google/wiki40b huggingface dataset:
Obelių seniūnija

Geografija

Seniūnijos paviršius kalvotas, labai ežeringas. Aukščiausia vieta (visame rajone) – 175 m (prie Švilpiškio). Didžiausi ežerai: Našys, Obelių ežeras, Dirdų ežeras, Ilgys, Degučių ežeras, Trumponių ežeras, Trebūtinis, Subatas, Sulpys, Kukninis, Šapelių ežeras, Kriaunelis, Apeikiškio ežeras, Miškinis ir kt. Beveik visa seniūnija patenka į Kriaunos baseiną (Šventosios baseino dalis) – teka pati Kriauna, Apeikė, Akmenė, Kriaunėnų upelė, Rastupys. Šiaurės vakaruose prasideda Susėja (Nemunėlio baseinas). Miškų masyvai nedideli (Mažeikių, Degsnių, Raisto miškai).
Suomi

Konstrukcija

Ginklas turi medinę buožę. Spynos rankena šaudant nejuda. Priekinėje gaiduko lankelio dalyje esantis saugiklis kartu perjungia šaudymo režimą.
Taikiklis sektorinis, su padalomis iki 500 m, bet efektyvios ugnies nuotolis yra apie 200 m šaudant serijomis.
Dėtuvės buvo dviejų tipų – dėžutinė (20 šovinių) ir diskinė (70 šovinių). Švedijoje buvo sukonstruotos ketureilės dėžutinės 50 šovinių dėtuvės. Po 1950 m. ėmė naudoti dėžutines 36 šovinių dėtuves nuo švediško pistoleto-kulkosvaidžio Carl Gustaf M/45.
Šaudymo spartą mažina vakuuminis spynos lėtintuvas. Spyna yra hermetiškoje cilindro formos ertmėje, sudarytoje iš vamzdžio dėžutės su dangteliu. Spyna juda kaip stūmuoklis ir judėdama atgal (šiek tiek sulėtintai, kadangi spaudžia ertmėje esantį orą) išspaudžia orą laukan pro gale esantį vožtuvą. Į priekį spyna juda lėtai, kadangi ertmėje oras retėja ir susidaręs neigiamas slėgis lėtina spynos judėjimą. Ši sistema palengvino spynos masę, padidinti šaudymo taiklumą, ypač šaudant pavieniais šūviais.
Suomi vamzdis ir vamzdžio gaubtas lengvai nuimami ir įstatomi atgal. Todėl, jei turėdavo atsarginį vamzdį, galėdavo šaudyti be perstojo, kadangi įkaitusį vamzdį būdavo galima pakeisti mūšio vietoje. Ši savybė buvo labiau būdinga kulkosvaidžiams.

Naudojimas

Suomi – labai efektyvus ir patikimas ginklas, puikiai veikęs sunkiomis sąlygomis, pvz., šaltomis žiemomis, kai labai šalta. Suomija pagamino nedaug šių pistoletų-kulkosvaidžių, bet sėkmingas jų panaudojimas TSRS-Suomijos kare įtikino Raudonosios Armijos vadovybę tokių ginklų efektyvumu ir būtinumu. Iki tol manė, kad šis ginklas tinka tik policinėms operacijoms.
Kuosa

Išvaizda

Kuosos kūno ilgis 34-39 cm, išskėstų sparnų tarpugalių atstumas 64-73 cm, svoris 175–280 g. Dydžiu mažesnė už naminį karvelį, o nuo kitų varninių paukščių skiriasi dydžiu, šviesiais kaklo šonais, trumpesniu snapu, greitesniu polėkiu ir būdingu balsu. Abiejų lyčių viršugalvis, nugara, uodega ir sparnai juodi, melsvo metalo blizgesio. Kaklas pilkas, jo šonai balsvi.

Paplitimas

Eurazinės kuosos aptinkamos beveik visoje Europoje - Britų salose, Iberijos pusiasalyje, Maroko ir Alžyro šiaurinėse dalyse, pietiniame Vakarų Sibire, Vidurinėje Azijoje, Kašmyre, vakarų Kinijos Sindziango provincijoje. Negyvena tik Europos šiaurės pakraščiuose - šiaurinėje Skandinavijoje, šiaurinėje Rusijoje, Islandijoje.

Paplitimas Lietuvoje

Lietuvoje gyvena Eurazinių kuosų Corvus monedula soemmerringii porūšis. Šalyje jos iš dalies sėslios, tačiau apie 40 proc. migruoja į artimiausius šiltesnius kraštus – Lenkiją, Vokietiją. Grįžtančios pas mus pasirodo apie kovo vidurį.

Elgsena

Gyvena miestuose, gyvenvietėse, miškų pakraščiuose, parkuose, soduose, senose sodybose. Labai vikri ir triukšminga, dažnai laikosi su savo gentainiais – pilkosiomis varnomis, kovais, paprastaisiais krankliais. Rudenį ir žiemą didžiuliai kuosų būriai nakvoja didelių miestų ir gyvenviečių želdiniuose.
Monogamės. Gyvena nedidelėmis ir didesnėmis kolonijomis. Lizdus krauna uoksuose, pastogėse, palėpėse, bokštuose, ventiliacijos angose. Lizdus krauti pradeda kovo pabaigoje. Dažniausiai peri kolonijomis. Deda 4-6 smailiais galais, žalsvos arba melsvos spalvos su rusvomis dėmelėmis kiaušinius. Peri 17-18 dienų. Perinčią patelę maitina patinas. Išsiritusius jauniklius maitina abu porelės nariai. Susmulkintą ir seilėmis suvilgytą maistą atneša žiočių maiše. Lizdą jaunikliai palieka po 30 dienų.

Intelektas

Keimbridžo universiteto profesorius Bird teigia, jog Varninių šeimos nariai (varnos, kuosos, kovai, šarkos, kėkštai) turi tiek pat proto kaip ir bezdžionės.
Kuosos taip pat puikiai atpažįsta žmonių veidus – kas yra pažangu, nes ne kiekvienas žmogus atskiria ir atsimena individualias kuosas. Keimbridžo universtiteto tyrime kuosos skleidė įspėjamuosius garsus jei prie jų lizdo artėjo anksčiau jų perėjimo vietas lietęs žmogus.

Mityba

Eurazinės kuosos yra visalesės. Per veisimosi sezoną daugiausia minta iki 18 cm ilgio įvairiais bestuburiais - vabzdžiais, jų vikšrais, kirmėlėmis, taip pat pagauna nedidelių pelinių graužikų, šikšnosparnių, pasmaguriauja paukščių kiaušiniais. Ne veisimosi metu minta augaliniu maistu - grūdais, gilėmis, padaro žalos sodams, išlesa daug ankstyvųjų veislių obuolių, kriaušių. Žiemą lankosi sąvartynuose.
Viešojo sektoriaus apskaitos ir finansinės atskaitomybės standartai

Viešojo sektoriaus apskaitos ir finansinės atskaitomybės standartai (VSAFAS) - viešojo sektoriaus bendrasis sąskaitų planas, pavyzdiniai buhalterinės apskaitos vadovai, konsolidavimo vadovas, rekomendacijos atskiroms viešojo sektoriaus subjektų grupėms, suderinti teisės aktai su numatomais apskaitos standartų reikalavimais, atlikta informacinių sistemų ir apskaitai tvarkyti naudojamos programinės įrangos analizė viešajame sektoriuje ir suformuluoti alternatyvūs informacinių technologijų sistemų ir programinės įrangos viešajame sektoriuje optimizavimo sprendimai.
Iš viso - 26 standartai.

Istorija

2005 m. LR finansų ministerija pradėjo viešojo sektoriaus, apimančio biudžetines įstaigas, valstybės socialinės apsaugos fondus, kitus išteklių fondus, mokesčių fondus, kontroliuojamas sveikatos priežiūros viešąsias įstaigas, valstybę ir savivaldybes, kaip atskirus juridinius asmenis, buhalterinės apskaitos ir finansinės atskaitomybės sistemos reformą (VSAFAS reforma).
VSAFAS reformos tikslas – viešajame sektoriuje pereiti prie buhalterinės apskaitos tvarkymo taikant kaupimo principą.
VSAFAS reformos gairėms pritarė Lietuvos Respublikos Vyriausybė 2005 m. birželio 29 d nutarimu Nr. 718 „Dėl viešojo sektoriaus buhalterinės apskaitos ir finansinės atskaitomybės sistemos reformos koncepcijos ir koordinavimo ir priežiūros komisijos sudarymo“ (Žin., 2005, Nr. 81-2966; 2008, Nr. 86-3414).
2008 m. pabaigoje parengti viešojo sektoriaus apskaitos ir finansinės atskaitomybės standartai.
Ajakučas

Istorija

Ajakučo apylinkės buvo gyvenamos dar prieš mažiausiai 22 tūkst. metų (Pikimačajaus radiniai). Pavadinimas Ayacucho kilo iš kečujų kalbos žodžių aya ir kuchu, reiškiančių „mirties kampas“. Miestą 1540 m. įkūrė konkistadoras Francisco Pizarro ir suteikė vardą San Juan de la Frontera de Huamanga. XVII a. buvo amatų ir prekybos centras. 1824 m. prie miesto vyko Ajakučo mūšis. Po metų, Simono Bolivaro dekretu, miesto vardas pakeistas į Ajakučą, siekiant įamžinti mūšį.
Rapsas

Taikomoji reikšmė

Iš rapsų aliejaus gali būti gaminamas dyzelinas, kuras žemės ūkio mašinoms. Rapsai labai vertingi ir nektaro tiekėjai bitėms. Prof. J. Straigio duomenimis, žieminių rapsų sėklinio pasėlio vertė – 455 kg/ha nektaro, arba 142 kg/ha cukraus. Jo nuomone, žieminių rapsų hektaras gali sudaryti iki 20 šeimų pavasarinį medunešį. Rapsų produktyvumas labai priklauso nuo jų veislės, agrotechnikos, gamtinių sąlygų. Vasarinių rapsų produktyvumas šiek tiek mažesnis.
Medus sukamas tuojau pat, kai subręsta ir uždengiamas, nes greitai kristalizuojasi. Dėl šių savybių netinka bičių žiemos maistui. Medus balkšvos spalvos – tinka virškinamojo trakto ligų profilaktikai ir gydymui.

Auginimas ir priežiūra

Žieminiai rapsai sėjami liepos pabaigoje-rugpjūčio pradžioje dirvoje po ankstyvųjų bulvių, mišinių žaliajam pašarui. Gali būti sėjami dviem būdais: plačiais ir siaurais tarpueiliais. Plačiais tarpueiliais (45–50 cm} sėjami blogesnėse dirvose. Sėklos norma – 4–5 kg/ha. Sėjami noraginėmis žolių-daržovių sėjamosiomis 2–3 cm gyliu. Sėjant siauraeiliu būdu, reikia 8–10 kg/ha sėklos.
Dirva būti gerai paruošta, nepiktžolėta, puri. Pagrindinė trąša rapsams – iki 60 t/ha mėšlo, priklausomai nuo priešsėlio. Kartu galima išberti 2–4 cnt/ha superfosfato, 1–2 cnt/ha kalio druskos, azoto trąšų. Jeigu dirva mažai tręšta mėšlu, trąšos išberiamos prieš sėją (100–150 kg/ha amonio salietros). Papildomai tręšiama anksti pavasari. Rūgščias dirvas reikia rudenį kalkinti. Tik patręšti žieminiai rapsai gausiai žydi, išaugina daug sėklų ir žaliosios masės. Sėklų derlius imamas kombainais, kai pagelsta didesnė pusė rapsų ankštarų.
Rapsus puola įvairūs kenkėjai (spragės, kopūstinės muselės ir kt.), todėl tenka naudoti Insekticidus. Vežant bites į rapsų lauką, reikia suderinti su jų šeimininku, kada rapsai bus purškiami, nes kitaip bitės gali labai nukentėti.

Hibridai

Be žieminių ir vasarinių rapsų yra žinomas šios šeimos pašarinis augalas perko, kuris išaugintas žieminį rapsą sukryžminus su kinų kopūstu. Sėjami rugpjūčio viduryje. Sėklos norma 6–10 kg/ha. Agrotechnika ta pati kaip ir žieminių rapsų. Pradeda žydėti gegužės pradžioje, žydi apie 22 dienas. Nektaro produkcija – 155–330 kg/ha, medaus – 58–132 kg/ha.
Rapsais ir perko galėtų rimtai susidomėti ūkininkai bitininkai, nes iš rapsų nauda keleriopa: aliejus {maistui ir dyzelinui gaminti), sėkla, žaliasis pašaras gyvuliams ir pagaliau medus.

Lietuvoje

Lietuvoje rapsai pradėti auginti prieš Antrąjį pasaulinį karą, tačiau ilgą laiką nebuvo paplitusi kultūra. Rapsai plačiau ėmė plisti tik nuo 1986 m. Iki 1990 m. daugiau auginti pašarams, vėliau ir aliejaus gamybai. Atkūrus Lietuvos valstybingumą, rapsų pasėlių plotai ėmė sparčiai augti. 1993 m. Lietuvoje auginta vos 5,2 tūkstančiai hektarų, o 2010 m. jau 260 tūkst. hektarų šios aliejinės kultūros. Rapsai geriausiai auga Vidurio Lietuvos žemumos dirvožemiuose. Kasmet bendras rapsų derlius siekia iki 0,5 mln. t. Vidutinis rapsų derlingumas viršija 3 tonas iš hektaro.
Gvidas Vilys

Biografija

Šiaulių universiteto menų fakulteto muzikos teorijos ir pedagogikos katedros lektorius, Kauno technologijos universiteto Panevėžio instituto vadybos ir administravimo fakulteto vadybos mokslų katedros lektorius, Panevėžio miesto savivaldybės administracijos kultūros ir meno skyriaus vyriausias specialistas.
Nuo 2010 m. vasario mėn. Kultūros centro Panevėžio bendruomenių rūmų direktorius.
Lietuvos tautodailininkų sąjungos (LTS) narys nuo 1988 m. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos (LTKA) narys nuo 2005 m. Respublikinių ir tarptautinių kūrybinių seminarų, parodų dalyvis.
Jo kūrinių yra įsigijęs Lietuvos nacionalinis muziejus bei Panevėžio kraštotyros muziejus.
Universiteto vaidybos studija

Universiteto vaidybos studija – Kaune 1937–1939 m. veikusi teatro studija.
Įsikūrė prie Universiteto teatro draugijos. Įkūrėjas Balys Sruoga, vadovas Algirdas Jakševičius, dekoratorius Antanas Gudaitis.
Konkordija

Konkordija – Romėnų mitologijoje personifikuota santarvės, vienybės deivė.
Ji buvo Romos, romėnų tautos, senato ir imperatorių santarvė. Garbinta daugybėje šventyklų, tačiau seniausia iš jų yra Forum Romanum vietovėje, kurią 367 m. pr. m. e. pastatė Markas Furijus Kamilas (Marcus Furius Camillus), joje dažnai susitikdavo Romos senatas. Buvo dažnai vaizduojama ant monetų. Konkordija vaizduota sėdinti, apsigaubusi dideliu apsiaustu, laikanti paterą, aukojimo indą, kairėje ir kornukopiją dešinėje. Kartais vaizduota stovinti tarp dviejų karališkų namų narių, kurie taikosi, spaudžia viens kitam ranką.
Pupiniai

Augalų morfologija

Daugiametės žolės, puskrūmiai ir krūmai.
Šaknys paprastai su atmosferos azotą fiksuojančių Rhizobium genties bakterijų gumbeliais (gumbelinės bakterijos).
Stiebai įvairūs: statūs, vijokliniai, gulsti, laipiojantys ir kt.
Lapai pražanginiai, dažniausiai plunksniški arba pirštuoti.
Žiedai sutelkti pažastiniuose arba viršūniniuose žiedynuose. Žiedo taurelę sudaro 5 taurėlapiai, vainikėlį – 5 vainiklapiai: 2 burės, 2 irklai ir 1 laivelis.
Vaisius – ankštis arba ankštara.

Panaudojimas

Ankštiniai augalai turi didelę reikšmę žmogui. Šiai šeimai priklauso vertingi maistiniai, pašariniai, techniniai, vaistiniai ir dekoratyviniai augalai.

Sistematika

Pasaulyje yra apie 650 genčių ir virš 18 000 rūšių. Lietuvoje auga 39 gentys ir apie 115 rūšių.
žr. Pasaulio pupinių augalų genčių sąrašas
Šeima pagal žiedo sandarą skirstoma į tris pošeimius:
Kelmės evangelikų reformatų bažnyčia

Istorija

Pastatyta 1615 m., po gaisro 1767 m. Jurgio Gruževskio lėšomis 1807 m. atstatyta. Renovuota 1992 m.
Plintant protestantizmui Kelmės katalikų parapija neteko didžiausios dalies savo parapijiečių kartu su jos klebonu Ben. Kotarskiu, priėmusiu reformatų tikėjimą. Katalikų parapijos bažnyčia iki 1569 m. stovėjo uždaryta, kol pagaliau reformatai pradėjo joje laikyti savo pamaldas. Žemaičių kapitulos kan. Jonas Kazakevičius pareikalavo iš protestantų grą­žinti Kelmės katalikų bažnyčią, į kurią jis buvo paskirtas. Protestan­tams nepatenkinus jo reikalavimo, 1606 m. užvedė Raseinių teisme bylą, kurią pralaimėjo. Vėliau ta byla buvo perkelta į Vilniaus tribunolą, ku­rio sprendimu bažnyčia buvo grąžinta likusiems Kelmės katalikų para­pijos nariams. Reformatams teko pasistatyti naują bažnyčią.

Mišri parapija

Bėgant šimtmečiams kito religinės, ideologinės ir politinės gy­venimo struktūros bei valstybių sienos. To kaitaliojimosi neišvengė ir Kelmės evangelikų reformatų parapija: jos narių tarpe, be lietuvių, atsirado ir kitų tautybių parapijiečių, be to, prie reformatų prisidėjo ir liuteronų, ku­riuos ilgą laiką aptarnavo reformatų kunigai. Pamaldos buvo laikomos lietuvių ir vokiečių kalbomis ir retkarčiais Gruževskių dinastijos palikuonims – lenkų kalba. Parapija tapo mišri ne vien tautybių, bet ir tikybų atžvilgiu. Ilgametis jos klebonas Konstantinas Kurnatauskas, aptarnavęs Kelmės parapiją apie 40 metų prieš II pasaulinį karą, laikė pamaldas trimis kalbomis. Būdamas ekumeninio bendradarbiavimo šalininkas, bažnyčioje už Dievo stalo pastatė altorių liuteronams, o šventą vakarienę dalino abejuose pavidaluose: refor­matams duoną, liuteronams – ostiją.

Architektūra

Bažnyčia vienanavė, stačiakampio plano, su beveik tokio paties pločio presbiterija, užsibaigiančia trisiene apside. Po presbiterija rūsyje buvo erdvi kripta. Prie pagrindinio fasado centre stovi monumentalus aukštas kvadratinio plano bokštas. Visų patalpų perdangos skliautinės. Nava ir presbiterija dengtos kryžminiais skliautais, kurie dekoruoti siauromis tinko nerviūromis, imituojančiomis žvaigždžių piešinį. Nerviūros kampuose sueina į piliastrus, kurių kapitelių ir bazių profiliai renesansiniai. Apsidę nuo navos skiria arka. Bokšto pirmame aukšte – prieangis kryžminiais skliautais, iš kurio mūriniais sraigtiniais laiptais patenkama į bokšto patalpas ir į pastogę; antrame aukšte yra vargonų choras.
Tarptautinė baidarių ir kanojų irklavimo federacija

Tarptautinė baidarių ir kanojų irklavimo federacija (TBKIF; angl. International Canoe Federation, ICF) - tarptautinė sporto organizacija, koordinuojanti baidarių ir kanojų irklavimo sporto šaką ir organizuojanti baidarių ir kanojų irklavimo varžybas. Lietuvoje veikia Lietuvos baidarių ir kanojų irklavimo federacija.
Paolo Rossi

Pradžia

Rossi gimė Santa Lusijoje, Prato provincijoje, Toskanoje.
Profesionaliame futbole debiutavo atstovaudamas Como komandai, į kurią buvo išsiųstas įgauti patirties iš Juventus, po 3 operacijų atliktų jo keliams.
1976-77 metų sezone Paolo Rossi pradėjo žaisti Vicenza Calcio komandoje ir tampa pagrindiniu Vicenza klubo puolėjų padėdamas jam patekti į Serie A. Sekančiame sezone Paolo Rossi įmušė 24 įvarčius ir buvo pakviestas į Italijos rinktinę. 1978 metų pasaulio futbolo čempionate Paolo Rossi jau vadinamas vienu geriausių pasaulio puolėju.
Iki tol teises į Paolo Rossi turėjo Vicenza Calcio ir Juventus klubai. Kai atėjo metas išsiaiškinti kuriam iš šių klubų priklausys visos teisės į futbolininką Vicenza Calcio pasiūlė 2 612 000 Italijos lyrų. Paolo Rossi tapo brangiausiu visų laikų Italijos sportininku. 1979 metais Vicenza Calcio iškrito į Serie B ir Paolo Rossi buvo paskolintas Perugia klubui.

Skandalas

Žaisdamas Perugia klube Paolo Rossi įsivėlė į lažybų skandalą ir buvo diskvalifikuotas 3 metams, vėliau bausmė buvo sumažinta iki 2 metų.

1982 metų pasaulio futbolo čempionatas

Paolo Rossi diskvalifikacija baigėsi kaip tik prieš 1982 metų pasaulio futbolo čempionatą, tačiau žiniasklaida ir tifoziai abejojo dėl jo formos. Pirmosios 3 rungtynės tai tik patvirtino.
Atkrentamųjų varžybų pirmame etape Italija rezultatu 2:1 nugalėjo Argentinos rinktinę. Ketvirtfinalyje Italija 3:2 nugalėjo turnyro favoritę Braziliją. Šiose rungtynėse Paolo Rossi pasižymėjo 3 įvarčiais. Dar 2 įvarčius Paolo Rossi pridėjo pusfinalio rungtynėse, kuriuose Italija įveikė Lenkiją, bei dar 1 įvartį įmušė finale į Vokietijos vartus.
Pelnęs 6 įvarčius Paolo Rossi tapo rezultatyviausiuoju čempionato žaidėjų, pripažintas geriausių čempionato žaidėjų ir tapo geriausiu Europos futbolo žaidėju 1982 metais.

Vėlesni metai

Po 1982 metų Paolo Rossi atstovavo Juventus klubui, su kuriuo laimėjo Europos čempionų taurę (1985) ir Europos taurių laimėtojų taurę (1984). Po to perėjo į AC Milan klubą, kuriame jo talentas pradėjo gesti. Po blankaus pasirodymo 1986 metų pasaulio futbolo čempionate jis baigė savo karjerą Veronos klube 1987 metais.
Per 47 Italijos rinktinėje sužaistas rungtynes įmušė 20 įvarčių.
2004 metų kovą Pelé įvardijo Paolo Rossi kaip 1 iš 125 geriausių gyvų pasaulio futbolininkų.
Hieroglifinė majų kalba

Fonetika

Klasikinė majų kalba turėjo 21 priebalsį, tarp kurių gerkliniai priebalsiai žymimi '.
Priebalsių sąrašas yra: ', P, T, K, P', T', K', B', TZ, CH, TZ', CH', S, X, J, H, L, M, N, W, Y.
Balsių yra 5 (A, E, I, O, U), bet jie gali įgauti ir papildomų bruožų, t. y. tapti ilgaisiais (AA), gerkliniais (A') ar reartikuliuotais gerkliniais (A'A). Šios balsių savybės rašte nėra atspindimos, bet gali būti atkurtos mokslininkų.
Meistriliiga

Istorija

Vieninga Estijos futbolo lyga suformuota 1929 metais, nors čempionatas taurės turnyro sistema vyko jau nuo 1921 metų. Po II pasaulinio karo sovietams okupavus Estiją, aukščiausiasis šalies divizionas buvo Estijos TSR aukščiausioji lyga, nors patys stipriausi respublikos klubai žaisdavo TSRS futbolo sistemoje, žemesniuosiuose ešelonuose. Atgavus nepriklausomybę, 1991 m. vėl pradėti rengti stipriausių respublikos komandų čempionatai. 1992–1998 m. buvo žaidžiama sistema ruduo-pavasaris, bet po to pereita prie šiaurės Europos šalims būdingos sistemos pavasaris-ruduo. 1994–1998 m. pirmenybes rudenį pradėdavo 8 komandos, o pavasarį 6 stipriausios kovodavo dėl medalių, o 2 silpniausios kartu su 4 stipriausiomis II ešelono komandomis žaisdavo tarpinėje lygoje – 2 geriausios pavasario komandos patekdavo į rudens 8 komandų pirmenybes. 1998 m. rudenį lygoje ėmė žaisti 8 komandos, nuo 2005 metų – 10 komandų.
Petras Pučkorius

Petras Pučkorius (1943 m. kovo 30 d. Juodupio k., Klaipėdos r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija

1961–1965 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos technikume (dėst. A. Kvedaraitė). 1965–1972 Salantų kultūros namų meno vadovas ir mišriojo choro dirigentas – parengė 1970 respublikinei dainų šventei. 1972–1979 Salantų vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. Mišrusis choras 1977 respublikinės moksleivių dainų šventės konkurso laureatas, 1976 respublikinėse mokyklų chorų varžybose pelnė antrąją vietą, o 1979 analogiškose varžybose pirmąją. Meniškai tada nuskambėjo Pasveikinimo choras išV. Klovos operos „Pilėnai“, Valstiečių choras iš B. Smetanos operos „Parduotoji nuotaka“, R. Schumanno „Čigonai“ ir lietuvių kompozitorių dainos. 1976 ir 1978 respublikiniuose „Dainų dainelės“ konkursuose vyresniųjų klasių vaikinų vokalinis ansamblis pelnė laureatų vardus, mišrusis vaikų vokalinis ansamblis 1978 „Dainų dainelės" konkurso laureatas. Mokykloje mokytojas įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą.
Nuo 1979 rudens Skuodo vaikų darželio „Žilvitis“ muzikos vadovas – jo paruoštas mergaičių vokalinis ansamblis 1980 „Dainų dainelės" konkurso laureatas. 1983 grįžęs į Salantų vidurinę mokyklą, pedagogas vadovavo jaunučių, jaunių ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriajam chorui (50-60 dalyvių) bei vokaliniams ansambliams. 1985 respublikinės dainų šventės konkurse jaunių choras pelnė geriausio kolektyvo vardą. Visus tris chorus mokytojas parengė 1987 respublikinei moksleivių dainų šventei (mišrusis choras gražiai pasirodė ir konkurse). Su žmona D. Pučkoriene 1985 respublikinei dainų šventei parengė Salantų kultūros namų mišrųjį chorą. 1993 Salantuose įkūrė vaikų meno mokyklą ir yra jos vadovas, taip pat mokytojauja ir Salantų pagalbinėje mokykloje, parengė jai muzikos mokymo programą, kuri prigijo ir kitose Lietuvos mokyklose. Kartu su dukra Palmyra vadovauja Salantų kultūros namų mišriajam chorui, vargonininkauja bažnyčioje. Žmona Danutė Pučkorienė irgi muzikos mokytoja – chorvedė. P. Pučkorius – Kretingos rajono ir Žemaitijos krašto dainų švenčių dirigentas, 1993 Lietuvos jaunimo mažosios dainų šventės Vilniuje dirigentas. Dalyvauja metodinėse – mokslinėse konferencijose, veda atviras muzikos pamokas. 1978 apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1987 jam suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas, 1987 apdovanotas Kultūros žymūno ženklu, 1994 suteikta muzikos mokytojo eksperto kvalifikacijos kategorija. Yra Lietuvos muzikų draugijos narys.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Reinoldijus Šarkinas

Biografija

1953–1964 m. mokėsi Siesikų vidurinėje mokykloje. 1968 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą.
1968–1972 m. Vilniaus buitinės chemijos gamyklos „Spindulys“ inžinierius, „Lietuvos buitinės chemijos“ susivienijimo vyresnysis inžinierius, Darbo ir darbo užmokesčio biuro viršininkas. 1972–1980 m. LSSR Švietimo ministerijos Planavimo ir finansų valdybos viršininko pavaduotojas, Buhalterinės apskaitos skyriaus viršininkas, Planavimo ir finansų valdybos viršininkas. 1980–1982 m. Kubos Švietimo ministerijos patarėjas finansų klausimais. 1983–1990 m. LSSR finansų ministerijos Kultūros ir sveikatos apsaugos finansavimo valdybos viršininko pavaduotojas, viršininkas, Biudžeto departamento direktorius. 1991–1995 m. LR finansų ministro pavaduotojas, ministerijos sekretorius.
1992–1995 m. Lietuvos banko valdybos narys. 1995–1996 m. LR finansų ministras. 1996–2011 m. Lietuvos banko valdybos pirmininkas.

Apdovanojimai

2003 m. apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžiumi.
Janas Tenčinskis

Biografija

Įtakingos magnatų Tenčinskių giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Rusios vaivados Mikalojaus Tenčinskio, žinomo kaip „Krakovčikas“ (m. 1497 spalio 26), ir Aleksandros iš Chožovo (m. 1522/1526) sūnus, Lietuvos didžiojo kanclerio ir Vilniaus vaivados Aleknos Sudimantaičio anūkas.
Keletą kartų keliavo į Europą, kur gavo išsilavinimą. Vėliau buvo karaliaus dvare.
1528 metais dalyvavo derybose dėl sudarymo dešimties metų paliaubų su Osmanų imperija.
Janas Tenčinskis buvo vienas turtingiausių Lenkijos žmonių, mirė 1541 metai palikęs Katerinai Laskaitei (m. 1568) ir dviem savo dukterim Sofijai (m. 1588) ir Katerinai (m. 1562) milžinišką turtą.
Artūras Bogdanovas

Biografija

Mokėsi Klaipėdos Gedminų vidurinėje mokykloje, vėliau Klaipėdos Vėtrungės gimnazijoje, kurią baigė 2001 m.
2005 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, kuriame įgijo Nekilnojamojo turto vadybos bakalauro laipsnį. Vėliau 2007 m. tame pačiame universitete įgijo geodezijos ir kartografijos magistro laipsnį.
2006–2007 m. UAB Korporacija „Matininkai“ inžinierius geodezininkas. 2007–2010 m. UAB „Aidila“ inžinierius geodezininkas, Kadastro skyriaus vadovas. 2010–2016 m. UAB „Geosmart“ direktorius.
2016–2018 m. žemės ūkio viceministras. 2019 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.
Vedęs, turi keturis vaikus – Gustę, Gabrielių, Mantą ir Elą.