google/wiki40b huggingface dataset:
Mamertas Indriliūnas

Mamertas Indriliūnas (1920 m. sausio 28 d. Gataučiai, Vabalninko valsčius – 1945 m. kovo 21 d. Leliškiai prie Krinčino) – Lietuvos rašytojas, partizanas.

Biografija

1938 m. baigęs Biržų gimnaziją studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos – filosofijos fakultete, 1941–1943 m. Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultete. Prasidėjus antrajai sovietinei okupacijai 1944 m. įsijungė į pasipriešinimo judėjimą, priklausė Šato partizanų būriui, kuris veikė Vabalninko ir Krinčino valsčių teritorijoje. Žuvo su broliu Jonu ir kt. partizanais miškelyje prie Leliškių kautynėse su NKVD daliniu. Stribų užkastas Gerkiškių žvyrduobėse prie Krinčino.

Kūryba

Žurnaluose „Ateities spinduliai“, „Ateitis“ ir kituose paskelbė eilėraščių. Vienas įžvalgiausių savo kartos literatūros kritikų. Diplominiame darbe „V. Mykolaičio-Putino lyrikos kelias“, kurio dalis išspausdinta žurnale „Kūryba“ 1944 m. apibūdino poeto kovą dėl asmenybės ir kūrybos laisvės kaip sielos maištą prieš slegiančią būtį. Kritikos straipsniuose, recenzijose (žurnaluose „Ateitis“, „Naujoji Romuva“ ir kituose) nagrinėjo J. Aisčio lyrikoje atskleistą tautos dvasią, B. Krivicko polinkį į modernistines tendencijas. Išvertė V. Jeitso, R. M. Rilkės eilėraščių.
Karys savanoris (2000 m. po mirties).
Katilėlinė smėliabitė

Biologija

Katilėlinė smėliabitė yra 12–14 mm dydžio. Skraido nuo gegužės pabaigos iki liepos vidurio. Renkasi sausus kalvų šlaitus, pamiškes, upių slėnius. Dažniausiai lanko tik įvairių katilėlių (Campanula) žiedus. Veisiasi lengvame dirvožemyje išraustuose urveliuose, sudaro kolonijas. Per metus gyvena viena vabzdžių karta.
Hatvanas

Istorija

Hatvano vardu pavadinta dabartinio miesto apylinkėse gyvavusi bronzos amžiaus archeologinė kultūra (Hatvano kultūra).
Hatvanas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1235 m. Viduramžiais tai buvo įtvirtintas miestas.
Prisikėlęs iš pragaro (filmas)

Siužetas

Frenkas Kotonas – malonumų gyvenime siekiantis žmogus – nusiperka paslaptingą dėžutę-galvosūkį (angl. The Lament Confuguration). Manoma, kad jį išsprendus atsivers vartai į begalinių malonumų pasaulį. Tačiau iš tiesų pasirodo pragariškos būtybės, senobitai (angl. Cenobites). Frenką jie nukankina ir suplėšo į gabalėlius. Nieko panašaus neįtardami į namą, kuriame mirė Frenkas atsikrausto jo brolis Laris su žmona, kuri yra buvusi Frenko meilužė. Iš Lario rankos išsiliejęs kraujas prikelia Baisūną Frenką, ir kad jis galėtu atgauti žmogišką pavidalą, jo buvusi meilužė atveda jam aukas, kurias monstras nužudo ir pasisavina jų kūniškumą. Baisūnas kėsinasi ir į Lario dukterį Kristiną, tačiau ji sugeba pabėgti nuo monstro, o Laris ir jo žmona numiršta.
Keltų ratas

Keltų ratas - svarbus keltų meno ir religijos simbolis. Ratai buvo naudojami aukojimo ritualuose, aukojami šventvietėse (kaip Alesijoje (angl. Alesia)), metami į upes kaip Senėje (angl. Seine), įdedami kapuose ar nešiojami kaip amuletai.
Keltų ratas kartu su žaibu dažnai siejamas su keltų dangaus dievo Taranio kultu. Keltų ratas taip pat vaizduojamas daugybėje keltų monetų.
Ekonomikos istorija

Ekonomikos istorija – tarpšakinė sritis; jos tyrimo lauko yra apjungiama ekonomika bei istorija. Tiria ekonomikos vystymąsi laiko atžvilgiu bei atitinkamus glaudžiai susijusius procesus (kaip kultūra ir kt.).
FK Tosno

Istorija

Klubas įkurtas 2013 m. Iš žemesniųjų divizionų 2017 m. iškopė į elito divizioną.
Namų rungtynes žaidžia Sankt Peterburge. (Nuo 2017 m. „Petrovsky“ stadione.)
Substratas vedų kalboje

Fonologija

Sanskritui būdingi retrofleksiniai (cerebraliniai) garsai – ṭ, ṭh, ḍ, ḍh, ṇ. Jie nebūdingi kitose senosiose indoeuropiečių kalbose, nei indoeuropiečių prokalbės rekonstrukcijai, tačiau paplitę kitose Pietų Azijos kalbose – dravidų, mundų, burušų – ir priskiriami jų prokalbėms. Kada ir iš kokios kalbos į sanskritą pateko retrofleksiniai garsai, sunku pasakyti, nes pirminis Vedų tekstas galimai buvo necerebralizuotas, o šie garsai patekę ten vėliau, nepakeitę Vedų metrinės struktūros ar semantikos. Galima teigti tik, kad retrofleksiniai garsai jau tikrai buvo Rigvedos galutinės redakcijos susidarymo metu (VI a. pr. m. e.). Pagal vieną iš versijų, cerebralizacijos židiniu galėjo būti Indijos subkontinento šiaurės vakarai, nes to regiono kalboms (burušų, nuristaniečių, dardų) būdinga itin stipri cerebralizacija.
Induktotermija

Induktotermija (lot. inductio - sužadinimas + gr. therme - šiluma) - fizioterapijos metodas - gydymas kintamuoju aukšto dažnio (keliolikos megahercų) elektromagnetiniu lauku. Ant skaudamos kūno vietos dedamas sausas 1,5 - 2 cm storio tarpiklis (pvz., rankšluostis), ant jo - elektrodas: plokščias diskas, kurio viduje yra ritės su vijomis elektros srovei, arba izoliuotas kabelis, kuriam galima suteikti norimą formą (pvz., susukti spirale, kilpa). Veikiant magnetiniam laukui, audiniuose susidaro sūkurinės srovės, kurių energija virsta šiluma; audiniai 6 - 8 cm gylyje įšyla, gali šiek tiek pakilti ir viso kūno temperatūra. Išsiplečia kraujagyslės, pagreitėja kraujotaka, mažėja uždegimas, skausmas, gerėja kaulų, sąnarių, raumenų būklė.
Procedūra trunka 15 - 30 min (vaikui ~15 minučių); gydymo kursas 10 - 20 procedūrų. Induktotermija praktikuojama plaučių, virškinamojo trakto, periferinės nervų sistemos, inkstų, lytinių organų ligoms, kaulų lūžiams, sumušimams gydyti.
Induktotermijos procedūros nepatartinos sergančiam sunkia ischemine širdies liga, nuomariu, turinčiam naviką, pūlinį, padidėjusį kraujospūdį.

Šaltiniai

Medicinos enciklopedija, 1 t. Vilnius: Valstybinė enciklopedijų leidykla, 1991.
Joseph John Thomson

Biografija

Džozefas Džonas Tomsonas gimė 1856 m. Cheetham Hill, Mančesteris, Anglija. Jo mama buvo Ema Svindels (angl. Emma Swindells), atvyko iš vietinės tekstilės šeimos. Jo tėvas, Džozefas Džonas Tomsonas (angl. Joseph James Thomson), turėjo antikvarinę knygų parduotuvę, kurią įkūrė prosenelis iš Škotijos. Jis turėjo dvejais metais jaunesnį brolį Frederiką Vernoną Tomsoną (angl. Frederick Vernon Thomson).
Tomsonas mokėsi mažose privačiose mokyklose, kur jis demonstravo didelį talentą ir domėjimąsi mokslu. 1870 m. jis buvo paskirtas į Ouvenso koledžą (Owens College). Tada būdamas 14 metų, jis buvo neįprastai jaunas. Jo tėvai norėjo, jog jis būtų lokomotyvų gamintojas, bet šie planai nepavyko, nes jo tėvas mirė 1873 m. 1876 m. jis pateko į Trejybės koledžą, Kembridže. 1880 m. jis gavo bakalauro laipsnį matematikos srityje ir 1883 m. magistro laipsnį. 1884 m. jis tapo Kavendišo fizikos profesoriumi. Vienas jo studentų buvo Ernestas Rezerfordas, kuris vėliau patyrė sėkmę savo pareigose. 1890 m. Tomsonas vedė Rose Elisabeth Paget. Jis turėjo sūnų George Paget Thomson ir dukrą Joan Paget Thomson. Vienas didžiausių Tomsono nuopelnų šiuolaikiniame moksle buvo jo talentas mokytojauti, septyni jo tyrimo asistentai ir jo sūnus gavo Nobelio premijas fizikoje. Jo sūnus gavo Nobelio premiją 1937 m. už tai, kad įrodė, jog elektronai turi bangines savybes.
Tomsonas Nobelio premiją gavo 1906 m.

Eksperimentai su katodiniais spinduliais

Anksčiau fizikai nesutardavo, ar katodiniai spinduliai yra nematerialūs kaip šviesa ar turi masę ir buvo sudaryti iš dalelių.

Eksperimentai, pagrįsti katodiniu spindulių magnetiniu nukrypimu

Tomsonas pirmasis tyrė katodinių spindulių magnetinį nukrypimą. Katodiniai spinduliai buvo sukuriama vienoje vamzdžio pusėje, kairėje aparato ir eidavo per anodą į mažą varpo formos stiklinį indą, kur juos nukreipė magnetas. Tomsonas užfiksavo jų kelią ant kvadratinio ekrano uvostiklinėje fluorescencija. Jis atrado, kad nesvarbu kokia anodo medžiaga ir kokios stiklinio indo dujo, spindulių nuokrypis buvo toks pat, tai siūlė, jog spinduliai buvo tos pačios formos, kaip ir jų kilmės metu.

Eksperimentas, kuris parodė, kad katodiniai spinduliai buvo elektriškai įkrauti

Tomsonas sukonstravo Kruko vamzdį su elektrometro rinkiniu vienoje pusėje, nesimaišant katodinių spindulių kelyje. Tomsonas galėjo sekti spindulių kelią stebėdamas fosforescencinį kelią. Jis pastebėjo, kad eletrometras registravo krūvį tik tada, kai katodiniai spinduliai buvo nukreipti į šį su magnetu. Jis padarė išvadą, kad neigiamai įkrautas krūvis ir katodiniai spinduliai yra vienas ir tas pats.
Perseveracija

Perseveracija (angl. perseveration) - 1895 m. aprašytas reiškinys, kai žmogus kartoja žodžius (kartais - idėjas) ar gestus po kelis kartus ar ilgiau. Būdinga organiniams psichikos sutrikimams (dėl auglių, smegenų traumų ir pan. pažeidimų), schizofrenijai bei kitiems psichoziniams sutrikimams.
Sakinio su perseveracija pavyzdys: „Eidamas į miestą užsidėsiu kepurę kepurę kepurę kepurę kepurę kepurę.“
Perseveracija gali paliesti ir temų nagrinėjimą. Pvz., kalbėdamas žmogus išnagrinėja temą iš visų pusių, padaro išvadą. Atrodytų, apie tai nebėra ką kalbėti, bet jis kažkodėl vėl ima kalbėti apie tą patį dalyką, vėl nagrinėja visus atvejus… Toks grįžimas į pradžią gali nutikti bet kuriuo pokalbio momentu.
Juozas Vėbra

Biografija

Mokėsi Rygos ir Panevėžio gimnazijose. Nuo 1919 m. savanoris Panevėžio batalione. 1923 m. eksternu baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1923–1925 m. studijavo Lietuvos universitete, mokėsi Fontenblo artilerijos mokykloje. 1925–1930 m. studijavo Tulūzos universitete (Prancūzija), įgijo chemijos mokslų daktaro laipsnį.
1930–1932 m. dirbo Krašto apsaugos ministerijos Ginklavimo valdybos Tyrimų laboratorijoje Kaune, 1932–1940 m. šios laboratorijos vadovas. 1935 m. Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo pulkininkas. 1936 m. suprojektavo Tyrimų laboratorijos korpusą ir jame įrengė modernią Ginklavimo tyrimų laboratoriją. 1940 m. ši laboratorija perduota Vytauto Didžiojo universitetui (VDU). 1940–1943 m. VDU Organinės chemijos technologijos katedros vedėjas, docentas, profesorius. Vienas 1941 m. Birželio sukilimo karinių vadovų. 1944–1945 m. kalintas vokiečių gestapo.
1945–1949 m. gyveno Vokietijoje ir Prancūzijoje, nuo 1949 m. JAV. 1951–1952 m. dirbo Vinčesterio dirbtuvių laboratorijoje, 1952–1969 m. Nju Heiveno firmoje „Olin Research Center“.  Daugelio išradimų chemijos srityje autorius. Savo laisvalaikį skyrė lietuvybei, dalyvavo įvairių tautinių organizacijų veikloje, lietuvių renginiuose skaitydavo pranešimus reikšmingų sukakčių progomis, ragino remti lietuvišką spaudą. Mirė Durhame (JAV), perlaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse.
Žmona Genovaitė Židonytė-Vėbrienė – romanistė ir bibliotekininkė, lyginamosios literatūros daktarė, parašiusi prancūzų kalba monografiją apie poetą Oskarą Milašių.
Teksaso medicinos centras

Teksaso medicinos centras yra didžiausias pasaulyje medicinos centras, kuriame pacientams gydyti teikiama daugiausiai medicininių paslaugų, vykdoma daugiausiai svarbiausių mokslinių eksperimentų ir transplantacijos tyrimų. Hiustone esantį medicinos centrą sudaro 47 su medicina susijusios institucijos, įskaitant 13 ligoninių, dvi medicinos, 4 slaugos mokyklos, taip pat odontologijos, viešosios sveikatos, farmacijos ir kitų su medicina susijusių dalykų mokyklos. Visos 47 institucijos nesiekia jokio pelno. Centre yra pirmoji ir didžiausia oro greitosios pagalbos tarnyba. Teksaso medicinos centre taip pat sėkmingai veikia čia sukurta transplantacijos programa, pagal kurią daugybė ligoninių bendradarbiauja šioje srityje. Pasak Teksaso medicinos centro, čia atliekama daugiau širdies operacijų nei bet kur kitur pasaulyje.
Teksaso medicinos centre kasmet apsilanko daugiau nei 5 milijonai pacientų, įskaitant daugiau nei 10 000 pacientų iš kitų šalių. 2006 metais centre dirbo 75 000 žmonių, įskaitant 4 000 gydytojų terapeutų ir 11 000 slaugių.
Ipswich Town FC

Istorija

Paskutinį kartą šalies čempionate žaidė 2002 m. Nuo 1936 m. klubas yra profesionalus, pirmąkart patekęs į aukščiausiąją lygą laimėjo čempionatą.
Organometaliniai junginiai

Organiniai ličio junginiai

Jų bendra formulė – RLi. Tai dar viena atliekant organinių junginių sintezę svarbių reagentų grupė. Jie susidaro halogenintiems junginiams reaguojant su ličiu.
Losicės miesto herbas

Losicės miesto herbas (lenk. Herb Łosic) – Losicės miesto skydo formos herbe, raudonos spalvos užsklandoje, vaizduojamas žirgas. Herbas naudojamas nuo XVIII amžiaus, prieš tai miesto herbe buvo vaizduojama žebenkštis.

Simbolika

Pagal vieną miesto pavadinimo kilmės aiškinimą, pavadinimas kilęs nuo rusų kalbos žodžio lošad (arklys). Miškingoje dabartinio miesto vietovėje būta laukinių arklių-miškinių tarpanų rūšis. Jie buvo pilki, su juoda juosta išilgai nugaros, didele galva, plačia kakta, trumpu storu kaklu, juodais stačiais karčiais, plonomis kojomis. Ūgis ties gogu siekė 122-135 cm. Lietuvos Statutai draudė juos medžioti, tačiau dėl kryžminimo ir medžioklės jau XVII a. pradžioje jie išnyko. Spėjama, kad tarpanai prisidėjo ir prie žemaitukų genezės. Karališkojo miesto dvaro, vadinto Polinów (Losicės miesto palivarkas) valdose laikytos didelės Lenkijos karalių ir Lietuvos didžiųjų kunigaikščių arklių bandos. Viena iš miestiečių prievolių buvo remontuoti karališkas arklides, o miesto turguose ir mugėse intensyviai prekiauta arkliais.
Paštu užsakoma žmona

Paštu užsakoma žmona (angl. Mail-order bride) – terminas, vartojamas apibūdinti moteris ar merginas, kurios pasiskelbia per vedybų agentūras, jog nori susituokti su vyru, gyvenančiu labai toli nuo jų, o radus tinkamą kandidatą, susituokusios su juo, išvyksta gyventi į to vyro šalį.
Dažniausiai tai moterys ir jaunos merginos iš ekonomiškai silpnesnių valstybių, ieškančios vyrų turtingose valstybėse. Daugiausiai paštu užsakoma žmonų yra kilusios iš Rusijos, Ukrainos, Filipinų ir Kolumbijos.
Elena Grigalavičienė

Elena Grigalavičienė-Danilaitė (1933 m. lapkričio 15 d. Raseiniai – 2005 m. gruodžio 8 d. Vilnius) – Lietuvos archeologė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija

1958 m. baigė istoriją Vilniaus universitete. 1968 m. apgynė disertaciją apie brūkšniuotosios keramikos kultūrą, istorijos mokslų kandidatė.
1958–1960 m. dirbo Čiurlionio dailės muziejuje, 1964–1992 m. – Istorijos institute. Tyrimų kryptys – bronzos ir ankstyvojo geležies amžiaus materialioji ir dvasinė kultūra bei brūkšniuotosios keramikos kultūra Lietuvoje. Tyrinėti: Ėgliškių pilkapynas, Nevieriškių piliakalnis, Šinkūnų piliakalnis, Sokiškių piliakalnis, Kerelių piliakalnis, Kurmelionių piliakalnis, Juodonių piliakalnis ir senovės gyvenvietė.
Seinų pasienio centras - menai, kultūros, tautos

Seinų pasienio centras - menai, kultūros, tautos (lenk. Ośrodek "Pogranicze - sztuk, kultur, narodów") - kultūrinis centras, kurį 1991 m. sausio mėnesį Seinų mieste įkūrė Krzysztof Czyżewski. Šiuo metu centras įsikūręs Seinų Baltosios sinagogos pastate. Centre vyksta seminarai, koncertai, parodos apie Seinų krašto buitį, gyvenimą ir istoriją. Centras leidžia laikraštį Seinų Kalendorius. Nuo 2000 m. centrą finansiškai remia Palenkės vaivadija ir Lenkijos kultūros ministerija. Centras glaudžiai bendradarbiauja su pasienio labdaros fondu.
Kavangai

Gyvenamoji vieta ir gentys

Kavangai gyvena palyginti nedidelėje, bet derlingoje teritorijoje, kurią iš pietų supa dykumingos sritys. Regionas maitinamas pirmiausia Okavango upės, kuri lietaus sezono metu labai patvinsta. Skirtingai nei jų pietiniai kaimynai (koikojai, bušmėnai), kavangai yra sėslūs žemdirbiai. Jie augina vietinę soros rūšį - mahangu, kurią papildo kukurūzas, sorgas, pupelė.
Visi kavangai skirstomi į 5 gentis (iš vakarų į rytus): kvangaliai (84 000), mbunzai, šambju, gciriku (36 200) ir mbukušu (35 100).

Istorija

Kavangai migravo iš aukštutinės Zambezės ir įsitvirtino šiose derlingose žemėse dykumos šiauriniame pakraštyje apie XV-XVI a. Nuo XVII a. prasidėjo jų konsolidacija, genčių pagrindu susiformavo penkios primityvios valstybėlės, valdomos vadų, tituluojamų hompa arba fumu. Paveldėjimas jose egzistavo pagal moterišką liniją.
XIX-XX a. sandūroje kavangų etninės žemės buvo padalintos tarp Portugalijos Vakarų Afrikos ir Vokietijos Pietvakarių Afrikos, tačiau Vokietijoje vadai išlaikė tradicinę valdžią, kadangi kolonistai nesikišo į vidaus reikalus.
I pasaulinio karo metais PAR užėmus vokiečių koloniją, kavangų žemės atiteko pastarajai. Administruojant PAR, ovambų teritorijoje įkurtas bantustanas Kavangolendas.
Gandzi tibetiečių autonominė prefektūra

Geografija

Visa prefektūros teritorija priklauso Tibeto plynaukštei. Per ją iš šiaurės į pietus teka trys didelės upės. Rytinėje dalyje yra Dadu upė, kurios baseine yra Danbos, Kangdingo ir Ludingo savivaldybės. Prefektūros viduriu teka Jalongas, o prefektūros vakarinis pakraštys sutampa su Jangdzės slėniu.
Gandzi prefektūra užima istorinio Khamo regiono rytinę dalį.

Istorija

Viduramžiais prefektūros teritorijoje egzistavo Čaklos, Dergės, Litango, Batango, Sertaro, Horpų ir kitos karalystės. Kuomet Čingų imperija nugalėjo Hošutų chanatą, 1724 m. Tibetas buvo padalintas. Taip būsimosios Gandzi prefektūros teritorijos buvo priskirtos administruoti Sičuano provincijai. XX a. pradžioje jos priskirtos Sikango provincijai.
Po Sinhajaus revoliucijos prasidėjus Kinijos dezintegracijai, Tibetas tapo de facto nepriklausomas, o Gandzės teritorijos – susidūrimų tarp Tibeto ir Kinijos lauku. 1930 m. Tibeto armija užėmė regioną, tačiau 1932 m. jis sugrįžo į rankas kinų karo vadams.
1950 m. teritorija prijungta prie Kinijos Liaudies Respublikos ir Sičuano. 1955 m. suformuota autonominė prefektūra.
Alkoholizmas

Alkoholizmo atsiradimo prielaidos

Žmogaus socialinį ir psichologinį vystymą daugiausia lemia šeimos, aplinkos, pažįstamų pavyzdys. Nuo pat vaikystės žmogus kuriasi savo gyvenimo modelį. Didelė dalis tėvų gyvenimo būdo atsiliepia atžalai. Taigi, dauguma alkoholikų prisimena, kad dažnai girtaujama būdavo ir jų šeimose, draugų tarpe.
Alkoholizmu suserga nebūtinai asocialūs žmonės. Alkoholizmas gali išsivystyti bet kuriam žmogui, kuris dažnai naudoja svaigiuosius gėrimus (netgi lengvus kokteilius ir alų). Priklausomybė alkoholiui vystosi pamažu ir nepastebimai.

Girtavimas ir alkoholizmas

Visuomenėje labai populiaru daug geriančius žmones vadinti alkoholikais. Tai nėra tikslu. Eiliniai girtaujantieji moka numalšinti savo potraukį ir girtauja ne tokiais tempais, kaip alkoholikai.
Girtavimas yra labai neigiamas socialinis veiksnys nepilnamečiams.
Girtaujantieji dažnai tampa alkoholikais, o mesti girtauti yra daug lengviau negu išsigydyti nuo alkoholizmo.

Alkoholizmo gydymas

Labai svarbu suprasti, kad alkoholizmas yra liga, todėl, kaip ir kitų ligų atvejais, asmeniui reikia specialisto pagalbos. Tai sunki liga, todėl sergantiems alkoholizmu negali padėti išgyti jų šeimos nariai ar draugai. Specialistai, galintys įvertinti žmogaus problemas, tai psichiatrai, psichologai ir socialiniai darbuotojai.
Pasaulyje bene labiausiai pripažinta gydymo nuo alkoholizmo programa yra "Minesotos programa". Ji susideda iš psichoterapinio gydymo, dvylikos žingsnių programos užsiėmimų, individualaus darbo su priklausomybių konsultantais, susipažinimo su savipagalbos grupių veikla, įsijungimo į palaikomojo sveikimo grupes ir palaikomojo plano sudarymo. Programa trunka 28 dienas. Veikia tiek stacionaraus, tiek ambulatorinio gydymo tipo "Minesotos programa".
Pirmas ir labai svarbus žingsnis alkoholikui, norinčiam išsigydyti, yra tvirtas savo bėdos pripažinimas ir tvirtas pasiryžimas daugiau nebegerti. Labai svarbi šeimos, giminių, kitų artimųjų pagalba ir palaikymas. Gydantis nuo alkoholizmo reikia prisiminti, kad negalima vartoti netgi nealkoholinio alaus.
Nebloga priemonė alkoholikams yra įsirašyti į anoniminių alkoholikų centrą, kur panašaus likimo žmonės dalijasi savo patirtimi. Taip pat galima kreiptis į gydytoją narkologą.

Alkoholizmo prevencija

Nuo pat vaikystės reikia stengtis apsaugoti jaunuolius nuo neigiamos alkoholinių produktų įtakos. Didelę reikšmę turi šeimos pokalbiai, visuomeniniai pavyzdžiai. Mokyklose supažindinama su alkoholio žala, jo neigiamais aspektais.
Reikia nepamiršti, kad paauglystėje pradėti naudoti alkoholiniai gėrimai sutrikdo normalų vaiko augimą, vystimąsi. Kuo anksčiau pradedama naudoti alkoholinius gėrimus, tuo didesnė žala padaroma organizmui, tuo tiesesnis kelias į alkoholizmą.
Santa Katalina la Tinta

Istorija

Savivaldybė sudaryta 1999 m., atskyrus nuo Pansoso savivaldybės.
Makedonijos Kamenica

Istorija

Nuo seno vietovė garsėjo Sasos kaime išgaunamomis alavo ir cinko rūdomis. Kamenica minima nuo 1566 m. kaip Kamena Reka (tai rodo, kad miesto vardas yra kilęs nuo pro jį tekančios upės pavadinimo), nors jau 1570 m. minima kaip Kamenica. 1950 m. gavo miesto teises, jugoslavų buvo pervadinta Makedonijos Kamenica siekiant atskirti nuo kitų Kamenicos vardu vadinamų gyvenviečių Jugoslavijoje.
Dėl kelių dolerių

Turinys

Paskutinieji JAV pilietinio karo metai. Šiauriečiai laimi vieną mūšį po kito ir galutinė karo baigtis daugeliui jau nebekelia abejonių. Į šiauriečių rankas pakliūna keletas buvusių konfederatų karių, besiverčiančių plėšikavimu. Vienas jų sušaudomas, tuo tarpu kitas papasakoja apie numatomą apiplėšimą – konfederatų armijos būrys ketina apiplėšti Jumos fortą, nes yra įsitikinę, kad šis menkai saugomas, nors yra priešingai.
Konfederatų karys Haris Daimondas, laikomas šiauriečių nelaisvėje, sulaukia pasiūlymo – palydėti kapitoną Lefevrą ir seržantą Pitą į fortą, kad būtų išvengta galimų skerdynių. Jis sutinka, tačiau slapta tikisi pabėgti ir perspėti konfederatus, kad jų laukia kur kas stipresnis priešas, nei šie įsivaizduoja. Tik ar patikės buvę kovos draugai nelaisvėje buvusiu kariu?
Otokė

Otokė (isp. Isla de Otoque) – sala Panamos įlankoje, į rytus nuo Punta Čamės. Priklauso Panamos provincijai, administruojama iš Tabogos. Plotas – 2,66 km².
Saloje gyvena 130 žmonės (2000 m.). Jie įsikūrę Rytų Otokės ir Vakarų Otokės gyvenvietėse. Verčiamasi žemės ūkiu, žvejyba, turizmu.
Ispanų vykdomo užkariavimo metu Otokėje gyveno kasikų Karetos, Tatalao ir Estivos vadovaujami indėnai.
Ilgas Didysis penktadienis

Turinys

Londono gangsteris Haroldas bando legalizuoti savo veiklą, nes miestas rengiasi tapti Olimpinių žaidynių sostine. Jis laukia susitikimo su amerikiečių gangsterių atstovu, kuris nuspręs ar šio bosai investuos didžiulius pinigus į Haroldo veiklą.
Prieš pat planuotą susitikimą prasideda problemos – nužudomas Haroldo padėjėją, kažkas susprogdinajam priklausantį barą. Haroldas iš paskutiniųjų bando suvaldyti situaciją ir rasti priešus, tačiau laikas senka, o jo pastangos nepadaro amerikiečiams reikiamo įspūdžio. Šie išvyksta nesudarę sandorio, o Haroldas gauna informacijos, kad užpuolimus organizavo airių teroristai IRA. Nors visi atkalbinėja, jis nusprendžia mesti iššūkį gerokai galingesniems priešams, tačiau patiria pralaimėjimą...

Tęsinys

Buvo parašytas scenarijus filmui „Juodas Velykų pirmadienis“, kuriame veiksmas vyksta po 20 metų. Jame Haroldui pavyksta pabėgti nuo IRA teroristų ir įsikurti Jamaikoje. Vis dėlto filmas taip ir nebuvo sukurtas.
Samylų II piliakalnis

Istorija

Apie Kauno marių pakrantėje medžiais ir krūmais apaugusį piliakalnį 2011 m. vasario 10 d. pranešė direkcijos biologas Giedrius Vaivilavičius. Kultūros paveldo centro archeologai nuvykę į vietą šį radinį išžvalgė ir patvirtino 2011 m. gegužės 12 d. 
2014 m. rugsėjo 26 d. ant Samylų II piliakalnio vyko Baltų vienybės dienos, Rudens lygiadienio ir piliakalnio pristatymo visuomenei šventės. Neseniai rastą Samylų II piliakalnį ėmėsi iniciatyvos globoti Kauno įgulos karininkų ramovės kolektyvas. Ramovės darbuotojai atliko piliakalnio atidengimo darbus. Atvėrus gynybinio statinio aikštelę, pilies ir apžvalginio bokšto vietą, tapo matomi piliakalnio kompleksui priklausantys archeologiniai elementai (priešpilis, papiliai, į piliakalnį vedantis kelias).

Aplinkiniai piliakalniai

Aukštųjų Šančių piliakalnis 11 km
Karmėlavos piliakalnis 12 km
Tartoko piliakalnis 27 km
Pakalniškių piliakalnis (Kaunas) 7 km
Rumšiškių piliakalnis 5 km
Vainatrakio piliakalnis 10 km
Dubravų piliakalnis 4 km  
 Samylų piliakalnis 1,5 km
Dovainonių piliakalnis 8 km
Juršiškės (Molėtai)

Istorija

1903 m.  Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje minimas Jurkiškių kaimas.