google/wiki40b huggingface dataset:
Aldona Šliūpaitė-Jankauskienė

Biografija

Tėvas dr. Jonas Šliūpas, motina Liudmila Malinauskaitė-Šliūpienė. Mokėsi Skrantone ir Filadelfijoje, kur 1908 m. baigė Woman’s Medical College of Philadelphia. Praktikavo Brukline, užsiimdama akušerija – ginekologija. Ištekėjo būdama 18 metų, kaip pati rašė, nesubrendusi, su vyru sugyventi nepavyko.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, kaip ir daugeliui lietuvių, parūpo padėti nukentėjusiems nuo karo ir teikti medicinos pagalbą beveik be gydytoju likusiems žmonėms. Martyno Yčo paskatinta, 1916 m. nutarė važiuoti į Lietuvą, tačiau JAV vyriausybė nedavė jai leidimo važiuoti į tuo laiku vokiečių okupuotą kraštą. 1917 m. kartu su tėvu dr. J. Šliūpu ji išvyko į Rusiją per Japoniją ir Sibirą. Pradžioje Voroneže dirbo mokyklų gydytoja, o 1918 m. su Voronežo mokinių būriu išvyko į Vilnių. Jai buvo siūloma pasilikti, tačiau traukė lietuviškas sodžius, kurio ji dar nebuvo pažinusi. Dirbo Šilalėje, kur siautė karo atneštos epidemijos. 1919 m. socialinės apsaugos ministerija ją priskyrė prie Huverio ir Didžiosios Britanijos „Lady Paget“ misijų organizuoti maisto ir vaistų teikimą per Amerikos Raudonąjį Kryžių. 
Gyvendama Kaune, ji pradėjo dirbti Raudonojo Kryžiaus ligoninėje, padėdama dr. P. Mažyliui suorganizuoti moterų ligų skyrių. Jos dėka taip pat buvo paruošta daug slaugių, akušerių ir kitokio medicinos personalo. 1923–1927 m. Kauno universiteto Akušerijos – ginekologijos katedros jaunesnioji asistentė. Parašė ir išspausdino straipsnius „Nepaprastas žiedas moters makštyje“ (Medicina, 1924) ir „Eklampsija ir jos gydymas“ (Medicina 1927).
1928 m. mirus motinai ji pasijuto labai vieniša. Atgijo malonūs Amerikos gyvenimo prisiminimai ir ji įsitikino, kad Amerika yra jos „Lietuva“. 1931 m. ji grižo į JAV. Tėvas dukters grįžimo priežastį aprašo kitaip: „Amerikoje laisvai augusi ir nepratusi keliaklupsčiauti prieš nieką, ji nerado įvertinimo pas lietuviškus ponus ir nusivylusi, o dar užpykusi, kad tėvas antrą žmoną vedė, ji grižo atgal į Ameriką“.
Apsigyveno Brukline, kur pradėjo verstis privačia praktika. 1958–1965 m. dirbo Niujorko Charles B. Town ligoninėje, kur buvo gydomi alkoholikai ir narkomanai.
Gyvendama Niujorke visada domėjosi lietuviška veikla, o 1940 m., rusams okupavus Lietuvą, aktyviai įsijungė į veiklą – buvo Balfo Niujorko skyriaus iždininke ir medicinos patarėja. Užbaigus praktiką, išsikėlė į Kaliforniją, Santa Moniką, kur įstojo į Lietuvių gydytojų draugiją ir dalyvavo jos susirinkimuose bei valdyboje.
Mirė 1980 m., jos pelenai buvo pervežti ir palaidoti šalia tėvo dr. Jono Šliūpo Čikagos Tautinėse kapinėse. Savo gyvenimo santaupas ji paliko Pensilvanijos universitetui, pabrėždama, kad tai būtų Šliūpų vardo stipendija studentui lietuviui.
Šešupės klonis

Aprašymas

Šešupės klonis yra iš dalies ant Pamario morenos ir užima apie 50 km². Didelė dalis klonio apylinkių yra apie 40-70 metrų žemiau aplinkinių vietovių. Šiame klonyje iškilusios Šiurpilio, Kžemiankos, Dziervanų, Ančios ir Gulbiniškių plynaukštės ir susidarę Juodosios Ančios ir Šešupės upių slėniai. Atlikus išsamius tyrimus paaiškėjo, kad šio regiono kvartero storis yra apie 200–290 metrų. Remdamiesi šiais apskaičiavimais mokslininkai teigia, kad, pvz., Ančios ežeras egzistavo jau ledynmečio pabaigoje. Šis klonis susidarė veikiamas tektoninių procesų ir erozijos. Dėl Vyslos upės nešamų didelių ledyno sangrūdų tektoniniai procesai ir erozija šioje vietovėje užsitęsė ilgiau. Tikėtina, kad šis klonis susiformavo maždaug prieš 1 800 000-10 200 metų, kvartero, pleistoceno ir holoceno laikotarpiu. Labiausiai klonį paveikė paskutinis apledėjimo periodas, kai ši vietovė buvo veikiama besitraukiančių Skandinavijos ledynų.
Klonyje yra Kailio ežeras (plotas 17,5 ha, gylis 20 m), Perto ežeras (plotas 20 ha, gylis 30 m), Purvino ežeras (Plotas 1,2 ha, gylis 5 m). Taip pat yra ledyniniai rieduliai, saugomi Lapūkavo riedulių draustinyje. Klonyje esančiame Suvalkų kraštovaizdžio parke yra aukščiausias slėnyje esantis Kukmedžių kalnas apie 256 m virš jūros lygio. Nuo 1976 m. didžioji dalis klonio patenka į Suvalkų kraštovaizdžio parką.

Turizmas

Klonyje yra įvairių turistinių objektų. Tai turistinis gamtos takas Šešupės šaltiniai (U źródeł Szeszupy), einantis iš Malesoviznos į Lapūkavo kaimą, apie 6 km. Šiame take galima pamatyti Šešupės šaltinius ir Šešupkos bei Lapūkavo kaimų evangelikų liuteronų kapines. Regione taip pat yra didelis pažintinis takas prasidedantis Suvalkuose ir einantis per šiuos kaimus ir objektus: Okuniovecas, Osinkai, Šveicarija, Studzienična, Jotvingių pilkapio draustinis, Prūdiškės, Červonė Bagnas, Kžemianka, Jeleniavas, Kazimieruvka, Eglinis, Pilies kalnas, Šiurpilis, Udziejekas, Jačnos malūnas, Smolnikai, Juodežeriai, Postavelė ir baigiasi Rūtelėje. Taip pat šiame take galima pamatyti Jeleniavo vartus ir kurganą bei senovinę gyvenvietę. Dar vienas įdomus Šešupės slėnio pažintis takas nuo Jeleniavo vartų iki Kžemieniuchos kalno yra per šiuos kaimus ir objektus: Prūdiškės, Živa Voda, Okronglė, Podvysokių Jelenevskiai, Rutka, Šešupka, Vodzilkiai, Cisuvekas, Dziervanai ir Dziaduvekas. Ir dar vienas takas nuo Kukmedžių kalno per Šešupės slėnį, Smolnikų kaimą, Mariankos slėnį iki Vižainio kalvų, tai yra juodasis pėsčiųjų takas Gulbiniškiai-Vižainis, apie 20 km.
Antanas Gailius

Biografija

1968 m. baigė Raseinių pirmąją vidurinę mokyklą. 1973 m. Vilniaus universitete baigė vokiečių kalbą ir literatūrą. 1978–1986 m. „Vagos“ leidyklos redaktorius, 1986–1989 m. „Vyturio“ leidyklos vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1989–1996 m. redagavo kultūros almanachą „Proskyna“, 1992–1994 m. – savaitraštį „Amžius“. Nuo 1988 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Kūryba

Antano Gailiaus poezija pasižymi skaidria ir harmoninga krikščioniška pasaulėjauta bei etika, ramiu ir santūriu tonu. Autorius meistriškai valdo klasikines formas, tačiau nemaža ir eilėraščių parašytų verlibru.
Išvertė daug vokiečių, olandų prozos, kultūros, filosofijos veikalų, o iš lietuvių į vokiečių kalbą vertė S. Gedos eilėraščius. Yra vienintelis vertėjas, kuris už vertimus buvo įvertintas Lietuvos nacionaline kultūros ir meno premija.
Varaždinas

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1181 m. 1756–1776 m. Varaždinas buvo Kroatijos sostinė.
Meddle

Kilmė

Daugelis mano, kad šis albumas, kuriame grupė pirmą kartą parodė savo temperamentą, yra Deivido Gilmoro augančio pasitikėjimo savo talentu, atspindys. Šis albumas susideda iš dviejų muzikinių poemų ir keturių standartiškų dainų, pirmą kartą įrašytų 16 magnetofono juostos takelių. Įrašai buvo atliekami „AIR Studios“, EMI „Abbey Road Studios“ ir „Morgan Sound“ įrašų studijose, bei pas Ričardą Raitą namuose, virtuvėje. Šio albumo išskirtinis kūrinys: 23,5 minučių „Echoes“ (), užimantis visą plokštelės antrą pusę. Tai studijinio įrašo montažo su daugiau nei dvidešimt melodijų, improvizacijų, garso efektų ir muzikinių temų rezultatas. Iš pradžių fragmentams buvo duoti pirminiai pavadinimai „Niekas, dalys 1-24“ (en.: Nothing, Parts 1-24). Darbo eigoje šie fragmentai įgavo savus pavadinimus: „The Son of Nothing“, „The Return of the Son of Nothing“ ir pan. Klausantis koncertinių įrašų, supranti publiką, kuri nenorėjo, kad baigtųsi „Echoes“ muzika su savais efektais ir garsais. „Echoes“ kūrinys panaudotas ir filme „Pink Floyd: Live at Pompeii“, kur atliekamos dvi jo dalys.

Albumo viršelis

Albumo viršelis dar vienas S. Torgersono dizaino studijos „Hipgnosis“ kūrinys – paršelio ausis po vandeniu, kuriuo nuo lašančių lašų sklinda ratilai. Jie ir įprasmina „aidą“, pagrindinį albumo kūrinį.
Martynas Matuševičius

Biografija

Kilo iš neturtingų bajorų giminės, bet dėl gabumų ir įgauto išsilavinimo, taip pat palaikymo iš keleto Lenkijos magnatų, sugebėjo pasiekti žymių pasiekimų ir padaryti karjerą.
Mokėsi jėzuitų kolegijose Kamenece, Breste, Drohičine ir Varšuvoje. Tarnavo pas magnatus Joną Frederiką Sapiegą, Mykolą Frederiką Čartoriskį ir Radvilas, vertinusius jo talentus.
Ėjo Bresto pastalininkio, Bresto žmės raštininko pareigas, 1765 metais tapo žemės teisėju Breste. Nuo 1768 metų ir iki mirties - Bresto kaštelionas.
Buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) į seimą (1767) ir tais pačiais metais buvo Radomo konfederacijos generaliniu sekretoriumi ir Repnino Seimo dalyviu.

Kūryba

М. Matuševičius rašė eiles lenkų ir lotynų kalbomis. Vertė Horacijaus kūrinius (išleisti Varšuvoje 1784 metais).
Autorius panegiriškų memuarų, išleistų pirmą kartą 4-iais tomais tiktai 1876 metais.
Į gyvenimo pabaigą M. Matuševičius rašė, pagrinde, memuarus, turinčius dabar didelę istorinę vertę. Jo kūriniai apima periodą nuo 1714 iki 1764 metų.
Tėvas Tadeušo Matuševičiaus (1765–1819), Lenkijos valstybinio veikėjo, Lenkijos finansų ministro.
Seminaristė (filmas)

Turinys

Išmesta iš mokyklos kilmingos šeimos atžala Daniela pabėga iš namų į Romą, kur prisijungia prie krišnaitų bendruomenės. Po vieno konflikto gatvėje ją sulaiko policija ir, nustatę asmenybę, išsiunčia atgal namo. Norėdami, kad duktė taptų labiau atsakinga, tėvai išsiunčia ją mokytis į griežta tvarka garsėjančią mokyklą Lečėje, tačiau ir čia ji lengvai randa progų linksmybėms...
Jotalandas

Istorija

Senieji krašto gyventojai buvo gotai, kuriuos Ptolemėjus vadina goutai, Beovulfe jie įvardijami kaip Géatas, o senovės norvegų ir islandų sagose, kaip gautar. Jų pavadinimas ir davė vardą visam kraštui. Senovėje iš čia gotų gentys migravo į žemyną, kur tapo žinomi kaip ostgotai ir vestgotai.
VIII-XI a. teritorijoje suklestėjo daug ankstyvojo feodalizmo valstybėlių, tarp kurių svarbiausios buvo Vesterjotlandas ir Osterjotlandas. Čia valdė daug legendinių ar pusiau legendinių karalių, plačiai aprašomų Beovulfe ir kitose skandinavų legendose.
Stiprėjanti Švedijos karalystė, kilusi gretimame Svealande, įgijo vis didesnę hegemoniją gotų regione. Ji pamažu absorbavo vietines karalystes ir vertė jas provincijomis. Didžiosios Vesterjotlando, Osterjotlando, Dalio karalystės paverstos to paties pavadinimo provincijomis, o smulkios karalystės piečiau sujungtos į vieną Smolando ("Mažų žemių") provinciją.
Nepaisant politinio inkorporavimo, regionas išlaikė kultūrinę tapatybę. XIV a. Jotalandas buvo laikomas viena iš trijų sudedamųjų Švedijos karalystės dalių (kitos dvi buvo Svealandas ir Osterlandas (Suomija).
XVII a. Jotalandas buvo praplėstas, prijungiant prie jo iš Danijos paveržtas pajūrio žemes. Taip susiformavo dabartinė Jotalando teritorija.
Chandyga

Istorija

Chandyga įkurta 1938 m. kaip prieplauka prie Aldano. Išaugo statant Kolymos traktą. Veikė GULAG'o darbo stovykla. 1957 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.
Trisomija

Trisomija – chromosomų mutacijų rūšis, kai individas turi tris homologines chromosomas vietoj poros (2n+1). Trisomijos priežastis – homologinių chromosomų neišsiskyrimas mejozės metu (nelytinio dauginimosi atveju – mitozės). Trisomija pasitaiko ir tarp augalų, ir tarp gyvūnų. Gyvūnams tokios mutacijos dažniausiai mirtinos. Tie individai, kurie išgyvena, turi fizinių ir psichinių sutrikimų, vadinamų sindromais. Tarp žmonių dažniausias Dauno sindromas – 21 chromosomos trisomija. Kitų chromosomų trisomijų atvejais kūdikiai miršta negimę, arba net labai ankstyvose nėštumo stadijose (persileidimas). Taip pat gan dažnos lytinės chromosomos X trisomijos.
Jean Reno

Žanas Reno (g. 1948 m. liepos 30 d. Kasablankoje, Maroke) – prancūzų aktorius.
Gimė Maroke, kai valstybė buvo Prancūzijos protektoratas. Kartu su tėvais, kurių ispaniška kilmė, pasitraukė į Š. Ameriką dėl Francisco Franco diktatoriško valdymo. Į Prancūziją persikėlė būdamas 12 metų.
Karjerą pradėjo prancūzų kine, suvaidino daugybėje Luko Besono filmų. Išgarsėjo Well: The Big Blue (1998) ir Léon (1994) filmuose. Vėliau vaidino tokiuose JAV hituose kaip „Neįmanoma misija“ (1996) kartu su Tomu Kruzu, „Ronine“ (1998) su Robertu de Niro ir „Godziloje“ (1998). Tačiau jis vaidino ir prancūzų kine „Kraujo upėse“ (2000) ir jų tęsinyje bei Visitors (1993) ir jų tęsinyje. Naujausi garsesni filmai, kuriuose vaidino Jean Reno, tai „Rožinė pantera“, „Da Vinčio kodas (filmas)“, „Vilkų imperija“, „Kraujo upės 2: apokalipsės angelai“.
Virginija Eidimtienė

Biografija

UAB „Edzaras“ direktorė.
2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narė.
Nuo 2007 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narė.
Mažeikių verslininkų asociacijos viceprezidentė, tarybos narė.
Kūginė guotenė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 100 psl.
Marijonas Ročius

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus Antano Vienuolio vidurinę mokyklą, 1986 m. Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą. 2000 metais stažavosi JAV.
1986 m. Ekonomikos ministerijos skaičiavimo centro inžinierius programuotojas, 1991 m. AB „Pajus“ vadybininkas, nuo 2000 m. UAB „Investicijų portfelių valdymas“ generalinis direktorius. 1997–2000 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
1991–1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1991–1992 m. LSDP sekretorius. 1991–1999 m. Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos narys, atsakingasis sekretorius, tarptautinis sekretorius. 1993–1999 m. LSDP tarybos narys, 1997–1999 m. LSDP valdybos narys, užsienio sekretorius, 1999 m. Etikos ir procedūrų komisijos narys, 1993–1999 m. Vilniaus skyriaus tarybos narys. Nuo 1999 m. „Socialdemokratija – 2000“ narys. Nuo 2007 m. Lietuvos šachmatų federacijos viceprezidentas.
Esperanto klubo „JUNECO“ narys, šachmatų klubo „Diagonalė“ narys. Šachmatų kandidatas į sporto meistrus. Žaidžia ir korespondenciniais šachmatais. Vyresnysis tarptautinis meistras, SIM (2002 m.).
Jonas Eugenijus Bačinskas

Biografija

1970 m. baigė Kalvarijos vidurinę mokyklą, 1975 m. – Kauno politechnikos institutą, Mašinų gamybos inžinierius, 1999 m. – edukologiją Lietuvos žemės ūkio universitete, magistras.
1987–2002 m. Rietavo aukštesniosios žemės ūkio mokyklos, 2002–2016 m. Žemaitijos kolegijos direktorius. Nuo 2003 m. Rietavo savivaldybės mero pavaduotojas.
1990–1995 m. Plungės rajono tarybos deputatas ir nuo 2000 m. Rietavo savivaldybės tarybos narys.
1995 m. Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Rietavo skyriaus narys.
Žemės ūkio mokyklų asociacijos tarybos narys. Plungės pramonininkų sąjungos prezidentas. 
Vedęs. Žmona Danutė. Vaikai: Jonas ir Ieva.
Šlapimo organų sistema

Glomerulinė filtracija

Filtracijos proceso metu vanduo ir kraujo plazmoje ištirpusios mineralinės medžiagos patenka į glomerulo kapsulės ertmę. Per pamatinę membraną gali filtruotis tik vanduo ir smulkiamolekulės medžiagos, tačiau kraujo ląstelėms bei baltymams ji nepralaidi, todėl fiziologinėmis sąlygomis šlapime jų neturėtų būti. Pažeidus filtracinę membraną, pakis tiek kraujo, tiek filtrato sudėtis.

Šlapimo nutekėjimas

Pasigaminęs inkste šlapimas surenkamaisiais kanalėliais ir specialiais latakėliais į inkstų taureles, inksto geldelę, o iš jos – į šlapimtakį. Tai porinis vamzdelis, kurio sienelė turi raumenų skaidulų. Juo šlapimas nuteka į šlapimo pūslę. Tai elastingas, storą raumeninį sluoksnį turintis maišelis. Jis atlieka rezervuaro vaidmenį. Pūslėje telpa apie 250–400 cm³ šlapimo. Iš šlapimo pūslės šlaple šlapimas pašalinamas iš organizmo.

Žmogaus šlapimo sistemos fiziologija

Inkstai per parą perdirba maždaug 2600 ml šlapimo. Šlapimas yra sudėtingas cheminis junginys, kintantis priklausomai nuo organizmo būklės ir maitinimosi. Sveiko žmogaus jis būna gelsvos spalvos. 1000-yje ml šlapimo yra 950 ml vandens, 20 ml organinių medžiagų (šlapalo ir šlapiminės rūgšties) ir neorganinių (chloridų, fosfatų, karbonatų ir amoniako). Aplinkoje esančioms bakterijoms veikiant amoniakas fermentuojasi ir virsta amonio karbonatu. Šlapiminė rūgštis, jei greitai su šlapimu nepasišalinama, susilaiko kraujyje, susikaupia audiniuose ir sukelia stiprius skausmus (podagra). Fosfatai, kaip ir šlapiminė rūgštis, gali kristalizuotis inkstų geldelėse ar šlapimo pūslėje. Iš šių kristalėlių gali pradėti formuotis inkstų akmenys arba smėlis, kuriems slenkant šlapimo takais žmogui skauda. Pažeidus inkstų kūnelius ir kanalėlius, atsiranda nepakankamumas: nepašalintos šalintinos medžiagos (azoto junginiai, nitratai) ima kauptis kraujuje, sukeldamos organizmo intoksikaciją, vadinamąją uremiją.

Pirminio šlapimo sudėtis

Skystis, esantis glomerulo kapsulėje, vadinamas glomerulo filtratu. Jį sudaro vanduo; mineralinės medžiagos: Na, K, Cl; nebaltyminės azotinės medžiagos: šlapalas, šlapimo rūgštis, kreatininas; organinių medžiagų molekulės: gliukozė, aminorūgštys. Taigi, pirminio šlapimo sudėtis yra labai panaši į kraujo plazmos sudėtį. Todėl pirminis šlapimas dar gali būti vadinamas kraujo plazmos ultrafiltratu.
Toblerone

Toblerone (Tobler ir it. torrone, viena iš nugos rūšių) - šokoladas, priklausantis įmonei Kraft Foods, kurie įsigijo jį 1990 metais iš Jacobs Suchard. Šis šokoladas geriau žinomas dėl neįprastos piramidžių formos gabalėlių.

Istorija

1908 m. Šveicarijoje Berne Teodoras Tobleris (1876–1941) sukūrė Toblerone. Jis su savo pussesere Emile Baumann išrado unikalų pienišką šokoladą su nuga, migdolais ir medumi, bei sukūrė puikią piramidišką šokolado gabalėlių formą.
Piramidės forma, manoma kilo iš kalno Materhorno, esančio Šveicarijos Alpėse. Šis kalnas įkvėpė Teodorą Toblerį sukurti šokoladą panašios formos į kalno. Tačiau Teodoro sūnūs sako, kad jų tėvas buvo labai susižavėjęs Folies Bergère šokėjų finaliniu judesiu - piramide.
Teodoras Tobleris užpatentavo savo šokoladą 1909 metais Berne. Nuo tada Toblerone tapo garsiu prekės ženklu. 1970 metais bendrovė susijungė su Sucahrdu, Milkos savininku.

Rūšys

Toblerone gali būti baltojo, juodojo arba pieniškojo šokolado, su riešutais, nuga ar uogomis. Pats populiariausias yra pieniško šokolado Toblerone su riešutais ir nuga.
Guptilčiai

Istorija

Guptilčiai minimi 1593 m. Tuomet čia buvo 4 valakai žemės. 1932 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius.
Šeršėliafam

Šeršėliafam – tarptautinis moterų kino festivalis, vykstantis nuo 2006 m. Festivalio organizatoriai siekia parodyti moteriškosios lyties kūrėjų žvilgsnį į įvairias temas ir jų kūrybinę raišką.

2009 m.

Festivalio metu buvo pristatyti žinomų kūrėjų darbai iš 9 skirtingų šalių. Festivalį atidarė pradedančios lietuvių režisierės Giedrės Beinoriūtės filmas „Gyveno senelis ir bobutė“, o uždarymui buvo pasirinktas 16 apdovanojimų pelnęs ispanų režisierės Isabel Coixet filmas „Paslaptingas žodžių gyvenimas“.
Festivalio metu žiūrovai turėjo galimybę susitikti su kino kūrėjomis. Į renginį atvyko filmo „Grynas oras“ (Vengrija) režisierė Agnes Kocsis bei juostos „Dabar aš“ (Lenkija) kūrėja Anna Jadowska.
Kino festivalio „Šeršeliafam“ programą galėjo pamatyti Vilniaus, Kauno, Palangos bei Ukmergės žiūrovai.
Senoji anglų kalba

Leksika

Apie anglosaksų kalbą nėra žinoma daug. Leksiniu požiūriu artima fryzų ir kitoms vakarų germanų kalboms. Turėjo gana laisvą žodžių tvarką, nedaug skolinių. Dabartinėje anglų kalboje yra apie 33 % žodžių, kilusių iš senosios anglų kalbos: kitais skaičiavimais – apie 25 %. Dabartinės anglų kalbos žodžiai, tiesiogiai kilę iš senosios anglų kalbos – work, man, father, brother ir kt.
Anglosaksų kalba vystėsi lėtesniais tempais ir atskirai nuo žemyninių vakarų germanų kalbų. Tam turėjo įtakos jos geografinis paplitimas – izoliacija nuo žemyninės Europos – ir keltų kalbų įtaka. Anglosaksų kalboje germanams būdingos priesagos –heit, -schaft virto –hood ir –ship, pal. vok. Bruderschaft → angl. brotherhood (brolybė).
Nemažai skolinių anglosaksai perėmė iš senosios skandinavų tarmių grupės kalbų, kadangi Anglijoje buvo įsikūrę skandinavų anklavų. Manoma, kad iš skandinavų kalbų perimti tokie žodžiai, kaip sky, leg, įvardis they, veiksmažodis are.
Lotynų kalbos įtaka labiausiai reiškėsi per bažnyčią (oficiali bažnyčios kalba). Tokie skoliniai, kaip militia, movement ir assembly, service yra perimti iš lotynų kalbos. Nors reikia pažymėti, kad spartesnis romanų kalbų skverbimasis į anglų kalbą prasidėjo po normandų užkariavimų.
Hamadoun Touré

Hamadoun Touré (g. 1953 m. rugsėjo 3 d.) – Malio visuomenės veikėjas, vienos iš JTO dukterinių organizacijų – Tarptautinės telekomunikacijų sąjungos generalinis sekretorius. Nuo 2008 m. jis remia „Connect Africa" iniciatyvą, 55 milijardų dolerių projektą, skirtą Afrikos telekomunikacijų sistemos modernizavimui.

Biografija

Studijavo Sankt Peterburgo valstybiniame telekomunikacijų universitete, kur įgijo magistro laipsnį elektros inžinerijoje, bei Maskvos techniniame ryšių ir informatikos universitete, kur apgynė disertaciją, filosofijos mokslų daktaras.
Vedęs, turi 4 vaikus.
Ilzė Liepa

Ilzė Liepa (g. 1963 m. lapkričio 22 d. Maskva) – latvių kilmės baleto artistė, teatro aktorė.

Biografija

Tėvas Maris Rudolfas Liepa, brolis Andris Liepa. 1981 m. baigusi Maskvos choreografijos mokyklą šoka Didžiajame teatre Maskvoje. 1991 m. baigė pedagogiką Rusijos teatro akademijoje Maskvoje.

Kūryba

Rusijoje ir kt. šalyse rengia baleto koncertus, kuriuose atlieka klasikines ir šiuolaikines choreografines kompozicijas. Šoko ir su Petru Skirmantu. Sukūrė vaidmenų dramos spektakliuose (Marija Stiuart – L. Razumovskajos „Jūsų sesuo ir belaisvė“, 1998 m., Imperatorienė Jekaterina – A. Maksimovo „Imperatorienės sapnas“, 2000 m.) ir kino filmuose. Gastroliavo Lietuvoje.
Laisvūnas Bartkevičius

Biografija

1984–1988 m. Šiaulių pedagoginiame universitete įgijo Fizikos ir astronomijos mokytojo specialybę.
1988–1991 m. fizikos ir astronomijos mokytojas Meškuičių vidurinėje mokykloje. 1991–1992 m. Šiaulių švietimo skyriaus inspektorius. 1992–1995 m. individualios įmonės savininkas. 1994–2013 m. įvairios pareigos AB banko „Snoras“: Vertybinių popierių ir investicijų skyriaus viršininkas (nuo 1994 m. rugsėjo iki 1996 m. rugsėjo), finansų makleris (nuo 1996 m. rugsėjo iki 1999 m. sausio), Šiaulių filialo kreditų skyriaus viršininkas (nuo 1999 m. sausio iki 1999 m. rugsėjo), Šiaulių filialo direktoriaus pavaduotojas (nuo 1999 m. rugsėjo iki 2001 m. rugsėjo), filialų valdymo tarnybos direktoriaus pavaduotojas (nuo 2001 m. rugsėjo iki 2002 m. birželio), mažmeninės bankininkystės tarnybos direktoriaus pavaduotojas, banko produktų plėtros departamento direktorius (nuo 2002 m. birželio iki 2005 m. vasario), mažmeninio verslo tarnybos direktoriaus pavaduotojas (nuo 2005 m. vasario iki 2013 m. sausio 31 d.). 2004–2006 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete įgijo vadybos ir verslo administratoriaus magistro laipsnį. 2006–2010 m. UAB „Snoro fondų valdymas“ valdybos narys. 2012–2013 m. UAB „Fincon“ akcininkas. 2013–2016 m. Lietuvos Respublikos socialinės apsaugos ir darbo viceministras.
U3

U3 Launchpad

U3 Launchpad – tai programa, esanti U3 įrenginyje. Ji suderinta taip, kad automatiškai pasileistų prie kompiuterio prijungus USB atmintinę. 
Programa veikia Windows 2000 (jeigu ji atnaujinta SP4 pataisų rinkiniu) ir naujesnėse versijose. U3 Launchpad nepritaikyta MacOS ar Linux sistemoms.

U3 programos

Visiškai su U3 standartu suderinama programa turi būti „mobili“ (nedidelė, pritaikyta nešiojamiesiems prietaisams). Be to, ZIP archyve turi būti XML rinkmena, nurodanti U3 įrenginiui kaip paleisti programą ir ką pateikti U3 Launchpad.

Techninė įranga

U3 atmintinėse yra du dalmenys. Vienas skirtas U3 Launchpad, o antras – programoms bei duomenims saugoti. Pasirinktinai gali būti įdiegtos papildomos U3 standarto programos.

Suderinamumas

U3 Launchpad ir kitos U3 programos veiks tik naujesnėse Windows versijose, tačiau duomenis galima skaityti ir rašyti bet kuriuo tam tinkamu kompiuteriu.

Priemonės programuotojams

Informacija apie U3 standarto programų kūrimą ir U3 programavimo priemonių rinkinys pateikiami registruotiems kūrėjams oficialioje U3 interneto svetainėje. Fiziniai asmenys turi užsiregistruoti kaip bendrovės arba dalyvauti forumuose.

Modifikacija

U3 Launchpad programą galima pakeisti bet kokia kita programa, naudojantis Universal Customizer 1.0.0.8 programa. Taip pat yra galimybė negrįžtamai pašalinti U3 funkciją, naudojantis tam skirta U3 Launchpad funkcija Uninstall arba U3 kūrėjų sukurta specialia programa (žr. U3 svetainę).