google/wiki40b huggingface dataset:
Klausas Roiteris

Klausas Karlhaincas Zygfrydas Roiteris, vok. Klaus Karlheinz Siegfried Reuter (1923 m. birželio 11 d. Klaipėdoje – 2004 m. lapkričio 1 d.) – Vokietijos jaunimo rašytojas.

Biografija

Vaikystę praleido Klaipėdoje. Antrojo pasaulinio karo metais šiame mieste prarado vienintelį savo brolį, su motina persikėlė gyventi į vakarinę Vokietijos dalį. Pokaryje darbavosi teatrinėje veikloje kaip režisieriaus asistentas, vaidybinės dalies vedėjas ir kt. pareigose. Gyveno Itcecho, Frankfurte prie Maino ir kt. miestuose; svarbiausiomis darbovietėmis įvardijo  Kamerinio (vok. Kamerspiele) ir Talijos (vok. Thalia Theater) (abu teatrai  Hamburgo mieste) bei Valstybinio teatro Oldenburge scenas. Aktyviai dalyvavo Išeivių iš Klaipėdos krašto bendrijos veikloje: išrinktas referentu kultūrai organizuodavo kraštiečių suvažiavimus (1993 m. jis režisavo šios organizacijos jubiliejinį minėjimą Klaipėdoje).
Buvo vedęs bendradarbę, šeima vaikų nesusilaukė. Jau būdamas garbingo amžiaus K.Roiteris atsidėjo literatūrinei veiklai. Rašė daugiausiai jaunimui, tematika – jūrininkų kelionės, nuskendę laivai ir pan. Tarp atvaizduotų įvykių – barko Admirolas Karpfangeris katastrofa tarp Australijos ir Afrikos, kurios metu dingo be žinios budintis karininkas klaipėdietis Haincas Le Coutre; apie po Pirmojo pasaulinio karo prie Klaipėdos krantų paslaptingai nuskendusį laivą ir kt. Sudėtingus lietuvių–vokiečių tarpusavio santykius Klaipėdos krašte atspindi 1970 m. išleista knygutė Visi prieš Jurgį (vok. Alle gegen Jurgis). Kelių kūrinių motyvais pastatyti radijo vaidinimai. 
Rašytojui būdingas ramus, dalykiškas stilius.
Max Maven

Maksas Mavenas (Philip Goldstein, g. 1950 m.) – JAV iliuzionistas, dažnai pasirodantis JAV TV programose, bei „mėgstantis skaityti“ žmonių mintis.
Maksas Mavenas dirbo Deivido Koperfildo, Penas ir Teleris ir kitų magų efektų organizatoriumi ir buvo jų autorius. Kartais savo darbuose pasirašo Philip Goldstein (tikrasis vardas, prieš oficialiai jį pasikeičiant).
Pušiniai

Pušinių (Pinaceae) pošeimiai ir gentys

Abietoideae pošeimis 

    Kėniai (Abies) - apie 50 rūšių. Lietuvoje introdukuoti europinis, japoninis kėniai ir dar kitos 8 rūšys). 

    Kedrai (Cedrus) - 4 rūšys 

    Keteleeria - 3 rūšys 

    Nothotsuga - 1 rūšis (Nothotsuga longibracteata) 

    Pseudolarix - 1 rūšis (Pseudolarix amabilis)

    Cūgos (Tsuga) - 9 rūšys. Lietuvoje introdukuotos kanadinė ir įvairiaspyglė cūgos. 
Laricoideae pošeimis 

    Cathaya - 1 rūšis (Cathaya argyrophylla) 

    Maumedžiai (Larix) - apie 10-15 rūšių. Lietuvoje vietinis europinis maumedis, kitos 4 (įskaitant japoninį maumedį) introdukuotos. 

    Pocūgės (Pseudotsuga) - 5 rūšys. Lietuvoje introdukuotas didžiosios pocūgės Pseudotsuga menziesii var. glauca porūšis. 
Piceoideae pošeimis 

    Eglės (Picea) - apie 35 rūšys. Lietuvoje vietinė paprastoji eglė, kitos 4 (įskaitant sitkinę eglę) introdukuotos. 
Pinoideae pošeimis 

    Pušys (Pinus) - apie 115 rūšių. Lietuvoje vietinė paprastoji pušis, kitos 9 (įskaitant geltonąją pušį) introdukuotos.
XX amžiaus 8-asis dešimtmetis

XX amžiaus aštuntasis dešimtmetis prasidėjo 1971 metais ir baigėsi 1980 metais.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XIX amžius – XX amžius – XXI amžius
Dešimtmečiai: 3-as 4-as 5-as 6-as 7-as – 8-as – 9-as 10-as 1-as 2-as 3-as
Metai: 1971 1972 1973 1974 1975 1976 1977 1978 1979 1980
West End FC

Istorija

Klubas įkurtas 1964 m. Žaidė žemesniuose divizionuose. Buvo iškopę į Antros pakopos pirmenybes.
Sagamio įlanka

Sagamio įlanka (jap. 相模湾 = Sagami-wan), taip pat Samagio jūra – įlanka į pietus nuo Kanagavos prefektūros Honšiu saloje, Japonijoje. Įlanką iš rytų supa Miuros pusiasalis (Kanagava), vakaruose – Idzu pusiasalis (Šizuoka) ir šiaurėje – Šonano pakrantė, tuo tarpu Idzu Ošimos sala žymi pietines įlankos ribas. Sagamio įlanka yra 40 km į pietvakarius nuo šalies sostinės Tokijo. Didžiausias įlankos gylis siekia 1500 m.
Prie įlankos įsikūrę šie miestai: Odavara, Čigasakis, Fudžisava, Hiracuka, Itas ir Kamakura.

Istorija

Dėl seklaus dugno įlankos šiaurinėje dalyje Šonano pakrantė 1498 m. gerokai nukentėjo nuo cunamio ir taifūnų sukeltų bangų, buvo sugriauta Kōtoku-in šventykla, saugojusi Didžiąją Budą (daibucu).
1923 m. Didžiojo Kanto žemės drebėjimo epicentras buvo giliai po Idzu Ošimos sala Sagamio įlankoje. Jis nuniokojo Tokiją, Jokohamą, aplinkines Čibos, Kanagavos ir Šizuokos prefektūras, taip pat padarė daug žalos ir visame Kanto regione.
Auksavilnis avinas

Auksavilnis avinas (Chrysomallos) graikų mitologijoje – būtybė, kurią dievas Hermis suteikė minijų karaliaus Atamo ir deivės Nefelės vaikams Friksui ir Helei (Hellai) gelbėtis nuo pamotės Ino persekiojimo. Beplaukiant juo į Kolchidę, Helė nuskendo (dabar – Helespontas). Išsigelbėjęs Friksas aviną paaukojęs Dzeusui, o jo vilną atidavė Kolchidės karaliui Ajetui, kuris ją pakabino dievo Arėjo giraitėje ir jai saugoti pristatė drakoną. Ajeto duktės Medėjos padedamas Jasonas vilną pagrobė.
Ėgiu Mortas

Geografija

Miestelis įsikūręs už 100 kilometrų nuo Marselio, 25 kilometrų nuo Monpeljė, 30 kilometrų nuo Nimo ir 5 kilometrų nuo Viduržemio jūros. Miestelis yra subtropinio klimato zonoje.
Gomurys

Gomurys (lot. Palatum) - burnos ertmės viršutinę sieną sudarantis raumeninis kaulinis darinys. Yra dvi jo dalys - arčiau burnos plyšio esantis - kietasis gomurys, turintis kaulinį pamatą ir arčiau žiočių esanti dalis - minkštasis gomurys, kurį sudaro skersaruožiai raumenys. Gomurys skiria burnos ertmę nuo nosies ertmės, o minkštoji jo dalis ryjant maistą dar ir uždaro nosiaryklę, kad į ją nepatektų maistas. Gomurio vidurio linijoje gali būti sagitaline kryptimi einantis iškilimas - gomurio velenas. Jį sudaro kaulai.

Raida

Embriono galvoje iš pradžių susiformuoja bendra burnos duobė, kuri vėliau tampa atskiromis burnos ir nosies ertmėmis. Šioje duobėje 6-7 embriono savaitę susidaro pirminis neporinis gomurys, vėliau iš viršutinių žandinių ataugų, burnos ertmės šoninėse sienose vystosi dvi plokštelės - būsimos viršutinio žandikaulio gomurinės ataugos. Jos auga medialiai horizontaline kryptimi ir 8-12 savaitę sudaro antrinį gomurį, priekyje susijungiantį su pirminiu. Porinių gomurio užuomazgų nesuaugimas vadinamas vilko gomuriu (lot. Uranoschisis).

Minkštojo gomurio sandara

Minkštąjį gomurį sudaro 5 poriniai skersaruožiai raumenys ir jų dengiama jungiamojo audinio plokštelė - aponeurozė.
1.Tempiamasis minkštojo gomurio raumuo (m. tensor veli palatini) - prasideda nuo pleištakaulio sparninėje ataugoje esančios valtinės duobės, pleištakaulio didžiojo sparno užpakalinio krašto iki pleištakaulio dyglio ir nuo ausies ortakio kremzlės priekinės sienos. Eina žemyn į priekį aplenkia pleištakaulio sparninį kabliuką, raumuo pereina į sausgyslę, kuri įsipina į minkštojo gomurio aponeurozę. Raumuo pakelia nuleistą gomurį, taip pat tai pagrindinis raumuo atidarantis ausies ortakį ir sulyginantis slėgį vidurinėje ausyje su išoriniu slėgiu.
2.Keliamasis minkštojo gomurio raumuo (m. levator veli palatini) - prasideda nuo smilkinkaulio piramidės apatinio paviršiaus į priekį nuo išorinės miego arterijos atvaros kraštų ir ausies ortakio kremzlės užpakalinio paviršiaus. Raumenų skaidulos eina nosiaryklės šonine siena ir dalis jų įsipina į aponeurozę, o dalis susipina su kitais gomurio raumenimis. Raumuo užveria įeigą į nosiaryklę.
3.Gomurinis liežuvio raumuo (m. palatoglossus) - prasideda nuo minkštojo gomurio aponeurozės apatinio paviršiaus, eina žiočių šonais ir susipina su liežuvio skersiniu raumeniu. Raumuo sudaro gomurinį liežuvio lanką, kuris su gomuriniu ryklės lanku visiškai užtveria praėjimą iš burnos ertmės į ryklę.
4.Gomurinis ryklės raumuo (m. palatopharyngeus) - prasideda nuo viršutinio aponeurozės paviršiaus, raumens skaidulos eidamos žemyn platėja ir įsipina į šoninę bei užpakalinę ryklės sienas. Susitraukdamas nuleidžia minkštąjį gomurį bei siaurina žiotis kartu su gomuriniu liežuvio raumeniu.
5.Liežuvėlio raumuo (m. uvulae) - prasideda pluošteliais nuo minkštojo gomurio aponeurozės užpakalinio nosinio dyglio ir baigiasi pačiame liežuvėlyje, kuriame kairiosios ir dešiniosios skaidulos susipina. Šis raumuo galutinai užveria nosiaryklę iš apačios.
Virginija Kalinauskaitė

Virginija Kalinauskaitė (g. 1957 m. sausio 27 d. Panevėžyje) – Lietuvos grafikė.

Biografija

1983 m. baigė grafiką Lietuvos dailės institute. Nuo 2001 m. Vilniaus grafikos meno centro ir galerijos „Kairė – dešinė“ direktorė. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.
Grigiškių pilkapynas

Tyrimai

Vieno ha plote 1972 m. buvo išlikęs 61 pilkapis. Istorijos instituto archeologai 1972 ir 1974–1977 m. (tyrimų vadovė Ona Kuncienė) ištyrė 50 pilkapių, 1998–1999 m. – Jonas Stankus ištyrė dar 3 pilkapius. Pilkapiai paplokšti, pusrutulio formos, sampilai 8–12 m ir 20–25 m skersmens, iki 1,5 m aukščio. Mirusieji laidoti sudeginti su įkapėmis. V a. – VIII a. 25 pilkapiai su akmenų vainikais, ant jų pagrindo buvo 8–15 cm storio degėsių sluoksnis, juose palaidoti 1-5 sudeginti mirusieji. Šiuose pilkapiuose aptikta ir simbolinių kapų, kuriuose aptikta tik ginklų. VIII a. – X a. 15 pilkapių pagrindus supo 1–2 m pločio ir 0,5-0,8 m gylio grioviai, 10 pilkapių buvo be kapų.
Sampilai apipustyti, deformuoti, daugelyje iškastos duobės, dalis sampilų sunaikinta tiesiant Panerių-Grigiškių geležinkelį, dujotiekį, įrengiant Grigiškių kapines.
Vyrų kapuose rasta darbo įrankių (geležinių peilių, siauraašmenių pentinių kirvių, geležinių ylų), ginklų (geležinių įmovinių ir įtveriamųjų ietigalių, kovos kirvių, antskydžių), papuošalų (geležinių ir žalvarinių apyrankių storėjančiais galais, žiedų), diržų sagčių, lipdytų puodų, moterų kapuose – darbo įrankių (geležinių peilių, adatų, ylų, pjautuvų, molinių verpstukų), papuošalų (apgalvių, žalvarinių juostinių ir įvijinių žiedų, geležinė lankinė segė trikampe kojele, žalvarinių antkaklių, segių, žalvarinių juostinių apyrankių, žalvarinių įvijinių žiedų, diržų sagčių ir kt.). Pilkapyno radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Celtic Park

Istorija

Senasis stadionas buvo pastatytas 1888 m., praėjus šešiems mėnesiams po Celtic FC įkūrimo. Atidarymo dieną, tų pačių metų gegužės 28 d., buvo sužaistos futbolo rungtynės prieš Rangers klubą, kurias Celtic laimėjo 5–2. Daugiau nei po trejų metų po to, kai metinė nuoma padidėjo nuo 50 iki 450 svarų per metus, netoliese buvo nupirktas žemės sklypas, kuriame buvo pastatytas dabartinis stadionas.
Saronas

Vietovardis

Miesto vardas kilęs iš lotynų Solonius arba Solonas.

Madonna dei Miracoli

Piligrimų lankomą Madonna dei Miracoli bažnyčią 1498 m. pradėjo statyti Vincenzo Dell’Orto. Bažnyčia turi kupolą, jos varpinė datuojama 1516 m., o pati bažnyčia baigta vėliau. Iš pat pradžių ją puošė Gaudenzio Ferrari freskos, vaizduojančios angelų koncertą. Chorą puošė Bernardino Luini freskos, kurias jis tikriausiai pradėjo tapyti 1524 m. pavasarį.

Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia

Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia yra seniausia bažnyčia Sarone, viduramžių kilmės. Už miesto sienos buvo maža bažnytėlė, kurią 1154 m. perėmė pranciškonai. 1297 m. Milano archivyskupas Francesco Fontana da Siena paprašė parapijiečių prisidėti prie naujos bažnyčios statybos, nes senosios neužteko vienuolių reikmėms. Tos bažnyčios neliko, nes XV a. buvo atlikta radikali restauracija; pridėtos prabangios išorinės dekoracijos. Bažnyčia yra trinavė. Altorius yra priešais duris. Fasade – dvi nišos su Šv. Antano ir Šv. Pranciškaus statulomis. Tai kopijos, o originalai yra bažnyčios viduje.

Muziejai

MILS – Museo delle Industrie e del Lavoro del Saronnese – Sarono regiono Pramonės ir Darbo muziejus. Muziejus, pabrėžiantis pramonės ir darbo svarbą Sarono regione (apimančiame 9 miestelius), turi 1400 m² atviros parodinės erdvės ir 800 m² uždarose patalpose šalia netoli esančios geležinkelio stoties - senuosiuose FERROVIENORD angaruose, kuriuose retkarčiais dar remontuoja ar tikrina garvežius. Atvirose erdvėse nuolatos eksponuojami istoriniai geležinkelio vagonai, pargabenti iš FERROVIENORD’o traukinių depo. Čia galima pamatyti, pvz., vagoną iš 1° ir 2° klasių epochos, su sėdynėmis, apmuštomis raudonu pliušu, sanitarinius vagonus, krovininius vagonus, pirmąjį 1928 m. elektrinį lokomotyvą ir vieną pirmųjų 1929 m. elektrovariklių – pritvirtinus mašinisto kabiną, jie pirmi pradėjo judėti abiejomis kryptimis. Vidinė muziejaus erdvė paskirstyta į kelias sales, kuriose demonstruojami su įvairiomis Sarono pramonės kryptimis susiję eksponatai – nuo saldainių fabriko iki seifų gamyklos ar karinio sunkvežimio. Eksponatai buvo paaukoti įvairių pramonininkų arba atkeliavo iš privačių kolekcijų. Be staklių ir mašinų, tai Sarono įmonių gaminiai - nuo saldainių iki karinių sunkvežimių - ir susiję dokumentai nuo XIX a. pabaigos periodo iki 1950-ųjų ekonominio bumo.
Lidl

Istorija

„Lidl“ istorija siekia 1930-uosius, kai prie Heilbrono mieste (Vokietija) veikiančios „Großhandlung & Co.” kaip pilnateisis partneris prisijungė Josef Schwarz. Kompanija, tuomet pervadinta į „Lidl & Schwarz KG”, plėtėsi kaip plataus spektro maisto produktų didmenininkas. Vokietijoje, Liudvigshafeno mieste atsidarius pirmajai mažų kainų parduotuvei 1973 m., kompanija buvo pervadinta į „Lidl”. Nuo 1990-ųjų „Lidl“ plėtėsi į kitas Europos šalis, tokias kaip Didžioji Britanija arba Prancūzija.

Lidl Lietuvoje

2016-ųjų metų, balandžio 16 dieną, buvo atidarytas „Lidl“ logistikos centras Kauno Laisvojoje Ekonominėje Zonoje (LEZ). Pirmosios „Lidl“ parduotuvės Lietuvoje atidarytos 2016 m. birželio 2 d.
Lietuvoje šiuo metu veikia 45 „Lidl” tinklo parduotuvės :
Alytuje, Jonavoje, Kaune (7), Kėdainiuose, Klaipėdoje (3), Kretingoje, Marijampolėje, Mažeikiuose, Panevėžyje, Plungėje, Šiauliuose (3), Tauragėje, Telšiuose, Ukmergėje, Utenoje ir Vilniuje (12).
2016 m. rudenį Lietuvos žiniasklaidoje buvo gausiai skelbiami anoniminių skaitytojų laiškai ir atsiliepimai, kuriuose teigiama, kad „Lidl“ Lietuvoje parduodamos prekės esą brangesnės nei tinklo parduotuvėse kitose šalyse. Taip pat pastebėta, kad kai kurios centro prekės yra pigesnės nei užsienyje.
Carev Dvoras

Istorija

Iki 1912 metų kaimas ir apylinkės buvo turkų valdžioje. Nuo 1912 metų priklausė Serbijai, po Antrojo pasaulinio karo – Jugoslavijai. Dabar kaimas yra Makedonijos teritorijoje.

Pavadinimo kilmė

Pavadinimas kilęs iš dviejų slaviškų žodžių: carev, kuris reiškia caras, valdovas, o antrasis žodis dvor, kuris reiškia kiemas. Taigi, pažodinis kaimo pavadinimas būtų Caro (valdovo) kiemas.
Donovan Bailey

Biografija

D. Beilis gimė Mančesterio parapijoje Jamaikoje 1967 m. Kai jam buvo 13 metų, jis emigravo į Kanadą ir žaidė krepšinį Karalienės Elžbietos parko vidurinėje mokykloje Oukvilyje, Ontarijo provincijoje. Jis pradėjo dalyvauti šimto metrų bėgimo varžybose 1991 m., bet tik 1994 m. pradėjo rimtai sportuoti. Tuo laiku taip pat dirbo biržos brokeriu. Jį treniravo Dan Pfaff.
Silezijos vaivadija

Ekonomika

Tai labiausiai išvystytas Lenkijos pramoninis rajonas.

Geografija

Vaivadija pietuose ribojasi su Čekija ir Slovakija. Rytuose ribojasi su Opolės vaivadija, šiaurėje – Lodzės vaivadija, šiaurės rytuose – Švento Kryžiaus vaivadija, o rytuose – su Mažosios Lenkijos vaivadija.
Vaivadijos centre ir šiaurės vakaruose yra Silezijos aukštuma (lenk. Wyżyna Śląska), šiaurės rytuose – Krokuvos-Čenstakavos aukštuma (lenk. Jura Krakowsko-Częstochowska). Pietinę sieną sudaro Beskidų kalnai (Silezijos Beskidai ir Žyveco Beskidai).
Maždaug pusė dabartinės Silezijos vaivadijos nėra istorinio Silezijos regiono dalis. Tokie miestai kaip Čenstakava, Zavercis, Myškuvas, Javožnas, Sosnovecas, Žyvecas, Dombrova Gurniča ir Bendzinas istoriškai priklauso Mažosios Lenkijos regionui.
Vinetu 3

Turinys

Kova tarp indėnų ir atvykėlių nesiliauja, nes pastarieji įvairiais būdais stengiasi išprovokuoti indėnų bei kariuomenės konfliktą. Banditas Rolinsas, nusamdytas sukelti tokį konfliktą, kitos indėnų genties pagalba, atlieka keletą išpuolių, stengdamasis kaltę suversti apačiams. Šių vadas Vinetu, nenorėdamas kraujo praliejimo, kreipiasi į savo bičiulį Old Šeterhendą, kad šis padėtų jam susitikti su gubernatoriumi ir viską išsiaiškinti.
Nenorėdamas, kad derybos įvyktų, Rolinsas nužudo kitos genties vado sūnų pasinaudodamas Vinetu peiliu, tokiu būdu sukeldamas konfliktą ir tarp indėnų. Kol Old Šeterhendas, pasinaudodamas savo vardu ir įtaka, įtikina kariuomenės kapitoną surengti pasalą Rolinso vyrams. Įvyksta mūšis, kurio metu Vinetu žūna...
Raguvėlės koplyčia

Istorija

Koplyčia pastatyta 1849 m. Po 1863–1864 m. sukilimo koplyčia paversta stačiatikių cerkve. Sovietmečiu pastate buvo dujų sandėlis. Koplyčia restauruota tik atkūrus Lietuvos nepriklausomybę. Smarkiai nukentėjusi sovietmečiu (buvo be stogo, labai nuniokotu altoriumi), koplyčia sutvarkyta 1991 m.
Gretimame miškelyje netoli koplyčios, prie kelio į Tumagalį, 1863 m. buvo pakarti sukilėliai. Jų atminimui 1989 m. rugsėjo 24 d. atidengtas stogastulpis (aut. P. Rumčikas).
1999 m. buvo įtraukta į LR Kultūros vertybių registrą (unik. objekto kodas 24853).

Architektūra

Koplyčia pastatyta pagal architekto Lauryno Cezario Anikinio projektą. Ji stačiakampio, artimo kvadratui plano (9,45 x 8,06 m), kompaktinio tūrio, 2 patalpų su rūsiu. Įėjimas į pastatą rytiniame fasade. Stilius – romantizmas. Pastatas pasižymi išradinga gotikos formų interpretacija.
Pagrindinis fasadas yra simetriškas, jo centre – smailiaarkis portalas. Virš durų – Komarų šeimos herbas. Portalas įrėmintas masyviais kontraforsais, kuriuos užbaigia šešiabriauniai kuorai. Tarp jų esantį frontonėlį skaido smailiaarkės ir trilapės nišos. Abipus portalo simetriškai komponuojamos smailiaarkės nišos, imituojančios langus. Nišas vainikuoja profiliuoti archivoltai, išryškinti kontrastingai šviesia spalva. Šoninius koplyčios fasadus tolygiai skaido išdėstyti langai bei langus imituojančios nišos.
Koplyčios kompaktišką vidaus erdvę puošia pagrindinis akcentas – vakarinėje pusėje esantis simetrinis dviejų tarpsnių altorius. Pro kairėje altoriaus pusėje esančiomis medinėmis durimis patenkama į laidojimo rūsį, į kurį veda statūs laiptai bei cilindriniu skliautu dengtas siauras prieangis. Rūsio patalpa dengta cilindriniu skliautu, joje įrengta laidojimo kripta su dviem pusapskritėmis nišomis.
Žygeliškis

Istorija

1912 m. minimas juodraštinėje Balninkų priešvedybinės apklausos knygoje.
Juozas Manelis

Juozas Manelis (1935 m. liepos 10 d. Salamiestis – 1986 m. sausio 18 d. Travis, Kalifornijos valstija, palaidotas Arlingtono kapinėse) – JAV gydytojas kardiochirurgas, medicinos daktaras, pulkininkas.

Biografija

Tėvas Vitas Manelis. 1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją, 1948 m. atvyko į JAV. 1960 m. baigė Ilinojaus universiteto medicinos mokyklą. 1960 m. medicinos daktaras. Vašingtono, Hiustono, Klyvlendo klinikose tobulinosi širdies ir kraujagyslių chirurgijos srityje. Nuo 1960 m. tarnavo JAV kariuomenėje, dirbo chirurgu JAV kariuomenės ligoninėje Frankfurte prie Maino, vadovavo JAV kariuomenės ligoninei ir jos Chirurgijos skyriaus Saigone (Vietnamas), vėliau – JAV karinių pajėgų medicinos centrų Krūtinės ląstos chirurgijos skyriams. JAV aukštosiose mokyklose 1977–1986 m. dėstė širdies ir kraujagyslių chirurgiją; nuo 1983 m. pulkininkas, profesorius. Tyrė lazerio taikymą kardiochirurgijoje, tobulino moderniosios chirurgijos techniką, parašė šios srities mokslinių straipsnių.
Vilniaus kenesa

Vilniaus kenesa – karaimų, išpažįstančių karaizmą maldos namai (kenesa) Vilniuje.
Vilniaus kenesa buvo pradėta statyti 1911 m., 1911 m. spalio 30 d. buvo pašventintas kertinis akmuo. Architektas Michailas Prozorovas. Per dvejus metus iškilo sienos ir buvo uždengtas stogas, tačiau prasidėjus pirmam pasauliniam karui, kenesos statybos darbai buvo nutraukti. Kenesos statyba buvo atnaujinta 1921 m. ir 1923 m. rugsėjo 9 d. Vilniaus kenesa buvo pašventinta. Sovietų okupacijos metu 1949 m. ji buvo uždaryta, joje įkurtas trestas, vėliau – geodezijos tarnybos archyvas, gyveno žmonės. 1989 m. Vilniaus kenesa buvo grąžinta karaimų bendruomenei. 1993 m. po remonto vėl pašventinta.
Kenesa pastatyta maurišku stiliumi pagal architekto Michailo Prozorovo projektą. Viduje kenesa padalinta į tris dalis: pagrindinę maldų salę vyrams, galeriją moterims ir vidurį. Prie rytų sienos yra mauritaniškas echalas. Vilniaus kenesa - pati naujausia Lietuvos kenesa.
Daugėdų koplyčia

Istorija

Koplyčią pastatė nuosavoje sodyboje vietos gyventojai Birutė ir Povilas Griguolos mirus sūnui, sunkiai sirgusiam diabetu. Tuometinio parapijos klebono Egidijaus Jurgelevičiaus buvo pašventinta 2008 m. pavasarį, o po trejų metų – 2011-ųjų vasarį – iš Romos gautu dekretu šiai koplyčiai suteikti visuotiniai atlaidai. Telšių vyskupo Jono Borutos prašymu popiežius Benediktas XVI leido koplyčioje laikyti šv. Mišias, prieiti išpažinties, gauti komuniją.
Puodžiūnai (Pakruojis)

Aplinkinės gyvenvietės

Ūdekai – 2 km
Baltasis godūnas

Išvaizda

Vaisiakūniai 3-8 cm skersmens, netaisyklingi, dažniausiai kauburiuoti; luobelė šviesi, gelsvai pilka arba šviesiai ruda, lygi, kartais tinkliškai išmarginta baltais ruoželiais ir atrodo lyg suaižėjusi. Trama tampri, jaunų vaisiakūnių balta, senesnių baltai pilka, skersiniame pjūvyje matyti daugybė gelsvai rudų ir tamsesnių raukšlių. Aukšliai verpstiški, į viršūnę platėja, juose yra po 8 sporas. Sporos šviesiai gelsvos, rutuliškos, 16-21 μm, jų paviršiuje gausu ilgų, iki 4, kartais net iki 8 μm ilgio dygliukų.

Augavietė

Auga lapuočių ir spygliuočių miškuose, ypač kalkingose dirvose. Godūno vaisiakūniai dažnai išlenda į dirvos paviršių, todėl juos rasti lengviau negu trumus. Auga vakarinėje, pietvakarinėje, vidurio, rytinėje ir šiaurės rytinėje Lietuvos dalyse. Europoje šiauriausia šio grybo paplitimo riba nustatyta ties Danija, centrine Švedija ir vakarine Lietuvos dalimi.
Sezonas: liepa – spalis
Vecekrugo kopa

Vecekrugo arba Senosios Smuklės kopa – aukščiausia kopa Kuršių Nerijoje. Kopos aukštis – 67,2 m, ji yra apželdinta mažaūgėmis kalnų pušimis. Kopa yra maždaug 1,5 km į pietus nuo Preilos, netoli Kuršių marių kranto. Viršuje yra nedidelė atvira aikštelė nuo kurios (kaip nuo aukščiausio taško) atsiveria vaizdai į Nidos bei Pervalkos miškus, taip pat į jūrą ir marias.
Pavadinimas kilęs iš kuršiškų žodžių „vece“ (senas) ir „kruogs“ (smuklė) bei primena kopos papėdėje stovėjusią smuklę.
Antibiotikas

Antibiotikai – medžiagos, naikinančios bakterijas arba slopinančios jų augimą ir dauginimąsi. Natūralūs antibiotikai – grybų, bakterijų, augalų ar gyvūnų sintetinami junginiai, kurie paprastai slopina kurią nors ląstelių baltymų sintezės stadiją (pradedant RNR transkripcija ir baigiant paskutiniais baltymo sintezės momentais). Antibiotikai naudojami kaip vaistų infekcinėms ligoms gydyti veikliosios medžiagos. Sintetiniai antibiotikai – natūralių antibiotikų sintetiniai analogai.
Įprastiniai antibiotikai neveiksmingi prieš grybelines bei kitas ne bakterines infekcijas, o kiekvienos rūšies antibiotikas efektyviai kovoja tik su tam tikros rūšies bakterijomis. Jie negydo virusinių ligų.Jis buvo išrastas XXamžiuje.
Paprastais atvejais antibiotikai vartojami tabletėmis, rimtesniais atvejais leidžiami intraveniškai. Kai kuriais atvejais vartojami tepami ar lašinami antibiotikai (pvz., akių lašai).

Istorija

Iki atrandant antibiotikus, žmonės nuo infekcinių ligų gydyti nuodais (pavyzdžiui, arseno ir gyvsidabrio preparatais). Ankstyvuosiuose eksperimentuose stebėtos kai kurių bakterijų gaminamų produktų antibakterinės savybės. 1888 m. vokietis E. de Freudenreichas išskyrė antibakterinę medžiagą piocianazą, efektyviai veikiantį ligas sukeliančias bakterijas, bet medžiaga buvo žalinga ir neprognozuojama, dėl to negalėjo būti panaudota kovai su infekcijomis.
Pirmasis atrastas efektyvus antibiotikas – prancūzo medicinos studento Ernesto Diušeno 1896 m. atrastas penicilinas. Išradėjui po kelerių metų mirus, jo atradimas buvo ilgam pamirštas. 1928 m. Aleksandras Flemingas pastebėjo Penicillium mikromicetų gaminamos medžiagos antibakterinį poveikį ir suprato šio poveikio svarbą medicinai. Antibakterinę medžiagą jis pavadino penicilinu ir 1929 m. m. publikavo jos aprašymą.
1932–1935 m. buvo atrasta artima antibiotikams klasė sintetinių preparatų – sulfanilamidiniai bakteriostatikai. Vėliau iš įvairių bakterijų ir pelėsių buvo išskirta ir kitų bakterijas naikinančių medžiagų, pvz., 1943 m. – streptomicinas, 1945 m. – tetraciklinas. 1960 m. medicinoje pradėtas naudoti pirmas gamtinių analogų neturintis sintetinis antibiotikas – metronidazolis.