google/wiki40b huggingface dataset:
Broliai Liumjerai

Broliai Lumjerai (Lumière), Auguste Marie Louis Nicolas (adapt. Augustas Mari Lui Nikola, gimė 1862 m. spalio 19 d. Bezansone (Prancūzija), mirė 1954 m. balandžio 10 d. Lione), ir Louis Jean (adapt. Lui Žanas, gimė 1864 m. spalio 5 d. Bezansone (Prancūzija), mirė 1948 m. birželio 6 d. Bandole) buvo vieni pirmųjų pasaulyje kino režisierių,padaré daug îzymiú filmú.

Istorija

Broliai Liumjerai gimė Bezansone (Prancūzija), bet užaugo Lione. Abu lankė privačią „La Martiniere“ mokyklą. Jų tėvas, Charles’as Antoine’as Lumière’as (1840–1911 m.), turėjo fotografijos įmonę, kurioje ir dirbo abu broliai: Lui – fiziko, o Ogiustas – vadybininko pareigose.
1892 m., tėvui išėjus į pensiją, broliai ėmė kurti filmus. Jie užpatentavo kelis reikšmingus procesus, kurie vėliau buvo panaudoti jų sukonstruotoje kino kameroje. Vienas svarbiausių procesų buvo kino juostos perforacija (pirmą kartą panaudota Emile’io Reynaud), suteikusi galimybę sukti juostą kino kameroje arba projektoriuje. Pats sinematografas – nešiojamas įrenginys, kuriame buvo kamera, spausdinimo įrankis ir projektorius – buvo užpatentuotas 1895 m. vasario 13 d. Manoma, kad pirmoji juosta „Darbininkai, išeinantys iš Liumjerų fabriko“ (pranc. La Sortie des usines Lumière) šiuo aparatu buvo nufilmuota 1895 m. kovo 19 d.

Pirmieji kino seansai

1895 m. kovo 22 d. Liumjerai surengė pirmąjį privatų projektuojamų kino filmų seansą, o pirmasis jų mokamas viešas kino seansas įvyko tų pačių metų gruodžio 28 d. Paryžiaus „Salon Indien du Grand Café“ kavinėje. Istorinės prezentacijos metu buvo parodyta 10 trumpų filmų.  Kiekviena juosta buvo 17 metrų ilgio, ir kiekvienos iš jų trukmė, rodant ranka sukamu kino projektoriumi, buvo maždaug 50 sekundžių.
1896 m. Liumjerai surengė turą ir su savo kino aparatu aplankė Bombėjų, Londoną bei Niujorką.
Populiariajai kultūrai ypač didelę įtaką padarė filmas „Traukinio atvykimas į stotį“ (pranc. L'Arrivée d'un Train en Gare de la Ciotat). Brolių Liumjerų sukurti tikrovę vaizduojantys filmai dažnai minimi kaip pirmieji primityvūs dokumentiniai filmai, o filmu „Aplietas laistytojas“ (pranc. L'Arroseur Arrosé) jie padėjo komedijos žanro pamatus.
Nors broliai Liumjerai nebuvo pirmieji kino aparato išradėjai, jiems dažnai priskiriamas kino kaip masinės informacijos perteikimo priemonės išradėjų vardas.

Ankstyvoji spalvota fotografija

Broliai teigė, kad „kinas – tai išradimas be ateities“, ir atsisakė parduoti savo kino kamerą kitiems kino kūrėjams, kaip antai Žoržui Meljė. Dėl to jų vaidmuo kino istorijoje buvo nepaprastai trumpas. Savo dėmesį jie sutelkė į spalvotą fotografiją ir 1903 m. užpatentavo spalvotos fotografijos procesą „Autochrome Lumière“, kuris rinkoje pasirodė 1907 m. Didžiąją XX a. dalį Liumjerų įmonė buvo didžiausia fotografijos gaminių gamintoja Europoje, bet „Lumière“ prekinis ženklas iš rinkos dingo įmonei susiliejus su „Ilford Photo“. Liumjerai kūrė ir kitus gaminius, kaip antai garsiakalbį, „Lumière tulle gras“ (tepalą nudegimams gydyti) ir chirurgines žnyples.
Gendiun Čiopchel

Gendiunas Čiopchelis (Gendün Chöphel, tibet. དགེ་འདུན་ཆོས་འཕེལ་ , Wylie: dge 'dun choe 'phel, kin. 更敦群培, pinyin: Gēngdūn Qúnpéi, 1903–1951 m.) – tibetiečių menininkas, rašytojas ir mokslininkas, neretai laikomas vienu svarbiausiu XX a. tibetiečių intelektualų.
Gendiunas gimė 1903 m. nedideliame kaime Amdo provincijoje. Įgijo tradicinį vienuolio išsilavinimą geriausiame regiono vienuolyne. Ten susipažino su amerikiečių misionieriumi, su kuriuo siejo draugiški ryšiai. 1927 m. Gendiunas paliko vienuolyną ir iškeliavo į Lhasą kartu su prekybininkų karavanu. Dėl savo maištingos prigimties ir ten susikonfliktavo su vienuoliais Drepunge bei paliko ir šį vienuolyną. Nuo to laiko jis užsiėmė dailininko amatu, tapydamas portretus turtingiausiems aristokratams Lhasoje. 1934 m. susipažino su budizmu besidominčiu žymiu indų keliautoju Rahulu Sanskritajanu, kuris taip pat buvo komunistų agitatorius prieš Britanijos valdžią Indijoje.
1934–1938 m. Gendiunas su Rahulu keliavo po Tibetą atokiuose vienuolynuose ieškodami ten išlikusių senovinių budistinių tekstų. Bičiulystė su Rahulu Čiophelį paskatino susidomėti Indija ir šis 1938–1946 m. laikotarpį praleido keliaudamas po Indiją. Tuometė Indijos industrializacija ir apogėjų pasiekusi kova už nepriklausomybę Gendiunui paliko ryškų įspūdį. Tai buvo prodkutyviausias jo, kaip menininko, laikotarpis. Savo įspūdžius Čiopchelis užrašydavo ir neretai nusiųsdavo į Tibetą, kad pasidalytų savo įspūdžiais iš užsienio. Būdamas Indijoje jis taip pat išvertė Kamasutrą į tibetiečių kalbą.
1946 m. Čiopchelis grįžo į Tibetą, kirsdamas pasienio miestelį Kalimpongą, buvusį vienu tibetiečių radikalų, kovojusių prieš centrinę Tibeto valdžią. 1939 m. ten buvo įkurta Tibeto pažangos partija, antidalailaminis judėjimas, į kurį Čiopchelis aktyviai įsijungė, tačiau jam pasiekus Lhasą jau buvo suimtas ir už maištą įkalintas 3 metams. 1949 m. paleistas. Tačiau tuo metu jis įniko į alkoholį. Netrukus po to į Lhasą įžengė maoistinės Kinijos daliniai, o 1951 m. Gendiunas Čiopchelis mirė.
Gendiunas geriausiai žinomas savo esė rinkiniu „Aukso grūdai: kosmopolitinės piligrimystės pasakojimai“, kurią parašė keliaudamas po Indiją ir Šri Lanką tarp 1934 m. ir 1946 m. Šiose esė autorius kritikavo modernų hinduizmą, krikščionybę, britiškąjį imperializmą. Nors pažėrė kritikos tokiems įvykiams kaip Kalkutos juodoji skylė ar Goa inkvizicija, jis gyrė kai kurias Britanijos kolonijines praktikas, tokias kaip sati uždraudimą. Nors buvo budistų vienuolis, prijautė sekuliarios visuomenės idėjai, buvo aktyviai įsitraukęs į antiimperialistinio progresyvaus prokiniško judėjimo Tibeto pažangos partijos veiklą.
Jo asmenybė ir gyvenimas tapo įkvėpimu Luko Šedlerio režisuotam filmui „Piktas vienuolis: įžvalgos apie Tibetą“ bei „Pamišėlio vidurinysis kelias: apsvarstant tibetiečių vienuolio Gendiuno Čiopchelio tikrovę“.
Simona (1974 filmas)

Turinys

Norėdamas tinkamai pasirengti būsimiems stojamiesiems egzaminams, Žoržas apsigyvena senelio viloje pajūryje. Po kurio laiko jis susipažįsta su netoliese gyvenančia vyresne moterimi Simona, su kuria tampa meilužiais. Nerūpestingai leisdami laiką, jie susipažįsta su Marsela – naivia mergina, kuri po motinos mirties patyrė dvasinį sukrėtimą ir dabar gyvena griežtai saugoma tėvo. Žoržas ir Simona įtraukia ją į savo erotinius žaidimus, nesitikėdami, kad šie gali baigtis tragiškai...
S-IVB

S-IVB buvo galutinė amerikiečių Apolono projekto raketos pakopa pakeliui į Mėnulio orbitą.

Skrydžiai į Mėnulį

Skrydyje į Mėnulį ši pakopa įsijungdavo dukart: pirmąkart kylant nuo Žemės ir antrąkart startuojant nuo Žemės orbitos į Mėnulį. Mėnulį pasiekdavo ne tik įgulos modulis su astronautais, bet ir ši raketa. Atkabinta nuo įgulos modulio, ji paprastai trenkdavosi į Mėnulį. Šios nukritusios pakopos yra didžiausi kada nors žmogaus į Mėnulį nugabenti objektai, nors Mėnulyje naudingi jie nebebuvo – tiesiog nukrito ir sudužo. Jų smūgiai buvo panaudoti seisminiams jo geologinės struktūros tyrinėjimams.

"Klajojančios" S-IVB pakopos

Kai kurių ekspedicijų S-IVB pakopos praskriejo pro Mėnulį ir sukasi Saulės orbitoje. Viena jų (S-IVB-507, Apollo 12 ekspedija) vėliau (2002 m.) buvo astronomų nepriklausomai atrasta kaip asteroidas J002E3. Manoma, jog 2006 m. atrastas maždaug tris kartus toliau nei Mėnulis aplink Žemę besisukantis objektas 6Q0B44E irgi yra viena iš Mėnulyje nenukritusių S-IVB.

Charakteristikos

Parengta skrydžiui, pakopa sverdavo apie 119 tonų. Ji turėjo vieną suskystintais deguonimi bei vandeniliu varomą variklį. Varomoji jėga siekė 1001 KN. Pakopos varklį skrydžio metu buvo galima įjungti ir išjungti daugelį kartų. Tai buvo rimtas pranašumas, nes daugelis tų laikų raketinių variklių turėjo vienkartinių detalių, kurias po kiekvieno įjungimo reikėdavo keisti – taigi sykį išjugus, to paties skrydžio metu tokio variklio pakartotinai įjungti nebebūdavo galimybės.

Kompiuteris

Viršutinėje S-IVB dalyje buvo įrengtas raketą valdantis ir reikiamu kursu nukreipiantis kompiuteris. Jo procesorius dirbo 2,048 Mhz dažniu ir turėjo 26 bitų ilgio žodį. Komandos vykdymas trukdavo 82 mikrosekundes. Atminties talpa buvo 32768 žodių. Kompiuteris svėrė 35 Kg ir buvo apie 137 vatų galingumo. Jis valdė ne tik S-IVB, bet ir kitas (žemiau esančias) daugiapakopės raketos pakopas, iki joms atsiskiriant.

Sunaikinimo sistema

Avarijos atveju, jei pakopa būtų tapusi nevaldoma, buvo galimybė sunaikinti ją ore, taip apsaugant apačioje esančius gyventojus. Specialus karininkas (angl. range safety officer) galėjo pasiųsti komandas „stop“ (užgesindamas variklį) bei „ugnis“ (detonuodamas raketoje įtaisytus sprogmenis). Šie sprogmenys turėjo sudraskyti raketos korpusą taip, jog dauguma kuro tiesiog ištekėtų ir išsisklaidytų, išvengiant didelio gaisro ar sprogimo. Keleto sekundžių pauzė tarp variklio sustabdymo ir sprogimo buvo skirta kosmonautų moduliui skubiai atsikabinti ir pasitraukti. Trečioji komanda buvo „saugu“ – ja sunaikinimo sistema buvo negrįžtamai išjungiama po to, kai S-IVB pakildavo į orbitą ir nebekeldavo pavojaus esantiems apačioje.
S-IVB laikoma sėkminga, pavykusia technine konstrukcija. Dabar amerikiečių konstruojamo Space Shuttle pakeisiančių Ares V ir Ares I kompleksų paskutiniosios pakopos bus daug kuo į ją panašios.
Povilas Marengolcas

Biografija

1952 m. baigė Vilniaus dailės institutą ir kurį laiką jame dirbo dėstytoju. Nuo 1953 m. architektas Šiauliuose. Nuo 1959 m. miesto Statybos ir urbanistikos skyriaus viršininkas, nuo 1975 m. – Miestų statybos projektavimo instituto Šiaulių skyriaus vyriausiasis architektas. Projektavo daugelį Šiaulių miesto rajonų, gatvių, aikščių, pastatų. 
Lietuvos architektų sąjungos narys.
Juozas Kubilius (1878)

Biografija

Sesuo – visuomenės veikėja Marcelė Kubiliūtė. 1892-1896 m. mokėsi Mintaujos gimnazijoje, tačiau atsisakęs su kitais melstis rusiškai, iš jos buvo pašalintas. Nuo 1894 m. Panemunėlio apylinkėse platino draudžiamąją lietuvišką spaudą. 1897 m. tėviškėje įsteigė švietėjišką „Žiburėlio“ būrelį. Slapta mokė vaikus. Įskųstas ir kratytas, bet įkalčių nerasta. 1900 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją, už lietuvišką veiklą pašalintas. 1900 m. Panemunėlio apylinkėse įsteigė slaptą „Žvaigždės“ draugiją. 1905 m. Didžiojo Vilniaus Seimo dalyvis. 1906 m. Rusijos I Valstybės Dūmos deputatas, priklausė trudovikų frakcijai. Su kitais pasirašė Vyborgo atsišaukimą; už tai nuteistas. 1908 m. kalėjo. Vienas iš viltininkų ideologų.
1916 m. su kitais įkūrė Tautos pažangos partiją. Bendradarbiavo lietuvių periodinėje spaudoje. 1915-1917 m. buvo Petrograde veikusios Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti iždininkas. Susirgo džiova, todėl buvo išvykęs gydytis į Krymą. Tačiau sveikatos pagerėjimas buvo trumpalaikis. Grįžusį jį slaugė sesuo Marcelė. Artimiesiems buvo prasitaręs, kad jie grįš į Lietuvą be jo. Mirė Petrograde 1917 m. kovo 17 d. Palaidotas Vyborgo kapinėse.
1929 m. išleistas jo straipsnių rinkinys „Viltininko mintys“.
Kubinis centimetras

Kubinis centimetras yra dažnai naudojamas tūrio matas, išvestas iš SI sistemos vieneto kubinio metro, reiškiantis 1 cm × 1 cm × 1 cm matmenų kubo tūrį. Vienas kubinis centimetras yra ekvivalentus 1⁄1000000 kubinio metro arba 1/1000 litro; tai reiškia, kad 1 cm³ ≡ 1 ml.
Daugelyje mokslo šakų vietoje kubinių centimetrų yra vartojami mililitrai. Medicina ir automobilių pramonė yra dvi sritys, kuriose terminas kubinis centimetras yra visada naudojamas.
Vieno kubinio centimetro vandens masė 3,98 °C temperatūroje (temperatūra, prie kurios vanduo turi didžiausią tankį) yra lygi 1 gramui.
Mokslinė konferencija

Žodiniai pranešimai

Paprastai darbai konferencijose pristatomi trumpais (10–30 min.) pranešimais, po kurių seka diskusija. Dažnai dalyviai prašomi iš anksto pateikti pranešimų tezes, kurios gali būti recenzuojamos.

Stendiniai pranešimai

Didelėse konferencijose, kur visiems pranešėjams nepakanka laiko, pranešimus skaito tik nedaugelis atrinktų dalyvių. Šiuo atveju dauguma dalyvių dalyvauja su vienu ar keletu stendų, kurie išstatomi salėje ir per tam skirtą laiką visi norintys gali kalbėti su greta savo stendo stovinčiais pranešėjais.

Kabina

Kabina (angl. booth) yra keleto kvadratinių metrų, paprastai į dvi ar tris puses atviras plotas, kurį parodos organizatoriai skiria pranešėjų grupei. Kabinoje pakanka vietos demonstruoti įvairią techninę įrangą, veikiančias kompiuterių programas ar kas keletas valandų savarankiškai rengti trumpus pranešimus. Kabinas ypač mėgsta firmos, kurios neretai pristato jų ir mokslinėse konferencijose. Joms rūpi ne tik savireklama, bet ir surinkti duomenis, kokie žmonės bei institucijos domisi jų veikla. Todėl iš priėjusiųjų paprastai gana atkakliai prašoma vizitinių kortelių.

Pertraukos bei paskutinio vakaro išvyka

Konferencijos metu paprastai taip pat stengiamasi sukurti kuo daugiau galimybių tiesioginiam, bendravimui. Pietų ir kitos pertraukos iš esmės nėra poilsio laikas – tai laikas, skirtas tiesioginiams dalyvių pokalbiams. Čia galioja specifinės taisyklės: konferencijos pertraukos metu galima sustoti prie kalbančių žmonių, įsitraukti į pokalbį, užkalbinti mažai pažįstamą žmogų (už konferencijos ribų toks elgesys laikomas nemandagiu). Kad būtų galima lengviau surasti tik pagal straipsnius žinomus kolegas, konferencijos dalyviai prisisega korteles su savo pavarde bei atstovaujama institucija.
Jei tiesioginis bendravimas organizatoriams atrodo labai svarbus, rengiama tai pačiai veiklai skirta „paskutinio vakaro išvyka“ (trumpa iškyla į gamtą ar panašiai).
Algimantas Endriukaitis

Biografija

1961 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1975 m. technikos mokslų kandidatas.
1961-1969 m. Žemdirbystės instituto Rumokų bandymų stoties eksperimentinio ūkio vyr. inžinierius, 1969-1978 m. Panevėžio raj. Upytės bandymų stoties eksperimentinio ūkio, nuo 1978 m. tos stoties direktorius. Mokslinio darbo sritis – linininkystė, kurti naujas pluoštinių bei sėmeninių linų veisles, tirti veiksnius, nuo kurių priklauso pluoštinių linų auginimas, jų pramoninis perdirbimas ir kt.
Grūžių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia

Istorija

Kunigas Antanas Gelžinis gyvenamajame name įrengė altorių ir 1913 m. laikė pamaldas. Per Pirmąjį pasaulinį karą į Grūžius atvyko kunigas Mikalojus Šeižys-Dagilėlis. Jo rūpesčiu paremontuotas buvusio Kalneliškių (Didžiųjų Grūžių) dvaro svirnas ir jame laikytos pamaldos. Kunigo Juozapo Mazūro iniciatyva 1921–1924 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia pagal Juozo Skripkaus (1870–1937) projektą.
1928–1932 m. įrengti altoriai. Parapijos administratoriaus kunigo Vincento Švagždžio rūpesčiu 1937 m. įrengtas didysis altorius (meistras Vladas Čižauskas), 1938 m. – nauji vargonai, iki vidurio Liepos 1944 vargonininkavo Jonas Juška,   pakabinti 2 varpai. Klebonas Alfonsas Kadžius 1949 m. rugsėjo 4 d. suimtas, kalintas Vorkutoje. Į Lietuvą grįžo 1957 m.
1996 m. rugpjūčio 25 d. bažnyčia sudeginta. Nauja bažnyčia įrengta nebaigtuose statyti kolūkio kultūros namuose 200 m² ploto su metaliniu 30 m aukščio bokštu (architektas Algirdas Mikėnas). Pagrindiniame altoriuje kryžiaus formos vitražus sukūrė dailininkas Artūras Rimkevičius. 2001 m. rugpjūčio 12 d. bažnyčią pašventino Panevėžio vyskupas Juozapas Preikšas.

Architektūra

Senoji bažnyčia turėjo neogotikos bruožų, stačiakampio plano, vienabokštė. Joje 3 altoriai. Ant kraigo – bokštelis. Šventoriaus tvora metalinė, ant mūrinių pamatų.
Laimutė Bugenienė

Biografija

1980 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytoja. UAB „Ropokalnis“ technologė 2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narė.
Nuo 2007 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narė.
Madagaskarinis šventasis ibis

Išvaizda

Mažesnis už baltajį gandrą. Kūno ilgis 65 – 59 cm. Visas kūnas baltas, tik plačios uodegos plunksnos yra juodos spalvos. Plunksnomis neapaugę galva ir kaklas, snapas ir kojos juodos spalvos.

Biologija

Sėslus paukštis. Biotopas – lagūnos, seklūs pakrančių ežerai, dumblėtos seklumos, estuarijos ir mangrovės. Nors pirmenybę teikia druskingo vandens telkiniams. 
Dažniausiai maitinasi pavieniai arba mažose grupėse, kartais – pavieniai. Minta kirmėlėmis, smulkiais vėžiagyviais, sraigėmis, vabzdžiais ir vorais. Kartais grobiu tampa varlės, ropliai ar paukščių jaunikliai.
Veisimosi sezonas sutampa su liūčių sezono pradžia. Peri 200 – 250 lizdų kolonijose kartu su įvairiaisgarniniais paukščiais. Lizdą krauna medžiuose, kartais ant žemės. Lizdas nedidelis, sukrautas iš šakų. Dėtyje du kiaušiniai.
Kartos trukmė – 8 metai.
Dūkšteliai

Žymūs žmonės

XIX a. pirmoje pusėje dvare gyveno filomatas Tomas Zanas, jį lankydavo Adomas Mickevičius. A. Mickevičiaus garbei pavadinta liepų alėja. Čia vasarodavo ir 1835 m. mirė bei buvo palaidotas dailininkas Jonas Rustemas (1762–1835). Netoli yra palaidotas pomologas Adomas Hrebnickis (1858–1941).
Raguvėlė

Istorija

XVIII a. pabaigoje pastatyti Komarų dvaro rūmai.
Antrojo pasaulinio karo metu Raguvėlės pradžios mokyklos dvi klasės buvo įrengtos mokyklai pritaikytame mūriniame pastate (netoli gyvenvietės kapinių). Šių klasių bendras plotas - 82,5 m². Pastato antrame aukšte dar buvo trijų kambarėlių (jų plotas - 38 m²) butas mokytojui Antanui Žilėnui su žmona Albina (taip pat mokytoja) ir virtuvės. Trečioji patalpa (plotas 48,5 m²) vaikų mokymui buvo nuomojama Komaro dvare (kumetyno pastate). Mokykla turėjo telefoną. Mokyklai priklausė 3 ha žemės sklypas.
1943 m. rudenį Raguvėlės pradžios mokykloje mokėsi 115 moksleivių.
Sovietmečiu buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

Gamta ir geografija

Per Raguvėlę teka Juosta. Iš šiaurinės ir pietinės pusių supa miškai, šiaurinėje Rekstino miškas, pietinėje Noriškių miškas. Taip pat pietinėje dalyje yra nedidelis miškelis vadinamas Kalnuočiai.
Centrinėje miestelio dalyje yra parkas. Raguvėlės centre išsidėstęs Komarų dvaro pastatų kompleksas, šiaurinėje dalyje gyvenamieji namai, o pietinėje ūkinių pastatų kompleksas.
Vytautas Bareikis

Biografija

1956 m. baigė Joniškio vidurinę mokyklą. 1961 m. baigė Vilniaus universitetą. 1982 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.
1961–1967 m. dirbo Fizikos ir matematikos, 1967–1995 m. Puslaidininkių fizikos institute, Fliuktuacinių reiškinių laboratorijos vadovas, 1990 m. profesorius. 1972–1973 m. dirbo Didžiosios Britanijos, 1975 m. Italijos, 1977 m. Kanados, 1984 m. Prancūzijos, 1987–1988 m. JAV mokslo centruose. 1994–1995 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete.

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai iš puslaidininkių fizikos: apie karštųjų elektronų triukšmus puslaidininkiuose ir puslaidininkiniuose dariniuose, fliuktuacinius reiškinius, sparčiąją silpnųjų triukšmų mikroelektroniką. 8 išradimų autorius.
Cerkai

Cerkai (lot. cerci) – ilgos porinės siūliškos ar šeriškos išaugos, esančios vabzdžių pilvelio gale. Jų forma ne visų vabzdžių vienoda: tarakonų cerkai yra trumpi, verpstiškos formos, nariuoti, auslindų cerkai virtę kietomis žnyplėmis, nenariuoti. Svirpliai turi ypatingai ilgus cerkus.
Cerkai dažnai veikia kaip jutimo organai, tačiau taip pat gali būti naudingi gynyboje ar dauginimesi, taip pat gali neturėti jokių funkcijų.
Kaip ir apie kitas vabzdžių kūno dalis, manoma, kad cerkai evoliucionavo iš vabzdžių pirmtakų kojų.
Melonija Kiauleikienė

Melonija Gabrielė Kiauleikienė (g. 1924 m. rugsėjo 23 d. Dvarykščiuje, Tverečiaus valsčius) – Lietuvos gydytoja pediatrė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė,

Biografija

Vyras Jonas Kiauleikis. 1946 m. baigė Vilniaus universitetą. 1967 m. medicinos mokslų daktarė.
1948–1950 m. dirbo Jurbarko raj. ligoninėje, 1951–1969 m. – Respublikinėje Kauno klinikinėje ligoninėje, 1958–1969 m. šios ligoninės Vaikų tuberkuliozės skyriaus vedėja. 1946–1948 m. ir 1969–1999 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1974 m. profesorė.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo sritis – vaikų kvėpavimo organų ligos. 1965 m. įdiegė naują plaučių tyrimo metodą – pneumodensigrafiją. 1997 m. įkūrė asociaciją „Sėkmė“, kuri propaguoja medicinos žinias. 1999 m. Amerikos mokslinių tyrimų konsultantų tarybos garbės narė.
Arakano karalystė

Pavadinimai

Regiono pavadinimas kildinamas iš pali kalbos žodžio Rakhapura („Rakšasų žemė“). Senovės romėnų šaltiniuose kraštas vadinamas Argyré, o nuo VII a. arabų pirkliai jį žinojo kaip Rohang. Matyt iš pastarųjų krašto pavadinimą XVI a. perėmė portugalai, kurie jį žinojo kaip Arracao, ir šį pavadinimą perdavė į kitas vakarų kalbas. Bamarai iš Iravadžio slėnio jį vadina rakhuing, o vietos gyventojai rachinai naudoja pavadinimą Rakhinepray (t. y. "Rachinų kraštas")

Istorija

Kultūriškai Arakano regionas buvo savotiška buferinė zona, įtakojama dviejų skirtingų kultūrų: indiškosios iš vakarų, ir mjanmiškosios iš rytų. Abi šios kultūros atsispindi žmonių kalboje, gyvenimo būde. Karalystės istorija skirstoma į keturis ilgus laikotarpius, pagal sostinės vietą.

Priklausomybės laikotarpis

1784 m. Mianmaro Konbangų dinastijos armija perėjo Arakano kalnus ir užpuolė Arakano sostinę Mrauku. Invazija baigė tūkstantmečius egzistavusios valstybės nepriklausomybę ir nulėmė jos prijungimą prie Mianamaro. Invazijos metu iš Arakano buvo išvežta daugybė meno kūrinių, sugriauta daug architektūros paminklų, išžudyta daug vietos gyventojų, didelė dalis jų paversti vergais ir išvežti į Iravadžio slėnį. Tuo pat metu Mianmaras nukariavo ir dabartinės Indijos regionus šiaurėje: Asamą, Manipūrą ir kt.
Arakaniečiams pradėjus partizaninį pasipriežinimo judėjimą, jis sukėlė įtampą tarp Britų Indijos ir tuometinio Mianmaro. 1826 m. įvykus Pirmajam anglų-Mianmaro karui, Arakanas atiteko Britų Indijai, ir jo nauja sostine padarytas Akjabas. 1852 m. Britanijai užėmus papildomas Mianmaro dalis, Arakanas integruotas į Žemutinės Birmos provinciją.
Po Birmos nepriklausomybės paskelbimo 1948 m. Arakanas tapo Mianmaro dalimi. Arakaniečių separatizmas vis dar egzistuoja, ir 1974 m. buvo pasiektas Rachinų valstijos sukūrimas. Tačiau tai iš tiesų nedaug pakeitė jų padėtį, nes šalis kontroliuojama karinės chuntos.
Keistutis Devenis

Keistutis P. Devenis (g. 1928 m. kovo 25 d. Vaterburyje, Konektikuto valstija) – JAV statybos inžinierius.

Biografija

Motina Alena Devenienė, tėvas Mykolas Devenis. 1950 m. Masačūsetso technologijos institute įgijo hidraulikos ir 1956 m. civilinės inžinerijos magistro laipsnį. Dirbo Bostono bendrovėje „Maguire“, Ekologijos skyriaus viršininkas, bendrovės viceprezidentas, nuo 1988 m. konsultantas.
Parengė hidrotechnikos ir vandens valymo projektų JAV, tarp jų Čarlio upės valymo ir potvynio vandens pumpavimo projektą, už kurį 1985 m. suteikta JAV prezidento premija. Vykdė projektus Venesueloje, Norvegijoje, Irake, Nikaragvoje, Nigerijoje, Taivane, Guamo ir Saipano salose. 1991 m. skaitė paskaitas Lietuvoje.
Skiras

Skiras (gr. Σκύρος) – Graikijai priklausanti sala vidurio Egėjo jūroje, Sporadų salyno pietuose. Plotas 209 km². Paviršius kalnuotas, iškyla iki 792 m (Kochilos k.). Yra geležies rūdos telkinių. Salos šiaurėje auga pušynai.
2011 m. Skire gyveno beveik 3000 gyventojų. Didžiausia gyvenvietė Skiras, o pagrindinis uostas – Linarija. Vystomas turizmas, auginami vynmedžiai, alyvmedžiai, veisiamos avys. Iš salos keltas kelia į Kimį (Euboja). Yra tarptautinis oro uostas. Stovi XIII–XV a. venecijiečių pilis, X a. Šv. Jurgio vienuolynas, yra anglų poeto Ruperto Bruko kapavietė. Skire yra Graikijos karinė oro bazė.
Pasak vieno graikų mito, Skire Likomedas nuo skardžio numetė Tesėją. Kitoje istorijoje pasakojama apie Achilą, kuris Skire vedė vieną iš salos princesių. Pasak Tukidido, 475 m. pr. m. e. Skirą užkariavo atėniečiai.
Pormalių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Sėlpilio piliakalnis 4 kmLuokstenės piliakalnis 7 kmPliavinių piliakalnis 10 km
Babranų piliakalnis 4 kmSėrenės piliakalnis 30 kmDzirkalių piliakalnis 24 kmGrūbelės piliakalnis 10 kmMaizišų piliakalnis 12 km
Biržų piliakalnis 28 kmAšuotės piliakalnis 18 km
Kauprės piliakalnis 19 km
Šv. Motiejaus kyšulys

Šv. Motiejaus kyšulys (pranc. Pointe Saint-Mathieu, bret. Lok Mazé) – kyšulys vakarų Prancūzijoje, kuriuo užsibaigia Bretanės pusiasalis. Yra Finistero departamente, Plugonveleno komunoje. Į jūrą leidžiasi 20 m aukščio klifais.
Kyšulyje stovi 56 m aukščio švyturys, pastatytas 1835 m., signalinis bokštas, Žemės krašto Šv. Motiejaus abatijos, pastatytos VI a., liekanos bei paminklas žuvusiems prancūzų jūrininkams.
Atskaitos paklaida

Atskaitos paklaida – paklaida atsirandanti atskaitant tarp dviejų skalės padalų esantį rodmenį.