google/wiki40b huggingface dataset:
Jurgis Žitinevičius

Biografija

Augo neturgingo bežemio valstiečio šeimoje. Atėjo užkuriu pas žymų Zanavykijos knygnešį Motiejų Eimaitį, kuris knygas gabenti pradėjo iš Karaliaučiaus dar 1865 m. Kai M. Eimaitį suėmė su visu vežimu knygų ir nuteisė, J. Žitinevičius apie 1897 m. perėmė jo knygnešystės darbus. Pats važiuodavo į pasienį, pėsčias pereidavo sieną, parsinešdavo spaudos ir vėl važiuotas grįždavo namo. 
Ūkininkavo Kluoniškių kaime Zapyškio valsčiuje. Mokėsi Tilžės mokykloje. „Genių Dėdės“ slapyvardžiu rašė korespondencijas į laikraštį „Lietuvos ūkininkas“. Pirmojo pasaulinio karo metais pasiliko savo ūkyje.
1917 m. rugsėjo 18-23 Vilniaus konferencijos delegatas. Zapyškyje įkūrė Lietuvos valstiečių sąjungos kuopą. Aktyviai skatino užsirašyti į Lietuvos kariuomenės savanorius, pats du vyriausius sūnus nuvežė į savanorių surinkimo punktą.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktasis II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. Per 257 posėdžius Seime kalbėjo apie 200 kartų. Turėdamas didelę gyvenimo ir politiko patirtį, vargingai gyvenęs, auginęs dešimties vaikų šeimyną, labai skrupulingai skaičiavo Lietuvos išlaidas.
Pasibaigus kadencijai grįžo į savo ūkį. Taip pat dirbo Zapyškio girininkijoje. 1928 metais, minint Lietuvos nepriklausomybės dešimtmetį, Zapyškyje pastatė atminimo paminklą, kurį sovietai nugriovė. Pastatė Zapyškyje šaulių namus, kuriuos sovietai sudegino. 1945 m. suimtas ir ištremtas į Sibirą.
Jaunimo ratelis

Jaunimo ratelis – Lietuvių evangelikų liuteronų jaunimo ratelio dvisavaitis (vėliau mėnesinis) leidinys, ėjęs 1950 m. kovo – 1955 m. balandžio mėn. Švabiš Gmiunde bei Hailbrone (Vakarų Vokietija).

Istorija

Iš pradžių spausdintas rotatoriumi, nuo 1950 m. rugsėjo 15 d. – spaustuvėje. Išėjus 62 numeriams, vietoj „Jaunimo ratelio“ pradėtas leisti bendras bažnytinis laikraštis „Svečias“, vėliau perkeltas į JAV.
Glikogenas

Glikogenas – polisacharidas (angliavandenis), kurį gyvūnų organizmai kaip energijos atsargas didžiąją dalį kaupia raumenyse ir apie 10 % kepenyse .
Glikogeno struktūra panaši į amilopektino, tačiau jis yra šakotesnis. Molekulinė masė siekia keletą milijonų Da. Glikogeno molekulėje yra vienas redukuojantysis galas ir daug neredukuojančiųjų.
Glikogenas dar vadinamas gyvuliniu krakmolu: kaip augalai kaupia krakmolą, taip gyvūnai glikogeną kaupia kaip energijos atsargas. Energetiniu požiūriu, lyginant su triacilgliceroliais, glikogenas yra mažiau efektyvus: jį oksidavus gaunama 4,0 kcal/g, o triacilglicerolius – 9,2 kcal/g.
Kraujyje trūkstant gliukozės, organizmas jos pasigamina skaidydamas glikogeną.
Nova Dubnica

Istorija

Miestelis įkurtas XX amžiaus 6-ajame dešimtmetyje apgyvendinti sunkiosios technikos gamyklos darbuotojus. Miestelio statybos darbai pradėti 1951 m. 1957 m. buvo atskirtas nuo Dubnicos prie Vaho bei nuo kadastrinių Trenčianske Teplicės ir Veľky Kolačino savivaldybių. 1960 m. suteiktos miestelio teisės bei pervadintas į Nova Dubnicą.
Paolo Sorrentino

Biografija

Kine Sorrentino debiutavo kaip vienas scenarijaus autorių 1998 m. juostoje „Polvere di Napoli“.
Režisuoti pradėjęs nuo trumpametražių filmų, 2001 m. jis sukūrė pirmąjį pilno metražo filmą „L'uomo in più“, kuris buvo parodytas Venecijos kino festivalyje. 2004 m. pasirodė trileris „Le conseguenze dell'amore“, kuris buvo nominuotas Auksinei palmės šakelei ir pelnė režisieriui tarptautinį pripažinimą. Sekantis jo filmas „L'amico di famiglia“ taip pat buvo parodytas Kanų kino festivalyje. 2006 m. jis debiutavo kaip aktorius epizodiniu vaidmeniu režisieriaus Nanni Moretti filme „Il caimano“. 
2008 m. filmas „Il Divo“, pasakojantis apie buvusį Italijos politiką Giulio Andreotti sulaukė didelio atgarsio šalyje bei pelnė režisieriui Auksinę palmės šakelę. 2011 m. jis sukūrė pirmąjį filmą anglų kalba – dramą „This Must Be the Place“ su Sean Penn pagrindiniame vaidmenyje.
2013 m. režisieriaus sukurta drama „La Grande Bellezza“ po metų laimėjo Oskarą geriausio užsienio filmo kategorijoje, BAFTA, Auksinį gaublį ir daugybę kitų apdovanojimų.
2015 m. jis sukūrė antrąjį filmą anglų kalba „The Great Beauty“, kuriame vaidino Michael Caine. 2016 m. pasirodęs Sorentino režisuotas serialas „Jaunasis popiežius“ sulaukė milžiniško populiarumo bei kritikų liaupsių. Netrukus buvo paskelbta, kad planuojamas ir antrasis serialo sezonas (pirmąją dalį sudaro 10 serijų), tačiau jo kūrimo procesas vis dar nepradėtas.
2018 m. pasirodė antrasis Sorentino filmas apie Italijos politikus – šį kartą drama apie Silvio Berlusconi „Silvio“. Jame, kaip ir daugelyje savo filmų, pagrindinį vaidmenį režisierius patikėjo aktoriui Toni Servillo.
Rimvydas Juozapavičius

Biografija

1986 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, hidromelioracijos inžinierius. 2003 m. Kauno technologijos universitete baigė vadybos ir verslo administravimą.
Dirbo Naujosios Akmenės žemėtvarkos tarnyboje, nuo 2000 m. Akmenės darbo biržos klientų aptarnavimo skyriaus vedėjas, nuo 2007 m. Naujosios Akmenės miesto seniūnijos seniūnas.
Tėvynės sąjungos (konservatoriai, politiniai kaliniai ir tremtiniai, krikščioniškieji demokratai) narys. 2003–2007 m. ir 2007 m. balandžio – birželio mėn. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Vida, sūnus Dovydas.
Ampajaus nacionalinis draustinis

Ampajaus nacionalinis draustinis (isp. Santuario Nacional de Ampay) yra Peru, Apurimako departamente, Ampajaus kalno papėdėje, netoli Abankajaus miesto. Plotas 36,35 km². Draustinis įkurtas 1987 m. liepos 23 d. Teritorija skirta apsaugoti retus regiono augalus ir gyvūnus, bei vaizdingą kraštovaizdį.
Vienas pagrindinių draustinio objektų - kalnų apsupta Uspakočios lagūna. Būdingi faunos atstovai yra andinė lapė, baltauodegis elnias, šiaurinė viskaša, šiaurinis Andų elnias, taip pat Andų kondoras. Teritorijoje auga podokarpų giraitės, taip pa auga milžinški lubinai, Calceolaria, įvairios orchidėjos.
Aldona Ona Radčenko

Biografija

1982 m. Šiaulių pedagoginiame institute baigė pradinio mokymo pedagogiką ir metodiką.
1996 m. Nemakščių Martyno Mažvydo vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotoja, 2000 m. mokytoja.
Nuo 1996 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Raseinių rajono skyriaus narė, 2001 m. Nemakščių grupės pirmininkė. 2010 m. partijos Tvarka ir teisingumas narė.
2003–2007 m. ir nuo 2011 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narė. 
Organizacijos „Gelbėkit vaikus“ ir Maironio draugijos, Raseinių Raudonojo Kryžiaus komiteto narė, Nemakščių bendruomenės santalkos revizijos komisijos narė, sporto klubo "Smeltė" steigėja.
Sutuoktinis Vladimiras, vaikai Saulius, Vladimiras, Giedrius, Andrius.
Alvydas Kirvėla

Biografija

1973 m. baigė Kavarsko vidurinę mokyklą. 1973–1977 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, įgijo istorijos ir visuomenės mokslų mokytojo išsilavinimą. 1977–1984 m. buvo Svėdasų vidurinės mokyklos istorijos mokytojas, 1984–1985 m. – direktoriaus pavaduotojas ugdymui. Nuo 1985 m. yra Svėdasų vidurinės mokyklos direktorius.
2005 m. buvo Anykščių rajono savivaldybės tarybos nariu.
Pjeras Andrė Latreilis

Pjeras Andrė Latreilis (pranc. Pierre André Latreille; 1762 m. lapkričio 29 – 1833 m. vasario 6) – prancūzų biologas, specializavęsis nariuotakojų tyrinėjime.

Biografija

Pjeras Andrė Latreilis gimė 1762 m. lapkričio 29 Brive-la-Gaillarde mieste. Įstojo į Collège du Cardinal Lemoine, kur mokėsi kunigystės. Vėliau savo studijas tęsė Paryžiuje. 1780 m. buvo įšventintas į diakonus. Nepaisant to, Latreilis vėliau rašė, jog niekada neatlikinėjo dvasininko funkcijų, nors kelerius metus ir pasirašinėjo savo laiškus kaip „l’Abbé Latreille“ (Šventasis Latreilis) ar „Latreille, Prêtre“ (Latreilis kunigas). Savo studijų metu Latreilis jau domėjosi gamta, mokėsi botanikos iš René Just Haüy, vėliau susipažino ir su Lamarku.
Prasidėjus Prancūzijos revoliucijai buvo išleistas įsakas, reikalaujantis visiems dvasininkams duoti ištikimybės priesaiką naujajai valdžiai. Latreilis to nepadarė, todėl buvo pasodintas į kalėjimą.
Sykį kalėjimo gydytojas lankė kalinius ir atrado Latreilį nagrinėjantį vabaliuką ant savo kameros grindų. Kai Latreilis paaiškino, jog tai yra retas vabzdys Necrobia ruficollis, gydytojas buvo sužavėtas ir išsiuntė vabalą apžiūrėti vietiniam (tuo metu 15mečiam) gamtininkui Bory de Saint Vincent. Vincentas pripažino Latreilio darbą ir parūpino jam, ir jo kameros draugui laisvę.
Vėliau Latreilis gyveno kaip mokytojas, konsultavosi su įvairiais entomologais, įskaitant Fabricijų. Nors Latreiliui buvo skirtas namų areštas, bet Georges Cuvier, Bernard Germain de Lacépède ir Žano-Baptisto Lamarko įtakos dėka Latreilį pavyko išvaduoti ir paskirti dirbti į Paryžiaus nacionalinį gamtos istorijos muziejų (Muséum national d’histoire naturelle), kur kartu su Lamarku prižiūrėjo nariuotakojų kolekcijas ir paskelbė daugybę mokslinių darbų.
1821 m. Pjerui Andrė Latreiliui buvo įteiktas Garbės Legiono Riterio ordinas.
1832 m. buvo vienas iš Prancūzijos entomologų draugijos įkūrėjų ir paskirtas pirmuoju (garbės) prezidentu.
Prastėjant sveikatai, 1832 m. balandžio 10 d. atsistatydino iš muziejaus. 1833 m. vasario 6 d. mirė nuo šlapimo pūslės uždegimo.
Ponto stepės istorija

Pavadinimai

Ponto stepė yra laikoma vakariausia Eurazijos stepės (dar vadinamos Kipčiakų stepe (pers. دشت قپچاق = Desht e-Kipchak) dalimi. Aplinkinės tautos ją vadino skirtingais vardais. Senovės graikai pietines regiono teritorijas vadino Skitija, o vėliau - Sarmatija, pagal Juodosios jūros pakrantėse vyravusias gentis. Vėliau stepės šiaurinių kaimynų slavų šaltiniuose dažniausiai naudojamas regiono pavadinimas yra Polovcų stepė (rus. Половецкая степь). Viduramžių Bizantijos šaltiniai stepę vadino Kumanija (gr. Κουμανία), pagal tuo metu stepę valdžiusią kumanų grupę.
Gyvatės įkirtimas

Gyvatės įgėlimas – sužeidimas, kurio metu į žmogaus (ar kito gyvūno) organus patenka gyvatės sušvirkšti nuodai, sukeliantys intoksikaciją. Dažniausiai gyvatės įkerta į apatines galūnes. Pavojingiausi įgėlimai galvos, kaklo srityje. Nuodai pradeda veikti vidutiniškai po 20 min.
Itaboraji

Istorija

Vietovardis tupių kalba reiškia „švytinčių akmenų upė“ (itá-berab-y).
XVII a. vietovėje ėmė kurtis ir auginti cukranendres portugalai. 1696 m. sudaryta Šv. Jono Krikštytojo parapija. 1697 m. joje įkurtas Santo Antonio da Sa miestelis. XVIII a. Itaboraji dėl plėtojamos cukraus ir keramikos pramonės pranoko Santo Antonio da Sa miestelį, o 1833 m. tapo miesteliu.
Andrius Mosiejus

Biografija

1977 m. baigė Šiaulių universitetą. Nuo 1993 m. Druskininkų dailininkų grupuotės „3X“ pirmininkas.
FK Spartakas Kaunas

Istorija

Tai pirmasis LTSR aukščiausios lygos nugalėtojas 1945 m. Po metų jis kartu su Kauno „Dinamo“ komanda sudarė LTSR rinktinės branduolį, kurio pagrindu 1947 m. sukurtas būsimasis Vilniaus „Žalgiris“.
Pranciška Regina Liubertaitė

Biografija

1950 m. sausio 1 d. gimė Lioliuose, Kėdainių rajone. 1967 m. baigė to paties Kėdainių rajono Šėtos vidurinę mokyklą ir įstojo į Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą. 1972 m. jame baigė lietuvių kalbos ir literatūros (kalbos) specialybės kursą. 1972–1980 m. dirbo Biržų rajono Pabiržės vidurinėje mokykloje, Paminklų apsaugos ir kraštotyros draugijoje, Biržų 1-oje ir 2-oje vidurinėse mokyklose, Biržų miesto bibliotekoje ir Kultūros skyriuje. 1980 m. persikėlė į Vilnių. Dirbo redaktore stiliste įvairiose valstybės institucijose (Žemės ūkio ir Krašto apsaugos ministerijose) ir leidyklose.
Yra Lietuvos vartotojų asociacijos (LVA) Valstybinės kalbos (skaitytojų teisių) grupės pirmininkė. Taip pat P. R. Liubertaitė intensyviai rūpinasi lietuvių kalbos išlikimu, rašo straipsnius į įvairius spaudos leidinius lietuvių kalbos temomis, taip pat elektroninėje spaudoje: bernardinai.lt, radikaliai.lt, alkas.lt, slaptai.lt skyriuje „Gerbkime lietuvių kalbą“.
Nuo 1998 01 14 priklauso Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungai, kuri yra įsiliejusi į Tėvynės Sąjungos-Krikščionių demokratų partiją.
2010 m. įsijungė į Lietuvių kalbos gynėjų sąjungos gretas, buvo tarp šios sąjungos įkūrėjų iniciatyvinės grupės narių.
2008–2010 m. išgelbėjo nuo sunaikinimo po maždaug 20 kanalizacijos avarijų fotomenininko Algimanto Žižiūno asmeninį daugiau kaip 1 mln. vnt. nuotraukų ir negatyvų archyvą, kurio minimali vertė – apie 2 mln. eurų, ir kuris buvo perduotas saugoti Valstybės centrinio archyvo Fotodokumentų skyriui. 
2017 m. padovanojo Lietuvos dailės muziejui savo prosenelės Ievos Janušauskienės, senelės Pranciškos Grigienės ir mamos Petronelės Liubartienės naminius audinius: vilnones ir linines lovatieses, rankšluosčius, staltieses, paklodes, milą; Mamos Petronelės ir tetos Veronikos Grigaitės mezginius ir siuvinėjimus: megztas staltieses, užvalkalų antgalius, rankšluosčių kraštus, siuvinėtas staltieses, pagalvėlių užvalkalus, kampelius.

Įvertinimas

2015 m. įteikta Kėdainių rajono savivaldybės administracijos Šėtos seniūnijos padėka už literatūrinę ir kultūrinę veiklą ir rūpinimąsi lietuvių kalbos išlikimu, kūryboje išreikštą pilietiškumą ir meilę gimtajam kraštui.
2015 m. apdovanota Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos II-ojo laipsnio žymeniu „Už nuopelnus Lietuvai“.

Kūryba

Eiles pradėjo rašyti 1962 m. Pirmuosius eilėraščius paskelbė Kėdainių ir Biržų rajono laikraščiuose. Vėliau jos prozos ir poezijos kūriniai buvo spausdinami „XXI amžiuje“, savaitraščiuose „Šeimininkė“ ir „Šiaurės Atėnai“, vaikų žurnale „Bitutė“ bei Amerikoje leidžiamame laikraštyje „Draugas“.
Literatūrinėje ir kultūrinėje veikloje aktyviau pradėjo dalyvauti nuo 1998 m. Publikacijos įvairiais kultūros klausimais skelbtos „Dienovidyje“, „Literatūroje ir mene“, „Šiaurės Atėnuose“, „XXI amžiuje“, „Lietuvos aide“. 
Žinoma už žodžius dainoms: Septyni šienpjoviai šią vasarą, muzika ir atlikimas Jono Baltoko; Vakaro melodija, muzika ir atlikimas Kazimiero Jakučio; Mano tauta, muzika ir atlikimas Andriaus Jokubausko; Poteriai, muzika ir atlikimas Aurelijos Deksnytės.
Jurgis Brėdikis

Biografija

Tarpukario diplomato Juozo Brėdikio (1885–1950) sūnus. 1946 m. baigė Kauno 4-ąją vidurinę mokyklą. 1946–1952 m. studijavo Kauno medicinos institute. 1951 m. Lietuvos sunkumų kilnojimo vicečempionas.  Vienas banglenčių sporto pradininkų Lietuvoje.
Nuo 1952 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. KMU) dėstytojas. 1954–1957 m. Pirmojo Maskvos I. Sečenovo medicinos instituto aspirantas. 1963 m. medicinos mokslų daktaras.  1964–1990 m. KMI Hospitalinės chirurgijos katedros vedėjas; 1966 m. profesorius. 1985–1990 m. vadovavo Sąjunginiam sudėtingų širdies ritmo sutrikimų chirurginio gydymo ir elektrostimuliacijos centrui Kaune. 1991–1993 m. kardiochirurginės klinikos vadovas. Nuo 2006 m. LSMU profesorius emeritas.
Rėmė Algirdo Brazausko politinę veiklą. 1993–1994 m. Adolfo Šleževičiaus Vyriausybėje – LR sveikatos apsaugos ministras.  1995–1998 m. LR ambasadorius Čekijoje ir Vengrijoje, 1995–1997 m. dar ir Turkijoje. 
1986 m. Rusijos medicinos mokslų akademijos, 1994 m. Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys. Lietuvos mokslų akademijos labdaros ir paramos fondo „Mokslas ir visuomenė“ valdybos pirmininkas. Europos kardiotorakalinės chirurgijos, Tarptautinės širdies elektrostimuliavimo ir elektrofiziologijos ir Tarptautinės chirurgijos draugijų narys. VDU Atkuria­mojo Senato narys. 2009 m. asociacijos „Šviesuva“ įkūrimo vienas iniciatorių ir valdybos pirmininkas. 1972 m. spaudoje pasmerkė Romo Kalantos susideginimą.

Mokslinė veikla

Širdies elektrostimuliacijos ir tachikardijos chirurginio gydymo pradininkas Lietuvoje. Tyrė ir taikė kardiochirurgijoje elektronikos metodus, lazerį, sukūrė naujų diagnostikos ir gydymo būdų. Kaune įkūrė širdies elektrostimuliacijos ir aritmijų chirurgijos mokyklą. Domisi Rytų tradicine medicina. 13 monografijų ir vadovėlių autorius. Daugiau kaip 60 išradimų autorius.

Kūrybinė veikla

Išleido dvi grožinės literatūros knygas: „Ne dievai“, 2006 m., „Ties riba“, 2009 m., mokslo populiarinimo knygą "Kitokiu žvilgsniu", 2015 m., memuarų knygą "Likimas leido", 2013 m.
Psilai

Psilai (gr. ψιλοί, vns. ψιλός 'nuogas, nurengtas') – itin lengvi pėstininkai, veikę kaip skirmišeriai ir apšaudytojai.
Terminu psilai dažnai vadino įvairius bešarvius ar lengvai šarvuotus pėstininkus, nors juos dažnai taip pat vadino specialesniais pavadinimais – gimnitai ('nuogieji'), evzonai ('lengvai šarvuotieji'), grosfomachai ('kalavijininkai'), akontistai ('akstininkai'), sfendonitai ('svaidyklininkai'), toksotai ('lankininkai') ar litobolai ('akmensvaidžiai').
Peltastai ('skydininkai') dažnai laikomi tarpine pėstininkų forma, juos kartais priskiria hoplitams, kartais - psilams.
Graikų ir bizantiečių literatūroje psilai minimi kaip lengvieji pėstininkai, ginkluoti svaidomaisiais ginklais, gebantys kautis padrikoje rikiuotėje.

Psilai senovės Graikijoje

Senovės Graikijoje psilai paprastai būdavo iš skurdžiausių piliečių sluoksnių. Kartais jais tapdavo net nelaisvieji, pavyzdžiui, Peloponeso helotai. Psilai būdavo ginkluoti įvairiais svaidomaisiais ar šaudomaisiais ginklais, pvz., lankais (toxa), akstimis (akontia), svaidyklėmis (sfendonai) ar tiesiog akmenimis (lithoi). Šarvų neturėdavo, paprastai būdavo ir be skydų. Savigynai galėjo turėti durklus ar trumpus kalavijus.
Psilus treniruodavo kaip skirmišerius. Jų užduotis būdavo prieš susiremiant falangoms trikdyti priešininko falangą, stengtis ją dezorganizuoti ir ginti savo falangą nuo priešininko skirmišerių. Juos pasiųsdavo užimti teritoriją apie mūšio lauką, trukdyti žygiuojančiam, mūšio lauke besirikiuojančiam ar stovykloje besiilsinčiam priešui. Atakuojant savai falangai psilus atšaukdavo, ir šie išsidėstydavo už saviškių rikiuotės ar už jos sparnų. Jie vengdavo kirstynių su geriau ginkluotais priešais.

Psilai Bizantijos imperijoje

Bizantijos kariuomenėje psilais vadino visus lengvuosius pėstininkus, nepriklausomai nuo jų šarvuotės. Psilus irgi naudojo kaip skirmišerius, tačiau dažnai juos išrikiuodavo eilėmis už sunkiųjų pėstininkų gretų arba tarp jų. Bizantijos psilai dažniausiai būdavo ginkluoti lankais.
Sekundė (laikraštis)

Sekundė – pramoginio pobūdžio laikraštis, einantis nuo 1994 m. kovo 1 d. Panevėžyje.

Istorija

Ėjo kas savaitę, 1995 m. – 2 kartus per savaitę, nuo 1996 m. – dienraštis. Leidėjai UAB „Culmen“, „Sekundės laikraštis“, „Spaudos magnatai“. Tiražas 1994 m. – 13 800 egz., 1996 m. – 16 800 egz.,  2010 m. 13 100 egz. Spausdinamas Latvijos spaustuvėje „Poligrāfijas grupa Fenster“.
Olympus FE190

Olympus FE190/X750, arba tiesiog Olympus FE190 – skaitmeninis fotoaparatas, gaminamas Olympus Imaging Corp.
FE190 sveria tik 110 g, matmenys: 90,5 mm x 58,5 mm x 18,5 mm. Naudoja xD-Picture Card atmintinę. Su kompiuteriu jungiamas USB jungtimi. Su fotoaparatu naudojama Olympus Master programa, kurios dėka galima perkelti ir tvarkyti nuotraukas.
JT investicijų valdymas

JT investicijų valdymas – lietuviška investicijų bendrovė.
Vadovas – Evaldas Jurevičius.
„JT investicijų valdymo“ įstatinis kapitalas – 780 000 litų, kontrolinis įmonės akcijų paketas priklauso FMĮ „Jūsų tarpininkas“.
UAB FMĮ „Jūsų tarpininkas“ (JT) įsteigė dukterinę valdymo bendrovę UAB „JT investicijų valdymas“ (JTIV). JT plėtoja savo veiklą finansinio tarpininkavimo srityje nuo 1993 m.
Vertybinių popierių portfelius valdo nuo 1999 m.
Kaklo bausmė

Kaklo bausmė – senovės prūsų ir lietuvių paprotinės teisės terminas.

Istorija

Iš pradžių reiškė mirties bausmę apskritai arba mirties bausmę pakariant. Taip daugiausia būdavo baudžiami vagys iš paprastojo, t. y. neprivilegijuoto, luomo žmonių.
XVI a. kaklo bausme buvo vadinama įsiskolinusio žmogaus laikinas perdavimas kreditoriaus valiai. Grąžinęs arba atidavęs skolą toks skolininkas vėl tapdavo laisvas.
Blumenau

Istorija

Blumenau 1852 m. įkūrė imigrantai iš Vokietijos. Miestas pavadintas įkūrėjo Hermann Bruno Otto Blumenau garbei.
Gabriejolės piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Kalniškių piliakalnis (Šaukėnai) 7 kmŠilėnų piliakalnis 23 kmSauginių piliakalnis 14 km
Bubių piliakalnis 13 kmŠaukštelio piliakalnis 29 km
Miksodžio piliakalnis 28 kmKurtuvėnų piliakalnis 7 kmKalniškių piliakalnis (Vaiguva) 20 km
Papilalio piliakalnis 21 kmŠilo Pavėžupio piliakalnis 3,5 km
Puikiškės piliakalnis 9 kmVainagių piliakalnis 1,5 km
Burbaičių piliakalnis 17 km
Šunskų Šv. Marijos Magdalietės bažnyčia

Istorija

Šunskų kaimo kapinėse XVIII a. antrojoje pusėje buvo koplyčia. Prie jos 1785 m. pastatyta klebonija, apsigyveno kunigas. 1795 m. pastatyta akmenų mūro bažnyčia, Vilkaviškio parapijos filija. 1819 m. veikė parapinė mokykla.
Prastai pastatyta bažnyčia pradėjo griūti. Kunigo Simano Kudirkevičiaus rūpesčiu 1865 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją konsekravo vyskupas Konstantinas Irenėjus Lubenskis. Kunigas Jonas Totoraitis 1906 m. įsteigė „Žiburio“ draugijos skyrių ir biblioteką.
Dičkis Honkonge

Turinys

Neapolyje vis labiau klesti narkotikų verslas, o policijai niekaip nesiseka sučiupti nusikaltėlių. Po eilinės nesėkmės atsiranda įtarimų, kad nusikaltėliai policijoje turi savo informatorių. Sužinoti jo pavardę įmanoma tik iš narkotikų tiekėjų Azijoje. Inspektorius Rizo nusprendžia savarankiškai vykti į Honkongą, nors vadovybė tam ir prieštarauja, įtardama, kad informatorius gali būti pats inspektorius.
Jam iš paskos atvyksta Frenkas Barela – iš JAV į Italiją deportuotas gangsteris, kuris iš tiesų yra FTB agentas. Jiedu susiduria su nusikaltėliais Honkonge, po to – Makao, kur Rizo suimamas ir pargabenamas į Italiją apkaltinus jį teikiant informaciją narkotikų bosams.
Supratęs, kad tikrasis informatorius yra jį iš Makao pargabenęs Semas Akardo, vienas iš kovos su narkotikais koordinatorių, Rizo bėga iš kalėjimo, kad rastų tai patvirtinančius įkalčius.
Aniolitas

Aniolitas dažnai traktuojamas kaip mineralo zoisito rūšis iš Kenijos ir Tanzanijos, tačiau tai metamorfinė uoliena, sudaryta iš žalio zoisito, juodo ar tamsaus pargazito ir rubino. Terminas oficialiai nepripažintas metamorfinės uolienos pavadinimu. Pavadinimas kilo iš masajų kalbos žodžio anyoli, reiškiančio „žalias“. Aniolitas dažnai vadinamas rubinu zoisite arba Tanganikos meniniu akmeniu.
Dėl kontrastingų spalvų aniolitas yra populiari medžiaga skulptūroms ir kitiems dirbiniams. Pirmą kartą atrastas Mundarara kasykloje, netoli Longido, Tanzanijoje, 1954 m.
2010 m. buvo iškastas akmuo, vadintas „Tanzanijos brankagmeniu“ ir priklausęs neegzistuojančiai kompanijai „Wrekin Construction“. Šis brangakmenis buvo neteisingai įvertintas 11 mln. svarais. Bet iš tikrųjų tai buvo aniolito luitas, kurio vertė apie 100 svarų. Kaip bebūtų galiausiai jis buvo parduotas už 8000 svarų.
Portugalijos futbolo varžybos 1921–1922 m.

Portugalijos futbolo varžybos 1921–1922 m.
Konservatorija

Konservatorija (it. conservatorio, iš lot. conservare 'išsaugoti') – muzikos profilio mokykla, kurioje rengiami muzikai (muzikos atlikėjai, muzikos pedagogai ir kt.).

Lietuva

Konservatorija Lietuvoje yra bendrojo lavinimo mokykla. Pagrindinė konservatorijos veiklos sritis – formalusis švietimas, pagrindinė veiklos rūšis – bendrasis vidurinis mokymas. Konservatorija vykdo profesinės linkmės akredituotos pagrindinio ugdymo programos dalį ir muzikinio ugdymo, taip pat vidurinio ir muzikinio ugdymo programą (pvz., Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatorija). Sovietiniais metais konservatorijos buvo aukštosios (muzikos) mokyklos.

Vokietija, Austrija, Šveicarija

Konservatorijos, turinčios aukštosios mokyklos statusą, Vokietijoje ir Austrijoje yra vadinamos muzikos aukštosiomis mokyklomis (Hochschule für Musik), Šveicarijoje – Konservatorium, Musikhochschule arba Musikakademie. Baigus jas suteikiamas aukštasis išsilavinimas, išduodamas diplomas.