google/wiki40b huggingface dataset:
Radisson Blu Hotel Lietuva

Istorija

Dabartinio viešbučio pradžia – Inturisto viešbutis, suprojektuotas 1963 m. ir pagal projektą turėjo 20 aukštų. Statybos pradėtos 1966 m., tačiau 1967 m. dėl pasikeitusio projekto (atsirado dar 2 aukštai) ir pavadinimo jos buvo sustabdytos. Statybos atnaujintos 1972 m. ir užbaigtos 1983 m. Viešbutis gavo Lietuvos pavadinimą.
1997 m. viešbutis privatizuotas.  2002–2003 m. viešbutis rekonstruotas, o pavadinimas pakeistas į Reval Hotel Lietuva.  2010 m. pasikeitus viešbučio valdytojui, viešbutis pervadintas į Radisson Blu Hotel Lietuva. 
2017–2018 m. iš Konstitucijos prospekto pusės buvo pastatytas 8 aukštų priestatas.
Laimingo kelio (komedija)

Siužetas

Vyrukas nori vykti į Jaroslavlį. Ten turi dalyvauti teismo posėdyje. Mergina skuba į koncertą irgi į tą patį miestą. Kai pavėluoja į traukinį, tenka ieškoti kitų būdų, kaip galėtų nuvykti į Jariką. Jie samdosi taksi, bet patenka į avariją. Važiuoja sunkvežimiu, bet užkliūva policijai, jie išlaipina juos, o vairuotojas nuvažiuoja su jų bagažu. Policija vežioja po mišką, bet gauna rimtą iškvietimą ir juos palieka miške. Laikas eina, o jie taip toli nuo išsvajotojo tikslo.
Stepanas Erzia

Stepanas Dmitrievičius Erzia (Nefiodovas) (rus. Степа́н Дми́триевич Э́рьзя (Нефёдов); 1876 m. spalio 27 d. – 1959 m. lapkričio 24 d.) – mordvių skulptorius, kuris gyveno Rusijoje ir Argentinoje. Erzia pasirinko savo pseudonimą iš gimtosios etninės erzių grupės.

Biografija

Stepanas Erzia gimė 1876 m. spalio 27 d. Bajeve, Alatyryje Uiezde, Simbirsko gubernijoje, Rusijos imperijoje. 1892 m. jo šeima persikėlė į Alatyrą. Stepanas čia tapo įvairių tapybos studijų mokinys. 1839–1897 m. gyveno Kazanėje, staliaus krautuvėje, vėliau pas P. A. Kovalinskį tapybos studijoje. Tuo metu Erzia dekoravo bažnyčias įvairiuose miestuose ir kaimuose, esančiuose prie Volgos upės ir lankė Kazanės meno mokyklą.
1902–1906 m. studijavo Maskvos piešimo, skulptūros ir architektūros mokykloje, dalyvavo mokyklos studentų parodose. 1906–1914 m. gyveno Italijoje ir Prancūzijoje. 1909 m. turėjo parodų Venecijoje ir Milane, Paryžiuje 1912 m.
1914 m. sugrįžo į Rusiją ir 1918 m. persikėlė į Jekaterinburgą, kur kūrė meninius monumentinius darbus. 1921 m. persikėlė į Novorosijską, po to į Batumį. Gyvendamas ten sukūrė Lenino, Karlo Markso ir Frydricho Engelso ir kitų Gruzijos asmenybių portretus. 1923 m. gyveno Baku, kur kūrė paminklinį meną.
1926 m. sovietų valdžia nusprendė išsiųsti Stepaną Erzią į užsienį „skleisti sovietų meno žinių“.
1927–1950 m. jis dirbo Buenos Airėse, kūrė portretus Leninui, Mozei, Levui Tolstojui ir Bethovenui.
Stepanas Erzia mirė 1959 m. Maskvoje ir buvo palaidotas Saranske, Mordovijos sostinėje.
Klevai (Seinai)

Istorija

Greta stūkso Klevų piliakalnis. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Lenkijos Kongreso karalystės laikais kaimas priklausė Klevų valsčiui. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1920 m. atiteko Lenkijai. Spaudos draudimo lietuvių kalba laikotarpiu veikė daraktorinė mokykla, pirmasis daraktorius buvo Milukas iš greta esančio Rubežankos kaimo, kuris po 1945 m. prijungtas prie Klevų. 1915–1919 m. ir 1922–1925 m. veikė lietuviška pradžios mokykla. Nuo 1925 m. joje pradėta mokyti lenkiškai, mokyta ir lietuvių kalbos. Tarp I ir II pasaulinių karų veikė lietuvių choras, teatras. 1939 m. Klevuose įvyko Suvalkų krašto lietuvių jaunimo sąskrydis.
1880-1902 m. išleistame Lenkijos Karalystės geografiniame žodyne nurodoma, kad Krasnapolio valsčiui priklausančiame kaime yra 38 namai, kuriuose gyvena 272 suaugusieji gyventojai, o greta esančiame palivarke – 6 namai, kuriuose gyvena 25 suaugusieji. Tarpukaryje veikė kaimo choras, kuriam vadovavo Antanas Vinikaitis; taip pat dramos būrelis (vadovai J. Marcinkevičius ir V. Sidaris), jaunųjų ūkininkų ratelis, kurį globojo Jonas Pajaujis.  Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 322 gyventojai, iš kurių 64 lenkai, 4 rusai ir 254 lietuviai.
1958 m. vasario 6 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Nuo 1960 m. veikė biblioteka su lietuviškomis ir lenkiškomis knygomis, ji turėjo aštuonis filialus mažesniuose kaimuose. Bibliotekininkas mokėjo lietuvių kalbą, vakarais rengė knygų aptarimus.  Pokaryje aktyviai reiškėsi kaimo saviveiklininkai, 1956-1999 m. pastatę 15 vaidinimų.  1956 m. prie piliakalnio įvyko pirmasis Lenkijos lietuvių saviveiklininkų sąskrydis, vėliau sąskrydžiai vykdavo Burbiškėse. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
1980 m. buvo 220 gyventojų, 93% – lietuviai. Iki 2004 pradžios mokykloje kaip neprivalomas dalykas dėstyta lietuvių kalba.

Paminklinis kryžius

Šv. Kazimiero draugijos rūpesčiu 1935 m. pastatytas paminklas – kryžius. Kadangi ant jo lenkų valdžia jokio užrašo iškalti neleido, buvo pažymėti tik pastatymo metai. Tarpukaryje prie kryžiaus gegužės mėnesiais buvo giedamos litanijos. Antrojo pasaulinio karo metu vokiečiai liepė jį nugriauti, todėl ūkininkas Jurgis Marcinkevičius slėpė kryžių kluone. Po karo jis vėl buvo atstatytas, o 1994 m. atnaujintas su užrašu:
Lietuvių Šv. Kazimiero draugija jaunimui auklėti ir globoti 1935 m. Klevų kaimo paminklas.
IFA 2

Istorija

2015 m. Europos Komisija įvertino IFA 2 projektą kaip vieną iš svarbiausių energetikos vystymo projektų Europoje.
2017 m. rangovo konkursą laimėjo Italijos tarptautinė korporacija Prysmian Group.
Norilskas

Istorija

Norilskas buvo įkurtas 1920 m., bet oficiali įkūrimo data tradiciškai laikoma 1935 m., kai Norilskas buvo išplėstas ir įkurtas Norilsko kasybos ir metalurgijos kompleksas. Miesto teises gavo 1953 m.

Miesto pavadinimas

Manoma, kad miestas pavadinimą gavo nuo greta tekančios upės „Norilkos“ ir Norilsko kalnų. Evenkų kalbos žodis „narus“ reiškia pelkė. Iš šio žodžio, kaip spėjama, ir kilo upės bei kalnų pavadinimai.

Kultūra

Norilskas garsėja savo istorijos muziejumi ir meno galerija, Norilsko Poliariniu dramos teatru, zoologijos sodu, kultūros centru, sporto ir pramogų kompleksu ir arena, paminklais ir istoriniais pastatais bei kitomis lankytinomis vietomis.
Sauginių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje buvusio Jonelaičių ežero dab. šiauriniame, buv. rytiniame krante (dabar sala tvenkinyje). Prieš užtvenkiant Dubysą iš pietų jį juosė ežeras, iš vakarų ir šiaurės – pelkė, per kurią teka Spalvė. Rytuose piliakalnis siekė aukštumą, nuo kurios buvo atskirtas grioviu. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 28x20 m dydžio, dėl vakarinio šlaito erozijos liko 22 m ilgio jos dalis. Šlaitai vidutinio statumo, 7-8 m aukščio (dabar tik 4 m).
Piliakalnis apardytas arimų, rytiniame šlaite kastas žvyras, vakariniai ir pietiniai šlaitai stačiais skardžiais griūna į tvenkinį. Piliakalnis dirvonuoja.  Netoli piliakalnio ant Užbitės kalno buvo kapinynas (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A672)

Aplinkiniai piliakalniai

Romučių piliakalnis 22 km
Šilėnų piliakalnis 19 kmŽagarės piliakalnis 50 km
Luponių piliakalnis 13 kmJurgaičių piliakalnis 30 km
Žuvininkų piliakalnis 15 kmŠatrija 34 km
Kalniškių piliakalnis (Šaukėnai) 17 kmRamulėnų piliakalnis 23 km
Raginėnų piliakalnis 50 kmKurtuvėnų piliakalnis 8 km
Vainagių piliakalnis 16 kmBubių piliakalnis 5 km
Burbaičių piliakalnis 20 kmNormančių piliakalnis 14 km
Drestas VII

Biografija

Drestas VII „Tigernacho analuose“ ir „Ulstero analuose“ minimas kaip „tėvas Drestas“. Pranešime apie jį „Piktų kronikoje“ taikoma „Drestas ir Elpinas“. Galimai jis buvo giminingas Nechtonui III (Nechtono giminaitis, žentas arba pusbrolis). Galimai Drestas VII buvo Talorgo mak Grostano sūnus.
725 Dresto VII buvo įkalintas, bet nežinoma kas jį įkalino. 726 metais pats Drestas įkalino Nechtoną III. Atsakant į tai Alpinas I nuvertė Drestą VII.
728 metais Alpinas I, Engusas I, Drestas VII ir Nechtonas III buvo įtraukti į kovą dėl piktų karūnos. 729 metais vienoje iš kovų Drestas buvo užmuštas (galimai Dramderge).
Mandžiūrija

Geografija

Rytuose Mandžiūrija ribojasi su Ochotsko jūra ir Japonijos jūra, pietryčiuose ribojasi su Korėja, pietuose ją uždaro Bohajaus jūra ir Geltonoji jūra, pietryčiuose yra Istorinė Kinija. Vakaruose nuo Mongolijos plynaukštės ją skiria Chingano kalnagūbris, šiaurėje nuo Sibiro skiria Stano kalnagūbris. Nuo Korėjos ji atskirta Čangbajaus kalnų. Regiono rytuose, palei jūrą, yra Sichote Alinis.
Iš esmės geografinė Mandžiūrija sutampa su Amūro baseinu.
Mandžiūrija dažnai yra laikoma Didžiosios stepės ryčiausia dalimi, nors vietinė gamta ir klimatas šiek tiek skiriasi nuo stepės klimato. Dėl jūrų artumo klimatas čia gana drėgnas, o vakariniai Chingano kalnai sulaiko drėgmę Mandžiūrijoje. Dėl to regionas yra miškingas. Didžiausios upės Amūras ir Usūris drėkina žemę.
Vasarą temperatūra yra aukšta, beveik tropinė. Vidutinė liepos temperatūra siekia 31 laipsnį. Vasaros pasižymi ypač didele drėgme. Žiemos, tuo tarpu, yra labai šaltos, ir šaltį atneša šiaurės bei šiaurės vakarų vėjai. Vietomis minimali temperatūra gali siekti -30 laipsnių. Dėl specifinių gamtos sąlygų žiemą čia beveik nesninga.
Černiachovo kultūra

Arealas

Černiachovo kultūra III a. – V a. buvo paplitusi dab. Ukrainos, Moldavijos, Rumunijos teritorijose ir Lenkijos pietryčiuose. Didžiausios ekspansijos laikais ji apėmė dakų, sarmatų, vėlyvųjų skitų bei antų genčių iki tol gyvenamas teritorijas. Šis arealas tapatinamas su Jordano aprašoma Gotų karalyste.

Kultūra

Černiachovo kultūrai būdingos neįtvirtintos gyvenvietės. Žmonės gyveno antžeminiuose pastatuose ir pusiau žeminėse. Vertėsi ariamąja žemdirbyste, gyvulininkyste ir amatais (geležies lydymu, kalvyste, žalvario liejimu, puodininkyste). Buvo paplitusi įvairių formų žiesta keramika. Prekiavo su Juodosios jūros pakrančių graikų miestais ir Romos provincijomis. Vidaus rinkoje naudojo Romos monetas – rasta daugiau, kaip 1000 monetų lobių. Mirusiuosius laidojo sudegintus ir nedegintus kapinynuose, įkapės – keramika, stiklinės taurės, segės, kaulinės šukos.
Larry Mullen Jr.

Lawrence Joseph Mullen, Jr. (g. 1961 m. spalio 31 d., Dubline, Airijoje) – airių roko grupės U2 būgnininkas.
Oracle Database

Oracle Database (Oracle RDBVS arba Oracle) – viena didžiausių ir dažniausiai naudojamų reliacinių duomenų bazių valdymo sistemų.
Oracle yra labai plačiai naudojama bankinėse, finansinėse ir mokslinėse sistemose duomenims saugoti, apdoroti ir analizuoti. Oracle programinę įrangą kuria Oracle korporacija.

Struktūra

Kaip ir kiekviena RDBVS, Oracle duomenys prieinami per lentelių abstrakciją, aprašo ryšius tarp skirtingų lentelių ar jų dalių. Duomenims įvesti, keisti, ieškoti bei lentelėms ir duomenų bazei valdyti yra naudojama kalba SQL (angl. Structured Query Language)
Pakamanys

Istorija

Kaimas užrašytas 1859 m. Joniškio bažnyčios brolijos išlaidų knygoje.
José Lezama Lima

Biografija

1938 m. Havanos universitete baigė teisės studijas. Dirbo advokatu, nuo 1959 m. – Kubos mokslų akademijoje.
Daugelio literatūrinių žurnalų steigėjas (svarbiausias jų – „Origenes“, ėjęs 1944–1954 m.), jie padarė nemažą įtaką Lotynų Amerikos literatūrai.

Kūryba

Parašė poemą, eilėraščių, romanų, novelių, esė rinkiniai. Kūrybos stilius sudėtingas, jame gausu alegorijų, aliuzijų, mistikos, ryški siurrealizmo įtaka. Pagrindinė Chosė Limos kūrinių tema – vidinis žmogaus pasaulis, to pasaulio pažinimas.
Gamtiniai ištekliai

Gamtiniai ištekliai – natūralūs žmogaus aplinkos komponentai, kuriuos jis naudoja savo poreikių patenkinimui. Jiems priskiriama vertė susijusi su medžiagos/energijos paplitimu ir jos paklausa. Pvz., šiems ištekliams priskiriama saulės energija, oras, vanduo, dirvožemis, miškai, naudingosios iškasenos (pvz., nafta, metalų rūdos, durpės), kraštovaizdis, kt.
Gamtiniai ištekliai gali būti atsinaujinantys ir neatsinaujinantys.
Žemės gelmėse aptinkamos iškasenos ir kiti gamtiniai ištekliai dažnai lemia šalies vietą pasaulio ekonomikoje. Kai nesirūpinama alternatyvomis bei išteklių apsauga ir racionaliu naudojimu, ištekliai gali išsekti, o tai gali būti skurdo, neramumų ir karinių konfliktų priežastis.
Pastaraisiais metais dėl gamtinio kapitalo nykimo vis daugiau kalbama apie tvarios plėtros svarbą. Pvz., nepaliesti atogrąžų miškai pasižymi nepaprastai didele bioįvairove ir jų naikinimas reiškia nesugrąžinamus pasaulio genetinio gamtinio kapitalo nuostolius.

Svarba

Ankstyvuoju žmonijos veiklos laikotarpiu gamtos ištekliai buvo svarbiausi. Šiais laikais jų reikšmė išlieka taip pat labai svarbi. Gausių gamtos išteklių turinčios šalys: (Japonija, Pietų Korėja) sukūrė ekonomiškai stiprias valstybės. Visgi kai kurios atsiliekančios šalys, kuriose gausu gamtos gėrybių, skendi skolose. Gamtos ištekliai kartu su žmonių sukurtais ištekliais daro įtaka dabartiniam pasaulio ūkiui ir jo geografijai.

Skirstymas

Gamtos ištekliai gali būti grupuojami pagal įvairius požymius, tačiau labiausiai paplitusi yra gamtinė klasifikacija. Pagal ją gamtos ištekliai skirstomi į mineralinius, žemės, sausumos, vandenų, Pasaulio vandenynų, biologinius, klimato.
Variaspalvis nuosėdis

Išvaizda

Kepurėlė 8–12 cm skersmens, iš pradžių apvali, vėliau paplokščiai iškili. Kraštai kartais užlinkę žemyn. Luobelė lygi ir labai lipni. Kotas drūtas ir trumpas, 5–10 cm ilgio, baltos arba violetinės spalvos, prie pagrindo gumbiškai sustorėjęs. Lakšteliai kartais sujungti lakšteliukais, ploni tankūs priaugintiniai. Kepurėlės trama balta, koto gelsva, kompaktiškos konsistencijos. Šis grybas neturi jokio ypatingo kvapo ir skonio.
Spalvos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo geltonai rudos iki oranžinės, kraštai šviesesni. Lakšteliai iš pradžių alyvinio, vėliau šviesiai rudo atspalvio.

Augavietė

Grybas labiausiai mėgsta spygliuočių miškus, ypač egles ir kalkingą dirvožemį.
Sezonas: rugpjūtis–spalis.
Juozapas Albinas Herbačiauskas

Juozapas Albinas Herbačiauskas (lenk. Józef Albin Herbaczewski; 1876 m. spalio 20 d. Lankeliškiai, Vilkaviškio apskritis – 1944 m. gruodžio 3 d. Krokuva) – lietuvių ir lenkų rašytojas, visuomenės ir kultūros veikėjas, literatūros kritikas. Vienas esė pradininkų lietuvių literatūroje.

Biografija

Mokėsi Marijampolėje, 1901–1906 m. lankė paskaitas Jogailos universitete, 1911–1924 m. jame dėstė lietuvių kalbą. Kurį laiką gyveno Klampučių dvare. 1904 m. Krokuvoje su A. Varnu įsteigė draugiją „Rūta“, į ją subūrė lenkų intelektualus ir čia studijuojančius lietuvių dailininkus, muzikus, literatus. Iš jos branduolio 1907 m. susikūrė Lietuvių dailės draugija. 1907 m. parengė A. Baranauskui skirtą pirmą lietuvių literatūros almanachą „Gabija“. Bendravo su sąjūdžio „Młoda Polska“ atstovais, priklausė Krokuvos bohemai, sakė prakalbas kabarete „Zielony Balonik“. 1924–1933 m. Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) dėstė lenkų kalbą ir literatūrą. Bendradarbiavo žurnaluose „Baras“, „Gaisai“. Nusivylęs jo radikalių užmojų neįvertinusia Lietuvos visuomene ir valdžia 1933 m. išvyko į Lenkiją. Gyveno Varšuvoje, nuo 1943 m. Krokuvoje.

Kūryba

Vienas XX a. pirmosios pusės kultūrininkų, siekusių lietuvių kūrybą atnaujinti pagal modernių reformų reikalavimus. Rašė lietuvių ir lenkų kalba, ankstyvąsias publikacijas dažniausiai pasirašydavo slap. Jaunutis Vienuolis. Knygoje „Lietuvos atgimimas ir Lenkijos idėja“ (Odrodzenie Litwy wobec idei Polskiej 1905 m.), esė rinkinyje „Erškėčių vainikas“ (1908 m.) tyrė lietuvių kultūros raidą, kritikavo jos provincinį uždarumą, apmąstė religinius ir tautinius kūrybos aspektus, menininko – maištininko, dvasios aristokrato, genijaus – misiją žemėje.
Pirmasis lietuvių literatūroje suabejojo kanoniniais estetikos principais priešindamas juos metafizinei žodžio sintezei ir vidiniam kalbos muzikalumui. Skleidė demonizmo, okultizmo idėjas (esė rinkinys „Dievo šypsenos“ 1929 m.). Parašė dramų (tragedija „Pasmerkimas“ Potępienie 1906 m., misterija „Tyrų vienuolis“ 1930 m.), apsakymų („Traukinio Nr. 13 nakties sonata“ 1930 m.), dramatizuotų prozinių kūrinių („Lietuvos griuvėsių himnai“, „Genijaus meilė“, abu 1907 m., „XIII kapinynų simfonija“ 1925 m., literatūros kritikos (esė rinkiniai „Ir nevesk mūsų į pagundą“ I nie wódź nas na pokuszenie 1911, „Skausmo balsas“ Głos bólu 1912, „Amen“ 1914 m., straipsniai „Mūsų literatūros pagrindiniu klausimu“ 1928 m., „Vincas Krėvė-Mickevičius ir mūsų laikai“, „Mūsų gyvenimo kuriozai“, abu 1930 m., publicistikos („Kur eini, lietuvi?“ 1919 m.), eilėraščių. Jo kūrybai būdinga literatūros modernizacijos programa, individualizmas, pranašiškos vizijos, aforistinė kalba.
Kunioniai

Aplinkinės gyvenvietės

JOSVAINIAI – 5 km
Macgaliai – 2 km
Maleikoniai – 1-3 km
Jasnagurka – 1,5 km
Kampai I – 2 km
Paliepiai – 2 km
Pjetras Pomponacis

Pietro Pomponazzi (Pjetras Pomponacis; 1462 m. rugsėjo 16 d. – 1525 m. gegužės 18 d.) – italų filosofas.

Biografija

Pjetras Pomponacis gimė Mantutoje turtingo patricijo šeimoje. Mokėsi Paduvos universitete. Jį baigęs, šiame universitete su petraukomis dėstė filosofiją ir mediciną. Nuo 1512 m. iki gyvenimo pabaigos profesoriavo Bolonijos universitete. Europoje P. Pomponacis pagarsėjo kaip vienas iš žymiausių to meto materialistinės krypties aristotelinikų. Mirė 1525 m. Bolonoje.

Kūryba

Reikšmingiausias P. Pomponacio filosofinis veikalas – „Traktatas apie sielos nemirtingumą“ (Tractatus de immortalite animae, 1516 m.) – sukėlė ortodoksų tomistų protestus ir buvo viešai sudegintas Venecijoje. Atsakydamas į poleminius traktatus, nukreiptus prieš šį veikalą, P. Pomponacis parašė jo „Apologiją“ (Apologia, 1518 m.) ir „Apgynimą“ (Defensorium, 1519 m.). Apie 1520 m. jis parašė traktatą „Apie likimą, laisvą apsisprendimą, lemtį ir dieviškąjį numatymą“ (De fato, libero arbitrio, praedestinatione, providentia Dei libri 5, išleistas 1567 m.) ir „Knygą apie stebinančių gamtos reiškinių priežastis, arba apie burtus“ (De naturalium effectuum admirandorum causis seu de incantationibus liber, išleista 1556 m.). Dar paminėtinas traktatas „Apie mitybą ir augimą“ (De nutritione et auctione, 1521 m.)
Determinantas

Determinantas 3 
  
    
      
        ×
      
    
    {\displaystyle \times }
  
 3

Didesnėms matricoms determinanto skaičiavimo formulė yra kitokia.
Mirgelių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Vilkininkų piliakalnis 11 kmNaujasodžio piliakalnis (Trakai) 7 kmStrėvos piliakalnis 12 kmGerulių piliakalnis 18 kmŽuklijų I piliakalnis 8 kmPivašiūnų piliakalnis 14 kmVoniškių piliakalnis 14 kmKiaulėkų piliakalnis 32 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
FK Igalo 1929

Istorija

Klubo įkūrimo metais laikomi 1929-ieji.
Siamo krokodilas

Išvaizda, gyvenimo būdas

Patinai užauga iki 3 metrų ilgio, nors nelaisvėje, ypač hibridai su pelkiniu krokodilu (Crocodylus palustris), gali pasiekti ir 4m ilgį. Patelės mažesnės.
Gyvena dažniausiai gėlo vandens telkiniuose: pelkėse, lėtos tėkmės upėse, ežeruose. Apie krokodilų gyvenimą laisvėje dar gana labai mažai žinoma. Minta daugiausiai žuvimi, kartais ropliais, varliagyviais ar smulkiais žinduoliais. Patelė iš augalų liekanų ir dumblo susuka "lizdą", į kurį padeda 20-50 kiaušinių ir saugo juos, kol išsirita krokodiliukai. Tik išsiritusius krokodiliukus patelė savo nasruose nuneša į vandenį.

Paplitimas

Mažomis populiacijomis gyvena Laose, Vietname, ir Indonezijoje (Borneo ir, galbūt, Javos salose). Tailande laisvėje jau beveik išnykę. Manoma, kad dar gali gyventi ir Mianmare.

Nykimas

Laisvėje gyvenančių krokodilų skaičius nesiekia 5000. Tačiau apie 700 000 krokodilų auginami krokodilų fermose.
Pagrindinės nykimo priežastys - tinkamų buveinių nykimas ir nelegali medžioklė. Taip pat žalą daro ir vandens telkiniuose, kuriuose gyvena krokodilai, žuvų žvejybą su tinklais. Labai pažeidžiama rūšis dėl savo nedidelės populiacijos.
1992 m. IUCN Siamo krokodilą įtraukė į grėsmingai nykstančių rūšių kategoriją. Tačiau nuo 1992-ųjų krokodilų padėtis gerėja dėl vykdomų reintrodukacinių (populiacijos atkūrimas apgyvendinant nelaisvėje užaugintus krokodilus natūralioje gamtoje) programų.
Radianas

Radianas – plokščių kampų matavimo vienetas, lygus 180/π laipsnių (apie 57,2958°). Radianas yra apibrėžiamas kaip kampas, atitinkantis vienetinio ilgio apskritimo lanką vienetinio spindulio apskritime. Radianas yra žymimas rad, nors dažniausiai šis žymėjimas tiesiog praleidžiamas. Vienetiniame apskritime, kurio spindulys r=1, viso lanko ilgis, iš kurio sudarytas apskritimas yra  radianų. Skaičius π atitinka 180 laipsnių.
Junano istorija

Dian valstybė

Seniausias civilizacijos židinys teritorijoje IV a. pr. m. e. atsirado prie Dian ežero, kur kinų šaltiniai mini Dian (滇) valstybę. Archeologiniai šaltiniai parodo tuo metu labai išvystytą bronzos apdirbimo techniką. Spėjama, kad vietinės kultūros garbintas gyvūnas buvo karvė.
109 m. pr. m. e. Kinijos imperatorius Vudi užėmė šias teritorijas ir įsteigė čia Yizhou provinciją. Tuo pat metu tas pats imperatorius užėmė senąją Korėjos valstybę Kočiosoną ir Pietų Kinijos valstybę Namvietą. Visose šiose teritorijose buvo intensyviai introdukuojama Kinijos kultūra, paremta literatūrine kinų kalba, papročiais. Tokiu būdu Junanis buvo įjungtas į sinosferą.

Nanzhong

Nusilpus Kinijai Trijų karalysčių laikotarpiu, Junanas vėl tapo nepriklausomas, ir su kai kuriais pertrūkiais išsaugojo nepriklausomybę. Tuo metu valstybė vadinta Nanzhong (南中), o jos sostinė sostinė buvo prie Dian ežero. Ją valdė i tautos Cuan klanas.

Nanzhao ir Dali

VIII a. prie Erhai ežero bajų tauta sukūrė daug smulkių valstybėlių, kiniškai vadinamų zhao. 728 m. pietinės zhao valdovas Piluoke užėmė kitas valsybes ir susikūrė Nanzhao (kin. pietinė zhao). IX a ši valstybė išsiplėtė visame Junane, o vieną kartą nusiaubė Kinijos provincijos miestą Čengdu, taip pat pietuose esantį Mianmarą (tuometinė Piu).
Nanzhao nusilpus, 937 m. čia į valdžią atėjo nauja dinastija, ir valstybė pakeitė pavadinimą į Dali (bajų kalba Darllit), taip pat vadinta ir jos sostinė (Dali) prie Erhajaus ežero. Jos valdovai propagavo kinišką budizmą. Valstybė klestėjo dėka arbatos kelio, kuris jungė Kiniją, Mianmarą ir Tibetą.

Yuan, Ming ir Qing dinastijos

XIII a. mongolų chanui užėmus sostinę Dali, valstybė buvo inkorporuota į Kinijos sudėtį kaip Yunnan provincija. Centrinė valdžia paliko vietinius valdytojus (vadinamus tusi), skatindama jų tarpusavio nesutarimus, kas didino krašto etninį ir politinį susiskaldymą. Tokių valdytojų buvo priskaičiuojama apie 300, ir dauguma jų išvystė vietines dinastijas. Tik nuo XVII a. tusi pradėti keisti skiriamais iš sostinės valdininkais.

XIX a

XIX a. labai paspartėjo šiaurės hanių migracija į Junanį (tarp 1775 ir 1850 m. regiono gyventojų skaičius išaugo nuo 4 iki 10 mln.). Nuo XVII a. regione daugėjo ir musulmonų (panthay), kurie kontroliavo prekybos kelius ir pelningą prekybą tarp Mianmaro ir Kinijos. 1855 m. jie inicijavo sukilimą prieš Kinijos valdžią, prie kurio prisijungė dauguma Junanio tautų. 1859 m. paskelbta nepriklausoma valstybė Pignan (平南), kuri išsilaikė iki 1868 m. Sukilimas buvo numalšintas labai žiauriai, o musulmonai masiškai migravo į kaimyninį Mianmarą.

XX a

XX a., po Kinijos resublikos paskelbimo, Yunanas buvo galutinai inkorporuotas į Kinijos sudėtį.
Liberijos demografija

Liberijos gyventojai – nuolatiniai Liberijos, valstybės Vakarų Afrikoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, gyventojai.

Religijos

Apie 40% gyventojų išpažįsta tradicinius tikėjimus, apie 40% – krikščionybę (katalikai, protestantai), apie 20% – islamą (2005 m.).