google/wiki40b huggingface dataset:
Lietuvos bažnytinė provincija

Lietuvos bažnytinė provincija – Romos Katalikų Bažnyčios administracinis teritorinis vienetas Lietuvos teritorijoje tiesiogiai pavaldus Apaštalų Sostui nuo 1926 m. iki 1991 m.

Įsteigimo aplinkybės

Lietuvos bažnytinė provincija buvo įkurta 1926 m. balandžio 4 d., kai popiežius Pijus XI apaštališkąja konstitucija Lituanorum gente paskelbė pertvarkantis tuo metu egzistavusių daugumos Lietuvos bažnytinių struktūrų pavaldumą Mogiliavo arkivyskupijai ir įkuriantis savarankišką Lietuvos bažnytinę provinciją. Juridiškai Lietuvos bažnytinė provincija buvo įteisinta 1927 m. liepos 27 d. Lietuvos ir Vatikano konkordatu.
Lituanorum gente konstitucija Lietuvos bažnytinė provincija buvo sudaryta iš buvusios Žemaičių vyskpijos, kuriai suteiktas Kauno arkivyskupijos statusas ir Lietuvos teritorijoje buvusių Vilniaus ir Seinų vyskupijų dalių. Lietuvos bažnytinės provincijos centras buvo Kaunas, jos vadovu paskirtas arkivyskupas Juozapas Jonas Skvireckas. Bažnytinę provinciją taip pat sudarė Telšių, Vilkaviškio, Panevėžio ir Kaišiadorių vyskupijos bei Klaipėdos prelatūra. 1926 m. balandžio 5 d. paskirti ir naujai įsteigtų Lietuvos vyskupijų vadovai.

Istorija

Iki Lietuvos bažnytinės provincijos įsteigimo Lietuvos katalikų bažnyčia buvo pavaldi keliose valstybėse esančiai bažnytinei administracijai – Mogiliavo ir Varšuvos metropolijoms, o Klaipėdos krašto katalikai administraciškai buvo pavaldūs Varmijos vyskupijai. 1923 m. vyskupas P. Karevičius pavedė vyskupui J. Skvireckui atlikti parengiamuosius Lietuvos bažnytinės provincijos steigimo darbus. 1925 m. Lietuvos vyskupai Lietuvos vyskupų konferencijoje bendrais bruožais nustatė vyspupijų skaičių ir jų ribas. Galutinai vyspupijų ribas, jų suskirtymą į dekanatus ir parapijas užbaigė arkivyskupas Jurgis Matulaitis. 1926 m. vasario 26 d. Lietuvos vyskupų konferencijoje priimtas Lietuvos bažytinės provincijos projektas, kuris netrukus buvo įteiktas popiežiui Pijui XII. Lietuvos vyriausybei pageidaujant, Lietuvos bažnytinė provincija sudaryta taip, kad jos ribos rodytų, jog Vilniaus vyskupijos klausimas dar nėra išspręstas. Steigiant provinciją, buvo panaikinta Seinų vyskpija, vietoj kurios įsteigta Vilkaviškio vyskupija. 1940 m. birželio 26 d. vadinamoji Lietuvos Liaudies vyriausybė konkordatą nutraukė. Lietuvą okupavus, Vatikanas laikėsi okupacijos nepripažinimo politikos todėl vertino, kad diploamtiniai santykiai su Lietuva yra ne nutraukti, tačiau tik sustabdyti. Nuo 1944 m. Lietuvoje sustiprėjo Bažnyčios persekiojimas, vyko kunigų ir tikinčiųjų persekiojimai, areštai, trėmimai į Sibirą. 1991 m. popiežius Jonas Paulius II Lietuvos bažnytinę provinciją pertvarkė į dvi – Vilniaus ir Kauno bažnytines provincijas.
Dow Travers

Pasiekimai

Dow Travers dalyvavo pasaulio kalnų slidinėjimo čempionate, kur užėmė 65 vietą.
Laura Blaževičiūtė

Laura Blaževičiūtė (g. 1981 m. liepos 27 d. Rokuose, Kauno rajonas) – televizijos vadybininkė, „TV3 Lietuva" vadovė.

Biografija

Užaugo inžinierių šeimoje (gimė tuometinio Kauno politechnikos instituto studentų šeimoje). Sesuo Rūta (jaunesnė 5 metais), studentė Anglijoje).
1998 m. baigė Kauno Varpo gimnaziją, 2002 m. – Stokholmo ekonomikos mokyklą Rygoje (Latvija).
2001–2002 m. Švedijos koncerno (žiniasklaidos įmonių grupės) MTG „TV3 Latvija" direktoriaus asistentė, 2002–2005 m. rinkodaros vadovė. 2004 m. stažavosi „Viasat Broadcasting" centre Londone (Jungtinė Karalystė). 2005 m. „Viasat3" rinkodaros vadovė Vengrijoje. 2005–2008 m. „TV3 Lietuva" generalinio direktoriaus pavaduotoja, nuo 2008 m. generalinė direktorė.
Dalyvavo skandale, kai atleido televizijos žinių tarnybos vadovę Jolantą Butkevičienę. Pastaroji apkaltino vadovę, "žurnalistų teisių varžymu", L.Blaževičiūtė teigė, kad pasirašydama kreipimąsi į valstybės vadovus J.Butkevičienė "viršijo įgaliojimus" ir „savivaliavo“.
Vyras Andrius Pranckevičius, advokatas.
Lietuvos radijo ir televizijos asociacijos prezidentė nuo 2009 m. sausio 22 d. (pirmtakas – koncerno „MG Baltic“ žiniasklaidos holdingo „MG Baltic Media“ generalinis direktorius Paulius Kovas, iš pareigų atsistatydinęs savo noru).
Jurgis Krikščiūnas (1919)

Jurgis Krikščiūnas (slapyvardis Rimvydas, 1919 m. rugsėjo 14 d. Samara, Rusija – 1949 m. gruodžio 15 d. Šlynakiemis, Punsko valsčius; palaidotas Suvalkuose (miesto kapinėse, vieta nežinoma)) – vienas Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjų, Dainavos apygardos štabo organizacinio skyriaus viršininkas, j. leitenantas.

Biografija

Tėvas Antanas Krikščiūnas. 1940 m. baigė Karo mokyklą. 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis Kaune. 1940–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo geodeziją. Dalyvavo pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui jaunimo organizacijos veikloje. 1944 m. rudenį suimtas, 9 mėn. kalintas Šiaulių kalėjime; nesudarius bylos paleistas. Nuo 1945 m. rudens Dzūkų rinktinės Kunigaikščio Vaidoto grupės partizanas, būrio vadas. Nuo 1946 m. vasaros Dainavos apygardos Mindaugo kuopos vadas. Atstovavo apygardai 1947 m. sausio 15-16 d. Lietuvos partizanų vadų suvažiavime Tauro apygardos teritorijoje.
Mokėjo rusų, vokiečių ir prancūzų kalbas, buvo pasiųstas į Vakarus. 1947 m. gegužės mėn. su J. Lukša perėjo Lenkijos sieną (grįžo m. birželio 5 d.), Gdanske ir Gdynėje susitiko su pasipriešinimo atstovais užsienyje, perdavė svarbių dokumentų apie TSRS okupuotą Lietuvą ir kovą su sovietiniu režimu, pranešė, kad J. Markulis (slap. „Erelis“) yra MGB agentas. Nuo 1947 m. liepos mėn. Dainavos apygardos štabo žvalgybos ir ryšių skyriaus, nuo 1948 m. – organizacinio skyriaus viršininkas, kartu kurį laiką ir Dzūkų rinktinės vado pavaduotojas. Per kautynes du kartus sužeistas. Daug rašė partizanų spaudoje, rūpinosi jos techninėmis priemonėmis, platinimu; rinko medžiagą apie sovietinių okupantų nusikaltimus. 1949 m. pavasarį Pietų Lietuvos partizanų srities vadovybės pasiųstas į Vakarus turėjo informuoti apie Lietuvos partizanų vyriausiosios vadovybės – LLKS įkūrimą, vežė medžiagos apie sovietinės valdžios represijas, apie partizaninį karą ir kitką. Pakeliui į Varšuvą ją atėmė Lenkijos saugumo darbuotojai. Iš atminties atkūręs dingusią medžiagą, paštu išsiuntė Vakaruose esančiam Juozui Lukšai-Daumantui, kuris su Vyriausiuoju Lietuvos išlaisvinimo komitetu parengė memorandumą Jungtinėms Tautoms. Apsupti komunistinės Lenkijos pasienio kariuomenės žuvo bunkeryje kartu su partizanu Vytautu Prabuliu-Žaibu Šlynakiemio kaime 1949 m. gruodžio 15 d.
Augustinas Janulaitis

Biografija

Kilęs iš 13 vaikų šeimos. Seserys Julija Biliūnienė ir Veronika Alseikienė, brolis Pranciškus Janulaitis. 1886 m. Augustinas įstojo į Šiaulių gimnaziją, bet 1893 m. už lietuviškos spaudos laikymą ir pogrindinę veiklą pašalintas. 1896 m. baigė Rygos gimnaziją. 1896–1900 m. studijavo teisę Maskvos universitete, iš jo du kartus buvo pašalintas.
1899 m. rugpjūčio 8 d. dalyvavo pirmojo lietuviško spektaklio „Amerika pirtyje“ pastatyme Palangoje, pats 1900 m. sausio 16 d. vaidino jo pastatyme Liepojoje. 1896–1901 m. bendradarbiavo varpininkų leidiniuose „Ūkininkas“ ir „Varpas“ (Žmogaus ir A. Juodvalkio slapyvardžiais), nuo 1898 m. – „Vienybėje lietuvninkų“ ir kt.
1900–1901 m. kalintas Liepojoje. Sužinojęs, kad nuspręsta jį ištremti į Sibirą, pabėgo į Tilžę, kur 1902–1905 m. redagavo „Darbininkų balsą“.  Nuo 1901 iki 1923 m. LSDP narys, buvo renkamas CK nariu (slapyvardis J. Lizdeika).
1903–1905 m. studijavo Berno universitete. 1906 m. su padirbtu pasu pagautas prie sienos ir Vilniaus apygardos teismo nuteistas 10 mėn. kalėjimo už lietuviškos literatūros gabenimą. Atlikęs bausmę, jau tikrąja pavarde grįžo į Maskvą tęsti studijų universitete ir 1907 m. jį baigė. 1908 m. su M. Biržiška redagavo „Žariją“, bendradarbiavo leidiniuose „Vilniaus žinios“, „Lietuvos žinios“, „Visuomenė“. Dirbo advokatu, 1912 m. tapo prisiekusiuoju advokatu tame pačiame Vilniaus apygardos teisme.
1916–1917 m. vokiečių internuotas Čersko karo belaisvių stovykloje. 1918 m. dirbo „Darbo balso“ redakcijoje. 1918 m., Augustinui Voldemarui išvykus į Paryžių vadovauti Lietuvos delegacijai Taikos konferencijoje, ėjo užsienio reikalų ministro pareigas. Likęs Vilniuje, Vinco Kapsuko suimtas.
1919–1925 m. Lietuvos Vyriausiojo tribunolo teisėjas, 1924 m. – pirmininkas. Nuo 1922 m. Lietuvos universiteto Teisės fakulteto Istorijos katedros vedėjas, 1924 m. – ordinarinis profesorius, 1932 m. – Garbės daktaras, 1935 m. – dekanas Kaune, nuo 1939 m. – Vilniaus universitete. Be to, dėstė Aukštuosiuose karininkų kursuose, nuo 1936 m. – Dotnuvos žemės ūkio akademijoje.
1922–1925 m. Valstybinės archeologijos komisijos pirmininkas. Redagavo Istorijos draugijos organą „Praeitis“ (1 t. išėjo 1930 m., 2 t. – 1933 m.). 1924–1939 m. redagavo VDU „Teisės fakulteto darbus“ (10 tomų).
1945 m. – Vilniaus universiteto Istorijos filologijos fakulteto dekanas, vėliau – LTSR Mokslų akademijos tikrasis narys.
Iki 1908 m. parašė daug straipsnių politinėmis temomis. Išvertė Karlo Markso „Manifestą“ (išleido Martynas Jankus). Po 1908 m. parašė daug istorinių tyrinėjimų darbų, parengė spaudai Jono Biliūno raštus, vertė Ibseno, Dostojevskio knygas. Spaudoje pasirašinėjo Žmogaus ir kitais slapyvardžiais.
Auksinis rublis

Auksinis rublis – Rusijos imperijos piniginis vienetas, kursavęs nuo 1897 m. iki 1917 m. (kai kuriuose pasaulio regionuose iki XX a. 3-ojo dešimtmečio vidurio).
1897 m. – 1899 m. metais finansų ministras Sergеjus Vitė atliko pinigų reformą, po kurios Rusijoje buvo įvestas aukso standartas. Pinigai buvo grindžiami auksu (vietoje anksčiau naudoto sidabro), atsižvelgiant į pasikeitimus pasaulinėje rinkoje.
Auksinis rublis pakeitė sidabrinį ir buvo prilygintas 0,774235 g. švaraus aukso. 10 rublių monetoje aukso buvo net 7,7 g. To meto aukso standartas buvo: 1 JAV doleris – 1,5 g, 1 Didžiosios Britanijos svaras – 7,3 g, frankas – 0,29 g, 1 markė – 0,35 g aukso. Tai yra vienas Rusijos rublis buvo du kartus „lengvesnis“ negu JAV doleris ir du kartus vertingesnis negu Vokietijos markė.
Buvo išleistos 5, 7,5, 10 ir 15 rublių monetos.
Aukso monetos laisvai cirkuliavo kartu su banknotais. Lygiagretus auksinių ir popierinių pinigų judėjimas pasižymėjo stabilumu. Jį palaikė pastovus balansas tarp aukso atsargų ir banknotų masės. Pagal tuometinį įstatymą popierinių pinigų negalėjo būti daugiau nei 300 mln. Laisvas auksinių pinigų judėjimas nesukeldavo ažiotažo auksinėms monetoms. „Geltonuosius“ net buvo bandoma pirmiau išleisti, kaip nepatogius apyvartoje.
1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui popieriniai pinigai nebuvo keičiami į auksą. Auksinės monetos liko pas žmonės kaip lobis, o banknotai prarado vertę. TSRS laikais valdant Nikitai Chruščiovui buvo įvestas įstatymas, kuris už spekuliaciją plačiu mastu, tarp jų ir auksiniais rubliais, numatė net mirties bausmę. Pasikeitus TSRS įstatymams, auksiniai rubliai buvo plačiai naudojami kaip žaliava auksiniams dantims gaminti.
Australijos lietuvių draugija

Australijos lietuvių draugija – Australijos lietuvių visuomeninė organizacija, veikusi 1929–1950 m.

Istorija

Australijos lietuvių draugija įkurta J. Jasiūno ir V. Dapkaus iniciatyva Sidnėjuje. Siekė palaikyti artimesnius ryšius tarp lietuvių. 1933 m. turėjo apie 100 narių. Rengė tautinių švenčių minėjimus, vakarėlius, prenumeravo laikraščius ir žurnalus „Lietuvos aidas“ ir „Trimitas“, „Keleivis“ (iš JAV). Ilgainiui Australijos lietuvių draugijos skyriai įsikūrė Adelaidėje, Batherste, Bičvorte, Bonegiljoje, Brisbene, Kanberoje, Melburne, Gretoje ir Vumeroje. Australijos lietuvių draugija bendravo su Australijos estais ir latviais. 1950 m. perorganizuota į Australijos lietuvių bendruomenę.
Tačanovskio kragas

Aprašymas

Paukštis užauga iki 35 cm, turi tamsiai pilką karūną, kuri tęsiasi per pakaušį iki juodos nugaros. Prie veido apačios turi baltos spalvos plunksnas, kaklas ir apatinė kūno dalis – taip pat šviesi. Paukštis turi šviesias raudonas akis.Suaugusiųjų galvos pusėje yra sidabrinės pilkos plunksnos, kurių neturi jaunikliai.
Oktilijonas

1 000 000 000 000 000 000 000 000 000 (oktilijonas), arba tūkstantis septilijonų, yra natūralusis skaičius, lygus 10²⁷.
Leonardus Syttin

Leonardus Syttin (g. 1892 m. vasario 3 d. Vilniuje – ?) – Lietuvos šaulys iš Vilniaus gubernijos, atstovavęs Rusijos imperijos rinktinę 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Adventur

„Adventur“ – nuo 2013 m. rengiama kasmetinė, tarptautinė turizmo, kelionių ir aktyvaus laisvalaikio paroda, vykstanti Vilniuje, LITEXPO parodų salėje. Didžioji dauguma parodos dalyvių – kelionių organizatorių ir agentūrų atstovai.
2017 m. Sausio 20–22 dienomis Vilniuje vykusiame renginyje dalyvavo 300 dalyvių, pristatytos 27 šalys. Statistika rodo, jog pastarąją parodą aplankė rekordinis skaičius lankytojų – beveik 30 tūkst. žmonių, jiems parduota iš kiekvieno dalyvio nuo kelių šimtų iki tūkstančio kelionių.
Šateikiai

Istorija

Pirmą kartą minimi 1594 m. Nuo XVII a. minimas Šateikių dvaras. Apie 1700 m. pastatyta koplyčia, 1776 m. medinė Šateikių bažnyčia.
LTSR metais kaimas buvo Šateikių apylinkės centras, tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.
Katanga

Istorija

Po bantų migracijų visa teritorija buvo apgyvendinta bantų genčių. Svarbiausios tarp jų buvo balubai, balundai, sangai, hembai, tumbvai, bembai. Katangos teritorijos – vienas iš svarbiausių Užsachario Afrikos civilizacijos židinių. Jau V a. centrinėje Katangoje susiformavo aukšto lygio Upembos kultūra, kurios gyventojai vystė platų prekybinių ryšių tinklą. Pradedant XVI a. pabaiga, šios kultūros įtakoje atsirado pirmieji valstybiniai junginiai – Lubos (šiaurinė Katanga), Lundos (rytų Katanga), Kazembės (pietinė Katanga) karalystės. Jose susiformavo sudėtingos politinės struktūros, sudievintų valdovų kultas, slaptos religinės organizacijos.
XIX a. viduryje šios imperijos pasiekė didžiausią ekspansijos lygį, o vėliau jas nusilpnino mfekanė (klajoklių tautų antpuoliai iš pietų) bei suahilių ir njamvezių pirklių hegemonija. Teritorijoje įsitvirtino efemeriškos vergvaldinės Garaganzės, Msirio, Tipu Tip imperijos.
Pačioje XIX a. pabaigoje, kolonijinėms valstybėms dalijantis Afriką, didžiuma šių valstybių teritorijų priskirta Belgijai ir tapo Laisvosios Kongo valstybės dalimi, o vėliau – Belgijos Kongo dalimi. Jau 1924 m. suformuota Katangos (nuo 1947 m. – Elizabetvilio) provincija, kurios teritorija beveik nekito nuo to laiko. Jos administracinis centras buvo Lubumbašis (belgų laikais vadintas Elizabetviliu).
PO KDR nepriklausomybės 1960–1963 m. buvo pasiskelbusi separatistinė Katangos Valstybė, kuri vėliau inkorporuota į KDR sudėtį. 1971–1997 m. teritorija vadinta Šabos provincija. Pagal 2005 m. konstituciją de jure numatyta, kad Katanga bus padalinta į 4 provincijas (Tanganika, Aukštutinė Katanga, Aukštutinis Lomamis ir Lualaba), tačiau de facto šis padalinimas nėra atliktas.

Geografija

Paviršius daugiausia kalvotas, apaugęs miškais ir savanomis. Šiaurėje leidžiasi į Kongo baseiną, o pietuose ir rytuose kyla į aukštumas ir kalnus (Katangos plynaukštę). Svarbiausios upės – Lualaba, Luvua, Lukuga, Luapula, Sankuru, Kasajus. Į provincijos teritoriją patenka dalis Mveru, Tanganikos ežerų, telkšo Upembos ežeras. Katanga yra svarbi vario, kobato ir kitų naudingųjų iškasenų gavybos sritis.
Žaliasis pasaulis

Žaliasis pasaulis – nepriklausomas aplinkosauginiam švietimui skirtas savaitraštis, leidžiamas nuo 1990 m. rugsėjo mėn. Vilniuje.

Istorija

Įsteigtas kaip savaitraštis, pradžioje ėjo pavadinimu „SOS: laikraštis ne vien ekologams“. Įsteigė bei leido tuometinis Aplinkos apsaugos departamentas. 1991 m. sausio mėnesio laikraščio „SOS“ Nr. 2 (10) tiražas, nespėjus redakcijai laikraščio atsiimti iš spaustuvės Vilniuje, Spaudos rūmuose TSRS kariuomenės sunaikintas. Nr. 3 (11) išėjo spausdintas senoje spaustuvėje, Maironio gatvėje primityvia spausdinimo technika. Dalis šio laikraščio tiražo dalinta nemokamai Vilniuje, Nepriklausomybės aikštėje, Parlamentą gynusiems žmonėms. Paskutinis numeris tokiu pavadinimu – Nr. 51 (109) išėjo 1992 m. gruodžio 17-24 d.
Nuo 1993 m. sausio 1 d. mėnraštis „Žaliasis pasaulis“, leidinio steigėju ir leidėju tapo viešoji įstaiga „Ekologinio švietimo centras“. 1997 m. ėjo šešiolikos puslapių dukart per mėnesį, 1998 m. – kas 10 dienų (rugpjūtyje nebuvo leidžiamas), nuo 1999 m. sausio 1 d. vėl eina keturis kartus per mėnesį kaip savaitraštis. Tiražas 1990 m. – 13 100 egz., 1997 m. – 3500 egz., 2010 m. 2100 egz., platinamas tik prenumeratoriams. 
Rašo gamtos apsaugos, ekologijos teorijos ir praktikos klausimais. 
Bendradarbiavo Valentinas Baltrūnas, Dalia Brazauskienė, Zenonas Butkevičius, Leonardas Grudzinskas, Vytautas Leščinskas, Danius Lygis, Selemonas Paltanavičius, Alvidas Remesa, Evaldas Vėbra ir kiti
Pionierių narų padaliniai

Pionierių narų padaliniai (portug. Destacamentos de Mergulhadores Sapadores) – Portugalijos karinio laivyno kovos narų padaliniai.
Pionierių narų dalinys buvo sukurtas 1972 m. pabaigoje, vykstant Portugalijos kolonijiniam karui. Jo prireikė Gvinėjos jūrų gynybos vadovybei operatyvinėms užduotims vykdyti. Dalinys buvo išformuotas 1975 m. panaikinus šią vadovybę. Po to užsiimti operatyvine narų veikla buvo paskirta Narų mokykla (Escola de Mergulhadores).
1-asis pionierių narų dalinys (Destacamento de Mergulhadores Sapadores Nº1) buvo atkurtas 1988 m. birželio 1 d. Tada prireikė dalinio, galinčio užsiimti kariniu nardymu. Veikla, kuria domėjosi viešuomenė, t. y., nuskendusių laivų ir pan. objektų traukimas, paieškos ir gelbėjimo operacijos buvo paliktos Narų mokyklai.
1995 m. sausio 1 d. buvo suformuotas 2-asis pionierių narų padalinys (Destacamento de Mergulhadores Sapadores Nº2). Visas realus narų darbas nuo tada priskirtas pionierių narų padaliniams. Narų mokyklai paliktas tik narų mokymas.
Abu padaliniai bazuojasi Povandeninio laivyno pastatuose Alfeitės laivyno bazėje. Administraciniu požiūriu jie pavaldūs laivyno administracinei vadovybei, o operatyviniu požiūriu – laivyno operatyvinei vadovybei Qeiras'e.
Hubertas Motiejus Rajeckas

Biografija

1965 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zootechnikas.
2000-2011 m. Skuodo rajono savivaldybės žemės ūkio skyriaus vyr. specialistas. Pensininkas.
1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Skuodo rajono skyriaus narys.
2003 m. trumpai ir nuo 2011 m. Skuodo rajono savivaldybės tarybos narys. 
Medžiotojų būrelio, Skuodo sveikatinimo draugijos narys. Žmona Stanislava, vaikai Tomas, Dalia.
Struktūrinis filmas

Struktūrinis filmas (angl. structural film) buvo eksperimentinio filmo judėjimas, prasidėjęs 1960 m. JAV.

Apžvalga

Terminas suteiktas kino istoriko ir kritiko P. Adams Sitney, pastebėjusio, jog menininkai Michael Snow, Hollis Frampton, George Landow, Owen Land, Paul Sharits, Tony Conrad, Joyce Wieland, Ernie Gehr, Kurt Kren ir Peter Kubelka atitolo nuo sudėtingų ir kompleksiškų kino filmo vaizdinių, rodytų tokių menininkų kaip Sidney Peterson ir Stan Brakhage. Struktūrinio filmo kūrėjai siekė supaprastintos išraiškos ir didžiausią dėmesį skyrė vaizduojamoms formoms, palikdami turinį antraeiliu. Fluxus judėjimo pradininkas Jurgis Mačiūnas pažymėjo, jog pastarosios charakteristikos yra būdingos ir Fluxus filmams.
Joginta Kelmė

Namų aikštė

Per tuos metus namų rungtynes ekipa žaidė Kelmėje, Tytuvėnuose ir Užventyje.

Tarptautinės varžybos

1996 m. Baltijos moterų lygoje kovojo su ekipomis iš Estijos, Latvijos ir Telšių „Žemaitija“.
Liubavos žemė

Liubavos žemė (prūs. Lubawa, lot. terra Lubavia), Liubava – istorinė vakarų baltų prūsų žemė Kulmo žemės rytuose, Pamedės pietuose, Sasnavos vakaruose ir Mazovijos šiaurėje. Žemės pavadinimas baltiškos kilmės, prūsų kalba loba = slėnis, dauba, atitikmuo latvių kalboje lubene = pieva.

Istorija

Pirmą kartą terra Lubavia paminėta 1216 m. tarp kitų prūsų žemių, kurias užkariavo Vokiečių ordinas. Pagrindinis žemės miestas Liubava paminėtas 1260 m. Liubavos žemė nuolat buvo kryžiuočių ir Lenkijos karalystės karinių ginčų objektas, ją mini 1343 m. Kališo taika ir 1422 m. Melno taika. 1263 m. balandžio mėn. per Didįjį prūsų sukilimą šioje žemėje įvyko Liubavos mūšis, kuriame sukilėliai sutriuškino gausesnę Vokiečių ordino kariuomenę. 1466 m. Torunės taika žemė atiteko Lenkijai, nuo 1569 m. Liublino unijos ją valdė Abiejų Tautų respublika. 1772 m. per Pirmąjį Respublikos padalijimą Liubavą užėmė Prūsijos karalystė, ji priskirta Vakarų Prūsijos provincijai. Nuo 1945 m. žemę vėl valdo Lenkija.
Polimorfizmas

Socialinių vabzdžių polimorfizmas

Socialinių vabzdžių polimorfizmas yra susijęs su kastiniu polietizmu. Polietinės grupės nariai paprastai savo sandara, fiziologija ir elgsena yra prisitaikę savo funkcijoms atlikti. Pvz., kareiviai paprastai būna didesni, stambesnėmis galvomis ir žandais, kai kurių rūšių - turi specialias liaukas, kurios padeda apginti lizdą.

Lytinis dimorfizmas

Dažniausiai skiriasi skirtingų lyčių atstovai, kas siejasi su skirtingu jų vaidmeniu dauginimesi arba lytine atranka.
Grožis, jėga, sveikata

Grožis, jėga, sveikata – Lietuvos kultūrizmo federacijos laikraštis, ėjęs 1989–1991 m. Šiauliuose.

Istorija

Rašė sporto, meno, sveikatingumo, fizinio lavinimosi ir grūdinimosi klausimais. Tiražas 1989 m. – 6500 egz., 1991 m. – 7600 egz.
Redagavo Arūnas Petraitis.
Hjalmar Schacht

Biografija

Būdamas Reichsbanko prezidentu vykdė efektyvias ekonomikos ir finansų reformas, sustabdžiusias hiperinfliaciją ir stabilizavusias markės kursą. XX a. trečiojo dešimtmečio pradžioje padėjo nacistams suartėti su Vokietijos stambiojo kapitalo vadovais. 1930 m. kovo mėn. atsistatydino iš Reichsbanko prezidento pareigų, protestuodamas prieš Jungo planą.
1935 m. gegužės mėn. slaptu įstatymu J. Šachtas paskirtas karinės ekonomikos generaliniu įgaliotiniu ir pradėjo rūpintis šalies ekonomikos parengimu karui. Tuo pat metu užimdamas Reichsbanko prezidento ir ekonomikos reichsministro pareigas darė įtaką markės kurso svyravimams karinei pramonei finansuoti. Iš esmės būtent J. Šachtas sukūrė reicho karinės pramonės, leidusios pradėti pasaulinį karą, pagrindus.
Viešai palaikydamas Hitlerio kursą, J. Šachtas smerkė VNSDP baudžiamąją politiką, armijos ir finansinio elito nušalinimą nuo realios valdžios. 1939 m. rugsėjo mėn. griežtai pasisakė prieš įsiveržimą į Lenkiją, nepritarė karui su TSRS, sakydamas, jog Vokietija pralaimės dėl ekonominių priežasčių. 1941 m. nusiuntė Hitleriui laišką, kritikuojantį jo režimą, netrukus atsistatydino iš reichsministro pareigų. Palaikė santykius su Hitlerio režimo priešininkais.
Žlugus 1944 m. liepos 21 d. sąmokslui prieš Hitlerį, J. Šachtą suėmė ir laikė Dachau koncentracijos stovykloje. 1945 m. gegužės mėn. sąjungininkai iš čia jį išlaisvino, tačiau netrukus Austrijos teritorijoje buvo suimtas ir perduotas Niurnbergo karo tribunolui. 1946 m. spalio 1 d. išteisintas, tačiau 1947 m. sausio mėn. denacifikacijos komisijoje nuteistas aštuonerius metus kalėti.
Iš kalėjimo paleistas 1948 m. rugsėjo 2 d. Dirbo bankininku, įkūrė bankų susivienijimą „Schacht GmbH“ Diuseldorfe ir jam vadovavo. Mirė 1970 m. birželio 3 d. Miunchene.
Valstybės tarnybos departamentas

Istorija

Įkurtas 2002 m. kaip Valstybės tarnybos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Lietuvos Respublikos valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministerijos Valstybės tarnybos departamento pagrindu.
2013 m. departamentas tapo Valstybės tarnybos departamentu, pavaldžiu Lietuvos Respublikos Vyriausybei, ir nuo tų pačių metų ėmė vykdyti atranką į valstybės tarnautojo pareigas Vilniaus apskrityje. 2019 m. įstaiga pertvarkyta į Valstybės tarnybos departamentą prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos, kuri ėmėsi vykdyti atranką į valstybės tarnautojo pareigas visoje Lietuvoje.
Diurvilio jūra

Diurvilio jūra (angl. d’Urville Sea) – pakraštinė jūra Antarktyje, pietų Ramiajame vandenyne, palei Antarktidos krantus tarp 136 ir 148° r. il. Skalauja Adelės žemę. Pietinė dalis yra ledyniniame šelfe, ten gylis neviršija 500 m, o šiaurinėje dalyje – gylis iki 3610 m. Didžiąją metų dalį padengta dreifuojančiais ledais, gausu ledkalnių. Jūros vandens druskingumas siekia 33,7-33,8 ‰.
Diurvilio jūra atrasta 1914 m. Daglaso Mausono ekspedicijos metu. Pavadinta prancūzų keliautojo Žiulio Sezaro Diumon-Diurvilio garbei.