google/wiki40b huggingface dataset:
Jost Gippert

Biografija

1972 m. Gippertas baigė Leibnizo gimnaziją Essene, Vokietijoje. 1972–1977 m. Marburgo universitete ir Berlyno laisvajame universitete studijavo lyginamąją kalbotyrą, indologiją, japanologiją ir sinologiją. 1977 m. už darbą apie indoeuropiečių kalbų infinityvinių konstrukcijų sintaksę jam buvo suteiktas filosofijos mokslų daktaro laipsnis. 1977–1990 m. buvo Berlyno, Vienos ir Salzburgo universitetų mokslinis bendradarbis ir docentas. Būdamas Bambergo universiteto kompiuterinės orientalistikos mokslinis asistentas 1991 m. apgynė habilitacijos darbą apie iranėnų kalbų skolinius armėnų ir gruzinų kalbose.
Nuo 1994 m. Gippertas yra Frankfurto prie Maino Goethe’s universiteto lyginamosios kalbotyros profesorius. Nuo 1996 m. Gelati Mokslų akademijos (Gruzija) narys, nuo 2002 m. Berlyno-Brandenburgo Mokslų akademijos Turfano komisijos, nuo 2007 m. skyriaus „Kalba“ narys.
Nuo 1997 m. Gippertas yra Sulchan-Sabos Orbelianio universiteto (Tbilisis, Gruzija) garbės profesorius, nuo 2009 m. Tbilisio Ivanės Džavachišvilio universiteto garbės daktaras, nuo 2013 m. Šota Rustavelio universiteto (Batumis, Gruzija) garbės daktaras.
Pagrindinės Gipperto mokslinių tyrimų sritys: indoeuropiečių kalbotyra, istorinė-lyginamoji kalbotyra, etimologija, bendroji kalbotyra, kalbų tipologija, tekstynų lingvistika, kalbų dokumentacija daugialypėje terpėje, elektroninis rankraščių tyrimas. Išskirtinį dėmesį skiria Kaukazo kalboms, yra inicijavęs ir vadovavęs daugeliui tarptautinių mokslinių projektų.

TITUS, ARMAZI, GNC ir LOEWE

Gippertas yra TITUS project (Indoeuropiečių kalbų ir tekstų tezauras) įkūrėjas (1987) ir vadovas. Projekto tikslas yra padaryti prieinamą skaitmeninę visų indoeuropiečių ir joms kaimyninių kalbų tekstų bazę. 1999 m. inicijavo ARMAZI projektą (Caucasian Languages and Cultures: Electronic Documentation),, kurio tikslas buvo surinkti visų Kaukazo kalbų medžiagą. Iš šio projekto 2012 m. radosi Nacionalinis gruzinų kalbos tekstynas (Georgian National Corpus, GNC). 2011–2014 m. Gippertas vadovavo Vokietijos Heseno žemės mokslo tyrimų programos Landes-Offensive zur Entwicklung Wissenschaftlich-ökonomischer Exzellenz (LOEWE (projektas)) skaitmeninės humanitarikos centrui Digital Humanities Hessen: Integrated Processing and Analysis of Text-based Corpora, kuriame bendradarbiavo Frankfurto prie Maino Goethe’s universitetas ir Darmstadto techninis universitetas bei Laisvasis vokiškasis rėmimo fondas, Frankfurto prie Maino Goethe’s muziejus.

Elektroninis rankraščių tyrimas

Ypatingą dėmesį Gippertas skiria Azijos rankraščių skaitmeninimui, pvz., Berlyno Turfano kolekcijos tocharų kalbos rankraščiams ir Sinajaus kalne rastiems Kaukazo albanų kalbos palimpsestams. 2009 m. buvo vizituojantis Hamburgo universiteto mokslinės grupės „Manuskriptkulturen“ mokslininkas. Kaip Hamburgo universiteto Petra Kappert Fellow 2013 m. dalyvavo rengiant Encyclopedia of Manuscript Cultures of Asia and Africa ir vadovą Comparative Oriental Manuscript Studies: An Introduction.
MC Messiah

MC Messiah (dar žinomas kaip Mesijus, tikras vardas Žygimantas Kudirka, g. 1987 m. birželio 6 d.) – Lietuvos rap ir hip-hop kūrėjas, slemo poezijos autorius ir skaitytojas, dažniausiai kuriantis lietuvių kalba.

Biografija

Vaikystėje penkis metus dainavo chore „Ąžuoliukas“. Pirmą dainą parašė būdamas 15-16 m. amžiaus. Studijavo filologiją. Muzikinę karjerą pradėjo 2002 m., buvo subūręs grupę „MC Messiah goes MAD orchestra“.
Pirklys

Pirklys – verslininkas, siekiantis gauti pelno iš kitų asmenų pagamintų prekių prekybos. Pirkliai yra tarpininkai tarp gamintojų ir vartotojų.
Pirklių sluoksniai buvo būdingi ikiindustrinėse visuomenėse. Tuomet pirkliai galėdavo užimti tiek aukštą, tiek žemą socialinį statusą. Pavyzdžiui, Senovės Kinijoje jie buvo laikomi veltėdžiais todėl, kad jie nieko nedirbdami sugebėdavo susikrauti didžiulius turtus vien tik iš kitų asmenų darbo vaisių. Nepasaint to, pirkliai buvo įtakingi.
Daukšiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Barysiai – 2,2 kmMEŠKUIČIAI – 6 kmŠIAULIAI – 22 kmNaisiai – 6 kmDaušiškiai – 1,3 km
Lygumai – 10 km
Cheneral Euchenio A. Garajus (Bokeronas)

Istorija

Gyvenvietė pavadinta generolo Eugenio Alejandrino Garay garbei. 1973–1992 m. buvo tuometinio Nueva Asunsjono departamento administracinis centras.
Kreivasis kalnas

Piliakalnis

Piliakalnis labai sunaikintas erozijos, viršus apardytas čia XVII-XIX a. buvusių gynybinių įtvirtinimų. Pietinėje dalyje ant pylimo 1916 m. pastatyti 3 kryžiai (1948 m. nugriauti, atstatyti 1989 m.).
Piliakalnio viršus dirvonuoja, šlaitai apaugę lapuočiais. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės–pietų kryptimi, 65x35 m dydžio. Rytiniame aikštelės krašte yra 1 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Į šiaurės–rytų, šiaurės, šiaurės–vakarų puses nuo aikštelės nueina 10 m pločio, 2 m aukščio į šiaurės–vakarus nuolaidėjanti ketera, panaši į pylimą. Rytiniame šlaite, 6 m žemiau pylimo yra 7 m pločio terasa. Pietvakariuose šlaitas erodavęs, status, iki 70 m aukščio, kiti žemesni, 15-30 m aukščio.
1988–1989 ir 1991 m. prie Trijų Kryžių ištirtas 317 m² bendras plotas. Rasta medinės gynybinės sienos liekanų, brūkšniuotos ir žiestos keramikos. Ankstyviausia buvo 2 m pločio medinė gynybinė siena, sudaryta iš sukaltų 15-20 cm skersmens rąstų, tarpas tarp kurių išklotas 10-15 cm skersmens rąsteliais ir sutvirtintas smulkiais akmenimis. Ši gynybinė siena datuojama I tūkst. pradžia. Vėliau smėlinga žeme užpiltas aikštelės kraštas, suklotas skeltų rąstų klojinys ir iš molio suplūktas iki 3 m aukščio, 12 m pločio pylimas, ant kurio pastatyta medinė gynybinė siena. Pastarajai sudegus, gaisravietė užpilta smėlio sluoksniu ir naujas pylimas vėl suplūktas iš molio. Jo aukštis siekė iki 4 m, plotis 17 m. Ant jos stovėjusi medinė siena buvo tinkuota. Šiuos įtvirtinimus galima datuoti XIV a. pabaiga.
Leova

Herbas

Leovos miestas herbą gavo 1934 m. Raudoname lauke sidabrinė juosta mūradančiu viršutiniu kraštu, iš už kurio kyla kairysis sidabrinis šėlstantis liūtas. Virš skydo sidabrinė miesto karūna su 3 bokštais.

Istorija

Spėjama, kad Leova kaip gyvenvietė galėjo atsirasti 1489–1495 m. Leova kaip prekybos centras pažymėta XVIII–XIX a. žemėlapiuose.

Legendos teigia, kad XV a. prie Pruto apsigyveno žmonių grupė, besivadinusi lipoveni. Šis pavadinimas vėliau virto leovenais.
1803 m. gyvenvietėje buvo 114 namų. Iki 1885 m. svarbiausi miesto pastatai buvo 1818 m. pastatyta Šv. Paraskevos cerkvė, 5 sinagogos, kelios užeigos ir krautuvės. Pirma mokykla atidaryta 1895 m.
1904 m. Leovoje gyveno 3422 žmonės (2100 moldavų, 500 rusinų, 800 žydų).
1923 m. miestas užėmė 169 hektarus, jame buvo 16 gatvių, 2 turgūs ir viešas sodas. Mieste buvo du ežerai (Bujor ir Potcoava).

XX a. mieste buvo trys pradinės mokyklos, žydų mokykla, teatras ir kino teatras, biblioteka. Mieste veikė trys bankai, du gariniai malūnai.
Pagal 1930 m. gruodžio 29 d. gyventojų surašymą du trečdaliai Leovos gyventojų buvo rumunai/moldavai, o 35,5 % (2324 gyv.) – žydai.
MTSR laikais Leovoje veikė eterinių aliejų, sviesto ir sūrių, vyno gamybos įmonės. 1972 m. mieste gyveno 9,2 tūkst. gyventojų, o 1991 m. – 12,2 tūkst. gyventojų.
Tadas Norbutas

Karjera

2014 m. pradėjo profesionalo karjerą Klaipėdos „Granite“. O kai šis klubas buvo pašalintas iš A lygos pirmenybių perėjo į Pirmos lygos komandą.
Vėl į profesionalų sportą grįžo su FK Palanga 2018 m. Per 2018 ir 2019 m. sezonus A lygoje sužaidė 15 rungtynių.
2019 m. vasarą perėjo į FK Banga Gargždai. Debiutavo rungtynėse prieš FA Šiauliai.
Bahamų gyventojai

Didžioji Bahamų gyventojų dalis yra vergijos laikais iš Afrikos atgabentų juodųjų vergų palikuonys. Vietinius salų gyventojus indėnus išnaikino pirmieji salas užvaldę ispanai. Ilgą laiką salos buvo menkai apgyvendintos ir lankomos daugiausia piratų, tačiau nuo XVIII a. pabaigos čia kompensacijas gavo Amerikos nepriklausomybės karo metu Anglijos pusėje kariavę Anglijos lojalistai. 1921 m. buvo 55 500 gyv., 1931 m. - 61 000 gyv.
Apie 2/3 gyventojų gyvena Naujojo Providenso saloje, o apie pusę likusio trečdalio - Didžiosios Bahamos saloje.
Saulėlydis

Saulėlydis yra laiko tarpas vakare, kai Saulė leidžiasi vakaruose už horizonto ir pasikeičia dangaus spalva. Tai įvyksta dėl Žemės sukimosi aplink savo ašį. Saulėlydžio metu Saulė gali debesis nuspalvinti įvairiomis spalvomis.
Vogera

Istorija

Senovėje miestas vadinosi Irija pagal upę, prie kurios stovėjo. Jis buvo ant kelio iš Pjačencos į Dertoną, o Augustas paskelbė ją kolonija (colonia Forum Iulium Iriensium).
I a. miestą sugriovė rugiai ir kitąkart jis buvo paminėtas kaip Viqueria X a. 1743 m. Vogera atiteko Savojiečiams. Po penkerių metų ji tapo provincijos sostine ir gavo miesto statusą.
1800 m. Vogerą užėmė Napoleono kariai, o Palazzo Dattili buvo jo būstinė per Montebelo mūšį. 1805 m. miestas atiteko Genujos departamentui, 1814 m. nugalėjus prancūzus jį užėmė austrai ir atidavė Pjemontui. Nuo 1860 m. Vogera priklauso Pavijos provincijai.
Per Antrą Pasaulinį karą, dėl to, kad buvo Milanas-Genuja ir Turinas-Bolonija kelių sankirtoje, sąjungininkai jį smarkiai bombardavo.
1962 m. gegužės 31 d. per geležinkelio avariją čia žuvo 62 žmonės.
Gran Popas

Istorija

Seniau Gran Popas buvo svarbus vergų eksporto centras. Didžioji dalis senamiesčio sunyko dėl pakrančių erozijos.
Pasvalio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Istorija

Didysis kunigaikštis Aleksandras Jogailaitis 1497 m. dovanojo kunigo Jono Groto pradėtai statyti bažnyčiai žemės ir leido kurti miestą. 1498 m. J. Grotas paskirtas pirmuoju Pasvalio klebonu. 1580 m. dvaro valdos skirtos Vilniaus kapitulai. Bažnyčia turėjo jurisdiką miestelyje ir 2 kaimus. Vilniaus kapitula bažnyčią perstatė. Jai 1775 m. priklausė Karkliškių ir Šlamu kaimai.
1776 m. sudegė. Nuo 1773 m. veikė parapinė mokykla. 1779–1787 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia. Ji buvo stačiakampio plano (34 × 17 m), be bokštų. 1851 m. bažnyčią konsekravo vyskupas Motiejus Valančius. Klebono prelato Vlado Dambrausko rūpesčiu 1885–1887 m. bažnyčia padidinta, pristatyti bokštai. Buvusi bažnyčia paversta vidurine nava su presbiterija. 1902 m. įsigyta naujų Kryžiaus kelio stočių paveikslų.
1904 m. klebono J. Banevičiaus iniciatyva išmūryta prieglauda. Tarp bažnyčios ir klebonijos nutiestas tiltas per Lėvenį. Pastatyta mūrinė varpinė (joje 3 varpai), įsteigta parapijos bibliotekėlė. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Jam valdžia 1911 m. neleido įsteigti bibliotekos - skaityklos. 1926–1929 m. ištiesinta, paaukštinta šventoriaus tvora. Po 1933 m. gaisro bažnyčia suremontuota. 1933 m. įsteigta altarija.
1954–1976 m. Pasvalyje kaip altarista gyveno ir čia mirė iš Vladimiro kalėjimo grįžęs visuomenė veikėjas, filosofijos daktaras kunigas Juozapas Čepėnas (1880–1976). Nuo 1981 m. klebonavo Alfonsas Jančys (1921–1992), palaidotas šventoriuje.

Architektūra

Bažnyčia turi baroko ir istoristinių bruožų, stačiakampio plano (40 × 30 m), su 5 priestatais, dvibokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Yra 5 altoriai. Šventoriaus tvora tinkuoto mūro.
Šešuolių pagrindinė mokykla

Istorija

Mokyklos įkūrimą galima sieti su miestelio ir bažnyčios įsteigimo data 1572 m., kadangi tuomet klebonas buvo įpareigotas išlaikyti mokytoją ir mokyklą. XIX a. carinėje Lietuvoje Šešuoliai turėjo daraktorinę mokyklą, veikusią Dvarninių kaime be pastovios vietos (pamokos vyko pas valstiečius, kurių vaikai mokėsi).
1903 m. įkurta oficialioji rusiška mokykla. Tam caro valdžia išnuomojo pusę J. Gutmano namo. Mokykla turėjo elementorių, iš kurio mokiniai mokėsi rusiškai skaityti ir rašyti. 1909 m. pastatyta nauja pradinė mokykla (lankė 30 mokinių, buvo 1 mokytojas). 1919 m. atnaujintoje mokykloje dirbo jau 2 mokytojai, mokę keturių skyrių vaikus lietuvių kalbos, aritmetikos, istorijos, geografijos ir kitų dalykų. Mokslas buvo nemokamas. 1940 m. dėl politinių neramumų nuverstas mokyklos kieme stovėjęs Laisvės paminklas. II pasaulinio karo metu mokiniai ne tik mokėsi, bet ir rengė sporto varžybas, vakarones. 1945-1949 m. dėl trėmimų, sovietų ir partizanų susirėmimų mokykla skurdo – trūko suolų, vadovėlių, mokytojai buvo verčiami skatinti mokinius stoti į pionierius. 1949 m. ūkininko Damulio dvaro pastate įsikūrė septynmetė mokykla, kuri 1962 m. pertvarkyta į aštuonmetę, 1990 m. – į devynmetę, o nuo 1993 m. - į pagrindinę mokyklą.
SI sistemos priešdėliai

SI sistemos priešdėliai – prieš matavimo vienetus (arba jų simbolius) rašomi priešdėliai (arba jų simboliai), reiškiantys daugiklius. Priešdėliai yra naudojami, kai norima sumažinti nulių skaičių dydžiuose. Pavyzdžiui, viena milijardąją ampero dalį dažnai yra patogiau žymėti ne kaip 0,000000001 A, o kaip 1 nA.

Kompiuterių moksle

Kompiuterių moksle priešdėliai kilo-, mega-, giga- yra dažnai vartojami prieš atminties dydžio vienetus bitus ir baitus. Reikia pažymėti, kad čia šių priešdėlių reikšmė gali būti kitokia. Pavyzdžiui, žodis kilobaitas gali reikšti ir 1000 baitų, ir 2¹⁰ (arba 1024) baitų. Panašiai megabaitas gali reikšti 1 048 576 (tai yra tas pats kaip 1024² arba 2²⁰) baitų, o ne 10⁶ baitų ir t. t.
Norint išvengti dviprasmiškumo 1998 m. buvo įvesta nauja dvejetainių priešdėlių sistema, kurioje daugiklis 2¹⁰ žymimas priešdėliu kibi- (Ki), 2²⁰ - mebi- (Mi), 2³⁰ - gibi- (Gi), 2⁴⁰ - tebi- (Ti), 2⁵⁰ - pebi- (Pi), 2⁶⁰ - eksbi- (arba exbi-; Ei), 2⁷⁰ - zebi- (Zi), 2⁸⁰ - jobi- (arba yobi-; Yi). Pagal šią sistemą, kilobaitas (1 kB) visada reikštų 1000 baitų, o kibibaitas (1 KiB) reikštų 1024 baitus. Kol kas ši sistema nėra plačiai naudojama.
Vilniaus Salomėjos Nėries gimnazija

Istorija

1915 m. rugsėjo mėn. Lietuvių centro komiteto nutarimu Vilniuje Kaukazo ir Didžiosios Pohuliankos 14/17 (dabar Mindaugo ir Basanavičiaus) gatvių kampe privačiuose namuose įrengta I lietuviška gimnazija, kuri vadinosi „J. Basanavičiaus, M. Biržiškos ir P. Gaidelionio Vilniaus lietuvių gimnazijos pamokos“. 1915 m. gruodžio 22 d. šią mokyklą perėmė „Ryto“ draugija, ji nuo 1916 m. vasario 16 d. vadinama „Ryto“ draugijos Vilniaus lietuvių gimnazija. Susidarius Lietuvos vyriausybei Vilniuje, 1918 m. spalio 27 d. mokykla perėjo švietimo ministerijos žinion, pavadinta Pirmoji Vilniaus vyrų gimnazija. Pedagogų tarybos nutarimu 1921 m. gruodžio 22 d. gimnazija pavadinta Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazija. 1922 m. Lenkijai užgrobus Vilniaus kraštą, gimnazija liko vienintele mokykla dėstoma lietuvių kalba.
Lietuvai atsiėmus Vilniaus kraštą 1939 m. lapkričio 18 d. Švietimo ministro Leono Bistro įsakymu B. Nr.63 įsteigta Vilniaus Kunigaikštienės Birutės Valstybinė mergaičių gimnazija. 1940 m. rudenį Kunigaikštienės Birutės gimnazija pavadinta Vilniaus II vidurine mokykla. 1946 m. Salomėjos Nėries gimimo metinių proga mokyklai suteiktas poetės vardas, ji vadinama Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinė mokykla.
1954 m. mokykla perorganizuota į mišrią vidurinę mokyklą. 1961 m. mokykloje pradedamas sustiprintas anglų kalbos mokymas nuo I klasės, ji tapo prestižine Vilniaus mokykla. 1994 m. lapkričio 22 d. mokyklos vadovybė kreipėsi į Vilniaus miesto valdybos švietimo ir jaunimo reikalų švietimo skyrių dėl gimnazijos klasių steigimo ir tarpininkavimo Gimnazijų taryboje. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos kolegijos 1995 m. birželio 22 d. nutarimu Nr. 26 nuo rugsėjo 1 d. suteiktas pirmųjų gimnazijos klasių statusas konkurso būdu sukomplektuotoms devintosioms humanitarinio profilio klasėms. Nuo 1997 m. siekta gimnazijos statuso, kuris suteiktas Lietuvos švietimo ir mokslo ministro Kornelijaus Platelio 1999 m. birželio 11 d. įsakymu Nr. 760.
Vilniaus miesto savivaldybės taryba 2000 m. vasario 11 d. sprendimu Nr. 512 Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą reorganizavo į Vilniaus Salomėjos Nėries gimnaziją su pirmosios, antrosios ir trečiosios pakopos bendrojo lavinimo skyriumi. Vilniaus apskrities viršininko admininstracija įregistravo Vilniaus Salomėjos Nėries gimnaziją, įregistravimo pažymėjimas A Nr. 000319.
2000 m. rugsėjo 30 d. kreiptasi į Vilniaus miesto savivaldybės Švietimo skyrių prašant įgyvendinti antrąjį (realinį) profilį. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministro 2001 m. birželio 8 d. įsakymu Nr. 963 „Dėl antrojo profilio teikimo“ gimnazijai suteiktas ir realinis profilis. 2002 m. balandžio 10 d. įsteigta Vilniaus Vytės Nemunėlio pradinė mokykla Vilniaus Salomėjos Nėries gimnazijos bendrojo skyriaus pirmosios pakopos (1-4 kl.) pagrindu.

Mokytojai

Gimanazijoje dirbo dr. Jonas Basanavičius, Lietuvos prezidentai Antanas Smetona, Aleksandras Stulginskis ir kiti Lietuvos šviesuomenės žmonės.
Vladimiras Zubovas (1887)

Biografija

Vaikystė prabėgo Ginkūnuose. Baigė Šiaulių gimnaziją, studijavo Halės universitete, Berlyne apgynė disertaciją ir gavo agronomijos daktaro laipsnį. Jis atsisakė siūlomų laboranto pareigų Halės universitete ir grįžęs iš Vokietijos su žmona ir mažu sūneliu į Dabikinės dvarą, čia pradėjo ūkininkauti. 1911–1941 m. savo dvaruose eksperimentais gerino Lietuvos juodmargių galvijų veislę.
Po Antrojo pasaulinio karo gyveno Kaune, dirbo leidykloje, Žemės ūkio akademijoje tvarkė biblioteką, dėstė Veterinarijos akademijoje, darbavosi Biologijos institute. Galėjo atsidėti mokslinei veiklai, nes pokario metais teko vėl iš naujo apginti disertaciją, gavo žemės ūkio mokslų kandidato diplomą. Toliau plėtojo savo mokslinį darbą, eksperimentavo, kaip runkelius tręšti valgomąja druska, net rengėsi vykti į Vidurinę Aziją tęsti bandymų druskožemiuose.
Nuo 1955 m. pirmininkavo Jonavos rajono „Komunaro“ kolūkyje. Čia jis energingai ėmėsi darbo: parengė durpių kompostavimo technologiją, rūpinosi moksliškai tręšti pievas. Kolūkis pradėjo kopti iš atsilikimo. Pašlijus sveikatai atsisakė šio darbo.
Parašė knygas: „Gyvulių šėrimas kolūkiuose“, „Ankštiniai pašariniai augalai“, „Kailinių žvėrelių ir triušių auginimas“.
1999 m. balandžio 14 d. jo giminėms įteiktas Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius, kuriuo jis apdovanotas už žydų gelbėjimą karo metais.
Kampana (sala)

Kampana (isp. Isla Campana) – sala pietų Čilėje, Čilės salyne, Penaso įlankoje, Kampanos salų spiečiuje. Patenka į Aiseno regioną (Kapitan Prato provincija). Šiaurės rytuose ir rytuose Faljoso sąsiauris skiria nuo Prato, Mažosios Velingtono ir Knoro salų, pietryčiuose Aldėjos, Rikelmės, Oreljos, Angamoso, Esmeraldos, Kovadongos ir kitų salų spiečius skiria nuo Velingtono salos, iš pietvakarių prisiglaudusios Kabraleso ir Patrisijaus Linčo salos. Plotas – 1187,8 km² (11-a pagal dydį Čilėje). Kranto linija (ilgis 589,2 km) labai vingiuota, gausu įlankų, užutėkių. Aukštis iki 1311 m.
Kampanos sala negyvenama, nors seniau čia gyvenę alakalufai. Šiaurinėje pakrantėje yra Puerto Barbaros prieplauka, tinkama nedideliems laivams.
Blizna

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Pavadinimo kilmė

Tikėtina, kad kaimo vardas kilęs nuo šalia esančių Bliznos ežero ar Bliznos upės, kurių vardą galbūt galima sieti su lietuvių kalbos veiksmažodžiu blyžoti (upės pavadinime vietoje šaknies ž yra išlikęs jotvingių buvęs pribalsis z) – "gulėti paslikam" arba nuo veiksmažodžio blizgėti "atsispindėti saulei ramiame vandenyje". Priesaga n nurodo erdvėje nusidriekusį objektą - upę.
Sistema

Sistema (gr. σύστημα, systēma 'sustatyta, sudėliota') – susijusių elementų aibė, kuri objektyviai iš aplinkos išsiskiria tuo, kad sistemos elementų ryšiai stipresni ar kokybiškai kitokie nei už sistemos ribų. Sistema pasižymi savybėmis, kurių paskiri ją sudarantys elementai neturi.  Sistemos elementas neprivalo būti susijęs su visais kitais šios sistemos elementais, tačiau elementas, nesusijęs nė su vienu, paprastai nelaikomas tos sistemos dalimi.
Sistemoms būdinga hierarchija, jų elementai dažniausiai patys yra sistemos, ir visa sistema yra kokios nors didesnės sistemos elementas.  Pavyzdžiui, žmogaus ląstelė susideda iš molekulių (atomų sistemų), pati yra sistema ir taip pat yra organizmo elementas. Techninėms, biologinėms sistemoms taip pat būdingas tikslas, funkcija, kuriai atlikti ji sukurta ar išsivystė bei kurios jos elementai paskirai atlikti negali. 
Sistema gali būti tiek materiali (pvz., Saulės sistema), tiek nemateriali (pvz., bioetinių pažiūrų sistema).
Vytautas Pranas Taura

Biografija

Biržų rajono savivaldybės Pabiržės seniūnijos seniūnas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Biržų skyriaus narys. 2003 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Valerija, vaikai Aušra, Darius, Valdas, Jurga, Vytautas.
Kupriai (Utena)

Istorija

1945 m. liepos 9 d. NKVD kariuomenė ieškodama nuo kariuomenės besislapstančių brolių Juozo ir Vytauto Lapinskų, apsupo Juozapo Lapinsko sodybą. Bėgančius Juozą (g. 1920) ir Vytautą (g. 1922) Lapinskus nušovė, o namą padegė. Kareiviai iš degančio namo išbėgusius nušovė: tėvą Juozapą Lapinską (g. 1888), jo žmoną Kostę Lapinskienę (g. 1894), žmonos motiną Grasilę Vygelienę (g. 1852), Lapinskų dukrą Tamirą Baltakienę (g. 1921), jos dukrelę Marytę Baltakytę – 1 metukų, Petrą Lapinską (g. 1928), o Juliją Lapinskaitę (g. 1931) sužeidė. Tą pačią dieną NKVD kareiviai nušovė Kuprių kaimo gyventoją Balį Juodelę, jo sūnų Antaną Juodelę, ir Nikodemą Kurpį. Visi nužudytieji palaidoti Kuprių kaimo kapinėse.
Mažonas (XIV a.)

Mažonas – XIV a. pirmosios pusės žemaičių didžiūnas.

Biografija

Pirmą kartą minimas Petro Dusburgiečio kronikoje 1311 m. tarp Žemaitijos kilmingųjų vadų. 1314 m. Medininkų žemėje žuvo jo brolis. Su didžiūnais Manstu ir Sudargu vadovavo tuo metu suaktyvėjusiai žemaičių politikai.
Kai kurių istorikų nuomone, Mažono valdos galbūt buvo dab. Mažonų apylinkės prie Tauragės.
Blacksad

Somewhere Within the Shadows

Bleksedas tiria garsios aktorės Natalijos Vilford nužudymą, su kuria jis turėjo intymų romaną.

Arctic Nation

Šiame tome vaizduojamos tarprasinės kovos ir rasinė segregacija pseudo-amerikiečių priemesčiuose.
Būdos (Naujoji Ūta)

Istorija

1959 m. šiame kaime gyveno 5 šeimos – 25 gyventojai. Kaimas niekada nebuvo elektrifikuotas, todėl jaunimas į jį nesugrįžo, o senieji gyventojai išmirė. 2007 m. jame gyveno vienintelis 80-metis gyventojas Vincas Krupavičius. Visa kaimo teritorija baigiama apsodinti ąžuolais, uosiais ir kitokiais medžiais. 2012 m. kovo 9 d. numirė paskutinis šio kaimo gyventojas.
RGBA

RGBA (angl. Red Green Blue Alpha). RGBA naudoja RGB spalvų modelį su papildoma informacija. Alfa kanalas nurodo vaizdo elemento (taško) skaidrumą.
PNG yra paveiksliukų formatas kuris naudoja RGBA.
Grupa Lotos

Grupa Lotos S.A. – lenkų energetikos koncernas, naftos perdirbimo pramonės bendrovė. Koncerno būstinė – Gdanskas. „Grupa Lotos” dirba 5 547 darbuotojai. Koncernas valdo daugiau nei 50 bendrovių („Petrobalt S. A.” ir kitas) Rytų Europoje. 2005 m. Koncerno „Grupa Lotos” apyvarta siekė 8,6 mlrd. litų, nuosavas kapitalas – 4,28 mlrd. litų. „Grupa Lotos” 2006 m. pirmojo ketvirčio pelnas (skaičiuojant pagal IFRS nuostatas) 118 mln zlotų. Pelnas 2005 m. – 970 mln. zlotų.

Lietuvoje

Per „Petrobalt S.A.” naftos koncernas valdo šias Lietuvos bendroves „Naftos gavyba”, „Geonafta”, „Minijos nafta”, „Genčių nafta”, „Manifoldas”. Grupa Lotos kartu su UAB „LL investicijos” („Lietuvos-Lenkijos investicijos”) pateikė paraišką dalyvauti angliavandenilių išteklių naudojimo konkurse Raseinių ir Rietavo plotuose.
Pultinis stalas

Pultinis stalas (angl. lectern desk, iš angl. lectern 'pultas (knygai)') – stovimasis stalas nedideliu paviršiumi.

Senoviniai pultiniai stalai

Tradicinis pultinis stalas yra funkciškai kiek praplėstas pultas – stovimasis stalas, paprastai nuožulniu paviršiumi knygai padėti, turintis daugiau vietos popieriaus lapui ir rašymo reikmenims padėti. Tai specializuota stovimojo stalo forma, nors kartais terminu angl. lectern desk vadina ir didelius stovimuosius stalus. Daugelis pultinių stalų turi nuožulnų paviršių su žemu borteliu ties apatiniu kraštu, sulaikančiu padėtą popierių ir rašiklius, kad šie nenuslystų.

Šiuolaikiniai pultiniai stalai

Paprastai tai pultinis stalas, pritaikytas ant jo padėti nešiojamajam kompiuteriui. Paprastai tai ratukinis stalas, dažnai turintis vieną koją su plačiu pamatu apačioje. Dar vadinami angl. presentation desk 'prezentacijų stalas'.
Tokie stalai dažniausiai pardavinėjami pagal katalogus, juos perka konferencijų centrai, universitetai, pramonės įmonės ir ligoninės.