google/wiki40b huggingface dataset:
Sardės valsčius

Geografija

Sardės valsčius yra vienas iš 7, esančių Pernu apskrityje. Įkurtas 2017 m. teritorinės-administracinės reformos metu, apjungus Sardės ir Surju valsčių teritorijas. Valsčiuje yra 1 miestas (Kilingi Nemė), 1 miestelis (Tihemetsa) ir 35 kaimai. Ribojasi šiaurėje su Pernu valsčiumi, šiaurės vakaruose - su Viljandžio apskrities Pehja Sakalos valsčiumi, rytuose - su Viljandžio apskrities Mulgio valsčiumi, pietuose - su Latvija ir vakaruose - su Hedemėstės valsčiumi.

Demografija

2010 m. Sardės valsčiuje gyveno 4350 žmonės (707 km² teritorijoje), 2017 m. – 4873 žmonės (1064,8 km² teritorijoje). Administraciniame centre Kilingi Nemėje gyvena 1,7 tūkst. žmonių (2018 m.).
Jonas Alekna (1963)

Biografija

1981 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, agronomas.
Ignalinos rajono savivaldybės administracijos Linkmenų seniūnijos seniūnas.
Lietuvos valstiečių liaudininkų partijos narys. 2003 m., 2007 m. ir 2011 m. (išrinktas, bet atsisakė mandato) Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Loreta, vaikai Evaldas, Aistė, Lukas.
Stirlingas

Istorija

Stirlingas buvo viena iš Škotijos sostinių. Mieste yra didžioji salė (atstatyta 1999 m.), Renesanso rūmai (atstatyti 2011 m.) pilyje, kurie varžėsi su kitais to meto pastatais Europoje. Stirlinge yra Šv. Rudės bažnyčia, kur Jokūbas VI buvo karūnuotas Škotų karaliumi 1567 m. liepos 29 d. Šioje bažnyčioje ir dabar vyksta pamaldos kiekvieną sekmadienį.
Stirlingas yra vietinės valdžios, švietimo, mažmeninės prekybos ir lengvosios pramonės centras. 2008 m. Stirlinge gyveno 33 710 gyventojų. Didesnėje urbanistinėje srityje, kuriai priklauso Alano tiltas ir Banokburnas, gyvena 45 750 žmonių. Stirlingas yra mažiausias Škotijos miestas (city). Miesto teisės buvo suteiktos 2002 m.
Dirou urvai

Dirou urvai (gr. Σπήλαιο Γλυφάδα Διρού) – urvai piečiau Aeropolės, požeminės upės dalis. Ištyrinėta apie 5000 m urvų. Dalyje jų lankosi turistai, ten galima plaukioti mažomis valtimis. Dalis jų su stalaktitais ir stalagmitais. Vandens gylis iki 30 m.
Urvai buvo atrasti 1955 m., kai į juos įlindo Anos Petroklides (Anna Petroclides) šuo.
Urvuose aptikta senųjų laikų keramikos ir kaulinių įrankių. Archeologiniai tyrinėjimai (dr. George Papathanasopoulos) parodė, kad urvai paleolito ir neolito laikais buvo garbinimo vieta, o patys urvai laikyti įėjimu į požemių pasaulį.
Bioterorizmas

Bioterorizmas (angl. bioterrorism) – terorizmas, kai tyčia naudojamas biologinis ginklas (bakterijos, virusai, biologinės kilmės toksinai, taip pat kiti biologiniai agentai), siekiant sukelti mirtį ar susargdinti žmones, gyvūnus ar augalus. Agentai gali būti tiek gamtiniai, tiek modifikuoti gamtiniai, siekiant padidinti jų patogeniškumą, atsparumą vaistams, gebėjimą plisti. Biologiniai agentai gali būti platinami per orą, vandenį ar maistą.
Teroristai gali panaudoti biologinį ginklą dėl to, kad jis yra labai sunkiai aptinkamas. Po panaudojimo būna laikotarpis, kada liga dar nepasireiškia, trunkantis nuo kelių valandų iki kelių dienų.

Vienas pastaruoju metu nuskambėjusių bioterorizmo atvejų – juodligės (angl. antrax) ataka JAV 2001 m. rugsėjo mėn.
Bioterorizmo galimybės valstybių lygmenyje ribojamos tarptautiniais susitarimais, konvencijomis dėl biologinio ginklo. Pvz., 1972 m. priimtoje Biologinio ginklo draudimo konvencijoje yra apie 100 straipsnių. Valstybių viduje kova su bioterorizmu užsiima tų šalių jėgos struktūros.
Stasys Žilys

Stasys Žilys (g.1924 m. rugsėjo 24 d. Dargaliuose, dab. Šilalės rajonas) – Romos katalikų dvasininkas ir archyvaras, tapytojas ir rašytojas, vertėjas.

Biografija

Mokėsi Šilalės gimnazijoje, 1943–1944 m. – Telšių kunigų seminarijoje. Antrojo pasaulinio karo metu, artėjant frontui, pasitraukė į Vokietiją. Toliau tęsė mokslus Eichštato kunigų seminarijoje, vėliau studijavo teologiją Popiežiškajame Grigaliaus universitete. 1948 m. Romoje įšventintas kunigu. Persikėlė į Kanadą, kur dirbo Amos vyskupijoje kurijos sekretoriumi, vicekancleriu (1951–1957 m.). Po to grįžo į Europą, Grigaliaus universitete apgynė teologijos daktaro disertaciją. 1959 m. paskirtas Popiežiškosios Šv. Kazimiero lietuvių kolegijos Romoje  prefektu. Trisdešimt metų (1962–1992 m.) dirbo Šventojo Sosto Rytų Bažnyčių kongregacijos archyvaru. Kun. Stasiui Žiliui suteikti aukšti monsinjoro, prelato ir apaštališkojo protonotaro bažnytiniai titulai.
1993 m. rugsėjo 4–8 d. lydėjo popiežių Jonu Pauliumi II kelionėje į Lietuvą. Prieš tai metus laiko mokė Popiežių lietuvių kalbos.
Kunigas yra parašęs teologines knygas „Gyvenimo šaltiniai“ ir „Gyvoji liturgija“. Be to, jis kuria eilėraščius, keletas jų tapo giesmėmis. S. Žilys yra iliustravęs knygas, tapo paveikslus (Tapybą ir piešimą studijavo pas Romos dailės akademijos profesorių Karolį D‘Aloisio da Vasto, Romos muziejaus direktorių. Lietuvoje, Kanadoje ir Italijoje surengė personalines parodas. Daug darbų yra padovanojęs.).
Lezley Zen

Biografija

Leslė gimė Čarlstone, Pietų Karolinoje, šeimoje, turinčioje airių ir indėnų čerokių kraujo. Jos pažintis su kinu prasidėjo 1995 m., kuomet egzotiškos išvaizdos mergina nusifilmavo „Bierbitzch“ alaus reklamoje.
Anksti ištekėjus ir susilaukus vaikų, jai teko dirbti įvairius darbus: barmene, padavėja užeigose, taip pat viešbučio „Westin Hotel“ restorane bei vadybininke itališkoje užeigoje.
Po 7 bendro gyvenimo metų santuoka iširo, o dar po 2 metų, 2001 m. Leslė atsidūrė pornografijos versle. Apie tokius esminius pokyčius savo gyvenime ji sakė: „– Man reikėjo kitokios veiklos. Reikėjo sukrėtimo. Būdama 27 pradėjau vartoti alkoholį, šėlti. Besilinksmindama dalyvavau daugelyje šlapių marškinėlių, bikini konkursų. Susipažinau su keliomis porno žvaigždėmis.“
Netrukus ji susitiko su Ronaldu Spectoru, asmeniniu treneriu, turinčiu savo studiją, ir jiedu greitai tapo pora. Pasirodžiusi keliuose mėgėjiškuose striptizo konkursuose, ji atkreipė į save Brado Armstrongo ir Jonathano Morgano iš pornografinius filmus kuriančios kino kompanijos „Wicked Pictures“ dėmesį. Gavusi kvietimą, Leslė nuskrido į Los Andželą, kur per savaitgalį nusifilmavo epizoduose iš karto dviems juostoms: „Serenity‘s Roman Orgy“ su tuo metu populiaria aktore Serenity bei „New Girls in Town 3“. „– Norėjau susimokėti skolas, likusias po skyrybų. Nusipirkau naują automobilį. Naujus baldus. Ėmiau leisti vaikus į privačią mokyklą.“ apie karjeros pradžią sakė ji.
Beveik tuo pačiu metu jos pavyzdžiu pasekė ir draugas Ronaldas, pasivadinęs Trevor Zen. Jiedu kartu pasirodė keliose juostose, tačiau asmeniniame gyvenime netruko pasukti skirtingais keliais.
Nenorėdama įsipareigoti ir ilgam laikotarpiui, Leslė nesudarydavo ilgalaikių sutarčių su kino kompanijomis, dažniausiai dirbdama su viena ar kita keletą mėnesių. Per 5 metus Leslė dirbo su „Vivid“, „Digital Playground“, „Jill Kelly Produsctions“, „Adam and Eve“, „Naughty America“ ir „Wicked“ studijomis.
Be pornografijos Leslė taip pat vaidino erotiniuose klipuose, kuriuos kūrė tokios kompanijos kaip „Playboy“, „HBO“, „Cinemax“ ir „Showtime“ kompanijų juostose. 2006 m. kovą ji nusprendė pasitraukti iš pornografijos ir persikėlė gyventi į Floridą.
Pertrauka truko iki 2010 m., kai kompanija „Brazzers“ pasiūlė pelningą sutartį ir Leslė apsisprendė grįžti.
Paskutinis jos filmas pasirodė 2013 m.

Šeima

Apie asmeninį Leslės gyvenimą žinoma tai, kad ji buvo 7 metus ištekėjusi ir turi vaikų. Jos ryšys su Trevor Zen nebuvo oficialus, o pati aktorė yra prisipažinusi apie romaną su kolege Dani Woodward.
Bokštai (Vija)

Istorija

Nuo 1387 m. Bokštų dvaras ir gretimos žemės priklausė Vilniaus vyskupijos kapitulai. XIX a. iki 1843 m. ji dvarą nuomojo Chreptavičiams. 1861–1950 m. Bokštai – valsčiaus centras. 1934 m. pastatyta pirmoji katalikų bažnyčia. Per Antrąjį pasaulinį karą ją sudegino tarybiniai partizanai. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės laikais Bokštai priklausė Vilniaus vaivadijai, valdant Rusijos imperijai – Vilniaus gubernijai, 1920–1939 m. – Naugarduko vaivadijai.

Lietuviai

Per Bokštų apylinkes nuo seno ėjo lietuvių ir baltarusių etnolingvistinė riba. Apie Beržuoną ir į rytus nuo jos vyrauja slaviški vietovardžiai ir stačiatikybė, Bokštų valsčiaus vakarinėje dalyje – lietuviški vietovardžiai ir katalikybė. 1890 m. lietuviškai kalbėjo 17,5 % Bokštų valsčius gyventojų. 1921 m. lenkų surašymo duomenimis, Bokštuose buvo 496 stačiatikiai ir vienas katalikas. Iki XIX a. vidutiniškai Bokštų apylinkių lietuviai įėjo į ištisinį lietuvių kalbos arealą. Jis tesėsi nuo Eišiškių ir Rodūnios į pietryčius per Šalčininkus, Varanavą, Dieveniškes, Geranainis, Subatninkus, Lipniškes, Lazūnus, Takoriškes ir siekė Beržuonos upės žemupį, Nalibokų girios vakarinę dalį. Lietuvių kalba ilgiau išliko šios teritorijos rytuose – Lugamėnų, Jurotiškių ir Bokštų valsčių dalyse. Tai Lazūnų lietuviška sala. Čia lietuvių kalba išnyko po Antrojo pasaulinio karo.
Hemerodromai

Hemerodromai (gr. ημερόδρομος) - pėstieji kurjeriai Senovės Graikijoje, pernešdavę svarbias žinias. Graikijoje nebuvo pašto sistemos ir buvo mažai kelių, todėl kurjeriai būdavo labai reikalingi. Hemerodromai buvo gerai treniruoti bėgikai, galintys per trumpą laiko tarpą nubėgti didelius nuotolius. Hemerodromus turėjo daug Senovės Graikijos valstybių.
Gresiant pavojui hemerodromai stebėdavo aplinką nuo aukštumų ir, pastebėję priešą ar kitą svarbų dalyką, jie bėgdavo pranešti tą svarbią žinią. Dėl to hemerodromus dar vadino ir hemeroskopais (gr. ημερόσκόπος). Romos kariuomenėje tokią žvalgų, stebėtojų kurjerių funkciją atlikdavo spekulatoriai.
Hemerodromus dar vadino dromokerukais (gr. δρομοκηρυκεσ).
Kazimieras Algirdas Kersnauskas

Biografija

1959 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1983 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
1959-1965 m. dirbo Baisogalos kontrolinio kiaulių penėjimo stotyje, 1965-1970 m. Baisogalos kiaulių veislininkystės stoties direktorius, 1970-1975 m. „Darbo didvyrio“ kolūkio pirmininkas. 1975-2000 m. dirbo Gyvulininkystės institute, 1980-1984 m. Gamybinių bandymų organizavimo ir standartizacijos, 1992-2000 m. Mokslinės informacijos skyriaus vedėjas.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo sritis – gyvulių auginimo technologijos. Paskelbė 116 mokslinių straipsnių.
Rasa Levickaitė

Rasa Levickaitė (g. 1981 m. balandžio 6 d. Vilniuje) – socialinių mokslų srities daktarė (ekonomikos mokslo kryptis), Lietuvos kūrybos ekonomikos, kūrybinių ir kultūrinių industrijų tyrėja, kūrybinių iniciatyvų autorė, turizmo industrijos verslo praktikė, Vilniaus Gedimino technikos universiteto docentė. Sutuoktinis – Ramojus Reimeris, vaikai – Agnius Reimeris ir Vilnius Reimeris.

Biografija

1987–1999 m. mokėsi Vilniaus IX vidurinėje mokykloje (dabartinė Šv. Kristoforo gimnazija). 2006 m. įgijo informacijos visuomenės studijų specialybės sociologijos magistro kvalifikacinį laipsnį (Vilniaus universitetas), 2009 m. – vadovų mokyklos vadybos ir verslo administravimo kvalifikacinį magistro laipsnį (ISM vadybos ir ekonomikos universitetas, BI Norwegian Business School), 2015 m. apgynė socialinių mokslų srities, ekonomikos mokslo krypties daktaro disertaciją "Kūrybos ekonomikos tvariosios plėtros modeliavimas" (Vilniaus Gedimino technikos universitetas). Nuo 2000 m. – turizmo industrijos verslo praktikė, nuo 2008 m. – kūrybos ekonomikos, kūrybinių ir kultūrinių industrijų sričių tyrėja, aktyviai dalyvaujanti akademinėje bei visuomeninėje veikloje. 2012-2015 m. vadovavo Kazimiero Simonavičiaus universiteto Kūrybos visuomenės ir ekonomikos institutui. 2012-2015 m. buvo Kazimiero Simonavičiaus universiteto Senato narė ir Akademinės tarybos narė, 2009-2015 m. buvo Nacionalinės kūrybinių ir kultūrinių industrijų asociacijos ir Lietuvos jaunųjų mokslininkų sąjungos narė. 2015-2018 m. ėjo docentės pareigas Vilniaus Gedimino technikos universitete.

Akademinė veikla

Mokslinių interesų pagrindinės sritys: kūrybos ekonomika, kūrybinės ir kultūrinės industrijos. Paskelbė daugiau nei 20 mokslinių darbų, stažavosi JAV (Eastern Illinois University, South University, University of Texas), Danijos (Copenhagen Business School), Prancūzijos (Paris Graduate School of Management), Jungtinės Karalystės (Kingston University), Turkijos (Istambul Aydin University), Italijos (Impact HUB Firenze) universitetuose ir tyrimų centruose, skaitė paskaitas Portugalijos, Olandijos, Vokietijos, Turkijos universitetuose. Pristato pranešimus tarptautinėse mokslo konferencijose kūrybos ekonomikos, kūrybinių ir kultūrinių industrijų klausimais. Su bendraautoriais yra parengusi Vilniaus m. kūrybinių industrijų žemėlapį (2010 m.). 2008 m. įteiktas Lietuvos Respublikos Seimo Mokslo, švietimo ir kultūros komiteto apdovanojimas už aktyvią veiklą plėtojant Lietuvos kultūros sklaidą. Pelniusi įvairius kitus valstybinius ir universitetų apdovanojimus, Lietuvos mokslo tarybos, Lietuvių fondo stipendijas už akademinius pasiekimus. Su bendraautoriais sukūrusi akredituotas ir vykdomas Kūrybinių ir kultūrinių industrijų, Pramogų ir turizmo industrijų, Mados industrijos, Verslo sociologijos bakalauro studijų programas bei Kūrybos ekonomikos, Integruotos kūrybos komunikacijos magistro studijų programas.
Širės aukštumos

Širės aukštumos (angl. Shire Highlands) – plynaukščių sritis pietų Malavyje, į rytus nuo Širės upės. Driekiasi iš šiaurės į pietus 130 km. Būdingas aukštis yra ~900 m, pavieniai masyvai iškyla iki 1773 m (Čiradzulu plynaukštė), o Zombos plynaukštė iškyla virš 2000 m aukščio.
Būdingos savanos, krūmynai, kalnų stepių plotai, dabar didelės teritorijos sukultūrintos (arbatmedžių plantacijos).
Aleksandras Bortnikovas

Aleksandras Vasiljevičius Bortnikovas (Александр Васильевич Бортников, g. 1951 m. lapkričio 15 d. Permėje, Rusijoje (tuometinė TSRS) – ilgametis KGB vėliau FSB specialiųjų tarnybų darbuotojas. Šiuo metu RF FSB direktorius. Nuo 2006 metų turi armijos generolo karinį laipsnį.
Troposfera

Troposfera – žemutinis Žemės atmosferos sluoksnis. Prasideda ties Žemės paviršiumi ir tęsiasi iki 8 km aukščio ties ašigaliais ir 18 km aukščio ties pusiauju.
Troposfera sudaro apie 80 % visos atmosferos masės, kurioje kaupiasi vandens garai bei aerozolinės dujos.
Troposferoje vyksta beveik visi meteorologiniai reiškiniai. Temperatūra krinta kylant aukštyn ir pasiekia minimumą tropopauzėje. Oro tankis jūros lygyje yra 2,55×10¹⁹ atomų ir molekulių 1 cm³ (1,22×10⁻³ g/cm³).

Temperatūra

Troposferoje temperatūra krenta vidutiniškai po 6,5 °C kiekviename kilometre. Šis atšalimas yra natūralus, kadangi kylant oras retėja ir krinta slėgis, todėl oras pagal energijos tvermės dėsnius atšąla taip bandydamas grįžti į pradinę būseną.
Vidutinėse platumose oras atšąla nuo +17 °C prie Žemės paviršiaus iki -55 °C viršutinėje troposferoje. Ašigaliuose, dėl retesnio tankio temperatūra nukrenta tik iki -45 °C, tuo tarpu pusiaujyje gali siekti iki -80 °C.

Oro įšilimas troposferoje

Oras troposferoje įšyla daugiausia nuo paviršiaus, o ne dėl tiesioginių Saulės spindulių. Įšilimas vyksta dviem būdais – konvekcijos ir tiesioginiu šilumos perdavimu. Įšilimas konvekcijos būdu: prie paviršiaus įšilęs oras kyla, o į jo vietą atslenka vėsesnis, kuris įšyla ir taip pat kyla į viršų. Įšilimas tiesioginiu šilumos perdavimu: įšilęs paviršius perduoda šilumą jį supančioms oro dalelėms.
Teonimas

Teonimas (iš gr. theos 'dievas + gr. -onym 'vardas'), dievavardis – dievybės vardas (tikrinis daiktavardis). Teonimus tiria viena iš onomastikos šakų.
Visuomenės dievų vardų tyrimas naudingas aiškinantis jų kalbos kilmę, jų požiūrį į tuos dievus. Teonimų tyrimai buvo labai naudingi nustatant įvairių indoeuropiečių kalbų giminingumą.
2018 m. LMFA I lyga

Lietuvos moterų futbolo asociacijos Pirma lyga – Lietuvos futbolo pirmenybės, kuriose žaidžia Lietuvos futbolo moterų komandos.

2018 m. sezono formatas

15 komandų suskirstytos po penkias ir žais Centro, Rytų ir Vakarų regionuose dviejų ratų sistema. Regionuose užėmusios 1–2 vietas komandos pelnys kelialapius į ketvirtfinalį, taip pat į jį pateks dvi stipriausios 3 vietą regionuose užėmusios komandos. Stipriausiųjų aštuntukas atkrintamųjų varžybų principu kovos dėl patekimo į pirmenybių pusfinalį ir finalą.
Nepatekusios į ketvirtfinalį komandos pratęs kovas paguodos etape dėl likusių 9–15 vietų.
Pirmenynių nugalėtojoms sezono pabaigoje įteikiami medaliai bei teisė kitąmet žaisti A lygos čempionate. Laimėtojoms atsisakius, ši teisė atitenka antrą vietą pirmenybėse užėmusiai komandai.
Volturnalijos

Volturnalijos – Senovės Romoje rugpjūčio 27 d. vykdavusi šventė, skirta pagerbti Volturną, Jano sūnų, vandens ir to paties pavadinimo Italijos upės Kampanijoje dievą. Vėliau Volturnas tapo Tibro upės dievu. Volturnas buvo fontanų ir šaltinių deivės Juturnos tėvas. Pirmiausia Juturna buvo siejama su šaltiniu Lacijuje prie Numicus upės, vėliau – su tvenkiniu šalia Vestos šventyklos Romos Forume. Pagal upių gerbimo tradiciją jų abiejų garbei ši diena buvo pažymima didele švente su puotomis, linksmybėmis ir žaidimais.
Gazyris

Gazyris (rus. газырь, iš tiurk. хъазыр 'parengtas; gatavas') – Kaukazo tautų kultūroje hermetiškai uždaromas cilindrinis futliaras, kuriame būna iš anksto atseikėtas parako užtaisas arba popierinis šovinys. Gazyriai būdavo specialiame krepšyje gazyrnicoje arba viena eile būdavo prisiūti prie čerkesės krūtinės, taip sudarydami savotišką trumpą šovinyną.
Vėliau gazyrių eilė tapo dekoratyviniu elementu, būtina XIX a. ir XX a. pradžios Kaukazo tautų nacionalinės aprangos dalimi. Gazyriai paprastai būdavo kauliniai, o paradinei aprangai – sidabriniai.
Paskutinis Baltojo judėjimo vadovas baronas Piotras Vrangelis nuo 1918 m. rugsėjo turėjo pravardę „Juodasis baronas“, kadangi kasdien dėvėdavo tradicinę savo aprangą – juodą kazokišką čerkesę su gazyriais. Šią aprangą jis mėgo labiau už kitus karinės uniformos variantus.
Aleksandras Beliajevas

Aleksandras Beliajevas (rus. Александр Романович Беляев, 1884 m. kovo 16 d. Smolenskas – 1942 m. sausio 6 d. Puškinas), rusų rašytojas, rusiškosios fantastikos pradininkas.

Biografija

Gimė pravoslavų šventiko šeimoje. Sesuo Nina mirė vaikystėje nuo sarkomos, brolis Vasilijus, veterinarijos instituto studentas, nuskendo besiirstydamas valtimi. Būdamas neramaus būdo ir svajodamas apie skrydžius, kartą nuo daržinės stogo šoko su skėčiu ir susitrenkė stuburą. Tėvas 1895 m. jį atidavė į dvasinę seminariją, tačiau Aleksandras, ją baigęs 1901 m., ne tik netapo šventiku, bet ir išėjo iš akademijos įsitikinusiu ateistu. Įstojo į Demidovo teisės licėjų Jaroslavlyje ir, nors netrukus mirė tėvas, uždarbiaudamas pamokomis, piešdamas dekoracijas teatre, grodamas smuiku cirko orkestre, 1906 m. baigė licėjų ir gavo patikėtinio vietą Smolenske. Netrukus, tapęs garsiu teisininku ir subūręs savo klientūrą įsigijo gerą butą, nemažą biblioteką, paveikslų kolekciją. Po sėkmingos didelės bylos vykdavo į kelionę užsienin, aplankė Prancūziją, Italiją, kitas šalis.
Nuo 1914 m. atsidėjo vien literatūriniam darbui. Bet 1919 m. susirgimas pleuritu išsivystė į kojų paralyžių ir stuburo tuberkuliozę. Trejus metus gulėjo gipse. Jį metė žmona, pasakiusi, kad ne tam tekėjo, jog slaugytų ligonį. Su motina beieškodamas galinčių padėti specialistų atsidūrė Jaltoje, kur pradėjo rašyti eiles ir lavintis savarankiškai. Jį domino užsienio kalbos, medicina, biologija, technika. Jo bibliotekoje atsirado Žiulis Vernas, Herbertas Velsas, Konstantinas Ciolkovskis, kiti užsienio fantastai.
Nugalėjęs ligą, 1921 m. tapo vaikų darželio auklėtoju, vėliau kriminalinės paieškos inspektoriumi, tarnyboje įsteigė fotolaboratoriją. 1923 m. persikėlė į Maskvą, įsidarbino juriskonsultu ir pradėjo rašyti mokslo fantastikos apsakymus ir apysakas, kuriuos spausdino žurnalai „Вокруг света“, „Знание-сила“, „Всемирный следопыт“. Už tai pramintas tarybiniu Žiuliu Vernu. 1925 m. išleido pirmąją fantastinę apysaką „Profesoriaus Douelio galva“, kurią pats pavadino autobiografine, nes norėjo įsivaizduoti, kaip veikia galva be kūno. Kai kurie kūriniai pasirašyti slapyvardžiais A. Rom ir Arbel.
1928 m. persikėlęs į Leningradą profesionaliai užsiėmė kūryba. Tačiau drėgnas klimatas paaštrino ligą ir rašytojas persikėlė į Kijevą. Bet ten 1930 m. nuo meningito mirė jo šešiametė dukra, rachitu susirgo antroji, todėl šeima 1931 m. grįžo į Leningradą. 1934 m. jis susitiko su Herbertu Velsu. 1938 m. išspausdino straipsnį „Pelenė“ (Золушка) apie nepavydėtinai sunkią fantastikos būklę.
Prieš pat Antrąjį pasaulinį karą iškentęs dar vieną operaciją, jis atsisakė evakuotis. Puškino miestas, kuriame gyveno tuo metu, buvo okupuotas, rašytojas mirė iš bado. Kur palaidotas, tikslių duomenų nėra. Žmona ir duktė buvo deportuotos į Lenkiją.

Kūryba

Parašė fantastinių romanų, apsakymų. Kūriniuose aprašoma kelionės į kitas planetas, vandenynų gelmių tyrinėjimai, ateities mokslo ir technikos laimėjimai. Mokslo pažanga siejama su visuomenės dorove.
Vaidas Ratkevičius

Biografija

1999 m. baigė Kauno aukštesniąją technikos mokyklą, kelių inžinierius. 2007 m. Vilniaus teisės ir verslo kolegijoje baigė verslo teisę, 2011 m. – verslo teisė magistras.
2006 m. UAB „Kelda“ sandėlininkas.
Darbo partijos narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narys.  
Lietuvos profesinės sąjungos „Solidarumas“ narys.
Skaidrius Kandratavičius

Skaidrius Kandratavičius (g. 1973 m. sausio 4 d. Alytuje) – Lietuvos poetas, kunigas.
1991 m. baigė Alytaus Dainavos vidurinę mokyklą. 1991 m. dirbo anglų kalbos ir dailės mokytoju. 1992–1996 m. mokėsi Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje. 1996–2000 m. dėstė tikybą Kauno J. Jablonskio gimnazijoje. 1998 m. baigė VDU Katalikų teologijos fakultetą. 2000 m. gavo pastoracinės teologijos licenciato laipsnį.
2002 m. Kauno arkivyskupo Sigito Tamkevičiaus įšventintas į kunigus. Dirbo vikaru Kauno Prisikėlimo, Vilijampolės šv. Juozapo, nuo 2004 m. pavasario – Kauno Gerojo Ganytojo, nuo 2005 m. birželio – Raseinių parapijose. Nuo 2005 m. rugpjūčio 31 d. – Paberžės ir Surviliškio parapijų klebonas.

Apdovanojimai

XXI jaunųjų filologų konkurso laureatas (poezijos vertimai), 1991 m.
Maltos ginkluotųjų pajėgų ginkluotė

Maltos ginkluotųjų pajėgų ginkluotė – ginklai ir karinė technika, naudojami Maltos ginkluotųjų pajėgų.
Šventųjų Kalnų nacionalinis gamtos parkas

Gamtos vertybės

Parke yra kreidos kalnai, kuriuose dar randamos senovinės rūšys, pvz., kreidinė pušis (Pinus sylvestris var. cretacea), išlikusi iš ikiledyninio periodo, įrašyta į Ukrainos ir Rusijos Raudonasias knygas.
2008 m. nacionalinio parko kreidos kalnai – Šventieji kalnai pateko į Ukrainoje organizuojamo konkurso „Septyni Ukrainos stebuklai“ sąrašo šimtuką. Bendras parko plotas – 40 589 ha, iš kurių 11 878 ha yra parko nuosavybė.
Parko teritorijoje auga 943 augalų rūšys, iš kurių 48 įrašytos Ukrainos Raudonojoje knygoje. Saugoma Doneco slėnio augalija: reliktiniai kreidinės pušies miškai, reliktinių ir endeminių augalų grupės kreidos atodangose, raguviniai miškai, stepės, pievų ir pelkių augmenija. Priskaičiuojama 20 floros endeminių rūšių.
Sutinkamos 256 gyvūnų rūšys, iš kurių 50 įrašytos šalies Raudonojoje knygoje. Priskaičiuojamos 43 rūšys žinduolių, 194 – paukščių, 10 – roplių, 9 – varliagyvių, 40 – žuvų.

Istorinė reikšmė

Parko teritorijoje yra 129 archeologijos (nuo paleolito iki viduramžių) ir 73 istorijos paminklai. 1980 m. buvusiame Sviato–Uspenskos vienuolyne įsteigtas Sviatohirsko valstybinis istorijos ir architektūros draustinis. Pagrindinis jo paminklas – Sviatohirsko Lavra (XIII–XV a.), stūksanti ant Doneco uolingo kreidos šlaito. Taip pat yra gigantiškas paminklas (28 m aukščio) revoliucionieriui Artiomui, Antrojo pasaulinio karo memorialas.
Fantastlapiai

Fantastlapiai – kartografinės fantastikos elementas, vaizduojantis fantastinio pasaulio kartografinį vaizdą. Fantastlapiai būna įvairūs: fiziniai, politiniai, bendrieji, specialieji. Fantastlapiai pagal žanrą skirstomi į keletą rūšių. Svarbiausios iš jų – moksliniai fantastiniai ir fentezi stiliaus. Taip pat esama topografinių fantastinių žemėlapių, kurie savo vaizdavimo maniera gali būti panašūs tiek į fentezi, tiek į mokslinės fantastikos kartografinius darinius. Šiais laikais dažniausiai sudaromi fantastlapiai skirti įvairaus žanro žaidimams, jų pasauliams iliustruoti. Labai paplitę kompiuterinių žaidimų (strateginių, vaidmenų, šaudyklių) ir vaidmenų (RPG) žaidimų fantastiniai žemėlapiai. Pirmieji fantastiniai žemėlapiai (fantastlapiai) Lietuvoje buvo sukurti 1980 m. Užsienyje fantastlapiai buvo sudaryti kur kas anksčiau. Jų ištakos siekia antikos laikus.