google/wiki40b huggingface dataset:
Juozas Grišmanauskas

Biografija

1948 m. Kretingoje baigė žemės ūkio mokyklą. 1944–1951 m. dalyvavo pasipriešinime tarybiniam okupaciniam režimui. Klaipėdos žvejybos laivyno bocmanas. 1951 m. liepos 17 d. su kapitonu L. Kublicku ir jūrininku E. Paulausku mažuoju žvejybinio traleriu MPT-85 „Samum“ per Baltiją pabėgo į Švediją. TSRS teismo už akių nuteistas mirti. 1952 m. apsigyveno JAV. Susitikimuose su išeiviais lietuviais aplankė apie 50 kolonijų, pasakojo apie gyvenimą TSRS okupuotoje Lietuvoje. Parašė knygą „Tolimieji kvadratai“ (1952 m.). Pagal jo, L. Kublicko ir E. Paulausko informaciją išleista knyga „Kelionė į laisvę“ (Voyage to Freedom) 1953 m.
Binkūnai

Istorija

Kaimas užrašytas 1852 m. Joniškio bažnyčios knygoje.
Rūta Oginskaitė

Biografija

1972 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1977 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
1976–1978 m. Lietuvos radijuje rengė laidas užsienio lietuviams apie teatrą ir kiną. 1978–1982 m. žurnalo Kinas skyriaus redaktorė, bendradarbė, 1983–1985 m. dirbo žurnalo „Kultūros barai“ redakcijoje, nuo 1985 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ spec. korespondentė, skyriaus vedėja, bendradarbė. Nuo 1987 m. dirbo Lietuvos istorijos instituto Menotyros skyriuje. 1992 m. su R. Marcinkevičiūte įsteigė ir redagavo savaitraštį „7 meno dienos“, vėliau – „Meno savaitė“, per radiją „Radiocentras“ vedė tokio pat pavadinimo laidą. Nuo 1993 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ redakcijoje su kitais įsteigė priedą „Mūzų malūnas“, buvo teatro apžvalgininkė, nuo 1996 m. – priedo redaktorė.
Žatecas

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1004 m. Kronikoje, lotynų kalba užrašytas įvykis, kai Imperatorius Henrikas II atkovojo Sacz fortą iš Boleslovo I-ojo Narsiojo. Valdant Otokarui II-jam, 1265 m. suteiktas karališkojo miesto statusas.
Ivanas II Gražusis

Biografija

Ivano I sūnus.

Valdymas

Tęsė tėvo ir vyresniojo brolio politiką - stiprino Maskvos kunigaikščių valdžią. Mirė Maskvoje, palaidotas Arkangelo sobore.

Šaltiniai

Istorijos žodynas. 2003 m. 178 psl.
Alksniupėnai (Pilkalnio apskritis)

Geografija

Kaimas plyti prie kairiojo Šešupės kranto, šalia Šešupės ir Alksnupės (rusiškai Staraja) santakos. Į vakarus nuo Alksnupėnų yra kelias, jungiantis su Lazdynais (Krasnoznamensku). Į rytus nuo kaimo plyti stambus Šešupės miško masyvas, besidriekiantis iki pasienio su Lietuva. Piečiau Alksnupėnų yra stambus Mičiurino miškas su Didžiosios plynės pelkė.
Norbutiškiai

Istorija

XX a. pr. buvo Narbutiškių dvaras Šėtos valsčiuje.
Dusmenų valsčius

Dusmenų valsčius buvo pietryčių Lietuvoje. Centras – Dusmenys.
Sėslumas

Sėslumas – sėslus žmonių gyvenimo būdas dažniausiai sąlygotas perėjus nuo klajokliškos gyvulininkystės bei rankiojimo–medžioklės prie žemdirbystės ir gyvulininkystės.
Sėslaus gyvenimo būdo perversmas (neolito revoliucija) įvyko Holocene prieš maždaug 10–11 tūkstančių, kai pradėjo vystytis ir plisti žemdirbystė, iš pradžių derlingajame pusmėnulyje, o vėliau ateivių dėka iš gretimų regionų į Europą, Aziją ir Afriką. Dar vėliau nepriklausomai ir kitose pasaulio vietose.
Ford LTD

Šiaurės Amerikoje

Ford LTD buvo gaminamas penkiomis kartomis. Tarp 1983 ir 1986 metų LTD buvo padalintas į du skirtingų klasių automobilius. Didelės klasės automobilis buvo pervadinatas į LTD Crown Victoria, o vidutinės klasės pavadinimo liko LTD. 1983 metais abu modeliai nuo Panther platformos perėjo prie Fox kuria naudojo iki 1986 metų, kol automobilį pakeitė naujas Ford Taurus modelis. Dėl savo tvirto kėbulo, LTD buvo plačiai naudojamas kaip policijos automobilis Šiaurės Amerikoje. Iki šių dienų populiariausias policijos automobilis Jungtinėse Amerikos Valstijose yra Ford Crown Victoria, kuris yra gaminamas ant tos pačios platformos ant, kurios buvo gaminamas LTD Crown Victoria modelis.

Brazilijoje

Ford LTD buvo taip pat gaminama Brazilijoje nuo 1967 iki 1983 metų. Taip pat buvo gaminami limuzinai.
Kelio didvyriai (filmas)

Turinys

1944-ieji metai, Prancūzija. Karinės operacijos metu į amerikiečių rankas patenka vokiečių pulkininkas, kuris prasitaria apie 16 milijonų dolerių vertės aukso krovinį, saugomą banke 30 kilometrų nuo fronto linijos. Buvusiam leitenantui Keliui į galvą šauna mintis suorganizuoti operaciją, užimti banką ir pasisavinti auksą...
Pranas Dielininkaitis

Biografija

1924 m. baigė Marijampolės mokytojų seminariją. 1924–1928 m. studijavo sociologiją Lietuvos universiteto Teologijos – filosofijos fakultete Kaune. 1925–1927 m. Lietuvos universiteto studentų ateitininkų sąjungos pirmininkas. 1933 m. Sorbonos universitete Paryžiuje už disertaciją „Mokyklos laisvė ir valstybė“ gavo daktaro laipsnį.
Nuo 1933 m. Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) vyresnysis asistentas, dėstė sociologiją ir valstybės teoriją.
1930 m. rugpjūčio 30 d. valdžia uždraudė visas moksleivių organizacijas, išskyrus skautus. Prasidėjo aštri kova tarp ateitininkų ir valdžios. Ateitininkai buvo persekiojami. 1935 m. pabaigoje P. Dielininkaitis aktyviai įsijungė į katalikų intelektualų grupę, pradėjusią kurti naujos valstybės programą. 1936 m. vasario 23 d. 16 gerai žinomų katalikų intelektualų pasirašė deklaraciją „Į organiškosios valstybės kūrybą“, kuri tapo protestu prieš egzistuojantį režimą. Ją pasirašė Juozas Ambrazevičius, Pranas Dielininkaitis, Jonas Grinius, Juozas Grušas, Zenonas Ivinskis, Juozas Keliuotis, Antanas Maceina, Ignas Malinauskas, Pranas Mantvydas, Kazys Pakštas, Česlovas Pakuckas, Jonas Pankauskas, Antanas Salys, Ignas Skrupskelis, Antanas Vaičiulaitis, Balys Vitkus. Tarp jų nebūta nė vieno kunigo.
Puoselėdamas krikščionišką socialinį auklėjimą, skleisdamas krikščionišką socialinę sampratą, kalbėjo per įvairius susirinkimus, suvažiavimus, konferencijas. Daug dirbo su darbininkais, 1934–1940 m. Lietuvos krikščionių darbininkų sąjungos vicepirmininkas. 1938 m. gruodžio 16 d., pagal tautininkų valdžios nutarimą už neteisėtą politinę veiklą ištremtas šešiems mėnesiams į gimtinę, Juškų kaimą.
1940 m. liepos 12 d. sovietų okupacinės valdžios suimtas ir nuteistas 8 metams į Vladivostoko sunkiųjų darbų kalėjimą, tačiau 1941 m. birželio 22 d. Lietuvoje prasidėjus sukilimui ištrūko iš Kauno kalėjimo. Porą mėnesių – Laikinosios vyriausybės darbo ministras. Nuo 1941 m. rudens VDU Filosofijos fakulteto Sociologijos katedros vedėjas, dėstė sociologiją. 1942 m. užsikrėtęs šiltine mirė Šiauliuose.
1936–1940 m. dienraščio „XX amžius“ redakcinės kolegijos narys. 1939 m. vadovavo Lietuvos žurnalistų delegacijai į Lenkiją. Bendradarbiavo leidiniuose „Ateitis“, „Rytas“, „Židinys “, „Naujoji Romuva“ ir kt. 1941 m. Laikinoji Vyriausybė jį buvo paskyrusi dienraščio „Į laisvę“ redaktoriumi. 
Žmona Michalina Dielininkaitienė-Maižiūtė (1916–1996 m.) – gydytoja, ginekologė, ateitininkė. Duktė Donata Linčiuvienė – redaktorė, vertėja, Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto bendradarbė.
Dvarčininkų Pilalė

Aplinkiniai piliakalniai

Kalvių piliakalnis 35 km
Daukšių piliakalnis 15 kmApuolės piliakalnis 22 km
Mosėdžio piliakalnis 11 kmMikytų piliakalnis 16 kmĮpilties piliakalnis 23 kmUžpelkių piliakalnis 10 kmImbarės piliakalnis 6 km
Laivių piliakalnis 1,5 kmKartenos piliakalnis 20 kmGintališkės piliakalnis 7,5 km

Istorija

Vietos gyventojai kyšulį vadino Pilale, rečiau – Pilaite, laikė jį piliakalniu. Seniau Pilalė buvo Dvarčininkų kaimo žemėje.
1960 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1963 m. – Lietuvos istorijos institutas (ekspedicijos vadovas Adolfas Tautavičius).
Piliakalniams būdingų įtvirtinimų (pylimų, griovių) ir kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Manoma, kad kyšulyje galėjo būti piliakalnis, kurį Salantas seniai nuplovė.
Danutė Jonkaitytė

Danutė Jonkaitytė (g. 1951 m. lapkričio 14 d. Kaune) – Lietuvos grafikė.

Biografija

1969 m. baigė Kauno vidurinę meno mokyklą. 1974 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1991 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytoja, nuo 1995 m. docentė, Tekstilės katedroje dėsto grafikos pagrindus. Nuo 1980 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Kūryba

Kuria daugiausia nespalvotas litografijas. Ankstyvojoje kūryboje gilinosi į aplinkinį pasaulį, naudojo istorinius, kultūrinius ženklus. Būdinga ekspresija (ciklai „Pasaulis“ 1978 m., „Iš Vilniaus universiteto istorijos“ 1979 m.). Vėlesniuose kūriniuose išryškėjo simboliškumas, vaizdų dramatizmas, vidinio pasaulio raiška, būdinga meilės, ilgesio, draugystės, vienatvės, žmogaus laikinumo temos. Litografijose („Vyro galva“ I, II, 1993 m., „Ta diena“ 1986–1989 m., „Juoda tyla“ 1987–1989 m.), jų cikluose („Dviese“ 1989–1992 m., „Linijos“ 1993–1994 m., „Kelias“ 1995 m.) vyrauja horizontalių linijų ritmas, cikliškai komponuojami vaizdai kuria nepertraukiamos tėkmės įspūdį. Kūriniuose iš ryžių popieriaus skiaučių derinama grafika ir tekstilė.
Nuo 1978 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Vakarų Europos šalys, Rusija, JAV, Kanada, Japonija, Australija, Argentina), individualios parodos surengtos Vilniuje 1991–1996 m., 2000–2004 m., Toronte 1989 m. Pelnė tarptautinių apdovanojimų.
Jūravas

Geografija

Išsidėstęs pasienyje su Lietuvos Respublika, už keliolikos kilometrų nuo Adutiškio. To paties pavadinimo apylinkės centras. Veikia vaikų darželis ir pradinė mokykla, pašto skyrius. Įkurta Romos katalikų Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės ir Šv. apaštalo Jono parapija, atidaryta koplyčia. Paminklas žuvusiems Antrajame pasauliniame kare. Per kaimo teritoriją eina geležinkelis, gretimame Maldžiūnų kaime yra Jūravo geležinkelio stotelė – joje stoja traukiniai, vykstantys į Lentupį ir Krulevščizną. Pasienio užkarda, aptarnaujanti Lietuvos–Baltarusijos tarpvalstybinės sienos kirtimo punktą Maldžiūnai–Adutiškis. Veikia Žemės ūkio bendrovė „Jarevo-Agro“.

Istorija

XIX a. Jūravas priklausė Vilniaus gubernijos Švenčionių apskričiai ir buvo valsčiaus centru. 1896 m. Jūravo valsčiuje iš 1166 surašytų gyventojų 645 buvo lietuviai, jo sudėtyje tokie stambūs kaimai kaip Norkaičiai (brus. Норкавічы) – 388 žm., Maldžiūnai – 184 žm., Svileliai ir kt. Pirmojo pasaulinio karo metais apylinkėje vyko intensyvūs mūšiai, apie ką liudija išlikusios vokiečių karių kapinės. Tarpukaryje Jūravas priklausė Lenkijai, o 1939 m. priskirtas Baltarusijos TSR Pastovių rajonui. Adutiškio parapijoje kunigavusio Julijono Steponavičiaus 1948 m. duomenimis apie 12 % jūraviškių tuo metu tvirtindavo esą lietuviai. 1990 m. kalbininkė E.Grinaveckienė dar surado kelis Jūravo gyventojus, kalbančius Adutiškio apylinkių šnekta.
Albinas Lugauskas

Albinas Lugauskas (1930 m. lapkričio 17 d. Maštalieriuose, Krokialaukio valsčius – 2017 m. rugpjūčio 11 d.) Lietuvos mikrobiologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1955 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1984 m. biologijos mokslų daktaras.
1962–1965 m. dirbo valstybės mokslinių darbų koordinavimo komitete. 1965–2007 m. dirbo Botanikos institute, iki 1980 m. mokslinis sekretorius, 1980–2005 m. Biodestruktorių tyrimo laboratorijos vadovas; nuo 1986 m. profesorius. Nuo 2005 m. dirba Chemijos institute.
Nuo 1996 m. Lietuvos mikrobiologų draugijos prezidentas. Mokslinio žurnalo „Botanika Lithuanica“, „Maisto chemija ir technologija“, „Annals of Agricultural and Environmantal Medicine“ ir „Scientiarum Polonarum Ada Hartarum Cultus“ (abu Lenkija) redakcinės kolegijos narys.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo svarbiausia sritis – mikromicetų įvairovė, ekologiniai savitumai ir pritaikymas. Paskelbė per 400 mokslinių straipsnių. 30 išradimų autorius.
Akcentologija

Akcentologija (lot. accentus – kirtis + gr. logos – mokslas) – kalbotyros sritis, apimanti kurios nors kalbos kirčio, priegaidės, kirčiavimo sistemos ir jos vystymosi tyrimus. Jei kalba turi priegaidę ir dėsningą kirčio vietos kaitą (pvz., senovės graikų, lietuvių kalbos), jos gali sudaryti savarankišką kalbotyros šaką, kitu atveju akcentologijos dalykus tiria gretimos kalbotyros šakos (morfologija, fonetika).
Skirstoma į istorinę, tarminę ir bendrinės kalbos akcentologiją. Istorinė tiria kirčio, priegaidės ir kirčiavimo sistemos vystymąsi, tarminė – kirtį ir priegaidę tarmėse, bendrinės kalbos – bendrinės kalbos kirčiavimo dėsningumus, nustato jo normas. Istorinė akcentologija daugiausiai remiasi kirčiuotų kalbos paminklų tyrinėjimu, giminingų kalbų faktų lyginimu, vidinės rekonstrukcijos metodu. Istorinė ir bendrinės kalbos akcentologija daugiausiai naudoja aprašomąjį, o kirčio ir priegaidės prigimčiai nustatyti – ir eksperimentinį metodą.
Lietuvių kalbos akcentologijos užuomazgų esama D. Kleino pirmojoje lietuvių kalbos gramatikoje. F. Kuršaitis buvo pirmasis nuodugniai tyrinėjęs ir aprašęs lietuvių kalbos kirtį ir priegaidę. Prie lietuvių kalbos akcentologijos plėtojimo taip pat daug prisidėjo K. Jaunius ir K. Būga. Istorinės akcentologijos problemas nagrinėjo R. Ekblomas, J. Endzelynas, F. Fortunatovas, F. de Sosiūras, T. Torbjornsonas, N. van Veikas, tarminės – J. Gerulis, bendrinės kalbos akcentologijos – P. Būtėnas, V. Kamantauskas, P. Skardžius. Lietuvių kalbos akcentologijos srityje taip pat daug nuveikė kalbininkai: J. Kazlauskas (istorinė akcentologija), A. Girdenis, V. Grinaveckis, Z. Zinkevičius (tarminė akcentologija), A. Laigonaitė, V. Vaitkevičiūtė (bendrinės kalbos akcentologija).
Aleksandras Račkus

Biografija

1905–1907 m. mokėsi Kauno gimnazijoje. 1910 m. kartu su tėvu knygnešiu M. Račkumi išvyko į JAV, 1922 m. baigė Čikagos medicinos mokyklą, gavo medicinos ir chirurgijos daktaro laipsnį ir vertėsi gydytojo praktika Čikagoje. 1912 m. įstojo į Lietuvos vyčių organizaciją, vienas žurnalo „Vytis“ steigėjų, 1915–1916 m. jo pirmasis redaktorius. 1916–1917 m. leido ir redagavo humoro žurnalą „Laisvamanių žiedai“. 
1917 m. Čikagoje įkūrė Numizmatikos ir istorijos draugiją bei Lietuvių istorijos muziejų su didžiausia pasaulyje lietuviškos numizmatikos kolekcija. 1935–1940 m. gyveno Kaune, 1935 m. surengė savo kolekcijos parodą. Po parodos visus eksponatus už simbolinę kainą įsigijo Lietuvos švietimo ministerija. 1936–1938 m. tvarkydamas savo kolekciją, dirbo Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus istorijos skyriuje, vėliau vertėsi privačia praktika, JAV konsulato gydytojas. 1938 m. su kitais Kaune įsteigė Lietuvių-amerikiečių draugiją, jos valdybos narys. 1940 m. grįžo į Čikagą, kur įsteigė Lituanistikos muziejų.
Rašė straipsnius periodiniams leidiniams „XX amžius“, „Kosmos“, „Naujoji Romuva“, „Trimitas“ ir kt. Lietuvių enciklopedijai rengė straipsnius istorijos, numizmatikos ir medicinos klausimais. Vienas pirmųjų ėmė rūpintis knygnešių atminimo įamžinimu, jų atsiminimų užrašymu. Nuo 1948 m. leido numizmatikos ir filatelijos žurnalą, rengė „Numizmatikos enciklopediją“.
 A. Račkus apdovanotas Vytauto Didžiojo 3-ojo laipsnio ordinu (1935) ir Šaulių žvaigždės medaliu (1939).
Eskortinis minininkas

Eskortinis minininkas (angl. escort destroyer; DDE) – JAV karinio jūrų laivyno eskadrinis minininkas, pritaikytas veikti laivyno palydose (eskortuose). Tai karo laivų tipas JAV karo laivų klasifikacijoje, įvestas po Antrojo pasaulinio karo. Keičiant klasifikacijos kodus laivų korpusų numeriai buvo palikti ankstesni.
1950 m. kovo mėn. priešpovandeninių minininkų (angl. ASW destroyer ar angl. Destroyer, ASW submarine killer) tipas (kodas DDK), įvestas po Antrojo pasaulinio karo, buvo sulietas su DDE (eskortiniais minininkais) išlaikant korpusų numerius.
1962 m. birželio 30 d. visi JAV laivyno eskortiniai minininkai (DDE) buvo perklasifikuoti kaip eskadriniai minininkai (DD).
Eskortiniai minininkai (angl. Escort Destroyers) neturi būti painiojami su pigesniais, lėtesniais, silpniau ginkluotais minininkais eskortininkais (angl. Destroyer Escorts), Antrojo pasaulinio karo laikų laivų tipu.
Kasparas Henenbergeris

Kasparas Henenbergeris (vok. Kaspar Henneberg, lot. Casparus Henneberger, 1529 m. Erlichas, Frankonija – 1600 m. vasario 29 d. Karaliaučius) – Prūsijos istorikas, geografas ir kartografas, kunigas, bet nebuvo ordinuotas, nes neprisidėjo prie tuo metu Prūsijoje įsigalėjusių A. Osianderio pasekėjų.

Biografija

Teologas, 1554 m. baigė Karaliaučiaus universitetą. Nuo 1554 m. Dumnavos (į šiaurės rytus nuo Ylavos, Mažoji Lietuva) diakonas. Kunigavo ir gretimoje Jurgenavos (vok. Georgenau) parapijoje bei Miulhauzeno bažnyčioje. Gerai išmokęs lietuvių kalbą pamokslus vietos lietuviams sakė jų gimtąja kalba. Atsidėjęs mokslui apleido parapijų reikalus, atleistas. Nuo 1590 m. kunigaudamas Karaliaučiaus Lyvenikės (vok. Löbenicht) parapijoje pamokslus sakė lietuviškai ir lenkiškai.

Mokslinė veikla

Sudarė Prūsijos žemėlapių (Henenbergerio žemėlapiai). Istorinės geografijos veikaluose „Prūsijos krašto trumpas ir tikroviškas aprašymas“ (Kurze und wahrhaftige Beschreibung des Landes zu Preussen) 1584 m. ir „Prūsijos didžiųjų krašto lentų, arba žemėlapių, paaiškinimai“ (Erklärung der preußischen größeren Landtafeln oder Mappen) 1595 m. yra unikalių duomenų iš Mažosios Lietuvos praeities, baltų etnografijos bei mitologijos: autentiškų žinių apie lietuvių (daugiausia Ragainės, Įsruties apskritis, kurioje gyveną beveik vieni lietuviai) pastatus, maistą, drabužius, poledinę žūklę, didžiąsias šeimas, Jonines ir kitas šventes, laidojimo papročius, pagoniškojo tikėjimo liekanas. Jis daug patikimos medžiagos surinko iš vietos gyventojų, t. p. naudojosi dvasininkų pateiktomis žiniomis, kronikomis. Remdamasis 80 m. prūso šnekta 1555 m. sudarė prūsų kalbos tarmių Žodynėlį.
Pioneer 10

Konstrukcija

1969 m. patvirtinus „Pioneer“ programą, „Pioneer 10“ ir jo „dvynys“ „Pioneer 11“ buvo sukurti taip, kad patvirtintų savo vardą (liet. pradininkas) – tai buvo pirmieji kosminiai laivai, surinkę informaciją apie asteroidų žiedą ir nufotografavę Jupiterį iš arti. Nuo jųdviejų misijų sėkmės priklausė kitų kosmoso programų ateitis.
„Pioneer 10“ pagamino JAV korporacija TRW. Tai buvo ypač lengvas kosminis zondas, svėręs tik 260 kg, iš kurių 30 kg – įvairūs prietaisai, o 27 kg – degalai. Kaip ir „Voyager 1“ ir „Voyager 2“, „Pioneer 10“ buvo varomas radioaktyviųjų izotopų termoelektriniu varikliu, kuriame buvo plutonio-238, šį kosminį aparatą aprūpinęs 155 W misijos pradžioje ir 140 W praskriejus Jupiterį. Šis variklis buvo įmontuotas toliau nuo įvairių instrumentų, taip juos apsaugant nuo radiacijos.
Į „Pioneer 10“ buvo įtaisyta metalinė plokštė su informacija nežemiškoms civilizacijoms.

Misija

„Pioneer 10“ tapo pirmuoju erdvėlaiviu praskriejusiu pro Jupiterį 1973 m. gruodžio mėnesį. Zondas atliko daug vertingų tyrimų, kol 1997 m. kovo 31 d. baigė savo misiją.

Tolesni kontaktai

Silpni „Pioneer 10“ signalai buvo sekami „Deep Space Network“ radioteleskopu. Po 1997 m. zondas buvo naudojamas kaip būsimų skrydžių vadovų mokymo priemonė (radijo signalų priėmimo iš kosmoso). 1999 m. gavus papildomą finansavimą, stotis buvo sekama toliau. Daugiausia vilčių teikia vienintelis tebeveikiantis prietaisas – Saulės vėjo daleles registruojantis Geigerio skaitiklis. Jo duomenys turėtų padėti nustatyti heliopauzės vietą.
Paskutinis, labai silpnas „Pioneer 10“ signalas buvo užfiksuotas 2003 m. sausio 23 d., tada šis zondas buvo už 12 milijardų km nuo Žemės. Bandymas užmegzti kontaktą su „Pioneer 10“ 2003 m. vasario 7 d. buvo nesėkmingas. Paskutinis sėkmingas telematavimas įvyko 2002 m. balandžio 27 d., kiti signalai buvo per silpni zondo vietai nustatyti. Ryšys su „Pioneer 10“ buvo prarastas, ko gero, dėl per didelio atstumo ir senkančios energijos. Paskutinis bandymas kontaktuoti su zondu įvyko 2006 m. kovo 4 d., tačiau atsakymo nesulaukta.
„Pioneer 10“ keliauja link Aldebarano Tauro žvaigždyne. Jei Aldebaranas neturėtų gravitacijos, „Pioneer 10“ šią žvaigždę pasiektų per 2 milijonus metų.
Auksinė palmės šakelė

Auksinė palmės šakelė (pranc. Palme d'Or) – vienas aukščiausių apdovanojimų kino industrijoje, skiriamas Kanų kino festivalio metu.
Dabartiniu pavadinimu apdovanojimą 1955 m. įsteigė Kanų kino festivalio organizacinis komitetas. 1939–1954 m. aukščiausias apdovanojimas buvo vadinamas Grand Prix du Festival International du Film ('Didysis tarptautinio filmų festivalio prizas'). 1964–1974 m. vietoj Auksinės palmės šakelės apdovanojimo buvo teikiamas Grand Prix du Festival ('Didysis festivalio prizas').

Istorija

Iki 1954 m. geriausias filmas buvo apdovanojamas Grand Prix of the International Film Festival, o prizas buvo kokio nors šiuolaikinio menininko kūrinys. 1954 m. direktorių taryba nusprendė įsteigti ypatingą prizą. Palmės šakelės (ji vaizduojama Kanų miesto herbe) formos prizo sukūrimui buvo pakviesti keletas juvelyrų, konkursą laimėjo Liusjenas Lazonas (Lucienne Lazon).
Nuo 1964 iki 1974 m. dėl problemų su autorinėmis teisėmis į prizą laikinai buvo grąžintas didžiojo prizo teikimas. Nuo 1975 m. teikiamas naujas prizas, kuris taip pat yra palmės šakelės formos.
Šio apdovanojimo dizainas nuolat keičiasi. XIX a. 9 deš. pradžioje, statulėlė vaizdavo palmę ant apvalaus pjedestalo, o 1984 m. kompozicija pasidarė piramidinė. 1992 m. Thierry de Bourqueney pakeitė palmę ir pjedestalą į ranka apdirbto krištolo figūras. 1997 m. Caroline Scheufele vėl atnaujino apdovanojimą. Dabartinė palmė padaryta iš 24 karatų aukso, rankomis išlieto vaškinėje formoje, ir pritvirtinta ant krištolinio pagrindo.
Valstybinis muziejus (Amsterdamas)

Amsterdamo valstybinis muziejus (ol. Rijksmuseum) – Nyderlandų  nacionalinis meno ir istorijos muziejus, esantis Amsterdamo mieste. Jame sukaupta reikšminga olandų „Aukso amžiaus“ dailininkų darbų kolekcija.

Istorija

Muziejus įkurtas 1800 m. Hagoje. Jame buvo eksponuojamos Nyderlandų provincijų valdytojų sukauptos meno kolekcijos. 1808 m. kolekcija buvo perkelta į Amsterdamą ir sujungta su ten buvusia meno kolekcija. Tuo metu muziejus vadinosi Nacionaline meno galerija.
1863 ir 1876 m. vyko konkursai naujajam muziejaus pastatui. Paskutinįjį laimėjo Pierre Cuypers projektas. Muziejaus statybos buvo pradėtos 1876 m. spalio 1 d. Gotikinio, su renesanso elementais, stiliaus pastatas buvo oficialiai atidarytas 1885 m. liepos 13 d. Jo galinis fasadas atsiveria į Muziejų skverą, kurį supa kiti žymūs Amsterdamo muziejai: Van Gogo muziejus, Miesto muziejus ir Deimantų muziejus.
1890 m. prie muziejaus buvo pristatytas priestatas iš senų Amsterdamo namų likučių.

Galerijos eksponatai

Keletas iš žymiausių galerijos eksponatų:
FK Dinamo Sankt-Peterburg

Istorija

Klubas ištakos siekia 1922 m., kai buvo įkurtas „Dinamo“ draugijai priklausęs klubas. 
2010 m. komanda buvo išformuota. 2011 m. atkurta. 2012 m. vėl išformuota. 
2013 m. balandžio 2 d. buvo pranešta, kad "Dinamo" vardu naudosis „Petrotrestas“. Panauda buvo numatyta trims metams.
2016/2017 m. sezone dalyvavo trečios pakopos pirmenybėse. tapo vakarų regiono nugalėtojais ir pateko į antros pakopos pirmenybes.
Nuo 2017 m. dalyvauja Nacionalinėje futbolo lygoje (Antra pakopa).
2018/2019 m. pirmenybėse dalyvaus "Sočio" pavadinimu.
Balandis (žvaigždynas)

Balandis (Columba, Col) – 54-as pagal dydį pietinio pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje žiemą matoma šiaurinė žvaigždyno dalis.
Ryškiausia žvaigždyno žvaigždė - Faktas (Phact), kurios regimasis ryškis 2ᵐ,65.