google/wiki40b huggingface dataset:
Žinia (laikraštis)

Žinia – Lietuvos Respublikos telegramų agentūros ELTA laikraštis, ėjęs 1991–1992 m. Vilniuje.

Istorija

Spausdino naujausią informaciją, gaunamą Eltos kanalais iš Lietuvos ir užsienio telegramų agentūrų. Tiražas 1991 m. – 2000 egz. Išėjo 37 numeriai.
Redagavo Kęstutis Starinskas.
Ožkėnai

Istorija

Kaimas minimas 1586 m. 1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Taika“.
Lietuvos vandens tiekėjų asociacija

Lietuvos vandens tiekėjų asociacija – Lietuvos asociacija, vienijanti įmones, organizacijas ir fizinius asmenis, kurių veikla susijusi su vandentvarkos (vandentiekis ir kanalizacija) ūkiu. Būstinė Vilniuje, Laisvės pr. 117A.

Istorija

Lietuvos vandens tiekėjų asociacija įkurta Vilniuje 1992 m., turi daugiau kaip 100 narių, iš jų – 50 vandentvarkos bendrovių (2007 m.). Asociacijai priklausančios įmonės tiekia – 90 % šalyje tiekiamo geriamojo vandens. Nuo 1995 m. Tarptautinės vandens tiekėjų asociacijos, nuo 2005 m. – Europos vandens tiekėjų asociacijos narė.

Veikla

Lietuvos vandens tiekėjų asociacija koordinuoja narių veiklą, atstovauja jų interesams valstybinės valdžios ir valdymo institucijose, plėtoja ryšius su giminingomis organizacijomis, teikia rekomendacijas dėl naujausių mokslo ir technikos laimėjimų taikymo vandentvarkos ūkyje, dalyvauja rengiant teisinius ir norminius dokumentus, rengia seminarus ir kursus, leidžia leidinius. 2000 m. Vilniuje įkūrė Vandentvarkos institutą, kuris rengia kursus, seminarus, tikslines programas, metodinę medžiagą, kaupia informaciją, leidžia ketvirtinį leidinį „Vandentvarka“.
Rytų provincija (Ruanda)

Istorija

Sudaryta 2006 m. iš buvusių Kibungo, Umutaros ir dalies Kigalio kaimiškosios provincijų.
Yamoudou Camara

Biografija

Kelerius metus pažaidęs Prancūzijoje, 2010 m. perėjo į Panevėžio „Ekrano“ klubą, tačiau 2011 m. išvyko į Rumuniją.
Jonas Jaskaudas

Biografija

Jėzuitas. Mokėsi Kražiuose, nuo 1768 m. dirbo jėzuitų misijoje Drangauskinėje prie Tilžės, buvo Karaliaučiaus misijos lietuvių pamokslininkas. Apie 1773 m. tapo Tilžės misijos namų viršininku.
Parengė 1770 m. „Krikščionišką katalikišką katekizmą“, kurio dalis („Prastas pamokslas“) praplėsta maldomis ir giesmėmis, tais pačiais metais išleista atskiru leidiniu. Abi knygos pakartotos 1847 m., gotikinius rašmenis pakeitus antikva.
InSight

Misijos statusas

2018 m. lapkričio 26 d. NASA patvirtino apie sėkmingą zondo nusileidimą ant Marso. Iš karto po nusileidimo komandą pasiekė pirmosios nuotraukos.
Iš viso zondas užtruko apie 3 mėnesius, kol išdėliojo visą savo įrangą ir pradėjo mokslinius tyrimus.
2018 m. gruodžio 7 d. InSight atliko Marso vėjo įrašus su SEIS įranga. Tai buvo pirmas kartas, kai Marso vėjo garsai buvo įrašyti ir sėkmingai perduoti į Žemę.
2018 m. gruodžio 19 d. šalia InSight buvo padėtas seismometras. Tai buvo pirmas kartas, kai šis prietaisas pradėjo veikti kitoje planetoje.
2019 m. vasario 28 d. gręžimo darbus pradėjo HP³ instrumentas. Buvo planuota, kad per du mėnesius jis turėtų prasiskverbti apie 5 m į Marso paviršių. Tačiau kovo 7 d. gręžimas buvo sustabdytas, pasiekus 30 cm gylį. Manoma, kad grąžtas pasiekė kietas uolienas, kurių jis nebuvo suplanuotas pragręžti. Mokslininkai nuo to laiko bando spręsti šią situaciją, nes tikslūs moksliniai bandymai galimi tik pasiekus 3 m gylį.
2019 m. balandį NASA paskelbė apie pirmą kartą užfiksuotą Marso paviršiaus drebėjimą.
Disko metimas

Disko metimas – lengvosios atletikos šaka, kurioje atletai mėto sunkų diską.
Nuo 1896 m. vyrų rungtis įtraukta į olimpinių žaidynių programą, moterų – nuo 1928 m. Vyrų pasaulio rekordininkas – Jürgen Schult iš VDR, 1986 liepos 6 d. diską nusviedęs 74,08 m, moterų – Gabriele Reinsch iš VDR, 1989 m. liepos 9 d. diską nusviedusi 76,80 m. Garsiausias Lietuvos disko metikas – Virgilijus Alekna.
Apartheidas

Apartheidas (afr. apartheid – atskiras gyvenimas) – Pietų Afrikos Respublikos baltųjų vyriausybės 1948–1990 metais vykdyta rasinės segregacijos politika.

Sistema

Jos esmė buvo ta, kad kiekviena rasė (oficialiai buvo keturios: spalvotieji (daugiausia mulatai), baltieji (būrai, anglai), juodieji (zulusai, kosai, kitos tautos) ir azijiečiai (indai, malajai) turėjo tik jai skirtas vietas: mokyklas, restoranus, paplūdimius, viešbučius; ištisi miestai būdavo paskirti tik tai ar kitai rasei, o didmiesčiuose – rajonai. Net ir parlamentas buvo trijų rūmų, kurių kiekviename buvo po vienos rasės (baltųjų, spalvotųjų, azijiečių) atstovai (juodaodžiai turėjo atskirus savo parlamentus savo teritorijose (bantustanas), bet neturėjo atstovavimo nacionaliniu lygmeniu). Iš esmės tokia situacija sukūrė valstybę, sudarytą iš daugelio „valstybių“, kuriose ekonominiai lygiai buvo visiškai skirtingi – pvz., baltųjų teritorijos buvo išplėtotos, o kai kurios juodaodžių žemės buvo trečiojo pasaulio lygio.
Ši santvarka buvo laikoma rasistine: negalėdami gyventi kitų rasių miestuose ir teritorijose, kuriose ekonomikos lygis buvo aukštesnis, juodaodžiai negalėjo gauti gero išsimokslinimo (dėl žemesnio ekonominio lygio juodaodžių teritorijose mokymo įstaigos buvo prastesnės) ir gerų darbų. Juodaodžiai galėjo dirbti baltųjų teritorijose, tačiau neturėdami gero išsimokslinimo gaudavo menkai apmokamus prastus darbus. Dėl didelio jų kiekio ir daug žemesnio pragyvenimo lygio juodaodžių teritorijose bei to nulemto prasto išsimokslinimo, jų darbo kaina būdavo mažesnė nei kitų rasių atstovų (t. y. jie paprastai dirbo fizinius darbus, kuriuos kur kas rečiau dirbo turtingesnių rasių atstovai, pvz., baltieji).
Vėliau pradėti steigti bantustanai: autonominės ir nepriklausomos valstybės atskiroms juodaodžių tautoms. Nemaža dalis juodaodžių šitai suprato kaip apartheido įtvirtinimą - jie būtų norėję vienos Pietų Afrikos, nes turtingų teritorijų atskyrimą nuo neturtingųjų laikė dirbtiniu. Prieš apartheidą kovojo juodaodžių afrikiečių Vieningas demokratinis frontas, taip pat baltaodžių Pažangioji sąjunginė partija, Pietų Afrikos bažnytinė taryba, kitos organizacijos.
1973 metais prieš apartheidą pasisakė Jungtinės Tautos, nuo 1977 įvestas ginklų tiekimo embargas Pietų Afrikai. Bet švelninti politiką pradėta tik XX amžiaus devintojo dešimtmečio viduryje, kai atšauktas mišrių vedybų draudimas, vėliau spalvotiesiems leista be apribojimų lankytis baltųjų teritorijose. 1990 metais leistos opozicinės partijos, paleisti politiniai kaliniai, 1991 panaikinti likę segregaciniai įstatymai, o po 1993 konstitucijos priėmimo juodaodžiai gavo teisę dalyvauti rinkimuose į nacionalinį parlamentą.
Upytės piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Vešetos pelkių, kurios numelioruotos 1930–1931 m., supamos žvyringos kalvos šiaurės rytinėje siauresnėje dalyje. Pačios kalvos daugiau šiaurės rytų centrinėje dalyje, labiau į šiaurės rytus nuo centro, yra natūrali ovali 85 m ilgio, 25 m pločio, 6 m gylio įduba. Piliakalnio aikštelė keturkampė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 40x18 m dydžio, 1 m aukštesniu pietrytiniu šonu. Šiaurės rytiniame aikštelės krašte supiltas 1,2 m aukščio, 17 m pločio pylimas, kurio išorinis 4 m aukščio šlaitas leidžiasi į 8 m pločio, 1,5 m gylio griovį, už jo yra supiltas antras 0,3 m aukščio, 8 m pločio pylimas, jame matyti iki 30 cm skersmens akmenys. Pietvakariniame aikštelės krašte supiltas 1,2 m aukščio, 14 m pločio pylimas, kurio 2,5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 8 m pločio terasą (joje irgi kyšo iki 30 cm skersmens akmenys), už jos yra 4 m pločio, 0,5 m gylio griovys. Už griovio supiltas antras 0,3 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 6 m aukščio.
Šiaurės rytinio pylimo viršus apardytas iškastos duobės.

Papilys

Į šiaurės nuo piliakalnio, kitapus daubos esančioje didesnėje plokščioje kalvos dalyje įrengtas papilys, kurio pusmėnulio formos aikštelė pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 200 m ilgio, 16-38 m pločio. Jos pietvakarių – šiaurės rytų kraštuose supiltas 250 m ilgio, 2 m aukščio, 10 m pločio puslankio formos pylimas. Šiauriniame papilio šlaite, 4 m žemiau pylimo iškastas 7 m pločio, 1,5 m gylio griovys, už kurio supiltas pylimas, dab. nuardytas. Griovys ir pylimas per 1 m kyla į šiaurės rytų pusę ir šiaurės rytų šlaite tampa 9 m pločio terasa, toliau į šiaurės rytus vėl virstančia 4 m pločio, 0,2 m gylio grioviu ir 0,3 m aukščio, 5 m pločio pylimu.
Papilio pietvakarių ir šiaurės rytų šlaitai ir pylimo dalys sunaikintos karjero. Vidurinėje dalyje pylimas perkastas, šiaurės rytinėje dalyje prastumtas buldozeriu. Aikštelės šiaurinėje dalyje yra didesnė duobė.
Piliakalnis ir papilys apaugę praretintais lapuočiais medžiais ir krūmais. Šlaituose vietomis susiformavusios paviršinės erozijos.

Aplinkiniai piliakalniai

Pakalniškių piliakalnis (Radviliškis) 26 km
Raginėnų piliakalnis 27 kmKiūčių piliakalnis 16 km
Papušių piliakalnis 6 kmStirniškio piliakalnis 38 km
Likalaukių piliakalnis 46 kmDiauderių piliakalnis 33 km
Kudinų piliakalnis 50 kmPapilių piliakalnis 40 kmBakainių piliakalnis 24 km
Baimainių piliakalnis 22 kmŠukionių piliakalnis 27 km
Sangailų piliakalnis 38 kmLevaniškių piliakalnis 32 km
Marijampolio piliakalnis 43 km
Gintaras Matkevičius

Gintaras Matkevičius (g. Lietuvoje) – teisininkas, buvęs antstolis, Lietuvos antstolių rūmų vadovas (2003–2004 m.).

Biografija

Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė diplomines teisės studijas.
Iki maždaug 2003 m. LR TM vyr. specialistas.  Įsteigė antstolio kontorą (veiklos teritorija – Vilniaus 1-asis apylinkės teismas) ir iki 2007 m. liepos 10 d. dirbo antstoliu (antstolių , Vytenio Stungurio, Aušros Lepeškaitės ir Gintaro Matkevičiaus kontora).
2007 m. birželio 19 d. Lietuvos apeliacinis teismas jį pripažino kaltu dėl piktnaudžiavimo tarnyba ir atėmė teisę 1,5 metų dirbti antstolio darbą. G. Matkevičius buvo kaltinamas didelės vertės svetimo turto pasisavinimu ir piktnaudžiavimu tarnyba. 2004 ir 2005 m. jis į antstolio depozitinę sąskaitą gavęs poros skolininkų pervestas lėšas (skolas), jų iš karto kreditoriui (Valstybinei mokesčių inspekcijai) nepervedė (pervedė į savo kitas sąskaitas, sudarė sutartis dėl terminuotų indėlių ir gavo palūkanas už valstybės naudai išieškomas lėšas). 
Lietuvos antstolių rūmų prezidiumo pirmininkas nuo 2003 m. kovo 7 d. iki 2004 m. gruodžio (vietoj jo išrinkta Inga Karalienė.
Veiviržas

Etimologija

Upėvardis sudėtingos darybos, galimai reduplikacinis. Dėmuo virž- sietinas su žodžiu veržtis, o dėmenį veiv-/viev- viena iš siūlomų etimologijų sieja su vijimusi, sukimusi („vyti“).
Apolinaras Sinkevičius

Biografija

Baigė Papilės Simono Daukanto vidurinę mokyklą, 1958 m. Šiaulių pedagoginį institutą, įgijo lietuvių kalbos ir literatūros mokytojo specialybę.
1957 m. su kitais įsteigė Šiaulių pedagoginio instituto laikraštį „Tarybinis pedagogas“. Nuo 1963 m. Lietuvos televizijos ir radijo apžvalgininkas tarptautinės politikos temomis. 1970–1975 m. laikraščio „Moscow News“ ir „Tiesos“ korespondentas JAV, akredituotas prie Jungtinių Tautų Organizacijos (JTO), 1977–1979 m. Lietuvos radijo laidų užsieniui vyriausiasis redaktorius. 1979–1982 m. telegramų agentūros ELTA direktoriaus pavaduotojas. 1982–1990 m. Valstybinio televizijos ir radijo komiteto pirmininko pavaduotojas televizijai, pirmasis pavaduotojas. Nuo 1982 m. Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedros televizijos žurnalistikos dėstytojas valandininkas.
Bendradarbiavo Lietuvos laikraščiuose ir žurnaluose, rašė tarptautinio gyvenimo klausimais. Parašė keletą scenarijų televizijos dokumentiniams filmams. 1971–1975 m. buvo JTO žurnalistų asociacijos narys.
Johannes Brahms

Johanesas Bramsas (Johannes Brahms, 1833 gegužės 7 d. – 1897 m. balandžio 3 d.) – vokiečių kompozitorius romantikas, daugiausia gyvenęs Vienoje.

Biografija

Kompozitorius gimė Hamburge. Jo tėvas grojo keliais instrumentais, motina buvo siuvėja. J. Bramsas muzikinio išsilavinimo pradmenis gavo iš tėvo. Nuo mažens pasirodė esąs gabus fortepijonui, padėdavo išlaikyti šeimą grodamas restoranuose ir teatruose. Kurį laiką taip pat mokėsi griežti violončele. J. Bramsas netapo žymiu pianistu, tačiau vėliau dažnai koncertuose atlikdavo savo paties kūrinius. Taip pat buvo neblogas dirigentas.
Rašyti muziką pradėjo gan anksti, tačiau į jo kūrybą dėmesys buvo atkreiptas po koncertinio turo 1853 m., kuriame jis akomponavo vengrų smuikininkui Eduardui Remenjui. Ture jis susitiko su Ferencu Listu. Pasakojama, kad F. Listas per susitikimą atliko J. Bramso Skerco op. 4, tačiau pats Bramsas užmigo F. Listui atliekant savo kūrinį. Jaunasis kompozitorius buvo supažindintas su Robertu Šumanu, šis išspausdino straipsnį, kuriame gyrė J. Bramsą. Vėliau jis labai suartėjo su Šumano žmona Klara.
Kompozitorius nebuvo vedęs, nors mylėjo keletą moterų ir buvo susižadėjęs. Po to, kai R. Šumanas pasikėsino į savo gyvybę ir buvo priverstas apsigyventi sanatorijoje, J. Bramsas tapo pagrindiniu tarpininku tarp jo ir žmonos Klaros. Po R. Šumano mirties J. Bramsas Hamburge subūrė moterų chorą, o Detmolde dirbo dirigentu ir muzikos mokytoju. Vienoje pirmąkart apsilankė 1862 m., kitamet ėmė ten diriguoti. Greitai Vienoje apsigyveno. 1877 m. atsisakė Kembridžo universiteto garbės daktaro vardo, 1879 m. tapo Breslau universiteto garbės daktaru.
XIX a. 6-7 dešimtmečiais nuolat rašė, tačiau į jo muziką reaguota įvairiai. Pirmasis koncertas fortepijonui labai kritikuotas, kitus kūrinius „Naujoji vokiečių mokykla“, kuriai priklausė F. Listas ir R. Vagneris, vadino senamadiškais. J. Bramsui patiko R. Vagnerio kūryba ir F. Listo atlikimas, tačiau 1860 m. jis mėgino suorganizuoti viešą protestą prieš kai kuriuos jų muzikos ekscesus. Šis manifestas pasirodė per anksti, tik su trimis parašais, ir buvo didelė J. Bramso klaida – daugiau jis nebesivėlė į viešas polemikas. 1868 m., po Ein deutsches Requiem premjeros Brėmene, J. Bramsas buvo pripažintas kaip kompozitorius. Pagaliau jis ryžosi baigti vietoje stovėjusius darbus: kantatą „Rinaldas“, Pirmąjį styginių kvartetą, Trečiąjį fortepijoninį kvartetą, Pirmąją simfoniją.
J. Bramsas nemažai keliaudavo. Nuo 1878 dažnai lankydavosi Italijoje. Ypač mėgo būti gryname ore, kur jam geriau sekdavosi mąstyti.
1890 m. J. Bramsas nusprendė mesti kompoziciją, tačiau iki savo mirties vis tik parašė kūrinių, dabar pripažintų šedevrais. Bramsas sirgo vėžiu, ir galiausiai nuo jo mirė 1897 m. Palaidotas Vienoje.
FC Zbrojovka Brno

Istorija

1934 m. birželio mėn. gale klubas viešėjo Lietuvoje ir Kaune žaidė 4 rungtynes. Kaune nugalėjo KAŽ rinktinę 5:2 (1:1). Kitą dieną - ŠŠ Kovą 6:0 (3:0), vėliau atitinkamai Kauno LFLS 4:0 (1:0), ir Bar-Kochbą 4:1 (2:1). Nuvykę į Klaipėdą "SK Židenice" ten nugalėjo Klaipėdos rinktinę 7:0 (3:0) ir KSS 9:2 (2:0).
Neli Beredina

Biografija

Baigė Maskvos choreografijos mokyklą. 1975-1998 m. Lietuvos operos ir baleto teatro baleto solistė. Gastroliavo JAV, Rusijoje, Vakarų Europos, Afrikos ir Azijos šalyse. 1998-1999 m. dirbo Lodzėje, Didžiojo teatro pedagogė ir Baleto mokyklos konsultantė. Dėsto B. Dvariono ir M. K. Čiurlionio meno mokyklose.
Tiurkomongolai

Tiurkomongolai - Altajaus kalbomis kalbėję klajokliai, buvę pavaldūs Mongolų imperijai. Būdami etniškai kilę Centrinės Azijos stepėse po mongolų užkariavimų jie kalbos ir kultūros požiūriu vis labiau tiurkizavosi.
Svarbiausios tiurkomongolų karalystės buvo Ilchanatas, Čagatajų chanatas ir Aukso Orda. Tiurkomongolais kartais vadina ir tokias vėlesnes valstybes kaip Kazanės chanatas, Nogajų orda, Krymo chanatas ir Timūridų imperija.
Terminas tiurkomongolai yra šių dienų terminas.
Pavermenys

Aplinkinės gyvenvietės

Truskava – 1 km
Okainiai – 5 km 
 ŠĖTA – 17 km

Istorija

Pavermenys rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1583 m. Pavermenio dvarą 1748 m. nusipirko dvarininkas iš Kuršo Mikalojus de Brunau. Šiai giminei dvaras priklausė iki XX a. Į dvaro valdas įėjo Gaisai, Pagilupys, Ščiukiškis, Vadokliai, Naujadvaris, Pakščiai. Dvaro valdose gyveno vien lietuviai katalikai.
Dvaro rūmuose 1903 m. įsteigta pradinė mokykla. Tarybiniais metais buvo Truskavos kolūkio centrinė gyvenvietė.
MS Silja Symphony

M/S Silja Symphony – automobilių ir keleivių kruizinis keltas pastatytas 1991 m. Priklauso Suomijos laivininkystės kompanijai Silja Line.
Žydų autonominė sritis

Istorija

Šį kraštą XVII a. pradėjo tirti rusų keliautojai (V. Pojarkovas, J. Chabarovas). Į čia kėlėsi rusų kolonistai. Daugiau Rusijos gyventojų apsigyveno nuo XIX a. vidurio (nuo 1856 m. – Užbaikalės kazokų, nuo XIX a. pabaigos – Amūro geležinkelio darbininkų ir tarnautojų). Kraštas tapo Rusijos imperijos dalimi. Atsirado stanicų, gyvenviečių ir geležinkelio stočių: Bira, Birakanas, Tichonkaja. 1920–1922 m. kraštas įėjo į Tolimųjų Rytų Respubliką.
Žydai į Paamūrę ėmė keltis XIX a. vid.–pab. Tai daugiausia buvo tremtiniai arba pabėgėliai nuo pogromų. XX a. 3-ajme dešimtmetyje bolševikai į retai gyvenamą Paamūrę ėmė siųsti po revoliucijos nuskurdusius TSRS europinės dalies žydus. 1928 m. sudarytas pirmasis žydų kolūkis – Birefeldas. Nors 1928 m. į Birobidžaną atvyko 19 635 žydų, 1934 m. iš jų buvo likę gyventi tik 8185 – didesnė dalis šį skurdų kraštą paliko.
1934 m. buvo įkurta Žydų autonominė sritis. Ji turėjo būti atsakas į sionistų Palestinoje kuriamą Izraelį. 1935 m. TSRS priėmė 1000 pabėgėlių nuo persekiojimų Europoje, bet jie arba patys išvyko kitur dėl sunkių gyvenimo sąlygų Žydų AS, arba buvo įkalinti įtariant šnipinėjimu. 1938 m. iš teritorijos ištremta 4500 korėjiečių. Dėl po II pasaulinio karo atsinaujinusių žydų persekiojimų, daug srities žydų buvo įkalinama arba sušaudoma, ribota autonomija, religinė veikla. Vėliau plėtota kalnakasybos pramonė.
Žydų populiacija krašte tolydžio menksta, todėl nemaža dalis Žydų AS gyventojų siekia prisijungimo prie Amūros srities arba Chabarovsko krašto.

Geografija

Srities vakaruose ir šiaurės vakaruose yra Mažojo Chingano (iki 1148 m aukščio), Sutaro, Ščiuki Poktojaus, Pompejevkos kalnagūbriai, šiaurėje – Burėjos kalnagūbrio atšakos, pietuose ir pietryčiuose – pelkėta Amūro vidurupio žemuma. Aukščiausia vieta – Bydyro kalnas (1209 m).
Didžiausios upės – Amūras ir jo intakai Bidžanas, Bira, Tunguska.
Klimatas vidutinių platumų, musoninis. Per metus iškrenta 500–800 mm kritulių. Vidutinė sausio temperatūra -21–26 °C, liepos +18–21 °C.
Dirvožemiai – miškų rudžemiai, pieviniai-pelkiniai ir aliuviniai. Veši spygliuočių (eglių, kėnių, balteglių) ir lapuočių (maumedžių, ąžuolų, beržų) miškai.

Ūkis

Plėtojama mašinų gamybos, lengvoji, medienos apdirbimo pramonė, kasamas alavas. Vyrauja mėsinė gyvulininkystė, bitininkystė, auginami kviečiai, avižos, sojos, bulvės. Pramoninė žvejyba.
Pasaulio tautų mitologijos enciklopedija

Pasaulio tautų mitologijos enciklopedija (rus. Энциклопедия «Мифы народов мира») – rusiškas enciklopedinis mitologijos žinynas. Vienas pagrindinių autorių – Vladimiras Toporovas. Kiti autoriai – A. Losevas, E. Meletinskis, B. Riftinas.
Enciklopediją 1987–1988 m. išleido „Tarybinė enciklopedija“. Vyr. redaktorius – S. Tokarevas. Tai fundamentalus mokslinis kūrinys, kurio autoriams ir mokslo darbuotojams 1990 m. buvo paskirta TSRS valstybinė premija.

Apimtis

Daugiau nei 3 600 straipsnių, per 1 600 iliustracijų ir žemėlapių. 2 tomai.

Turinys

Žinyne išsamiai supažindinama su viso pasaulio kraštų mitologija; apibūdinami svarbiausi mitų veikėjai, parodoma jų reikšmė.

Leidimai

Be spausdintinės versijos 2006 m. išleistas CD (leidykla – Directmedia Publishing).
Arjamanas

Arjamanas (skr. अर्यमन् = Aryaman) – vedinės mitologijos dievybė, priskiriama prie Aditjų. Arjamanas Rigvedoje minimas ~100 kartų, dažniausiai sykiu su Mitra ir Varuna. Jo įvaizdis gana abstraktus. Pats vardas „Arjamanas“ reiškia „draugystė, svetingumas“ (iš arya – „geras, malonus, ištikimas“). Jo savybės tapačios su kitų Aditjų – jis užpildo padangių erdvę, suteikia gerybes ir yra Aditės sūnus. Kartais pabrėžiamas Arjamano draugiškumas, prielankumas, jis artimas mergelėms, jo prašoma santarvės namuose. Arjamanas, kaip ir Bhaga, paskiria sutuoktinį ar sutuoktinę, suteikia nušvitimą. Giesmėje Sūrjai Arjamanas ir Bhaga lydi jaunavedžių porą. Kitur irgi pabrėžiamas Bhagos ir Arjamano ryšys. Kartu su Mitra ir Varuna Arjamanas vienija, telkia žmones, verčia juos išpirkti savo kaltes, yra susijęs su rita. Kai kuriomis savybėmis jis susijęs su saule, ugnimi – Arjamanas sykiais tapatinamas su Agniu, minimas drauge su sauliškosomis dievybėmis Sūrja ir Savitaru, sykį tiesiog vadinamas saule.
Arjamano atitikmuo iranėnų mitologijoje – Аirуaman-.
Regionas

Regionas – teritorija, turinti tam tikrus bendrus bruožus (ūkinius, geografinius, kultūrinius). Regionas yra pagrindinis regioninės geografijos tyrimo objektas.

Sąvoka

Skirtingai nuo miestų, valstybių, šalių ir kt. teritorinių vienetų, kurie turi apibrėžtas ribas, regionas yra apibrėžiamas laisvai. Funkciškai padalinimas į regionus visada yra susijęs su tam tikru tikslu ar pagrindiniu aspektu: lemiantys gali būti gamtiniai – geografiniai, kultūriniai – istoriniai, ekologiniai, socialiniai ir ekonominiai aspektai arba jų kombinacijos. Taip, pvz., ekonominiai regionai apibrėžiami visų pirma iš socioekonominės perspektyvos, turint tikslą geriau išnaudoti pridėtinės vertės kūrimo potencialą ir kurti darbo vietas. Skirstymo į regionus principas lemia kuris aspektas laikomas lemiamu.

Administraciškai nustatyti regionai

Centrinės vyriausybės kuriami vienetai, siekiant vykdyti regioninę politiką. Tokio tipo regionai kuriami netgi labai centralizuotose valstybėse. Lietuvoje tokio tipo regionais galima laikyti apskritis.
Regionais vadinami administraciniai vienetai, pvz., Prancūzijos regionai, Belgijos regionai, Italijos regionai yra nustatomi politiniais sprendimais. Valstybių administracinio suskirstymo principus ir vienetus nagrinėja politinė geografija.
Be jų yra ir įvairūs statistiniai regionai, pvz., Europos Sąjungos NUTS regionai.

Kultūriniais, istoriniai ir socialiniais kriterijai apibrėžiami regionai

Istoriniai – kultūriniai regionai atspindi tam tikrus istoriškai svarbius įvykius. Taip tiriant neolito revoliuciją naudojamos Levanto ir Derlingojo pusmėnulio sąvokos.
Regionai gali būti apibrėžiami ir remiantis tokiais sociokultūriniais kriterijais kaip kalba, dialektas, religija ar net regioninė virtuvė (kultūrinė geografija). Tokio pobūdžio regionų pavyzdžiai: Artimieji Rytai, Sinosfera, Mesopotamija, Persija. Žvelgiant iš ekonomikos istorijos perspektyvos galima apibrėžti pasaulio regionus pagal pinigų sistemas, prekybos kelius, ekonominę pažangą ir pan.

Ekonominiai regionai

Juos vienija ekonominiai kriterijai, tokie kaip industrializacija, urbanizacija, atskirų ekonomikos šakų išsivystymas. Jie dažnai atitinka administracinius regionus valstybės viduje. Globalizacijos įtakoje formuojasi ir tarpvalstybiniai ekonominiai regionai.