google/wiki40b huggingface dataset:
Lionginas Jankus

Lionginas Jankus, Jankauskas (1912 m. sausio 27 d. Pagomerčiai, Pašušvio valsčius – 1968 m. vasario 4 d. Niujorkas) – Lietuvos kunigas, visuomenės veikėjas.

Biografija

1933 m. baigė Kauno aukštesniąją komercijos mokyklą, 1939 m. – Telšių kunigų seminariją. 1939–1944 m. kunigavo Švėkšnoje, Skuode, Kretingoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1944–1945 m. Lichtenfelso lietuvių kapelionas ir Reino Frankonijos srities dekanas; rūpinosi lietuvių šalpa ir globa. 1945–1949 m. Hanau lietuvių gimnazijos kapelionas, skautų ir ateitininkų dvasios vadovas, „Caritas“ pirmininkas. 1950 m. apsigyveno JAV (Kalifornija). Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijos, „Kunigų vienybės“ veikėjas. Nuo 1958 m. dirbo BALF centre Niujorke. Jo iniciatyva imta rūpintis ir šelpti lietuvių tremtinius visame pasaulyje, ypač Sibire. 1959 m. iš Sibiro tremtinių gavo maldaknygės „Marija, gelbėk mus“ rankraštį ir per kelerius metus išleido jį 9 kalbomis.
Sportist Sofiâ

Istorija

Iki 1936 m. komanda priklausė Sipka Sofia klubui.
Lyvbėrzė

Istorija

Gyvenvietė kūrėsi apie buvusį Lyvbėrzės dvarą. Tarybiniais metais Lyvbėrzė buvo „Jelgavos“ tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė ir apylinkės centras.
Bronius Čekanauskas

Biografija

1969 m. baigė Kauno 6-ąją vidurinę mokyklą.
1974 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
1972–1984 m. laikraščio „Tiesa“ redakcijos korespondentas, sporto skyriaus vedėjas. 1984–1990 m. laikraščio „Sovetskij sport“ korespondentas Lietuvai. 1989–1990 m. leidinio „Krepšinio apžvalga“ redakcinės kolegijos narys. 1991–1993 m. žurnalo „Karys“ vyriausiasis redaktorius. 1994–1998 m. laikraščio „Lietuvos sportas“ vyriausiasis redaktorius. 1998–1999 m. žurnalo „Sporto veidas“ vyr. redaktorius, 1999–2000 m. žurnalo „Sportas ir automobiliai“ vyr. redaktorius. 2000–2014 m. Lietuvos tautinio olimpinio komiteto spaudos atstovas. Nuo 2003 m. leidžia ir redaguoja žurnalą „Olimpinė panorama“. Daugiausia rašo sporto, teisės klausimais, spausdina humoristinius kūrinius.  Dirbo Atlantos, Sidnėjaus, Atėnų, Pekino, Londono vasaros ir Solt Leik Sičio, Turino, Vankuverio žiemos olimpinėse žaidynėse, Singapūro ir Nandzingo vasaros jaunimo olimpinėse žaidynėse, šešiuose Europos jaunimo vasaros olimpiniuose festivaliuose, dešimtyje Europos ir pasaulio vyrų bei moterų krepšinio čempionatų ir t. t.
Nuo 1976 m. Lietuvos sporto žurnalistų federacijos narys, 1978–1986 m. federacijos generalinis sekretorius.
Boguslavo apylinkė

Istorija

Apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Tučių apylinkės.
Paukščių piliakalnis

Piliakalnis

Nupjauto kūgio formos kalvos rytinis ir šiaurės rytų šlaitai leidžiasi į Surmiaus pakrantę, šiaurinį, šiaurės vakarų, pietinį ir pietrytinį šlaitus supa daubos, vakarų ir pietvakarių šlaitai remiasi į gretimą kalvą. Nuo ežero pusės šlaitai apie 14 m, nuo gretimos kalvos – 10 m aukščio. Į šiaurės vakarus nuo piliakalnio teka bevardis upelis (įteka į Sūrinių). Aikštelė beveik apskrita, apie 8 m skersmens, su ryškiu kultūriniu sluoksniu. Ją žiedu juosia 1–6 m aukščio pylimas, už kurio yra gynybinio griovio liekanų. Buvo gerai įtvirtintas, būdingas miniatiūrinių piliakalnių tipui.
Piliakalnio pietinėje ir pietvakarinėje papėdėje yra gyvenvietės liekanų.

Aplinkiniai piliakalniai

Pašventupio piliakalnis 12 km
Bačkininkėlių piliakalnis 12 kmMigonių piliakalnis 9 km
Būtkiemio piliakalnis 9 kmBuivydonių piliakalnis 16 km
Rokiškių piliakalnis 8 kmŽarijų piliakalnis 14 km
Pelekonių piliakalnis 5,5 kmBeižionių piliakalnis 17 km
Medžionių piliakalnis 8 kmPunios piliakalnis 19 km
Šilėnų piliakalnis 14 kmGerulių (Stakliškės) piliakalnis 14 km
Gerulių piliakalnis 14 kmStakliškių piliakalnis 10 km
Pieštuvėnų piliakalnis 7 km
Darbininkų gyvenimas

Darbininkų gyvenimas – pirmasis legalus darbininkų profsąjungų laikraštis, leistas 1919 m. rugsėjo 21 d. – 1920 m. liepos 18 d. Kaune.

Istorija

Ėjo kartą per savaitę, kartais kas dvi savaites – lietuvių, lenkų (Žyce Robotnicze), jidiš (Arbeter lebn) kalbomis. Leido Kauno profesinių sąjungų Centro biuras. Spausdino Š. Neimano spaustuvė, M. Sokolovskio spaustuvė, Brolių Gurvičių spaustuvė Kaune. Tiražas 5000 egz. Nuo 1920 m. birželio 12 d. vietoj „Darbininkų gyvenimo“ išėjo „Naujas darbininkų gyvenimas“.
Svarstė darbininkų gyvenimo klausimus, profesinės sqjungos uždavinius, ragino ginti darbininkų teises. Atskiri numeriai buvo konfiskuoti, laikraštis stabdomas ir uždarytas, oficialus redaktorius suimtas ir teisiamas.
Redagavo P. Šaporas (faktiškai Karolis Požela), P. Stiklius (faktiškai A. Jakševičius, J. Vilkaitis).
Renata Emilija Bareikienė

Biografija

Gimė 1939 m. lapkričio 10 d. Klausučiuose. 1961 m. baigė Vilniaus universitetą. 1968-1992 m. dirbo Puslaidininkių fizikos institute. 1990 m. tapo mokslų daktare apsigynusi darbą V2O5–Ag2O ir V2O5–MO3 sistemų elektrinis laidumas. Nuo 1992 m. Lietuvos mokslo tarybos darbuotoja. Nuo 2007 m. Lietuvos evangelikų reformatų konsistorijos prezidentė. Vyras fizikas, habilituotas mokslų daktaras Vytautas Bareikis.
Daugialypis mokymasis

Daugialypis mokymasis yra informatikai priklausanti sistemų mokymosi tyrinėjimų sritis. Ji nagrinėja mokymąsi apibendrinant ir pritaikant anksčiau įgytas, galimai su sprendžiama užduotimi susijusias žinias.
Stare Juchai

Istorija

Kraštas priklausė jotvingių gyvenimo arealui. Iki mūsų dienų išliko šios baltų genties aukojimo akmuo, o vakarinėse kaimo prieigose – piliakalnis. Pati vietovė pirmą kartą raštiškai paminėta XV a.: 1471 m. buvo įkurtas Senasis Juchų kaimelis (vok. Alt Jucha), o netoliese, po dviejų metų – Naujųjų Juchų kaimelis (vok. Neu Jucha). 1874 m. Senieji Juchai tapo naujai sukurto to paties pavadinimo prūsiško valsčiaus centru, o Naujieji Juchai – atatinkamai Naujųjų Juchų valsčiaus centru. Abu valsčiai priklausė Rytprūsių Gumbinės apygardai (vėliau Alnaštyno apygardai).
1910 m. Senuosiuose Juchuose buvo registruotas 281 gyventojas. Pirmojo pasaulinio karo metais barokinis dvaro ponų pastatas buvo visiškai sugriautas, o vėliau atstatytas. 1929 m. buvęs dvaras ir abu aukščiau minėti valsčių centrai apjungti į vieną Juchų kaimą (vok. Jucha), 1938 m. jam suteiktas Flysdorf (vok. Fliessdorf) pavadinimas. 1933 m. buvo suskaičiuoti 795 kaimiečiai, o 1939 m. – 839 gyv.
Po Antrojo pasaulinio karo visa pietinė Rytprūsių dalis įėjo į Lenkijos sudėtį. Kaimas buvo pervadintas Starė Juchy vardu. Iki 1998 m. jis buvo priskirtas Suvalkų vaivadijai, vėliau – Varmijos Mozūrų vaivadijai.
Nedidelė medinė bažnyčia žinoma nuo 1487 m., o 1585 m. iškilo nauja plytų ir akmens mūro šventovė. 1885 m. ir XX a. ji buvo perstatyta. Dar iš senosios medinės bažnyčios perkeltame altoriuje – 1574 m. italų menininko Džirardi tapyti paveikslai. 1772 m. Karaliaučiaus meistrų pagaminti vargonai 1929 m. buvo elektrifikuoti. Varpinės bokšte kabo du 1669 m. nulieti varpai.

Piliakalnis

Pakeliui į gretimą Kalteko kaimą, prie pietinio Jendzelevo ežero kranto iškilusi medžiais apaugusi kalva – tai buvęs jotvingių piliakalnis. Vienas pirmųjų jį paminėjo žinomas Prūsijos tyrinėtojas Emilis Holakas. Privažiavimas prie piliakalnio primena serpantiną. Viršutinė aikštelė (25 m X 18 m) lygi, eksploatavimo metu ji buvo aptverta stačių lentų tvora. 1956 m. objektą tyrė archeologai, vadovaujami Jano Jaskanio. Rastos keramikos nuolaužos ir sukepęs molis, taip pat geležinių durų apkaustų fragmentas. Manoma, kad ant kalvos stovėjo keliolikai žmonių skirta pilaitė, atlikusi sargybos funkciją. Buvo naudojama trumpą laikotarpį geležies amžiuje.
Domininkas Tumėnas

Biografija

Užaugo Motiejaus ir Rozalijos (Stauskaitės) Tumėnų vienuolikos vaikų šeimoje. Brolis Justinas Tumėnas (1881 m. sausio 28 d. – 1946 m. spalio 1 d.) poetas beletristas, kūręs grožinę literatūrą, prozą ir eilėraščius. 1912 m. gegužės 2 d. Grenoblyje (Prancūzija) vedė Vandą Mingailaitę-Tumėnienę – pediatrijos Lietuvoje pradininkę, pedagogę, visuomenės veikėją, profesorę.
Domininkas pasimokęs namuose pas samdomą daraktorių, įstojo į Daugpilio realinę mokyklą, kurią baigęs 1877 m. įstojo į Žemaičių kunigų seminariją. Mokydamasis seminarijoje priklausė slaptai lietuvių klierikų draugijai.
Į kunigus įšventintas 1883 m. lapkričio 13 d. ir tik 1884 m. liepos 27 d. paskirtas vikaru į Kamajus. Atvykęs pradėjo burti jaunimą į blaivininkų būrelius, subūrė knygnešių broliją, pavadinęs ją Šv. Kazimiero vardu. Jos narius 1890 m. kovo 4 d. prisaikdino prie Šv. Kazimiero altoriaus. Draugijos nariai pasninkaudavo ir kalbėdavo po 7 poterius į Šv. Dvasią ir Šv. Kazimiero litaniją kasdien, melsdami Lietuvai laisvės, o knygnešiams sėkmės. Draugija Šv. Kazimiero garbei slapta statė kryžius, kurie buvo ženklas knygnešiams, kur galima ilgesniam laikui prisiglausti, palikti saugoti knygas. Rūpinosi ir vaikų mokymu. Dėl skundų 1890 m. buvo suimtas ir kalinamas Zarasų kalėjime. Apkaltintas lietuviškos spaudos platinimu, stačiatikių šventųjų paveikslėlių draskymu.
1891 m. birželio 10 d. dviem metams ištremtas į Solvičegodską (prie Kotlos, Rusijoje), vėliau leido gyventi Vologdoje. Grįžęs iš tremties gyveno Kaune, prie Katedros bažnyčios, žandarų priežiūroje. Kauno gubernija netvirtino į jokias parapijas. Tik gavęs 500 rb kyšį, gubernatorius 1893 m. patvirtino vikaru į Šates. Čia dirbdamas palaikė ryšius su kaimyninėje parapijoje dirbusiu kunigu Juozu Tumu-Vaižgantu. Vienas iš „Tėvynės sargo“ steigėjų, rašydavo straipsnius (slapyvardis Antanas Dailidė), 1897 m. redagavo 7-11 numerius. 
Lietuviškos spaudos gaudavo iš Palangos kunigo Marcijono Jurgaičio ir kitų knygnešių. „Šviesos“ imdavo po 300 egz. Vėliau platino „Žemaičių ir Lietuvos apžvalgą“. 1901 m. sausio 5 d. paskirtas Šaukėnų parapijos klebonu (administratoriumi). Po metų, 1902 m. birželio 5 d., perkeltas klebonu į Vadoklių parapiją, kur kunigavo iki mirties. 1905–1906 m. laikraščio „Nedėldienio skaitymas“ redaktorius.
Parengė šviečiamųjų knygelių „Dailydė“, „Ko reikia žemei“ ir kitų, paliko memuarų (dabar dingę). Savo rašinius pasirašydavo slapyvardžiais A. Dailidė, A. Sodietis, P. Naudlinskas ir kt. Rašė amatų, ūkio, religijos klausimais.
Simon Dilger

Išsilavinimas, veikla

Simonas Dilgeris studijavo civilinę bei kanonų teisę, apgynė teisės mokslų disertaciją. Vokiečių teisininkas į Vilniaus jėzuitų akademiją atvyko iš Ingolštato 1644 m., dėstė teisės disciplinas. Paties seniausio Lietuvoje ir vieno didžiausių VU Teisės fakulteto padalinio – Civilinės teisės ir civilinio proceso katedros – veiklos pradininkas, pirmasis Civilinės teisės katedros profesorius (1641 m. spalio 11 d. įkurtame VU Teisės fakultete tebuvo 2 katedros – Kanonų teisės ir Civilinės teisės).
Valdymo iššūkiai XXI amžiuje

Istorija

Šią knygą parašyti autorių įkalbėjo knygų leidėjas Amerikoje Cassa Canfieldas Jaunesnysis iš HarperCollins leidyklos. Kai autorius pradėjo rašyti šią knygą jis suprato jog reikėtų ne į praeitį žvelgiančios knygos, o tokios, kuri žiūrėtų į priekį. Šioje knygoje nėra nieko ką galima būtų laikyti ištrauka iš ankstesnių autoriaus knygų apie valdymą. Ji tik papildo jas žvelgdama pirmyn.

Autoriaus žodis

Ši knyga – tai ne pranašysčių knyga, tai ir ne knyga apie ateitį. Joje nagrinėjami iššūkiai ir problemos jau egzistuoja visose išsivysčiusiose šalyse ir daugumoje besivystančių šalių (pvz., Korėja ar Turkija). Jas jau galima identifikuoti, svarstyti, analizuoti, numatyti sprendimo būdus. Kai kur jau yra tuo užsiimančių žmonių. Tačiau tuo užsiimančių organizacijų ir vadovų yra labai mažai. Tie, kurie jau šiandien užsiima tais iššūkiais ir šitaip rengia save ir savo institucijas naujiesiems iššūkiams, taps lyderiais, rytoj dominuos jie. O kurie lauks, kol tie iššūkiai taps iš tiesų „karštomis“ problemomis, atsiliks ir net gali jau niekada nebepasivyti. Taigi ši knyga – tai kvietimas imtis veiksmų.

Siužetas

Šioje knygoje yra rašoma apie naująsias valdymo paradigmas, veiklos efektyvumo nustatymą bei globalinį konkurencingumą. Nagrinėjama apie permainų lyderius bei informacijos iššūkius, protinio darbo darbuotojo našumą bei savęs valdymą (kam aš tinku ? Koks yra mano įnašas ir pan.).
Gedgaudžių senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos nedidelėje kalvelėje, vienkieminės sodybos rytiniame pakraštyje, apaugusios drebulėmis. Netaisyklingo stačiakampio plano, pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 16 m ilgio, 11–14 m pločio. Laidojimo žymių nesimato. Ties viduriu stovi monumentalus kryžius.
Teritorijos plotas – 0,03 ha, perimetras – 78 m.
2,3 km į pietvakarius yra Imbarės II senosios kapinės, o 1,72 km į pietvakarius – Imbarės I senosios kapinės.

Istorija

Veikė XVII–XVIII a. Gedgaudžių kaimo bendro naudojimo žemėje (ganykloje). Laidoti Gedgaudžių gyventojai. Vadinamos Kapeliais, Marų kapeliais (žem. Kapalē, Maro kapalē), rečiau – Pilkapiu. Kapines uždarius, XIX a. retsykiais laidoti savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai ir pan.
Pasakojama, kad kapinėse pasirodydavo ugnies liepsnelės. Mirusiųjų atminimui nuo seno buvo statomi kryžiai, prie kurių gyventojai rinkdavosi į gegužines pamaldas.
Lietuvos žemės reformos metu pateko į ūkininko Einikio žemės sklypą. Žemės savininkas greta kapinių pasistatė sodybą, o kapinėse pastatė naują kryžių. Šiuo metu kapinės yra Imbarės kaimui priskirtoje teritorijoje.
Šviesa (žurnalas)

Istorija

1905 m. vadinosi „Lietuvos bitininkas“. Leido ir redagavo Juozapas Ambraziejus-Ambrozevičius; 1908 m. leido „Sąjunga“. Ėjo kartą per mėnesį, nuo 1907 m. – dukart per mėnesį. Spausdino „Vilniaus žinios“ bei Kuktos spaustuvė. 1906 m. leido priedą „Šviesos laiškelis“. Išėjo 68 žurnalo numeriai.
Rašė žemdirbystės, bitininkystės, gyvulininkystės, sodininkystės, daržininkystės ir kitais žemės ūkio tvarkymo klausimais. Svarstė religijos, švietimo, lietuvybės, dvasinio ugdymo klausimus.
Bendradarbiavo J. Bagdonavičius, Jonas Basanavičius, A. Petraitis, J. Šiaurys, D. Treigys ir kt.
Santūra

Santūra – priešalkoholiškas mokslo žurnalas, leistas 1926–1928 m. Kaune.

Istorija

Leido Lietuvių katalikų studentų ateitininkų abstinentų korporacija. Ėjo nereguliariai. Spausdino Šviesos spaustuvė Kaune. Išėjo 4 numeriai.
Bendradarbiavo Karolis Dineika, Pranas Dovydaitis, M. Endriulytė, J. Gobis, Vladas Lašas, Pranas Samuolis, Juozas Tumas-Vaižgantas ir kt.
Redagavo Antanas Gylys.
Padvarninkai (Andrioniškis)

Istorija

Kaimo apylinkėse 1929 m. vasario 9 d. nukrito Andrioniškio meteoritas.

Didžiulių sodyba

Sodyba mena dažnus šių namų svečius – knygnešius, žandarų kratas. Stanislovas Didžiulis (1850–1927) ir jo žmona Liudvika Didžiulienė (1856–1925) buvo žinomi šio krašto kultūros ugdytojai. L. Didžiulienė žinoma kaip pirmoji moteris rašytoja (pasirašinėjo Žmonos slapyvardžiu). Lietuvių rašto draudimo laikais sodyba buvo spaudos platinimo centras. Troboje išlikusi draudžiamos spaudos slėptuvė. Didžiulių šeimos kapai yra netoli plento, ant aukšto kalnelio, kurį puošia skulptoriaus Bernardo Bučo sukurtas paminklas Liudvikai Didžiulienei.

Aplinkinės gyvenvietės

Viešintos – 5,5 km
Andrioniškis – 4 km
Zavolžskas

Istorija

XVII a. minimas Vladyčnojės (arba Bogojavlenskojės) kaimas. XIX a. pastatytas popieriaus fabrikas, 1871 m. – sieros rūgšties gamykla. 1934 m. sujungus kelias gyvenvietės sudaryta Zavolžjės miesto tipo gyvenvietė, kuri 1954 m. pertvarkyta į Zavolžsko miestą.
Daniliškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnio šlaitai statūs, nulyginti, apie 30 m aukščio nuo ežero paviršiaus ir 6 m – nuo gretimos kalvos. Kalvos viršūnėje buvo įrengta 35 x 40 m dydžio aikštelė, kurios rytinė dalis aukštesnė. Rytų ir vakarų pakraščiuose yra pylimo žymių, buvo apie 2 m aukščio, 35–40 m ilgio, apardytas ariant. Prie piliakalnio yra senovės gyvenvietė.

Aplinkiniai piliakalniai

Mūro Strėvininkų piliakalnis 24 km
Balceriškių piliakalnis 22 km
Pipiriškių piliakalnis 6 kmLatvių piliakalnis 21 kmBradeliškių piliakalnis 17 km
Buivydų piliakalnis (Vilnius) 18 kmŽuvyčių piliakalnis 14 km
Balandiškių piliakalnis 17 kmNeravų piliakalnis 19 km
Bražuolės piliakalnis 4,5 kmNaujasodžio piliakalnis (Trakai) 19 km
Strėvos piliakalnis 11 km
Žuklijų I piliakalnis 20 kmKrūminių piliakalnis 41 kmSenųjų Trakų piliakalnis 13 km
Trakų pilis 6 km
Inulinas

Inulinas – homopolisacharidas, kurį kai kurie augalai kaupia kaip energijos atsargą. Jis sudarytas iš D-fruktopiranozės liekanų, sujungtų β-(2→1) ryšiu. Polimero galuose, kaip ir sacharozėje, yra ά-D-gliukozė. Jo molekulinė masė ne didesnė kaip 6000 D. Priskiriamas fruktanams – fruktozės polimerams.
Inulino esti šakniavaisiuose ir vandens augaluose. Įprastai augalai, kaupiantys inuliną, nekaupia krakmolo.
Inulino skonis varijuoja nuo visai beskonio iki salsvo. Jis tris – keturis kartus mažiau kaloringas nei dauguma angliavandenių. Didina kalcio ir galbūt magnio įsisavinimą, skatina žarnyno mikrofloros augimą. Tinka diabetu sergantiems žmonėms. Nuo per didelio kiekio gali pūsti vidurius.
Vartojamas fruktozės gamybai, galima gaminti etanolį
Serbijos politinė sistema

Serbija yra parlamentinė respublika, kurioje ministras pirmininkas yra vyriausybės vadovas, o tuo tarpu prezidentas yra valstybės vadovas.

Įstatymų leidžiamoji valdžia

Įstatymų leidžiamoji valdžia yra suteikta parlamentui, kuris vadinamas Nacionaline Asamblėja. Ją sudaro 250 slaptu balsavimu pagal proporcinę rinkimų sistemą išrinktų deputatų. Nacionalinė Asamblėja taip pat svarsto ir priima konstitucijos pataisas.

Teisminė valdžia

Serbijos teisminių institucijų sistema yra vadovaujama Aukščiausiojo teismo. Teismas peržiūri ir, jei yra būtinybė, nusprendžia dėl bylų, kurios buvo pradėtos žemesniuose teismuose. 2008 m. teismų skaičius Serbijoje buvo sumažintas nuo 168 iki 64. Taip pat buvo įsteigtos kelios teismų pakopos: apylinkės teismas, apygardos teismas, apeliacinis teismas ir Aukščiausiasis Teismas. Taip pat yra keli specializuoti teismai, tokie kaip administracinis teismas.

Partijos ir rinkimai

Serbijoje yra daugpartinė sistema su daugybe politinių partijų, nė viena partija čia negauna absoliučios valdžios, todėl čia susiformuoja koalicinė valdžia. Parlamentas yra renkamas ketveriems metams.

Tarptautinės organizacijos

Serbija yra šių tarptautinių organizacijų narė: Jungtinių Tautų Organizacija, Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacija, Europos Taryba, Juodosios jūros ekonomikos kooperacijos organizacija, NATO taikos partnerystė, Centrinės Europos laisvosios prekybos sutartis, Tarptautinis valiutos fondas, Pasaulio Bankas ir kt.
Serbijai buvo suteiktas kandidatės statusas Europos Sąjungos narystei. Serbija taip pat yra kandidatė į Pasaulio Prekybos Organizaciją.

Kosovo statusas

Nuo 1999 m. Kosovas yra laikomas Jungtinių Tautų protektoratu. 2008 m. vasario 17 d. etniniai albanai paskelbė Kosovo nepriklausomybę ir prašė užsienio tautų pripažinimo. Nors Serbijos valdžia pareiškė, kad nepripažįsta Kosovo nepriklausomybės, ji taip pat konstatavo, kad Serbija nori „normalaus gyvenimo visiems Kosovo gyventojams“.
Civilinė metrikacija

Civilinė metrikacija – civilinės būklės aktų valstybinė registracija. Aktuose paprastai nurodoma: gimimo liudijimuose – asmens gimimo, santuokos ar mirties data, vardas, pavardė, gimimo vieta, santuokos liudijimuose – susituokiančių asmenų civilinis statusas, jų amžius ir parašai, mirties liudijimuose – mirusiojo amžius ir palaidojimo data bei vieta.

Istorija

Pirmieji valstybiniai civilinės būklės aktai – santuokos – pradėti registruoti XVI a. pabaigoje Nyderlanduose. Labiau jie paplito Europos valstybėse po Didžiosios Prancūzijos revoliucijos. Kai kuriose valstybėse ji tapo privaloma, kitose veikė greta bažnyčiose registruotų metrikų.

Lietuvoje

Lietuvoje iki 1940 m. metrikus tvarkė ir saugojo Bažnyčia pagal 1927 m. pasirašytą konkordatą su Vatikanu. Klaipėdos krašte nuo 1876 m. iki 1923 m. aktus registravo civilinės būklės aktų registravimo įstaiga. Sovietinės okupacijos metu civilinės būklės aktus registravo miestų ir rajonų civilinės metrikacijos skyriai. Atkūrus Lietuvos valstybingumą civilinės būklės aktus pavesta tvarkyti vietos savivaldybėms, seniūnijoms bei konsulinėms įstaigoms. Civilinę metrikaciją reglamentuoja 2000 m. priimtas Lietuvos Respublikos civilinis kodeksas, kiti poįstatyminiai aktai.
Romanas Romanovas

Romanas Romanovas (g. 1976 m. Lietuvoje) – rusų kilmės vadybininkas, Škotijos futbolo klubo „Heart of Midlothian“ prezidentas (nuo 2005 m. spalio 31 d.), verslininko Vladimiro Romanovo sūnus. Vienos iš stambiausių projektavimo bendrovių Lietuvoje „Pramprojektas” akcininkas (6,01 % akcijų).
Mauderodės spaustuvė

Mauderodės spaustuvė – Mažosios Lietuvos spaustuvė, 1881–1944 m. veikusi Tilžėje.

Istorija

Steigėjai – broliai Otas (1852–1909 m.) ir Hugas (1856–1915 m.) fon Mauderodės. Įmonės plėtrai įtakos turėjo Oto von Mauderodės santuoka su turtingo Smalininkų ūkininko K. Albušaičio dukterimi. Nuo 1909 spaustuvės savininkas – Oto sūnus Egonas fon Mauderodė (1889–1927 m.), po jo mirties – našlė Mina ir sūnus Otas (g. 1917 m.).
Steigėjas O. von Mauderodė aukštą kvalifikaciją ir verslo organizatoriaus įgūdžių įgijo Vokietijos, Austrijos, Mažosios Lietuvos spaudos įmonėse. Spaustuvė buvo viena pajėgiausių Mažojoje Lietuvoje. Įmonę sudarė leidykla, spaustuvė, litografija, cinkografija, knygrišykla ir knygynas-leidykla. 1913 m. spaustuvė turėjo 4 linotipus, 3 rotacines, 5 knygų spausdinimo, 3 litografijos spaudos, 14 pagalbinių mašinų ir apie 200 darbininkų. Spaustuvėje dirbo daug lietuvių, tarp viduriniosios grandies vadovų – D. Tulevaitis, broliai J. ir M. Kiošiai. Mauderodės spaustuvė per Antrąjį pasaulinį karą sunaikinta.

Leidyba

Spausdinta daug vertingų visuomeninių, politinių ir kultūros leidinių: liberalus laikraštis „Tilsiter Allgemeine Zeitung“ (1884–1943 m.), pirmasis Mažojoje Lietuvoje mokslinis leidinys „Mitteilungen der Litauischen Literarischen Gesellschaft“ (1881–1912 m.), Mažajai Lietuvai skirtų 12 periodinių ir 330 neperiodinių leidinių gotiškomis raidėmis, tarp jų didžiausias ir įtakingiausias Mažosios Lietuvos laikraštis „Nauja lietuviška ceitunga“ (1890–1925 m.; tiražas 1910 m. – 3550 egz.). Skelbė Lietuvių literatūros draugijos narių tyrimus, leido Vydūno knygas, „Lietuviškas kalendras“ (1885–1923 m.). Paskutinė išspausdinta lietuviška knyga – Vydūno filosofijos veikalas „Žmonijos sąmoningumas tikybiniuose jos padavimuose, šventraščiuose ir tikybiniuose žymženkliuose“ 1941 m. nacių cenzūros sunaikinta sandėlyje.
Didžiajai Lietuvai 1889–1905 m. lotyniškomis raidėmis spausdino laikraščius ir žurnalus „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga“, „Ūkininkas“, „Varpas“. Mauderodės spaustuvė – didžiausia knygų spaudos Didžiajai Lietuvai leidykla, iš viso iki 1919 m. išspausdinusi daugiau kaip 800 knygų, tarp jų 1884–1893 m. – J. Basanavičiaus 5 knygas, J. Šliūpo veikalą „Lietuviškieji raštai ir raštininkai“ (1891 m.), lietuvių rašytojų kūrinių, bet daugiausia – spaustuvės savininkams pelningų katalikų maldaknygių, giesmynų. Rusijos imperijoje 1904 m. panaikinus lietuviškos spaudos draudimą, lietuviškų leidinių ji spausdino vis mažiau, po 1933 m., Vokietiją pradėjus valdyti naciams, beveik nespausdino. Siekiant pelno 1928–1932 m. išspausdinta 20 komunistinių knygų ir 2 žurnalai.
Lietuviškas darbininkas

Lietuviškas darbininkas – dvisavaitis laikraštis, ėjęs 1894 m. Bitėnuose.

Istorija

Leido ir redagavo Martynas Jankus. Spausdino M. Jankaus spaustuvė Bitėnuose. Išėjo 12 numerių.
Nušvietė darbininkų padėtį Mažojoje Lietuvoje, Didžiojoje Lietuvoje ir kitose šalyse, informavo apie darbininkų bruzdėjimus. Bendradarbiavo Motiejus Baltūsis.