google/wiki40b huggingface dataset:
Aukštaičių aukštuma

Aukštaičių aukštuma – Baltijos aukštumų šiaurinė dalis, Neries, Dauguvos, Šventosios ir Žeimenos tarpupyje.

Geologija

Aukštaičių aukštuma susidariusi daugiausia iš paskutinio ledynmečio nuogulų; jų sluoksnio storis 80–150 m. Svėdasų, Kurklių, Širvintų plynaukštėse, susidariusiose iš dugninių morenų, reljefas lygus arba banguotas. Kita aukštumos dalis susidariusi iš ledyno pakraštinių darinių; reljefas kalvotas – daubotas, ežeringas. Aukštumoje gausu gilių ežeringų rinų: Sartai, Tauragnas, Aisetas, Siesartis–Lakajai, Asveja.
Aukštaičių aukštuma – ežeringiausia Lietuvos dalis: ežerai užima daugiau, kaip 6% jos ploto (Sėlių ir Utenos kalvynuose – iki 10%). Jie sudaro Dysnų-Drūkšių, Sartų-Avilio, Galuonu-Lakajų, Asvejos–Arino ir Sudervės–Vilnojos ežerynus. Aukštumoje yra didžiausias (Drūkšiai), giliausias (Tauragnas) ir ilgiausias (Asveja) Lietuvos ežerai. Gausu pelkių.
Aukštaičių aukštumos rytuose daugiausia smėlis ir priesmėlis, viduryje ir vakaruose – priesmėlis, priemolis ir molis. Dirvožemiai: balkšvažemiai, išplautžemiai, smėlžemiai, jauražemiai.
Šiaulių TV

Šiaulių apskrities televizija (STV) – regioninis televizijos kanalas, įkurtas 1991 m. birželį. Programa matoma Šiaulių apskrityje.

Istorija

Pirmieji televizijos steigėjai buvo Šiaulių savivaldybės taryba ir Lietuvos radijas ir televizija. Pirmoji laida televizijos žiūrovams buvo parodyta 1992 m. kovo 19 d. Iš pradžių televizija buvo valstybinė. 1992 m. Lietuvos radijas ir televizija atsisakė steigėjo teisių, o 1993 m. Šiaulių savivaldybės taryba turėtas steigėjo teises perdavė miesto valdybai.
Vėliau steigėjais tapo televizijos darbuotojai.
1994 m. televizija retransliavo Baltijos televizijos programą.
Nuo 2012 m. spalio 29 d. programą pradėjo transliuoti nekoduotu antžeminiu skaitmeniniu signalu. Nuo 2013 m. spalio 31 d. kanalas buvo rodomas ir internetu, tačiau dabar laidos nėra transliuojamos tiesiogiai. 
Rengiami reportažai ir filmuota medžiaga TV3 televizijai, informacija siunčiama M-1, „Žinių radijui“ ir ELTA. Televizija rengia autorines laidas, taip pat rodomos nepriklausomų prodiuserių sukurtos bei kitų regioninių televizijų perduotos laidos.
Transliuotojas – UAB „Šiaulių apskrities televizija“.
Kristalizacija

Kristalizacija (gr. krystallos – „ledas, krištolas“) yra kristalų susidarymas iš garų, tirpalų, lydalų, kietųjų medžiagų. Medžiagas galima kristalizuoti iš sočiųjų ir nesočiųjų tirpalų. Norint gauti kristalą reikia medžiagą su priemaišomis tirpinti karštame tirpale tol, kol gaunamas sotusis tirpalas. Vėstant šiam tirpalui, dalis ištirpusios medžiagos išsikristalizuoja, nes jos tirpumas žemėjant temperatūrai mažėja. Išsikristalizavusioje medžiagoje priemaišų yra mažiau negu pradinėje, nes netirpios priemaišos nusėdo, o tirpios – neišsikristalizavo (liko tirpale).
JAV nacionalinė vyrų krepšinio rinktinė

1992 m. Olimpinės žaidynės

Olimpinė 1992 metų rinktinė, kurią sudarė geriausi to meto NBA žaidėjai, Olimpinėse žaidynėse Barselonoje laimėjo aukso medalius. Ši JAV rinktinė neretai vadinama „Svajonių rinktine“.

1994 m. Pasaulio čempionatas

JAV rinktinė žaidė 1994 m. Pasaulio čempionate, kuriame užėmė pirmąją vietą.

1996 m. Olimpinės žaidynės

Atlantos Olimpinėse žaidynėse 1996 m. žaidė kai kurie Barselonos Olimpinės rinktinės nariai. Ši ekipa vėl tapo olimpine čempione.
Krepšininkai, žaidę ir 1992 m. Barselonos olimpinėse žaidynėse – Charles Barkley, John Stockton, Scottie Pippen, Karl Malone ir David Robinson.

1998 m. Pasaulio čempionatas

1998 m. Pasaulio čempionate dėl NBA lokauto visi šios lygos krepšininkai atsisakė žaisti už JAV, todėl rinktinė buvo sudaryta iš amerikiečių žaidžiančių ne JAV ir NCAA žaidėjų. Turnyre amerikiečiai buvo treti.

2000 m. Olimpinės žaidynės

2000 m. Olimpinėse žaidynėse Sidnėjuje JAV rinktinė pusfinalyje susitiko su Lietuvos vyrų krepšinio rinktine. Susitikimą lietuviai pralaimėjo 83-85. JAV komandos nariai vėliau tapo Olimpiniais čempionais.

2002 m. Pasaulio čempionatas

2002 m. Pasaulio krepšinio čempionate Indianapolyje JAV rinktinė patyrė pirmuosius pralaimėjimus prieš Argentiną, Jugoslaviją bei Ispaniją ir turnyre užėmė šeštąją vietą.

2004 m. Olimpinės žaidynės

2004 m. Atėnų olimpinėse žaidynėse amerikiečiai jau grupės etape pralaimėjo du susitikimus prieš Puerto Riką ir Lietuvą. Vėliau, ketvirtfinalyje, jie įveikė ispanus, tačiau pralaimėjo pusfinalyje Argentinos rinktinei. Kovą dėl trečios vietos prieš Lietuvos rinktinę JAV laimėjo.

2006 m. pasaulio čempionatas

Grupėje užėmė pirmą vietą, nugalėję visus savo varžovus. Aštuntfinalyje įveikė australus, o ketvirtfinalyje – Vokietijos rinktinę. Pusfinalyje pralaimėjo graikams ir turnyre užėmė trečiąją vietą.

2008 m. vasaros olimpinės žaidynės

2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse JAV visus varžovus nugalėjo vidutiniškai 32.2 taškų skirtumų ir pelnė aukso medalius, finale laimėjusi prieš pasaulio čempionus ispanus.
Aleksandras Liubomirskis

Biografija

Vyresnysis kunigaikščio Juozapo Karolio Liubomirskio (1638–1702), didžiojo karūnos maršalkos, ir kunigaikštienės Teofilės Liudvikos Zaslavskės (1654–1709), Ostrogiškių ordinacijos valdytojos, sūnus.
1709 metais po savo motinos mirties Aleksandras Dominykas Liubomirskis paveldėjo plačią Ostrogiškių ordinaciją Ukrainoje. Taip pat jam priklausė Sandomiro, Zatoro, Rysko seniūnijos.
Nebuvo vedęs ir neturėjo palikuonių.
1720 metais po bevaikio Aleksandro Liubomirskio mirties Ostrogiškių ordinacija perėjo Povilui Karoliui Sanguškai, vedusiam jo seserį Marianą Liubomirską.
Punsko valsčius (Lietuva)

Punsko valsčius buvo pietvakarių Lietuvoje. Centras – Sangrūda.
Salacgryvos savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Limbažių rajono dalies.
Stanislovas Kriaučiūnas

Biografija

1965 m. baigė Vilniaus tarybinę partinę mokyklą.
Nuo 1965 m. Panevėžio rajono laikraščio „Tėvynė“ redakcijos žemės ūkio skyriaus vedėjas, vėliau – skyriaus redaktorius. Daugiausia rašė žemės ūkio ekonomikos, kaimo žmonių gyvenimo, permainų žemės ūkyje temomis. Apybraižų bei pasakojimų apie kaimo žmones, straipsnių aplinkos apsaugos, ekologijos temomis išspausdino laikraščiuose „Tiesa“, „Ūkininko patarėjas“, „Valstiečių laikraštis“, žurnaluose „Švyturys“, „Mūsų gamta“, „Šluota“.
Grigaičių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis (Pilalė) įrengtas atskiroje pelkių supamoje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 38x25 m dydžio, 1 m aukštesniu šiaurės vakariniu galu. Šlaitai vidutinio statumo, 8 m aukščio. Piliakalnis apaugęs eglėmis.

Tyrimai

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. 1986 m. Vladas Žulkus aikštelės vakariniame krašte ištyrė 34 m² dydžio plotą, aikštelės pakraštyje rado 2 m pločio, 0,4 m gylio griovį, šalia kurio buvo stulpinės konstrukcijos sienos liekanų, lygios ir apžiestos keramikos šukių, geležinis peiliukas. Šiaurinėje ir rytinėje kalvos papėdėse yra terasos, kuriose galėjo būti gyvenvietė. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.

Aplinkiniai piliakalniai

Laivių piliakalnis 18 km
Imbarės piliakalnis 18 kmMikytų piliakalnis 9 km
Užpelkių piliakalnis 5 kmGegrėnų piliakalnis 13 km
Girkantų piliakalnis 12 kmSauserių piliakalnis 19 km
Dauginčių piliakalnis 19 kmAlsėdžių piliakalnis 12 km
Buožėnų piliakalnis 19 kmPakutuvėnų piliakalnis 12 km
Vėlaičių piliakalnis 20 kmSurblių piliakalnis 2,5 km
Lieplaukės piliakalnis 5 kmGelindėnų piliakalnis 10 km
Stanelių piliakalnis 7 km
FK Salininkai

Istorija

Surinkus vietinį jaunimą, pasistiprinus keliais Vilniaus apskrities pirmenybėse užgrūdintus veteranus ir sulaukus vietos gyventojų pritarimo, buvo nuspręsta atkurti Salininkų ekipą. Ji suburta prieš 2009 m. sezoną.
Nepaisant pradžioje iškilusios dilemos kur žaisti – Vilniaus apskrities pirmenybėse ar SFL, komanda praktiškai vienbalsiai pasirinko jų teigimu geriau organizuotą ir rimčiau atrodančią SFL bendruomenę. Klubo vadovo vizija – suburti tvirtą jaunų žaidėjų komandą.
Eizenhiutenštatas

Istorija

1950 m. įkurtas Štalinštatas (pavadintas Stalino garbei), kuris 1961 m. pervadintas Eizenhiutenštatu.
Pilkoji kvaiša

Aprašymas

Pilkosios kvaišos ilgis yra 28-31 cm, jos sparnų ilgis – nuo 46 iki 60 cm, sveria apie 75 g. Uodega – gana ilga ir su įpjovomis. Plunksnų danga – šviesiai pilka, beveik balta galvos dalyje, bet tamsesnė ant nugaros, uodegos ir sparnų.

Paplitimas

Paukštis gyvena subtropiniuose ir šiltuose vandenyse, pietų Ramiajame vandenyne. Porūšis A. a. albivitta perėja Lordo Hau saloje, Norfolke, šiaurės Naujoje Zelandijoje (ypač Kermadeko salose). A. a. skottsbergii randama Hendersono saloje, Velykų saloje ir Gomeso saloje. A. a. imitatrix perėja Desventuradaso salose. Individai buvo rasti ir Australijoje.

Elgesys

Paukštis maitinasi sekliame vandenyje, nenutoldamas nuo perėjimo kolonijų. Susirenka dideliuose paukščių pulkuose, kuriuose būna tūkstančiai individų.
Geltonskruostis žaltys

Paplitimas pasaulyje

Paplitęs beveik visoje Europoje, išskyrus Airiją, šiaurines Anglijos ir Skandinavijos dalis.

Paplitimas Lietuvoje

Lietuvoje gana dažnas. Lietuvoje pagonybės laikais būtent šios rūšies žalčiai buvo laikomi kaip naminiai gyvūnėliai reguliuoti graužikų populiacijas (žr. Žaltys (mitologija)).

Išvaizda

Geltonskruostis žaltys panašus į paprastąją angį, pagrindinis skirtumas – galvos šonuose esančios dvi gelsvos ar oranžinės dėmės. Atskirti žaltį nuo angies galima ir pagal akies vyzdžius – žalčio vyzdžiai apvalūs, o angies elipsės formos, kaip katino. Be to, žaltys pilkas ar juodas, be zigzago nugaroje. Dažnai su tamsesnėmis dėmėmis ar siauromis skersinėmis juostomis. Neretai tinklą primenantis raštas, tačiau ne toks ryškus kaip angių. Kūno ilgis labai nevienodas, maždaug nuo 65 cm ir iki 140 cm, kartais pasitaiko iki 2 m. Patelės didesnės už patinėlius, o patinėliai palyginus retokai užauga didesni nei 110 cm ilgio.

Gyvenimo būdas

Tai gana judrios ir greitos gyvatės, kurios gerai plaukioja ir nardo. Po vandeniu išbūna apie tris minutes. Jos nėra nuodingos ir pavojingos žmonėms. Negalėdami pabėgti nuo persekiotojų, šie žalčiai šnypščia ir gąsdina staigiais galvos judesiais. Pagauti ginasi išpurkšdami iš kloakos labai nemalonaus kvapo, balkšvai gelsvą skystį. Jei reikia, apsimeta negyvi. Tuomet suglemba, išsižioja, tačiau paleisti greitai „atgyja“.
Gyvena vandens telkinių pakrantėse, užliejamose pievose, pelkėse, drėgnuose miškuose. Sutinkami ir prie sodybų, senose kirtavietėse.
Medžioja sausumoje ir vandenyje, grobį ryja gyvą. Minta varliagyviais, jų buožgalviais, kartais driežais, mažomis žuvytėmis ir smulkiais paukščiais ir žinduoliais. O dar nesuaugę jaunikliai minta vabzdžiais. Aktyvūs dieną, medžioja ryte ir vakare, nuo 8 iki 19 h.
Žiemos miegu paprastieji žalčiai užmiega spalio arba lapkričio mėnesį, o pabunda kovo arba balandžio mėnesį.
Poruojasi balandžio – gegužės mėnesiais susirinkę prie ežerų, upių šiltų pakrančių. 7–24 kiaušinius deda į lapų krūvas, supuvusius kelmus ar kitas drėgnas šiltas vietas liepos – rugpjūčio mėnesiais. Kiaušiniai vystosi. Vos 10- 20 cm žalčiukai išsirita po 5–8 savaičių, subręsta tik 3-4 metais. Geltonskruosčiai žalčiai gyvena apie 25-28 metus.
Karpazo pusiasalis

Karpazo pusiasalis (gr. Καρπασία, turk. Karpaz) – pusiasalis, esantis Kipro saloje.
Pusiasalis yra pailgos, siauros formos, šiaurės rytų kryptimi kyšantis Viduržemio jūroje. Pačiame pusiasalio gale yra Apaštalo Andriejaus kyšulys. Pusiasalis yra Kirenijos kalnagūbrio rytuose. Aukščiausias taškas yra 364 m virš jūros lygio.
Karpazas žymus sulaukėjusių asilų populiacija, kuriems gresia išnykimo pavojus. Tiek Kipro graikai, tiek turkai nuolat rengia šių gyvūnų apsaugos akcijas.
Pagrindinė pusiasalio įžymybė – Apaštalo Andriejaus vienuolynas. Tai viena iš pagrindinių Kipro stačiatikių cerkvės šventenybių. Atsižvelgiant į tai, kad nuo 1974 m. teritoriją kontroliuoja Šiaurinis Kipras, Karpazo vyskupas gyvena graikinėje salos pusėje, o ten pat gyvenantys maldininkai turi sunkumų lankyti cerkvę. Karpaze taip pat išliko bizantinio stiliaus viduramžių cerkvės.
Didžiausia pusiasalio gyvenvietė – Rizokarpazo miestelis.
Gliuonas

Savybės

Gliuonas yra vektorinis bozonas, kaip ir fotonas, turintis sukinį, lygų 1. Turi dvi poliarizacijos būsenas, neturi masės. Gliuono antidalele laikomas pats gliuonas.
Tomsko sritis

Geografija

Sritis išsidėsčiusi Vakarų Sibiro lygumoje. Vyrauja plokščios, smarkiai supelkėjusios lygumos (Vasiuganė). Aukščiausia srities vieta – 211 m (pietuose). Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -19 iki -21°V, liepos – 18 °C. Metinis kritulių kiekis 400–650 mm. Pagrindinė upė – Obė (su intakais: Tome, Kete, Čiulymu, Vasiuganu). Daug ežerų. Būdinga taiga (sibirinis kedras, balteglė, eglė, pušis).

Ekonomika

Naftos, gamtinių dujų, spalvotųjų ir juodųjų metalų, rusvųjų anglių, durpių gavyba.
Vokietijos Vakarų Afrika

Veikla po 1884 m.

1884 m. oficialiai paskelbta apie protektoratų įkūrimą Togolande ir Kamerūne. Abiejose valdose sparčiai vystėsi ekonomika, buvo tiesiami keliai, geležinkeliai, augo miestai ir steigėsi kavamedžių ir medvilnės plantacijos. Lomė tapo vienu iš gražiausių Afrikos miestų. Tačiau po Pirmojo pasaulinio karo visos šios teritorijos buvo pasidalintos Antantės šalių.
Albertas Juozapas Petronis

Biografija

1999 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys.
2000–2007 m. Pasvalio rajono savivaldybės tarybos narys, 2000–2003 m. Pasvalio rajono savivaldybės meras, nuo 2003 Etikos ir teisės komiteto pirmininkas.
Vidmantas Buivydas

Biografija

1998 m. baigė Lietuvos žemės ūkio universitetą, inžinierius mechanikas. AB „Geonafta“ vyresnysis inžinierius, 2003 m. UAB „Klaipėdos rajono vandenys“ direktorius.
Naujosios sąjungos Klaipėdos rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas. 2007 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys (mandato atsisakė).
Sutuoktinė Daiva, vaikai Aurelijus, Egidijus, Julius.
Kalistenika

Kalistenika – sporto šaka, kurioje sportininkas turi atlikti įvairius pratimus su savo kūno svoriu, reikalaujančius jėgos, ištvermės, lankstumo ir koordinacijos. Kalistenika apima prisitraukimus, atsispaudimus, atsilenkimus ir kitus pratimus.
Kalistenika atsirado XIX a. pradžioje kaip gimnastikos atšaka. Jungtinės Amerikos Valstijose iš pradžių buvo reklamuojama, kaip moterims skirta sporto šaka, bet šia sporto šaka susidomėjo tiek vyrai, tiek moterys. XX a. pradžioje įrodyta šios sporto šakos sveikatingumo nauda, netrukus po to pradėtos rengti fizinio lavinimo programos Vakarų mokyklose. Dabar šios sporto šakos elementai plačiai naudojami kariuomenėse, taip pat mokyklose.
Lietuvos darbo federacija

Lietuvos darbo federacija, įsteigta 1919 m., 1934–1942 m. Lietuvos krikščionių darbininkų sąjunga, LKDS – Lietuvos katalikiška profsąjunga ir politinė organizacija.

Istorija

Lietuvos darbo federaciją įkūrė Lietuvos krikščionių demokratų partija, stengdamasi centralizuoti darbininkų katalikiškų organizacijų veiklą ir atitraukti darbininkus nuo kairiųjų profsąjungų. Įsteigta 1919 m. rugsėjo 27-28 d. Kaune, Rotušės salėje įvykusiame Lietuvos krikščionių darbininkų atstovų suvažiavime. Darbo federacija vadovavosi LKDP programa. Skleidė tarp darbininkų tautiškumą ir religinę pasaulėžiūrą, propagavo įvairių visuomenės sluoksnių bendradarbiavimo idėją. Organizacijai galėjo priklausyti tik lietuvių darbininkai, bet 1922–1932 m. kaip federacijos skyrius veikė šv. Juozapo draugija lenkiškai kalbantiems darbininkams.
Lietuvos darbo federacija 1919–1926 m. aktyviai dalyvavo Seimo ir savivaldybių rinkimų kampanijose bei veikloje, jos nariai 1920–1926 m. Seime priklausė valdančiajam krikščionių demokratų blokui; socialinių ir demokratinių teisių pažadais siekė darbininkų paramos per rinkimus. Antrajame Seime darbo federacija sudarė atskirą 12 narių frakciją.
Rūpinosi darbininkų socialine globa ir savišalpa, turėjo savišalpos kasų, poilsio namų. Po 1926 m. Gruodžio septynioliktosios perversmo federacija kartais kritikuodavo vyriausybę, kad ši menkai rūpinasi darbininkų reikalais, bet į opoziciją tautininkams neperėjo. Net 1927 m. balandžio mėn. tautininkams išstūmus iš vyriausybės krikščionis demokratus, Lietuvos darbo federacijos vadovybė protesto nepareiškė. 1932 m. kovo mėn. įvykusiame suvažiavime buvo paskelbta, kad organizacija susiaurina veiklą – atsisako politinių reikalavimų, ateityje rūpinsis tik kultūros reikalais. Lietuvos darbo federacija pradėjo irti, todėl 1934 m. persitvarkė į LKDS. 1940 m. organizacija turėjo daugiau kaip 8000 narių, 60 skyrių, 15 jaunųjų darbininkų grandžių, 18 skaityklų, 12 taupomųjų savišalpos kasų, 8 sporto aikšteles, 18 sporto komandų. 1919–1940 m. leido laikraštį „Darbininkas“.
1940 m. TSRS okupavus Lietuvą veikė nelegaliai. 1942 m. sugrąžintas Lietuvos darbo federacijos pavadinimas. Nuo 1943 m. įėjo į Vyriausiąjį Lietuvos išlaisvinimo komitetą. Nuo 1944 m. veikė emigracijoje. 1948 m. susikūrus Lietuvos darbo federacijos centro komitetui suskilo, Vyriausiajame Lietuvos išlaisvinimo komitete nuo 1952 m. jai atstovavo atsiskyrusi organizacijos dalis.

Atkūrimas

1991 m. gruodžio 28 d. Lietuvos darbo federacija atkurta Lietuvoje kaip 1919–1940 m. veikusios organizacijos tradicijas tęsianti krikščioniška profsąjunga. 1995 m. susivienijo su Profesinių sąjungų bendrija, 1997 m. – su Lietuvos regioninių profesinių sąjungų susivienijimu. 2003 m. įkurta Lietuvos darbo federacijos Jaunimo organizacija. Nuo 1996 m. Pasaulio darbo konfederacijos tikroji narė. 2003 m. Lietuvos darbo federacija turėjo – 20 000 narių. Nuo 1998 m. leidžia periodinį leidinį „LDF Valdybos žinios“.
Sri Lanka Army SC

Istorija

Klubo ištakos siekia ? m.
Vosbučių atodanga

Vosbučių atodanga – valstybinės reikšmės gamtos paveldo objektas Kėdainių rajone, Krakių seniūnijoje, Šušvės dešiniajame krante, Vosbučių botaniniame-zoologiniame draustinyje. Atodanga pasiekiama nuo kelio Pernarava–Pašušvys, Guptilčių kaime už Rievonės upokšnio pasukus į dešinę link sodybos, tada pievų taku ~400 m žemyn, link Šušvės. Nuo jos kranto atsiveria reginys į atodangą.
Vosbučių atodanga silikatinė, užima 0,23 ha. Už 200 m į šiaurę nuo atodangos stūkso Pečupės atskirtas Vosbučių piliakalnis. Keli kilometrai žemiau Šušve atsiveria Pilsupių atodanga.
Gendžės miesto centrinis stadionas

Istorija

Stadionas pradėtas statyti 1960 m. ir atidarytas 1963 m. 
Stadiono talpa yra 27 000.
2016-17 m. Kapaz PFK galėjo pasigirti didžiausiu vidutiniu žiūrovų skaičiumi namų rungtynėse (8 096).
2017 m. vasarą stadiono aikštė buvo atkurta, o darbas baigtas 2017 m. spalio mėn.
Pranciškus Steponas Sapiega

Biografija

Magnatų Sapiegų giminės, Čereisko-Ružano linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Trečiasis Lietuvos didžiojo etmono ir Vilniaus vaivados Povilo Jono Sapiegos ir Anos Barboros Kopecaitės sūnus. Turėjo brolius: Kazimierą Joną, Leoną Bazilį ir Benediktą Povilą.
1661–1663 metais Pranciškus Steponas Sapiega mokėsi Lioveno universitete (Belgija), po to kartu su broliais Leonu Baziliu ir Benediktu Povilu keliavo po Vakarų Europos šalis, grįžo į tėvynę 1664 metų balandį.
1664 metais Pranciškus Steponas Sapiega pirmą kartą buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą. 1666 metais gavo Lietuvos didžiojo taurininko pareigybę. 1668 metais buvo Rusijos caro Aleksejaus Michailovičiaus kandidatūros į Lenkijos karaliaus sostą šalininkas. 1669 metais ATR karaliaus rinkimo metu iš pradžių palaikė pfalco kurfiursto Pilypo Vilhelmo kandidatūrą, bet po to perėjo į Mykolo Koributo Višnioveckio pusę. 1670 metais Pranciškus Steponas Sapiega tapo Lietuvos didžiuoju žirgininku.
1674 metais Pranciškus Steponas Sapiega vadovavo artilerijai mūšyje su turkais prie Chotyno, Lenkijos-Lietuvos armijai vadovaujant Jonui Sobieskiui. 1676, 1678 ir 1683 metais buvo renkamas į seimą. 1678–1679 metais – Gardino seimo maršalka.
1683 metais Lietuvos didysis žirgininkas Pranciškus Steponas Sapiega dalyvavo Lenkijos karaliaus Jono Sobieskio karinėje kampanijoje Slovakijoje ir Vengrijoje.
1684 metais Kazimieras Jonas ir Benediktas Povilas Sapiegos, vyresnieji Pranciškaus broliai, perėjo į ATR karaliaus Jono Sobieskio opoziciją. Dėl to Pranciškaus Stepono Sapiegos karjeros augimas baigėsi.
1686 metų birželio 25 dieną Pranciškus Steponas Sapiega mirė Liubline. Buvo palaidotas Beriozovsko vienuolyne.
Klemensas Kairys

Klemensas Kairys (1836 m. vasario 15 d. Liudiškiai, Anykščių valsčius – 1864 m. gegužės 28 d. Verchoturjė, dab. Sverdlovsko sritis) – Lietuvos kunigas, poetas.

Biografija

1854 įstojo į Varnių kunigų seminariją, 1857–1861 studijavo Dvasinėje katalikų akademijoje Sankt Peterburge, įšventintas kunigu. Nuo 1862 Kauno gimnazijos kapelionas. Rusų policijai išaiškinus, kad priklausė akademijoje veikiančiai slaptai studentų organizacijai, 1863 ištremtas į Uralą.
Draugavo su A. Baranausku, domėjosi bendrinės lietuvių kalbos kūrimu. Rašė eilėraščius lietuvių ir lenkų k., kūrė jiems melodijas. Sueiliavo gamtos aprašymų, laiškų. Jo eilėraštis „Dienelė brėkšta“ virto daina. Sukūrė eilėraščių lenkų kalba rink. „Eilių ir poezijos rinkinėlis“ (Zbiorek rymov i poezyj), par. 1857–1858, neišleistas, rankraštį saugo Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas. Poetinė kūryba romantinio pobūdžio.
Gambela

Istorija

1907 m. britai Gambeloje įkūrė uostą prie Baro upės, per kurį buvo išvežama kava iš Etiopijos kalnyno link Nilo upės. Britų valdžia Gambeloje išliko ir italų okupacijos metu. 1944 m. šis britų anklavas išliko, bet jo savivalda pamažu mažinta. 1956 m. Gambela tapo Etiopijos valda. 1974 m. valdžią paėmus komunistams, Gambelos uostas buvo uždarytas. Jis nebeatidarytas dėl nestabilios padėties Sudane bei kilusio separatistinio judėjimo.
Didvyžių Šv. popiežiaus Leono II bažnyčia

Istorija

Iki 1850 m. Didvyžių (Geištarų) dvare pastatyta koplyčia, turėjusi nuolatinį kunigą. Dvaro savininkas Leonas Geištaras pasenusios koplyčios vietoje 1885 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią.
1917 m. vokiečiai nusikabino bažnyčios varpą. Kunigas Antanas Kudirka iš prasiskolinusio dvaro apie 1918 m. nupirko bažnyčią ir kitus trobesius. 1919 m. įkurta parapija. 1944 m. bažnyčios sienoje pramuštos skylės, ji nuniokota. Kareiviai išplėšė ir sudegino medines bažnyčios dalis, liko tik didysis altorius. Po karo bažnyčia suremontuota.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su žemesne apside. Šventoriaus tvora medinių statinių.
Švedija

Kalbos

Švedijoje valstybinė kalba yra švedų kalba, labai panaši į danų ir norvegų kalbas, bet skiriasi tarimu ir rašyba. Norvegai gali suprasti švedų kalbą be didesnių pastangų, o danams tai yra šiek tiek sunkiau. Didžiausia lingvistinė mažuma yra suomiškai kalbantys žmonės, kurie sudaro maždaug 3 % visos populiacijos. Ši kalba, kartu su dar keliomis (samių, jidiš, romų), turi regioninės kalbos statusą. Švedų kalba valstybine tapo 2009 m. liepos 1 d., kai buvo priimtas naujas kalbos įstatymas. Anksčiau šalyje buvo mėginimų įstatymais nustatyti oficialią kalbą, tačiau anksčiau, 2005 m., parlamente įstatymas buvo atmestas.
2005 m. apklausos duomenimis, 89 % Švedijos gyventojų gali susikalbėti angliškai, 30 % – prancūziškai ir 11 % – vokiškai.

Religija

2018 m. pabaigoje 57,7 % populiacijos priklausė Švedijos liuteronų bažnyčiai, bet šis skaičius mažėja maždaug 1 % per metus ir tik 2-4 % lanko pamaldas reguliariai. Didelis neaktyvių bažnyčios narių procentas yra dėl to, kad iki 1996 m. vaikas vos tik gimęs tapdavo bažnyčios nariu, jei bent vienas iš jo tėvų buvo narys. Nuo 1996 m. tik pakrikštyti vaikai tampa bažnyčios nariais. Pasak 2010 m. apklausos, 18 % Švedijos gyventojų „tiki, kad egzistuoja Dievas“, 45 % „tiki, jog yra kokia nors dvasia arba dvasinė energija“ ir 34 % „netiki jokiais dievais, dvasiomis ar dvasinėmis energijomis“. Pagal šiuos duomenis, Švedija yra trečia mažiausiai į Dievą tikinti valstybė Europos Sąjungoje. Zuckermano tyrimas atskleidė, kad 46-85 % šalies populiacijos yra agnostikai arba ateistai ir pagal šį rodiklį Švedija yra viena iš pirmaujančių šalių pasaulyje. Per pastaruosius 50 metų tikinčių žmonių skaičius nukrito maždaug 33 %. Apie 250 000 gyventojų priklauso įvairoms Laisvųjų krikščionių bažnyčioms, kur bažnyčios lankomumas yra daug didesnis. Be to, dėl imigracijos Švedijoje dar yra maždaug 100 000 stačiatikių, 92 000 Romos katalikų ir pusė milijono musulmonų, daugiausiai sunitų. Tiesa, daugelis Švedijos musulmonų iš tikro taip pat nėra religingi.

Sportas

1958 m. Švedijoje vyko VI pasaulio futbolo čempionatas, 1992 m. – IX Europos futbolo čempionatas. 2003 m. Švedijoje vyko XXXIII Europos krepšinio čempionatas