google/wiki40b huggingface dataset:
Korleonė (filmas)

Turinys

Vito ir Mikelė buvo artimi draugai, padedantys savo šeimoms ūkininkauti. Vėliau jie susidūrė su tose apylinkėse viešpataujančio dono Provenzano žmonėmis ir apsukresnis Vito priėmė dono pasiūlymą šiam tarnauti. Siekdamas geresnio gyvenimo svajonės, jis neturėjo jokių skrupulų ir, kai to reikėjo, išdavė mirčiai savo vaikystės draugą Mikelę. Vito įsitvirtino Provenzano organizacijoje ir, pastarąjam vis daugiau laiko praleidžiant Palerme, tapo jo vietininku. Vėliau, nutaikęs tinkamą momentą, užėmė Provenzano vietą ir įsigalėjo Palerme, tapdamas svarbiausiu donu.
Bata (Pusiaujo Gvinėja)

Istorija ir ekonomika

1969 m. per valstybę nuvilniję antiispaniški maištai privertė dalį europiečių palikti Pusiaujo Gvinėją. Todėl aštuntajame dešimtmetyje ir devintojo dešimtmečio pradžioje šalį, o tuo pačiu ir Batą, kamavo skaudi ekonominė krizė. Tačiau aštuntojo dešimtmečio pabaigoje valstybėje atradus naftos, ėmė augti Pusiaujo Gvinėjos ekonomika, o tuo pačiu ir pagrindinio šalies uosto Batos reikšmė.
Batos uostas yra vienas giliausių visame regione. Visgi natūralios krantinės jame nėra, todėl buvo pastatyta prieplauka, kurioje ir aptarnaujami atplaukiantys laivai. Pagrindinėmis eksporto prekėmis čia yra mediena ir kava. Iš Tarptautinio Batos oro uosto vykdomi tiesioginiai skrydžiai į keletą miestų, tarp jų valstybės sostinę Malabą bei Gabono sostinę Librevilį.
Mieste įsikūręs koledžas „Colegio Nacional Enrique Nvó Okenve“.
Darius Gerbutavičius

Biografija

Baigė 8 klases Vilniaus 43-ojoje vidurinėje mokykloje ir įstojo į Vilniaus 13-ąją statybininkų mokyklą, nutaręs būti staliumi.
1991 m. sausio 13 d. žuvo Vilniuje prie Televizijos bokšto, gindamas Lietuvos nepriklausomybę.
1991 m. sausio 15 d. už pasižymėjimą didvyrišku narsumu ir ištverme ginant Lietuvos Respublikos laisvę ir nepriklausomybę po mirties apdovanotas I-ojo laipsnio Vyčio Kryžiaus ordinu.
Dariaus Gerbutavičiaus vardu pavadinta viena iš Vilniaus gatvių Karoliniškėse.
Dujinių milžinių migracija

Dujinių milžinių migracija – hipotezė, kad Saulės sistemos vystymosi eigoje didžiosios planetos keitė savo orbitų padėtis – tai yra, artėjo arba tolo nuo Saulės. Yra manoma, kad Saulės sistemos formavimosi pabaigoje įvyko stiprus išorinių planetų orbitų pokytis: Uranas ir Neptūnas susiformavo netoli Saturno orbitos, tačiau dėl sąveikos su Jupiterio ir Saturno gravitacija buvo išstumtos iš tuometinių orbitų ir nutolo nuo Saulės per kelis šimtus milijonų metų. Gali būti, kad kaip tik ši migracija sukėlė vėlyvąjį kosminį bombardavimą – intensyvų vidinių planetų susidūrimą su kometoidais ir asteroidais.

Ankstyvosios Saulės sistemos dinamika

Saulės sistemos raidos pradžioje planetų orbitos nebuvo tokios stabilios, kaip dabar – manoma, kad Jupiteris dėl sąveikos su proplanetiniu disku artėjo link Saulės, o kitos planetos nuo jos tolo. Tam tikru momentu Jupiteris ir Saturnas atsidūrė 1:2 orbitinio rezonanso būsenoje – tai yra, Jupiteris apsisukdavo aplink Saulę du kartus, o Saturnas per tą patį laiką – tik vieną. Toks rezonansas galėjo itin stipriai paveikti išorinių planetų ir planetesimalių judėjimą. Pavyzdžiui, Urano ir Neptūno orbitos tapo labai eliptiškos, Neptūno orbitos atstumas nuo Saulės padvigubėjo – nors jis susidarė arčiau Saulės, nei Uranas, migracijos metu planetos apsikeitė vietomis.
Neptūnui tolstant, jis stipriai sąveikavo su Koiperio disko objektais, kurių tankis buvo daug didesnis, o atstumas nuo Saulės – kur kas mažesnis. Manoma, kad sąveika su Neptūnu išsklaidė daugumą šių dangaus kūnų, kurių dalis buvo išsviesta į išorinę Saulės sistemą, o dalis pateko į vidinę Saulės sistemą ir susidūrė su planetomis ir jų palydovais. Link Saulės judantys maži dangaus kūnai dar kartą buvo paveikti Jupiterio gravitacinio lauko, dėl kurio poveikio kai kurie kūnai buvo išvis išsviesti iš Saulės sistemos, o kai kurie įgijo itin ekscentriškas orbitas. Kol kas manoma, kad dėl Jupiterio poveikio susidarė Orto kometoidų debesis, o dėl Neptūno poveikio – Koiperio juosta.
Kai kurie maži objektai, pavyzdžiui, Plutonas, sąveikavo su Neptūno orbita ir atsidūrė orbitinio rezonanso būsenoje su ja. Urano ir Neptūno orbitos dėl trinties su planetesimalių disku ilgainiui vėl tapo apskritiminės.
Manoma, kad vidinių Saulės sistemos planetų orbitų vieta žymiai nesikeitė nuo jų susiformavimo.
Ši hipotezė geriausiai paaiškina vėlyvojo kosminio bombardavimo priežastis ir trukmę. Taip pat planetų migracija leidžia lengviau paaiškinti Urano ir Neptūno kilmę. Jei šios planetos būtų pradėjusios formuotis dabartinėse savo pozicijose, joms nebūtų užtekę proplanetinio disko medžiagos.
Marcelinas Šikšnys

Biografija

1893 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. 1898 m. Maskvos universitete baigė Fizikos-matematikos fakultetą. Po to metus tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, gavo praporščiko laipsnį.
Nuo 1899 m. dėstė matematiką Rygos realinėje mokykloje, o šventadieniais, surinkęs mokinius į Aleksandro gimnazijos suteiktą butą, mokė juos lietuvių kalbos. Pirmojo pasaulinio karo metais Voronežo lietuvių gimnazijoje, nuo 1918 m. – Vilniaus gimnazijos direktoriaus pavaduotojas.  Didžiausios pagarbos ir dėkingumo nusipelnė jo darbas lietuvių Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje Lenkijos okupuotame Vilniuje. Jo vadovaujama gimnazija buvo šviesos ir kultūros židinys daugeliui Vilniaus krašto valstiečių vaikų.
Parašė keletą algebros ir geometrijos vadovėlių, iš kurių iki Antrojo pasaulinio karo buvo mokamasi visose Lietuvos mokyklose. Jaunystėje daug jėgų ir laiko skyrė grožinei kūrybai, rašė eilėraščius ir siuntinėjo juos į draudžiamąją spaudą – „Varpą“ ir „Ūkininką“. Didžiausią pėdsaką lietuvių literatūroje, istorijoje, taip pat ir kultūroje paliko jo dramos, ypač „Pilėnų kunigaikštis“, ilgą laiką vaidintas Lietuvos teatrų scenose.
Sergejus Jovaiša

Biografija

1961–1972 m. mokėsi Anykščių A. Vienuolio vidurinėje mokykloje. Pirmasis treneris Povilas Kūgys. 1977 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius ekonomistas. 1979–1986 m. studijavo Lietuvos kūno kultūros institute, dėstytojas, krepšinio treneris.
1998–2004 m. UAB aviacijos kompanijos „Avia Baltika“ prezidento padėjėjas ir 1998–2001 m. Lietuvos radijo ir televizijos Kauno skyriaus sporto apžvalgininkas. 2001 m. išrinktas pirmuoju Lietuvos lošimų organizatorių asociacijos prezidentu. 2002–2003 m. Valstybinės lošimų priežiūros komisijos narys. 2003 m. liepos 18 d. atleistas iš pareigų. Nuo 2004 m. gyvena ir dirba Anykščiuose.
2004–2005 m. Anykščių „Puntuko“ krepšinio komandos treneris. 2005–2006 m. Joniškio „Delikateso“ krepšinio klubo treneris. 2006–2007 m. Anykščių kūno kultūros ir sporto centro treneris. Nuo 2007 m. Anykščių rajono savivaldybės mero patarėjas sportui ir turizmui. Nuo 2007 m. pasaulio anykštėnų bendrijos tarybos narys. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. 
Nepartinis. Nuo 2007 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys Naujosios sąjungos (socialliberalų) sąraše.
Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose.
Sutuoktinė Nelda. Vaikai iš pirmosios santuokos: Laura (g. 1977 m.), Agnė (g. 1987 m.), Pranas (g. 1993 m.). Vaikai iš antrosios santuokos: Urtė (g. 1999 m.), Justė (g. 2000 m.).
S. Jovaiša 2008 m. sukūrė stribo vaidmenį kino filme „Kai aš buvau partizanas“ (rež. Vytautas V. Landsbergis, kino studija A Propos).
Klaipėdos paslaugų ir verslo mokykla

Istorija

Mokykla įsteigta 2000 m. liepos 1 d. reorganizavus Klaipėdos politechnikos ir Klaipėdos buitinių paslaugų mokyklas. 2016–2017 m. m. mokykloje mokėsi 1026 mokiniai, dirbo 86 mokytojai.
FK Slaviâ Mozyrʹ

Istorija

1987 m. Mozyriuje įkurtas "Polesės" futbolo klubas, kuris ne kartą keitė pavadinimus, kol tapo "Slavia".
Olandiškasis krepšinis

Olandiškasis krepšinis – komandinė sporto šaka, primenanti krepšinį. Olandiškame krepšinyje varžosi aštuonių asmenų komandos, kurių keturi yra vyrai ir keturios moterys. Varžybos susideda iš dviejų kėlinių po 30 minučių. Žaidžiama 20 m×40 m salėje arba 30 m×60 m aikštėje lauke. Kamuolys mėtomas į 3,5 m aukštyje esančius krepšius be skydų.
Žaidimą 1902 m. sukūrė olandas Nico Broekhuysen. Šiuo metu Nyderlanduose yra apie 580 klubų. Olandiškasis krepšinis itin populiarius Belgijoje ir Taivane.
Loreta Graužinienė

Biografija

1977 m. tėvai persikėlė gyventi į Lentvarį, 1979 m. į Žiežmarius.
1970–1976 m. Loreta Šniokaitė mokėsi Rokiškio Edvardo Tičkaus vidurinėje mokykloje, 1976–1979 m. – Lentvario vidurinėje mokykloje, 1979–1981 m. – Žiežmarių vidurinėje mokykloje.
1982–1983 m. Durpynų statybos valdybos, 1983–1984 m. Ukmergės rajono „Žiburio“ kolūkio, 1984–1986 m. Ukmergės žemės ūkio technikos susivienijimo buhalterė. 1982–1992 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Ekonomikos fakultete ir įgijo buhalterinės apskaitos ekonomisto specialybę. 1986–1992 m. Ukmergės komunalinių įmonių kombinato ekonomistė.
1992–1994 m. ŽŪB „Pamušis“ ir UAB „Muša“ vyr. finansininkė. 1994–2004 m. Ukmergės aukštesniosios žemės ūkio mokyklos dėstytoja. 1996–2004 m. L. Graužinienės individualios įmonės savininkė ir auditorė. 1998–2004 m. UAB „Balanso auditas“ auditorė. 
2004–2008 m., 2008–2012 m. ir nuo 2012 m. LR Seimo narė.  2004–2006 m. Darbo partijos frakcijos Seime seniūnė. 2007 m. išrinkta Ukmergės rajono savivaldybės tarybos nare. 2009 m. kandidatavo LR prezidento rinkimuose.  Nuo 2012 m. Darbo partijos frakcijos Seime narė, nuo 2013 m. Darbo partijos pirmininkė. Nuo 2013 m. spalio 3 d. LR Seimo pirmininkė. 
2015 m. kovo 17 d. L. Graužinienė pasitraukė iš Darbo partijos pirmininkės pareigų.
2016 m. spalio 10 d. L. Graužinienė pranešė pasitrauksianti iš Darbo partijos.

Šeima

Vyras Julius Graužinis (g. 1942 m.). Sūnūs Eimantas (g. 1987 m.) ir Julius (g. 2002 m.).
Girėjai

Girėjai (krym. گرايلر) – Krymo chanato chanų dinastija, valdžiusi 1443–1783 m. 1475–1774 m. Turkijos vasalai. Sostinės Čufut–Kale ir Bachčisarajus.

Istorija

Dinastijos pradininkas Chadži-Girėjus (manoma, gimęs Trakuose) Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei padedant 1443 m. tapo Krymo chanu. Valdant jo sūnui Mengliui Krymo chanatas 1475 m. tapo Turkijos vasalu, o 1502 m. Maskvai padedant sunaikino Didžiąją ordą.
Lietuvos atžvilgiu Girėjai vykdė permainingą politiką: sudarinėjo sąjungas su LDK prieš Maskvą ir priešingai. Devletas I Girėjus nuolat kariavo su Rusija, 1571 m. sudegino Maskvą. Krymo chanatą 1783 m. prijungus prie Rusijos paskutinis Šahinas Girėjus atsisakė sosto, išvyko į Rusiją, vėliau į Turkiją, kur buvo nužudytas.
Čola

Istorija

Nors tamilų šaltiniai pasakoja labai daug apie Čolos valdovus ir nukelia Čolos istoriją į gilią praeitį, dauguma jų laikomi legendiniais, ir tik labai nedidelė dalis valdovų yra istoriškai patvirtinti.
Spėjama, kad karalystė susiformavo I a. pr. m. e. pradžioje. Žymiausias jos istorinis valdovas buvo Karikala Čola, kurio laikais valstybė valdė visą Kaveri upės baseiną.
Valstybės istorija nutrūko III a., visą Tamilakamą užvaldžius Kalabhrams. Nuo VI a. Čolos teritorija buvo padalinta tarp Palavų į šiaurę nuo Kaveri ir Pandijų į pietus nuo jos.
Tačiau valdovų dinastijos seka buvo išlaikyta, ir Čola vėl atgimė IX a. kaip Čola imperija.
Scream queen

Scream queen, riksmo karalienė – aktorės moters amplua. Paprastai ji reguliariai filmuojasi siaubo filmuose tokiose scenose, kur jai tenka monstro ar maniako persekiojamos aukos vaidmuo. Tai neatsiejama slasher ir pan. žanro dalis. Yra teikiami „Geriausios riksmo karalienės“ apdovanojimai „Scream Awards“.

Istorija

Pagrindiniai moterų, kaip pagrindinių aukų, vaidmenys siaubo filmuose atsirado dar nebyliojo kino laikais. Pirmąja riksmo karaliene laikoma amerikiečių aktorė Fėja Rei, suvaidinusi pagrindinį moters vaidmenį 1933 metų filme „King Kong“. Per savo ilgą, 57 metus trukusią aktorės karjerą, ji daugiausiai vaidino siaubo filmuose, tuo pelnydama scream queen titulą, kuriuo ji pati nesidžiaugė ir, norėdama jo atsikratyti, išvyko gyventi į Angliją.
Klasikiniais pavyzdžiais laikytini „The Cabinet of Dr. Caligari“ (1920), „Nosferatu. Siaubo simfonija“ (1922). Vėliau – noir siaubo filmai „Dr. Jekyll and Mr. Hyde“ (1941), „Sherlock Holmes and the Voice of Terror“ (1942). Po 1950-ųjų metų pasižymėjo riksmo karalienė Beverly Garland mokslinės fantastikos siaubo filmuose „The Neanderthal Man“ (1953), „It Conquered the World“ (1956), „Not of This Earth“ (1957), bei „The Alligator People“ (1959).
Po 1960-ųjų metų garsėjo aktorės Janet Leigh (1960 m. filmas „Psichopatas“), Bette Davis, Joan Crawford (1962 m. filmas „What Ever Happened to Baby Jane?“), Jamie Lee Curtis (po 1978 m. filmo „Halloween“ pavadinta „ultimate screem queen“), Heather Langenkamp (1984 m. „Košmaras Guobų gatvėje“).
Po 1990-ųjų metų šiame amplua garsėjo aktorės Debbie Rochon, Neve Campbell, Jennifer Love Hewitt, Sarah Michelle Gellar. Po 2000-ųjų ryškių vaidmenų turėjo riksmo profesionalės Cassandra Magrath ir Kestie Morassi (2005 m. filmas „Wolf Creek“), Kate Beckinsale (2006 m. filmas „Underworld: Evolution“).

Šiuolaikinės riksmo karalienės

Pagal JAV dienraščio „USA Today“ 2007 m. sudarytą sąrašą, joms priskiriamos Sheri Moon Zombie, Jaimie Alexander, Andrea Bogart, Mercedes McNab, Tiffany Shepis ir Cerina Vincent. Aktorė Danielle Harris po 2007 m. slasher filmo „Halloween“ pavadinta „valdančiąja“. Prie „pirmaujančiųjų“ priskiriama riksmo profesionalė, filmų festivalių organizatorė Shannon Lark.
Lakrica

Gaminimas

Gaminant sudedamosios dalys yra ištirpinamos vandenyje ir kaitinamos iki 135 °C. Norint išgauti reikiamą pavidalą, skystis yra pilamas į formas, kurios padaromos išspaudžiant skyles talpykloje pripildytoje krakmolo. Tuomet skystis išdžiūva ir saldainiai yra apipurškiami bičių vašku, norint jiems suteikti blizgesio.

Įtaka sveikatai

Saldymedžio šaknies ekstrakte yra glicirizino, kuris yra 50 kartų saldesnis už sacharozę. Šis ingredientas turi įvairių farmacinių savybių, jis lengvina atsikosėjimą ir didina kraujospūdį. Pastarasis poveikis atsiranda po dviejų savaičių, kasdien vartojant 50 g ar padidinus suvartojamą kiekį.
Padidindama prostaglandinų kiekį, lakrica gali paleisti vidurius ir turi dar kelias savybes dėl kurių ji vartojama tradicinėje medicinoje.
Aleksandras Didysis aprūpino savo karines pajėgas lakrica dėl jos troškulį numalšinančių savybių.
Antalieptės vandens jėgainė

Istorija

XX a. tarpukariu sparčiai plečiantis ūkiui kilo gyvenimo lygis ir dėl to didėjo elektros energijos poreikiai. 1932 m. imta galvoti, kaip racionaliau panaudoti vietinius gamtos išteklius, vandens energiją. Dėl to 1936 m. įsteigtas Lietuvos energijos komitetas. Jam vadovavo prof. Steponas Kolupaila, kuris 1937 m. kartu su Kaziu Pakštu atvyko Antalieptėn, apžiūrėjo apylinkes ir Šventosios rėvą, kur upės nuolydis 5 km ruože siekia 25 metrus. Įvertinta, kad tai yra galimybė pastatyti didesnės galios vandens jėgainę. Tais pat metais Šventojoje ties Antaliepte įrengta vandens matavimo stotis upės nuotėkiui stebėti.
1939 m. komitetas patikslino elektrifikavimo gaires ir parengė Lietuvos 1939–1940 m. elektrifikavimo planą, pagal kurį 1943 m. turėjo būti parengtas 2000 kW galios Antalieptės vandens jėgainės projektas, o 1944–1945 m. pastatyta pati jėgainė. Tačiau Antrasis pasaulinis karas planus sugriovė. Hidrologai S. Kolupaila ir K. Pakštas pasitraukė 1944 m. į Vakarus.
Pokariu šių hidrologų ketinimai buvo realizuoti. Palankų šio klausimo sprendimą lėmė ir tai, kad tuometinėje energetikos valdyboje vadovaujantį darbą dirbo kraštietis Antanas Gruodis, kuris jėgainės reikalais rūpinosi 1945–1978 m. Vykdant TSRS vystymo 1951–1955 m. penkmečio planą, 1952 m. pabaigoje Ministrų Tarybos nutarimu 1953–1955 m. numatyta pastatyti žemės ūkio elektrifikavimo stotį Antalieptėje. Statybai jokios techninės dokumentacijos dar nebuvo, paruošiamieji statybos darbai 1954 m. pradėti dar be jos – išimties tvarka, kadangi tokio tipo statinių Pabaltijy dar nebuvo. Todėl Gruzijoje ir Armėnijoje mokytasi kalnų tipo jėgainių statybos.
Tačiau ėmus statyti pagrindinį jėgainės pastatą paaiškėjo, kad projektas netinkamas ir tos nesėkmės kaltininkai yra geologai – jie tyrė gruntą tik 16 m gylyje, o reikėjo iki 40 metrų. Todėl projektavimo darbai užtruko 11 metų. Pradinė jėgainės sąmata siekė 20 mln. rublių, bet užsitęsus statyboms pasiekė 26,6 mln. Jėgainės statybų vadovas ir pirmasis Antalieptės hidroelektrinės vadovas buvo hitrotechniko specialybę turintis inžinierius Liudas Kazalupskis. Jėgainė baigta statyti 1961 m., susidarė užtvanka, vanduo užliejo 800 ha plotą ir sujungė 26 ežerus – susidarė Antalieptės marios. Vėliau hidroelektrinei vadovavo Algimantas Žilėnas. Pastarasis buvo paskirtas ir Zarasų elektros tinklų rajono viršininku.
Happy Tree Friends

Happy Tree Friends – Adobe flash technologija kuriamų filmukų serija, kurią sukūrė „Mondo Mini Shows“. Mondo Mini Shows pagrindiniai kūrėjai yra Rhode Montijo ir Kenn Navarro.
Kaip jau yra nurodyta oficialiame tinklalapyje smulkiomis raidėmis apatiniame kampe, šių filmukų nepatartina žiūrėti mažiems vaikams. Nors patys filmuko veikėjai iš išvaizdos atrodo labai mieli, bet pats filmukas yra pilnas žiauraus, sadistinio smurto. Tik dviejuose epizoduose pabaigoje nemirė nei vienas filmuko herojus, tai yra „Out on a Limb“ ir „Nuttin but the Tooth“. Šiame filmuke rodomi mirties būdai yra dažnai lyginami su Niežtuko ir Krapštuko (The Itchy and Scratchy Show) nuotykiais (visiems gerai žinomame animaciniame seriale The Simpsons) ar su Kenio McKormiko (Kenny McCormick) mirtimis (savo vulgarumu pagarsėjusiame animaciniame seriale Pietų Parkas (South Park)). Tačiau Happy Tree Friends epizoduose veikėjų žūtys yra žymiai vaizdingesnės ir vizualiai geriau išreiškiamos. Kaip ir Kenis iš „Pietų Parko“ ar Krapštukas iš „Niežtuko ir Krapštuko“, pagrindiniai herojai kitoje serijoje sugrįžta gyvi ir sveiki.
Savo dialogais filmukas nepasižymi. Jei veikėjai ir ką nors sako, tai filmuko kūrėjai pasistengė iškraipyti veikėjo žodžius taip, kad nebūtų įmanoma suprasti apie ką jie kalbasi.
Pagal oficialųjį tinklalapį, Happy Tree Friends idėją sumąstė Rhode Montijo, kai jis nupiešė ant popieriaus lapo triušį ir po juo užrašė „resistance is futile“ – „pasipriešinimas yra bergždžias“.
Kalnaberžė

Aplinkinės gyvenvietės

Šlapaberžė - 6 km
SURVILIŠKIS - 6 km 
 KREKENAVA - 17 km
Sirutiškis - 5 km 
 KĖDAINIAI - 12 km

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad pavadinimas kilęs nuo ant kalno augusių beržų.
Pipirai (Kretinga)

Geografija

Iš šiaurės ir vakarų kaimą supa Kūlupėnų miškai. Centrine dalimi teka Šukupis (Akmenos kairysis intakas). Pietrytiniu pakraščiu praeina geležinkelis Kretinga–Šiauliai ir kelias Kretinga–Salantai, šiauriniu pakraščiu – kelias Kūlupėnai–Darbėnai.

Kultūros paveldas

Pipirų senosios kapinės (XVIII–XIX a.).
Lietuvos futbolo taurė 2013–2014 m.

Lietuvos futbolo taurė 2013–2014 m. – 25-asis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras.
Genė Razvanovičienė

Biografija

1979 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, ekonomistė – organizatorė. Ignalinos AE regiono plėtros agentūros vyr. finansininkė.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė. 2003–2007 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Miroslavas, vaikai Indrė, Tomas.
Vilniaus universiteto Piešimo ir tapybos katedra

Piešimo ir tapybos katedra - Vilniaus universiteto padalinys, veikęs 1797–1832 m.
Įkurta 1797 m. 1803 m. – Skulptūros katedra (uždaryta 1826 m.), 1805 m. – Raižybos katedra (taip pat uždaryta 1832 m.). Katedra (kartais vadinta mokykla) buvo pagrindinė aukštosios mokyklos mokymo grandis. Savo struktūra tai nauja, demokratiška institucija. Katedrai vadovavo profesorius, renkamas viešu konkursu. Profesoriui dėstyti padėdavo adjunktai.
Su Vilniaus universitetu yra susijusi ir Lietuvos profesionaliosios dailės pradžia. Stojantieji į Dailės katedras turėjo atnešti savo piešinius, pagal kuriuos buvo nustatomi kandidato sugebėjimai. Pasiruošti stojimui buvo galima privačiose dailininkų dirbtuvėse, gimnazijose, pavietų mokyklose. Studentai buvo skirtingo išsilavinimo ir amžiaus, didžioji jų dalis – smulkių bajorų ir miestelėnų vaikai.
Katedrų pedagoginės veiklos programoje buvo numatytas plataus profilio ugdymas. Į programą įėjo ne tik tapybos, piešimo, kompozicijos, anatomijos pamokos, bet ir vokiečių bei prancūzų kalbų mokymas, dailės istorijos ir teorijos paskaitos, taip pat visuotinės istorijos, mitologijos, archeologijos, iškalbos ir poezijos studijos.
XIX a. pr. Vilnius tapo svarbiausiu dailės centru buvusiose Abiejų Tautų Respublikos žemėse. Akademinė mokymo sistema, pirmos universiteto organizuotos parodos, dailės kritikos atsiradimas – visa tai kūrė sąlygas normaliai dailės plėtotei.
Gudiškis (Rokiškis)

Istorija

Prieš baudžiavos panaikinimą Gudiškis buvo dvaras, priklausęs Kajetonui Salmanovičiui, turėjęs 700 ha žemės. Nuo 1870 m. lapkričio 1 d. dvarininkas žemę pradėjo išpardavinėti. Pradžioje, jos po 18 dešimtinių įsigijo 8 Tytelių kaimo ūkininkai. Patį Gudiškio dvaro centrą iš varžytinių Vilniaus Žemės banke 1900 m. birželio 27 d. įsigijo vaistininkas Antanas Pajeda, kuris buvo vedęs Mataušo Masiulio našlę Konstanciją Masiulienę. 1915 m. birželio 12 d, dvaras su 213 ha iš Pajedų pirkimo sandoriu atiteko Jonui Masiuliui, 1863 m. sukilimo tremtinio Mataušo Masiulio iš Traidžiūnų kaimo, Užpalių valsčiaus, sūnui. Vėliau žymus visuomenės veikėjas, Steigiamojo Seimo narys. Po 1920 ir 1930 m. Žemės reformų, Jono Masiulio nuosavybei buvo palikta 176,62 ha žemės.
1941 m. dvarininką Joną Masiulį (1870–1942) ištrėmus į Sibirą, ūkininkavo jo sūnus agronomas Jonas Vytautas Masiulis (1915–1944) su šeima. Jam mirus, o žmoną Marija su sūnumis 1949 m. ištrėmus į Sibirą, dvaro rūmuose buvo apgyvendinti kolūkiečiai. Neprižiūrimi ir niokojami pastatai sunyko. Dabar dvarvietėje dar išliko keletas senų medžių.

Žymūs žmonės

Gudiškyje gimė literatūros istorikas, tekstologas Vytautas Vanagas.
Dombrova Cherubinai

Istorija

Nuo XIX a. pabaigos kaimas priklausė Dombrovos bajorkaimiui, Šepetovo valsčiui, Dombrova Vielkos parapijai. 1827 m. kaime buvo 17 namų ir 95 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 22 namai ir 153 gyventojai, iš kurių 71 vyrai ir 82 moterys.
Goriačinskas

Istorija

Gydomoji versmė tirta nuo XVIII a. antros pusės. 1775 m. pastatyta nedidelė prausykla. Kurortas įkurtas 1925 m.
Chutikalpa

Klimatas

Chutikalpos klimatas yra daug šiltesnis nei šalies sostinės Tegusigalpos dėl aukštai pastatyto paties miesto. Stiprios vėtros dažnai praūžia pro miestą nuo gegužės iki rugsėjo. Spalį, lapkritį ir gruodį orai būna šaltesni ir dažnai darganoti. Nuo sausio iki balandžio regione kai kada lyja.

Miestas

Pats miestas padalintas į 12 rajonų: Barrio La Calona, Barrio Belen, Barrio La Mozzarella, Barrio el Centro, Barrio de Jesus, Barrio La Hoya, Barrio el Portillo, Barrio el Campo, Campo Uno, Campo Dos, Barrio el Chicle ir Barrio de la Cruz. Taip pat miestą supa nedideli priemiesčiai. Chutikalpoje taip pat yra du viešieji parkai.

Ekonomika

Pagrindinis miestiečių užsiėmimas yra žemės ūkis. Dėl agrikultūrinio darbo, miestas kenčia dėl didelio nedarbingumo. Dauguma miestiečių kuria mažas parduotuvės kuriose parduoda namų apyvokos reikmenis bei maistą. Chutikalpoje taip yra keli restoranai, ligoninė, kelios klinikos, kino teatras bei privati ir vieša mokykla.
Chabaidakas

Lietuviai

1948 m. birželio mėn. į Chabaidaką iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 250 žmonių. Jie sudarė daugumą Chabaidako gyventojų. Tremtiniai kirto mišką, į kirtavietes kasdien eidavo 5–8 km, krovė ir gabeno rąstus, plukdė sielius Manos ir Jenisiejaus upėmis iki Krasnojarsko, dirbo statybose, tiesė kelius. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti miško darbuose. 1956–1958 m. dauguma grįžo į Lietuvą. Chabaidakas smarkiai sunyko. 1970 m., 1982 m., 1989–1890 m. daugelio lietuvių palaikai iš Chabaidako kapinių parvežti į Lietuvą.
FK Akademik Sofiâ

Istorija

XXI a. pradžioje žaidė regioninėse lygose, bet po 2007 m. įvykusio susijungimo su Vihar Gorublane klubu užėmė šio klubo vietą antrajame divizione.