google/wiki40b huggingface dataset:
Vladas Zajančkauskas

Biografija

Gimė 1915 m. gruodžio 27 d. Aukštadvaryje. 2002 m. prieš V. Zajančkauską buvo pradėtas tyrimas dėl įtarimų dalyvavus Holokauste. 2005 m. iš jo buvo atimta JAV pilietybė. Į JAV V. Zajančkauskas emigravo 1950 m. iš Austrijos ir 1956 m. tapo natūralizuotu JAV piliečiu. 1950 m. atvykęs į Jungtines Valstijas, V. Zajančkauskas imigracijos pareigūnams tvirtino, jog karo metais iki 1944 m. dirbęs savo tėvų ūkyje, paskui pabėgęs į Vokietiją, o iš ten – į Austriją. Jis teigė, kad jo žmona esanti gimusi Lietuvoje, o iš tiesų ji gimusi Lenkijos rytuose, Travnikų kaime – būtent ten įrengtoje Travnikų koncentracijos stovykloje jiedu ir susipažino. Teismuose dėl pilietybės atėmimo ir deportacijos V. Zajančkauskas prisipažino melavęs dėl sutuoktinės gimtinės, bet taip elgęsis atseit pamokytas kitų lietuvių – tie įspėję, jog paminėjus Travnikų vietovę imigracijos pareigūnams, jo teigimu, gali kilti „papildomų klausimų“ ir leidimas apsigyventi Jungtinėse Valstijose gali užtrukti keletą metų. Dar po kurio laiko V. Zajančkauskas prisipažino melavęs ir dėl savo buvimo vietos karo metais. Jis paliudijo, jog buvo Lietuvos kareivis, paimtas į sovietų armiją. 1941 m. jis pakliuvęs vokiečiams į nelaisvę ir buvęs išvežtas į Travnikų koncentracijos stovyklą. Ten, jo teigimu, naciai privertę jį dirbti išvien ir paskyrę vadovauti Travnikų konclagerio valgyklai.
V. Zajančkauskas tikino, kad jis buvo paliktas koncentracijos stovykloje ir tuo metu, kai daugelis kitų nacių talkininkų buvo išsiųsti malšinti Varšuvos geto sukilimo. Malšinant sukilimą, buvo išžudyta daugiau kaip 10 000 žydų. Tačiau JAV pareigūnas Elis Rosenbaumas pateikė neginčijamų įrodymų (tarp jų – seną nacių sargybinių budėjimo tvarkaraštį iš Travnikų konclagerio), kurie patvirtina, jog V. Zajančkauskas buvo „bendrininkas vykdant genocidą“ ir neabejotinai dalyvavo Varšuvos geto likvidavime.
2010 m. JAV teismo nutarimu 95 metų V. Zajančkauskas turėjo būti deportuotas iš šalies, tačiau Lietuvai atsisakius jį priimti taip ir liko gyventi JAV. Mirė 2013 m. rugpjūčio 5 d. Sutone.
Parašė prisiminimų knygą „Mano gyvenimo trupiniai šiame gražiame pasaulyje“, kurioje papasakojo apie savo vaikystę ir karo metus.
Turbulencija

Turbulencija – skysčių ir dujų tekėjimo/judėjimo būdas, kuriam yra būdingas chaotiškumas, sūkurių buvimas. Kitas skysčių ir dujų tekėjimo būdas yra vadinamas sluoksniniu tekėjimu (arba laminariuoju tekėjimu). Perėjimą tarp šių dviejų tekėjimo būdų nusako bedimensinis dydis Reinoldso skaičius. Eksperimentai rodo, kad laminarusis tekėjimas vamzdyje būna, kuomet Reinoldso skaičius yra mažesnis nei 2100, o tekėjimas vamzdyje taps pilnai turbulentiniu, kai Reinoldso skaičius viršys vertę 4000. Žinoma, šios vertės dar priklauso ir nuo vamzdžio geometrijos bei pradinių sąlygų. Šilumos pernešime konvekcijos būdu paprastai visada pasireiškia turbulencija.
Rimgailiai

Aplinkinės gyvenvietės

Pačeriaukštė – 3,7 km
Padegesiai – 0,6 km
Degesiai – 1,4 km
Kirbuliai – 3,7 km
Jokūbonys (Biržai) – 0,5 km
Kirkilai – 2,2 km
BIRŽAI – 8 km
Alternatyvus rokas

Alternatyvus rokas (angl. Alternative rock) – roko stiliaus muzikos atšaka, pradėta kurti devintajame dešimtmetyje ir išpopuliarėjusi dešimtajame dešimtmetyje. Tipiški stiliaus instrumentai – gitara, būgnai ir bosinė gitara.
Alternatyvaus roko grupės: Imagine Dragons, The Script, Coldplay, Three Days Grace, Tool, The Rasmus, Green Day, Live, Linkin Park, 30 Seconds to Mars, Fall Out Boy, Staind, Flyleaf, Nirvana, My Chemical Romance, Muse, Panic! At The Disco, IR, R.E.M. ir t. t.
Birželio 22

Vardadieniai

Eigauda – Eigaudas – Eigaudė – Eigeda – Eigedas – Eigė – Inocentas – Kaributas – Kentautas – Kentautė – Laima – Laimutė – Paulina – Paulinas – Tomas.
Kasltaunas

Istorija

Kasltaunas yra buvusi salos sostinė, jame veikė Tinvaldas (Meno salos parlamentas). Miesto pradžia siekia 1090 m.
Pirmieji telefonai Kasltaune įrengti 1901 m.
Komerciniai reisai į Kasltauno uostą nutrūko XX a. 8-tą dešimtmetį, nors tuo metu regione plėtėsi finansų verslas ir pramonė.

Politika

Kasltaunas yra vienas iš keturių Meno salos valdymo miestų (kiti – Daglasas, Pylas ir Ramsis). Jie visi miestais paskelbti 1852 m. Miestų aktu (angl. Town Act 1852). Kasltaunas vietiniu valdymo centru tapo 1883 m.
1874 m. Raktų Rūmai (angl. House of Keys) persikėlė iš Kasltauno į Daglasą.
Kasltaunas yra Raktų Rūmų rinkimo apygarda (angl. House of Keys Constituencies), joje renka vieną Raktų Rūmų narį (angl. Member of the House of Keys; MHK).
Miesto atstovu 2006 m. rinkimuose buvo išrinktas James Anthony Brown, kuris iki 2011 m. buvo Meno Salos vyriausiuoju ministru (angl. Chief Minister of the Isle of Man). 2011 m. jis pasitraukė, jo vietą užėmė Richard Ronan.

Autobusai

Per miestą einantys autobusų maršrutai jungia Kasltauną su Daglasu, Port St. Mary ir Port Irinu. Darbo dienomis ir šeštadieniais autobusai važinėja kas 20 min., sekmadieniais ir darbo dienomis po 18.00 – rečiau. Penktadienio ir šeštadienio vėlyvais vakarais važinėja specialūs naktiniai reisai (men. Hullaid Oie 'Naktinė pelėda'), kurie yra brangesni. Reti reisai važiuoja ir į Pylą. Visi šie autobusai priklauso Meno Salos valstybinei kompanijai Bus Vannin. Ši kompanija 1976 m. pakeitė pervežimų paslaugas, anksčiau tiektas kompanijos Isle Of Man Road Services.

Geležinkelis

Mieste veikia ir Kasltauno geležinkelio stotis (Castletown railway station), kuri priklauso vieninteliam likusiam Isle of Man Railway ('Meno salos geležinkelis') maršrutui iš Daglaso į Port Iriną. Linija yra 91,4 cm pločio, naudojami lokomotyvai garvežiai.

Stotis yra šiaurrytiniame miesto pakraštyje, netoli Poulsomo parko. Anksčiau iš jos gabendavo Castletown Brewery ('Kasldauno alaus daryklos') gamintą alų, taip pat galvijus ir kitus gyvulius. Stotyje dar tebėra gyvulių aptvarų likučiai.

Oro transportas

Vienintelis Meno salos komercinis oro uostas yra Ronaldsvėjaus oro uostas, esantis už 1,5 km į šiaurės rytus nuo Kasltauno. Jį aptarnauja tiek Bus Vannin autobusai, tiek geležinkelis, tiek vietiniai taksi. Aerouostą galima pasiekti ir iš miesto centro vedančiais pėsčiųjų takais.

Oro uosto takai ir orlaivių aikštelės išsidėstę netoli Karaliaus Vilhelmo koledžo (King William’s College).
Oro uostas kaip aerodromas imtas naudoti 1928 m. 1933 m. pradėti keleiviniai reisai į D. Britaniją.
Aušrys Kriščiūnas

Biografija

1974–1975 m. mokėsi Ažugirių (Utenos raj.) pradinėje mokykloje. 1975–1982 m. mokėsi Vilniaus A. Vienuolio vidurinėje mokykloje. 1985 m. baigė Vilniaus 35 - tąją vidurinę mokyklą . 1992 m. KTU Studentų Sąjungos vienas iš įkūrėjų bei pirmasis prezidentas.  1993 m. baigė Kauno technologijos universitetą, inžinierius elektrikas. 1994 m. Radijo stoties "Ultra Vires" vienas iš įkūrėjų bei programų direktorius. 2007 m. Krepšinio klubo „Aisčiai“ rinkodaros vadovas. 2009 m. UAB "Saugiai" projekto http://www.basketboss.lt vadovas. 2015 m. Instituto "Kaunas - Lvovas" direktorius.
Partijos „Jaunoji Lietuva“ narys. 1995 - 1996 m, 2011 - 2015 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, Kultūros ir meno komiteto pirmininkas.
Barjeriniai rifai

Barjeriniai rifai – viena iš koralinių rifų rūšių. Šie rifai stambesni nei pakrantiniai rifai, dažnai gerokai nutolę nuo kranto, atsiskyrę nuo jo kartais giloku vandens koridoriumi. Geriausias pavyzdys – Didysis barjerinis rifas Australijoje.
Barjerinių rifų atsiradimą galima įsivaizduoti taip, kad iš pradžių susidarę pakrančių rifai dėl kranto ir priekrantinės jūros dugno dalies grimzdimo buvo atskirti nuo kranto gilesne jūros dalimi.
Labai pagrįstai koralinių rifų ir salų kilmę išaiškino Č.Darvinas. Č.Darvinas manė, jog koralinių salų – atolų susidarymas taip pat susijęs su vienos ar kitos jūros dugno dalies grimzdimu. Iš pradžių, pagal Darviną, nedidelės vandenynų vulkaninės kilmės salos buvo apsuptos pakrantinių, o vėliau ir barjerinių rifų. Paskui sala pamažu grimzdo, o ją supantieji koralų pastatai, dugnui grimztant, augo į viršų. Salai visai nugrimzdus susidarė žiedo pavidalo atolai su vandens lagūna viduryje.
Atolų kilmę galima įsivaizduoti ir kitaip – koraliniams klintynams augant ant povandeninių kalnų grandinių viršūnių, kurios yra arti jūros paviršiaus. Ypač gausu koralinių salų Ramiojo vandenyno tropikinėje dalyje.
Didachė

Didachė (gr. Διδαχή = didache, „Dvylikos apaštalų mokymas”) – vienas seniausių krikščionybės dokumentų, kuriame atsispindi pirmykštės bendruomenės gyvenimas, papročiai, liturgija ir teisinės normos.
Ilgą laiką tebuvo žinomos tik Didachės citatos iš Bažnyčios tėvų ir Eusebijo Cezarėjiečio raštų. 1873 m. Stambule rastas visas Didachės nuorašas senovės graikų kalba, datuojamas 1056 m., išleistas 1883 m. (lietuvių k. 1986 m.).
Pirmykštis dokumento pavadinimas – „Viešpaties mokymas, kurį dvylika apaštalų perdavė pagonių tautoms“. Visgi Didachėje apie mokymo turinį kalbama palyginti nedaug. Dokumentas praktinio pobūdžio, greičiausiai skirtas priimantiems krikštą suaugusiems žmonėms. Jame kalbama apie dorovinius reikalavimus, apeigas ir svarbiausias teisines normas.
Sudaro 16 skyrių: 1-6 skyriuje gyvenimo ir mirties kelio įvaizdžiais kalbama apie dorovę, 7-10 skyriuje aprašyta (pirmąkart krikščionių literatūroje) liturginės apeigos (krikštas) ir maldos (triskart per dieną), pateikta pamokymų apie pasninką, agapę ir Eucharistijos šventimą, 11-15 skyriuje surašyti teisiniai pamokymai apie keliaujančių apaštalų ir pranašų tarnystę, apie tikinčiųjų prievoles jų atžvilgiu, bendruomenių vadovų (vyskupų ir diakonų) rinkimą, 16 skyriuje raginama saugotis klaidingo tikėjimo skelbėjų ir budėti laukiant Jėzaus Kristaus antrojo atėjimo.
Didachei būdinga, kad neminimas Jėzaus prisikėlimas.
Dauguma autorių, atsižvelgdami į kai kurias būdingas žymes (pvz., 9 sk. minimos kalnuotos apylinkes), į bendruomenės sandarą ir ypač į hierarchinius santykius, sprendžia, kad Didachė parašyta Sirijoje ar Palestinoje tarp 90–100 metų.
Bronė Draginienė

Biografija

1961–1965 m. mokėsi Smalininkų (Jurbarko raj.) pradinėje m – kloje, 1965–1972 m. Panevėžio internatinėje sporto mokykloje, 1973–1977 m. studijavo Lietuvos kūno kultūros institute.
1977–1978 m. Druskininkų sporto mokyklos trenerė, 1979–1981 m. metodininkė, 1981–1991 m. direktoriaus pavaduotoja, nuo 1991 m. Druskininkų sporto mokyklos direktorė.
Tėvynės sąjungos Druskininkų skyriaus narė. 1990–1995 m. Druskininkų miesto tarybos deputatas, 1995–1997 m. ir 2000–2003 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narė.
Sporto sanbūvių klubo „Jotvingių ainiai“ narė, Bendraamžių psichologinės paramos centro narė.
Pahango sultonatas

Istorija

Kinų šaltiniai mini hinduistinę Pahango valstybę (vadino ją Phang ir kitaip), klestėjusią Malakos pusiasalyje dėl Transmalakinės prekybos jau I tūkst. VII–X a. ji buvo užimta Šrividžajos, vėliau laikinai Čolos, o XIII a. čia siekė įsigalėti Tailandas. Galiausiai teritorija atiteko Melakos sultonatui, kurio valdymo laikais čia įsigalėjo islamas.
1470 m., silpstant Melakos galiai, Pahangas tapo nepriklausomas, kaip sultonatas. Nepriklausomybė tęsėsi iki XVII a. pradžios, tačiau Pahangas patyrė daugybę karų, invazijų. Jų metu buvo išžudyti valdovai, daugybė gyventojų paversti vergais. 1615 m. jį nukariavo Ačeho sultonatas. Šiam atsitraukus, regione hegemoniją įgijo Džohoro sultonatas. Tačiau Pahangas turėjo atskirus valdytojus, kurie titulavosi radža bendahara.
1858–1863 Pahange vyko įpėdinystės karas, kuriuo pasinaudojo britai, plėsdami čia savo įtaką. Jų dėka Pahango valdytojai 1882 m. pradėti tituluoti sultonais, tačiau jų valdžia buvo nominali ir priklausė nuo britų rezidentų. 1896 m. Pahangas oficialiai įsijungė į Britų Malają kaip Federacinė valstija.
1957 m. Malaizijai iškovojus nepriklausomybę, Pahango sultonatas tapo viena iš Malaizijos valstijų. Jame išlaikyta sultono institucija.
Gintautėlė Laimutė Baginskienė

Gintautėlė Laimutė Baginskienė (g. 1940 m. liepos 22 d. Kėdainiuose) – Lietuvos dailininkė vitražistė.

Biografija

1958–1964 m. studijavo Lietuvos dailės institute.
Sutuoktinis Tadas Baginskas, duktė Kamilė Baginskaitė.
Mikalojus Bardauskis

Mikalojus Bardauskis (Bardowski) – XVII a. žemaičių bajoras, panegirikų autorius, studijavęs Vilniaus jėzuitų akademijoje.
Viena M. Bardauskio panegirika Novae Hierusalem fax nova („Naujosios Jeruzalės naujasis žiburys“, 1643) laikoma pirmuoju Gardų, arba Žemaičių Kalvarijos, aprašymu. Kita dedikuota vyskupui Jurgiui Tiškevičiui – Panegyricus illustrissimo ac reverendissimo domino d. Georgio Tyszkiewicz magno Samogitiae praesuli… („Panegirika šviesiausiam ir garbingiausiam ponui Jurgiui Tiškevičiui, didžiajam Žemaičių vyskupui“, 1643).
Marių mergelio atodanga

Marių mergelio atodanga – atodanga, atsivėrusi Kuršių nerijos nacionaliniame parke, Parnidžio įlankoje, Didžiosios kopos papėdėje. Matoma vietose, kur kopos statmenai nusileidžia į marias. Teritorijoje, esančioje tarp Parnidžio rago bei Lietuvos ir Rusijos valstybės sienos ir priklausančioje Grobšto gamtos rezervatui, įlankos krante kopos yra išslėgusios marių mergelio, arba gitijos, sluoksnius.
Pučiant stipriam rytų vėjui, pamaryje galima stebėti bangų į krantą ridenamų mergelio išspaudų gabaliukus. Marių pakrantė ties atodanga atrodo lyg akmenuota – nusėta įvairaus dydžio apvaliais mergelio gabaliukais. Marių mergelis ne kartą yra pasitarnavęs miškininkams, apželdinant smėlynus.
Mergelio atodanga – geologinis paminklas. Būklė stabili, rytinis mergelio šlaitas nuolat veikiamas vandens erozijos. Plotas - 0,45 ha.

Susidarymas

Mergelio atodanga – tai 2–3 m aukščio, šviesiai pilkos spalvos, sluoksniuotas kalnelis, susidaręs slenkančiai į marias kopai išspaudus į paviršių dumblo sluoksnį. Atodangos formuojasi tada, kai Didžiojo kopagūbrio kopos, slinkdamos, slegia mergelio sluoksnį. Ties marių kranto linija, sumažėjus pasipriešinimui, mergelis išspaudžiamas į paviršių.
Mergelis – vidutinio kietumo, nelaidi vandeniui uoliena, sudaryta iš karbonatų, dolomitų ir molio bei įvairių priemaišų, dažnai slūgso arti žemės paviršiaus. Iš jos gaminamos įvairios rišamosios statybinės medžiagos: cementas, kalkės ir kitos.
Ramojus Kraujelis

Išsilavinimas

R. Kraujelis 1994 m. baigė Vilniaus 48-ąją (dab. Šeškinės) vidurinę mokyklą. 1994–2000 m. studijavo Vilniaus universitete, Istorijos fakultete, kuriame įgijo istorijos magistro kvalifikacinį laipsnį. 2000–2002 m. studijavo magistrantūros studijose Lietuvos teisės universitete (dab. M. Romerio universitetas), kur įgijo teisės magistro kvalifikacinis laipsnis. 2001–2005 m. R. Kraujelis grįžo studijuoti į VU Istorijos fakulteto doktorantūros studijas Naujosios istorijos katedroje. 2006 m. kovo 10 d. apginta humanitarinių mokslų srities, istorijos mokslo krypties disertacija tema „Vakarų valstybių nuostatos Lietuvos okupacijos ir aneksijos klausimu 1940–1953 metais“.

Darbo patirtis

1997–2001 m. Lietuvos valstybės naujojo archyvo vyresnysis archyvistas.

2001–2004 m. Lietuvos archyvų departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės Dokumentų saugojimo ir informacijos skyriaus vyriausiasis specialistas.

2004–2005 m. Lietuvos archyvų departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės vyriausiasis specialistas.

2005–2011 m. Lietuvos archyvų departamento Lietuvos Respublikos Vyriausybės Teisės ir administravimo skyriaus vedėjas.
2006-2009 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Naujosios istorijos katedros lektorius.

Nuo 2009 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Naujosios istorijos katedros docentas.

2011-2018 m. Lietuvos vyriausiasis archyvaras.

Kitos pareigos

Nuo 2006 m. Lietuvos atstovas Europos Tarybos informavimo darbo grupėje.
2012–2014 m. Pasaulio banko Apeliacinės tarybos narys, kitų konsultacinių tarybų (archyvų, kino politikos) ir darbo grupių narys.
Flèche faîtière

Flèche faîtière yra medinis kanakų simbolis Naujojoje Kaledonijoje, dažniausiai naudojamas tradicinių namų viršūnėms. Tai yra ceremoninis simbolis, laikantis savyje protėvių sielas. Flèche faîtière pavaizduotas pailgas karūnuotas veidas ant ieties centro.
Šis simbolis dažnai sutinkamas įvairiose šalies vietose. 2007 m. Flèche faîtière buvo pavaizduotas naujai išleistame pašto ženkle, o nuo 2010 m. simbolis yra antroje šalies vėliavoje bei herbe.
Andreas Murray

Biografija

Gimė 1695 m. rugpjūčio 9 d. Klaipėdoje. Studijavo Karaliaučiuje ir Jenoje, įšventintas į kunigus 1717 metais. Dirbo sielovadinį darbą Hamburge, Holšteine, Kylije. 1736 m. išsiųstas dirbti į vokiečių bažnyčią Stokholme. 1752 m. Upsalos universitete tapo teologijos mokslų daktaru. Mirė 1771 m. Švedijoje. Per dvi santuokas susilaukė 4 sūnų: Johann Philipp Murray (1726-1776), Johann Andreas Murray (1740-1791), Gustaf Murray (1747-1825) ir Adolph Murray (1751-1803).
Ramutis Budreika

Biografija

1997–2001 m. Lazdijų pasienio policijos punkto pamainos viršininkas.
1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1991–1993 m. Vilkaviškio rajono skyriaus pirmininkas, 1991–1993 m. LSDP tarybos narys.
Vilniaus vaikų invalidų ugdymo centras Viltis

Istorija

Lietuvoje atkūrus nepriklausomybę ir 1992 m. priėmus švietimo įstatymą, tėvai, auginantys sutrikusio intelekto vaikus, pareikalavo Vilniaus m. politikų įkurti ugdymo instituciją, kuri atitiktų vaikų specialiuosius poreikius. 1992 m. priimti pirmieji 20 mokinių, kurių skaičius nuolat didėjo, ir nuo 1995 m. svyruoja nuo 65 iki 78. Pradėta dirbti neįgaliems vaikams nepritaikytose vaikų darželio patalpose, be to, buvęs darželis neveikė apie dvejus metus, pastato stovis buvo apgailėtinas, todėl jį prikelti prireikė nemažai pastangų
Europos komandinis korespondencinių šachmatų čempionatas

Europos komandinis korespondencinių šachmatų čempionatas  - tai ICCF- Europos, rengiamas  Europos komandinis šachmatų susirašinėjant čempionatas. Vyksta dviem etapais nuo 1973 m.

Istorija

Pirmasis ICCF Europos šachmatų čempionatas susirašinėjant prasidėjo trijuose pusfinalių turnyruose (pusfinaliuose) 1973-1977 m. Kiekviename pusfinalyje po 7 komandas. Į finalinį turnyrą (finalą) pateko iš: 1-ojo pusfinalio – SSRS (48 tšk. iš 72), Nyderlandai (46,5), Vengrija (43); 2-ojo – Lenkija ir Vakarų Vokietija (po 43), Didžioji Britanija (40,5); iš 3-ios – Čekoslovakija (47,5), Austrija 41,5, Švedija (39). 
Finalas vyko 1978-1983 m. Rezultatai: 1-a SSRS (58 tšk. iš 96); 2- a Vakarų Vokietija (54), 3-ia Austrija (53,5); 4-a Vengrija (47,5); 5-a Nyderlandai (47); Čekoslovakija (46); 7-a Didžioji Britanija; Švedija (41,5); 9-a Lenkija (41)
SSRS sudėtyje prie 4-os lentos žaidė Vladas Mikėnas, surinkęs 5,5 tšk. iš 8 galimų, o prie 11-tos - Anicetas Uogelė  -4,5 tšk. 
Antrajame Europos komandiniame čempionate dalyvavusios 23 komandos sudarė tris pusfinalius, kurie buvo žaidžiami 1977-1983 m. Finalas vyko 1983-1988 m. Jame dalyvavo po 3 komandas iš pusfinalių ir praėjusį čempionatą laimėjusi komanda - viso 10 komandų. 
Rezultatai: 1-a buvo  SSRS (86,5tšk.  iš 108 galimų); 2-a – Vakarų Vokietija (64,5); 3-ia Nyderlandai (63,5); 4-a Čekoslovakija (59,5); 5- Danija (53); 6-Švedija (49); 7-a Rytų Vokietija (44,5); 8-a Didžioji Britanija (42,5); 9-a Rumunija (40); 10-a - Austrija (37).
Pradžioje komandas sudarė 12-ka žaidėjų, o nuo 7-ojo čempionato - 8.

Dalyvių atranka

Europos šalių, ICCF narių, rinktinės, norinčios dalyvauti Europos komandinio čempionato finalo turnyre turi praeiti atranką  viename iš trijų pusfinalių turnyrų. Iš kiekvieno pusfinalio trys geriausiai  pasirodžiusios komandos iš karto patenka į finalą. Be jų, patenka iki keturių rinktinių, atrinktų pagal pusfinaliuose surinktų taškų ir žaistų partijų geriausią santykį. Komandų skaičius pusfinaliuose kinta nuo 21 iki 34, o finaluose nuo 9 iki 13.
Bruno Dybal

Karjera

Žaidė gimtinėje bei Portugalijoje. Net Japonijoje už Ventforet Kofu sužaidė.
2018 m. atvyko į Lietuvą. Atstovavo FK Sūduva Marijampolė.
Židikų seniūnija

Seniūnai

Lietuvai atkūrus Nepriklausomybę, apylinkės viršaite dirbo Zita Vitkuvienė, kuri apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkės pareigas ėjo nuo 1985 m. 1995 m. seniūne tapo Vida Olšauskienė. Nuo 2003 m. seniūne dirbo Stanislava Valatkevičienė. 2014 m. seniūne išrinkta Skirmutė Stasytė.
Lietuvos viešosios policijos biuras

Lietuvos viešosios policijos biuras – specializuota policijos įstaiga, kurios tikslas buvo viešosios tvarkos ir visuomenės saugumo užtikrinimas, neatidėliotinos pagalbos teikimas asmenims, nusikalstamų veikų ir kitų teisės pažeidimų prevencija bei saugaus eismo priežiūra.

Istorija

Biuras įkurtas 2001 m., sujungus Policijos departamento Viešosios policijos ir Savivaldybių policijos valdybas bei Kelių policijos tarnybą.
Biurą sudarė trys tarnybos – Viešosios tvarkos, Prevencijos ir Eismo priežiūros.
Įstaiga panaikinta 2003 m., kai ji pertvarkyta į departamento Viešosios policijos valdybą.
Vyriausiasis komisaras – Vytautas Navickas.
Visuotinis enciklopedinis žodynas

Visuotinis enciklopedinis žodynas – enciklopedinis žodynas lietuvių kalba, išleistas 2005 m. Vilniuje.

Apimtis

30 000 straipsnių, 30 000 iliustracijų. Aprašomos įvairios sritys kaip geografija ir technika, geologija ir medicina, biologija ir filosofija, religija ir ekonomika, šalys ir gyventojai.
Žinyne – 1 341 psl. Matmenys – 22 x 30 cm.
Mafalda Salvatini

Mafalda Salvatini (1886 m. spalio 17 d. Baji miestelyje (dab. Bakoli miesto dalis Neapolio provincijoje), Italija – 1971 m. birželio 13 d. Lugane, Šveicarija) – soprano partijas dainavusi italų operos dainininkė.

Biografija

Gimė Neapolio armijos karininko šeimoje. Sulaukusi ketverių metų tapo našlaite ir vėliau augo internatuose Portičyje ir Paryžiuje. Jau ankstyvojoje vaikystėje buvo pastebėti muzikiniai gabumai, kuriuos ji ugdė pas žinomus prancūzų dainininkus ir pedagogus Pauline Viardot-García bei Jean de Reszke. Vėliau tobulinosi Vokietijoje pas Julių Lybaną (Julius Lieban).
1908 m. debiutavo Berlyno valstybinėje operoje (vok. Berliner Staatsoper), Džiuzepės Verdžio operoje „Aida“ scenoje pasirodė kartu su garsiuoju Enrico Caruso. Šiame teatre iki 1914 m. ji dainavo Leonoros partiją Dž. Verdžio „Trubadūre“ ir vaidino pagrindinį vaidmenį Džakomo Pučinio „Madam Baterflai“. 1912 m. gastroliavo Bavarijos valstybinėje operoje (vok. Bayerische Staatsoper), o 1913 m. Paryžiaus operoje (pranc. Opéra National de Paris) debiutavo Valentinos vaidmenyje Jakobo Meyerbeero „Hugenotuose“.  
Nuo 1914 m. iki 1923 m. priklausė Vokiečių operos Berlyne (vok. Deutsche Oper Berlin) dainininkų kolektyvui. Dainavo šias partijas: Amelijos Dž. Verdžio „Kaukių baliuje“, Martos Eugeno d'Albertso „Slėnyje“, Mirtoklės to pačio kompozitoriaus „Mirusiose akyse“, Rachelės Žako Galevi operoje „Žydė“, Zentos Richardo Vagnerio „Skrajojančiame olande“ ir kt.
1922 m. ir 1928 m. gastroliavo Vienos Valstybinėje operoje, 1927 m. ir 1928 m. Zemper operoje Drezdene (vok. Semperoper in Dresden). Yra dainavusi ir Rygos operoje, taip pat Olandijos ir Belgijos teatruose.  
1908 m. ji Berlyne ištekėjo už hugenotų kilmės verslininko Valterio Gerardo, pora susilaukė dviejų sūnų: Rolfo (1909–2011) ir Horsto (1912–2008). Vyriausias iš jų, Rolf Gérard, užaugęs tapo žinomu scenografu ir tapytoju. Po kiek laiko Mafalda Salvatini su vyru išsiskyrė. 
1932 m. ji baigė dainininkės karjerą, o po metų ištekėjo už Lietuvos ambasadoriaus Berlyne Jurgio Šaulio. Šeima apsigyveno Šveicarijoje, Suviglianoje (dab. Lugano miesto dalis). M. Salvatini mirė 1971 m. ir buvo palaidota šalia savo vyro dr. Jurgio Šaulio. Jų amžino poilsio vieta tapo Lugano Kastanjolos kapinių kolumbariumas.