Popierinis šovinys

Popierinis šovinys (angl. paper cartridge) – ankstyvasis šaulių ginklų šovinių tipas, naudotas iki metalinių unitarinių šovinių. Tokį šovinį sudaro popierinis cilindras ar kūgis, kurio viduje yra kulka, parakas ir, kartais, kapsulė ar lubrikantas. Tobulesnis variantas buvo degusis šovinys (angl. combustible cartridge), kurio popierius būdavo persunktas oksidatoriumi, kad degdamas popierius visiškai sudegtų.

Istorija

Popieriniai šoviniai išrasti beveik taip pat senai kaip ir patys šaulių ginklai. Seniausi šaltiniai juos mini dar XIV a. antroje pusėje. Istorikai nurodo, kad popierinius šovinius 1586 m. naudojo Saksonijos kurfiursto Christiano I kareiviai, o Drezdeno muziejuje yra įrodymų, kad juos naudojo 1591 m. Capo Bianco 1597 m. rašė, kad popierinius šovinius jau senai naudoja Neapolio kareiviai. Juos plačiai ėmė naudoti XVII a.

Popierinių šovinių konstrukcija

Popierinių šovinių konstrukcija priklausė nuo ginklo, kuriame numatyti naudoti. Kai kurie bruožai buvo universalūs, nuo ginklo nepriklausė, buvo būdingi visiems šoviniams – šoviniai turėjo būti pakankamai patvarūs, kad atlaikytų ėmimą, nešiojimą ir panašiai. Tam turėjo būti naudojamas tvirtas popierius arba popierinis apvalkalas turėjo būti sutvirtintas. Tam popieriaus pramonė gamino specialų tvirtą šovinių popierių (angl. cartridge paper) Kartais popierinių šovinių apvalkalus formuodavo išsyk iš plaušienos kaip reikiamo skersmens popierinius besiūlius vamzdelius.

Kapsulinių revolverių popieriniai šoviniai

Kapsuliniai revolveriai, nors ir nėra tikri pro žiotis užtaisomi ginklai, panašūs į juos, nes užtaisomi pro būgno priekį. Tipiški popieriniai revolverių šoviniai skiriasi nuo tvirtų kapsulinių šautuvų šovinių tuo, kad į būgną įkišamas visas šovinys. Revolverių šoviniai dažniausiai padidinto degumo, kulka paprastai atvira, priklijuota prie šovinio, dažniausiai skystu stiklu.
Daugelis tokių šovinių kūgiški, platesni link kulkos. Kai kurie komerciškai gaminti popieriniai revolverių šoviniai (pvz., Anglijos Hayes) priekyje turėjo mažus audeklinius atplėštukus, kurie padėdavo nuo šovinio, prieš dedant į būgną, nuplėšti viršutinį apsauginį sluoksnį.
Popieriniai revolverių šoviniai buvo naudojami gerokai ilgiau, nei kitų kapsulinių ginklų, nes ginklininkas Rollin White buvo užpatentavęs pergręžtus revolverių būgnus, kuriuos buvo galima užtaisyti iš galo. Išskirtinę šio patento licenciją turėjo kompanija „Smith & Wesson“, dėl ko ji turėjo ir monopoliją Amerikoje gaminti revolverius, kurių būgnų užtaisomi iš galo, iki tol, kol baigėsi patento galiojimas. Iki tol kitos kompanijos negalėjo revolverius perdirbti, kad galėtų naudoti šoninio ar centrinio dūžio šovinius, ir toliau gamino kapsulinius revolverius.

Lygiavamzdžių medžioklinių šautuvų popierinės tūtelės

Lygiavamzdžių medžioklinių šautuvų šovinių tradicinės tūtelės su žalvariniu dugnu ir popierine tūtele smarkiai išstumtos plastikinių tūtelių, bet ir toliau gaminamos bei naudojamos. Viena sritis, kur popierinės tūtelės kol kas neprilygstamos yra labai šalti rajonai, nes, oro temperatūrai esant žemesnei kaip -40°C, plastikinės tūtelės dažnai plyšta.
Popierinę tūtelę sudaro vamzdelis iš spirališkai suvynioto tvirtojo popieriaus, įtvirtintas žalvariniame dugnelyje. Tokios tūtelės yra pakankamai patvarios, kad jas iššautas būtų galima užtaisyti ne vieną kartą.