google/wiki40b huggingface dataset:
Valentinas Vankavičius

Kilmė

Valentinas Vankavičius gimė 1800 m. vasario 14 d. Kalužicos kaime, tuometinėje Minsko gubernijoje, dabartiniame Berazino rajone, lietuvių kilmės bajorų Vankavičių šeimoje. Valentino Vankavičiaus tėvas – Melchioras Aleksandras Vankavičius (1775–1842), ėjo Červenės teismo teisėjo pareigas, motina – Cholastika Gorecka buvo žinomo poeto Antano Goreckio, gimusio Vilniuje, sesuo.

Mokslo metai

1811–1818 m. Valentinas Vankavičius buvo išsiųstas mokytis į Polocko jėzuitų kolegiją, kurią baigė su pagyrimu. Čia pirmasis jo dailės mokytojas buvo iš Vienos atvykęs Gabrielis Gruberis, kuris kolegijoje dėstė architektūrą ir fiziką.
1818 m. Vankavičius įstojo į Vilniaus universitetą studijuoti literatūros ir dailės. Dailės mokėsi pas Joną Rustemą ir Joną Damelį. 1825 m. Vankavičius buvo išsiųstas tobulintis į Imperatoriškąją dailės akademiją Sankt Peterburge. Ją baigė 1828 metais. Studijų laikotarpiu Valentinas Vankavičius buvo apdovanotas mažuoju sidabro bei didžiuoju sidabro medaliais. Už diplominį darbą „Jaunojo kijeviečio žygdarbis” taip pat buvo apdovanotas mažuoju aukso medaliu. Sankt Peterburge yra nutapęs ir Aleksandro Puškino portretą.

Tolesnė veikla

Baigęs mokslus Valentinas Vankavičius apsigyveno brolio Eduardo namuose Minske. Čia dailininką lankė ir jo bičiuliai – Mykolas Kuleša, kompozitorius Stanislovas Moniuška, bajorų kilmės rašytojas ir dramaturgas Vincentas Duninas – Marcinkevičius ir kt. Kūrybines dirbtuves Valentinas Vankavičius buvo įsirengęs už Minsko esančioje vasarvietėje (viloje).
Gyvendamas Minske dailininkas dažnai nuvykdavo į Vilnių. Bendravo su Andriaus Taujanskio šeima, nutapė tiek paties Taujanskio, tiek jo žmonos portretus.
1839 m. Valentinas Vankavičius keliavo po užsienį. 1840 m. lankė Dresdeną, Berlyną, Strasbūrą. 1841 m. Vankavičius atsidūrė Paryžiuje, kur bendravo su Adomu Mickevičium, taip pat Andriumi Taujanskiu, priklausė Taujanskio įkurtai religinei grupuotei.

Šeima

Buvo vedęs Anelę Rostocką (1800–1870). Susilaukė sūnų Adomo Vankavičiaus, Kazimiero Adomo Vankavičiaus ir Jono Edvardo Vankavičiaus, 1863 m. sukilimo vieno vadovų. Taip pat Vankavičiai buvo susilaukę dukters Elenos Vankavičiūtės, pagal vyrą Rogovskos.
Valentinas Vankavičius mirė Paryžiuje 1842 m. Palaidotas Monmartro kapinėse.

Kūryba

Tapė daugiausiai portretus, portretines miniatiūras, taip pat paveikslus istorinėmis, religinėmis tematikomis. Vankavičiaus kūryboje dominuoja klasikiniai elementai su romantizmo tendencijomis. Ne vienas Valento Vankavičiaus darbas buvo premijuotas.
Šiame regione (Baltarusija, Lietuva, Lenkija) Valentinas Vankavičius tituluojamas kaip vienas ryškiausių XIX amžiaus tapytojų. Minske įkurtas Valentino Vankavičiaus muziejus.
Gelindėnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis (Pilalė) įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 24 m ilgio, 26 m pločio šiauriniame krašte, 3 m žemesne rytine puse. Šiauriniame aikštelės krašte supiltas 0,2 m aukščio, 10 m pločio pylimas, kurio išorinis 2 m aukščio šlaitas pastatintas. Šlaitai nuolaidūs-vidutinio statumo, 10 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, aikštelės pietinis galas nuardytas karjero. Jis apaugęs pušimis.

Tyrimai

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1948 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, įtvirtinimų ir kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.

Aplinkiniai piliakalniai

Užpelkių piliakalnis 14 km
Grigaičių piliakalnis 10 kmGegrėnų piliakalnis 12 km
Žernių piliakalnis 9 kmAlsėdžių piliakalnis 7 km
Buožėnų piliakalnis 11 kmStanelių piliakalnis 4 km
Surblių piliakalnis 11 kmDžiuginėnų piliakalnis 11 kmLekemės piliakalnis 14 km
Stalgėnų piliakalnis 15 kmLauko Sodos piliakalnis 16 km
Paplienijos piliakalnis 15 km
Europos šachmatų sąjunga

Europos šachmatų sąjunga (angl. European Chess Union, sutrump. ECU) – nepriklausoma asociacija, tarnaujanti Europos šachmatų interesams. Jos nariai –  Europos šalių, ar teritorijų,  šachmatų federacijos. ECU – asocijuota FIDE narė. Būstinė –  Belgrade (Serbija).
Sąjungos tikslas: skatinti šachmatų vystymą, atstovauti savo narių interesus FIDE ir kitose tarptautinėse organizacijose, koordinuoti šalių šachmatų federacijų veiklą, bei organizuoti Europos čempionatus. Pagrindiniu valdymo organu yra Generalinė Asamblėja. Ji šaukiama ne rečiau kaip kartą per metus, o kas ketveri metai Generalinė Asamblėja renka valdybą.

ECU turnyrai

ECU vienintelė turi teisę rengti Europos šachmatų čempionatus.
Juozapas Tiškevičius (1863)

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos Lentvario (Kretingos) atšakos. Tėvas Juozapas Tiškevičius. Motina Sofija Horvataitė. Broliai Aleksandras, Vladislovas, Antanas, Juozapas ir Feliksas Tiškevičiai.
Vyriausias Juozapo ir Sofijos Tiškevičių sūnus, tėvo garbei pakrikštytas Juozapo vardu. Augo tėvo statytoje šeimos rezidencijoje Lentvario dvare prižiūrimas guvernančių. Tėvams išvykus kelionėn į Paryžių, 1867 m. susirgo ir mirė nuo smegenų uždegimo.
Carl Orff

Biografija

Karlas Orfas Bavarijos akademijos (1950) ir Šv. Cecilijos akademijos Romoje (1957) narys. Kurti pradėjo būdamas gimnazistas; 1913-1914 m. studijavo Miucheno muzikos akademijoje pas A. Beerą-Walbrunną ir H. Zilcherį, 1921-22 pas H. Kaminsky.
1924 m. su D. Gunther įkūrė Gimnastikos, šokio ir muzikos mokyklą. Joje įgyta patirtis tapo Karlo Orfo muzikinės pedagoginės sistemos pagrindu. Vaikai buvo mokomi kolektyvinio muzikavimo - dainuoti, improvizuoti ir groti paprasčiausiais mušamaisiais muzikos instrumentais. Su fortepijono meistru K. Maendleriu Orfas sukūrė instrumentų rinkinį, vadinamą "Orffo orkestru", skirtą muzikiniam ugdymui. 1930-1935 pasirodė 5 dalių pedagoginis veikalas "Orff-Schulwerk" ("Orffo muzika mokyklai", su G. Keetman, 5d., II redakcija 1950-1954).
1930-1933 buvo Miuncheno Bacho draugijos dirigentas.
1950-1960 vadovavo kompozicijos klasei Miuncheno aukštojoje muzikos mokykloje.
1961 vadovavo Zalcburgo Mozarteumo akademijoje įkurtam Orffo institutui. Šio instituto tikslas skleidžiant Karlo Orfo muzikinio ugdymo sistemą, rūpintis vaikų ir jaunimo meniniu lavinimu. Institutas leido specialius metinius rinkinius.
1972 Miuncheno universitetas jam suteikė garbės daktaro vardą.

Kūryba

Visi brandūs Karlo Orfo kūriniai, pradedant pirmąja scenine kantata "Carmina Burana" (1937), kurioje išryškėjo kompozitoriaus individualus braižas, pagrįsti paprasčiausiais muzikos plėtros būdais, vyraujančiais mušamųjų tembrais, ostinato ritmu, diatoninėmis lakoniškomis temomis, paprasta harmonija. Įtakos turėjo C. Monteverdi, J.S. Bacho, H. Schutzo, C. Debussy, A. Schoenbergo, ir kitų kompozitorių kūryba, bet daugiausia - Igorio Stravinskio muzika, ypač jo ritmo samprata. Karlo Orfo kūriniuose galima įžvelgti jo pedagogikos idėjų - muzikos, kalbos ir judėjimo - sintezę; kuri būdinga ankstyvosioms muzikos apraiškoms ir formoms. Kompozitoriaus muzika kupina gyvybės ir vitališkumo, ryškaus pagoniškumo, joje vyrauja kūniškasis pradas. Labai svarbūs paties autoriaus sukurti arba parinkti tekstai, parašyti bavarišku dialektu, vėlyvąja lotynų, senąja vokiečių ar prancūzų kalba. Po II pasaulinio karo Orfo muzika tapo žinoma daugelio šalių klausytojams, o "Orff-schulwerk" buvo išverstas į keliasdešimt pasaulio kalbų.
Žymiausias Karlo Orfo kūrinys Carmina Burana. Kūrinys Dalis O Fortuna iš pastarojo išlaikė savo populiarumą iki dabartinių laikų ir laikomas Orfo kūrybos šedevru.
Tatabania

Istorija

Tatabania įkurta 1947 m. sujungus kelis kaimus (Alšogalą, Felšėgalą ir Banhidą). Buvo svarbus industrinis šalies centras (vystyta aliuminio, chemijos, cemento pramonė, rusvųjų anglių gavyba).
Ševčenkos enciklopedija

Ševčenkos enciklopedija (ukrain. Шевченківська енциклопедія) – ukrainietiška literatūros enciklopedija.
Parengė НАНУ literatūros institutas.
Apimtis – 4 tomai. Egzistuoja spausdintinė ir elektroninė enciklopedijos versijos.
Lindsey Jacobellis

Lindsey Jacobellis (g. 1985 m. rugpjūčio 19 d.) – profesionali snieglentininkė iš JAV.
Daugkartinė pasaulio čempionatų bei taurės etapų nugalėtoja. 2006 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Turine kroso rungtyje Lindsey pelnė sidabro medalį. 2010 m. Vankuveryje toje pačioje rungtyje ji liko penkta.
Žemutinis Kongas

Istorija

Po bantų migracijų visa teritorija buvo apgyvendinta bantų, ir čia konsolidavosi svarbiausia etninė provincijos grupė bakongai, davę pavadinimą visai šaliai. Didžioji dalis bakongų taip pat gyvena pietinėje Kongo Respublikoje ir šiaurinėje Angoloje. Žemutinio Kongo teritorija – vienas iš svarbiausių Užsachario Afrikos civilizacijos židinių. Čia prasidėjo Kongo civilizacija. Iki XV a. bakongai sukūrė galingą Kongo imperiją. Didelę dalį dabartinės provincijos teritorijos kontroliavo vasalinės Ngojo ir Kakongo karalystės.
XV a. teritoriją pasiekė Portugalija. Iš pradžių buvo užmegzti draugiški santykiai su bakongais, tačiau ilgainiui jie išsigimė: jų pagrindu tapo vergų prekyba, kurios dėka portugalai į Pietų Amerikos kolonijas išgabeno daugybę imperijos gyventojų. Nepaisant to, dėl apsunkintos krašto prieigos nuo jūros, europiečiai jo netyrinėjo. Pirmasis europietis, pasiekęs šią teritoriją buvo Henry Morton Stanley 1878 m., kuris, tiesa, atvyko iš kitos pusės, plaukdamas Kongo upe žemyn.
Pačioje XIX a. pabaigoje, kolonijinėms valstybėms dalijantis Afriką, bakongų etninės žemės buvo padalintos tarp trijų kolonijinių imperijų. Vidurinė jų dalis, atitekusi Belgijai, ir tapo Žemutine Kongo provincija. Iš pradžių ji sudarė dalį Belgijos Kongo Leopoldvilio provincijos.
Kaip atskira provincija atskirta 1966 m. 1971–1997 m. teritorija vadinta Žemutiniu Zayru. Nuo 2005 m. planuojama provinciją pervardinti į Vidurinį Kongą.

Geografija

Teritoriją užima daugiausia pelkėta, miškinga žemuma, išvagota Kongo upės ir jos intakų.
Medšarkiai

Žymūs žmonės

1929–1984 m. kaime gyveno pedagogas, dailininkas, Kauno meno mokyklos ir Paryžiaus tapybos studijų auklėtinis, Kretingos pranciškonų gimnazijos ir Darbėnų gimnazijos mokytojas Fabijonas Šulcas.
Kijevo Mohylos akademija

Istorija

Kijevo Mohylos kolegija įkurta 1632 m. sujungus 1615 m. įkurtą Kijevo brolijų ir 1631 m. įkurtą Kijevo stačiatikių vienuolyno mokyklas, steigėjas – Kijevo metropolitas Petro Mohyla (1596–1647 m.). 1701 m. suteiktas aukštosios mokyklos statusas. Kijevo Mohylos kolegija rengė senovės slavų, graikų ir lotynų kalbų mokytojus, dėstytojus stačiatikių dvasinėms seminarijoms, dvasininkus. XVII a. dar dėstyta lenkų kalba, gramatika, retorika, poezija, filosofija, aritmetika, geometrija, astronomija, muzika, tikyba, XVIII a. įvestos vokiečių, prancūzų ir hebrajų kalbos, istorija, geografija, architektūra, ekonomika ir medicina.
Akademijoje mokėsi įvairių socialinių sluoksnių jaunuoliai, prie jos steigti internatai, bursos. Turėjo biblioteką su daugiau, kaip 12 000 knygų ir rankraščių. 1742 m. buvo 1234 studentai. XVII -XVIII a. Kijevo Mohylos akademija buvo svarbus mokslo centras, joje mokėsi arba dėstė žymūs bažnyčios veikėjai, mokslininkai, poetai, pedagogai, gydytojai, menininkai. 1817 m. rugpjūčio 14 d. Sinodo nutarimu akademija buvo uždaryta, 1819 m. jos pagrindu įsteigta Kijevo dvasinė akademija. Po 1917 m. Spalio perversmo dvasinė akademija buvo uždaryta, jos pastatai perduoti Dnepro karinei flotilei. TSRS metais juose veikė Karinio jūrų laivyno politinė mokykla.
1992 m. akademijos pagrindu atkurtas Nacionalinis universitetas „Kijevo Mohylos akademija“. 1994 m. jis akredituotas, jo padaliniai tapo Nacionaliniais universitetais: Ostroge – Nacionalinis universitetas „Ostrogo akademija“, Mikolajive – Juodosios jūros Petro Mohilos vardo valstybinis universitetas.
Jūratė Tamonienė

Biografija

1982 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius statybininkas-technologas.
2007–2011 m. Visagino savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotoja.
Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Visagino skyriaus narė. 2011–2015 m. Visagino savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Eugenijus Tamonis.
Pasaulio vyrų žolės riedulio taurė

Pasaulio vyrų žolės riedulio taurė – geriausių pasaulio vyrų žolės riedulio nacionalinių komandų čempionatas, kurį organizuoja Tarptautinė riedulio federacija. Turnyro nugalėtojai yra paskelbiami pasaulio čempionais. Vyksta kas ketverius metus. Pakistanas yra daugiausiai kartų pasaulio taurę laimėjusi komanda.
Gvinėjos istorija

Nepriklausomybės laikotarpis (1958 m.-)

1958 m. Gvinėja paskelbė nepriklausomybę, ir jos pirmuoju prezidentu tapo Seku Turė, kuris vedė šalį į Afrikinį socializmą ir vienpartinę sistemą. Šalyje įsigalėjo diktatūra, buvo pažeidžiamos žmogaus teisės.
1984 m. Seku Ture mirus, perversmo metu valdžią šalyje užgrobė Lansana Kontė, kuris inspiravo demokratizacijos procesus, paleido politinius kalinius, sugrąžino daugiapartinę sistemą. Nepaisant to, prezidento valdžia šalyje išliko labai stipri, Lansana Kontė buvo perrinktas tris kartus. Šalį stipriai veikė ir neramumai, vykę gretimose Liberijoje ir Siera Leonėje
2008 m. mirus Lansana Kontė, valdžią užgrobė karinė chunta, vadovaujama Musa Dadis Kamara. Gvinėjoje sustiprinta diktatūra, 2009 m. demonstracijos metu buvo apšaudomi ir prievartaujami civiliai gyventojai.
Pabaliai (Kaunas)

Istorija

Buvo dvaras, tačiau duomenų neišlikę. Tautodailininkė skulptorė Elžbieta Daugvilienė su vyru Steponu valdė gerai valdomą nuosavybę Pabaliuose.
Puris

Džaganatho šventykla

Miesto ekonomika apie 80 proc. priklauso nuo šios šventyklos religinės reikšmės. Prie to prisideda kasmet surengiami 24 festivaliai (iš jų 8 pagrindiniai) šventyklos komplekse. Istorinių vežimų festivalis Ratha Yatra ir kiti panašūs kasmet sutraukia milijonus žmonių. Vieni svarbiausių Puryje užsiėmimų – smėlio skulptūrų ir siuvinėtų aplikacijų menai. Žemės ūkio produktų – ryžių, ghi, daržovių ir kt. gamyba aplinkinėse vietovėse sutelkta patenkinti šventyklos poreikiams. Jos administracija religiniams ritualams atlikti įdarbina apie 6 tūkst. žmonių. Su šventyklos išlaikymu ekonomiškai susiję apie 20 tūkst. miesto gyventojų. Šventyklos virtuvėje dirbantys 400 virėjų maistą paruošia ir aptarnauja 100 tūkst. žmonių. Ši virtuvė garsėja kaip didžiausia pasaulyje.
Rečyca

Istorija

Rečyca rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1213 m. Miesto statusą įgijo 1796 m.
Kapitula

Uždaviniai

Katedros kapitulos paskirtis yra padėti vyskupui, valdančiam vyskupiją. Tam tikrais klausimais ji turi pritarimo arba patariamojo balso teisę. Rūpinasi katedros sakraline muzika – choru bei bažnytine muzika.
Vyskupui negalint eiti pareigų (mirus, atsistatydinus), esant sedisvakancijai, kapitula renka laikinąjį diocezijos administratorių ir Popiežiui pateikia kandidatų į vyskupo postą sąrašą.

Lietuvoje

Lietuvoje kapitulos turi patvirtintus savo statutus. Pagal juos kapitulos uždaviniai yra atlikti iškilmingas liturgines apeigas katedroje, vykdyti jai vyskupo pavestas užduotis.
Kapitula, pvz, Vilkaviškio vyskupijoje yra viešasis juridinis asmuo. Ją sudaro 18 narių: 9 gremialiniai kanauninkai, kuriems priklauso vykdyti visas kapitulos funkcijas, ir 9 garbės kanauninkai.
Labūnai

Aplinkinės gyvenvietės

KUKEČIAI – 2 km
Ramaškonys (Baltarusija)

Istorija

Kaimas šaltiniuose minimas nuo 1744 m. kaip dvaro centras. Priklausė lietuviškai Armoniškių parapijai. Iki XX a. pr. Ramaškonių gyventojai buvo lietuviai, vėliau pradėjo slavėti. 1921–1927 m. veikė lietuviška mokykla, 1931–1936 m. – skaitykla.

Šnekta

Ramaškonių lietuvių šnektos ypatybes pirmasis išsamiai aprašė Jonas Šukys. Kalbininko maždaug mėnesį rinkta dialektologinė medžiaga apibendrinta moksliniame straipsnyje „Būdingesnės Ramaškonių tarmės ypatybės“ paskelbtame 1960 m. Lietuvių Kalbotyros klausimų 3-iame tome. Vėliau į šią (ir kitas) nedidelę salelę Baltarusijoje, Varanavo rajone Lietuvių kalbos būrelio dalyviai, mokslininkai ir studentai vyko į ekspedicijas: 1948 ir 1957 metais vyko pirmosios jaunųjų mokslininkų ir studentų ekspedicijos į Ramaškonių apylinkes. 1974–1976 metais vyko kompleksinės ekspedicijos su rusų kalbininku Vladimiru Toporovu, baltarusių kalbininke Tamara Sudnik į Rodūnios, Pelesos, Varanavo apylinkes. Darbų yra paskelbę Juozas Senkus, Jonas Balčikonis, Bronys Savukynas, Aleksandras Vanagas, Elena Grinaveckienė, Kazimieras Eigminas. Pastaraisiais metais į šias vietoves rengė ekspedicijas ir skelbė darbus Aloyzas Vidugiris, Kazimieras Garšva, Laima Grumadienė, Vytautas Vitkauskas, Valerijus Čekmonas ir kt. Nuo 1994 m. sparčiai nykstančią periferinę, izoliuotą Ramaškonių šnektą, priklausančią pietų aukštaičių patarmei, nuosekliai tiria dr. Nijolė Tuomienė (Vaišnytė) (g. 1971). Autorė pati yra gimusi Ramaškonių kaime.
Rytinis kalnagūbris

Rytinis kalnagūbris (rus. Восточный хребет) – kalnų sistema, besidriekianti per rytinę Kamčiatkos pusiasalio pusę (Rusija). Tęsiasi ~600 km. Aukštis iki 2485 m (Kizimeno ugnikalnis). Sudarytas daugiausia iš vulkaninių uolienų (bazalto, tufo), pietuose yra kristalinių skalūnų ir granito.
Rytinis kalnagūbris susideda iš keleto stačiašlaičių kalnagūbrių – Ganalio, Valaginos, Tumroko, Kumročo masyvų. Gausu ugnikalnių.
Šlaituose auga Ermano beržų, žemųjų pušų, baltalksnių, rododendrų sąžalynai.
Sprūdės kalnas

Piliakalnis

Piliakalnis (Sprūdė) įrengtas masyvios kalvos, virš jūros lygio pakilusios 216,2 m vakarinėje. Jo viršuje 1964 m. buvusi netaisyklingo trikampio, 43 m šiaurės – pietų kryptimi ir 42 m rytų – vakarų kryptimi, dabar – beveik apvali, 29x26 m aikštelė. Aikštelė apjuosta 1 m aukščio, 9 m pločio pylimu, kurio išorinis 4 m aukščio šlaitas leidžiasi į šlaituose aplink žiedu iškastą 5 m pločio, 1 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 230 m ilgio, 1-3 m aukščio, 13 m pločio pylimas. Šiaurės vakarų – vakarų šlaite, 3 m žemiau aikštelės, pirmojo griovio vietoje įsiterpia 4,5 m pločio, 0,5 m aukščio papildomas pylimas su 3 m pločio, 0,5 m gylio grioviais šonuose. Rytinėje pusėje šio pylimo papėdėje iškastas antras 8 m pločio, 2 m gylio griovys 3 m pločio dugnu. Pietų – šiaurės vakarų šlaite, 4 m žemiau antro pylimo yra 2,5 m pločio, 0,3 m gylio antras griovys, už kurio supiltas trečias 0,5 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Šlaitai vidutinio statumo – statūs, 22 m aukščio.
Žemiau eina natūralūs šlaitai. Piliakalnio teritorija užima 25,6 ha.  Šiaurės rytų pusėje pylimą apardė čia stovėjęs trianguliacijos bokštas. Piliakalnis dirvonuoja, jį gožę medžiai 2002 m. nukirsti.

Istorija

Istoriko A. Butrimo nuomone Sprūdės ir Moteraičio piliakalniai, Gludo ežeras, miškingoje Moteraičio papėdės dauboje ir ežero pakrantėje esantis, apylinkėse dominuojantis Sklepkalnis (spėjama, buvęs alkakalnis) bei kapinynas dabartinės Pavandenės bažnyčios teritorijoje priklausė baltų gynybos ir kulto centrui, Medininkų žemės gynybinei-politinei sistemai.
Padavimai sako, kad piliakalnį supylęs Sprūdeika po to, kai susipyko su broliu Mindaugu. Čia stovėjusi medinė Sprūdeikos pilis, po ja buvę įrengti rūsiai (slėptuvės). Anot tyrinėtojų, pilis galėjo stovėti vakarinėje (aukštesnėje) kalvos dalyje.

Aplinkiniai piliakalniai

Getautės piliakalnis 16 km
Biržuvėnų piliakalnis 11 km
Pašatrijos piliakalnis 19 km
Lopaičių piliakalnis 31 km
Kalniškių piliakalnis (Šaukėnai) 24 km
Medvėgalis 17 km 
 Vembūtų piliakalnis 14 km
Girgždūtė 11 km
Moteraičio piliakalnis 4 km
Kalniškių piliakalnis (Vaiguva) 19 km
Vaidas Žlabys

Pasiekimai

Nuo 2012 m., anot jo, per treniruotes bėgdavo vos po 3 kilometrus, o dabar per metus metus jis įveikia daugiau nei 5 000 kilometrų. Vaidas Žlabys teigia, kad niekada neturėjo jokio bėgimo trenerio ir visoms varžyboms iki šiol ruošėsi savarankiškai. Nuo 2013 m. jis Lietuvą Europos ir Pasaulio čempionatuose atstovavo 5 kartus tiek bėgimo bekele, tiek plento bėgimo varžybose. 2016 m. jis buvo 10-as pagal greitį maratonininkas Lietuvoje. Nuo 2017 m. jis susitelkė į Pasaulio bekelės ultramaratonų taurės rungtynes. 2017 m. užėmė 23-ąją vietą bendrojoje įskaitoje.

Nacionaliniai rekordai

2016 m. gegužės 14 d. Vilniaus prekybos centre „Ozas“ Vaidas Žlabys inicijavo projektą „100 km ant bėgimo takelio“, kurio metu užfiksavo Lietuvos rekordą – jis įveikė ilgiausią atstumą ant bėgimo takelio. Vaidas Žlabys 100 km ant bėgimo takelio įveikė per 7 val. 15 min. 40 sek.
Itališkos vedybos (filmas)

Turinys

Filmo veiksmas vyksta Italijoje 1940-60 metais. Pasiturintis verslininkas Domeniko apsilanko viešuosiuose namuose, kuriuose, prasidėjus bombardavimui, susipažįsta su 17-mete prostitute Filumena.
Po 2 metų jiedu vėl atsitiktinai susitinka. Filumena jo nepamiršo ir jaučiasi įsimylėjusi, tuo tarpu Domenikui nors mergina ir patinka, vargu ar tai gali būti vadinama meile. Jis pasiima Filumeną iš viešnamio ir nuperka jai butą. Dar po kurio laiko parsiveda ją į namus, kur gyvena kartu su motina. Filumena užima ir namų šeimininkės, ir jo motinos slaugės, ir meilužės vietą, tačiau tai nesulaiko Domeniko nuo santykių su kitomis moterimis ir jis gana reti lankosi namuose.
Praeina 20 metų, tačiau Filumenos padėtis nesikeičia, tačiau vieną dieną ji sužino, kad Domeniko ketina pasipiršti vienai iš savo draugių. Tai paskatina moterį imtis desperatiškų veiksmų – apsimesti mirštančia, kad sugraudintų Domeniką ir šis ją vestų. Planas pavyksta, tačiau Domeniko laukia dar vienas sukrėtimas: paaiškėja, kad Filumena turi 3 sūnus, augančius atskirai ir nieko nežinančius apie savo motiną...
Daktaras Vatsonas

Daktaras Vatsonas (angl. Dr. Watson), visas vardas John H. Watson – išgalvotas personažas rašytojo Arthur Conan Doyle detektyviniuose kūriniuose apie seklį Šerloką Holmsą, yra pastarojo bičiulis, pagalbininkas, bendražygis. Daugelyje Conan Doyle knygų istorijos sekamos Vatsono pirmuoju asmeniu.
Šerloko Holmso ir daktaro Vatsono garsiausių istorijų rinkiniai
yra nuolatos perleidžiami ir vieni labiausiai perkami, o kiekvienais metais sukuriamas bent vienas filmas. „Elementaru, Vatsonai“ – žymiausia ir daugiausiai cituojama Šerloko Holmso frazė.
Daugelyje kūrinių daktaras Vatsonas veikia Šerloko Holmso pavedimu, po to jam atsiskaitydamas apie nuveiktą darbą (pvz., „Baskervilių šuo“), nors kartais ir nelabai sėkmingai („Ledi Frensis Karfeks dingimas“). Gerokai nusileidžia žymiajam detektyvui savo pastabumu bei gebėjimu daryti atliktų stebėjimų išvadas. Kita vertus, jam neįkainojamai pasitarnauja: išgelbėja jo gyvybę ar bent jau protą („Velnio koja“), konsultuoja daugeliu klausimų, dažniausiai susijusių su medicina („Sidabras“, „Boskombo slėnio paslaptis“, „Kraujo spalvos etiudas“), nes pats buvo baigęs medicinos studijas Londono universitete.
Radonas

Pavadinimo kilmė

Radono pavadinimas susijęs su radžiu – tai radioaktyviosios dujos, kurios dažnai atsiranda kaip radžio skilimo produktas. Laikoma, kad 1900 m. radoną atrado Vokietijos chemikas F. Dornas, tačiau jau 1899 m. tyrinėdamas torio preparatus, anglų mokslininkas E. Rezerfordas nustatė, kad jie į orą skleidžia iki tol nežinomą radioaktyvią medžiagą.

Savybės

Vienas rečiausių Žemės cheminių elementų. Bespalvės, bekvapės, labai sunkios, švytinčios tamsoje dujos. Žinomi 34 radono izotopai. Išgaunamas iš dujų mišinio pašalinant chemiškai aktyvias medžiagas, vėliau atskiriant azotą ir kitas inertines dujas. Atšaldytas skystėja ir virsta bespalviu skysčiu, kuris žemesnėje nei – 71 °C laipsnio temperatūroje tampa geltonas, o žemesnėje nei – 180 °C laipsnių temperatūroje oranžiniai raudonas. Labai maži radono kiekiai yra gamtiniuose vandenyse. Iš statybinių medžiagų kaupiasi patalpose. Radonas ir jo skilimo produktai mažina leukocitų kiekį kraujyje, ardo kaulų čiulpus, gali sukelti spindulinę ligą.

Naudojimas

Naudojamas medicinoje, taip pat uranui ir toriui rasti, požeminiuose dujotiekiuose nustatyti dujų nuotėkiui, dujokaukėms tikrinti. Radono koncentracijos dinamika požeminiuose vandenyse gali būti naudojama prognozuoti galimus žemės drebėjimus.
Njala

Istorija

Njala buvo dadžu tautos valstybės sostinė. Dėl Darfūro karo, į Njalą atsikraustė daug pabėgėlių.
Lesotos klevas

Lesotos klevas – Kaišiadorių rajono savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Klevas yra Keturokų kaime, pasiekiamas kelio  1809  Kaišiadorys–Žasliai  pusiaukelėje pasukus 1,2 km į šiaurę, toliau – 0,7 km į rytus, link Borų miško, šalia ūkininko J.Lesotos sodybos.

Istorija

Medis savivaldybės buvo paskelbtas saugomu 1992 m. spalio 1 d. (sprendimo Nr. 231), įregistruotas Saugomų teritorijų valstybės kadastre 2008 m. lapkričio 27 d. Audros neatlaikęs drevėtas medžio kamienas nulūžo 2011 m. Gamtos paminklo vietą ženklina yrančio kelmo kontūras. Tai buvo storiausias kamieno apimtimi klevas rajone.