google/wiki40b huggingface dataset:
Traseris

Traseris (angl. tracer; rus. трассер) – pirotechninis įtaisas sviedinyje ar kulkoje, užpildytas trasuojamuoju mišiniu. Šūvio metu traseris užsidega ir ima šviesti ar skleisti dūmus, todėl kulkai ar sviediniui skriejant lieka trajektoriją rodantis šviečiantis ar dūmų pėdsakas.
Traseris būna arba atskira stiklinaitė, įpresuojama į kulkos ar sviedinio dugną, arba tiesiog įduba sviedinio ar kulkos korpuso dugne.
Trasuojamasis mišinys – traserį užpildantis degus presuotas mišinys. Pvz., šviesinius trasuojamuosius mišinius sudaro oksidai, degiosios medžiagos ir rišikliai. Oksidai – bario nitratas, stroncio nitratas ir natrio oksalatas, kurie degdami švyti atitinkamai baltai, raudonai ir geltonai. Degioji medžiaga – dažniausiai miltelių pavidalo magnis, rišiklis – šelakas, kalcio rezinatas ir kt. Trasuojamasis mišinys gali būti blaususis (angl. dim) – tokiam mišiniui degant, šviesa matoma tik naudojant naktinio matymo įrangą.
Dieną šviesinės trasos prastai matomos, todėl dieną gali būti naudojami šaudmenys su dūminiais traseriais. Sviediniai ar kulkos su jais palieka dūmų pėdsaką, kuris dieną gerai matomas.
Kita traserių rūšis yra delstiniai traseriai (angl. subdued), kurie pėdsaką pradeda palikti tik kulkai ar sviediniui nuskriejus 100 m ar daugiau. Tokie traseriai neparodo, kurioje vietoje yra šaulys.
Bruto registro tona

Bruto registro tona, BRT (angl. gross register ton, GRT, grt, g.r.t.) – matavimo vienetas, kuriuo matuojamas laivo vidinis tūris. 1 bruto registro tona lygi 2,83 m³ (t. y., 100 kubinių pėdų).
Laivo dydis, išreikštas BRT, yra bruto registro tonažas (angl. gross register tonnage). Tai suminis visų nuolatos uždarų laivo patalpų tūris. Kitas susijęs dydis yra neto registro tonažas, skaičiuojamas kaip bruto registro tonažas minus tūris patalpų, netinkamų kroviniams gabenti (pvz., variklių patalpos, laivo kuro talpyklos, įgulos patalpos ir pan.).
Bruto registro tonažas nėra laivo masė ar išstumto vandens tūris, tad šio tonažo negalima painioti su dedveito tonažu ar vandentalpa.
Bruto registro tonažą 1854 m. įstatymiškai įteisino D.Britanijos įstatymai, o tonažo nustatymo metodiką 1849 m. sukūrė admirolo George Moorsom komisija.
Vėliau bruto ir neto registro tonažus pakeitė bendrasis tonažas (angl. gross tonnage) ir neto tonažas (angl. net tonnage). Tai įvyko IMO ('Tarptautinė jūrų organizacija') 1969 m. birželio 23 d. priėmus Tarptautinę laivų tonažo matavimo sutartį (International Convention on Tonnage Measurement of Ships).
Nauja tonažo matavimo ir duomenų panaudojimo tvarka visiems naujiems laivams įsigaliojo nuo 1982 m. liepos 18 d. Jau naudojamiems laivams buvo suteiktas 12 m. pereinamasis laikotarpis, kad nekiltų ekonominių problemų, kadangi uostų ir kiti mokesčiai siejami su laivų tonažu. Nuo 1994 m. liepos 18 d. bendrasis ir neto tonažas, bedimensiai skaičiai, apskaičiuojami naudojant matematines formules, tapo vieninteliais oficialias laivų tonažo matais. Tačiau senųjų laivų aprašymuose bruto ir neto registro tonos toliau plačiai naudojamos.
Lava

Lava yra daugiausia silikatinės sudėties masė (SiO₂ sudaro nuo 40 iki 95 %), ugnikalnių išsiveržimo metu pasiekusi viršutinius žemės plutos sluoksnius ar išsiveržusios į išorę. Vis dar giliai žemėje esanti tokia pati medžiaga vadinama magma.
Išsiveržusios iš ugnikalnio skystos lavos temperatūra paprastai būna nuo 700 °C iki 1200 °C. Nors tai gana klampus skystis – iki 100 000 kartų klampesnis už vandenį, tačiau kol sustingsta ir sukietėja lava gali ilgai tekėti žemės paviršiumi. Sustingusi lava suformuoja magmines, efuzines uolienas.
Terminas greičiausiai kilęs iš lotynų kalbos žodžio labes – tekėti. Apibūdinant išsiveržusią magmą pirmą kartą šis terminas panaudotas Francesco Serao , kuris aprašė Vezuvijaus išsiveržimą 1737 m. gegužės 14 - birželio 4 d.

Lavos sudėtis

Išskiriami trys, kartais keturi, lavos tipai. Jie išskirti remiantis chemine sudėtimi, kuri apsprendžia ugnikalnio išsiveržimo pobūdį, lavos temperatūrą, lavos klampumą, tekėjimo greitį ir t. t.
Felzinė lava, pvz ., riolitas ir dacitas, būdinga strombolio tipo išsiveržimams, suformuoja lavos kupolus, tekmes. Taip pat šiam lavos tipui būdingos piroklastinės nuogulos ir tufai. Felzinė lava yra labai klampi. Ši savybė labiausiai susijusi su chemine lavos sudėtimi. Joje daug silicio oksido, aliuminio, kalio, natrio ir kalcio. Iš tokios lavos susidaro uolienos, kuriose daug feldšpatų ir kvarco mineralų. Būdinga lavos temperatūra 650–750 °C, tačiau gali būti ir aukštesnė.
Vidutinės sudėties lava turi mažiau aliuminio ir silicio oksido, bet dažniausiai magnio ir geležies koncentracijos yra didesnės. Šio tipo lava suformuoja andezito kupolus ir tėkmes. Vidutinės sudėties lava būdinga strombolio tipo išsiveržimams. Lava yra mažiau klampi nei felzinė, bet jos temperatūra aukštesnė – 750-950 °C.
Bazaltinei lavai būdinga didesnė geležies ir magnio koncentracija, jos temperatūra paprastai didesnė nei 950 °C. Dėl aukštos temperatūros ir mažesnės aliuminio ir silicio oksido koncentracijos ji yra skystesnė.

Tekėjimas

Tai kaip teka lava, labiausiai lemia jos klampumas. Labai klampi lava teka lėtai, joje formuojasi pusiau kieti blokai, kurie trukdo tėkmei. Tokioje lavoje lieka daug dujų. Mažiau klampi lava laisvai teka, iš skystos uolienos susiformuoja lavos tėkmės ir upės.
Gegužės 23

Šventės

(kol kas neįvestos) Gyvūnų diena

Vardadieniai

Gertautas – Tautvydė – Ivona – Žydrūnė – Žydrūnas
Kaibarjenas

Istorija

Kaibarjenas įkurtas 1832 m., savivaldą gavo 1879 m.
Vaičlaukis

Istorija

Istoriniuose šaltinuose kaimas minimas nuo 1613 m.
Rimvydas Maciulevičius

Biografija

Gimė 1954 m. spalio 3 d. Prienų rajone, Stakliškių miestelyje, miškininko tremtinio Alberto Maciulevičiaus šeimoje. Brolis – kino režisierius Antanas Maciulevičius.
1958 m. iš Stakliškių šeima persikėlė gyventi į Antaliedės kaimą (Švenčionių raj.). Ten baigė pradinę mokyklą.
1965 m., šeimai persikėlus į Švenčionis, pradėjo lankyti Švenčionių 1-ąją vidurinę mokyklą, kurios devynias klases baigė 1970 m. Tais pačiais metais įstojo į Vilniaus politechnikumą. Tuo pat metu pradėjo lankyti Vilniaus aeroklubo parašiutizmo sekciją.
1974 m. baigęs Vilniaus politechnikumą, įgijo techniko technologo specialybę. Vieną mėnesį padirbęs Panevėžio metalo dirbinių gamykloje inžinieriumi technologu, išėjo tarnauti į armiją. Tarnavo desantinės divizijos parašiutinio sporto rinktinėje Kaune, vėliau – desantinės armijos rinktinėje Riazanėje. Ten įvykdė kandidato į sporto meistrus normatyvus.
1976 m. tapo parašiutinio sporto Pabaltijo pirmenybių oro akrobatikos čempionu. Taip pat jam tada buvo suteiktas parašiutinio sporto meistro vardas.
1976 m. įsidarbino Kauno A. Žiburkaus aviacijos sporto klube šaltkalviu. 1977–1983 m. dalyvavo kuriant Kapsuko (Marijampolės) aviacijos sporto klubą ir dirbo jame lakūnu instruktoriumi.
1983–1988 m. dirbo SDAALR inspektoriumi lakūnu. Tuo metu buvo suteikta 1-os klasės sportinės aviacijos lakūno kvalifikacija.
1981–1987 m. neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus universitete. Baigęs įgijo žurnalisto specialybę.
1988 m. įkūrė Lietuvos oreivių draugiją ir oreivių mokyklą. Organizavo oro balionų šventes Vilniuje.
1991 m. suorganizavo ekspediciją į Karakumus. Pirmą kartą oreivystės istorijoje jis perskrido Kara-Kumų dykumą.
Įkūrė Vilniaus oreivių bendrovę "Lituanika", UAB "Rimina", "Grupė R", nuo 1992 m. yra bendros Lietuvos-Kanados įmonės "Aeroserviso grupė" direktorius.
1996 m. įsikūrus Lietuvos transporto darbuotojų sąjungai, yra jos tarybos narys.
Kulundžiai

Istorija

1656 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. 1686 metais priklausė Dubingių kunigaikštystės Dubingių valsčiui. Tada kaime buvo trys namai. 1686 metais kaimas vadintas Kulundžiais arba Jankeliūnais.
Carlo Collodi

Biografija

Karlas Lorencinis gimė 1826 m. lapkričio 24 d. Florencijoje. Karų už Italijos nepriklausomybę metu (1848 ir 1860 m.) tarnavo Toskanos kariuomenėje. Jo aktyvus domėjimasis politiniais klausimais matyti tiek anksčiausiuose jo literatūriniuose kūriniuose, tiek satyrinio laikraščio „Il Lampione“ įkūrime. Šį laikraštį 1849 m. Toskanos didžiojo hercogo įsakymu buvo cenzūruojamas. 1860 m. gegužį jis vėl imtas leisti.
K. Kolodis pagarsėjo 1856 m. išleistu ironišku romanu esė „Romanas garvežyje“ (it. Un romanzo in vapore), nuo tada Karlas ėmė aktyviai publikuotis laikraščiuose. Kolodis ėmė intensyviai dalyvauti politiniuose laikraščiuose, pvz., „Il Fanfulla“. Tuo pačiu metu jis dirbo Teatro cenzūros komisijoje. Tuo pačiu metu jis kūrė įvairius satyrinius eskizus ir apsakymus, kartais sukomponuotus iš ankstesnių straipsnių. Tokių kūrinių pavyzdžiai buvo „Macchiette“ (1880), „Occhi e nasi“ (1881), „Storie allegre“ (1887).
Žinomiausias K. Kolodžio kūrinys – apysaka „Pinokio nuotykiai. Medinuko istorija“ (it. Le avventure di Pinocchio: storia di un burattino), kuris pradžioje (1881 m.) buvo skelbiamas „Vaikų laikraštyje“ (it. Il Giornale dei Bambini) atskiromis dalimis, o 1883 m. išleistas kaip atskira knyga.
Knyga apie Pinokį išversta maždaug į 300 kalbų. Pirmas rusiškas vertimas išėjo 1906 m. O 1936 m. Aleksejus Tolstojus istoriją apie Pinokį perdirbo, taip atsirado pasaka „Buratinas arba auksinis raktelis“.
K. Kolodis palaidotas Florencijoje, bazilikos Basilica di San Miniato al Monte kapinėse.
Vytautas Verseckas

Biografija

Baigęs Valkininkų vidurinę mokyklą, 1959–1963 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. J. Narvidas). 1971–1977 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. N. Kazakauskienės klasė).
1963–1968 Jurbarko rajoninių kultūros namų meno vadovas ir mišriojo choro dirigentas. Choras 1965 respublikinės kaimo meno mėgėjų apžiūros laureatas ir dainų šventės dalyvis Vilniuje. 1968–1972 Utenos rajoninių kultūros namų meno vadovas ir mišriojo choro dirigentas. Choras 1970 respublikinės dainų šventės konkurso prizininkas. 1972–1974 Vilniaus medicinos darbuotojų dainų ir šokių ansamblio „Rūta" choro vadovas.
Nuo 1975 Vilniaus kuro aparatūros gamyklos mišriojo choro (70-80 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Choras 1978 VI Stasio Šimkaus chorų konkurso Klaipėdoje ir 1981 liaudies dainų konkurso Panevėžyje prizininkas, 1981 Vilniaus miesto chorų apžiūros laureatas, 1980 ir 1985 respublikinių dainų švenčių dalyvis.
Nuo 1980 V. Verseckas Vilniaus valstybinio universiteto studentų dainų ir šokių ansamblio choro vadovas, nuo 1985 Lietuvos mokslų akademijos mišriojo choro chormeisteris, nuo 1994 meno vadovas ir dirigentas. Chorą (60 dalyvių) išmokė nemaža įvairių kūrinių, surengė koncertų Lietuvos miestuose ir miesteliuose, 1995 ir 1996 su choru gastroliavo Austrijoje, o 1996 Italijoje – giedojo Vatikano Šv. Petro Bazilikos Lietuvių koplyčioje ir Didžiojoje auloje per susitikimą su popiežiumi Jonu Pauliu II. Choras dalyvavo 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1995 ir 1997 Baltijos ir Siaurės šalių chorų festivaliuose Rygoje (Latvija) ir Gotlande (Švedija).
Nuo 1995 ir Lietuvos karo akademijos kariūnų choro vadovas – daugiausia koncertuoja kariniuose daliniuose. Chorą parengė 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
V. Verseckas – Jurbarko ir Utenos rajonų dainų švenčių vyr. dirigentas; 1986 dirigentas apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Violeta Gembutienė

Biografija

1999 m. Klaipėdos miesto savivaldybės Švietimo skyriaus švietimo įstaigų ūkio tarnybos viršininkė.
Nuo 2000 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos skyriaus narė, 2003 m. iždininkė. LSDP Finansų komisijos narė.
Bob Mackie

Robert Gordon Mackie (gimė 1940 m. kovo 24 d. Monterey Park'e Kalifornijoje) yra amerikiečių mados dizaineris, geriausiai žinomas dėl savo kuriamų kostiumų tokioms pramogų ikonoms kaip Cher, Diana Ross, Tina Turner ir Mitzi Gaynor. Jis kūrė kostiumus laidai The Carol Burnett Show visus jos 11 gyvavimo metų.
Mackie taip pat žinomas dėl prašmatnių rūbų kūrimo lėlėms barbėms.
Mackie dėl savo žėrinčių ir lakios vaizduotės kostiumų yra dažnai vadinamas blizgučių sultonu arba netikrų briliantų radža. Už savo darbus jis laimėjo devynis Emmy apdovanojimus ir tris kartus buvo nominuotas Oskarui.
Mackie yra pasakęs, kad „moteris, kuri vilki mano drabužius nebijo būti pastebėta“.
Raudonoji kapela

Raudonoji kapela – grupės slaptų antinacistinių organizacijų pavadinimas, naudotas istorikų knygose po Antrojo pasaulinio karo. Toks pavadinimas kilęs iš Vokietijos kontržvalgybos, kuri pogrindininkus vadino muzikantais, o jų radistų naudotus siųstuvus – muzikinėmis dėžėmis.
Raudonoji kapela buvo sudaryta iš Berlyno, Treperio grupuočių. Berlyno grupei vadovavo antifašistai Harro Schulze-Boysen – žvalgybos karininkas, dirbęs Vokietijos Oro pajėgų ministerijoje bei Arvid Harnack, dirbęs Vokietijos Ekonomikos ministerijoje.
Belgijos armijos kovos rikiuotė (1914 m.)

Belgijos armijos kovos rikiuotė 1914 m. rugpjūčio pradžioje – Belgijos armijos dalinių hierarchinė organizacija, pavaldumas ir kiekybinės charakteristikos (karių, karinės technikos ir pan. skaičius).
Newsboys

Apie grupę

Grupę 1985 m. suformavo du jaunuoliai: Piteris Furleris ir jo mokyklos draugas Džordžas Perdikisas. Kiti du jaunuoliai prisijungė netrukus. Tai buvo Furlerio geriausias draugas Džonas Džeimsas ir bosistas Šonas Teiloras. Iš pradžių grupė buvo pasivadinusi The News, bet po persikėlimo į JAV pavadinimą pakeitė į Newsboys. Tai buvo padaryta norint išvengti konfliktų su JAV grupe Huey Lewis and the News. 1987 metų pabaigoje, atvykus į Jungtines Amerikos Valstijas, grupė Newsboys pasirašė sutartį su kompanija Refuge Communications ir jau 1988 m. išleido savo pirmąjį albumą Read All About It. Dar po dvejų metų Newsboys išleido kitą savo albumą Hell Is for Wimps ir pradėjo aktyviai koncertuoti JAV ir visame pasaulyje. Grupė yra pelniusi Grammy ir GMA Dove apdovanojimus.
Ray Allen

Milvokio „Bucks“

1996 m. NBA naujokų biržoje buvo pašauktas 5 šaukimu Milvokio „Bucks“ klubo. Sėkmingiausias pasitaikė 2000–01 metų sezonas, kurio metu R.Alenas laimėjo NBA tritaškių konkursą, buvo pasirinktas į NBA simbolinę trečiąją komandą ir vedė ją į pergales kartu su didžiojo trejeto nariais Semu Kaselu ir Glenu Robinsonu iki Rytų konferencijos finalo serijos, kai pralaimėjo Aleno Aiversono vedamai Filadelfijos „76ers“ ekipai.

Sietlo „SuperSonics“

Išlikęs iki 2002–03 m. sezono Alenas buvo iškeistas į Sietlo „SuperSonics“ klubą, iš kurio mainų metu į „Bucks“ klubą persikėlė buvusi ryški Sietlo žvaigždė Garis Peitonas. Po traumomis nusėto 2003–04 m. sezono R.Alenas buvo įtrauktas į NBA simbolinę antrąją komandą bei, kartu su komandos draugu Rašaru Luisu, atvedė „Sonics“ ekipą iki 2005 m. Vakarų konferencijos pusfinalio.
Georg Kuphaldt

Georgas Frydrichas Ferdinandas Kuphaldtas (latv. Georgs Frīdrīhs Ferdinands Kūfalts, vok. Georg Friedrich Ferdinand Kuphaldt; 1853 m. birželio 6 d. Plene, Holšteine, Danija – 1938 m. balandžio 14 d. Berlyne, Vokietija) – vokiečių kraštovaizdžio architektas, dendrologas, dirbęs Rusijos imperijoje, iki 1914 m. gyvenęs Rygoje.
1880 m. buvo paskirtas Rygos parkų ir sodų vedėju (šias pareigas užėmė iki 1914 m.)
Projektavo daugelį Lifliandijos, Estliandijos (Kadriorgo rūmų parko Taline), Kuršo gubernijų, Žiemos rūmų Sankt Peterburge, Carskoje Selo rūmų parkus, tarp 1915–1929 m. buvo Šteglico sodo direktorius Berlyne, o Lietuvoje Žagarės, Raudondvario (Šeduvos), Pakruojo, Renavo dvarų parkus.
Duke Ellington

Edward Kennedy "Duke" Ellington (angl. Edward Kennedy "Duke" Ellington, 1899 m. balandžio 29 d. Vašingtonas – 1974 m. gegužės 24 d. Niujorkas) – amerikiečių džiazo kompozitorius, pianistas ir orkestro vadovas. Duke Ellington žinomas kaip vienas įtakingiausių džiazo, o gal ir visos amerikiečių muzikos, figūrų.

Biografijos ir veiklos epizodai

Elligtonas vadino savo muziką labiau „amerikiečių muzika“, nei džiazu, ir mėgo apibūdinti tuos, kurie jam darė įspūdį, kaip „be kategorijos“. Tai aprėpė daug muzikantų, dirbusių su jo orkestru, kai kurie iš jų laikomi džiazo "grandais" ir grojo su Ellingtonu dešimtmečius. Nors daugelis buvo verti dėmesio ir kaip nepriklausomi atlikėjai, Elligtonas suvienijo visus į vieną žinomiausių orkestrų džiazo istorijoje. Jis visada rašė specialiai kiekvieno muzikanto stiliui ir sugebėjimams, kaip „Jeep's Blues“ Johnny’iui Hodges’ui, „Concerto for Cootie“ Cootie’iui Williams’ui ir „The Mooche“ „kebliajam Semui“ Nanton’ui. Taip pat įrašė dainas, rašytas jo orkestro muzikantų, kaip Juan Tizol’io „Caravan“ ir „Perdido“, kurios atnešė ispanišką atspalvį bigbendo muzikai. Po 1941 m. jis dažnai bendradarbiavo su kompozitoriumi – aranžuotoju Billy Strayhorn, kurį jis vadino savo "alter - ego".
Elligton’as įrašinėjo daugelyje amerikietiškų įrašų studijų ir pasirodė kelete filmų. Po Antrojo pasaulinio karo su savo orkestru jis reguliariai koncertavo JAV ir Europoje. Duke’as vadovavo savo grupei nuo 1923 m. iki pat savo mirties 1974-aisiais. Po jo mirties grupę perėmė sūnus Mercer Ellington ir vadovavo ligi 1996 m., po kurio mirties nuo vėžio orkestrą perėmė jaunesnysis Mercer’io sūnus Paul Ellington.
Vladimiras Čeburinas

Biografija

Gimė Karagandoje, Kazchijoje. žaidė įvairiuose futbolo klubuose.
Dirbo futbolo trenerio darbą.
2012 m. atvyko į Lietuvą.
Su FK Kruoja tapo šalies vicečempionu. Po sezono grįžo į gimtinę.
2016 m. šį strategą pasikvietė Marijampolės „Sūduva“. 2017 m. su šiuo klubu iškovojo čempionų titulą.
2018 m. pradžioje iškovojo Supertaurę, net 5-0 sutriuškino FC Stumbras. O metų pabaigoje iškovojo dar vieną čempionų titulą.
2018 m. lapkričio 26 d. pranešta, kad treneris lieka dar metams.
Keturių paktas

Keturių paktas, kitaip Keturšalis susitarimas buvo 1933 m. birželio 7 d. inicijuota tarptautinė sutartis, kurią 1933 m. liepos 15 d. Venecijos rūmuose, Romoje, pasirašė Jungtinė Karalystė, Prancūzija, Hitlerinė Vokietija ir Italija. Pakto neratifikavo Prancūzijos parlamentas.

Keturių pakto tikslai

Keturių paktą, kaip priemonę užtikrinti tarptautinį saugumą, 1933 m. kovo 19 d. pasiūlė sudaryti Benito Musolinis. Pagal šį planą mažosios valstybės turėtų mažesnę įtaką didžiųjų valstybių vykdomai politikai. Keturios didžiosios valstybės galiausiai pasirašė sušvelnintą premjero Musolinio pasiūlyto Keturių pakto versiją. Vienas iš Musolinio tikslų siūlant šią sutartį buvo pasiekti suartėjimą su Prancūzija.
Virmantas Velikonis

Biografija

1954 m. baigė Kėdainių vidurinę mokyklą, 1959 m. Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
1959–1961 m. Kėdainių raj. „Pergalės“ kolūkio valdybos pirmininkas, 1961–1968 m. Kėdainių rajono vykdomojo komiteto plano komisijos pirmininkas, žemės ūkio valdybos viršininkas, 1968–1971 m. Dotnuvos parodomojo ūkio agronomas, mokslinis bendradarbis, 1971–1977 m. Hidrotechnikos ir melioracijos instituto sektoriaus vadovas, 1977–1992 m. Ramygalos kolūkio pirmininkas. 1992–1996 m., 1996–2000 m. ir 2000–2004 m. Seimo narys.
1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio seimo narys, 1989–1990 m. išrinktas TSRS Liaudies deputatų suvažiavimo liaudies deputatas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Panevėžio rajono skyriaus narys, Panevėžio rajono skyriaus tarybos narys, LSDP Etikos ir procedūrų komisijos narys.
1997–2000 m., 2000–2003 m. (LDDP sąraše), 2005–2007 m. ir 2007–2008 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys. 2005–2007 m. Sveikatos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas.
„Agronomų seklyčios“ pirmininkas. Sutuoktinė Brigita-Gražina, vaikai Žaneta, Virmantas.
Šventasis Kornelijus

Biografija

Romos imperatorius Decijus, valdęs 249–251 m. persekiojo krikščionis nesistemingai, bet 250 m. sausį jis įsakė visiems piliečiams atlikti religines aukas pareigūnų akivazdoje. Priešingu atveju grėsė mirtis. Daug krikščionių atsisakė tai padaryti ir buvo nukankintį, įskaitant popiežių Fabijoną, o kiti pakluso, kad išsigelbėtų. Po persekiojimų atsirado dvi minties mokyklos. Romos vyskupystės dvasininkas Novacianas teigė, kad atkritę per persekiojimus krikščionys negali grįžti į Bažnyčią, net jei ir gailisi. Pagal šią filosofiją vienintelis kelias grįžti yra naujas krikštas. Tačiau vyskupas Kiprijonas ir Kornelijus manė, kad antro krikšto nereikia ir užtenka tik nuoširdžios atgailos. Tikėdamasis, kad krikščionybė nunyks, Decijus uždraudė rinkti popiežių, bet jis turėjo išvykti kautis su įsiveržusiais gotais ir tuo metu buvo išrinktas naujas popiežius. Per 14 mėnesių be popiežiaus pagrindinis kandidatas Mozė mirė per persekiojimus. Novacianas manė, kad bus išrinktas popiežiumi, bet juo nenoriai 251 m. kovą buvo išrinktas Kornelijus.
Novacianas buvo piktas ne tik dėl neišrinkimo, bet ir tuo, kad naujasis popiežius netikėjo antru krikštu. Jis pasiskelbė antipopiežiumi, pradėdamas schizmą Bažnyčioje. Jis tapo griežtu savosios filosofijos šalininku, manė kad vyskupams negali būti atleistos didžiausios nuodėmės, o jos bus svarstomos tik per Paskutinį teismą. Kornelijų rėmė vyskupas Kiprijonas, Šventasis Dionyzas, dauguma Afrikos ir Rytų vyskupų, o Novicianą rėmė mažuma Romos kunigų ir pasauliečių. Kornelijus surinko 60 vyskupų sinodą, kad būtų ekskomunikuotas Novicianas ir jo šalininkai. Be to buvo kreiptasi į per persekiojimus atkritusius krikščionis, kad jie gali priimti komuniją po atgailos.
Susirinkimo nuosprendis buvo išsiustas visiems vyskupams, ypač Antiochijos vyskupui, aršiam Noviciano rėmėjui. Kornelijaus išsiųsti laiškai pateikia žinias apie to meto Bažnyčios dydį. Jie taip pat mini, kad Kornelijui buvo pavaldūs 150 dvasininkų ir Bažnyčia išmaitino 1500 žmonių kasdien. Buvo apskaičiuota, kad tuo metu Romoje buvo apie 50 tūkst. krikščionių.
251 m. birželį imperatorius Decijus žuvo kovoje su gotais ir Trebonianas Galas tapo naujuoju imperatoriumi. 252 m. birželį prasidėjo nauji krikščionių persekiojimai. Kornelijus buvo ištremtas į Čivitavekiją, kur po metų mirė. Iš pradžių teigta, kad jis mirė nuo tremties sunkumų, o vėlesni šaltiniai nurodo galvos nukirtimą. Jis buvo palaidotas ne su kitais popiežiaus, o gretimose katakombose. Įrašai ant jo kapo yra lotynų kalba, o ne graikų, kaip jo pirmtako ir įpėdinio. Jo tremties laiškai parašyti šnekamąja lotynų kalba, o ne klasikine, kuria rašė Kiprijonas ar Novacianas. Tad galima manyti, kad jis kilęs ne iš turtingos šeimos ir negavo gero išsilavinimo vaikystėje. Be to, jo laiškuose minima egzorcisto pareigybė pirmąkart Bažnyčios istorijoje. Kanonų teisė iki 1972 m. reikalavo, kad kiekvienoje vyskupijoje būtų egzorcistas.
Pakalniškių piliakalnis (Radviliškis)

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje dešiniajame Daugyvenės krante. Aikštelė netaisyklingo trikampio formos, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 25 m ilgio, 15 m pločio šiaurės rytų gale. Šlaitai statūs, 6-8 m aukščio. Piliakalnis apaugęs pušimis.
Į pietryčius nuo piliakalnio yra 0,2 ha ploto papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1996 m. 30 cm storio I tūkstantmečio pr. m. e. kultūriniame sluoksnyje rasta lygios keramikos, molio tinko. Vakarinėje pašlaitėje yra I tūkstantmečio vidurio pilkapynas.

Aplinkiniai piliakalniai

Žuvininkų piliakalnis 35 km
Ramulėnų piliakalnis 26 kmPeleniškių piliakalnis 40 km
Tričių piliakalnis 37 kmŠimonių piliakalnis 40 km
Raginėnų piliakalnis 2 kmNormančių piliakalnis 37 km
Velžių piliakalnis 13 kmPapušių piliakalnis 22 kmDiauderių piliakalnis 20 km
Kudinų piliakalnis 34 kmBaimainių piliakalnis 24 kmUpytės piliakalnis 26 km
Miustikas

Miustikas (angl. Mustique) – sala Priešvėjinių Antilų salų grupėje, Grenadinų salyne. Priklauso Sent Vinsento ir Grenadinų valstybei, įeina į Grenadinų parapiją. Plotas – 5,7 km².
Yra į pietryčius nuo Bekijos, apsupta koralų rifų. Ilgis 4,8 km, plotis iki 2,3 km. Paviršius kalvotas, iki 183 m aukščio.
Miustike gyvena ~500 gyventojų. Sala yra Britanijos karalienės Elžbietos II-osios sesers, princesės Margaretos valda. Į ją atvyksta poilsiauti tiek britų karališkosios šeimos nariai, tiek popkultūros žvaigždės. Gausu privačių vilų, prabangių viešbučių. Miustiko oro uostas. Pagrindinė gyvenvietė – Lovelas.
XV a. salą atrado ispanai ir pavadino Los Pájaros („paukščiai“). XVI a. čia slapstėsi piratai. Vėliau Miustike augintos cukranendrės.