google/wiki40b huggingface dataset:
Mosėdžio paminklas žydų bendruomenei

Paminklas

Paminklas pilkšvai rudo Žemaitijos laukų granito. Akmuo plokščias, platus, siaurėja ir apvalėja link viršūnės. Priekinės plokštumos viršuje pritvirtinta granito plokštė su iškalta Dovydo žvaigžde, o ties viduriu horizontaliai ištęsto ovalo pavidalo plokštė su memorialiniu užrašu lietuvių ir hebrajų kalbomis:
MOSĖDŽIO ŽYDŲ ATMINIMUI

Iki Antrojo pasaulinio karo ant šio Bartuvos kranto

gyveno 44 žydų šeimos

Abramsonai Bakelorai Balkindai Berkovičiai Birkai Blochai

Braudės Brochai Chaitai Etkindai Faivusai Faktoriai

Fišeriai Frumai Gitkindai Hodesai Itmanai Koenai

Kanai Kacai Kornai Kravičiai Levensonai Londonai

Mausai Mendelsonai Oreliai Peskindai Pralgeveriai Prismanai

Prijai Rubinai Rudichai Sekolektoriai Šafai Šelefai

Šuvaliai Švarcmanai Veineriai Žabinskiai Zelikmanai Zikai

Zivai Zoranai
1941 m. liepos mėn. 154 mosėdiškiai - moterys, vyrai ir vaikai tapo masinių žudynių aukomis
Ginkindų, Kanų, Fromų, Kacų ir Žibinskių palikuonys
לזכור ולא לשכוח יד זיכרון זה הוקם לכבוד יהדי קהילת מוסדיס שמנתה 44 משפחות אשר נטבחו והומתו באכזריות בחודש יולי 1941 יהיה זכרם ברוך לעולם ועד
Priešais paminklą šlaite paklotos 154 numeruotos stačiakampės juodo akmens trinkelės, simbolizuojančiais 154 Mosėdžio miestelio žydus. Paminklinio akmens aukštis – 190 cm, plotis – 230 cm.

Istorija

Žydai prekybininkai Mosėdyje pradėjo kurtis XVII a. Pirmieji 3 žydai (2 vyrai ir 1 moteris) paminėti 1662 m. Miesteliui 1702 m. gavus savaitinio turgaus teisę, jame XVIII a. susiformavo žydų bendruomenė. Jos nariai gyveno prie turgavietės ir pagrindinių gatvių, vertėsi prekyba ir amatais, apylinkės kaimuose nuomojo smukles ir malūnus. Prie turgavietės bendruomenė pasistatė sinagogą, atidarė mokyklą, o miestelio ganyklų pakraštyje įsirengė kapines.
1897 m. miestelyje gyveno 363 žydai, sudarę 40 proc. visų gyventojų. XX a. pradžioje ir tarpukariu nemaža jų dalis emigravo į JAV, Palestiną, Pietų Afriką. Prieš Antrąjį pasaulinį karą Mosėdyje gyveno 44 žydų šeimos. Jas sudarė apie 150 žmonių.
Vokietijos–SSRS karo pradžioje miestelį užėmę vokiečiai žydus uždarė į sinagogoje įrengtą getą. Jį likviduojant 1941 m. liepą žydų bendruomenės vyrai buvo nužudyti Skuode, o 125 moterys ir vaikai – Kretingos žydų kapinėse.
Gyvais likusių Ginkindų, Kanų, Fromų, Kacų ir Žabinskių palikuonių iniciatyva Mosėdyje pastatytas paminklinis akmuo, skirtas miestelio žydų bendruomenei atminti.
Stanislovas Moniuška

Biografija

1827–1830 m. mokėsi muzikos Varšuvoje pas A. Frejerį, 1837–1840 m. – Berlyne pas K. Rungenhageną. 1840–1858 m. gyveno Vilniuje. 1840–1842 m. Šv. Jonų bažnyčios vargonininkas, kelerius metus Vilniaus miesto teatro orkestro dirigentas, privačiai mokė muzikos (tarp mokinių – Cezaris Kiuji, Janas Karlovičius). Aktyviai dalyvavo miesto muzikiniame gyvenime, būrė mėgėjų ansamblius, rengė koncertus, vadovavo paties 1854 m. įkurtai Šv. Cecilijos draugijai, rūpinosi natų leidyba.
Vilniuje sukūrė kantatas lietuviška tematika „Milda“, „Nijolė“, „Namų dainyno“ dainų (I–VI sąs.), 4 „Aušros Vartų litanijas“, sceninių kūrinių. 1848 m. sausio 1 d. miesto rotušėje įvyko operos „Halka“ premjera (I redakcija, koncertinis atlikimas, dirigavo pats S. Moniuška), 1854 m. vasario 28 d. ten pat opera pastatyta scenoje. 1849 m. Sankt Peterburge dirigavo kantatą „Milda“ ir fantastinę uvertiūrą „Pasaka“, sulaukė palankių vertinimų. 1846 m., 1847 m., 1851 m. lankėsi Varšuvoje, užmezgė ryšius su lenkų rašytojais, kompozitoriais, rūpinosi „Halkos“ premjera Didžiajame teatre – ten 1858 m. sausio 1 d. pastatyta II redakcija, 1858 m. pakviestas dirbti šio teatro dirigentu, su šeima persikėlė į Varšuvą. 1858 m. keliavo po Vakarų Europą – Veimare susipažino su F. Listu, Prahoje – su B. Smetana. 1861 m. Paryžiuje susitiko su D. Rosiniu, Š. Guno ir D. F. Oberu. Nuo 1864 m. dėstė Varšuvos muzikos institute.
Valdas Petrauskas

Biografija

Baigė Kauno Saulės vidurinę mokyklą, 1983–1989 m. studijavo Kauno medicinos instituto gydomosios medicinos fakultete, įgijo gydytojo – chirurgo specialybę. 1989–1991 m. atliko ordinatūrą Kauno medicinos instituto I-oje katedroje. 1991–1992 m. Medicinos akademijos Kardiochirurgijos klinikos asistentas. 1992–1996 m. Seimo narys.
1989 m. Lietuvos demokratų partijos narys, LDP tarybos vicepirmininkas, Tarybos Prezidiumo narys.
Norvaišiai (Kužiai)

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Raudonasis spalis“.

Aplinkinės gyvenvietės

KURŠĖNAI – 8 km
Padarbos – 2,8 km
Nutaučiai – 2,2 km
 KUŽIAI – 6 km
Gūragiai – 4 km
Kasčiukai – 4,1 km
Smilgiai – 2,5 km
Siaurimaičiai – 2 km
Marmai – 0,8 km
 ŠIAULIAI – 17,5 km
Duobelė

Istorija

Pirmąkart Duobelė dokumentuose paminėta 1254 m., kai per užgrobtų baltų žemių dalybas Duobelės pilis ir apylinkės buvo priskirtos Livonijos ordinui. 1279-1289 m. Livonijos ordinas 6 kartus nesėkmingai bandė užimti šią žiemgalių pilį. Ordino nusiaubtose Duobelės apylinkėse kilo badas. Žiemgaliai patys sudegino pilį ir persikėlė į Raktės pilį (dab. Žagarė).
1335 m. Livonijos ordinas žiemgalių pilies vietoje pasistatydino mūrinę Duobelės pilį. 1495 m. pastatyta ankstyvosios gotikos bažnyčia. Per Duobelę ėjo prekybos kelias į Klaipėdą. Per 1710-1711 m. didįjį marą išmirė beveik visi gyventojai. Miesto teisės suteiktos 1917 m.
1996 m. pastatytas Laisvės paminklas. 2004 m., minint miesto 750-ąsias metines atidaryta katalikų Šventosios trejybės bažnyčia, pastatytas miesto laikrodis (architektas Janis Kukša). 2006 m. atvėrė duris Sporto centras.

Lietuviai

1925 m. Duobelėje gyveno apie 15 lietuvių, jie sudarė 1 % visų miesto gyventojų. 2000 m. gyveno 265 (2,3 %) lietuviai. Duobelės rajone 1989 m. gyveno 2180 (4,9 % visų gyventojų), 1996 m. – 2272 (4,9 %), 2000 m. – 2030 (5 %) lietuvių.
Duobelės rajono lietuvių kultūros draugija įkurta 1994 m., jos centras – Duobelėje, pirmininkės D. Gricienė, L. Eizengrauda. 1999 m. draugija turėjo 25 narius, moterų vokalinį ansamblį „Ramunė“. 1998 m. įkurtas lietuvių kalbos fakultatyvas 1999 m. pertvarkytas į lituanistinę mokyklą.

Ekonomika

Mieste išplėtota chemijos pramonė, veikia gamykla „Spodrība“ ir žvakių fabrikas „Baltic Candles“. Veikia kelios siuvimo, maisto pramonės įmonės. Per Duobelę eina geležinkelis Jelgava-Liepoja.

Turizmas

1985 m. įkurtas Kraštotyros muziejus. Mieste yra 8 nacionalinės reikšmės paminklai. Gegužės – birželio mėnesiais Dobelės alyvų sodą aplanko tūkstančiai turistų ir dainos gerbėjų – nuo 1996 m. jame vyksta kasmetiniai festivaliai „Dobelės alyvose“. Sodą įsteigė Latvijos selekcininkas Peteris Upytis. Latvijos augalininkystės institute atidarytas Peterio Upyčio muziejus.
Tartu universitetas

Istorija

Įsteigtas 1632 m. birželio 30 d. vietoje Dorpato gimnazijos (Gymnasium Dorpatense), kurią 1583 m. įkūrė Steponas Batoras. Universitetą įsteigė Švedijos karalius Gustavas II Adolfas užkariavus Livoniją. Pirmieji studentai imatrikuliuoti 1632 m. balandžio 20-21 d. Oficialiai Academia Dorpatensis atidaryta spalio 15 d., jai suteiktos Upsalos universiteto privilegijos. Veikė Filosofijos, teisės, teologijos ir medicinos fakultetai. 1656 m. Švedijos-Rusijos karo metu akademija perkelta į Taliną, o 1665 m. uždaryta.
1690 m. akademija vėl atgaivinta, bet normaliai neveikė iki 1699 m. rugpjūčio 28 d. kai Piarnu mieste buvo atidaryta Academia Gustavo-Carolina. Ten ji veikė iki 1710 m., kai Šiaurės karo metu miestą užėmė Rusija.
Tik 1802 m. gruodžio 12 d. Tartu caras Aleksandras I vėl atidarė universitetą, kuriame buvo dėstoma vokiečių kalba, todėl jis oficialiai vadinosi Kaiserliche Universität zu Dorpat. Pirmuoju rektoriumi buvo paskirtas H.Parotas, įžymus fizikas. Atidarius universitetą, 1802 m. Parotas pasirūpino prie jo įsteigti astronominę observatoriją ir pakviesti matematikos ir astronomijos profesorių. Nuo 1803 m. jame dėstyta ir estų kalba. 1862 m. legalizuotos studentų korporacijos, o 1870 m. susikūrė Estijos studentų bendrija, kurios žydra-juoda-balta vėliavos spalvos vėliau tapo visos Estijos vėliavos spalvomis.
1893 m. pavadintas Jurjevo universitetu (rus. Юрьевский университет), rusų kalba tapo dėstymo kalba universitete. Pirmojo pasaulinio karo metais universitetas evakuotas į Rusiją, jo pagrindu įsteigtas Voronežo universitetas. Estijai paskelbus nepriklausomybę 1919 m. atkurtas Tartu universitetas.
Tartu universiteto pastatą projektavo Johanas Vilhelmas Krauzė. Jis pastatytas 1804–1809 m.

Ryšiai su Lietuva

Universitetas palaiko ryšius ir aktyviai bendradarbiauja su VDU Regionistikos katedra Baltijos regiono studijų srityje.
Žemės mantija

Mantija – sluoksnis planetos (šiuo atveju Žemės) sandaroje, kuris slūgso po Žemės pluta virš išorinio planetos branduolio. Pvz., Žemės, labiausiai ištirtos planetos, mantija slūgso apytikriai nuo 30 km iki 2900 km gylyje nuo Žemės paviršiaus.
Riba tarp planetos plutos ir mantijos vadinama Mohorovičičiaus paviršiumi (paprastai trumpinama – Moho paviršius). Tai menamas paviršius, išskirtas pagal seismines bangas. Pastarosios ties šiuo paviršiumi staigiai keičia sklidimo greitį.
Mantija nuo plutos skiriasi ir mechaninėmis savybėmis, ir mineraline sudėtimi. Mantija sudaryta iš olivinų, kitokių piroksenų, ir kitų mineralų. Tipinės mantijos uolienos turėtų būti peridotitas, eklogitas, dunitas.
Temperatūra siekia 100 °C viršutinėje dalyje ir virš 3500 °C apatinėje dalyje. Nors tokios temperatūros viršija uolienų lydymosi temperatūras, tačiau didelis slėgis laiko jas kietame būvyje.
Temperatūrų skirtumas tarp išorinio branduolio ir žemės plutos mantijoje sukelia konvekcinius srautus. O pastarieji sukelia litosferos plokščių judėjimą.
Antanas Rekašius

Antanas Rekašius (1928 m. liepos 24 d. Pavandenėje – 2003 m. spalio 4 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, pedagogas.

Biografija

Baigęs vidurinę mokyklą įstojo į Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, tačiau, jausdamas pašaukimą muzikai, baigė Vilniaus Tallat-Kelpšos muzikos mokyklos kompozicijos klasę. Vėliau studijas tęsė Lietuvos valstybinės konservatorijos (dabar – Lietuvos muzikos ir teatro akademija) prof. Juliaus Juzeliūno kompozicijos klasėje. 1959–1969 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje dėstė kompoziciją.
Ukmergės švietimo centras

Ukmergės švietimo centras – savivaldybės biudžetinė švietimo įstaiga, teikianti pagalbą mokiniui, mokytojui, ugdymo institucijai ir kitų kategorijų darbuotojų grupių veiklai. Centrą Ukmergės rajono savivaldybės taryba įsteigė 1994 m.
Adresas: Vienuolyno g. 17, Ukmergė.
Vladas Dargis

Biografija

1944 m. pasitraukęs į Vakarus, nuo 1947 metų gyveno Anglijoje. 1952–1957 m. leidyklos „Nida Press“ Londone vedėjas. 1954 m. Londone įsteigė „Nidos“ knygų klubą ir jam vadovavo iki 1957 m. bei 1983–1991 m. 1959–1961 m. JAV radijo „Amerikos balsas“ (Miunchene) diktorius, režisierius, žurnalistas. 1961–1967 m. kompanijos „Keates Ltd“ žurnalo „Focus“ darbuotojas. 1967–1983 m. kompanijos „Wood and Mitchel Co Ltd“ Monofoto rinkimo sistemos instruktorius. 1974–1976 m. Didžiosios Britanijos lietuvių bendruomenės tarybos, 1982–1988 m. ir centro valdybos narys. 1983–1987 m. Didžiosios Britanijos lietuvių sąjungos Lietuvių namų akcinės bendrovės direktorius, fondo spaustuvei atnaujinti administratorius. 1987–1995 m. savaitraščio „Europos lietuvis“ vyriausiasis redaktorius. 1992 m. grįžo į Lietuvą, gyveno Vilniuje, čia perkėlė ir laikraštį. Dėl ekonomikos sunkumų 1995 m. savaitraštį vėl pradėta leisti Didžiojoje Britanijoje.
Duobėdžių apylinkė

Istorija

Apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku  prijungiant prie Skilvionių apylinkės ir Skribakių apylinkės.
Vysokajė

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas XIV a. Gyvenvietė kūrėsi upės kairiajame krante. 1494 m. suteiktos Magdeburgo teisės bei herbas. Iki 1939 m. vadintas Vysoka-Litovsku.
Lietuvos mokinių biologijos olimpiada

Įžymesnieji olimpiados laureatai

1967 m. ir 1971 m. – hab. dr., prof. Rimantas Rakauskas
Balakenas

Istorija

Balakenas minimas nuo XII a., kuomet čia lankėsi gruzinų misionieriai. Šiame krašte nuo seno gyveno avarai. Tarybiniais metais gyvenvietė buvo žinoma kaip Belokanai (Белоканы). Miesto statusas suteiktas 1968 m.
Idrisidai

Istorija

Dinastijos įkūrėjas buvo Idris I, kalifo Ali ir jo žmonos Fatimos, pranašo Mahometo dukros, vaikaitis. Būdamas Sajidų šiitu, Idris I buvo persekiojamas Abasidų ir 786 m. pabėgo į Magribą, kur jį priėmė berberai. Maisaro sukilimas prieš arabų valdovus (739–742 m.) sukompromitavo Šiaurės Afrikos kalifato valdžią, tad Idriso I karalystė tapo pirmąja autonomine islamo valstybe Maroke.
Jo sūnus Idris II tėvo kolonizuotą Feso vietovę pavertė karalystės sostine. Pabėgėlių iš Kairuano (Tunisas) ir Andalūzijos dėka miestas tapo islamizacijos ir arabizacijos Š. Afrikoje centru. Karalystė buvo išplėsta užimant Aukštąjį Atlasą ir kariaujant prieš Tlemseną. Idrisidų valdoma valstybė Maroke tapo galinga ir įtakinga lyginant su aplinkinėmis: Beregvarų (į pietus nuo Feso), Nekoro (Rifo kalnai), Miknasų ir Magravų (vakarų Alžyras).
Po Muhamedo valdymo (828–836 m.) karalystė buvo padalinta jo aštuoniems broliams. Kova karalystės viduje silpnino šalį ir, kai Jahijos IV valdymo metais karalystė vėl buvo suvienyta, vis tiek liko silpna ir puolama Fatimidų. 917 m. Fatimidų dinastija perėmė valdymą iš Idrisidų. 926 m. Idrisidams su Kordobos kalifato (Ispanija) pagalba pavyko nugalėti Fatimidus, bet neteko Feso. Liko tik Seuta, Tanžeras ir Rifo kalnų šiaurinė dalis. Čia dar kurį laiką valdė nuo Omejadų (Umayyad) priklausoma Idrisidų dinastijos šaka pradedant Idriso II-ojo sūnumi Umaru. 1010 m. jie įsikūrė Malagoje ir 1016 m. tapo gerai žinomos Ispanijos istorijoje Hamudidų (Hammudid) dinastijos pradininkais.
985 m. mirė paskutinis Idrisidų dinastijos sultonas, kuris valdė Maroką ir jis atiteko Magravų dinastijai.
Rima Rauktienė

Biografija

1988 m. baigė Vilniaus valstybinį V. Kapsuko universitetą, teisininkė.
Šakių rajono savivaldybės tarybos sekretorė.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šakių rajono skyriaus narė. Nuo 2011 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narė. 
Šakių moterų veiklos klubo, Zanavykų ir poezijos teatrų narė. Sutuoktinis Artūras, sūnus Mindaugas.
Kalba Vilnius

„Kalba Vilnius“ – Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos savaitraštis, ėjęs nuo 1956 m. balandžio 6 d. iki 2000 m. Vilniuje.

Istorija

Be televizijos ir radijo programų, skelbė publikacijas, susijusias su Lietuvos politiniu, visuomeniniu ir kultūriniu gyvenimu, radijo ir televizijos laidomis, žurnalistų darbu. Tiražas: 1981 m. – 175 000 egz., 1985 m. – 160 000 egz., 1993 m. – 100 000 egz., 1997 m. – 35 000 egz.
1991 m. buvo pradėtas leisti priedas rusų kalba „Programmy teleradio“, kuris 1992 m. tapo savarankišku savaitraščiu.

Redakcija

Redakcijoje dirbo Ramutė Adomaitytė, Birutė Balynienė, Violeta Baublienė, Audronė Urbonaitė, Daiva Vilkelytė, Julius Keleras, Gailutė Jankauskienė, Juozas Baušys, Vaclovas Juodpusis, Regina Kvaraciejienė, Nijolė Miliauskaitė, Janė Naruševičienė, Žygintas Pečiulis, Andriejus Steponavičius, Audronė Urbakavičienė, Judita Vaičiūnaitė, Liucijus Vanagas, Aldona Žilinskaitė, Stasys Žlibinas, Jūratė Mičiulienė, fotografai Valerijus Koreškovas, Martynas Vidzbelis, Algimantas Žižiūnas, Stasys Žumbys ir kt.
Auželių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Mežuotnės piliakalnis 22 kmBabitės piliakalnis 23 kmBauskės pilis 14 kmKūlinių piliakalnis 67 kmKamardės piliakalnis 8,5 kmSaudogalos piliakalnis 18 km
Ąžuolpamūšės piliakalnis 27 kmRinkuškių piliakalnis 26 km
Hasekė

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis Osmanų laikais. XX a. pr. tapo pavaldus Prancūzijai. Pradžioje čia gyveno beveik vien krikščionys, bet vėliau atsikėlė kurdų ir arabų.
Kalno Grikštai

Aplinkinės gyvenvietės

RAGUVIŠKIAI – 1 kmMišučiai – 4 kmNausodis – 3 kmKumponai – 1 kmKačaičiai – 0,5 km
Žutautai – 4 kmŠašaičiai – 1,5 km
Jokūbavas – 4 kmBaubliai – 1 kmMikoliškiai – 7 km
Mikniūnų akmuo

Duomenys

Akmuo prie pagrindo 1,1 m ilgio, 20 – 65 cm pločio, 70 cm aukščio.

Legendos

Vieni pasakoja, kad akmenį nešė ir gaidžiams sugiedojus pametė velnias. Pro šalį einant atrodo, lyg kažkas tupi ir šypsosi, džiaugiasi, juokiasi. Dėl to nuo seno vadinamas Džiaugsmo akmeniu, o nuo gimdymo vietovę pavadino Gimtine, Gintine. Vietos gyventojai teigė, kad akmens „negalima nuvežti“. Taip pat nurodoma, kad anksčiau šioje vietoje buvęs antras toks pats akmuo, vėliau žmonių išvežtas. Ariant prie Džiugavo akmens buvo išariama žmonių kaulų. Dar sakoma, kad ties šiuo akmeniu ieškoma lobių.
Trasuojamoji kulka

Trasuojamoji kulka (angl. tracer bullet; rus. трассирующая пуля) – kulka, kurios dugnelyje yra įtaisytas traseris. Šūvio metu traseris užsidega, ir išlėkusi kulka palieka matomą trajektoriją.
Traseris paprastai yra stiklinaitės pavidalo įtaisas, užpildytas trasuojamuoju mišiniu. Mišinį šūvio metu uždega įkaitusios parako dujos. Traseris dega labai ryškiai, todėl šaulys mato kulkos skrydžio trajektoriją.

Istorija

Iki išrandant trasuojamąsias kulkas šauliai savo ugnį koreguodavo, stebėdami tokias kulkų pataikymo žymes, kaip dulkių debesėliai, vandens purslai, judanti žolė ar šakos ir pan. Tačiau šios žymės prastai matomos.
XX a. pradžioje buvo sukurtos kulkos, kurios pataikiusios blykstelėdavo ar išmesdavo dūmų debesėlį. Šoviniai su tokiomis kulkomis kur kas geriau tiko ugniai koreguoti. Tačiau buvo nutarta, kad jos neatitiko Hagos konvencijos, reikalavusios uždrausti sprogstamąsias kulkas Be to, tokie šoviniai netiko šaudant į orlaivius, nes nepataikiusios kulkos neplykstelėdavo.
Tada buvo sukurtos dūminės trasuojamosios kulkos, kurios iššautos palikdavo baltą dūmų trasą. Tačiau tokios kulkos irgi buvo neitin geros, nes dūmams generuoti jos sunaudodavo daug kulkos masės, dėl to šių kulkų balistinės savybės gana ryškiai skyrėsi nuo paprastų kulkų savybių.
1915 m. D. Britanijos kariuomenė ėmė naudoti trasuojamuosius .303 kalibro šovinius. 1917 m. JAV ėmė naudoti trasuojamuosius .30-06 Springfield šovinius, pastarieji šoviniai išsiskirdavo pajuodintomis tūtelėmis.
Trasuojamieji šoviniai pasirodė efektyvi priemonė prieš I Pasauliniame kare vokiečių naudotus dirižablius ir balionus. Dirižabliai buvo naudojami stebėjimui ir kaip bombonešiai. Paprastos kulkos juose palikdavo mažytes skylutes, o trasuojamosios kulkos galėdavo padegti jų viduje buvusį vandenilį ir taip sunaikinti orlaivį.

Traseriai gali padegti ir kitus lengvai degias medžiagas.

Konstrukcija

Trasuojamųjų kulkų traseriai paprastai užpildyti trasuojamuoju mišiniu magnio pagrindu, o spalvą suteikia tam tikras priedas. JAV ir NATO šovinių traseriai paprastai nudažyti stroncio junginiais (nitratu, peroksidu ir pan.). Tokios kulkos palieka raudoną trasą. Rusijos ir Kinijos traseriai būna raudoni ar žali (žalią spalvą suteikia bario junginiai). Naudojami ir traseriai, kurie švyti infraraudonajame spektre, tad jų trasos matomos tik stebint naktinio matymo (infraraudonaisiais) įtaisais.
Trasuojamosios kulkos nėra visiškai patikima nutaikymo priemonė, kadangi jos mase skiriasi nuo įprastinių kulkų. Šaudant dideliais nuotoliais, trasuojamųjų kulkų trajektorija gana ryškiai nukrypsta nuo įprastinių kulkų trajektorijos, kadangi skrydžio metu išdega trasuojamasis mišinys ir keičiasi kulkos masė. Tobulinant trasuojamąsias kulkas, šis skirtumas mažinamas, tačiau jo visiškai panaikinti neįmanoma.
Mikronezijos istorija

Nepriklausomybė

Mikronezijos kolonijose ilgainiui pradėta vystyti vis didesnė autonomija.
1968 m. Nauru tapo mažiausia pasaulio nepriklausoma respublika ir pirma nepriklausoma valstybe Mikronezijoje.
1979 m. Jungtinė karalystė suteikė nepriklausomybę Kiribačiui.
Tais pačiais metais (1979 m.) Amerikos Globojamojoje teritorijoje keturi administraciniai vienetai suformavo Mikronezijos Federacines Valstijas, tuo tarpu Palau, Maršalo salos ir Marianų Šiaurės salos atsisakė jungtis prie šios federacijos. Marianų salos nusprendė likti JAV sudėtyje, tuo tarpu kitos naujai susikūrusios valstybės 1986 m. sudarė sutartį su JAV, taip galutinai įtvirtindamos savo nepriklausomybę.
Dailusis čiuožimas Lietuvoje

Lietuvoje susidomėjimas dailiuoju čiuožimu prasidėjo 1923 m. 1924 m. surengtos pirmosios varžybos. 1931 m. surengtas pirmasis Lietuvos čempionatas. Žymiausi Lietuvos dailiojo čiuožimo atstovai – Margarita Drobiazko ir Povilas Vanagas, kurie kartu čiuožia nuo 1991 m. Geriausi pasiekimai – šokių ant ledo varžybose 2000 m. Europos ir pasaulio, 2006 m. Europos čempionatuose iškovoti bronzos medaliai. M. Drobiazko ir P. Vanagas iš aktyvaus sporto pasitraukė 2002 m. po Nagano mieste vykusio pasaulio čempionato, tačiau, pasikeitus vertinimo sistemai, šokėjai siekė dar kartą dalyvauti žiemos olimpinėse žaidynėse, ir į aktyvų sportą grįžo vienam sezonui (2005–2006 m.). M. Drobiazko ir P. Vanagas žiemos olimpinėse žaidynėse dalyvavo penkis kartus: 1992 m. Albervilyje (16-a vieta), 1994 m. Lilehameryje (12-a vieta), 1998 m. Nagane (8-a vieta), 2002 m. Solt Leik Sityje (5-a vieta), 2006 m. Turine (7-a vieta). Baigę sportinę karjerą, čiuožėjai aktyviai dalyvauja įvairiuose ledo šou visame pasaulyje.
Kita pastarojo meto pora – Katherine Copely ir Deividas Stagniūnas, kartu čiuožę nuo 2006 m. 2009 m. Europos čempionate Lietuvos pora užėmė 10-ą vietą, o tų pačių metų pasaulio čempionate – 14 vietą, tuo pačiu iškovodami Lietuvai kelialapį į 2010 m. žiemos olimpines žaidynes Vankuveryje. Po ilgų svarstymų buvo nuspręsta K. Copely Lietuvos Respublikos pilietybės nesuteikti, todėl šokių ant ledo pora negalėjo dalyvauti olimpinėse žaidynėse. Vėliau per treniruotę čiuožėja patyrė traumą ir nusprendė pasitraukti iš dailiojo čiuožimo sporto, kartu palikdama savo ilgametį partnerį D. Stagniūną.
Fodžos provincija

Geografija

Fodžos provincija dalinama į dvi dalis: sritis aplink Fodžą vadinama Tavoliere, o pentinas į batą panašiame Italijos pusiasalyje yra Garganas.
Tavoliere (nuo žodžio tavolo "stalas") yra žemumos, svarbios žemės ūkiui (greipfrutai, alyvuogės, makaroniniai kviečiai, pomidorai). Ji vadinama Italijos aruodu dėl auginamų kviečių svarbos.
Garganas yra iš dalies kalnuotas, iš dalies miškingas pusiasalis. Miško augalai būdingi Centrinei Europai, tai vienintelė Italijos vieta, kur išliko senasis Juodasis miškas. Teigiama, kad Gargano miško pavadinimas (it. Foresta Umbra) kilo nuo šešėlio (it. ombra), nes tanki flora nepraleidžia saulės šviesos. Gargano pakrantėje daug paplūdimių, išvystytas turizmas. Šiaurėje yra du dideli druskingi ežerai Lesina ir Varano. Tai svarbu alyvuogių gamyboje.
Viliame Mata

Biografija

Nuo 2016 m. atstovauja Škotijos Edinburgh Rugby komandai. 2013 m. pakviestas į Fidžio nacionalinę rinktinę.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Fidžio nacionaline regbio-7 komanda pasiekė finalą, kuriame rezultatu 43-7 nugalėjo Jungtinę Karalystę ir tapo olimpiniais čempionais. Tai pirmasis Fidžio olimpinis medalis.