google/wiki40b huggingface dataset:
Nagojos pilis

Nagojos pilis – viena iš žinomiausių Japonijos pilių, pastatyta Nagojos mieste 1612 metais. Pilis klestėjo Edo periode, o per Antrąjį pasaulinį karą didžioji pilies dalis buvo sugriauta.

Istorija

Nustatyta, kad Nagojos pilies teritorijoje XVI amžiuje stovėjo kita pilis, kuri vėliau buvo apleista ir sunyko. Nagoja buvo vienas iš svarbiausių Japonijos centrų todėl netrukus prasidėjo naujos pilies statybos. Pradėti statybas nurodė Tokugava Iejasu, kuris perleido pilies valdymą savo sūnui Tokugavai Yoshinao. Pilies statyba užtruko iki 1612 metų. Nagojos pilis buvo viena iš svarbiausių Tokugavos šeimos rezidencijų ir konkuravo su Osakos pilimi.
Pilies aukso amžius siejamas su Edo periodu, nors pilies svarba išliko iki pat Meidži restauracijos. Per Antrąjį pasaulinį karą pilis buvo naudojama karinio belaisvių stovyklos reikmėms. 1945 metais didžioji dalis pilies buvo sunaikinta. Šiuo metu pilis yra moderni rekonstrukcija.
Riklikų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Levaniškių piliakalnis 21 kmŠovenių piliakalnis 8 kmButeikių piliakalnis 13 kmŠukionių piliakalnis 38 kmTrakinių piliakalnis 14 kmLaičių piliakalnis 15 kmSvirnų piliakalnis 1 kmVargulių piliakalnis 15 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Tigrajų regionas

Administracinis skirstymas

Tigrajų regionas padalintas į 4 administracines zonas. Regione yra 35 voredos.
Buniūnai

Istorija

Minimi 1593 m.
Dabartis (savaitraštis)

Dabartis – Valstybinės įmonės „Koordinatė“ savaitraštis, leistas 1985–1994 m. Kaune.

Istorija

Iki 1990 m. vadinosi „Staklių gamintojas“ ir ėjo kaip Kauno F. Dzeržinskio staklių gamybinio susivienijimo leidinys. Tiražas 1985 m. – 1500 egz., 1994 m. – 300 egz.
FK Sparta Klaipėda

Istorija

Klubo įkūrimo data nežinoma. Ankstesniais metais žaidė mažojo futbolo pirmenybėse, bei salės futbolą.
2018 m. pradžioje buvo nuspręsta apjungti pajėgas su SK Baltai Klaipėda ir dalyvauti KLFF organizuojamose pirmenybėse.
2018 m. sezone komanda jungtinė „Sparta-Baltai“ dalyvavo III lygoje (Klaipėdos zonoje).
Johann Gottlieb Fichte

Filosofinės idėjos

Jis žavėjosi „subjekto ir objekto laisve“. J. Fichtės filosofijos subjektas yra gryna savaiminė veikla, kurią jis tapatino su mąstymo veikla. Veikla ir aktyvumas padeda spręsti žmogaus prigimties problemą, bei padeda realizuotis žmogaus prigimčiai. Žmogiškosios veiklos prigimtis absoliutinama intelektinės intuicijos pagrindu.
J. G. Fichtei svarbiausias yra žmogus ir jo laisvė. Jam žmogus ne tik gamtinė, bet ir dorovinė būtybė. Jeigu manysime, kad juslinis pasaulis yra objektyvus, tai čia žmogus gyvena būtinume, bet kaip dorovinio elgesio subjektas žmogus turi laisvo pasirinkimo galimybę.
Žmogaus gyvenimo tikslas – tapti protinga ir savarankiška būtybe, kuri vadovaujasi tik savimi, t. y. būti sau pakankamu. Žmogus pats save kuria, o kurdamas save – jis kuria pasaulį.
Siku

Siku (isp. Sicu) arba samponija (zampoña) – tradicinė Andų pano fleita. Tai vienas pagrindinių Andų liaudies muzikos instrumentų. Sudaryta iš įvairaus ilgio bambukinių vamzdelių. Vamdzelių skaičius gali siekti 13, o ilgis net iki 120 cm. Išskiriamos 2 instrumento dalys: ira ir arka.
Yra didelė siku įvairovė, besiskiriančiu dydžiu, vamzdeliu skaičiumi. Būdingiausia siku yra Malta, ilgiausia – Toyo, mažiausia – Chulli.
Retro Studios

Istorija

„Retro Studios“ buvo įkurta 1998 m. Jeff Spangenberg Teksaso Ostino mieste. Iš pradžių įmonės veikla nebuvo sėkminga, daugelis žaidimų projektų buvo atšaukti. 2000 m. su „Retro Studios“ susisiekė Japonijos „Nintendo“ kompiuterinių žaidimų kompanija, kuri pasiūlė kurti naująjį „Metroid“ serijos žaidimą. „Metroid Prime“ žaidimas buvo išleistas 2002 m. „GameCube“ konsolei ir susilaukė komercinės sėkmės bei aukšto kritikų įvertinimo. Po jo išleidimo Jeff Spangenberg pasitraukė iš „Retro Studios“ ir pardavė savo akcijų dalį „Nintendo“. 2009 m. pradžioje iš studijos pasitraukė grupė darbuotojų, kurie buvo nepatenkinti veiklos kryptimi ir, kad kuria žaidimus tik „Nintendo“ platformoms. 2010 m. „Retro Studios“ atnaujino „Donkey Kong Country“ žaidimų seriją, kurią anksčiau kūrė britų „Rare“ kompanija. „Donkey Kong Country Returns“ tapo kol kas komerciškai sėkmingiausiu studijos žaidimu su 6,39 mln. išplatintų kopijų „Nintendo Wii“ konsolei ir daugiau nei 1,6 mln. vnt. „Nintendo 3DS“ delninei konsolei.
Mokesčių vengimas

Mokesčių vengimas (angl. tax evasion) – neteisėti veiksmai, kuriais siekiama sumažinti mokamą mokesčių sumą. Mokesčių vengimas dažnai pasireiškia kaip sąmoningas finansinės informacijos iškraipymas arba jos slėpimas nuo mokestinės valdžios.
Marinatas

Marinatas − konservuojantis tirpalas su acto rūgštimi, prieskoniais ir kitais priedais. Kitaip tariant tai prieskoniais pagardintas mišinys, kuriame prieš kepant mirkoma šviežia mėsa, paukštiena, žuvis ar jūros gėrybės. Pamarinuoti produktai suminkštėja ir įgauna aromato.
Pagal acto rūgšties kiekį marinatas būna nerūgštus (0,2−0,6 %) ir labai rūgštus (1−3 %).
Acto rūgštis (kai pH<4) sulaiko puvimo bakterijų, mielių ir kitų mikroorganizmų augimą, bet jei jos koncentracija yra <1,2 %, neapsaugo nuo pelėsių, acto rūgšties bakterijų ir kitų aerobinių mikroorganizmų; šiuo atveju marinuoti produktai dar pasterizuojami.
Daržovių marinate, be acto rūgšties, dar yra 5−7 % cukraus, 6−7 % valgomosios druskos, 1,4−3,5 % prieskonių (krapų, salierų, petražolių, krienų, česnakų, juodųjų serbentų ir lauro lapų, raudonųjų ir karčiųjų pipirų), vaisių marinate 20−25 % cukraus, 0,6 % prieskonių (gvazdikėlių, cinamono, kvapiųjų pipirų).
Krištolinė kaukolė

Krištolinės kaukolės – vientisi, iš skaidraus arba balsvo kvarco pagaminti žmogaus kaukolės modeliai, siejami su Mezoamerikos civilizacijomis (paprastai su majais arba actekais). Tiesa, moksliškai nebuvo įrodyta nei vienos iš šių kaukolių ikikolumbinė kilmė, manoma, kad jos pagamintos Europoje, turbūt XIX amžiuje. Dabar pasaulyje žinomos dvylika tokių kaukolių iš kurių 9 priklauso asmeninėms kolekcijoms, kitos – muziejams.
XIX a. pradėta prekiauti artefaktais, tariamai kilusiais iš senovės Mezoamerikos, tikintis juos labai pelningai parduoti. Pirmasis tokias kaukoles „rado“ Meksikoje dirbęs prancūzų archeologas ir kolekcionierius Eugène Boban. Ypač įspūdingas egzempliorius buvo „rastas“ 1924 m. britų rašytojo ir keliautojo F. A. Mitchell-Hedges ir jo dukros Anos majų mieste Lubaantune. Tačiau nei pats Mitchell-Hedges, nei kiti kasinėtojai apie kaukolę nemini, o ją paviešino tik Ana. 2009 m. nustatyta, kad kaukolė pagaminta sudėtingais instrumentais, kokių jokios senosios kultūros neturėjo ir greičiausiai taip pat sukurta Europoje.
Britų muziejuje saugoma 1897 m. pristatyta Eugène Boban pateikta kaukolė. Ši kaukolė panaši į Mitchell-Hedges krištolinę kaukolę, bet neturi judančio žandikaulio. Muziejaus kataloguose ji įvardinta kaip neautentiška, padirbta XIX a. Europoje. Kita Bobano kaukolė saugojama Paryžiaus Musée du Quai Branly, kur irgi po tyrimų nustatyta, kad ji pagaminta ne ikikolumbiniais laikais. Nacionaliniame gamtos istorijos muziejuje saugoma 1992 m. anonimo atsiųsta kaukolė, nustatyta, kad ji sukurta moderniais juvelyrikos įrankiais.
Kai kuriuose New Age tikėjimuose spekuliuojama apie paranormaliais krištolinių kaukolių galias. Esą kaukolė galinti sukelti vizijas, gydyti ligas, sukelti mirtį, kaukolės siejamos su 2012 m. pasaulio pabaigos prognoze. Dalis šių legendų pavaizduota filme „Indiana Džounsas ir krištolo kaukolės karalystė“.
Rūmų krantinė

Rūmų krantinė (rus. Дворцовая набережная) - dešinioji Nevos krantinė Sankt Peterburge tarp Kutuzovo krantinės ir Admiraliteto krantinės.
Tai viena gražiausių Sankt Peterburgo krantinių.
Palei krantinę yra išsidėstę Žiemos rūmai, Marmuro rūmai, Vasaros sodas.

Įdomūs faktai

Aleksandro kolonos pagrindui (600 tonų granito monolitas), padarytam 1830-1832 m. Piuterlaksko akmens skaldykloje, buvao naudojama speciali prieplauka Rūmų krantinėje. Pristatymo klausimais užsiėmė inžinierius pulkininkas Glasinas, kuris sukonstravo ir pastatė specialų botą "šventasis Nikolajus" turinti 1 100 tonų keliamąją galią. Iškrovimo darbams pastatyta speciali prieplauka. Iškrovimas vykdytas ant specialios medinės platformos molo gale, kurios aukštis sutapo su laivo bortu. Darbams vadovavo pirklio sūnus V. A. Jakovlevas, kuris buvo atsakingas už visą operaciją iki monolito iškrovimo ant kranto.
Arvydas Korsakovas

Biografija

Žaidė Banga Kaunas (1989 Lietuvos čempionas, 1990–1993), FBK Kaunas (1994–1995, 1997), Kareda Šiauliai (1996), Ranga-Politechnika Kaunas (1997–1998), Lietava Jonava (2001–2004) klubuose, Lietuvos rinktinėje.
Milka

Milka (iš vok. Milch + Kakao) – šokolado prekės ženklas, priklausantis Kraft Foods, nuo 2012 m. spalio – dukteriniam koncernui Mondelez. Paplitęs pieninis šokoladas su Alpių pienu ir jogurtiniu įdaru. Pakuotė violetinė, baltas užrašas su violetine karve.

Istorija

1825 m. Philippe Suchard pagamino naują desertą (pranc. [le] chocolat fin de sa fabrique). Produkto vardą "Milka" jis paskyrė soprano Milka Ternina (1863-1941) garbei.
1826 m. Serrières kaime jis įsigijo buvusį vandens malūną ir ten pradėjo šokolado plytelių gamybą (25-30 kg per dieną).

Skoniai

Lazdyno riešutų, braškių, jogurto, migdolų, grietinėlės-Crème, karamelės ar Nugat.
Milka ženklo papildiniai: Milka M-joy (4 rūšių), Nussini, Tender, Milka Luflée, Milka Herzen, Milka Montelino, Milka Schoko & Keks Minis, Milka Leo, Milka Amavel, Milka Schoko Drink, Milketten ir Milka Snax (4 rūšių).
Nutraukta gamyba: Milka Lila Stars (šokoladinės razinos), Milka Fresh („It’s cool, man!“), Milka Mona Lila, Milka Montelino ir Lila Pause.
Ordinas Už karinius nuopelnus

Ordinas „Už karinius nuopelnus“ (rus. Орден «За военные заслуги») – Rusijos Federacijos valstybinis apdovanojimas, kuriuo apdovanojami kariškiai už pavyzdinį pareigos atlikimą, už Rusijos gynybinės galios palaikymą, už narsą. Vienas iš būtinų reikalavimų – ne mažiau kaip 10 metų nepriekaištingos tarnybos. Ordinas įsteigtas 1994 m. kovo 2 d.

Ordino ženklo aprašas

Ordino ženklas gaminamas iš sidabro. Tai aštuonkampė žvaigždė, kurios įstrižiniai spinduliai yra penkiakampiai, padengti Rusijos vėliavos spalvų emaliu (raudona, mėlyna, balta).

Ženklo centre – medalionas, kurio apvade yra reljefinis užrašas За военные заслуги ('Už karinius nuopelnus') ir vainikas, kurio dešinė pusė (iš heraldinės, ženklą prisisegusio pusės) yra iš lauro šakelių, o kairė – iš ąžuolo šakelių. Medaliono centre – reljefinis Rusijos Federacijos herbo atvaizdas.
Ordino ženklo skersmuo – 40 mm. Antroje ordino pusėje – ordino ženklo numeris.
Ordino ženklas ausele ir grandele sujungtas su penkiakampe plokštele, aptraukta ordino juosta. Ordino „Už karinius nuopelnus“ juosta yra 24 mm pločio šilkinė muaro mėlyna juosta, kurios centre eina 5 mm pločio raudona juosta su baltais 2 mm pločio apvadais.

Apdovanotieji

Pagal paskelbtus duomenis žemiausio laipsnio apdovanotasis yra majoras, aukščiausio – generolas pulkininkas ir laivyno admirolas (atitinka armijos generolą). Didžioji daugumą apdovanotųjų – pulkininkai.
Apdovanotųjų tarpe yra ir nekariškių – Astrachanės gubernatorius Anatolijus Gužvinas (Анатолий Петрович Гужвин), Čitos gubernatorius Ravilis Geniatulinas (Равиль Фаритович Гениатулин), Maskvos vyriausybės galva Jurijus Lužkovas (Юрий Михайлович Лужков).
Šiuo ordinu 2004 m. lapkritį apdovanotas ir ginklų konstruktorius Michailas Kalašnikovas.
Karo tribūnas

Karo tribūnas (lot. tribunus militaris) – Senovės Romos pareigūnas, kuris buvo karinis valdininkas legione ar civilinėse institucijose.
Profesionaliojoje kariuomenėje karo tribūnai neturėjo konkrečiai apibrėžto pareigų rato, jie būdavo legiono štabo karininkai. Jiems užduotis pagal situaciją skirdavo legatas. Kartais teigiama, kad karo tribūno rangas ekvivalentiškas dabartinių kariuomenių pulkininkui.
Tradiciškai jauni vyriškiai, turėję senatoriaus rangą, būdami maždaug dvidešimties metų, siekdavo karo tribūno pareigų. Atitarnavę karo tribūnu jie pradėdavo „garbės kelią“ (cursus honorum) – kelionę karjeros laiptais senatorių pareigose.

Ankstyvojoje respublikoje

Respublikos laikais kiekviename legione būdavo šeši paskirti karo tribūnai. Vienu metu vadovaudavo du tribūnai, po tam tikro laikotarpio vyresniais tapdavo kiti du ir t. t. Karo tribūnais tapdavo Senato paskirti senatoriaus rango vyriškiai. Šį postą galėdavo užimti tie, kurie priklausė valdančiam sluoksniui, gabumų niekas netikrindavo.
Ankstyvosios respublikos laikais karo tribūnus kartais išrinkdavo kasmet renkamais konsulais, vadovavusiems Romos valstybei. Tokius konsulus vadindavo konsuliniais tribūnais, Tribuni militum consulari potestate 'karo tribūnai su konsulo valdžia'. Taip vietoj dviejų įprastinių konsulų metams išrinkdavo 4–6 karo tribūnai. Kam taip būdavo daroma nėra aišku, nors Titas Livijus teigė, kad kalta buvo klasinė kova Romos visuomenėje – patricijai labiau mėgo suteikti valdžią konsulams, o plebsas – karo tribūnams. Konsulinių tribūnų institucija išnyko po 366 m.p.m.e.
Valdis Lukoševičius

Valdis Lukoševičius (1929 m. kovo 25 d. Bilskėje, Smiltenės r., Latvija – 1994 m. kovo 13 d. Vilniuje), muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija

Mokydamasis Panevėžio berniukų gimnazijoje, kartu lankė muzikos mokyklą, kurioje mokėsi choro dirigavimo (dėst. M. Karka ir A. Belazaras). Vidurinėje mokykloje suorganizavo vyresniųjų klasių moksleivių chorą, vadovavo Mėsos kombinato mišriajam chorui.
1951–1953 Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute studijavo logiką ir psichologiją, suorganizavo Pedagogikos fakulteto mišrųjį chorą ir vokalinius ansamblius. 1978 neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose įgijo muzikos ir dainavimo mokytojo diplomą (diriguoti mokė S. Jareckaitė).
Kurį laiką dirbo Vilniaus miesto vaikų namuose, nuo 1953 pradėjo dėstyti muziką ir dainavimą, vadovauti vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams Vilniaus 32-ojoje, 3-ojoje, 8-ojoje ir 11-ojoje vidurinėse mokyklose.
Nuo 1958 ištisus tris dešimtmečius dėstė muziką ir dainavimą, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams bei vokaliniams ansambliams Vilniaus A. Vienuolio vidurinėje mokykloje. Choruose dainuodavo po 60-120 vaikų ir jaunimo, kurie dažnai koncertuodavo, dalyvavo radijo ir televizijos laidose, Vilniaus miesto ir respublikinėse dainų šventėse. Jaunių choras 1960, 1964 ir 1965 respublikinių dainų švenčių konkursuose laimėjo pirmąsias vietas. 1964 I respublikinei moksleivių dainų šventei parengė 100 dalyvių merginų chorą, o 1969 ir 1977 analogiškoms dainų šventėms 120 dalyvių vyresniųjų klasių mišrųjį chorą. Šis kolektyvas 1976 mokyklų chorų zoninėse varžybose pelnė antrąją vietą, dainavo 1981 moksleivių spartakiados atidarymo ir uždarymo iškilmių koncertuose. Choras pajėgė atlikti sudėtingesnius kūrinius ir meniškai juos interpretuoti. Mokykloje V. Lukoševičius įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą, leido sienlaikraštį, organizavo susitikimus su kompozitoriais ir atlikėjais. 1975 respublikinei dainų šventei parengė Paberžės (Vilniaus r.) vidurinės mokyklos jaunių chorą. Šioje mokykloje dirbo iki mirties. V. Lukoševičius buvo Vilniaus miesto ir rajono dainų švenčių dirigentas, skaitė pranešimus respublikiniuose pedagoginiuose skaitymuose, 1964 jis buvo apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Siemreabas

Pavadinimo kilmė

Miesto pavadinimas reiškia „Siamo pralaimėjimo vieta“ – šitaip jis pavadintas įamžinant humerų pergalę XVII amžiuje prieš tajų armiją (Ajutajos karalių).
Robert Plant

Robert Anthony Plant (Robertas Plantas, g. 1948 m. rugpjūčio 20 d.) – anglų vokalistas, dainų rašytojas, geriausiai žinomas kaip anglų roko grupės Led Zeppelin narys, vėliau pradėjęs solo karjerą.
Robertas Plantas išsiskiria savo plačiu balso diapazonu, paslaptingais dainų tekstais. Vokalistas užėmė trečiąją vietą prestižinio žurnalo „Classic Rock“ išrinktame visų laikų geriausiųjų vokalistų šimtuke. Iširus Led Zeppelin, Plantas pradėjo savo nemažiau sėkmingą solo karjerą.
1968 metais gitaristas Džimis Peidžas ieškojo vokalisto savo naujajai grupei, kai pamatė gabų dainininką viename Anglijos naktinių klubų. Plantas greitai surado bendrą kalbą su Peidžu ir abu nieko nelaukdami kibo į darbą – pradėjo perdirbinėti ankstesnius bliuzo kūrinius. Netrukus buvo įrašytas pirmasis grupės albumas, tokiu pačiu pavadinimu kaip ir grupė – Led Zeppelin. Tačiau Plantas, norėdamas išvengti įrašų kompanijos, su kuria tuo metu turėjo pasirašytą kontraktą, sankcijų kaip vienas albumo dainų kūrėjų nebuvo minimas.
Planto asmeninis gyvenimas nesiklostė taip gerai, kaip muzikinė karjera. 1975-aisiais jo žmona buvo sunkiai sužeista autokatastrofos metu Graikijoje. Tai stipriai paveikė atlikėjo kūrybą, ką buvo galima aiškiai pamatyti septintajame albume Presence. Tačiau negandos vokalisto neapleido, ir 1977 metais nuo infekcijos mirė jo sūnus. Tragedijos įkvėptas dainininkas parašė savo sūnui skirtą dainą All of My Love, išleistą paskutiniame albume.
Po būgnininko Džono Bonhamo mirties, zepelinai paskelbė pasitraukią. Tada Robertas Plantas pradėjo sėkmingą solinę karjerą, išleido ne vieną albumą. 2005 metais vokalistas su savo koncertiniu turu po Europą aplankė ir Lietuvą.
Vinycia

Istorija

Vinycia šaltiniuose minima nuo 1363 m. kaip lietuvių tvirtovė. XVII–XVIII a. įkurtas vienuolynų kompleksas, medinės Šv. Jurijaus ir Šv. Nikolajaus cerkvės.
Kolektyvas

Kolektyvas – Vakarų tautinių mažumų komunistinio universiteto lietuvių sektoriaus žurnalas, ėjęs 1921–1931 m. Maskvoje.

Istorija

Buvo dauginamas stiklografu ir hektografu, o nuo 1927 m. – spaustuvėje. Rengė redakcinė kolegija, atsakingasis redaktorius Vincas Kapsukas. Išėjo 37 numeriai. Tiražas – 100–400 egz.
Alkudija

Senamiestis

Senamiestis aptvertas sienomis, kurias statė maurai. Maurai – bendras Šiaurės Afrikoje gyvenančių klajoklių berberų, kuriuos VII a. islamizavo arabai, pavadinimas. Alkudijoje yra ir romėnų palikimo – mažas romėnų amfiteatras, mažiausias Ispanijoje iš visų išlikusių. Sienomis juostas Alkudijos senamiestis yra gražus, o didžioji sienomis juosto senamiesčio dalis yra skirta pėstėsiems. Miestelyje veikia daugybė kavinių, parduotuvių.

Paplūdimys

Alkudijos paplūdimys yra 11 km ilgio. Alkudija yra susijungusi su Plaja de Muro, kuris yra S‘Albuferos dalis, apsaugota rezervato dalis, kurią labai mėgsta paukščių stebėtojai. Visame baltojo smėlio paplūdimyje galima išbandyti vandens pramogas. Jūra negili, todėl idealiai tinkanti mandytis vaikams. Ten taip pat gausu barų, restoranų, maždaug panašiais atstumais išdėstytų pajūryje. Judant link pietų paplūdimiai darosi vis tylesni ir ramesni.
Iš Port de Alkudijos galima valtimi keliauti aplink salą, taip pat galima keliauti keltu į Menorką ir Barseloną.

Uostas

Miesto uoste yra daug mažų parduotuvių ir kavinių. Taip pat gausu vietų, kur galima įsigyti porceleno, juvelyrikos dirbinių ir panašių suvenyrų. Uoste automobiliai nevažinėja – jis pritaikymas tik pėstiesiems. Gražiausia uoste vaikščioti ankstyvais vakarais.
Alkudija yra 35 minutės kelio automobiliu nuo Palmos oro uosto.
Serbijos despotija

Įsikūrimas

Despotija išsivystė 1402 m. iš stipriausios XIV a. pabaigos serbų valstybėlės, Moravijos Serbijos. Jos kunigaikštis Steponas Lazarevičius, iki tol priverstas pripažinti Osmanų imperijos vasalitetą, pasinaudojo triuškinančiu turkų pralaimėjimu prieš mongolus, ir 1402 m. gavo iš Bizantijos imperatoriaus despoto titulą. Sudaręs sąjungą su Vengrija, jis gavo iš jos Belgrado miestą, ir perkėlė į jį savo sostinę. Šiauriniame despotijos pakraštyje buvęs Belgradas tiko kaip mažiausiai osmanų grėsmę turėjusi patirti vieta.
Steponui pavyko sėkmingai susidoroti su kilusiais iššūkiais: jo brolio Vuko ir sūnėno Džuradžo pretenzijomis į sostą, taip pat Osmanų grėsme. Pasinaudodamas Osmanų dinastiniais nesutarimais, 1412 m. jis nugalėjo vieną iš sultonų, Musą, ir sudarė sąjungą su kitu sultonu Mehmetu. Tai užtikrino jam užnugarį ir leido konsoliduoti serbų žemes. 1421 m. mirus Zetos kunigaikščiui Balšai III, Zetos žemės irgi perėjo Steponui.
Laikinas stabilumo ir taikos laikotarpis lėmė viduramžių serbų kultūros suklestėjimą. Serbijoje atsirado didelės bibliotekos, buvo kuriami literatūros kūriniai, vystėsi šalies ekonomika.

Smukimas

Po Stepono mirties 1427 m. sostą paveldėjo jo sūnėnas Džuradžas Brankovičius, kuriam despoto titulas patvirtintas 1429 m. Kadangi jis privalėjo atiduoti Belgradą Vengrijai, netoliese pradėtas statyti naujas miestas Smederevas, kuris tapo valstybės sostine. Praėjus vos 8 metams nuo statybų pabaigos, 1438 m. Osmanų armija vėl įsiveržė į Serbiją, o 1439 m. paėmė sostinę. Džuradžui pabėgus į Vengriją, Osmanai paskyrė Serbijoje savo vietininkus.
Džuradžas, sudaręs koaliciją su Vengrija ir Valakija, iki 1444 m. išvarė turkus iš Serbijos ir susigrąžino valdžią. Nepaisant to, jis buvo Osmanų vasalas ir turėjo siųsti armiją Mechmetui II paimti Konstantinopolį 1453 m. Vos prieš 5 metus jis siuntė piniginę paramą Bizantijai, kad sustiprintų miesto gynybines sienas. Maža to, 1455-57 m. Osmanai vėl užvaldė pietines despotato dalis, su sąlyga, kad išlaikys taiką su Džuradžo įpėdiniu Lazaru.
Lazarui mirus 1458 m., jis neturėjo įpėdinio, todėl valdžią paėmė Steponas Brankovičius Aklasis. 1459 m. jis apvesdino savo dukterėčią Mariją už būsimojo Bosnijos karaliaus Stepono Tomaševičiaus. Šio valdymas truko vos kelis mėnesius. Tų metų birželio mėnesį Mehmeto armija užėmė Smederevą ir pabaigė despotijos egzistenciją.
Despotijai žlugus, Serbijos despoto titulas buvo išlaikytas dar beveik 100 metų. Juo titulavosi Brankovičių giminės atstovai, rezidavę Kupine, nedideliame Vengrijos pasienio mieste (dab. Voivodina).
Marija Jurgelevičienė

Marija Jurgelevičienė-Lukoševičiūtė (slap. Mari Poisson, g. 1948 m. rugsėjo 22 d. Dirgėluose, Šilalės raj.) – prozininkė, poetė, eseistė, fotografė.

Biografija

1966 m. baigė Kaltinėnų vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė lituanistikos studijas Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos muzikos fakultete.
Nuo 1973 m. Šiaulių 9-osios vidurinės mokyklos, po to Suaugusiųjų aklųjų vidurinės mokyklos Šiaulių skyriaus, III vakarinės vidurinės mokyklos, Šilėnų aštuonmetės mokyklos, vėl Suaugusiųjų aklųjų vidurinės mokyklos mokytoja. 1980 m. Šiaulių Povilo Višinskio Viešosios bibliotekos vyr. bibliotekininkė. 1989–1991 m. Suaugusiųjų aklųjų vidurinės mokyklos mokytoja. 1991–1992 m. dviračių ir variklių gamyklos „Vairas“ savaitraščio redaktorė. 1991–1999 m. Šiaulių pedagoginio instituto, nuo 1996 m. Šiaulių universiteto Lietuvių literatūros katedros asistentė. Šiuo metu laisva menininkė. Nuo 2006 m. gyvena ir kuria Londone su vyru Benediktu Jurgelevičiumi (slapyv. Ben Londis) su kuriuo gyvena santuokoje nuo 1969 m. kovo 28 d.
1999 m. įkūrė humanitarinę kūrybinio rašymo studiją „Plėviasparniai“, kuri padėjo atsiskleisti ne vienam talentui. 2001 m. surengta pirmoji fotografijų paroda „Skiriu draugams“ Maironio muziejuje Kaune. 2002 m. Šiaulių P. Višinskio bibliotekoje eksponuota antroji paroda „Šoku ir rašau“.
1987 m. pasirodė pirmoji poezijos knyga „Dvišalis eismas“, už kurią skirta Zigmo Gėlės literatūrinė premija. 1998 m. išėjo poezijos knyga „Plėviasparnis“, o 2004 m. novelių knyga „Tikra mergaitė“, pasirašyta Mari Poisson slapyvardžiu.