google/wiki40b huggingface dataset:
Minsko kunigaikštystė

Istorija

Ankstyvoji kunigaikštystės istorija iš dalies grindžiama legendomis paremtais istorijos šaltiniais ir atkuriama apytiksliai. Manoma, kunigaikštystė susikūrė XI a. pabaigoje kaip Polocko kunigaikštystės dalinė kunigaikštystė, kai 1101 m. Polocko kunigaikštis Vseslavas Breslavičius padalijo savo valdas sūnums į 6-7 dalis. Vieną iš tokių dalių gavo pirmasis kunigaikštis laikomas Glebas Vseslavičius (valdė 1104–1119 m.).
Valdant Glebui Vseslavičiui, kuris bandė išplėsti savo kunigaikštystę brolių valdų sąskaita, kunigaikštystė patyrė kelis siaubiamuosius žygius, o 1119 m. kunigaikštystę Kijevo didysis kunigaikštis Vladimiras Monomachas paėmė Glebą į nelaisvę, netrukus po to šis mirė. Kas valdė po to nėra aišku.
Vėlesniais laikais Minsko kunigaikštystė minima tik retkarčiais. 1146 m. Minske ėmė valdyti Glebo sūnus Rostislavas Glebovičius. Rostislavui ir jo palikuonims teko XII a. II pusėje kovoti su Vitebsko ir Drucko kunigaikščiais dėl hegemonijos Polocko žemėje. 1164 m. Volodarius Glebovičius sustiprino Minsko nepriklausomybę nuo Polocko sumušęs Polocko kunigaikščio Rogvolodo lietuvių kariauną. Pasak legendomis paremtų istorijos šaltinių, Volodaris Glebovičius 1167 m. užėmė Polocką.
Manoma, kunigaikštystei priklausė dab. suslavėjusios rytų baltų teritorijos netoli Minsko. Nuo XII a. pabaigos – XIII a. pradžios stiprėjo Lietuvių žemių konfederacijos, nuo XIII a. vidurio – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės įtaka kunigaikštystei. Manoma, 1249 m. Minsko ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės prie Minsko sumušė įsiveržusius mongolus–totorius. Į XIII a. pabaigą kunigaikštystė tapo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės vasale, ja išliko iki XIV a. trečio dešimtmečio. 1326 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino pasiuntinybės į Naugardą narys buvo ir Minsko kunigaikštis Vasilius, iš to sprendžiama, kad Minsko kunigaikštystė buvo labiau integruota į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštytę. Tai buvo paskutinis šaltiniuose minimas Minsko kunigaikštis. 1413 m. Minsko kunigaikščius pakeitė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės didžiojo kunigaikščio vietininkai, 1565 m. įkurta Minsko vaivadija.
Sverigetopplistan

Sverigetopplistan, anksčiau žinomas kaip Topplistan ar Hitlistan, yra Švedijos nacionalinis muzikos įrašų topas, kuris sudaromas pagal Grammofonleverantörernas förening surinktą informaciją. Nuo 2006 m. į topą įtraukti legalūs atsisiuntimai. Taip pat šis topas yra IFPI narys.

Radijo šou

Nuo 1976 iki 2006 m. pardavimų topas buvo transliuojamas per radijo stotį Sveriges Radio P3. Nuo 2007 m. P3 tiktai pristato pardavimų informaciją bei atsisiuntimų topą Digilistan, kurį sudaro Nielsen SoundScan.
Aukštieji karininkų kursai

Aukštieji karininkų kursai, Aukštieji karininkų didžiojo Lietuvos kunigaikščio Vytauto kursai (nuo 1923 m.), Vytauto Didžiojo karininkų kursai (nuo 1932 m.) – Lietuvos aukštesnioji, nuo 1932 m. aukštoji karo mokykla, rengusi vadovaujančius Lietuvos kariuomenės specialistus.

Istorija

Įsteigti 1921 m. balandžio mėn. Kaune. Siekta suvienodinti ir gilinti karininkų žinias. 1922 m. priimtas statutas, kuris numatė bendrąjį ir Generalinio štabo (aukštojo mokslo) skyrius. Dėl įvairių priežasčių – patyrusių ir kvalifikuotų dėstytojų stokos, pirmaeilių valstybės gynimo ir kariuomenės organizavimo uždavinių, pastarasis neveikė, todėl karininkai mokydavosi užsienio valstybių karo akademijose.
1923 m. įsteigti artilerijos, fizinio lavinimo skyriai. 1927 m., kai prie kursų buvo prijungti Aukštieji karo technikos kursai ir Aviacijos kursai, Aukštieji karininkų kursai užėmė tarpinę padėtį tarp aukštesniosios ir aukštosios mokyklos. Į kursus buvo priimami karininkai, baigę aukštesniąją mokyklą. Mokslas trukdavo 2 m. Nuo 1928 m. Aukštieji karininkų kursai neberengė bendrojo skyriaus laidų. 1932 m. kursuose įsteigus Generalinio štabo skyrių Aukštieji karininkų kursai peraugo į Aukštąją karo mokyklą. Kursus baigė apie 500 karininkų.
Jonas Jurgis Flemingas

Biografija

Prūsijos bajorų Flemingų giminės atstovas, Prūsijos feldmaršalo Henriko Gaino von Flemingo (1661–1739) ir Dorotėjos Sofijos von Fleming (1673–1754) sūnus. Saksonijos ministro pirmininko Jakovo Henriko von Flemingo pusbrolis.
Nuo 1724 m. vadovavo karaliaus pulkui Abiejų Tautų Respublikoje. 1733 m. palaikė Saksonijos kurfiursto Augusto III Vetino kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą.
1738 m. gavo Lietuvos artilerijos generolo laipsnį, 1746 m. gavo Lietuvos didžiojo iždininko pareigybę. Vykdė diplomatinius pavedimus Saksonijoje ir Rusijoje.
Buvo ATR turtinga ir įtakinga asmenybė. Turėjo ryšius su kunigaikščiais Čartoriskiais, orientavosi į Rusiją, gyveno nesantaikoje su Vilniaus vaivada Karoliu Stanislovu Radvila. 1762 m. palaikė Čartoriskius prieš Briulius.
1764 m. pavasarį kartu su kunigaikščiais Masalskiais ir Oginskiais Vilniuje įkūrė antiradvilinę konfederaciją. Su Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimu į Lenkijos karaliaus sostą 1764 m. Jono Jurgio Flemingo santykiai su karaliaus rūmais pablogėjo, o iždo komisijos sudarymas Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje 1764 m. padėjo tašką jo įtakai finansiniuose klausimuose.
Baltojo erelio ordino ir Švento Stanislovo ordinų kavalierius (1765). 1766 m. Jonas Jurgis gavo Pamario vaivados pareigybę. Buvo priešiškas Baro konfederacijai.
Jo pagrindinė rezidencija su rūmais buvo netoli Bresto, Balotkovo kaime, kurį pagal žmonos pageidavimą pervardijo į Terespolį (Cerespolis). Buvo palaidotas Švento Kryžiaus bazilikoje, Varšuvoje.
Santaikos pagrindinė mokykla

Istorija

Mokykla įkurta 1938 m.lapkričio mėn. Mokė mokytoja A. Miškinytė. Vaikai ne tik mokėsi, bet ir aktyviai dalyvavo įvairiuose renginiuose. 1939 m. rugsėjo 10 d. buvo surengta jaunųjų ūkininkų parodėlė. Dalyvavo 117 vaikų su savo eksponatais. Šį renginį organizavo mokytojas Lukošiūnas. 1942–1944 m. Santaikos pradinėje mokykloje dirbo puikus pedagogas ir poetas Anzelmas Matutis, jis sukūrė Santaikos himno žodžius, subūrė nedidelę mėgėjišką teatro trupę ir pastatė veikaliuką-komediją „Plutelė ir pelės“.
1949 m. pradinė mokykla reorganizuota į septynmetę. 1952 m. išleista pirmoji laida. 1960 m. mokykla tapo aštuonmete, 1966–1970 m. buvo vidurinė. Mokykla dirbo 4 pastatuose dviem pamainomis, 1965 m. pastatytas 6 klasių mokyklos pastatas. 2009 m. Santaikos pagrindinė mokykla prijungta prie Simno gimnazijos. 2014 metais Santaikos mokyklą uždarė.
Žygimantas

Žygimantas (kiti variantai: Sigismund, Zygmunt) – dvikamienis baltiškos kilmės vardas sudarytas iš šaknies žyg ir man(t)- siejamos su liet. žodžiais žygis; žygiuoti bei manyti; mąstyti; sumanus. 1990–2013 m. laikotarpiu suteikti 2422 vardai.
Hinčeščio rajonas

Geografija

Hinčeščio rajonas šiaurės vakaruose ribojasi su Nisporeniu, šiaurės rytuose su Strešeniu, rytuose su Jaloveniu, pietuose su Čimišlija ir Leova, vakaruose Pruto upė teka išilgai pasienio su Rumunija. Rajono reljefas kalvotas. Aukščiausias taškas siekia 350 m. Rajone, šiaurės pietų kryptimi, teka Kogilnikas, Galbena, Lapusna, Sărata, Călmățui.
Pakalniai

Aplinkinės gyvenvietės

ANYKŠČIAI – 25 km 
 Leliūnai – 6 km
UTENA – 11 km
Kaniūkai – 8 km 
 Alanta – 20 km
Kvykliai – 7 km 
 MOLĖTAI – 27 km

Sportas

Bendruomenė yra aktyvi sporte, iš kaimo jaunimo, 2011 m. buvo įkurta mėgėjų krepšinio komanda BC Pakalnių Žynys, kuri dalyvauja Utenos rajono, bei Molėtų r. krepšinio turnyruose ir taurių varžybose. Per kelerius metus komanda spėjo pasiekti tikrai gerų rezultatų. Du kartus buvo tapta vicečempionais kovoje dėl Utenos raj. miestelių taurės, 2014 m. žygis buvo sėkmingesnis ir iškovota pergalė. 2017 m. komanda dalyvavo ir Mažų miestelių lygoje, kur C divizione pavyko nukeliauti iki ketvirtfinalio etapo.

Šnekta

Pakalnių šnektą (priklauso aukštaičiams uteniškiams) 1968 m. nagrinėjo V. Traškienė.
Mars (įmonė)

Istorija

1911 m. Franklinas Marsas kartu su savo žmona įsteigė „Mars Candy Factory“ bendrovę. Galiausiai pastaroji žlugo. 1920 m. įkūrė naują bendrovę „Mar-O-Bar“ Co., vėliau ją pervadino į „Mars“, Inc. 1923 m. JAV rinkoje pasirodė pirmasis itin perkamas produktas – „Milky Way“ šokoladinis batonėlis. 1930 m. JAV pristatė „Snickers“ šokoladinį batonėlį, o JK 1932 m. pasirodė „Mars“ šokoladinis batonėlis, kuris savo sudėtimi panašus į amerikietišką „Milky Way“, dėl ko jis ne itin sėkmingai prigijo JAV rinkoje. 1951 m. pasirodė „Bounty“ šokoladinis batonėlis JK ir Kanados rinkoje. Tačiau dėl panašumo su kitais amerikietiškais pastarosios bendrovės produktais JAV rinkoje netiekiamas.
2007 m. įsigijo „Pedigree“, „Whiskas“ ir kt. šunų ir kačių gyvūnų ėdalo gamintojų prekės ženklus. 
2008 m. „Mars“, Incorporated, kartu su „Berkshire Hathaway“ Incorporated, išpirko „Wm. Wrigley Jr.“ Company, didžiausią kramtomosios gumos gamintoją pasaulyje, už 23 mlrd. JAV dolerių.
Huata

Huata (maor. huata), hoata – ilgų maorių iečių tipas. Tai ilgiausios ietys, kurių ilgis siekdavo 5,4 m (ilgiausia aprašyta - 7,2 m).
Huatas paprastai darydavo iš manuka (Leptospermum scoparium) medienos, kuri buvo tipiška žaliava maorių iečių gamyboje. Antrasis huatos galas turėdavo pastorėjimą, vadintą reke, koreke ar purori.
Huatos būdavo naudojamos atakuojant įtvirtinimus ar juos ginant. Puldami jomis durdavo pro palisado angas arba, atvirkščiai, nuo gynybinių pakylų ir gynybinių pylimų.

Huatas kartais naudodavo ir kaudamiesi atviroje vietoje. Tuomet huatą valdydavo du kariai. Vienas laikydavo huatą ties galo bumbulu ir užtikrindavo stūmį dūriui, o antrasis laikydavo huatą ties viduriu ir nutaikydavo. Toks huatų panaudojimas aprašytas literatūroje, tačiau neaišku, kam tokį griozdišką ginklą naudoti atviroje vietoje.
Tuhoe maoriai šias ilgas ietis vadindavo huata roa ('ilgoji huata'), o huata poto ('trumpoji hoata') jie vadino gerokai trumpesnes ietis, kurias daugelis kitų genčių vadino tao. Tuhoe maoriai žodžiu tao vadino tik paukštines ietis. Kai kurios gentys hoatas vadino taoroa ('ilgasis tao').
Nova Friburgas

Istorija

Iki XIX a. dabartinio miesto žemėse gyveno indėnai puriai. 1818 m., bandydamas sutvirtinti Portugalijos ir Vokietijos ryšius, portugalų karalius Jonas XVI pakvietė į Braziliją keltis vokiečius. 1819–1820 m. į Nova Friburgą atsikėlė 265 Šveicarijos vokiečių šeimos iš Fribūro kantono (pagal jį gyvenvietė ir pavadinta). 1890 m. suteiktos miesto teisės. XX a. pr. pradėta vystyti pramonė.
2011 m. Nova Friburgą nusiaubė liūtys ir jų sukeltos nuošliaužos, žuvo ~820 žmonių, dar ~200 dingo be žinios.
KK212

Maršrutas

Kelias prasideda Radviliškyje, Gedimino gatvėje, sankryžoje su  A9  Panevėžys–Šiauliai  ( E272  Vilnius-Panevėžys-Šiauliai-Palanga-Klaipėda ). Eina Radviliškio ir Pakruojo rajonuose. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Aukštelkai, Kauksnujai, Šukioniai. Baigiasi 2 km į pietvakarius nuo Pakruojo, trišalėje sankryžoje su  150  Šiauliai–Pakruojis–Pasvalys . Kelias tris kartus kerta Vėzgės upę.
Gerojo samariečio įstatymas

Lietuvoje

Lietuvos teisės aktai nurodo padėti nukentėjusiajam būtinai. Pašalinis žmogus gali nepadėti nukentėjusiam tik tuo atveju, jei jam pačiam grėstų pavojus. Jei nukentėjusiajam nebuvo suteikta pirmoji pagalba, bet jam tai blogų pasekmių nesukėlė, nesuteikęs pagalbos asmuo nuo atsakomybės atleidžiamas.

Kitose valstybėse

Daugelyje valstybių įstatymas įpareigoja suteikti pagalbą nukentėjusiam. Dažniausiai praeiviai bent turi iškvieti greitąją pagalbą. Tokie įstatymai yra Rusijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje, Andoroje, Japonijoje. Prancūzijoje buvo iškelta byla paparaciams, kurie fotografavo princesės Dianos žūtį. Vokietijoje „Unterlassene Hilfeleistung“ (pagalbos nesuteikimas) – nusikaltimas. Jei pirmoji pagalba buvo suteikta iš geros valios, bet sukėlė papildomų problemų, piliečiai dėl to neteisiami.
Kostas Cibulskas

Kostas Cibulskas (1896 m. vasario 18 d. Trakiškių kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, dabartiniame Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiuje – 1985 m. birželio 16 d. Lietuvoje, Jurabarko rajono Veliuonoje) – chorvedys ir ūkininkas.

Biografija

Didelę įtaką mažajam Kostui padarė senelis, altorių meistras ir Trakiškių kaimo šaltyšius (seniūnas) Jonas Cibulskas (1840–1921). Trakiškių seniūnu buvo ir tėvas Augustas Cibulskas (1862–1939). Kai pastarasis paseno, seniūnu tapo pats Kostas Cibulskas.
Mokėsi privačiai ir savarankiškai. 1926 m. pradėjo vadovauti pirmajam pasaulėtiniam chorui Punsko krašte. Šis 40 – 50 saviveiklininkų choras priklausė Švento Kazimiero draugijai, turėjusiai savo skyrius ir chorus Didžiuliuose, Ožkiniuose, Šlynakiemyje, Vaičiuliškėse, Valinčiuose. Visiems jiems vadovavo Kostas Cibulskas. Vėliau iš jų išsivystė savarankiški chorai, kurių vedimą perėmė Vincas Valinčius (1914–1996), P. Jankauskas, A. Vinikaitis.
Punsko choras giedodavo Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčioje, taip pat koncertuodavo, atlikdamas lietuvių kompozitorių kūrinius. 1936 metais lenkų administracinė valdžia choro veiklą uždraudė.
1941 m. vokiečių kariuomenė privertė Cibulskų šeimą išsikelti į Lietuvą, į Veliuoną. Po karo K. Cibulskas dirbo vietiniame kolūkyje, kol 1957 m. sunki liga 27 metams paguldė jį į lovą. Net ir būdamas sunkus ligonis su gimtuoju kraštu palaikė santykius laiškais.

Bibliografija

Kostas Cibulskas. Punskiečių darbai ir likimai, (Parengė J. Cibulskaitė-Grigienė), Aušra, Punskas, 2000
Bialoviežos valsčiaus herbas

Bialoviežos valsčiaus herbas (lenk. Herb gminy Białowieża) – Bialoviežos valsčiaus heraldinis simbolis, naudojamas nuo 1990 m.

Aprašas

Žaliame lauke baltas bokštas šlaitiniu stogu, kurio vartuose auksinė bekaklė stumbro galva.
Vytautas Kleiva

Biografija

1978 m. baigė Luokės vidurinę mokyklą, 1982 m. baigė Valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetą, muzikos mokytojas, choro dirigentas.
1982 m. Telšių kultūros mokyklos dėstytojas, Telšių miesto centrinės ligoninės choro vadovas, Telšių rajono Viešvėnų kultūros namų kaimo kapelos vadovas, „Masčio“ dainų ir šokių ansamblio akompaniatorius, Telšių „Džiugo“ vidurinės mokyklos muzikos mokytojas. 1996–1997 m. UAB „Gvidonas“ direktorius, 1997–2000 m. Telšių rajono Nevarėnų vidurinės mokyklos direktorius.
2000–2007 m. Telšių rajono savivaldybės Švietimo skyriaus vedėjas, 2007–2011 m. Telšių rajono savivaldybės mero pavaduotojas,  2011–2015 m. Telšių rajono savivaldybės meras.
2003 m. ir 2007–2015 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Nuo 1996 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Telšių rajono skyriaus narys, skyriaus tarybos narys, nuo 2007 m. partijos Telšių skyriaus pirmininkas.
Telšių futbolo asociacijos prezidentas. Sutuoktinė Aldona, vaikai Živilė, Šarūnė. 
2015 m. liepos 10 d. važiuojant Vilniuje, sutriko širdies veikla ir patyrė automobilio avariją, po kurios medikai konstatavo mirtį.
Bešmetas

Bešmetas (rus. бешмет) – kaftano pavidalo drabužis stačia apykakle. Dėvimas po palaidine ar chalatu, nors buityje galima dėvėti ir vieną. Kartais gretinimas su archaluku, kuris kartais laikomas užkaukazietišku bešmeto variantu. Vėliau vatinis bešmetas tapo vatinuko prototipu, o lengvas patrumpintas dengiamosios spalvos bešmetas tapo gimnastiorka.
Bešmetas būdavo ilgumo iki šiek tiek virš kelių ar iki kelių, tiesiais vientisais skvernais, užsegamas kabliukais iki juosmens. Apykaklė visada būdavo stati, rankovės ilgos ir siauros. Bešmetą sujuosdavo odiniu diržu, papuoštu varinėmis ir sidabrinėmis plokštelėmis, prie kurių tvirtindavo durklą ar kardą (šašką).

Kazokų bešmetai

Tam tikros spalvos ir audeklo bešmetai buvo kazokų uniformos dalis. Ne tarnybos metu kazokai galėjo dėvėti bet kokio audeklo ir bet kokios spalvos bešmetus. Bešmetus dėvėdavo tiek kaip gatvės, tiek kaip namų drabužius. Jauni kazokai vasarą bešmetus vilkėdavo švenčių metu, o pagyvenę kazokai namuose vilkėdavo vata pamuštus bešmetus.
Bešmetus paprastai siūdavo iš fabrikinių audeklų – vilnonių, šilkinių ir kt. (ripsas, atlasas, satinas ir kt.). Pagyvenusių kazokų bešmetai paprastai būdavo mėlyni, juodi, rudi, o jaunų – ir raudoni, bordiniai, žali, žydri.
Argentinos transportas

Šaltinis

CIA Factbook
Lukas Čerkauskas

Biografija

Karjerą pradėjo Ekranas Panevėžys klube. 2010 m. žaidė dublerių komandoje, o 2011 m. ir 2012 m. su pagrindine komanda tapo Lietuvos čempionu. 2013 m. iškovojo lygos bronzos medalius.
2014 m. žaidėjas persikėlė į FC Stumbras ekipą. Joje praleido kelis sezonus. Pasikeitus klubo vadovybei atleistas iš šio klubo. Gydėsi traumas ir ieškojo kito klubo.
2017 m. Lukas Čerkauskas pasirašė sutartį su DFK Dainava ekipa. 
2018 m. grįžo į FC Stumbras. A lyga pirmenybėse sužaidė 31 rungtynes.
2018 m. pabaigoje pranešta, kad futbolininkas keliasi į FK Panevėžys.
Undrið FF

Istorija

Klubas įkurtas 2006 m. sausio 18 d. Žaidė žemesniuose šalies divizionuose. Iškopė į trečios pakopos pirmenybes.
Namų rungtynes žaidžia „Gundadalur“ stadione.
Marinavas (Seinai)

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Visagino savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Visagino miesto savivaldybės taryba – Visagino miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.
Angelo akmuo

Legendos

Pasak Radviliškio krašto žmonių padavimų, surinktų Archeologijos draugijos narių, senovėje pro šį akmenį ėjęs vieškelis. Keliautojai tamsiu paros laiku dažnai nepastebėdavę jo ir atsitrenkdavę, todėl tai keikdavę šį kelią pastojusį milžiną, tai melsdavę Dievą, kad nutrenktų tą akmenį kur nors toliau. Aukštybėse angelams pabodę klausyti šių nelaimėlių maldų ir nedorų kalbų, todėl vieną griausmingą naktį jie tą akmenį pakėlę ir numetę gilyn į mišką, kad daugiau niekam netrukdytų. Nuo to karto žmonės riedulį praminę Angelo akmeniu.
Šašaičių II senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos natūralioje pakilumoje, esančioje kaimo šiaurės rytiniame pakraštyje, Minijos ir jos dešiniojo intako Dvylinkės santakos slėnyje. Stačiakampio plano, pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 37 m ilgio ir 19 m pločio, apjuostos žemių pylimo ir griovio. Neveikiančios, apaugusios medžiais, laidojimo žymių nėra.
Teritorijos plotas – 0,07 ha, perimetras – 112 m.
1,1 km į pietryčius yra Šašaičių I senosios kapinės.

Istorija

Veikė XVI–XVIII a., laidoti Šašaičių kaimo gyventojai. Nuo XIX a. iki XX a. pr. retsykiais buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, iš Minijos ištraukti neatpažinti skenduoliai. Vadinamos Senkapiu, Maro kapais, Kapeliais. Nuo seno jose stovėjo keli monumentalūs kryžiai, kurie XX a. 6–8 deš. sunyko. Tarpukariu ir pokario metais pakilumoje buvo kasami bulviarūsiai, kurių duobėse buvo randama žmonių kaulų.
1997 m. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L578), 2005 m. – pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

Tyrimai

1935 m. žvalgė Petras Bortkevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).
1974 m. kartografavo Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1982 m. – Visasąjunginis žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų institutas, 1995 m. – Valstybinis žemėtvarkos institutas.
Vytautas Povilas Jurkštas

Vytautas Povilas Jurkštas (1928 m. spalio 30 d. Kaunas – 1992 m. balandžio 21 d. Venecija, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos muzikologas, aviacijos istorijos tyrinėtojas.

Biografija

Mokėsi Kauno muzikos mokykloje ir konservatorijos dainavimo klasėje. Nuo 1963 m. Dvoržako draugijos Prahoje užsienio narys korespondentas, nuo 1982 m. Tarptautinės tradicinės muzikos tarybos archeomuzikologinių studijų grupės, 1988 m. S. Moniuškos muzikos populiarintojų draugijos Varšuvoje, 1988 m. Kurpinskio muzikos draugijos garbės narys.

Mokslinė veikla

Tyrė Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kultūrinį (ir muzikinį) gyvenimą. Surinko Lietuvos kultūros, meno istorijos svarbių archyvinių dokumentų, sudarė teminę kartoteką. Lietuvoje ir užsienyje skaitė mokslinius pranešimus, paskaitas Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės muzikinio gyvenimo temomis, apie Vilniaus muzikinį gyvenimą, jame gyvenusius ir kūrusius kompozitorius. Parašė studijas apie kompozitorių M. Krečmerį, Lietuvos ir Čekijos muzikinius ryšius. Parengė ir išleido Ž. Liauksmino veikalą „Ars et praxis musica“ (1977 m.). Jo parengtus enciklopedinius straipsnius spausdino Muzikos enciklopedija, Visuotinė lietuvių enciklopedija, žinynai.
Sukaupė Lietuvos aviacijos istorijos archyvą, sovietinės okupacijos metais išsaugojo A. Gustaičio sukonstruotų lėktuvų ANBO brėžinius, dokumentinę medžiagą apie žuvusius lietuvių lakūnus, spausdintą lietuvių ir užsienio kalbomis. Archyvą saugo Kauno aviacijos muziejus. Lietuvos aviacijos sporto federacijos Aviacijos istorijos komiteto pirmininkas.
Jo sukauptą 216 medalių ir ženklelių kolekciją saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Žmona Ksavera Jurkštienė padovanojo 1999 m. 12 medalių, 2000 m. dar 26 medalius ir 182 ženklelius, skirtus Lietuvos dainų šventėms ir aviacijai, 8 medalius ji muziejui pardavė.
Susilaukė sūnaus Petro Jurkšto (1953 01 26) ir dukros Daivos Jurkštaitės (1954 04 10).
Elena Dirsienė

Elena Dirsienė-Mažrimaitė (1914 m. rugpjūčio 29 d. Liepoja – 1993 m. rugsėjo 19 d. Vilnius) – Lietuvos dainininkė (sopranas), pedagogė.

Biografija

Sutuoktinis gydytojas Alfonsas Dirsė. 1940 m. baigė Kauno konservatoriją. 1940–1942 m. Valstybės teatro, 1942–1945 m. Vilniaus operos trupės, 1945–1949 m. Klaipėdos muzikinės komedijos teatro solistė. 1945–1954 m. dėstė Klaipėdos, 1954–1958 m. Vilniaus J. Tallat Kelpšos muzikos mokykloje, 1958–1990 m. Lietuvos konservatorijoje.
Mokinės: Nijolė Ambrazaitytė, Giedrė Kaukaitė, Elena Saulevičiūtė.
Egadijos salos

Egadijos salos (it. Isole Egadi, lot. Aegates Insulae) – smulkių, kalnuotų salų grupė Viduržemio jūroje į šiaurės vakarus nuo Sicilijos. Bendras salų plotas – 37,45 km². 1987 m. salose buvo apie 5000 gyventojų.
Salyną sudaro trys pagrindinės salos: didžiausioji plotu ir gyventojų skaičiumi Favinjana yra 16 km į pietryčius nuo Trapanio; Levanco (Phorbantia) sala yra 13 km į vakarus, Maretimo (senovėje – Iera Nesos) sala – 24 km į vakarus nuo Trapanio. Tarp Levanco ir Sicilijos taip pat yra dvi mažesnės salos – Formika ir Maraonė.
Šiuo metu pagrindiniai gyventojų užsiėmimai – žvejyba ir turizmas.

Istorija

Salos buvo apgyvendintos dar paleolite, Favinjano ir Levanco salose yra piešinių ant uolų.
Šalia salų 241 m. pr. m. e. vyko Egadijos salų mūšis, kuriame Kartaginos laivyną nugalėjo C. Lutacijus Katulas; šiuo mūšiu baigėsi Pirmasis pūnų karas. Po Vakarų Romos imperijos žlugimo salos, jei buvo aplamai valdomos, priklausė gotams, vandalams, saracėnams, kol 1081 m. normanai įtvirtino Favinjaną.
Iki 1874 m. salos priklausė Genujos Pallavicini-Rusconi šeimai, po to buvo nupirktos Palermo Florio šeimos.
Tianjin Teda FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1951 m.