google/wiki40b huggingface dataset:
Osterodės apskritis

Geografija

Osterodės apskritis apėmė pietvakarinę Rytų Prūsijos provincijos dalį, ribojosi su Morungo, Alnaštyno ir Neidenburgo apskritimis. Aukščiausia vieta – 312 m aukščio Dylevo kalnas, didžiausia upė – 145 km ilgio Pasargė. Apskrities teritorija 1848–1860 m. iškastas Elbingo kanalas, jungiantis Yluvos ežeryną su Aistmarėmis.

Istorija

Apskrities teritorijoje prie Tanenbergo 1410 m. įvyko Žalgirio mūšis. Reorganizuojant Prūsijos kunigaikštystės valdymą 1752 m. įsteigta Morungo apskritis. 1818 m. iš jos dalies sudaryta Osterodės apskritis, Osterodėje įkurta Landrato įstaiga. Didžiausi miestai: Osterodė, Gilgenburgas, Hohenšteinas, Lybemiulis. 1900 m. apskrityje buvo 253 gyvenvietės.
1905 m. lapkričio 1 d. Osterodės apskritis priskirta naujai suformuotai Alnaštyno apygardai. 1938 m. liepos 16 d. prūsiški ir lenkiški gyvenviečių pavadinimai buvo suvokietinti, pav. Dluskai tapo Seebude, Januškava – Osterschau, Kalva – Kleintal.
1945 m. apskritis atiteko Lenkijai, jos teritorijoje suformuotas Ostrudos pavietas, kuris nuo 1999 m. įeina į Varmės–Mozūrų vaivadiją.
Veltinys

Veltinys – audinys, gautas tankiai suveliant pluošto masę. Gaminamas iš natūralaus pluošto (vilnos, kailio) arba sintetinių medžiagų (nitrono, viskozės). Iš veltinio daromi drabužių įdėklai, biliardo stalai, teniso aikštelių dangos, antklodės, automobilių kilimėliai, namų tekstilės gaminiai, geotekstilė, filtrai, medžiagos izoliacijai ir kita. 
Veltinys – seniausia pasaulyje tekstilės rūšis. Jo pavyzdžių rasta jau Mesopotamijoje, o Vidurinės Azijos klajokliai ir dabar namudinėmis sąlygomis velia veltinį, iš kurio statosi jurtas, siuvasi drabužius, avalynę (pvz., veltinius). 
Veltiniai tradiciškai gaminami pluoštą apdorojant karštu vandeniu, rečiau veliant adatomis arba mirkant gyvsidabrio nitrate. Pramoninei gamybai naudojamos vėlimo mašinos.
Žandikaulio sąnario skausmas

Gydymas

Dažnai skausmai būna transliuojamieji, t. y. sunku nustatyti, iš kur jie kilę. Todėl gydytojo konsultacijos metu svarbiausia yra nustatyti, kurios kramtomosios sistemos struktūros yra pažeistos. Pradinę diagnostiką atlieka gydytojas odontologas, kurio specializacija - žandikaulio sąnario sutrikimai. Jis skiria gydymą arba nukreipia pas kitus reikiamus specialistus.
Ašarų liauka

Ašarų liauka (lot. glandula lacrimalis) – migdolo formos porinė liauka, gaminanti ašaras. Ašarų funkcija – drėkinti ir valyti akis, jos pasižymi baktericidinėmis savybėmis. Abiejose akiduobėse, virš išorinio akies kampučio, yra po vieną ašarų liauką.
Įprastai per ašarų liauką yra išskiriama 0,5-1,0 ml ašarų.

Ašarų aparato sandara

Ašarų liaukoje išskiriama didesnė akiduobinė dalis (pars orbitalis) ir mažesnė, arčiau akies esanti vokinė dalis (pars palpebralis). Ašaros iš liaukos nuteka 5-7 kanalėliais, kaupiasi tarp viršutinio voko ir akies obuolio junginės, ir išteka į akį pro ašarų akutes (puncta lacrimalis). Ašarų akutės yra vidiniame akies kamputyje, viena ant viršutinio voko, kita ant apatinio. Iš akies ašarų perteklius suteka į ašarų maišelį (saccus lacrimalis), o iš jo – į ašarinį nosies kanalą (ductus nasolacrimalis).
2007 m. A lyga

A lyga, informacija pirmenybes

Pirmenybėse dalyvavo 10 komandų, kurios tarpusavyje žaidė keturių ratų sistema. Viso komandos sužaidė po 36 susitikimus.
FK Nevėžis, kurie liko paskutinėje vietoje 2006 m. A lygoje, 2007 m. žaidė Pirmoje lygoje. Į 2007 m. A lygos pirmenybes buvo perkeltas FK Interas Visaginas. 
FK Šilutė išsaugojo vietą elito divizione, nes FK Alytis nesugebėjo licencijuotis ir dalyvauti A lygoje.
Šalies čempionai gavo teisę varžytis Čempionų lygos atrankos ciklo varžybose.
Antrą vietą ir penktą vietas („Vėtra“, LFF taurės laimėtoja)  užėmusios komandos, varžėsi UEFA taurės turnyro atrankos varžybose nuo pirmojo etapo.
Trečią vietą užėmusi komanda dalyvavo Intertoto taurės varžybose nuo pirmojo etapo.
Paralimpinės sporto šakos

Istorija

Sporto žaidynės fiziškai neįgaliems žmonėms išsivystė iš reabilitacijos programų. Po Antrojo pasaulinio karo atsirado daug sunkiai sužeistų tarnautojų. Kaip pagrindinė reabilitacijos priemonė jiems buvo paskirtas sportas. Reabilitacinis sportas peraugo į rekreacinį (poilsinį/pramoginį), o šis – į varžymosi. Šių pokyčių pradininkas buvo Ludwig Guttmann iš Stauk Mandevilio ligoninės Anglijoje. 1948 m., vykstant Londono Olimpiadai, Stauk Mandevilyje jis suorganizavo sporto rungtynes sportininkams neįgaliųjų vežimėliuose. Tai buvo pirmosios Stauk Mandevilio žaidynės, kurios vėliau tapo šiuolaikinėmis Paralimpinėmis žaidynėmis.

Organizavimas

Tarptautinis paralimpinis komitetas pasauliniu mastu pripažįstamas kaip vyraujanti organizacija, tiesiogiai prižiūrinti trylika sporto šakų bei atsakinga už Paralimpinių žaidynių bei kitų daugiašakių sporto žaidynių organizavimą. Kitos tarptautinės organizacijos, pavyzdžiui, Tarptautinė neįgaliųjų vežimėliuose bei amputuotųjų sporto federacija (IWAS), Tarptautinė aklųjų sporto federacija (IBSA), Cerebrinio paralyžiaus tarptautinė sporto ir rekreacijos asociacija (CP-ISRA), prižiūri kai kurias specifinėms negalios grupėms skirtas sporto šakas. Konkrečios organizacijos prižiūri sporto šakas neįgaliems sportininkams kaip sportininkų be fizinių negalių federacijos, pavyzdžiui, Tarptautinė jojimo federacija (FEI), arba kaip atskiros neįgaliųjų sporto federacijos, pavyzdžiui, Tarptautinė vežimėlių krepšinio federacija (IWBF).
Daugumoje valstybių yra nemažas kiekis organizacijų, prižiūrinčių paralimpinio sporto organizavimą, pavyzdžiui Nacionalinis paralimpinis komitetas, esantis TPK dalis, ir daug kitų.
Povilas Abelkis (1906)

Biografija

Nuo 1928 iki 1932 m. studijavo lietuvių literatūrą Vytauto Didžiojo universitete. Baigęs mokytojavo pradžios mokyklose. 1944 m. emigravo iš Lietuvos. 1946 m. Freiburge (Vokietija) įsteigė leidyklą. Šioje leidykloje leido Nelės Mazalaitės, Juliaus Kaupo, Henriko Nagio ir kitų lietuvių rašytojų knygas. 1949 m. persikėlė gyventi į JAV. Bendradarbiavo Jaunimo žurnale, Lietuvos aido, Naujienų ir kituose laikraščiuose.
Odometras

Odometras (gr. hodos – kelias, metron – matuoju) – prietaisas, skirtas nuvažiuotam atstumui matuoti.
Šį prietaisą galima rasti kiekvieno automobilio prietaisų skydelyje. Odometrai būna dviejų tipų: mechaniniai ir elektroniniai. Neretai odometrai yra integruoti į spidometrus.
Gintautas Želvys

Gintautas Želvys, rus. Жяльвис Гинтаутас Напалеонович (g. 1944 m. balandžio 21 d.) – Rusijos ir Lietuvos muzikinio teatro pedagogas, režisierius. Sankt Peterburgo N.A.Rimskio–Korsakovo konservatorijos profesorius, Sankt Peterburgo lietuvių bendruomenės veikėjas.

Biografija

Mokėsi Marijampolės 1–joje vidurinėje mokykloje. 1969 m. baigė Kauno Juozo Gruodžio aukštesniąją muzikos mokyklą. Studijavo Leningrado N.A.Rimskio–Korsakovo konservatorijoje, kur įgijo pianisto ir operos režisieriaus specialybę. Dėstė Lietuvos konservatorijoje, parašė ir apgynė menotyros mokslų disertaciją apie Jurgio Dvariono kūrybą. 1975 m. paskirtas Lietuvos filharmonijos direktoriumi.
Vėliau pervažiavo gyventi į Leningradą, dirbo N.A.Rimskio–Korsakovo konservatorijos Operinio ruošimo katedroje. Suteiktas docento, po to – profesoriaus vardas. Paskirtas Vokalo ir režisūros fakulteto dekanu, Konservatorijos prorektoriumi. Šios aukštosios mokyklos teatre režisavo operas: Džiakomo Pučinio „Bohema“, Nikolajaus Rimskio–Korsakovo operą „Caro sužadėtinė“, Piotro Čaikovskio „Jolanta“, Irinos Jelčevos „Riki–Tiki–Tavi“. Kauno muzikiniame teatre pastatė Džoakino Rosinio operą „Sevilijos kirpėjas“. 2006 m. suteiktas Rusijos nusipelnusio meno veikėjo vardas. Apdovanotas Kauno miesto „Santakos garbės ženklu“.
Tais pačiais metais išrinktas Sankt Peterburgo lietuvių bendruomenės pirmininku. 2010 m. jo iniciatyva suburtas Sankt Peterburgo estų, latvių ir lietuvių choras Baltikum.
Goriovka

Goriovka (rus. Горёвка) – buvusi sakų rinkėjų gyvenvietė apie 70 km į šiaurės rytus nuo Nižnij Ingašo Nižnij Ingašo rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija.

Lietuviai

1948 m. gegužės mėn. į Goriovką iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremta apie 160 žmonių. Tremtiniai rinko sakus, į darbą kasdien eidavo apie 10 km, kirto mišką, dirbo statybose. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, iš jų 9 palaidoti kapinėse. Lietuviams 1958 m. grįžus į Lietuvą gyvenvietė sunyko. 6 mirusiųjų palaikai 1989 m. parvežti į Lietuvą.
Bronys Stundžia

Bronys Stundžia (1916 m. gruodžio 5 d. Gemeliškyje, Šešuolių valsčius – 2015 m. gruodžio 13 d. Toronte)  – nusipelnęs Lietuvos buriuotojas, Lietuvos buriuotojų sąjungos garbės narys.
Tėvynėje buvo veiklus skautas, buriavimo entuziastas ir organizatorius, vienas iš korporacijos „Jūra“ lyderių, dalyvavo 1941 m. sukilime užimant Trakų įstaigas, kai per miestą traukėsi rusų kariuomenė.
Po karo įsikūrė Kanadoje, Toronte, buvo Kanados lietuvių vyriausias jūrų skautininkas. Buriavo Ontario ežere, kur sąlygos artimos jūrinėms. Turėjo ne vieną tolimą kelionę vandenynais.
Daug rašė lietuviškoje spaudoje ne tik jūrinėmis temomis. Užjūryje parengė ir išleido du lietuviškus buriavimo vadovėlius, kiek papildęs – jūrų leitenanto R.Nako parengtą pirmąjį lietuviškų jūrinių terminų žodyną. Parengė ir išleido angliškai–lietuviškai žodyną „Jūriniai įvardai”.
B.Stundžia prisidėjo prie lietuviškų jūreivystės terminų norminimo, gryninimo, praturtinimo tradiciniais pajūrio žvejų įvardais.
B.Stundžia visada mintimis su Lietuva, pirmiausia jai ir skyrė savo darbus. Dar iki nepriklausomybės atgavimo jis stengėsi megzti ryšius su Lietuvos buriuotojais, įvairiais keliais gabeno į Lietuvą ir platino savo jūrines knygas, kurių čia stigo, pats lankėsi, domėjosi buriavimo sporto, jūrinio švietimo ir jūrinės politikos reikalais, savo straipsniuose ir laiškuose sielojosi, kad Klaipėdos laivynas nelietuviškas, užplūstas ateivių iš Rusijos, kad lietuvių kalba oficialiai išguita iš jūreivystės sferos, net Lietuvos buriuotojai aklai perėmę, anot jo, caro Petro I sukurptą olandiškai rusišką žargoną. Kad papildytų skurdžią lietuviškų marinistinių knygų lentynėlę, pats sudarė ir Lietuvoje išspausdino marinistinės prozos antologiją „Septyniose jūrose“.
Aspirantūra

Aspirantūra – trečios pakopos studijos TSRS, dabar – Rusijos aukštojoje mokykloje ar mokslinio tyrimo institute, po kurių apsigynus disertaciją suteikiamas mokslinis laipsnis (mokslų kandidato).

Rusija

Rusijoje aspirantūra paprastai trunka 3 metus (neakivaizdžiai – 4 m.). Stojant būtinas akademinis laipsnis (diplomuotas specialistas arba magistras, būsimo mokslinio vadovo sutikimas ir 3 egzaminai (specialybės dalykas, užsienio kalba, filosofija).

Lietuva

Lietuvoje aspirantūra buvo įvesta 1947 m., o 1991 m. ji buvo pakeista doktorantūra.
Latvijos Respublikos Aukščiausiasis Teismas

Latvijos Respublikos Aukščiausiasis Teismas (latv. Latvijas Republikas Augstākā tiesa) – Latvijos teisminė institucija; Aukščiausiasis Teismas (paskutinės instancijos teismas). Sudaro Senatas ir dveji teismo rūmai (Tiesu palātas) arba skyriai – Civilinių bylų (Civillietu) ir Baudžiamųjų bylų (Krimināllietu). Teisėjus skiria Latvijos Seimas. Teisėjų kadencija trunka iki 70 metų, esant išimtims – iki 75 m.). Pirmininkas Ivars Bičkovičs.
Adresas: Augstākā tiesa, Brīvības bulvāris 36, Rīga, LV – 1511.

Struktūra

Kiekvieną skyrių sudaro pirmininkas ir šiam skyriui priklausantys Aukščiausiojo Teismo teisėjai. Skyrius apeliacine instancija nagrinėja bylas, kurias pirmąja instancija išnagrinėjo apygardos teismas.
Skyriuje bylas nagrinėja 3 teisėjų kolegija.
Visi Aukščiausiojo Teismo teisėjai sudaro plenarinę sesiją (visuotinis teisėjų susirinkimas).
Aukščiausiojo Teismo Senatas kasacine tvarka nagrinėja visas apylinkių (miestų) teismuose ir apygardų teismuose išnagrinėtas bylas.
Senatas pirmąja instancija nagrinėja bylas, susijusias su sprendimais, kuriuos pagal Valstybės kontrolės įstatymo 55 straipsnį priėmė Valstybės kontrolė (latviešu valoda).
Senatą sudaro Aukščiausiojo Teismo pirmininkas ir senatoriai (Senato teisėjai).
Senatą sudaro keturi departamentai: Civilinių bylų, Baudžiamųjų bylų, Administracinių bylų ir Drausmės bylų. Aukščiausiojo Teismo Senate bylas nagrinėja trijų senatorių kolegija. Konkrečiais įstatyme nustatytais atvejais bylas nagrinėja daugiau senatorių. Plenarinė sesija ir jos kompetencija
Plenarinė sesija yra visuotinis Aukščiausiojo Teismo skyrių ir Senato teisėjų susirinkimas. Plenarinėje sesijoje aptariami galiojančių teisės nuostatų aiškinimo klausimai.
Plenarinė sesija įsteigia skyrių departamentus ir Senatą ir priima pareiškimus, kuriuose išdėstomos Aukščiausiojo Teismo pirmininko veiklos sustabdymo arba generalinio prokuroro atleidimo iš pareigų priežastys.
Plinijus (Mėnulio krateris)

Plinijus (lot. Plinius, 15.4°N 23.7°E) – smūginis Mėnulio krateris, esantis tarp Giedros ir Ramybės jūrų. Pavadintas romėnų gamtamokslininko Gajaus Plinijaus (23−79 m.) vardu.
Plinijaus krateris (5, žr. schemą) yra į pietus nuo Giedros jūros ir faktiškai priklauso Ramybės jūros (piečiau) baseinui. Į vakarus nuo jo yra Hemo kalnai (10, Montes Haemus). Kraterio skersmuo 43 km. Jo pakraščių sienos yra terasinės ir iškyla 2,3 km aukščiau kraterio dugno. Centre yra aukštas vienišas kalnas, dugne yra keletas kitų kalvų ir mažų kraterių. Kraterio vakarinėje pusėje yra vienišas kalnas, nuo kurio seka kalvų grandinė (Promontorium Archerusia) iki Hemo kalnų.
Georges Jacques Danton

Biografija

Paryžiuje įgijo juridinį išsilavinimą, vertėsi advokato praktika. 1787–1789 m. buvo karališkojo teismo advokatas.
Prasidėjus revoliuciniams įvykiams, aktyviai įsitraukė į politinę veiklą, formatavo Kordeljerų klubo darbą. 1791 m. suartėjo su Jakobinais, tais pat metais tapo Prancūzijos komunos prokuroro pavaduotoju. 1792 m. priklausė monarchijos nuvertinimą inicijavusių asmenų grupei.
Paskelbus respubliką, paskirtas teisingumo ministru. Organizavo jaunos respublikos gynybą nuo kaimyninių valstybių agresijos. Jo pasiūlymu įsteigtas Revoliucinis tribunolas. 
1792 m. vadovavo Visuomenės gelbėjimo komitetui. Išreikšdamas dešiniųjų Jakobinų nuostatas, pasisakė prieš revoliucijos plėtimą už Prancūzijos sienų, stengėsi pasirašyti taikos sutartis su Didžiąja Britanija, Prūsija, kritikavo M. Robespjero šalininkų revoliucijos plėtimo programą.
1794 m. balandžio 5 d. nesutarimai su M. Robespjeru baigėsi pralaimėjimu. Žoržą Dantoną ir 13 jo šalininkų Revoliucinis tribunolas nuteisė giljotinuoti.
Sydnee Steele

Biografija

Sidnė gimė Dalase, Teksaso valstijoje, jos tėvas – koledžo profesorius, o motina niekur nedirbo, kad galėtų auginti ją su broliu. Kalbėdama apie vaikystę, Sidnė tvirtina, kad jų šeima buvo niekuo neišsiskirianti, tik ji pati buvusi labai drovi .
Baigusi mokslus Sidnė dirbo pardavėja juvelyrikos parduotuvėje ir susipažino su Michaelu Ravenu, mašinų pardavėju, iš kurio įsigijo mašiną.  Atradę daug bendrų pomėgių, tokių kaip apsilankymus svingo vakarėliuose, 1992 metais jie susituokė.
Vėliau Sidnė įsidarbino finansininke Teksaso jachtų kompanijoje. 
Į pornografiją Sidnę įtraukė jos pažįstamas A.J. Crowellas. Jis leido suaugusiems skirtus leidinius ir dažnai lankydavosi įvairiose pasilinksminimo vietose, kur Sidnė kartais palaikydavo jam kompaniją, taigi, daug žinojo apie suaugusiems skirtų pramogų industriją .
Kartą jis pakvietė Sidnę į Hiustoną, kur vyko didelis renginys. Čia ji susipažino su pornografinių filmų aktorėmis, kurios įkalbino ją išmėginti jėgas šioje srityje. 
Sidnė debiutavo 1997 filme „The Queen’s Challenge“, kuriame suvaidino sceną su dar dviem aktorėmis. Kadangi vis dar dirbo kitoje įmonėje, Sidnė buvo nugrimuota juostomis kaip zebras , nes tikėjosi, kad taip niekas jos neatpažins 
Po to sekė pusės metų pertrauka, kol Sidnė nutarė filmuotis dar vienoje scenoje, šį kartą su vyru.  Ji tikėjosi, kad gali pavykti derinti pramogą su darbu, bet netrukus sulaukė režisieriaus ir aktoriaus Brado Armstrongo kvietimo atvykti į Los Andželą filmuotis jo kuriamame filme ir nusprendė tapti aktore. 
Į Los Andželą Sidnė išvyko kartu su vyru ir abu įsiliejo į pornografijos industriją: Sidnė tapo aktore, o Michaelas – filmų režisieriumi.
2001 metais jie išsiskyrė.
Karjeros pradžioje Sidnė dirbo su įvairiomis filmų kompanijomis, o 2001 metais pasirašė sutartį su „Wicked Pictures”.
2004 metais Sidnė paskelbė įsimylėjusi vyrą ne iš porno industrijos, todėl sutinkanti filmuotis tik scenose su merginomis. 
2005 metais ji baigė aktorės karjerą.

Kita veikla

Buvo išrinkta „Mis Nude Texas“ .
Pasitraukusi iš pornografijos, Sidnė pagal gydytojos Patti Britton, autorės knygos „The Art of Sex Coaching“, metodiką baigė mokslus ir tapo sertifikuota konsultante, padedančia poroms spręsti jų seksualinius santykius. 2002–2004 metais žurnale „AVN“ turėjo mėnesinę skiltį „The Steel Factor”.
2006 metais su psichoterapeutu Luke Chao parašė knygą „Seducing Your Woman“.
2007 metų liepą turėjo pradėti vesti santykių konsultavimo kursus „New York State Bar Association’s Family Law Section“, bet, išaiškėjus jos praeičiai, paslaugų buvo atsisakyta.
Sidnė taip pat išbandė jėgas ir kitokiame kine: 2009 metais vaidino filme „Cougar School” (2009) ir „Tim and Eric Awesome Show”.
2008–2010 vaidino seriale „Co-Ed Confidential“ su kitomis porno aktorėmis, viso 9 serijose.
Apie ją yra rašę „The New York Times“, „Time“ žurnalas ir „Premiere“ .

Santuoka

Nuo 1992 iki 2001 metų buvo ištekėjusi už Michaelo Raveno.
Larung Garas

Larung Garas (tibet. བླ་རུང་སྒར་  = bla rung sgar) – Tibeto budistų miestelis, kuriame stovi didžiausia pasaulyje budizmo akademija. Mokslų centras įsteigtas 1980 m. vidurio Kinijoje, Sičuane, Sertare, Sedos apygardoje. Ši atoki Kinijos vietovė yra 4 km aukštyje virš jūros lygio ir už 600 km nuo artimiausio didmiestčio Čengdu. Šiame regione gyventojų daugumą sudaro tibetiečiai.
Tibetiečių budistų miestelyje bei vienuolyne gyvena ir mokosi daugiau nei 40 tūkstančių vienuolių – vyrų ir moterų, besigilinančių į budizmą. Vienuoliai ir vienuolės gyvena aplink vienuolyno kompleksą ant kalvų stovinčiuose mediniuose nameliuose.
2016 m. KLR valdžios nurodymu Larung Gare siekiant sumažinti gyventojų skaičių pradėti ardyti pastatai.
Akmenės rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.

Akmenės rajono savivaldybės taryba – Akmenės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.

Teisinis pagrindas

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Buvo panaikintos savivaldybių pakopos, iki 25 sumažintas savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.
Federmeserio kultūra

Arealas

Federmeserio kultūra 10 200–8800 m. pr. m. e. buvo paplitusi dab. Belgijos, Nyderlandų, Danijos, Vokietijos ir Lenkijos teritorijose. Siejama su Azilio kultūra, Madleno kultūra ir Hamburgo kultūra.

Kultūra

Federmeserio kultūros žmonės gyveno palapinės pavidalo lengvos konstrukcijos mažuose pastatuose. Vertėsi medžiokle ir žvejyba, rinko maistą. Naudojo daug titnaginių dirbinių, padarytų iš įvairaus dydžio nuoskalų, nuskeltų nuo viengalių ir dvigalių bei briauninių skaldytinių. Būdingiausi dirbiniai – antgaliai ir ašmenėliai (dažniausiai smulkios skeltys, kartais šiek tiek išlenkta nugarėle), naudoti įvairiuose medžioklės įrankiuose.
Federmeserio kultūros gyvenvietėse taip pat rasta trumpų gremžtukų su išgaubtu ašmenėliu (dažniausiai su įtvaru) ir rėžtukų, ylų, įvairiai retušuotų skelčių ir nuoskalų, kaulinių ir raginių vienos eilės, su retomis užbarzdomis, nuaštrinto kastuvėlio pavidalo žeberklų. Daugelis Federmeserio kultūros dirbinių dažnai aptinkami ir kitose archeologinėse kultūrose. Panašūs titnaginiai dirbiniai būdingi ir Kresvelo kultūrai.
Lietuvoje Federmeserio kultūrai būdingų titnaginių pavienių dirbinių aptikta Ežeryno titnago kasyklose, Kašėtų gyvenvietėse.
Varkaliai

Istorija

1583 m. istoriniuose šaltiniuose minima Varkališkių žemė. Per 1709–1710 m. marą visi varkališkiai išmirė.
Tarybiniais metais Varkaliai buvo Nausodžio apylinkės centras, kolūkio centrinė gyvenvietė.

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardas tikriausiai kilęs nuo žodžio varkalys – „vario kalėjas, vario kalvis“ daugiskaitos (arba iš šio žodžio kilusios pavardės).
Kiribačio vėliava

Kiribačio vėliava – stačiakampė, viršutiniame raudoname fone virš patekančios auksinės saulės auksinis skrendantis paukštis, apatinėje dalyje – mėlynos bangos su trimis horizontaliomis baltomis keteromis.

Istorija

Vėliava sukurta 1932 m. britų rašytojo Arthur Grimble kaip Gilbeto ir Eliso salų vėliava. Kiribačiui paskelbus nepriklausomybę ši vėliava patvirtinta kaip valstybinė.

Spalvos

        Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Pantone 186; RGB spalvų sistemoje: Raudona – 206, 17, 38.
        Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.
        Pantone spalvų sistemoje: Mėlyna – Pantone 294; RGB spalvų sistemoje: Mėlyna – 0, 63, 135.
        Pantone spalvų sistemoje: Geltona – Pantone 116; RGB spalvų sistemoje: Geltona – 252, 209, 22.

Simbolika

Vėliavos viršutinėje dalyje, raudonome fone vaizduojamas skrendantis paukštis – didžioji fregata (gilb. te eitei) virš iš vandenyno patekančios saulės. Trys vandenyno bangų juostos simbolizuoja tris salynus, sudarančius šalį. 17 saulės spindulių simbolizuoja Gilberto salyno salas.
Gražina Imbrasienė

Biografija

Mokėsi Švenčionėlių internatinėje vidurinėje mokykloje. 1977 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
1977–1996 m. LR valstybės kontrolės juriskonsultė, LR finansų ministerijos Juridinio skyriaus viršininkė, Lietuvos bankų asociacijos juriskonsultė. 1996–2000 m. Seimo narė (Teisės ir teisėtvarkos komiteto pirmininkė), nuo 2000 iki 2005 m. Vaiko teisių apsaugos kontrolierė.
Sūnus Alvydas.
Mqabba FC

Istorija

Klubas įkurtas 1957 m.
Nijolė Klimavičienė-Druktenytė

Nijolė Klimavičienė-Druktenytė (1952 m. gruodžio 20 d. Sujetchos k., Taišeto r., Irkutsko sr. – Rusija), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

Seneliai ir mama 1949 ištremti į Sibirą, o 1958 grįžo į Lietuvą. 1970 baigusi Pasvalio vidurinę mokyklą, įstojo studijuoti muzikos į Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą (diriguoti mokė J. Ciurilaitė), o studijas baigė 1975 Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė F. Sereika).
Nuo 1975 rudens Pasvalio devynmetės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, nuo 1976 Pasvalio vaikų muzikos mokyklos direktorė, nuo 1978 jaunių choro, o vėliau ir jaunučių choro vadovė. Chorai pasirodo koncertuose, dalyvauja Pasvalio rajono dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Jaunių choras parengtas 1980, 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. Abu chorai dalyvavo 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventėje ir konkurse tapo laureatais. Jaunių choras gražiai pasirodė 1997 I Panevėžio religinės muzikos ir meno festivalyje, bendrauja su Kauno ir Vilniaus berniukų chorais „Varpelis“ ir „Ąžuoliukas", 1996 koncertavo Vokietijoje, gieda bažnyčiose.
N. Klimavičienė – Pasvalio rajono mokyklinių chorų konsultantė, Pasvalio ir Kupiškio rajonų dainų švenčių dirigentė, apdovanota Kultūros žymūno ženklu; 1997 jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.