google/wiki40b huggingface dataset:
Stirniai (Mindūnai)

Istorija

1373 metų kalavijuočiai, žygiuodami po Aukštaitiją užrašė Antistirne (=Antastirniai), kuriuos galima tapatinti su Stirniais prie Stirnių ežero. XVII–XVIII amžiuje buvo bent treji Stirniai: dabar išlikęs kaimas, kiti Stirniai pietinėje ežero pakrantėje ir treti Stirniai šiaurinėje ežero pakrantėje (prie Šeikių kaimo). Vieni iš tų Stirnių (kurie, dabar nelabai aišku) XV–XVII amžiuje buvo vadinami Antastirniais. XV amžiuje Stirnius valdė Giedraičiai. Nuo XVI amžiaus Stirniai priklausė Žarnovskių giminei. Vienas iš Žarnovskių pačioje XVIII amžiaus pradžioje dalį Stirnių dvaro užrašė Vilniaus akademijai. Matyt, nuo tada jėzuitai Stirniuose įsteigė misiją, pasistatė koplyčią (ji minima 1724, 1744 metais ir t. t.). Stirnių jėzuitai atlikdavo religinius patarnavimus (tuokė ir krikštijo) ne tik Stirnių, bet ir Suginčių koplyčioje.
Motiejus Kazimieras Sarbievijus

Biografija ir kūryba

Gimė Sarbieve (Lenkija, Plocko vaiv.). Studijavo Vilniuje ir Braunsberge. Rašė odes, epigramas, himnus, eilėraščius. 
1625 pirmą kartą išleistos „Lyrikos knygos“ Kelne. Iš viso buvo daugiau kaip 50 leidimų. 1632 m. Antverpene išleistos knygos antraštinį puslapį puošė graviūra, sukurta pagal Pauliaus Rubenso piešinį.
1618–1622 m. – pirmasis Sarbievijaus kūrybos laikotarpis. Rašo panegirikas, sukuria keletą epitalamijų.
1623–1625 m. Sarbievijus praleidžia Romoje. Čia jis mokosi garsioje jėzuitų kolegijoje. Italijos kultūra, antikinė architektūra, skulptūra, dailės kūriniai, Antikos rašytojų rankraščiai ir literatūra turėjo lemiamos reikšmės poeto kūrybai. Savo mokytoju ir dvasios vadovu jis pasirinko Horacijų. Romoje parašyti eilėraščiai buvo įtraukti į pirmąjį M. K. Sarbievijaus rinkinį „Trys lyrikos knygos“ (Lyricorum libri tres) išleistą 1625 m.
M.K. Sarbievijus viešai skaitė savo eilėraščius per poetikos paskaitas, kuriose dėstė Lietuvoje sukurtą literatūrinė teoriją apie aštrų ir šmaikštų stilių. Nors ir labai įsigilinęs į teologijos studijas, M.K. Sarbievijus naujai išrinktam popiežiui Urbonui VIII skyrė odę „Aureum saeculum“. Popiežius Urbonas VIII, kuris pats buvo poetas puikiai įvertino M.K. Sarbievijaus poeziją ir paskyrė jį į bažnytinių brevijorių himnų reformatorių grupę greta trijų žinomų Romos jėzuitų, nors Sarbievijus dar tik kelis mėnesius tebuvo kunigu ir neturėjo nė 30 metų. Sakoma, kad poetas sukūrė porą himnų ir pataisė Velykų laikotarpio himną. Vėliau paties popiežiaus buvo vainikuotas laurų vainiku bei apdovanotas aukso žiedu. 
1626–1635 m. parašyti ir išleisti visi svarbiausi M. K. Sarbievijaus kūriniai. Tai antikinių ar biblinių tekstų parodijos ir palinodijos. 1627 m. pradėjo dėstyti Vilniaus akademijoje, buvo jos profesoriumi. Čia jis subrendo kaip rašytojas ir asmenybė. 
Poeto iniciatyva arba veikiamas jo talento Vilniaus universitete susiformavo literatūrinis humanistų būrelis, kuriam priklausė talentingiausi poetai. Jauniesiems kolegoms M.K. Sarbievijus buvęs ne tik pripažintas autoritetas, antikinės literatūros žinovas, bet ir patarėjas, organizatorius. Per Sarbievijaus organizuojamus susibūrimus jauni poetai skaitė arba deklamavo savo pirmuosius eilėraščius. Taigi M.K. Sarbievijaus veikiama Vilniaus universitete susiformavo savotiška „poetinė mokykla“, kuri išugdė nemažą būrį naujų poetų. Vieni iš žymesnių M.K. Sarbievijaus mokinių - M.Kmicičius, T.Požeckis, A.Rozenvaldas.
1627 m. Motiejus Sarbievijus parašė studiją „Pagonių dievai“, kurioje, be senovės lietuvių mitologijos, pateikia žinių apie dangaus kūnų garbinimą.
Daugelis jo kūrinių dedikuoti žymiems Lietuvos žmonėms - J.K. Chodkevičiui, Steponui Pacui, A.V. Radvilai ir kitiems.
Ginklo sūnus

Turinys

Nuteistas pusei metų, Dži Er atsiduria kalėjime, kuriame tampa kitų kalinių seksualinių priekabių objektu. Kai padėtis atrodo be išeities, jį globoti imasi įtakingas kalinys Brendonas Lynčas, už tai pareikalaujantis paslaugos laisvėje.
Išėjęs į laisvę, Dži Er padeda Lynčui pabėgti ir tampa šio gaujos nariu. Kartu su vietiniu nusikaltėlių vadeiva Semu Lenoksu Lynčas planuoja apiplėšti aukso kasyklą ir kartu pasiima Dži Er. Pastarasis įsimyli Tašą, vieną iš Semo merginų, tačiau tokie santykiai jiems gresia rimtais nemalonumais ir po apiplėšimo jis nori su savo dalimi ir Taša pasprukti...
Laisvosios profsąjungos

Laisvosios profsąjungos – Lietuvos laisvųjų profsąjungų laikraštis, leistas 1990–1991 m. Vilniuje.

Istorija

Redaktorė V. Nekrašienė. Tiražas 5400 egz. Išėjo 9 numeriai.
2014 m. jaunimo vasaros olimpinės žaidynės

Kultūrinė ir edukacinė programa

Jaunimo olimpinių žaidynių metu jaunimui vykdoma kultūrinė ir edukacinė veikla. Edukacija jaunimo žaidynėse vyksta remiantis olimpinėmis vertybėmis, skatinančiomis sveiką gyvenseną bei mokančiomis, kaip tapti tikru sportininku. Jaunuolius moko žinomi sportininkai bei „tarptautiniai specialistai“. Programa sujungia „Olimpines tradicijas (pavyzdžiui, olimpinio deglo estafetė) ir skirtingas kultūras olimpinės dvasios sklaidai“.
Stasi

Istorija

Stasi buvo sukurta MGB pavyzdžiu. TSRS ją vadino ypatingai ištikimu ir naudingu partneriu.
Vilhelmas Zaiseris buvo pirmasis VDR saugumo ministras. Jo atstovas buvo Erikas Milkė. Vėliau Zaiserį pakeitė Rytų Vokietijos lyderis Valteris Ulbrichtas, o 1953 metais postą perėmė Ernstas Volvėberis. 1957 metais jis atsistatydino dėl daugybės nesutarimų su Valteriu Ulbrichtu ir Erichu Honekeriu, jį pakeitė jo atstovas Erikas Milkė.

Įtaka

Stasi įsiskverbė į kiekvieną VDR gyvenimo sritį. Devinto dešimtmečio viduryje abiejose Vokietijos valstybėse pradėjo sparčiai augti vietinių informatorių tinklas Inofficielle Mitarbeiter ('neoficialūs bendradarbiai'). 1989 metais žlungant VDR Stasi organizacijoje jau dirbo 91 000 darbuotojų ir 300 000 informatorių. Maždaug kas penkiasdešimtas Vokietijos gyventojas bendradarbiavo su Stasi, tai viena plačiausiai į politiką įsiskverbusių organizacijų per visą istoriją. Be to, Stasi įsiskverbė ir palaužė Vakarų Vokietijos valdžią ir slaptąsias organizacijas, tuo tarpu jokia vakarų slaptoji organizacija nesugebėjo infiltruoti Stasi.
Stasi stebėjo politines VDR gyventojų nuotaikas, norėdama numalšinti prieštaravimus kankindavo ir įbaugindavo žmones. Per Taikiąją revoliuciją 1989 metais Stasi būstinės buvo užimtos nepatenkintų piliečių, bet Stasi spėjo sunaikinti daugybę paslapčių. Kai išlikę dokumentai buvo paviešinti, daugelis žmonių sužinojo, kad jų draugai, giminės, kolegos ar net sutuoktiniai nuolat teikė informaciją Stasi.
Kiti dokumentai (Rozenholco bylos), kuriuose buvo surašytos rytų Vokietijos šnipų užsienyje pavardės, leido slaptai JAV spec.tarnybai CŽV juos sugaudyti. Po Vokietijos susivienijimo buvo atskleista, kad Stasi slapta rėmė kairiąsias teroristų grupuotes, tokias kaip Raudonosios armijos frakcija. Dauguma šių teroristų grupuočių išnyko praradusios Stasi paramą.
Vienas iš žinomiausių šnipų Stasi organizacijoje, tai Rusijos Federacijos prezidentas [Putinas] šaltinis.
1999 metais Stasi buvo apkaltinta sąmoningai švitinusi politinius kalinius didžiuliais radiacijos kiekiais, greičiausiai, kad sukeltų vėžį.
Seimelis

Seimelis (lenk. Sejmik) – nuo 1565 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, 1569–1795 m. Abiejų Tautų Respublikos, 1795–1863 m. Rusijos imperijos Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemių, apskričių (pavietų) ir kitų teritorinių junginių bajorų suvažiavimas, įteisintas 1565 m. gruodžio 30 d. Žygimanto Augusto privilegija. Šiuolaikinėje Lenkijoje sejmik województwa vadinamas vaivadijos savivaldos atstovaujamoji institucija.

Istorija

Išaugus Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimo reikšmei į jį dėl bajorų luomo padidėjimo bei dėl tolimų atstumų nebegalėjo susirinkti visi LDK bajorai. Todėl Žygimantas Augustas, rengdamas 1564–1566 m. teismų ir administracijos reformą bei II Lietuvos Statutą Lietuvoje Lenkijos pavyzdžiu LDK teritoriją padalijo į pavietus, kurių sostinėse vykdavo seimeliai, turintys tokį patį statusą, kaip ir Lenkijos Karalystės seimeliai. Pavietų centruose buvo įkurdinti miestų ir žemių teismai. Lietuvos bajorija (šlėkta) išlaikė savitumą, kuris buvo laiduojamas Lietuvos Statutu, tačiau įgijo ir Lenkijos Karalystės bajorijos teises bei privilegijas. Pavyzdžiui, 1454 m. Nešavos privilegijos draudė karaliui įvesti naujus mokesčius, skelbti visuotinę bajorų mobilizaciją be vietinių seimelių sutikimo. Karalius ne tik įsipareigojo skaitytis su bajorų nuomone dėl mokesčių ir kariavimo, bet ir turėjo pradėti savo pareigūnus siųsti tarpusavio konsultacijoms į seimelius. Toks karaliaus ir bajorų interesų derinimas ilgai trukdavo, dėl to nuo XV a. pabaigos pradėta seimelių atstovus atsiųsti į visos valstybės suvažiavimus seimus, kuriuose dalyvaudavo Karaliaus taryba ir pats Karalius. Taip 1493 m. atsirado visuotinis dvejų rūmų Lenkijos Seimas, kurio aukštuosius rūmus – Senatą sudarė Karaliaus tarybos didikai, o Atstovų rūmai priklausė bajorams. Seimo konstitucijos ar įstatymai pavietuose automatiškai neįsigaliodavo – juos dar turėdavo patvirtinti kiekvieno pavieto seimelis.
Po 1795 m. Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo seimelių funkcijos buvo šiek tiek apribotos, tačiau jie buvo prilyginti Rusijos apskrities bajorų suvažiavimams ir veikė iki 1863 m. sukilimo.

Veikla

Seimelius galėjo sušaukti karalius arba vaivada. Kiekvienas seimelis išsirinkdavo savo Seimelio maršalką. Iki 1569 m. juose, kaip ir valstybės seime galiojo liberum veto teisė. Rinkdamas atstovus į Seimą seimelis nustatydavo jų veiklos laisvės ribas. Atstovas, pasielgęs kitaip, negu instrukcija, nebuvo baudžiamas, tačiau jis niekada daugiau nebebuvo renkamas į Seimą. Jeigu seimelis nepatvirtindavo Seime priimtos konstitucijos, karalius siųsdavo kreipimąsi, kad įstatymas būtų priimtas. Kartais taip pavieto bajorams pavykdavo išsiderėti papildomų teisių arba būdavo išsprendžiami kiti jų iškelti klausimai.
Idėjų kalvė

Istorija

Manoma, jog vienas seniausių idėjų kalvės prototipų galėjo būti 1884 m. Anglijoje įkurta socialistinės pakraipos Fabian draugija. Pagal kitus šaltinius, seniausia tokia institucija yra 1916 m. įkurtas Brookings Institution Vašingtone. Neoliberalios pakraipos – Mont Pèlerin Society (1947 m.) ir Rand Corporation (1948 m.). Pats terminas pradėtas vartoti maždaug 1945 m., iš pradžių juo vadinant karinius patarimus teikiančias institucijas.
Iš maždaug 4 500 think tanks pusė įkurta iki 1980 m. Po 1989 m. daugiausia su JAV kilmės parama buvo įsteigti neoliberalieji smegenų centrai Rytų Europoje.

Veiklos formos

Dauguma idėjų kalvių šiuo metu yra institutai, fondai, viešosios įstaigos ar visuomeninės organizacijos. Visuomenės bei valstybės gyvenime jos veikia kaip idėjų generatoriai bei idėjų plėtotojai, jas pritaikant konkrečiai socialinei ar politinei situacijai. Idėjų kalvės kartais remia ir pačios vykdo mokslinius tyrimus, bet tai nėra esminė jų veiklos sritis, kadangi jie daugiau orientuojasi į idėjų praktiškumą, o ne teorinius jų pagrindimo modelius, publikuojamus vien tik mokslinėje literatūroje.

Bendrovių parama

Kai kurios bendrovės kaip Exxon, Microsoft, Pfizer ir Merck (USA) bei kt. remia viešąsias think tanks organizacijas bei grupes.

Kritika

Privatus idėjų kalvės finansavimo pobūdis kelia pavojų nukrypti nuo neutralumo. Kritikai mano, jog idėjų kalvės gali būti linkę skelbti tik tokias idėjas ar tyrimų rezultatus, kurių skelbimas užtikrintų tolimesnę remiančių struktūrų finansinę paramą. Tačiau panašus pavojus iškyla ir mokslo įstaigoms, jei jos žymiai finansuojamos iš privačių šaltinių.

Vokietija

Bertelsmann Stiftung, Berlinpolis, Bürgerkonvent, Centrum für Hochschulentwicklung, Deutsche Gesellschaft für Auswärtige Politik e. V.,  EHI-EuroHandelsintituts, Global Public Policy Institute, iGoBeyond, Initiative neue Soziale Marktwirtschaft, Institut Arbeit und Technik, Konvent für Deutschland, Partner für Innovation, Stiftung Marktwirtschaft, Stiftung Wissenschaft und Politik, Tönissteiner Kreis e. V..
Lyginamoji anatomija

Lyginamoji anatomija – anatomijos šaka, lyginamuoju būdu tirianti skirtingų gyvūnų rūšių kūno struktūras, siekiant suprasti adaptyvius pokyčius, kuriuos jie evoliucijos metu paveldėjo iš bendrų protėvių. Daugiausia apsiriboja stuburinių gyvūnų tyrimu. Glaudžiai susiję su evoliucine biologija ir filogeneze.
Lyginamosios anatomijos tyrimai patvirtina bendros organizmų kilmės teoriją, padeda klasifikuoti rūšis.
Barzdžiūnai

Aplinkinės gyvenvietės

Stračiūnai
Darbininkų balsas (Šiauliai)

Istorija

Leido suvienyta Šiaulių darbininkų profesinė organizacija. Pasirodė 6 numeriai.
Redagavo Petras Čeponis ir Jonas Markelis.
Eduardas Gizevijus

Biografija

Kilęs iš suvokietėjusių Prūsijos mozūrų Gižickių giminės. Mokėsi Seinuose, Gumbinėje. 1817–1821 m. studijavo teisę ir pedagogiką Karaliaučiaus universitete, jo nebaigęs 1819-1825 mokytojavo privačiai Karaliaučiuje. 1825-1876 m. Tilžės gimnazijos mokytojas, nuo 1846 m. pirmasis joje dėstęs lietuvių k. Pasisakė už lietuvių kalbos dėstymą Mažosios Lietuvos mokyklose. 1879 m. vienas iš Lietuvių literatūrinės draugijos Tilžėje steigėjų.

Mokslinė veikla

Rinko tautosaką ir etnografinę medžiagą. Sudarė 246 lietuvių liaudies dainų rinkinį, paliko apie 150 etnografinių piešinių, kuriuose vaizdavo Mažosios Lietuvos kraštovaizdį ir kaimo žmones (daugiausia merginas, moteris, vaikus) šventine apranga, vestuvinių apeigų scenas iš Tilžės, Ragainės, Pagėgių, Klaipėdos ir Priekulės apylinkių. Paveikslai 1918 m. ir 1929 m. buvo eksponuoti Karaliaučiuje, 1930 m. Tilžėje. Mokslinėje periodikoje (Preußische Provinzial-Blätter, Neue Preußische Provinzial-Blätter) 1837–1866 m. paskelbė daug etnografinių aprašymų ir tautosakos kūrinių su savais vertimais į vokiečių k. – lietuvių dainų ir liaudies papročių aprašymų apie vestuvių (trobos puošimą, dovanų dalijimą, jaunosios gaubtuves ir kt.), gimtuvių ir krikštynų apeigas, alaus darymą, linamynį. Išvertė vokiečių pedagogo F. Richterio brošiūrą „Notūros gydymas“ (1879 m.).
Tilžėje vokiečių kalba išleistas jo raštų rinkinys ir autobiografija „Eduard Gisevius“ (1881 m., 2 leid. 1930 m.). Lietuvių kalba jo etnografinių raštų paskelbta rinkinyje „Lietuvininkai“ (1970 m.).
Arklių veislės

Arklių veislės – per kelis tūkstantmečius žmogaus išvestos veislės iš domestikuoto tarpano rūšies (Equus caballus). Yra išskiriami du pagrindiniai arklių veislių tipai – tradiciniai arkliai ir poniai, kurių ūgis ne didesnis kaip 147 cm.

Grupavimas

Įvairias arklių veisles augintojai dažnai skirsto į tris grupes. Pirmieji yra „karštakraujai“, arba, „pilnakraujai“, – arabai ir grynakraujai arkliai. Šie arkliai turi tokią pat kraujo temperatūrą, kaip ir kitos veislės, taigi jie iš tikrųjų nėra „karšto kraujo“, bet taip vadinami, nes yra kilę iš arabų ir barbų veislių, iš karštų Šiaurės Afrikos ir Arabijos kraštų. pvz poniai
Antrieji yra „šaltakraujai“, kurie irgi nėra šalto kraujo, bet jie yra dideli, sunkieji darbiniai arkliai iš šalto šiaurinio klimato. Tretieji yra „šiltakraujai“, arba „maišyti“, kurie išvesti iš karštakraujų ir šaltakraujų. Iš šios grupės yra daugiausia dabartinių sportinių arklių, išskyrus lenktyninius arklius, kurie beveik visada yra grynakraujai. Visų grynakraujų kilmę galima atsekti iš trijų garsiųjų eržilų – turkų Barelio (apie 1689 m.), arabų Darlio (apie 1702 m.) ir arabų Godolfino (apie 1731 m.).
Kiekviena šalis turi savo arklių veisles – pradedant Indijos polo poniu ir baigiant Pietų Afrikos Basutų poniu bei Didžiosios Britanijos šairu. Kiekviena veislė prisitaikiusi gyventi savo gimtosiose vietose ir kiekviena yra savaip naudojama. Veislės apibūdinamos pagal jų konstituciją arba dydį ir kūno formą, taip pat pagal spalvą ir bet kokias baltas žymes, kurias jie gali turėti ant galvų ir kojų.

Arklių veislių dydžiai

Arkliai būna labai įvairių dydžių – nuo mažiausio pasaulio arklio Falabela, kurio aukštis ties gogu tesiekia 76 cm, iki didžiausio iš visų veislių šairo. Šairo eržilas turi būti 168 cm ar aukštesnis ir turi sverti apie vieną toną. Šairai paprastai būna rudi arba bėri su baltomis kaktomis. Jų „plunksnuotos“ kojos yra su puskojinėmis arba kojinėmis. Yra labai daug posakių, siejančių arklių elgseną su kailio spalva. Arabai sako, kad visi arkliai, išskyrus bėrus, neneša sėkmės, nebent jie su baltomis žymėmis, arba kad baltas arklys yra puošniausias, bet jis kenčia nuo karščio. Plačiai paplitęs įsitikinimas, kad kaštono spalvos arkliai yra greiti, bet karšto temperamento.
Arklio ūgis matuojamas plaštakomis. Viena plaštaka, atitinkanti suaugusio žmogaus plaštakos plotį, yra lygi 10,16 cm. Jeigu arklio ūgis 15,2 plaštakos, tai jis yra 157 cm aukščio. Matuojant imamas atstumas nuo žemės iki arklio pečių viršaus, vadinamo gogu.
Jonas Losovičius

Biografija

Pasak kronininko Jano Dlugošo Janas Losovičius buvo kilęs arba iš viduriniojo luomo šeimos arba iš kilmingųjų šeimos turėjusios Syrokomlos herbą. Manoma, kad studijavo Krokuvos universitete, buvo Vilniaus kanauninkas. 1463 m. sausio 24 d. paskirtas Lucko vyskupu. 
Būdamas Lucko vyskupu gyveno Porchuvo kaime, kuris 1465 m. vyskupui išrūpinus, gavus miesto teises ir buvo pervadintas vyskupo vardu Janów Biskupi, o vėliau tapo Palenkės Januvu. 1468 m. gegužės 4 d. tapo Vilniaus vyskupu. Pašventino daug naujai įkurtų parapijų ir pastatytų bažnyčių. Dalyvavo užsienio politikos reikaluose, ypatingai santykiuose su Kryžiuočių ordinu.
Karaimai

Kalba

Karaimų kalba yra tiurkų kipčiakų grupės kalba, artima Krymo totorių, mirusiai polovcų (kumanų), taip pat dabartinei balkarų kalbai. Pirmosios kalbos, padariusios įtaką karaimų kalbos leksikai buvo arabų, persų, hebrajų kalbos. Vėliau dėl lenkų, rusų ir ukrainiečių kalbų įtakos Ukrainos, Lenkijos, Rusijos ir Lietuvos karaimų kalboje atsirado daug slaviškų žodžių.
Apie 100 karaimų kalba karaimų kalbos Trakų tarme.

Religija

Karaimai yra religijos, galutinai susiformavusios VIII a. dab. Irake, išpažinėjai. Jų Dievo namai vadinami kenesa. Jų tikėjimas yra tarpinė judaizmo atšaka, tiki Senuoju Testamentu.

Istorija

XIX–XX a Rytų Europos. mokslininkai manė, kad karaimai etniškai susiję su totoriais, jie kilo iš senųjų tiurkų genčių (kipčiakų, chazarų), VIII–X a. Chazarų kaganate priėmusių karaizmą. Kiti mokslininkai randa įrodymų, kad karaimai – tai VIII a. Bizantijoje įkurta semitų religinė sekta, kuri vėliau pasidalino, dalis pasitraukė į dabartinio Krymo teritorijas, į Chazariją, kiti liko Bizantijoje.
Iširus chazarų valstybei, dalis karaimų migravo prie Juodosios jūros, apsigyveno Krymo kalnuotoje dalyje. XIII–XIV a. karaimų bendruomenės įkurtos Haličo-Voluinės kunigaikštystėje.
1897 metais Rusijos imperijoje gyveno apie 12 900 karaimų.

Lietuvos karaimų kultūra

Geriausiai žinomas dalykas, kurį karaimai atnešė į Lietuvos kultūrą, yra patiekalas kibinas (kybyn) – pusmėnulio formos mielinės tešlos pyragėliai su aviena.
Tradiciniai drabužiai – moterų poilgis sijonas, balta palaidinė, kyrcha (aksominis nesagstomas švarkelis, siuvinėtas aukso siūlais), plokščios monetomis bei karoliukais siuvinėtos kepurės; vyrų – dryžuotas chalatas, juosiamas skarele ar dirželiu, aukšta nukirsto kūgio formos kepurė.
Vienas iš žymiausių Lietuvos karaimų buvo Dr. Seraja Šapšalas (1873–1961) – filologas, orientalistas, Krymo, vėliau – Lenkijos (kartu ir Lietuvos) karaimų vyriausiasis dvasininkas (hachanas), žymus Lietuvos karaimų dvasinis ir kultūros veikėjas.
Babadaihanas

Istorija

1939 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas. Iki 1992 m. vadintas Kirovsku (rus. Кировск). Nuo 1992 m. birželio 26 d. vadinamas dabartiniu pavadinimu.
Mahometas III Abu Zaijanas

Mahometas III Abu Zaijanas (muḥammad ben ya`qūb, arab.: محمد بن يعقوب, g. nežinoma – m. 1366 m.) – nuo 1362 m. Marinidų dinastijos Maroko sultonas. Mahometas III-is Abu Zaijanas buvo Ali I-jo Abdal Hasano anūkas.

Istorija

Mahometas III-is į valdžią atėjo po vadinamųjų „vizirių valdymo metų“. 1366 m. sultonas sugalvojo nužudyti vizirį Usmaną, kuris neramumų metais skirstė sultonų sostus, bet viziris apie tai sužinojo ir įsakė uždusinti sultoną. Viziris Umaras Maroko sultonu paskyrė Ali I-jo sūnų Abdal Azizą I-jį.
Pomorų krantas

Pomorų krantas (rus. Помо́рский бе́рег) – etnografinė Baltosios jūros pakrantės dalis nuo Kemės miesto iki Onegos miesto.
Vakaruose ribojasi su Karelų krantu, rytuose – su Onegos krantu. Pomorų kranto ilgis apie 140 km, krantas driekiasi šiaurės vakarų kryptimi. Beveik visa kranto linija žema, tik kai kur yra iškilų kyšulių ir skardžių.

Visas Pomorų krantas išraižytas gausių įlankų, tačiau daugelis jų seklios. Visa pakrantė labai sekli, joje plačiai išsibarsčiusios šcheriškos salos, kurių juostos išorinis kraštas nutolęs į jūra iki 30 km tarp Onegos šcherų ir kranto eina šcherinis farvateris, kuriuo gali praplaukti laivai, kurių grimzlė neviršija 3 m.
Pomorų krantas ir Karelų krantas laikomi pomorų etnoso formavimosi istoriniu centru.
Steven Hooker

Stivenas Hukeris (angl. Steven Hooker g. 1982 m. liepos 16 d.) – australų lengvaatletis, šuolininkas su kartimi. Olimpinis čempionas. Jam priklauso antras pasaulyje geriausias šuolių su kartimi rezultatas.
Glogovacas

Istorija

Savivaldybė buvo įkurta po Antrojo pasaulinio karo kaip naujas socialinis, politinis bei administracinis vienetas. Dėl politinių priežasčių paskutinius aštuoniasdešimt metų srities ekonomikos augimo lygis buvo lėtas. Nepaisant to, savivaldybė ėmėsi tam tikrų veiksmų laipsniškai gerinti (nors ir iš lėto) vietos ekonomiką, žemės ūkio, švietimo, medicinos bei pramonės sektorius.
Frydrichas I (Prūsija)

Biografija

Frydrichas III, kilęs iš Hohencolernų dinastijos, buvo trečiasis didžiojo kurfiursto Frydricho Vilhelmo ir Oranijos princesės Luizės Henrietės sūnus, tačiau tapo sosto įpėdiniu, kadangi du vyresni broliai anksti mirė.

Šeima

Pirmą sykį vedė 1679 m. Heseno-Kaselio princesę Elžbietą Henrietę, su kuria susilaukė vienos dukters. Antrą sykį 1684 m. vedė Hanoverio princesę Sofiją Šarlotę, su kuria susilaukė dviejų vaikų, tarp jų – būsimojo sosto įpėdinio Frydricho Vilhelmo I. Trečioji, 1708 m. sudaryta santuoka su Meklenburgo-Šverino hercogaite Sofija Luize buvo bevaikė.

Vidaus ir užsienio politika

Jo valdymo metu buvusi asmeninės unijos pagrindu sujungta Brandenburgo-Prūsijos valstybė buvo pakelta į Prūsijos karalystės rangą. Iki tol Šventojoje Romos imperijoje karalystės statusą turėjo tik Bohemija, tačiau Frydrichui pavyko įtikinti imperatorių Leopoldą I suteikti jam karaliaus titulą mainais į paramą ginklais 1701–1714 m. Ispanijos įpėdinystės kare. Frydricho karūnacija karaliumi Prūsijoje įvyko 1701 m. sausio 18 d. Karaliaučiaus katedroje, tuo siekiant pademonstruoti, kad Frydricho karališkasis statusas galiojo tik teritorijoms, neįėjusioms į imperijos sudėtį (tik Frydricho anūkas Frydrichas II pirmasis titulavosi Prūsijos karaliumi). Siekiant išplėtoti naujosios valstybės ideologinį pagrindimą, buvo pabrėžiamas naujosios valstybės ryšis su prūsų paveldu.
Jo valdymo metu 1694 m. buvo įkurtas Halės universitetas, kuriame vėliau veikė Lietuvių kalbos seminaras. 1696 m. Berlyne įsteigta Prūsijos meno akademija, 1701 m. – Prūsijos mokslų akademija.
Viktoras Cimkauskas

Biografija

1915 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. 1924 m. baigė Lietuvos universitetą. 1924–1928 m. advokatavo Šiauliuose, vėliau Kaune. Tėvas Mykolas Cimkauskas turėjo sukaupęs didžiulę biblioteką, kurią 1928 m. po tėvo mirties pervežė į Kauną.
1930 m. spalio 30 d. kartu su Paulium Galaune ir Viktoru Steponaičiu įkūrė Knygos mėgėjų draugiją, buvo jos sekretorius, propagavo lietuvišką knygos ženklą ir spaudą.
Žuvo koncentracijos stovykloje.
Bronius Pargaliauskas

Biografija

1981 m. baigė Maskvos inžinierinį statybos institutą, inžinierius mechanikas. 1997–1999 m. Trakų rajono savivaldybės mero pavaduotojas, Seimo nario K. Jakelio padėjėjas – sekretorius. AB „Empower“ generalinis direktorius.
Tėvynės sąjungos narys. 1997–2000 m. Trakų rajono savivaldybės narys, 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Nadėžda, vaikai Vilius, Giedrius.
Fidelity Investments

Fidelity Investments – viena iš stambiausių investicinių fondų ir finansinių paslaugų tiekėjų pasaulyje. Jos bendro valdomo turto vertė buvo pasiekus $1.5 trln. JAV dolerių sumą 2010 m.

Veikla

Fidelity Investments valdo įvairius investicinius ir pensijų fondus, teikia lėšų paskirtstymo ir investicinių konsultacijų paslaugas. Ši bendrovė taip pat užsiima nuolaidų tarpininkavimo, vertybinių popierių kliringo ir turto valdymo veikla bei teikia gyvybės draudimo paslaugas.