google/wiki40b huggingface dataset:
Tiffany Thiessen

Aktorės karjera

1987 metais Tiffany Thiessen buvo išrinkta „Miss Junior America“, o po metų laimėjo žurnalo Teen „Great Model Search“ konkursą. Būdama penkiolikos, gavo vaidmenį TV seriale Pagaliau skambutis!. Serialo filmavimas su tęsiniais truko šešerius metus, taip pat buvo sukurti keli TV filmai. Jos herojės Kelly Kapowski vaidmuo padėjo Tiffany Thiessen išgarsėti bei laimėti Best Young Actress titulą 1989 metais.
Pasibaigus šio serialo filmavimui, prodiuseris Aaronas Spellingas davė jai vaidmenį kitame populiariame seriale Beverly Hils, 90210, kur Tiffany Thiessen atliko Valerie Malone vaidmenį.
Dažniausiai ji atlieka kviestinių personažų vaidmenis įvairiuose serialuose bei draminius vaidmenis TV filmuose.

Muzikos vaizdo klipai

Tiffany Thiessen vaidino grupės Vertical Horizont vaizdo klipe “You’se a God bei australų atlikėjo Ben Lee „American Television“.

Režisierės karjera

2005 metais Tiffany Thiessen debiutavo kaip režisierė trumpametražiu filmu Just Pray. Tai buvo pimasis jos įkurtos prodiuserių kompanijos Tit 4 Tat Productions darbas.
Buvo viena iš 1996 metais sukurto TV filmo „Buried Secrets“ prodiuserių.

Asmeninis gyvenimas

Nuo 2001 iki 2003 metų ji buvo susižadėjusi su aktoriumi Richardu Ruccolo, su kuriuo susipažino filmuojant juostą Two Guys and a Girl.
2005 metais liepos 9 dieną ištekėjo už aktoriaus Brady Smitho.
Barbora Sanguška

Gyvenimo aprašymas

Aktyvi ATR politinio gyvenimo dalyvė. Baro konfederacijos metu turėjo pakankamai didelę įtaką pirmųjų konfederacijų paruošimui Lietuvoje. 1769 m. jai patronaujant buvo sukurta Voluinės konfederacija.
Kunigaikščio Povilo Karolio Sanguškos trečioji žmona (nuo 1739 metų).
Po vyro mirties gyveno Varšuvoje, Bielinskių dvare. Savo labdaringa veikla taip pat išsiskyrė Kristina Bielinska, Bona Svidzinska-Granovska, ir Mariana Svidzinska-Lianckoronska. Jų susirinkimus, kuriuose buvo aptarinėjami klausimai apie kovą su visuomenės blogybėmis, aplankydavo netgi pats karalius Stanislovas Augustas Poniatovskis ir kita visuomenės grietinėlė. Be to, Barbora Sanguška skyrė moralės problemoms savo kūriniams ir vertimams iš kitų autorių. Mirė Varšuvoje 1791 metais. Palaidota kartu su vyru Kapucino ordino vienuolyne, Liubline.
Nikolajus Ignatovas

Biografija

Ignatovo išsilavinimas – minimalus: 1934 m. baigė TSKP CK marksizmo-leninizmo kursus. Nuo 1917 m. – Raudonojoje Armijoje, 1921–1932 m. buvo VČK-GPU darbuotojas Dono srityje ir Vidurinėje Azijoje. Dalyvavo represijose prieš kazokus, „nacionalistus“ ir basmačius; nuo 1934 m. – Leningrado fabriko „Goznak“ partinis sekretorius; nuo 1937 m. – VKP(b) Leningrado miesto Lenino rajono komiteto 1-asis sekretorius; nuo 1938 m. – VKP(b) Kuibyševo (dabar – Samara) srities 1-asis sekretorius; kandidatas į VKP(b) CK narius (1939 m.), tačiau 1940 m. pašalintas iš pareigų, o 1941 m. – iš kandidatų į CK narius.
1941 m. – VKP(b) Oriolo srities komiteto skyriaus vedėjas, sekretorius, 2-asis sekretorius, nuo 1943 m. – I-asis sekretorius. Vadovavo partizaniniam judėjimui srityje; nuo 1949 m. – Krasnodaro rajono komiteto 1 -asis sekretorius; nuo 1952 m. spalio mėn. – TSKP CK narys, TSKP CK sekretorius, kandidatas į CK Politinio biuro narius; nuo 1952 m. gruodžio mėn. TSRS paruošų ministras (kartu ir CK sekretorius).
1953 m. kovo 6 d. (po Stalino mirties) N. Ignatovas neteko iškart visų savo pareigų bei narystės CK. Nuo 1953 m. kovo mėn. per metus spėjo užimti šias pareigas – TSKP Leningrado srities komiteto 2-asis sekretorius, Leningrado miesto komiteto 1-asis sekretorius, TSKP CK inspektorius, Voronežo srities komiteto 1-asis sekretorius; nuo 1955 iki 1957 m. – TSKP Gorkio srities (dabar – Nižnij Novgorodo sritis) komiteto I-asis sekretorius.
Nuo 1957 m. iki 1960 m. (vėl) TSKP CK sekretorius, nuo 1959 m. balandžio iki lapkričio mėn. – tuo pačiu ir RTSFR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas; nuo 1957 m. birželio mėn. iki 1961 m. spalio mėn. – TSKP CK Politinio biuro narys; nuo 1960 iki 1962 m. TSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, o nuo 1961 m. iki 1962 m. tuo pat matu TSRS Ministrų tarybos valstybinio paruošų komiteto pirmininkas; nuo 1962 m. gruodžio mėn. vėl RTSFR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo pirmininkas, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininko pavaduotojas.
TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1–7 šaukimų deputatas, Socialistinio darbo didvyris (1961 m.).
Aktyviai dalyvavo partinėse vidaus intrigose. 1957 m. partinės vadovybės krizės metu (V. Molotovo-L. Kaganovičiaus-M. Malenkovo „antipartinės grupuotės" bandymas nušalinti nuo valdžios N. Chruščiovą) vadovavo vadinamajam „dvidešimtukui" – grupei įtakingų TSKP CK narių, kurie atvyko į Kremliuje vykstantį Politinio biuro posėdį ir pareikalavo, kad N. Chruščiovo likimą spręstų ne Politbiuras, o visi CK nariai. 1964 m. buvo vienas svarbiausių N. Chruščiovo nušalinimo nuo TSRS vadovo pareigų, organizatorių. Mirė grįžęs iš valstybinio vizito Čilėje, kur jam įkando nenustatytas nuodingas gyvis.
Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.
Sraigtasparnis

Sraigtasparnis − sunkesnis už orą orlaivis. Sraigtasparnio keliamąją ir į priekį varančiąją jėgą sukuria vieno ar kelių variklių sukamu vienu ar keliais sraigtais. Sraigtas susideda iš kelių menčių.
Sraigtasparnius dažnai painioja su malūnsparniu (autožiru), tačiau pastarojo keliamąją jėgą sudaro pasyviai besisukantis sraigtas, kurį įsuka aptekantis oras, kai malūnsparnis juda pirmyn dėl priekin varančių variklių darbo.

Konstrukcija

Sraigtasparnio konstrukcija gali būti įvairi, priklausomai nuo jam skiriamų uždavinių. Pagrindinė sraigtasparnio konstrukcijos sąlyga yra jos atsparumas vibracijai, sukimo ir giroskopiniams momentams, kurie susidaro nuo keliamojo ir uodeginių sraigtų. Taip pat labai svarbu, kad sraigtasparnio konstrukcija būtu atspari ją veikiančioms jėgoms ir poveikiams.
Klasikinę sraigtasparnio konstrukciją sudaro: liemuo (fiuzeliažas), keliamieji sraigtai, jėgainė ir važiuoklė. Iš visos konstrukcijos galime išskirti sraigtasparnio jėginę konstrukcinę dalį, ant kurios yra išdėstoma ir tvirtinama jėgainė, pagrindinis reduktorius arba keli reduktoriai (priklausomai nuo sraigtasparnio schemos), variklis ir uodeginis reduktorius, prie kurio tvirtinamas uodeginis sraigtas.
Sraigtasparnio jėginei konstrukcinei daliai keliami ypač dideli reikalavimai, nes nuo jos tvirtinimo priklauso visos konstrukcijos atsparumas vibracijai, sukimo ir giroskopiniams momentams, kurie atsiranda užvedus sraigtasparnio variklį ir tęsiasi viso skrydžio metu.
Sraigtasparnio liemuo taip pat yra jėginė konstrukcija. Lakūnu kabina gali būti įjungta į sraigtasparnio jėginę konstrukciją arba prie jos tiesiog pritvirtinta, kaip vienas jėgainės elementų.

Kuras

Sraigtasparniai naudoja dviejų rūšių kurą:
100LL AvGas – aviacinis kuras (Aviation Gasoline, dar žinomas kaip aviacinis spiritas [UK]), naudojamas lengvuose sraigtasparniuose. Tokį kurą vartojantys sraigtasparniai dažniausiai skirti atlikti nedidelėms užduotims (silpni variklio pajėgumai) arba asmeniniam naudojimui.
Jet A – dažniausiai naudojamas kuras reaktyviniuose varikliuose ir turbosraigtasparniuose. Šis kuras yra ganėtinai pigus (4 kartus pigesnis už 100LL AvGas kurą), tačiau jo sraigtasparniai suvartoja palyginus daug – ypač sunkieji sraigtasparniai, skirti atlikti didelio masto užduotis (gelbėtojų, ugniagesių ir t. t. sraigtasparniai).

Savybės

Sraigtasparnis gali pakilti ir nutūpti vertikaliai. Gali kaboti ir apsisukti vietoje, skristi atbulas ar į šoną. Sraigtasparniai skrenda lėčiau nei lėktuvai. Greičio rekordą pasiekė anglų sraigtasparnis „Westland Lynx“ – 400 km/h. Daugumos sraigtasparnių kreiserinis greitis yra apie 250 km/h. Pasiekto aukščio rekordas – 13 716 m. Paprastai sraigtasparniai nepakyla aukščiau 5 000 m. Degalų sąnaudos didesnės nei lėktuvo.
Šiaurinis plačialūpis raganosis

Ol Pedžetos draustinis

Populiacija zoologijos soduose mažėja, o nelaisvėje šiauriniai plačialūpiai raganosiai retai susilaukia palikuonių. Šiuo metu išlikusios tik dvi 
patelės: Najin, gimusi nelaisvėje 1989 m., jos tėvas buvo Sudanas. Kita patelė Fatu, yra Najin duktė, taip pat gimusi nelaisvėje 2000 m. Jos tėvas buvo Fautas. Abi patelės nuo 2009 m. gyvena Ol Pedžetos draustinyje, į kurį buvo atgabentos oro transportu iš Čekijos, Dvūr Kralovės zoologijos sodo. Kartu su jomis iš Čekijos buvo pervežti ir du patinai Sunis ir Sudanas. Po transportavimo į Keniją, šie keturi raganosiai buvo nuolat stebimi specialistų ir darbuotojų, gyveno specialiai sukurtuose aptvaruose. Aklimatizacijai praeiti jiems buvo sukurtos 400 × 400 m dydžio saugios zonos. Kad gyvūnai nepatirtų sužalojimų sąveikaudami tarpusavyje, jiems buvo patrumpinti priekiniai ragai, be to, taip suteikta galimybė atgauti natūralias formas. Gyvenant nelaisvėje ragai buvo užaugę dideli ir įgavę lenktas formas, raganosiams juos daug trinant į aptvėrimų kliūtis. Tuo pačiu jiems turėjo būti ir saugiau, nes tokiu būdu mažiau traukė brakonierių dėmesį (juodojoje rinkoje kilogramas ragų kainuoja $50 000). Įrengti radijo siųstuvai ant gyvūnų, kad būtų galima atidžiau stebėti jų buvimo vietas. Ginkluoti sargybiniai juos saugojo visą parą. 
Raganosis Sunis, 1980 m. gimęs Dvūr Kralovėje, 2014 m. nugaišo Ol Pedžetos draustinyje dėl natūralių priežasčių. Sudanas, laukinėje gamtoje sugautas 1975 m., gyvenimą baigė 2018 m. kovo 19 d. Draustinio veterinarai buvo priversti jį užmigdyti. 2017 m. į vieną iš kojų įsimetė infekcija, gyvūno būklė prastėjo, nepaisant dedamų pastangų išgydyti. Raganosis buvo jau  pasenęs, kentė skausmus, nebegalėjo atsikelti. Paimta genetinės medžiagos, tikintis ateityje pratęsti populiacijos gyvavimą.
Hansabank Group

Hansabank grupė (angl. Hansabank Group) – finansų grupė, valdanti apie trečdalį Baltijos šalių finansų rinkos. Grupė koncentruojasi į paslaugų teikimą savo klientams – Baltijos ir Skandinavijos šalių bei Rusijos įmonėms.
Grupė aptarnauja beveik 4 mln. klientų (apie 2 mln. Lietuvoje). Joje dirba 6 000 darbuotojų (apie 2 500 – Lietuvoje).
„Hansabank“ grupės strategija Rusijoje apima verslo bankininkystę ir prekybos finansavimo paslaugas Maskvos, Sankt Peterburgo ir Kaliningrado regionuose. Jai nuo 2005 kovo mėn. priklauso Rusijos bankas Kvest.
Pirminis viešas siūlymas

Pirminis viešas siūlymas (angl. Initial Public Offering, IPO) – pirminis viešas akcijų siūlymas visuomenei. Tai yra tradicinė investicinių bankų veiklos sritis.

Vykdymas

Viešas siūlymas vykdomas emitentui (bendrovei) sudarant sutartį su tarpininku, kuris, ištyręs paklausą, nustato išleidžiamų vertybinių popierių kainą ir po to juos platina investuotojams. Viešąjį akcijų siūlymą gali daryti tik akcinės bendrovės ar jų akcininkai, o uždarosioms akcinėms bendrovėms tą daryti draudžiama. IPO procesas gali trukti beveik pusę metų. O akcijų platinimas – paprastai 2–3 savaites.
Pirminis viešas siūlymas daugiau siejamas su pirminiu viešuoju akcijų siūlymu, tačiau viešai platinamos gali būti ir obligacijos ar kiti vertybiniai popieriai. Pirminis viešasis akcijų siūlymas yra tada, kai bendrovė, kurios akcijos iki tol nebuvo kotiruojamos biržoje, išleidžia akcijas į pirminę apyvartą ir viešai pasiūlo įsigyti daugeliui investuotojų. Viešąjį akcijų siūlymą gali daryti ir bendrovė, jau esanti biržoje. Toks procesas vadinsis antriniu akcijų siūlymu (angl. secondary public offering). IPO galimas ir tuo atveju, kai viešajam siūlymui akcijas išleidžia ne pati bendrovė, o jas viešai parduoda vienas ar keli stambieji akcininkai (angl. offer for sale).
Emitento tikslas – bendrovei pritraukti papildomo kapitalo. Be to, gali būti siekiama platesnės reklamos, nustatyti akcijų kainą, didinti bendrovės skaidrumą, sukurti pastovų savininkų ratą ir kt.

Pasirengimas

Viešajam akcijų siūlymui vykdyti samdomi investicijų bankininkai, o šie į pagalbą pasitelkę teisininkus parengia viešojo siūlymo dokumentą, vadinamą prospektu (Prospektas – dokumentas, kuriame pateikiama informacija apie naują vertybinių popierių emisiją. Jame pateikiama smulki bendrovės finansinė ataskaita ir informacija apie tai, kaip bus panaudotos už akcijas gautos pajamos.). Prieš rengiant prospektą, daromas bendrovės, kurios akcijos bus platinamos, išsamus teisinis, finansinis ir verslo patikrinimas. Per jį surinkta informacija vėliau skelbiama minėtame prospekte. Jį tvirtina Vertybinių popierių komisija. Dokumente pristatoma įmonė, nurodoma, kokios akcijos ir kokia tvarka parduodamos. Bendrovė turėdama patvirtintą prospektą kreipiasi į visuomenę, siūlydama jai įsigyti akcijų.
Rinkos tyrimams vykdyti yra parengiamas preliminarus prospektas, kuriame išdėstoma visa investuotojui svarbi informacija apie emitentą bei išleidžiamus vertybinius popierius ir šį prospektą pateikus atitinkamai priežiūros institucijai, organizuojami susitikimai su potencialiais investuotojais, pristatoma emisija. Atsižvelgiant į investuotojų bei analitikų siūlymus, nustatoma optimali vertybinių popierių kaina.
Nustačius kainą ir patvirtinus galutinį prospektą toliau vykdomas vertybinių popierių pasirašymas, kurio tvarka priklauso nuo tarpininko ir emitento tarpusavio sutarties pobūdžio.
Mažasis Nemo

Mažasis Nemo (angl. Little Nemo) – pagrindinis Vinsoro Makėjaus (Winsor McCay) (1871-1934) sukurto komikso, kas savaitę spausdinto laikraščiuose „Niujorko šauklys“ (New York Herald) ir „William Randolph Hearst's New York“ nuo 1905 m. spalio 15 d. iki 1913 m., veikėjas. Pirmoji piešinių serija buvo pavadinta „Mažasis Nemo Miego Šalyje“ (Little Nemo in Slumberland), vėliau – „Mažasis Nemo Nuostabių Sapnų Šalyje“ (Little Nemo in the Land of Wonderful Dreams).
Iskelės apygarda

Iskelės apygarda (turk. İskele İlçesi) – nepripažintos Turkų Kipro respublikos apygarda, esanti šiaurrytinėje Famagustos apygardos dalyje. Teritorija užima didžiąją Karpazo pusiasalio dalį ir beveik iš visų pusių supama Viduržemio jūros, o pietvakarinėje dalyje ribojasi su Famagustos rajonu. Administracinis apygardos centras – Iskelė. Apygardai taip pat priklauso nemaža Rizokarpazo gyvenvietė, kurioje yra pati didžiausia Turkų Kipro graikų bendruomenė (apie 250 Kipro graikų).
Apygardos teritorijoje yra apaštalo Andriejaus kyšulys – pats šiaurryčiausias Kipro salos taškas, kuriame stovi apaštalo Andriejaus vienuolynas.
Apygardoje gyvena 21 978 žmonės (2006 m.), iš kurių 3 977 gyvena Iskelėje.
Low Air

„Low Air“ – organizacija, apimanti ir plėtojanti veiklas: urbanistinio šokio teatrą „Low Air“, Šokio mokyklą „Low Air“, tarptautinį gatvės kultūros festivalį "Urban Essentials”, „Low Air“ menus, dalyvavimą švietimo ir bendruomenės programose. Siekia didinti suvokimą apie Lietuvos gatvės šokio kultūrą per kultūrinių bendruomenių kūrimą, šokio spektaklių pastatymus, pasirodymus, mokymosi galimybių sudarymą bei įvairias socialines programas prieinamas kiekvienam žmogui.
Direktorius Laurynas Žakevičius. Taip pat dirba jo žmona Airida Gudaitė-Žakevičienė.
2013 metais duetas „LowAir“ laimėjo LTV laidos „Šok!“ finalą ir 10 tūkst. litų piniginį prizą.
Buveinės adresas: Taikos g. 53-12, LT-05247; Menų spaustuvė, Šiltadaržio g. 6, LT-01124 Vilnius.

Mokykla

Mokykla rengia gatvės šokių pamokas: hiphopas, house, b-boying, waacking, džiazo šokis, vogue, šiuolaikinis šokis.
Kenitra

Istorija

Senovėje dabartinės Kenitros vietoje buvo finikiečių miestas Thamusida. Romėnų laikais jame pastatyta Veneros šventykla. III a. šis miestas išnyko. Vėliau čia stovėjo nedidelė kasba (įtvirtinta gyvenvietė), o dabartinė Kenitra įkurta 1912 m. prancūzų. Jie pastatė fortą, uostą. 1932–1956 m. miestas pagal jo įkūrėją, generolą Hubert Lyautey vadintas Port Liote (pranc. Port Lyautey). 1942–1991 m. Kenitroje veikė JAV karinė jūrų bazė.
Nėja

Istorija

Nėja įkurta 1906 m., tiesiant geležinkelį. Nuo 1926 m. – miesto tipo gyvenvietė, nuo 1958 m. – miestas.
Arskas

Istorija

Arsko žemė rašytiniuose šaltiniuose minima jau nuo XIV a. antros pusės. Šios žemės valdovais kartais laikomi udmurtai. 1552 m. Arską užėmė rusai, 1606 m. pastatyta tvirtovė. 1781–1926 m. Arskas turėjo miesto statusą. Jis grąžintas 2008 m.
Algimantas Jazdauskas

Biografija

1954 m. baigė Tytuvėnų vidurinę mokyklą, 1959 m. – Vilniaus universiteto Istorijos–filologijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
Nuo 1958 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ korespondentas, 1960–1974 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, skyriaus vedėjas, redakcinės kolegijos narys. Nuo 1974 m. žurnalo „Tarybų darbas“ redaktoriaus pavaduotojas. 1990 m. reorganizavus ši žurnalą, leidinio „Valstybės žinios“ redaktoriaus pavaduotojas, atkurto laikraščio „Lietuvos aidas“ vyr. korespondentas, laikraščio „Bičiulystė“ apžvalgininkas. Nuo 1992 m. laikraščio, nuo 1997 m. žurnalo „Geležinkelininkas“ atsakingasis sekretorius. Daugiausia rašo teisės, dorovės, istorinės praeities tyrimo klausimais – korespondencijas, apybraižas. Apybraižų išspausdino įvairiuose rinkiniuose.
Hieninis šuo

Išvaizda

Plonų, raumeningų ir palyginus ilgų kojų dėka, gali nukeliauti gana tolimus atstumus. Ausys didelės, snukis platus, trumpas. Margas, trumpas kailis neleidžia bėgančiam hieniniam šuniui perkaisti. Vienintelis iš visų šuninių turi priekines kojas su keturiais, o ne penkiais pirštais.
Ghasanas Masudas

Biografija

Gimė Damaske. Masudas dėsto dramą Damasko muzikos ir dramos mokykloje bei Dramos menų aukštesniajame institute. Jis yra vienas iš Arabų-afrikiečių teatro tyrimų centro Tunise įkūrėjų. Ghasanas Masudas daugiausia vaidina Sirijos filmuose ir serialuose. 2005 m. jis atsisakė rolės filme „Syriana“ dėl to, kad filmas, jo manymu, antiarabiškas.
Haubica

Haubica (angl. howitzer, vok. Haubitze, rus. гаубица) – artilerijos pabūklas, skirtas iškilajam šaudymui (vamzdžio pakėlimo kampas iki 70°), neretai iš uždarų pozicijų į nematomą taikinį, kurio vamzdis paprastai trumpesnis, negu patrankos. Haubicos šovinio parakinis užtaisas palyginti mažas, tačiau iššauna palyginti masyvų sviedinį.
Haubicos kaip artilerijos pabūklai užima tarpinę padėtį tarp patrankų ir mortyrų. Patrankų vamzdžiai ilgi, šovinio užtaisai dideli, sviediniai mažesni, pradinis sviedinio greitis didelis, šūvio trajektorija plokščia. Mortyrų trajektorijos itin iškilios. Anglišku terminu mortyra (mortar) vadinami dvejopi gana skirtingi artilerijos ginklai – „tikrosios“ mortyros (vamzdis storasienis, šiuolaikinės užtaisomos per storgalį) ir minosvaidžiai (vamzdis plonasienis, užtaisoma per žiotis). Skiriasi ir jų šaudmenys.
Šiuolaikinių haubicų kalibras būna 105–203 mm, vamzdžio ilgis 15-40 kalibrų, pradinis sviedinio greitis – 300–800 m/s. Kovinė šaudymo sparta – iki 10 šūvių/min., šaudymo tolis – iki 24 km (su aktyviaisiais reaktyviniais sviediniais – iki 30 km).
Haubicos būna traukiamosios ir savaeigės.
Dabar visos bent kiek didesnės kariuomenės turi haubicų. Pvz., Lietuvos kariuomenės artilerijos batalionas (generolo Romualdo Giedraičio artilerijos batalionas) ginkluotas amerikietiška 105 mm haubica M50.

Terminija

Pavadinimas kilo iš čekų žodžio houfnice, kaip senovėje vadino pabūklą akmenims svaidyti.
Rusijoje pirmąsias haubicas vadino gakovnicomis (гаковница), gaufnicomis (гауфница), gafunicomis (гафуница). XVIII a. 7-tą dešimtmetį Rusijoje ėme naudoti haubicas pailgintais vamzdžiais, vadintas vienaragiais (единороги).
Po Pirmojo pasaulinio karo prasidėjo tam tikra painiava terminijoje, kadangi haubicas-patrankas amerikiečiai ėmė vadinti tiesiog haubicomis. Todėl vos ne visus sausumos artilerijos pabūklus imta vadinti haubicomis, nors daugelis jų į haubicas nepanašūs.

Istorija

Europoje haubicos sukurtos XIV a. (Italija, Vokietija), buvo skirtos šaudyti akmenine karteče. XVI a. antroje pusėje haubicos ėmė šaudyti sprogstamaisiais sviediniais.
XIX a. 7-tame dešimtmetyje imta pereiti prie graižtvinių haubicų. XIX a. pabaigoje vis dažniau imta naudoti lauko įtvirtinimus, todėl haubicų poreikis ėmė didėti.
1877–1878 m. Rusijos-Turkijos kare plačiai imta naudoti lauko haubicas, kadangi lauko patrankos netiko naikinti lauko įtvirtinimus. Paskutinį XIX. dešimtmetį daugelis Europos valstybių ginkluotėje turėjo arba lengvųjų (105–127 mm), arba sunkiųjų (149–155 mm) haubicų. O kelios valstybės (pvz., Vokietija), turėjo ir tokių, ir tokių.
To meto haubicos puikiai tiko šaudyti iškiliomis trajektorijomis ir taip naikinti taikinius, pridengtus statinių, kalvų, medžių nuo tiesaus taikymo ugnies. Kitas jų privalumas buvo tai, kad jų sviediniai buvo maždaug dukart galingesni, palyginus su to paties kalibro patrankomis. Pvz., 75 mm lauko patranka svėrė virš tonos ir šaudė sviediniais, kurie sverė beveik 8 kg. Tuo tarpu to meto 105 mm lauko haubica svėrė tiek pat, o jos sviediniai svėrė 16 kg.
Itin plačiai imta naudoti haubicas Pirmajame ir Antrajame pasauliniuose karuose.
Jonas Dielininkaitis

Jonas Izidorius Dielininkaitis, lenk. Jan Delinikajtys (1850 m. liepos 3 d. Miknaičiuose (prie Kudirkos Naumiesčio) – 1926 m. balandžio 25 d. Varšuvoje, palaidotas Povonzkų kapinėse) – Lietuvos ir Lenkijos gydytojas, homeopatas. Aušrininkas, Lietuvių mokslo draugijos narys.

Biografija

1876 m. baigė Marijampolės gimnaziją. Po to studijavo mediciną Varšuvos universitete, buvo išrinktas Lietuvių savitarpio pagalbos draugijos vicepirmininku ir pirmininku. 1881 m. birželio 16 d. gavo gydytojo diplomą, iki 1889 m. dirbo Lomžoje ir Zambruve. 1893 m. pervažiavo į Aleksotą (dab. Kauno miesto dalis), 1897 m. – į Virbalį. 1898 m. pradėjo priiminėti pacientus Varšuvoje kaip gydytojas-homeopatas, iki šiol Lenkijoje vaistinėse galima nusipirkti pagal jo receptūrą sukurtų Dielininkaičio lašų (lenk. Krople Delinikajtysa). Po Pirmojo pasaulinio karo reiškėsi kaip moterų ligų specialistas.
Jonas Dielininkaitis 1912 m. dalyvavo Lietuvių mokslo draugijos suvažiavime Vilniuje. Išaugino du sūnus – Stefaną ir Janušą. Pastarasis dirbo žurnalistu laikraštyje „Kurier Poranny“, taip pat redagavo dvisavaitinį leidinį „Radio dla Wszystkich“.
Hirakata

Istorija

Miestas įkurtas 1947 m. rugpjūčio 1 d., o 2001 m. balandžio 1 d. tapo Japonijos specialiuoju miestu.
Lazerinis taikinio rodiklis

Lazerinis taikinio rodiklis, dar vadinamas lazeriniu taikinio žymekliu (angl. laser designator; rus. лазерный целеуказатель) – lazerinis prietaisas, kurio skleidžiamu koherentinės šviesos spinduliu pažymimas (apšviečiamas) objektas ar kitokia vieta, į kurią turi pataikyti lazeriu valdomas šaudmuo – aviacinė bomba (pvz., Paveway), raketa (pvz., Hellfire) ar artilerijos sviedinys (pvz., Copperhead ar Krasnopol (Краснополь)).
Lazeriniai rodikliai įtaisomi lėktuvuose ar antžeminėse mašinose arba tai gali būti nešiojami modeliai. Taikinį apšviečiant lazeriniu rodikliu, lazerio spindulys yra nematomas. Rodiklis skleidžia ne nuolatinį spindulį, o kodinių impulsų sekomis. Atspindėtą lazerio šviesą pagauna atskriejančio sviedinio ar bombos lazerinis ieškiklis (angl. laser seeker; rus. лазерный определитель), kuris nutaiko sviedinį ar bombą į lazerio spinduliu apšviestą taikinį.
Apšvietimą lazeriniu rodikliu galima aptikti tik specialia įranga. Apsauga nuo taip nutaikomo apšaudymo gali būti speciali dūmų uždanga, kuri sugeria lazerio šviesą.
Black Sabbath

Istorija

Grupę 1968 įkūrė Ozzy Osbourne, Tony Iommi, Geezer Butler ir Bill Ward, visi jau turėję nemažą muzikinę patirtį, įgytą grojant kitose grupėse. Iki 1970, kai išleido pirmąjį albumą („Black Sabbath“), grupė buvo ne itin garsi, kelis kartus keitė pavadinimus. Jau pirmasis albumas padarė įspūdį klausytojams, nes buvo labai netipiškas, niūrus, labai techniškai atliktas. Black Sabbath dainos išsiskyrė satanistiniais tekstais, todėl grupės koncertus netgi buvo bandoma uždrausti, tiesa, tai tik padidino Black Sabbath populiarumą. Iki 1979, kai grupę paliko Ozzy Osbourne, Black Sabbath spėjo tapti ne tik pasaulinio garso grupe, bet ir susilaukti daugybės pasekėjų muzikinėje scenoje (pvz., Grim Reaper) bei tapti faktine Heavy Metal stiliaus kūrėja. Po Ozzy Osbourne išėjimo, grupė ėmė keisti savo stilių, muzika tapo dar sunkesnė, tačiau prasidėjo ir narių kaita. Laikotarpyje tarp 1980 ir 1997 grupėje dalyvavo tokie atlikėjai, kaip Ronnie James Dio, Ian Gillan, Tony Martin, tačiau grupė patyrė nemažai problemų dėl narių alkoholizmo, narkotikų vartojimo bei narių kaitos. Nuo 1997 į grupę galutinai sugrįžo Ozzy Osbourne, išleido albumą „Reunion“, tačiau kol kas buvusio populiarumo grupė dar neatgavo.
Dziamusi

Istorija

Ilgą laiką regione dominavo nanajai ir mandžiūrai. XIX a. haniai įkūrė prekybinį uostą, siekdami įsitvirtinti regione ir apginti nuo Rusijos pretenzijų. Kinijos Liaudies Respublikos metais tapo svarbiu pramoniniu centru.