google/wiki40b huggingface dataset:
Pjeras Simonas Laplasas

Biografija

Gimė Beaumont-en-Augo vietovėje, Normandijoje. Nuo 1764 m. iki 1766 m. mokėsi Caeno universitete. 1769 m. – 1776 m. dėstė Paryžiaus karo mokykloje. 1771 m. tapo profesoriumi. Paryžiuje įkūrė Normalinę ir Politechnikos mokyklas. 1780 m. sukūrė naują dangaus kūnų orbitų skaičiavimo būdą. 1787 m. įrodė, kad Mėnulio judėjimo netolygumas yra ilgaperiodis, o jo greitis priklauso nuo Žemės orbitos ekscentriciteto kitimo ir nuo planetų traukos jėgų poveikio. 1789 m. patikslino Jupiterio palydovų judėjimo teoriją. 1790 m. paskirtas Matų ir svarsčių rūmų pirmininku, vadovavo metrinės matų sistemos kūrimo komisijai. Tyrinėjo dangaus mechaniką, matematinės fizikos problemas. 1795 m. pirmasis suformulavo klasikinį įvykio tikimybės apibrėžimą. Kartu su A. Lavuazjė patobulino kalorimetrą, nustatė kai kurių kūnų lydymosi šilumą, ištyrė vandenilio degimą deguonyje. Sukūrė kapiliarumo teoriją. 1809 m. sudarė garso sklidimo dujose formulę. Remdamasis I. Niutono visuotinės traukos dėsniu, išplėtojo dangaus mechanikos metodus. Paaiškino Saulės sistemos planetų Jupiterio ir Saturno judėjimo netolygumą. Į filosofijos istoriją Laplasas įėjo kaip determinizmo gynėjas. P.S. Laplaso vardas įrėžtas Eifelio bokšto pirmame aukšte esančiame 72 didžiausių Prancūzijos mokslininkų sąraše.
Nationalencyklopedin

Nationalencyklopedin, NE – švediška nacionalinė enciklopedija, leista 1980–1990 m. Bra Böcker AB leidyklos.
Betygalos piliakalnis

Aprašymas

Piliakalnis įrengtas aukštumos iškyšulyje į Dubysos slėnį, Vaškutės upelio dešiniajame krante. Iškyšulys apardytas ankstesniais laikais čia ilgai ariant, kasinėjant. Vėliau ši vieta tapo nenaudojama, dirvonuojančia, dalis - apaugusi išretintais medžiais. 
Piliakalnio aikštelė yra netaisyklingo keturkampio formos, orientuota šiaurės rytų–pietvakarių kryptimi, 30x33 m dydžio. Jos šiaurrytiniame gale supiltas 1,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio 4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 22 m pločio, 1 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 20-25 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų, griovio vietoje kasti bulviarūsiai. Aikštelė dirvonuoja, šlaituose auga medžiai. Papėdėje, į kapinių pusę, trykšta šaltinis „Krivio akis“.

Piliakalnio sutvarkymas

2017–2018 m. buvo vykdomi piliakalnio tvarkymo darbai, siekiant jį padaryti patrauklų lankymui: kertami kraštovaizdį stelbiantys medžiai ir krūmai, daromi pėsčiųjų takai ir laiptai, jungiantys abu Betygalos piliakalnius, tvarkomas „Krivio akies“ šaltinis.
Pavilionys (Pašilaičiai)

Istorija

Miesto dalis sudaryta prijungus Buivydiškių apylinkei priklausiusį kaimą. Kita Pavilionių dalis – Perkūnkiemis – sudaryta prijungus Avižienių apylinkės kaimą.
Adomas Mykolas Rakickis

Biografija

Lietuvos bajorų Rakickių giminės atstovas, herbo „Rawicz“ savininkas. Buvo Ašmeno sargybinio (1732–1739), Ašmenos iždininko (1739–1741), Ašmenos žirgininko (1741–1749), Ašmenos vaiskio (1749–1759) ir Lietuvos Tribunolo raštininko Pranciškaus Antano Rakickio (m.1759), Žymaus Bragino dvaro valdininko (pirkto iš kunigaikštytės Jelizavetos Zamoiskos 1754 metais už 550 000 auksinų) ir Rečicos pavieto Čartoriskių grupuotės lyderio ir Marijanos Derksgof sūnus.

Šeima

Buvo vedęs Marijaną Askierkaitę, Mozyriaus maršalkos Rafalio Aloizo Askierkos ir kunigaikštytės Stanislovos-Terezos Oginskaitės, Vitebsko vaivados Martyno Mykolo Oginskio dukters, dukterį. Nuo santuokos su ja turėjo du sūnus: Liudviką ir Aloizą-Rafalį, taip pat dukterį Izabelę (ištekėjo už Rečicos paseniūnio Ignoto Juzefo Askierkos). Valdė Žymų Bragino dvarą, Kijevo vaivadijoje.
Po vyro mirties Marijos Askierkaitė Rakicka ištekėjo už Upytės kašteliono Mykolo Straševičiaus (1750–1818) ir turėjo nuo jo dvi dukteris – Тerezę (ištekėjo už Jono Šiukšto) ir Aleksandrą (ištekėjo už Mykolo Korvino-Kosakovskio).
Hod eš Šargio vilaja

Geografija

Beveik visas regionas yra Sacharos dykumoje, tik pietuose pereina į Sahelio pusdykumes, kur dauguma vilajos gyventojų susitelkę. Šioje dalyje yra kalnų masyvų.
Vilajoje yra senovinis Ualatos miestas.
Panamos herbas

Panamos herbas – Panamos Respublikos valstybinis simbolis. Sukurtas ir oficialiai patvirtintas 1903 m.

Simbolika

Centrinę herbo dalį užima skydas, padalintas į 5 dalis. Viršutiniame kairiajame kampe vaizduojami surišti ginklai simbolizuoja pilietinių karų ir konfliktų pabaigą, dešiniajame kampe sukryžiuoti įrankiai vaizduoja darbą. Skydo centre – šalies peizažas su džiunglėmis, jūra, saule ir mėnuliu simbolizuoja šalies gamtą. Apatiniame kairiajame kampe pavaizduotas gausybės ragas simbolizuoja šalies gerovę, o dešiniajame kampe vaizduojamas auksinis sparnuotas ratas – progresą.
Už skydo pakabintos keturios Panamos vėliavos. Virš skydo pavaizduotas sparnus išskleidęs erelis (nepriklausomybės simbolis), snape laikantis juostą su šalies motto – Pro Mundi Beneficio (iš lotynų k. „už pasaulio gerovę“). Virš erelio arka išdėstytos devynios žvaigždės simbolizuoja šalies provincijas.
Originaliame herbo įstatyme nebuvo nurodyta, koks erelis turi būti vaizduojamas. 2006 m. įstatymu priima, kad vazduojamas erelis turi būti šalies nacionalinis paukštis – harpija.
Leidybos standartas

Leidybos standartas – tam tikros leidybos veiklą ar produkciją konkrečioje šalyje arba įmonėje standartizuojantis dokumentas. Dažniausiai būna daugiau kaip vienas, t. y. suprantamas kaip dokumentų rinkinys (standartų šeima).
Panonijos istorija

Akmens amžius

Vértesszölös stovyklavietė, kurioje atrasti ankstyvojo paleolito Homo heidelbergensis įrankiai yra seniausias Vengrijos archeologinis paminklas. Mezolito stovyklų nedaug, tačiau po sisteminių tyrimų jų daugėja, ypatingai Jászság vietovėje šiaurinėje Vengrijoje (Jászberény I). Neolito gyvenvietės prasideda Körös kultūra, anglies datavimo metodu nustatytas amžius – 6200 m. pr. m. e. Vidurio neolite Uždunojėje ir Satmare (Szatmar) randama Vakarų linijinės keramikos (Western Linear pottery, Bandkeramische Kultur), o rytuose Rytų linijinės keramikos kultūra (Eastern Linear pottery, Vengrijoje vadinama Alföld linijine keramika). Vėlyvajame neolite Tisos kultūrą keičia eneolitinės Tiszapolgár ir Bodrogkeresztúr kultūros

Langobardai, gepidai ir herulai

V a. viduryje hunams nusilpus ir atsitraukus, Panonijoje susiformavo savotiškas vakuumas, kurio metu teritorijoje šimtui metų įsitvirtino langobardai gepidai, herulai, sukūrę savo nedideles valstybes.

Panonija po 1000 m

1000 m. madjarams apsikrikštinus, prasideda naujas Panonijos istorijos etapas, siejamas su Vengrijos istorija.
Kuljakanas

Ekonomika

Maisto, elektronikos, farmacijos, metalo apdirbimo, chemijos, tekstilės pramonė. Yra keletas universitetų (Sinaloa autonominis, San Migelio, Kuljakano technologijų, katalikiškasis, Kasa Blankos, teisės ir kt.). Kuljakaną aptarnauja Federal de Bachigualato tarptautinis oro uostas iš kurio vyksta skrydžiai į kitus Meksikos miestus ir Los Andželą. Eina Nogaleso-Gvadalacharos automagistralė, Meksikalio-Gvadalacharos geležinkelis.

Istorija

Kuljakanas įkurtas 1531 m. ispanų konkistadoro Nuño Beltrán de Guzmán. Ilgą laiką tai buvo nedidelis ramus miestelis. Kuljakano suklestėjimą lėmė XX a. viduryje apylinkėse pastatytos užtvankos ir dėl to iškilęs žemės ūkis bei nutiestas Panamerikos plentas.
Tinvaldo prezidentas

Tinvaldo prezidentas (angl. President of Tynwald) – Tinvaldo (Meno salos parlamentas) posėdžiuose pirmininkaujantis pareigūnas. Dabar jį renka Tinvaldo nariai iš savo tarpo. Pirmas išrinktasis prezidentas buvo Charles Kerruish. Jis buvo išrinktas 1990 m., pareigas ėjo iki pasitraukimo 2000 m.
Prezidentas pagal pareigas lieka nešališkas, bet balsuojant Įstatymo Leidžiamojoje Taryboje (aukštesnieji Tinvaldo rūmai) ir balsams už ir prieš pasiskirsčius po lygiai, savo balsu nulemia balsavimo baigtį.
Prezidentas skelbia posėdžių darbotvarkę, yra atsakingas už Tinvaldo Rūmų procedūrų priežiūrą ir jų reglamento interpretavimą. Šios pareigos yra panašios į Raktų Rūmų spikerio pareigas.

Istorija

Iki 1990 m. Tinvaldo pareigas pagal užimamą postą (ex officio) automatiškai užimdavo Meno salos gubernatorius.
Dabar šias pareigas einantis asmuo iškart būna ir Tinvaldo prezidentas, ir Meno salos Įstatymų Leidžiamosios Tarybos prezidentas. Vieną Tinvaldo posėdį per metus, per nacionalinę šventę Tinvaldo dieną, tradiciškai veda Meno salos gubernatorius.

Tinvaldo prezidento pavaduotojai

Tinvaldo prezidento pavaduotojais (angl. deputy presidents of Tynwald) yra Raktų Rūmų spikeriai (angl. speaker of the House of Keys).
Fiodorovo automatas

Kūrimo istorija

Prieš pirmąjį pasaulinį karą visos pagrindinės pasaulio valstybės turėjo savus automatinių šautuvų modelius. Rusijoje 1912 m. buvo išbandytas Fiodorovo automatinis šautuvas. Pradžioje Fiodorovas bandė perdaryti dėtuvinį Mosino šautuvą, bet tai nepavyko. Tada sukūrė automatinį šautuvą su trumpa vamzdžio eiga. Rusijoje ši konstrukcija buvo apdovanota aukso medaliu ir premija.
Fiodorovo 7,62 mm automatinio šautuvo gamyba turėjo prasidėti Sestrorecko gamykloje, bet prasidėjęs pasaulinis karas tam sutrukdė. Buvo neaišku, kaip šis ginklas turėtų būti naudojamas kariuomenėje. Buvo manoma, kad šiais ginklais galbūt turėtų būti apginkluoti ypatingi daliniai (pvz., lėktuvų ekipažai).
V. Fiodorovas tuo metu kūrė specialų beatbrailį 6,5 mm šovinį – šis sumažinto kalibro šovinys turėjo sumažinti šautuvo masę, padaryti jį kompaktiškesniu, sumažinti atatranką šaudant serijomis. Naujasis šovinys turėjo apvalkalinę 8,5 g kulką, kuri turėjo pradinį greitį 860 m/s ir žiočių energiją 3140 J (standartinio atbrailinio rusiško šovinio 7,62x54R energija buvo 3600-4000 J).
6,5 mm Fiodorovo automatas buvo išbandytas 1913 m. pabaigoje, rezultatai buvo palankūs. Tačiau naujų šovinių gamyba pasirodė nepriimtina, ir teko imti naudoti japoniškus 6,5 mm Arisakos šautuvo šovinius. Šiuos šovinius tuo metu gamino D. Britanija, nes ji Pirmojo pasaulinio karo metais buvo Kariniam laivynui užpirkusi Arisakos šautuvų. Nenuimamą dėtuvę pakeitė nuimama lenkta 25 šovinių talpos dėtuvė.
2010 m. Nacionalinės Slovakijos Respublikos Tarybos rinkimai

2010 m. Nacionalinės Slovakijos Respublikos Tarybos rinkimai vyko 2010 m. birželio 12 d. Juose šešios partijos peržengė 5% barjerą ir gavo vietas parlamente. Daugiausia balsų surinko Kryptis – socialdemokratija.
Nacionalinis gamtos istorijos muziejus

Nacionalinis gamtos istorijos muziejus – muziejus, administruojamas Smithsonian instituto. Muziejus yra išsidėstęs nacionalinėje alėjoje, Jungtinių Valstijų sostinėje Vašingtone. Įėjimas į muziejus nemokamas. Muziejus atviras 364 dienas per metus.
Muziejaus eksponatų kolekciją sudaro iš viso per 500 milijonų augalų, gyvūnų, fosilijų, mineralų, akmenų, meteoritų pavyzdžių bei žmonijos kultūros istorijos artefaktų. Tai antras pagal populiarumą Smithsonian instituto muziejus, kuriame dirba apie 185 profesionalūs gamtos istorijos mokslininkai - tai didžiausia pasaulyje mokslininkų grupė, suburta gamtos ir kultūros istorijos tyrimams.
Albertas Rosinas

Biografija

1957 m. sidabro medaliu baigė Šaukėnų vidurinę mokyklą. 1957–1962 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbos ir literatūros specialybę. 1962–1964 m. Latvijos universiteto aspirantas. Dėl atsisakymo stoti į komunistų partiją aspirantūros baigti negalėjo.
1964–1989 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialo (nuo 1969 m. VISI) dėstytojas. 1969 m. apgynė filologijos mokslų kandidato (dab. daktaro) disertaciją „Lietuvių ir kitų baltų kalbų gimininiai įvardžiai. Daryba ir linksniavimas“, 1984 m. daktaro (dab. habilituoto daktaro) disertaciją „Baltų kalbų įvardžiai: sinchronija ir diachronija“.  Nuo 1972 m. docentas, 1983–1989 m. VISI Kalbų katedros vedėjas, 1989 m. profesorius.
Nuo 1989 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1991–1996 m. Baltų filologijos katedros vedėjas. 1992–1998 m. Valstybinės lietuvių kalbos komisijos pirmininkas. 1994 m. dirbo Miunsterio Vilhelmo universitete. 1995 m. Lietuvių kalbos instituto direktorius. Žurnalų „Gimtoji kalba“ (nuo 1989 m.) ir „Baltistica“ (nuo 1992 m.) redaktorių kolegijos narys, 1989–1997 m. atkurtosios Lietuvių kalbos draugijos pirmasis pirmininkas. Milano kalbininkų draugijos narys korespondentas.
Parengė Prano Skardžiaus rinktinių raštų penkis tomus, drauge su bendraautoriais sudarė kelis statybos terminų žodynus, paskelbė straipsnių baltų kalbų istorijos, dialektologijos, kalbos kultūros klausimais. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Evelina Šaulytė

Biografija

Evelina Šaulytė-Dreissigacker gimė Šiauliuose. Šiuo metu gyvena Vilniuje, Lietuvoje. Pirmasis treneris – Viktoras Čmilis.
2009 metais Šiauliuose įsteigė „Sėkmės klubą“.
2010m. baigė Šiaulių Didždvario gimnaziją.
2013 m. baigė Londono Middlesex universiteto (Jungtinė Karalystė) psichologijos bakalauro programą.
Nuo 2013 m. dirba „InvoiceBerry“ marketingo specialiste.
Sesuo Gabrielė Šaulytė – taip pat šachmatininkė.
Vyras – verslininkas Uwe Dreissigacker.
Blagodatė

Blagodatė (rus. Благодать) – buvęs kalnas Rusijoje, Uralo kalnuose, Sverdlovsko srityje. Buvo iškilęs Viduriniojo Uralo rytiniame šlaite, šalia Kušvos miesto, prie Saldos ištakų (Turos intakas). Žymus dėl 1735 m. čia pradėtos magnetito gavybos.
Iki kasybų pradžios kalnas buvo triviršūnis, siekė 385 m aukštį. Vienas mansių medžiotojas Blagodatėje atrado magnetito ir apie tai pranešė vietiniam valdininkui. 1735 m. pradėta gavyba, tuo metu tai buvo didžiausias pasaulyje magnetito telkinys. Kalnui suteiktas Blagodatės („Malonės“) vardas. 1826 m. ant kalno pastatytas paminklas mansiui Stepanui Čumpinui, kurį, pasak legendos, vietiniai sudegino už paslapties išdavimą. XIX a. ant išlikusios viršūnės pastatyta Viešpaties Apsireiškimo varpinė, bet XX a. sugriauta.
Gavyba Blagodatėje vykdyta iki 2003 m. Dabar ten belikęs apie 1 km pločio ir 315 m gylio karjeras.
Goidelų kalbos

Goidelų kalbos – kalbos išsivysčiusios iš senosios airių kalbos, tai yra airių, škotų ir menksiečių kalbos. Iki 16-17 amžiaus šios trys tautos naudojosi ta pačia literatūrine kalba, bet neabejojama, kad tarminiai skirtumai tarp jų siekia 11-12 amžių. Tipologiniais sumetimais sakoma, kad menksiečių ir škotų kalbos yra tarpusavyje artimesnės nei jiedvi abi airių kalbai.
Lenkijos lietuvių mokytojų draugija

Lenkijos lietuvių mokytojų draugija (lenk. Stowarzyszenie Nauczycieli Litwinow w Polsce) – Lenkijos lietuvių mokytojų organizacija, įkurta 2000 m. Lenkijos lietuvių bendruomenės konfederuota narė.

Veikla

Vienija apie 100 narių. Rūpinasi mokymo programų ir vadovėlių Lenkijos lietuvių mokykloms rengimu, koordinuoja ir su Lenkijos lietuvių bendruomene sprendžia lietuvių švietimo reikalus. 2004–2005 m. draugija surengė tris lietuvių mokytojų konferencijas, lietuvių mokyklų mokytojams ir moksleiviams ekskursijų į Lietuvą, Kovo 11 minėjimą prie Nepriklausomybės paminklo Kampuočiuose. Draugija bendradarbiauja su Lietuvos pradinio ugdymo pedagogų asociacijos (LPUPA) Marijampolės skyriumi, Lenkijos lietuvių leidykla „Aušra“, kurios pavedimu draugija redaguoja vaikų žurnalą „Aušrelė“.
Genujos įlanka

Genujos įlanka (it. Golfo di Genova) – Viduržemio jūros dalis ties šiaurės vakariniais Italijos krantais (Ligūrija). Tai toliausiai šiaurėn nutolusi Ligūrijos jūros vieta. Ilgis 30 km, plotis ties išėjimu 96 km, gylis 1000–1500 m. Potvynis kyla kas pusė paros, jo aukštis iki 0,3 m.
Svarbiausi uostai – Genuja ir Savona. Kiti didesni miestai prie Genujos įlankos: Imperija, Albenga, Varacė, Kiavaris, Sestri Levantė, La Specija.
Amoksicilinas

Amoksicilinas – vidutinio spektro, bakteriolitinis (bakterijas ardantis) antibiotikas, skirtas gydyti infekcines ligas, sukeltas bakterijų ar kitų mikroorganizmų.

Panaudojimas

Amoksicilinas skirtas gydyti įvairias infekcijas tokias kaip: vidurinės ausies uždegimą, anginą (lot. streptococcal pharyngitis), plaučių uždegimą (lot. pneumonia), odos infekcijas, šlapiminio trakto infekcijas, salmoneliozės bakterijos sukeltas infekcijas, Laimo ligą ar chlamidiozę.

Šalutiniai efektai

Šalutiniai efektai taikomi kaip ir visiem beta-lactam žiedo antibiotikams. Šalutiniai efektai gali būti: pykinimas, vėmimas, išbėrimas ir su antibiotikais susijęs kolitas (storosios žarnos uždegimas). Reti atvejai, bet kartais pasitaiko nemiga, sumišimas, susirūpinimas, jautrumas šviesai ir garsams, nesklandus mąstymas, rijimo, kalbėjimo pasunkėjimas, veido kaklo pabrinkimas, labai stiprus galvos svaigimas ar kolapsas. Burnos bei lyties organų skausmingumas, šlapimo patamsėjimas. Galimas viduriavimas, kuris yra sunkus, trunka ilgai, išmatose gali būti kraujo.
Alerginė reakcija amoksicilinui gali būti staigi ir intesyvi – sąmonės pakitimas, išbėrimas, su stipriu niežuliu (gaktos, pirštų galuose), temperatūros kilimo pojūtis, pykinimas, vėmimas. Alergiškiems amoksicilinui, itin didelis kiekis gali sukelti ir mirtį.
Amoksicilino ir klavulaninės rūgšties kombinacija 7 dienų laikotarpyje gali sukelti virusinį hepatitą. Būta atvejų, kai vaikus perdozavimo atveju ištikdavo letargija, vėmimas arba inkstų disfunkcija, pabėrimas.
Amnesty International

„Amnesty International“ (liet. Tarptautinė amnestija, trump. Amnesty arba AI) – tarptautinė nevyriausybinė žmogaus teisių gynimo organizacija.
Įkurta 1961 m. Londone (JK). Ten pat įsikūrusi ir organizacijos būstinė. Organizacijai priklauso daugiau nei 3 mln. narių.
Tikslas – ginti asmenis, persekiojamus dėl politinių ir religinių įsitikinimų, panaikinti mirties bausmę, kankinimus ir žiaurų elgesį su kaliniais.
Apie tai renka informaciją, siunčia misija į įvairias pasaulio šalis padėčiai tirti, skelbia kasmetines ataskaitas apie žmogaus teises įvairiose šalyse.
Per savo atstovus JTO, UNESCO ir kitur daro įtaką tarptautinėms organizacijoms. Organizuoja ir koordinuoja žmogaus teisių gynimo akcijas.
Aukščiausias organas – taryba, vykdomasis – vykdomasis komitetas.
1997 m. organizacijai sutekta Nobelio taikos premija.
„Amnesty International“ Lietuvos grupė įkurta 1991 m.
Rimvydas Kunskas

Biografija

1955 m. baigė Ramygalos vidurinę mokyklą, 1960 m. – Vilniaus universiteto Gamtos fakultetą. 1960–1990 m. dirbo Geografijos institute. 1990–1994 m. Aplinkos apsaugos departamento Ekspertizės valdybos viršininkas. 1992 m. gamtos mokslų daktaras.  Nuo 1993 m. Geografijos instituto ežerotyros ir pelkėtyros sektoriaus vadovas, nuo 1996 m. šio instituto pelkėtyros grupės vadovas.
Mokslinio darbo sritys – paleontologija, etnoekologija, ežerotyra-pelkėtyra. Tyrė Žuvinto pelkyno struktūrą bei raidos etapus, Nemuno deltos pelkių sandarą ir raidą, Kuršių marių peleogeografiją. 1978 m. paskelbė originalią Nemuno deltos, Kuršių marių ir Nerijos sandaros raidos koncepciją, paremtą neotektonikos kaita holocene. Kartu su archeologais rekonstravo keliolikos senovės gyvenviečių paleoreljefą (Nidos ir kt.).
Gegužės 14

Vardadieniai

Bonifacas – Gintaras – Gintarė – Livita – Motiejus – Milda.
Bendrasis Amerikos lietuvių fondas

Bendrasis Amerikos lietuvių fondas, BALF (angl. United Lithuanian Relief Fund of America) – JAV lietuvių šalpos organizacija, veikusi nuo 1944 m. kovo 25 d. iki 2008 m. balandžio 12 d. Centras – Bruklinas, nuo 1973 m. – Čikaga.

Istorija

Įsteigtas 1944 m. kovo 25 d. Čikagoje JAV lietuvių visuomeninių organizacijų iniciatyva. Steigėjai JAV lietuvių katalikų bažnyčia, Amerikos lietuvių socialistų sąjunga, Lietuvių tautininkų sąjunga ir „Sandara“. BALF seimas, iki 1951 m. šauktas kasmet, vėliau – kas dveji metai, rinko 32 direktorių tarybą (iki 1972 m. – 21 direktorius), šiai vadovauja centro valdyba ir jos pirmininkas. Turėjo skyrius JAV ir Kanadoje (1954 m. veikė 140, 2001 m. – 35 skyriai). XX a. 8 dešimtmetyje BALF organizacijos branduolį sudarė apie 4000 žmonių.
Iš pat pradžių, remiamas JAV katalikų vyskupų konferencijos BALF buvo priimtas į Nacionalinį karo fondą (National War Fund); iš šių organizacijų gavo finansinę paramą. BALF rėmė ir Nacionalinė katalikų geradarystės konferencija (National Catholic Welfare Conference). Fondas bendradarbiavo su Jungtinių Tautų pagalbos ir atkūrimo administracija (UNRRA), Tarptautine pabėgėlių organizacija (International Refugee Organization, IRO). Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui ir masinei emigracijai iš Europos, JAV valdžios ir organizacijų parama nutrūko. BALFo lėšas imta kaupti tik iš aukų.
Iki 1956 m. TSRS valdžia neleido siųsti šalpos į Lietuvą. Daugiausia BALFui padėjo lietuviams karo pabėgėlių stovyklose Vakarų Europoje: remtos jų mokyklos, studentai, nuo 1950 m. Vasario 16-osios gimnazija. Per Lietuvos Raudonąjį Kryžių rėmė lietuvių kultūros veikėjus, 1946–1949 m. skyrė grožinės literatūros premijas. Nuo 1948 m. veikė BALF Imigracijos ir įkurdinimo komitetas.
BALF skatino JAV Kongresą priimti palankius imigracijos įstatymus. Iš valdžios išrūpintais laivais nemokamai į JAV atgabeno apie 34 000 lietuvių karo pabėgėlių; rūpinosi atvykstančių lietuvių įdarbinimu ir apgyvendinimu. Apie 85 % po Antrojo pasaulinio karo į JAV atvykusių lietuvių turėjo BALF išrūpintas darbo ir būsto garantijas. Rėmė likusius Vakarų Europoje (Vokietija, Austrija, Šveicarija, Prancūzija, Italija, Belgija) Šiose šalyse dirbo BALF įgaliotiniai. Rėmė ir į Pietų Ameriką persikėlusius lietuvius.
Nuo 1956 m. pradėta siųsti siuntinius į Lietuvą, daugiausia grįžusiems tremtiniams, politiniams kaliniams, taip pat į Sibirą, Lenkiją, Vokietijos DR, Vengriją, Čekoslovakiją ir kt. kraštus. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę šelpti buvę politiniai kaliniai, tremtiniai ir partizanai, vieniši seneliai, ligoniai, bedarbių šeimos, našlaičiai, t. p. mokyklos, jaunimo organizacijos ir institucijos, ligoninės. 1944–1968 m. siuntų vertė sudarė 5 mln., 1972–1984 m. šalpai išleista -1,14 mln. JAV dolerių; į TSRS pasiųsta 3600, Lenkijos lietuviams – 8000 labdaros siuntų.
2008 m. balandžio 12 d. BALFo direktorių suvažiavime nutarta uždaryti šią Amerikos lietuvių šalpos
organizaciją.
Aleksandras Pogrebnojus

Aleksandras Pogrebnojus (g. 1968 m. sausio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos drabužių dizaineris, kostiumų dailininkas.

Šeima

Senelė buvo teatro aktorė Lidija Kupstaitė-Drobnienė (1920–1999). Senelis – Aleksandras Drobnys (1912–1998), sovietinis partinis veikėjas, ekonomistas, bankininkas.
Tėvai išsiskyrė, kai Aleksandrui buvo 1 metai. Motina ištekėjo antrąkart. Tėvas rusas.

Biografija

Po mokyklos įstojo į Vilniaus pedagoginio instituto (dabar LEU) Fizikos fakultetą. Pogrebnojus atliko 2 metų trukmės karinę tarnybą Sovietų Sąjungos armijoje, karinėje bazėje Pamaskvėje. Grįžęs į Lietuvą, ketino tapti aktoriumi. Studijavo Lietuvos konservatorijoje, bet antrame kurse studijas nutraukė.

Asmeninis gyvenimas

Dabartinė Pogrebnojaus žmona – dvidešimt metų jaunesnė Monika Račiūnaitė-Pogrebnojė, modelis, A. Pogrebnojaus kolekcijų reklamos veidas. Su Monika Pogrebnojus susituokė 2012 m. gegužės mėn. (Šv. Arkangelo Mykolo bažnyčioje, Varėnos raj.). Sūnus Mykolas (g. 2012 m.). 
Buvusi Pogrebnojaus gyvenimo draugė – Vida Simanavičiūtė (su ja susipažino atsitiktinai). Dizainerių pora kurį laiką gyveno kartu. Po trylikos bendro gyvenimo metų Aleksandras išėjo pas kitą moterį.
Buvusi Pogrebnojaus žmona – Salomėja Marcinkevičiūtė-Pogrebnojė, modelis, banko darbuotoja. Pora susituokė po 4 metų draugystės 2010 metų rugsėjo 5 d. Praėjus keletui mėnesių po vestuvių, poros nesutarimai iškilo į viešumą. 2012 metų balandžio mėn. Pogrebnojus su pirmąja žmona išsiskyrė.
Kermušija

Istorija

Kermušija rašytiniuose šaltiniuose yra minima nuo 1784 m.
Pranas Kniūkšta

Biografija

1959 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalba kalbą ir literatūrą. 1971 m. apgynė disertaciją, filologijos mokslų kandidatas.
1959–1965 m. mokytojavo Dieveniškių vidurinėje mokykloje, 1965–1967 m. – Eišiškių rajono švietimo skyriuje. 1967–2002 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute (nuo 1990 m. Lietuvių kalbos institutas), 1991–2000 m. Kalbos kultūros skyriaus vadovas. Nuo 1972 m. rengė periodinį leidinį „Kalbos kultūra“, 1991–2003 m. redaktorius.
Daugiausia rašo kalbos kultūros, kalbos ir visuomeninių santykių, grožinės literatūros, kanceliarinės kalbos temomis.
Doičongo nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 332,00 km² plotą ir apima Sop Prapo (Sop Prap), Thoeno (Thoen) ir Maephriko (Mae Phrik) Lampango, bei Li (Li) – Lampuno apylinkes, 54 km į pietvakarius nuo provincijos centro Lampango.