google/wiki40b huggingface dataset:
Anelė Ališauskienė-Maroščikaitė

Anelė Ališauskienė-Maroščikaitė (g. 1936 m. rugsėjo 5 d. Batakių k., Tauragės r.) – pedagogė ir chorvedė.

Biografija

Baigusi Batakių septynmetę mokyklą, 1951–1955 m. mokėsi Klaipėdos pedagoginėje mokykloje, dainavo chore.
1957–1961 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. L. Abarius), 1963–1968 m. neakivaizdžiai studijavo Šiaulių pedagoginiame institute.
1955 m. pradėjo dirbti Vilkyškių (Šilutės r.) vidurinėje mokykloje, kur dėstė muziką, vadovavo chorams ir šokėjams. 1958–1965 m. Upynos (Šilalės r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, kultūros namų meno vadovė.
Mokė moksleivių ir suaugusiųjų chorus, vokalinius ansamblius, suorganizavo kaimo kapelą. Kultūros namų mišrųjj chorą parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei, o moterų vokalinis ansamblis pelnė prizų rajoniniuose konkursuose.
Nuo 1965 m. Tauragės 1-osios (dabar M. Mažvydo) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Nuolat vadovavo trims chorams: jaunučių, jaunių, vyresniųjų klasių mišriajam arba merginų.
Mišrusis choras buvo parengtas 1969 ir 1977 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms, pirmąsias ir kitas prizines vietas pelnė trijose mokyklinių chorų zoninėse varžybose.
Vaikų choras dalyvavo 1977 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje. Kūrybiškai dirba ir su vyresnių klasių merginų choru, kurio koncertinėse programose skambūs užsienio klasikų ir dabartinių lietuvių kompozitorių kūrimai.
1995 m. Žemaitijos krašto chorų festivalyje „Pavasario balsai“ merginos pelnė elegantiškiausio choro vardą, dalyvavo 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje. Mokyklos ansamblius parengė rajono ir zonos „Dainų dainelės" konkursams, dirbo ir su mokytojų vokaliniais ansambliais.

Visuomeninė veikla

1975–1989 m. buvo Tauragės rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkė, dalyvavo daugelyje metodinių seminarų ir konferencijų, dirigavo Tauragės rajono dainų šventėse. 1976 m. mokytoja apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu. 1981 m. jai suteiktas vyresniosios muzikos mokytojos vardas, o 1995 m. – vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Pulsas

Šaltiniai

Šeškevičius A., Kriukelytė D., Gulbinienė J. Slaugos technika. Kaunas, 2008.
Oto Chodeckis

Biografija

Lenkijos bajorų Chodeckių giminės atstovas, herbo „Ogonczyk“ savininkas. Tėvas – Podolės (1462–1465) ir Rusios vaivada (1466–1474) Stanislovas Chodeckis (m. 1474), motina – Barbora Pilecka (m. po 1508), Krokuvos vaivados ir kašteliono Jano Pileckio (m. 1476) duktė. Vyresnysis brolis – Karūnos lauko etmonas 1492–1499 ir 1501–1505 m, Karūnos didysis maršalka, Lvovo kaštelionas Stanislavas (m. 1529)
Lopušno mūšio dalyvis 1512 tarp Lenkijos ir LDK karių vadovaujamų etmonų Mikalojaus Kameneckio ir Konstantino Ostrogiškio iš vienos pusės ir Krymo chanato totorių.
1519 metais išsiųstas pasiuntiniu į Moldavijos kunigaikštystę. 1521 metais – seimo Piotrkuve teismo teisėjas.
1524 metais dalyvavo Lvovo gynyboje turkų-totorių karių apgulties metu.
1531 metais vadovaujant Karūnos didžiąjem etmonui Janui Amor Tarnovskiui dalyvavo žygyje į Pokutją užsibaigiusiu Obertino mūšiu su Moldavijos kunigaikštystės kariais ir tos vietovės prijungimo prie Lenkijos karalystės. 
Palaidotas Rogatina, Ukrainoje.
Stara Kornica

Istorija

Pirmuosiuose rašytiniuose šaltiniuose kaimas minimas kaip Koronica. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XIX a. kaime vyko kreidos gavyba ir apdirbimas. 1835 m. pastatyta koplyčia. 1907-1908 m. pastatyta kaimo bažnyčia. 1909 m. įkurta Stara Kornicos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo parapija.
Lietuvos futbolo varžybos 1964 m.

B klasė

Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo Nevėžis Kėdainiai, Baltija Klaipėda, Saliutas Vilnius ir Alytis Alytus.
Tomo evangelija

Tomo evangelija – maždaug 114 Jėzui priskiriamų slaptų posakių (logijų) rinkinys. Tai dalis (NHC II, 2) gnostinių knygų rinkinio, maždaug 1945 m. aptikto prie Nag Hammadi kaimo Egipte. 
Evangelijos kodeksas parašytas koptų kalba, jis yra vertimas iš graikų kalbos.
Tomo evangelija priskiriama apaštalui Tomui arba jo mokinių tradicijai.
Ši evangelija išversta į daugybę dabartinių kalbų. Ypatingo dėmesio vertas vertimas į hebrajų kalbą, kadangi vertimas suteikia unikalią galimybę aptikti judėjiškąjį ir gal net aramėjiškąjį Jėzaus mokymo prasmių sluoksnį. Tai ypač įdomu tyrinėjantiems žydiškąją gnosticizmo kilmės versiją. 
Šią evangeliją sudaro Jėzaus pamokymai (logijai). Kanoninėse evangelijose postuluojamos trys pagrindinės idėjos – apie Dievo valdžią, apie meilę Dievui ir artimiesiems, apie nuodėmių atleidimą – Evangelijoje pagal Tomą pakeičiamos mokymais apie vieningą dvasinį pradą, apie du būvius ir apie savęs pažinimą kaip išsigelbėjimo sąlygą. Pats išsigelbėjimas čia traktuojamas kaip ieškojimų kelias, ypatingas pažinimas, pasiekiamas per ekstazę, o ne loginiu mąstymu. Šioje evangelijoje akcentuojama ir žmonių išrinktumo idėja. Išsigelbėti, t. y., įveikti žemiškąjį gyvenimą ir patekti į Dangaus Karalystę, esą gali tik nedaugelis – tie, kurie turi dvasinį pradą. Minėtos idėjos sudaro gnosticizmo filosofijos pagrindą.
Kompleksinis skaičius

Kompleksinių skaičių plokštuma

Kiekvienam kompleksiniam skaičiui z = a + bi galima vienareikšmiškai priskirti plokštumos, kurioje yra Dekarto koordinačių sistema, tašką (a; b). Pagrindiniai kompleksinių skaičių veiksmai gali būti interpretuojami geometriškai: kompleksiniai skaičiai a + ib ir c + id gali būti sumuojami kaip dvimačiai vektoriai (a; b) ir (c; d).
Kvietiniai miltai

Kvietiniai miltai – smulkių miltelių pavidalo produktas, gaunamas smulkiai sumalus kviečių grūdus ir iš dalies pašalinus sėlenas ir gemalus.
Kvietiniai miltai yra vieni populiariausių pasaulyje miltų, naudojamų kepimui.
Magistralinis kelias A3 (Lietuva)

Istorija

Dabartinis kelias buvo baigtas apie 1992 m. Senasis ėjo per Rukainius ir Medininkus, ir Tarybų Sąjungoje buvo magistralinis kelias (M12), jungęs Minską ir Vilnių. Šiuo metu tai yra rajoninis kelias  5258  Medininkai–Rukainiai–Skaidiškės .
Ktesijus

Ktesijus iš Knido (sen. gr. Κτησίας ο Κνίδιος) – senovės graikų istorikas, gydytojas, rašytojas, gyvenęs V a. pr. m. e.
Jis buvo kilęs iš Knido miesto Mažojoje Azijoje (Karijos regionas). Tapo Achemenidų valdovo Antakserkso II-ojo asmeniniu gydytoju, su juo 401 m. pr. m. e. dalyvavo žygyje prieš brolį Kyrą Jaunesnįjį.
Ktesijus parašė du svarbius istorinius veikalus – Persica ir Indica. Pirmajame kūrinyje jis aprašė Asirijos ir Babilonijos istoriją iki persų, pačią Persiją. Kūrinyje Indica jis paminėjo informaciją apie Indiją, kurią sužinojo būdamas Persijoje. Autorius Indiją aprašė kaip šalį, kurioje gausu turtų, kur gyvena filosofai ir žmonės, panašūs į dievus. Ktesijaus darbai neišliko, bet jų santrauką pateikė IX a. Bizantijos patriarchas Fotijus I. Jais taip pat rėmėsi Atėnijus, Plutarchas, Nikolajus Damaskietis, Diodoras Sikulas.
Ktesijaus „Indica“ yra vienas svarbiausių ankstyvųjų šaltinių apie Indiją. Jame rašoma, kad Indijos populiacija beveik tokia, kaip viso pasaulio, kad už Indijos plyti dykuma (viską maitina upė), o toliau negyvena joks žmogus, mini, kad ten gyvena tiek šviesūs ir aukšti, tiek tamsūs ir maži žmonės, indai išgyvena labai daug metų (net iki 200), neserga jokiomis ligomis. Jie dažnai maudosi specialiuose baseinuose. Ktesijus aprašo kalnuose gyvenančią karingą medžiotojų tauta, kuri įsikūrusi olose. Taip pat daug dėmesio skiriama egzotinei Indijos augmenijai ir gyvūnijai.
Bosuilstadion

Istorija

Stadionas atidarytas 1923 m. lapkričio 1 d. Atidarymo dieną vyko draugiškos futbolo varžybos tarp Belgijos ir Anglijos. Varžybos baigėsi lygiosiomis 2–2. Stadione vyko 1964 m. UEFA taurių taurės finalo antras etapas, kuriame Sporting CP laimėjo prieš MTK Budapest FC. Taip pat vyko UEFA Euro 1972 pusfinalis tarp Belgijos ir Vokietijos rinktinių. Vokiečiai laimėjo rungtynes. Stadione vyko daug Belgijos rinktinės draugiškų rungtynių, daugiausiai prieš Nyderlandų rinktinę. Paskutinės tarptautinės draugiškos rungtynės įvyko 1988 m. tarp Belgijos ir Brazilijos.
Prancūzijos regionai

Nuo 2016 m. Prancūzija yra suskirstyta į 13 žemyninių regionų ir 5 užjūrio regionus. Liepos mėn. buvo patvirtinti naujieji regionų pavadinimai. Žemyniniai regionai skirstomi į departamentus.
Regionai Prancūzijoje buvo įkurti 1982 m., sugrupuojant departamentus į didesnius vienetus ir suteikiant jiems teisinį statusą. Iki 2016 m. Prancūzija buvo suskirstyta į 22 žemyninius regionus. Nuo 2014 m. buvo nuspręsta regionų skaičių mažinti.
Rojus dabar (filmas)

Turinys

Saidas ir Khaledas, du palestiniečiai draugai, gyvenantys Vakarų Krante, tampa savanoriais įvykdyti teroristinį išpuolį Tel Avive. Operacija numatyta kitą dieną: jiedu apsimetę į vestuves vykstančiais svečiais turi susisprogdinti padarydami kiek galima daugiau žalos žydų kariams. Vis tik jau pirmoji operacijos dalis nepavyksta: perėję sieną jie susiduria su Izraelio pasieniečiais ir išsiskiria. Saidas iš karto grįžta atgal, tuo tarpu Khaledas lieka anoje pusėje. Išpuolis atidedamas ir Saidas, leidžia laiką su Suha: išsilavinusia ir nemažai keliavusia mergina, kurios tėvas palestiniečių laikomas didvyriu. Ši tvirtina, kad terorizmas neišspręs jų problemų ir skatina atsisakyti išpuolių, tačiau ar jos balsas bus išgirstas?
Antazavė

Aplinkinės gyvenvietės

OBELIAI 
 Bradesiai – 5 km
Rokėnai – 3 km 
 DUSETOS – 10 km
Imbradas – 13 km 
 ZARASAI – 23 km

Pavadinimo kilmė

Antazavės dvaro pavadinimo kilmė yra sėliška, nuo Zalvės ežero, kuris telkšo kaimo pietuose. Seniau tarmiškai vietovė vadinta Untazalve (arba Antazalve – šiaurės rytų aukštaičiams būdingas priešdėlis anta- ir ežero šaknis zalv-).
Savanorių prospektas (Vilnius)

Istorija

1840 m. kelias įvardijamas Senuoju Kauno pašto traktu (lenk. Stary trakt pasztowy z Kowna), o 1859 m. – Trakų pašto kelius. 1890 m. gatvė jau vadinama Trakų keliu.
XX a. pr. gatvė jau vadinama Produktų gatve (rus. Провіантская улица), o jos dalis į vakarus nuo dabartinio Forum Cinema Vingis kino teatro – Generalgubernatoriaus prospektu (rus. Генерал-губернаторскій проспект). 1915 m. Generalgubernatoriaus prospektas pervadintas į Trakų gatvę. 
XX a. ketvirtajame dešimtmetyje gatvės vėl sujungtos ir pavadintos Legionų gatve. 1939 m. lapkritį gatvė pavadinta Savanorių alėja. Pirmosios sovietinės okupacijos metu 1941 m. gegužės 21 d. šis kelias gavo Raudonarmiečių gatvės pavadinimą, o 1941 m. vasarą vėl buvo grąžintas Savanorių alėjos pavadinimas.
XX a. penktajame dešimtmetyje alėja jau pervadinta į Raudonosios Armijos alėją, vėliau ši alėja pervadinta į Raudonosios Armijos prospektą. 1970 m. atidaryta nauja gatvės dalis nuo Kosmonautų prospekto žiedo iki magistralinio kelio A1. 1989 m. prospektas pervadintas į Savanorių prospektą.
Scilė

Jūrų pabaisa

Scilė buvo viena iš dviejų pabaisų (kita Charibdė). Jos kūną sudarė dvylika šuniškų kojų ir žuvies uodega. Ji viena iš Forkino arba Hekatės, Kratėjos, Lamijos arba Keto (Scilė yra žinoma kaip Porcejidė) dukterų. Jūreiviams keliaujant sąsiauriu, stengiantis išvengti vienos pabaisos, jie pakliūna kitai ir atvirkščiai. Iš to ir kilo posakis Tarp Charibdės ir Scilės, reiškiantis situaciją tarp dviejų pavojų, kai vieno išvengimas reiškia patekimą kitam.
Homero Odisėjas, klausydamas Kirkės patarimo, plaukė pro Scilę, nes Charibdė galėtų nuskandinti visą jo laivą. Odisėjas sėkmingai praplaukė pro abi pabaisas, bet Scilė pagavo šešis jo vyrus ir suėdė gyvus.
Tradiciškai Charibdės ir Scilės vieta sieta su Mesinos sąsiauriu ties Sicilijos krantu, priešinga uola vadinama Scile. Ten dėl susitinkančių vandens srovių susidaro sūkurys, bet jis retai kada pavojingas. Neseniai mokslininkai dar sykį ieškojo Charibdės ir Scilės buvimo vietos ir rado daug labiau tikėtiną jos buvimo vietą netoli Skilės kyšulio vakarų Graikijoje.

Princesė

Scilė buvo Megaros princesė, karaliaus Niso duktė. Nisas buvo nesužeidžiamas, nes turėjo raudonų plaukų sruogą, slepiamą jo baltuose plaukuose. Kretos karalius Minas užpuolė Megarą, bet Nisas žinojo, kad jis negali būti nugalėtas savo raudonų plaukų sruogos dėka. Jo dukra Scilė, įsimylėjo Miną ir tai jam įrodė, nukirpdama tėvo raudonų plaukų sruogą. Nisas mirė, ir Kreta užėmė Megarą. Bet Minas užmušė Scilę už tėvo išdavystę. Ji pavirto jūros paukščiu, persekiojamu savo tėvo – jūros erelio.
Diula

Istorija

1313 m. istoriniuose šaltiniuose minimas Diulos vienuolynas (Julamonustra), o 1332 m. – šalia jo esanti gyvenvietė. 1566–1694 m. Diula buvo užimta turkų, daugelis vietos vengrų buvo priversti pasitraukti. XVIII a. vietos žemvaldys Janošas Harukernas pakvietė vokiečių ir rumunų į savo žemes. Miestas ėmė augti, XX a. išpopuliarėjo kaip kurortas.
Žetibajus

Istorija

Žetibajus įkurtas 1961 m., pradėjus naftos gavybą. Pradžioje turėjo miesto tipo gyvenvietės statusą, bet 2013 m. tapo aūlu.
Alfredas Pekeliūnas

Biografija

1966 m. baigė Šilutės 1-ąją vidurinę mokyklą (dabar – Šilutės pirmoji gimnazija). 1970 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją ir įgijo mokslinio zootechniko specialybę. 1975 m. parašė disertaciją: „Darbo mokslinis organizavimas stambiose karvių fermose“. 1989 m. baigė Leningrado aukštąją partinę mokyklą ir įgijo socialinės psichologijos specialybę. 1999 m. baigė Kauno tarptautinę aukštąją vadybos mokyklą, verslo ir finansų studijas. Yra baigęs valdymo kursus Vengrijoje, anglų kalbos kursus Didžiojoje Britanijoje.
1970–1971 m. tarnavo tarybinėje armijoje, Baranovičių aviacijos pulke. 
1971–1975 m. Žemės ūkio ekonomikos mokslinio tyrimo instituto grupės vedėjas. 1975–1979 m. Širvintų tarpkolūkinio kiaulininkystės komplekso pirmininko pavaduotojas gamybai. 1979–2000 m. įmonės „Krekenavos agrofirma“ generalinis direktorius. Jam vadovaujant į „Krekenavos agrofirmos“ kompleksą buvo apjungta nemažai žemės ūkio bendrovių, pastatyti modernūs mėsos perdirbimo cechai ir pašarų gamybos fabrikas, modernizuota kiaulių auginimo technologija. „Krekenavos agrofirma“ tapo viena iš didžiausių mėsos perdirbimo įmonių Lietuvoje.
2000–2004 m. Panevėžio rajono savivaldybės meras, 2004–2008 m. Seimo narys, Seimo pirmininko pavaduotojas, Europos reikalų komiteto pirmininkas.
Buvo TSKP narys, LKP narys. LKP XX suvažiavimo delegatas. Buvo renkamas Panevėžio rajono Krekenavos apylinkės, Panevėžio rajono liaudies deputatų tarybos (LDT) deputatu, LDT Vykdomojo komiteto nariu. Nuo 1999 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, nuo 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, šios sąjungos Tarybos ir Valdybos narys, iki 2004 m. Panevėžio rajono skyriaus pirmininkas.
1995–2004 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys. 2000–2004 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos valdybos narys. 2003–2004 m. regiono atstovas Europos Sąjungos Regionų komitete.
Lietuvos kiaulių augintojų asociacijos steigėjas, iki 2000 m. šios asociacijos prezidentas.
Keleto mokslinių straipsnių autorius, išleido keletą brošiūrų žemės ūkio produkcijos gamybos, valdymo ir vadybos, kokybės gerinimo klausimais. Angažuojasi vaikų globos, neįgaliųjų problemų sprendimo srityse. Domisi bendruomenių veiklos, savivaldos, žemės ūkio klausimais. Sutuoktinė Žana, vaikai Saulius, Jurgita, Giedrė.
Moris Winczewski

Biografija

Gimė 1856 m. Jonavoje. Jaunystėje rašė rusų ir hebrajų kalbomis, o nuo 1877 m. ir jidiš kalba. Laikomas vienu iš žydų lyrinės revoliucijos pradininkų. Žymiausias kūrinys Trys seserys. Apie 15 metų gyveno Londone, o vėliau išvyko į Niujorką, kur ir mirė 1932 m.
Sausas įstatymas (serialas)

Apžvalga

Serialas „Sausas įstatymas“ yra istorinė drama, kurios veiksmas telkiasi apie Enoch „Nucky“ Thompson (pagal istorinę Enoch L. Johnson asmenybę), politinę figūrą, kuri iškilo prohibicijos laikais, XX a. 3-ąjį ir 4-ąjį dešimtmečius, ir valdė Atlantik Sičio miestą. Be Nucky, seriale esti ir kitų istorinių asmenybių tiek iš jo asmeninio, tiek iš politinio gyvenimo, kaip antai gangsteriai, politikai, vyriausybės agentai ir jį gerbianti liaudis. Federalinė vyriausybė taip pat reiškia susidomėjimą butlegerių ir kita nelegalia veikla toje teritorijoje, siųsdama agentus ištirti galimus mafijos ryšius, bet taip pat domisi Nakio gyvenimo būdu, kuris kaip politikui, yra per daug prabangus ir prašmatnus. Paskutinis sezonas peršoka septynerius metus į priekį, t. y. į 1931 metus, kuomet prohibicija artėja prie pabaigos.
Mix Markt

Unternehmensgruppe Monolith

Supermarketams produkciją tiekia įmonių grupė Unternehmensgruppe Monolith (valdomi taip pat tinklai MINI-MAX Markt ir PRIMA Markt - keliasdešimt rusiškų prekių parduotuvių; tokių yra kiekviename Vokietijoje mieste su 50 000 ir daugiau gyventojų). Grupę sudaro apsijungę didmenininkai Monolith Süd GmbH (Herrenberg), Monolith Ost GmbH (Schwabach), Monolith Nord GmbH (Hamburgas) ir Monolith Mitte GmbH (Leopoldshöhe); taip pat per 100 tiekėjų pagal sutartis ir tiekimo įmonių. Monolith Vokietijoje plečiasi visomis kryptimis. Filialai - 5: Nord (Šiaurė), Süd (Pietūs), West (Vakarai), Ost (Rytai) ir Zentrum (Centras). Kiekvienas filialas turi didelį sandėlį (pvz., Monolith-West - Bergheime, netoli Kelno). Be to, tarptautinis Monolith-International. 2000 prekių pavadinimų. Apyvarta - 175,05 mln. eurų (2009 m.).

Istorija

1997 m. Oerlinghausene (Šiaurės Reinas-Vestfalija) buvo atidarytas pirmasis „Mix Markt“ (apyvarta siekė 5 mln. eurų). Idėjos autoriai - etniniai vokiečiai persikėliai (vok. Spätaussiedler) Artur Steinhauer (g. 1959 m.), Peter Schuju (g. 1966 m.) ir Waldemar Völker (1949-2009). Siekis - sudaryti galimybes Vokietijoje gyvenantiems vokiečių persikėliams iš Rytų bloko valstybių, siūlant jiems tikslinį sortimentą. Tinklo ištakose - persikėlėliai iš buvusio vokiečių Rozovkos kaimo (Kazachstanas) - Arthur Steinhauer (Артур Штайнхауэр) ir Alexander Wagner (Александр Вагнер). „Mix Markt“ tėvu laikoma įmonė Monolith.

Filosofija

„Mix Markt“ skiriasi nuo tradicinių maisto produktų parduotuvių. Būdingas specifinis sortimentas, produkcijos distribucijos (paskirstymo) mišinys. Tai ir žemų kainų parduotuvė (angl. Discount), supermarketas, paprastas prekybos centras, didmeninės prekybos ir delikatesų rinka. Tikslinė grupė yra vartotojai, šviežio maisto produktus (žuvį, daržoves, mėsą) apdorojantys dideliais kiekiais patys, o kartu ir norintys sutaupyti jų perdirbimo, valymo sąnaudas arba besidomintys Rytų Europos nacionaline virtuve. „Mix Markt“ maisto produktai pardavinėjami palyginti dideliais kiekiais (pakuotėmis), Vokietijoje įprastais greičiau hipermarketuose arba didmeninėje prekyboje (pavyzdžiui, bulvės arba svogūnai 10-20 kg maišais). Šviežia žuvis paprastai parduodama sveika (neišdarinėta), mėsa - didesniais gabalais (dalimis), ir smulkinama, pjaustoma tik pagal pageidavimą.
Klientai - rusai, imigrantai iš NVS, Baltijos šalių. Į „Mix Markt“ apsipirkti atvažiuoja pirkėjai iki 100 km. Pvz., į supermarketą Bonoje (Tannenbusch, Bonn-Beuel) iš Š. Reino-Vestfalijos miestų (Achenas, Diuseldorfas, Dortmundas, Kelnas). Atidarius parduotuvę, aplink ją susikūrė kitos, suintensyvėjo rusų gyvenimas (pvz., atidaryta parduotuvė Продукты, perukų salonas, videoteka, šašlykinė).
Per 50 % prekių iš Vokietijos (Vakarų Europoje Vokietija pirmauja pagal Rytų Europos delikatesų gamybą bei platinimą). Dalį tiekiančių vokiškų įmonių Vokietijoje yra įsteigę vokiečių persikėlėliai. Maisto produktų delikatų kilmės valstybės - Rusija, Lenkija, Latvija, Lietuva (nuo 2010 m.), Ukraina, Moldavija, Kazachstanas, Rumunija, Bulgarija, Vengrija, Serbija, Slovėnija, Turkija.
Tartokas (Kaišiadorys)

Istorija

Šio kaimo pavadinimas mena Jonavos dvarininkų – grafų Kosakauskių malūną-lentpjūvę (lenk. tartak „lentpjūvė“).
Jakiškiai

Istorija

Nuo XVI a. pabaigos minimas Jakiškių dvaras.
Semiatičės miesto vėliava

Semiatičės miesto vėliava (lenk. Flaga Siemiatycz) - tai Semiatičės miesto vėliava, kurioje yra trys vienodo pločio, horizontalios raudonos, geltonos ir mėlynos spalvos juostos. Vėliavos centre yra Semiatičės miesto herbas.
Išteklių vadyba

Išteklių vadyba (pajėgumų, išteklių valdymas) – įmonės išteklių valdymas. Šis procesas vertina išteklių (techninių, žmogiškų etc.) panaudojimą, remdamasis duomenimis apie turimus išteklius, jų faktines sąnaudas ir prognozuojamą augimą. Išteklių naudojimo efektyvumui įvertinti bei poreikiams prognozuoti naudojamasi ir kitų procesų, pavyzdžiui, finansų vadybos duomenimis.
Išteklių vadybos procesas labai svarbus valdymo elementas, nes leidžia pašalinti problemas, kilusias dėl išteklių stokos bei vykdyti proaktyvų problemų šalinimą.
Juozas Simonaitis

Juozas Simonaitis (1898 m. liepos 26 d. Brooklyne, N Y – 1953 m. vasario 4 d. Elizabethe, N į – JAV), kunigas, vargonininkas, chorvedys.

Biografija

Ketverius metus studijavo New Damrocho muzikos institute, o 1929–1931 harmonijos ir kontrapunkto mokėsi pas prof. J. Žilevičių. Išmokęs vargonuoti, dirbo vargonininku ir vadovavo chorams Aušros Vartų New York Cityje, NY, ir Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijose Elizabethe. Su pastarosios parapijos choru 1938 pastatė Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai". Buvo kunigų seminarijos klierikų choro vadovas, koncertuose dainuodavo ir kaip solistas.
Nuo 1930 daug metų buvo ALRK Vargonininkų sąjungos dvasios vadovas, nemažai prisidėjo prie šios sąjungos veiklos plėtojimo. 1919 „Viltyje" išspausdino nedidelę studiją apie Lietuvos įtaką F. Chopino kūrybai, parašė kūrinių fortepijonui.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Darijus III

Darijus III-asis (380–330 m. pr. m. e.) – paskutinis Persijos Achemenidų dinastijos karalius, valdęs 336–330 m. pr. m. e. Nuverstas Aleksandro Didžiojo per jo užkariaujamąjį žygį į Persiją.
Po to, kai 338 m. pr. m. e. ambicingas chiliarchas Bagoas nužudė karalių Artakserksą III ir jo sūnų karalių Arses, jis siekė karaliumi padaryti naują, lengvai valdomą asmenį. Jis pasirinko Kodomaną (Codomannus), kuris buvo tolimas karališkosios šeimos giminaitis, pasižymėjęs kovose su kadūziečiais ir tuo metu buvo karališkuoju pasiuntiniu. Kodomanas karališkuoju vardu pasirinko vardą Darijus III ir greitai parodė savo nepriklausomumą nuo savo globėjo žudiko. Tuomet Bagoas bandė nunuodyti ir Darijų III, bet jis buvo įspėtas ir pats privertė Bagoasą išgerti nuodų. Naujasis karalius turėjo valdyti nestabilią imperiją, kurios didžiąją dalį valdė pavydūs ir nepatikimi satrapai, o gyventojai buvo linkę į sukilimus.
336 pr. m. e Makedonijos karalius Pilypas II Korinto lygos buvo įgaliotas kaip hegemonas pradėti šventąjį keršto karą prieš Persiją už Atėnų šventyklų išniekinimą ir sudeginimą per Antrąjį Persijos karą. Jis pasiuntė avangardines pajėgas, vadovaujamas generolų Parmeniono ir Atalo „išlaisvinti“ graikus, kurie buvo valdomi persų. Jiems užėmus graikų miestus Azijoje nuo Trojos ir Meandro upės, Pilypas II buvo nužudytas ir jo žygis sustabdytas, kol jo įpėdinis sustiprins savo valdžią Makedonijoje ir likusioje Graikijos dalyje.
334 m. pr. m. e. pavasarį Aleksandras Didysis (Makedonietis), kurį Korinto lyga patvirtino hegemonu, permetė per Dardanelus graikų kariuomenę į Mažąją Aziją ir sumušė skaičiumi didesnę persų kariuomenę ties Graniku. 333 m. pr. m. e. Darijus III pats patraukė į mūšį su graikais, bet jo žymiai didesnė kariuomenė buvo apeita iš krašto ir sumušta Isos mūšyje. Darijus III buvo priverstas bėgti, palikęs savo kovos vežimą, stovyklą ir šeimą, kurie pateko į Aleksandro Didžiojo rankas. 331 m. pr. m. e. Darijaus III sesuo – žmona Statira, su kuria buvo gerai elgiamasi, mirė nelaisvėje, greičiausiai per gimdymą. Tų pačių metų rugsėjį Aleksandras Didysis atmetė Darijaus taikos pasiūlymus ir dar kartą sumušė jo kariuomenę Gaugamelos mūšyje. Mūšio metu buvo užmuštas Darijaus kovos vežimo važnyčiotojas ir karalius iškrito iš vežimo. Persų kariuomenėje kilo panika, nes kariai pagalvojo, kad karalius žuvo.
Darijus III pabėgo į Ektabaną, kur pradėjo rinkti ketvirtą kariuomenę, tuo tarpu Aleksandras Didysis užėmė Babiloną, Sūzus ir Persijos sostinę Persepolį.
Vėliau Darijus III pabėgo į Baktriją, bet vėliau buvo savo palydovų paimtas į nelaisvę ir mirtinai sužeistas paliktas kelyje, kur jį jau mirusį surado ir palaidojo Aleksandras Didysis.