google/wiki40b huggingface dataset:
Kristina Paliokaitė

Kristina Paliokaitė (g. 1990 m.) – lietuvių šaudymo sporto atstovė. Gyvena Aukštadvaryje (Trakų rajonas). Lietuvos šaudymo rungčių rekordininkė. Treneris – Viktoras Stukas.

Lietuvos rekordai

K. Paliokaitė dalijasi Lietuvos rekordu su Margarita Belochvostova atliekant 40 šūvių iš 10 m atstumo su 4,5 mm kalibro pneumatiniu šautuvu stovint. Abejų sportininkių rezultatas – 394 taškai. K. Paliokaitės rezultatas pasiektas 2010 m. sausio 15 d. Vilniuje vykusiose tarptautinėse kulkinio šaudymo sporto varžybose „Polonia 2010“ .
2010 m. gegužės 30 d. Rokiškyje vykusiose šaudymo sporto varžybose K. Paliokaitė pasiekė Lietuvos rekordą trijų padėčių – gulomis, klūpomis ir stovint (5,6 mm kalibro šautuvas – 60 (3x20) šūvių) – rekordą. Jos rezultatas – 573 taškų iš 600 galimų. Ankstesnis rezultatas (559 tšk.) priklausė net trims sportininkėms: Jelenai Bazdyrevai (1992 m.), Rasidai Kovalskai (1995 m.) ir Gerdai Židovainytei (1999 m.).
Varšuvos vaivadija (1919–1939)

Istorija

Vaivadija įkurta 1919 m. kaip II Lenkijos Respublikos administracinis vienetas. Per I pasaulinį karą vaivadijos teritorija priklausė Varšuvos generalgubernijai. 1939 m. rugsėjį vaivadija panaikinta ir prijungta prie Trečiojo Reicho Generalgubernijos, kur iš pietinių vaivadijos žemių buvo įkurtas Varšuvos distriktas. Šiaurinės vaivadijos žemės prijungtos prie Rytų Prūsijos, Cechanuvo srities.
Kiras Bulyčiovas

Biografija

Jo tėvas – lietuvių kilmės.

Baigęs vidurinę įstojo į Maskvos valstybinį užsienio kalbų institutą, kurį baigė 1957 m.
Dvejus metus Birmoje (Mianmare) dirbo vertėju ir APN naujienų agentūros korespondentu. 1959 m. grįžo į Maskvą ir įstojo į TSRS Mokslų Akademijos Orientalistikos instituto (Институт востоковедения АН СССР) aspirantūrą. Žurnalams „Vokrug Sveta“ (Вокруг света 'Aplink pasaulį' ir „Azija i Afrika segodnia“ (Азия и Африка сегодня 'Azija ir Afrika šiandien') rašė istorines geografines apybraižas. 1962 m. aspirantūrą baigė, nuo 1963 m. dirbo Orientalistikos institute, specializavosi Mianmaro istorijoje.

1965 m. apsigynė mokslų kandidato (atitinka dabartinį Lietuvos daktarą) kandidatinę disertaciją (tema „Pagoniškoji valstybė (XI-XIII a.)“). 1981 m. apsigynė mokslų daktaro (atitinka dabartinį habilituotą daktarą) disertaciją tema „Budistinė sangha ir valstybė Birmoje“. Publikavo mokslinių darbų apie Pietryčių Azijos istoriją.
Pirmąjį apsakymą „Maung Džo gyvens“ (Маунг Джо будет жить) paskelbė 1961 m.
Fantastiką ėmė rašyti 1965 m. Pirmasis apsakymas „Svetingumo pareiga“ (Долг гостеприимства) buvo paskelbtas kaip Mianmaro rašytojo Maun Sein Dži apsakymo vertimas. Vėlesnius fantastinius kūrinius skelbė slapyvardžiu Kirilas Bulyčiovas (Кирилл Булычёв), kuris buvo sukurtas sujungus žmonos vardą ir motinos mergautinę pavardę. Vėliau slapyvardžio vardą knygų viršeliuose ėmė trumpinti iki Kir. (Кир.), o dar vėliau sutrumpino ir taškelį, tad slapyvardis sutrumpėjo iki Kiras Bulyčiovas.

Tikrasis rašytojo vardas liko paslaptyje iki 1982 m., kadangi Orientalistikos instituto vadovybė nelaikė fantastikos rašymo rimtu užsiėmimu, tad rašytojas bijojo, kad tai gali sutrukdyti jo mokslinę karjerą.
K. Bulyčiovas išleido kelias dešimtis knygų, o išvis kūrinių – šimtus. Taip pat vertė į rusų kalbą amerikiečių fantastiką.

Rašė scenarijus. 1982 m. tapo TSRS Valstybinės premijos laureatu už scenarijus meniniam filmui „Per kančias į žvaigždes“ (Через тернии к звёздам) ir pilnametražiui animaciniam filmui „Trečiosios planetos paslaptis“ (Тайна третьей планеты). Įteikus Valstybinę premiją buvo atskleistas ir tikrasis Kiro Bulyčiovo vardas.
Pagal K. Bulyčiovo 1977 m. apysaką „Po šimto metų“ (Сто лет тому вперёд) buvo pastatytas penkų serijų filmas „Viešnia iš ateities“ (Гостья из будущего), tapęs vienu populiariausių TSRS dešimtmečio vaikiškų filmų.
K. Bulyčiovas dirbo ir fantastinių žurnalų „Polden. XXI vek“ (Полдень. XXI век 'Vidurdienis. XXI amžius') ir „Jesli“ (Если 'Jeigu') redaktoriumi.
Mirė 2003 m. rugsėjo 5 d., būdamas 68 m., nuo sunkios, ilgai trukusios ligos. Palaidotas Maskvoje.
Žmona – Kira Sošinskaja (Кира Сошинская), dukra – Alisa Možeiko (Алиса Игоревна Можейко)
Pirkas Negraso perėja

Pirkas Negraso perėja (isp. Paso Pircas Negras) – kalnų perėja Anduose, ties Argentinos (La Riochos provincija) ir Čilės (Kopjapo provincija) siena. Aukštis – 4110 m. Per perėją eina kelias, jungiantis Vilja Unjoną ir Vilja San Chose de Vinčiną rytinėje pusėje su Tiera Amarilja ir Kopijapo vakarinėje pusėje. Pirkas Negraso perėja būna atidaryta nuo gruodžio iki gegužės, likusią metų dalį dažnai būna užsnigta.
Argentinos pusėje pakeliui į perėją yra vaizdinga Bravos lagūna ir rezervatas. Taip pat yra XIX a. pastatyta El Penjono pašiūrė, kuri buvo skirta besikeliantiems per perėją pernakvoti. XIX a.–XX a. vid. per Pirkas Negraso perėją būdavo genamos galvijų bandos pardavimui į Kopijapo miestą Čilėje.
Tverų vidurinė mokykla

Istorija

1804 m. įkurta Tverų parapinė mokykla. Per savo gyvavimo laikotarpį mokykla yra buvusi pradinė, septynmetė, aštuonmetė, yra vadinusis progimnazija. 1853 m. mokykloje mokėsi 35 vaikai. 
1908 m. mokykloje pradėjo mokytojauti lietuvis mokytojas Zigmas Kundrotas, vėliau – Antanas Vireliūnas. 1910 m. mokyklai pastatytas naujas pastatas. Joje yra dirbusios iškilios šio krašto mokytojos Zagorskaitė ir Bušmaitė.
1936 m. prie pradinės mokyklos įsteigti du nauji skyriai – penktas ir šeštas. 1946 m. atidaryta Tverų progimnazija. 1949–1956 m. veikė Tverų septynmetė mokykla. Nuo 1956 m. rugsėjo mėn. mokykla buvo vidurinė. Pirmąją abiturientų laidą mokykla išleido 1962 m. pavasarį. 1956 m. neveikė 9 ir 10 klasės. 1961 m. mokykla reorganizuota į aštuonmetę. Tuo laiku jai vadovavo Z. Vitkus, 1962–1963 m. E. Adomavičienė. Šiuo periodu užbaigtas statyti naujas mūrinis mokyklos priestatas. 1965 m. mokykla vėl reorganizuota į vidurinę. Joje mokėsi 346 mokiniai. 1978–1983 m. mokyklos direktorė buvo A. Petrošienė. Ją pakeitė A. Sūdžiuvienė, kuri mokyklai vadovauja ir dabar.
1991 m. įkurta dabartinė vidurinė mokykla. 1995 m. vasario 14-16 d. suorganizuota pirmoji jaunųjų istorikų konferencija „Lietuvos valstybingumo raidos bruožai, nepriklausomybės kovų idealai“, kurioje dalyvavo septynių mokyklų atstovai. Buvo perskaityti šeši pranešimai. Pirmosios konferencijos sėkmė skatino tolesniems darbams, konferencijos tapo kasmetės.
2001–2002 mokslo metais Tverų vidurinėje mokykloje mokėsi 290 mokinių. 2004 m. mokykloje mokėsi apie 270 mokinių, dirbo 25 pedagogai. 2005 m. renovuoti mokyklos pastatai: pakeisti langai, stogo danga, perdažytos vidaus sienos, grindys, sporto salėje įrengtos naujos krepšinio lentos, šiuolaikinė grindų danga. 2008 m. baigti Tverų miestelio aiškės rekonstrukcijos darbai, sutvarkyta mokyklos aplinka, įrengti nauji takeliai.
Rytų regionas (Gana)

Geografija

Beveik visas provincijos paviršius kalnuotas, driekiasi Atevos kalnagūbris, Kvahu plynaukštė. Telkšo Voltos tvenkinys, užliejęs Voltos ir Aframo slėnius, yra Akosombo užtvanka. Teka Birimas (Pra baseinas).
Čartakas

Istorija

Čartakui miesto teisės suteiktos 1976 m.
Baltašonis naktikovis

Paplitimas

Paplitęs Užsachario Afrikoje, Afrikos pietuose. Retas Botsvanoje, Kaprivio ruože, Zimbabvėje, vakarų Mozambike ir Pietų Afrikos šiaurės rytuose ir pietuose.

Išvaizda

Vidutinio dydžio garninis paukštis. Kūno ilgis 50 – 55 cm. Galva juoda, viršugalvyje trumpas kuodas. Aplink akį platus, baltas žiedelis. Snapas juodas tik posnapyje yra geltonos spalvos. Rainelė tamsiai ruda. Odos plotas tarp snapo pamato ir akių yra žaliai geltonas. Smakras baltas. Kaklas rudas. Nugara juodai ruda. Nugaroje yra baltos, ilgos, plačiomis vėtyklėmis plunksnos. Viršutinė sparnų pusė ruda, plasnojamosios plunksnos pilkai melsvos spalvos. Uodega judai ruda. Pilvas rusvas. Kojos ir letenos žalios arba oranžiškai geltonos.
Veisimosi periodo metu plunksnos, snapas ir kojos tampa ryškesni. Rainelė kaštoninės spalvos. Odos plotas tarp snapo pamato ir akių yra ryškiai geltonas.
Jauniklių pakaušis ir kakta turi rudus dryžius. Kūnas gelsvai rudas, išmargintas baltomis dėmelėmis.
Išsiritę paukščiukai apaugę rudais, geltonomis viršunėlėmis, pūkais. Snapas žaliai pilkas. Rainelė ruda. Kojos žaliai pilkos, letenos geltonai žalios.

Biologija

Naktinis, miškų paukštis. Laikosi šalia švarių, lėtai tenkančių upelių, ežerų ar užtvankų, mangrovėse, raistuose. Augalija tanki, medžiai nusvirusiomis šakomis. Dieną, įtraukęs kaklą, slepiasi aukštuose medžiuose. Išgąsdintas, pirštais kabindamasis į medžio šakeles, užkopia į medžio vainiko viršūnę. Esant reikalui nuskrenda. Balsas girdimas retai. Balsas primena rupūžės kurkimą, veisimosi metu burkuoja žemu, gerkliniu balsu.
Minta smulkia žuvimi, varliagyviais, moliuskais, vėžiagyviais, vabzdžiais. Maitinasi pavieniai arba poromis. Grobio ieško braidydami sekliame vandenyje arba stovėdami pakrantėje ir stebėdami vandenį.
Lizdą krauna žemuose medžiuose, krūmuose, nendrynuose. Lizdas labai arti vandens (1 – 3 m atstumu). Lizdą krauna iš šakų ar nendrių. Iškloja ta pačia medžiaga, iš kurios kraunamas lizdas. Dėtyje 2- 3 žalsvai balti kiaušiniai. Inkubacija trunka 24 – 26 dienas. 6 – 7 savaičių jaunikliai palieka lizdą.
Ričardas Šlepavičius

Ričardas Šlepavičius (g. 1970 m. balandžio 7 d. Plungėje) – Lietuvos diplomatas, Lietuvos ambasadorius Italijoje (nuo 2017 m.).

Biografija

1988 m. baigė Plungės 5-ąją vidurinę mokyklą, 1994 m. – Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultetą. 1992–1994 m. kartu mokėsi VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute.
1993–1996 m. buvo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos NVS šalių skyriaus trečiuoju, antruoju ir pirmuoju sekretoriumi. 1996–1998 m. dirbo Maskvoje, Lietuvos ambasados pirmuoju sekretoriumi. 1998–2001 m. buvo Lietuvos Generalinis konsulas Kaliningrade.
2001–2003 m. dirbo URM Vidurio Europos šalių skyriaus patarėju, 2003–2005 m. prezidento patarėjo pavaduotojo patarėju.
2005–2008 m. buvo Lietuvos ambasados Turkijos Respublikoje patarėjas, ministras patarėjas (2006–2007 m. tuo pat metu – laikinasis reikalų patikėtinis Azerbaidžane).
2008 m. grįžo į Lietuvą, buvo URM Administracinio departamento direktoriaus pavaduotojas, 2009 m. – šio departamento direktorius.  Nuo 2011 m. nuolatinio Lietuvos atstovo ES pavaduotojas (Briuselyje). 2014-2017 m. vadovavo URM Personalo departamentui.
Nuo 2017 m. rugpjūčio 1 d. - Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Italijos Respublikoje, Maltos ir San Marino Respublikose bei Lietuvos nuolatinis atstovas prie Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacijos. Turi nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinį rangą.
Šiaulių rajono apylinkės teismas

Šiaulių rajono apylinkės teismas – bendrosios kompetencijos teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. Apylinkės teismas Šiaurės Lietuvoje. Teismo veiklos teritorija – Šiaulių rajonas.
Adresas: Dvaro g. 81, Šiauliai, LT-76299.

Istorija

1987 m. kovo 26 d. buvo patvirtinti 2, Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos 1991 m. lapkričio 7 d. nutarimu – 2, 1993 m. kovo 25 d. Lietuvos Respublikos įstatymu – 4, 1994 m. kovo 24 d. – 7 teisėjų etatai.
1987 m. birželio 21 d. Romaldas Brilius išrinktas teismo pirmininku. Atleistas jo paties prašymu Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos 1991 m. gegužės 21 d. nutarimu Nr. I-1341 prieš terminą.
1995 m. teisme buvo 23 darbuotojų etatai: 7 teisėjai, raštinės vedėjo, vyr. buhalterio, septyni teismo posėdžių sekretorių, vertėjo, konsultantas informatikai, ūkio vedėjas ir kito pagalbinio personalo.
2006 m. buvo 28 darbuotojų etatai: 7 teisėjų, du teisėjo padėjėjų, raštinės vedėjo, finansininko, teismo administracijos sekretoriaus, septyni teismo posėdžių sekretorių, teismo informatiko, ūkio skyriaus vedėjo, archyvaro ir kito pagalbinio personalo.
Algis Jurgis Morkeliūnas

Biografija

1959 m. baigė Kapsuko J. Jablonskio vidurinę mokyklą ir įstojo į Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą. Kaip gabus studentas 1961 m. pasiųstas tęsti studijų ir 1964 m. baigė Leningrado universiteto ekonomikos fakultetą, įgijęs ekonomisto-matematiko specialybę. Aktyviai sportavo, žaidė regbio komandoje. 1964 m. paimtas į sovietinę kariuomenę metus tarnavo desantiniuose daliniuose Vidurinėje Azijoje. 1967–1969 m. mokėsi Vilniaus universiteto aspirantūroje (vadovas – dr. Eduardas Vilkas), kur pradėjo tyrinėti grupinių sprendimų uždavinius. Tęsdamas amerikiečių matematikų darbus, parodė, kad parenkant įvairių aksiomų derinius galima gauti įvairius grupinius sprendinius, o naudojant tik labiausiai pripažintas aksiomas, gaunamos visos klasikinės optimalaus sprendinio taisyklės. Savo pirmųjų metų darbus A. J. Morkeliūnas pateikė fizikos-matematikos kandidato disertacijoje „Kai kurie grupinių sprendimų uždaviniai“. Ją apgynė 1970 m. 1991 m. Sankt Peterburgo universitete apgynė disertaciją, 1992 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.
1965–2004 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1974–1979 m. Ekonominės kibernetikos katedros vedėjas. 1977 m. jam suteiktas mokslinis-pedagoginis docento vardas, nuo 1998 m. profesorius. 1979–1985 m. dirbo dar Matematikos ir kibernetikos institute. 1985–1992 m. Ekonomikos instituto vyr. mokslinis bendradarbis. Pablogėjus sveikatai, 2004 m. rugpjūtį išėjo į pensiją.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausi sritis – lošimų teorija. Dirbdamas Matematikos ir kibernetikos bei Ekonomikos institutuose toliau tęsė grupinių sprendimų tyrimus, savo darbuose susistemino aksiomų kombinacijas, išryškino kiekvienos aksiomos vaidmenį atitinkamai grupinio sprendinio taisyklei, įvedė naujas aksiomas ir suformulavo kelias naujas, lygiavertes žinomoms, taisykles. Jis susiejo grupinio sutvarkymo problemas su lošimų teorija ir naudingumo teorija.
Kazys Lukšys

Biografija

1910 m. visiškas našlaitis emigravo į JAV. Mokėsi elektros mechaniko specialybės. 1917-1918 m. tarnaudamas JAV kariuomenėje lankė filmuotojų kursus, išmoko filmuoti. 1920 m. nusipirko filmą apie Genovaitę ir, padaręs lietuviškus titrus (pirmasis filmas su lietuviškais titrais), rodė visose lietuvių kolonijose. 1921 m. aplankęs Lietuvą, parengė 3 val. filmą. Jį demonstravo daugiau kaip 100 JAV lietuvių kolonijų. Dalį Lietuvos vaizdų pardavė „Fox News“ agentūrai. Vėliau kasmet lankydavosi Lietuvoje. Teikė kronikinius filmus Lietuvos kino teatrams apie Lietuvą ir iš JAV lietuvių gyvenimo. JAV lietuviams rodė filmus apie Lietuvos gyvenimą. 
1922-1935 m. dažnai filmavo Lietuvoje. Nuo 1924 m. JAV kino bendrovės „Fox News“ operatorius Europoje. 1933 m. įsteigė kino bendrovę „Lukšys ir Ko“. Sukūrė garsinių kino apybraižų („Dariaus ir Girėno išleistuvės Čikagoje“, „Muilo gaminimas Lietuvoje“, „Gegužinė Dotnuvoje“, visos 1934 m.), nufilmavo (su operatoriais S. Vainalavičiumi ir A. Žibu) kino kronikos („Lietuva vaizduos“, apie 90 filmų, „Lietuvos savaitinė apžvalga“, apie 70 filmų). Lietuvos ir JAV lietuvių gyvenimo vaizdus rodė Lietuvos ir JAV kino teatruose. 1936-1941 m. gyveno Raseiniuose, pastatė geriausią mieste mūrinį namą, jame įrengė viešbutį bei kino teatrą „Romuva“, turintį 318 vietų salę.
1941 m. vėl emigravo į JAV ir vertėsi nekilnojamjo turto prekyba Los Andžele. Dalyvavo Amerikos lietuvių tarybos, Bendrojo Amerikos lietuvių fondo Los Andželo skyriaus veikloje.
Vida Ronkaitytė

Biografija

1981 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja chirurgė.
Gargždų ligoninės chirurgė ordinatorė.
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Klaipėdos rajono skyriaus narė. Nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narė.
Slapyvardis

Slapyvardis (pseudonimas) – vietoje tikrojo vardo naudojamas sugalvotas asmenvardis. Neretai vienas asmuo naudoja daugiau nei vieną slapyvardį. Jį gali sugalvoti pats asmuo, jį gali sukurti draugai, vadovai ar bendradarbiai. Kartais slapyvardis po kurio laiko tampa oficialiais vardu ir pavarde.
Slapyvardžiai gali būti vienanariai (vieno dėmens), dvinariai (imituoja vardą ir pavardę) bei kelianariai.

Internete

Didėjant interneto skvarbai Lietuvoje slapyvardžiai tapo labai populiarūs, ir dažnai naudojami interneto forumuose bei komentaruose, siekiant paslėpti savo tikrąjį vardą. Ilgainiui tai tapo sistemine yda ir naudojama asmeniniams ar rasistiniams įžeidinėjimas.
Slapyvardžiais piktnaudžiauja asmenys, provokuojantys tuščias diskusijas, kivirčus internetiniame bendravime, vadinami troliais.
LNK HD

Istorija

Televizija įkurta Lapėse pertvarkius „LitPoliinter TV“, kai šio pagrindiniu akcininku tapo Lietuvos žemės ūkio bankas (kitais akcininkais buvo bendrovės „Vilniaus vingis“, „Griaustinio aidas“, Lietuvos darbininkų sąjunga). Programą visoje Lietuvoje imta transliuoti nuo 1995 m. gegužės 5 d.
Iš pradžių retransliavo kai kurias ORT programas (pvz., naujienų laidą „Vremia“). 1996 m. jas pakeitė originalios programos, taip pat transliuotos ir CNN programos.
1996 m. įkurtas kanalo biuras Vilniuje. 1997 m. nemažai kurtų laidų (pvz. „Dviračio šou“) persikėlė į Baltijos televiziją. 1998 m. sausį Hubertas Grušnys ir „Clear Channel Communication International“ įsigijo 10 procentų LNK akcijų iš neskelbto televizijos akcinininko ir 46 proc. akcijų iš britų kompanijos „British Pacific Media Management“. Tų pačių metų rugsėjį 44 proc. LNK akcijų, priklausiusių Lietuvos žemės ūkio bankui, ir 56 proc. akcijų, priklausiusių H. Grušniui, įsigijo „Bonnier“ grupė. Po šio įsigijimo į Baltijos televiziją perėjo nemažai LNK Žinių tarnybos darbuotojų. 2000 m. dalis buvusių darbuotojų ir laidų grįžo į LNK.
1999 m. televizijos Žinių tarnybos studija perkelta iš Lapių į Vilniaus Lukiškes, o 2002 m. pagrindinė studija perkelta į Vilniaus Šeškinės mikrorajoną. 
2003 m. televiziją įsigijo koncernas „MG Baltic“.
Nuo 2012 m. kanalas yra retransliuojamas skaitmeniniu signalu. 2015 m. buvo panaikinta Žinių tarnyba. Nuo 2018 m. lapkričio 29 d. televizija yra transliuojama HD raiška kabeliniais tinklais.
Miulerio amazonė

Išvaizda

Kūnas 38-42 cm ilgio. Pagrindinė spalva žalia su pilku atspalviu, todėl papūga atrodo lyg apiberta miltais. Užpakalinės dalies plunksnos su plačiu pilkai violetiniu apvadu. Galvos priekinėje dalyje yra geltona dėmė (kai kurių individų ji neryški arba iš viso nėra). Sparnų sulenkimas raudonai geltonas ar raudonai violetinis. Plasnojamosios plunksnos galuose violetiškai baltos. Aplink akis esantis žiedas baltos spalvos. Snapas pilkas. Rainelė raudona ar ruda. Kojos pilkos.

Paplitimas

Paplitusi nuo pietų Meksikos iki Bolivijos ir šiaurinės Brazilijos.
San Chuanas (Argentina)

Klimatas

Būdingas sausas ir kontrastingas klimatas. Didelis dienos ir nakties temperatūrų skirtumas. Sausio mėnesio temperatūros artimos 27 °C, bet gali pakilti iki 34 °C. Tuo tarpu liepą gali nukristi iki 7 °C. Nei vieną mėnesį kritulių neiškrenta daugiau nei 20 mm. Labiausia tikėtini krituliai vasarą.

Istorija

Miestą 1562 m. birželio 13 d. įkūrė Kujo regiono gubernatorius Juan Jufré ir suteikė jam San Juan de la Frontera vardą, pagal netoliese tekančią San Chuano upę. 1593 m. miestas dėl potvynio pasitraukė nuo upės 2,5 km į pietus. Kolonijiniais laikais San Chuanas buvo ramus miestelis. Išsivadavimo metais vyko aršios kautynės. 1811 m. San Chuane gimė Argentinos prezidentas ir rašytojas Domingas Faustinas Sarmientas. 1944 m. sausio 15 d. 20:50 įvyko galingas 7,8 balo pagal Richterio skalę žemės drebėjimas. Dauguma miesto pastatų buvo sugriauta, mieste ir apylinkėse žuvo apie 10 tūkst. žmonių. Netrukus San Chuanas atstatytas: namų aukštis apribotas iki 7 aukštų, dauguma pastatyti pagal antiseismines technologijas, miestas modernizuotas, praplėstos gatvės.

Susisiekimas

San Chuanas – svarbus provincijos transporto mazgas. Keliai veda į San Luisą, Mendosą, San Chose de Chačalį. Geležinkeliai į Kordobą, San Chose de Chačalį, Mendosą ir kitus miestus. 12 km į pietvakarius yra Domingo Faustino Sarmiento oro uostas, iš kurio vyksta skrydžiai į Mendosą ir Buenos Aires.

Ekonomika ir švietimas

Didelio vyndarystės rajono centras. Vyno pramonė. Taip pat yra kitų maisto pramonės, bei cemento gamybos įmonių. Vandeniu miestą aprūpina Quebrada de Ullum užtvanka. Yra San Chuano universitetas.
Agorafobija

Agorafobija (iš gr. agora: – turgavietė, susirinkimų vieta, phobia – baimė) – fobija, pasireiškianti atvirų visuomeninių, fobiją turinčiam asmeniui nejaukių, vietų baime. Turintys agorafobiją asmenys bijo išeiti iš namų į jiems nesaugią, nekontroliuojamą aplinką: pavyzdžiui, nueiti į parduotuvę, apskritai kur nors važiuoti ar eiti, būti ten, kur daug žmonių – parduotuvėse, teatruose, kavinėse, ypač viešajame transporte. Būnant viešose vietose dažnai ištinka panikos priepuolis, kada žmogus jaučia prarandąs savo kūno kontrolę, siekia kaip įmanoma ištrūkti į „saugią vietą“. Priepuolio metu padidėja kraujospūdis, išdžiūsta burna, gali kilti nevalingas noras šlapintis, kyla baimė apalpti. Agorafobija sergantys žmonės vengdami tokių priepuolių ilgą laiką neišeina iš namų, vengia viešų erdvių. Šia ligą turintys žmonės paprastai nevengia bendrauti su žmonėmis, tačiau tai gali daryti tik jiems komfortabilioje aplinkoje. Agorafobija dažniau serga moterys, tačiau ši liga pasitaiko ir vyrų tarpe.
Agorafobija dažnai eina drauge su sociofobija ar kitomis fobijomis bei asmenybės sutrikimais.
Brokeris

Brokeris – asmuo arba įmonė, kuri veikia kaip nepriklausomas tarpininkas tarp kliento ir banko. Tai profesionalūs finansų patarėjai, kurie atstovauja kliento interesams bankuose, taip pat rūpinasi, kad klientui būtų suteikiamos geriausios paskolos sąlygos. Brokeriai taip pat gali teikti įvairias draudimo, nekilnojamojo turto, biržos patarėjų ir kitas paslaugas. Visi jie dirba kaip nepriklausomi tarpininkai tarp kliento ir trečiosios šalies – draudimo bendrovės, nekilnojamojo turto agentūros ir pan.

Finansinių tarpininkų rūšys

Pagal veiklos pobūdį išskiriami šie finansiniai tarpininkai: dileris, finansų makleris, paskolų brokeris, nekilnojamojo turto agentas, draudimo agentas, prekybos agentas.
Bartlaukė

Istorija

Bartlaukės kaimo centrinėje dalyje, 4,0 km į šiaurę nuo kelio Kuršėnai–Upyna (Telšiai), 0,26 km į šiaurės vakarus nuo Kuršėnų miškų urėdijos, Ilgšilio girininkijos, Užpelkių miško 21 kv. šiaurės vakarų kampo yra Bartlaukės senosios kapinės (kultūros paminklo MC kodas 4641).
Gremžtukas

Gremžtukas – titnaginis akmens amžiaus darbo įrankis. Naudotas kailiams, odai ir kitoms minkštoms medžiagoms išdirbti.
Gremžtuko vienas galas siauresnis su lanku retušuotais ašmenimis. Kartais gaminti ir dviašmeniai ar su kitais įrankiais (grandukas, rėžtukas) derinami gremžtukai. Lietuvoje paleolito laikotarpiu pradėti naudoti siauri ir ilgi, mezolite paplito platūs, trumpi ir apskriti, mezolito pabaigoje ir neolite – maži gremžtukai, įtveriami į medinį kotą. Vėlyvojo paleolito laikotarpiu jų ašmenys kartais gludinti, tokie gremžtukai daugiausia buvo paplitę Baltijos pajūryje. Paleolitinių gremžtukų rasta gyvenvietėse, priskiriamose Pabaltijo Madleno kultūrai, Svidrų kultūrai, mezolitinių – Nemuno kultūrai, neolitinių – Narvos kultūrai, Nemuno kultūrai ir Pamarių kultūrai.
Endriejavas

Pavadinimo kilmė

Iki XVIII a. pabaigos kaimas vadinosi Vaitkaičiais. Manoma, kad dabartinis pavadinimas atsirado pagal pirmosios bažnyčios statytoją Andriejų Radzevičių. Dar XX a. tarpukariu buvo rašomas kaip Andriejavas  arba Andriejava.