pusė Potsdamo.
Daug kas pasikeitė 1660 m., kai Branderburgo kurfiurstas Frydrichas Vilhelmas pasirinko Potsdamą savo medžioklės rezidencijai statyti. Čia taip pat buvo įkurti ir prūsų kariuomenės barakai.
Po 1685 m. Potsdamo edikto į miestą plūstelėjo imigrantų banga. Religinė laisvė priviliojo Prancūzijos hugenotus, pabėgėlius iš Rusijos, Nyderlandų ir Bohemijos. Ediktas skatino gyventojų augimą ir ekonomikos vystymąsi.
Vėliau miestas tapo Prūsijos karališkąja rezidencija. Patys prašmatniausi pastatai, tokie kaip Sansusi, Potsdamo Naujieji rūmai, buvo pastatyti Frydricho Didžiojo valdymo metu.
Kol Berlynas buvo oficiali Prūsijos, o vėliau – Vokietijos imperijos sostine, karališkieji rūmai buvo Potsdame. Čia taip pat buvo ir daug kitų valdžios institucijų. 1914 m. Naujuosiuose rūmuose buvo pasirašyta Pirmojo pasaulinio karo deklaracija. Potsdamas savo „antrosios sostinės“ statuso neteko po karo baigties.
1933 m. Potsdame, Garnisonkirche bažnyčioje įvyko Adolfo Hitlerio ir Paulo von Hinderburgo rankų paspaudimo ceremonija, simbolizuojanti kariuomenės pajėgu ir nacizmo susijungimą. Per Antrąjį pasaulinį karą miestą niokojo kelios bombų atakos.
Cecilenhofo rūmuose 1945 m. vyko garsioji Potsdamo konferencija, kur susitiko Haris Trumenas, Vinstonas Čerčilis ir Josifas Stalinas.
Rytų Vokietijos valdžia stengėsi naikinti prūsų militarizmo paminklus. Po Berlyno sienos pastatymo miestas buvo atskirtas nuo Vakarų Berlyno. Per šaltąjį karą Potsdame, ant Glienicke tilto, buvo apsikeičiama sugautais šnipais.
Po Vokietijos suvienijimo Potsdamas tapo Brandenburgo administracinės žemės sostine. Daug pastangų buvo įdėta atstatant sugriautus paminklus.
Kaboklės

Išvaizda

Kūnas nuo 10 iki 16 cm ilgio. Plunksnų danga tanki ir šiurkšti. Vyraujanti yra žalia spalva, galva su raudonomis ir mėlynomis dėmėmis. Antuodegis visada raudonos spalvos. Uodega trumpa, tiesiai nukirsta. Jos ilgis lygus sparno ilgiui ar šiek tiek mažesnis. Kojos stiprios, trumpos. Snapas silpnas, ilgas, iš šonų suspaustas.

Paplitimas

Paplitusios Sundos salose, Filipinuose, Bismarko archipalage, Indijoje, Naujojoje Gvinėjoje.

Gyvenimo būdas

Gyvena tropiniuose miškuose dideliais pulkais. Taip pavadintos dėl to, kad ilsisi ir miega ant medžių šakų kabėdamos žemyn galva, panašiai kaip šikšnosparniai. Išgąsdintos išskečia kojų pirštus ir krenta žemyn, išskleidžia sparnus ir nuskrenda. Gerai landžioja po šakas.
Maitinasi uogomis, vaisiais, nektaru. Labai gražiai gieda. Lizdą įsirengia medžių drevėse.

Laikymas

Sėkmingai veisiamos JAV ir Europos zoologijos soduose.
Mažylis (laikraštis)

Mažylis – mėnraštis ikimokyklinukų tėvams, ėjęs 1991–1995 m. Vilniuje.

Istorija

Įsteigė ir leido UAB „Šeima“. Tiražas 1991 m. – 30 000 egz., 1995 m. – 4000 egz.
Cassius

Biografija

Abu nariai ėmė dirbti kartu 1988 m. kai prodiusavo kelis Mc Solaar albumus. 1991 m. jie sukūrė pirmą savo projektą pavadinimu La Funk Mob, kur jie toliau eksperimentavo su elektriniais garsais. Vėliau jau jie abu sukūrė garsųjį hitą „Foxxy“, tik šį kartą jau pasivadinę Cassius vardu. Šio singlo populiarumas išgarsino Cassius, o tokios grupės kaip Daft Punk ar Air net leido sukurti kelis jų dainų remix'us. 1999 m. Sausį jie išleido kitą hitą „Cassius 1999“, kuris kaip pasirodo buvo jų albumo pagrindinė daina, albumio kuris ir vadinosi „1999“. Šiame albume buvo dar du hitai, tai „Feeling For You“ ir „La Mouche“. Dainų „Feeling for you" ir „Cassius 1999" video klipuose yra vaizduojamas garsus komiksų veikėjas, vardu Deadman, kuris čia yra Dj - superherojus.
2002 m. buvo išleistas antrasis jų albumas, pavadinimu Au Rêve, kuris nebuvo toks populiarus kaip pirmasis. Šiame albume galima išgirsti kūrinių, kartu su Steve Edwards, Wu-Tang Clan ir dar keliais kitais atlikėjais. Cassius grįžo į studiją 2006 m. su eksperimentiniu singlu „Toop Toop“, kuris buvo vienas iš jų albumo 15 Again singlų. Šis, kaip ir prieš tai buvęs „Au Rêve“ albumas buvo daugiau vokalinio, o ne house muzikos tipo. Keliaudami po albumo pristatymo turą, jie sugalvojo vieną įdomų dalyką, paprašė draugų ir fanų sukurti remixą dainos „Toop Toop“. Kaip jie patys teigia, jie sulaukė apie 400 remixų nuo 2006 spalio. Šiuo momentu grupe dar nieko nekuria.
Valencia CF

Istorija

2016-2017 m. La Liga pirmenybėse užėmė 12 vietą.
Senegalo vėliava

Senegalo vėliava kilusi iš Malio Federacijos, egzistavusios 1959–1960 m., vėliavos. Ji buvo identiška su juodu siluetu viduryje. Vėliava turi visas Afrikos spalvas. Šiuolaikinė vėliava buvo oficialiai įteisinta 1960 m. rugpjūčio 20 d.
Sovetskaja Litva (laikraštis)

Sovetskaja Litva (rus. Советская Литва, liet. Tarybų Lietuva) – visuomeninis–politinis dienraštis, leistas nuo 1940 m. liepos 10 d. iki 2003 m. rusų kalba Kaune ir Vilniuje.

Istorija

1940–1941 m. ėjo pavadinimu „Truženik“ (Труженик, Darbininkas) Kaune, 1944–1990 m. – „Sovetskaja Litva“ Vilniuje, nuo 1990 m. „Echo Litvy“ (Эхо Литвы, Lietuvos aidas). Nuo 1941 m. birželio 22 d. iki 1944 m. rugsėjo 26 d. laikraštis nebuvo leidžiamas.
1944–1990 m. Lietuvos komunistų partijos CK, LTSR Aukščiausiosios Tarybos ir LTSR Ministrų Tarybos organas, 1990–1992 m. – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės, 1992–1994 m. – Lietuvos Respublikos Seimo ir Vyriausybės visuomeninis–politinis laikraštis. Tiražas 1981 m. – 79 000 egz., 1993 m. – 26 000 egz., 1997 m. – 12 000 egz. 
1989 m. Lietuvos komunistų partijai atsiskyrus nuo TSKP, nuo jos atskilusi promaskvietiška grupuotė „КПЛ на платформе КПСС“ kartu su buvusio kolektyvo dalimi leido laikraštį ankstesniu pavadinimu „Советская Литва“, kurį spausdino Baltarusijos KP spaustuvė, redaktorė Stanislava Juonienė. Teismui uždraudus naudoti senąjį pavadinimą, kurį laiką ėjo laikraštis kiek pakeistu pavadinimu „Litva Sovetskaja“ („Литва Советская“).

Bendradarbiai

Redakcijoje dirbo ar bendradarbiavo Rita Baltušytė, Venantas Butkus, M. Chienas, T. Doval, Antanas Dulinskas, L. Filipavičienė, Isakas Kaplanas, Algirdas Karosas, Virgilijus Mundrys, Petras Šatkus, L. Vaisbergas, Isakas Vistaneckis, B. Zaksas.
Kuoknesės kunigaikštystė

Istorija

Kuoknesės kunigaikštystė susidarė Polocko kunigaikščio vasalams su savo kariauna įsikūrus latgalių žemėje ir sutarus su jų diduomene. Kuoknesės kunigaikštystės ryšiai su Polocko kunigaikštyste nebuvo tvirti, nors glaudesni už Jersikos ryšius. Žinomas vienintelis Kuoknesės kunigaikštystės kunigaikštis Vetsekas (stačiatikių krikšto vardas Viačeslavas, lot. Wetseke, Vetseke, Vesceka, Henriko Latvio kronikoje – Vjačko, Vlačko), valdęs 1205–1208 m.
Įtempti Kuoknesės kunigaikštystės santykiai su lietuvių žemių konfederacija vertė Vetseką ieškoti Livonijos pagalbos. 1205 m. jis pripažino Rygos vyskupą Albertą savo siuzerenu. 1208 m. kilo Vetseko ir Alberto vasalo Lielvardės riterio Danieliaus konfliktas. Vetsekas, nepatenkintas Albertu, kad šis nesutramdė riterio, 1208 m. sudegino Kuoknesės pilį ir pabėgo į Naugardą. Kuoknesės kunigaikštystę užvaldė Livonijos vokiečiai ir įrengė čia atsparos bazę prieš Jersiką ir lietuvius.
Regina Maleckaitė

Regina Maleckaitė (g. 1955 m. gegužės 23 d. Navikų k., Zarasų r.) – choro dirigentė.

Biografija

1963–1974 m. mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (J. Svirskienės choro dirigavimo klasė). 1974–1979 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. J. Motiekaičio klasė).
Nuo 1975 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos (muzikos akademijos) Choro dirigavimo katedros koncertmeisterė, nuo 1979 m. Lietuvos radijo ir televizijos vaikų choro dirigentė. Choro meno vadovui ir vyr. dirigentui A. Girdzijauskui padėjo parengti daugelį koncertinių programų, koncertuose dažnai diriguodavo jaunesniajai choro grupei.
Nuo 1992 m. viso kolektyvo meno vadovė ir vyr. dirigentė. Choras daugiausia propaguoja lietuvių kompozitorių dainas ir sudėtingesnius kūrinius, koncertuoja Vilniuje ir kituose Lietuvos miestuose, dalyvauja įvairiuose kultūros renginiuose, padarė daug įrašų Lietuvos radijui ir televizijai. Dalyvavo 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje – konkurse pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą. 1994 m. Japonijoje (Tokyo) chorų įrašų konkurse laimėjo trečiąją vietą, 1996 m. muzikos festivalyje Belgijoje (Neerpelt) pelnė antrąją vietą, o 1997 m. tarptautiniame jaunimo chorų konkurse Slovėnijoje (Celje) – antrąją vietą. 1994 m. šis vaikų choras gastroliavo JAV (Čikagoje, Bostone, Niujorke, Putname, Baltimorėje, Vašingtone) ir Kanadoje (Toronte ir Montrealyje), taip pat koncertavo Japonijoje, Nyderlanduose, Belgijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje.
Nuo 1986 m. lygia greta dirigentė vadovauja Vilniaus miesto kameriniam mišriajam chorui „Sodžius". Chorą išmokė nemaža įvairių kūrinių, surengė koncertų Vilniuje ir kitur, jis dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1995 ir 1997 m. Baltijos ir Šiaurės šalių chorų festivaliuose Rygoje (Latvija) ir Gotlande (Švedija).
R. Maleckaitė – Vilniaus miesto dainų švenčių, 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentė. Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narė, 1994 m. ji apdovanota S. Šimkaus premija, o 1996 m. Lietuvos radijo ir televizijos „Auksinės bitės" dovana.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Vilius Orvidas

Vilius Orvidas (1952 m. rugpjūčio 18 d. – 1992 m. rugpjūčio 5 d.) – Lietuvos menininkas akmentašys, Orvidų akmens muziejaus įkūrėjas.

Biografija

Vilius Orvidas gimė Gargždelės kaime, Salantų apskrityje. Paveldėjo iš tėvo Kazimiero Orvido ir senelio Jono Orvido akmens apdirbimo meną. Kurdavo originalius antkapinius paminklus bei savo išskirtiniu stiliumi pasižyminčias skulptūras. Sisteminių meno studijų neturėjo, nors tėvo prašomas bandė gauti Liaudies Meistro vardą. Sodybą, kurioje gyveno ir dirbo, pavertė originaliu muziejumi - ekspozicija po atviru dangumi. Tarybinei valdžiai persekiojant nuolatos kildavo grėsmė, jog bus sunaikintas savavališkai kuriamas muziejus, kuriame dominavo religinė tema. Paklaustas nuo ko viskas prasidėjo, Vilius atsakydavo jog apsiėmė "gelbėti" akmenis ir ąžuolus. Ne vienas tuometinis sunkvežimio vairuotojas gerai žinojo kelią į Viliaus sodybą ir tai, jog už akmenų priekabą jis sumokės, kiek paprašytas. Vilius Orvidas dažnai minėdavo, jog kūrybinių idėjų, bei sąmoningo gyvenimo apsisprendimui turėjo įtakos Žemaitijos mąstytojas Justinas Mikutis, kuris lankydavosi sodyboje. Prasidėjus Atgimimui, sodyba tapo dideliu traukos centru jaunimui, menu besidomintiems žmonėms bei svečiams iš užsienio. Vasaromis, o vėliau ir žiemos metu, gausūs būriai žmonių, neretai turintys priklausomybę nuo alkoholio ar narkotikų, dvasinės ar socialinės užuovėjos ieškantys, neribotam laikui apsistodavo sodyboje. Vienu metu sodyboje nakvynei susirinkdavo iki 100 lankytojų į ką Vilius atsakydavo - "aš čia nieko netvarkau, tegu Aukščiausiasis daro" palikdamas savieigai organizacinius ypatumus.
1989 m. rugpjūčio 16 d. Vilius priėmė Lietuvos Mažesniųjų brolių pranciškonų vienuolio įžadus pasirinkdamas brolio Gabrieliaus vardą. 
Šiuo metu sodybą prižiūri Viliaus sesuo Palmyra su šeima.
Garsus išeivijos menininkas Jonas Mekas žavėdamasis Orvido kūryba, siūlė sodybą paskelbti UNESCO pasaulio paveldo objektu.
Mūsų aklieji

Mūsų aklieji – Lietuvos aklųjų sąjungos neperiodinis almanachas, leistas vienkarčiais leidiniais 1929–1930 m., 1932 m. Kaune.

Istorija

Spausdino spaustuvė „Menas“.
Bendradarbiavo J. Berčius, Pranas Daunys, Liudas Gira, Mečislovas Kviklys, Juozas Tumas-Vaižgantas ir kt.
Redagavo Vaclovas Rickus-Rickevičius.
Martynas Apanavičius

Biografija

1955 m. Martynas Apanavičius baigė teisę Vilniaus universiteto Teisės f., baigė aspirantūrą, apgynė teisės mokslų kandidato disertaciją; teisės mokslų kandidatas (1967 m.). Dirbo prokuroru, advokatu. Nuo 1960 m. Vilniaus universiteto Teisės fakulteto dėstytojas, 1971-1981 m. Baudžiamosios teisės ir proceso katedros vedėjas, nuo 1970 m. docentas.
Bolševik

Bolševik (liet. Bolševikas) – Vakarų Baltarusijos komunistų partijos CK laikraštis, nelegeliai ėjęs 1929–1931 m. Vilniuje jidiš kalba.
Akmenės cementas

AB Akmenės cementas – viena iš didžiausių Baltijos šalyse ir vienintelė Lietuvoje cemento gamintoja. Per metus pagamina virš 1 milijono tonų. Iki 2011 metų apie 50 % bazinio kuro pakeisti alternatyviu kuru (įskaitant biomasės atliekų deginimą). Buveinė – J. Dalinkevičiaus g. 2, LT-85118, Naujoji Akmenė.

Istorija

1947 m. buvo pradėta statyti cemento gamykla (Akmenės rajonas, Karpėnų kaime).
1952 m. rugsėjo 20 d. pradėjo suktis pirmoji klinkerio degimo krosnis.