google/wiki40b huggingface dataset:
Dusnyčia

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVI a. antroje pusėje Dusnyčia buvo gatvinis kaimas, turėjo smuklę ir malūną. 1644 m. kaimas vadintas Padusia. Iki Pirmojo pasaulinio karo Dusnyčioje gyveno 35 šeimos, iš jų – 9 žydų. Žydai valdė Dusnyčios dvarą, malūną ir smuklę. Iš Dušnickų šeimos yra kilusi Sara Šner-Nišmit (1913–2008) – litvakų kilmės Izraelio rašytoja. 1918-1920 m. kaime veikė pradinė lietuvių mokykla. 1920 m. čia vyko atkaklios kovos tarp Lietuvos ir Lenkijos kariuomenių. Išvedus demarkacinę liniją, apie 30 % kaimo teritorijos liko Lietuvoje, o Dusnyčia pateko į pasienio zoną, todėl kultūrinė veikla iki Antrojo pasaulinio karo čia buvo suvaržyta. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime buvo 221 gyventojas, iš kurių 9 lenkai, 2 gudai, 16 žydų ir 194 lietuviai.
1940 m. vokiečiai iškeldino 35 Dusnyčios gyventojus. Po karo ištuštėjusių ūkių vietoje įkurtas žemės ūkio kooperatyvas. Kaimo vaikai lankė Žagarių mokyklą, kurioje nuo 1956 m. vyko pamokos lietuvių kalba, vėliau jie keliaudavo į Krasnagrūdos mokyklą. Nuo XX a. devintojo dešimtmečio pabaigos veikia Dusnyčios etnografinis ansamblis. Nuo 1960 m. veikė Aradnykų bibliotekos filialas. 1958 m. gegužės 1 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Vytautas Žeimantas

Biografija

1972 m. baigė Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultetą.
1975–1984 m. dirbo laikraščio „Tiesa“ redakcijoje; Užsienio gyvenimo skyriaus korespondentas, Pramonės ir statybos skyriaus vedėjas. Nuo 1984 m. LKP CK darbuotojas. 1988–1998 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“ vyriausiasis redaktorius, UAB „Vakarinės naujienos“ valdybos pirmininkas. Daugiausia rašė ekonomikos, visuomenės gyvenimo temomis, kelionių apybraižas.  1999–2009 m. laikraščio „Lietuvos aidas“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas. Nuo 2012 m. Baltarusijos dienraščio „Zviazda“ (Minskas) korespondentas Lietuvoje. Nuo 2013 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos internetinio laikraščio www.lzs.lt redaktorius.
Nuo 1972 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos, nuo 2003 m. Lietuvos sporto žurnalistų federacijos, nuo 2006 m. Lietuvos meno kūrėjų asociacijos, nuo 2010 m. Baltarusijos rašytojų sąjungos, nuo 2011 m. Lietuvos baltarusistų asociacijos narys.
Iš baltarusių kalbos išvertė rašytojų Lidzijos Arabei, Maksimo Tanko, Maksimo Hareckio, Alaizos Paškevič-Ciotkos, Georgijaus Marčiuko, Volgos Karatkevič ir Aleksandro Karliukevičiaus kūrinių. 
Lietuvos, Baltarusijos, Lenkijos, Latvijos, Rusijos, JAV, Australijos ir Argentinos periodinėje spaudoje yra paskelbęs daugiau kaip porą tūkstančių publikacijų – straipsnių, interviu, komentarų, apybraižų, feljetonų, apsakymų, esė, humoreskų, legendų, eilėraščių  - lietuvių, baltarusių, anglų, rusų, altajiečių, lenkų ir latvių kalbomis.
Ankštakių kapinynas

Kapinynas

Įrengtas aukštumos kyšulyje. 1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR531), 1992 m. įrašytas į kultūros vertybių registrą, 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A451P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu. Teritorija užsodinta spygliuočių jaunuolynu.
Teritorijos plotas – 0,48 ha.
1,6 km į šiaurės rytus yra Ankštakių-Senkų kapinynas, 1,72 km – Senkų piliakalnis.

Tyrimai

1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas).
1940 m. Vytauto Didžiojo kultūros muziejus (tyrimų vadovas Pranas Baleniūnas) ištyrė 50 m² plotą. Atidengta 13 akmenų vainikų, iš kurių trijuose buvo kapų ir III a. – VI a. radinių. Mirusieji laidoti nedeginti, 45–55 cm gylyje, kapai apjuosti akmenų vainikų; griaučiai sunykę, išlikę tik dantų liekanos. Kapų duobių sampile pastebėta anglių ir degėsių. Rasta geležinių ir žalvarinių pasidabruotų smeigtukų, žalvarinė apyrankė ir žiedas, molinio puodelio fragmentų.
Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus.
Fagiano Okayama

Istorija

Klubo ištakos siekia 2004 m. Klubas negali pasigirti aukštais pasiekimais. Nuo 2009 m. žaidžia J2 lygoje.
Raguvos Dievo Motinos Gimimo cerkvė

Istorija

Cerkvė pastatyta 1875 m. iždo lėšomis. 1914 m. parapijoje buvo 243 tikintieji. Po I pasaulinio karo cerkvės ūkis Velžyje nusavintas – žemė atiduota mokyklai, pieno fabrikui ir vietos valdžiai, o maldos namuose apsigyveno mokytojai. Cerkvė tapo Panevėžio Viešpaties Prisikėlimo cerkvės filija. 1927 m. apylinkėse buvo 85 stačiatikiai. Tarybų valdžia cerkvę įregistravo tik 1959 metais, tuomet jai priklausė 25–35 tikintieji, šventikas kas mėnesį atvykdavo iš Panevėžio. 1963 m. vietos valdžia ketino parapiją naikinti, tačiau cerkvės neuždarė, nors pamaldos vyko nereguliariai, kartais net rečiau nei kasmet.
Pirmasis Seimas

Pirmasis Lietuvos Respublikos Seimas – atstovaujamoji įstatymų leidybos institucija, išrinkta baigus darbą Steigiamajam Seimui. Dirbo dabartinės Maironio universitetinės gimnazijos Kaune patalpose.

Teisinis pagrindas

Pirmasis Seimas išrinktas 1922 m. spalio 10 – 11 d. visuotiniuose, slaptuose ir laisvuose rinkimuose pagal 1922 m. priimtą Rinkimų įstatymą. Tarp 78 jo narių buvo 12 Ūkininkų sąjungos, 15 krikščionių demokratų partijos, 11 Darbo federacijos, 20 valstiečių liaudininkų sąjungos, 10 socialdemokratų partijos, 5 darbininkų kuopų (komunistai), 3 žydų, 2 lenkų atstovai. Iš viso Pirmojo Seimo nariais buvo 90 atstovų.

Seimo veikla

Seimas susirinko lapkričio 13 d., bet prezidentą pradėta rinkti tik gruodžio 21 d. Absoliučią daugumą gavo buvęs Steigiamojo seimo pirmininkas Aleksandras Stulginskis. Jis pavedė sudaryti vyriausybę E. Galvanauskui, kuris tapo taip pat ir užsienio reikalų ministru. Tačiau, balsuojant už pasitikėjimą, balsai pasiskirstė po lygiai, po 38 už ir prieš, todėl opozicija jį laikė neteisėtu.
Šio Seimo metu buvo prijungtas Klaipėdos kraštas, tačiau santykiuose su Lenkija vyriausybė patyrė nemažą diplomatinių pralaimėjimų dėl savo neapgalvotų pareiškimų ir nuolaidžiavimo didžiosioms valstybėms. Bandymas antrą kartą patvirtinti atnaujintą E. Galvanausko vyriausybę balsavimo rezultatų nepakeitė ir 1923 m. kovo 12 d. Prezidento aktu Pirmasis Seimas buvo paleistas.
Jevlachas

Istorija

Miesto teisės suteiktos 1938 m.
Aušrytė Ramanauskienė

Biografija

2005 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, psichologė.
Kazlų Rūdos specialiosios mokyklos direktorė.
Lietuvos socialdemokratų partijos Kazlų Rūdos skyriaus pirmininkė. Nuo 2011 m. Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos narė.
Nikolajus Michailovas (1906)

Biografija

Nuo 1924 m. dirbo Maskvos gamykloje „Pjautuvas ir kūjis“ pagalbiniu darbininku, valcuotoju, 1931-1937 m. – šios gamyklos gamybinio mokymo kombinato partinis sekretorius, gamyklos daugiatiražio laikraščio redaktorius, laikraščio „Pravda“ bendradarbis. 1937 m. paskirtas laikraščio «Комсомольская правда» („Komjaunimo tiesa“) atsakinguoju sekretoriumi. Laikraščio puslapiuose organizavo puolimą prieš „liaudies priešus“ ir J. Stalino garbinimą.
1938–1952 m. buvo VLKJS CK I-uoju sekretoriumi (juo dirbo beveik 15 metų, ilgiausiai iš visų komjaunimo vadovų). Šiame poste auklėjo tarybinį jaunimą besąlygiško paklusnumo partinei valdžiai ir Stalinui dvasioje, vertė vaikus atsisakyti represuotų tėvų, kūrė legendas apie „pionierius-didvyrius“ (P. Morozovas ir kt.). 1952–1953 m. Stalino iškeltas dirbo TSKP CK sekretoriumi bei propagandos ir agitacijos skyriaus vedėju. Po Stalino mirties iškart neteko aukščiausių postų ir 1953–1954 m. dirbo TSKP Maskvos miesto komiteto I-asis sekretoriumi.
1954–1955 m. – TSRS ambasadorius Lenkijoje. 1955–1960 m. – TSRS Kultūros ministras. 1960-1965 m. – TSRS ambasadorius Indonezijoje. 1965–1970 m. – Valstybinio spaudos komiteto prie TSRS Ministrų tarybos pirmininkas.
TSRS Aukščiausiosios Tarybos 2-5 ir 7 šaukimų deputatas. 1939–1971 m. – TSKP CK narys, 1952 m. spalio – 1953 m. kovo mėn. – TSKP CK Politinio biuro narys.
Joana Akelaitytė

Biografija

1960 m. baigė Čikagos universitetą. 1961-1963 m. vaidybos mokėsi San Francisko „Actor and Workshop“ mokykloje, 1964-1966 m. Paryžiuje, 1969 m. Eks en Provence (Prancūzija) pas J. Grotovskį.
Vaidino Niujorko, Vinstono-Salemo ir kt. teatruose. 1970-1990 m. avangardinio teatro „Mabou Mines“ trupės Niujorke viena kūrėjų, meno direktorių, aktorių ir režisierių. Pastatė spektaklių, rašė scenarijus, vaidino, kūrė scenografijas. Dėstė scenos meną JAV, Japonijoje, Nikaragvoje. 1996 m. dalyvavo Lietuvos teatro forume „Kaitos taškas“, laboratorijos „Kūnas erdvėje“ vadovė. Niujorko Humanitarinių mokslų instituto ir Teatro komunikacijų grupės valdybos narė.
Ambrasai

Istorija

Kaime kadaise buvo vienas didžiausių Kudirkų pavardės lizdų. Jie čia gyveno nuo 1795 m. Kudirkos į Ambrasus persikėlė iš Stugučių ir Nemirų, o į ten – iš Stalupėnų, Šapalų k.
Ekrano naujienos

Ekrano naujienos – Respublikinės kino filmų nuomojimo kontoros Informacinio-reklaminio biuro biuletenis, leistas 1959–1972 m. Vilniuje.

Istorija

leistas 4 kartus per mėnesį lietuvių ir rusų kalba. Tiražas 1972 m. – 16 000 egz. Nuo 1972 m. vietoj „Ekrano naujienų“ pradėjo eiti leidiniai „Kinas“ ir „Savaitės ekranas“.

Redaktoriai

Ona Bridikienė, Povilas Pukys, Mariana Malcienė, Romualdas Norkus, Žana Levitina.
Dziudžaigou slėnis

Gyventojai

Septyni iš devynių tibetiečių kaimų vis dar gyvenami. Pagrindiniai Heye, Shuzheng ir Zechawa kaimai yra lankomi turistų, nes per juos eina kelias ir jo pakraštyje gyventojai parduoda suvenyrus, užkandžius, rankdarbius. Taip pat yra Rexi mažesniame Zarų slėnyje ir už Heye yra Jianpan, Panya ir Yana kaimai. Guodu ir Hejiao kaimai nebegyvenami.
2003 m. slėnyje gyveno apie 1000 žmonių, kurie sudarė 112 šeimų. Kadangi žemės ūkis uždraustas, gyventojai išsilaiko iš turizmo ir valstybės subsidijų.
Gamta. Mokyklinė enciklopedija

Gamta (mokyklinė enciklopedija) – enciklopedinis leidyklos „Alma Littera“ leidinys apie vaistinius augalus.
Autorius – David Burnie.
Iš anglų kalbos vertė Audronė Tupikina.

Apimtis

Puslapių skaičius – 192. Daugiau kaip 2 000 svarbiausių biologijos, biochemijos, botanikos, zoologijos ir anatomijos terminų.
Kai kurių terminų aprašai iliustruoti nuotraukomis, spalvotu piešiniu.
Enciklopedijos formatas – 17x24 cm.

Literatūra

Gamta. Mokyklinė enciklopedija. Alma littera, 2000. ISBN ar kodas: 9986-02-880-9
Esvatinio transportas

Svazilando transporto sistemoje populiariausiai naudojamas viešasis transportas. Šalies gyventojai mažai apsirūpinę nuosavais automobiliais – iš 1000 gyventojų 32 turi nuosavą automobilį. Nacionalinio lygio kelių yra 1500 km, rajoniniai keliai – 2270 km.

Sausumos keliai

Viso: 3 594 km
asfaltuoti: 1 078 km
neasfaltuoti: 2 516 km (2002)

Geležinkelių keliai

Viso:
301 km (2008), 297 km; pastaba – įskaitant 71 km nenaudojamų kelių (1997)
siauro geležinkelio:
301 km (2008), 297 km 1 067 mm vėžės (1997)
Šalies geležinkelių sistemą prižiūri kompanija Swazi Rail.

Oro transportas

Pagrindinis šalies oro uostas yra Karaliaus Msvati III tarptautinis oro uostas, turintis 3 600 m ilgio taką. Kitas šalies oro uostas yra Matsafos oro uostas.
Viso: 13
914–1 523 m ilgio: 6
iki 914 m ilgio: 7 (2012)
Remigijus Šileika

Biografija

1968 m. baigė Šiaulių 9-ąją vidurinę mokyklą, 1972 m. – muziką Vilniaus pedagoginiame institute. 1981 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją.
1972-1973 m. Šiaulių 11-os vidurinės mokyklos muzikos mokytojas. Nuo 1981 m. Klaipėdos universiteto Menų fakulteto dėstytojas, profesorius.
Nuo 1985 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys, Klaipėdos skyriaus vadovas.
Bekešiai

Istorija

Kaimas minimas 1781 m. Giedraičių mirusiųjų metrikų knygoje.
Nigerijos protektoratas

Istorija

Nigerijos pajūrio tautos jau nuo XV a. intensyviai prekiavo su Europos tautomis, kurios ne kolonizavo kraštą, o steigė čia karinius ir prekybinius fortus. Tačiau nuo XIX a. situacija keitėsi. 1861 m. britai užėmė Lagoso miestą, kuris tapo pirmąja kolonija. 1891 m. užimta Nigerio delta, kuri paversta Naftos upių protektoratu (vėliau – Nigerio pakrantės protektoratas).
XIX a. pabaigoje Nigerijos teritorijoje pradėjo veikti Karališkoji Nigerio kompanija, kurios tikslas buvo užimti teritorijas Nigerio upės žemupyje ir vidurupyje. Kompanija skverbėsi į krašto gilumą, suformuodama dabartinės Nigerijos teritoriją. 1900 m. kompanija oficialiai atidavė savo teritorijas Britanijai. Šios buvo padalintos į dvi dalis – pietinę Nigerijos dalį sujungus su Nigerio pakrantės protektoratu (1906 m. prijungus ir Lagosą), suformuotas Pietinės Nigerijos protektoratas. Šiaurinės dalys, tuo tarpu, paverstos Šiaurinės Nigerijos protektoratu.
Šis dvigubas valdymas, sukurtas atsižvelgiant į krašto skirtingą kultūrą, išsilaikė iki 1914 m., kuomet abu protektoratai sujungti, suformuojant Nigerijos protektoratą.
Per kolonijinį laikotarpį britai nepanaikino vietinių jau susiformavusių institucijų, naudodamiesi vietos valstybėlių karaliais ir emyrais. Šalis administraciškai buvo padalinta į tris dalis, kurių kiekvienoje buvo vykdoma gana skirtinga politika. Musulmoniškoje šiaurėje oficialia kalba tapo hausų kalba, čia britai vengė primesti bet kokią kultūrinę įtaką, bijodami sukilimų. Pietuose, tuo tarpu, buvo sparčiai skleidžiama krikščionybė.
1960 m. Britanija Nigerijai suteikė nepriklausomybę.
Serijinių ėjimų šachmatų uždavinys

Serijinių ėjimų uždavinys (angl. Seriesmover) yra pasakiškosios kompozicijos kūrinys, kuriame pirmenybė daryti ėjimus suteikiama vienai pusei, kuri be kitos pusės atsakymų, nepertraukiamų savo ėjimų serija sudaro poziciją, kurioje priešinga pusė savo vienu ėjimu gali įvykdyti uždavinio užduotį.
Serijiniuose šachmatų uždaviniuose figūros vaikšto pagal tradicinių šachmatų taisykles, bet iki paskutinio ėjimo jos neturi šachuoti karaliaus.
Jie skirstomi į: tiesioginio, sutarto, atvirkščio ir refleksinio mato, Kirkės serijinius uždavinius.Sudarinėjami ne tik su tradicinėmis, bet ir  pasakiškomis figūromis. Geriausi įtraukiami į FIDE albumus.

Serijinių ėjimų uždavinių istorija

Serijinių ėjimų šachmatų uždaviniai yra žinomi seniai. Keletą tokių uždavinių iš XIII amžiaus arabų rankraščių cituoja H.J. Murėjus knygoje A history of Chess (1962).
Britų šachmatų kompozitoriaus T.R Dosono dėka serijinių uždavinių populiarumas išaugo po to, kai jis 1947 m. leidinyje The Fairy Chess Review publikavo straipsnį, kuriame išdėstė šiuolaikines šių uždavinių taisykles bei patalpino savo uždavinį.

Uždaviniai

Vienai pusei, serijiniais ėjimais, kuriant matinį tinklą karaliui, kita pusė, nors ir nedaro ėjimų, dėka, tarpusavyje surištų įvairiomis taktinėmis idėjomis figūrų išsidėstymo šachmatų lentoje, apsunkina užduoties sprendimą. Dažniausios naudojamos idėjosː linijų užstojimas, išlaisvinimas, figūrų surišimas ir atrišimas.
Ne mažą vietą tarp serijinių uždavinių užima pozicijos, sudarytos, naudojant iš keleto pėstininkų paaukštintas figūras. Jų aukštinimo laikas ir paaukštintų figūrų tipas bei nuoseklumas svarbu užduoties įvykdymui. Tad tiesaus ir lengvo kelio į užduoties įvykdymą šiuolaikiniuose serijiniuose uždaviniuose nebūna.
Komunizmo pergalė (Varniai)

Komunizmo pergalė – Varnių rajono laikraštis, leistas nuo 1951 m. balandžio 14 d. iki 1962 m. kovo mėn. Varniuose.

Istorija

LKP Varnių rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, ėjęs du kartus per savaitę, 1951 m. – vienąkart-dukart per savaitę. Spausdintas laikraščio spaustuvėje, nuo 1960 m. Kelmės spaustuvės Varnių filiale. Tiražas 1951 m. – 900 egz., 1962 m. – 3000 egz. 
Laikraštis uždarytas Varnių rajono teritoriją padalijus Telšių Kelmės ir Šilalės rajonams. Teritorijoje platintas Telšių rajono laikraštis „Komunizmo švyturys“, Šilalės rajono „Artojas“ ir Kelmės rajono „Komunistinis žodis“.
Iliustruotas pasaulis (1934)

Iliustruotas pasaulis – bulvarinio pobūdžio savaitraštis, ėjęs 1934 m. Kaune.

Istorija

Leido Liudas Gurskis, redagavo Vytautas Kropas. Išleisti 6 numeriai.
Puntas

Egipto prekyba su Puntu

Seniausias žinomas Punto paminėjimas egiptiečių šaltiniuose yra aptinkamas iš faraono Sahure laikų (XXV a. pr. m. e.), nors šaltiniai teigia, kad prekyba su šia šalimi pradėta dar seniau. Pagrindinis Nilo miestas, per kurį vyko prekyba su Puntu, buvo Koptas, iš kurio keliu per dykumą buvo patenkama prie Raudonosios jūros (Kuseiro). Iš čia vykdavo jūriniai laivai į pietus.
Prekyba vyko per visą Senąją ir Viduriniąją karalystes. XII Egipto dinastijos laikais Puntas buvo aprašytas garsiame literatūros kūrinyje.
Daugiausiai žinių apie Puntą suteikia Egipto XVIII dinastijos faraonės Hatčepsut (XV a. pr. m. e.) laikais įvykusi ekspedicija į Puntą. Ši ekspedicija, vadovaujama rūmininko Nehsi, buvo oficialiai traktuojama kaip duoklės rinkliava iš Egiptui pavaldaus Punto. Iš esmės tai buvo prekybinė misija, kurios metu Nubijos auksas buvo išmainytas į egzotiškas prekes, tokias kaip smilkalai, asfaltas, ligroinas. Punto žmonės svetingai priėmė Egipto ekspediciją. Tuo metu Puntą valdė karalius Parahu ir karalienė Ati. Jie ne tik pardavė Egiptui vietines prekes, tokias kaip juodmedis ir smilkalai, bet ir prekes iš aplinkinių kraštų, tokias kaip dramblio kaulas ir kailiai.
Ekspedicija į Puntą yra detaliai vaizduojama faraonės Hatčepsut mauzoliejuje Deir al-Bahryje. Gausūs reljefai ir piešiniai vaizduoja laivus, svetimą kraštą, vietos žmones, papročius.
Egipto prekyba su Puntu tęsėsi iki pat XX dinastijos pabaigos. XI a. pr. m. e. ši prekyba nunyko, ryšiai su Puntu nutrūko, ir ši šalis Egiptiečiams tapo pasakiška, bet nerealia šalimi.
Stanislovas Skurvidas

Biografija

1987 m. baigė Mažeikių 50-ąją vidurinę profesinę technikos mokyklą, stalius- statybininkas.
S. Vyniauto įmonės „Žemaitijos stogai“ komercijos direktorius.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Mažeikių rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Ilona, vaikas Valdas.
Gornozavodskas (Sachalinas)

Istorija

1929 m. atidaryta rusvųjų anglių šachta „Gornozavoskaja“. Japonų valdymo laikais (1920–1945 m.) gyvenvietė buvo žinoma kaip Naihoras (jap. 内幌). 1947 m. suteiktas miesto statusas ir Gornozavodsko vardas. 1950–1957 m. – rajono centras. XX a. pab. uždarius šachtą, gyventojų ėmė sparčiai mažėti. 2004 m. tapo kaimu.
Purmalių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Purmalės dešiniajame krante, jo šiaurinis ir rytinis kraštai remiasi į upelį. Šlaitai nuo upelio statūs, 9 m aukščio. Aikštelė ovali, orientuota šiaurės – pietų kryptimi, 10 m ilgio, 30 m pločio. Joje buvusios kapinaitės. Vakariniame ir pietiniame jos kraštuose supiltas puslankio formos 35 m ilgio, 2 m aukščio, 18 m pločio pylimas 2 m aukščio išoriniu šlaitu. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a. 
Aikštelės šiaurinė dalis nuplauta Purmalės, pylimas apardytas duobių. Piliakalnis apaugęs lapuočiais.
Į pietryčius nuo piliakalnio 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1980 ir 1986 m. Iki 40 cm storio jos kultūriniame sluoksnyje rasta lipdytos ir apžiestos keramikos, perdegusių akmenų, kuolo vieta.

Aplinkiniai piliakalniai

Palangos piliakalnis 21 kmNagarbos piliakalnis 21 km
Rūdaičių piliakalnis 20 kmEketės piliakalnis 3 km
Valėnų piliakalnis 9 kmGerduvėnų piliakalnis 18 km
Antkalnio piliakalnis 18 kmŽardės piliakalnis 11 km
Laistų piliakalnis 12 kmJakų piliakalnis 7 km
Dovilų piliakalnis 16 km
Šilvių valsčius

Šilvių valsčius buvo vakarų Lietuvoje. Centras – Šilviai.
Jeronimas Vincentas Radvila

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Mykolas Kazimieras Radvila Žuvelė, motina Ona Liudvika Mycielska. Broliai Jonušas Tadas Radvila, Motiejus Radvila, Karolis Stanislovas Radvila II.

Šeima

Žmona Sofija Darata Frederika iš Turn-Taksų giminės (Zofia Dorota Fryderyka von Thurn–Taxis). Sūnus Dominykas Jeronimas Radvila.
Klecko valdytojas.

Valstybės tarnyba

Nuo 1779 m. LDK didysis pakamaris, pasiuntinys, Minsko seniūnas. Apdovanotas Baltojo erelio ordinu ir Šventojo Huberto ordinu.
Archiv für Slavische Philologie

Archiv für Slavische Philologie (liet. Slavų filologijos archyvas) – tęstinis slavistikos leidinys, ėjęs 1876–1929 m. Berlyne vokiečių kalba.

Istorija

Išėjo 42 tomai. Bendradarbiavo Janas Boduenas de Kurtenė, Aleksandras Briukneris, Janis Endzelynas, Filipas Fortunatovas, Ernstas Frenkelis, Eduardas Hermanas, Augustas Leskynas, Joselis Mikola, Aleksejus Šachmatovas, Reinholdas Trautmanas ir Nikolas van Veikas.
Acidobacteria

Aprašymas

Šio tipo nariai yra fiziologiškai įvairūs ir aptinkami įvairiausiose aplinkose, įskaitant dirvožemį, karštąsias versmes, vandenynus, urvus ir metalu užterštus dirvožemius. Daugybė acidobakterijų yra acidofilai – klesti esant labai rūgštinėms sąlygoms, įskaitant ir pirmąją aprašytą šio tipo rūšį Acidobacterium capsulatum.
Kitos žinomos rūšys yra Holophaga foetida, Geothrix fermentans, Acanthopleuribacter pedis ir Bryobacter aggregatus. Kadangi acidobakterijos buvo atrastos nesenai ir didžioji dauguma jų dar nebuvo auginamos, šių bakterijų ekologija ir metabolizmas iki galo nėra suprastas. Tačiau šios bakterijos gali būti svarbus veiksnys ekosistemoje, kadangi jų yra ypač gausu dirvožemyje.

Istorija

Pirmoji acidobakterijų rūšis, Acidobacterium capsulatum, atrasta 1991 m.
Šamisen

Šamisen (jap.: 三味線, Trys skonio stygos), dar vadinamas sangen (jap.: Trys stygos) yra styginis instrumentas su trejomis stygomis. Juo grojama su brauktuku, vadinamu bachi.
Kai kurie Edo periodo šaltiniai nurodo instrumento pavadinimą buvus „samisen“. Dabartinėje kultūroje yra paplitusi dar viena instrumento pavadinimo versija „jamisen“ (džamisen), pvz.: Tsugaru-jamisen – šamisen atlikimo stilius).

Konstrukcija

Šamisen yra panašaus ilgio kaip ir gitara, tačiau jo kaklelis yra daug plonesnis, be to jis neturi dalmenų. Šamisen korpusas (dō) yra panašus į bugną ir aptrauktas oda, kad paryškintų garsą. Šis instrumentas savo ruožtu primena bandžą. Oda, aptraukti korpusui paprastai būna šuns arba katės, tačiau praeityje buvo naudojamas specialus popieriaus tipas. Šiais laikais yra išbandomos įvairios plastikinės medžiagos.
Šamisen kaklelis paprastai yra sudarytas iš trijų ar keturių dalių, kurios gali tarpusavyje jungtis. Kai kurie instrumentai gaminami taip, kad juos būtų galima išardyti ir sutaupyti vietos. Gaminti kaišteliams, kad susukti stygoms, populiari medžiaga buvo dramblio kaulas, tačiau jam tapus retenybe, buvo pasirinkta kitokių medžiagų, kaip įvairūs plastikai arba mediena.
Stygos dažniausiai buvo gaminamos iš šilko, tačiau pastaruoju metu jų gamybai pasirenkamas nailonas. Žemiausia styga pereina nedidelį kauburį ramstuko gale, šitaip sukeldama savotišką dūzgimą – sawari (panašiai kaip sitaro sukeliamas garsas – jivari).