google/wiki40b huggingface dataset:
Saduto

„Saduto“ – vienintelis Londono lietuvių folkloro ansamblis, veikiantis nuo 2005 metų. Tikslas – Didžiosios Britanijos lietuvių tarpe išlaikyti tautos kultūrą ir papročius. Ansamblio vadovė Ligita Paulauskaitė, veiklą kuruoja Onutė Dobrovolskienė.

Įkūrimas

2005-ųjų metų kovo mėnesį, suburti pirmo Didžiosios Britanijos Lietuvių Sąjungos (DBLS) skyriaus pirmininkės Onos Dobrovolskienės, pirmą kartą būsimo kolektyvo nariai susirinko padainuoti Londono Šv. Kazimiero bažnyčios svetainėje. Taip gimė mintis burtis į folklorinį ansamblį.
Pirmasis kolektyvo pasirodymas įvyko Sekminių šventėje Didžiosios Britanijos Lietuvių Sodyboje. 2005-aisiais po vasaros atostogų vėl susirinkus į repeticiją, buvo nutarta pasivadinti Didžiosios Britanijos Lietuvių bendruomenės folkloriniu ansambliu „Saduto“.

Veikla

Kolektyvą sudaro 25 Londone gyvenantys lietuviai atvykę iš įvairių Lietuvos vietų. Ansamblio nariai dainuoja ir groja lietuvių liaudies instrumentais. Pastaroji veikla pagal liaudies papročius palikta vyrams. Kolektyvo narės – moterys atsakingos už liaudies dainas, be to, jos taip pat pritaria įvairiais mažesniais, ritmą palaikančiais instrumentais.
Ansamblis atlieka įvairių Lietuvos regionų etnografinius kūrinius to krašto tarme, kad jie išliktų tokie, kokie buvo užrašyti ir išsaugoti senesnių kartų. Atsisakoma stilizuoto, pagal madą sukurto kostiumo. Ansamblis renkasi artimą liaudiškam, XIX a. dėvėtam, valstiečių išeiginį rūbą atkartojančiam apdarui, atspindinčiam įvairius regionus.
"Saduto" kolektyvas koncertuoja lietuvių Sodyboje Londone, bendruomenės rengiamuose valstybinių švenčių minėjimuose. Ansamblis taip pat dalyvauja moksleivių šventėse, ruošia vakarones, talkina ambasados renginiuose. Kolektyvas kviečiamas koncertuoti į Lietuvą ir į Didžiosios Britanojos miestus.
Šaltinis: Didžiosios Britanijos Lietuvių Sąjunga
Tauras Adomavičius

Tauras Adomavičius (g. 1945 m. birželio 5 d. Kaune) – Lietuvos trombonininkas, dirigentas, kompozitorius.

Biografija

1965–1967 m. studijavo Lietuvos konservatorijos S. Paliuko trombono ir J. Domarko dirigavimo klasėse, 1967–1970 m. Leningrado konservatorijoje, V. Venglovskio trombono klasėje. 1970–1973 m. stažavo Leningrado konservatorijoje, 1978–1979 m. Paryžiaus aukštesniojoje konservatorijoje.
Nuo 1963 m. grojo orkestre „Trimitas“, 1984–1997 m. orkestro dirigentas. 1965–1967 m. ir 1971–1978 m. grojo Lietuvos nacionaliniame simfoniniame orkestre. 1985–1991 m. Lietuvos televizijos ir radijo lengvosios muzikos orkestro vyr. dirigentas. Subūrė Lietuvos nacionalinės filharmonijos trombonų kvartetą ir varinių pučiamųjų kvintetą, su jais koncertavo. Nuo 1970 m. Lietuvos konservatorijos, nuo 1994 m. ir M. K. Čiurlionio menų gimnazijos dėstytojas; nuo 1991 m. docentas. 2007 m. prisidėjo įgyvendinant pirmosios vasaros meno akademijos „Art Baltica“ projektą – dirbo su jaunimo simfoniniu orkestro pučiamųjų grupėmis, kameriniais ansambliais. Nuo 2010 m. profesorius.
Sukūrė kūrinių pučiamiesiems instrumentams, ansambliams, pučiamųjų instrumentiniam orkestrui.
UAB Bomba

Istorija

Nuo 1996 m. Lietuvoje atstovavo pasaulinėms muzikos korporacijoms „Polygram“ (dabar „Universal“), „Warner Music“, „Sony BMG“. Taip pat atstovavo nepriklausomoms įrašų kompanijoms „ELAP-Bellevue“, „TOCO“, „Going for a Song“, „Prism Leisure“ ir kt.
Turėjo dvi dukterines įmones – UAB „Koja“ (įsteigta 1996 m.) ir UAB „Bombos įrašai“ (įsteigta 1998 m.), kuri kovoja dėl bankroto paskelbimo.
Karolis Raišys

Ralis

Ralyje pradėjo važiuoti 2008 m.,
Nuo 2010 m. važiuoja Lietuvos automobilių ralio čempionate.
2010 m. LARČ užėmė antrą vietą standartinių automobilių kalsėje.
2011 m. LARČ tapo čempionu standartinių automobilių kalsėje.
2012 m. LARČ trečia vieta standartinių automobilių kalsėje.
2013 m. LARČ čempionas absoliučioje 2wd įskaitoje.
2014 m. LARČ čempionas absoliučioje 2wd įskaitoje.
2016 m. suteiktas Lietuvos sporto meistro vardas.

Istorinis Monte Karlo ralis

2017 m. su MGB roadster automobiliu startavo istoriniame Monte Karlo ralyje.
Taurostos parkas

Taurostos parkas – parkas, esantis Jonavoje, ties Taurostos g. 11, teritorijoje tarp Neries upės ir Taurostos gatvės, augantis apie 10 ha ploto sodintų želdinių masyvas. Čia įrengtas tvenkinys, poilsiavietė su maudymosi vieta, mašinų parkavimo aikštelėmis, lauko baldais ir laužavietėmis. Paneriu vingiuoja dviračių takas (Jonava-Achema), čia įsikūrusių gyventojų naudojamas privažiavimui prie gyvenamųjų namų.
Želdinių masyvas, nors ir vadinamas Taurostos parku (pagal upės pavadinimą), detaliojo plano neturi. Jam reikalingos nemažos išlaidos (toponuotraukos plotas su gretimybėmis sudarys apie 25 ha; plano parengimas kainuotų apie 10 000-12 000 litų). Yra tam tikrų komercinių pasiūlymų šioje vietoje steigti pramogų centrą, kuris apimtų net salą Neries upėje.
FK Lokomotiv Nižnij Novgorod

Istorija

Klubo įkūrimo data laikomi 1916 m.
Buvo išformuotas 1935–1987 m. Vėliau atkurtas.
Klubo komanda iki 2006 m. žaidė Rusijos II divizione, vėliau neteko profesionalaus klubo statuso. O galiausiai išformuota, o klubas likviduotas.
Kybartų specialioji mokykla

Istorija

1950 m. Kybartų pradinė mokykla, vėliau Kybartų specialioji internatinė mokykla, nuo 2006 m. Kybartų specialioji mokykla. 2007 m. sausio 26 d. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos sprendimu Vilkaviškio rajono Kybartų specialioji mokykla skaidymo būdu reorganizuota padalijant į du atskirus juridinius asmenis: Vilkaviškio rajono Kybartų „Rasos“ specialiąją mokyklą ir Vilkaviškio rajono Kybartų vaikų globos namus.
Kauno apygardos teismas

Istorija

1883 m. lapkričio 26 d. Kauno apygardos teismas minimas kaip Rusijos imperijos teismas, pradėjęs veikti Kauno gubernijos teritorijoje.
Įsteigtas 1918 m. gruodžio 15 d. Pirmasis teismas Lietuvoje, kuris 1918 m. gruodį jau dirbo. Savo veiklą teismas vykdė iki 1940 m. (teismą panaikino Lietuvos TSR vyriausybė).
Juodasis kelias (Vilnius)

Juodasis kelias arba Juodasis traktas – istorinis kelias, jungęs Vilnių su rytinėmis Lietuvos didžiosios kunigaikštystės gyvenvietėmis.

Istorija

Kelio pradžia – Subačiaus vartai Vilniaus gynybinėje sienoje, toliau jis vingiavo per Gurius, Rukainius, Dobromislę, Keną, Šumską link Astravo bei Smurgainių. Buvo vadinamas Juoduoju, pagal nebeegzistuojančios dvarvietės prie Juodosios upės vardą. Kelias vedė ir į Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvarą Žiupronyse. Šio kelionių tikslo vardas taip išpopuliarėjo, kad XVI–XVII a. versmės prie Subačiaus vartų buvo vadinamos Žiupronių šaltiniais. Matyt, šaltinių vandeniu keleiviai apsirūpindavo prieš išvykstant į Žiupronis. Važiuoti būdavo nesaugu: pakelės miškų plėšikai tykojo keliauninkus užpulti.
Kai kurių istorikų nuomone, Juodasis traktas ėjo per visą LDK: nuo Palangos per Kretingą, Plungę, Telšius, Kuršėnus, Šiaulius, Šeduvą, Upytę, Ukmergę, Širvintas, Vilnių ir Minską. Kelio pabaiga – Čiarmygose, gal ir todėl vadinosi Juodasis. Visgi istoriniuose dokumentuose ir liaudies atmintyje labiau užsifiksavo Juodasis kelias, ėjęs į rytus nuo Vilniaus.
Trakto reikšmė kiek sumenko, kai 1667 m. prasidėjo pašto susisiekimas tarp Vilniaus ir Maskvos. Paštininkai važiavo per Ašmeną keliu, esančiu kiek piečiau nuo Juodojo trakto. Galbūt šis Ašmenos kelias (Vilnius–Nemėžis–Rukainiai–Medininkai–Ašmena) buvo geriau prižiūrimas, nes būtent jį pasirinko Napoleono kariuomenė, kai 1812 m. žygiavo į Rusiją. Sumušta Prancūzijos imperatoriaus kariauna atgal į Vilnių grįžo nuo Salų pasukusi į Juodąjį kelią.
Iki dvidešimtojo amžiaus vidurio Juodasis traktas (lenk. Czarny Trakt) buvo žymimas žemėlapiuose. Lietuvoje dabar jis vadinamas krašto keliu Nr. 101 Vilnius–Šumskas, o Baltarusijoje – kelias Nr. P 48 Gudagojis–Astravas (į rytus nuo pastarojo miesto Juodojo kelio atkarpa sunyko ir virto laukų keliuku).
Šiandien Lietuvoje senąjį traktą teprimena Vilniaus gatvė Juodasis kelias ir apie ją susiformavęs gyvenamųjų namų rajonas tuo pačiu pavadinimu. Nemėžio apylinkėje išliko kaimas Juodasis Kelias, kažkada išsivystęs prie Trakto.
Memetika

Memetika – unikalių kultūrinės informacijos vienetų – memų – tyrimų sritis, kuri remiasi analogija su Čarlzo Darvino evoliucijos teorija. Proponentai apibūdina memetiką kaip požiūrį į kultūros informacijos perdavimą pagal evoliucinius modelius, laiko memus kultūros vienetais, kurie patys evoliucionuoja ir turi savybę „daugintis“ kaip žmonių genai. Pagal analogiją su genetika, tiriančia genus, memų tyrimų sritis buvo pavadinta memetika. Memetikos mokslinis statusas yra prieštaringas. Daugelio mokslininkų memetika kritikuojama kaip pseudomokslas. Memetika reiškia tradicinį susirūpinimą dėl idėjų ir įsitikinimų tiesos, o ne į tai, kad daugiausia dėmesio būtų skiriama idėjų ir įsitikinimų sėkmei.

Istorija

Terminą „memas“, padėdamas pamatus memetikai, įvedė britų biologas Ričardas Dokinsas. Jis išgarsėjo, kai 1976 m. parašė knygą „Savanaudiškas genas“, joje išpopuliarinęs genocentrišką požiūrį į evoliuciją. 1997–2005 m. buvo leidžiamas profesionalus žurnalas „Journal of Memetics“.

Memų plitimo modelis

Memų pavyzdžiais gali būti patarlės, skambios frazės, anekdotai, melodijos, grafiniai simboliai, idėjos, religinės koncepcijos. Pasak Dokinso, memai panaudoja žmonių sąmones kaip savotiškas bazes, kuriose dauginasi ir keičiasi, „peršokdami“ nuo vieno individo prie kito. Memai replikuojasi naudodamiesi tiesiogine komunikacija ir imitacija, žmogaus protu naudodamiesi panašiai, kaip virusai naudojasi DNR medžiaga. Memai suformuoja memų kompleksus panašiai, kaip genų rinkiniai suformuoja kūną arba rūšies genofondą. Memai replikuojasi imitacijos dėka. Jei pradedama niūniuoti kažkur nugirsta melodija, galima sakyti, kad melodija yra ką tik replikavęsis memas, o jo nešėjas ką tik užsikrėtė memu.
Memetika memo plitimą aprašo pagal tokį patį modelį, koks yra naudojamas virusologijoje: virusas naudojasi tam tikra medija, kurioje užsikoduoja. RNR/DNR virusų atveju medija yra pati DNR statybinė medžiaga – DNR/RNR sekos. Virusas keliauja iš vienos ląstelės į kitą, kur įsiskverbęs į esamą DNR struktūrą paverčia ląstelę nauju šeimininku. Ląstelė pagal DNR užkoduotas instrukcijas gamina savęs kopijas. Memetikoje taikomas toks pat modelis. Pagal memo platinimo programą, šeimininkas užkoduoja memą tam tikroje medijoje, o gavėjas jį iškoduoja iš medijos, o memas toliau plinta.
Homeostazė

Homeostazė (gr. όμοιος 'panašus' + στάσις 'būklė') – reiškinys, kai sistema palaiko savo būseną pastovią. Sąvoka dažniausiai naudojama kalbant apie organizmus.

Homeostazė žmogaus organizme

Homeostazę palaiko dauguma žmogaus kūno organų sistemų.
Virškinimo sistema priima ir virškina maistą. Ji aprūpina kūną maisto medžiagų molekulėmis, kurios patenka į kraują, ir papildo kūno ląstelių sunaudotas maisto medžiagų atsargas. Kvėpavimo sistema prisotina kraują deguonimi ir pašalina anglies dioksidą. Tiek paimto deguonies kiekis, tiek pašalinto anglies dioksido kiekis gali būti padidintas pagal kūno poreikius.
Labai daug prie homeostazės prisideda kepenys ir inkstai .Pvz., vos gliukozės koncentracija kraujyje padidėja, kepenys ją gali paimti į ląstelių vidų ir išsaugoti glikogeno pavidalu. Sumažėjus gliukozės kiekiui kraujyje glikogenas skaidomas ir gliukozė tiekiama į kraują, todėl gliukozės kiekis kraujyje išlieka patovus. Glikogeno atsargas reguliuoja kasos išskiriamas hormonas insulinas.
Inkstų veiklą, jiems išskiriant metabolizmo atliekas, kai kurias pašalines medžiagas (pvz., kai kuriuos vaistus) ir druskas (kurie keičia kraujo pH ir osmosinį slėgį), irgi reguliuoja hormonai.
Nors homeostazę iš dalies reguliuoja hormonai, galiausiai ją valdo nervų sistema. Žmogaus smegenyse yra centrai, kurie reguliuoja kraujospūdį. Kraujospūdžiui palaikyti būtini receptoriai, kurie siunčia signalus apie kraujospūdžio dydį valdymo centrui. Jei reikalinga pataisa, centras siunčia signalus, kurie mažina ar didina kraujospūdį, kad jis būtų normalus. Tai yra valdymas neigiamu grįžtamuoju ryšiu – valdymo centras siunčia signalus, kurie nuo normos nukrypusį parametrą (kraujospūdį, gliukozės koncentraciją, pH, osmosinį slėgį, temperatūrą) grąžina į normą. T.y., sistema su neigiamu grįžtamuoju ryšiu mažina nukrypimus nuo normos.
Tinkamas pavyzdys, padedantis suvokti, kaip veikia valdymas neigiamu grįžtamuoju ryšiu, yra namo šildymo sistemos valdymas termostatu. Per neigiamą grįžtamąjį ryšį kambario temperatūra gali būti palaikoma gana siaurose ribose su nedideliu nukrypimu į abi puses nuo vidurkio.

Teigiamas grįžtamas ryšys

Organizmuose panaudojamas ir teigiamas grįžtamas ryšys. Sistemoje su šiuo ryšiu nukrypimas nuo normos priverčia sistemą nuo normos nukrypti dar labiau. Pavyzdžiu gali būti žmogus, bijantis širdies priepuolio. Pajutęs, kad širdies ritmas padažnėjęs, jis puola skaičiuoti pulsą. Aptikęs, kad pulsas padažnėjęs, išsigąsta, kad su širdimi kažkas netvarkoje. Dėl išgąsčio išsiskiria adrenalinas, kuris širdies ritmą dar padidina. Dar sykį pasiskaičiavęs pulsą išsigąsta dar labiau, dėl ko išmetama dar daugiau adrenalino, ir širdies ritmas dar padažnėja…
Teigiamas grįžtamas ryšys paprastai sistemą išmuša iš homeostazės būsenos

Homeostazė kitur

Homeostazė aptinkama daugelyje biosistemų, pradedant nuo ląstelių ir baigiant visa biosfera. Žinomiausia homeostazė atmosferoje – deguonies ir anglies dioksido koncentracijų palaikymas.
Gudeliai

Aplinkinės gyvenvietės

IGLIAUKA – 6 km 
 Šventragis – 3 km
MARIJAMPOLĖ – 25 km
Daugirdai – 6 km
Kanados ekonomika

Kanada turi daug naudingųjų iškasenų, medienos, yra aukšto ekonominio išsivystymo valstybė. Kanados prerijos yra vienas iš svarbiausių kviečių gavybos regionų. Iš Kanados kviečiai eksportuojami į tuos kraštus, kur jų stinga, pavyzdžiui, į tropikų šalis. Eksportuojama laikraštinis popierius, pjauta miško medžiaga, celiuliozė, popieriaus masė, nikelis, aliuminis, nafta ir jos produktai, gamtinės dujos, geležies rūda, varis, asbestas, uranas, kalio druska, lėktuvai, automobiliai ir jų dalys. Svarbiausias prekybos partneris – JAV, be to, prekiaujama su Japonija, D. Britanija, Vokietija, Prancūzija, Belgija, Danija, Australija, Rusija.
Pagal bendrą kalnakasybos produkciją Kanada užima II vietą pasaulyje. Kanadoje mineralinių žaliavų ir pusfabrikačių vidutiniškai vienam gyventojui pagaminama daugiau negu kitose šalyse. Kanada užima labai aukštą vietą pasaulyje pagal nikelio, cinko rūdų, sidabro, kalio druskos, asbesto gavybą, šiek tiek žemesnę pagal aukso, platinos, niobio, molibdeno rūdų, gamtinių dujų, sieros gamybą. Miškas daugiausiai kertamas Britų Kolumbijos, Kvebeko, Ontarijo provincijose. Kanadai tenka apie 1/8 pasaulio medienos produkcijos ir 1/3 eksporto.
2005 m. Kanadoje sumontuotas rekordinis skaičius vėjo jėgainių, kurių bendra galia siekia 239 MW, kai 2004 m. instaliuoti tik 122 MW. Taigi Kanados augimo tempas šioje srityje padidėjęs iki 54 % ir 2005 metais pasiekė 683 MW bendrą metinę galią. Tai reiškia, kad šios energijos pakanka aprūpinti daugiau kaip 240 000 namų. 2006 metais turėtų būti pastatytas dar didesnis kiekis vėjo jėgainių, kurių bendra galia turėtų siekti 500 MW. Šiuo metu Kanada yra 14-oje vietoje pagal išgaunamą elektros energijos kiekį iš vėjo jėgainių.
Kanada yra viena iš pasaulio turtingiausių nacijų, su aukštomis įplaukomis vienam gyventojui bei Ekonominio Bendradarbiavimo ir Išsivystymo organizacijos (OECD) ir G7,G8, G20 narė. Tai yra viena iš pasaulio geriausių 10 prekybos nacijų. Kanada yra sumaišyta rinka, užimanti vietą žemiau negu JAV, bet aukščiau negu dauguma Vakarų Europos nacijų pagal ekonominės laisvės Paveldo Fondo indeksą. Nuo 1990-ųjų pradžios, Kanados ekonomika augo greitai su žemu bedarbystės lygiu ir dideliu vyriausybiniu pertekliumi federaliniame lygmenyje. Šiandien Kanada savo rinka artimai primena JAV, t. y. orientuota ekonomine sistema, gamybos struktūra ir aukštu pragyvenimo lygiu.2009 m. vasario mėn., Kanados nacionalinis bedarbystės lygis buvo 7,77 %. Provincialūs nedarbo rodikliai keičiasi nuo žemo – 3,6 % Albertos provincijoje iki aukšto – 14,6 % Niūfaundlendo ir Labradoro provincijose. Pagal pasaulio didžiausių kompanijų Forbes Global 2000 sąrašą, 2008 metais Kanada sąraše turėjo 69 kompanijas, taip užimdama 5-ąją vietą šalia Prancūzijos. Taip pat 2008 metais Kanados visa vyriausybės įsiskolinimo našta yra žemiausia tarp G8 valstybių.
Édouard Chavannes

Biografija

Nuo 1903 m. Prancūzijos kolegijos profesorius. 1908 m. Prancūzų akademijos narys.

Mokslinė veikla

1889–1893 m. ir 1907 m. vykdė archeologijos tyrinėjimus Kinijoje. Parašė reikšmingų veikalų iš ankstyvosios Kinijos istorijos.
Eglė Čigriejūtė

Eglė Čigriejūtė (1960 m. spalio 9 d. Vilniuje), choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

Biografija

Žinomo poeto ir rašytojo Henriko Cigriejaus duktė. 1968–1979 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K.
Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. S. Rachlina ir J. Kavaliauskas). 1979–1984 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė). Vėliau žinias gilino įvairiuose kursuose Lietuvoje, Austrijoje (1991) ir Prancūzijoje (1994).
Dar būdama studentė pradėjo dirbti Lietuvos valstybinės konservatorijos Pedagogikos katedros vaikų choro studijoje (1981–1984), nuo 1982 „Ąžuoliuko“ muzikos mokyklos jaunučių choro vadovė, balso lavinimo ir dirigavimo mokytoja, nuo 1994 vyresnioji mokytoja. Su choru koncertavo Vilniuje ir kituose Lietuvos miestuose, padarė įrašų Lietuvos radijui, 1983–1987 rengė koncertus Lietuvos valstybinėje filharmonijoje „Tau, mamyte“, dalyvavo įvairiuose spektakliuose. 1985 „Ąžuoliuko" 25-mečio jubiliejiniame koncerte dirigavo antrokų chorui, jaunučių chorą parengė 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje.
Nuo 1989 kartu su R. Nenėnaite Vilniaus Arkikatedros Bazilikos vaikų choro įkūrėja ir vadovė. Choras kiekvieną sekmadienį gieda vaikų šv. Mišiose Arkikatedroje ir koncertuoja kitose Lietuvos bažnyčiose. Jis 1992 dalyvavo tarptautiniame muzikos festivalyje „Gaida“, dalyvauja naujų religinės muzikos kūrinių konkursuose, padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai, 1994 gastroliavo Ispanijoje, dalyvavo 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Mažuosius solistus E. Čigriejūtė yra parengusi „Dainų dainelės“ ir „Daina motinai tėvynei" konkursams. Aranžavo nemaža dainų vaikų chorams, dirigavo 1988 tarprespublikiniame berniukų chorų festivalyje Kaune ir 1995 Kauno miesto moksleivių dainų šventėje.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Andoros geografija

Paviršius

Kalnų valstybė, išsidėsčiusi Pirėnų kalnų įduboje Šiaurinės Valyros ir Rytinės Valyros slėniuose. Teritorija žemėja iš šiaurės į pietus. Kalnai sudaryti iš kristalinių uolienų, būdingos karos – ledyninės kilmės duburiai su mažais kalnų ežerais. Šiaurės rytuose su Prancūzija jungia Envalyros perėja (2 408 m virš jūros lygio) ir La Kasos perėja (2091 m virš jūros lygio). Aukščiausios viršūnės pasienyje, žemiausia vieta – Valiros slėnyje, Ispanijos pasienyje (840 m virš jūros lygio).

Klimatas

Vyrauja vidutinių platumų jūrinis slėniuose ir alpinių pievų kalnuose. Daugiausia lyja pavasarį ir vasarą. Vidutiniškai žiemą šiaurėje sninga ~50, pietuose ~10 dienų per metus. Sniego danga kalnuose išsilaiko apie 200 dienų. Vidutinė oro temperatūra Eskalde: sausį +2 °C, liepą +19 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 800 mm.

Vidaus vandenys

Beveik visa teritorija priklauso Valiros upės baseinui; Valyra įteka į Ebro intaką Segrę Ispanijoje. Valyros upės ilgis Andoros teritorijoje – 33 km, ją sudaro susiliejusios Šiaurinė ir Rytinė Valyros upės. Kalnuose daug tvenkinių, didžiausias Žuklaro tvenkinys.

Augalija

Auga lapuočių – ąžuolų, bukų, kaštonų, beržų – ir spygliuočių – eglių, pušų – miškai. Subalpinės ir alpinės pievos kalnuose.
Pievos ir ganyklos užima 53 %, miškai 34 %, dirbamoji žemė 2 % šalies teritorijos.
Garnių piliakalniai

I Piliakalnis

Pirmasis piliakalnis yra į rytus nuo Garnių kaimo, 0,5 km į pietvakarius nuo Pelakio ežero, Kriauklės kairiajame krante. Stačiašlaitę, iki 17 m aukščio kalvą supa daubos. Viršutinė šlaitų dalis dirbtinai nulyginta. Piliakalnio aikštelė pailga PR-ŠV kryptimi, ovali, 45 m ilgio ir 15–20 m pločio. Jos galuose buvo supilti pylimai, apardyti ariant, aikštelės šiaurės rytų dalyje išliko apie l,5 m aukščio. Šiaurės rytų šlaite, 7 m žemiau aikštelės, yra 26 m pločio terasa. Piliakalnio pietiniame šlaite ir papėdėje yra senovės gyvenvietės liekanų, joje rasta lipdytos grublėtu paviršiumi keramikos.

II Piliakalnis

Antrasis piliakalnis yra apie 1 km į pietvakarius nuo Garnių kaimo, apie 2 km į pietvakarius nuo Garnių pirmojo piliakalnio, tarp pelkėtų daubų, į šiaurės rytus nuo Bernotiškių kaimo, Bernotiškių miško pakraštyje. Piliakalnio pietinis ir šiaurinis šlaitai statūs, iki 17 m aukščio, kiti šlaitai nuolaidūs, 3–4 m aukščio. Piliakalnio aikštelė ovali, 35 x 19 m dydžio, jos galuose buvo supilti pylimėliai (apardyti ariant). Kalvos vakariniame šlaite, 3 m žemiau aikštelės, yra 2 m pločio terasa. Piliakalnio pietinėje, rytinėje ir šiaurinėje papėdėje yra senovės gyvenvietės liekanų, joje rasta lipdytos lygiu paviršiumi keramikos. Piliakalniai datuojami I tūkstantmečiu.

Aplinkiniai piliakalniai

Kliedakalnis 7 km
Bajoriškių piliakalnis 2,5 kmGutaučių piliakalnis 8,5 km
Daugailių piliakalnis 2,9 kmZokorių piliakalnis 11 km
Verslavos piliakalnis 8 kmGikiškio piliakalnis 6 km
piliakalnis 21 kmUžėniškių piliakalnis 7 kmNašloniškio piliakalnis 6 km
Spitrėnų piliakalnis 6 kmKubilių piliakalnis 3 km
Antilgės piliakalnis 5 kmGatelių piliakalnis 5,5 km
Brinkiškių piliakalnis 7 km
Genitaliniai kūneliai

Genitaliniai kūneliai (arba Dogelio kūneliai, lytiniai kūneliai) – specifiniai lytinio jautrumo receptoriai (nervinės galūnės), reaguojantys į spaudimą. Dydis apie 50-100 mikronų. Išorinių lyties organų odoje jų yra iki keliasdešimt viename kvadratiniame centimetre. Daugiausia jų yra varputėje, mažiau – mažosiose lytinėse lūpose, makšties prieangio gleivinėje, o mažiausiai – didžiosiose lytinėse lūpose. Manoma, kad nuo jų skaičiaus ir išsidėstymo priklauso erogeninių zonų jautrumas ir orgazmas.
Palembangas

Istorija

VIII a. Palembangas buvo Srividžajos karalystės sostinė (indų ir Sumatros karalystė).
Kvestorius

Kvestorius – renkama pareigybė (magistratas) Senovės Romoje, atsakinga už iždą ir finansinius valstybės reikalus.
Pareigybės šaknys siekia karalių laikus. Nuo 420 m. pr. m. e. Comitia Tributa ėmė kasmet skirti 4 kvestorius, o nuo 267 m. pr. m. e. – 10. Sulos reformų metu 81 m. pr. m. e. nustatytas amžiaus cenzas kvestoriui tapo 30 metų, o šių pareigų užėmimas automatiškai garantavo vietą Senate.
Audra (paveikslas)

Istorija

Paveikslą „Audra“ Marcantonio Michiel 1530 m. matė Venecijos įtakingo aristokrato Gabriele Vendramin kolekcijoje. Jis jį aprašė taip: „mažas peizažas su audra ir čigone su kareiviu“. Šis paaiškinimas vėlesnių interpretuotojų buvo atmestas kaip labai paprastas. Atkreipiamas dėmesys, kad vyras yra ne kareivis, o moteris − ne čigonė. Kita vertus, paveikslas galbūt visai neturi jokios konkrečios temos. Džordžonė jį sukūrė tikriausiai prieš pat savo mirtį 1510 m. Jis buvo vienas pirmųjų dailininkų vakarietiškame mene, kuris įtaigumo siekdavo paveikslo nuotaika, o ne konkretaus turinio pavaizdavimu. Tyrimai rodo, kad vietoj kareivio figūros pradiniame eskize Džordžonė buvo nutapęs nuogą moterį. Tai gali rodyti, kad paveikslas iš pat pradžių neturėjo aiškaus plano ir dailininkas daug improvizavo jį tapydamas.
Paveikslo paskirtis nežinoma. Iš paveiksle esančių detalių neįmanoma nuspėti ar jis mitologinis, ar religinis, ar skirtas kuriai progai. To meto paveiksluose įvairios detalės turėjo simbolinę, metaforinę prasmę, tačiau Džordžonės kūrinyje jos yra tik spėjamos įvairių interpretuotojų. Paveiksle vaizduojama upė, miestas, kareivio ir nuogos moters su kūdikiu figūros pirmajame plane. Tolumoje vaizduojami artėjantys audros debesys, kuriuos iliuminuoja žaibas. Pirmojo plano žmonių figūros ramios, atsipalaidavusios. Ryšiai tarp kareivio ir moters su kūdikiu neaiškūs. Tarp įvairių scenos spėjimų: mitinis Apolono gimimas, Džordžonės šeima, Bokačo novelės herojai, biblijinė Mergelės Marijos ir Juozapo kelionė į Egiptą, bei daugelis kitų.