Baltistanas

Geografija

Baltistanas yra didžiausia iš keturių istorinio Kašmyro dalių. Tai – rečiausiai apgyvendintas regionas Pakistane. Visą teritoriją užima Karakorumo kalnynas, ir vidutinis aukštis virš jūros lygio yra 3350 m. Regione yra antroji aukščiausia pasaulio viršūnė K2 (8611 m), kuri yra Baltistano šiaurės rytuose. Vyrauja gneisinės uolienos, šiaurėje yra ledynų, tarp kurių didžiausias – Baltoro ledynas.
Per kraštą teka Indo upė, kuri atiteka iš pietryčių (iš Ladako) ir sudaro siaurą tarpeklį. Baltistane į Indą įteka keli svarbūs intakai, tarp kurių yra Šjokas, Šigaras ir Gilgitas. Nors didžioji regiono dalis yra negyvenama, siauri ir ilgi šių upių slėniai yra tinkami gyvenimui. Kiti svarbūs Baltistano slėniai yra Hanza, Jasinas, Nagaras, Astorė, Khapalu ir kt.
Slėniuose auga šiokia tokia augalija (beržas, platanalapis klevas, eglė, pušis). Taip pat gali būti auginami granatai, vynuogės, persikai, kriaušės, melionai, kai kurie javai (miežiai, kviečiai, grikiai). Taip pat svarbią vietą ūkyje turi gyvulininkystė: auginami jakai, avys, ožkos ir kt.
Nors regionas turi keturis metų laikas, ilgiausia yra žiema (6-7 mėnesiai), kurios metu temperatūra nukrenta iki -25 laipsnių. Krašte mažai kritulių – vos 300 mm per metus, kadangi regionas nepriklauso musonų zonai.

Istorija

Seniausi minimi regiono gyventojai buvo indoeuropiečiai dardai, minimi senovės įrašuose, kurie taip pat gyveno ir gretimuose regionuose Kašmyro slėnyje. Gali būti, kad krašto gyventojai, kalbantys izoliuotomis kalbomis, kaip, pvz., burušai, priklauso dar senesniam gyventojų substratui. Priešistoriniais laikais į regioną pamažu migravo tibetiečių kalbomis kalbėjusios gentys, kurios maišėsi su vietos gyventojais. Taip radosi etninė grupė baltai (balti), kurie pasižymi rasiniu susimaišymu ir kalba tibetietiška baltų kalba. Dardų palikuonys taip pat išliko atskiruose slėniuose, ir didžiausia jiems priklausanti grupė Baltistane yra šinai, kalbantys indoeuropietiška šinų kalba (sudaro apie 65% regiono gyventojų).

Tibeto kultūrinė įtaka

Dėl savo kalnuotos ir atšiaurios geografijos kraštas ilgą laiką išliko menkai veikiamas aplinkinių aukšto lygio civilizacijų, pirmiausia Indijos ir Persijos kultūrų, ir išliko savotiška buferine zona. Ankstyvuoju laikotarpiu (I tūkst. viduryje) regioną greičiausiai kontroliavo žangžungai, sukūrę milžinišką imperiją vakarų Tibete ir valdę ją iš miesto prie Kailašo kalno (Ngaryje). Tradicija teigia, kad didžiausios ekspansijos laikotarpiu žangžungai valdė 18 kultūrinių regionų („karalysčių“), įskaitant ir Baltistaną. Jie į regioną atnešė savo pirmykštę politeistinę religiją – boną.
Budistinę aukšto lygio kultūrą į kraštą atnešė tibetiečiai iš U-cango regiono: Tibeto imperijos valdovas Songcenas Gampo VII a. užėmė Baltistaną (jis tuo metu tibetietiškai buvo vadinamas Baltijulu, t. y. „Baltų žeme“) ir pavertė vakariausia Tibeto provincija. Tibeto įtakoje baltų tarpe paplito Tibeto kultūra: budizmas, menas, raštas, kalendorius ir kiti jos aspektai. Regionas tapo svarbiu prekybinių kelių susikirtimo tašku: iš čia ėjo keliai į Lė, Kargilį, Šrinagarą, Simlą, Manalį, Jarkendą.
XI a. Centrinio Tibeto politinė įtaka sumenko, ir Tibeto imperija suiro į daug smulkių budistinių karalysčių. Baltijule tuo metu susikūrė trys stipriausios karalystės: Skardu (valdančioji dinastija – Makponai), Šigaras (valdančioji dinastija – Amača), Khaplu (valdančioji dinastija – Jabgo). Jos toliau palaikė kultūrinius santykius su Ladaku pietryčiuose, o kartais buvo nuo jo priklausomos. Tuo laikotarpiu tarp musulmonų geografų Baltijulas tapo žinomas kaip „Mažasis Tibetas“. „Didžiuoju Tibetu“ buvo vadinamas kitas musulmonams pažįstamas Tibeto kultūros regionas – Ladakas.

Persijos kultūrinė įtaka

XV a. galutinai sumenkus Tibeto kultūrinei įtakai, Baltijule įsigalėjo Islamas, kurį nešė misionieriai iš Persijos. Labai didelė jų dalis buvo persų mokslininko Nurbachšio pasekėjai. Dėl to įtakingiausia regione Islamo sekta iki mūsų dienų išlieka sunitų Nurbachšio ordinas (šiuo metu šią pakraipą išpažįsta apie 45% regiono gyventojų). Tačiau krašte taip pat paplito šiizmas (22% regiono gyventojų), sunitų Ahl al-Hadith sekta (3% gyventojų). Tibeto kultūrą keitė Islamo kultūra: buvo statomos mečetės, įsigalėjo arabų raštas, ir Baltijulas tapo vadinamas Baltistanu.
Islamo laikotarpyje dar labiau progresavo feodalinis susiskaidymas, kurio metu susiformavo daugybė feodalinių valstybėlių, dažniausiai valdomos kunigaikščių, tituluojamų mirais. Jos apimdavo ne daugiau, kaip nedidelį upės slėnį. Svarbesnės tarp jų buvo Nagaras, Hunza ir kitos.
1840 m. į Baltistaną įsiveržė dogrų iš Džamu karalystės pajėgos. Dograi inkorporavo regioną į Džamu ir Kašmyro karalystę. 1846 m. su britų pagalba Džamu maharadža ėmė valdyti milžiniškas sritis, kurios sudaro istorinį Kašmyro regioną. Kašmyro sudėtyje regionas nebuvo ramus, ir atskirų buvusių valstybėlių kunigaikščiai neretai sukildavo. Tik 1860 m. po nuožmios kovos šiaurinės regiono sritys galiausiai prijungtos prie valstybės. Didžioji dalis buvo administruojama kaip Gilgito agencija.
1947 m. prasidėjus Kašmyro konfliktui, Džamu ir Kašmyro karalystė buvo de facto padalinta tarp Pakistano ir Indijos. Nusistovėjus kontrolės linijai, Beveik visas Baltistanas liko kontroliuojamas Pakistano. Čia liko egzistuoti senieji britų administraciniai vienetai: Gilgito Agencija, Baltistano rajonas, ir Hunzos bei Nagaro valstybėlės. 1963 m. sutartimi su Kinija, šiaurės rytinis regiono pakraštys (Šaksgamo slėnis) pripažintas Kinijai.
1970 m. Pakistane atskiri vienetai sujungti į vieną, suformuojant Šiaurines teritorijas. Netrukus per regioną pradėta tiesti reikšminga Karakorumo autostrada, baigta 1978 m. Ji sujungė Pakistano sostinę Islamabadą su Kašgaru Kinijoje, eidamas per didesnius Baltistano miestus, įskaitant Gilgitą. 2009 m. šiam administraciniam vienetui suteikta savivalda ir naujas pavadinimas – Gilgitas-Baltistanas.