google/wiki40b huggingface dataset:
Kolumbijos chemijos gamyklos sprogimo apgavystė

Kolumbijos chemijos gamyklos sprogimo apgavystė įvyko 2014 m. rugsėjo 11 d. JAV Luizianos valstijos Sentervilio mieste. Tą dieną vietos gyventojai SMS žinutėmis ir socialiniai tinklais gavo pranešimus apie sprogimą miesto chemijos gamykloje. Kai kuriuose pranešimuose šį sprogimą prisiėmė Islamo valstybė. Tuo tarpu patikrinus informaciją vietinė valdžia paskelbė, kad joks sprogimas neįvyko, o visa tai yra apgavystė.

Žinios skleidimas

Šie melagingi pranešimai buvo paskelbti SMS žinutėmis. Twitter socialiniame tinkle pirmoji žinia buvo paskelbta vietinio laikraščio „The Times-Picayune“, o kiti vartotojai paskelbė šią žinutę su žyma #ColumbianChemicals. Vėlesni tyrimai išaiškino, kad dauguma šių Twitter vartotojų buvo valdomi botai.
Vikipedijoje iš karto buvo sukurtas puslapis apie tariamus sprogimus. Šį straipsnį sukūrė naudotoja „AmandaGray91“, tačiau vėliau straipsnis buvo sutvarkytas pagal Vikipedijos standartus ir taisykles.
Facebook tinkle puslapis „Louisiana News“ paskelbė šią apgaulingą naujieną ir sulaukė virš 6000 „patinka“ paspaudimų.
Youtube puslapyje buvo patalpintas vaizdo įrašas, kuriame teigiama, kad ISIS prisiima atsakomybę už sprogimus.

Įvykio tyrimas

Šį įvykį ištyrė JAV privati bendrovė „Betaworks“. Tyrime teigiama, kad visa apgavystė buvo vykdoma iš Rusijos teritorijos ir netapo įtikinama dėl to, kad buvo naudojamos padirbtos tapatybės ir buvo mažai tikrų faktų.
2015 m. birželį internetinis žurnalas „The New York Times Magazine“ išleido didelį tyrimą apie šį įvykį. Tyrimo išvadose teigiama, kad tai buvo gerai koordinuota dezinformacijos kampanija, kurią platino Rusijos propagandos skleidimo institutas „Internet Research Agency“. Manoma, kad šį institutą finansuoja Rusijos vyriausybė ar jai pavaldžios institucijos.
Knutas II Didysis

Biografija

Kilęs iš Skjoldungų dinastijos, tėvas Svenas I Šakiabarzdis, motina Gunhilda.

Valdymas

1013–1014 m. dalyvavo tėvo žygyje į Angliją. Po jo mirties grįžo į Daniją, kurios karaliumi tapo jo brolis Haraldas II. 1015 m. jis vėl puolė Angliją, po 1016 m. spalio mėn. pergalės prie Ašingtono sutartimi ją pasidalijo su Edmundu II Geležinšoniu, Knutui atiteko šiaurinė ir rytinė dalys. Konkurentui netrukus neaiškiomis aplinkybėmis mirus, užvaldė visą Angliją. Išmokėjęs laivynui Danų pinigus 1018 m. grąžino jį į Daniją, o pats liko Anglijoje.
Jo valdymas jo paties anksčiau nuniokotai šaliai buvo taikios plėtotės ir stabilumo laikotarpis. Knutas II Didysis skatino prekybą, anglų pirkliams tapo prieinama Baltija, daug aukojo Bažnyčiai ir vienuolynams. Po brolio mirties 1018 m. užėmė ir Danijos sostą, 1028 m. užvaldė Norvegiją, kurios siekė nuo 1020 m. Norvegijos vietininku iš pradžių paskyrė jarlą Hakoną Eriksoną, 1029 m. – sūnų Sveną ir jo motiną.
1027 m. kaip piligrimas nukeliavo į Romą, dalyvavo Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Konrado II karūnavime, sutarė ištekinti dukrą už imperatoriaus sūnaus. Tuo pačiu buvo patvirtinta Danijos teisė į pietų Jutlandiją, anglų pirkliai atleisti nuo muitų. Dar prieš mirtį 1035 m. prarado Norvegiją, 1042 m. jo iš kelių šalių sukurta valstybė suiro.
Savarai

Savarai (it. savari; iš pers. savārān 'kavaleristai') – Italijos kolonijinės kariuomenės Libijos kavaleristai. Šie kavalerijos daliniai veikė Tripolitanijoje ir Kirenaikoje.

Organizacija

Kavaleristai buvo verbuojami iš dabartinės Libijos arabų ir berberų. Savarų kavalerija imta kurti po 1911-1912 m. Italijos-Turkijos karo, kai Italija užėmė Libiją. Pirmasis savarų dalinys suformuotas 1912 m. gruodį.
Buvo suformuota 14 eskadronų: 12 eskadronų buvo reguliarieji linijiniai, o 2 – štabiniai. 7 eskadronų kavaleristai verbuoti Tripolitanijoje, 5 – Kirenaikoje.
Beveik visi šių 14 eskadronų karininkai buvo italai. Eiliniai kavaleristai ir dalis puskarininkių buvo savanoriai berberai ir arabai, pasižymėję senovinėmis raitelių tradicijomis.

Uniformos

Kiekvienas eskadronas skyrėsi skirtingų spalvų spalvotomis juosmens juostomis ir farmulomis (berankovė striukė), kurios būdavo dėvimos su baltomis ar chaki uniformomis. Juostos ir farmulos buvo geltonos, juodos, tamsiai avietinės, mėlynos, žalios, raudonos ir oranžinės, dėvimos skirtingomis kombinacijomis, priklausomai nuo dalinio. Visi savarai musulmonai dėvėjo tamsiai raudonus fesus tachia, tradicinės libietiškos išvaizdos.

Istorija

Savarai buvo dalis Regio Corpo Truppe Coloniali della Libia ('Karališkasis Libijos kolonijinės kariuomenės korpusas'). Šį korpusą sudarė dykumų ir kupranugarių kavalerijos, pėstininkų batalionai, artilerija ir neregularioji kavalerija spahiai. Truppe Coloniali plačiai naudoti tolesniame Kirenaikos užkariavime, kuris baigtas tik 1932 m. 1936 m. savarai ir kiti libiški daliniai dalyvavo Italijos įsiveržime į Etiopiją, buvo apdovanoti Auksiniu garbės medaliu už nuopelnus mūšiuose.

Savarų vadai

Amedeo Guillet 1937 m. buvo VII° savarų eskadrono vadas. Jo nuopelnai gerinant santykius su Libijos gyventojais buvo pripažinti, tad jam buvo pavesta 1937 m. Benito Musolinio vizito į Libiją metu organizuoti raitąją iškilmių dalį.

Antrasis pasaulinis karas

Italijai įsijungiant į Antrąjį pasaulinį karą Karališkąjį Libijos kolonijinės kariuomenės korpuse tarnavo apie 20 tūkst. vietinių gyventojų. Marmarikos mūšyje (1940 m. gruodis) korpusas patyrė didžiulius nuostolius.
Korpusas formaliai buvo išformuotas 1943 m. sausį, po to, kai italai pasitraukė į Tunisą. Prieš tai savarai ir kita kavalerija vykdė tik patruliavimo ir žvalgybos užduotis vidinės Libijos pasienio rajonuose.
Domininkas Bukantas

Biografija

1900 m. baigė Charkovo universitetą. Dirbo gydytoju Dusetose, Alūkstoje (dab. Latvija), Imane (dab. Dalnerečensk, Rusija), Harbine (Kinija), vėliau Zarasuose. Buvo Zarasų ligoninės vedėjas, kovojo su dėmėtosios šiltinės epidemija (ja užsikrėtęs mirė), įsteigė gimnaziją.
Dalyvavo kultūros draugijų veikloje, rinko tautosaką, liaudies dailės kūrinius, užrašinėjo Viekšnių apylinkių tarmės medžiagą. 1907–1909 m. antropologiškai ištyrė 1000 Zarasų apylinkių lietuvių. Tyrimas „Iš Ežerėnų apylinkės lietuvių antropologijos“, išspausdintas 1910 m. leidinyje „Lietuvių tauta“. Tai vienas pirmųjų ir didžiausių darbų apie lietuvių galvos formą, akių ir plaukų spalvą.
Itapevi

Istorija

Vietovardis tupių kalba reiškia „plokščių akmenų upė“ (itá-peb’y).
Naujakuriai Itapevi apylinkėse ėmė kurtis jau XVIII a. Čia 1895 m. italai įkūrė akmenų skaldyklą. 1920 m. įkurta Itapevi gyvenvietė, 1959 m. tapo savivaldybės centru.
Julius Kalibatas

Julius Kalibatas (g. 1952 m. vasario 23 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1976 m. baigė Vilniaus universitetą. 1984 m. apgynė disertaciją „Klinikinė – patogenetinė reikšmė imunokompetentinių ląstelių pokyčių alkoholinių kepenų ligų išsivystymui“, medicinos mokslų kandidatas. 1989 m. Rygos medicinos institute apgynė disertaciją „Lėtiniai alkoholiniai kepenų pažeidimai (patogenezė, klinika, diagnostika)“, medicinos mokslų daktaras.
1980–2000 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1990–1996 m. Bendrosios praktikos gydytojo centro vadovas, nuo 1991 m. profesorius. Stažavo Berno, Monrealio universitetuose. 1997–2001 m. Sveikatos apsaugos ministerijos Pirminės sveikatos priežiūros skyriaus viršininkas, 2001–2006 m. Higienos instituto direktorius.
1992 m. įkūrė Bendrosios praktikos (šeimos) gydytojų asociaciją, nuo 1992 m. jos prezidentas. Nuo 2001 m. žurnalo „Visuomenės sveikata“ vyr. redaktorius.

Mokslinė veikla

Sukūrė kepenų alkoholinių ligų imunopatogenezės teoriją. Paskelbė apie 230 mokslinių darbų. 7 išradimų autorius.
Velžių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Arimaičių ežero pietiniame krante (dabar tvenkinys). Aikštelė apvali, 25 m skersmens. Jos šiauriniame ir rytiniame krašte yra 1,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas. Rytuose 4-5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 20 m pločio, 2 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 8 m aukščio (dabar 6 m).
Rytinėje pašlaitėje, už griovio yra papilys. Jo aikštelė trapecinė, pailga vakarų – rytų kryptimi, 70x34­-40 m dydžio, kiek iškiliu viduriu. Rytiniame jos gale iškastas 14 m pločio, 3 m gylio griovys, už kurio supiltas 1 m aukščio, 12 m pločio pylimas. Šlaitai nuolaidūs-vidutinio statumo, 4 m aukščio.
Į rytus nuo papilio yra 60x10-15 m dydžio kiek iškiliu viršumi, apie 2 m aukščio nuo vandens aukštumos galas, kurio rytiniame krašte yra 1 m aukščio, 18 m pločio kauburys, primenantis suardyto pylimo liekanas.

Aplinkiniai piliakalniai

Žuvininkų piliakalnis 25 km
Ramulėnų piliakalnis 15 kmPeleniškių piliakalnis 42 kmTričių piliakalnis 43 kmNormančių piliakalnis 23 kmPakalniškių piliakalnis (Radviliškis) 13 km
Kiūčių piliakalnis 42 kmKudinų piliakalnis 22 km
Tytuvėnų piliakalnis 35 kmDiauderių piliakalnis 16 km
Vaitiekūnų piliakalnis 30 kmBaimainių piliakalnis 28 km
Darius Lapinskas

Darius Lapinskas (g. 1934 m. kovo 9 d. Jurbarke, m. 2015 m. balandžio 7 d. Čikagoje) – Lietuvos kompozitorius, dirigentas.

Biografija

Muzikos mokėsi pas vargonininką I. Beinorių. 1944 m. su tėvais pasitraukęs į Vokietiją, Hamburge mokėsi pas S. Gailevičių. 1950 m. persikėlė į JAV. Nuo 1952 m. gyveno Bostone. Čia privačiai mokėsi muzikos teorijos, lankė fortepijono ir dirigavimo pamokas pas kompozitorių J. Kačinską. 1957 m. Bostone baigė Naujosios Anglijos konservatoriją (mokėsi pas F. J. Kuką). 1957–1958 m. studijas tęsė Vienoje pas H. Svarovskį, 1958–1960 m. – Štutgarto konservatorijoje Vokietijoje pas H. Roiterį.
1960–1965 m. Štutgarto operos dirigento padėjėjas ir Tiubingeno dramos teatro dirigentas, kompozitorius. Dirigavo Štutgarto radiofono, filharmonijos ir Manheimo operos orkestrams, laimėjo Viurtembergo premiją. 1965 m. grįžo į JAV. Nuo 1967 m. gyvena Čikagoje. Surengė savo kūrinių koncertų Niujorke, Čikagoje (abu 1965 m.), Bostone (1966 m.). 1968 ir 1978 m. gastroliavo Pietų Amerikoje. Nuo 1982 m. vadovavo savo įkurtai Čikagos naujajai operai. 1994–1995 m. dėstė Lietuvos muzikos akademijoje, subūrė grupę „Jaunoji opera“.
Interpolas

Istorija

Pirmasis reikšmingas žingsnis link Interpolo įkūrimo buvo Pirmojo Tarptautinės kriminalinės policijos kongreso įsteigimas 1914 m. Policijos pareigūnai, teisininkai ir teisėjai iš 14 šalių susirinko Monake aptarti arešto procedūrų, tapatybės nustatymo metodikos, centralizuoto tarptautinio nusikalstamumo įrašų bei asmens išdavimo kitai valstybei protokolus. Tačiau Pirmasis pasaulinis karas nutolino šiuos nutarimus iki kol 1923 m. Vienoje vykusiame Antrajame Tarptautinės kriminalinės policijos kongrese buvo įkurtas Interpolas, žinomas kaip Tarptautinė kriminalinė policija (ICP). Narės steigėjos buvo Lenkija, Austrija, Belgija, Kinija, Egiptas, Prancūzija, Vokietija, Graikija, Vengrija, Italija, Nyderlandai, Rumunija, Švedija, Šveicarija ir Jugoslavija. JAV prisijungė 1923 m, o Jungtinė Karalystė – 1928 m.
Po Austrijos anšliuso 1938 m., organizacija pateko į nacistinės Vokietijos kontrolę, komisijos būstinė 1942 m. buvo perkelta į Berlyną. Nuo 1938 iki 1945 m. Interpolo prezidentais buvo Otas Šteinhauslas, Reinhardas Heidrichas, Artūras Nebe ir Ernstas Kaltenbruneris. Visi jie buvo SS generolai, Kaltenbruneris buvo aukščiausio rango SS pareigūnas, kurį Niurnbergo karo nusikaltimų tribunolas nuteisė mirties bausme.
Po Antrojo pasaulinio karo, 1945 m., organizacija buvo atkurta Sąjungininkų atstovų iš Belgijos, Prancūzijos, Skandinavijos ir Jungtinės Karalystės. Nauja būstinė buvo įsteigta Paryžiaus priemiestyje Sen Klu. Ir išliko ten iki 1989 m., kai buvo perkelta į Lioną.
Iki XX a. devintojo dešimtmečio Interpolas nesikišo į nacių karo nusikaltėlėms vykdomų bausmių veiklą, remdamasi organizacijos konstitucijos 3 straipsniu, draudžiančiu kištis į politinius reikalus.
2010 m. liepą buvęs Interpolo prezidentas Džekis Selebis (Jackie Selebi) Johanesburge įsikūrusio Pietų Afrikos Aukščiausiojo teismo buvo apkaltintas 156 tūkst. eurų kyšio iš narkotikų prekeivių paėmimu. 2008 m. pareiškus jam kaltinimus, Selebis atsistatydino. Pareigas laikinai perėmė Artūras Herera Verdugo (Arturo Herrera Verdugo) iki kol 2008 m. spalio mėn. į prezidento postą buvo išrinktas Khoo Boon Hui.

Lietuvoje

1991 m. lapkričio 30 d. Lietuvoje įsteigtas Interpolo nacionalinis biuras.
Vis dar žinau ką veikei aną vasarą

Santrauka

Praėjo metai. Džiulė mokosi koledže, tačiau ją vis dar kankina prisiminimai apie ją ir draugus persekiojusį vyrą žvejo kostiumu. Jos kambario draugė Karla siūlo pakeiosti aplinką ir tokiu būdu prasiblaškyti. Merginoms paskambina iš radijo stoties ir pasiūlo dalyvauti konkurse, kurio prizas – kelionė į Bahamus. Merginos į pateiktą klausimą atsako neteisingai, tačiau prizą vis tiek laimi. Prie visko jos turi įvykdyti dar vieną sąlygą – į salą pasiimti sau porą. Ketvertas jaunuolių atvyksta į salą Bahamuose, tačiau čia sužino, kad atostogų sezonas jau seniai pasibaigęs ir joje daugiau nėra kitų žmonių. Pakilusi audra sutrukdo jiems išplaukti atgal ir netrukus Džiulė supranta, kad jie pateko į spąstus, kuriuos paspendė vyras žvejo kostiumu...
Skyfall (daina)

Istorija

Pirmą kartą Adele paminėjo įrašą kaip „ypatingą projketą“ 2012 m. rugsėjo mėn. per interviu The Jonathan Ross Show laidoje. Tai sukėlė spėliones žiniasklaidoje, kad ji įrašys filmo pagrindinį garso takelį. Jį 2012 m. balandį NRJ radijui pranešė, kad iki 2012 m. pabaigos bus išleistas naujas jos singlas, bet jis nebus iš jos naujojo albumo. Gandai vėl pradėjo plisti po to, kai rugsėjį Adele keletą kartų buvo pastebėta Abbey Road studijoje, kurioje Thomas Newman įrašinėjo 007 Operacija „Skyfall“ muziką.
Sklido gandai, kad daina turėjo vadintis „Let the Sky Fall“, o 2012 m. rugsėjį OneRepublic vokalistas Ryan Tedder paskelbė žinutę savo Twitter socialinemė puslapje, kurioje tvirtino esą jis girdėjo pagrindinš garso takelį ir jis buvo „geriausias pagrindinis Džeimso Bondo garso takelis jo gyvenime“. Adele reklamos agentas Paul Moss paminėjo dainą savo Twitter puslapyje. Abu jie vėliau savo žinutes ištrynė. Informacija apie singlo viršelį nutekėjo internetu (pats singlo viršelis taip pat), tačiau oficialiai Adele indėlis į filmą nebuvo patvirtintas iki spalio 1 d..

Kompozicija

Adele sutikus atlikti pagrindinį garso takelį filmui, ji pakvietė Paul Epworth būti dainos bendraautoriumi bei jos prodiuseriu. Daina buvo įrašyta Abbey Road studijoje Londone, jai grojo 77 instrumentų orkestras, diriguojamas J. A. C. Redford. Kai buvo pasklebta, jog Adele atliks pagrindinį garso takelį, ji prisipažino, kad, kai tik ji pradėjo dalyvauti projekte, baiminosi dėl jo, nes įrašant garso takelį Džeimso bondo filmui jaučiamas didelis spaudimas. Perskaičiusi scenarijų Adele atsirado entuziazmas ir pagrindinio garso takelio idėjos pradėjo įgauti formą: dainos žodžiai atspindėjo filmo atpasakojimą, o ne perpausta romantiką. Diskusijose Paul Epworth apibūdino Mončio Normano Džeimso bondo garso takelio įtraukimą harmonijose ir akorduose kaip sąmoningą sprendimą. P. Epworth sakė, kad prodiuseriai norėjo dramatiškos baladės, todėl jis ir Adele bandė „sukurti kažką, kas buvo tamsa ir pabaiga kaip laidotuvėse, ir vienu metu paversti tai į kažką, kas nebuvo pabaiga. Mirties ir atgimimo jausmas.“ Epworth peržiūrėjo pirmus trylika Džeimso Bondo filmų, ieškodamas dainų „muzikinio kodo“ („Manau, kad harmominis kodas yra minorinė nona… Bondo dainos, jos turi plėtotę“), ir parašė tai, kas tapo instrumentine „Skyfall“ dalimi. Tada jis paskambino Adele ir jie nuvažiavo į studiją, kur per dešimt minučių Adele padainavo pirmojo posmelio eskizą ir priedainį.
Pagal natas, paskelbtas Musicnotes.com puslapyje, „Skyfall“ yra parašyta įprastame metre, C moll tonacijoje, tempas – 76 taktai per minutę. Pirmus šešis taktus akordai eina c – A♭ – f7, po to c/D – Gsus4 – G. Adelės balzo diapazonas varijuoja nuo G₃ iki C₅.
Kapčiamiesčio žydų kapinės

Vieta

Įrengtos upės (tvenkinio) pakrantėje stūksančios aukštumos kyšulyje, apaugusios pušynu. Keturkampio plano, aptvertos medine tvora, kuri šiaurės vakaruose – horizontalių lentų, o likusioje dalyje – statinių. Tvoros perimetras 239 m, kraštinių ilgis: šiaurės vakaruose – 72 m, rytuose – 69 m, pietuose – 45 m, pietvakariuose – 53 m. Ties pietvakarinės dalies viduriu įrengti dvivėriai vartai, prie kurių pritvirtinta ažūrinė Dovydo žvaigždė. 
Šiaurės vakarinėje dalyje ant betoninio pamato pastatytas plokščias, stačiakampio pavidalo, rudos spalvos, stambiagrūdžio, skaldyto granito paminklas. Jo priekinė plokštuma nušlifuota, joje iškalta Dovydo žvaigždė ir užrašas jidiš ir lietuvių kalba, skelbiantis: „Senosios žydų kapinės. Tebūnie šventas mirusiųjų atminimas“.
Į rytus ir pietryčius nuo paminklo kapinių paviršius link kraštų žemėja. Teritorijoje išlikę apie 70 įvairaus dydžio ir formų granito ir lauko akmenų antkapinių paminklų su epitafijomis hebrajų rašmenimis. Daugiausia jų yra rytiniame ir pietrytiniame kapinių pakaštyje.
Teritorijos plotas – 3481 m².

Istorija

Kapinės įrengtos XVIII a. pab. Seniausia išlikusi stela datuojama 1843 m.
1996 m. kapinės registruotos Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (kodas L129), 2005 m. paskelbtos valstybės saugoma kultūros vertybe regioninio reikšmingumo lygmens kultūros paveldo objektu, turinčiu memorialinį vertingųjų savybių pobūdį.
Lylavėnai

Istorija

Gilią kaimo priešistorę mena prie Pagramančio–Didkiemio kelio esantis kapinynas, vadinamas Milžinkapiais. Prieškariu jame rasta II–IV a. radinių – ginklų ir papuošalų. 
Rašytinė kaimo istorija prasideda 1384 m. Tais metais Vokiečių ordino pareigūnas sudarė karo kelio aprašymą (3-iajį). Apraše sakoma, kad Klaipėdoje prasidedantis maršrutas kerta Jūros upę, siekia Karšuvos kraštą ir toliau veda iki Littowin. 
1562 m. Karšuvos valsčiaus inventoriuje Lylavėnai aprašyti kaip valdovui priklausęs 8 valakų kaimas. Minimos bajorų valdos, o XVIII–XX a. pradžios šaltiniuose – ir Lylavėnų (Paulinavos) palivarkas, kurį valdė Tilžės jėzuitai, iš jų perėmė Vilniaus vyskupas Ignotas Masalskis. Vėliau čia šeimininkavo Straševičiai ir kiti. Šiandien palivarko centras virtęs paprasta sodyba.
Po Antrojo pasaulinio karo kaimas kiek sumažėjo, tačiau 2009 m. jame tebestovėjo 8 sodybos, kuriose gyveno 23 gyventojai.
Per Lylavėnus teka Lylava, kuri piečiau kaimo įteka į Jūrą. Jos slėnį apima hidrografinis draustinis, kurį steigiant siekta išsaugoti šį upelį kaip „etaloninį“ nedidelio Jūros intako pavyzdį. Lylavos pakrantėse gausu brandžių skroblų. Čia kartais sukalena baltnugariai geniai, žaliosios, pilkosios ar juodosios meletos. Paupio žolynuose galima pastebėti retų augalų – svogūninę dantažolę, statųjį atgirį, paprastąjį kardelį, meškinį česnaką. Pavasarinio neršto metu į šį upeliuką atplaukia neršti upinės nėgės.
Kilometru žemiau Lylavos žiočių virš Jūros kabo apie 1965 m. pastatytas kabantysis lieptas. Jis jungia Lylavėnus su nuošaliu Genių kaimu. Tokie lieptai laikytini savotiškais pajūriams būdingais etnografijos paminklais.

Aplinkinės gyvenvietės

Tamošaičiai – 1 km
PAGRAMANTIS – 5 km
Algirdas Bosas

Algirdas Bosas (g. 1943 m. kovo 9 d. Kėdainiuose) – Lietuvos skulptorius.

Biografija

1972 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1972–1974 m. dėstė Panevėžio dailės mokykloje, 1974–1977 m. dirbo Klaipėdos „Dailės“ kombinate, nuo 1992 m. Klaipėdos E. Balsio menų gimnazijos dėstytojas.
Los Fraileso salynas

Los Fraileso salynas (isp. Archipiélago de Los Frailes) – salų grupė Karibų jūroje, Pietų Antilų salose, į šiaurės rytus nuo Margaritos salos. Priklauso Venesuelai (Venesuelos federalinės valdos). Plotas – 1,92 km².
Salyną sudaro 10 vulkaninės kilmės, uolingų, negyvenamų salų. Paviršių dengia daugiausia kserofitiniai miškai ir krūmynai. Sudaro šios salos: Fraile Grandė (0,75 km²), Čeperė, Gvakaraida, Nabobas, Kominotas, Makararė, Gvairiarė, La Balandra, La Pečė, Gvakaraida.
1816 m. prie šių salų įvyko Los Fraileso jūrų mūšis tarp rojalistų ir Venesuelos išvaduotojų. 1938 m. oficialiai tapo Venesuelos dalimi.
Mhamidas

Istorija

Vietovė greičiausiai gyvenama jau keletą tūkstantmečių. Buvo žinoma Taragalto vardu. Gyvenvietė išsilaikė iš oazinio žemės ūkio, tačiau XX a. antroje pusėje dėl sausrų, dykumėjimo Mhamidas nunyko. Dabar miestelis laikosi daugiausia turizmo dėka.
FK Šahtar Donecʹk

Istorija

Klubas įkurtas 1936 m. ir pavadintas „Stachanovec“ legendinio angliakasio Aleksejaus Stachanovo garbei.
Nepriklausomoje Ukrainoje pirmą kartą čempionais tapo 2001/2002 m. pirmenybėse, kai pavyko aplenkti iki tol dominavusią Kijevo „Dinamo“. Vėliau titulą prarado. 
2004/2005 m. pirmenybėse vėl tapo čempionais. Trečią kartą 2005/2006 m., kai pavyko apginti titulą. Tačiau sekantį sezoną vėl triumfavo Kijevo „Dinamo“.
2007/2008 m. vėl "šachtininkai" iškovojo titulą (ketvirtą kartą klubo istorijoje). Kitą sezoną nepavyko apginti čempionų vardo.
2009/2010 m. penktą kartą klubo istorijoje tapo čempionais ir šį titulą išlaikė penkis sezonus iš eilės. 2014/2015 m. Kijevo „Dinamo“ vėl nugalėjo. 2015/2016 m. metais kijeviečiai dar kartą nugalėjo ir apgynė titulą.
2016/2017 m. dešimtą kartą klubo istorijoje "šachtininkai" tapo šalies čempionais.
Taip pat 11 kartų laimėjo Ukrainos futbolo taurę ir aštuonis kartus iškovojo Supertaurę.
Vincentas Brizgys

Vincentas Brizgys (1903 m. lapkričio 10 d. Plyniuose, Marijampolės raj. – 1992 m. balandžio 23 d.) – Kauno vyskupas (augziliaras) ir Bosanos vyskupijos titulinis vyskupas, kanonistas.

Biografija

Brolis chemikas Petras Brizgys. 1921 m. įstojo į Seinų kunigų seminariją ir ją baigė 1927 m. Gižuose. Priklausė ateitininkų, pavasarininkų, skautų ir šaulių organizacijoms. 1927 m. birželio 5 d. įšventintas į kunigus. 1927–1930 m. vikaras Kalvarijoje. 1930–1935 m. studijavo Gregorianumo universitete Romoje, apgynė 2 disertacijas, filosofijos bei kanonų teisės daktaras.
1936–1940 m. Vilkaviškio kunigų seminarijos dėstytojas. 1940 m. balandžio 2 d. nominuotas vyskupu Bosanos tituliniu vyskupu bei arkivyskupo Juozapo Skvirecko pagalbininku – vyskupu augziliaru. 1940 m. gegužės 19 d. konsekruotas Kauno arkikatedroje.
1940–1941 m. Kauno kunigų seminarijos rektorius, 1941–1944 m. VDU Teologijos fakulteto dekanas. Kauno arkivyskupijoje darbavosi iki 1944 m. liepos mėn. 1944 m. gestapo internuotas Vokietijoje. Po Antrojo pasaulinio karo rūpinosi lietuvių klierikų studijomis Romoje, 1947 m. parūpino lėšų įsteigti leidyklą. Nuo 1951 m. gyveno JAV. Lankė lietuvių parapijas JAV, Kanadoje, Pietų Amerikoje, Australijoje. 1961 m. Lietuvių katalikų religinės šalpos organizacijos vienas steigėjų ir vadovas. 1965 m. paskirtas rūpintis Europos lietuvių sielovada. 1966 m. jo rūpesčiu įrengta Šiluvos Švč. Mergelės Marijos koplyčia Vašingtone, Švč. Mergelės Marijos Nekalto Prasidėjimo bazilikoje, 1970 m. – Vilniaus Aušros Vartų Gailestingumo Motinos koplyčia Šv. Petro bazilikoje Vatikane. Vyskupo pareigas ėjo beveik 52 metus.

Kūryba

Bendradarbiavo katalikų spaudoje, išvertė teologinių veikalų.
Pilaitės dvaras

Istorija

Pilaitės rūmai pirmą kartą paminėti buvo 1525 m. Dvaras įkurtas XVI a., kai Pilaitė atiteko Viršilų giminei. 1827 m. Pilaitę nupirko Vilniaus universitetas. Universiteto žemės ūkio katedros vedėjo Mykolo Očapovskio prašymu čia buvo įsteigtas pavyzdinis ūkis, ir pirmoji Lietuvoje agronomijos mokykla. Direktoriumi buvo paskirtas žymus tuo metu agronomas Universiteto profesorius Mykolas Fričinskis. Mokyklai peraugti į agronomijos institutą sutrukdė Universiteto uždarymas. Po 1832 metų M. Fričinskis liko Pilaitės ūkio valdytoju, o vėliau ir nuomininku (ūkis jam atiteko amžinam činšui). 1846 metais jis čia pastatė drobės balinimo fabriką. Tačiau 1852 metais fabrikas sudegė.
Yra žinoma, kad valdant Fričinskiui, apie 1865 m. dvarui priklausė 57 gyventojai (1 pravoslavas, 48 katalikai ir 8 žydai). Aplink dvarą buvo išsidėstę keletas kaimų – Dworzyszcze, Gielaže, Gudele, Popiszki, Rajsze, Rowy, Saldziene, Smolnica, Wierszuliszki, Woiwodziszki, Zujuny, bei kelios sodybos – Gielaže, Raiszele, Saldzienie, Warna. Iš viso šiuose kaimuose gyveno 301 iš baudžiavos paleistas valstietis. Nuo 1880 m. iki pirmojo pasaulinio karo buvusį dvarą valdė Vilniaus turtuolis Pimenovas. Nėra žinoma, kas Pilaitėje šeimininkavo lenkų laikais. Po Antrojo pasaulinio karo čia buvo įsteigtas žemės ūkio technikumo mokomasis ūkis.
Dvare gyveno iš Radvilų giminės kilusi grafienė Olimpija Mostovska, kuri parašė legendą apie Pilaitę, kuri vadinasi „Pilaitės vaiduoklis“.
Dabar dvare yra išlikęs didelis vandens malūnas, oficina ir kiti pastatai. Šalia stūkso Pilaitės piliakalnis.