google/wiki40b huggingface dataset:
ČK

ČK (rus. ЧК, sutrumpinimas iš rus. Всероссийская чрезвычайная комиссия по борьбе с контрреволюцией и саботажем при Совете народных коммисаров − Visos Rusijos Ypatingoji komisija kovai su kontrrevoliucija ir sabotažu prie Liaudies komisarų tarybos) − Ypatingoji komisija, įkurta Rusijoje 1917 m. gruodžio 20 d.
Pirmasis ČK pirmininkas – Feliksas Dzeržinskis. ČK paskirtis – kovoti prieš kontrrevoliuciją, vykdyti revoliucinės partinės vadovybės potvarkius ir nurodymus.
ČK vykdė terorą prieš savo liaudį, diversijas įvairiose pasaulio valstybėse, naudojo politines žmogžudystes kaip priemonę savo tikslams įgyvendinti. Atsakinga už milijonų žmonių genocidą. Ji yra Tarybų Sąjungos ir Rusijos saugumo struktūrų GPU, NKVD, NKGB, KGB, FSB pirmtakė, perėmusi carinės Rusijos slaptosios policijos, vadintos ochranka, funkcijas.
1922 m. vasario 6 d. ČK buvo likviduota ir reorganizuota į GPU − Vyriausiąją politinę valdybą.

Tarnautojai

Šios struktūros tarnautojai vadinami čekistais. Kartais čekistais pavadinami ir vėlesni Tarybų Sąjungos saugumo darbuotojai. Čekistai pirmąją egzekuciją be teismo ir be nuosprendžio įvykdė 1918 m. vasario 24−25 d. Nuo tol ČK vykdydavo ir policinio teismo, ir budelio funkcijas. Be to, čekistams buvo patikėta skirstyti maisto korteles, konfiskuoti turtą, išaiškinti „liaudies priešus“ ir t. t. Laikraščių ir žurnalų redakcijos privalėdavo pateikti ČK po 3 egzempliorius savo leidinių.
1918 m. kovo mėnesį tarybų valdžios būstinę perkėlus iš Petrogrado į Maskvą, ČK oficialiai dirbo 120 darbuotojų. Į naująją sostinę persikėlė ir ČK vadovybė. Jos žiniai buvo atiduotas draudimo draugijos pastatas Lubiankoje. Tarpukario laikotarpiu labai išsiplėtusi Lubianka ir šiandien yra Rusijos federalinės saugumo tarnybos pagrindinė rezidencija.
Per pirmąjį 1918 m. pusmetį buvo įkurta daugiau kaip 400 regioninių ČK skyrių. Tų pačių metų liepos mėnesį vieno Jekaterinburgo namo rūsyje ČK nužudė carą Nikolajų II kartu su žmona, vaikais ir keletu tarnų.
Neįmanoma nustatyti tikslaus ČK aukų skaičiaus. Manoma, kad pilietinio karo metu ČK aukomis tapo 50 000 žmonių. Labiausiai paplitusi egzekucijos forma buvo sušaudymas. Prieš sušaudant aukas versdavo pačias kasti sau bendrą kapą. Nuosprendis dažniausiai priklausydavo nuo vietinio ČK skyriaus vadovo nuotaikos .
1920 m. gruodžio mėnesį ČK turėjo 70 000 darbuotojų. Ilgainiui ČK visiškai atsiskyrė nuo armijos ir tapo pavaldi tik Lubiankos centrui Maskvoje. Karinis pralaimėjimas prieš Lenkiją 1920 m. sąlygojo įkūrimą specialaus ČK skyriaus, vykdančio karinės žvalgybos funkcijas. Jo vadovu tapo Dzeržinskio pavaduotojas Janis Berzinis. Iš to palyginti nedidelio karinio ČK skyriaus vėliau išaugo Vyriausioji žvalgybos valdyba (GRU).
Sprendžiant iš turimos istorinės medžiagos, ČK buvo „valoma“, ir jos pačios nariai tikriausiai nebuvo tikri dėl savo likimo.
Didėjant Tarybų Rusijos gyventojų nepasitenkinimui ir neapykantai ČK, 1922 m. vasario 6 d. Leninas ir Dzeržinskis likvidavo ČK ir reorganizavo ją į GPU.
JAV Ryšių korpuso Aeronautikos skyrius

Aeronautikos skyriaus vadovaujantieji karininkai

Aeronautikos skyriaus vadovai paprastai būdavo vadinami vadovaujančiais karininkais (angl. Officers in Charge; OIC).
Po 1914 m. liepos 18 d. skyrius buvo pavaldus Aviacijos sekcijai, tačiau nuo 1917 m. lapkričio 5 d. iki 1918 m. balandžio 24 d. Aeronautikos skyriaus vadovas turėjo aukštesnį karinį laipsnį nei jam vadovavęs Aviacijos sekcijos vadovas.
Adžinomoto stadionas

Istorija

2001 m. kovo 10 d. stadionas oficialiai atidarytas. Šiaurėje stadionas ribojasi su Čiofu oro uostu.
2019 m. stadione vyks IX pasaulio regbio čempionato varžybos. 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių metu stadione vyks futbolo, šiuolaikinės penkiakovės ir regbio-7 varžybos.
Fanja SC

Istorija

Įkurtas 1970 m. Klubas užsiima ne tik futbolu, bet ir kitomis sporto šakomis. 
Futbolo komanda net 9 kartus tapo šalies čempionais (1976-77, 1978–79, 1983-84, 1985-86, 1986–87, 1987-88, 1990–91, 2011-12, 2015-16 m.)
Tainai

Tainai – iki Kolumbo pasirodymo buvę vietiniai Bahamų ir Didžiųjų Antilų (Kuba, Haitis, Puerto Rikas ir Jamaika) gyventojai. Tikėta, jog jūromis keliavę tainai buvo giminingi Pietų Amerikos aravakų gentims. Naujausi atradimai rodo labiau tikėtiną tainų kilmę iš Andų genčių, ypač koljasų. Jų kalba priklauso Maipuro kalbų šeimai, paplitusiai Pietų Amerikoje ir Karibuose bei laikomai didesnės hipotetinės aravakų kalbų grupės dalimi.
Kai 1492 m. atvyko Kolumbas, Haičio saloje buvo penkios tainų „karalystės“ arba teritorijos, kiekviena kurių buvo valdoma atskiro kasiko (vado), kuriam buvo mokama duoklė. Ispanų įsiveržimo metu didžiausiose tainų gyvenvietėse galėjo gyventi apie 3000 žmonių ar daugiau. Nuo senų laikų tainai gyveno šalia ir kariavo su karibais, kita iš Pietų Amerikos kilusia grupe, daugiausia gyvenusia Mažuosiuose Antiluose.
Manoma, jog XVIII a. tainų bendruomenė buvo sunaikinta: išmirė nuo atvykėlių atvežtų ligų arba buvo kartu su afrikiečiais vergais prievarta įdarbinta plantacijose, kurias Ispanija įsteigė savo kolonijose Karibuose. Tačiau pagrindinė tainų išnykimo priežastis buvo ispanų vykdytos žudynės. Tačiau teigiama, jog vyko ryškus rasių maišymasis, o Kuboje keletas indėnų kaimelių išliko iki XIX a. Pirmieji 1492 m. į Bahamus, Kubą ir Haitį, o vėliau į Puerto Riką atvykę ispanai neatsivežė moterų. Jie civilinėse ceremonijose vesdavo tainų moteris, kurios gimdė vaikus metisus.
Debaras

Istorija

Pirmasis įrašas apie Debarą atsirado II a. vid., Ptolemėjaus žemėlapyje, kuriame pavadintas Deborus.
Vytautas Vaitkevičius

Biografija

1982 m. baigė Vilniaus universitetą, gydytojas. Švenčionių raj. PSPC vyr. gydytojas.
1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 1999 m. Naujosios sąjungos Švenčionių rajono skyriaus narys.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Švenčionių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Rima, vaikai Ingrida, Kęstutis, Gediminas.
2007 m. apdovanotas Lietuvos sveikatos apsaugos darbuotojo Garbės ženklu.
Aukštupėnai

Pavadinimo kilmė

Kaimo pavadinimas kildinamas iš pro jį tekančio Aukštupio upelio. Pradžioje taip ir vadintas.
Aleksandras Chodkevičius (1550)

Biografija

Gimė Vilniaus kašteliono ir Lietuvos didžiojo etmono Grigaliaus Chodkevičiaus ir Kotrynos Višnioveckaitės Chodkevičienės šeimoje. 
LDK rūmininkas, Vilniaus kaštelionas, nuo 1576 m. – Gardino ir Mogiliovo seniūnas.
Vedė grafų Tiškevičių giminės Lahoisko šakos pradininko Baziliaus Tiškevičiaus dukrą Aleksandrą. Mirė bevaikis.
Popierinės tvenkinys

Popieriaus dirbtuvės

Tvenkinys gavęs Popierinės vardą, nes čia būta malūno ir popieriaus dirbtuvių, vienų seniausių ir stambiausių popierių gaminusių įmonių to meto Lietuvoje. Nėra žinomi dirbtuvių statybos metai, bet aišku, kad 1701 m. švedų antpuolio metu buvo sudegintas vandens malūnas bei popieriaus gamybos įmonė. Vėliau kunigaikščio Sapiegos iniciatyva įmonė buvo atkurta. Jo kvietimu vokietis G. Thierbachas patobulino popieriaus gamybos technologijas.
Popieriaus masė buvo pilstoma ir presuojama rankomis, popieriaus lakštuose įspaudžiamas vandenženklis – Sapiegų herbas su užrašu „Prienai. G. Thierbach“. Drubengio upelio tvenkinyje buvo pūdomi, paskui malami skudurai. Iš jų buvo gaminamas aukštos kokybės popierius. 1822 m. įmonėje stovėjo 22 mašinos, dirbo daugiau kaip 20 meistrų ir pameistrių, gamintas baltas ir spalvotas bei vyniojamasis popierius, kartonas. Gaminiai buvo vežami į Maskvą, Varšuvą, Peterburgą. Vėliau dirbtuvės sunyko, pralaimėjusios konkurencinę kovą moderniau įrengtiems Naujosios Vilnios ir Kučkuriškių popieriaus fabrikams. Vėliau čia buvo malūnas, vilnų karšykla.
Stasė Eitavičienė

Biografija

1966 m. baigė Papilio vidurinę mokyklą, 1972 m. baigė Vilniaus universitetą, filologė, anglų kalbos dėstytoja.
1972 m. Alytaus MPTM–38 dėstytoja, 1975 m. Vilniaus aklųjų ir silpnaregių mokyklos auklėtoja ir mokytoja, 1976 m. Papilio vidurinės mokyklos anglų kalbos mokytoja, 1982 m. Kupreliškio aštuonmetės mokyklos direktorė, 1986 m. Biržų technikos sporto klubo pirmininkė, 1989 m. Biržų II-osios vidurinės mokyklos mokytoja, 1992 m. Biržų akcinės pieno bendrovės vertėja, 1993 m. Biržų „Saulės“ gimnazijos mokytoja, 1996 m. Biržų Turizmo informacijos centro direktorė, 2002 m. Biržų rajono savivaldybės Kultūros skyriaus vedėja, 2004 m. Biržų „Aušros“ vidurinės mokyklos mokytoja metodininkė.
1995 m. Tautos pažangos partijos, 2008 m. Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų, 2010 m. Lietuvos centro partijos narė. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narė. 
Lakūnė sklandytoja, kandidatė į sporto meistrus. Biržų aviacijos veteranų sąjungos pirmininkė, rajono anglų k. mokytojų metodinio ratelio pirmininkė. 2000 m. viena iš turistinio maršruto „Alaus kelias“ kūrėjų.
Edita Rudelienė

Biografija

2003 m. Vilniaus universitete baigė socialinį darbą.
2003–2011 m. Trakų rajono savivaldybės administracijos vyriausioji specialistė.
Nuo 2011 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narė. Nuo 2014 m. Trakų rajono savivaldybės merė.
Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Trakų skyriaus pirmininko pavaduotoja.
Sutuoktinis Henrikas, vaikai Greta, Augustas.
Pundra

Istorija

Legendos teigia, kad Pundros įkūrėjas buvo kilęs iš rišio Gautama Dirghatamas (iš Magadhos), kurio palikuonys taip pat įkūrė gretimas valstybes Vangą, Angą, Suhmą ir Kalingą. Tai buvo viena seniausių Bengalijos karalysčių, minima dar VIII a. pr. m. e. Jos sotinė buvo Pundranagara (dab. Mahasthanagarh archeologinė vietovė netoli Bogros šiauriniame Bangladeše).
Vietos gyventojai paundrai indų šaltiniuose minimi kaip ne arijų rasės, ir į juos buvo žiūrima paniekinančiai. Maždaug VI a. pr m. e. teritorijoje prasidėjo arianizacija ir indų kultūros plitimas. Čia labai anksti paplito budizmas, džainizmas.
Pundra greičiausiai priklausė Maurijų imperijai, o vėliau vėl atkūrė nepriklausomybę. V-VI a. ją vėl valdė Magadhos Guptų dinastija. Guptų imperijoje Pundra tapo svarbiu administraciniu vienetu ir pradėta vadinti Pundravardhana. Šis regionas Bengalijoje išliko ir viduramžiais. Greičiausiai jis buvo valdomas vakarinės kaimynės Gaudos.
Alfonsas Dagelis

Biografija

Baigė Rukiškio (Anykščių r.) pradžios mokyklą, mokėsi Raguvos progimnazijoje, 1944 m. baigė Panevėžio gimnaziją. Mokykliniais metais buvo raudonųjų partizanų „Gražinos“ būrio ryšininkas. 1944 m. Raguvos malūno buhalteris. 1944–1945 m. Panevėžio apskrities komjaunimo instruktorius. 1945–1946 m. mokėsi Respublikinėje partinėje mokykloje.
1946–1949 m. Kupiškio apskrities laikraščio „Stalino keliu“ redaktorius. 1949–1953 m. laikraščio „Tiesa“ korespondentas Šiaulių srityje. 1953–1956 m. laikraščio „Panevėžio tiesa“ redakcijos skyriaus vedėjas, 1956–1982 m. laikraščio redaktorius. 1958 m. neakivaizdžiai baigė lituanistikos studijas Vilniaus pedagoginiame institute, Lituanistikos fakultete.
1973 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas. Parašė keletą leidinių apie Panevėžį.
Stanislavas Lanckoronskis (1535)

Biografija

Kilo iš vakarų-Rusios aristokratų Lanckoronskių giminės, herbo „Zadora“ savininkas. Vieno iš turtingiausių Mažosios Lenkijos XV amžiaus magnatų – Bžozuvo, Lanckorono ir Stanislavo Lanckoronskio sūnus.
Balingradas

Istorija

Anksčiau kaimas vadinosi Bageliškėmis, tačiau bažnyčios statytojų dvarininkų Balinskių garbei XIX a. viduryje pervadintas Balingradu. Nuo seno veikė keltas į kitame krante esantį Punžionių dvarą (minimas nuo XV a.).
Giedra Radvilavičiūtė

Giedra Radvilavičiūtė (g. 1960 m. Panevėžyje) – Lietuvos prozininkė, eseistė.

Biografija

1983 m. baigė lituanistiką Vilniaus universitete ir mokytojavo provincijoje. 1986 m. persikėlė į Vilnių, ilgą laiką dirbo redakcijose. 1994–1997 m. su šeima gyveno Čikagoje, ten būdama, kartu su vyru kalbininku Giedriumi Subačiumi išleido Čikagos Newberry bibliotekos lituanistinių ir prūsistinių knygų iki 1882 m. katalogą.
Debiutavo kaip apsakymų rašytoja 1986 m., tačiau tikrasis žingsnis į lietuvių literatūrą prasidėjo 1999 m., kai kultūrinėje spaudoje pradėjo skelbti esė. 2002 m. penkios esė paskelbtos kolektyviniame esė rinkinyje „Siužetą siūlau nušauti“. 2004 m. išėjo atskira esė rinktinė „Suplanuotos akimirkos“. Už 2010 m. išleistą esė rinkinį „Šiąnakt aš miegosiu prie sienos“ autorė apdovanota Europos Sąjungos literatūros premija.
Kagjupa

Kagju(pa) (tibet. བཀའ་བརྒྱུད bka' brgyud pa – „žodinė linija“) – viena iš keturių didžiųjų Tibeto budizmo mokyklų (sektų), atsiradusi XI a., įkurta vienuolio Marpa. Kitos trys mokyklos yra njingmapa, sakjapa ir kadampa (gelugpa). Kadangi ji atsirado vėliau nei Padmasambhava mokymas, ji priskiriama „refomuojųjų mokyklų“, t. y. sarma grupei.

Įkūrimas

Kagjupos įkūrėjas buvo vienuolis Marpa (1012–1097), kuris buvo vienas iš Budizmo tekstų vertėjų ir tris kartus vyko į Indiją, keturis kartus į Nepalą, ieškodamas šventųjų tekstų. Budos mokymą jis perėmė iš vienuolių Naropa ir Maitripa. Pirmasis buvo tiesioginis jo mokytojas, kuris perdavė mahamudros ir sistematizuotą šešių Naropos jogų mokymą.
Tibete Marpa įkūrė savo vienuolyną pietuose, netoli dabartinės Butano sienos, Drovolungo (gro bo lung) vietovėje Lhodrake (lho brag). Jis turėjo vieną žmoną ir aštuonias palydoves, kurios lydėdavo jį jo darbuose. Svarbiausi buvo keturi Marpos mokiniai, vadinti keturiais stulpais: Milarepa, Ngok Čoku Dordžė, Tšurtonas Vangi Dordžė, Meton Conpo.
Marpa norėjo savo mokymą perduoti per sūnų, kas buvo labai neįprasta Tibete, tačiau šiam mirus, jis perdavė pagrindinę mokymo liniją per Milarepą, o šis perdavė mokymą per Gompopa.

Mokymas

Kaip rodo Kagjupa pavadinimas („žodinė tradicija“), šioje mokykloje pripažįstamas budizmo mokymo tiesioginis „perdavimas“ mokytojo mokiniui. Šį terminą naudojo ne viena tuometinė Tibeto budizmo mokykla, propagavusi šį perdavimo būdą.
Svarbiausias Kagju mokymas remiasi mahamudra (tibet. Chagchen ) doktrina ir sistematiška šešių Naropos jogų doktrina. Pastaroji pripažįsta šešias tobulėjimo stadijas, kurios įvardijamos kaip Tummo (vidinės širdies joga), Gjulu (iliuzinio kūno joga), Osel (aiškiosios šviesos joga), Milam (sapnų būklės joga), Bardo (tarpinės būsenos joga), Phova (sąmonės perdavimo joga).

Atšakos

Milarepos mokinys Gompopa (1079–1153) buvo laikomas penktuoju Mahamudros doktrinos pedavėju. Jis susistemino Kagjupos mokymą, žinomą kaip Dagpo Kagju (tibet. དྭགས་པོ་བཀའ་བརྒྱུད , dwags po bka' brgyud), o jo tiesioginiai ir netiesioginiai mokiniai XIII a. įkūrė iš viso 12 svarbiausių mokyklų. Jos skirstomos į keturias pagrindines (kadangi kilo iš tiesioginių Gompopa mokinių) ir aštuonias šalutines (kilo iš netiesioginių).
Varinė

Aplinkinės gyvenvietės

UKMERGĖ – 5 km
Pabaiskas – 4 km
Spalio 6

Vardadieniai

Brunonas – Budvydas – Eismantas – Renatas – Renė – Vytenė
Andrius Chodkevičius

Biografija

Gimė Vilniaus kašteliono ir Lietuvos didžiojo etmono Grigaliaus Chodkevičiaus ir Kotrynos Višnioveckaitės Chodkevičienės šeimoje, Vilniaus kašteliono, Gardino ir Mogiliovo seniūno Aleksandro Chodkevičiaus vyresnysis brolis.
LDK rūmininkas, pastalininkas 1574–1575 m. – Mogiliovo seniūnas.
Tėvas į žmonas jam parinko Mikalojaus Radvilos Rudojo dukterį, tačiau būsimajam jaunikiui mirus, vestuvės neįvyko. Palaidotas Supraslės bazilijonų vienuolyne.
Rasa Drazdauskienė

Rasa Drazdauskienė (g. 1964 m. rugpjūčio 14 d.) – lietuvių vertėja, žurnalistė, knygų apžvalgininkė, literatūros kritikė.
Labiausiai žinoma už Helen Fielding romano "Bridžitos Džouns dienoraštis" vertimą (Alma Littera, 2001).
Kiti svarbesni R. Drazdauskienės versti autoriai – K. Jerome, G. K. Chesterton, Nick Hornby, Peter Ackroyd, Dorothy l. Sayers.
R. Drazdauskienė veda kursus jauniems vertėjams, LTV padeda rengti Metų knygos rinkimus, rašo recenzijas ir kultūros apžvalgas spaudoje.
Khadžurahas

Istorija

Šventyklos pastatytos IX–XII a. laikotarpyje. Tai susiję su hinduizmo atgimimu Indijos istorijoje. Su Khadžurahu susijusi Chandela dinastija, kurios valdovai pagarsėjo Machmudo Gaznevido vadovaujamos musulmonų kariuomenės, puldinėjusios Indijos šiaurę, sustabdymu ir puikios architektūros šventyklomis, pastatytomis savo religinėje sostinėje Khadžurahe. Viso buvo pastatytos 85 šventyklos ir daug kitų statinių. Iki šių dienų pasaulietinių bei daugelio kulto pastatų neišlikę. Khadžurahą 1336 m. aprašė garsus viduramžių arabų keliautojas Ibn Batuta. Vėliau šventyklos buvo apleistos, sunyko, apaugo džiunglėmis. Jos buvo atstatytos tik XX a.
Žemės Kraštas

Žemės Kraštas arba Lands Endas (angl. Land's End, korn. Penn an Wlas) – kyšulys Didžiosios Britanijos salos pietvakariuose; toliausiai į vakarus nutolusi Anglijos vieta (neskaitant smulkių salų). Yra Anglijoje, Kornvalyje, 13 km į pietvakarius nuo Penzanso. Kyšulys užsibaigia stačiais granitiniais klifais, skalaujamais Atlanto vandenyno bangų. Ties kyšuliu susidarę daug smulkių uolų, vadinamų Longšipais. Vienoje iš jų stovi Longšipo švyturys. Tolyn už Žemės Krašto iškilę Silio salos.
Vystomas turizmas. Kyšulį pasiekia magistralė iš Londono, yra nedidelis oro uostas. Žemės Krašte įsikūręs Seneno kaimas. Vietovės apie šį kyšulį buvo paskutinė vieta, kur XVIII a. vartota kornų kalba.
Internetinis radijas

Internetinis radijas – radijo laidų retransliacijos internetu arba audio laidų transliacija vien tik internetu.

Istorija

1993 m. įsikūrė Internet Talk Radio, kuri kiekvieną savaitę transliuodavo pokalbius su kompiuterių ekspertais.
1994 m. Čiapel Hilo (Š. Karolina, JAV) WXYC tapo pirmąja tradicine radijo stotimi, kurios programa imta retransliuoti internetu.
1996 m. kovą Londono Virgin Radio tapo pirmąja Europos tradicine radijo stotimi, kurios programa imta retransliuoti internetu.

Dabartinis internetinis radijas

Šiandieninės radijo stotys naudoja internetinę prieigą, kaip labai perspektyvų priedą prie transliacijų radijo bangomis, ypač populiarinimo ir klausytojų apklausų tikslais. Interaktyvių radijo transliuotojų gausa didėja, nes transliuoti internetu savo radiją gali bet kas, turintis kompiuterį su tinkama operacine sistema. Interneto šifravimo įrenginio pagalba namų vartotojai gali transliuoti garsą tarptautinei auditorijai. Taip didėja konkurencija tarp radijo stočių.
Taurapilis

Istorija

Mindaugo laikais šiose vietose yra stovėjusi Taurapilio pilis. 1387 m. čia pastatyta pirmoji Tauragnų bažnyčia.

Aplinkinės gyvenvietės

TAURAGNAI – 3 km
Šimkūnai – 1 kmSėlė – 2 km
Kirdeikiai – 9 km
Exto Marketing

Exto Marketing – reklamos agentūra, veikusi Lietuvoje 2003– 2008 metais. Įmonė specializavosi rėmimo projektų planavime ir įgyvendinime.

Pavadinimo ir logotipo reikšmė

Exto pavadinimas paimtas iš lotynų kalbos, kurioje reiškia "išsiskirti", "būti kitokiu". Žodis "exto" taip pat naudojamas kaip sudėtinė žodžio dalis, išreiškianti išsiskirimą, pakėlimą, ištraukimą ir pan.

Pagrindiniai klientai

Bitė Lietuva UAB (2004-2008), Bitė Latvia SIA (2006-2008), BMS (2003-2008), Ranga Group (2007-2008) SEB bankas (2006-2008), Švedijos prekybos taryba prie Švedijos ambasados (2006-2008), TEO LT (Lietuvos Telekomas AB, 2003-2007).
Klaus Iohannis

Biografija

K. Johanisas gimė Transilvanijos vokiečių Gustavo Hainco ir Suzanos Johanisų šeimoje. 1992 m. jo tėvai pagal „sugrįžimo programą“ persikėlė į Viurcburgą (Bavarija), gavo Vokietijos pilietybes.
1983 m. K. Johanisas baigė Fizikos fakultetą Babeș-Bolyai universitete Kluže-Napokoje. Dirbo fizikos mokytoju Transilvanijos miesto Sibiu mokyklose ir kolegijose, mokyklų inspektoriumi Sibiu apskrityje.
2000 m. išrinktas Sibiu miesto meru. Didele balsų persvara – atatinkamai 88,7, 83,2 ir 77,9 % – perrinktas meru 2004, 2008 ir 2012 m. Jam vadovaujant miestas sparčiai vystėsi, pritraukė užsienio investicijų, turistų srautus. 2007 m. Sibiu buvo tapęs Europos kultūros sostine (kartu su Liuksemburgu).

Politinė karjera

Nuo 1990 m. prisijungė prie Rumunijos vokiečių demokratinio forumo veiklos. 2001 m. ėmė vadovauti šiai centristinei partijai. 2013 m. tapo Nacionalinės liberalų partijos nariu, pirmuoju vicepirmininku. 2014 m. birželio mėn. išrinktas jos pirmininku.
2014 m. lapkričio mėn. dalyvavo Rumunijos prezidento rinkimuose, savo programoje pabrėždamas kovą su korupcija ir teisinės sistemos pertvarką. Nugalėjo Viktorą Pontą antrajame ture su 54,53 % rinkėjų balsų. Inauguruotas 2014 m. gruodžio 21 d.
Pirmaisiais šalies valdymo metais aštriai polemizavo su ministru pirmininku V. Ponta dėl jo galimos korupcinės veiklos, ragino jį atsistatydinti, ypač po kilusių masinių rumunų protestų.
Pasvalio rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Gintautas Gegužinskas, jo pavaduotoju Jaunutis Ramanauskas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Marijonas Žagunis.
Emilis Darzinis

Biografija

1898–1901 m. Sankt Peterburgo konservatorijoje studijavo kompoziciją pas N. Rimskį-Korsakovą. Nuo 1901 m. gyveno Rygoje, dėstė ir vadovavo chorams.

Kūryba

Sukūrė 4 simfoninius kūrinius (išliko „Melancholiškas valsas“ 1904 m.), 17chorų („Praeitis“, „Nulaužtos pušys“), 19 romansų, pjesių fortepijonui. Paskelbė straipsnių apie latvių kompozitorius ir latvių muziką.
Juozapa Giniotienė

Juozapa Giniotienė (g. 1932 m. sausio 6 d. Šarkiai, dab. Joniškio raj. – 2008 m. gruodžio 13 d. Šiauliai) – Lietuvos pedagogė, skaitovė, poetė, Šiaulių miesto visuomenės veikėja.

Biografija

1949–1951 m. mokėsi Šiaulių mergaičių gimnazijoje, 1951–1953 m. studijavo Šiaulių mokytojų institute, 1959 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja. 2003 m. baigė Šiaulių universitetą, vadybos magistras.
Nuo 1953 m. Šiaulių 4-osios septynmetės, 2-osios vidurinės mokyklos, 1971–2001 m. Šiaulių Juventos vidurinės mokyklos lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja metodininkė. Kurį laiką dėstė Šiaulių pedagoginiame institute. Nuo 1973 m. dar ir Šiaulių ekskursijų biuro gidė. 
Sūnūs pedagogas Juvitas Giniotis ir aktorius bei režisierius Aidas Giniotis.

Skaitovė

Nuo 1953 m. Šiaulių mokytojų choro „Varsa“ koncertų, mieste vykusių dainų švenčių, sąskrydžių, susitikimų, vakaronių, ceremonialų vedančioji ir skaitovė. 1969–2002 m. surengė devynis autorinius kūrybos vakarus, su kuriais aplankyti Kuršėnai, Panevėžys, Akmenė, Pakruojis, Joniškis, Radviliškis, Kaunas, Vilnius ir kiti Lietuvos miestai. Juose skambėjo eilėraščiai, kuriuos parašė Maironis, Salomėja Nėris, Vincas Mykolaitis-Putinas, Stasys Bulzgis ir kiti lietuvių poetai.
1957 m. ir 1974 m. respublikinių skaitovų konkursų laureatė. 1988 m. suteiktas I kategorijos skaitovės vardas.
Atlapakraštis ausūnis

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 503