google/wiki40b huggingface dataset:
Fluorescencija

Fluorescencija – reiškinys, būdingas kai kurioms medžiagoms. Apšviestos, (dažniausiai ultravioletiniais spinduliais), jos sugeria tuos spindulius ir skleidžia regimąją šviesą, t. y. didesnio bangos ilgio šviesą. Šis spinduliavimas baigiasi, vos tik nutraukiamas išorinis apšvietimas.
Fluorescencijos terminas kilo iš mineralo fluorito (kalcio fluorido) pavadinimo, kadangi jame pirmiausia buvo pastebėtas fluorescencijos reiškinys.
Fluorescencija turi daug praktinių pritaikimų mineralogijoje, gemologijoje, cheminiuose sensoriuose (flurescencinė spektroskopija), fluorescenciniame žymėjime, dažuose, biologiniuose detektoriuose ir, dažniausiai, fluorescencinėse lempose.

Istorija

Seniausias fluorescencijos stebėjimas buvo aprašytas Bernardino de Sahagún 1560 m. užpile žinomame kaip lignum nephriticum (lot. inkstų medis). Jis buvo gautas iš dviejų rūšių medžių Pterocarpus indicus ir Eysenhardtia polystachya. Cheminis junginys, kuris yra atsakingas už šią fluorescenciją yra matlaninas, kuris yra vieno iš flavonoidų, randamų medyje, oksidacijos produktas.
1819 m. Edward D. Clarke ir 1822 m. René Just Haüy apibūdino fluorescenciją fluorituose, o 1833 m. David Brewster aprašė šį reiškinį chlorofilui ir 1845 m. tą patį padarė Seras Džonas Heršelis chininui.
Jo 1852 m. straipsnyje „Refrangibility“ (liet. lūžtamumas – šviesos bangos ilgio pasikeitimas), George Gabriel Stokes aprašė fluorito ir urano stiklo gebėjimą pakeisti nematomą šviesą už violetinės matomo spektro pabaigos į matomą mėlynos šviesos spektrą. Jis pavadino šį reiškinį fluorescenciją, nuo žodžio „fluoritas“ – kitas mineralo kalcio difluorido pavadinimas.

Fotochemija

Fluorescencija įvyksta tada, kai orbitinis molekulės, atomo ar nanostruktūros elektronas atsipalaiduoja iki savo pagrindinės būsenos išspinduliuodamas šviesos fotoną, po to, kai buvo sužadintas iki aukštesnės kvantinės būsenos su energija:
Sužadinimas:  S_0 + h \nu_{ex} \to S_1 
Fluorescencija (emisija):  S_1 \to S_0 + h \nu_{em} + heat 
čia  h\nu  yra fotono energija, kur h yra Planko konstanta ir \nu yra šviesos dažnis.
Būsena S₀ yra vadinama fluoroforo (fluorescuojančios molekulės) pagrindine būsena ir S₁ yra jos sužadintoji būsena.
Valdas Mikalajūnas

Biografija

UAB „Valdo leidykla“ direktorius.
Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Ukmergės rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys.
Mikalojus Vladislovas Pšezdzieckis

Biografija

Kilo iš Pšezdzieckių giminės, herbo „Roch“ savininkas, Petro Povilo Pšezdzieckio sūnus.
1654–1667 m. karo tarp ATR ir Maskvos dalyvis.
Upytės stalininkas 1658–1666 m., Ašmenos stalininkas 1666–1667 m., Ašmenos vėliavininkas 1667–1670 m. Vilniaus pavaivadis 1668–1669 m. Ašmenos maršalka nuo 1670 m. Naugarduko kaštelionas nuo 1677 m.
Pasiuntinys į 1665–1676 m. seimus. Lietuvos tribunolo maršalka 1683 m.
Džekas Ryčeris

Santrauka

Pitsburgo mieste vidury dienos gatvėje snaiperis nušauna penkis atsitiktinius praeivius.
Netrukus policija, vadovaujama detektyvo Emersono, suima buvusį armijos snaiperį Džeimsą Barą. Tardomas jis raštu pareikalauja surasti Džeką Ryčerį – buvusį kariškį, kažkada žadėjusį jam padėti bėdoje.
Atvykęs Ryčeris randa Barą ištiktą komos po kitų kalinių užpuolimo. Byla atrodo aiški ir prokuroras Aleksas Rodinas kartu su Emersonu neabejoja Baro kaltumu, tačiau šio gynėja Helena Rodin (prokuroro duktė), nusistačiusi prieš mirties bausmę, siekia pakeisti jau beveik aiškų nuosprendį. Iš Ryčerio ji sužino, kad kaltinamasis, tarnaudamas Afganistane, yra be priežasties nužudęs kelis žmones, tačiau tai jos nusistatymo nepakeičia. Džekas nėra nusiteikęs gelbėti Baro, tiesiog yra jam pažadėjęs atvykti, kai šis pateks į bėdą.
Ji įtikina Ryčerį tapti kaltinamojo pusės pagrindiniu tyrėju ir tokiu būdu nuteikia prieš save ir Džeką prokurorą su detektyvu. Netrukus Ryčeris užpuolamas bare, o jo randami įrodymai pradeda kelti įtarimą, kad už šio nusikaltimo slypi kažkas daugiau ir kad aukos gatvėje nebuvo atsitiktinės.
Ir galbūt šaulys yra kažkas kitas.

Atsiliepimai

Interneto tinklalapis Rotten Tomatoes filmą įvertino 62 %  teigiamų recenzijų.
Donatas Sabeckis

Biografija

Karjerą pradėjo Kauno „JAZZ-Diremta“ komandoje. 2014 m. persikėlė į Marijampolės „Sūduva-Mantingą“. Su „Sūduva-Mantinga“ 2016 m. tapo NKL čempionu.
2016 m. birželio 29 d. sudarė dvejų metų sutartį su Šiaulių „Šiauliais“.
2018 m. rugpjūčio 6 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Kauno „Žalgirio“ klubu.
Hilma af Klint

Hilma af Klint (1862–1944) – Švedijos tapytoja, viena pirmųjų moderniojo meno Švedijos dailininkių. Viena abstrakčiosios dailės pionierių.

Biografija

Hilma af Klint gimė 1862 m. spalio 26 d. Stokholme jūrininkų giminėje, buvo ketvirta iš penkių šeimos vaikų. Jos tėvas Viktoras af Klintas buvo jūrų kapitonas, admirolas. Hilma mokėsi Stokholmo technikos mokykloje ir privačiai pas portretų tapytoją Kerstin Cardon. 1882−1887 m. mokėsi Karališkojoje Stokholmo dailės akademijoje. Po to dirbo profesionaliai, tapė portretus ir peizažus. Nuo 1879 m. pradėjo domėtis spiritualizmu, apsilankė seansuose, galbūt pastūmėta savo jaunesnės sesers mirties ir ankstyvo sąlyčio su teosofija protestantiškoje šeimoje. 1896 m. įkūrė spiritualistinę penkių moterų menininkių grupę „Penki“. Jos užsiėmė spiritizmo seansais, kurių metu, pasak jų, kontaktavo su aukštesnėmis būtybėmis iš anapusinio, kito išmatavimo pasaulio. Ši patirtis pakeitė Hilmos af Klint tapybą, ji pradėjo naudoti automatinį rašymą ir išvystė automatinio-intuityvio piešimo metodą. 1900−01 m. ji dirbo piešėja veterinarijos institutui, piešė augalus ir gyvūnus.
Po 1906 m. Hilma af Klint sukūrė 193 abstrakčių paveikslų seriją bendru pavadinimu „Paveikslai šventyklai“. Juos pradėti kurti ir atskleisti žmogaus nemirtinguosius aspektus esą buvo patarta asmens iš anapusinio pasaulio. Hilma esą tebuvusi tik tarpininkė tarp kito pasaulio jėgų ir tapybos paviršiaus. Pirmieji šie paveikslai buvo sukurti 5 metais anksčiau nei V. Kandinskio pirmuoju abstrakčiu kūriniu Vakarų dailėje paskelbta akvarelė. 1908 m. Hilma susitiko su filosofu Rudolf Steiner, kuris patarė nerodyti paveikslų dar 50 metų. Hilma nustojo tapyti, kūrybą pratęsė 1912 m. Ji 1921−1930 m. viešėdavo Dornache Šveicarijoje, lankė Rudolf Steiner paskaitas, ypač domėjosi teosofija ir antroposofija. Hilma af Klint mirė 1944 m. spalio 21 d. Djursholme prie Stokholmo. Ji buvo beturtė, nevedusi ir kūrybinį palikimą (daugiau nei 1000 kūrinių ir 125 užrašų) perleido pusbroliui Erikui su įpareigojimu 20 metų po jos mirties neeksponuoti.
Stolpcai

Istorija

Miestas įkurtas XVI a. pradžioje. 1582 m. perėjo bajorų Radvilų nuosavybėn. Ilgą laiką mieste gyveno didelė žydų bendruomenė.
Adomas Dambrauskas

Biografija

1922–1926 m. Gružų apylinkės žemės ūkio darbininkų profsąjungos pirmininkas. 1940 m. Liaudies Seimo narys. 1941 m. pasitraukė į TSRS. Mokėsi partinių ir tarybinių darbuotojų kursuose Šujoje. Nuo 1944 m. Siesikų valsčiaus vykdomojo komiteto pirmininkas.
Edmundas Kuokštis

Edmundas Kuokštis (g. 1953 m. rugsėjo 12 d. Kaune) – lietuvių fizikas, pedagogas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija

1976 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, kuriame su pertraukomis dėsto ir dirba. 1980 m. VVU apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandiato (dabar – mokslų daktaro) disertaciją tema "Kolektyvinės eksitonų savybės ZnSe, ZnTe ir ZnS monokristaluose". 1990 m. VU apgynė habilituoto mokslų daktaro disertaciją tem "Kolektyvinių efektų dinamika stipriai sužadintuose puslaidininkiuose". Profesorius nuo 1993 m.
1990–1993 m. buvo Vytauto Didžiojo universiteto Fizikos katedros vedėjas.
1987–1989 m. stažavo Toronto universitete (Kanada). 1995–2000 m. dirbo Pedagogikos mokslinio tyrimo institute. 2000–2005 m. dirbo mokslinį darbą ir dėstė Pietų Karolinos universitete (JAV).
Vienas iš 1994 m. įkurtos ypatingai gabių mokinių papildomo ugdymo mokyklos „Fizikos olimpas“ steigėjų, jos dėstytojas.

Mokslinė veikla

Su kitais parengė fizikos bendrąją programą ir išsilavinimo standartą vidurinėms mokykloms.
Pagrindinės mokslinių tyrimų kryptys: kietųjų kūnų spektroskopija, puslaidininkinių kristalų, plonųjų sluoksnių, kvantinių darinių optinės ir liuminescencinės savybės nepusiausvirosiomis sąlygomis. Ištyrė daugelio tiesiajuosčių puslaidininkių ir įvairių kvantinių darinių optines savybes plačiame žadinimo energijos, temperatūros ir spektro intervale. Išnagrinėjo daugelį fizikinių reiškinių, vykstančių nepusiausvyrosiomis sąlygomis: eletronų ir skylių plazmos, elektronų ir skylių lašų formavimąsi, eksitonų sąveiką, kvazidalelių kaitimą, lazerinio efekto ir optinio stiprinimo puslaidininkiuose mechanizmus. Yra daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių autorius ir bendraautoris.
Či

Istorija

Senieji Či valstybės gyventojai buvo dongji gentys, kurios jau II tūkst. pr m. e. Šandongo pusiasalyje buvo sukūrę savo valstybę Pugu. Kuomet Vidurio lygumoje Džou dinastija nuvertė Šangų valdžią, Pugu susivienijo su Jan ir Siu valstybėmis), tačiau nesugebėjo įveikti karinės Džou agresijos. XI a. pr. m. e. jų teritorijos buvo nukariautos, o Džou karalius Uvangas atidavė dalį jų žemių savo ministrui Dziang Dzija kaip žemės valdą, pavadintą Či. Taip buvo įkurta valstybė, ir Dziangų dinastija ją valdė iki IV a. pr. m. e.
Iš pradžių Či valstybė apėmė tik nedideles teritorijas aplink Lindzi miestą. Ji pradėjo sinifikacijos procesą dongji tarpe ir kartu plėtė savo teritorijas, ne kartą kariaudama su priešiškomis vietos gentimis. Kartu ji susidurdavo su kitomis regiono valstybėmis dėl galios. Viena iš vietos priešių buvo Dzi (紀) valstybėlė, su kuria karas vyko IX a., valdant Aigongui. Kadangi Džou karalius Ivangas palaikė Dzi pusę, jis nugalėjo Aigongą ir jį išvirė, o po to pasodino sau palankų kunigaikštį Hugongą.
VII a. pr. m. e., valdant Huangongas, Či konsolidavo valdžią ir pajungė sau 35 regiono valstybėles, taip sukurdama galingą valstybę. 667 m. pr. m. e. Huangongas sudarė sąjungą su Song, Dženg, Lu ir Čen valstybėmis, dėl ko netrukus paskelbtas pirmuoju hegemonu. Tiesa, po Huangongo mirties valstybę ištikusi įpėdinystės krizė ją nusilpnino, tačiau Či išliko viena iš keturių valstybių, sprendusių tuometinės Kinijos reikalus.
Nuo V a. pr. m. e. kunigaikščiai tapo marionetėmis vietos klanų kovose. Labiausiai sustiprėjo Tian klanas, kuris 384 m. pr. m. e. nuvertė senąją dinastiją ir įtvirtino naują. Dėl to vėlesnė Či yra vadinama Tianči.
221 m. pr. m. e. Čin užėmė Či karalystę, ir ji buvo paskutinė iš Džou dinastijos valstybių, kurią Čin prijungė. Sulig jos užėmimu baigėsi Kinijos vienijimas ir buvo įkurta Kinijos imperija.
Patriotas (laikraštis)

Patriotas – laikraštis, einantis nuo 1992 m. spalio 5 d. Kaune.

Istorija

Steigėjas, leidėjas ir vyriausiasis redaktorius J. Jusaitis, redaktorius V. Baršys. Tiražas 1993 m. – 1000–2000 egz., 1996 m. – 1000 egz.
Jahija ibn Abi Zakarija Jahija

Jahija ibn Abi Zakarija Jahija (yaḥyā ben abī zakarīyā' yaḥyā, arab. يحي بن أبي زكرياء يحي, g. nežinoma – m. 1459 m.) – nuo 1458 m. Vatasidų dinastijos Maroko viziris sultono Abdalchako II Abu Mahometo globėjas ir šalies valdytojas. Jahija ibn Abi Zakarija Jahija buvo Ali ibn Jusufo sūnus.
Jahija ibn Abi Zakarija Jahija bandė pratęsti tėvo Ali ibn Jusufo politiką globojant sultoną, bet sultonas buvo jau ne vaikas ir pasipriešino. 1459 m. sultonas Abdalchakas II Abu Mahometas įsako išžudyti vizirio šeimą. Tik du jo broliai liko gyvi, vienas jų, Abu Abdalahas Alšeichas Mahometas ibn Jahija, 1472 m. tapo pirmuoju Vatasidų dinastijos Maroko sultonu.
Kačėniškės piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiros pailgos kalvos, esančios Mergežerio ežero vakariniame krante, aukščiausioje dalyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 66x10 m dydžio. Ji buvo įtvirtinta šlaituose įrengtu grioviu ir pylimu. 2 m žemiau aikštelės šiaurinio krašto, šlaite iškastas 1,5 m pločio, 0,2 m gylio griovys, už kurio supiltas 0,3 m aukščio, 3 m pločio pylimas. Už šio pylimo iškastas antras 10 m pločio, 0,5 m gylio griovys. Pietiniame šlaite pirmasis griovys ir pylimas virtę 8 m pločio terasa, antras griovys - 9 m pločio, 0,3 m gylio. Vakarinis šlaitas 3 m žemiau aikštelės statintas. Jame 5 m žemiau aikštelės yra 2 m pločio terasa, jungianti šiauriniame ir pietiniame šlaituose esantį pirmą griovį ir pylimą. Šoniniai šlaitai statūs, 22-23 m aukščio, galiniai - vidutinio statumo, 5-6 m aukščio. Rytiniame šlaite rasta brūkšniuotos keramikos.
Piliakalnis apardytas arimų, aikštelės rytinė dalis nuslinkusi į ežerą. Apaugęs praretintu mišriu mišku.
Pietrytinėje papėdėje, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Aplinkiniai piliakalniai

Papravalės piliakalnis 10 kmMažulonių piliakalnis 8,5 kmJakaviškių piliakalnis 7 kmRakštelių piliakalnis 4 kmStajėtiškio piliakalnis 18 kmAučynų piliakalnis 3 kmMikštų piliakalnis 11 kmDiaugūnų piliakalnis 19 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Balys Gajauskas

Biografija

Mokėsi Kaune. Nuo 1945 m. dalyvavo Kauno pogrindinėje antiokupacinėje organizacijoje. 1948 m. suimtas ir nuteistas 25 metams. Nuo 1949 iki 1956 m. kalintas Balchašo ir Džezkazgano, o nuo 1956 iki 1973 m. – Mordovijos lageriuose. Po išlaisvinimo, vėl keletą kartų suimamas ir teisiamas. 1990–1992 m. Atkuriamojo Seimo deputatas, 1992–1996 m. Seimo narys.
1992 m. Nacionalinės saugumo tarnybos vadovas.
1981 m. apdovanotas Tarptautine taikos ir laisvės premija.
Popierius

Popierius – plona, plokščia medžiaga, gaminama presuojant pluoštą. Paprastai naudojamas natūralus pluoštas celiuliozės pagrindu, dažniausiai gaminamas iš medienos masės (dažniausiai minkštos medienos, pavyzdžiui, kanadinės eglės). Kartais naudojamas medvilnės, lino ar kanapių pluoštas.

Istorija

Popieriaus išradėju laikomas Cai Lunas iš Kinijos, 105 m. pirmasis aprašęs popieriaus gamybą. Kinai augalinę žaliavą rankiniu būdu trindavo akmeniniuose grūstuvuose su vandeniu. Skystą plaušinę masę semdavo semiamąja forma, ant rėmo ištemptu tinkleliu. Nutekėjus vandeniui, ant tinklelio likdavo plonas susipynusių plaušų sluoksnis. Taip suformuotą popieriaus lapą perkeldavo ant audeklo, nuspausdavo, džiovindavo, lygindavo, pjaustydavo. Kinai popieriaus gamybos būdą ilgai slėpė. Tik 610 m. popierių pradėjo gaminti japonai. 751 m. šį popieriaus gamybos būdą iš kinų belaisvių sužinojo arabai. Jie pradėjo naudoti kanapinius, lininius, vėliau ir medvilninius skudurus. Juos pjaustydavo, virindavo katiluose su kalkėmis, mirkydavo, po to trindavo grūstuvuose. Tokia popieriaus žaliava buvo naudojama iki XIX a. Iš arabų popieriaus gamyba paplito Egipte, Šiaurės Afrikoje, apie XII a. pasiekė Ispaniją, vėliau ir kitas Europos šalis.

Gamyba

Tiek rankiniu būdu, tiek ir mašinomis, popieriaus procesą sudaro keli žingsniai:

Degimas

Įprastas popierius įsiliepsnoja nuo 242 laipsnių Celsijaus temperatūros.

Pluošto paruošimas

Popieriaus gamybai naudojama medžiaga pirmiausiai paverčiama vientisa mase, maišant pluoštą su skysčiu. Kadangi naudojamos natūralios medžiagos, dažnai prireikia daugelio atskyrimo ir plovimo fazių. Išskyrus pluoštą, kartais jis balinamas arba džiovinamas siekiant pakeisti popieriaus išvaizdą.

Lapų formavimas

Medienos masė toliau skiedžiama vandeniu iki labai skysto skiedinio. Skiedinys nufiltruojamas per smulkų rėtį, o ant rėčio lieka pluošto sluoksnis. Šiame gamybos etape galima įspausti vandens ženklus. Pluošto sluoksnis vėliau presuojamas ir džiovinamas.

Pagerinimas

Neapdirbtas popierius yra labai absorbuojantis ir nėra tinkamas rašymui ar spausdinimui, todėl reikalingas papildomas apdirbimas, vadinamas glitavimu ar šlichtavimu.
Glitas paprastai sudarytas iš polimerų, sukuriančių geresnį spausdinimo paviršių. Dažnai naudojamas krakmolas, taip pat polivinilo acetatas (PVA), bet taip pat naudojamos ir įvairios kitos medžiagos.
Taip pat kartais paviršius dengiamas, siekiant padaryti jį lygesnį. Neapdirbto popieriaus paviršius yra šiurkštus, todėl naudojamas lateksinis padengimas, taip pat kitos medžiagos (kaolinas, kalcio karbonatas). Blizgesio efektas pasiekiamas dengiant popierių permatoma medžiaga.

Džiovinimas

Popierius gamybos metu džiovinamas keletą kartų, nes džiovintas popierius yra žymiai tvirtesnis.
Botanikos sodas

Tyrimai

Mokslinė tiriamoji veikla botanikos soduose apima tyrimus kaip egzotiškus augalus adaptuoti augimui vietinėje aplinkoje, taksonominius tyrimus; retų ir nykstančių rūšių veisimas.
Feliksas Jonas Pacas

Biografija

Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdawa“ savininkas. Trakų vaivados Petro Paco (apie 1570–1642) sūnus nuo antros santuokos su Elžbieta Šemetaite (m. 1652). Broliai – Jeronimas Dominykas, Lietuvos didysis stovyklininkas Bonifacijus Teofilis, Lietuvos didysis etmonas Mykolas Kazimieras ir Žemaitijos vyskupas Kazimieras.
Nuo 1639 metų Feliksas Jonas Pacas minimas kaip karaliaus dvariškis, 1643 metais tapo LDK taurininku, 1645 metais – Lietuvos didžiuoju stalininku. 1646 metais Feliksas Jonas Pacas gavo Lietuvos didžiojo pakamario pareigybę. Pakamariu išbuvo 52 metus, kas buvo vienu iš ilgiausių laiko tarpų buvimo vienose pareigose Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje.

Šeima

Buvo vedęs tris kartus. 1651 metais pirma santuoka buvo su Ana Kontancija Zavišaite (?–1652). 1653 metais vedė antrą kartą Elžbietą Šemetaitę (m. 1655). Jo trečia žmona tapo Ana Jana Zyberg (?–1692). Nuo visų trijų santuokų palikuonių neturėjo.
Šv. Martyno parapija

Geografija

Šv. Martyno parapija yra salos pietryčiuose. Pietvakariuose ribojasi su Foresto, šiaurės vakaruose su Šv. Andriaus parapijomis ir šiaurės rytuose su Sent Piter Portu, Gernsio sostine, kuri taip pat yra viena iš parapijų. Vakaruose Šv. Martyno parapija turi maža eksklavą, kuris nutolęs nuo likusios parapijos. Pati parapija yra padalinta į keturis kantonus: Canton des Hamelins, Canton de Hatenez, Canton de Bon Port ir Canton de Fermain.
Teismas Berlyne

Turinys

1978 m. Rytų Vokietijos gyventojas Helmutas, grasindamas pistoletu, privertė keleivinio lėktuvo pilotus nutūpti Vakarų Berlyne. Anksčiau čia politinio prieglobsčio prašantieji nebūdavo išduodami kitai šaliai, tačiau, kaip paaiškėja, pagal tarptautinę teisę prieglobstis negali būti suteikiamas lėktuvų pagrobėjams. Helmutas priverstas stoti prieš teimą ir jam gresia 15 metų įkalinimas. Tam numatytas parodomasis teismo posėdis, kuriam vadovauti iš Amerikos atvyksta Herbertas Šternas...
Jokūbas Mesenbliumas

Biografija

Baigė Vilniaus meno mokyklą, dirbo dailės mokytoju Kauno žydų realinėje gimnazijoje. Vienas iš jo auklėtinių – žymus žydų dailininkas Arbit Blatas (1908–1999).

Kūryba

1920 m. pirmoje pusėje Kaune buvo suorganizuotos dar vos trys personalinės parodos, o ir jose dalyvavo vien žydų dailininkai. Vėlėsniais metais Kaune būdavo surengiama kasmet po keliolika parodų. J. Mesenbliumas savo tapybą pristatė 1923 ir 1924 m. parodose, deja, jo darbai nepatraukė deramo publikos dėmesio. Tik dailės kritikas Vytautas Bičiūnas paminėjo, jog šio dailininko kūrybos turinys vertas dėmesio, tačiau kritikavo darbų atlikimo techniką. 1924 m. dailininkas surganizavo savo antrąją (paskutiniąją) parodą Kaune iki savo išvykimo į Paryžių. Ši taip pat buvo sukritikuota, tarp jų ir iš Pauliaus Galaunės pusės – jam buvo nesuprantama, kokiai krypčiai atstovavo pateikti darbai, atlikti įvairiomis technikomis, o dailininką vadino „beprasmiu novatoriumi“.
J. Mesenbliumas buvo pirmasis žydų dailininkas, pradėjęs aktyviai reikštis nepriklausomoje Lietuvoje. Kartu su pripažintais tapybos meistrais lietuviais, pasižymėjusiaisdar iki I Pasaulinio karo, jis dalyvavo kasmetinėse dailės parodose nuo 1921 iki 1923 m.  Pastarųjų metų  
parodai išskirtinį dėmesį rodė ne tik spauda, kultūros veikėjai, užsienio svečiai, bet ir ministrų kabinetas, Prezidentas Aleksandras Stulginskis. J. Mesenbliumas buvo pristatęs 3 darbus, kurie susilaukė teigiamų kritikų atsiliepimų: „Žydas“, „Vartai“ ir „Kiemas“.
Nuo 1924 m. iki savo mirties 1933 m. dailininkas savo kūrybą eksponavo vien užsienyje. Jau sunkiai sirgdamas 1932 m. grįžo į Kauną, kur mirė kitų metų vasarą, taip ir nesulaukęs pripažinimo. Tačiau po mirties dailininkas Lietuvoje tapo labai populiarus – jo kūryba buvo pristatyta lietuvių meno parodose Rygoje ir Taline, vyko du atminimo renginiai su 1918-1932 m. laikotarpio kūrybos pristatymu Žydų realinėje gimnazijoje bei Nepriklausomame salone. Dailininko biografijos pristatymas ir kūrinių ekspozicija pastarajame pritraukė daug lankytojų, teigiamų spaudos atsiliepimų. Parodoje buvo apie 160 darbų: 120 tapybos kūrinių (daugiausia portretų ir natiurmortų) bei 40 piešinių iš žydų kapinių puošybos. Dauguma J. Mesenbliumo paveikslų, linoraižinių yra likę užsienyje.
Švedų kalba

Istorija

IX a. senovės skandinavų kalba suskilo į vakarų (Norvegijos, Islandijos) ir rytų (Švedijos, Danijos) dialektus. XII–XIII a. atsiskyrė senosios danų ir švedų kalbos. Viduramžiais abi šias kalbas smarkiai paveikė vidurio žemutinė vokiečių kalba. XIII a. pasirodė pirmasis rašytinis dokumentas (Västgötalagen – vestgotų teisė) lotynų raštu. Plintant krikščionybei didėjo lotynų ir graikų kalbų įtaka, o plečiantis Hanzos sąjungai – žemutinių saksonų kalbos žodžiai. Senojoje švedų kalboje buvo naudojama vyriška ir moteriška giminės (vėliau pavirto bendrąja), daiktavardžiai, būdvardžiai buvo kaitomi linksniais. Modernioji švedų kalba susiformavo XVI a. plintant reformacijai ir spausdintai literatūrai. XIX a. vystantis urbanizacijai, švedų literatūrai susiformavo dabartinė kalba.

Žodynas

Dauguma švediškų žodžių yra germaniškos kilmės. Mokslinė, religinė terminologija daugiausia atėjo iš lotynų ir graikų kalbų. Taip pat nemažai žodžių patekę iš prancūzų kalbos. Kaip ir vokiečių ar olandų kalbose, švedų kalba turi polinkį spontaniškai sudurti gretimus žodžius į vieną ilgesnį žodį.

Dialektai

Švedų kalba turi didelę dialektų įvairovę. Skiriami vietiniai Švedijos dialektai bei Suomijos švedų dialektas. Švedų norminė kalba paremta centrinės Švedijos dialektais.

Žodžių tvarka sakinyje

Žodžių tvarka sakinyje aprašoma pagrindine taisykle – tarinys (veiksmažodis) sakinyje visada būna antroje vietoje.
Pavyzdžiai:
Jag skriver en blogg.
Idag skriver jag en artikel.
Böcker skriver jag inte.

Prieveiksmiai

Prieveiksmiai sudaromi prie būdvardžio pridėjus raidę t: tjock -> tjockt, snabb -> snabbt.
Estijos futbolo taurė

Estijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras nepriklausomoje Estijoje. Rengiamas nuo 1938 metų.
Kelmės valsčius

Kelmės valsčius buvo vakarų Lietuvoje. Centras – Kelmė.
Česlovas Žukauskas

Biografija

1973 m. baigė Vilniaus Statybos technikumą, technikas – santechnikas. UAB „Eniras“ direktorius.
Nuo 1996 m. Lietuvos centro sąjungos narys, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Trakų rajono skyriaus narys.
2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Zita
Barstyčių akmuo

Barstyčių (arba Puokės) akmuo – didžiausias riedulys Lietuvoje, Puokės kaime, Vidurio Žemaičių aukštumos šiauriniame pakraštyje. Akmuo sudarytas iš lauko špato, kvarco, žėručio. Ledynų atvilktas iš Fenoskandijos uolyno, esančio Skandinavijoje. Akmuo taip pat įtrauktas į Lietuvos rekordų knygą.

Istorija

1957 m. melioratoriai, vadovaujami Petro Grigaičio, kasdami griovius, aptiko milžinišką akmenį. Didžioji riedulio dalis buvo ledyninėje sąnašoje, tik akmens ketera kyšojo paviršiuje, todėl nuspręsta jį iškasti visą. Tuomet tyrėjai nustatė, kad akmuo yra netgi didesnis už tuomet didžiausiu Lietuvos akmeniu laikytą Puntuką.
Spėjama, kad akmenį ledynai atnešė nuo Švedijos.

Aprašas

Barstyčių akmuo yra 13,4 m ilgio, 7,5 m pločio ir 3,6 m aukščio. Šis milžiniškas akmuo sveria net 680 tonų.

Legenda

Pasakojama, kad anksčiau akmens vietoje buvo pagonių šventykla, o joje ugnį kurstė vaidilutė. Ji sulaužė savo skaistybės įžadus ir užrūstino dievą Perkūną. Tuomet jis trenkė žaibu į šventovę su akmeniu. Šventykla sugriuvo ir nužudė vaidilutę, o akmuo taip ir liko stovėti.
Viskėnai

Istorija

Kaimas minimas 1704 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje de Wiskiany.
Sąskaityba

Sąskaityba – mėnesinis apskaitos ir finansų mokslo, teorijos ir praktikos žurnalas, ėjęs nuo 1990 m. rugsėjo iki 2006 m. Vilniuje.

Istorija

Leidžia UAB „Apskaita“. Tiražas 1990 m. – 9000 egz., 1997 m. – 6000 egz.
Kiekviename numeryje 1992–2010 m. spausdintas priedas „Oficialūs dokumentai“ su atskira ištisine puslapių numeracija.
Vyriausias redaktorius Vytautas Ažušilis.