google/wiki40b huggingface dataset:
Eucharistija

Eucharistija (lot. Eucharistia), Švenčiausiasis Sakramentas, Šv. Komunija, Viešpaties Vakarienė ar Altoriaus Sakramentas (sutinkami ir kitokie pavadinimai) – daugumoje krikščionybės konfesijų pripažįstamas sakramentas. Tradiciškai teigiama, kad jis įkurtas Jėzaus Kristaus Paskutinės vakarienės metu. Šis sakramentas susideda iš duonos ir vyno, kurie yra paties Kristaus kūnas ir kraujas. Vynas gali būti naudojamas arba raudonas, arba baltas – praktiniais sumetimais dažniausiai naudojamas baltas vynas.
Tikima, kad priimant komuniją, priimamas pats Kristus, kad yra susivienijama su juo.

Katalikų bažnyčia

Pasak Katalikų bažnyčios Kristus įsteigė Eucharistiją. Jis įsteigė ją Didįjį ketvirtadienį, „tą naktį, kurią buvo išduotas“ (1 Kor 11, 23), su savo apaštalais švęsdamas Paskutinę vakarienę. 
Šio sakramento serveris yra vyskupas arba kunigas, kurio įšventinimas galioja ir kuris veikia atstovaudamas Kristui kaip Galvai ir Bažnyčios vardu. 
Esminiai ir būtini Eucharistijos elementai yra kvietinė duona ir vynuogių vynas.
Eucharistija yra tikroji Viešpaties Jėzaus Kristaus Kūno ir Kraujo auka, kurią jis įsteigė, kad per amžius iki jo atėjimo tęstųsi Kryžiaus auka, taip patikėdamas savo Bažnyčiai savo Mirties ir Prisikėlimo atminimą. Tai vienybės ženklas, meilės ryšys, Velykų puota, per kurią priimamas Kristus, siela pripildoma malonės ir suteikiamas amžinojo gyvenimo laidas. Eucharistija yra atminimas ta prasme, kad ji padaro esamą ir realią auką, kurią Kristus kartą visiems laikams ant kryžiaus paaukojo Tėvui už visą žmoniją. Eucharistijos kaip aukos pobūdis išreiškiamas pačiais jos įsteigimo žodžiais: „Tai yra mano kūnas, kuris už jus atiduodamas“, „Ši taurė yra Naujoji Sandora mano kraujyje, kuris už
jus išliejamas“ (Lk 22, 19–20). Kryžiaus auka ir Eucharistijos auka yra viena vienintelė auka. Auka ir aukotojas tapatūs, skiriasi tik aukojimosi būdas: kruvinas – ant kryžiaus, nekruvinas – Eucharistijoje. 
Jėzus Kristus yra Eucharistijoje nepakartojamu ir nepalyginamu būdu. Jis iš tiesų yra tikrai, realiai ir substancialiai: su savo Kūnu ir Krauju, su savo Siela ir Dievyste. Todėl visas Kristus – Dievas ir žmogus – joje yra sakramentiniu būdu, t. y. duonos ir vyno eucharistiniais pavidalais. Transsubstanciacija reiškia visos duonos substancijos pavirtimą Kristaus Kūno substancija ir visos vyno substancijos pavirtimą jo Kraujo substancija. Šis pavirtimas vyksta per Eucharistijos maldą dėl Kristaus žodžio veiksmingumo ir Šventosios Dvasios veikimo. Tačiau duonos ir vyno apčiuopiamos savybės, t. y. eucharistiniai pavidalai, nepakinta. Duonos laužymas nepadalija Kristaus. Jis visas yra kiekviename eucharistiniame pavidale ir kiekvienoje jo dalelėje. Eucharistijoje Jis tęsiasi, kol išlieka eucharistiniai pavidalai. 
Norint priimti šventąją Komuniją, reikia visiškai priklausyti Katalikų Bažnyčiai ir būti malonės būvyje, t. y. jaustis nepadarius mirtinosios nuodėmės. Kas suvokia padaręs sunkiąją nuodėmę, prieš eidamas Komunijos turi priimti Sutaikinimo sakramentą.
Jevgenij Moroz

Jevgenij Moroz (g. 1990 m. sausio 20 d.) – Lietuvos futbolininkas. Žaidė už Lietuvos U-17, U-19 rinktines.

Biografija

Žaidė FC Vilnius-2, Vilkmergė Ukmergė, Interas Visaginas, Utenis Utena, Vėtra Vilnius, FK Šiauliai komandose, 2011 m. su Ekranas Panevėžys klubu tapo Lietuvos čempionu.
Dahukas

Istorija

Miestas žinomas nuo Asirijos imperijos laikų kaip Nohadra. Naujosios Asirijos karalystės laikais sudarė savivaldžią kunigaikštystę. Krikščionybės laikais sudarė Erbilio bažnyčios eparchiją. 1236 m. įjungtas į kurdų Badinano kunigaikštystę, o 1942 m. užimtas osmanų.
Seko salos

Seko salos (portug. Ilhéus Secos, „sausos salos“), Rombo salos (portug. Ilhéus do Rombo) – salų grupė Žaliojo Kyšulio Pavėjinėse salose, 7-8 km į šiaurės rytus nuo Bravos salos. Dvi pagrindinės salelės – Grandė (Ilhéu Grande, plotas ~4 km², aukštis iki 150 m) ir Sima (Ilhéu de Cima, 1 km², 100–150 m). Taip pat priklauso dar trys salelės Ilhéu do Rei, Ilhéu Sapado, Ilhéu Luís Carneiro. Seko salos negyvenamos. Krantai uolingi, auga skurdūs žolynai.
Barškutis (gyvatės)

Barškutis – gyvačių uodegos raginis darinys, būdingas barškuolėms. Sudarytas iš kelių vienas ant kitų sunertų tvirtų raginių segmentų. Kiekvienas paeiliui atsirandantis segmentas yra susijęs su gyvatės nėrimusi. Barškuolių jaunikliai uodegos gale turi tik didelį apskritą skydelį. Po pirmojo nėrimosi tas skydelis suauga su oda. Po to odos galas sustorėja ir tampa svogūno pavidalo. Po kiekvieno paskesnio nėrimosi atsiranda po vieną segmentą. Dažnai jų būna 6-8, labai retai 10.
Gyvačių amžiaus pagal segmentų skaičių tiksliai nustatyti negalima, kadangi jos gali nertis kelis kartus per metus priklausomai nuo mitybos ir augimo greičio, o barškutis gali lūžti.
Išgąsdinta, taip pat kai būna nerami ar suerzinta, gyvatė susisuka į žiedą, iškelia uodegos galą ir pradeda jį greitai judinti. Vienas į kitą trindamiesi segmentai sukelia gana didelį garsą, kuri galima girdėti net už 30 metrų. Ji perspėja priešininką iš tolo.
Manoma, kad toks barškuolių evoliucinio proceso prisitaikymas yra susijęs su tuo, kad jų nesutryptų bizonai ir kiti kanopiniai žvėrys.
Grinvičo laikas

Grinvičo laikas (angl. Greenwich Mean Time, GMT) – terminas, nusakantis vidutinį saulinį laiką Karališkoje observatorijoje, Grinviče, Anglijoje. Dažnai siejamas su pasauliniu koordinuotuoju laiku (angl. Coordinated Universal Time, UTC).
Anksčiau GMT buvo laikomas tikslaus laiko atskaitos tašku. Laikas kitose laiko juostose buvo matuojamas nuo Grinvičo. Dabar GMT laikas pakeistas pasauliniu koordinuotu laiku (UTC). Tačiau ir dabar vartojamas GMT terminas, kai kalbama apie laiko juostas, pavyzdžiui, Internete.
Laikas nusakomas tokiu formatu:

Wed, 22 Dec 2004 23:28:10 GMT+2

Wed, 22 Dec 2004 14:28:10 GMT-7

Thu, 23 Dec 2004 00:28:10 GMT+3

Čia yra užrašytas tas pats laikas skirtingose laiko juostose.
Laiko juostos Europoje, žr. paveikslėlį:

Mėlyna – Vakarų Europos laikas (WET) UTC (GMT)

Raudona – Centrinės Europos laikas (CET) UTC+1 (GMT+1)

Geltona – Rytų Europos laikas (EET) UTC+2 (GMT+2)

Žalia – Maskvos laikas (MSK) UTC+3 (GMT+3)
Santa Luzija (Minas Žeraisas)

Istorija

Santa Luzija įkurta 1692 m. Pirmieji gyventojai buvo aukso ieškotojai, dirbę Das Veljaso upės baseine. Miesto teisės suteiktos 1858 m. Santa Luzija ypač pradėjo augti XIX a. pab., plėtojant tekstilės pramonę.
Pavasaris

Pavasaris – vienas iš keturių metų laikų vidutinio klimato zonose. Pavasarį pražysta dauguma augalų, sugrįžta migruojantys paukščiai.
Pavasario pavadinimas siejamas su paskesnio metų laiko „vasaros“ pavadinimu, prie kurio pridedamas priešdėlis pa-, reiškiantis buvimą šalia.
Astronomiškai pavasaris prasideda pavasario lygiadieniu (apie kovo 20 d. Šiaurės pusrutulyje ir rugsėjo 23 d. Pietų pusrutulyje). Meteorologiniu požiūriu, Šiaurės pusrutulyje pavasariu laikomi kovo, balandžio ir gegužės mėnesiai, o Pietų pusrutulyje – rugsėjis, spalis ir lapkritis. Bet airiškame kalendoriuje pavasariu laikomi vasaris, kovas ir balandis.
Ulrika Eleonora (Danija)

Biografija

Ulrika Eleonora gimė 1656 m. rugsėjo 11 d. Danijos karaliaus Frederiko III ir Braunšveigo-Liuneburgo princesės iš Oldenburgo, Sofijos Amelijos (vok. Sophie Amalie von Braunschweig-Lüneburg), šeimoje.
Kančiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Lokėnai – 1 km
Pageležiai – 4 km
Głos Ludu

Głos Ludu – lietuvių savaitraštis, leistas 1921 m. kovo 31 d. – liepos 6 d. Vilniuje lenkų kalba.

Istorija

Leido ir redagavo A. Domenikovskis. Nuo Nr. 3 leido nemokamą priedą „Ziemia“ (Žemė). Spausdino spaustuvė „Švyturys“. Išėjo 14 numerių. 
Informavo apie įvykius pasaulyje, Lietuvoje ir Vilniaus krašte, nagrinėjo darbininkų socialines, švietimo, kultūros problemas, svarstė Vilnijos krašto lietuvių ir lenkų santykius, kėlė Vilniaus statuso klausimą, spausdino straipsnius apie Lietuvos praeitį, lietuvių tautosaką, legendas, padavimus. 
Bendradarbiavo H. Bukovskis, A. Rakuckis, Albinas Rimka ir kt.
Stasys Bajerčius

Biografija

1964 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas.
1964 m. Alytaus ir Lazdijų centrinių ligoninių gydytojas chirurgas, vyr. gydytojo pavaduotojas. 1973–1983 m. Mažeikių centrinės ligoninės vyriausiasis gydytojas, 1983–1991 m. Molėtų centrinės ligoninės vyr. gydytojas. Nuo 1991 m. Molėtų Pirminės sveikatos priežiūros centro ir Molėtų ligoninės gydytojas chirurgas.
Naujosios sąjungos Molėtų rajono skyriaus narys.
1993–1995 m. Molėtų rajono tarybos deputatas, 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Molėtų rajono savivaldybės tarybos narys Lietuvos socialdemokratų partijos Molėtų skyriaus sąraše. 
Sutuoktinė Genė-Monika, vaikai Darius, Daina, Tomas.
Nociūnų apylinkė (Joniškis)

Istorija

Apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku  prijungiant prie Darginių apylinkės.
Cristiana Capotondi

Biografija

Gimė italų žydės ir kataliko šeimoje.  Yra baigusi komunikacijos studijas Romos La Sapienza universitete.
Būdama 13, debiutavo TV kanalo RAI seriale  „Amico mio“, taip pat televizijos reklamose.
1995 m. pirmą kartą filmavosi kine, tačiau iki 2006 m. daugiausia vaidino televizijos filmuose.
Kalgaris

Istorija

Britų kartografas D. Thompson 1787 m. peržiemojo dabartinio Kalgario apylinkėse. Gyvenvietė įkurta 1875 m. kaip Fort Brisebois, bet po metų pervadintas Fort Calgary. Pirmiausia gyvenvietėje buvo įkurtas Kanados Šiaurės vakarų raitosios policijos padalinys, saugojęs vietos apylinkes nuo JAV viskio pirklių bei prekybą kailiais. 1885 m. šalia Kalgario įsteigtas pirmasis Kanadoje Banfo nacionalinis parkas. Nuo 1883 m., pradėjus tiesti Kanados Ramiojo vandenyno geležinkelį, Kalgaris ėmė smarkiai plėstis. Miesto apylinkėse kūrėsi daug naujai atvykusių gyventojų, kuriems Kanados vyriausybė už minimalų mokestį suteikdavo didelius dirbamos žemės sklypus. Miestas tapo dideliu mėsos perdirbimo centru. Kalgaris miesto teises gavo 1894 m. 1947 m. Kalgario apylinkėse atradus didelius naftos telkinius, miesto plėtra dar labiau paspartėjo. 1981 m. naftos kainoms sumažėjus, labai išaugo nedarbas. Naują augimo periodą paskatino 1988 m. surengtos žiemos Olimpinės žaidynės.

Sportas

Kalgaris – pirmasis Kanados miestas, kuriame vyko Olimpinės žaidynės. Tai buvo 1988 m. surengtos XV žiemos olimpinės žaidynės.
NHL lygoje žaidžia Kalgario „Flames“ ledo ritulio komanda.
Makšties lubrikacija

Makšties lubrikacija (lot. lubricatio – tepimas, dar kartais vadinama lubrifikacija) – tai natūralus makšties sudrėkimas dėl lytinio susijaudinimo (erotinės stimuliacijos), palengvinantis penetraciją ir apsaugantis makšties sienelę nuo pažeidimų sueities metu. Atsiranda skysčiui skverbiantis pro makšties sieneles, kai makšties raumenų kraujagyslės prisipildo krauju – tuomet makšties sienelė išskiria gleivingą sekretą. Šiame drėkinančiame skystyje yra daug įvairių medžiagų: vandens, piridino, skvaleno, šlapimo, acto rūgšties, pieno rūgšties, alkoholių ir glikolių, ketonų bei aldehidų. Skystis yra skaidrus, kartais – praskiesto pieno spalvos. Jo konsistencija, tankis, spalva ir kvapas priklauso nuo lytinio susijaudinimo, moters ciklo dienų, infekcijų ir mitybos. Makšties skystis taip pat gali būti užkrato šaltinis (net ir ŽIV, nors šiame skystyje ŽIV yra gerokai mažiau nei vyro sėkloje).
Moteriai lytiškai susijaudinus, makšties sienelė (epitelis) išpursta ir patinsta, imdama išskirti slidų skystį per epitelio latakus. Makštis ima drėkti maždaug po 10–30 sekundžių nuo erogeninių zonų stimuliavimo pradžios. Šie makšties syvai iš pradžių kaupiasi tik makštyje, bet vis didėjant moters susijaudinimui, pradeda ištekėti į išorę. Lubrikacija parodo, kad moteris fiziologiškai yra pasiruošusi sueičiai. Bartolino liaukos, esančios vulvoje, taip pat išskiria drėkinantį skystį, palengvinantį frikcijas. Toks makšties sudrėkimas labai palengvina varpos įstūmimą, jaukią penetraciją ir tolesnius judesius (frikcijas). Be to, tai palengvina spermatozoidų judėjimą makštimi, šitaip padidinant pastojimo tikimybę. Atsiradusi susijaudinimo pradžioje, lubrikacija nenutrūksta per visą sueitį. Orgazmo metu gleivingo skysčio padaugėja, o susijaudinimui atslūgus sumažėja, kadangi makšties sienelės skystį praleidžia į abidvi puses: nuslūgus lytiniam susijaudinimui, makšties sienelės skystį įsiurbia, makštis sausėja, frikcijos tampa nemalonios ir skausmingos.
Nors makšties lubrikacija pas jauną moterį beveik visada yra gausi, tačiau kai kurių vaistų vartojimas (pvz., antihistamininių preparatų), nėštumas, laktacija, menopauzė, senėjimas, kai kurios ligos (pvz., diabetas) slopina lubrikaciją. Makšties sudrėkimas taip pat gali būti nepakankamas dėl subjektyvių veiksnių, pvz., nenoro mylėtis, nervingumo, nuovargio ir pan. Kai kurių moterų makšties lubrikacija yra gausi tiesiog dėl temperamento ar kitų asmens savybių (pvz., didelio jautrumo).
Paprastai lubrikacija išlieka beveik viso kopuliacinio ciklo metu. Apskritai, lubrikacijos neįmanoma simuliuoti (ji negali būti apsimestinė). Esant nepakankamai lubrikacijai (dėl ligų, nepakankamo lytinio potraukio, nervingumo ar kitų priežasčių) sueitis gali būti skausminga. Siekiant išvengti tokio diskomforto naudojami dirbtiniai makšties lubrikantai (tačiau jie slopina spermatozoidų judrumą ir gyvybingumą).
Australijos istorija

Australijos Sandraugos susikūrimas

1901 m. sausio 1 d. Konstituciniu aktu Australija tapo iki tol egzistavusių šešių kolonijų federacija ir pasivadino sandrauga (Commonwealth). Jai atiduotos valdyti kitos Britų Imperijos valdos: Norfolko, Pitkerno salos, Naujosios Gvinėjos Papua provincija ir Šiaurinė teritorija. Australijos Sandraugos sostinė perkelta į naujai įkurtą Kanberos miestą. Tuo metu formaliai Australija įėjo į Britanijos imperiją, kaip dominija. Su Jungtine Karalyste tapo susijusi tik tiek, kad Jungtinės Karalystės monarchas skyrė generalgubernatorių ir atstovavo jos interesus užsienyje. 
Po Pirmojo pasaulinio karo, kuriame dalyvavo ir kariai iš Australijos, Tautų Sandrauga perdavė jai buvusios Vokiečių Naujosios Gvinėjos mandatą. Tokiu būdu Australija ėmė kontroliuoti visą rytinę Naujosios Gvinėjos salos dalį, Nauru.
Kad neprasidėtų didžiulė migracija iš Azijos, britai uždraudė imigruoti į Australiją visiems išskyrus juos pačius. Tai truko iki Antrojo pasaulinio karo.
1931 m. gruodžio 11 d. Vestminterio statutas suteikė Australijai daugiau laisvės nuo Britų Imperijos.
1986 m. kovo 3 d. pasirašytas Australijos aktas.
Sofija Kovalevskaja

Sofija Kovalevskaja (rus. Софья Васильевна Ковалевская, 1850 m. sausio 15 d. Maskvoje – 1891 m. vasario 10 d. Stokholme) – rusų matematikė, publicistė ir rašytoja. Viena pirmųjų moterų pasaulyje, tapusi matematikos profesore ir viena pirmųjų išrinkta į Peterburgo Mokslo Akademiją.
Vanda Venckutė

Biografija

Baigė Šaukėnų vidurinę mokyklą. Dirbo Kelmės kultūros namuose meno vadove. Pirmuosius vaidmenis sukūrė mėgėjų spektakliuose Kelmės scenoje. Pakviesta į Šiaulius baigė aktoriaus ir režisieriaus Kazio Juršio vadovaujamą teatro studiją. 1948-1991 m. Šiaulių dramos teatro aktorė, sukūrė apie 100 vaidmenų.  Aktorės kelią pradėjo Marikės vaidmeniu „Marčioje“.
Mirties nuosprendis (filmas)

Turinys

Filmas suskirstytas į 4 epizodus. Vienišas klajūnas, vardu Kešas (Džango), keliauja po Laukinius vakarus ieškodamas keturių žmogžudžių, kadaise nužudžiusių jo brolį, kad įvykdytų savo teisingumą...
Pavėsinė

Pavėsinė – poilsiui skirtas mažosios architektūros statinys.
Dažniausiai jos gaminamos iš medžio, bet gali būti ir metalinės. Pavėsinės būna uždarosios ir atvirosios, kai kurios neturi stogo. Gali būti apželdintos augalais, pvz., vinvyčiu, vynuogėmis ir kitais.
Dubičės Cerkevnės valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. V a. į šias vietoves atsikraustė slavų gentis mozūrai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Po unijos rytinė valsčiaus dalis ir toliau priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Bresto vaivadijai iki 1795 metų, o vakarinė dalis 1569-1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Rytinė valsčiaus dalis 1795-1796 m. priklausė Rusijos imperijos Slanimo gubernijai, 1796-1801 m. Lietuvos gubernijai ir nuo 1801 m. iki 1914 m. priklausė Gardino gubernijai. Vakarinė valsčiaus dalis 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui ir nuo 1807 m. prijungta prie Rusijos imperijos Gardino gubernijos. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Čechi Orlanskiai, Dlugi Brudas, Dubiče Cerkevnė, Dubiče Tofilovcė, Gurni Grudas, Graboviecas, Istokas, Jagodnikai, Jakubovas, Jelonka, Jodluvka, Klakovas, Koriciskai, Krongle, Kraskovščizna, Nikiforovščizna, Pasečniki Male, Piaskai, Rutka, Semivolokai, Stari Korninas, Stažina, Verstokas, Vilukai, Vitovas, Vojnuvka, Vigonas ir Zabagoniai.
Vyresnysis mičmanas

Vyresnysis mičmanas (rus. старший мичман) – TSRS ir Rusijos Federacijos karinio jūrų laivyno karinis laipsnis, vyresnis už mičmaną ir jaunesnis už jaunesnįjį leitenantą. Laipsnis atitinka Rusijos armijos vyresnįjį praporščiką.
Gvardijos vyresnysis mičmanas (гвардии старший мичман) vadinami vyresnysis mičmanas, tarnaujantis gvardijos laivuose. Atsargoje esantis jūrininkas, turintis šį laipsnį, vadinamas atsargos vyresniuoju mičmanu (старший мичман запаса).
Laipsnis 1981 m. sausio 12 d. įvestas TSRS Karinio jūrų laivyno laivuose ir kranto daliniuose, o tai pat ir pasienio kariuomenės laivuose.
Šiaulietis

Šiaulietis – visuomenės, kultūros ir politikos savaitraštis, leistas nuo 1924 m. gruodžio 14 d. iki 1930 m. kovo 1 d. Šiauliuose.

Istorija

Išėjo vietoje savaitraščio „Mūsų kraštas“. Leido Petras Labanauskas, Antanas Januševičius. Redakcijos adresas: turgavietė, „Vilties“ draugijos knygynas, nuo 1926 m. Bažnyčios g. 40, Vilniaus g. 217, nuo 1929 m. – Varpo g. 18. Spausdino „Titnagas“, Savičiaus ir Šumkausko spaustuvė, B. Fridmano spaustuvė Šiauliuose. Išėjo 237 numeriai.
Nagrinėjo Šiaulių krašto ekonomikos, kultūros, švietimo, socialinius klausimus, informavo apie įvykius Lietuvoje, pasaulyje.
Bendradarbiavo Gerardas Bagdonavičius, Vytautas Bičiūnas, P. Bružas, Stasys Būdavas, Jonas Čeičys, J. Čepinskas, D. Černiauskas, Kostas Korsakas, Stasys Stulginskas, Pranas Tamošaitis, Arėjas Vitkauskas ir kt.
Punios piliakalnis

Charakteristika

Aikštelė trikampė, išsidriekusi rytų-vakarų kryptimi, 155 m ilgio ir 85 m pločio rytiniame gale. Jos šiaurinę ir pietinę dalį apardė upės. Vakarinėje aikštelės dalyje yra 15 m ilgio ir 23 m pločio terasa. Aikštelės rytiniame krašte yra supiltas pylimas, kurio ilgis 75 m, aukštis 6 m, plotis 30 m. Už jo iškastas 60 m ilgio, 30 m pločio, 4 m gylio, 10 m pločio (dugne) griovys. Šlaitai statūs, 36–44 m aukščio.

Istorija

Archeologiniais tyrimais nustatyta, kad piliakalnio vietoje buvo gyvenama jau akmens amžiuje, gyvenvietė čia buvo ir I tūkst. pr. m. e. Rasta to laikotarpio lygios keramikos. Pylimas supiltas per 3 kartus. Piliakalnis datuojamas XIV a. pab. – XV a. pr. Čia stovėjo medinė Punios pilis, kurios apylinkes 1382 m. niokojo kryžiuočiai. Pati pilis minima 1387 ir 1414 m. Aikštelėje stovėta medinių pastatų, kurių aptiktos sudegusios liekanos. Jų aplinkoje rasta žiestos keramikos, geležinis pentinas. Po pilies sunykimo aikštelėje XV–XVIII a. stovėjo Punios seniūno dvaro sodybos, privažiavimui XVII a. pylimas buvo per vidurį perkastas, o per griovį įrengtas tiltas. Aikštelėje sodybos stovėjo iki 1938 m., ji buvo ariama. Daugumą radinių sudaro dvaro laikotarpio statybinės bei interjero detalės, buityje naudoti dirbiniai. Į Nemuną ir Punelę griūvantys piliakalnio šlaitai buvo tvarkomi 1972, 1991–1997 ir 2000 m.
Manyta, kad ant Punios piliakalnio galėjusi stovėti legendinio kunigaikščio Margirio Pilėnų pilis, tačiau dabar ji lokalizuojama Žemaitijoje. Vis tik piliakalnio papėdėje pastatytas paminklinis akmuo su Maironio eilėmis Margirio atminimui.
Viešojo valdymo reformos (1984 - 1994) Naujojoje Zelandijoje

Viešojo valdymo reformas (1984 - 1994) Naujojoje Zelandijoje - įtakojo dabartinis viešasis sektorius, kuris yra ypač sudėtinga išteklių paskirstymo sistema, veikianti nuolat kintančioje aplinkoje, tad valdymas turi itin lanksčiai spręsti sudėtingiausius klausimus. Tai skatino ieškoti efektyvesnių viešojo administravimo modelių, kurie tenkintų didesnius viešajam valdymui keliamus reikalavimus. Brendo suvokimas, kad viešasis valdymas veikia neveiksmingai ir reikalauja esminių pokyčių, reformų.
Juodieji broliai (organizacija)

Juodieji broliai (lenk. Czarni Bracia) – slapta Kražių gimnazijos studentų 1823 m. spalio mėnesį įkurta organizacija, kurios tikslas buvo veikti prieš carinės Rusijos valdžią ir baudžiavą. Pagrindiniai organizacijos įkūrėjai buvo Jonas Vitkevičius, Kiprijonas Jančevskis, Feliksas Zelenovičius ir Aloyzas Pesliokas. Jaunieji patriotai siekė atgauti tėvynei laisvę. Jie platino draudžiamas knygas, palaikė priešiškas carizmui nuotaikas, skelbė išsivadavimo šūkius. „Juodųjų brolių“ organizacija netrukus buvo susekta, jos nariai suimti ir žiauriai nubausti, tačiau jų veikla padarė neišdildomą įspūdį tuometinei Lietuvos visuomenei.
Suimtieji buvo nuvežti į Vilniaus buvusio Bazilijonų vienuolyno kalėjimą. Mirties bausme buvo nubausti Kražių kolegijos mokiniai Kiprijonas Jančevskis ir vos 15 metų sulaukęs J. Vitkevičius. Tik vėliau mirties bausmę caraitis Konstantinas pakeitė kalėjimu Babruisko tvirtovėje ir tarnyba kariuomenėje ar tremtimi Sibire.
Adomas Mickevičius kūrinyje Vėlinės aprašė caro valdžios pirmąją sukurptą bylą Lietuvos jaunimui – Juodųjų brolių iš Kražių kolegijos bylą. Juo­dųjų brolių byla buvo savotiška įžanga į visą Vilnių sukrėtusią filomatų ir filaretų bylą. Vienoje poemos dalyje poetas piešia graudų vaizdą, kaip Vilniuje prie Aušros vartų atsi­sveikina su visai dar vaikais, sukaustytais grandinėmis ir išvežamais visam laikui iš tė­vynės.
Rezinos rajonas

Geografija

Rezinos rajonas įsikūręs rytų centrinėje Moldovos dalyje. Šiaurėje ribojasi su Šoldeneščiu, rytuose su Ribnica, pietuose su Orhėju bei vakaruose su Teleneščiu.
Rajono rytinėje pusėje teka Dniestras. Yra du draustiniai: Saharna (670 ha) ir Tipova (430 ha).
Aosta

Paveldas

Aostoje išlikusi romėnų laikų miesto dalis (stačiakampio plano). Yra miesto siena su dvejais vartais, tiltas, forumas, amfiteatras, imperatoriaus Augusto šventykla ir triumfo arka. Viduramžių architektūros paminklai yra romaninė katedra (perstatyta XV–XVI a., XIX a. perdirbtas fasadas) su lobynu ir XII a. grindų mozaika, XII-XV a. Šv. Petro bažnyčia su romanine arkada ir gotikiniu choru, kitos XII–XVIII a. bažnyčios ir rūmai. Taip pat greta Aostos stovi dvi viduramžių pilys.

Istorija

Iki romėnų čia gyveno salasių gentys. Miestas įkurtas romėnų 25 m. pr. m. e. ir vadintas Salasių Augusta Pretorija (lot. Augusta Praetoria Salassorum). Miestas tapo svarbiu kariniu garnizonu Alpių papėdėje. 451 m. tapo vyskupijos centru. Karolio Didžiojo laikais pro Aostą ėjo svarbus kelias į Romą.
T-25

T-25 – ratinis traktorius, gaminamas nuo 1966 m. iki dabar (pradžioje „ChTZ“, vėliau – „VMTZ“). Traktorius skirtas augalų kaupimui, arimui lengvose dirvose ir šiltnamiuose, šienavimui, taip pat lengviems transporto darbams. Priekiniai ratai mažo skersmens, tad varomieji ratai yra galiniai.