google/wiki40b huggingface dataset:
Stanislovas Šriūbėnas

Biografija

Mokėsi Mielagėnų vidurinėje mokykloje. 1963–1966 m. tarnavo tarybinėje kariuomenėje. 1966–1970 m. dirbo Ignalinos žemės ūkio valdyboje. 1968–1971 m. mokėsi Vilniaus politechnikume, kurį baigęs įgijo automobilių mechaniko specialybę.
1970 m. pradėjo dirbti Statybos ministerijoje. 1975–1980 m. mokėsi Vilniaus inžineriniame statybos institute. 1987–1992 m. dirbo Statybos ministerijos specializuotoje komplektavimo valdyboje vyriausiuoju inžinieriumi, 1992–1996 m. – generaliniu direktoriumi. 1997–2001 m. dirbo Vilniaus senamiesčio restauravimo direkcijos direktoriaus pavaduotoju. 2000 m. dirbo Vilniaus kapitalinės statybos direktoriaus pavaduotoju.
2011–2012 m. LR AM viceministras.
2000–2007 m. ir 2008–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2009–2010 m. Vilniaus miesto vicemeras.
Žmona Alma. Dukra Rasa, VGTU verslo vadybos absolventė.
Hakol Over Habibi

„Hakol Over Habibi“ (hebr. הכל עובר חביבי) – Izraelio muzikos grupė, gyvavusi 1975–2002 metais. Grupę sudarė Shlomit Aharon, Kikki Rothstein, Yuval Dor ir Ami Mendelman.
1981 metais grupė su pop stiliaus daina „Halayla“ laimėjo šalies nacionalinį finalą ir buvo išrinkti atstovauti Izraeliui 1981 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse. Atstovai surinkę 56 taškus, užėmė septintą vietą.
Grupė buvo populiariausia devintajame dešimtmetyje, išleido keletą hebrajų pop ir šlagerio muzikos stiliaus albumų.
Argiras

Istorija

Nuo XVI a. Argire buvo raupų ligoninė. Išnaikinus šią ligą, namas 1750 m. tapo vargingųjų namais.
RBMK

RBMK (rus. РБМК, Реактор Большой Мощности Канальный) – tarybinių didelio galingumo uraninių-grafitinių reaktorių tipas.
Reaktorių projektavimas prasidėjo 1964 m. Pirmasis energetinis blokas su šio tipo reaktoriumi paleistas Leningrado AE 1973 m. Vėliau jie buvo montuojami Kostromos, Smolensko, Kursko, Černobylio atominėse elektrinėse. Ignalinos atominė elektrinė su keturiais RBMK tipo reaktoriais turėjo būti pati galingiausia pasaulyje.
Iš viso buvo paleista 17 energoblokų, turinčių RBMK tipo reaktorius (2009 m. buvo eksploatuojama 12). Dėl didelio efektyvumo investicijos į šio tipo reaktorius atsipirkdavo per 5 metus. Rusijoje šie reaktoriai sukuria 50 proc. elektros energijos.
Po Černobylio avarijos modernizuota RBMK tipo reaktorių saugos sistema, tačiau jų plėtra sustojo.
Lilija Mulevičiūtė

Biografija

Sutuoktinis Vytautas Tomkus. 1961 m. baigė Lietuvos konservatoriją.
1961–1971 m. Kauno dramos teatro, 1971–1996 m. Lietuvos akademinio dramos teatro, 1996–1999 m. „Vaidilos“ teatro aktorė.
Puogeliškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Garjoniai – 0,8 km
Vecmemelė – 0,9 km
Parovėja – 11,4 km
BIRŽAI – 20 km
Franciškis – 1,2 km
Aleksandras Obrenovičius

Biografija

Kilęs iš Obrenovičių dinastijos. Tėvas Milanas I Obrenovičius, motina Natalija Keško. Žmona Draga Liunevica-Mašin.

Valdymas

Iki 1893 m. už jį valdė regentų taryba. 1894 m. panaikinęs liberalią 1888 m. konstituciją įvedė autoritarinį režimą. 1895 m. ir 1901 m. patvirtino naujas konstitucijas, apribojusias Skupščinos įgaliojimus. Užsienio politikoje orientavosi į Austriją-Vengriją. Nužudytas per karininkų surengtą sąmokslą.
Augustinas Zaicas

Augustinas Zaicas (Augustin Zeytz arba brolis Augustinas, 1828 m. gruodžio 2 d. Balbieriškyje, dab. Prienų rajone – 1914 m. rugsėjo 3 d. Teutopolyje, JAV) – OFM, vienuolis ir vertėjas, pedagogas, publicistas ir lietuviškos savimonės žadintojas.

Biografija

Augustavo gubernijos Smalėnų vienuolyne buvo išventintas pranciškonų vienuoliu. Vienuolyno mokykloje mokė lietuvių jaunuolius, joje mokėsi ir žinomas kompozitorius Juozas Kalvaitis, pasižymėjęs JAV lietuvių spaudos darbuotojas Domininkas Tomas Bačkauskas. Po 1863 m. sukilimo Rusijos caro valdžia vienuolyną uždarė, brolis Augustinas pervažiavo į pranciškonų vienuolyną Krokuvoje. 1866 m. jis kartu su kunigu Andriumi Strupinsku, tapusiu pirmuoju lietuviu kunigu Amerikoje, išvyksta į JAV.
Ten keletą metų dirbo atsitiktinius darbus, mokėsi anglų kalbą. Atsidūręs Šenandoa mieste, Pensilvanijos valstijoje įsteigė pirmąją JAV lietuvišką Šv. Jurgio savišalpos draugiją, jai parašė įstatus. Įsikurus laikraščiui „Gazieta Lietuwiszka“ 1887-1889 m. rašė jam straipsnius lietuviška tematika, talkino taip pat „Vienybei Lietuvininkų“. Dr. Antanas Kučinskas savo monografijoje Shenandoah lietuvių Šv. Jurgio parapija Augustiną Zaicą pavadino „pirmutiniu lietuvybės žadintoju Amerikoje“.
Pulaskio mieste, Vinskonseno valstijoje įsteigė vienuolyną, o 1888 m – prie jo mokyklą. Vienuolynas priklausė pranciškonų Krokuvos parapijai. Nesutardamas su parapijos vyresniaisiais, bandė pakeisti šią priklausomybę. 1898 m. kartu su dvylika vienuolių lietuvių buvo priverstas persikelti į vokiečių pranciškonų vienuolyną Mičigano valstijoje. Ten netrukus mirė.
Augustinas Zaicas žinomas savo literatūrine veikla, jis išvertė ir 1880 m. išleido pirmąją lietuvišką knygą JAV – iš lenkų kalbos verstą „Septynių mokytojų istorija“. Išvertė Juozapo Ignoto Kraševskio apysaką „Kunigas“, didaktinės beletristikos.
Počepo kultūra

Arealas

Počepo kultūra I a. – IV a. buvo paplitusi Dniepro baseino rytinėje dalyje. Počepo kultūra susiklostė iš Juchnovo kultūros veikiant Zarubincų kultūrai.

Kultūra

Genetiškai Počepo kultūra susijusi su Kijevo kultūra. Ūkininkavimo pagrindas žemdirbystė ir gyvulinkystė.
Počepo kultūrą  pakeitė Moščino kultūra, kuri siejama su rytų galindų gentimi.
FC Daugava

Istorija

Klubas įkurtas dar 1909 metais, vėliau buvo iširęs, pakartotinai įkurtas 2000 m. Virslygoje debiutavo 2004 m., po metų vėl iškrito į pirmąją lygą, o 2006 m. klubas su jau daug didesniu biudžetu ir infrastruktūra sugrįžo į Virslygą. Klubo komanda 2009 m. sezone žaidė Latvijos aukščiausioje lygoje, o 2009 m. pradžioje prisijungė prie Dinaburg Daugavpils klubo, bet išliko kaip dukterinė komanda I lygoje, o metų pabaigoje žlugus „Dinaburg“ klubui tapo pagrindine miesto komanda.
Umm Salal SC

Istorija

Klubas įkurtas 1979 m., o tuo metu vadintas Al-Tadamun Club.
2004 m. radosi Umm Salal.
Arvydas Antanavičius

Biografija

1999 m. AB Lietuvos Žemės ūkio bankas Anykščių skyriaus juriskonsultas, UAB „Jaros sauga“ direktorius.
1997 m. Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2006 m. iki 2012 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys. 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.
Elektroencefalografija

Elektroencefalografija (elektro… + gr. enkephalos – smegenys + …grafija; EEG) – metodas, kuriuo matuojama smegenų biosrovė, fiksuojant elektrinius virpesius. Iš gautų signalų sprendžiama apie smegenų aktyvumą bei sąmonės būklę.
Srovės virpesių priežastys – fiziologiniai procesai, vykstantys tarp atskirų ląstelių smegenyse, kurių elektrinės būklės (pa)kitimai padeda smegenims perdirbti informaciją. Dėl specifinės erdvinės struktūros generuotos atskirų neuronų (mini) srovės susijungia taip, kad virš jų esančius įtampos pakitimus galima išmatuoti.
Elektrinis smegenų aktyvumas gali būti užrašomas, naudojantis paviršiaus elektrodais, juos tvirtinant prie galvos odos. Toks užrašymas vadinamas elektroencefalograma.
EEG naudojama tiriant miegą bei kitas sąmonės būsenas. Šiuo metu kuriama programinė įranga, kuria atliekama automatizuota signalų analizė.

Istorija

1924 m. Hansas Bergeris užrašė žmogaus elektroencefalogramą, o savo rezultatus publikavo 1929 m. Jis taip pat atrado Alfa bangų blokus. Buvo pastebėti žymūs EEG pakitimai, kai bandomasis atsimerkdavo arba buvo skatinamas išlaikyti protinės veiklos aktyvumą.
Medicinoje smegenų biosrovė kartais generuojama ir tiesiogiai pačių smegenų paviršiaus (elektrokortikograma).Jei ši srovė matuojama elektrodų, esančių smegenų skystyje, pagalba, tokie rezultatai vadinami lokaliais laukų potencialų skirtumais.
Himalajinis lokys

Paplitimas

Paplitęs Centrinėje ir Pietryčių Azijoje, Tolimuosiuose Rytuose.

Mityba

Minta vabzdžiais ir kitais smulkiais gyvūnais, kartais puola naminius gyvulius.

Pavojai rūšies egzistavimui

Kai kuriuose vietose himalajinis lokys gali išnykti, nes dėl miškų kirtimo nyksta jo gyvenamosios vietos. Kita grėsmė šiai rūšiai yra medžiotojai, parduodantys lokių kūno dalis liaudies medicinos tikslams.
Antanas Mekys

Biografija

Gimė 1917 m. lapkričio 17 d. Vilūnaičiuose. Esperanto kalba susidomėjo dar 1933 m. 1946 m. baigė Vilniaus universiteto ekonomikos studijas. 1959 m. pradėjo intensyviai mokytis esperanto kalbos. 1965 m. pradėjo vesti kalbos kursus. 1969 m. įkūrė esperantininkų klubą, kuris veikė iki 1974 m. Sovietmečiu išleido vieną iš pirmųjų vadovėlių, skirtą mokytis esperanto kalbos. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę parašė įvairių knygų apie esperanto kalbą. 2003 m. tapo Pasaulinės Esperanto asociacijos garbės nariu.
Geležinis kryžius (filmas)

Turinys

1943-ieji metai, Rytų frontas. Kapralas Rudolfas Štaineris po sėkmingos operacijos paaukštinamas į seržantus, tačiau jis kiekviena proga demonstruoja panieką pareigoms, titulams ir apdovanojimams, turėdamas tik vieną tikslą – išgyventi ir apsaugoti savo būrio vyrus. Tarp jo ir naujo kapitono Stranskio, nedalyvavusio mūšiuose, tačiau svajonačio apie Geležinį Kryžių, iš karto prasideda trintis: Štaineris garsus savo nepaklusnumu, tačiau net aukštieji karininkai labai vertina jo, kaip kario, sugebėjimus. Stranskis svajoja apie Geležinį kryžių ir mano, kad Štainesis yra pagrindinė kliūtis jį gauti, vadinasi, reikia bet kokia kaina atsikratyti seržantu...
Frankenšteinas (knyga)

Parašymo aplinkybės

Romaną, davusį pradžią fantastikos žanrui, M. Shelley parašė būdama devyniolikos metų, 1817 m. gegužės mėn. Jį Londone anonimiškai išleido 1818 m. Autorės vardas atsirado tik ant vėlesnių leidimų. Trečiasis leidimas autorės buvo išplėstas, be to, visuomenė siekė, kad jis būtų labiau „konservatyvus“. Šio leidimo knyga atspausdinta 1831 m.
Mary Shelley buvo kilusi iš garsios šeimos. Autorės motina – rašytoja, filosofė Mary Wollstonecraft – mirė dėl sepsio praėjus 10 dienų nuo Mary gimimo, tėvas Williamas Godwinas garsėjo kaip anarchistas. Sukurti romaną paskatino, pačios autorės teigimu, susapnuotas ir ją vėliau apsėdęs košmaras, besilankant pas šeimos draugą poetą Lordą Baironą prie Ženevos ežero. Didelę įtaką padarė ir ten skaityta vokiečių siaubo pasakų antologijos „Vaiduoklių knyga“ („Das Gespensterbuch“). Be to, vakaro šeimininkas Lordas Baironas pasiūlė visiems dalyvaujantiems, tarp kurių buvo Mary vyras poetas Percy Bysshe Shelley (po to tapęs vienu iš vampyrų temos pradininkų), parašyti po siaubo istoriją.

Turinys

Romano pavadinimas siejamas su personažo, jauno mokslininko, pavarde. Jis išmoko sukurti didesnį ir galingesnį žmogų. Šis antžmogis neturėjo vardo, kūrėjo tiesiog vadintas „Būtybe“ („The Creature“), monstru, demonu ir pan. Romane pasakojama apie Viktoro Frankenšteino gyvenimą ir sukurtus darbus.
Frankenšteinas įmena gyvybės paslaptį ir pasirodo sugebantis prikelti gyvybę negyvame žmogaus kūne, surinktame iš atskirų kitų lavonų dalių. Daugelį mėnesių plušęs labaratorijoje, su entuziasmu Frankenšteinas pasiekia savo tikslą - sutveria gyvą padarą. Tačiau juo pasišlykšti ir atstumia, pamatęs, kad jo kūrinys tapo keista būtybe, monstru. Mokslininką kamuoja baimė sutikti savo rankomis sukurtą pabaisą, prisiminus ją vis ima šleikštulys. Tuo tarpu pabaisa taip pat jaučiasi nepavydėtinai, sulaukdama iš žmonių vien abejingumo, pasišlykštėjimo, neapykantos. Nelaimingas ir vienišas, jis pats ima nebeapkęsti žmonijos. Viktoras fon Frankenštinas palieka miestą, kuriame jis gyveno ir dirbo. Baisus antžmogis, nekenčiamas žmonių dėl savo išvaizdos ima persekioti savo kūrėją. Susiradęs savo kūrėją, jis prašo sukurti dar vieną panašų padarą, kuris galėtų išsklaidyti vienatvę, mainais į tai žadėdamas pasitraukti tolyn nuo žmonių visiems laikams. Mokslininkas to padaryti nesiryžta, bijodamas, kad pabaisos susilauks palikuonių ir taip palaipsniui pražudys žmoniją. Kompromisas nerastas, todėl Frankenšteino kūrinys ima keršyti. Norėdamas perteikti savo nenumaldomą skausmą, jis ima žudyti mokslininko Frankenšteino artimuosius. Išžudęs juos ir galutinai palaužęs savo kūrėją, padaras nužudo ir jį. Kerštas nenuramina būtybės dvasios, nusižudo ir ji pati...

Palikimas

Romanas iškart susilaukė sėkmės ir iki šiol neprarado populiarumo. Jo pagrindu pastatyta daug pjesių, sukurta filmų, parašyta kitų įvairaus žanro kūrinių.
Balstogės Branickių rūmai

Istorija

Pirmieji mediniai pastatai šioje vietovėje priklausė Raczkowicz šeimai. XVI a. šios valdos atiteko Petrui Viesiolovskiui, kurio užsakymu buvo pastatyti gotikinių ir renesansinių architektūros elementų dviejų aukštų rūmai. Rūmų architektas buvo Hiobas Bretfusas. 1637 m. vaikų neturėjęs Kristupas Viesiolovskis paliko šias valdas valstybei. Už nuopelnus kare su švedais šios valdos buvo dovanotos Stefanui Čarneckiui, kuris po savo mirties paliko šiuos rūmus savo dukrai Kotrynai Aleksandrai, Lenkijos dvaro maršalkos Jano Klemenso Branickio žmonai. Rūmų rekonstrukciją pradėjo etmono tėvas Stefanas Mikalojus Branickis, kurio užsakymu 1691–1697 m. rūmai buvo praplėsti ir rekonstruoti barokiniu architektūros stiliumi. Rūmų rekonstrukcijai vadovavo olandų architektas Tilmanas Gamerietis. 1728 m. prancūziškoje aplinkoje užaugusio etmono Jano Klemenso Branickio ir jo žmonos Izabelos Poniatovskos užsakymu prasidėjo naujų rūmų statybos, kurie buvo statomi pagal to meto prancūziškas meno ir architektūros tendencijas. Rūmų rekonstrukcijai vadovavo vokiečių architektas Johanas Sigmundas Deibelis. Rekonstrukcijos metu rūmai buvo praplėsti, pastatyti bokšteliai, atnaujintas rūmų fasadas, pagal prancūzišką modelį pagrindinis rūmų pastatas buvo sujungtas su pagalbiniais pastatais. Po architekto Johano Deibelio mirties 1750 m. jo darbus perėmė lenkų architektas Jakubas Fontana, kuris buvo rūmų vestibiulio autorius. Rūmų interjerą dekoravo Simonas Čechovičius, Augustinas Mirys ir Jean-Baptiste Pillement. Apie 1771 m. šalia rūmų buvo pastatyti Balstogės Branickių rūmų svečių namai. Rūmuose buvo rengiami teatrai, opera ir baletas. Rūmuose lankydavosi daug svečių iš kurių žymiausi buvo karaliai Augustas II, Augustas III, Stanislovas Augustas Poniatovskis, Imperatorius Juozapas II, Rusijos imperijos caras Pavelas I ir Prancūzijos karalius Liudvikas XVIII. Pagal etmono testamentą rūmai atiteko jo žmonai Izabelai Poniatovskai. 1802 m. rūmus perėmė Prūsijos karalystė, o nuo 1807 m. Rusijos imperijos caras Aleksandras I. 1920 m. vasarą rūmuose buvo įsikūręs Lenkijos bolševikų komitetas. Per II pasaulinį karą buvo sunaikinta apie 70 % rūmų. 1946–1960 m. rūmai buvo atstatinėjami. Atstatinėjimo darbams vadovavo architektas Stanisław Bukowski. Nuo 1950 m. rūmuose veikia Balstogės medicinos universitetas. 1958 m. gruodžio 1 d. rūmai buvo įtraukti į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Policijos žinių lapas

Policijos žinių lapas – Klaipėdos kriminalinės policijos biuletenis, leistas 1926–1935 m. Klaipėdoje lietuvių ir vokiečių kalba.

Istorija

Leido Klaipėdos krašto kriminalinės policijos įstaigos Identifikacijos skyrius. Ėjo nereguliariai. Skelbė pranešimus apie įvykdytus pažeidimus, nusikaltimus. Spausdino akcinė bendrovė „Rytas“.
Bulė (antspaudas)

Bulė (lot. bulla 'burbulas, antspaudas') – apvalus pakabinamas metalinis aukso, sidabro ar švino dvipusis antspaudas, naudotas Senovės Romoje, Bizantijoje, viduramžiais - Pietų Prancūzijoje ir viduramžių valdovo dokumentas, sutvirtintas tokiu antspaudu.
Dažniausios buvo popiežių bulės it. bolla pontificia. Pirmoji žinoma bulė – popiežiaus Agapito I (535-536 m.), seniausia išlikusi - popiežiaus Jono III (561-574 m.). Popiežių bulėse iki X a. averse vaizduotas kryžius, gėlės, vinjetiniai ženklai ir popiežiaus vardas, reverse užrašas papae, popiežiaus. Nuo X a. vaizduoti kryžiai ir popiežiaus vardas.
Popiežius Paskalis II (1099-1118 m.) averse įteisino apaštalų Petro ir Pauliaus atvaizdus, reverse paliko popiežiaus vardą. Ši tradicija išliko iki šiol. Nuo 1787 m. ne tokie svarbūs popiežiaus dokumentai buvo antspauduojami raudono tušo antspaudu. Popiežiaus vardas buvo užrašomas aplink apaštalų Petro ir Pauliaus galvų atvaizdus. 1931 m. popiežius Pijus XI standartizavo bulės dydį – skersmuo apie 4 cm, storis - apie 0,5 cm.
Popiežiaus bule skelbiama kanonizacija, vyskupų paskyrimai, vyskupijų kūrimas, popiežiaus kongregacijų dekretai. Iki 1878 m. bulėmis buvo šaukiami Bažnyčios susirinkimai, tvirtinami jų nutarimai, skelbiami kryžiaus karai, teikiamos privilegijos. Bulė iki XI a. rašoma papiruse, vėliau pergamente lotynų šriftu. Prie bulės šilkinėmis arba kanapinėmis virvutėmis tvirtinamas apvalus, dažniausiai švino, antspaudas.
Eglinis laibūnas

Išvaizda

Suaugę vabalai yra nuo 6 iki 16 mm ilgio. Juodas apaugęs šviesiais plaukeliais. Antsparniai gelsvai rudos, arba rudos spalvos, sutrumpėję, nepridengia pilvelio, iš už jų kyšo išlindę plėviški sparnai, dėl ko, iš pirmo žvilgsnio, kartais gali būti supainiotas su kai kuriais plėviaparniais (pvz., vapsvom). Patinų antenos iš 12 narelių, patelių – 11.

Biologija

Lervos vystosi spygliuočių, ypač eglės, sausose šakose ir kamienuose. Takai vingiuoti, giliai įsirėžiantys į medieną, pilni smulkių išgraužų.
Suaugėliai minta žiedadulkėm, aptinkami gegužės – liepos mėnesiais ant įvairių žydinčių krūmų, medžių (dažni ant gudobelės, šermukšnio) ir skėtinių augalų žiedų.
Generacijos trukmė 1 – 2 metai.

Paplitimas

Europos ir Azijos spygliuočių miškai.
Lietuvoje neretas.
Bandito mirtis

Turinys

Po sėkmingo juvelyrinės parduotuvės apiplėšimo Markus atsikrato savo bendrais ir, apgaudamas nusikaltimo užsakovą, pasprunka su visu grobiu. Ieškodamas ramaus prieglobsčio, jis įsidarbina prižiūrėtoju turtingoje viloje. Šios šeimininkas, patyręs traumą polo varžybose, liko prikaustytas prie vežimėlio, ir dabar visu ūkiu turi rūpintis jo žmona ir duktė. Jam nepatinka naujasis darbininkas, nes vyrą nuolat kamuoja pavydo priepuoliai. Ilgainiui Markus, naudodamasis padėtimi, iš tiesų tampa ne tik žmonos, bet ir dukters meilužiu, tačiau susidariusi padėtis tampa grėsminga, kuomet jo buvimo vietą sužino juvelyrinės apiplėšimą planavę žmonės...
Petras Mindaugas Grigaitis

Biografija

Druskininkų UAB sanatorijos „Lietuva“ gydytojas otolaringologas.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyriaus narys.
2004–2007 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys.
Uwe Johnson

Uvė Jonsonas (vok. Uwe Johnson; 1934 m. liepos 20 d. – 1984 m. vasario 22 d.) buvo vokiečių rašytojas, redaktorius, scholastas.

Biografija

Gimė Kamine, Pomeranijoje. Baigiantis Antrajam pasauliniam karui su šeima pasitraukė į Meklenburgą; tėvas mirė sovietų lageryje. Giustrove nuo 1946 metų mokėsi vidurinėje mokykloje, ją baigęs, Rostoke studijavo vokiečių ir anglų kalbas (1952–1954 m.), vėliau studijas tęsė Leipcige (1954–1956 m.). Už komunistinio režimo nepaisymą Rytų Vokietijoje, 1953 m. birželio 17 d. Jonsonas buvo trumpam pašalintas iš universiteto, bet vėliau į jį sugražintas.
1953 metais Uvė Jonsonas parašė pirmąjį romaną „Ingrid Babendererde“, kurį atmetė įvairios VDR leidyklos. Romanas išspausdintas tik po autoriaus mirties 1985 metais.
Jonsono motina 1956 metais išvyko į Vakarų Berlyną, dėl to kilo konfliktas tarp jo ir Laisvojo vokiečių jaunimo sąjungos (FDJ), kurios nariu Jonsonas buvo penkerius metus. Dėl politinių priežasčių Jansonas liko be nuolatinio darbo ir pradėjo vertėjauti bei rašyti leidykloms recenzijas. Tuo metu jis parašė antrąją knygą „Spėlionės apie Jakobą“ (vok. Mutmassungen über Jakob), išleistą Frankfurte 1959 metais. Tais pačiais metais Jonsonas išvyko iš VDR ir taip pat apsistojo Vakarų Berlyne. Ten jis įstojo į žymią literatūros draugiją „Gruppe 47“.
1960-ųjų pradžioje Jonsonas tęsė rašytojo veiklą ir toliau vertėjavo bei redagavo, daugiausia iš anglų kalbos darbų. 1961 metais jis išvyko į Jungtines Amerikos Valstijas, sekančiais metais vedė, susilaukė dukters, gavo kvietimą dirbti vokiečių menų institute Romoje bei laimėjo tarptautinį leidyklų apdovanojimą.
1964 metais dirbo „Berliner Tagesspiegel“ laikraščiui, rašė televizijų programų apžvalgas Rytų Vokietijai.
1965 metais Jonsonas sugrįžo į Jungtines Valstijas ir Niujorke kelerius metus, nuo 1966 iki 1968-ųjų, dirbo mokyklinių vadovėlių redaktoriumi. 1967 m. pradėjo rašyti pirmąją „Metinių“ (vok. Jahrestage) dalį.
1969 m. sugrįžęs į Vakarų Berlyną, Jonsonas tapo tarptautinės PEN organizacijos padalinio Vakarų Vokietijos bei Menų akademijos nariu. 1970 m. jis išleido pirmą „Metinių“ dalį. Kitos dvi pasirodė per ateinančius trejus metus, tuo tarpu ketvirtoji buvo išleista tik 1983 metais.
1972 m. Jonsonas tapo Menų akademijos viceprezidentu ir buvo Makso Frišo „Dienoraščio“ (vok. Tagebuch) redaktoriumi nuo 1966 iki 1971 metų. 1947 m. jis persikėlė į Anglijos Šepio saloje (Kento grafystė) esantį Širnesą. Tuoj po persikraustymo, Jonsonas dėl sveikatos problemų ir iš dalies dėl profesinės rašytojų ligos nutraukė „Metinių“ rašymą.
1979 m. vasaros semestrą rašytojas praleido Frankfurto universitete, kur skaitė poezijos paskaitas ir pasakojo apie savo, bei dėstė apie bendruosius, rašytojų profesinius potyrius.
1983 m. buvo išleista ketvirta „Metinių“ dalis, tačiau Jonsonas nutraukė pristatomąjį skaitymo turą dėl sveikatos problemų. Uvė Jonsonas mirė 1984 m. vasario 22 d. Širnese, Anglijoje. Jo kūnas buvo surastas tik tų pačių metų kovo 13 d. Prieš tai rašytojas planavo ilsėdamasis metus praleisti Niujorke.
Fricis Brivzemniekas

Fricis Brivzemniekas (latv. Fricis Brīvzemnieks, tikroji pavardė Veilands, 1846 m. lapkričio 1 d. Ruokaižiai, dab. Liepojos rajonas – 1907 m. rugsėjo 15 d. Ruopažiai, dab. Rygos rajonas) – latvių poetas, folklorininkas.

Biografija

1866-1887 m. gyveno Rusijoje, studijavo Maskvos universitete, bendradarbiavo su Maskvos universiteto Gamtos mokslų, antropologijos ir etnografijoa draugija. Rinko latvių tautosaką ir etnografinę medžiagą, ją skelbė draugijos rinkiniuose. Skaitė pranešimus, rengė latvių folkloro vakarus. Bendravo su lietuvių kultūros veikėjais. Nuo 1887 m. mokyklų inspektorius Latvijoje. Jaunalatvių sąjūdžio dalyvis.
Poezijoje reiškė tautinio atgimimo idealus. Žymiausias eilėraštis „Krivių krivaitis“ (Krivu krivs) sukurtas remiantis Petro Dusburgiečio „Kronikos“ motyvais. Parašė Lietuvos istorijos praeitį aukštinančių eilėraščių. Išleido pirmąjį latvių pasakų rinkinį „Mūsų tautos pasakos“ (Mūsų tautas pasakas 1887 m.).
ND Bilje

Istorija

Klubo ištakos siekia 1946 m. Atkūrus šalies nepriklausomybę žaidė žemesniuosiuose divizionuose. 
Tapo 2017/18 m. sezono III pakiopos nugalėtojais vakarų zonoje. 2018/2019 m. pateko į Antrą lygą.
Aleksandrijos švyturys

Aleksandrijos švyturys pastatytas III a. pr. m. e., valdant Ptolemėjui II, vienas iš septynių pasaulio stebuklų. Šis žinomiausias pasaulio švyturys prastovėjo apie 1500 metų, kol jį galutinai sugriovė žemės drebėjimas.
Juozapas Ignotas Lukaševičius

Juozapas Ignotas Lukaševičius (1789 m. Lietuva – 1850 m. sausio 3 d. Varšuva) – Lietuvos ir Lenkijos tapytojas.

Biografija

1812 m. studijavo Vilniaus universitete pas J. Rustemą. Nuo 1813 m. gyveno Varšuvoje, 1817 m. studijavo Varšuvos universitete. Nuo 1819 m. Rusijos kunigaikščio Konstantino Pavlovičiaus rūmų Varšuvoje dailininkas.
Nutapė daugiausia batalinės tematikos paveikslų, daugiau, kaip 100 paveikslų, vaizduojančių Lenkijos kariuomenės būrius Varšuvoje, t. p. religinių kompozicijų, peizažų, portretų, miniatiūrų, Vakarų Europos meistrų kopijų. Tapyba akademistinė, būdinga kruopšti detalių modeliuotė.
Charibertas I

Valdymas

Mirus tėvui ir Chilperikui I nepavykus pasisavinti jo palikimo, Charibertas I, suderinęs su broliais, padalijo Frankų valstybę į keturias dalis. Charibertui atiteko tai, kas buvo vadinama „Childeberto karalyste“, t. y. didysis Paryžiaus baseinas, prie kurio buvo prijungtos žymios Akvitanijos ir Provanso dalys. Be Paryžiaus, čia įėjo tokie miestai, kaip Senlis, Melun, Šartras, Tūras, Puatjė, Saintes, Bordo, bei Pirėnų miestai. Pagal savo sostinę ši teritorija įgijo Paryžiaus karalystės pavadinimą. Tai buvo geriausia frankų valstybės dalis, turtingiausia savo fiskais, patogiausia apsiginti. Be to, gaudamas Paryžių kaip sostinę, Charibertas tapo Chlodvigo kapo sergėtoju ir populiariojo Childeberto I charizmos paveldėtoju. Pavojus galėjo grėsti tik jo pietinėms valdoms, Akvitanijai, kurioje vis dar buvo stiprus vietinis autonomizmas.
Charibertui buvo gimusios dukterys, o vienintelis sūnus mirė netrukus po gimimo, todėl valstybė po jo mirties buvo padalinta jo broliams Chilperikui I, Sigebertui I ir Guntramui, tačiau Paryžius išliko bendra valda.