google/wiki40b huggingface dataset:
Permanentinė revoliucija

Permanentinė revoliucija (nenutrūkstama revoliucija) - 1. istoriškai užsitęsusi (arba nenutrūkstamai vykstanti) revoliucinių ir reformacinių procesų seka. 2. Nenutrūkstamas tam tikrų revoliucinių tikslų siekimas.

Marksistinė permamentinės revoliucijos samprata

Nors paprastai permanentinės revoliucijos autorystė priskiriama L. Trockiui, pirmą kartą permanentinės (nenutrūkstamos) revoliucijos teoriją "Komunistų Partijos Manifeste" (1848 m.) iškėlė K. Marksas ir F. Engelsas. Marksistai skaitė, kad proletoriatas, turintis pakankamai galios, organizuotumo ir užimantis savo politinę poziciją gali pereiti nuo buržuazinės - demokratinės revoliucijos prie socialistinės revoliucijos ir įvesti savo valdžią. Marksistai manė, kad revoliucijos permanentiškumas turi būti išlaikytas iki tos akimirkos, kai visos priešiškos socialinės klasės nebeturės valdžios ir valstybės valdžia priklausys proletoriatui. Nenutrūkstamumą K. Marksas ir F. Engelsas suprato kaip nenutrūkstamą revoliucijos procesų kaitą.

L. Trockio interpretacija

Pirmą kartą L. Trockis paminėjo permanentinė revoliuciją 1905 metais savo straipsnyje „Apie nenutrūkstamą revoliuciją“ (laikraštyje „Pradžia“, lapkričio 8 d.). 1932 metais išleido knygą „Permanentinė revoliucija“, nuo to laiko permanentinė revoliucijos vardas siejamas tik su Trockiu.
Pagal Levą Trockį, revoliucija neturi būti "vienadienė" - negalima sustoti vien valdžios atitekimu proletoriatu. Revoliucija turi būti permanentinė - vykti tol, kol galutinai nebus pasiekti visi jos tikslai. Siekimas vyksta revoliuciniais/reformaciniais procesais. T. y. skirtingai nuo Markso ir Engelso, kurie aiškino, jog permanentiškumas būtinas iki tos akimirkos, kai bus užimta valdžią, jis skatino vesti kovą už revoliuciją tol, kol nebus įgyvendinti visi jos tikslai, tokie kaip socialinis teisingumas ir pan. Permanentinės revoliucijos atsisakymą ir susitaikymą su esamomis sąlygomis Trockis laikė oportunizmu.
Mirtojos jūra

Mirtojos jūra (gr. Mυρτώο Πέλαγος; angl. Myrtoan Sea) – pietvakarinė dabartinės Egėjo jūros dalis nuo Kikladų iki Peloponeso, piečiau Eubojos, Atikos ir Argolidės.
Dabartinėje geografijoje Mirtojos jūros sąvoka nevartojama.
Lietuvos darbininkų sąjunga

Lietuvos darbininkų sąjunga (LDS) – visuomeninių ir politinių organizacijų, veikusių Lietuvoje, pavadinimas.

Lietuvos darbininkų sąjunga (1896–1900 m.)

Politinė organizacija, įkurta 1896 m. gegužės 1 d. Vilniuje po LSDP steigiamojo suvažiavimo. Įkūrė į LSDP nenorėję stoti kitakalbiai – Stanislavas Trusevičius (K. Zalevskis), Mečislovas Kozlovskis, J. Pupkevičius, Konstantinas Jeremejevas, Stanislavas Rulkovskis. I suvažiavime buvo atstovaujama Vilniaus, Smurgainių, Minsko ir Nemuno Rūdos darbininkams. Priimtoje programoje buvo vadovaujamasi Lenkijos karalystės socialdemokratijos ir Darbo išvadavimo grupės programinėmis nuostatomis: siekė proletariato politinės valdžios bet kokiomis priemonėmis, panaikinti kapitalizmą kaip santvarką, nuversti caro valdžią. Lietuvą matė federalinės Rusijos neatskiriama dalimi. Skelbė tautų ir religijų lygiateisiškumą, tačiau nekėlė tautų apsisprendimo teisės. Todėl didžiąją dalį partijos narių sudarė rusakalbiai ir lenkai. Surengė keletą streikų, kurie didesnės įtakos neturėjo. Leido laikraštį „Przegląd Robotniczy“ bei atsišaukimus. 1900 m. vasario 25 d. Felikso Dzeržinskio iniciatyva kartu su Lenkijos karalystės socialdemokratija susijungė į partiją Lenkijos karalystės ir Lietuvos socialdemokratija.

Lietuvos darbininkų sąjunga (nuo 1989 m.)

Įkurta 1989 m. visuomeninė politinė organizacija, jungianti miestų ir rajonų darbininkų sąjungas. Pirmoji 1988 m. lapkričio 6 d. profsąjungų rūmų salėje buvo įkurta Kauno darbininkų sąjunga. Jos pirmininku išrinktas Rimantas Tėvelis. 1989 m. balandžio 29 d. Klaipėdoje įvykusiame Vilniaus, Kauno, Šiaulių, Klaipėdos, Tauragės, Plungės, Jonavos, Joniškio, Trakų, Kuršėnų darbininkų sąjungų arba jų iniciatyvinių grupių bei keliolikos kitų miestų ir rajonų darbininkų aktyvistų pasitarime buvo nutarta steigti politinę visuomeninę darbininkų organizaciją, jungiančią Lietuvos miestų ir rajonų savarankiškas organizacijas.
1989 m. liepos 1 d. Vilniaus profsąjungų rūmuose įvykusiame steigiamajame suvažiavime buvo išrinkta LDS koordinacinė taryba. Jos pirmininku išrinktas Kazimieras Uoka, pavaduotojais Rimantas Lazdynas ir Jonas Janonis. Per metus darbininkų sąjungos įsisteigė 38 miestuose ir rajonuose, jos jungė per 10 000 narių.
Greta LDS arba joje kūrėsi įvairios organizacijos: 1990 m. Darbo partija (iniciatorius R. Tėvelis), 1991 m. Lietuvos profesinių sąjungų bendrija (pirmininkė Aldona Balsienė) bei kitos. LDS lyderiai, ypač K. Uoka atliko didelį darbą, padėdami organizuotis Latvijos, Maskvos, Novočerkasko, ir kitų Rusijos vietovių darbininkų sąjungoms.
1990 m. birželio 30 – liepos 1 d. Kaune vykusiame II suvažiavime LDS tapo visuomenine organizacija, atsisakiusi politinės veiklos. LDS pirmininku išrinktas Zigmas Kazlauskas. Kruvinojo sekmadienio išvakarėse, 1991 m. sausio 12 d. III suvažiavime Panevėžyje LDS tapo profsąjunga. Pirmininke išrinkta A. Balsienė. 2002 m. X suvažiavime organizacija tapo profsąjunga „Solidarumas“. Pirmininke liko A. Balsienė.
Šerninis kalavijas

Šerninis kalavijas (vok. Schweinschwerter) – specialios konstrukcijos medžioklinis kalavijas, skirtas šernams medžioti.
Šerniniai kalavijai pasirodė XV a. pabaigoje, ir iki XVI a. vidurio juos gamino Vokietijoje ir Ispanijoje. Jų nemažai išliko įvairiose ginklų kolekcijose. Iki tol stambių žvėrių medžioklėn imdavo paprastus ilgus kalavijus. Specialūs medžiokliniai kalavijai į madą atėjo 1470 m. Burgundijoje.

Konstrukcija

Rankena panaši į kavalerijos kalavijo rankeną. Efesas paprastai neturėdavo lankelių, tai paaiškinama tuo, kad žvėris nefechtuoja, tad sudėtingas efesas nereikalingas.
Geležtė būdavo apie 85 cm ilgio. Didelė dalis geležtės (pvz., trys ketvirtadaliai) geležtės yra strypo formos, o galinė dalis – juostos pavidalo, su ašmenimis ir smaigaliu. Neretai geležtė turėjo kiaurinę skylę, pro kurią buvo perkišamas metalinis skersinis, kurio galai neretai būdavo kiek atlenkti link smaigalio. Šis skersinis neleidžia kalavijui pernelyg giliai įsmigti į šerną. Panašius skersinius turi ir medžioklinės ragotinės.
Medžioklinių kalavijų makštys būdavo ypatingos – jos turėdavo papildomas makštis, kuriose laikydavo tokius medžiotojo įrankius kaip mėsinėjimo peilis, yla sausgyslėms atskirti.
XVI a. pradžioje medžiokliniai kalavijai ėmė keistis – geležtės ėmė trumpėti, lengvėti, kol iš šių kalavijų atsirado medžiokliniai peiliai.
Judo bučinys (1998 filmas)

Turinys

Koko Čavez ir Jaunėlis Armstrongas – smulkiais nusikaltimais besiverčianti porelė. Nusprendę, kad tokia veikla mažai pelninga, jie nusprendžia pagrobti kompiuterių genijų Beną Daisoną ir pareikalauti už jį 4 milijonų dolerių išpirkos. Į pagalbą pasitelkiami dar du nusikaltėliai – Lizardas ir Rubenas – tačiau planas vos nežlunga, kai Koko nušauna liudininke tapusią moterį. Netrukus paaiškėja, kad žuvusioji – senatoriaus Hornbeko žmona ir nusikaltimui tirti metamos didelės FTB ir policijos pajėgos.
Gilindamiesi į bylą, tyrėjai gauna įrodymų, kad pagrobtasis ir žuvusioji buvo meilužiai, tačiau apie tai nieko nenorintis girdėti senatorius pasiunčia samdomą žudiką, kad šis susidorotų su nusikaltėliais. Įtardami, kad žmogžudystė galėjo būti neatsitiktinė, šie stengiasi užkirsti kelią galimam senatoriaus kerštui, tuo tarpu į kampą įvarytame pagrobėjų būryje atsiranda išdavikas, pasirengęs išduoti savo draugus dėl asmeninio saugumo...
Jean-Philippe Rameau

Jean-Philippe Rameau (Žanas Filipas Ramo; g. 1683 m. – m. 1764 m.) – ryškiausias vėlyvojo baroko muzikas. Tarnavo vargonininku ir muzikos mokytoju ir sukūrė daug muzikos klavesinui, bet jis vis dėlto neužtemdė F. Kupereno spindesio. Įdomiausi Ž. F. Ramo kūriniai yra penki koncertinių pjesių ciklai klavesinui, smuikui (arba fleitai) ir violai da gamba.
Ž. F. Ramo užima reikšmingą vietą muzikos istorijoje ir kaip teoretikas – 1722 m. pasirodęs jo „Harmonijos traktatas“ davė pradžią klasikinei harmonijos, akordų bei jų jungimo logikos teorijai. Šis veikalas tapo atsirandančio klasicistinio muzikos stiliaus teoriniu pagrindu. Antroje savo gyvenimo pusėje Ž. F. Ramo buvo žymus teatro kompozitorius, garsiausias po Ž. B. Liuli. Didžiausio praėjusios kartos operos meistro Andrė Kampros nuomone, pirmos didžiosios Ramo operos „Ipolitas ir Arisija“ (1733) muzikos užtektų dešimčiai operų.
Iš pagrindinių Ramo kūrinių dar minėtinos operos „Kastoras ir Poluksas“ (1737), „Dardanas“ (1739), opera baletas (arba herojinis baletas, yra šventiškas iškilmingas žanras, paralelinis prancūzų operai; jį sudarė šokių scenos, arijos ir chorai) „Galantiškoji Indija“ (1735) ir mini baletas „Pigmalionas“ (1748).
Taika

Taika – karo kaip organizuotos tarpvalstybinių santykių formos nebuvimas.
Rasa Serra

Biografija

Jaunystėje dalyvavo muzikiniuose ir šokių kolektyvuose, būreliuose. Vėliau, Juozo Gruodžio konservatorijoje mokėsi grojimo akordeonu. 1996 m. Klaipėdos universitete pradėjo studijuoti folklorinę muziką. Pas Steponą Janušką studijavo džiazą, nuo 1997 m. dalyvavo Klaipėdos universiteto Menų fakulteto Liaudies muzikos katedros studentų folkloro ansamblyje (su juo dalyvavo koncertuose Lietuvos muzikos akademijoje ir Kauno filharmonijoje).
Rasa Serra dalyvauja įvairiuose, daugiausia folkloro ir džiazo, muzikiniuose projektuose, dainų šventėse. Bendradarbiavo su įvairiais atlikėjais (Donis, Exem, Saulium Petreikiu ir kt.) atlikdama pagrindines vokalines ar pritariamojo vokalo partijas. Nuo 2004 m. vokalinės grupės „Cappella’A“ narė. Rasa Serra kaip atlikėja dalyvavo Dzūkijos Sostinės šventėje (2009 m.), Lietuvos Tūkstantmečio Dainų šventėje (2009 m.), Lietuvos Dainų šventėse (visose nuo 2007 m.).
2010 m. „Enigma“ projekto dvidešimtmečio konkurse su daina „Oi giria giria“ užėmė 4 vietą ir prisidėjo kuriant dainą MMX (The Social Song).
2012 m. Rasa Serra dalyvavo neolimpinių sporto šakų pasaulinių sporto žaidynių „TAFISA World Sport for All Games“ atidarymo ceremonijoje. Dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose „Vilniaus dienos Gdanske“ (2013 m.), „Parbėg laivelis“ (2014 m.), „Gdansko kultūros dienos Vilniuje” (2014 m.), muzikos festivaliuose „Kilkim žaibu“, „Mėnuo Juodaragis“, etnografiniuose renginiuose, Šiaurės Amerikos lietuvių dainų šventėje Čikagoje (2015 m.) bei surengė kitus pasirodymus JAV su S. Petreikiu. Nuo 2015 m. pradėjo koncertuoti su dainų ir šokių ansambliu „Lietuva“.
Vaubano gynybiniai įtvirtinimai

Vaubano įtvirtinimai Prancūzijoje – 12 tvirtovių, išsidėsčiusių palei šalies sienas vakaruose, šiaurėje ir rytuose, kurias sukūrė karaliaus Liudviko XIV karo inžinierius Sebastianas Vaubanas (1633–1707). 2008 m. jie buvo įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Pajuostis

Istorija

XVIII a.–XX a. minimas Pajuosčio dvaras.

Aplinkinės gyvenvietės

PANEVĖŽYS – 3 km
DEMBAVA – 1 km
Filonas Tiškevičius Logoiskis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Martynas Tiškevičius Logoiskis. Motina Eleonora Chalecka. Brolis Juozapas Tiškevičius Logoiskis.
Buvo vedęs Lochinską ir Sofiją Komorovską, bet vaikų neturėjo.

Valstybės tarnyba

Minsko žemės teisėjas.
SL Benfica de Macau

Istorija

Klubas įkurtas 1951 m. 
Futbolo komanda 5 kartus tapo šalies čempionais. (2014, 2015, 2016, 2017, 2018 m.)
Polocko kunigaikščiai

Polocko kunigaikščiai – Polocko kunigaikštystės valdovai. Seniausieji vietos kunigaikščiai kildino save iš variagų ir turėjo seną dinastiją. Vėliau įsitvirtino Riurikaičių Polocko atšaka. iai pasibaigus, nuo 1129 m. Polocką valdė įvairios kitos riurikaičių atšakos.
Nuo XIII a. vidurio Polocką, kaip dalinę LDK kunigaikštystę, valdė Mindaugo giminaičiai ir Gediminaičiai
Eismo įvykis

Eismo įvykis − įvykis kelyje, viešose arba privačiose teritorijose, kurio metu, dalyvaujant judančiai transporto priemonei, žuvo ar buvo sužeista žmonių, sugadinta ar apgadinta bent viena transporto priemonė, krovinys, kelias, jo statiniai, ar bet koks kitas įvykio vietoje buvęs turtas.
2006 m. Lietuvoje iš viso užregistruoti 6 773 eismo įvykiai. Juose 759 žmonės žuvo, 8 495 buvo sužeisti.

Pirmieji eismo įvykiai

Pirmasis pasaulyje eismo įvykis, kuriame dalyvavo automobilis ir kurio metu žuvo žmogus, įvyko 1893 m. Niujorko Brodvėjuje. Jo kaltininkės − trys moterys, auka tapo emigrantas iš Europos siuvėjas Josif Blium.
Pirmasis Europoje eismo įvykis žiniasklaidoje paminėtas 1896 m. Rugpjūčio 17 d. ponia Bridgette Driscol iš Kroidono (Londono apylinkės) buvo partrenkta automobilio, kai nepaisydama „Dėmesio! Nearklinė transporto priemonė“ ženklo ėjo per gatvę. Automobilį pastebėjusi tik būdama jau kelio viduryje, Bridgette Driscol išsigando nematytos transporto priemonės ir norėdama apsisaugoti atkišo į ją skėtį. Teisme vairuotojas aiškino neviršijęs 4 mylių per valandą (6,4 km/h) greičio, kadangi jo automobilis negalėjo važiuoti greičiau. Teismas nusprendė, kad ponia Bridgette Driscol tapo savo neatsargumo auka.
Marius Aleksas Lukošiūnas

Biografija

1980 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1985 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę. 1989 m. apgynė disertaciją „Objektyvumo problema JAV masinės komunikacijos teorijoje“, socialinių mokslų daktaras.
1985–1987 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto Jaunimo redakcijos redaktorius. 1987–1989 m. Maskvos universiteto Žurnalistikos fakulteto aspirantas, 1989–1992 m. – Vilniaus universiteto Žurnalistikos instituto asistentas, 1992 m. – Lietuvos televizijos Politikos direkcijos direktorius. 1992–1997 m. – Vilniaus universiteto Žurnalistikos instituto direktorius, nuo 1994 m. docentas,  Žurnalistikos katedros vedėjas. 1997–2000 m. Europos žurnalistikos centro Mastrichte projektų vadovas, 2000–2004 m. JTO misijos Kosove patarėjas, 2004–2005 m. Prezidento spaudos tarnybos vadovas, nuo 2005 m. UNESCO atstovybės Maskvoje patarėjas Komunikacijos ir informacijos programai, nuo 2010 UNESCO atstovybės Kaire (Egiptas) patarėjas Komunikacijos ir informacijos programai.
Straipsnių masinės komunikacijos temomis paskelbė Lietuvos, Rusijos, JAV, Vokietijos moksliniuose žurnaluose ir kt. periodiniuose leidiniuose. Knygos „Towards a Civic Society: The Baltie Medias Long Road to Freedom“, 1993 m. skyriaus apie Lietuvos žurnalistiką redaktorius.
Laimutis Alechnavičius

Laimutis Alechnavičius (g. 1966 m. Upninkuose, Jonavos rajonas) – teisininkas, Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (LVAT) teisėjas, buvęs tardytojas, prokuroras.
Tėvas Juozas Alechnavičius (g. 1938 m.), Jonavos rajono politinis bei visuomenės veikėjas.
Motina Laimutė Alechnavičienė (g. 1945 m.), Jonavos rajono politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija

1981 m. baigė Jonavos rajono Upninkų aštuonmetę mokyklą, 1984 m. – Jonavos 4-ąją vidurinę mokyklą. 1989 m. – studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete.
Nuo 1989 m. liepos iki 1990 m. birželio Vilniaus m. Tarybų r. prokuratūros stažuotojas, nuo 1990 m. birželio iki 1992 m. spalio mėn. Vilniaus miesto prokuratūros tardytojas, nuo 1992 m. spalio mėn. iki 1999 m. liepos LR generalinės prokuratūros Nusikaltimų tyrimo departamento tardytojas, Organizuotų nusikaltimų ir korupcijos tyrimo skyriaus ypatingai svarbių bylų tardytojas, prokuroras, 1999 m. liepos iki 1999 m. rugpjūčio mėn. Vilniaus apygardos administracinio teismo (VAAT) teisėjas, 1999 m. rugpjūčio mėn. iki 2000 m. Teismų departamento prie Teisingumo ministerijos direktoriaus pavaduotojas, nuo 2000 m. iki 2007 m. gruodžio VAAT teisėjas.
Nuo 2007 m. gruodžio mėn. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėjas.
Nuo 2008 m. gruodžio mėn. Teisėjų etikos ir drausmės komisija, narys.
Moka rusų, vokiečių, anglų kalbas.
Erich Hippke

Biografija

Gimė 1888 m. kovo 7 d. Priekulėje. 1907-1913 m. studijavo karo mediciną Kaizerio Vilhelmo akademijoje Berlyne. I pasaulinio karo metu dirbo karo lauko gydytoju. 1919-1922 m. dirbo higienos institute Berlyne. 1922-1935 m. dirbo įvairių karinių apygardų higienos skyriuose. 1935-1937 m. buvo karinių oro pajėgų medicinos departamento direktorius. Nuo 1937 m. iki 1943 m. gruodžio buvo Liuftvafės karinių oro pajėgų medicinos skyriaus vadovas. 1941 m. dalyvavo Dachau koncentracijos stovykloje vykdytuose mediciniuose eksperimentuose su gyvais žmonėmis. Pasibaigus karui slapstėsi, dirbo Hamburgo metro, taip išvengdamas Niurnbergo procesą gydytojams eksperimentavusiems su žmonėmis. 1946 m. gruodžio mėnesį buvo suimtas Hamburge. 1947 m. pradžioje dalyvavo kaip liudininkas savo viršiniko Erhard Milch teismo procese. E. Hipkė po visų teismo procesų buvo paleistas ir iki 1962 m. dirbo konsultantu Berlyne karinių oro pajėgų medicinos skyriuje. Niurnbergo tribunole dirbę JAV tyrėjai nustatė, kad E. Hipkė buvo pagrindinis SS mediko Sigmund Rascher eksperimentavusio su žmonėmis idėjų šaltinis.
Maskvos universiteto centriniai rūmai

Maskvos universiteto centriniai rūmai – Maskvos Vorobjovo kalnuose 1949–1953 m. pastatytas M. Lomonosovo universiteto pastatų kompleksas.
Iki 2006 m. tai buvo aukščiausias administracinės paskirties pastatas Maskvoje. Kaip ir kiti stalininiai Maskvos dangoraižiai, pastatas projektuotas kaip uždara, visą buitinę infrastruktūrą turinti teritorija, su kino teatru, paštu, buitinio aptarnavimo įstaigomis, poliklinika ir kt. Studentas per visus mokslo metus galėjo iš pastato neišeiti.
Burbaičių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis yra sudėtingos konfigūracijos, elipsės formos, net 24 m aukščio, 120 m ilgio ir 80 m pločio. Šlaitai į Kražantę ir upelį statūs, iki 49°, apie 24 m aukščio. Piliakalnio viršuje yra beveik apskrita 18 m skersmens aikštelė; ją iš rytų ir pietų juosia pylimas, kurio aukštis nuo aikštelės 9,5 m, iš išorės – 10 m. Piliakalnio pietryčių papėdėje yra apie 30 m ilgio, 15 m pločio ir apie 1,5 m gylio griovys. Vakariniame šlaite, apie 14,5 m žemiau viršutinės aikštelės – antra 18 x 20 m dydžio aikštelė. Vakarinėje dalyje – gili dauba, prigriozdinta milžiniškų akmenų luitų. Petras Tarasenka knygoje „Pėdos akmenyje“ (Vilnius, 1958 m.) pakilesnėje pietinėje piliakalnio pusėje nurodė buvus didoką akmenį su žmogaus pėda. Piliakalnio pietryčių papėdėje rasta senovės gyvenvietės liekanų.

Tyrimai

1903 m. piliakalnį žvalgė Liudvikas Kšivickis. Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1967 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Aikštelės kultūriniame sluoksnyje rasta lipdytos lygiu ir grublėtu paviršiumi keramikos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Legendos

Piliukas plačiai žinomas savo padavimais ir legendomis. Kartą gilioje senovėje per Žemaičių kraštą keliavo neregėto ūgio milžinas. Pavargęs atsisėdo pailsėti ant stataus Kražantės kranto, ten, kur dabar yra Burbaičių kaimas. Čia milžinas nusiavęs didžiulę, lyg koks laivas klumpę ir išpylęs prisisėmusios žemės. Iš tos žemės pasidariusi kalva, vėliau Piliuku pavadinta. Kovų su priešais metais ją žemaičiai pavertę piliakalniu: kalvą atlyginę, nukasę viršūnę ir ten pastatę medinę pilį, aplink supylę pylimą, iškasę gynybinį griovį.
L. Kšivickis „Žemaičių senovėje“  rašė, kad ant Burbaičių pilikės buvusi bažnyčia, kuri prasmegusi į žemę, esą dar ir dabar kartais girdėti iš po žemių giedant gaidį. Kažkas mėginęs kasti kalną nuo Kražantės pusės, bet kitą dieną viskas buvę užversta. Žmogus vėl kasęs, bet jo darbas nuėjęs veltui. Žmogus įtaręs kažkokių šmėklų darbą, persigandęs ir liovęsis kasęs.
Piliuko žiląją senovę mena kitoje Kražantės pusėje buvęs Žirginės, vėliau sulenkintas į Kaniūkus, kaimas, kuriame gyvenę šios pilies raitininkai.

Aplinkiniai piliakalniai

Kalniškių piliakalnis (Vaiguva) 22 km
Vainagių piliakalnis 14 kmBubių piliakalnis 21 km
Kurtuvėnų piliakalnis 18 kmNormančių piliakalnis 21 km
Velžių piliakalnis - 40 kmGirgždutė 33 km
Papilalio piliakalnis 22 kmDiauderių piliakalnis 40 km
Kudinų piliakalnis 21 kmPapilių piliakalnis 23 km
Galinių piliakalnis 19 kmBulavėnų piliakalnis 14 km
Lyduvėnų piliakalnis 20 kmPagryžuvio piliakalnis 9 km
Papušinio piliakalnis 5,5 km
Ruchlio tema

Istorija

1946 m. Sverdlovske surengtam šachmatų konkursui Jefimas Ruchlis ( Efim Naumovich Rukhlis; 1925–2006) pateikė žaidimo kaitos tema sukurtą šachmatų uždavinį. Vėliau šiame uždavinyje panaudotoji tema buvo pavadinta jo vardu, nors panašių uždavinių būta ir anksčiau.
Juos publikavo šachmatų kompozitoriai: iš Australijos – Arturas Mouzlis (Arthur James Mosely; 1867–1930) – 1914 m. Good Companions, Didžiosios Britanijos – Henris Bernardas (Henry D’Oyly Bernard; 1878–1954) – 1918 m. Chess Amateur
ir Italijos – Albertas Mari ( Alberto Mari; 1892–1953)
– 1928 m. L’Echiquier  leidiniuose.
Ši tema paskatino šiuolaikinio dviejų ėjimų uždavinio plėtrą, tapo viena iš populiariausių įdėjų ir užėmė kompozitorių kūriniuose svarbią vietą. Jie tebekuriami ir dabar.
Iki 2018 m. kai kurios šachmatų uždavinių bazės turėjo sukaupusios apie 1,5 tūkstančio šia tema sukurtų uždavinių.
Kthulhu

Cthulhu, Kthulhu – Ktulas, išgalvota dievybė, snaudžianti Ramiojo vandenyno dugne, tačiau gebanti veikti žmogaus protą, iš H. P. Lavkrafto kūrinių, bendrai žinomų kaip „Ktulo mitai“.

Istorija

Pirmą kartą Ktulas paminėtas 1928 m. H. P. Lavkrafto apsakyme „Ktulo šauksmas“, išspausdintame žurnale Weird Tales.

Personažas

Ši baisi fantastinė būtybė įkalinta nuskendusiame R’lyeh mieste. Ji atskiromis savo kūno dalimis panaši į aštuonkojį, drakoną, žmogų: žvynais dengtas humanoido kūnas, galva su daugybe čiuptuvų, pora rudimentinių sparnų. Gyvo Ktulo pažaliavęs, drebučius menantis kūnas juda žliugsėdamas, pasruvęs gleivėmis, neįtikėtinai greitai regeneruodamas. Jo ūgis nėra tiksliai nurodomas, bet primena judantį kalną, didesnį už legendinį ciklopą. Ktulas plaukia ar eina dugnu tarsi okeaninis demono galeonas, skrodžiantis nešvarią bangą. Pasąmonės lygmenyje Ktulas akivaizdžai yra žmonijos nenumaldomo nerimo šaltinis.

Kultas

Taip pat tai yra objektas, garbinamas blogųjų kultistų tam tikrose pasaulio dalyse (Arabijoje, Naujojoje Zelandijoje, Grenlandijoje) bei kitų H. P. Lavkrafto monstrų – Giliavandenių (Deep Ones) ir Migo (Mi-Go). Pagal apsakymą, Ktulas, nors laikinai ir įkalintas, bet tikrai sugrįšiantis žvaigždėms tinkamai išsidėsčius, garbinamas kartojant mantrą „Ph’nglui mglw’nafh Cthulhu R’lyeh wgah’nagl fhtagn“ („Savo namuose R’lyeh negyvas Ktulas laukia sapnuodamas“), kultistams aukojant ir pasiutusiai šokant.
Ktulo galios veikti žmonijos protus yra ribojamos didžiulio vandens gelmės slėgio, todėl jam pavaldūs išlieka tik ypatingai jausmingų žmonių sapnai. „Ktulo šauksme“ šios būtybės peršami sapnai yra labai gąsdinantys, tikri košmarai, dažniausiai privedantys juos sapnavusius prie išprotėjmo. Ktulas – antgamtinis padaras, visiškai svetimas žmogaus esybei, o visa žmonijos istorija tėra jo miego akimirka. Anot kultistų, įsitikinusių savo dievo galia, civilizacijos žūtis pabudus Ktului yra labai tikėtina.
Merčisono krioklys

Merčisono krioklys (angl. Murchison Falls) arba Kabaregos krioklys (Kabarega Falls) – krioklys Ugandoje, Nilo aukštupyje (Viktorijos Nile). Yra ruože tarp Kiogos ir Alberto ežerų. Čia upė teka siauru, vos 7 m pločio, tarpekliu ir krenta nuo 43 m aukščio slenksčio. Vandens debitas siekia ~300 m³/s. Krioklys ir jo apylinkės paskelbtos nacionaliniu parku.
Krioklį XIX a. pasiekė britų keliautojas Samuelis Beikeris ir pavadino Karališkosios geografų draugijos prezidento Roderiko Merčisono garbei. Idi Amino laikais krioklys vadintas Kabaregos vardu, pagal Bunjoro karalių Kabaregą.
Dovana (gamybinis susivienijimas)

Meno verslų ir suvenyrų gamybinis susivienijimas „Dovana“ – Vilniuje sovietmečiu įkurtas gamybinis susivienijimas, bankrutavęs 1999 m. Turėjo padalinį Karoliniškių mikrorajone. „Dovanoje“ mezgėja nuo 1983 m. iki 1991 m. sausio įvykių dirbo Loreta Asanavičiūtė.
Vasario 10

Vardadieniai

Aušra – Eiva – Elvyra – Elvyras – Gabrielius – Girvilas – Girvilė – Girvyda – Girvydas – Scholastika – Skolastika – Skolė – Vydgailė – Gabrielė