google/wiki40b huggingface dataset:
Čistopolis

Istorija

Čistoje Polės kaimas pirmą kartą paminėtas XVII a. pabaigoje – XVIII a. pradžioje. Jis smarkiai plėtėsi ir 1761 m. jame buvo jau apie 1000 gyventojų. 1781 m. Čistoje Polės kaimas buvo pavadintas Čistopoliu ir gavo miesto teises (šias suteikė imperatorė Jekaterina II).
Bronius Paulauskas

Biografija

1990 m. Klaipėdos rajono centrinės ligoninės, nuo 1999 m. Gargždų ligoninės gydytojas.
Nuo 1993 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1995–1999 m. Klaipėdos rajono skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys.
1990–1995 m. Klaipėdos rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys.
1995 m. Raudonojo Kryžiaus draugijos Klaipėdos apskrities ir rajono komitetų pirmininkas.
Feliksas Džiautas

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, istorijos ir visuomenės mokslų dėstytojas.
1977 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Lietuvos istorijos katedros asistentas. 1991–1993 m. Alytaus aukštesniosios technikos mokyklos dėstytojas, direktoriaus pavaduotojas. 2000 m. AB Lietuvos taupomasis bankas Alytaus skyriaus Dainavos klientų aptarnavimo poskyrio viršininkas.
2003–2007 m. Alytaus miesto savivaldybės administracijos direktorius. 2007–2010 m. Alytaus miesto savivaldybės mero pavaduotojas, 2010–2012 m. Alytaus miesto savivaldybės meras.
2012–2014 m. Alytaus „Volungės“ pagrindinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ugdymui, nuo 2014 m. – mokyklos direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Alytaus skyriaus narys, 2005–2017 m. skyriaus pirmininkas.
1990–1995 m. Alytaus miesto tarybos deputatas, 1995–1997 m. (LDDP sąraše), 2000 m. iki gruodžio mėn., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Anelė-Angelė, vaikai Akvilė, Tautvydas.
Alyvų lapai iš žemės amžino pakajaus

Alyvų lapai iš žemės amžino pakajaus (Alywu lapai isz zemės amzino pakajaus) – savaitinis leidinys, ėjęs 1891–1893 m. ir 1928–1932 m.

Istorija

Nr. 1 išėjo 1891 m. sausio 1 d. Priekulėje 8 psl. Nuo Nr. 14 spausdintas Tilžėje. Leido ir redagavo kunigas Štrukas iš Vairų. Leidinyje spausdinti evangelijos tekstai.
Leidinį „Alyvų lapai iš Žemės amžino pakajaus“ 1928 m. atgaivino Adolfo Gustavo draugija. Šalia religinio turinio rašinių spausdino ir pasaulietinio pobūdžio žinučių ir nuotraukų. Spausdintas Šilutėje „Memellandische Rundschau“ spaustuvėje gotišku šriftu. Redaktorius Martynas Šernius.
Čiljanas

Istorija

1580 m. Martinas Ruisas de Gamboa įkūrė San Bartolomé de Chillán gyvenvietę. 1599 m. ją sugriovė mapučiai. Vėliau atstatytas, bet 1655 m. nuniokotas indėnų. 1751 m. Čiljaną sunaikino žemės drebėjimas. Naujas miestas atstatytas dabartinėje vietoje (senojoje dabar yra Čiljan Vjecho miestelis). 1778 m. Čiljane gimė Čilės išsivadavimo didvyris Bernardas O’Higinsas.
Jan Zbigniew Mikulski

Biografija

Gimė 1907 m. liepos 16 d. Druskininkuose. Tėvas Vincentas Mikulskis, motina Alberta Čechavičiūtė. Vaikystę praleido Sankt Peterburge, kur su šeima gyveno Gatčinos miestelyje, šalia kurio buvo lėktuvų pakilimo takas. 1919 m. grįžo į Lenkiją, iš pradžių gyveno Gardine, vėliau apsigyveno Vilniuje.
1929-1930 m. Vilniuje dalyvavo aeroklubo vykdytuose pirmuosiuose lakūnų mokymuose. Baigęs kursus gavo piloto kvalifikaciją ir pradėjo tarnauti Lenkijos karinėse oro pajėgose. 1933 m. persikėlė gyventi į Pinską, kur dirbo vietos teisme. Tais pačiais metais Lvove išsilaikė sklandymo kursus bei įgijo instruktoriaus kvalifikaciją.
1934 m. pradėjo dirbti sklandymo instruktoriumi šalia Kremeneco miesto įsikūrusioje Voluinės sklandymo mokykloje, kurioje dirbo iki II pasaulinio karo. Tarpukariu pasiekė kelis ilgiausio sklandymo rekordus. 1936 m. lapkričio 7 d. vedė sklandymo instruktorę Maria Younga-Mikulska. 1938 m. vasarą dalyvavo akrobatinio skraidymo su lėktuvais ir sklandytuvais konkurse Katovicuose.
Prasidėjus Vokietijos ir Lenkijos karui užsirašė savanoriu į Voluinės oro pajėgų pulką. Lenkijai pralaimėjus karą, per Vengriją, Jugoslaviją ir Graikiją pabėgo į Prancūziją, kur 1939 m. lapkritį pradėjo dirbti Liono kariniame oro uoste. 1940 m. birželį, vokiečiams užėmus Prancūziją, pasitraukė į Jungtinę Karalystę. 1941-1944 m. dalyvavo karinio transportavimo misijose bei dirbo sklandymo ir pilotavimo instruktoriumi Pakistane, Egipte, Vakarų Afrikoje, Indijoje ir Birmoje.
1947 m. grįžo į Jungtinę Karalystę, kur dirbo kariniuose oro uostuose. Toliau užsiminėjo sklandymu, pasiekė Lenkijos sklandymo rekordą - 15 val. 38 min. 1948 m. gruodžio 20 d. buvo demobilizuotas. 1949 m. išvyko dirbti sklandymo ir skraidymo instruktoriumi į Pakistaną. Karačyje įkūrė sklandymo mokyklą. 1964 m. lapkritį išėjo į pensiją ir grįžo į Jungtinę Karalystę, kur toliau dirbo sklandymo instruktoriumi Lutone. Mirė 1999 m. liepos 20 d. Londone.
Juozapas Vytautas Kazlauskas

Biografija

Lietuvos krikščionių demokratų partijos Klaipėdos rajono skyriaus narys, Klaipėdos rajono skyriaus pirmininkas. 1995–1997 m., 1997–2000 m. ir 2003–2007 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys.
Vaikai Rimantas, Vilija.
Bolesław Iwicki

Biografija

Gimė 1864 m. rugsėjo 23 d. Sokonyse, dvarininkų Stepono Ivickio ir Stefanijos Mažeikaitės šeimoje. Baigė gimnaziją Vilniuje, vėliau mokėsi Dublianų žemės ūkio akademijoje. 1889 m. pradėjo ūkininkauti Bžozuvkoje, kur įdiegė moderniausias to meto žemės ūkio technologijas ir jo ūkis pagal duodamas pajamas buvo vienas iš pirmaujančių visame regione, tačiau I pasaulinio karo metu ūkis buvo sunaikintas ir atkurtas tik 1922 metais. Finansiškai prisidėjo prie kaimyninės Sežchovų kaimo gotikinės bažnyčios atstatymo. Mirė 1931 m. rugpjūčio 9 d. Varšuvoje, palaidotas Mazovijos Ravoje. Žmona Barbara-Jozefina Bogatko (1870-1952), sūnus Kazimierz Iwicki inžinierius, karininkas ir sūnus Feliks Iwicki medikas.
Antanas Švitra

Biografija

1954 m. baigė Veisiejų vidurinę mokyklą. 1954–1960 m. studijavo Vilniaus universiteto Medicinos fakultete. 1960–1996 m. Kretingos rajono centrinės ligoninės gydytojas. 1995–1996 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narys, Sveikatos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas. 1996–2000 m. Seimo narys, Sveikatos reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas.
Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos narys. Žmona Stasė, duktė Rita, sūnus Valdas.
UEFA salės futbolo čempionų lyga

Transliavimas

Pusfinalius ir finalą tiesiogiai transliuos UEFA „YouTube“ kanalas rinkose, su kuriomis nėra sudarytų transliavimo sutarčių. Apžvalgas bus leidžiama stebėti visose šalyse.
Rimantas Budrys

Biografija

Vaikystę praleido Didvyrių kaime (Raudondvario valsčius). 1937–1942 m. mokėsi Raudondvario pradžios mokykloje, 1942–1949 m. Kauno 8-ojoje gimnazijoje bei Vilniaus 1-ojoje berniukų gimnazijoje. 1949–1954 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete lietuvių kalbą ir literatūrą bei žurnalistiką. 
1954–1956 m. Valstybinės politinės ir mokslinės literatūros leidyklos redaktorius. 1956–1962 m. žurnalo „Švyturys“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, skyriaus vedėjas. 1962–1963 m. laikraščio „Tėvynės balsas“ redaktoriaus pavaduotojas. 1963–1964 m. žurnalo „Mūsų girios“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, vyr. redaktorius. 1963–1965 m. Vilniaus universiteto Gamtos fakultete ir Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškininkystės fakultete laisvo klausytojo teisėmis klausė pasirinktų disciplinų. 1964–1993 m. jo iniciatyva įkurto žurnalo „Mūsų gamta“ redaktorius, 1993–1996 m. skyriaus redaktorius. 1995–1996 m. žurnalo „Santara“ apžvalgininkas.

Kūryba

Kūrinius pradėjo spausdinti nuo 1947 m. Rašė gamtos ir žmogaus santykių, ekologijos temomis. Kūrybai būdinga kelionių romantikos, nuotykių motyvai, gamtos grožio poetizavimas, jos reiškinių personifikavimas, puošnus, pakilus stilius. Išleido kelionių apybraižų, pasakojimų vaikams, novelių, mokslo populiarinimo knygų. Parašė scenarijų dokumentinėms kino apybraižoms „Skriskite, baltosios gulbės“ (1965 m.), „Ežeruosna grįžta vasara“ (1966 m.). Apybraižų ir grožinės literatūros kūrinių išversta į rusų, ukrainiečių, anglų, vokiečių ir kt. kalbas.
Džordžijos sąsiauris

Džordžijos sąsiauris (pranc. Détroit de Georgia, angl. Strait of Georgia) yra pietvakarių Kanadoje, Britų Kolumbijoje. Skiria Šiaurės Amerikos žemyną ir Vankuverio salą (bei kaimynines Įlankos salas). Pietuose pereina į Pjudžeto užutėkį ir Chuan de Fukos sąsiaurį. Šiaurėje pereina į Džonstono sąsiaurį. Ilgis 240 km.
Per Džordžijos sąsiaurį planuojama nutiesti tiltą, siekiant labiau integruoti Vankuverio salą ir joje esančią provincijos sostinę Viktoriją. Tačiau ši idėja turi nemažai oponentų. Jie teigia, kad pastačius tiltą paspartės Vankuverio salos gamtos naikinimas, sąsiauris yra labai gilus ir tai apsunkins statybą, be to, regionas yra seismiškai aktyvioje srityje.
Solidarica

Solidarica (lenk. Solidarica) – 1980 m. tuometinio Gdansko menų akademijos studento Ježo Janiševskio sukurtas šriftas, naudojamas visų pirma Lenkijos opozicinės, antikomunistinės profesinės sąjungos Solidarumas logotipe. Nelygios, susispaudusiosios raidės turėjo simbolizuoti kartu einančius ir vieni kitus palaikančius darbininkus.
Šrifro pavadinimas yra sudarytas iš dviejų lenkų kalbos žodžių: Solidarność (liet. Solidarumas) ir cyrylica (liet. kirilica).
Su laiku šrifto naudojamų raidžių skaičius buvo išplėstas ir plačiau naudojamas. Šiuo metu jis pradėtas naudoti ir kitais atvejais, silpnai susijusiais su laisvės idėjų gynimu, nors su tuo ne visada sutinka autorius, kuris niekam nėra perdavęs šrifto naudojimo turtinių teisių. 2009 m. birželio 4 d. dauguma Lenkijos laikraščių šiuo šriftu užrašė savo pavadinimus, tokiu būdu paminėdami 20-ąsias pirmųjų dalinai nepriklausomų rinkimų Rytų bloko valstybėse. Po penkerių metų, panašiu būdu metines paminėjo ir Google, kurdamas doodle Solidaricos šriftu.
Konstantinopolskio debiutas

Viena iš Konstantinopolskio debiuto partijų

Eduardas Rozentalis prieš Ilją Chmelnikerį, 2003 m. spalio 15 d., ½-½: 

1. e4 e5 2. Žf3 Žc6 3. g3 Žf6 4. d3 Rc5 5. Rg2 0-0 6. 0-0 d6 7. c3 h6 8. b4 Rb6 9. Žbd2 Re6 10. Ve2 a6 11. Žc4 Ra7 12. a4 Rxc4 13. dc a5 14. b5 Že7 15. Kh1 Vd7 16. Že1 Žg6 17. Žc2 Bfe8 18. Že3 Rxe3 19. Rxe3 b6 20. Bae1 Bad8 21. Rc1 Žf8 22. f4 Ve7 23. f5 Ž6d7 24. Vg4 Žf6 25. Vh3 Ž8h7 26. g4 Žd7 27. Vg3 f6 28. h4 Žc5 29. Bg1 Žxa4 30. Rf3 Žc5 31. g5 fg 32. Rh5 Bf8 33. Vh3 g4 34. Rxg4 Žf6 35. Bg2 Kh8 36. Rg5 Ve8 37. Beg1 Bd7 38. Rd1 a4 39. Rc1 Žcxe4 40. Kh2 Žc5 41. Bg6 e4 42. Re3 Ve5+ 43. B6g3 a3 44. Rd4 Vf4 45. Re3 Ve5 46. Rd4 Vf4 47. Re3 ½-½
Dėkintai

Aplinkinės gyvenvietės

KATYČIAI – 6 km
Stepas Janušonis

Biografija

1957 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1959–1963 m. Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos specialiojo konstravimo biuro laboratorijos vadovas. 1963–1981 m. Vilniaus konstravimo biuro „Venta“ vyr. inžinierius. 1966 m. Maskvos mikroprietaisų institute apgynė disertaciją „Kai kurios slenkstinių elementų kūrimo problemos“, technikos mokslų kandidatas. 1980 m. ten pat apgynė disertaciją „Naujų technologinių kelių paieška ir tyrimas tikslu tobulinti pagrindinius loginių integrinių schemų parametrus ir bazinės technologijos sukūrimas“, technikos mokslų daktaras. 
1981–1991 m. LSSR mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto sektoriaus, laboratorijos vadovas, nuo 1989 m. direktoriaus pavaduotojas technologijai. 1991–1998 m. bendrovės „Saulės energija“ viceprezidentas. Nuo 1998 m. Mokslininkų sąjungos instituto direktorius. 1999 m. Lietuvos nacionalinės saulės programos 2000–2005 m. koordinatorius.
Palaidotas Vilniaus Rokantiškių kapinėse.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys – dirbtinių planarinių sistemų formavimasis, jų taikymas mikroelektronikoje, nanotechnologijoje, saulės elementų technologijoje, atsinaujinančių energijos šaltinių plėtra Lietuvoje.  21 išradimas (iki 1984 m.).
Stasys Šeinauskas

Biografija

Gimė valstiečių šeimoje, ganė gyvulius, baigė pradžios mokyklą. Tarnavo Lietuvos kariuomenėje Aukštojoje Panemunėje ir Kupiškyje. Prasidėjus sovietinei okupacijai kurį laiką su broliu dirbo statybose, 1940-1941 m. milicininkas, operatyvinis įgaliotinis Kamajų ir Juodupės valsčiuose, priklausė NKVD.
SSRS-Vokietijos karo pradžioje evakuotas į Kostromos sritį, gyveno ir dirbo Rusijos Šiaurės geležinkelio Nejos (rus. Нея) geležinkelio stoties gyvenvietėje. Čia 1942 m. įstojo į komunistų partiją. 1942 m. sausio mėn. paimtas į Raudonąją armiją, gruodžio mėn. jau buvo fronte. 16-osios divizijos 224-ojo artilerijos pulko pabūklo taikytojas jaunesnysis seržantas iki 1943 m. rugpjūčio kariavo Centriniame fronte, o nuo 1943 m. spalio mėn. – 1-ajame Pabaltijo fronte. Dalyvavo mūšiuose prie Aleksejevkos, Oriolo, Baltarusijoje. 1944 m. sausio mėn. už kovinius nuopelnus apdovanotas medaliu „Už narsą“, o 1944 m. rugsėjo mėn. – antruoju tokiu pačiu medaliu. 1944 m. rugsėjo-spalio mėn. kartu su 16-ąja divizija dalyvavo mūšiuose Lietuvoje, pralaužiant gynybą Kelmės-Tilžės kryptyje.
1944 m. spalio 13 d. 16-osios Lietuviškosios divizijos daliniai judėjo link Nemuno. 18 km į šiaurės vakarus nuo Tilžės (dab. Sovetskas, Rusija) puolančius dalinius kontraatakavo vokiečiai. Sovietinių istorikų teigimu, 167-ojo šaulių pulko kuopos pozicijas, kurias dengė jaunesniojo seržanto S. Šeinausko pabūklas, atakavo 13 tankų su pėstininkais. Prileidęs tankus iki 300–400 m jis ėmė šaudyti tiesioginiu taikymu. Pirmaisiais šūviais pamušė du vidutinius tankus. Pėstininkams atsitraukus Šeinausko pabūklas liko vietoje ir toliau apšaudė tankus. Nuo tankų sviedinių žuvo beveik visa įgula, buvo sudaužytas pabūklo kampamatis. S. Šeinauskas buvo sunkiai sužeistas, bet ir toliau šaudė taikydamas pabūklą pro vamzdį. Spėjo pamušti dar vieną tanką, bet netrukus žuvo nuo greta sprogusio sviedinio skeveldrų. Palaidotas Pagėgių karių kapinėse. 
1945 m. kovo 24 d. po mirties suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas. Sovietmečiu jo vardu buvo pavadintos gatvės Kupiškyje, Pagėgiuose, Rokiškyje. Jis yra įtrauktas į oficialų Rusijos vidaus reikalų ministerijos vidaus reikalų organų darbuotojų ir vidaus kariuomenės kariškių Sovietų Sąjungos didvyrių sąrašą.
Naminis prūsokas

Sandara ir mityba

Kūnas rudas nuo šviesiai rudo iki beveik juodo, turi dvi lygiagrečias juosteles, einančias nuo galvos iki sparnų pamatų. Jie sparnuoti, bet skristi pajėgia tik trumpus nuotolius, labiau sklęsdami, nei skrisdami.
Patinų kūnas siauresnis nei patelių. Pilvelio galiukas pleištiškas, paskutinių segmentų sparnai nedengia. Patelių kūnas platesnis, pilvelio galas suapvalintas, iš viršaus pridengtas sparnais.
Naminiai prūsokai visaėdžiai, minta žmonių maisto likučiais, kitokiomis organinėmis medžiagomis. Gali misti avalynės oda, knygų viršeliais, muilu ir pan.

Vystymasis

Kaip ir visi tarakonai prūsokai turi nepilnutinio kitimo vystymąsi. Suaugėliai būna 10-16 mm ilgio,
Patelės į ooteką (8×3×2 mm dydžio kapsulę) padeda 30-40 kiaušinėlių. Ooteka dažniausiai nešioja su savimi iki tol, kol po 14-35 d. iš kiaušinėlių išsirita nimfos. Nimfos nuo suaugėlių be dydžio skiriasi tamsesne spalva ir sparnų neturėjimu.
Augančios nimfos paprastai neriasi 6 kartus. Jų vystymasis trunka apie 60 d.
Suaugėliai gyvena 20-30 savaičių. Viena patelė per savo gyvenimą „išnešioja“ 4-9 ootekas.

Paplitimas

Naminių prūsokų atsiradimo vieta laikoma pietų Azija, iš kur XVIII a. buvo užvežti į Europą ir Šiaurės Ameriką. Prisitaikę gyventi žmonių būstuose. Kai aplinkos temperatūra krenta žemiau -5 °C, prūsokai žūsta, todėl šiaurės kraštuose išgyventi gali tik šildomuose būstuose.
Aptinkami gyvenvietėse, gyvenamuosiuose namuose, maisto gamybos įmonėse, viešbučiuose, slaugos ir senelių namuose.
Šaltesnio klimato kraštuose aptinkami tik gyvenvietėse ir prie jų, nes prastai pakenčia šaltį. Tačiau šiauriausiai prūsokai buvo aptikti Alerte (Nunavutas, Šiaurės Kanada), o piečiausiai – Pietų Patagonijoje.
Naminiai prūsokai kilę iš Afrikos. Jie labai artimi azijiniams prūsokams (Blattella asahinai), nespecialistas jų greičiausiai neatskirs.
Naminiai prūsokai dieną pastebi tik atsitiktinai, tik esant dideliai jų populiacijai ar jei kažkas juos išbaido. Tuo tarpu vakarais jie aptinkami kur kas dažniau, nes yra naktiniai gyvūnai. Susijaudinę ar išgąsdinti gali skleisti nemalonų kvapą.

Sąveika su žmonėmis

Tarakonai kontaktuoja su atliekomis, plyšiuose besikaupiančiais nešvarumais, šiukšlėmis, iš kur ant jų kūno gali papulti ligų sukėlėjai. Bėgiodami virtuvėse bėgioja ir maisto produktais, taip juos užteršdami bakterijomis. Manoma, kad taip prūsokai gali tapti tokių ligų kaip gastroenteritas, viduriavimas, dizenterija plitimo priežastimi.
Tarakonų paliekamos chitininės išnaros kai kuriems žmonėms sukelia alergiją.
Šlažų tiltas

Potvyniai

Tiltas ypatingas tuo, kad nejungia dviejų kurios nors upės krantų, o skirtas tik polaidžio vandenims nutekėti. Kasmet pavasarį, kai Nemunas išsilieja, Rusnės apylinkių žemumos užliejamos potvynio vandens. Ant potvynio protakos pastatytas tiltas, kurio važiuojamoji dalis įrengta ant 13 arkų. Į pietus nuo tilto plyti Žalgirių miškas. Tilto prieigos kiekvieną pavasarį ženkliai apsemiamos. Apsemtoje teritorijoje įprastai skelbiama ekstremali situacija, nes vandens gylis ant apsemto kelio pasiekia 1 m ir daugiau. Dėl aukšto vandens lygio ir ledo lyčių važiuoti apsemtu ruožu įmanoma tik specialiosios paskirties transporto priemonėmis, todėl tiltas įprastam eismui būna laikinai uždaromas, jo prieigose įrengiamas policijos postas. Per potvynius organizuojama Šilutės-Rusnės perkėla.

Istorija

Po 1923 m. sukilimo Klaipėdos kraštui tapus Lietuvos dalimi, nelengvus ekonomikos laikus išgyvenusi Lietuvos valdžia suskubo pastatyti tiltą užliejamoje teritorijoje. 1926 m. vasarą į naujo, 616 tūkst. litų  kainavusio tilto atidarymo iškilmes buvo atvykęs tuometinis Lietuvos Respublikos Prezidentas Kazys Grinius. Jis buvo pirmasis iš prezidentų, į šį kraštą atvykęs po jo prijungimo prie Lietuvos. 1990 lapkričio 23 d. prie tilto buvo atidengta memorialinė lenta. 1995 m. objektas įtrauktas į Lietuvos Respublikos kultūrinio paveldo registrą, kaip turintis istorinę ir techninę reikšmę.
Carlo Maria Martini

Biografija

1944 m. įstojo į Jėzuitus ir 1952 m. buvo įšventintas į kunigus.
Iš kitų RKB kardinolų Carlo Maria išsiskyrė savo liberaliomis pažiūromis, pasisakydamas už prezervatyvų naudojimą kovojant prieš AIDS, celibato panaikinimą, moterų šventinimą į diakones, vienalyčių sąjungų įteisinimą. Taip pat jis siekė modernizuoti Katalikų Bažnyčią sušaukiant Trečiąjį Vatikano susirinkimą.
Laikytas galimu kandidatu į popiežius sušaukiant konklavą 2005 m. rinkti naują popiežių po Jono Pauliaus II mirties.
Daug dėmesio sulaukė ir buvusio kardinolo paskutinis interviu, išspausdintas Corriere della Sera praėjus kelioms valandoms po Martini mirties, kuriame Martini kalba būtinybę reformuoti Katalikų bažnyčią, nes ši „yra atgyvenusi 200 metų“.
Aušros vartai

Pavadinimas

Aušros Vartai senovėje turėjo bent keletą pavadinimų. Iki XVI a. pabaigos vartai dažniausiai vadinti Krėvos, paskui Medininkų vardu, nes pro juos ėjo kelias iš Vilniaus į senąsias Krėvos ir Medininkų pilis. Vėliau pradėti vadinti Aštriaisiais Vartais (lotyniškai Porta acialis). Pirmą kartą šis pavadinimas randamas 1594 m. Vilniaus miesto aktuose (Vaito knyga). Šis pavadinimas greičiausiai skirtas ne dėl pačių vartų išvaizdos, nes ir kiti vartai turėjo tokį patį apysmailį gotikinį viršų. Spėjama, kad vardas bus kilęs nuo miesto dalies, kurioje jie stovėjo. Makovskio raižinyje matoma, kad apie 1600 m. šis miesto galas tikrai buvo siaurutis, lyg smailus ragas. Ši miesto dalis vadinta Aštriuoju Galu.

Istorija

Gotikinio stiliaus Aušros Vartai buvo vieni iš penkių (vėliau devynerių) vartų Vilnių supusioje gynybinėje sienoje, statytoje 1503–1522 m. Vėliau virš vartų arkos pastatytas fasadas su penkiomis ambrazūromis ir renesansinio stiliaus atiku.
Pirmą kartą minimi Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Aleksandro privilegijoje, išleistoje Gardine 1503 m. rugsėjo 6 d., pagal kurią žinoma, kad iki to laiko Vilnius nebuvo aptverta mūrine siena, o sostinės gynyba koncentravosi Aukštutinėje ir Žemutinėje Vilniaus pilyse. Statyti miesto sieną 1503 m. nusprendė patys miesto gyventojai, kuriuos įbaugino totorių įsiveržimai, kurie tais metais pasiekė krašto gilumą net už Vilniaus. Totoriams atremti Aleksandras net buvo pašaukęs į kariuomenę Vilniaus miestelėnus. Miestiečių prašomas jis leido miestelėnų lėšomis aptverti sostinę siena, o joje įrengti tik penkerius vartus, kuriuose dieną ir naktį turi budėti sargyba. Leidime bendrais bruožais nurodoma fortifikacijų linija ir vartų vietos. Greitesniam darbų vykdymui karalius vieneriems metams atleido miestiečius nuo kariuomenės prievolės. Paskubomis per metus pastatyta siena su vartais, tarp jų ir Aušros Vartais. Aušros Vartai buvo aukščiausiame šių įtvirtinimų taške, pavojingiausioje vietoje priešų puolimo atveju. Galutinai siena baigta tik 1522 m. Vėliau siena buvo perstatyta ir vartų atsirado daugiau.
1621–1626 m. šalia vartų, miesto pusėje, atsirado karmelitų vienuolynas.
1799–1802 m. rusams griaunant miesto sieną su visais vartais Aušros Vartai palikti nenugriauti, greičiausiai dėl čia laikomo labai garbinamos ikonos.
Seniausias Aušros Vartų atvaizdas matomas 1576 m. Bruyno (Brauno) ir Hogenbergo didžiųjų pasaulio miestų atlase, lape, kuris įvardintas kaip Vilna, Lituaniae metropolis. Vėliau Aušros Vartai yra pažymėti panoraminiame Vilniaus vaizde iš 1604 m. Nesvyžiaus kartografo Tomo Makovskio raižinio, o po 40 metų Vilniaus plane, sudarytame Vladislovo IV-ojo karo inžinieriaus F. Gedkanto (1648 m.). Palyginus šiuos atvaizdus su Pranciškaus Smuglevičiaus akvarelėmis, darytomis prieš pat 1800 m., matosi, kad Aušros Vartai iš jų aplinka laikui bėgant stipriai keitėsi.
Dabartinis Aušros Vartų pavadinimas yra neaiškios kilmės ir greičiausiai sugalvotas vėlesniais laikais, nes jokių atitikmenų ankstesnių laikų dokumentuose nėra. Taip vartų nevadino ir Vilniaus apylinkių lietuviai. Šis pavadinimas pirmiausia aptinkamas XX a. pradžios lietuviškuose laikraščiuose.
Lietuvos lankininkų federacija

Lietuvos lankininkų federacija – pagrindinė šaudymo iš lanko sporto organizacija Lietuvoje.

Istorija

Lietuvos lankininkų federacija 1999 m. oficialiai buvo priimta į Tarptautinę šaudymo iš lanko federaciją.
Lietuvos lankininkų federacija yra oficiali Lietuvos tautinio olimpinio komiteto narė.
Sergejus Četkovičius

Karjera

Savo karjerą kaip dainininkas pradėjo 1989 m. grupėje „Vatrena srca“. Joje buvo pritariamasis vokalistas ir grojo gitara. Solisto karjerą pradėjo 1998 metais, sudalyvaudamas Sunčane skale festivalyje su daina „Bila si ruža“ (liet. Tu buvai rožė). Praėjus dvejiems metams po jo solo debiuto, išleido savo pirmąjį albumą, pavadintą „Kristina“. Albumas tapo populiarus visoje buvusioje Jugoslavijoje.
Po trejų metų nuo pirmo albumo, atlikėjas išleido antrąjį albumą „Budi mi voda“ (liet. Būk mano vanduo) su 12 naujų dainų. 2003 metais jis dalyvavo Budva festivalyje su daina „Postojim i ja“, kuri laimėjo apdovanojimą už geriausią dainos kompoziciją.
2013 m. lapkričio 19 d. Sergejus pasirinktas atstovauti Juodkalnijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Moj svijet“ (liet. Mano pasaulis).
William Mangion

William Mangion (g. 1958 m. rugpjūčio 24 d. Našare) yra Maltos dainininkas, geriausiai žinomas kaip Maltos atstovas 1993 m. „Eurovizijoje“. Jis su daina „This Time“, surinkęs 69 taškus, liko 8 vietoje.
Nuo 2011 m. pradžios William gyvena JAV. Šiuo metu dainininkas aktyviai tęsia savo muzikinę karjerą, dainuodamas gyvos muzikos restoranuose.
Sahadža joga

Sachadža Joga – Šri Matadži Nirmala Devi mokymas, atsiradęs 1970 metais ir nuo tada išplitęs daugiau nei po 80 pasaulio šalių. Sachadž ‑ reiškia „spontaniškas“, o joga – „ryšys“ arba „jungtis“, t. y. dvasinės realizacijos pasiekimas, kuris yra visų dvasinių tradicijų tikslas.