Gvaranių kalba

Paragvajuje

Gvaranių kalba kartu su ispanų yra oficialios Paragvajaus valstybinės kalbos. Šalies konstitucija, dauguma kodeksų ir kitų dokumentų rašoma abiem kalbom. Nepaisant to, šių kalbų santykiai ganėtinai konfliktiški. Nors Paragvajuje beveik niekas nekalba grynai ispanų arba gvaranių kalba, tačiau vis dėlto kalba parodo socialinę kalbėtojo klasę. Turtingesni gyventojai, miestiečiai, išeiviai iš Europos stengiasi kalbėti ispaniškai (La Platos dialektu), vartodami tik pavienes frazes iš gvaranių kalbos, o skurdžiau gyvenantys, kaimiečiai, indėnų kilmės žmonės dažniausiai vartoja gvaranių kalbą, tačiau su nemaža ispaniškų žodžių. Gvaranių ir ispanų kalbos mišinys, ypač paplitęs didmiesčiuose, vadinamas žopara.
Paskutinio surašymo duomenimis, 37 % Paragvajaus gyventojų gimtoji kalba yra gvaranių, 50 % gyventojų yra dvikalbiai.

Argentinoje

Argentinoje gvaranių kalba yra oficiali (kartu su ispanų kalba) Misioneso ir Korienteso provincijų kalba, taip pat vartojama ir Čiako, Formosos, Entre Rioso provincijose.

Bolivijoje

Gvaranių kalba plačiai vartojama šalies pietryčiuose (Tarichos, Santa Kruso departamentuose).

Brazilijoje

Brazilijoje gvaranių kalba kalbama pietinėje dalyje, Pietų Mato Groso, Paranos valstijose. Kalbos vartotojų skaičius smarkiai smuko, išvykus kalbą puoselėjusiems jėzuitams. Be to, gvaranių kalba Brazilijoje susimaišė su kitomis giminingomis kalbomis.

Istorija

Gvaranių ir jai giminingomis kalbomis iki konkistos buvo kalbama plačiame regione centrinėje Pietų Amerikoje, nuo pat Amazonijos šiaurėje iki pampos pietuose. Tai liudija ir išlikę vietovardžiai. Tačiau gvaraniai neturėjo rašto.
Pagrindinė priežastis, kodėl ispanams ir portugalams užkariaujant Pietų Ameriką gvaranių kalba neišnyko, kaip daugelis kitų indėnų kalbų, yra ta, kad jėzuitai šia kalba skelbė Dievo žodį indėnams jiems skirtose redukcijose.
Pirmasis gvaranių kalba rašyti pradėjo jėzuitų misionierius Luis de Bolaños. XVI a. pab. – XVII a. pr. jis į gvaranių kalbą išvertė ir užrašė katalikų maldas, bažnyčios nuostatus, bei Limos trečiojo susirinkimo patvirtintą katekizmą. Pagal šiuos Bolanjoso darbus vėliau buvo šviečiami gvaraniai. Kunigas Antonio Ruíz de Montoya daug prisidėjo prie gvaranių kalbos užrašymo. 1639 m. jis išleido gvaranių-ispanų kalbų žodyną, gvaranių kalbos gramatiką.
Tačiau jėzuitams pasitraukus iš centrinės Pietų Amerikos, gvaranių kalbos reikšmė smuko. Ilgą laiką gvaranių kalba buvo kaimietiškumo, menko išsilavinimo ženklas. Kalbantys šia kalba vadinti guarango, campesino, indio, juruky’a. Mokyklose vaikai, kalbantys gvaraniškai, būdavo paliekami po pamokų, įvairiai diskriminuojami, žeminami. Tik 1944 m. gvaranių kalba pradėta diegti į švietimą. Asunsjono valstybinio universiteto filosofijos fakulteto profesoriaus Reinaldo Larrosa iniciatyva gvaranių kalba pradėta dėstyti universitete, vėliau palaipsniui įdiegta visose švietimo įstaigose. Po 1994 m. įvykdytos švietimo reformos gvaranių kalba tapo teisiškai lygiaverte su ispanų kalba.
Gvaranių kalba ir kultūra Paragvajuje ypač atsigavo 1985 m. įsteigus Gvaranių kalbos ir kultūros licėjų (Ateneo de idioma y cultura guarani). Ši organizacija rengia gvaranių kalbos specialistus, organizuoja įvairius renginius, puoselėjančius šią kalbą, renka etnografinę, lingvistinę medžiagą, leidžia leidinius. Visą šią veiklą inicijavo licėjaus prezidentas David Galeano Olivera.

Rašto sistema

Guaranių rašto sistema atsirado palyginti neseniai. Rašoma lotynų k. pagrindu (su J, K ir Y bet nėra raidės W), papildyta 2 diakritikais ir 6 digrafais. Visos balsės turi kirtį žyminčius diakritikus (Á/á É/é Í/í Ó/ó Ú/ú). Tildės ženklas žymi nosinį tarimą (Ã/ã Ẽ/ẽ G̃/g̃ Ĩ/ĩ Ñ/ñ Õ/õ Ũ/ũ Ỹ/ỹ). Iš viso vartojamos 33 raidės.

Fonetika

Gvaranių kalboje du priebalsiai netariami drauge (išskyrus dvigarsius ng, mb, nt, nd), skiemuo ir žodis niekada nesibaigia priebalsiu. Kalba yra labai nazalizuota.

Kirčiavimas

Dauguma gvaranių kalbos žodžių kirčiuojami pabaigoje. Diakritinis ženklas ant balsės (grafinis kirtis) naudojamas tuomet, kai žodis kirčiuojamas ne pabaigoje. Jegiu žodžio priešpaskutinė raidė yra nosinė balsė, kirčiuojama ji, o ne paskutinė balsė.

Klausimai

Klausiamieji veksmažodžiai sudaromi žodžio gale pridėjus priesagą pa. Pavyzdžiui: Ar perki? – Nde rejoguápa?, Ar miegu? – Che aképa?, Ar jis ėjo? – Ha’e oguata’akuepa?

Prielinksniai

Priešingai nei daugelyje kitų kalbų, gvaranių kalboje prielinksnis eina ne prieš žodį, o žodžio gale, prijungtas prie daiktavardžio. Pavyzdžiui: -gua nurodo kilmę (Paraguaigua – iš Paragvajaus), -pe vietą (ógape – namie).

Morfologija

Gvaranių kalboje naujos žodžio reikšmės sudaromos jungiant žodžius. Ypač tai dažna naujadarų sudaryme: achegety – abėcėlė sudaryta a-che-ge (pirmos raidyno raidės) + ty („ansamblis, junginys“). Taip pat sudaromi ir dviejų žodžių junginiai, pvz., mba’e guasu (nuostabu, pažodžiui: „kažkas didelis“), tava guasu (sostinė, „didelis miestas“). Žodis gvaranių kalba (avañe'ẽ) reiškia „žmonių kalba“, o ispanų kalba (karaiñe'ẽ) „ponų kalba“. Dabar vis dažniau vartojami korektiškesni atitikmenys guarani ñe'ẽ ir epaña ñe'ẽ. Gvaraniai teturėjo skaičius iki 5, todėl likusieji sudaryti morfologiškai, pridedant ankstesniųjų galūnes, pvz: po (5) + mbohapy (3) = poapy (8). Mėnesių pavadinimai sudaryti tuo pačiu principu: jasy (mėnuo) + peteĩ (1) = jasyteĩ (sausis).

Tarptautiniai žodžiai ir toponimija

Iš guaranių kalbos į kitas kalbas yra atėję keletas žodžių, daugiausia Pietų Amerikos gyvūnų pavadinimai: jaguarete – „jaguaras“, akuti – „agutis“, pirãi – „piranija“. Be to, daug gyvūnų Pietų Amerikoje ispanų kalboje vadinami gvaraniškai (pvz., krokodilas – yacare).
Gvaranių kalba Pietų Amerikoje paliko didelį vietovardžių paveldą. Nuo pat Amazonijos iki pampos galima sutikti gvaraniškų pavadinimų. Iš šios kalbos kilo dviejų valstybių pavadinimai (Paragvajus, Urugvajus), daug miestų (Kasapa, Kaguasu, Kurusu Kuatija, Gualeguaiču, Paraguari, Takuarembo, Kapiata, Kakupė, Njembi), hidronimų (Parana, Aragvajus, Igvasu, Mokonos krioklys, Ibera, Mirinas).