google/wiki40b huggingface dataset:
Dūkštų-Šilėnų miškai

Dūkštų-Šilėnų miškai – miškai Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, 14 km į šiaurės vakarus nuo Vilniaus, Neries dešiniajame krante.

Geografija

Plotas 3750 ha, mišku apaugę 3090 ha. Valstybinės reikšmės miškų plotas apie 1000 ha. Dūkštų-Šilėnų miškai priklauso Vilniaus miškų urėdijos Dūkštų girininkijai. Susideda iš Dūkštų, Šilėnų ir Elniakampio miškų.
Yra 7 nedideli ežerai, didžiausias – Elniakampio, teka Neries dešinieji intakai: Elna, Vilkė, Čekonė. Paviršius kalvotas, vietomis į Neries pusę išvagotas stačių šlaitų ir graužų.

Medynai

Augavietės: nederlingos ir derlingos normalaus drėgnumo, derlingos šlaitinės. Vietomis gausu riedulių ir karbonatingo žvyro tarpsluoksnių. 48,2 % miškų yra ekosistemų apsaugos, 4,2 % rekreaciniai, 19,8 % įvairūs III grupės apsauginiai ir 27,8 % IV grupės ūkiniai. Kultūrinės kilmės medynų 37 %. Pušynų yra 69 %, eglynų 12 %, beržynų 9 %, baltalksnynų 5 %, ąžuolynų 3 %, juodalksnynų 1 %, drebulynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 40 %, pusamžiai medynai 39 %, bręstantys medynai 15 %, brandūs medynai 6 %. Medynų viduramžius 50 m., bonitetas l, 9, skalsumas 0,69, tūris 189 m³/ha. Kasmet priauga 4,4 m³/ha medienos. Yra kultūrinės kilmės ąžuolynų, maumedynų, veimutinių pušų medynų.

Paminklai

Didžioji masyvo dalis priklauso Neries regioniniam parkui. Du ąžuolai yra gamtos paminklai – Ąžuolų karalius ir Ąžuolų karalienė.
Įvairiose vietose, daugiausia Paneriuose, gausu paminkliniu objektų: Naujosios Rėvos piliakalnis ir senovės gyvenvietė, Elniakampio piliakalnis, Karmazinų piliakalnis, pilkapiai ir senovės gyvenvietė, Sidaronių I ir II pilkapiai.
1944–1945 m. miškuose veikė Didžiosios apygardos Dūkštų-Šilėnų rinktinės 5 bataliono Lietuvos partizanai. 1945 m. rugpjūčio mėn. batalionas išformuotas.
Beneto sala

Beneto sala (rus. Остров Беннетта) – negyvenama sala Arktyje, Rytų Sibiro jūroje, Naujojo Sibiro salose, De Longo salų grupėje (didžiausia jos sala). Plotas 150 km². Aukštis iki 426 m (De Longo kalnas). Sudaryta daugiausia iš klinties ir bazalto. Ledynai užima 65,87 km² plotą. Neapledėjusiose vietose auga samanos, kerpės, žemaūgės žolės.
Sala atrasta 1881 m. amerikiečių poliarinio keliautojo Džordžo De Longo ekspedicijos metu. Pavadinta ekspediciją finansavusio leidėjo James Gordon Bennett, Jr. garbei. 1901–1902 m. salą pasiekė poliarinis laivas „Zaria“, kuriuo Eduardas Tolis ieškojo Sanikovo žemės.
Traksėdžių pagrindinė mokykla

Istorija

Spėjama, kad pirmoji Traksėdžių mokykla įsteigta 1864 m. 1945 m. įsteigta dvikomplektė pradinė mokykla. Mokyklos istorija glaudžiai siejasi su Šilutės durpių įmonės istorija. Įmonei plečiant ekonominę veiklą, reikėjo daugiau darbuotojų, augo gyvenvietė, gausėjo mokinių skaičius. Dėl to 1959 m. leista įsteigti Traksėdžių septynmetę mokyklą, kuri 1962 m. tapo aštuonmete. 1963 m. pastatytas tuo metu pakankamai modernus mokyklos pastatas. Augant mokinių skaičiui, 1982 m. pastatytas trijų aukštų priestatas, sporto salė, valgykla. 1993 m. mokyklos dalimi tapo buvęs gyvenvietės vaikų darželis „Papartėlis“.
1999 m. mokykla tapo pagrindine dešimtmete mokykla ir 2000 m. išleido pirmąją dešimtokų laidą.
Vaičeliai

Istorija

Kaimas minimas 1788 m. Giedraičių mirusiųjų metrikų knygoje.
Fatima bint Muhamed

Biografija

Fatima buvo islamo pradininko Mahometo jauniausias vaikas iš šešių, kurių jis susilaukė su pirmąja žmona Chadidža bint Chuvailid. Kai kurie šiitiški šaltiniai tvirtina, kad ji buvo vienintelė Mahometo duktė, o kitas dukteris tvirtina buvus Chadidžos sesers ir Mahometo įvaikintas. Fatima svarbi ir garbinama asmenybė islame, nes per ją Mahometas susilaukė anūkų. Fatima, kartu su motina Chadidža, Jėzaus (Isos) motina Marija (Miriam) ir faraono žmona Asija, minėta iškilusi aukščiau už kitas moteris pasaulyje. Tikima jos nekaltumu ir ji yra tarp 14 „tyrų sielų“ islame. Buvo praminta „Šviečiančiąja“ (al-Zahrā). Ypač ji svarbi šiitams, kurie Mahometo palikuonius laiko buvus teisėtais musulmonų vadovais (imamais). Šiitai tiki, kad ji bus pirmoji siela, kuri įžengs į Rojų ir stovės šalia Dievo, kai jis teis Paskutiniojo Teismo dieną.
Fatima gimė apie 605–610 m. Mekoje. Apie jos vaikystę nėra žinių, išskyrus keletą hadisų, kuriuose minimas jos liūdesis dėl mirusios motinos. 622 m. Mahometas su šeima ir pasekėjais persikėlė į Jasribą (Mediną). Apie 625 m. ji buvo ištekinta už vieno Mahometo ištikimiausių gynėjų ir pusbrolio Ali ibn Abu Talibo (600–661). Su juo ji susilaukė dviejų sūnų, Hasano ir Huseino, dviejų dukterų, Saidos Zainab ir Um Chulsum. Tačiau santuoka, panašu, nebuvo labai darni. Tuo metu musulmonai patyrė skurdo, karų ir Mahometas pats turėjo įsikišti į jų reikalus bei neleido Ali imti kitų žmonų. 632 m. mirus Mahometui Sakifoje pranašo įpėdiniu (kalifu) buvo pripažintas Abu Bakras. Fatima su tuo nesutiko, ji laikė Mahometo įpėdiniais savo vyrą Ali ir sūnus Hasaną ir Huseiną. Ilgainiui tai tapo Ali rėmėjų pasaulėžiūros, vėliau išsivysčiusios į šiizmą, dogma. Taip pat, Fatima tvirtino, kad Mahometo turtas paveldėjimo teise turi pereiti jos šeimai, su kuo Abu Bakras nesutiko. Minima, kad po Sakifos įvykių Fatima daugiau nebesikalbėjo su Abu Bakru. Ji mirė apsirgusi po apie šešių mėnesių po Sakifos įvykių ir buvo palaidota šeimos slaptai siekiant išvengti neramumų tarp musulmonų. Iš jos ir Ali palikuonių kilo Idrisidų valdovų dinastija; taip pat kilmę iš jos ir Ali sau priskyrė Fatimidai.
Demokratinė Respublikonų partija

Istorija

Demokratinę Respublikonų partiją 1963-tųjų vasarį įkūrė 1961 m. karinio perversmo dalyviai, vadovaujami Pak Čionghy. Jam tapus šalies prezidentu, partija iki 1979 m. dominavo valdžioje. Praėjus keliems mėnesiams po Pak Čionghy mirties, 1980 m. gegužę partija buvo panaikinta, tačiau 1981 m. pradžioje prezidento Čion Duhan ir jo bendražygių pagalba atkurta kaip Demokratinė Teisingumo partija. Ji vėl tapo valdančiąja ir šią poziciją išlaikė iki 1988 m. Pasikeitus politinei padėčiai, 1990 vasarį partija buvo sujungta su Susivienijimo Demokratine bei Naująja Demokratine Respublikonų partijomis ir suformuota Demokratinė Liberalų partija.
Henan Jianye FC

Istorija

Klubo ištakos siekia
Polocko vyskupija

Polocko vyskupija – LDK vyskupija.

Vyskupijos istorija

Vyskupija įsteigta 1596 m., panaikinta 1839 m. kovo 14 d.
Alberto Ginastera

Biografija

A. Džinastera gimė 1916 m. balandžio 11 d. Buenos Airėse. Šeima: katalonas tėvas ir italė mama. Mokėsi Buenos Airių konservatorijoje ir baigė 1938 m. 1945–47 m. Jis išvyko į JAV, ten studijavo ir grįžęs į Buenos Aires įkūrė „Kompozitorių lyga“. Po 20 metų jis persikėlė į JAV, po to į Europą. Jis mirė Ženevoje, Šveicarijoje, būdamas 67-erių.
Konstantinas Tenkala

Konstantinas Tenkala (Tencallo Constantino, g. XVII a. I pusė – m. 1646 m.) – italų kilmės (kilęs iš itališkos Šveicarijos dalies) architektas, skulptorius ir akmentašys. Architekto Matteo Castello sūnėnas. Vienas žymiausių Romos baroko atstovų Abiejų Tautų Respublikoje.
Konstantino Tenkalos projektuotiems statiniams būdingi ankstyvojo Italijos baroko bruožai – didybė, reprezentatyvumas, tektoniškumas, išraiškingas taisyklingai traktuotų orderių naudojimas. Jam priskiriami memorialiniai paminklai pasižymi harmoningomis, simetriškomis kompozicijomis, kontrastingu prabangių medžiagų (baltas ir juodas marmuras, švediškas smiltainis) naudojimu.
Malakula

Malakula (angl. Malakula) − sala Ramiajame vandenyne, Vanuatu, Malampos provincijoje. Nuo artimiausio Australijos žemyno ji nutolusi 1200 km. Salos administracinis centras − Lakatoras.
Sala yra vulkaninės kilmės. Malakula yra antra pagal dydį Vanuatu sala. Salos plotas − 2069 km². Joje gyvena apie 20 000 gyventojų.
Malakulos ilgis 88 km, plotis 48 km. Aukščiausias salos taškas − Liambelės kalnas (879 m).
Linas Pilibaitis

Karjera

UEFA Čempionų lygos 2008-2009 m. sezone per 2 pirmus atrankinius turus pelnė 5 įvarčius – po 2 įvarčius abejose rungtynėse prieš Santa Kolomos FC, taip pat lemiamą įvartį antrose rungtynėse prieš Glazgo „Rangers“ klubo komandą.
2009 m. L. Pilibaitis pasirašė 3,5 metų sutartį su Vengrijos Dėro „ETO“ klubu.
2014 m. grįžo į Lietuvą ir tris sezonus atstovavo FK Žalgiris ekipą.
2017 m. pasirašė sutartį su FK Atlantas Klaipėda. 
O vasaros perėjimų lango metu perėjo į Rumunijos elito lygos debiutantų Sfintu Georgės „Sepsi“ klubo gretas. 
Nuo 2018 m. žaidžia FK Kauno Žalgiris.

Atstovavimas Lietuvos rinktinei

Yra kviečiamas į Lietuvos nacionalinę futbolo rinktinę. Sužaidė 29 rungtynes.
Ami Aspelund

Ami Aspelund (tikrasis vardas Anne-Marie Aspelund; g. 1953 m. rugsėjo 7 d. Vasa) yra Suomijos dainininkė. Ji yra jaunesnioji dainininkės Monica Aspelund sesuo.
Ami pirmąjį singlą išleido 1973 metais, pavadinimu „Apinamies“. 1981 m. dalyvavo Rostoko festivalyje, Vokietijoje.
1983 m. Eurovizijos konkurse su daina „Fantasiaa“ užėmė 11 vietą (surinko 41 tašką). Atlikėja dar 1982 metais bandė patekti į Euroviziją, tačiau nacionaliniame finale su daina „Mitt äppelträd“ nusileido tik nugalėtojui Timo Kojo.
Šiuo metu Ami dažniausiai pasirodo kartu su pianistu Jasse Varpama, dainuoja balades bei rašo poemas.
FK Sigma Vilnius

Istorija

Klubas įsikūrė prie „Sigmos“ elektronikos ir skaičiavimo mašinų gamyklos, įkurtos 1965 m.
Žaizdras

„Žaizdras“ – Lietuvos universiteto socialistinė studentų draugija, veikusi 1925–1938 m. Kaune. Priklausė Internacionalinei studentų socialistų federacijai.

Istorija

1930 m. turėjo 66 narius, 1935 m. – 24, 1937 m. – 7. Veiklą derino su Lietuvos socialdemokratų partija, padėjo organizuoti „Žiežirbos“ skyrius, „Kultūros“ būrelius, agitavo už LSDP Seimo rinkimuose, leido žurnalus „Mūsų frontas“ (1925 m.), „Naujas frontas“ (1926 m.), „Žaizdras“ (1927–1930 m.).
Atstovai dalyvavo Pabaltijo studentų socialistų federacijos kongresuose 1925 m. ir 1930 m. Rygoje, 1927 m. Tartu.
Žymesnieji žaizdrininkai: Dzidorius Budrys, Jonas Dagys, Vytautas Girdzijauskas, A. Janulytė, Jonas Laužikas, P. Žiurlytė, Antanas Žvironas.
Beržynė (Šiauliai)

Geografija

Šiaurėje ribojasi su Gytariais, rytuose su Lieporiais ir Gegužiais, pietuose su Aukštelke, vakaruose su Raizgiais. Greta kaimo praeina kelias Ryga-Tilžė bei Šiaulių vakarinis aplinkkelis.
Per kaimą teka Šventupis (Genupis).

Infrastruktūra

Išplatinus kelio atkarpą Šiauliai-Bubiai ir nutiesus miesto vakarinį aplinkkelį kaimo ribose pradėjo kurtis poilsio industrijos objektai. Jau veikia pakelės užeiga ir kavinė – motelis „Geltona“, numatomas statyti kempingas tolimųjų reisų vairuotojams.

Aplinkinės gyvenvietės

Gytariai – 1 km
ŠIAULIAI – 5 km
Raizgiai – 1,9 km
Lieporių kaimas – 0,9 km  
 Gegužiai – 2 km
Aukštelkė – 2,8 km
Šlepkai – 1,2 km
Balsupių radinys

Balsupių radinys – 2016 m. spalio pradžioje Balsupiuose, Marijampolės savivaldybės teritorijoje, iškastas geležinis bidonas su Lietuvos partizanų Tauro apygardos dokumentais ir rezistencijos leidiniais.

Istorija

Surūdijusį tarpukario laikų bidoną ūkininko Rimanto Šaukščiaus žemėje rado dirvą ardamas traktorininkas. R. Šaukščius, laužtuvu atidaręs bidoną ir viduje aptikęs sudrėkusius popieriaus lapus su mašinėle bei ranka rašytais tekstais lietuvių ir rusų kalba, radinį pristatė į Marijampolės kraštotyros muziejų. Muziejininkai dokumentus perdavė Lietuvos ypatingajam archyvui.

Radinys

Kadangi radimvietė yra maždaug kilometrą nutolusi nuo Antano Smetonos kanceliarijos vadovo Pijaus Bielskaus brolio Vinco Bielskaus sodybos, kurioje, kaip įtariama, P. Bielskus paslėpė Lietuvos Nepriklausomybės Akto originalą, Marijampolės kraštotyros muziejaus direktorius Antanas Pileckas spėjo, jog bidone galėjo būti paslėptas šis dokumentas. Per pirminę dokumentų apžiūrą nustatyta, jog bidone rasti 1943–1944 m. leisti rezistencijos leidiniai „Į Laisvę“, „Nepriklausoma Lietuva“, Tauro apygardos leidinys „Kovos keliu“ bei 1946 m. apygardos vado įsakymai, rinktinių vadų suvažiavimo protokolai ir kita. Iš viso suskaičiuota apie 2000 dokumentų. Rasti Tauro apygardos dokumentai bus restauruojami Lietuvos centriniame valstybės archyve.
Erdmonas Simonaitis

Biografija

Mokėsi Šilutės gimnazijoje, tačiau baigė Tilžės gimnaziją. Dirbo vyresniuoju sekretoriumi Tilžės ir Pilkalnio teismuose. 1909 m. Tilžėje įsitraukė į lietuvišką veiklą. 1912 m., kartu su kitais vietos lietuviais, Tilžėje įkūrė lietuvių klubą ir jam dvejus metus vadovavo. Jo veikloje dalyvavo ir Vydūnas. 1913 m. sudarė pirmąjį spausdintą Mažosios Lietuvos bibliotekos lietuviškų knygų katalogą. Pirmojo Pasaulinio karo metu mobilizuotas į Vokietijos kariuomenę. Po tarnybos kariuomenėje nuo 1918 m. rugpjūčio mėn. dirbo vokiečių spaudos skyriaus nariu Vilniuje, kur susipažino ir suartėjo su Lietuvos Tarybos nariais ir kitais lietuvių politiniais veikėjais. Nuo to laiko rėmė mažlietuvių ir didlietuvių politinio suartėjimo idėją. 1918 m. lapkričio viduryje trumpam grįžo į Tilžę, kur dalyvavo steigiant Prūsų lietuvių tautos tarybą, o šiai tarybai priėmus Tilžės aktą, grįžo į Vilnių, akto taip ir nepasirašęs.
1919 m. Klaipėdos kraštą atskyrus nuo Vokietijos, su lietuvininkų delegacija vyko į Paryžių, kur Tautų sąjungos komisijai nuodugniai apibūdino krašto ekonominę padėtį siekdamas įrodyti, jog tik susijungęs su Lietuva, kraštas galės klestėti. 1923 m. buvo nominalus Klaipėdos sukilimo politinis vadovas ir sausio – vasario mėn. vadinamosios „sukiliminės“ direktorijos pirmininkas. Šiose pareigose kreipėsi į Prancūzijos, Italijos ir Anglijos vyriausybes, reikalaudamas iš Klaipėdos krašto išvesti Prancūzijos kariuomenę.
1924–1926 m. buvo Šilutės apskrities viršininkas, vėliau aktyviai dalyvavo Klaipėdos krašto politiniame gyvenime. Nuo 1926 m. iki 1934 m. Klaipėdos apskrities viršininkas. Per Neumanno-Zaso bylą gubernatoriaus Jono Navako 1934 m. paskirtas Klaipėdos miesto vyriausiuoju burmistru, tačiau Klaipėdos miesto taryba tokio paskyrimo nepriėmė ir Simonaičiui algos nemokėjo. Buvo šiose pareigose iki 1936 m. 1939 m. kovo mėnesį naciamas okupavus Klaipėdos kraštą, pasitraukė į Kauną.
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, nacių suimtas, nuo 1942 m. lakpričio iki 1945 m. balandžio 29 d. kalintas Mauthauzeno ir Dachau koncentracijos stovyklose. Išlaisvintas JAV kariuomenės. 1946 m. atnaujinus Mažosios Lietuvos tarybos veiklą, atstovavo Vokietijos lietuvių bendruomenei Pasaulio lietuvių bendruomenės seime, buvo Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto narys.
Iljušin Il-62

Il-62 (rus. Ил-62, pagal NATO kodifikaciją Classic) – tarybinis keleivinis reaktyvinis lėktuvas ypač ilgiems skrydžiams, sukurtas 1960 m. Iljušino konstruktorių biure. Pirmasis skrydis šiuo lėktuvu įvyko 1963 m. sausio 2 d. Keleivius skraidina nuo 1967 m.
Antros kartos reaktyvinis lėktuvas Il-62 buvo pirmasis tarybinis lėktuvas galintis be nutūpimo atlikti tarpkontinentinius skrydžius, juo pasiekta keletas pasaulinių greičio ir skrydžio nuotolio rekordų. Keliolika metų Il-62 buvo TSRS „lėktuvas Nr.1“, skraidinęs šalies vadovus.
Savo konstrukcija lėktuvas panašus į britų Vickers VC10.

Eksploatacija

Il-62 serijiniu būdu buvo gaminami 1969–1995 m. Kazanės aviacijos gamykloje. Pastatyta 290 tokių lėktuvų. Paskutinis egzempliorius (borto Nr.2357711) pastatytas 2004 m. Sudano vyriausybės užsakymu. Eksportui pagamintas 81 lėktuvas socialistinio bloko šalims: Angolai, Kubai, Vengrijai, VDR, Korėjos LDR, Kinijai, Mozambikui, Lenkijai, Čekoslovakijai.
Šis lėktuvas paskutiniame XX a. dešimtmetyje moraliai paseno, kuro kiekis, skaičiuojant vienam keleiviui, buvo pernelyg didelis, todėl nerentabilus. Aeroflot lėktuvų Il-62 atsisakė 2005 m., nuo 2008 m. Rusijoje jie nebenaudojami reguliariam keleivių pervežimui.
2009 m. pradžioje buvo eksploatuojami 39 Il-62 lėktuvai: 20 Rusijoje, 10 Kazachstane, 4 KLDR, 2 Kuboje ir Ukrainoje bei 1 Sudane. Lėktuvai aptarnauja vyriausybes, skraido užsakomaisiais reisais bei pristato krovinius.
Pekarai

Istorija

Pirmoji bažnyčia ir parapija įkurtos tarp 1303 ir 1308 m. Gyvenvietė ėmė vystytis, XV a. pradėjus kasti cinką ir šviną. Buvo valdoma suvokietėjusių Silezijos kunigaikščių, kildavo sukilimai prieš vokiečių valdovus.
1922 m. masiniai patriotiniai streikai Silezijoje privertė Vokietiją Pekarus perleisti Antrajai Lenkijos Respublikai, nes 86% gyventojų balsavo už prisijungimą prie atkurtos Lenkijos valstybės.
Koprivnica

Istorija

Koprivnica pirmą kartą paminėta 1272 m., miesto teisės suteiktos 1356 m. XVI a. Koprivnicoje buvo pastatyta tvirtovė. XVII a. valdant Habsburgams miestas stipriai išsiplėtė. 1658 m. mieste pastatytas pranciškonų vienuolynas.
Hiperbolė (roko grupė)

Istorija

Grupės istorija prasidėjo 1974 m. pavasarį, kuomet Vilniaus inžinerinio statybų instituto studentai Viktoras Prapras ir Ričardas Bartusevičius subūrė fakulteto muzikantų grupę. Pirmieji pasirodymai vykdavo šokiuose. Repertuare skambėjo The Beatles, Creedence Clearwater Revival, Deep Purple, taip pat kelios savos kūrybos dainos. Tų pačių metų rugsėjo 1 d. studentiškos vakaronės metu įvyko pirmasis rimtesnis pasirodymas. Taip pat grupėje grojo Egidijus Prekevičius (klavišiniai), Arvydas Sriubas (solo gitara), Petras Miežėnas (mušamieji). 1975 m. liepą grupės vadovu tapo Viktoras Prapras. Tais pačiais metais Ričardas Bartusevičius prieš koncertą Aukštadvaryje iškilus būtinybei grupei sugalvojo pavadinimą – „Hiperbolė“, nors kaip liaudies kolektyvo pavadinimas jis buvo suteiktas gerokai vėliau.
Kolektyvo muzikinis lygis kilo, netrukus juos pastebėjo Kultūros skyrius, grupė pradėjo dalyvauti apžiūrose. 1975 m. buvo pakviestas būgnininkas Arvydas Šnaras bei antrasis vokalistas Michailas Garberis, kuris vėliau tapo kolektyvo vadovu. 1977 m. Hiperbolė laimėjo tarptautiniame konkurse Jerevane, kurio metu grupė atliko V. Lopo ir A. Mikutos dainą „Dilgelė“, B. Gorbulskio ir A. Dabulskio „Kad žaliuotų rūta“ bei klavišininko A. Gruzdžio instrumentinę pjesę „BAM‘as“. Kartais grupė buvo kritikuojama už pernelyg temperamentingą atlikimą ir šokiruojančias aranžuotes, tačiau taip pat vertinama už specifiškus tembrus, nacionalinį koloritą, originalumą, gebėjimą pajusti publikos nuotaikas. 1978 m. tame pačiame konkurse grupė laimėjo prizinę vietą. Taip Hiperbolė pagarsėjo ir už Lietuvos ribų. Taip pat 1978 m. grupę palikus Arvydui Sriubui jį pakeitė Igoris Berinas, su šio muzikanto atėjimu nariai aktyviai patys pradėjo kurti dainas. Tiesa, grupės neaplenkė sovietinė cenzūra, ypač sustiprėjusi po Romo Kalantos susideginimo, tad dainos buvo kuriamos pagal liaudies poetų eiles, savaip aranžuojama tik sovietinių autorių muzika. Sava muzika galėjo skambėti tik neoficialiuose renginiuose priklausomai nuo valdžios atlaidumo. Taip pat šokiuose buvo atliekamos Nazareth, Bad company, ABBA, Uriah Heep dainos. 1980 m. grupei suteiktas oficialus nusipelniusio liaudies kolektyvo vardas.
1979 m. Hiperbolė pradėjo sukti koncertinės veiklos link. Tuo metu grupę paliko Arūnas Gruzdys. Susiformavo nuolatinė grupės sudėtis. 1980 m. grupė surengė 64 koncertus, 1982 m. – 104, o 1983 m. netgi – 156. Nariai patys prekiavo savo įrašais taip populiarindami savo muziką. Grupė pasiekė savo populiarumo viršūnę, o 1984 m. tapo Filharmonijos kolektyvu. Deja, 1984 m. ši grupė kaip ir kitos roko grupės buvo išformuotos valdžios struktūrų, kaip keliančios grėsmę komunistinei santvarkai.
1991 m. grupė atsikūrė, gerbėjai ją pasitiko su šūkiu „Hiperbolė – per amžius!“. Per atgimimo turą buvo surengta 40 koncertų (Vilniuje buvo 6, Kaune – 7 anšlagai). Dėl nesėkmingos finansinės padėties grupė buvo priversta vėl išsiskirstyti.
Antrasis sugrįžimas įvyko 1996 m., kurio metu vėl vyko minias pritraukę koncertai. Per ketverius muzikinės veiklos metus Hiperbolė išleido dar keturis studijinius albumus.
Ungenis

Istorija

Miestas pirmą kartą paminėtas 1462 m. rugpjūčio 20 d. Geležinkelis tarp Ungenio ir Kišiniovo buvo nutiestas 1875 m. rusų-turkų karo metu. Po Antrojo pasaulinio karo geležinkelis per Ungenį tapo svarbiausia jungtimi jungiančią Rusiją su Rumunija.
Vytautas Šliogeris

Vytautas Šliogeris (1943 m. gegužės 1 d. Kaune – 2006 m. vasario 2 d. Klaipėdoje) – architektas, restauratorius, visuomenės veikėjas.

Biografija

1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. Nuo 1969 m. dirbo Paminklų konservavimo institute, dalyvavo Liaudies buities muziejaus Rumšiškėse projektavime. Nuo 1972 m. dirbo Klaipėdos paminklų konservavimo institute, vėliau – Restauravimo centre vyriausiuoju architektu, UAB „Klaipėdos projektas“. V. Šliogeris tyrė ir ruošė dokumentaciją Neringos forto, Klaipėdos miesto bastionų, Klaipėdos pilies, Kretingalės bažnyčios, Dovilų bažnyčios statybai ir restauravimui, daug darbavosi tiriant ir puoselėjant Klaipėdos, Mažosios Lietuvos, Neringos kultūrinį paveldą, prikėlė naujam gyvenimui miesto bei krašto istorijos ir architektūros paminklus. 1990 m. įstojo į Klaipėdos savanorių rinktinę. Buvo Lietuvos architektų sąjungos narys, Lietuvos statybos inžinierių sąjungos narys, Rotary klubo „Klaipėda“ narys, Lietuvos atsargos karininkų sąjungos narys, aistringas jūrų buriuotojas.
The Will to Death

Kūrimas ir įrašymas

2004 m. Frusciante paskelbė, jog išleis šešis albumus per šešis mėnesius, kol Red Hot Chili Peppers atostogauja. „The Will to Death“ buvo pirmasis. Kitaip nei ankstesniame „Shadows Collide With People“ albume, Frusciante nusprendė eksperimentuoti su šių albumu įrašymu, viską įrašant greitai ir minimaliai, kiekvienai dainai naudojant daugiausiai po du dublius.
Vitlesis

Istorija

973 m. Vitlesio gyvenvietė paminėta Paskutiniojo teismo knygoje. Istoriniai kasinėjimai atrado senovinę bronzos amžiaus gyvenvietę. Išliko penki vėlyvojo bronzos amžiaus namai, medinis ratas. Romos Britanijos laikais vietovėje dažnai lankėsi romėnai, nutiestas kelias sujungęs Vitlesą su Piterboru ir Marčiu. Gyvenvietė įkurta sausose žemėse, kurias iš visų pusių supo Fenlando pelkynai. Vėliau pelkynai nusausinti.
Antanas Vilkutaitis

Biografija

Juozo Vilkutaičio brolis. Mokėsi Liudvinavo pradžios mokykloje, aukso medaliu baigė Marijampolės berniukų gimnaziją. Už gabumus gavęs 300 aukso rublių metinę stipendiją, 1887 m. Maskvos universitete baigė fizikos ir matematikos mokslus ir supratęs, kad Lietuvoje gali negauti darbo, įstojo į tuo metu prestižinį Kelių institutą Petrapilyje, kur suartėjo su tenykščiais lietuviais. 1891 m. baigęs institutą, paskirtas kelių inžinieriumi į Gruziją, ten vadovavo geležinkelio tiesimui.
Gyvendamas Užkaukazėje, neatsiribojo nuo Lietuvos problemų: skyrė nemažas sumas „Varpo“ ir „Ūkininko“ leidimui, buvo 1892 m. įkurtos Petrapilio lietuvių ir žemaičių labdaringosios draugijos narys. Turėjo fenomenalią atmintį, buvo labai išsilavinęs, plataus kultūrinio akiračio. Mokėjo daug kalbų (lotynų, prancūzų, vokiečių, rusų). Jį domino ir medicina, kultūrologija, filosofija, reti ir vertingi leidiniai. Kaip ir daugelis to meto lietuvių kultūros veikėjų, buvo švietėjiškų demokratiškų pažiūrų. Straipsnius spausdino laikraščiuose „Aušra“, „Varpas“, „Ūkininkas“, „Vienybė lietuvninkų“. Juose paskelbė publicistikos ciklus „Gromatos iš Maskolijos“, „Kultūriški etiudai“, „Politiškas šiupinys“ ir kt. Demokratiniu požiūriu nagrinėjo įvairius gyvenamojo meto klausimus. Jo publicistikoje daug įdomių idėjų, ji paremta mintimi ir analize, vyrauja sąvokinė raiška. Rašė žurnalistikos ir publicistikos klausimais. Publicistiką vertino labiau nei grožinę kūrybą, yra parašęs ir periodikoje išspausdinęs keletą apsakymų, tačiau šie jo darbai neturėjo didesnės literatūrinės reikšmės.
Pasirašinčjo slapyvardžiais Jonas Avulis, Kazys Bindokas, Galbiniškų Antanas, Keturakis, Kunigas A. ir kt.
Susirgęs nepagydoma liga, Užkaukazėje dirbo vos dešimt metų. 1902 m. atleistas iš pareigų ir išvežtas gydyti į Petrapilį, kur 1903 m. mirė. Jo kapas neišlikęs.

„Amerika pirtyje“

Kartu su broliu Juozu Vilkutaičiu 1895 m. parašė komediją „Amerika pirtyje“. Vincas Kudirka 1893 m. „Varpe“ paskelbė konkursą lietuviškoms dramoms sukurti. Pirmasis atsiliepė Aleksandras Fromas-Gužutis, o netrukus ir broliai Vilkutaičiai. Vincas Kudirka šį kūrinį nuvežė į Mintaują pas Jablonskius, kur drauge su šeimininkais jo klausėsi ir Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Juozas Tumas-Vaižgantas, Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Motiejus Lozoraitis. Buvo nutarta jį paskleisti po Lietuvą, lietuviškas kolonijas už Lietuvos ribų, kol pagaliau 1899 m. rugpjūčio 20 d. šis spektaklis viešai suvaidintas Palangoje, daržinėje, stovėjusioje ant jūros kranto (dab. Basanavičiaus g. ir Meilės alėjos kampas). Šį įvykį primena atminimo lenta prie „Jūratės ir Kastyčio“ skulptūros. Pjesė iš karto susilaukė didelio populiarumo ir suvaidino nemažą vaidmenį lietuviškojo teatro kūrimosi istorijoje.