Norvegija

Pavadinimas

Dauguma etimologų mano, kad šalies pavadinimas atsirado iš Šiaurės germanų kalbų ir reiškia „šiaurės kelias“, o tai senąja nordų kalba būtų nord veg ar norð vegri. Norvegija senąja nordų kalba yra Nóreegr, anglosaksų – Norþ weg, o viduramžių lotynų – Nhorvegia. Dabar Norvegija vadinama Norge norvegų bokmål kalboje ir Noreg norvegų nynorsk kalboje. Senųjų nordų ir nynorsk formos yra panašios į senovės samių žodį reiškiantį „palei pakrantę“ ar „palei jūrą“, o tai yra nuorrek šiuolaikinėje Lule samių kalboje. Archainės žodžio formos paremia mintį, kad šis žodis neatėjo iš germanų kalbų.
Kitose vietinėse Norvegijos kalbose Norvegijos pavadinimas yra: Šiaurės samių Norga, Lule samių Vuodna, Pietų samių Nøørje, suomių Norja. Oficialus šalies pavadinimas norvegiškai: Kongeriket Norge (bokmål), Kongeriket Noreg (nynorsk). Kiti pavadinimai: Šiaurės samių Norgga gonagasriika, Lule samių Vuona gånågisrijkka, Pietų samių Nøørjen gånkarijhke, suomių Norjan kuningaskunta.

Klimatas

Skandinavijos kalnai dalija šalies klimatą į vakarinėse pakrantėse dominuojanti humidinį ir rytuose dominuojantį kontinentinį klimatą. Norvegijos vakarų pakrantė, neskaitant savo padėties šiaurėje, pasižymi švelniu ir drėgnu klimatu. Tai lemia Šiaurės Atlanto srovė, kuri neša šilumą iš pietų. Dėl to pakrantės dažniausiai ištisus metus nėra padengtos ledu. Susikondensavęs jūros vanduo (krituliai) iškrenta vakarinėje kalnyno pusėje. Dėl to Bergenas yra vienas Europos miestų, kuriame iškrenta daugiausiai kritulių.

Religija

Pasak oficialios 2012 m. statistikos, liuteronai (oficiali šalies religija) sudaro 77% Norvegijos populiacijos, kiti protestantai – 3,5 %, Romos katalikai – 1 %, musulmonai – 2 %, kitos religijų atstovai (daugiausiai budistai, sikhai, hinduistai ir judėjai) – 1 %. Likę neturi jokios religijos.
2005 m. apklausoje 32 % Norvegijos gyventojų sakė, jog jie „tiki, kad yra Dievas“, 47 %, kad „yra kokia nors dvasia arba dvasinė energija“, 17 % teigė, kad jie „netiki jokiais dievais, dvasiomis ar dvasinėmis energijomis“ ir 4 %, kad „nežino“.  Pasak kelių kitų apskaičiavimų, net 72 % norvegų yra ateistai.
Ankstyvieji norvegai, kaip ir visi skandinavai, buvo pagonys, tikintys į skandinavų mitologiją. Samių religija buvo šamanistinė. Maždaug nuo 1000 m. iki 1150 m. misionierių pastangomis Norvegija pamažu tapo krikščionišku kraštu. Iki reformacijos norvegai buvo katalikų bažnyčios dalimi, bet 1536 m. perėjo į protestantizmą.

Literatūra

XIX a. antroje pusėje Norvegijoje įvyko kultūrinis pakylėjimas, prie kurio prisidėjo tokie autoriai kaip: Henrik Ibsen, Bjørnstjerne Bjørnson, Alexander Kielland, Jonas Lie, Amalie Skram, Arne Garborg, Hans Ernst Kinck ir Knut Hamsun. Jie įnešė labai didelį indėlį į Norvegijos kultūrą.
Trys norvegai tapo Nobelio literatūros premijos laureatais: Bjørnstjerne Bjørnson (1903 m.), Knut Hamsun (1920 m.) ir Sigrid Undset (1928 m.).
Pagal organizacijos „Reporteriai be apribojimu“ Norvegijos Spaudos laisvės indeksas yra trečias pasaulyje, po Suomijos ir Nyderlandų (iš 139 šalių).

Bibliotekos

Norvegijos bibliotekos, pasaulio bibliotekarų, yra laikomos pavyzdinėmis. Šalyje yra 892 viešosios, 336 mokslinės, 19 valstybinių bibliotekų, bei Norvegijos nacionalinė biblioteka. 1834 m. įvestas Bibliotekų įstatymas suteikia teisę nemokamai naudotis bibliotekomis.

Muzika

Garsiausias norvegų kompozitorius yra Edvard Grieg. Taip pat kiti žymūs kompozitoriai yra Johan Svendsen, Christian Sinding, Fartein Valen, Harald Sæverud ir Geirr Tveitt.
Iki 1840 metų užrašytos norvegų liaudies muzikos buvo labai nedaug. O užrašyta muzika, tikima, buvo itin paveikta krikščionybės. Apskritai liaudies muzika Norvegijoje buvo orientuota į linksmybes ir šokius. 
Tautinis romantizmas, judėjimas, palietęs visą Europą XIX amžiuje, prisilietė ir prie Norvegijos ir padarė įtaką klasikinei šalies muzikai ir jos kompozitoriams.
Smuikininkas Ole Bull buvo pirmasis svarbesnis norvegų muzikantas, vadinamas Šiaurės Paganiniu. Apie 1831 metus klasikinę sceną ėmė veikti tradicinė norvegų muzika. Ole Bull buvo pirmasis, pristatęs liaudies melodijas miestuose. 
Tuo pat metu, XIX amžiaus viduryje, šalies muzikinė scena įžengė į norvegų muzikos aukso amžių. Iškilo ir keletas kitų kompozitorių – tai Halfdan Kjerulf, Martin Andreas Udbye, sukūręs norvegų operą Fredkulla, Rikard Nordraak – novergų himno autorius, Ludvig Mathias Lindeman, Johan Svendsen ir Edvard Grieg.
Ole Bull liaudies muzikos atradimai įkvėpė Edvard Grieg ieškoti liaudies muzikos šaltinių. Taip norvegų muzikantai ėmė jungti europines tradicijas su norvegų liaudies melodijomis.
Norvegijos tautinis sąmoningumas augo ir tai puikiai atsispindėjo norvegų kuriamoje muzikoje.
Palyginus su kitomis šalimis, norvegės kompozitorės buvo itin priimamos, o jų kūriniai publikuojami.

Daug žinomų pop ir roko muzikos atlikėjų bei grupių yra iš Norvegijos: A-Ha, Apoptygma Berzerk, BigBang, Trail of Tears, Storm, Kaizers Orchestra ir Motorpsycho. Taip pat yra nemažai populiarių metalo žanro grupių Mayhem, Burzum, Dimmu Borgir, Gorgoroth, Immortal ir Darkthrone.
Norvegija taip pat yra labai populiari džiazo muzika. Garsiausi atlikėjai yra Jan Garbarek, Nils Petter Molvær, Arild Andersen, Rebekka Bakken, Silje Nergaard, Bugge Wesseltoft, Eivind Aarset, Terje Rypdal, Ketil Bjørnstad, Sidsel Endresen, Solveig Slettahjell ir Kirsti Huke.

Vizualinis menas

Garsiausias norvegų dailininkas yra Edvard Munch. Dauguma jo darbų yra saugomi Munch muziejuje (norv. Munch-museet) Osle.
Vienas garsiausių norvegų fotografų, ypač gamtos fotografavime, yra Knud Knudsen. Jis labiausiai pasižymėjo įamžindamas XIX a. Norvegijos gamtovaizdžius. Didžioji dalis jo darbų yra saugomi Bergeno universiteto bibliotekoje.