google/wiki40b huggingface dataset:
Transpozazė

Transpozazė yra fermentas, kuris jungiasi prie transpozono pabaigos ir katalizuoja jo judėjimą į kitą genomo vietą iškirpdamas ir įklijuodamas arba replikacijos transpozicijos būdu.
Žodis „transpozazė“ buvo paminėtas žmonių, kurie nuklonavo fermentą reikalingą Tn3 transpozno transpozicijai. Transpozonų egzistavimą 1940 m. paskelbė Barbara McClintock, kuri tyrinėjo kukurūzų paveldimumą, bet tikrasis molekulinis pagrindas buvo apibūdintas vėlesnių tyrimų metu. McClintock atrado, kad chromosomų dalys pakeičia savo padėtį, šokinėdamos nuo vienos chromosomos iki kitos. Šių transpozonų perskirstymas (kurie koduoja spalvas) leido kitoms pigmentiniams genams pasireikšti. Transpozicija kukurūzuose pakeitė jų spalvas, nors kituose organizmuose, kaip bakterijos, tai gali lemti atsparumą nuo antibiotikų. Transpozicija taip pat svarbi kuriant genetinę įvairovę ir taip įvairios rūšys prisitaiko prie kintančių aplinkos sąlygų. Žmogaus evoliucijos eigoje apie 40 % žmogaus genomo keitė savo vietas transpozicijos metodu.
Transpozazės yra grupuojamos pagal EC numerius EC 2.7.7.
Genų kodavimas transpozaze yra labiausiai paplitęs daugelio organizmų genomuose.
Savitoji galia

Savitoji galia (arba santykinė galia) – santykinis dydis, leidžiantis tarpusavyje palyginti įvairių rūšių variklius ar kitus judriųjų įrenginių energijos šaltinius. Santykinė galia yra bet kokio variklio ar energijos šaltinio (pvz., akumuliatoriaus, el. kondensatoriaus, branduolinio kuro) darbinė savybė. Ji taip pat naudojama ir kaip visos transporto priemonės darbinė savybė, tik tada priemonės variklio galia yra padalinama iš viso transporto priemonės svorio (arba masės). Tokiu būdu šis dydis tampa nepriklausomas nuo transporto priemonės dydžio. Gamintojai dažnai nurodo santykinės galios didžiausiąją vertę, tačiau tikroji vertė gali skirtis, jei variklis dirba nepilna apkrova. 
Savitoji galia matematiškai išreiškiama kaip galios ir masės santykis: 
. 
SI sistemoje savitosios galios matavimo vienetas yra W/kg.

Pavyzdžiai

Įprastinis turbokompresorinis V8 rūšies dyzelinis variklis, sveriantis 380 kg, gali išvystyti 250 kW galią. Tokio variklio savitoji galia yra 0,65 kW/kg. 
Didelės savitosios galios įrenginiuose dažnai sutinkamos turbinos. Taip yra dėl jų gebėjimo veikti labai dideliu greičiu. Pavyzdžiui, pagrindiniai erdvėlaivio „Space Shuttle“ leidimo varikliai naudoja turbininius siurblius raketinio kuro sudėtinių medžiagų (suskystinto deguonies ir suskystinto vandenilio) tiekimui į raketinio variklio degimo kamerą. Pavyzdžiui, skysto vandenilio turbininis siurblys dydžiu yra panašus į automobilio variklį (sveria apie 352 kg ir išvysto 53,6 MW galią), todėl jo santykinė galia yra 153 kW/kg.
Irena Vaišytė

Biografija

Gimė vargonininko šeimoje. Baigusi Šaukėnų Vlado Pūtvio Putvinskio vidurinę mokyklą, Vilniaus pedagoginiame institute studijavo pedagogiką ir psichologiją. 1949 m. kartu baigė aktorystės studiją prie LSSR dramos teatro (kurso vadovas Juozas Rudzinskas).
1949 m. pradėjo dirbti Šiaulių dramos teatro aktore, 1949–1952 m. dėstė psichologiją Šiaulių mokytojų institute. Nuo 1953 m. studijavo Maskvoje, Valstybiniame teatro meno institute (GITIS), bene žymiausių to meto rusų pedagogų – Aleksejaus Popovo ir Marijos Knebel – kurse. Baigusi aspirantūrą, 1956 m. apsigynė disertaciją tema „Aktoriaus kūrybinio charakterio formavimasis“, menotyros mokslų kandidatė. 1961 m. Maskvoje disertacijos pagrindu išleido knygą (rusų k.).
Nuo 1956 m. dėstė LSSR konservatorijoje, vadovavo penktajam šios mokymo įstaigos aktorių kursui. 1958–1989 m. Aktoriaus meistriškumo (dab. Vaidybos ir režisūros) katedros vedėja, 1961–1982 m. prorektorė, 1979 m. profesorė. 1961 m. jos pastangomis konservatorijoje įkurtas Mokomasis teatras.
Irena Vaišytė išleido devynias aktorių laidas – 97 absolven­tus. Tarp buvusių jos mokinių – Regimantas Adomaitis, Vincas Aleknavičius, Henrikas Andriukonis, Saulius Bareikis, Milita Bazevičiūtė, Dalia Brenciūtė, Julius Dautartas, Olegas Ditkovskis, Eglė Gabrėnaitė, Nijolė Gelžinytė, Aidas Giniotis, Eugenijus Ignatavičius, Sigutis Jačėnas, Sigitas Jakubauskas, Saulius Kizas, Virginija Kochanskytė, Rimanta Krilavičiūtė, Otonas Laniauskas, Nijolė Lepeškaitė, Edmundas Leonavičius, Vincenta Miežlaiškytė, Aurelija Mikušauskaitė, Silva Miliauskaitė, Nijolė Oželytė, Algirdas Paukštaitis, Saulius Sipaitis, Regina Šaltenytė, Aleksandras Šimanskis, Antanas Šurna, Bronius Talačka, Judita Ušinskaitė, Antanas Venckus, Gerardas Žalėnas, Juozas Žibūda ir kiti.
Palaidota Vilniaus Antakalnio kapinėse.
Josvainių valsčius

Josvainių valsčius buvo vidurio Lietuvoje. Centras – Josvainiai.
TGM slėnis

TGM slėnis, pilnai Tarptautinių geofizikos metų slėnis (rus. Долина МГГ) – ledyno paviršiaus dubuma rytų Antarktidoje, tarp 55 ir 80 ° rytų ilgumos. Tęsiasi nuo Priudso ir Makenzio įlankų kranto (Sandraugos jūra) link Nepasiekiamumo poliaus. Ilgis apie 1000 km, plotis iki 600 km. Slėnio vidurinė dalis yra 500–700 m žemiau, negu jį supanti Sovietų plynaukštė. Šiaurėje TGM slėnio centrinę dalį užima Lamberto ledynas.
Slėnis atrastas ir ištyrinėtas Jungtinės Karalystės (1929–1930 m.), JAV ir Norvegijos (1946–1947 m.), Australijos ir TSRS (1957–1958 m.) ekspedicijų. Paskutinės iš jų metu pavadintas tuo metu vykusių Tarptautinių geofizikos metų atminimui.
Olimpinis laikraštis „Sportas“

Olimpinis laikraštis „Sportas“ – sporto savaitraštis, ėjęs nuo 1993 m. vasario mėn. iki 1995 m. Vilniuje.

Istorija

Įsteigė ir leido L. Jučo leidybos ir informacijos firma talkinant Lietuvos tautiniam olimpiniam komitetui nustojus eiti laikraščiui „Sportas“. Tiražas 1993 m. – 11 000 egz., 1994 m. – 16 800 egz.
Redakcijoje dirbo Vladas Klevinskas, Gintaras Nenartavičius, Eugenijus Onaitis, Tadas Žebrauskas.
Didysis priešpovandeninis laivas

Didysis priešpovandeninis laivas (rus. большой противолодочный корабль; БПК) – kovai su povandeniniais laivais skirtas okeaninis stambaus eskadrinio minininko ar lengvojo kreiserio dydžio (vandentalpa nuo 3100 iki 8500 tonų) antvandeninis laivas.
1966 m. gegužės 19 d. TSRS Kariniame jūrų laivyne buvo įvestas didžiųjų priešpovandeninių laivų tipas. Kitų valstybių laivynuose didžiuosius priešpovandeninius laivus atitinka eskadriniai minininkai. Tarybų Sąjungoje priešpovandeniniams laivams buvo priskiriami projektų 61, 1134, 1134А, 1134Б, 1135 ir 1155 laivai.
Rusijos Federacijoje šis laivų tipas tebeegzistuoja. Šiuo metu Rusija turi 9 tokius laivus (projektai 1134B ir 1155).
Andrejus Andrejevas

Biografija

A. Andrejevo išsilavinimas – dvi kaimo mokyklos klasės. Komunistiniame judėjime dalyvavo nuo 1914 m. 1917–1919 m. dirbo partinį ir profsąjunginį darbą Urale ir Ukrainoje. Nuo 1919 m.- Rusijos profsąjungų prezidiumo narys, 1920–1922 m. – profsąjungų centro tarybos sekretorius. 1922–1927 m. vadovavo TSRS geležinkeliečių prosąjungai.
1927–1930 m. – VKP(b) Šiaurės Kaukazo krašto komiteto sekretorius. Nuo 1930 m. vadovavo VKP(b) Centrinei kontrolės komisijai, buvo TSRS darbininkų ir valstiečių inspekcijos liaudies komisaras ir TSRS Liaudies komisarų tarybos pirmininko pavaduotojas.
1931–1935 m. buvo TSRS susisiekimo liaudies komisaras. 1935–1946 m. – VKP(b) CK sekretorius, 1938–1945 m. kartu ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Sąjungos Tarybos pirmininkas.
1939–1952 m. vadovavo VKP(b) CK Partinės kontrolės komitetui. Dirbdamas šiose pareigose įgyvendino stalininę kadrų politiką, sankcionavo valstybės saugumo organų neteisėtus veiksmus. Nors į A. Andrejevą pagalbos kreipėsi daugybė represuotųjų ir jų šeimos narių, jis niekada nesiėmė padėti.
1943–1946 m. buvo TSRS žemdirbystės liaudies komisaras, 1946–1953 m. TSRS Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas. Po Stalino mirties A. Andrejevas, kaip aktyvus stalininių represijų organizatorių, neteko svarbių postų, 1957–1962 m. vadovavo TSRS-Kinijos draugystės draugijai.
TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1–5 šaukimų deputatas. Nuo 1953 m. buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo narys, o nuo 1962 m. – Prezidiumo patarėjas. TSKP CK narys nuo 1920 iki 1961 m., 1932–1952 m. – TSKP CK Politinio biuro narys.
Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.
OLAF

OLAF (pranc. Office Européen de Lutte Anti-Fraude), Kovos su sukčiavimu tarnyba - Europos Sąjungos institucija, kurią 1999 m. įsteigė Europos Komisija.
Būstinė yra Briuselyje (Belgija).

Tikslas

Pagrindinis OLAF tikslas - Europos Bendrijų finansinių interesų apsauga ir kova su sukčiavimu bei kitomis neteisėtomis veikomis, kenkiančiomis Europos Bendrijų finansiniams interesams.

Veikla

OLAF buvo įkurta 1999 m. balandžio 28 d. Europos Komisijos sprendimu.
OLAF atlieka nepriklausomus tyrimus dėl neteisėto finansinės paramos panaudojimo atvejų, sukčiavimų muitų srityje, neteisėtai panaudotų subsidijų ir mokesčių nemokėjimo atvejų.
Siekdama padėti Europos Sąjungos valstybėms narėms stiprinti kovą su sukčiavimu, korupcija ir kita neteisėta veikla, OLAF palaiko tiesioginius ryšius su valstybių narių policijos ir kitomis teisėsaugos institucijomis. OLAF taip pat bendradarbiauja su užsienio valstybių (ne Europos Sąjungos) teisėsaugos institucijomis.
OLAF yra ne policinė, o finansinių nusikaltimų tyrimą ir prevenciją koordinuojanti institucija, turinti specialų nepriklausomos institucijos statusą.
Nuo 2000 m. kovo 1 d. OLAF vadovauja generalinis direktorius Franz-Hermann Brüner.

Ryšiai su Lietuva

Lietuvoje institucija ryšiams su OLAF yra Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba.
OLAF taip pat bendradarbiauja su Lietuvos muitine, Specialiųjų tyrimų tarnyba, Valstybės saugumo departamentu ir kitomis finansinę kontrolę atliekančiamomis institucijomis.
Derveliai

Istorija

1936 m. Derveliuose įkurta pradinė, 1949 m. – septynmetė, 1962 m. – aštuonmetė mokykla.
Derveliai kurį laiką buvo Dervelių apylinkės centru. Tarybiniais metais – „Žalgirio“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Rytų Ekvatorija

Geografija

Rytų Ekvatorija yra kur kas didesnio Ekvatorijos regiono dalis. Pietuose iškilę Imatongo kalnai, juose yra aukščiausia šalies vieta – Kinječio kalnas (3187 m). Pačiuose pietryčiuose siekia Turkanos ežerą (šis priėjimas yra ginčytina Ilemio trikampio teritorija).
Svarbiausi miestai: Toritas, Kapoeta, Magvis, Ikotosas, Namulė, Pageris.

Gyventojai

Pagrindinės vilajeto tautos: toposai, madžiai, ačioliai, didingai.
Teisė ir Teisingumas

Teisė ir Teisingumas (lenk. Prawo i Sprawiedliwość, PiS) – Lenkijos politinė partija.
2001 m. įsteigė buvęs teisingumo ministras Lech Kaczyński ir jo brolis dvynys Jaroslavas Kačinskis. 2005 m. rugsėjo 25 d. Seimo rinkimuose PiS gavo 26,99 % balsų. 2005 m. narys Lech Kaczyński išrinktas Prezidentu. 2015 m. narys Andrzej Duda išrinktas Prezidentu.
2015 m. laimėjo parlamentiniuose rinkimuose.
Įsrutis (upė)

Geografija

Prasideda srities šiaurės rytuose, prie Pravdino gyvenvietės, teka pro Šorelių girią į vakarus, vidurupyje, ties buvusiu Skatikų kaimu įsilieja į senovinį 1-2 km pločio Nemuno slėnį ir pasuka į pietvakarius. Įsrutyje susilieja su Ungura ir sudaro Prieglių. Vaga aukštupyje reguliuota, vidurupyje ir žemupyje vingiuota, daug senvagių. Žemupyje teka lėtai, sausomis vasaromis beveik išdžiūsta. Kartais, kai pučiant vakarų vėjams Prieglius ir Ungura patvinsta, upės srovė dėl mažo nuolydžio teka priešinga kryptimi.
Artūras Skikas

Biografija

Baigė vidurinę mokyklą, vėliau mokėsi Šiaulių medicinos mokykloje, iš kur buvo pašauktas į sovietinę armiją. 1990 m. baigė Kauno medicinos akademiją, gydytojas otorinolaringologas.
1991 m. Šilutės ligoninės gydytojas otorinolaringologas, 1994–1997 m. UAB komercijos vadybininkas (antraeilėse pareigose). 1997 m. VšĮ „Šilutės ligoninė“ vyr. gydytojas, 2006-2009 m. UAB „Šilutės greitoji medicininė pagalba“, UAB „Sveikatos darna“, UAB „Šilutės MCT“ direktorius, VšĮ Šilutės ligoninės LOR gydytojas, nuo 2009 m. gegužės 25 d. iki 2010 m. sausio 29 d. LR sveikatos apsaugos viceministras (paskyrė ir atleido ministras Algis Čaplikas). 2010 m. sausio 21 d. darbo vietoje buvo sulaikytas Specialiųjų tyrimų tarnybos (STT) pareigūnų, kaltinamas, kad iš VšĮ „Nacionalinis kraujo centras“ direktoriaus tiesiogiai reikalavo duoti nuo 20 000 iki 30 000 Lt kyšį (tokios sumos galimai reikalauta už tai, kad viceministras nesiėmė žingsnių, jog kraujo centro direktoriui būtų skirta tarnybinė nuobauda).
1994 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, Šilutės skyriaus pirmininkas, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Šilutės rajono skyriaus narys, Šilutės skyriaus pirmininko pavaduotojas.
2000–2003 m., 2003–2004 m. ir 2007-2010 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys.
Rotary klubo narys, Lietuvos medikų futbolo asociacijos narys.
Žmona Jolanta, sūnūs Evaldas ir Donatas, dukra Emilija.
Gyvoji jėga

Gyvoji jėga (rus. живая сила) – kariuomenės dalis, kurią sudaro žmonės ir gyvūnai (ne technika). Tai kareiviai ir karininkai bei kavalerijos, artilerijos vilkimo, gurguolių arkliai bei kiti nešuliniai gyvuliai.
Šiais laikais, kai arklių ar kitų nešulinių gyvulių ginkluotosiose pajėgose praktiškai nebeliko, terminas gyvoji jėga tapo termino kariai sinonimu – ėmė reikšti praktiškai tik žmones.
Dofinė

Istorija

Regionas nuo 933 m. priklausė Burgundijos karalystei, kol XI a. viduryje jame valdžią perėmė vietos Avono grafai, pavaldūs Šventajai Romos imperijai. 1349 m. regioną nusipirko Prancūzijos karalius.
Viduramžiais Prancūzijos dofinas asmeniškai valdydavo ir Dofinės sritį, kuri teisiškai buvo Šventosios Romos Imperijos provincija. Imperatoriai leisdavo Prancūzijos įpėdiniams valdyti provinciją su sąlyga, kad provincija niekada nebus Prancūzijos dalis. Dėl to XIV−XV a. Dofinės provincija neretai būdavo prastai valdoma, kadangi Prancūzijos dofinai dažnai būdavo mažamečiai. Provinciją prie Prancūzijos prijungė Liudvikas XI.
Dofinės istorijos vingiai įskėlė ir Prancūzijos revoliucijos kibirkštį. 1763 m. Dofinės parlamentas atsisakė įteisinti Prancūzijos karaliaus įsakymą didinti mokesčius, vėliau daugelį jo reikalavimų ignoravo. 1788 m. buvo nuspręsta užimti neklusnų parlamentą, tačiau Grenoblio gyventojai jį apgynė, užlipę ant namų stogų ir čerpėmis apmėtę atsiųstas kariuomenės pajėgas. Šis įvykis istorijoje minimas kaip „Čerpių diena“. Kadangi parlamento susirinkimas Grenoblyje buvo uždraustas, jo nariai 1788 m. liepos 21 d. susirinko Vizijaus (Vizille) miestelio pilyje. Karaliui buvo mestas iššūkis ir pareikalauta laisvių visiems Prancūzijos piliečiams. Lygiai po metų, 1789 m. liepos 14 d., Paryžiuje užimta Bastilija.
Andrius Ašmantas

Biografija

1933 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1935–1938 m. dėstė Klaipėdos pedagoginiame ir nuo 1936 m. Prekybos institutuose, 1939 m. Vytauto Didžiojo universitete, 1940–1941 m. – Vilniaus universitete.

Šeima

Žmona: Ona Ašmantienė, vaikai: Joalita Ašmantaitė (Kočenienė), Leonas Ašmantas, Ramūnas Ašmantas.

Mokslinė veikla

Tyrė bendrinės kalbos istoriją, žodžių darybą, kalbos kultūros, gimtosios kalbos dėstymo metodikos problemas. Bendradarbiavo leidinyje „Gimtoji kalba“.
Klėriškių II akmuo

Klėriškių II akmuo – antrasis iš dviejų masyvių riedulių, stūksančių Klėriškėse, Nemaitonių seniūnijoje, Kaišiadorių rajone. Savivaldybės saugomu geologiniu gamtos paveldo objektu paskelbtas 1992 m.
Akmuo stūkso atvirame lauke, kalnelyje prie kelio  1812  Žiežmariai–Nemaitonys–Stakliškės , netoli sankirtos su keliu  1824  Budriškės–Varkalės , Kaukinės miško prieigose. Pažymėtas informacine lentele. Riedulys ne vietinis, atvilktas melioratorių iš pamiškės ir pastatytas visu ūgiu šalikelėje. Akmens aukštis – 265 cm, plotis – 190, ilgis – 380. Pagal aukštį ir ilgį jam atitenka ketvirta vieta tarp rajone rastų akmenų. Būdinga pilka forma ir pilka kristalų spalva.
Cuodė

Istorija

Tarybiniais metais – kolūkio centrinė gyvenvietė.
Nikojos įlanka

Nikojos įlanka (isp. Golfo de Nicoya) – Ramiojo vandenyno įlanka, įsiterpusi ties šiaurės vakariniais Kosta Rikos krantais. Nuo vandenyno atskirta Nikojos pusiasaliu. Nusidriekusi iš pietryčių į šiaurės vakarus 90 km, plotis – 15-50 km. Pietinę ribą žymi linija, jungianti Blanko ir Chudijaso kyšulius.
Įlankoje yra nemažai nedidelių salų: Čira, Venadas, Kabaljas, San Lukasas, Tortuga, Sedrosas, Bechuka ir Pan de Asukaras. Į Nikojos įlanką įteka Tempiskės ir Grande de Tarkoleso upės. Įlankos pakrantės – populiari poilsio vieta. Svarbiausi uostai – Puntarenasas ir Kaldera.
Lietuvos tūkstantmečio vaikai

Apie žaidimą

Žaidimas pradėtas rodyti 2008 m. Projektą inicijavo Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija kartu su Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija. Projektą globojo Lietuvos tūkstantmečio minėjimo direkcija. Pavadinimas parinktas pagal tais metais minėtą Lietuvos vardo tūkstantmetį. Laida yra visuomeninis projektas, mokslo, žinių, mokyklos ir pedagogų prestižo kėlimo ir populiarinimo akcija.
Tai savaitinė 70 minučių trukmės laida, kurioje dalyvauja gabiausi Lietuvos moksleiviai. Laida nėra tiesioginė, rodomi iš anksto įrašyti žaidimai.
Projekto atrankose gali dalyvauti visi norintys 5-12 klasių mokiniai. Pagal testų rezultatus atrenkami patys sumaniausieji, kurie vėliau tarpusavyje varžosi Lietuvos televizijos studijoje. Redakcinę grupę sudaro nusipelnę Lietuvos pedagogai, kurie atsakingi už klausimų sudarymą.
Mokiniams pateikiami klausimai iš įvairių sričių (pvz., vaizduojamojo meno, kino, geografijos, biologijos, istorijos, literatūros, muzikos, politologijos). Klausimai apima ir bendrą žaidėjų išsilavinimą, jų pilietinį smalsumą, domėjimąsi šiandienos Lietuvos ir pasaulio aktualijomis, netgi populiariąja kultūra. Žaidime svarbūs ir greito mąstymo, atminties, logikos elementai.
Viktorinos žanras visame pasaulyje sudaro vieną iš visuomeninių kanalų pramoginių nišų. Žaidimas derina pramogą su švietimu, skatina žinias ir žinojimą, populiariai ir azartiškai supažindina žiūrovus su istorijos, literatūros, muzikos, kino, meno, geografijos, politikos, tiksliųjų mokslų žiniomis.
„Lietuvos tūkstantmečio vaikai“ skiriasi nuo kitų žaidimų (pvz. „Kas nori būti milijonieriumi”) tuo, jog čia nėra vienkartinio „pinigai už atsakymą” principo. Šiame žaidime esminis laimėjimas – bilietas į kitą etapą ir garbingas „Lietuvos tūkstantmečio vaiko“ titulas.
Kiekvieno žaidimo metu išrenkamas žaidimo nugalėtojas, kuris kartu su antrosios vietos nugalėtoju patenka į finalą. Po trijų žaidimų vyksta tos amžiaus grupės finalas, kurio metu išrenkamas amžiaus grupės nugalėtojas.
Žinių viktorina „Lietuvos tūkstantmečio vaikai“ pelnė geriausios 2009 m. LRT laidos vardą ir buvo apdovanota simboliniu „Bitinuku“. Projektas „Lietuvos tūkstantmečio vaikai“ supažindina visuomenę su įvairiose Lietuvos mokyklose besimokančiais gabiais, visuomeniškai aktyviais ir darbščiais moksleiviais. 
Analogiška laida pagal lietuvišką licenciją rodoma Baltarusijos bei Latvijos nacionalinėse televizijose.
Televizijos projektas turi mobiliąją aplikaciją skirtą Android OS.
Povilas Gronskis

Biografija

1906 m. baigė Sankt Peterburgo universitetą, jame dėstė. 1917 m. Sankt Peterburgo prekybos ir psichologijos institutų dėstytojas, profesorius. 1912–1917 m. Rusijos IV Valstybės Dūmos deputatas. 1920–1923 m. ir nuo 1927 m. gyveno Paryžiuje. 1923–1927 m. Lietuvos universitete dėstė valstybės teisę ir konstitucinės teisės istoriją. Bendradarbiavo laikraštyje „Lietuvos aidas“, leidinyje „Tauta ir žodis“, žurnale „Vairas“. 
Žmona skulptorė Nina Gronskaja, sūnus poetas Nikolajus Gronskis.
Satyajit Ray

Biografija

Gimė žymaus bengalų rašytojo Sukumaro Rėjaus šeimoje. Buvo vienintelis vaikas šeimoje. Kai jam buvo vos dveji metai, mirė tėvas. Mokėsi Kalkutos vyriausybinę berniukų gimnazijoje. Studijavo Kalkutos universiteto Prezidento koledže ekonomiką. Atsidėjo kino režisieriaus darbui po pažinties su prancūzų režisieriumi Žanu Renuaru bei Londone peržiūrėjęs Vitorijo de Sikos filmą „Dviračių vagys“ (1948 m.). Tokie Rėjaus filmai kaip „Kelio dainos“ (1955 m.), „Nenugalėtas“ (1956 m.), „Muzikinis kambarys“ (1958 m.), „Apu pasaulis“ (1959 m.), „Čarulata“ (1964 m.), „Šachmatų žaidėjai“ (1977 m.) išgarsino ne tik patį režisierių, bet ir visą Indijos kiną vakarų pasaulyje.
Už savo filmus Rėjus buvo apdovanotas įvairiais laimėjimais, nominuotas Oskarui. Jis tapo Prancūzijos garbės legiono kavalieriumi, Amerikos kinematografinio meno ir mokslo premijos laureatu.
MOİK Bakı

Istorija

Klubo ištakos siekia 1961 m., o dabartinio klubo veikla prasideda nuo 1992 m., kai perkurtas OIK pavadinimu. 
OIK komanda eilę metų žaidė elito pirmenybėse. 
Nuo 2001 m. žinomas kaip MOİK. 2018/19 m. laimėjo Pirmame divizione, bet nesugebėjo licencijuotis Premjer lygai. Ir liko žaisti Pirmame divizione.
Valdas Tumelis

Biografija

1980 m. baigė Marijampolės Jono Jablonskio vidurinę mokyklą, 1985 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, anglų kalbos mokytojas, 2003 m. baigė Kauno technologijos universitetą, viešojo administravimo magistro studijas.
Marijampolės apskrities viršininko administracijos Regioninės plėtros departamento direktorius, 2007–2011 m. Marijampolės savivaldybės administracijos direktorius. Nuo 2011 m. Marijampolės savivaldybės administracijos direktoriaus pirmasis pavaduotojas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus narys. 2007 m. ir 2011 m. (mandatas atimtas) Marijampolės savivaldybės tarybos narys. 
Marijampolės apsksrities „Lions“ klubo narys. Išsituokęs , vaikai Deividas, Karolina.
Senegalo demografija

Apie 70 % Senegalo populiacijos yra įsikūrusi žemės ūkio srityse. Žmonių tankis labai įvairus - nuo 77 gyv./km. vakarų centriniame regione iki 2 gyv./km. rytuose. Senegale gyvena apie 50.000 europiečių (daugiausia prancūzų), taip pat yra libaniečių ir vietnamiečių. Daug pačių senegaliečių gyvena Europoje - daugiausia Prancūzijoje, Italijoje ir Ispanijoje.

Migracijos lygis

0 migrantų/1,000 gyventojų (2000)

nuo gimimo

1.03 vyrų/moterų

iki 15 metų

1.01 vyrų/moterų

15-64 metų

0.92 vyrų/moterų

65 metų ir vyresni

1 vyrų/moterų

Visų gyventojų

0.96 vyrų/moterų (2000)
Laikrodžio kalibras

Laikrodžio kalibras (angl. watch caliber, rus. калибр часов) – tam tikras skaičius, apibūdinantis laikrodžio matmenis ir mechanizmą. Pirmieji vienas ar du kalibro skaitmenys paprastai apibūdina būtent laikrodžio kalibrą – mechanizmo skersmenį. Tolesni skaitmenys – apibūdina mechanizmo ypatumus.
Apvalių laikrodžių kalibras paprastai yra pamato, prie kurio montuojamas mechanizmas, skersmuo. Neapvalaus laikrodžio kalibras – skersmuo skritulio, kuris išeitų neapvalų pamatą transformavus į to paties ploto skritulį. Viso laikrodžio skersmuo gali būti gerokai didesnis už to pamato skersmenį, todėl kalibro skaičius pirkėjui mažai ką reiškia.
TSRS laikrodžių kalibrai buvo išreikšti milimetrais. Standartiniai buvo 16, 18, 20, 22, 24, 26, 30, 34, 36 ir 40 mm kalibrai, nors galėjo būti ir išimčių. Pvz., laikrodis 3133 „Šturmaniškas“ (Штурманские) turėjo 31 mm pamatą.
Šveicarijoje laikrodžių kalibras paprastai išreiškiamas linijomis (1 linija – 2,255 mm). Nors, pvz., šveicariškas laikrodis Patek Philippe 16-250 yra 16,3 mm skersmens.
Daugelio kompanijų laikrodžių kalibras paprastai mažai susijęs su pamato skersmeniu, daugiau yra skaitmeninis laikrodžio modelio ar modelių serijos ženklas.
Zvi Griliches

Biografija

Gimė 1930 m. rugsėjo 12 d. Kaune. Per II pasaulinį karą kalėjo Dachau koncentracijos stovykloje. 1947 m. emigravo į Palestiną, kur tarnavo Izraelio kariuomenėje, metus mokėsi Jeruzalės hebrajų universitete. Po kiek laiko emigravo į JAV, kur baigė ekonomikos studijas Kalifornijos universitetas Berklyje, vėliau tapo ekonomikos mokslų daktaru Čikagos universitete. Buvo vienas iš pirmųjų tyrinėjusių naujų technologijų plėtojimo poveikį ekonomikos augimui. 1965 m. apdovanotas John Bates Clark Medal apdovanojimu. 1975 m. tapo JAV mokslų akademijos nariu. 1975 m. buvo Econometric Society prezidentas, 1993 m. Amerikos ekonomikos asociacijos prezidentas. 1969-1977 m. žurnalo Econometrica redaktorius. Vėliau vykdė ekonomius tyrimus Harvardo universitete. Mirė 1999 m. lapkričio 4 d. Kembridže.