google/wiki40b huggingface dataset:
Marius Jovaiša

Marius Jovaiša (g. 1973 m. birželio 21 d. Vilniuje) – leidėjas, fotografas, keliautojas, dokumentinių filmų autorius, išgarsėjęs albumu „Neregėta Lietuva” parodas ir pristatymus.
Senelis Leonas Jovaiša (g. 1921 m.), pedagogas, VU profesorius. Tėvas Eugenijus Jovaiša (g. 1950 m.), archeologas, VPU profesorius, Lietuvos Mokslų Akademijos narys ekspertas. Motina Audronė Jovaišienė, tarnautoja. Sesuo Indrė Jovaišaitė-Blaževičienė.

Biografija

1991 m. baigė Vilniaus 9-ąją vidurinę mokyklą. 1991–1995 m. Vilniaus pedagoginiame universitete studijavo istoriją. 1993 m. Vaxjo universitete (Švedija) baigė kompiuterių mokslus (duomenų tinklai ir saugumas).
1994-2008 m. reklamos agentūrų „Etnomedija”, „Etnora“, „MIA“ ir „Euro RSCG MIA“ vadovas, 2004–2008 m. Lietuvos reklamos biuro (reklamos savitvarkos organizacija) valdybos pirmininkas, 2005–2008 m. Lietuvos reklamos biuro Arbitražo komisijos pirmininkas, nuo 2008 m. UAB „Unseen Pictures“ direktorius. Organizavo „Neregėtos Lietuvos” parodas ir pristatymus Australijoje, Latvijoje, Estijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Ispanijoje, Airijoje, Argentinoje, JAV, Kanadoje ir kitose šalyse.
2001–2008 m. Lietuvos komunikacijos agentūrų asociacijos KOMAA valdybos pirmininkas.
Žmona Brigita Jovaišienė (g. 1976 m.), vadybininkė. Turi keturis vaikus.
Drobeta-Turnu Severinas

Istorija

Romėnų laikais miestas vadintas Drobetomis (lot. Drobetae). Bizantijos laikais pavadintas Turnu Severinu (reiškia „Severo bokštas“). 1972 m. suteiktas dabartinis vardas.
Gauruotoji skolija

Biologija

Suaugusios skolijos būna 10–25 mm dydžio. Kūnas juodas, padengtas retais bet ilgais (iki 3 mm) plaukeliais. Smulkūs kūno įdubimai daro jį „raukšlėtą“. Antrasis ir trečiasis tergitai ryškiai geltoni. Galva apvali, juoda, neplaukuota. Pas patinėlius ilgesnės antenos. Sparnai pilki, su melsvais atspindžiais.
Skolijos skraido antroje vasaros pusėje. Patinėliai pasirodo anksčiau už pateles, jų laukia skraidydami miško laukymėse. Maitinasi lankydamos buožainių, austėjų, varpotojų veronikų, skudučių, čiobrelių ir kitus mėlynažiedžius augalus. Raudonus ar geltonus žiedus paprastai aplenkia. Aktyvios dieną, o nakčiai užsirausia žemėje.
Palikuonimis rūpinasi patelės, todėl nepasižymi didesniu vislumu. Tai parazitiniai vabzdžiai, palikuonis išauginantys kitų organizmų sąskaita. Patelės medžioja plokštėtaūsių vabalų bronzinukų (Cetonia), grambuolių (Anomala dubia) lervas rausdamos smėlį. Jas aptinka skrisdamos pažeme pagal kvapą. Apvaisinta skolija geluonimi paralyžiuoja ir ant lervos padeda kiaušinėlį. Aplink kiekvieną auką suformuojamas lizdas. Jame išsiritusi skolijos lerva maitinasi vabalo lerva, kurią sudoroja maždaug per savaitę. Po to susiformuoja kokonas, kuris peržiemoja. Lėliuke virsta ir išsirita jauna skolija kitą pavasarį.

Populiacija Lietuvoje

Gauruotoji skolija Lietuvoje saugoma nuo 1991 m.
Skolijos radavietės pirmiausia nustatytos 1978 m. Lynežerio apylinkėse (Varėnos raj.), 1990 m. prie Gerdašių (Druskininkų sav.). Kitur žinomos Sventijansko, Puvočių apylinkėse. Aptikti tik pavieniai individai. Tai stenotopinė, jautri gyvenamos aplinkos pokyčiams rūšis. Jos išlikimui grėsmę kelia buveinių sukcesija.
Bebrusai (Inturkė)

Istorija

Bebrusų dvaras minimas 1567 m. Lietuvos Metrikoje. Molėtų krikšto metrikų knygoje 1698 m.  minimas Jokūbas Taševickis (Jacobus Taszewicki), Drohičino taurininkas iš Bebrusų dvaro. Dalis Bebrusų dvaro XVIII a. priklausė Vilniaus jėzuitams.
1683 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje. Kitoje Molėtų krikšto metrikų knygoje 1698 m.  minimas Stanislovas Audėjas (Stanislai Textoris) iš Bebrusų.
Birutė Raudonienė

Biografija

2000 m. Viekšnių žemės ūkio mokyklos direktorė. Nuo 2002 m. Viekšnių vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotoja ugdymui.
Nuo 1997 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Mažeikių rajono skyriaus narė.
2000–2003 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narė.
Viekšnių gyvenvietės bendruomenės tarybos narė.
Nairiai (etninė grupė)

Istorija

Pirmasis nairių paminėjimas yra iš XIII a. pr. m. e., kuomet Asirijos karalius Tukulti Ninurta I surengė ekspediciją į kalnuotą šiaurės kraštą ir nugalėjo vietos karaliukus. Vėlesnis valdovas, Adad Niraris minimas įsigijęs 128 arklius iš nairių valstybių. Daugiausia žinių mums suteikia XII a. pr. m. e. Tiglat Pilesero žygio aprašymas, kuriame minimi 23 nairių valstybėlių karaliai: „Tumės karalius, Tunibės karalius, Tualio karalius, Kindario karalius, Uzulos karalius, Unzamunio karalius, Andiabės karalius, Pilakinio karalius, Artuginio karalius, Kulibarzinio karalius, Šinibirinio karalius, Himuos karalius, Paiterio karalius, Uiramo karalius, Šururijos karalius, Albajos karalius, Unginos karalius, Nazabijos karalius, Abarsiunio karalius ir Daiaenio karalius“.
Manoma, kad nairių valstybės buvo gana didelėje teritorijose aplink Vano ežerą. Šis asirų šaltiniuose buvo žinomas kaip „Nairių šalies jūra“ (tâmtu ša mât Nairi). Kai kurių valstybių lokalizacija yra daugiau ar mažiau patvirtinta. Pvz. Tumė dažniausiai lokalizuojama į pietvakarius nuo Urmijos ežero, o Daiaenis – toli šiaurėje, prie Ponto kalnų.
Kitas asirų karalius, Šalmaneseras III, IX a. pr. m. e. surengė ekspediciją į regioną ir netgi pastatydino statulą Tigro ištakose. Manoma, kad IX a. dauguma nairių valstybėlių prarado savo nepriklausomybę ir buvo įjungtos į Urartų karalystę.

Armėnų vartosena

Vėliau Armėnijos kalnyną apgyvendinę armėnai nairius laikė savo protėviais, o terminą Nairi (Նայիրի, Նաիրի) – sinonimu Didžiajai Armėnijai. Šis terminas labai išpopuliarėjo XIX a., kylant armėnų nacionalizmui. 1916 m. Vahanas Terianas išspausdino eilėraščių rinkinį, vadinamą „Nairių žemė“ (Yerkir Nairi). Iki mūsų dienų žodis Nairi naudojamas kaip populiarus armėniškas vardas, juo pavadinta daug verslo kompanijų bei kitų objektų.
Klaipėdos rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.

Teisinis pagrindas

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.

Veikla

Rajono meru išrinktas Kęstutis Cirtautas, jo pavaduotoja Danutė Jonikaitė. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Antanas Ragaliauskas.
Karstas, pilnas dolerių

Turinys

Hageno gauja dažnai apiplėšinėdavo gretimas rančas, tačiau vienoje jų gyventojai pasipriešino ir nušovė du jo brolius. Keršydamas Hagenas su parankiniais sudegino rančą su visais joje buvusiais žmonėmis. Po kurio laiko apylinkėe pasirodo Nevada Kidas – nusikaltėlių medžiotojas, tolimas sudegusiųjų rančoje giminaitis, dabar ketinantis rasti Hageną ir jam atkeršyti...
Bratsko hidroelektrinė

Istorija

Tai buvo viena iš vadinamųjų komunizmo statybų TSRS. Jai buvo suteiktas visasąjunginės spartuoliškos komjaunimo statybos statusas, dėl ko šis objektas buvo visuomenės nuolatinio dėmesio centre. Čia kūrybinio įkvėpimo sėmėsi garsiausi šalies meninikai, lankėsi valstybės pirmieji asmenys. Ši HE pasiekė ne vieną rekordą, tapdama Sibiro pramonės vystymosi simboliu.
Paruošiamieji darbai pradėti 1954 m., kartu pradedant statyti ir naują Bratsko miestą. 1961 m. buvo užpildytas didžiausias pasaulyje dirbtinis Bratsko tvenkinys, pakeliant vandens lygį virš 100 m. 1967 m. valstybinė komisija priėmė į eksploataciją užbaigtą HE, kuri išliko didžiausia pasaulyje iki 1971 m. 2010 m. sausio 13 d. Bratsko HE pagamino rekordinę Eurazijos kontinente trilijoninę KWh .
Majamio lietuviai

Majamio lietuviai – lietuviai emigrantai, apsigyvenę Majamyje ir jo apylinkėse, Floridos valstija, JAV.

Emigracija

Pirmieji lietuviai Majamyje įsikūrė po Pirmojo pasaulinio karo, iki 1938 m. jų kasmet atvykdavo po kelias šeimas. Daugiau lietuvių į Majamį atsikėlė po 1945 m. iš JAV kitų miestų. 1958 m. lietuviai Majamyje turėjo 12 prekybos įmonių, kai kurie vertėsi sodininkyste ir daržininkyste, amatais, dauguma įsitraukė į kurorto verslą.
1959 m. Majamyje gyveno daugiau kaip 1000 lietuvių.
Švenčionių aukštuma

Švenčionių aukštuma (brus. Свянцянскае ўзвышша, Baltarusijoje esanti Švenčionių aukštumos dalis kartais vadinama Naročiaus aukštuma) – kalvota moreninė aukštuma Lietuvos rytuose ir Baltarusijos šiaurės vakaruose, nuo Dysnų iki Naročiaus ežerų. Šiaurėje Švenčionių aukštuma jungiasi su Aukštaičių aukštuma.
Švenčionių-Naročiaus aukštumos ilgis apie 60 km. Plotis 20-25 km. Yra 3 reljefo ruožai: nuolaidūs šiaurės rytų ir pietvakarių šlaitai, vandenskyrinis kalvagūbris.
Aukščiausi Švenčionių aukštumos taškai yra Nevaišių kalnas (289 m), Būdakalnis (285 m).
Švenčionių-Naročiaus aukštuma susidarė anksčiau negu Baltijos aukštumos, todėl joje mažiau ežerų, yra periglacialinių raguvų. Aukštumoje vyrauja pušynai, eglynai.
Marija Baranauskienė

Marija Baranauskienė (g. 1918 m. lapkričio 21 d. Likiškiai, Butrimonių valsčius) – Lietuvos agronome daržininkė, biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija

1942 m. Dotnuvoje baigė žemės ūkio akademiją. 1964 m. žemės ūkio mokslų kandidatė.
1948–1994 m. dirbo Sodininkystės ir daržininkystės institute (1948–1987 m. Vytėnų bandymų stotis); 1964–1973 m. Daržininkystės, 1974–1984 m. Lauko daržovių agrotechnikos skyriaus vedėja.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo kryptis – dvimečių daržovių sėklų auginimo agrotechnika, mažai paplitusių daržovių ir prieskoninių augalų tyrimas. Nuo 1959 m. Lietuvos sodininkystės draugijos daržininkystės sekcijos pirmininkė. Sukūrė ridikėlių veisle „Kretingos pagerintieji“, su S. Nacevičiumi – svogūnų veislę „Lietuvos didieji“.
Mykola Leontovyčius

Biografija

1899 m. baigė Podolės Kameneco dvasinę seminariją, kur studijavo muzikos teoriją ir choro dirigavimą. 1903–1913 m. kompozicijos teorijos privačiai mokėsi Maskvoje pas B. Javorskį. 1918–1920 m. dėstė Kijevo konservatorijoje, Kijevo muzikos ir dramos institute. Kūrė liaudies chorus, jiems vadovavo, užrašinėjo ukrainiečių liaudies dainas. 1919 m. įkūrė pirmąjį ukrainiečių simfoninį orkestrą ir ukrainiečių chorą.
Sukūrė keturias poemas chorui, tarp jų – Ledonešis (Льодолом), Mano daina (Моя пісня), Legenda (Легенда), harmonizavo revoliucinių rusų ir ukrainiečių liaudies dainų. Išleido užrašytų ir harmonizuotų liaudies dainų rinkinių (1901 m., 1903 m.).
Arkanzasas

Geografija

Valstijos rytinę ir pietinę dalį užima Misisipės žemumos dalis. Šiaurės vakaruose paviršius kyla į Ozarko plynaukštę, vakaruose - į Uačitos kalnus. Klimatas drėgnas subtropinis. Per metus iškrinta iki 1300 mm kritulių, būna viesulų. Didžiausios upės: Misisipė, Arkanzasas. Ozarko plynaukštėje ir Uačitos kalnuose yra ežerų. Apie pusę Arkanzaso ploto dengia miškai, daugiausia pušynai ir ąžuolynai. Yra Hot Springso nacionalinis parkas.

Ekonomika

Nuo XIX a. plėtojusi žemės ūkio pramonę, dabar valstija įvairina savo pramonės asortimentą. Medvilnė yra svarbi žemės ūkio šaka, bet ją aplenkė sojų pupelės ir ryžiai. Arkanzasas tapo vienas iš pirmaujančių paukščių augintojų šalyje. Kalakutai, pieno produktai, katžuvė yra svarbūs valstijos ekonomikai. 
Pagrindiniai valstijos mineralai yra bromas, nafta, gamtinės dujos, bei boksitai, pagal kuriuos valstija pirmauja šalyje.
Falkenbergs FF

Istorija

Klubas įkurtas 1928 m. Daugiausiai žaidė žemesnio lygmens Švedijos čempionatuose. 2014, 2015 ir 2016 buvo elito lygoje. 2016 m. liko paskutiniai ir iškrito į žemesnį lygmenį.

Spalvinė gama

Namuose komanda žaidžia geltonais marškinėliais, baltais šortais ir baltomis kojinėmis.
Svečiuose -raudonais marškinėliais, baltais šortais ir baltomis kojinėmis.
Užkalnių akmuo

Užkalnių akmuo (dar kitaip Barklainių akmuo, Ramygalos akmuo) – valstybės saugomas gamtos paveldo objektas Panevėžio rajone, Ramygalos seniūnijoje, ties Karvelių kaimu. Kiek toliau yra Užkalnių, Barklainių gyvenvietės.
Riedulys stūkso atvirame lauke prie melioracijos griovio (Linelio upelio vagos), apie 0,6 km į šiaurės vakarus nuo kelių  3024  Barklainiai–Ėriškiai  ir  A8  Panevėžys–Aristava–Sitkūnai  sankirtos. Kelio nuorodomis ar kitaip vietovėje nepažymėtas (2014 m. balandžio mėn. duom.). Paskelbtas valstybės saugomu Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1964 m. kovo 27 d. įsakymu Nr. 76.
Kitas panašus riedulys – Barklainių Didysis akmuo.

Istorija

Riedulys buvo surastas melioruojant ir gulėjo lygiame lauke netoli Černiauskų sodybos. Panevėžio rajono atsakingi administracijos pareigūnai nusprendė jį sunaikinti. Susprogdinti nesiryžo (arti sodyba, netoli plentas), todėl įsakė jį užkasti. Paminklinis riedulys 1984 m. pavasarį buvo įverstas į išraustą duobę ir palaidotas. Visuomenei reikalaujant ir LTSR gamtos apsaugos komitetui įsakmiai privertus, riedulys 1985 m. rudenį buvo vėl iškeltas į žemės paviršių ir paguldytas arčiau plento - prie melioracijos kanalo.

Riedulio būklė 1989 m.

Stovis buvo įvertintas kaip patenkinamas, nes riedulys turi daug plyšių, įtrūkimų, yra nudažytas (matyt, atkasant, perstumdant su traktoriais). Geotopo aplinkos būklė buvo įvertinta kaip patenkinama. Riedulys guli palyginti lygaus ariamo lauko pakraštyje, greta gilaus melioracijos kanalo. Aplinkui želia dilgėlės, kiečiai, usnys ir šiaip žolės, lauko pakraščiu pro riedulį važinėjama (llaikinas šio lauko keliukas). Prie pat riedulio (nuo melioracijos kanalo pusės) yra laikina paminklinė rodyklė: ant dviejų įsmeigtų lazdų pritvirtintas geltonai dažytas kartono lapas su įrašu “Barklainių Didysis akmuo”. Apsaugos zona riboženkliniais kuolais nepažymėta.
Janas Tenčinskis (1470)

Šeima

Buvo vedęs Barborą Dambrovską, nuo kurios turėjo sūnus: Andžejų, Zbignevą, Stanislavą, Sedivojų, Mikalojų ir Gabrielį. Taip pat turėjo dukteris: Barborą, Jadvygą ir Beatą.
Haft Tepė

Istorija

Kabnakas buvo pastatytas II tūkst. pr. m. e. viduryje ir klestėjo labai trumpą laikotarpį. Jo klestėjimas pirmiausia siejamas su Viduriniosios Elamo karalystės karaliumi Tepti-Aharu. Manoma, kad jis buvo pastatytas kaip jo naujoji sostinė netoli Sūzų. Nėra aišku, ar miestas trumpam tapo viso Elamo sostine, ar tik Tepti-Aharo mažos atskilusios karalystės centru. Vėliau Kabnakas buvo apleistas.

Archeologija

Hat Tepė – vienas iš keturių nuodugniai kasinėtų elamitų miestų (kiti yra Sūzai, Anšanas ir Čoga Zanbilis). Vietovė užima apie 1,5 x 0,8 km plotą ir yra sudaryta iš 14 kalvų. Vietovę pirmasis tyrinėjo Jacques de Morgan 1908 m. Vėliau (1965–1979) čia kasinėjo Teherano universiteto archeologai, vadovaujami Ezzat Negahban. 2003–2008 m. tyrimus vykdė jungtinės vokiečių ir Irano archeologų komandos, vadovaujamos Behzad Mofidi.
Mieste buvo atkasta dievo Kirvaširo šventykla, taip pat, manoma, zikurato, rūmų ir karališkųjų kapų likučiai. Šventykla buvo dekoruota bronzos lakštais ir piešiniais. Vienas svarbiausių radinių yra molinės lentelės su gausiais administraciniais įrašais iš Tepti-Aharo valdymo laikų.
Posetas

Istorija

Žodis angl. posset žinomas nuo XV a. Šio ir jo sinonimų poshet, poshoote, possyt ar possot lotyniški atitikmenys buvo balducta, bedulta ar casius. Russell'o knygoje „Boke of Nurture“ (apie 1460 m.) pateiktame įvairių valgių ir komponentų sąraše paminėtas ir Þe possate. Tuo metu posetas dažnai būdavo pradinis komponentas, kuriuo prasidėdavo kiti receptai (pvz., „Padaryk tirštą posetą iš pieno su eliu“ ar „Paimk karvės pieno, pastatyk jį ant ugnies <...> ir padaryk tirštą posetą su eliu“). O po to eidavo jau pagrindinė recepto dalis. Poseto receptai pateikti ir kituose XV a. šaltiniuose: užvirink pieną, įpilk vyno ar elio, nedėk druskos, leisk ataušti, nukošk varškę, atidėk išrūgas, pagardink imbieru, cukrumi, galbūt saldžiu vynu ir anyžiais.
XIV-XV a. virtuvės knygose labai panašūs žodžiai possenet, postnet ir posnet reiškė mažą puodą ar prikaistuvį.
XVI a. ir vėliau posetą ėmė daryti naudodami citrinų ar kitų citrusinių vaisių sultis, grietinėlę ir cukrų, dažnai dėdavo ir kiaušinių.

Poseto komplektai

Poseto komplektai (angl. posset sets) posetui maišyti ir patiekti buvo populiari dovana, juos neretai darydavo iš sidabro, jie dažnai buvo šeimos relikvija. Tokius komplektus sudarydavo puodas (dubuo ar taurė) patiekti, indas poseto maišymui ir paprastai įvairūs indeliai ingredientams bei šaukštai. Poseto komplektą, kurį Ispanijos ambasadorius įteikė Anglijos karalienei Marijai I ir Ispanijos karaliui Pilypui II jų sužadėtuvių proga 1554 m., manoma, pagamino Benvenutas Čelinis. Komplektas pagamintas iš krištolo, aukso, brangakmenių ir emalio. Šis komplektas yra eksponuojamas Hatfield House rūmuose Anglijoje. Komplektą sudaro didelė dengta taurė su kojele, du atviri indai su kojelėmis, krištolinis indas, trys šaukštai ir dvi šakutės.
Pagrindinis poseto komplekto indas, turėjęs dvi rankenas šonuose ir snapelį, buvo vadinamas angl. posset cup. Juos naudodavo ne tik posetui gerti, bet ir ligoniams, neįgaliesiems maitinti.

Posetas dabar

Dabar posetu dažniausiai vadina šaltą į silebebą panašų desertą, į kurio sudėtį įeina grietinėlė ir citrina.
Taip pat žodžiu angl. posset vadina ir pusiau suvirškintą pieną, kurį kartais atpila pažindyti kūdikiai.
Valdis Muktupavelas

Biografija

1980 m. baigė Latvijos universitetą, įgijo chemiko specialybę, 1983 m. baigė Latvijos konservatoriją. 1996 m. menotyros daktaras.
Nuo 1989 m. Latvijos universiteto, nuo 1999 m. Filologijos ir menotyros fakulteto dėstytojas, nuo 2008 m. Letonikos ir baltistikos skyriaus vedėjas, nuo 2002 m. profesorius. Lietuvos, Estijos, Vokietijos, Suomijos, Norvegijos, Didžiosios Britanijos, Čekijos, JAV universitetų kviestinis lektorius.
Nuo 2002 m. Latvijos nacionalinės kultūros tarybos narys. Tradicinių instrumentų atgimimo pradininkas Latvijoje. Koncertavo daugelyje Europos Šalių, Šiaurės Amerikoje, Australijoje, Indijoje ir Japonijoje. Folkloro ansamblio „Rasa“, veikusio 1988–1998 m. įkūrėjas ir vadovas. „Magnus Ducatus Poesis“ dalyvis.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritys – Baltijos instrumentologija, tradicinė ir šiuolaikinė kultūra, prūsistika.
Ūlyčėlė (Molėtai)

Istorija

1682 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje.
OFK Beograd

Istorija

Klubo ištakos siekia 1911 m. Yra žaidę elito divizione.
Piero Fassino

Biografija

Gimęs tradicinėje socialistų šeimoje. 1973 m. baigė politologijos studijas Turine. 1968 m. įstojo į Jaunųjų komunistų Turino sekciją. 1983–1987 m. Italijos komunistų partijos (PCI) Turino federacijos sekretorius, 1987–1991 m. PCI sekretorius.
1991 m. vienas iš Italijos kairiųjų demokratų (DS) partijos organizatorių, 1991–1996 m. partijos tarptautinis sekretorius, nuo 2001 m. DS Nacionalinis sekretorius.
1993–1999 m. SI Centrinės ir Rytų Europos komiteto pirmininkas, nuo 1999 m. Taikos, demokratijos ir žmogaus teisių komiteto pirmininkas.
1975–1985 m. – Pjemonto tarybos narys, 1985–1990 m. Turino provincijos tarybos narys, nuo 1994 m. Italijos parlamento Deputatų rūmų narys, užsienio reikalų komisijos narys, 1994–1996 m. parlamentinės asamblėjos viceprezidentas, Europos Tarybos narys. 1998 m. prekybos ministras, 2000–2001 teisingumo ministras.
2006 m. sausio 2 d. Italijos laikraštis „Il Giornale“ pradėjo skelbti P. Fasino telefoninius pokalbius su saugumo tarnybos Unipol vadovų Džiovaniu Konsorte dėl Bancipoli skandalo.
Portikas

Portikas (lot. porticus) – pastato dalis; atviras prieangis su kolonomis. Portikas dažniausiai būna išsikišęs; 1 arba 2 aukštų, turi perdangą, kartais su frontonu ar atiku. Portikai atsirado antikinėje architektūroje (archaikos laikotarpio statiniuose), ypač paplito renesanso ir klasicizmo pastatuose.
Portiką paprastai sudaro lyginis skaičius kolonų. Dažniausiai pasitaikantys portikai yra keturių arba šešių kolonų – tetrastiliaus ir heksastiliaus. Architektūroje rečiau pasitaiko oktastiliaus ir dekastiliaus, atitinkamai aštuonių ir dešimties kolonų, portikų. Žymiausi antikiniai oktastiliaus portikai yra Partenono Atėnuose ir Panteono Romoje. Lietuvoje žymiausias, Vilniaus katedros portikas yra heksastiliaus.
Three

Albumo istorija

„Sugababes“ trečiasis albumas „Three“ buvo išleistas 2003 metų pabaigoje, ir buvo nominuotas apdovanojimų šou „Brit Award“ apdovanojimui kaip „Geriausias albumas“, taip pat „Sugababes“ buvo nominuota „Geriausios grupė“ ir „Geriausio šokio“ kategorijose. Pirmasis singlas „Hole in the head“ tęsė sėkmingą „Sugababes“ karjerą. Tai buvo trečiasis grupės singlas, pasiekęs Jungtinės Karalystės topų pirmąją vietą, be to pirmasis „Sugababes“ singlas, užėmęs taip pat pirmąją vietą Danijoje. Singlas pasiekė antrą vietą Airijoje, Nyderlanduose, Norvegijoje bei buvo pirmasis singlas, debiutavęs JAV Billboard Hot 100 tope užimdamas #96 vietą. Tačiau jis Amerikoje ne taip ir blogai pasirodė, nes tope Hot Dance Music/Club Play užėmė #1. Taip pat jis gerai pasirodė Hot Dance Airplay tope.
Antrasis singlas „Too Lost in You“, kuris tapo filmo „Love Actually“ (Tegyvuoja meilė!) garso takeliu, daina gerai pasirodė Jungtinės Karalystės, Vokietijos, Nyderlandų, Norvegijos, Taivano ir Kinijos topuose. Ši daina yra Patricia Kaas dainos „Quand J’ai Peur De Tout“ perdirbinys. Albumo trečiasis singlas „In the Middle“, išleistas 2004 m., buvo nominuotas „Brit Award“ kaip „Geriausias singlas“, taip pat daina pasiekė #8 vietą JK tope. Ketvirtasis ir paskutinis singlas iš albumo „Three“ buvo baladė „Caught in a Moment“, šis singlas taip pat pasiekė #8 vietą JK tope.
Monterotondas

Istorija

Pasak kai kurių istorikų, Monterotondas yra sabinų miesto Ereto įpėdinis, nors jis atsirado X-XI a. visai kitoje vietoje. Pavadinimas atsirado viduramžiais iškraipius Mons Eretum.
Viduramžiais miestas buvo abipus Via Salaria, tad buvo svarbus Romos gynybai. Iš pradžių jis priklausė Kapoči šeimai, kuri XII a. pardavė miestą Orsiniams, kurie jį išlaikė iki XVII a. 1432 m. Monterotondą užėmė karo vadas Niccolò Fortebraccio, o 1485 m. jį padegė Orsiniai.
1634 m. miestą įsigijo Barberiniai ir jį išplėtė, pastatė katedrą 1639 m. Romą ir Monterotondą sujungė geležinkelis 1864 m. balandžio 28 d.
1943 m., kai Italija pasidavė sąjungininkams, miestą nesėkmingai bandė užimti 800 vokiečių parašiutininkų.
Nicholas Tombazis

Nicholas Tombazis (1968 m. balandžio 22 d.) yra automobilių sporto dizaineris iš Graikijos. Nuo 1992 m. jis dirba Formulės 1 lenktynėse. Nuo 2006 m. sezono graikas yra vyriausias Scuderia Ferrari ekipos dizaineris.
Tombazis baigė aukštuosius inžinerijos mokslus Londone. Jo tėvas yra vienas žymiausių Graikijos architektų Alexandros Tombazis.
Dominikos vėliava

Dominikos vėliavos žalias fonas simbolizuoja žaliuosius salos miškus ir apskritai salos vešlumą. Centre esančiame raudoname skritulyje vaizduojamas nacionalinis Dominikos paukštis – Siserou papūga (Amazona imperialis) – skrydžio į dideles aukštumas ir siekimų išsipilymo simbolis. Siserou papūga taip pat pavaizduota ir Dominikos herbe. Papūga apsupta dešimties žalių žvaigždžių – tradicinio vilties simbolio – reiškiančių dešimt lygiateisių šalies apygardų, taip pat ir žmonių lygiateisiškumą. Centre esantis raudonas skritulys simbolizuoja Dominikos įsipareigojimą socialiniam teisingumui. Iš raudono skritulio horizontaliai ir vertikaliai veda keturios trispalvės juostos (geltona, juoda ir balta), sudarančios kryžių. Trispalvės juostos simbolizuoja švč. Trejybę. Kryžius simbolizuoja tikėjimą Dievu. Dominika buvo įkurta remiantis Dievo pranašumo principu. Geltonos juostos simbolizuoja šalies saulės šviesą, žemės ūkio produktus: citrusinius vaisius, bananus. Jos taip pat yra pirmųjų salos gyventojų karibų ir aravakų simbolis. Baltos juostos simboliziuoja upių skaidrumą ir krioklius bei žmonių siekių tyrumą. Juodos juostos simbolizuoja pakenčiamai tinkamą žemės ūkiui salos žemę, taip pat Afrikos palikimą.
Dominikos vėliava įteisinta 1978 m. lapkričio 3 d. Lygiai po trejų metų 1981 m. lapkričio 3 d. buvo pararytas pirmasis pakeitimas – balta ir juoda juostos sukeistos vietomis, o žvaigždės gavo apvadus. 1988 metais vėliava buvo pakeista antrą kartą – papūga buvo atsukta į priešingą pusę.