google/wiki40b huggingface dataset:
Hitopadeša

Hitopadeša (skr. हितोपदेश = Hitopadeśa „tinkamas pamokymas“) – senovės indų pamokomų pasakėčių rinkinys, sukurtas sanskritu ~IX–XI amžiuje. Tradiciškai „Hitopadešos“ autoriumi laikomas panditas Narajana iš Bengalijos, nors kaip ir daugelio senųjų indiškų tekstų taip ir šio autorystė nėra aiški. Rinkinyje perpasakojama nemažai „Pančatantros“ istorijų.
Teksto kompozicija rėminė, kūrinį sudaro 4 pagrindiniai pasakojimai (į juos įterpta kitų pasakojimų). Skirtingose atmainose posmų skaičius svyruoja nuo 655 iki 749, į tekstą įveda malda dievams Ganešai ir Sarasvatei. Svarbiausios pasakojimų temos – draugystė (mitralabha), nesantarvė (suhṛdbheda), taika (sandhi) ir karas (vigraha). Pasakų moralas priklauso nuo aplinkybių ir paremtas protu, o ne universalia dorovine doktrina; jose gausu eiliuotų aforizmų.
„Hitopadeša“ yra vienas iš svarbesniųjų senųjų indų tekstų: jis išverstas į visas didžiąsias indų kalbas, taip pat į Pietryčių Azijos kalbas, persų, anglų, rusų, vokiečių, prancūzų, ispanų ir kt. 2018 m. išverstas lietuviškai. „Hitopadešą“ komentavo Mogolų imperatorius Akbaras. Pirmasis angliškai tekstą išvertė Čarlzas Vilkinsas. Seniausias žinomas „Hitopadešos“ rankraštis rastas Nepale ir datuojamas 1373 m.
Putin chuilo!

Putin chuilo! (ukr. Путін – хуйло, angl. Putin khuilo!) – per 2014 m. Krymo krizę ukrainiečių sukurta daina.
Ši daina buvo perdaryta iš senos futbolo klubo „FK Metalìst Harkìv“ sirgalių skanduotės apie klubo „FK Dinamo Kiïv“ prezidentą Igorį Surkisą. Pirmą kartą nuskambėjo per futbolo komandų „FK Metalìst Harkìv“ ir „FK Šahtar Donecʹk“ sirgalių demonstraciją prieš Rusijos karinę intervenciją Ukrainoje Charkove 2014 m. kovo 30 d. Vėliau skanduotę perėmė kiti Ukrainos futbolo klubai ir plačioji visuomenė.
2014 m. gegužę šią dainą viešai dainavo Ukrainos parlamento narys Olegas Liaško, o 2014 m. birželio 14 d. drauge su protestuotojais prie Rusijos ambasados Kijeve ją dainavo ir laikinai einantis Ukrainos užsienio reikalų ministro pareigas Andrijus Deščicia. Tai sukėlė Rusijos Federacijos pasipiktinimą ir diplomatinį skandalą.
Vitalijus Rumiancevas

Vitalijus Rumiancevas (g. 1985 m. kovo 15 d.) – Lietuvos kalnų slidininkas.
Dalyvavo dvejose žiemos olimpinės žaidynėse – 2006 ir 2010 m.
Treniruojasi su treneriu Jurijumi Švecovu.
Pūslėtoji aldrūnė

Biologija

Pūslėtoji aldrūnė neturi šaknų, todėl laisvai plūduriuoja vandenyje. Stiebai ir lapai siūliški, mažai šakoti. Lapų išsidėstymas menturiškas. Ant lapų susidaro medžiojimo organai, kurie savo sandara yra beveik identiški jautriojo musėkauto gaudyklėms. Žydi baltais žiedais. Kai kuriose šiaurinėse arealo dalyse augančios aldrūnės nebesidaugina sėklomis, nežydi, o dauginasi tik vegetatyviškai, stiebo dalimis.

Pūslėtoji aldrūnė medžioja zooplanktoną, uodų lervas bei kitus mikroskopinius vandens gyvius, kurie patekę tarp gaudyklės dalių ir sudirginę jos viduje esančius jautrius plaukelius, sukelia gaudyklės užsidarymą.
Stiebas
Vienas stiebas arba šakota
Lapai
Lapai menturiški, po 5–9, ilgis 10-15 mm. Lapas padalintas į dvi dalis bei turi prisilietimui jautrius šerelius.
Žiedai
Maži, balti, ant ilgų kotelių.
Petras Kubertavičius

Biografija

Nuo 1916 m. iki 1918 m. mokėsi Jono Vaičkaus dramos mokykloje Peterburge. 1919 m. su J. Vaičkaus Skrajojamuoju teatru atvyko į Kauną, vaidino pagrindinius vaidmenis Vilniuje sukurtuose spektakliuose. J. Vaičkaus teatrui prisijungus prie K. Glinskio teatro studijos, 1920 m. gruodžio 19 d. Kaune susikūrė Lietuvių meno kūrėjų draugijos Dramos vaidykla. P. Kubertavičius įsidarbino joje. Nuo 1920 m. iki 1952 m. dirbo Lietuvos meno kūrėjų draugijos Dramos vaidykloje. Nuo 1952 m. 1959 m. vaidino Kauno jaunojo žiūrovo teatre. Nuo 1959 m. iki 1963 m. – Kauno valstybinis dramos teatre. Darbo teatre metu sukūrė apie 200 vaidmenų. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Fošaras

Fošaras (angl. fauchard) – ilgakotis ginklas, kurio galva yra jataganiškai išlenktos geležtės (ašmenys įgaubtame krašte) formos. Kotas apie 2 m ilgio. Fošaru būdavo atakuojama pjaunančiais smūgiais. Tačiau kirstynėse tokių atakų nepakakdavo, todėl vėliau fošarų galvas dažnai papildė priekin nukreiptu smaigaliu, o nugarėlę – kabliu. Fošarai, kurių nugarėlės turėjo priekin užlenktą ilgą spyglį vadino šakišku fošaru (angl. fauchard-fork). Tokius ginklus neretai painioja su gizarmomis ar gizarmiškais bilais.
Naudotas Europoje XI–XIV a. Lietuvoje panašus ginklas buvo valstiečių sukilėlių naudoti kovos dalgiai (paprasti dalgiai su ištiesintomis galvomis), tačiau tokių dalgių ašmenys plonesni, o galva – lengvesnė.
Kineliai (Vilnius)

Istorija

Seniau tai buvo viensėdis Juodšilių apylinkėje, vėliau – Juodšilių seniūnijoje. XXI a. pr. prijungtas prie Vilniaus.
Janusz Przymanowski

Biografija

Janušas Pšimanovskis gimė 1922 m. sausio 20 d. Jam besimokant Varšuvos universiteto Istorijos fakultete prasidėjo Vokietijos-Lenkijos karas, ir Pšimanovskis savanoriu išėjo į frontą.
Lenkijai pralaimėjus Pšimanovskis buvo internuotas TSRS teritorijoje. Gyveno Sibire. 1943 m. sužinojo, kad Tarybų Sąjungoje formuojami lenkų daliniai, kuriems renkami savanoriai, ir užsirašė savanoriu.

Fronte susidraugavo su Tarybinės Armijos karininku Adrachamnu Deminovu (vienas stiklo pramonės TSRS organizatorių, buvęs stiklo gamyklos direktorius, savanoriu išėjęs į frontą), kuris žuvo Lenkijos teritorijoje. Vėliau draugo atminimą įamžino keliose knygose.
Nuo 1945 m. dirbo kariniu žurnalistu, karinių leidinių redaktoriumi. Buvo Lenkijos kariuomenės Vyriausiosios politinės valdybos karininkas.
Kaip rašytojas debiutavo 1950 m., išleidęs knygą apie lenkų žygdarbius Antrajame pasauliniame kare. Karo tematika jo kūryboje buvo viena pagrindinių.
1960 m. bendraautorystėje su Ovidijumi Gorčiakovu (Овидий Александрович Горчаков) parašė knygą „Ugnį šaukiam į save“ apie tarybinių ir lenkų pogrindininkų, karo metais veikusių okupuotame Seščios aerodrome (Briansko sritis, Rusija), didvyriškumą. 1965 m. pagal šią knygą nufilmuotas 4 serijų filmas (režisierius Sergejus Kolosovas) buvo rodomas televizijoje. Knyga lenkiškai vadinosi „Minerzy podniebnych dróg“ ('Padangės kelių minuotojai').
1964–1970 m. parašė apysaką „Keturi tankistai ir šuo“, pagal kurią Lenkijoje buvo pastatytas to paties pavadinimo TV serialas (21 serija). Pats Pšimanovskis nusifilmavo paskutinėje serijoje (epizodinis fotografo vaidmuo).
1966 m. parašė dokumentinę apysaką „Studzianki“ apie lenkų ir vokiečių tankų mūšį prie Studziankų.
Yra parašęs virš 200 dainų ir dviejų miuziklų žodžius.
1980–1985 m. buvo Lenkijos seimo deputatas.
Irano provincijos

Irano provincijos, ostanai – stambiausi administraciniai Irano vienetai (pers. استان, Ostān, dgs. استان‌ها , Ostānhā), kurių Irane yra 30. Provincijų vyriausybėms vadovauja ostandarai, kuriuos paprastai vadina generalgubernatoriais (pers. Ostāndār) ir kuriuos skiria Vidaus reikalų ministras.

Istorija

Iki 1950 m. Iranas buvo suskirstytas į 12 provincijų – Ardalan, Azarbaijan, Baluchestan, Fars, Gilan, Araq-e Ajam, Khorasan, Khuzestan, Kerman, Larestan, Lorestan ir Mazandaran. 1950 m. Irane buvo sukurtos 10 provincijų (Gilan, Mazandaran, Rytų Azarbaijan, Vakarų Azarbaijan, Kermanshah, Khuzestan, Fars, Kerman, Khorasan, Isfahan) su jose esančiomis gubernijomis.
Nuo 1960 iki 1981 m. gubernijoms palapsniui buvo suteikiamas provincijų statusas. Nuo tada buvo sukurtos ir kelios naujos provincijos. Paskutinis toks atvejis buvo 2004 m., kai Chorasano provincija buvo padalinta į tris naujas provincijas, o nuo Teherano provincijos buvo atskelta Alborz provincija.
Stepnogorskas

Istorija

Stepnogorskas įkurtas 1959 m., pradėjus vystyti kalnakasybos ir urano sodrinimo pramonę, vystyta bakteriologinio ginklo gamyba. 1964 m. gavo miesto statusą. Stepnogorsko egzistavimas buvo slepiamas – buvo sudarytas uždarasis miestas, vietovė įvardinta kaip Celinogradas-25, Makinskas-2.
FK Čaika Pesčanokopskoje

Istorija

Klubo užuomazgos siekia 1997 m., kai verslininkas Andrejus Čaika įkurė futbolo klubas „Čaika“. 
Išvertus į lietuvių kalbą, tai reiškia „žuvėdra“. 
2018/2019 m. tapo savo zonos nugalėtojais ir iš PFL pirmenybių perkelti į FNL pirmenybes.
Fitocenozė

Fitocenozė – tam tikros augimvietės augalų rūšių visuma su jai būdinga sandara ir aplinkos veiksniais. Fitocenozėje gaminama pirminė produkcija. Fitocenozėje pagrindiniai yra žalieji augalai - medžiai, krūmai, žolės, samanos ir dumbliai. Iš neorganinių medžiagų, tokių, kaip anglies dvideginis, vanduo ir cheminiai elementai sintetinamos sudėtingos organinės medžiagos: riebalai, baltymai, angliavandeniai.
Nėginiai apskritažiomeniai

Gyvenimo būdas

Nėgės paplitusios vidutinio klimato juostos vandenyse. Gyvena jūrose, puola žuvis, prisisiurbia prie jų, prakanda odą ir minta krauju arba raumenimis. Neršti plaukia į upes. Po neršto žūva. Lervos vadinamos vingiliais, yra aklos, slepiasi dumble, filtruoja smulkias maisto daleles iš vandens. Po kelerių metų prasideda metamorfozė. Išryškėja akys, išsivysto kvėpavimo vamzdis. Upės srovė nuneša nėgę į jūrą. Kai kurios smulkios rūšys visąlaik gyvena upėse.

Kvėpavimo sistema

Suaugusios nėgės ryklė turi atšaką - akliną kvėpavimo vamzdį. Nuo jo atsišakoja 7 poros žiauninių maišų, kurie į išorę atsiveria išoriniais žiauniniais plyšiais. Lervinės stadijos - vingilio - kvėpavimo sistema panaši į iešmučio - jis turi žiaunaryklę, kuri tarnauja ir maisto dalelių surinkimui iš vandens, ir kaip kvėpavimo organas.
Pinglinas

Geografija

Pinglinas išsidėstęs pietrytiniame Sinbėjaus pakraštyje ir yra trečias pagal plotą rajonas. Vakaruose ribojasi su Šidingu, šiaurėje su Pingsi ir rytuose su Šuangsi, o pietuose jį supa Vulajaus rajonas ir Jilano apskritis. Vietovėje teka Beiši upė. Kraštovaizdis daugiausia kalvotas, kultivuojamos arbatos plantacijos. Tai antras rečiausiai apgyvendintas Sinbėjaus rajonas.

Istorija

2010 m. gruodžio 25 d. sukūrus naująjį Sinbėjaus miestą, Pinglinas tapo vienu iš jo rajonų (区, Qū).
Ř

Ř ir ř yra 28-oji čekų abėcėlės raidė. Vartojama čekų kalboje, sileziečių kalboje, aukštutinių sorbų kalboje. Čekų kalboje vadinama „R s háčkem“ t. y. „R su paukšteliu“ ir abėcėlėje eina po raidės „R“. Funkcijos požiūriu (ir tik iš dalies tarimu) yra analogiška lenkiškam ir kašubiškam „Rz“ – minkština raidę „R“. Tačiau lenkiško „Rz“ tarimas skiriasi nuo čekiško „Ř“ tarimo, pvz., lenkiškas  /ʒ/ (info) ir čekiškas  /r̝/ (info).
Ř raidę taisyklingai ištarti dažniausiai itin problematiška žmonėms, kuriems čekų, sileziečių ar sorbų kalba nėra gimtoji. Neteisingas ř tarimas vadinamas „rotacismus bohemicus“.
Antanas Kaškelis

Antanas Kaškelis (1879 m. kovo 31 d. Saločių parapijoje Kiemėnų dvare – 1944 m. birželio 12 d. Šivelbeine, dab. Švidvinas, Lenkija) – Lietuvos kariuomenės karininkas, 1928 m. majoras, 1936 m. jūrų kapitonas. Tėvai: Stanislovas Kaškelis ir Ona Brazdžiūnaitė.

Biografija

1897 m. baigęs Rusijos prekybos laivyno mokyklą,  dirbo prekybos laivyne, nuo 1904 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Baigęs Kronštato laivyno praporščikų kursus 1905 m. dalyvavo Japonijos-Rusijos karo veiksmuose Ramiajame vandenyne. 1907 m. baigė Aleksandro jūrų tolimojo plaukiojimo mokyklą Vladivostoke, įgijo kapitono kvalifikaciją. 1914 m. vėl mobilizuotas į Rusijos kariuomenę tarnavo Archangelsko uoste, vadovavo minų traleriams, jų rinktinei.
Grįžęs į Lietuvą 1919 m. lapkričio mėn. savanoriu stojo į Lietuvos kariuomenę. Iki 1927 m. tarnavo komendantūrose, Karinėje intendantūroje, karo transporto daliniuose. 1927–1932 m. pakrančių apsaugos laivo ir 1935–1939 m. Lietuvos karinio jūrų laivyno laivo „Prezidentas Smetona“ kapitonas. 1933 m. sausio 26 d. paskirtas Klaipėdos krašto komendantūros raštvedžiu, laivo, perduoto kariuomenei, prižiūrėtojas, nuo 1935 m. balandžio 15 d. ėjo tik Šarvuočių rinktinės laivo „Prezidentas Smetona“, remontuoto Liepojoje, prižiūrėtojo, o nuo 1935 m. liepos 20 d. vado pareigas. Rūpinosi, kad būtų įrengtas karinis jūrų uostas. 1939 m. išėjo į atsargą, tačiau dėl įvykio, kai 1937 m. rugpjūčio 17 d. staiga kilusios audros metu laivas buvo išmestas ant seklumos ties Šventąja, eilinis laipsnis suteiktas nebuvo.
Lietuvos Buriuotojų Sąjungos narys, vienas iš 1938 m. pirmosios tarptautinės buriavimo regatos Klaipėda – Nida organizatorių, regatos žiuri teisėjas.
1940 m. TSRS okupavus Lietuvą buvo suimtas, kalintas. 1943 m. kovo mėn. su šeima išvyko į Vokietiją.
Jo proproanūkis-sūnėnas yra Adomas Klimantavičius, kurio tėvas yra garsus fizikas ir ekonomistas Jonas Klimantavičius.

Apdovanojimai

1936 m. Vytauto Didžiojo 5 laipsnio ordinas.
Mirmekofagija

Mirmekofagija (angl. myrmecophagy, čia gr. myrmeco „skruzdėlė“) – tai prigimtinis mitybos įprotis tarp kai kurių rūšių gyvūnijos, mintančios skruzdėlėmis ir termitais. Tai eilė vorų, vabzdžių, roplių, paukščių rūšių, kai kurie – iš žinduolių. Tarp pačių skruzdėlių yra mirmekofagų (Cerapachyinae), kurių racione – kitų rūšių skruzdėlės. Iš žinduolių panašius mitybos įpročius turi skruzdėdiniai, skujuočiai, echidniniai, kai kurie lokiai.
Kai kurių pasaulio tautų mityboje taip pat yra naudojamos kai kurių rūšių skruzdėlės, jų lervos.
2010 m. Afrikos Tautų taurė

Grupės

Komandos suskirstytos į 4 grupes po 4 komandas. Dvi pirmąsias vietas grupėje užėmusios komandos tęsia kovą dėl medalių. Jei komandos surenka po lygiai taškų - vertinamas tarpusavio varžybų rezultatas, jei jos baigėsi lygiosiomis - tada vertinamas įvarčių santykis, jei ir jis lygus - gautų kortelių skaičius.
Leitgiriai

Istorija

Leitgiriai minimi nuo 1738 m., skirstyti į Mažuosius ir Didžiuosius. Iki 1920 m. priklausė Vokietijos Lankos apskričiai, vėliau – Šilutės apskričiai.
Manika (šarvas)

Manika (lot. manica 'rankovė') – geležinis ar bronzinis rankos šarvas su išlenktomis užsiklojančiomis metalinėmis plokštėmis, pritvirtintomis prie odinių juostų. Manikas naudojo gladiatoriai krupeliarijai, o vėliau – kareiviai.

Kilmė ir ankstyvasis naudojimas

Romėnų kariuomenė 21 m. e. m. Floro ir Sakroviro maište kovėsi su krupeliarijais. Trajano dakų karų metu romėnų kariai vilkėjo trumparankoves lorikas segmentatas, o rankas nuo falksų saugojo manikos. Falksais, turinčiais pjautuviškas geležtes, būdavo įmanoma atakuoti kūno dalis už skydo. Manikos ir antblauzdžių naudojimą paliudija keli bareljefai ant Trajano laikų paminklų (Trajano Trofėjo ir Trajano Kolonos), bet, matyt, tada manikas naudojo legionieriai, bet ne auksiliarijai. Tai rodo, kad manikos buvo naudotos Dakijos kampanijoje, bet nėra aišku, kiek plačiai tada jas naudojo.

Paplitimas ir vėlesnis naudojimas

Manikų likučiai aptikti Britanijoje, Austrijoje, prie Dunojaus, Ispanijoje, Rumunijoje. Tai rodo, kad I a. Romos kariuomenė plačiai naudojo manikas. Skulptūra Alboje Julijoje rodo, kad manikas naudojo ir II–III a. Yra atvaizdų su manikomis iš maždaug 400 m. e. m.
FK Tukums 2000

Istorija

Klubas įkurtas 2000 m. Tukume.
Nuo 2007 m. žaidžia I lygos pirmenybėse. 2014 ir 2015 metais užėmė 7 poziciją, o 2016 m. I-oje lygoje užėmė šeštą vietą. Tai geriausias komandos pasiekimas klubo istorijoje.
2011/2012 m. Latvijos futbolo taurėje pasiekė 1/8 f., kur pralaimėjo Jūrmalos klubui. 
2017 m. klubas licencijavosi Pirmos lygos pirmenybėms.
Victory Sports Club

Istorija

Įkurtas 1971 m. Dalyvauja elito diviziono kovose. Daugkartiniai šalies čempionai.
Vytauto Didžiojo ordino Riterio kryžius

Istorija

Vytauto Didžiojo ordinas įsteigtas 1930 m., minint Vytauto Didžiojo mirties 500-ąsias metines. Prieškarinio ordino ženklo autorius – dailininkas Jonas Burba. Analogiški ir šiandieniniai ordino ženklai. Vytauto Didžiojo ordino ženklus gamina Lietuvos monetų kalykla. Kaspinus audžia Danijos firma „Morch and Sons“ Kopenhagoje.
Kauno pagrindinė mokykla Anima

Istorija

Įkurta 1992 m. vasario 1 d. kaip estetinio lavinimo mokykla „Anima“, mokytojos Laimos Jackevičienės iniciatyva. Mokykla išaugo iš pradinės ir išleido tik dvi dešimtokų laidas. Buvo dėstoma sustiprinta anglų kalba, vyko dramos, choreografijos pamokos. Mokykla dalyvavo projekte „Pažink ir saugok“ – tai netradicinės pamokos gamtoje, kai savaitei laiko visa mokykla persikelia į vieną iš Lietuvos nacionalinių parkų.
2005 m. liepos 14 d. miesto savivaldybės taryba priėmė sprendimą reorganizuoti mokyklą – prijungti prie Eigulių vidurinės mokyklos. Profesinė sąjunga „Sandrauga“ ir pagrindinės mokyklos „Anima“ mokinių tėvai tais pačiais metais apskundė šį tarybos sprendimą.  Teisminiai ginčai vyko kelerius metus. 2005–2006 m. m. mokykloje mokėsi 362 mokiniai, 2006–2007 m. m. – 295 mokiniai, 2007 m. rugsėjo 1 d. liko 217 mokinių. 2008 m. mokykla formaliai prijungta prie Eigulių vidurinės mokyklos.
2008 m. Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas pripažino, kad reorganizacija teisėta. Kauno meras Andrius Kupčinskas ragino prieš mokyklos uždarymą kovojusius mokinių tėvus kompensuoti savivaldybės patirtus nuostolius. Protesto akcijas prieš mokyklos sunaikinimą rengę ir bylinėjęsi su savivaldybe tėvai paštu gavo laiškus dėl savivaldybės patirtų nuostolių (apie 500 tūkst. litų) kompensavimo. 
2011 m. kovo mėn. mokyklos patalpose atidarytas neformalaus užimtumo centras visai šeimai, kiek vėliau – ir privatus įmonės „Uniqum“ vaikų darželis „Vaikystės kiemas“.
Žemaičių Naumiestis

Pavadinimo kilmė

Sudėtinis vietovardis atsirado vėliau, o ilgą laiką vadinosi tiesiog Naumiesčiu. Dar 1925 m. minimas Naumiesčio valsčius („Lietuvos apgyvendintos vietovės“). Naumiestis – tai žodis, sudarytas iš dviejų sandų: būdvardžio naujas ir daiktavardžio miestas.
XX a. 1-ojoje pusėje Naumiestis buvo valsčiaus centras ir vadintas Tauragės Naumiesčiu. XX a. 4–ajame dešimtmetyje miestelį imta vadinti Žemaičių Naumiesčiu, pabrėžiant jo padėtį Žemaitijoje (panašiai kaip ir Žemaičių Kalvarija).
Caro laikais, 1881–1918 m. oficialiai vadintas Aleksandrovsku.
San Žuan de Meritis

Istorija

XVII–XVIII a. dabartinio miesto vietoje buvo keletas fazendų ir koplyčių. Vėliau čia pradėjo keltis imigrantai iš Europos, Artimųjų Rytų. San Žuan de Meričio savivaldybė sukurta 1947 m.
Eugenijus Manomaitis

Eugenijus Manomaitis (1909 m. birželio 10 d. Šilėnai, Šiaulių apskr. – 1995 m. lapkričio 16 d. Bostonas) – Lietuvos statybos inžinierius, architektas.

Biografija

1937 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, stažavo Švedijoje. 1940 m. suprojektavo Šiaulių prekybos instituto (dab. Šiaulių universitetas) rūmus, prižiūrėjo jų statybą, vadovavo Panevėžio cukraus fabriko statybai. 1941–1944 m. bendrovės „Statyba“ Statybos skyriaus vedėjas; Vytauto Didžiojo universiteto ir Kauno aukštesniosios technikos mokyklos dėstytojas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Persikėlęs į JAV, dirbo Bostono bendrovėse: 1948–1975 m. „Stone and Webster“ ir „Boston Edison“, 1976–1983 m. „Chas. T. Main“. Parengė projektų: lietuvių namų Broktone (1948 m.), Katalikų centro Bostone rekonstrukcijos (1963 m.), Lietuvių JAV piliečių klubo Bostone valgyklos (1968 m.), Švč. Mergelės Marijos lietuvių parapijos Kembridže klebonijos. Buvo Amerikos lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos Bostono skyriaus pirmininkas.
Sangrija

Sangría (isp. sangría nuo sangre - kraujas) – ispaniškas silpnas alkoholinis gėrimas gaminamas iš raudonojo vyno su vaisiais, nedideliu brendžio ir sauso likerio kiekiu.
Anksčiau Sangrija buvo gaivinantis gėrimas, kuriame alkoholio buvo mažiau nei vyne.
Gaminant originalią Sangriją gazuotas vanduo ir cukrus nenaudojami. Gėrimas, parduodamas turistų lankomose vietose, būna žymiai didesnio stiprumo, o dėl pagardinimo, į jį dedama cukraus. Stiprieji alkoholiniai gėrimai įmaišomi dėl jų aromatinių savybių ir siekiant padidinti gėrimo stiprumą.

Gamyba

Yra įvairių sangrijos receptų, tačiau pagrindinės sudėtinės dalys yra raudonasis vynas, vaisiai ir jų sultys, stiprieji alkoholiniai gėrimai. Skonis priklauso nuo naudojamų vyno, vaisių ir likerio rūšies. Kartais pilamas gazuotas vanduo, kad gėrimas taptų putojantis, o kartais raudonasis vynas pakeičiamas baltuoju.

Vartojimas

Vasarą Sangrija rekomenduojama patiekti atšaldytą, o esant labai karštam orui - praskiesti vandeniu. Vaisių gabaliukai visai nededami arba dedama nedaug.
Žiemą - geriau tinka pašildytas gėrimas, papildomai paskanintas cinamonu, gvazdikėliais ar muskatu.
GD Sagrada Esperança

Istorija

Įkurtas 1976 m. Dundo mieste, Šiaurės Lundos provincijoje. 
Klubo pagrindiniais rėmėjais buvo deimantų kasybos bendrovė Diamang (dabar vadinasi Endiama). Šios bendrovės pavadinimas yra ir klubo logotipe.
Namų rungtynes žaidžia Estádio Sagrada Esperança stadione, Dundo mieste.
Valerijus Borzovas

Biografija

Pradėjo treniruotis nuo 12 metų Naujosios Kachovkos sporto mokykloje. Treneriai greitai pastebėjo neeilinį jaunuolio talentą ir jam padėjo persikelti į sostinę Kijevą. Palyginti anksti pasiekė aukštų sportinių rezultatų.
1972 m. olimpinių žaidynių Miunchene uždarymo ceremonijoje buvo TSRS rinktinės vėliavnešiu.
1977 m. vedė keturiskart olimpinę čempionę gimnastę Liudmilą Turiščevą. Susilaukė dukters Tatjanos.
Baigęs sportinę karjerą, dirbo vadovaujantį politinį darbą Ukrainos TSR komjaunimo struktūrose, nuo 1980 m. buvo komjaunimo Centro komiteto sekretorius. 
1987 m. išrinktas Europos lengvosios atletikos asociacijos tarybos nariu.
1990–1997 m. vienu metu buvo Ukrainos jaunimo ir sporto ministras ir Ukrainos tautinio olimpinio komiteto prezidentas (šį postą paliko 1998 m.). 
Nuo 1994 m. – Tarptautinio olimpinio komiteto narys.
1996–2012 m. – Ukrainos lengvosios atletikos federacijos prezidentas.
1998–2002 m. – Ukrainos liaudies deputatas, 3–jo šaukimo Rados sporto, turizmo ir jaunimo politikos komiteto pirmininkas. 2002 m. vėl išrinktas į 4–ojo šaukimo Radą. Nuo 2003 m. – Ukrainos socialdemokratų partijos narys.
Olimpinio bėgiko V. Borzovo nuotrauka buvo įrašyta į auksinę plokštelę, iškeliavusią į kosmosą su „Voyager“ erdvėlaiviu.
Rudasis kivis

Paplitimas ir biotopas

Endeminis  Naujosios Zelandijos paukštis. Paplitęs  Pietų saloje, Stiuarto saloje. Populiacijoje 19 000 individų. Biotopas – miškai, krūmai, pievos, kuriose yra kupstų. Stiuarto saloje juos galima aptikti smėlio kopose.

Išvaizda

Neskraidantis paukštis. Kūnas kriaušės formos.  Plunksnos ilgos, panašios į plaukus. Galva ir kaklas tamsiai pilki. Viršutinė dalis kaštoninė su juodais dryžiais. Apačia – pilkai ruda. Aplink snapą yra lytėjimui jautrios plunksnos. Akys mažos, rudos spalvos. Snapas plonas,  patinų 11-15,5 cm ilgio, o patelių 13-20,5 cm. Snapo gale šnervės. Sparnai 5 cm ilgio, iš po tankios plunksnų dangos jų nesimato. Uodegos neturi. Kojos trumpos, storos ir stiprios. Kojų pirštai ilgi.

Elgsena

Naktinis, baikštus paukštis. Dieną slepiasi urvuose, uolų plyšiuose, rąstų ertmėse ar tankioje žolėje. Gina savo teritoriją. Apie teritorijos ribas praneša balsu. Patinų balsas veriantis, kylantis ir nusileidžiantis, švilpimas, patelių – žemo tono kimus riksmas. Dažniausiai girdimi pirmas dvi tamsos valandas. Taip pat teritoriją gina aštriais ir stipriais nagais. Gerai girdi ir užuodžia. Laisvėje gyvena apie 20 metų.

Mityba

Uoslės pagalba kelių centimetrų gylyje dirvoje ar lapuose aptinka cikadas, šimtakojus, 
kirmėles, vorus, vikšrus, vėžiagyvius, varliagyvius. Taip pat užuodžia uogas ir nukritusius, prinokusius vaisius. Jaučia skonį. Po medžioklės dirvoje lieka kūgio formos duobutės.

Dauginimasis

Monogamai. Paukščių tuoktuvės prasideda kovo – birželio mėnesiais. Lizdus krauna urvuose, uolų plyšiuose ar rąstų drevėse. 
Kiaušinius deda birželio–gruodžio mėnesiais Pietų saloje, o liepos – lapkričio mėnesiais – Stiuarto saloje. Dėtyje 1-2 dideli, balti kiaušiniai. Jų svoris apie 430 g, dydis – 129 x 78 mm (14-20 % patelės masės). Trynys užima 60 % kiaušinio tūrio. Jei deda du kiaušinius, intervalas tarp dėčių 25-30 dienų. 
Peri abu tėvai, kartais padeda kiti grupės nariai. Perint išsišeria plunksnos krūtinės srityje, todėl kiaušinis gauna daugiau šilumos. Patinas netenka trečdalio kūno masės. Peri 75-84 dienas. 
Išsiritę jaunikliai sveria 275 g ir yra 12 cm ilgio. Tėvai jauniklių nemaitina. Pirmomis dienomis jaunikliams pakanka maisto iš trynio. Po 5-6 jie pradeda maitintis patys, o po 14-20 dienų tampa visiškai nepriklausomi. Šeimos teritorijoje lankosi apie 7 metus. Patinai lytiškai subręsta 18 mėnesių, o  patelės po 3 metų.