google/wiki40b huggingface dataset:
Birutė Gudynaitė

Biografija

1976 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 
1976–1983 m. ir 1984–2002 m. dirbo Paminklų restauravimo institute; nuo 1998 m. projektų vadovė, nuo 2002 m. Kultūros paveldo centro projektų vadovė.
Šalia praktinio architektės-restauratorės darbo dirbo ir mokslinį tiriamąjį darbą, skelbė straipsnius mokslinėje paminklų apsaugos spaudoje, dalyvavo mokslinėse konferencijoje, rengė mokslinę studiją apie Vilniaus želdynų sutvarkymą. Daug dėmesio skyrė Vilniaus miesto senųjų mūrų tyrimams ir ekspertizėms. 
Palaidota Antakalnio kapinėse.
Ensis

Ensis (šum. 𒇽𒃲 = PA.TE.SI, 'ariamos žemės valdovas', akadų k. iššakkum) – vienas iš kilmingųjų titulų senovės Šumero miestuose-valstybėse, reiškiantis valdovą ar princą. Panašūs valdovą žymintys titulai buvo lugalis bei en, tačiau ankstyvųjų dinastijų laipotarpiu (~ 2800–2350 m. m. pr. m. e.) tiksliai nėra žinomas skirtumas tarp šių vardų. Manoma, kad pradžioje ensių titulai buvo priskiriami vien Lagašo ir Umos valdovams.
Ensiais buvo laikomi miestą globojančios dievybės atstovai. Vėliau tapo įprasta ensius laikytim lugalių (valdovų) pavaldiniais. III Ūro dinastijos laikais (~ 2100–2000 m. m. pr. m. e.) ensiais buvo vadinami karalystės provincijų valdytojai. Jie turėjo dideles galias vyriausybėje renkant mokesčius ar teisinėje praktikoje, bet buvo visiškai priklausomi (skiriami ir atleidžiami) nuo Uro karaliaus (lugalio). Nors šis vardas buvo paveldimas, tačiau turėjo būti palaimintas karaliaus, jie negalėjo vykdyti savarankiškos užsienio politikos ar karinių veiksmų. Pvz., Ašūro mieste-valstybėje paveldėtojas turėjo ensio vardą pagal akadų kalbos versiją, o globojanti dievybė buvo vadinama šarrum ('karalius').
Uruko periode (4100-2900 m. m. pr. m. e.) Šumero miestuose jie turėjo daugiausiai politinės valdžios. Šis vardas tenkino II Lagašo dinastijos (~ 2100 m. pr. m. e.) galinguosius valdovus.
Juozas Tamošauskas

Biografija

Gimė 1900 m. vasario 28 d. Peterburge, kalnų inžinieriaus šeimoje. Iki 1912 m. su tėvais gyveno Irkutske. Po to grįžo į Peterburgą, kur mokėsi realinėje gimnazijoje. 1917 m. vėl grįžo į Irkutską, kur su tėvais gyveno iki 1919 m. Tais metais su tėvais išvyko į Vladivostoką, kur įstojo į Amūro upės flotilę. 1919 m. birželio 1 d. paskirtas į karo laivą „„Svir““, ėjo vyr. vairininko, signalininko, artileristo pareigas. 1920 m. sausio 30 d. perkeltas į laivą „„Oriol““, kur atliko mokomąjį plaukiojimą Japonijai priklausančiuose vandenyse.
1920 m. kovo 2 d. paskirtas gardemarinu į Vladivostoko jūrų karo mokyklą. Besimokydamas per plaukiojimo praktiką buvo nuplaukęs į Indiją, iš jos laivu „„Jakut“ į Afriką. Grįžęs 1920 m. gruodžio 10 d. paskirtas į mokomąjį laivą „„Didžioji kunigaikštienė Ksenija Aleksandrovna““, su kuriuo plaukiojo iki 1921 m. vasario 10 d.
Nuo 1921 m. gruodžio 28 d. iki 1922 m. vasario 14 d. plaukiojo mokomuoju laivu „„Mariak““. 1922 m. liepos mėn., išlaikęs egzaminus, karinio laivyno Bireznoje vado įsakymu pakeltas į karininko „„karabelnij gardemarin““ laipsnį ir liepos 14 d. paskirtas tarnauti į laivą „„Mariak““. Liepos 28 d. paskirtas jūrų karo mokyklos 4-osios kadetų kuopos jaunesniuoju karininku. 1923 m. liepos mėn. paskirtas gardemarinų kurso kuopos vadu ir tas pareigas ėjo iki 1924 m. gegužės 31 d., kai savo noru išėjo iš laivyno ir išvyko ieškoti giminaičių.
Kelis mėnesius pagyvenęs pas seserį Rumunijoje, išvyko į Balstogę, kur tikėjosi rasti tėvus, bet neradęs, patarnavęs banke ir užsidirbęs pinigų, 1926 m. rudenį atvyko į Lietuvą. Apsigyveno tėvų ūkyje, Telšių apskrityje (tėvai buvo sugrįžę anksčiau, tėvas profesoriavo Kauno universitete ir 1925 m. mirė).
1927 m. liepos 1 d. įstojo į pasienio policijos jūrų apsaugos laivą „Prezidentas Smetona“. Čia tarnavo iki 1928 m. kovo 15 d., nes po sužeidimo, gauto suimant kontrabandinį laivą „„Hassan Bier““, išėjo pasigydyti ir ūkininkavo žmonos ūkyje, Telšių apskrityje.
1934 m. spalio 1 d. vėl priimtas į tarnybą pasienio policijos laivyne. 1935 m. sausio 1 d. suteiktas jūrų apsaugos kapitono laipsnis.
1940 m. liepos 3 d. buvo priimtas Krašto apsaugos ministerijos civiliniu tarnautoju ir paskirtas I inžinerijos bataliono 1-osios kuopos būrio vadu. 1940 m. liepos 20 d. karo laivo vadui Labanauskui su dviem karininkais pasitraukus į Vokietiją, liepos 21 d. kpt. ltn. J. Tamošauskas laikinai ėmė vadovauti karo laivui „„Pirmūnas“ (buv. „Prezidentas Smetona“)“, įrašytas į jūrininkų specialybės karininkų atsargą atsargos kapitono leitenanto laipsniu.
1940 m. rugsėjo 1 d. Juozas Tamošauskas perkeltas į Karo technikos štabą.
Genadijus Mikšys

Biografija

1974 m. baigė Joniškio 1-ąją vidurinę mokyklą, 1979 m. baigė Kauno A. Sniečkaus politechnikos institutą, inžinierius šiluminininkas.
1979–1990 m. Dviračių ir variklių gamyklos „Vairas“ energetikas, cecho viršininkas, 1990–1997 m. Šiaulių šilumos tinklų Šiaurinės katilinės viršininkas, 1997–2001 m. SPAB „Šiaulių energija“, komercijos direktorius, 2001–2002 m. UAB „Naujoji šiluma“ direktorius, 2002–2003 m. UAB „Rolvika“ Šiaulių filialo direktorius, 2003–2007 m. Šiaulių miesto savivaldybės administracijos direktorius, 2007–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės meras.

Politinė veikla

1998 m. Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, nuo 2004 m. LiCS Šiaulių skyriaus pirmininkas.
2002–2003 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, išrinktas ir 2003 m., bet, paskirtas Šiaulių miesto savivaldybė administracijos direktoriumi, mandato atsisakė. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 
„Lions“ klubo narys, Šiaulių regbio klubo „Vairas“ prezidentas. Žmona Laima, vaikai Šarūnas, Jolita, Laimonas.
Eglinis luobatašis

Imago

8 – 19 mm dydžio. Antsparnių, antenų ir kojų spalva labai įvairi – nuo šviesiai rudos iki juodos. Priešnugarėlė spindinti, su retais taškeliais.
Rusvi vabalai labai panašūs į tamsųjį luobatašį (Tetropium fuscum Fabr.) Skiriasi priešnugarėlės taškuotumu (eglinio luobatašio taškai tankesni ir stambesni) ir antsparnių pečių plaukuotumu (tamsiojo luobatašio antsparnių pečiai apaugę tankiais geltonais plaukeliais, o eglinio ne tokie tankūs).

Taip pat eglinis luobatašis labiau "mėgsta" eglę, pušis puola rečiau. tamsusis luobatašis pušį puola dažniau.

Lerva

18 – 25 mm ilgio, tipiškos ūsuočių lervos išvaizdos – storokos, balsvai rusvos, su tamsiai ruda "galvute". Pagal išvaizdą atskirti nuo daugelio kitų rušių ūsuočių (ypač tamsiojo luobatašio) lervų gana sunku.

Biologija ir ekologija

Dažniausiai puola eglę, rečiau pušį. Retkarčiais puola maumedį ar kėnį. Buvo aptiktas ir egzotiškuose medžiuose, tokiuose kaip pocūgė ar sitkinė eglė.
Paprastai pažeidžia viduramžius bei brandžius, nusilpusius, o kartais visiškai sveikus ir jaunus medžius. Kiaušinius deda į siaurus žievės plyšius. Išsiritusios lervos žievėje ir po žieve graužia vingiuotus takus. Takai po žieve, paliečia ir balaną. Išsinėrusios keturis kartus lervos medienoje išgraužia iki 8 cm ilgio kablio formos taką, kurio gale virsta lėliuke. Išsirite vabalai prasigraužia į išorę.
Vystymosi trukmė 1–2 metai.
Suaugėliai skraido visa vasarą. Suaugę vabalai nesimaitina, tik eikvoja medžiagas, kurias sukaupė būdami lervos stadijos.
Labai žalingas kenkėjas, pažeisti silpnesni medžiai dažnai žūva. Eglinio luobatašio pažeistus medžius skaptuoja geniai.

Paplitimas

Paplitęs šiaurinėje Eurazijos dalyje, nuo Ispanijos iki Japonijos. Pietuose paplitimo arealas siekia Šiaurės Italiją, Albaniją, Rumuniją, Turkiją, Mongoliją, Šiaurės Kiniją, Korėją.
Lietuvoje dažnai aptinkamas spygliuočių miškuose, ypač eglynuose.
Mansteris

Istorija

Pavadinimas kilęs iš keltų deivės Muma. Anksčiau provincija buvo suskirtyta į šešis regionus. Viduramžiais regionai susijungė į trys karalystes. Trys karūnos simbolizuoja šias karalystes. XVI a. pirmoji anglų kolonija buvo įkurta netoli Korko. Anglijos vyriausybei XVI a. viduryje numalšinus airių sukilimus, sukilėlių žemės buvo konfiskuojamos ir perduodamos anglų kareiviams, pirkliams, valdžios pareigūnams. 1641 m. kilo naujas airių sukilimas, kurį 1652 m. Anglija numalšino, o Mansteryje įsitvirtino anglų protestantų dominuojama administracija.
1841 m. teritorijoje gyveno apie tris milijonus gyventojų. Nuo 1845 m. iki 1849 m. Airijoje išplitusio Bulvių bado metu ir, po jo sekusios emigracijos bangos, provincijos gyventojų skaičius sumažėjo per pusę.
Trisdešimčiai dienų, per Airijos pilietinį karą Mansteris buvo suformavęs nepriklausomą Mansterio respubliką, bet vėliau Airija ją vėl prisijungė.

Miestai

Didžiausias miestas Korkas – 186 239 (2002). Kiti svarbūs miestai – Limerikas, Voterfordas, Tralee, Ennis ir kiti.

Ekonomika

Provincija į Airijos biudžetą įneša 40 milijardų eurų. Svarbi bio-farmacinė pramonė.
Bėgantis skustuvo ašmenimis 2049

Siužetas

2049-ieji. Specialaus policijos padalinio Blade Runners („likvidatoriai“) pareigūnas K atranda nėščia buvusios replikantės (bioinžineriškai sukurto žmogaus) palaikus. Siekiant užkirsti kelią galimam karui tarp rūšių, K slapta patikima užduotis surasti vaiką ir sunaikinti visus prie jo vedančius įrodymus. Bevykdydamas jam paskirtą misiją K išsiaiškina, jog vaikas kažkaip yra susijęs su dingusiu laikomu likvidatoriumi Dekardu.

Įvertinimas

Kino kritikai gyrė filmą už vaidybos, režisūros, kinematografijos detales, muziką, visapusį išpildymą ir ištikimybę pirmajai daliai. Nepaisant teigiamų recenzijų filmas nebuvo finansiškai sėkmingas; pasauliniu mastu surinko per 259 mln. JAV dolerių.
Kaburajus

Kaburajus (portug. Monte Caburaí) – kalnas Gvianos plokščiakalnyje, Kaburajaus kalnagūbryje, Gajanoje ir Brazilijoje (Roraimos valstija). Aukštis 1465 m. Tai toliausiai į šiaurę nutolusi Brazilijos vieta, nors pagal tradiciją šiauriausiu tašku laikomas Atlanto pakrantėje esantis Oranžo kyšulys (jis yra 84,5 km toliau į pietus lyginant su Kaburajumi). Kalno papėdėje prasideda Ailano upė.
Vilniaus Joachimo Lelevelio vidurinė mokykla

Istorija

Mokykla įkurta 1915 m.
1939 m. mokykla pavadinta Vilniaus V valstybine berniukų gimnazija. 1949 m. mokykla pavadinta Vilniaus 5-ąja vidurine mokykla. Nuo 1953 m. čia mokosi moksleiviai, kalbantys lenkiškai ir rusiškai. 2001 m. suteiktas lenkų istoriko Joachimo Lelevelio (1786–1861) vardas.
Neutronų spinduliavimas

Neutronų spinduliuotė – jonizuojančiosios spinduliuotės forma, kuri pasireiškia laisvaisiais neutronais. Tipiški reiškiniai yra branduolio dalijimasis arba branduolių suliejimas, sukeliantis laisvųjų neutronų išsiskyrimą, kurie vėliau reaguoja su kitų atomų branduoliais ir sudaro naujus izotopus, kurie, savo ruožtu, gali sukelti tolesnę neutronų spinduliuotę. Laisvieji neutronai yra nestabilūs, suskaidomi į protoną, elektroną ir plius antinelektroninį neutriną, kurio vidutinis gyvenimo laikas yra 887 sekundės (apie 14 minučių, 47 sekundės). 
Neutronų spinduliavimas – neutronų sklidimas iš įvairių įrenginių, kuriuose vyksta branduolinės reakcijos. Neutronus taip pat spinduliuoja ampulės, pripildytos berilio ir radžio miltelių mišinio, elementariųjų dalelių greitintuvai, branduoliniai reaktoriai. Neutronų spinduliavimas atsiranda sprogus branduoliniam šaudmeniui ir yra vienas iš branduolinio sprogimo naikinimo veiksnių, o neutroninių šaudmenų – pagrindinis naikinimo veiksnys.
Lina Braknytė

Lina Braknytė (g. 1952 m. lapkričio 19 d. Vilniuje) – lietuvių aktorė.
Pirmas vaidmuo kine – Vika Arūno Žebriūno filme „Paskutinė atostogų diena“ (1964).
Po dvejų metų Aleksejus Batalovas iš kelių šimtų pretendenčių ją išsirinko Suok vaidmeniui filme „Trys dručkiai“. Žiūrovams įsiminė ir pagrindinis jaunos aktorės vaidmuo filme „Dubravka“, Respublikiniame kino festivalyje 1967 m. gavęs geriausio moters vaidmens prizą. Linos Braknytės vaidyba išsiskyrė nuoširdumu ir tiesumu.
Baigusi mokyklą Lina norėjo stoti į Maskvos kinematografijos institutą VGIK (ВГИК), bet nestojo. Baigė bibliotekininkystės studijas Vilniaus Universiteto Istorijos fakultete. Kine daugiau nevaidino.
Vyras – fotografas ir leidėjas Raimondas Paknys. Duktė Vika.
SL Benfica

Istorija

1904 metais Lisabonoje įkurtas Sport Lisboa klubas, 1908 metais klubas sujungtas su Grupo Sport Benfica, sudarant Sport Lisboa e Benfica.
Sigutė Vižinytė

Biografija

1986 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, gydytoja. Všį Biržų ligoninė, Všį Biržų rajono savivaldybės poliklinikos apylinkės gydytoja pediatrė.
Tėvynės sąjungos narė. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.
TRXYE

Įvykiai prieš išleidimą

2013 m. birželio 5 d. Sivan pasirašė kontraktą su „EMI Australia“, bet metus laikė tai paslaptyje. 2014 m. birželio 26 d. atlikėjas būdamas videokonferencijoje VidCon paskelbė, kad 2014 m. rugpjūčio 15 d. jis išleis EP, kurį sudarys penkios dainos, tuo pat metu į YouTube buvo įkeltas vaizdo įrašas, kuris atskleidė EP viršelį.

Singlai

„The Fault in Our Stars“ buvo išleistas 2013 m. gegužės 5 d. kaip aukų rinkimo kampanija, kuria siekta padėti Princess Margaret ligoninės fondui Perte, Australijoje. Daina susilaukė didelės sėkmės ir Sivan pridėjo atnaujintą dainos versiją į savo EP. Nauja šios dainos versija buvo išleista kaip reklaminis singlas 2014 m. birželio 13 d. „Happy Little Pill“ – pirmas oficialus EP singlas, kuris buvo išleistas 2014 m. liepos 25 d. Singlas pateko į populiarių dainų sąrašus trylikoje šalių.

Komercinė sėkmė

„TRXYE“ debiutavo penktoje pozicijoje JAV su 30 000 kopijų pardavimų, praėjus tik trims dienoms. 2015 m. liepą EP dainos JAV turėjo 371 000 atsisiuntimų ir 73 000 albumo kopijų pardavimų 2015 m. rugsėjį. Australijoje EP pardavimai buvo skaičiuojami kaip „Happy Little Pill“ pardavimai, todėl 2014 m. rugpjūčio 24 d. singlas iš 34 pozicijos pakilo į 10.
Goniec Kowieński

Goniec Kowieński (liet. Kauno pasiuntinys) – dienraštis, leistas 1920–1921 m. Kaune lenkų kalba.

Istorija

Leido ir redagavo V. Syrunovičius. Informavo apie Lietuvos, Lenkijos ir pasaulio politinius, ekonominius įvykius, rašė apie Lenkijos vidaus ir užsienio politiką, pasakojo apie kitų šalių politikų svarstomus klausimus. 1921 m. rugpjūčio 3 d. išėjo paskutinis, 164 numeris, nes leidinys buvo uždarytas. Vietoj „Goniec Kowieński“ išleistas „Dzień Kowieński“.
Glikolizė

Glikolizė (gr. glykys – saldus + lysis – atskyrimas) – pirmasis ląstelinio kvėpavimo etapas, vykstantis citozolyje, kurio metu gliukozė C₆H₁₂O₆ suskyla į piruvatą CH₃COCOO⁻ + H⁺. Išlaisvinta energija šiame procese yra panaudojama formuojant daug energijos turinčius junginius: ATP (adenozino trifosfatas) ir NADH (redukuotas nikotinamido adenino dinukleotidas). Kadangi glikolizė būdinga visiems gyviesiems organizmams, labai tikėtina, kad vykstant evoliucijai ji atsirado pirmiau negu Krebso ciklas arba elektronų pernašos sistema. Glikolizė vyksta ne mitochondrijose, o citozolyje ir jai nereikia deguonies.

Energijos sunaudojimo etapai

Glikolizės pradžioje, veikiant atitinkamiems fermentams, dvi fosforilo grupės prisijungia viena prie gliukozės, kita prie fruktozės-6-fosfato ir taip aktyvuoja pradinį reakcijos (glikolizės) substratą. Tai įvyksta per dvi reakcijas, sunaudojant dvi ATP molekules. Po šių reakcijų C₆ molekule skyla į dvi C₃ molekules, kurių kiekviena turi po fosfato grupę. Toliau abi C₃ molekulės dalyvauja tose pačiose reakcijose.

Energijos išgavimo etapai

Glikolizės metu vyksta oksidacija, t. y. iš molekulės atskyla elektronai, kuriuos prisijungia NAD. Kiekviena NAD molekulė du elektronus, ir vieną vandenilio joną, tad iš viso susidaro du NADH. Atsipalaiduoja tiek energijos, kiek pakanka keturioms ATP molekulėms susidaryti. Šis procesas vadinamas substratiniu fosforilinimu, nes reakcijos metu fosfatas, fermento padedamas, nuo substrato perkeliamas prie ADP molekulės. Atėmus dvi pradžioje sunaudotas ATP molekules, grynoji glikolizės išeiga – 2 ATP molekulės, kas palyginus su Krebso ciklu nedaug. Galutinis glikolizės produktas – piruvatas. Jei ląstelė neturi kur panaudoti susidariusio NADH, jis vėl paverčiamas NAD vienaip redukuojant šį galutinį produktą arba į laktatą (pienarūgštis rūgimas) arba į etilo alkoholį.
Kambarinių gėlių enciklopedija

Kambarinių gėlių enciklopedija – enciklopedinis botanikos žinynas.

Apimtis

Puslapių skaičius – 320.
Kambarinių gėlių enciklopedija – tai išsamus žinynas, kuriame keli šimtai spalvotų nuotraukų. Žinyne aprašomi įvairūs augalai, kurie auga kambariuose, oranžerijoje.
Leidinyje yra patarimų, kaip auginti ir prižiūrėti augalus.

Literatūra

Nico Vermeulen. Kambarinių gėlių enciklopedija. 2003. ISBN 9986-02-999-6.
FK Inhulec

Istorija

Klubas įkurtas 2013 m. Tuo metu vadinosi pagal pagrindinio rėmėjo pavadinimą. 2015 m. pervadintas "Inhulets" pavadinimu. Debiutavo Pirmoje lygoje.
Sigitas Čereškevičius

Sigitas Čereškevičius (g. 1953 m. liepos 25 d. Kaltanėnuose) – Lietuvos architektas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija

1976 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto architektūros fakultetą. 1976–1978 m. Miestų statybos projektavimo instituto architektas. Nuo 1982 m. VISI, Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, 1993 m. docentas. 1990 m. architektūros mokslų kandidatas. 
1989–1996 m. bendrovės „Architektai ir planuotojai“, nuo 2000 m. bendrovės „Urbanistika“ direktorius.
Vališkių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 70x20 m dydžio, iškiliu viduriu. Pietiniame šlaite, 3 m žemiau aikštelės yra piliakalniui nepanaudota kalvos dalis. Šlaitai nuolaidūs, 10 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, rytiniame aikštelės krašte įrengiant geodezinį ženklą. Piliakalnis dirvonuoja.
Pietinėje papėdėje, 0,04 ha plote yra 40 cm storio kultūrinis sluoksnis su anglimis, apdegusiais akmenimis (pastato vieta?).

Aplinkiniai piliakalniai

Vargulių piliakalnis 5 kmPerkalių piliakalnis 3 kmAlantos piliakalnis 9 kmAntatilčių piliakalnis II 10 kmAvilčių piliakalnis 12 kmBerzgainių piliakalnis 6 kmDaubariškių piliakalnis 7 kmLiesėnų piliakalnis 12 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Varytuvas

Varytuvas – įtaisas, organas ar kūno dalis, kuris mechaninę variklio ar raumenų energiją transformuoja į naudingą judėjimą aplinkoje.
Aukštųjų Šančių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Eigulių piliakalnis 3,5 kmLentainių piliakalnis 7 km
piliakalnis 5 kmKarmėlavos piliakalnis 11 kmMarvelės piliakalnis 8 kmŽiegždrių piliakalnis 8 km
Vieškūnų piliakalnis 7 kmPajiesio piliakalnis 3 km
Pakalniškių piliakalnis 5 km
Putonių aliejus

Putonių aliejus, putonių sėklų aliejus (angl. meadowfoam seed oil) – valgomas aliejus, gaunamas iš baltosios putonės (Limnanthes alba) sėklų.
Putonių sėklose būna 20-30% aliejaus. Putonių aliejus yra ypatingai stabilus, nes virš 98% jo riebalų rūgščių yra ilgagrandinės. Putonių aliejus yra labai panašus į rapsų aliejų, su kuriuo konkuruoja kai kuriose pramoninėse gamybose.

Panaudojimas

Putonių aliejus plačiai naudojamas kosmetiniuose ir plaukų priežiūros preparatuose, nes yra stabilus, tepus ir gerai laikosi odos paviršiuje. Kitos teigiamos savybės yra drėkinamasis poveikis, neriebus jutimas liečiant, geras maišumas su kitais kosmetikoje naudojamais aliejais. Šį aliejų naudoja masažo losjonuose, saulės įdegį blokuojančiuose kremuose, profesionaliuose aukų priežiūros produktuose. Jis labai patvarus laikant, nežiūrint į didelę molekulinę masę kambario temperatūroje yra skystas. Putonių aliejus yra idealus nešiklinis aliejus, jis puikiai palaiko kitus mažiau stabilius vertingus aliejus, pvz., migdolų, agurklių, nakvišų aliejus.

Gamyba

Aliejus išgaunamas traiškant sėklas ir ekstrahuojant tirpikliu. Likę kieti ekstrahavimo likučiai naudojami pašarams. Galvijų pašare jų gali būti iki 25%, ir tai jiems nė kiek nekenkia. Kitų gyvūnų pašarams naudojamus likučius reikia apdoroti garais arba dėti po nedaug, nes juose yra nuodingo giukozinoalto.
Kalitėja

Pavadinimo kilmė

Miesto vardas graikų kalba reiškia „gražus vaizdas“.

Sportas

Mieste vyko kai kurios 1896 ir 2004 m. olimpiadų varžybos.
Kalitėjoje žaidžia GS Kallithéa futbolo klubas.
Smėlis

Panaudojimas

Smėlis naudojamas betono gamyboje. Monomineraliniai smėliai, pavyzdžiui, kvarcinis, naudojami stiklo gamyboje. Taip pat smėlis naudojamas kaip abrazyvinė medžiaga, vandens filtruose.
Rio Terseras

Istorija

1910 m. aplink geležinkelio stotį ėmė kurtis gyvenvietė. 1913 m. Modesto Acuña gyvenvietė įkurta oficialiai, o 1918 m. pervadinta Rio Terseru. Vėliau įkurta ginklų gamykla, imta vystyti chemijos pramonė.
1995 m. lapkričio 3 d. Rio Tersero ginklų gamykloje įvyko didelis sprogimas, nuniokojęs miestą (žuvo 7 žmonės, sužeista ~300).
Algirdas Budrys

Biografija

Broliai dailėtyrininkai Romualdas ir Stasys Budriai.
Mokėsi Baisogalos vidurinėje, Kauno Juozo Naujalio muzikos mokykloje, 1957–1963 m. studijavo LSSR konservatorijoje (Juozo Jasenkos klasėje).
Nuo 1963 m. konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas. 1964–1968 m. tobulinosi Leningrado konservatorijos aspirantūroje (pas Vladimirą Krasaviną). 1970–1971 m. stažavo Paryžiuje (pas Žaką Lanslo). 1972–1975 m. Kairo nacionalinės konservatorijos profesorius ekspertas.
1976–1986 m. ir nuo 1994 m. konservatorijos Pučiamųjų instrumentų katedros vedėjas; 1980 m. docentas, 1985 m. profesorius. 1986–1988 m. Lietuvos filharmonijos meno vadovas ir direktorius. Nuo 1992 m. pučiamųjų orkestro „Trimitas“ meno vadovas. Nuo 2011 m. Vytauto Didžiojo universiteto Muzikos akademijos profesorius, Instrumentinės muzikos katedros vedėjas. Nuo 1984 m. Tarptautinės klarneto asociacijos narys.
Koncertuoja su instrumentiniais ansambliais ir kaip solistas. Gastroliavo Prancūzijoje, Lenkijoje, Egipte, Vokietijoje, Suomijoje, Čekoslovakijoje, Anglijoje, JAV, SSRS. Paskelbė teorinių ir metodinių straipsnių. Tarp mokinių – Petras Vyšniauskas.
Rifo kalnai

Rifo kalnai (berberų kalba:; arabų kalba: جبال الريف) – kalnai esantys šiaurės Maroke. Rifo kalnai išsidėstę lanku prie Viduržemio jūros nuo Gibraltaro sąsiaurio iki Mulujos upės deltos ir iki Feso apylinkių pietuose.
Priklauso Betikos Kordiljeroms, kurių dalis yra ir pietų Ispanijoje. Rido kalnai nėra Atlaso kalnų dalis, bet priskiriami Gibraltaro arkai arba Alborano jūros geologiniam regionui.

Geografija

Plotas – 1 750 km², ilgis – apie 350 km, plotis – apie 52 km, vidutinis aukštis – 600 m, aukščiausias – 2356 m Tidigino kalnas yra centrinėje Rifo kalnų dalyje (Džebel–Tidigino masyvas). Sniegas čia laikosi nuo spalio iki gegužės mėn.
Rifo kalnai gana jauni, susidarė maždaug prieš 40-45 mln. metų, kaip Atlaso kalnai ir Alpės, kai Afrikos kontinentinė plokštė pajudėjo į šiaurę ir susidūrė su Eurazijos plokšte. Be Rifo kalnų tai pačiai tektoninei struktūrai priklauso Gibraltaro kalnas ir Andalūzijos kalnai (isp. Cordilleras Béticas) Pirėnų pusiasalyje. Nuo Vidurinio Atlaso Rifo kalnus skiria, taip vadinami, Tazos vartai, – Sebu upės slėnis.
Rifo kalnai sudaryti daugiausiai iš klinčių, išraižyti daugybės upių slėnių. Landšaftas – Viduržemio jūros pakrančių tipo, labai paveiktas žemės ūkio. Šiauriniai šlaitai apaugę makviu, kamštinių ąžuolų miškais, aukščiau vyrauja spygliuočių – tujų, kadagių, eglių ir kedrų miškai. Pietiniuose Rifo kalnų šlaituose auga sodai.
Titulinė nacija

Titulinė nacija (rus. титульная нация) - etninė grupė, kurios vardu pavadintas autonominis teritorinis vienetas ar valstybė ir kuri paprastai dominuoja šiame administraciniame vienete ar valstybėje.

Idėjos kilmė

Titulinės nacijos sąvoką XIX a. pabaigoje sukūrė žinomas prancūzų poetas ir nacionalistinės pakraipos politinis veikėjas Morisas Baresas (Maurice Barrès). Baresas tituline nacija vadino dominuojančią etninę grupę, kurios kalba ir kultūra tampa valstybės ir jos švietimo sistemos pagrindu. Titulinėms nacijoms jis priešpastatė nacionalines mažumas ir etnines diasporas.
Barosas teigė, kad nacionalinės valstybės gali būti stiprios, jei nacionalinės mažumos ir etninės diasporos bus lojalios titulinės nacijos valstybei, o titulinė nacija palaikys savo nacionalines mažumas užsienyje.