google/wiki40b huggingface dataset:
Šiaurinis jūrų liūtas

Išvaizda

Kaip ir visų šeimos atstovų, ryškiai išreikštas lytinis dimorfizmas. Patinų kūnas iki 3,5 m, masė iki 1 tonos, patelės gerokai mažesnės – kūnas iki 2,6 m, o masė iki 320 kg. Tokie lyčių dydžių skirtumai glaudžiai susiję su socialine rūšies organizacija ir išgyvenimo strategija. Visi Ausytieji ruoniai dauginimosi periodu susirenka į gulyklas salų pakrantėse ar priekrančių kekuruose ir tik retsykiais jie pastebimi ant ledo lyčių, kur įsitaiso poilsiui. Šiauriniai jūrų liūtai mėgsta prisirišti prie konkrečių gulyklų tam tikrame regione. Taip yra dėl to, kad jie migruoja palyginus nedideliais atstumais ir ilgiau lieka susiję su sausuma.

Metinis ciklas

Metiniame šių gyvūnų cikle galima išskirti du periodus – klajoklinį ir gulyklinį. Pasibaigus klajokliniam periodui, kurio metu gyvūnai migruoja ir į krantą išlipa tik pailsėti, prasideda sėslusis reprodukcinis periodas. Jis prasideda ankstyvą pavasarį.

Sėslusis periodas

Pirmaisiais į dauginimosi gulyklas atvyksta lytiškai subrendę patinai sugebantys užsiimti sau teritoriją. Lytiškai patinai subręsta sulaukę penkerių metų, tačiau teritoriją teritoriją haremui sugeba užimti tik būdami 7–8 metų. Kai pagrindinė gulyklos teritorijos dalis išsidalinta, tiesioginės teritorinės kovos baigiasi ir patinai apsiriboja ritualinėmis demonstracijomis palei savo teritorijos ribas. Tokiu metu, paprastai antroje gegužės – pirmoje birželio pusėse atvyksta patelės.

Dauginimasis

Šiauriniams jūrų liūtams būdinga poligamija, vienas patinas gali apvaisinti kelias pateles. Patinai nesiekia išlaikyti patelių savo teritorijoje ir jos gulykloje pasklinda pagal savo poreikius. Praėjus keletui dienų po patelės atvykimo į gulyklą ji pagimdo vieną ruoniuką. Visiems ūsuotiesiems ruoniams būdinga tai, kad po gimdymo patelės labai agresyviai gina savo gulyklos vietą. Patelės nuo jauniklio nesitraukia iki pat poravimosi, kuris įvyksta 10–12 dienų po gimdymo. Jūrų liūtai jauniklius veda nuo antros gegužės pusės iki liepos pradžios. Poravimasis trunka nuo gegužės pabaigos iki liepos antros pusės. Nuo liepos vidurio gulyklose ima krikti hareminės teritorijos, patelės pasklinda po visą paplūdimį.

Viengungiai

Vasaros metu be reprodukcinių gulyklų susidaro ir taip vadinamos viengungių gulyklos. Jose laikosi jauni patinai ar subrendę patinai, kurie nesugebėjo užimti teritorijos dauginimosi gulykloje, bei seni jūrų liūtai, nesugebantys dalyvauti dauginimesi. Pasibaigus dauginimosi periodui nemažai patinų persikrausto į viengungių zoną.

Paplitimas

Didesnės populiacijos gyvena Beringo ir Ochotsko jūrose, ne tokios gausios prie Aliaskos krantų, Japonijos jūroje. Anksčiau buvo intensyviai medžiojami. Nors šiauriniams jūrų liūtams negresia išnykimas, tai saugoma rūšis. Įrašyti į tarptautinę „IUCN“ ir Rusijos raudonąsias knygas.
Kanašas (Jurgaičiai)

Lietuviai

Iki 1709–1711 m. maro bei bado beveik visi Jurgaičių ir apylinkių gyventojai buvo lietuvininkai. Po didžiosios vokiečių kolonizacijos valsčiuje 1736 turinčių ūkius lietuvių sodybų buvo apie 66 % – iš 39 gyvenviečių septyniolikoje gyveno vien lietuvininkai, 7 – daugiausia vokiečiai, 15 – mišriai. 1905 m. valsčiuje lietuvininkai sudarė 9,1 % gyventojų, kai kuriuose kaimuose – iki 1/3.
Bažnyčioje pamaldos lietuvių kalba vyko iki 1933 m. nacionalsocialistų atėjimo į valdžią Vokietijoje. 1848 m. Jurgaičių parapijoje iš 5340 bendruomenės narių 2563 buvo lietuviai (48 %), 1878 m. – apie 2000 (32, 9 %), 1902 m. – apie 1900 (29, 7 %).
Protoplastas

Protoplastų panaudojimas

Protoplastai gali būti naudojami membranų biologijos tyrimams, įskaitant makromolekulių ir virusų įsisavinimą. Jie taip pat naudojami somaklonalinėse variacijose.
Protoplastai plačiai naudojami DNR transformavimui (genetiškai modifikuotų organizmų gamybai), nes kitaip ląstelių sienelė blokuoja DNR patekimą į ląstelę. Augalinių ląstelių atveju protoplastai gali būti regeneruojami į visą augalą, auginant juos kaip augalų ląstelių grupes, kurios išsivysto į sukietėjusias ataugas ir tada regeneruojamos į ūglius (kalogenezė) iš sukietėjusių ataugų naudojant augalinių audinių kultūros metodą. Protoplastų augimas į ataugas ir ūglių regeneravimas reikalauja tinkamos augalų augimo pusiausvyros augalinių audinių kultūros terpėje, kuri turi būti pritaikyta kiekvienai augalų rūšiai. Skirtingai nuo induočių augalų rūšies protoplastų, samanų protoplastams, tokiems kaip Physcomitrella patens, regeneracijai nereikia fitohormonų, nes regeneracijos metu jie nesudaro sukietėjusių ataugų. Vietoje to jie atsinaujina tiesiai į siūlinį protoną, imituojant dygstančią samanų sporą.
Protoplastai taip pat gali būti naudojami augalų veisimui, naudojant metodą, vadinamą protoplastine sinteze. Skirtingų rūšių protoplastai yra priverčiami susijungti, naudojant elektrinį lauką arba polietilenglikolio tirpalą. Ši technika gali būti naudojama somatinių hibridų gamybai audinių kultūroje.
Be to, tam tikrose ląstelėse gali būti naudojami fluorescuojančių baltymų ekspresuojančių augalų protoplastai fluorescencijos aktyvuotų ląstelių rūšiavimui (FACS), kur išlieka tiktai pasirinkto bangos ilgio fluorescencijos ląstelės. Be kitų dalykų, šis metodas naudojamas izoliuoti konkrečius ląstelių tipus (pvz., varstomosios ląstelės iš lapų, periciklo ląsteles iš šaknų) tolimesniems tyrimams, pavyzdžiui, transkripcijai.
Alvydas Šlepikas

Alvydas Šlepikas (g. 1966 m. sausio 27 d. Videniškiuose, Molėtų rajonas) – poetas, režisierius, aktorius, scenaristas.

Biografija

Baigė technikos mokyklą Vilniuje. 1988–1994 m. studijavo Lietuvos muzikos akademijoje, įgijo dramos aktoriaus (1992 m.) ir dramos režisieriaus specialybes (vadovai Dalia Tamulevičiūtė, Rimas Tuminas).
Dirbo šaltkalviu ir tekintoju. Vėliau Vilniaus mažojo teatro, po to – Lietuvos nacionalinio dramos teatro (LNDT) aktorius. Vilniaus mažajame teatre pastatė spektaklį „Kalnuose mano širdis“ pagal W. Saroyan. Kauno dramos teatre – F. Dostojevskio „Juokingo žmogaus sapną“, Nacionaliniame dramos teatre – pjesę vaikams pagal savo ir Herkaus Kunčiaus pjesę „Dviejų karalysčių kaimas“. Lietuvos rašytojų sąjungos savaitraščio „Literatūra ir menas“ vyriausias redaktorius, literatūrinio skyriaus redaktorius.
Debiutavo 1994 m. eilėraščiais antologijoje „Svetimi“. Vėliau išleido dvi poezijos knygas: „Taika tavo kraujui“ (Zigmo Gėlės literatūrinė premija) ir „Tylos artėjantis“ ir novelių rinkinį „Lietaus dievas“ (2004 m. paskirta J. Lindės-Dobilo premija). Kūryba spausdinta almanachuose „Poezijos pavasario“, „Druskininkų rudens“ (ir kt.). Dainų autorius. Draminio televizijos serialo „Nekviesta meilė“ režisierius, aktorius.
Lietuvos rašytojų sąjungos ir Lietuvių PEN centro narys.
Gyvena ir dirba Vilniuje.
Policininkas

Policininkas – teisėsaugos profesija, policijos tarnautojas; pareigybė; pareigūnas; tarnybinis laipsnis.

Vokietija

Vokietijoje policininkais vadinami įvairūs tarnautojai. „Policininkas“ (vok. Polizist) yra apibendrinamoji sąvoka.
Tai gali būti policijos tarnautojas (Polizeivollzugsbeamte, PVB), apsaugos policininkas (Wachpolizist, WaPol), policininkas savanoris (freiwilliger Poizeidienst – savanoriškoji policijos tarnyba), Viešosios tvarkos tarnybos (Ordnungsamt) tarnautojas arba pareigūnas ir kt.
Miroslav Bogdiun

Biografija

1990 m. baigė Eišiškių 1-ąją vidurinę mokyklą, 1995 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, inžinierius mechanikas, 1997 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete įgijo pramoninės inžinerijos magistro kvalifikaciją.
1995–1997 m. Eišiškių agrarinės reformos tarnybos žemėtvarkininkas, 1997–1998 m. Eišiškių agrarinės reformos tarnybos vadovas, 1998–2007 m. Šalčininkų raj. žemėtvarkos skyriaus vyresnysis specialistas. Nuo 2007 m. Šalčininkų raj. savivaldybės Vietinio ūkio ir teritorijų planavimo skyriaus vedėjo pavduotojas.
2003–2007 m. ir 2007 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys.
1997–2006 m. folklorinio ansamblio „Ejszyszczanie“ narys, Eišiškių krašto mylėtojų draugijos pirmininkas, 2002 m. Sutuoktinė Teresa, vaikai Justyna, Lukaš.
Stalėriškiai

Istorija

1838 m. Giedraičių bažnyčios Status animarum knygoje minimas Stalevščiznos vienkiemis, kurį, atrodo, galima identifikuoti su dab. Stalėriškiais.
Rezistencija

Rezistencija (lot. resistentia – pasipriešinimas, resistere – priešintis, atsispirti) arba Pasipriešinimas – naujausiųjų laikų agresoriaus užgrobtos šalies ar jos dalies gyventojų kovos už laisvę sąjūdis, turintis savarankišką strategiją ir taktiką.

Nuorodos, šaltiniai

K. Kasparas. Teorinė Pasipriešinimo samprata ir klasifikacija // Laisvės kovų archyvas. T. 20. K. 1997.
Čiokana

Čiokana (rumun. Ciocana) – rytinis Kišiniovo municipijaus sektorius kairėje Biko upės krante. Ribojasi su Čentru, Ryškaniu ir Botanika. Čiokana yra vienas didžiausių Kišiniovo sektorių pagal gyventojų skaičių.

Pavadinimo kilmė

Žodžio mold. Ciocana kilmė aiškinama prieštaringai.
Viena versija teigia, kad pavadinimas kilęs iš antroponimo Ciocanu. Analogiški tokios kilmės Moldavijos toponimai būtų Căpriana (iš Căprian), Bălceana (iš Bălceanu) ir kt.
Kita versija teigia, kad Kišiniovo rajono pavadinimas kilęs iš toponimo Valea Ciocana ar Valea Ciocanelor 'šlaitas ar slėnis, apsodintas kukurūzais' (iš rumun. ciocan 'kopūsto galva; kukurūzo stiebas; plaktukas').
Rusiškas Ciocana pavadinimo atitikmuo Чеканы primena rus. чекан 'įrankis metalo kalinėjimui; kovos plaktukas čekanas'

Istorija

Čiokana išauga vietoj buvusių Ciocana Nouă (Naujoji Čiokana) ir Ciocana Veche (Senoji Čiokana) gyvenviečių, kurios buvo Čiokanos dvaro teritorijoje. Dvaras pirmą kartą paminėtas 1757 m. lapkričio 23 d.
Būsimo sektoriaus teritorija į Kišiniovo miesto ribas įtraukta tik 1959 m. Iki tol ji buvo pavaldi Visterničenio kaimo administracijai.
Čiokana XX a. 7–8 dešimtmečiais buvo rimtai perstatyta. Kišiniovo ribos pasislinko į rytus, buvo pastatyti nauji mikrorajonai (Otovaska ir kt.). Buvo statyti 9 ir 16 aukštų namai, kultūrinės, visuomeninės ir transporto paskirties pastatai. Rajone įkurta nemažai svarbių pramonės įmonių. Buvo nutiestos pagrindinės gatvės.
Dabar Čiokana yra svarbus pramoninis miesto rajonas. Jame yra statybinių medžiagų gamykla, kartono fabrikas, veidrodžių fabrikas, buitinės chemijos gamykla, šiluminė elektrinė ir kitos įmonės.

Čiokana dabar

Čiokana yra palygintus švarus ir gyvenimui patogus Kišiniovo sektorius. Jame statoma daug naujų gyvenamųjų namų, kartu tobulinama ir sektoriaus infrastruktūra. Problema išlieka nenupirkti butai naujuosiuose namuose, ko priežastis yra mažas vidutinis gyventojų atlyginimas.
Čiokanoje veikia daug prekybos ir verslo centrų. Vienu populiariausių sektoriaus prekybos centrų lieka 2007 m. gruodžio 1 d. atsidaręs centras „Green Hills“. Čiokanoje yra ir pats didžiausias Kišiniovo prekybos centras „Megapolis Mall“, pastatytas buvusios skaičiavimo mašinų gamyklos teritorijoje.

Įdomybės

2004 m. Moldavijos roko grupė „Gândul Mâței“ (tarti Gyndul Mycei) išleido dainą ir vienvardį albumą „La Ciocana“ (liet. Čiokanoje).
For Your Entertainment

Albumo istorija

Pasibaigus šou „American Idol“, kuriame Lambert’as dalyvavo, jis pradėjo kurti ir įrašinėti dainas su tokiais hitų kūrėjais kaip RedOne, Ryan Tedder, Sam Sparro, Greg Wells, Max Martin, Linda Perry, Lukasz „Dr. Luke“ Gottwald, Kara DioGuardi ir P!nk.
Per savo Twitter Adam’as Lambert’as pranešė, kad bendradarbiauja su amerikiečių pop žvaigžde Lady Gaga.
Spalio 28 d. Lambert’as per Twitter paskelbė, kad pirmasis albumo singlas bus „For Your Entertainment“ prodiusuotas Dr. Luke. Jis taip pat patvirtino dainą „Soaked“, parašytą Matthew’aus Bellamy’io ir „Music Again“, parašytą Justin’o Hawkins’o. Be to Lambert’as pranešė, kad yra keturių albumo dainų bendraautoris: „Strut“, „Aftermath“, „Broken Open“ ir „Down the Rabbit Hole“. Aimee Mayo per savo Twitter patvirtino, kad jos daina „Sleepwalker“ taip pat bus albume.
Kelantano sultonatas

Istorija

Iki XVIII a Kelantano teritorijos buvo Patanio karalystės sudėtinė dalis, ilgą laiką buvusi susiskaldžiusi, o jos atskiras žemes valdė smulkūs kunigaikščiai. XVIII a pabaigoje Patani buvo absorbuojama Siamo, o piečiausios jo teritorijos, t. y. Kelantanas apie 1764 m. buvo suvienytos ir jį valdė radža Long Junos. Po trumpos Terenganu okupacijos 1800 m Kelantanas tapo sultonatu, o Radža Muhammad – pirmuoju sultonu. Nuo 1812 m šis sultonatas tapo Siamo vasalu.
1909 m. britų-Siamo sutartimi Kelantanas iš Siamo perėjo britams kartu su Terenganu ir Kedahu. Tokiu būdu jis tapo Britų Malajos sudėtine dalimi, Nefederacinėmis Malajų Valstijomis.
Japonų okupacijos laikais per Antrąjį pasaulinį karą Kelantanas vėl buvo perduotas Tailandui, tačiau po karo vėl grįžo britams. 1946 m. jis įsijungė į Malajos Sąjungą, o 1948 m. – į Malajos Federaciją, tapdamas viena iš Malaizijos valstijų. Jame išlikusi sultono institucija ir nuo XIX a pradžio besitęsianti dinastija.
Dažiklis

Dažiklis yra medžiaga naudojama dažymui. Dažniausiai dažikliai naudojami vandeniniuose tirpaluose.
Archeologiniai įrodymai liudija, kad jau prieš 5000 metų indijoje ir Vidurio Rytuose buvo dažoma.
Alvydas Sadeckas

Biografija

1966 m. baigė Vilniaus 23-ąją vidurinę mokyklą, 1971 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, įgijo ekonominės kibernetikos specialybę.
1970–1975 m. LLKJS CK darbuotojas, 1975–1991 m. LSSR (nuo 1990 m. Lietuvos Respublikos) vidaus reikalų ministerijos Kriminalinės paieškos valdybos poskyrio, skyriaus viršininkas, 6-ojo (kovos su organizuotu nusikalstamumu) skyriaus viršininkas, kriminalinės policijos vyriausiasis komisaras, pulkininkas. 
1991-1992 m. Lietuvos policijos akademijos dėstytojas. 1993 m. prezidento Algirdo Mykolo Brazausko patarėjas nacionalinio saugumo klausimais. 1994 m. Lietuvos valstybinio komercinio banko Vindikacijos skyriaus viršininkas. 1994–2000 m. UAB „Ekskomisarų biuras“ viceprezidentas.
2000–2008 m. Seimo narys.
2004 m. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžiumi. 
Žmona Ilona, sūnus Alius.
Rubenas Beriosas

Biografija

1961 m. Džodžtauno universiteto administravimo ir ekonomikos bakalauras, Jeilio universiteto JAV teisės magistras, Oksfordo universiteto tarptautinės teisės daktaras. 1967–1971 m. Puerto Riko universiteto teisės profesorius. Vienintelis Puerto Riko teisininkas, kurio kandidatūra teikta į Tarptautinio Teisingumo Teismo teisėjo vietą.
Nuo 1970 m. Puerto Riko nepriklausomybės partijos (PIP) pirmininkas. Jo vadovaujama partija pasuko demokratinio socializmo keliu.
1971 m. vadovavo protestams prieš JAV viešpatavimą Kulebros saloje, 1999 m. protestavo prieš JAV bombardavimus Vieko saloje, ne kartą buvo suimtas. Dalyvavo 1972, 1976, 1980, 1988 m. ir 2000 m. šalies gubernatoriaus rinkimuose, bet pralaimėdavo Liaudies demokratinės arba Naujosios progresyvios partijos kandidatams.
1972–1976 m., 1984–1988 m. ir 1993–1999 m. senatorius, atsisakė šių pareigų protestuodamas prieš Vieko salos pavertimą JAV karinio laivyno poligonu ir bombardavimus.
Nuolatinės Lotynų Amerikos politinių partijų konferencijos (COPPPAL) iniciatorius, Lotynų Amerikos žmogaus teisių asociacijos Vykdomosios tarybos narys.
Nuo 1999 m. Socialistų Internacionalo Garbės pirmininkas.
Tarfaja

Istorija

1879 m. Anglija čia įsteigė prekybos postą Port Viktorija, bet 1895 m. miestą su teritoriją nuo 27°40' lygiagretės ir Dra upės pardavė Marokui. 1912 m. Marokui tapus Prancūzijos protektoratu, Ispanija vedė derybas dėl šios teritorijos koncesijos. 1916 m. liepos 29 d. Vakarų Sacharos kolonijos administratorius Francisko Bens (Francisco Bens Argandoña) užėmė šią teritoriją. Čia buvo pastatytas oro uostas, kaip tarpinis pašto lėktuvų tupimo takas iš Europos į Dakarą. Port Viktorija buvo pervardinta į Villa Bens. 1927 m. į Tarfają, kaip Latécoère (savininkas Pierre-Georges Latécoère) oro linijos pašto lakūnas, buvo atskridęs Antuanas de Sent Egziuperi (Antoine de Saint-Exupéry) ir čia praleido 18 mėnesių, vedė derybas su maurais dėl lakūnų išlaisvinimo. Čia jis parašė savo pirmąjį romaną „Pietų paštas". 1956 m. Marokui atgavus nepriklausomybę, Tarfajos teritoriją Ispanija 1958 m. balandžio 2 d. grąžina Marokui. 2004 m. rugsėjo 28 d. Tulūzos merijos ir Airbus iniciatyva Tarfajoje atidarytas pašto lakūnų atminimo muziejus.
Tarptautinis susitarimas dėl atogrąžų medienos (1983)

Tarptautinis susitarimas dėl atogrąžų medienos (angl. International Tropical Timber Agreement, sutrumpintai ITTA) – tarptautinė sutartis, kuria siekiama reguliuoti tarptautinę prekybą atogrąžų miškų mediena. Jis buvo priimtas 1983 m. ir įsigliojo 1985 m. balandžio 1 d. ITTA pagrindu 1986 m. buvo įkurta Tarptautinė tropinės medienos organizacija, prižiūrinti susitarimo įgyvendinimą.
Susitarimas nustojo galioti 1996 m. gruodžio 31 d., kada jį pakeitė naujesnė jo versija.

Turinys

Susitarime daugiausiai dėmesio skiriama ekonominiams klausimams: tarptautinės prekybos masto didinimui, vartojimo skatinimui, medienos išgavimo efektyvumo didinimui, gavybos lygio išlaikymui ilgalaikėje perspektyvoje ir pan. Jame taip pat apibrėžiama Tarptautinės tropinės medienos organizacijos struktūra, valdymas.
Radviliškio rajono savivaldybė

Savivalda

Atstovaujamoji valdžia – Radviliškio rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Radviliškio rajono savivaldybės administracija.
FC Pakruojis

Pasiekimai

2016-ųjų metų pradžioje įsikūręs klubas ėmėsi burti komandą. Pirmasis iššūkis laukė Telšiuose „Žemaitijos taurė-2016“ turnyre. Visus A grupės susitikimus pralaimėjo, o kovo 19 d. susitiko su FK Kražantė Kelmė dėl 5 vietos šiame turnyre. Ir šį kartą buvo pralaimėta, rezultatas 1:9. Klubas įgijo teisę dalyvauti 2016 metų LFF II lygos vakarų zonos pirmenybėse. Sezonas susiklostė ypač sėkmingai, nes per 18 susitikimų iškovojo 16 pergalių ir du kartus sužaidė lygiosiomis. Klubas surinko net 50 taškų ir įgijo teisę 2017 metais dalyvauti LFF I-os lygos pirmenybėse.

Įdomybės

Įspūdingiausia 2016 metų pergalė buvo pasiekta namie 2016 m. birželio 25 dieną, kai LFF II lygos Vakarų zonos pirmenybėse 9 turo varžybose rezultatu 10:1 išvykoje buvo sutriuškinta Šiaulių FK "Juventa-99" ekipa.
Vilniaus krašto autonomija

Vilniaus krašto autonomija (lenk. Autonomia Wileńszczyzny) – nuo 1988 m. lapkričio iki 1991 m. rugpjūčio Vilniaus rajono ir Šalčininkų rajono tarybų bandyta įgyvendinti idėja dėl Vilniaus krašto autonomijos ar atsiskyrimo nuo Lietuvos TSR, o vėliau ir Lietuvos.

Istorija

Nuo 1988 m. lapkričio Vilniaus ir Šalčininkų rajonų tarybos, vykdydamos TSKP CK sekretoriaus Olego Šenino nurodymus silpninti respublikų opoziciją centrui, ėmėsi organizuoti Vilniaus lenkų teritorinę sritį Lietuvos TSR sudėtyje. 1989 m. gegužės 12 d. Šalčininkuose buvo įsteigta Koordinacinė taryba lenkų nacionalinei autonominei sričiai įkurti, vadovaujama rajono tarybos pirmininko Česlavo Visockio, jos veiklą rėmė Lietuvos lenkų sąjunga.
1989 m. rugsėjo 6 d. Šalčininkų rajono taryba priėmė nutarimą: 1. Paskelbti Šalčininkų rajoną Lenkų nacionaliniu teritoriniu autonominiu rajonu LTSR sudėtyje, kuriame vienodai naudojamos lenkų, rusų ir lietuvių kalbos. 2. Šalčininkų Lenkų nacionalinis teritorinis rajonas išsaugo egzistuojančios Tarybų valdžios struktūras ir socialinį-ekonominį valdymą.
Vilniaus rajono taryba, palaikydama Šalčininkų rajono iniciatyvą, 1990 m. liepos 6 d. pareikalavo lenkų nacionaline valda paskelbti ir šį rajoną. Tarybos pirmininkas Anicetas Brodavskis aiškino susirinkusiems, kad reikia įkurti Lenkų nacionalinę sritį, į kurią įeitų ne tik Vilniaus, Šalčininkų rajonai, bet ir gretimų rajonų apylinkės, kuriose gyvena nemažai lenkų. Tam pritarė Buivydiškių, Nemenčinės, Pabradės, Rukainių, kai kurių kitų apylinkių tarybos. Be to, rugsėjo 19 d. Sniečkaus (dabar Visaginas) gyvenvietės taryba paskelbė, kad ji nepripažįsta nepriklausomos Lietuvos ir vadovausis tik TSRS ir LTSR konstitucijomis.
1990 m. liepos 6 d. AT Prezidiumas sudarė Valstybinę komisiją Rytų Lietuvos problemoms nagrinėti. AT Prezidiumas ne kartą svarstė Rytų Lietuvos reikalus, reikalavo atšaukti Vilniaus ir Šalčininkų rajonų tarybų nutarimus dėl autonomijos. 1990 m. spalio 6 d. šių rajonų, taip pat Trakų, Švenčionių, Širvintų rajonų kai kurių apylinkių atstovai susirinko į suvažiavimą Eišiškėse, kur paskelbė įkuriantys Lenkų nacionalinį teritorinį kraštą Lietuvos sudėtyje. Antruoju darbotvarkės punktu buvo apsvarstytas ir priimtas kreipimasis į Sovietų Sąjungos ir Lietuvos vadovybę, į pasaulio viešąją nuomonę. Jame rašoma, esą 1939 m. spalio 10 d. TSRS ir Lietuvos Respublikos sutartis dėl Vilniaus ir Vilniaus krašto perdavimo Lietuvai yra „brutalus tarptautinės teisės pažeidimas ir buvo sudaryta, neatsižvelgiant į Vilnijos žmonių nuomonę“. Todėl prašė tą sutartį paskelbti negaliojančia, tvirtino, kad būtina surengti referendumą dėl šio krašto apsisprendimo. 
1991 m. rugpjūtį žlugus pučui Maskvoje, Lietuvos Respublikos Aukščiausioji Taryba rugsėjo 4 d. nutarė paleisti Šalčininkų, Vilniaus rajonų ir Sniečkaus (dabar Visaginas) tarybas, įvesti čia tiesioginį valdymą. Svarbiausi autonomijos organizatoriai, pabūgę teismo, pabėgo iš Lietuvos. 1992 m. liepą tiesioginis dviejų rajonų valdymas buvo panaikintas, juose įvyko savivaldybių rinkimai.
Ruslanas ir Liudmila

Ruslanas ir Liudmila (rus. Руслан и Людмила) – Aleksandro Puškino epinė poema-pasaka, išspausdinta 1820 m. Vertimas į lietuvių kalbą pirmą kartą pasirodė 1952 m., tačiau vertėjas nebuvo nurodytas, po trijų metų išleistas Kosto Kubilinsko vertimas.
Poemą sudaro dedikacija (посвящение), šešios dainos (песни) ir epilogas (эпилог). Pagrindiniai lyriniai herojai – Kijevo kunigaikščio Vladimiro dukra Liudmila ir karžygys Ruslanas. Liudmilą pagrobia burtininkas, Ruslanas leidžiasi jos ieškotis. Poemos siužetu paremta Michailo Glinkos opera Ruslanas ir Liudmila.
Žemaitėlių Šv. Mikalojaus sentikių cerkvė

Istorija

Vietos sentikių religinė bendruomenė įsikūrė ne vėliau kaip 1876 (ar 1877) m. Tuomet tai buvo Mitrofanovkos kaimas. 1914 m. bendruomenė ėmė statyti naują maldyklą: paklojo pamatus, suruošė statybines medžiagas. Tačiau darbus teko nutraukti dėl prasidėjusio Pirmojo pasaulinio karo. Tuomet daug sentikių pasitraukė į Rytus, į Rusijos gilumą. Tačiau po 3–4 metų jie sugrįžo į gimtas vietas. Po 1920 m. Žemaitėlių (tada Mitrofanovkos) bendruomenė gyveno Lenkijai priklausančioje teritorijoje. Apie 10 metų parapijos žmonės meldėsi privačiame name. Nauja medinė cerkvė iškilo ir buvo pašventinta suteikiant jai Šv. Nikolajaus vardą apie 1928 m. Bendruomenė turėjo savo biblioteką, kurioje buvo 285 knygos (1936 m.). Vietos sentikiai daugiausiai užsiėmė žemdirbyste, tarp jų buvo nemažai, turėjusių vidutinio dydžio ūkius (18–25 ha dydžio). Kiti buvo mūrininkai, staliai, samdomi darbininkai.
Per Antrąjį pasaulinį karą bendruomenė smarkiai nukentėjo. Dalis vyrų buvo paimti į Raudonąją Armiją, žuvo fronte, kai kurie ištremti į Sibirą. Po 1950 m. bendruomenė kentėjo dėl varomos antireliginės propagandos. Tarybiniu laikotarpiu mažėjo gyventojų sentikių tarpe. 1950 m. Žemaitėliuose jų buvo apie 45 sodybos, 1997 m. – iki 10.
1990–ųjų pradžioje maldykla suremontuota pačių sentikių lėšomis.
Malkiya Club

Istorija

Klubas įkurtas 1968 m.
Henrikas Geršinskis

Henrikas Geršinskis (lenk. Henryk Gierszyński, 1848 m. sausio 11 d. Sandomieras – 1930 m. rugsėjo mėn. Kvarvilis prie Šartro) – gydytojas, visuomenės veikėjas, publicistas.

Biografija

1863-1864 m. sukilimo Lietuvoje dalyvis. Emigravo į Prancūziją, baigė Paryžiaus universitetą. 1873 m. daktaras. 1870-1871 m. kaip gydytojas dalyvavo Prancūzijos–Prūsijos kare, 1871 – Paryžiaus komunoje. Lietuvių draugijos „Želmuo“ Paryžiuje vadovas. 1900 m. padėjo rengti Paryžiaus pasaulinės parodos lietuvių skyrių. Nuo 1907 m. Lenkijos socialistų partijos revoliucinės frakcijos lyderis Prancūzijoje. Globojo lietuvių ir lenkų emigrantus. Parašė istorinių ir politinių veikalų. Paliko didelį istorinį archyvą.
Rotorua (miestas)

Istorija

Miesto pavadinimas kilo iš maorių kalbos frazės „Kahumatamomoės didysis antrasis ežeras“. Čia įsikūrė Te Arawa konfederacijos maoriai. 1828–1831 m. Rotorua apsilankė pirmieji europiečiai. Miestas įkurtas 1883 m. kaip terminis kurortas. 1894 m. Rotoruą pasiekė geležinkelis, suklestėjo turizmas.