google/wiki40b huggingface dataset:
Igor Mitoraj

Biografija

Igoris Mitorajus gimė 1944 m. kovo 26 d. Ederane Saksonijoje, Vokietijoje. Jo motina buvo lenkė, tėvas − prancūzas. Po antrojo pasaulinio karo jis gyveno Pietų Lenkijoje. 19 metų būdamas I. Mitorajus įstojo į Krokuvos dailės akademiją, kur mokėsi tapybos vadovaujamas avangardinio dailininko ir teatro režisieriaus Tadeusz Kantor. 1967 m. I. Mitorajus dalyvavo bendroje parodoje Krokuvoje. Mokytojo paskatintas 1968 m. išvyko į Paryžių, mokėsi Nacionalinėje dailės mokykloje. Po 1970 m. I. Mitorajus apsilankė Centrinėje Amerikoje, susidomėjo ikikolumbinių kultūrų menu ir pradėjo užsiimti skulptūra. 1976 m. Paryžiaus La Hune galerijoje įvyko jo personalinė skulptūros paroda. Iš pradžių I. Mitorajus dirbo su bronza ir terakota, 1979 m. apsilankęs Kararoje pradėjo dirbi su marmuru.
1983 m. I. Mitorajus įkūrė studiją Pjetrosantoje Italijoje, palaikė ryšius su Paryžiaus aplinka. 1986 m. jis dalyvavo Venecijos bienalėje, išgarsėjo tarptautiniu mastu. Daugelis jo viešų skulptūrų buvo užsakytos Italijoje. Garsiausiu jo kūriniu įvardijamos 2006 m. sukurtos bronzinės durys Romos Santa Maria degli Angeli e dei Martiri bažnyčiai. Kitas durys skulptorius sukūrė Matka Boża Łaskawa bažnyčiai Varšuvoje. 2001 m. jis apdovanotas Vittorio De Sica prizu Italijoje, 2007 m. jam Krokuvos dailės akademija suteikė garbės laipsnį ir 2012 m. jis apdovanotas Lenkijos Atgimimo ordino komandoro kryžiumi. Igoris Mitorajus mirė 2014 m. spalio 6 d. Paryžiuje. Savo kūryboje jis daugiausiai vaizdavo senovės dievų, herojų, mūzų, titanų figūras su tarsi nukirstomis dalimis: be galūnių, galvos fragmentų. Jo kūryba turi ryškių sąsajų su antikine skulptūra, tačiau savo žinia ir estetika išliko šiuolaikiška, modernistine.
Vygandas Telksnys

Vygandas Telksnys (1934 m. birželio 24 d. Sadutiškyje – 1991 m. gruodžio 17 d. Vilniuje) – kompozitorius, Lietuvos nusipelnęs kultūros veikėjas (1984).

Biografija

Buvo silpnos sveikatos. Būdamas mažas, nukrito ir susižeidė stuburą, padarinius jautė visą gyvenimą. 1953 m. baigė Krakių vid. mokyklą. 1953–1957 m. mokėsi KPI. Baigęs keturis kursus, išstojo. 1961 m. baigė Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikumą. Vėliau, persikėlęs į Vilnių, 1961–1963 m. mokėsi Vilniaus Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje, kompozicijos specialybės. Dėl ligos mokslą nutraukė. 1962–1963 m. dirbo Vilniaus mokytojų namų estradinio orkestro vadovu.

Kūryba

Pirmoji Vygando Telksnio daina, išgarsinusi kompozitorių, buvo „Kaunas naktį“ (1958 m.), kurią atliko Virgilijus Noreika. Nuo 1958 m. daugiausia kūrė pramogines dainas, muziką videofilmams, dramos spektakliams.
Sukūrė televizijos operetę „Girnų muziejus“ (libretas Č. Valatkos ir Pr. Raščiaus, 1974 m.), muziką operetei „Tetulės Emilijos lobis“ (1974 m.), muziką operai „Karlsonas, kuris gyvena ant stogo“ (1989 m.), roko siuitą „Duokit garo“ (1978 m.).
Kūrė miuziklus vaikams, iš jų populiariausi: „Didysis burtininkas“, „Karlsonas, kuris gyvena ant stogo“ (abu 1978 m.), „Raganiukė“ (1981 m.).
Sukūrė daug dainų, dainų dainelių renginiams, tremtinių chorams, televizijos spektakliams, per 150 instrumentinių kūrinių, išleido 8 plokšteles suaugusiems ir 3 vaikams. Iš viso užrašyta per 1000 įvairių kūrinių.
Žymiausi estradiniai kūriniai:
„Vilniui“, „Neringai“, „Žydėjimo šviesa“, „Senelė mylėti neleidžia“, „Mano senai mokyklai“, „Kada kvepia žiedai“, „Du miestai“, „Nerūpestingas vaikinas“, „Pavasario knyga“, „Raganėlės vestuvės“, „Širdžiai reikia širdies“, „Motinos dangus“, „Parnešt saulėtekio einu“, „Vyrai šoka“, „Nebark manęs, mamyt“, „Gera būti žmogumi“, „Tavo žodžių šviesa“, „Ant Vilniaus kalvų“, „Kai tavo akys man šypsosis“.

nuoroda į garso įrašus

V. Telksnio dainos (mp3 formate)(soundcloud.com)

nuoroda į dainos tekstą

Mano senai mokyklai. V.Telksnys (atl. V.Bagdonas)
Rita Aleknaitė-Bieliauskienė. Vaikas, nusileidęs iš dangaus. Vygando Telksnio fenomenas. Monografija. Vilnius: Versmė, 2012.
Lamborghini Urus

Lamborghini Urus – koncepcinis modelis, kuris buvo pristatytas 2012 m. Pekino automobilių parodoje. Šis padidinto pravažumo modelis daugiau skirtas Kinijos rinkai, kuri dabar yra antra svarbiausia „Lamborghini“ bendrovei po JAV. Bendrovės vadovas tikisi, kad šio modelio metiniai pardavimai pasieks 3 tūkst. vienetų., kai bus pradėta jo serijinė gamyba, o tai leistų gerokai padidinti įmonės pardavimus, kurie 2011 m. siekė 1600 vienetų. Jis taip pat mano, jog „Urus“ leis „Lamborghini“ vėl tapti pelningu gamintoju. Tokį taktinį „Lamborghini“ ėjimą paskatino ir itin sėkmingas „Porsche Cayenne“ modelis.

Savybės

4,99 m ilgio keturvietis „Urus“ varomas visais ratais. Lyginant su konkurentais, jis yra gerokai žemesnis – jo aukštis siekia 1,66 m, o plotis – 1,99 m. Po koncepcinio „Lamborghini Urus“ variklio gaubtu sumontuotas 600 AG agregatas, tačiau daugiau jokių techninių duomenų neatskleidžiama.
Dogma 95

Dogma 95 yra avangardinis kinematografijos judėjimas, kurio pradininkais laikomi danų režisieriai: Lars von Trier, Thomas Vinterberg, Kristian Levring ir Søren Kragh-Jacobsen.
Dogmos 95 tikslas buvo išgryninti filmo kūrimą atmetant brangius ir įspūdingus spec. efektus, postprodukcinius pakeitimus ir kitus bandymus priblokšti žiūrovą. Taip išgrynintos išraiškos priemonės judėjimo ideologų nuomone turėjo versti kūrėjus koncentruotis į pačią istoriją ir aktorių vaidybą. Tuo pačiu ir neapkrauti žiūrovai gali giliau įsigyventi į pasakojimą, nuotaikas.

Judėjimo gimimas

Judėjimo pradžia laikoma 1995 m. kovo 22 d. Paryžiuje, konferencijoje, skirtoje aptarti neaiškią komercinio kino ateitį (Le cinéma vers son deuxième siècle). Joje pakviestas kalbėti Larsas von Trieras vietoj lauktos kalbos ėmė reklamuoti judėjimą Dogma 95.
Česys Grenda

Biografija

1957 m. baigė Vilniaus universitetą. 1969 m. Vilniaus universitete apgynė disertaciją „Veiksmažodžių junginiai su bendratimi dabartinėje lietuvių literatūrinėje kalboje“, humanitarinių mokslų daktaras. Nuo 1964 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, nuo 1971 m. docentas. 1968–1971, 1982–1987 ir 1994-1996 m. Lietuvių kalbos ir literatūros katedros vedėjas.
Tyrinėja lietuvių kalbos sintaksę, akcentologiją, vietovardžių kilmę. Paskelbė per 70 publikacijų respublikos ir Šiaulių miesto spaudoje.
Kazys Jankauskas

Biografija

Pirmojo pasaulinio karo metais su tėvais atsidūrė Rostove prie Dono. 1921–1929 m. dirbo geležinkelio darbininku, kelio meistro raštininku, mokėsi Šiaulių suaugusiųjų gimnazijoje. 1929–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) ir Vilniaus universitete studijavo rusų kalbą ir literatūrą, lankė Balio Sruogos teatro seminarą. Nuo 1930 m. spausdino prozos kūrinius leidiniuose „Vienybė“, „Diena“, „Lietuvos aidas“, „XX amžius“, „Naujoji Romuva“, „Židinys“ ir kt.
1940–1946 m. mokytojavo Šiaulių mergaičių gimnazijoje, dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą. Per Antrąjį pasaulinį karą paskelbė apsakymų apie 1941 m. trėmimus. 1943–1944 m. Šiauliuose sudarė ir išleido almanacho „Varpai“ 2 knygas. 1946–1951 m. Grožinės literatūros leidyklos redakcijos vedėjas. 1951 m. apkaltintas antisovietine veikla, suimtas, nuteistas 25 m. ir išvežtas į lagerius. 1955 m. grįžo į Lietuvą. 1956–1966 m. dirbo bibliotekininku Kauno 13-ojoje vidurinėje mokykloje. Palaidotas Eigulių kapinėse.

Kūryba

Romanuose, apysakoje, apsakymuose vaizduojamas inteligentų, geležinkelio darbininkų, tarnautojų gyvenimas. Pagrindinis veikėjas – inteligentas klajūnas, romantikas, gyvenantis be jokio pragmatinio tikslo, pabrėžiami jo emociniai išgyvenimai, doroviniai principai, yra autobiografinių motyvų. Autobiografiniame romane „Ne pirmas kartas“ aprašomas jauno žmogaus tapsmas, taip pat realios asmenybės (Vincas Krėvė, Balys Sruoga, Henrikas Radauskas). Knygoje „Šermukšnis prie ežero“ pasakojami lagerių išgyvenimai, aukštinama religija paremta žmogaus tvirtybė.
Išvertė Antono Čechovo, Maksimo Gorkio ir kitų rašytojų kūrinių.
Garbage (1995 albumas)

Garbage – grupės Garbage debiutinis albumas. Įrašų kompanija Almo Sounds 1995 metų rugpjūčio 15 išleido JAV, o 1995 metų spalio 2 kompanija Mushroom Records išleido Jungtinėje Karalystėje.
Suburitō

Suburitō (jap. 素振り刀) – japoniškas medinis treniruočių kalavijas, gerokai didesnis ir sunkesnis už tipišką bokeną.
Suburitō ilgis paprastai būna apie 115 cm, masė – apie 1 kg, nors gali būti ir 130 cm ilgio ir 2 kg svorio. Suburitō visiškai neturi gardos.
Suburitō naudojami treniruojantis, tačiau ne treniruojantis su priešininku, o atliekant suburius (suburi) ir katas (kata). Treniruojantis su suburitō tobulinami gebėjimai palaikyti kirčio kampą (hasuji) ir gebėjimą sustabdyti kalaviją (tomei). Treniruotėse su suburitō paprastai naudojamas tanrenuchi, kuris dabar paprastai yra statmena automobilio padanga, įtvirtinta betoniname stove.
Gana dažnai klaidingai manoma, kad suburitō skirti treniruotis žmonėms, besimokantiems kautis su nodačiais, kadangi suburitō ir nodačiai yra panašios formos ir masės. Iš tikrųjų suburitō skirti visiems besimokantiems kautis japoniškais kalavijais.
Pagal legendą Miyamoto Musashi išdrožė suburitō iš irklo, kol keliavo į dvikovą su Sasaki Kojiro, kurį nukovė smūgiavęs į galvą, sulaužęs kairį šonkaulį, pradūrusį plautį.
Rudos-Pruskos valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Lenkijos Kongreso karalystės laikais 1868 m. iš Pruskos ir Rudos valsčiaus buvo padarytas vienas valsčius. 1870 m. gegužės 31 d. vietoj šio valsčiaus buvo sukurtas Vonsošo valsčius. Po kelerių metų buvo atkurti Rudos ir Pruskos valsčiai.
GNU Classpath

GNU Classpath – svarbi GNU projekto dalis, kurios tikslas – sukurti atviro kodo Java sisteminę biblioteką.
Nors straipsnio rašymo metu dar galutinai nebaigta, GNU Classpath biblioteka jau naudojama daugelyje projektų, nes yra reikalinga kiekvienai Java virtualiai mašinai. GNU Classpath domisi įvairūs moksliniai projektai, nes Sun Microsystems bibiliotekos kodą buvo draudžiama keisti ir todėl su juo eksperimentuoti nebuvo galima. Biblioteką taip pat naudoja įvairios specifinės virtualios mašinos (nuo vien Java ir Asembleriu parašytos operacinės sistemos JNode iki kreditinių kortelių programinės įrangos).
Praeityje šis projektas kėlė tikslus pasiūlyti visiškai paruoštą naudoti Java aplinką ir turėjo savo virtualią mašiną (Japhar). GNU Classpath pamažu tampant bendro pobūdžio, įvairioms mašinoms skirta biblioteka, Japhar buvo skiriama vis mažiau dėmesio, kol ji liko visiškai nebepalaikoma. Dabartinės GNU Classpath versijos reikalauja vienos iš daugelio šiuo projektu besiremiančios išorinės mašinos palaikymo.
GNU Classpath kuria tipiška atviro kodo programuotojų bendruomenė. Šiuo metu projekte aktyviai dirba maždaug 30 žmonių iš viso pasaulio dar maždaug tiek pat asmenų yra aktyviai dirbę prie projekto anksčiau. Didžioji projekto dalis (Java 1.4 apie 99,7 %) šiuo metu yra pabaigta, jis ekspertų vertinamas milijoninėmis sumomis.
GNU Classpath naudoja sujungimo išimtimi papildytą GPL licenciją.

Bendruomenės reakcija į Sun Microsystems perėjimą prie atviro kodo

Nors Sun Microsystems paskelbė, jog jų originali sisteminė java biblioteka ateityje bus platinama su beveik tokia pat kaip ir GNU Classpath licencija (GPL bei sujungimo išimtis), ilga laiką jai alternatyviu buvęs GNU Classpath bent jau kol kas netampa mažiau aktyvus. GNU Classpath 0.93 buvo paskutinė java 1.4 palaikymui skirta versija. Bendruomenė teigia pereinanti prie 1.5.
Atviro kodo bei laisvosios programinės įrangos bendruomenė sveikina Sun Microsystems apsisprendimą, tačiau yra nepatenkinta firmos numatytu gana ilgu pereinamuoju laikotarpiu. Kol bent vienas Sun modulis tebeturi uždaro kodo licenciją, GNU Classpath teigia parūpinsiąs jam laisvą alternatyvą. Sun Microsystems šiuo metu derasi su nedaugelio jai nepriklausančių java komponentų savininkais dėl kodo atvėrimo.
Esama platformų, į kurias Sun Microsystems java apskritai neperkelta. Yra virtualių mašinų projektų, reikalaujančių būtent GNU Classpath standartą atitinkančios klasių bibliotekos. Visi šie subprojektai taip pat neskatina mesti pradėto darbo ir labiau nuteikia laipsniškam Sun Microsystems kodo perkėlimui į jau egzistuojančius, praeityje alternatyviais buvusius projektus.
Taip pat minima, jog GNU Classpath bendruomenė yra laisva panaudoti Sun Microsystems GPL kodą ir vystyti jį kitaip negu numato oficiali Sun Microsystems strategija.
Music from the Film More

Kilmė

Galima atsižvelgti į tą grupės reputacijos faktą, kad Pink Floyd savo karjeros pradžioje gavo pasiūlymą sukurti ir parašyti muziką filmui. Grupei prireikė tik aštuonių dienų, kad pritaikytų prie siužeto, kurio veiksmo tema – hipiai, narkotikai Ibizoje, muziką. Tiesa, kai kurios dainos buvo jau panaudotos anksčiau koncertuose. Nepažiūrėjus filmo, sunku pasakyti, kaip tinka Pink Floyd muzika, nors kai kurių kompozicijų pavadinimai nusako nuotaiką, kokią jos turėjo sukurti. Kaip dažnai pasitaiko, muzika filme labai skiriasi nuo įrašo plokštelėje, o daina „Seabirds“, kuri girdima kaip fonas vakarėlyje, iš vis nepateko į plokštelę. Ši daina įtraukta į Pink Floyd rinkinį „The Pink Floyd Songbook“ ir išleista 1976 m.

Albumo viršelis

Albumo viršeliu užsiėmė S. Torgersono dizaino studija „Hipgnosis“. Jame panaudotas paprasčiausias kadras iš kino filmo. Užrašas ant viršelio skelbia: „Muzika iš kino filmo „More“, parašyta ir atlikta grupės „The Pink Floyd“. Prieš grupės pavadinimą panaudotas artikelis „The“ tarsi primena įžymios grupės statusą, kuris lydi muzikantus daugiau kaip ketvirtį amžiaus.
Taikinamasis tarpininkavimas

Taikinamasis tarpininkavimas (mediacija, lot. mediatio) – alternatyvus ginčų sprendimo būdas, kurios metu vienas ar keli ginčų taikinimo tarpininkai (mediatoriai) padeda ginčo šalims taikiai spręsti ginčą.

Lietuva

Lietuvoje galioja LR civilinių ginčų taikinamojo tarpininkavimo įstatymas. Jis nustato pagrindines civilinių ginčų taikinamojo tarpininkavimo sąlygas ir jo taikymo teisines pasekmes. Taikomas neteisminiam ir teisminiam civilinių ginčų taikinamajam tarpininkavimui, išskyrus dėl tokių civilinių teisių ir pareigų iškilusius ginčus, dėl kurių sudarytos taikos sutartys pagal įstatymus laikomos negaliojančiomis. Įstatymas netaikomas teisminiam sutaikymui (taikinimui), kurį atlieka bylą nagrinėjantis teisėjas.
Kazys Jakubėnas

Biografija

Brolis poetas Alfonsas Jakubėnas. 1928 m. baigė Biržų gimnaziją. Besimokydamas organizavo socialistinio jaunimo organizacijos „Žiežirba“ kuopeles Biržų apskrityje, nuo 1925 m. bendradarbiavo „Kultūros“ žurnale. Iki 1937 m. priklausė aušrininkų organizacijai. Nuo 1928 m. Lietuvos universitete studijavo teisę, baigė 2 kursus. 1929 m. gegužės mėn. suimtas ir nuteistas 10 metų kalėti už atentatą prieš ministrą pirmininką Augustiną Voldemarą, kuriame nedalyvavo. 1931 m. paleistas, bet 1933–1935 m. ir 1937 m. vėl kalintas. 1936 m. vėl studijavo Vytauto Didžiojo universitete.
1941 m. dirbo Kaune baldų dirbtuvėje, vokiečių okupacijos pradžioje buvo suimtas nacių. 1942–1943 m. – Alytaus tuberkuliozės sanatorijoje, vėliau slapstėsi, padėjo gelbėti žydus. 1946 m. dėl tariamos antisovietinės agitacijos pašalintas iš LTSR rašytojų sąjungos, suimtas už dalyvavimą pogrindžio veikloje, kalintas Vilniaus kalėjime, nuteistas 5 m. kalėti, išvežtas į Karagandos lagerį. 1947 m. byla nutraukta, jis paleistas, bet kūryba buvo ignoruojama, nespausdinama. Sovietinių saugumiečių tardymo metu mirtinai nukankintas.

Kūryba

Poezijos rinkiniuose vyrauja gimtojo krašto ir sunkios valstiečių dalios, sielvarto dėl socialinės neteisybės motyvai, maištingos protesto, laisvės ir kovos troškimo nuotaikos; ryškus polinkis į romansus ir liaudies dainas. Satyrinėje poezijoje išjuokiami politikieriai, karjeristai, tariami patriotai. Parašė žaismingų, skambių eilėraščių vaikams, novelių, feljetonų, lit. straipsnių, publicistikos. Atšilimo laikotarpiu dar išleista poezijos rinktinė Ūžia melsvas šilas. Pagal jo eilėraščius dainų sukūrė kompozitoriai Lionginas Abarius, Jurgis Gaižauskas, Juozas Karosas ir kiti.
Išvertė V. Hugo, S. Maršako, Žorž Sand, A. Tolstojaus kūrinių jaunimui.
Steponas Dapševičius

Steponas Dapševičius (g. 1927 m. vasario 24 d. Mitkaičių k., Nevarėnų valsč., Telšių apskr.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija

Baigęs Viekšnių (Akmenės r.) septynmetę mokyklą, 1950–1954 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. K. Griauzdė ir J. Karosas). Būdamas trečiame kurse, pradėjo vadovauti saldainių fabriko „Gegužės pirmoji" mišriajam chorui.
Nuo 1954 m. rudens Kaltinėnų (Šilalės r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro (70 dalyvių) ir skudučių ansamblio vadovas – abu kolektyvus parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei.
Nuo 1958 m. Virbalio (Vilkaviškio r.) vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, moksleivių ir kultūros namų chorų vadovas. Kultūros namų mišrųjį chorą (70-75 dalyviai) parengė 1960, 1965 ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms. 1967 m. respublikiniame konkurse jo vadovaujamas vyrų choras savo grupėje pelnė laureato vardą.
Nuo 1974 m. Prienų rajoninių kultūros namų meno vadovas, mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovas.
Nuo 1979 m. taip pat vadovavo Balbieriškio kultūros namų mišriajam chorui ir vokaliniams ansambliams. 1980 m. respublikinei dainų šventei parengė Prienų rajoninių kultūros namų ir Balbieriškio kultūros namų chorus, o 1985 m. respublikinei dainų šventei Balbieriškio kultūros namų mišrųjį chorą. Chorai dalyvavo respublikiniuose konkursuose, rajono dainų šventėse ir koncertuose. 1994 m. pabaigoje pradėjo vadovauti Birštono tremtinių chorui „Pušelė“ ir jį parengė 1997 m. tremtinių dainų šventei „Leiskit į Tėvynę“ Klaipėdoje. Taip pat vadovauja Prienų moterų vokaliniam ansambliui „Nemunas". Buvo rajoninių dainų švenčių dirigentas ir vyr. dirigentas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Ariogalos vėliava

Ariogalos vėliava – raudoname lauke du geležtėmis į viršų sukryžiuoti sidabriniai kardai su auksinėmis rankenomis. Po jais sidabriniame kaspine devizas – VERČIAU GYVYBĘ PRARASIM NEI LAISVĘ. Laisvuosiuose vėliavos galuose – dviguba siaura sidabrinė juostelė.
Vėliavoje panaudotas Ariogalos herbas.
Kaukazas

Istorija

Dėl Kaukazo pozicijos tarp Turkijos, Irano ir Rusijos jis buvo kultūrinių, karinių, religinių ir politinių konkurencijų arena. Ten šios trys šalys vykdė ekspanciją. Beveik per visą istoriją Kaukazas buvo Irano įtakos sferoje, bet XIX a. Kadžarus išvijo Rusijos imperija.
Valdant Ašurbanipalui (669–627 m. pr. m. e.) Asirijos imperija siekė Kaukazo kalnus. Šiame regione buvo Armėnijos, Kaukazo Albanijos, Kolchidės, Kaukazo Iberijos ir kitos karalystės. Vėliau Kaukazas buvo prijungtas prie įvairių Irano imperijų, tarp jų medų, Achemenidų, partų ir Sasanidų. 95-55 m. pr. m. e. valdant Tigranui Didžiajam Armėnijos karalystė tapo imperija, kurios vasalėmis buvo Iberija, Albanija, Partija, Atropatenė, Mesopotamija, Kapadokija, Kilikija, Sirija, Nabatėjų karalystė, Judėja. Imperijos plotas buvo 3 mln. kvadratinių kilometrų. Tigranas Didysis buvo paskutinis stiprus helenistinis karalius ir stipriausias regione 67 m. pr. m. e. Tuo metu zoroastrizmas tapo dominuojančia religija regione išskyrus pačią Armėnijos karalystę. Vėliau dėl regiono kovojo Persija ir Bizantija, kelis kartus užėmusi sritį, bet neišlaikiusi.
Kai Armėnija tapo pirma krikščioniška valstybe pasaulyje 301 m., o Albanijoje ir Gruzijoje irgi paplito krikščionybė, ji pradėjo stelbti zoroastrizmą. Musulmonams užėmus Iraną, regioną užėmė arabai, atsirado Armėnijos emyratas. Bet po kelių sukilimų 884 m. ir 885 m. Armėnija tapo nepriklausoma bei kelis kartus sumušė arabų armijas. Tuo metu Armėnijos sostine buvo Anis su 200 tūkst. gyventojų ir „1001 bažnyčia“. Šalies galios viršūnė buvo Gagiko I valdymas, kai Iberija ir Albanija buvo vasalėmis. 1045 m. Armėniją užėmė Bizantija. XII a. Gruzijos karalius Dovydas Statytojas išvijo musulmonus iš Kaukazo, Gruzijos karalystė viešpatavo regione. 1194–1204 m. Gruzijos karalienės Tamaros armija sutriuškino įsiveržusius turkus, vykdė reidus į jų valdomą Pietų Armėniją. Gruzija tęsė karus už Kaukazo ribų. Laikinai žlugus Bizantijai 1204 m., Gruzija buvo galingiausia krikščioniška šalimi visuose Artymuose Rytuose. Vėliau Kaukazą valdė turkai, mongolai, vietinė karalystės, Persija ir galiausiai Rusija.
Šiuolaikiniai laikais dėl Kaukazo varžėsi Turkija, Persija ir Rusija, kuri laimėjo grumtynes. Regionas buvo du kartus sujungtas per Rusijos pilietinį karą kaip Užkaukazės demokratinė federalinė respublika 1918 m. balandžio 9 d. – gegužės 26 d., o po to sovietų Užkaukazės TFSR 1922 m. kovo 12 d. – 1936 m. gruodžio 5 d.
XX a. penktame dešimtmetį čečėnai, ingušai (kartu 480 tūkst.), balkarai, karačiajai, turkai meschetinai (120 tūkst.), kurdai, Kaukazo vokiečiai (beveik 200 tūkst.) buvo masiškai tremiami į Sibirą ir Vidurio Aziją. Pagal Nicolas Werth, iš 600 tūkst. Kaukazo tremtinių 1943–1944 m. ketvirtis buvo mirę 1948 m.
Žlugus Tarybų Sąjungai, Armėnija, Azerbaidžanas ir Gruzija tapo nepriklausomos 1991 m. Po to Kaukaze kilo daug tautinių karų ir pasienio konfliktų: Kalnų Karabacho karas (1988–1994 m.), Osetinų-ingušų konfliktas (1989–1991 m.), Abchazijos karas (1992–1993 m.), Pirmasis Čečėnijos karas (1994–1996 m.), Antrasis Čečėnijos karas (1999–2009 m.) ir Pietų Osetijos karas (2008).
Butautų dvaras

Istorija

Minimas nuo 1750 m. Raudonų plytų dvaro rūmai pastatyti XX a. pradžioje, yra vadinamojo „plytų stiliaus“. Po 1940 m. gaisro buvo kapitaliai remontuoti.
Sovietmečiu čia buvo pradėta gaminti biržietišką alų, buvo atidarytas alaus muziejus. Dvarvietę puošia dvi skulptūros. Medinė vaizduoja garsųjį Žaldoką – aludarį iš Boriso Dauguviečio pjesės „Žaldokynė“. Kita – meninis skulptorinis akcentas – J. Lebednyko „Kaktusas“. Dvaras dabar yra privatus, muziejus tebeveikia.
Lašinių akmuo

Lašinių akmuo – didžiausias akmuo Rumšiškių apylinkėse, esantis Kauno marių regioniniame parke, Kaišiadorių raj. Valstybinis gamtos paveldo objektas.
Akmuo yra beveik 4 m ilgio, guli mišriame miške, 200 m į šiaurę nuo Strėvos, šlaite mikroterasoje prie Lašinių konglomeratų atodangos. Tokiame pat aukštyje už 100 m esančioje Strėvos atodangoje dėl gargždo sluoksnio išplovimo susidariusi panaši terasa. Tikėtina, kad vykstant šlaito išplovimui buvo nuplautas akmenį slėpęs gargždo sluoksnis, paviršiuje likusi kyšoti tik mažesnioji riedulio dalis. Didesnioji dalis įsmigusi į moreną. Riedulys beveik visas apsamanojęs, iš dviejų pusių turi atplaišas, viršuje aiškūs skilimo plyšiai.