google/wiki40b huggingface dataset:
Eintracht Frankfurt

Istorija

Klubas išsivystė iš dviejų klubų, įkurtų 1899 metais – Frankfurter Fußball-Club Victoria von 1899 ir Frankfurter Fußball-Club Kickers von 1899. Šie klubai susijungė 1911 m., sudarydami Frankfurt FV (Kickers-Victoria), o 1920 m. susijungus su gimnastikos klubu Frankfurter Turngemeinde von 1861 sudarytas klubas TuS Eintracht Frankfurt von 1861. 1927 m. gimnastikos ir futbolo šakos atsiskyrė, iš futbolo atšakos susikūrė Sportgemeinde Eintracht Frankfurt (FFV) von 1899 klubas.
XX a. 3-4 dešimtmečiais Eintracht futbolo komanda laimėjo keletą vietinių ir regioninių čempionatų, bet nacionalinėse atrankinėse varžybose nepasižymėjo. 1933 m. po Vokietijos futbolo sistemos reorganizavimo, komanda žaidė regioninėje pirmojo diviziono Gauliga Südwest lygoje, kur aukščiausias komandos pasiekimas buvo 1 vieta 1938 metais.
Po antrojo pasaulinio karo žaidė pirmojo diviziono regioninėje Oberliga Süd lygoje, 1953 ir 1959 metais tapo lygos čempionais. 1959 metais taip pat iškovojo ir šalies čempionų vardą, o 1959-1960 metų sezone sėkmingai dalyvavo Europos Čempionų taurės varžybose, kur tik finale 7:3 nusileido Madrido „Real“ komandai.
1963 metais klubas tapo vienu Bundeslygos įkūrėju, kur žaidė iki 1996 metų, o aukščiausia iškovota vieta – 3 vieta 1992 metais. Nuo 1997 metų komanda vis iškopia į Bundeslygą, o po to vėl iškrenta į žemesnę 2.Bundesliga.

Sudėtis

<...>
Skaitmeninė antžeminė televizija

Skaitmeninė antžeminė televizija (angl. Digital Video Broadcasting – Terrestrial, DVB-T) – antžeminiais tinklais transliuojamos skaitmeninės televizijos standartas, užtikrinantis daug geresnę vaizdo ir garso kokybę (MPEG-2 ar MPEG-4 vaizdo glaudinimo standartai) nei įprastinė analoginė TV. Jau daugelyje Europos šalių naudojamas DVB-T formatas antžeminiais tinklais transliuojamai televizijai. Norint žiūrėti kabelinę skaitmeninę televiziją, būtinas tam pritaikytas televizorius arba DVB-T formato TV priedėlis. TV stotys skaitmeninius signalus transliuoja itin aukštu dažniu (UHF) naudodamos OFDM moduliaciją.
Livos oazė

Livos oazė (arab. واحة ليوا = Wāḥat Līwā) – oazė Jungtinių Arabų Emyratų pietuose, Abu Dabio emyrate, Rub el Halio dykumoje. Nutolusi nuo Persijos įlankos apie 100 km, išsidėsčiusi puslankiu ~100 km ruože. Oazėje įsikūrę apie 50 kaimų (svarbiausias – Muzairis), kuriuose gyvena tarp 50 ir 150 tūkst gyventojų. Livos oazėje esantis Mahdar Bin Usaino kaimas yra toliausiai į pietus nutolusi gyvenama JAE vietovė. Už 16-35 km į pietus nuo oazės per negyvenamą dykumą eina siena su Saudo Arabija.
Verčiamasi datulių auginimu, irigaciniu ir šiltnaminiu žemės ūkiu. Vystomas turizmas. Į oazę nutiestas plentas.
Andrius Žibikas

Biografija

1976 m. baigė Lietuvos dailės instituto dizaino katedrą (Meninis apšvietimas ir šviesų projekcijos muzikiniuose teatruose). 1976–1980 m. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro vyriausias šviesos dailininkas. 1981–1986 m. – Lietuvos nacionalinės filharmonijos dailininkas. 1988–1991 m. Lietuvos rusų dramos teatro vyriausias dailininkas. 1991–1993 m. Lietuvos dailės fondo direktorius, galerijos „Arka“ direktorius. 1995–2005 m. Lietuvos nacionalinio dramos teatro pastatymų techninis direktorius, 1997–1998 m. direktorius. 2005–2010 m. Valstybinio mažojo teatro vadovo pavaduotojas, ėjo vadovo pareigas.

Kūryba

Sukūrė apie 50 scenovaizdžių įvairiems Lietuvos teatrų spektakliams. Apipavidalino daugiau kaip 150 jubiliejinių estrados ir kultūros renginių. Bendradarbiavo su režisieriais R. Tuminu, G. Žiliu, M. Karkleliu, J. Popovu, A. Šlepiku, V. Kernagiu, K. Smoryginu ir kitais. Lietuvos kino studijoje dirbo su Algimantu Puipa, „Nordisk film“ su Jo Strongrenu ir Runaru Hodne. 1978 m. Vilniaus lėlės teatre sukūrė dekoracijas ir lėles R. Maskovos „Vejuosi žirgus“ ir R. M. Meterlinko „Žydroji paukštė“. Scenografijoje draminiai konfliktai ryškinami kontrastiniu apšvietimu, skirtingomis medžiagomis, metalo konstrukcijomis, architektūrinių formų ir audinių deriniais.

Vertinimai

Lietuvos Kultūros Ministerijos premija 1983 m. J. Švarcas „Sniego karalienė“
Specialūs diplomai už festivalio „Baltijos jaunystė“ scenografijas. 1984–1986 m.
Kultūra (bendrovė)

Kultūra – spaudos leidimo ir kultūros kooperatinė bendrovė, veikusi 1920–1927 m. (formaliai iki 1939 m.) Šiauliuose.

Istorija

Bendrovė Finansų, prekybos ir pramonės ministerijos Kooperacijos departamente įregistruota 1920 m. lapkričio 26 d. Bendrovės valdybą sudarė Peliksas Bugailiškis, (pirmininkas 1920–1925 m.), sekretorius Stasys Brašiškis, nariai – Kipras Bielinis, Feliksas Daugėla, Jonas Trečiokas, Jonas Fledžinskas, Stasys Lukauskis, Jonas Murka, Antanas Povylius, Vladimiras Zubovas, Antanas Ulpis, Kazimieras Venclauskis (pirmininkas 1925–1939 m.), nuo 1922 m. ir Stasys Matijošaitis. Įstatinį kapitalą sudarė 14 000 auksinų.
Romanas Podagėlis

Biografija

1961 m. baigė Vilniaus geležinkelio technikumo pramonės ir civilinės statybos specialybę, 1966 m. – KPI Vilniaus fakultetą. 1969–1973 m. mokėsi VISI aspirantūroje. Docentas, technologijos mokslų daktaras.
Nuo 1973 m. dirbo VISI Gelžbetoninių konstrukcijų katedros vyr. dėstytoju, nuo 1975 m. – docentu. 1988–1989 m. buvo LTSR aukštojo ir specialiojo vidurinio mokslo ministro pavaduotojas, 1989–1990 m. – Liaudies švietimo ministro I-asis pavaduotojas.
1991–1995 m. – VGTU docentas. 1995–2001 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Italijoje ir Maltai. 2001–2003 m. buvo URM Personalo departamento direktorius. Nuo 2004 m. – URM ambasadorius ypatingiems pavedimams.
P. Zapolskas buvo Lietuvos tinklinio federacijos prezidentas. Apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžiumi (2003 m.).
Jurgis Jeronimas Krišpinas-Kiršenšteinas

Biografija

Lietuvos pataurininkio ir Trakų kašteliono Martyno Mykolo Krišpino-Kiršenšteino (m. 1700) ir Janos Volodkovičiūtės sūnus. 1694 metais įstojo į Padujos universitetą. Šiaurės karo metu buvo vienas iš Lietuvos armijos būrio vadų, bendrai vadovaujant Lietuvos didžiajam etmonui Mykolui Servacijui Višnioveckiui. 1707 metais paliko Augusto Stipriojo šalininkų stovyklą ir perėjo į Stanislovo Leščinskio pusę, už ką iš paskutinio gavo Karūnos didžiojo pataurininkio pareigybę.
Po Poltavos mūšio bėgo į Prūsiją, kur Stanislovas Leščinskis priskyrė jam Lietuvos didžiojo etmono titulą. Tą titulą jis prarado jau 1711 metais, kada į Prūsiją atvyko Mykolas Servacijus Višnioveckis.1711 metų rugsėjo 4 d. kartu su Višnioveckio įgulom dalyvavo nesėkmingame reide į lietuvių žemes. Nuo 1713 metų kovo buvo su Leščinskiu Benderuose, kur organizavo išpuolį į Krymo turkų žemes. Įstojo į Švedijos karaliaus Karolio tarnybą su tūkstančio talerų metiniu atlyginimu.
1714 metais dalyvavo Mykolo Servacijaumi Višniveckiu įsiveržime į Lenkiją. Tais pačiais metais apsigyveno Vroclavoje. Pradėjo tarnauti karalaičiui Konstantijui Vladislovui Sobieskiui. 1718 metais išvyko į Paryžių. 1721 metais palaikant Rusijos imperatoriui Petrui I gavo amnestiją ir grįžo į tėvynę. 1722 metais tapo delegatu į seimą.
Korjenteso provincija

Geografija

Visas paviršius – lygumos, daugelyje vietų supelkėjusios (Iberos pelkynai). Pietuose – subtropinės stepės, centrinėje dalyje – miškai ir krūmynai, pelkių augalija, šiaurėje – sezoniškai drėgni tropiniai miškai. Klimatas subtropinis; šiltas ir drėgnas. Pietinėje dalyje klimatas labiau kontinentinis. Vidutinė metinė oro temperatūra Korjenteso mieste 20 °C. Per metus iškrenta apie 1200 mm kritulių. Upių tinklas tankus. Vakariniu ir šiauriniu provincijos pakraščiu teka Parana, rytiniu – Urugvajus. Daug kitų mažesnių upių: Río Corrientes, Aguapey, Santa Lucia, Río Miriñay, Guayguiraró. Gausu ežerų: Iberos, Galarsos, Fernandeso, Medinos ir kt. Šiauriniame pakraštyje yra Yacyretá Apipé užtvanka ant Paranos upės. Yra Esteros del Iberá gamtos rezervatas ir Mburukujos nacionalinis parkas.

Ekonomika

Svarbiausia provincijos ūkio šaka – žemės ūkis. Auginami citrusai, tabakas, ryžiai, matės žolė (yerba mate), arbata, medvilnė. Miškininkystė (daugiausia kertami pušų ir eukaliptų miškai). Gyvulininkystė (daugiausia jaučių auginimas). Tekstilės, tabako, maisto, medžio apdirbimo pramonė. Energiją tiekia Jasiretos hidroelektrinė.
Alžyro socialistinių jėgų frontas

Alžyro socialistinių jėgų frontas (FFS, pranc. – Front des forces socialistes) – socialinės demokratijos ideologijos Alžyro politinė partija.
Įsteigtas 1963 m., įteisintas 1996 m. spalio 2 d. Didžiausią įtaką turi Kabilijos provincijoje. 1997 m. Nacionalinės liaudies asamblėjos rinkimuose gavo 20 vietų iš 380. 2002 m. rinkimus boikotavo, protestuodamas prieš demokratijos suvaržymus šalyje.
SI narys nuo 1996 m.
Pirmininkas nuo 1963 m. Hocine Aita Ahmedas.
Estrella

Istorija

1946 m. įkurta bendrovė. 1957 m. traškučiai pristatyti Švedijos rinkoje. 1993 m. pasirodė Baltijos šalyse. 1999 m. pradėti gaminti Lietuvoje. „Intersnack“ bendrovė „Estrella“ kontrolę perėmė 2014 m. Iki 2008 m. „Estrella“ priklausė „Kraft Foods“, kuri vėliau tapo „Mondelez“.
Europos jaunimo susitikimai

Europos jaunimo susitikimai – kiekvienų metų paskutinėmis ir po jų sekančių metų pirmosiomis dienomis (gruodžio 28 d. – sausio 1 d.) Taize bendruomenės rengiami Europos jaunimo susitikimai. Kasmet organizuojami vis kitame Europos mieste. Susirenka per 10 000 jaunuolių iš visos Europos. Dalyviai apgyvendinami šeimose, mokyklose, vienuolynuose. Renginio programa – ekumeninės Taizė pamaldos milžiniškuose (pvz., parodų centro, kongresų) pastatuose, diskusijos, kultūrinė programa, tarpkultūrinis bendravimas.

Istorija

1970 m. Taizé bendruomenės brolis Roger iškėlė idėją sukviesti jaunimą susitikti, susitikimo metu bendromis jėgomis „ieškoti kelių į krikščionių susitaikinimą ir visuotinę taiką“. Taip atsirado judėjimas „Pasitikėjimo piligrimystė žemėje“. Jo tikslas – paraginti jaunimą tapti kūrybingais taikos piligrimais savo namuose. susitikimai vyko įvairiuose miestuose kaip Briuselis (Belgija), Ženeva (Šveicarija), Zagrebas (Kroatija), Milanas (Italijoje), Lisabona (Portugalija), Varšuva (Lenkija), Barselona (Ispanija), Budapeštas (Vengrija). Be žiemos susitikimų rengiami susitikimai ir Afrikoje (pvz., Afrikos šalių jaunimo susitikimas Nairobyje, Kenija), Šiaurės ir Pietų Amerikoje, Azijoje. Taip pat organizuojami ir mažesnio masto susitikimai (pvz., 2007 m. pavasarį Stokholme). 2009 m. gegužės 1-3 dienomis panašus į tokį susitikimą renginys vyko Lietuvoje – vad. „Pasitikėjimo piligrimystė Vilniuje“.

Pasitikėjimo piligrimystė Vilniuje

Tarptautinį jaunimo susitikimą 2009 m. Vilniuje („Pasitikėjimo piligrimystė žemėje“) Taizé bendruomenė rengė kartu su įvairiomis Lietuvos krikščioniškomis organizacijomis (Vilniaus arkivyskupijos jaunimo centru, VAJC; renginys tais metais sutapo su Lietuvos tūkstantmečio minėjimu ir „Vilnius – Europos kultūros sostinė 2009“ renginiais). Vilniuje iš viso buvo apie 7000 dalyvių (~2000 – iš Lietuvos); amžius – nuo 16 iki 35 metų. Pamaldos, kiti renginiai vyko Vilniaus miesto centre. Šeštadienio vakare vykusias pamaldas Lietuvos televizija transliavo iš Arkikatedros, kurių metu kalbėjo Vilniaus arkivyskupas kardinolas Audrys Juozas Bačkis, Taize bendruomenės vadovas brolis Aloyzas (Alois), kreipęsis ypač į Lietuvos jaunimą.
Piligriminį renginį organizavo ne tik Lietuvos katalikai, bet ir ortodoksai bei protestantai. Talkino 500 savanorių. Beveik 5000 Tezė susitikimo dalyvių Vilniaus miesto bei rajono gyventojai apgyvendino savo namuose (piligrimams pasiūlytų nakvynės vietų skaičius netgi viršijo į renginį atvykusių dalyvių skaičių). Piligriminiam renginiui „Taizé Vilnius“ Lietuvos Vyriausybė (ministrų kabinete vyrauja Tėvynės sąjunga-Lietuvos krikščionys demokratai (TS-LKD) koalicijos nariai) skyrė 300 000 litų (kardinolo A. J. Bačkio prašymu).
Aušrinė Armonaitė

Biografija

2007 m. baigė Vilniaus Mykolo Biržiškos gimnaziją. VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute įgijo politikos mokslų bakalauro kvalifikacinį laipsnį ir viešosios politikos analizės magistro kvalifikacinį laipsnį.
Lietuvos ir tarptautinių organizacijų savanorė, dirbo visuomeninį darbą: nuo 2006 m. Lietuvos liberalaus jaunimo narė, 2009–2010 m. Vilniaus jaunimo reikalų tarybos narė, 2010–2011 m. organizacijos pirmininkė, 2011–2013 m. Europos Tarybos Patarėjų tarybos jaunimui narė.
2013–2015 m. buvo Lietuvos verslo konfederacijos „ICC Lietuva“ analitikė.
2015–2016 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė.
Nuo 2016 m. Seimo narė.
Iki 2018 m. Liberalų sąjūdžio narė, 2016–2018 m. partijos Vilniaus miesto skyriaus pirmininkė. Nuo 2019 m. Laisvės partijos pirmininkė.
Ištekėjusi, vyras – Edgaras. Moka anglų kalbą. Yra baigusi muzikos mokyklos fortepijono klasę, aštuonerius metus žaidė krepšinį, taip pat domisi socialinių ir politikos mokslų literatūra, užsienio politika, muzika, riedučiais.
Butaforinis ginklas

Butaforinis ginklas – ginklas, skirtas naudoti vietoj kovinio ginklo teatre, kinematografe ir kitokiuose vizualiniuose menuose. Butaforiniai ginklai paprastai pasižymi išoriniu efektingumu, ypač žiūrint iš toliau. Jie paprastai gaminami iš prasto, bet pigaus metalo ar net medienos ar plastiko, dažyto taip, kad atrodytų kaip tikri koviniai.
Butaforiniai ginklai būna buki, todėl gana saugūs aktorių ar statistų rankose.
Kruvainė

Kruvainė (kitaip – kruvienė, nevart. juka) – lietuviška kraujinė sriuba. Jai naudojamas sukrešėjęs kiaulės arba žąsies kraujas, kuris blendžiamas ruginiais miltais, dar dedama smegenų, lašinių ar kitokios mėsos, kopūstų sūrymo, druskos, prieskonių (čiobrelių, lauro lapų, pipirų ir kt.), svogūnų, kartais – duonos trupinių, kruopų (pvz., grikių), džiovintų vaisių. Kruvainės ilgai virinti negalima. Kai kur juką dar verda su leistiniais ar bulviniais kukuliukais. Kruvainės sudedamosios dalys paprastai skiriasi priklausomai nuo krašto: aukštaičiai verda kraujinę sriubą su kruopomis, zanavykai su džiovintais obuoliais, dzūkai su grikiais, lietuvininkai ir žemaičiai su miltiniais kleckiukais. Juka turi gautis juoda, – kuo juodesnė, tuo geresnė, tuo gardesnė.
Kruvainė tai tradicinė skerstuvių sriuba, taisoma dažniausiai per Vėlines.
Walter Ulbricht

Biografija

Komunistiniame judėjime dalyvavo nuo 1908. 1923 m. išrinktas į Vokietijos Komunistų partijos Centro komitetą, nuo 1935 m. – VKP CK Politinio biuro narys. 1926‒1928 m. buvo Saksonijos landtago narys, 1928‒1933 m. – Vokietijos Reichstago deputatas nuo VKP.
A.Hitleriui atėjus į valdžią emigravo. 1938‒1943 m. buvo VKP atstovas Kominterne. Antrojo pasaulinio karo metais dirbo propagandinį darbą Raudonosios armijos frontuose ir tarp vokiečių karo belaisvių.
Po karo grįžo į tėvynę. 1946‒1949 m. buvo Vokietijos Vieningosios socialistų partijos pirmininko pavaduotojas, 1950–1971 – šios partijos vadovas.
Įkūrus VDR, 1949‒1955 m. buvo Ministro pirmininko pavaduotojas, 1955‒1960 m. – pirmasis pavaduotojas. 1960‒1971 m. buvo VDR Valstybės tarybos ir Nacionalinės gynybos tarybos pirmininkas.
Tauro ragas (baras)

Projektas

Barą prieškariu veikusios vežikų smuklės vietoje 1967–1968 m. pagal užsakymą suprojektavo architektai Algimantas Mačiulis ir Eugenijus Algimantas Gūzas. Pirmajame baro aukšte buvo 140 vietų restoranas bei 90 vietų atviroje terasoje, rūsyje – 180 vietų didžioji salė bei 40 vietų banketų salė su atskiru įėjimu. Bendras plotas – 1428 m². Rūsyje taip pat įrengta orkestro estrada koncertams. Architektai suprojektavo originalius baldus ir įrangą. Pastatas buvo tuo metu populiaraus brutalizmo stiliaus. Baro vestibiulio grindys dekoruotos mozaika pagal Marijos Mačiulienės eskizą. Prie baro 1975 m. pastatyta Stepono Šarapovo skulptūra „Tauras“ (vėliau demontuota LKP CK antrojo sekretoriaus Valerijaus Charazovo įsakymu; grąžinta Atgimimo metais). Baro projektavimo metu buvo svarstoma atitiesti vamzdžius alui iš šalia esančios „Tauro“ alaus gamyklos, tačiau idėjos vėliau atsisakyta.

Likimas

Baras uždarytas 1994 m., 2007 m. privatizuotas, rengti naujo pastato pasiūlymai.
Audrius Daukša

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį universitetą, technologijų ir darbų mokytojas. Panevėžio rajono savivaldybės viešosios bibliotekos, Juozo Tumo-Vaižganto ir Ustronės knygnešių muziejaus muziejininkas.
Tėvynės sąjungos Panevėžio rajono skyriaus narys.
Nuo 2007 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.
Vydūno, Čiurlionio bibliotekų draugijos narys, Lietuvos tėvų forumo tarybos narys, Lietuvos sveikuolių sąjungos narys. Praktikuoja zenbudizmą, jogą, pagonybę.
Deivydas Lunskis

Deivydas Lunskis (g. 1977 m. liepos 12 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.

Biografija

Daug kartų atstovavo jaunimo rinktinėm, tapo A lygos čempionu, LFF taurės čempionu, daugkartinis tarptautinių turnyrų nugalėtojas. Per karjerą žaidė A lyga, I lyga, UEFA, europos lyga. Daugiausiai laiko praleidęs Šiaulių klube žaidėjas buvo komponuojamas su komandos simboliu.
Žaidė Logika-Klevas Šiauliai (1994–1995), Kauno Kareda (FBK Kaunas) (1995; 2001), Avakona Visaginas (1996), Klevas Šiauliai (1996–1997), Kareda Šiauliai (1997–2000; tapo čempionu), Atlantas Klaipėda (1999; 2003), FK Šilutė (2004), FK Šiauliai (2005–2012) Pakruojo „Kruoja“ (2013-2014).
Vėliau žaidė FK Juventa-99 Šiauliai, Kelmės FK-VJSM (2016), SANED Joniškis (2018, 2019) ekipose.
Plikažiedis linlapis

Literatūra

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 106 psl.
Lerva

Lerva – viena iš vabzdžių nepilnos ir pilnos metamorfozės (vystymosi) stadijų, esanti tarp kiaušinėlio ir suaugėlio stadijos (nepilnos metamorfozės atveju) arba tarp kiaušinėlio ir lėliukės (pilnos metamorfozės atveju).
Nepilnos metamorfozės lervos savo išvaizda ir gyvenimo būdu panašios į suaugėlius, tiktai jos yra mažesnės ir neturi išsivysčiusių sparnų. Jos keletą kartų neriasi ir tampa suaugėliu. Išsinėrimų skaičius gana nevienodas: paprastojo grambuolio būna 2, lašalų iki 45, bet dažniausiai lervos neriasi 4-5 kartus. Laikotarpis tarp dviejų išsinėrimų vadinamas lervos stadija, o neretai dar ir ūgiu.
Lašalų lervos gyvena vandenyje ir kvėpuoja trachėjinėmis žiaunomis. Žirgelių lervos taip pat gyvena vandenyje, bet yra labai plėšrios. Jos iš dalies panašios į suaugėlius, turi gerai išsivysčiusias vaikščiojamąsias kojas, didelę apatinę lūpą, kuri virtusi grobio gaudymo organu. Skydamarių lervinė stadija vadinama nimfa, jos metu vyksta esminiai lervos kūno persitvarkymai. Nimfos būna po skydu, arba specialiuose kokonuose. Iš nimfos išsivysto sparnuotas patinas. Blakių lervos turi dvokiančias liaukas, kurių angelės atsiveria pilvelio 4-6 segmentuose. Todėl jos išskiria nemalonų kvapą.
Vabzdžių, turinčių pilną metamorfozę, lervos gana įvairios. Vabalų lervos turi gerai išsivysčiusią aiškiai matomą galvą ir būna su krūtinės kojomis arba be jų. Apsiuvų lervos gyvena vandenyje savotiškuose jų pačių iš augalų dalelių, akmenukų, tuščių sraigių kriauklelių pagamintuose „nameliuose". Dalis lervų negamina tokių namelių ir slapstosi dugne. Drugių lervos yra kirmėliškos išvaizdos ir vadinamos vikšrais. Plėviasparnių lervos bekojės, o augalėdės rūšys yra su krūtinės ir pilvelio kojomis. Dvisparnių lervos dažniausiai su maža, bet nematoma galva, tiktai uodų ji gerai matoma. Kai kurios lervos kenkia augalams, gyvena gyvų augalų audiniuose, kitos dvisparnių lervos gyvena puvėsiuose, srutose, mėšle, vandenyje. Yra ir plėšrių lervų, ir parazitinių, gyvenančių kitų gyvūnų kūne.
Kai kurių stuburinių gyvūnų lerviškos išvaizdos stadija turi kitus pavadinimus: varliagyvių – buožgalvis, vėžiagyvių – nauplijus.

Žodžio kilmė

1768 m. Karlas Linėjus lervomis pavadino nesubrendusias vabzdžių formas, kurios tarsi užslepia, maskuoja suaugusių vabzdžių formas (lot. larua – kaukė; dvasia).
Dodonovas

Istorija

Dodonovas susikūrė 1950 m., kaip Želznogorsko kalnų chemijos kombinato statybininkų gyvenvietė.
Raupiškis

Istorija

1694 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje. 1698 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje minimas Andrius Dušyčius iš Raupiškio: XVII a. pabaigoje – XVIII a. pradžioje jis buvo Molėtų dvaro prefektas. 1748 m. minimas Raupiškio dvaras.
Agustín Sierra

Asmeninis gyvenimas

Sierra gimė 1990-ųjų rugsėjo 23 d. Tėvai - Maria ir Roberto. Jis turi 1 brolį ir 1 seserį.
2008-ųjų rugsėjį Sierra patvirtino, kad draugavo su kolege iš Rincon de Luz, Chiquititas Sin Fin bei Casi Angeles - Candela Vetrano. Jie išsiskyrė 2010-ųjų pradžioje ir kalbėjo, jog jie buvo kartu bene kiekvieną dieną, filmuojant, įrašinėjant ir t. t. ir atrodė, jog jie kartu jau daugiau negu 2 metus, o ne 1 su puse. Jis taip pat patvirtino, kad Candela buvo "jo vienintelė rimta mergina".
Birutė Jočienė-Žaliaduonytė

Birutė Jočienė-Žaliaduonytė (g. 1953 m. rugpjūčio 26 d. Lazdijuose) – chorvedė ir pedagogė.

Biografija

1971 m. baigusi Lazdijų vidurinę mokyklą, vienus metus choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. G. Miklovienė). 1972–1976 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Skirsgilienė).
Nuo 1976 m. Alytaus medvilnės kombinato kultūros klubo vedėja ir 38-osios vidurinės profesinės technikos mokyklos mergaičių choro vadovė – parengė 1977 m. III respublikinei moksleivių dainų šventei. 1978 m. Dauguose įkūrė vaikų muzikos mokyklą (nuo 1980 m. meno mokykla), šešerius metus buvo jos direktorė ir vaikų choro vadovė.
Nuo 1984 m. Alytaus 8-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė.
Nuo 1976 m. Alytaus rajono centrinės ligoninės moterų choro vadovė. Kolektyvas surengė nemaža koncertų, dalyvavo 1980 ir 1985 m. respublikinėse dainų šventėse, 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Taip pat parengtas chorų sąskrydžiams Šiauliuose ir rajoninėms dainų šventėms, prizinių vietų pelnė respublikinėse medicinos darbuotojų chorų apžiūrose. 1997 m. vasario 7 d. ligoninės aktų salėje choras koncertu pažymėjo savo kūrybinės veiklos 20-metį. Darniai skambėjo chorai iš W. A. Mozarto ir G. Verdi operų, M. K. Čiurlionio, Vydūno, V. Švedo, F. Schopino, R. Paulo, A. Ožiūno, A. Bražinsko, M. Noviko dainos ir sudėtingesni kūriniai.
B. Jocienė – Alytaus rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė, Alytaus miesto dainų švenčių dirigentė, 1979 m. zoninės dainų šventės dirigentė Prienuose ir 1995 m. Pasaulio dzūkų dainų šventės dirigentė Alytuje.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Alan Plavin

Biografija

2013 m. atstovavo Lietuvai Makabi žaidynėse. 2015 m. atstovaudamas Lietuvą Europos Makabi žaidynėse pelnė sidabro medalį.
2015 m. tarptautinio reitingo turnyro Lithuanian International vyrų dvejetų vicečempionas (kartu su Povilu Bartušiu).
2014 m. pasiekė savo aukščiausią vyrų vienetų pasaulio reitingą - 369 vieta, o 2015 m. aukščiausią vyrų dvejetų pasaulio reitingą - 131 vieta (kartu su Povilu Bartušiu).
Pakistan Air Force FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1985 m.
Rally Classic Druskininkai

Rally Classic Druskininkai – automobilių ralio varžybos vykstančios Druskininkų ir Lazdijų savivaldybių teritorijose. Nuo 2011 m. vykstančias varžybas organizuoja VšĮ automobilių sporto klubas „AJAGS“. Ralis patenka į Lietuvos automobilių ralio čempionato sudėtį. Varžybos vyksta žvyro, asfalto dangomis.
Putrė

Gyventojai

Remiantis 2002 m. gyventojų surašymo duomenimis, Putrėje gyveno 1977 žmonės (1345 vyrai ir 632 moterys).
Kazincbarcikai SC

Istorija

Klubas įkurtas 1957 m.
Max Morlock stadionas

Renovacijos

Stadionas buvo renovuojamas 3 kartus. Pirmąjį kartą 1961 m., kai 1. FC Nürnberg klubas pateko į aukščiausiąją Vokietijos lygą. Antrąjį kartą 1988–1991 m., trečiąjį 2002 m. Trečioji renovacija kainavo 56,2 milijonus eurų, po kurios stadionas gali talpinti 47 559 žiūrovus.