google/wiki40b huggingface dataset:
Juozapas Sosnovskis

Biografija

Juozapas Silvestras Sasnauskas (Sosnovskis) kilo iš bajorų Sasnauskų giminės, herbo „Nalenč“ savininkas. Martyno Sasnausko ir Teofilės Krušinskos sūnus.

Šeima

Juozapas Sasnauskas buvo vedęs Teklę Despot-Zenovičiūtę, su kuria turėjo dvi dukteris, Kateriną ir Liudviką.

Valstybės tarnyba

Įstojęs į Lietuvos kariuomenę, susiejo save su kandidato į sostą Adomo Čartoriskio ir jo pusbrolio, busimo karaliaus Stanislovo ugusto Poniatovskio partija. Čartoriskių palaikymo dėka tapo pasiuntiniu nuo Cholmščinos į seimą, o po to buvo išrinktas elekcinio seimo maršalu ir suvaidino svarbų vaidmenį paskutinio ATR valdovo rinkimuose.
Netrukus po to – kaip apdovanojimą už ištikimybę – gavo Lietuvos lauko raštininko pareigybę, po to 1771 metais tapo Smolensko vaivada, o po 10 metų – Polocko vaivada.
Laikė save magnatu, nuolat siekė gausinti savo valdas, nors tokiu nebuvo.
1775 metais pagal karaliaus privilegiją buvo paskirtas Lietuvos lauko etmonu. Po 5 metų atsisakė pareigų Liudviko Tiškevičiaus naudai.
1762 metais tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi, o 1765 metais buvo apdovanotas Švento Stanislovo ordinu.
Haura

Istorija

Britų Indijos kompanijos Bengalijos taryba 1713 m. nusprendė nuomotis 5 kaimus iš šacho Farroq (Aurangzebo anūko). Haura tarp šių kaimų buvo didžiausia, todėl 1714 m. kompanija visą nuomojamą teritoriją pavadino Haura.
Nerijus Devetinas

Nerijus Devetinas (g. 1979 m. sausio 5 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.

Biografija

Žaidė Sūduva Marijampolė (1996–1997; 2001–2005), Atletas Kaunas (1997–1998; 1999–2000), Vienybė Ukmergė (1999), Atletas-Inkaras Kaunas (2000), Alytis Alytus (2005), Medelyno bėgiai Šiauliai (2011) komandose.
Globulė (astronomija)

Globulė arba Boko globulė yra tamsus dujų – dulkių debesis, kuriame kartais gali vykti žvaigždėdara. Globulės randamos H II srityse, jų masės apie 10–50 Saulės masės, debesų matmenys yra maždaug šviesmečio eilės. Boko globulėse randama molekulinio vandenilio (H₂), anglies oksidų, helio ir apie 1 % (pagal masę) silikatinių dulkelių. Iš Boko globulių dažniausiai susidaro dvinarės arba daugianarės žvaigždžių sistemos.
Pirmasis globules atrado vokiečių kilmės amerikiečių astronomas Bartas Bokas 1947 metais (todėl jos kartais ir vadinamos jo vardu). Kartu su E. F. Reilly jie iškėlė hipotezę, kad tose globulėse vyksta žvaigždėdara Kadangi tamsūs debesys sugeria visą regimąją šviesą, tik 1990 m. infraraudonojo diapazono stebėjimai patvirtino, kad globulių viduje vyksta žvaigždėdaros procesai. Tolesni tyrimai atskleidė, kad kai kuriose globulėse slypi šilumos šaltiniai, kai kuriose yra Herbigo ir Haro objektų, o dar kai kuriose stebimos molekulinės dujų čiurkšlės. Milimetrinio diapazono emisinių linijų tyrimai parodė, kad globulių viduje vyksta medžiagos akrecija į prožvaigždę.
Išoriškai Boko globulės yra vieni šalčiausių objektų (tik apie 3 K). Todėl juos tyrinėjant daugiausia informacijos tikimasi gauti iš infraraudonojo diapazono.
Jungtinių Arabų Emyratų himnas

Neoficialūs himno žodžiai

Gyvuoki tėvyne, kaip gyvuoja emyratų vienybė.

Gyvuoki vardan tautos Kurios tikėjimas – islamas, o vedlys – Koranas.

Sutvirtinau tave Dievo vardu gimtine,

Tėvyne, tėvyne, tėvyne, tėvyne,

Tesergės Dievas per amžius nuo blogio tave

Prisiekėm statyti ir dirbti

Dirbsim nuoširdžiai, dirbsim nuoširdžiai.

Teklestės saugumas, vėliava tekils, o Emyratai,

Arabizmo simbolis.

Visi aukosimės vardan tavęs, savą kraują tau atnešim

Sielas paaukosim tau, gimtine.
• vert. Augustinas Žemaitis
Obolas

Obolas – sidabrinė senovės Graikijos moneta, lygi 1/6 drachmos. Klasikiniuose Atėnuose obolą sudarė 8 chalkai ('varinės monetos'). Du obolai sudarė diobolą.
Pagal Plutarchą Sparta turėjo geležinių obolų, sudarytų iš 4 chalkų. Obolas buvo ir masės vienetas. Senovės Graikijoje obolas sudarė 1/6 drachmos, t. y., apie 0,5 g. Senovės Romoje jis buvo apibrėžtas kaip 1/48 Romos uncijos (0,57 g), bet kaip moneta nebuvo leidžiamas.
Žodis obolas (lot. obolus) kilęs iš gr. obolos 'vinis', panašiai kaip gr. obelos 'iešmas'. Pradžioje obolai buvo vario ar bronzos lydinėliai

Obolas LDK

1545–47 m. kaldintas Vilniaus monetų kalykloje. Masė apie 0,31 g, praba 110, skersmuo 12,5 mm. Averse vaizduota karūnuota Žygimanto Augusto monograma, reverse – Gediminaičių stulpai herbiniame skyde. Abipus skydo – metai. Prilygo 0,5 LDK denaro, todėl kartais vadinamas pusdenariu.

Charono obolas

Mirusiuosius laidodavo su į burną įdėtu obolu. Moneta buvo mokestis, kurį mirusiojo šešėlis Hade turėjo sumokėti keltininkui Charonui už perkėlimą per Acherono upę. Tie, kurie būdavo palaidoti be obolų, būdavo pasmerkti klaidžioti Acherono krantais šimtus metų.
Indijos nacionalinė biblioteka

Kalkutos nacionalinė biblioteka (angl. National Library of India) – didžiausia mokslinė Indijos biblioteka Kolkatoje.

Istorija

Įkurta 1902 m. sujungus Kalkutos viešąją (įkurta 1836 m.) ir Imperatoriškąją (įkurta 1891 m.) bibliotekas. Leidžia leidinius „Indians National Library“, „General Collection Author and Subject Catalogues“.
Zigmas Gaidamavičius-Gėlė

Zigmas Gaidamavičius (slapyvardis Gėlė, 1894 m. gegužės 8 d. Naisiai, Meškuičių valsčius – 1912 m. gruodžio 17 d. Kijevas, palaidotas Sereikiuose, Lygumų valsčius) – Lietuvos poetas.

Biografija

1912 m. baigė Šiaulių gimnaziją, studijavo Kijevo universiteto Istorijos – filologijos fakultete.
Eilėraščius pradėjo spausdinti 1909 m. laikraščiuose „Lietuvos žinios“, „Šaltinis“, „Vienybė lietuvninkų“, žurnale „Aušrinė“. 1912 m. parengė eilėraščių rinkinį „Gėlynas“ (papildytas išl. 1948 m.). Jo poezija išreiškė estetinius XX a. pradžios poslinkius. Kūryba romantinė, atspindi idealų, meilės ilgesį, liūdesį dėl netobulo pasaulio, vyrauja gamtos išgyvenimai, užuojautos vargdieniui, šviesių nuotaikų motyvai.
Nuo 1977 m. kasmet balandžio 26-ąją, poeto gimimo dieną pagal seną stilių, Naisių kolūkio, nuo 1992 m. Šiaulių rajono savivaldybės Kultūros skyriaus skiriama respublikinė Zigmo Gėlės literatūrinė premija už geriausią pirmąją poezijos knygą. Ji įteikiama Naisiuose, kur jo gimtajame name įrengtas Šiaulių rajono literatūros muziejus.
Rokiškio viešoji biblioteka

Istorija

1923 m. vasario 15 d. buvo įsteigtas Kauno centrinio knygyno Rokiškio skyrius, kartu dirbęs ir kaip biblioteka. Pirmosios knygos buvo surinktos iš žmonių, dalis buvo gauta iš apskrities savivaldybės. Biblioteka veikė Nepriklausomybės a. Nr. 3 (Mainelio name), vėliau persikėlė Vytauto g. Nr. 28. 1935-1940 m. biblioteka veikė gydytojo Trifakino name Nepriklausomybės a. 16.
1950 m. biblioteka tapo Rajonine. 1951 perkelta į buvusius grafo Pšezdzeckio rūmus. 1976 m. biblioteka pavadinta Centrine su 56 filialais rajone, perkelta į naujas patalpas Nepriklausomybės a. 16. 
1995 m. prie Vaikų literatūros skyriaus, veikusio Šatrijos g. 5, įkurtas lėlių teatras „Padaužiukai“.
2001 m. pradėta diegti Lietuvos integrali bibliotekų informacinė sistema (LIBIS). 2002 m. atidaryta Interneto skaitykla. 2003 m. įdiegta LIBIS analizinės bibliografijos posistemė. 2004 m. atidarytas J. ir A. Keliuočių studijų centras, įdiegta LIBIS skaitytojų aptarnavimo posistemė.
2006 m. Rokiškio rajono savivaldybės viešoji biblioteka priskirta II bibliotekų grupei. Atnaujinta Rokiškio krašto kultūros žurnalo „Prie Nemunėlio“ leidyba.
2007 m. bibliotekai suteiktas Juozo Keliuočio vardas, įsteigta Juozo Keliuočio literatūrinė premija.
2009 m. rajono bibliotekose pagal projektą „Bibliotekos pažangai“ pradėti kompiuterizuoti viešosios bibliotekos filialai.
2016 m. pradėtos teikti neformaliojo vaikų švietimo paslaugos.
2017 m. rajono bibliotekose dirbo 67 darbuotojai, iš kurių 60 - profesionalūs bibliotekininkai. Viso spaudinių fonde buvo 304 066 egz., iš jų viešojoje bibliotekoje - 75 735 egz.
Camilo José Cela

Camilo Jose Cela (Kamilas Chose Sela, 1916 m. gegužės 11 d. – 2002 m. sausio 17 d.) – ispanų karališkosios akademijos narys, 1989 m. apdovanotas Nobelio literatūros premija.

Biografija

Leido literatūrinį žurnalą Papeles de Son Arnadans. Daug keliavo po Ispaniją.
Kilis (sala)

Kilis (marš. Kōle) – koralinė sala Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės pietinėje dalyje. Yra 48 km į pietvakarius nuo Džaluito, į šiaurės rytus nuo Namdriko.
Sala nusidriekusi pietvakarių–šiaurės rytų kryptimi, jos plotas 0,93 km². Tai viena mažiausių iš Maršalo Salų. Apsupta koralinio rifo.
Iki 1948 m. Kilis buvo negyvenamas. Į jį amerikiečiai atkeldino Bikinio atolo, kuris buvo pradedamas naudoti kaip branduolinių bandymų poligonas, gyventojai. Pradžioje šie žmonės gyveno Kvadžaleino atole palapinėse, bet vėliau buvo nutarta juos perkelti į Kilį. Ši sala pasižymi ribotais resursais, tačiau JAV įsipareigojo jos gyventojams teikti paramą.
2005 m. Kilio saloje gyveno 602 žmonės. Praktiškai visas salos paviršius apgyvendintas. Yra lėktuvų tūpimo takas. Dėl rifo prieplaukos nėra, kroviniai ir žmonės iš laivų gabenami valtimis. Yra dvi bažnyčios, vidurinė mokykla. Verčiamasi kopros eksportu, auginami duonmedžiai, papajos, bananai, cukranendrės. Dėl lagūnos nebuvimo galimybės žvejybai menkos. Dauguma maisto produktų importuojama.
UMF Skallagrímur

Istorija

Klubo futbolo komanda pirmą kartą dalyvavo pirmenybėse 1973 m. Tuo metu žaidė trečios pakopoje.
1996 m. iškovojo teisę žaisti elito divizione. 
1997 m. Úrvalsdeild pirmenybėse buvo debiutinis sezonas aukščiausioje šalies futbolo lygoje. Deja, iš dešimties dalyvių liko devintoje vietoje ir buvo nužeminti į antrą divizioną. Vėliau sekė kritimas į ketvirtą lygmenį. 
Po 2011 m. sezono klubas skelbė, kad nedalyvaus jokiose pirmenybėse sekantį (2012 m.) sezoną, bet vylėsi, kad greitai vėl turės futbolo komandą. 
Naujai suburta komanda 2013 m. dalyvavo 4. deild karla (penktos pakopos pirmenybėse).
Dukstynos akmuo

Istorija

Dukstynos akmuo buvo atgabentas į Ukmergės centrą iš priemiestinio Dukstynos kaimo. Kasant molio karjere prie Šventosios upės, jis buvo aptiktas 7 m gylyje. Su kelių traktorių pagalba akmuo buvo atitemptas į Ukmergės miestą ir 1975 m. čia pastatytas pažymint miesto 750 metų jubiliejų.
1974 m. akmuo paskelbtas geologiniu gamtos paminklu, 1985 m. priskirtas prie rajoninės reikšmės gamtos paminklų.
Sąvartynų dujos

Sąvartyno dujos – dujos susikaupiančios sąvartynuose. Sąvartyno dujos gaminasi dėl cheminių reakcijų ir mikroorganizmų veiklos ir įvairios kilmės atliekų. Dėl pastovios sąvartyno dujų gamybos, sąvartyno viduje auga temperatūra ir kyla slėgis, todėl sąvartyno dujos išsiveržia į atmosferą.

Saugumas

Dėl sąvartyno dujų išsiskyrimo ir jų sudėties paprastai vykdomas sąvartyno dujų monitoringas, kuris leidžia kontroliuoti neigiamus sąvartyno dujų išsiskyrimo ar migracijos atvejus. Be to, kadangi sąvartyno dujose yra daug metano, dideliuose sąvartynuose įrenginėjamos sąvartyno dujų šalinimo sistemos. Tam tikslui panaudojami drenažiniai sluoksniai, drenos ar gręžiniai ir sumontuojama dujų deginimo įranga.

Sąvartyno dujų panaudojimas

Kai ekonomiškai apsimoka sąvartyno dujos deginamos ir naudojamos elektros ir šilumos energijai gaminti. Kadangi išgaunami trys skirtingi sąvartynų dujų tipai (minimaliai išvalytos, vidutiniškai išvalytos ir aukšto išvalymo dujos) tai ir jų panaudojimo galimybės skiriasi. Minimalaus išvalymo dujos gali būti naudojamos energijos išgavimui, bet jos reikalauja specialių korozijai atsparių įrenginių. Vidutiniško išvalymo sąvartynų dujos naudojamos elektros ir šilumos gamybos, autotransporto kurui. Aukšto išvalymo sąvartyno dujos tinkamos kurui, chemijos pramonėje ir tiekimui į bendrąjį gamtinių dujų tinklą.

Lietuvoje

Daugumoje Lietuvos sąvartynų išgaunamos dujos, kurios yra verčiamos į elektros energiją ir parduodamos elektros tinklams arba sudeginamos fakele. Kai kuriais atvejais iš sąvartynų dujų gaminama ir šilumos energija. Kairių miestelyje šiluma tiekiama deginant Kairių sąvartyno dujas. Panevėžyje Dvarininkų sąvartyno dujos verčiamos elektros energija. 2008 m. Kaune atidaryta rekonstruota katilinė, kuri šilumą gamina naudodama biodujas iš Lapių sąvartyno, o pagaminta šiluma aprūpina Domeikavos miestelį. Bendra elektrinės galia siekia 1200 kW, šiluminė – 1504kW. 2013 m. sausį atidaryta Vievio kogeneracinė jėgainė, kuri elektrą ir šilumą išgauna degindama dujas iš Kazokiškių sąvartyno. Jėgainės galia 0,8 MW šilumos ir 0,8 MW elektros energijos.
1987 m. Formulės 1 sezonas

Sezono apžvalga

Nors daugiausiai pergalių (6) sezone pasiekė britas Nigelas Mansellas, brazilas N. Piquet net 11 kartų finišavo ant podiumo, iš jų pelnęs vos 3 pergales, ir bendroje įskaitoje britą aplenkė 12 taškų.
Williams ekipa pasiekė 9 pergales ir aplenkė McLaren bei Lotus ekipas.
Handlangeris

Handlangeris (rus. гандлангер, vok. Handlanger) – padėjėjas, neturintis specialaus pasirengimo; atliekantis „juodus“ darbus pagalbininkas), kitaip – pakanonieris (rus. подканонир), kanonieriaus mokinys (rus. канонирский ученик), patrankininko mokinys (rus. пушкарский ученик) – 1700–1834 m. žemiausio rango artileristas Rusijos kariuomenėje, kanonieriaus, kartais – bombardyro padėjėjas.
Laipsnis pirmą kartą atsirado 1700 m. kuriant artilerijos pulką. Įstatymiškai įteisintas 1712 m. artilerijos nuostatuose ir 1716 m. Karių statute.
San Visentės sala

San Visentės sala (portug. Ilha de São Vicente) – sala Žaliojo Kyšulio respublikoje, Priešvėjinių salų grupėje, tarp Šv. Antano (atskirta San Visentės sąsiauriu) ir Santa Lusijos salų. Plotas 227 km². San Visentė su gretima Santa Luzijos sala sudaro savivaldybę.
Paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta – Monte Verde stalkalnis (725 m). Klimatas tropinis, sausas. Temperatūra per visus metus laikosi apie 24 °C. Lapkričio-liepos laikotarpis sausas ir vėjuotas, dauguma kritulių iškrenta rugpjūčio-spalio laikotarpiu.
San Visentėje 2000 m. gyveno daugiau nei 60 tūkst. gyventojų, dauguma – Mindelo mieste. Verčiamasi žvejyba, laivų statyba, žuvies ir konservų pramone, turizmu. Dėl sauso klimato žemdirbystė vystoma menkai.
Sala atrasta 1462 m. sausio 22 d. (Šv. Vincento dieną). Dėl sauso klimato ilgai neapgyvendinta, naudota tik kaip gyvulių gantykla Šv. Antano salos žemvaldžių. Tik 1838 m. radus akmens anglių įkurta pirma pastovi gyvenvietė Porto Grandė, nūnai Mindelas.
Iš San Visentės yra kilusi garsi dainininkė Cesária Évora.
Rūta Janonienė

Rūta Janonienė (g. 1960 m. liepos 14 d. Vilniuje) – Lietuvos dailėtyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija

Vyras Palemonas Gintaras Janonis. 1983 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1994 m. apgynė disertaciją „Jono Rustemo ir jo mokinių veikla XIX a. I pusėje“, humanitarinių mokslų daktarė.
1983–1989 m. dirbo Lietuvos dailės muziejuje, 1989–1990 m. Istorijos instituto Meno istorijos skyriuje, 1990–1994 m. Kultūros ir meno institute. Nuo 1993 m. Vilniaus dailės akademijos mokslo darbuotoja, nuo 1994 m. jos Dailėtyros instituto direktorė.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrinėjimų pagrindinės sritys: XIX a. Lietuvos dailės istorija, Vilniaus meno mokyklos profesorių ir mokinių kūryba, pranciškonų observantų meninis palikimas Lietuvoje. Paskelbė nemažai straipsnių Lietuvos ir užsienio periodinėje menotyros spaudoje, straipsnių rinkiniuose, dalyvauja mokslinėse konferencijose Lietuvoje ir užsienyje. Kartu su bendraautoriais rengia Lietuvos dailės istorijos vadovėlius, vadovus po Lietuvos kultūros paminklus.
Gastrovaskulinė sistema

Gastrovaskulinė sistema, gastrovaskulinė ertmė (iš gr. gastro- 'skrandis' + lot. vasculum 'nedidelis indas') – duobagyvių ir šukuočių organų sistema, atliekanti virškinimo funkcijas. Gastrovaskuline sistema vadina ir plokščiųjų kirmėlių virškinimo sistemą.
Gastrovaskulinę sistemą paprastai sudaro skrandis ir nuo jo atsišakojantys kanalai (paprasti ar besišakojantys). Daugelio šukuočių šią sistemą sudaro ryklės šonuose išsidėstę nešakoti kanalai, į keturias šakas išsišakojęs akrogasterio kanalas, dichotomiškai besišakojantys vidurinio lygio kanalai, sujungti su aštuoniais meridioniniais kanalais. Taip iššakota gastrovaskulinė sistema ne tik virškina, bet ir paskirsto maisto medžiagas organizme (ir nereikia atskiros cirkuliacinės sistemos maisto medžiagoms išnešioti).
Utenos dvaras

Dvaro atsiradimas

1433 m. sausio 30 d. – 1444 m. vasario 9 d. vykusio karo (dėl LDK paveldėjimo tarp Švitrigailos ir Žygimanto Kęstutaičio) metu Švitrigailą remiantis Livonijos ordinas ne kartą siaubė Utenos kraštą (Linkmenų, Tauragnų, Utenos, Užpalių apylinkes), o rugpjūtį Utenos pilis buvo priešų sunaikinta ir Narkūnų piliakalnis neteko gynybinės reikšmės. Tada gyvenvietė ir perkelta į dabartinę, ūkiniu požiūriu patogesnę vietą - dvaras ir miestelis kūrėsi Krašuonos, Viešos ir Utenėlės upių santakoje. Dvaras įsikūrė arčiau Krašuonos upės, o miestelis į vakarus nuo jo. 
1416 m. pastatyta Utenos bažnyčia ir XV a. Utena tapo pilies seniūnija (lenk. Starostwo), kurioje pilies vaidmuo teko Didžiojo kunigaikščio dvarui. Po pilies sunaikinimo dabartinėje miesto vietoje susiformavo Utenos dvaras ir valsčiaus centras. 
Jau XV a. feodalų žemę (domeną) dirbo lažiniai valstiečiai. Šimtmečiu vėliau ėmė kurtis palivarkas. XVI a. pabaigoje – XVII a. pradžioje miestelis buvo perplanuotas pagal stačiakampį standartinį planą. Jo centre buvo sukurta keturkampė turgaus aikštė.

Dvaro išparceliavimas

1925 m., vykdant žemės reformą, Utenos dvaro žemės buvo išparceliuotos (išdalintos atskirais sklypais) – Balcevičiams paliktas 81 ha žemės plotas. Išlikusiame plane nurodoma, kad iki parceliavimo dvarui priklausė dar 655 ha, taip pat po keliolika ha Paraudės, Liaumuškų, Podkiegelių viensėdijose.
Iki šių dienų išliko prie pat dvaro buvęs kumetynas (vėliau ubagynas), prie kapinių ir dvaro – senos liepos, prie kurių stovėdavę loviai baudžiauninkams plakti. Liko tvartas, klojimas. Neseniai nuversti raudoni dvaro vartų stulpai, buvę prie pat dabartinės Špokinės.
Dapkiškių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Vilkų Lauko piliakalnis 16 kmIndijos piliakalnis 18 km
Kreivių piliakalnis 15 km
Pagramančio piliakalnis 10 km
Naujininkų piliakalnis 9 km
Matiškių piliakalnis 6 km
Reksčių piliakalnis 4 kmBatakių piliakalnis 19 kmAukštupių piliakalnis 9 kmKiukiškių piliakalnis - 16 km
Eržvilko piliakalnis 28 kmGreižėnų piliakalnis 11 km
Gilandžių piliakalnis 13 km
Vartūliškių piliakalnis - 16 km
Kreivėnų piliakalnis 15 kmMeškininkų piliakalnis 36 km
Hemopoezė

Hemopoezė - kraujo ląstelių gamyba. Forminiai kraujo elementai daugiausia formuojasi kaulų čiulpuose iš daugiagalių kamieninių ląstelių. Daugiagalės kamieninės ląstelės turi savybę diferencijuotis į mažesnių potencinių savybių ląsteles, o šios į kraujo forminius elementus.
Ankstyvosios embriogenezės metu, kai visi gemalo griaučiai yra kremzliniai ir dar nesusiformavę kaulų čiulpai, kraujo ląstelės ima rutuliotis trynio maišo mezenchimoje. Vėliau šių ląstelių raidos vieta tampa kepenų, blužnies hemopoezinis audinys ir epitelinis užkrūčio liaukos audinys. Galutinai prieš vaisiaus gimimą vyraujančią padėtį užima kaulų čiulpai, kuriuose formuojasi visi kraujo forminiai elementai. Įvairių kraujo ląstelių raida po gimimo yra vadinama: eritropoezė, granulopozė, limfopoezė, monocitopoezė. Kraujo poembrioninė gamyba yra tik fiziologinė kraujo regeneracija.
Užkalniai (Šiauliai)

Istorija

Greta kaimo – Noliškių pilkapiai. Kaimas pasižymėjo keliais XVII a. – XIX a. koplytstulpiais ir koplytėlėmis. TSRS okupacijos metais Užkalniai priklausė Bubių apylinkės Gilvyčių tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Pavakalnis – 1,5 km
KURŠĖNAI – 12 km 
 Butkaičiai – 2,3 km
Noliškiai – 2 km 
 ŠIAULIAI – 22 km
Varputėnai – 5 km
Tilybiškė – 1 km
Šilkalnis – 3,7 km
Trauleiniai – 4,5 km
Gilvyčiai – 1,5 km 
 BUBIAI – 12 km
Petras Velykis

Biografija

1969 m. baigė Joniškėlio Mičiurino žemės ūkio technikumą, technikos mechanikas. Joniškio rajono savivaldybės administracijos socialinis darbuotojas.
Partijos Tvarka ir teisingumas narys. Nuo 2007 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Nijolė, vaikai Dainius, Sonata, Giedrius.
Florida (Kuba)

Istorija

Florida įkurta 1907 m. Savivaldą gavo 1971 m.
Butrimonių gimnazija

Istorija

1863 m. mediniame pastate įkurta Butrimonių pradžios mokykla. Jame buvo dvi klasės ir butas mokytojui. Mokykloje buvo mokoma rusų kalba. Šalia valstybinės mokyklos miestelio gyventojų namuose veikė ir slaptoji daraktorinė mokykla, kurioje buvo mokoma lietuviškai skaityti ir rašyti. 1919 m. Butrimonių valsčiaus dviaukščiame pastate įsteigta lietuviška pradžios mokykla. Nuo 1920 m. Butrimonyse veikė dvi pradžios mokyklos: lietuvių – Nr. 1 ir žydų – Nr. 2. Lietuvių pradžios mokykloje 1920 m. mokėsi 79, 1937 m. – 186 mokiniai. Žydų pradžios mokykloje 1920 m. mokėsi 76, 1937 m. – 121 mokinys.
1944 m. pradžios mokykla išaugo į progimnaziją, vėliau – į pilną vidurinę mokyklą. 1951 m. Butrimonių vidurinė mokykla išleido pirmąją abiturientų laidą. 1963 m. prie senojo mokyklos pastato (Dariaus ir Girėno g. 24) pastatytas priestatas. 1983 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas – 440 vietų vidurinė mokykla (Draugystės g. 1). 1989 m. prie naujosios mokyklos pradėtas sodinti Atgimimo parkas.
1990 m. mokykloje įkurta Maironiečių organizacija. 1996 m. senajame pastate (Dariaus ir Girėno g. 24) atliktas kapitalinis remontas. Šio pastato pirmajame aukšte įsikūrė pradinės klasės, o antrajame aukšte įrengti 4 butai mokytojams. Sukurta mokyklos atributika: mokyklos vėliava, himnas. 1997 m. mokykloje įkurtas kraštotyros muziejus. Nuo 2003 m. mokyklą globoja Almos Adamkienės labdaros ir paramos fondas. 2004 m. pradinės klasės įsikūrė atnaujintose Butrimonių vaikų darželio patalpose (Jaunystės g. 5). 2010 m. Butrimonių vidurinė mokykla reorganizuota į gimnaziją.
Sokulkos miesto herbas

Sokulkos miesto herbas (lenk. Herb Sokółki) – Sokulkos miesto heraldinis simbolis.

Aprašas

Perkirsto skydo viršutiniame auksiniame lauke rudas stovintis stumbras, o apatiniame raudoname lauke išnyrantis karys sidabriniais šarvais, rankas laikantis ant klubų, dešinėje rankoje sidabrinis kalavijas smaigaliu į viršų. Antveidis pakeltas, veidas natūralios spalvos.

Istorija

Herbą Sokulkos miestui 1609 m. suteikė karalius Zigmantas Vaza.