google/wiki40b huggingface dataset:
Maksiminas Trakas

Iškilimas

Pagal labai nepatikimą Historia Augusta Maksiminas Trakas gimė Mesijoje ar Trakijoje, jo tėvas buvo gotas, o motina alanė, bet tuo sunku patikėti, nes gotų Dunojaus baseine aptinkama tik žymiai vėliau. Herodianas manė, kad būsimasis imperatorius gimė Trakijos romėnų šeimoje.
Senato požiūriu Maksiminas Trakas buvo žemos kilmės provincialas, barbaras, o ne romėnas, nors Karakala suteikė pilietybę visiems laisviems imperijos žmonėms. Maksiminas buvo panašus į po jo valdžiusius imperatorius, kilusius iš Trakijos (Licinijus, Galerijus, Aureolas, Leonas Trakas ir kiti), kurie pradėjo kaip paprasti kareiviai Romos legionuose ir kilo tarnybos laiptais iki pat viršaus. Jis įstojo į armiją valdant Septimijui Severui, bet tik Aleksandras Severas suteikė jam aukštą postą. Jis vadovavo Panonijos rekrūtams, kuriuos suerzino faktas, kad Aleksandras Severas sumokėjo alemanams, kad išvengtų karo. Kariai išrinko griežtą Maksiminą imperatoriumi, nužudė Aleksandrą Severą ir jo motiną Mogunciake (dabar Maincas), kur 235 m. buvo nužudyta daug krikščionių. Pretorionai pripažino jį imperatoriumi, o tai patvirtino Senatas, nepatenkintas, kad imperatoriumi tapo valstietis. Jo sūnus Maksimas tapo cezariu.
Floor Jansen

After Forever (1997–2009)

1997 m. 16-metė Floor prisijungė prie grupės „Apocalypse“, tuo metu daugiausia grojusia kitų grupių dainas death metal stiliumi. Jos įtakoje grupė palaipsniui pradėjo kurti savo dainas, 1999 m. pakeitė pavadinimą į „After Forever“, o muzikinį stilių – į simfoninį metalą. 2000 m. buvo įrašytas pirmasis albumas „Prison of Desire“. 2002 m. iš grupės pasitraukus jos įkūrėjui ir dainų autoriui Mark Jansen, Floor tapo pagrindine tekstų autore ir pagrindiniu grupės veidu iki jos iširimo 2009 m.
Tuo pačiu laikotarpiu ji įrašė 3 albumus su multi-instrumentalistu Arjen Anthony Lucassen bei jo suburta grupe „Star One“.

ReVamp (2009–2016)

Iširus „After Forever“, 2009 m. pabaigoje Floor subūrė naują grupę pavadinimu „ReWamp“. 2010 m. buvo išleistas to paties pavadinimo albumas, kurio visas dainas ir muziką sukūrė Floor. Grupė sulaukė nemažos sėkmės gimtinėje, o koncertiniame ture po Europą „apšildė“ kolektyvą „Epica“.
2013 m. pasirodė antrasis grupės albumas „Wild Card“, o 2016 m. „ReWamp“ paskelbė apie savo veiklos pabaigą.

Nightwish (nuo 2012)

2012 m. spalio mėnesį suomių simfoninio metalo grupė „Nightwish“ koncertinio turo „Imaginaerum World Tour“ metu pašalino iš grupės vokalistę Anette Olzon. Surengę keletą koncertų su „Kamelot“ vokaliste Elize Ryd ir Alissa White-Gluz iš „Arch Enemy“, jie kreipėsi į Floor tapti jų laikinąja nare ir padėti baigti koncertinį turą. Bendradarbiavimas buvo sėkmingas ir, turui pasibaigus, Floor sulaukė kvietimo tapti nuolatine grupės nare. Ji sutiko, ko pasekoje ankstesnė jos grupė „ReWamp“ nustojo egzistuoti.
2015 m. pasirodė naujausias „Nightwish“ albumas „Endless Forms Most Beautiful“, kuriame visas vokalo partija įrašė Floor.

Asmeninis gyvenimas

Floor gyvenimo draugas yra grupės „Sabaton“ būgnininkas.
Andrius Burba

Biografija

1999 m. baigė teisės mokslus Klaipėdos socialinių mokslų kolegijoje. 1999 m. pradėjo dirbti Klaipėdos apygardos administraciniame teisme. 2000–2004 m. studijavo teisę MRU, 2004–2006 m. teisės magistrą MRU. 2010–2012 m. buvo LR Seimo narys, kai pakeitė pašalintą Liną Karalių. 2018 metais dėl Andriaus Burbos veiksmų, siekiant įsigyti buto dalį, buvo kreiptąsi į STT dėl kyšio prievartavimo.
Antanas Pakerys

Antanas Pakerys (g. 1940 m. gegužės 14 d. Eiveniuose) – Lietuvos kalbininkas.

Biografija

1956 m. baigė Dusetų Kazimiero Būgos vidurinę mokyklą, 1964 m. – Vilniaus pedagoginį institutą. 1968 m. filologijos mokslų daktaras, 1983 m. habilituotas daktaras.
Nuo 1964 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1970 m. docentas, 1987 m. profesorius. 1970–1976 m. tęstinio leidinio „Eksperimentinės fonetikos ir kalbos psichologijos kolokviumo medžiaga“ redaktorius. 1989–1992 m. Vilniaus pedagoginio instituto Lietuvių kalbos ir literatūros fakulteto dekanas. 1993–2003 m. Vilniaus pedagoginio universiteto rektorius.
Aleksandras Zeltinis

Biografija

Gimė 1951 m. vasario 19 d. Biržuose. 1957–1968 m. mokėsi Biržų 2-ojoje vidurinėje mokykloje. 1968–1973 m. mokėsi Kauno politechnikos institute, įgijo inžinieriaus elektriko specialybę. 1973–1976 m. Panevėžio tiksliosios mechanikos gamykla, vyresnysis inžinierius. 1976–1979 m. Vilniaus dujinių įrengimų derinimo ir gazifikacijos valdyba, vyresnysis inžinierius. 1977–1980 m. mokėsi Vilniaus universitete neakivaizdinėse ekonomikos studijose Ekonomikos fakultete, įgijo ekonomisto specialybę. 1979–1983 m. Lietuvos komunistų partijos Vilniaus miesto Tarybų rajonas, Vilniaus miesto partijos komiteto instruktorius. 1983–1984 m. Vilniaus miesto vykdomasis komiteto plano komisijos pirmininko pavaduotojas. 1984–1988 m. Lietuvos komunistų partijos Centro komiteto pramonės skyriaus instruktorius.
1989–1991 m. Lietuvos standartizacijos ir metrologijos centro direktoriaus pavaduotojas. 1991–1992 m. Lietuvos–Vokietijos prekybos bendrovė „Litcommerz“, filialo direktorius, valdytojas. 1992–1995 m. Lietuvos–Vokietijos įmonės „Germalita“ direktorius. 1996 m. Lietuvos smulkaus ir vidutinio verslo agentūros direktorius. 1996–1998 m. Tarptautinės ekspedicijos įmonės „Fligge&Schmidt“, Hamburge rinkodaros vadovas. 1998–1999 m. Vokietijos įmonės „VELUX GmbH“, Hamburge centrinės kontrolės, logistikos, klientų aptarnavimo skyrių analitikas, vadybininkas. 2000–2006 m. SMB internacionalinės įmonės „GmbH“, Kvikborne direktorius Rytų Europai. 2006–2008 m. Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos ministro patarėjas. 2009–2011 m. UAB „Vilniaus žirgynas“, Riešė, Vilniaus r., direktoriaus pavaduotojas. 2011–2012 m. įmonės „GTS Global Trading Services“, Hamburge kontaktų vadybininkas Rytų ir Vakarų Europai.
Nuo 2009 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, LSDP Tarybos narys, nuo 2013 Lietuvos Respublikos Seimo narys ir Lietuvos Respublikos Seimo LSDP frakcijos narys, LR Seimo Europos reikalų ir švietimo, mokslo ir kultūros komitetų narys. Parlamentinės grupės „Aukštaitija“ narys. Labdaros draugijos „Hanseatisch-Litauisches Freundschaftstor Deutschland e. V. Hamburg“, garbės pirmininkas. Lietuvos pagyvenusių žmonių asociacijos viceprezidentas. 2007 m. apdovanotas Ordinu „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi. 2011 m. vasario 19 d. suteiktas Biržų rajono savivaldybės garbės piliečio vardas. Vedęs, žmona Simin Wieghard-Zeltinis, Tarptautinės visažizmo kolegijos savininkė, Hanzos-Lietuvos Draugystės vartai draugijos Prezidentė, Hamburgas.
Pagėgių kapinių koplyčia

Istorija

Pagėgių kapinių koplyčia buvo maldos namais, kai Pagėgiuose neliko katalikų bažnyčios, kurios pastatą sovietinė valdžia nusavino, vėliau nugriovė, o atimtoje evangelikų liuteronų bažnyčioje įkurdintas kino teatras. Tada melstis žmonės rinkosi į suremontuotą evangelikų kapinių mūrinę koplyčią. Joje meldėsi abiejų konfesijų žmonės, o koplyčia dar prieš tai priklausė evangelikams liuteronams, naudota šarvojimui. Tuomet koplyčia buvo kur kas mažesnė, tikintieji per šventes joje netilpdavo. Vėliau katalikų kunigo Bronislovo Šveikausko (1910–1968) pagražinta, buvo iškeltas stogas ir padidintas koplyčios plotas. Klebonas po mirties buvo palaidotas prie pietrytinio koplyčios kampo.

Koplyčios išplėtimas

Pagėgiai buvo svarbūs lietuviams tremtiniams, sugrįžusiems iš lagerių ir priverstinai apsigyvenusiems gretimoje Kaliningrado srityje (grįžti Į Lietuvą jiems drausta). Jų gausiai rinkdavosi Pagėgių koplyčioje. Antrą kartą koplyčia buvo padidinta 1970 m. tuometinio Pagėgių katalikų klebono Petro Vincento Stuko iniciatyva, kai jis pasižadėjo per Šv. Velykas tai padaryti. Jis buvo atvykęs į parapiją nuo 1968 m. po kun. B. Šveikausko mirties. Koplyčiai per labai trumpą laiko tarpą buvo pristatytas nemažas priestatas. Valdžia nespėjo apsižiūrėti, o užbaigto statinio nugriauti nebedrįso.
Tuometis Šilutės rajono vyr. architektas D. Šatūnas patvirtino P. V.  Stuko ir Juozapo Bartkaus padarytą koplyčios padidinimo projektą. Gavus leidimą statyti „tambūrą“, prie šio darbo entuziastingai prisidėjo parapijiečiai. Kad valdžiai mažiau užkliūtų ir ji nesikištų, dažnai buvo dirbama kiaurą parą, talkininkų atvykdavo ir iš toliau – Žukų, Rukų. Katalikams talkino ir evangelikai. Statybinės medžiagos tuo laiku buvo deficitinės, todėl jų buvo gaunama griaunant senus pastatus. Kaliningradiečiams padedant buvo pagaminti langų rėmai iš ketaus, bet ne visus spėta įstatyti, nes kilo triukšmas dėl šios statybos. Kartu su Pagėgių bažnyčios tarybos komitetu P. V. Stukas vyko aiškintis pas Religinių reikalų įgaliotinį J. Rugienį. Buvo prieita prie kompromiso, kad „tambūrą“, kuris tapo didesnis už pačią koplyčią, įvertintų ir sutvarkytų oficialius dokumentus diplomuotas inžinierius. Tai padarė tauragiškis specialistas A. Paulauskas, tačiau netrukus jis buvo keleriems metams pašauktas tarnauti į Tarybinę Armiją. Galiausiai atleistas iš darbo Šilutės architektas  D. Šatūnas, o klebonas P. V. Stukas po 1,5 metų tarnystės Pagėgiuose iškeltas į kitą parapiją.
Koplyčia prarado reikšmę, kai Pagėgių katalikai 1996 m. pasistatė naują bažnyčią, o evangelikai liuteronai dar Atgimimo pradžioje atgavo senuosius maldos namus.
Dainava (Ukmergė)

Aplinkinės gyvenvietės

DELTUVA – 4 km
UKMERGĖ – 9 km 
 Laibiškiai – 3 km
Algirdai – 0,3 km
VEPRIAI – 7,5 km
Saldžioji paprika

Saldžioji paprika – bulvinių (Solanaceae) šeimos augalas, viena iš kultūrinių vienametės paprikos (Capsicum annuum) veislių.
Augalas vienmetis, žolinis, iki 60 cm aukščio. Stiebas status, plikas, viršuje šakotas. Lapai ilgakočiai, kiaušiniški, vientisi, lygiakraščiai, užaštrintomis viršūnėlėmis. Žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais baltais, pavieniais arba po 2-3 žiedais, susitelkusiais lapų pažastyse. Vaisius – daugiasėklė, stambi, raudona (būna ir žalių, geltonų, bordinių ir kt.) pailga, ankštinė uoga. Vaisiai subręsta rugpjūčio-rugsėjo mėnesiais.
Lietuvoje auginama šiltnamiuose, paprastai ne masinei produkcijai. Nepaisant to, kad saldžiosios paprikos priklauso Capsicum genčiai, vaisiuose nėra kapsicino, suteikiančio aitrumo, todėl saldžiosios paprikos yra neaitrios. Naudojama kaip prieskonis salotoms, troškiniams, konservams, sriuboms, dažnai ruošiama įdaryta paprika.
Augalas pasižymi baktericidinėmis savybėmis, gerina virškinimo ir žarnyno peristaltiką sužadina apetitą, skatina seilių išsiskyrimą. Tačiau sergant skrandžio, žarnyno opaligėmis, gastritu, ūminiu hepatitu paprikos vartoti nerekomenduojama.
Stačiakampis

Stačiakampis – lygiagretainis, kuris turi statųjį kampą.
Stačiakampis žymimas keturiomis didžiosiomis lotynų abėcėlės raidėmis – savo viršūnių pavadinimais (1 pav.).
Stačiakampio, kaip ir visų lygiagretainių priešingosios kraštinės yra lygios (AB = CD = b ir AD = BC = a) ir lygiagrečios (AB || CD, o AD || BC). Ilgesnioji stačiakampio kraštinė vadinama jo ilgiu, o trumpesnioji – pločiu.
Iš visų stačiakampių išskiriami kvadratai.

Stačiakampio perimetras ir plotas

Stačiakampio perimetras yra lygus ilgio ir pločio sumai, padaugintai iš dviejų (P = 2(a + b)).
Stačiakampio ribojamą plotą galima rasti jo ilgį dauginant iš pločio
(S = ab) arba pagal šiek tiek modifikuotą keturkampių ploto formulę: 
Čia d – bet kuri iš stačiakampio įstrižainių, φ – kampas tarp įstrižainių.
Bėčionių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Gaujos dešiniajame krante. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 40x20 m dydžio. Šlaitai vidutinio statumo, nuo 4 m aukščio pietuose iki 17 m aukščio.
Piliakalnis apardytas bulviarūsių, dirvonuoja.
Pietų – pietryčių papėdėse, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos ir lygios keramikos.

Aplinkiniai piliakalniai

Tetervinų piliakalnis 35 kmKurmelionių piliakalnis 17 kmŠčepanovičių piliakalnis 19 kmEišiškių piliakalnis 37 kmGorodiščės piliakalnis 40 kmLydos pilis 40 kmTrobų piliakalnis 22 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Žagarės I-oji Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia

Istorija

Pirmoji bažnyčia pastatyta apie 1523 m. Jai aukojo Sirevičiai. XVII a. pradžioje minima sena medinė bažnyčia. 1600 m. įsteigta parapinė mokykla. Žagarėje 1619 m. paskirti sklypai bažnyčiai, klebonijai, kapinėms. 1633–1636 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia. Ji 1804 m. gerokai apdegė. 1805–1806 m. suremontuota. Be jurisdikos miestelyje, bažnyčiai 1832 m. priklausė Daukšių, Pabalių ir Stalmokų kaimai.
1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Parapijai 1940 m. priklausė Juodeikių filija.
1961–1988 m. į Žagarę ištremtas vyskupas Julijonas Steponavičius (1911–1991), Vilniaus arkivyskupijos apaštališkasis administratorius. 1972–1989 m. klebonavo Gustavas Gudanavičius (1911–1991), Helsinkio grupės narys.

Literatūra

Ernestas Vasiliauskas, Rita Regina Trimonienė, NAUJOSIOS ŽAGARĖS PARAPIJOS ARCHYVAS, Žiemgala 2016/2.
Claudine Auger

Biografija

Klodina gimė Paryžiuje. 1958 m. ji tapo grožio konkurso „Mis Prancūzija“ nugalėtoja ir tais pačiais metais – „Mis Pasaulis“ antrosios vietos laimėtoja. Apsisprendusi tapti aktore, studijavo Paryžiaus koncervatorijoje, kur atliko pirmuosius vaidmenis.
Būdama 18, Klodina ištekėjo už 41 metų amžiaus rašytojo ir režisieriaus Pierre Gaspard-Huit ir vėliau suvaidino keliuose jo filmuose.
Atsotogų Nasau metu ją pastebėjo filmų apie agentą Džeimsą Bondą prodiuseris ir scenaristas Kevin McClory ir pasiūlė sudalyvauti atrankoje į filmą „Kamuolinis žaibas“. Pagal pradinį sumanymą Bondo mergina Domino turėjo būti italė (aktorė Dominetta Petacchi), tačiau Klodina padarė prodiuseriams gerą įspūdį ir šie nusprendė pakeisti scenarijų, paversdami Domino prancūze. Nors aktorė ir intensyviai mokėsi anglų kalbos, filme jos balsą dubliavo aktorė Nikki van der Zyl.
Juosta išpopuliarino Klodiną Europoje, tačiau beveik neturėjo įtakos jos žinomumui JAV. 1967 m. ji kartu su kita Bondo mergina Ursula Andress nusifilmavo italų komedijoje „Le dolci signore“, o 1971 m. – giallo stiliaus juostoje „Juodas tarantulo pilvas“ kartu su Barbara Bach ir Barbara Bouchet.
1980 m. Klodina ištekėjo už britų verslininko Peter Brent. 1991 m., būdama 49, ji susilaukė dukters Jessicos Claudine Brent. 2008 m. jos vyras mirė.
Paskutinį kartą filmavosi 1997 m. televizijos filme „Raudona ir juoda“ pagal Stendhal romaną.
Ivan Filipovič

Biografija

2009 m. baigė Tarptautinę Baltijos akademiją. VRM pensininkas.
Darbo partijos narys. Nuo 2011 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Vilija, vaikai Anželika, Jurij.
Vėžlienos sriuba

Vėžlienos sriuba – iš vėžlio mėsos gaminamos sriubos ar troškiniai. Šie patiekalai egzistuoja įvairiose kultūrose ir dažniausiai laikomi delikatesiniais.
JAV ir Jungtinėje Karalystėje vėžlienos sriuba paprastai ruošiama iš žaliojo vėžlio mėsos, JAV dar populiarus ir kaimaninis vėžlys. Azijos šalyse labiau paplitę patiekalai iš minkštaodžių vėžlių. Sriubai čia sunaudojamos beveik visos minkštos vėžlio dalys – mėsa, viduriai, oda. Dėl religinių – mitologinių priežasčių Kinijoje sriubai beveik nenaudojami ne minkštaodžiai vėžliai.
Šiuo metu daug kur vėžlio sriuba, kaip ir apskritai patiekalai iš vėžlių, yra nelegali, kadangi daug valgomų vėžlių rūšių yra nykstančios ir draudžiamos gaudyti. Kaimaninis vėžlys JAV yra viena išimčių, jo sriubos galima gauti įvairiuose restoranuose ar parduotuvėse – konservuotos skardinėse.
Aleksandras Ružancovas

Biografija

Su bibliografijos pagrindais susipažino Maskvos universitete. Pirmojo pasaulinio karo metu baigė karo mokyklą. Nuo 1919 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, dalyvavo kautynėse.
Nuo 1923 m. Lietuvos kariuomenės Centrinės bibliotekos viršininkas, Lietuvos bibliografijos instituto reikalų vedėjas. Nuo 1928 m. rengė spaudai žurnalą „Bibliografijos žinios“, redagavo žurnalo „Karys“ priedą gudų kalba „Bielorus voiskovy“.
Pasitraukęs į Vokietiją, 1945 m. ten organizavo Lietuvių bibliografijos tarnybą ir pradėjo rinkti lietuvių leidinius. 1948–1966 m. redagavo „Knygų lentyną“. Iš viso yra aprašęs per 16 000 lietuviškų leidinių.
Tarpukario Lietuvoje bendradarbiavo leidiniuose „Karo archyvas“, „Mūsų žinynas“, „Kardas“, „Lietuva“, „Lietuvos žinios“, „Savivaldybė“ ir kituose leidiniuose. Išleido keliolika bibliografinių knygų.
Henrikas Karpavičius

Biografija

Baigė Šiaulių10-ąją vidurinę mokyklą. 1980 m. baigė Vilniaus universitetą. 1987 m. Ekonomikos institute apgynė ekonomikos kandidato (daktaro) disertaciją.
1980 m. paskirtas į Alytaus šaldytuvų gamyklą. 1982–1990 m. Šiaulių televizorių gamyklos meistras, cecho viršininkas, direktoriaus pavaduotojas. 1990 m. balandžio 11 d. išrinktas Šiaulių miesto tarybos pirmininko pavaduotoju, 1990 m. gegužės 21 d. – 1991 m. lapkričio 12 d. Šiaulių miesto savivaldybės mero pavaduotojas. 1994–2000 m. UAB „Karpis“, UAB „Eksimeta“ direktorius, 2001–2005 m. UAB Marijampolės Pieno Konservai generalinis direktorius, nuo 2005 m. Šiaulių universiteto dėstytojas, nuo 2006 m. lapkričio mėn. Socialinių mokslų fakulteto prodekanas, docentas, socialinių mokslų daktaras.
1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, LPS Šiaulių miesto tarybos narys. 1990 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas.
Albarasinas

Paveldas

Miestelis žymus savo architektūros paveldu, paskelbtas nacionaliniu paminklu. Yra XII a. Išganytojo katedra (perstatyta XVI a.), XI a. maurų alkasaras (tvirtovė) ir įtvirtinimai (bokštai, sienos), vyskupų rūmai, Švč. Marijos bažnyčia (XVI a.) ir kt. Katedroje veikia muziejus, kuriame tame tarpe saugomi XVI a. flamandų gobelenai.

Istorija

Manoma, kad miesto pavadinimas kilo nuo arabų Aben Razinų giminės arba nuo keltų žodžių „kalnas“ (alb) ir „vynuogė“ (ragin). Vietovė gyvenama jau nuo paleolito; 5 km į pietryčius nuo Albarasino esančiuose El Kaljechono ir El Navaso olose yrą išlikę uolų piešinių. Miestas įkurtas arabų XI a. kaip Almoravido Beni Razino dinastijos rezidencija bei taifos centras. XIV a. miestą užkariavo Aragono valstybė.
SeaMonkey

Istorija

2005 m. kovo 10 d. Mozilla Foundation paskelbė, jog nebeketina išleisti jokios oficialios Mozilla Application Suite programų rinkinio versijos, vėlesnės nei 1.7.x, ir visą dėmesį skirs Firefox bei Thunderbird programoms. Tai lėmė, kad nepriklausomų kūrėjų komanda Mozilla Application Suite kodo pagrindu pradėjo kurti SeaMonkey. SeaMonkey 1.0 išleista 2006 m. sausio 30 d.
SeaMonkey Council, komanda atsakinga už projektą ir naujų programos versijų išleidimo valdymą, šiuo metu susideda iš Mark Banner, Christian Biesinger, Karsten Düsterloh, Robert Kaiser, Ian Neal, Neil Rashbrook ir Andrew Schultz.

Palaikomos operacinės sistemos

SeaMonkey projektas leidžia oficialias versijas trims operacinėms sistemoms: Microsoft Windows, Linux ir Mac OS X.
Egzistuoja neoficialios versijos, skirtos FreeBSD, OpenBSD, NetBSD, IRIX, OS/2, Solaris ir BeOS / magnussoft ZETA.
Moters sveikatos enciklopedija

Moters sveikatos enciklopedija – žinynas lietuvių kalba. Iš prancūzų kalbos vertė Janina Germanavičiūtė. Autorė – Larousse leidykla. Žinyną 2000 m. išleido „Naujoji Rosma“.

Apimtis

415 psl. Formatas – 20x27 cm.

Turinys

Žinyne išsamiai supažindinama su moters fiziologija, anatomija, rašoma, kaip subalansuoti mitybą, pagerinti psichinę savijautą ir kaip ją palaikyti, išlaikyti puikią kūno formą.
Žinyne susipažindinama su dažniausiai tarp moterų pasitaikančiais sutrikimais, ligomis, moters savijauta tam tikrais gyvenimo periodais. Didelis dėmesys skirtas moters gyvenimo būdui. Leidinio pabaigoje pateikiama terminų rodyklė.
Imperatorius Otonas III

Biografija

Buvo Otono II sūnus; iš Saksų dinastijos.
Buvo pripažintas Vokietijos karaliumi Veronoje 983 m. birželio mėn., trejų metų amžiaus, ir vainikuotas Achene tų pačių metų gruodžio 25 d.
Iki pilnametystės už jį valdė regentės − motina (iki 991 m.) ir senelė (iki 994 m.).
Nuo 996 m. beveik visą laiką gyveno Italijoje. Jis mėgino įgyvendinti utopinį planą − atkurti pasaulinę Romos imperiją su centru Romoje. Tačiau Romos miestiečių sukilimas 1001 m. privertė bėgti iš miesto.
Buvo įsteigęs Gniezno arkivyskupiją, kuriai XIV−XIX a. priklausė ir Lietuvos bažnyčios.
Būdviečių senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos upelio dešiniajame krante esančioje kalvelėje. Stačiakampio plano, pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 55 m ilgio, 40 m pločio, apjuostos grioviu ir žemių pylimu. Paviršiuje gausu buvusių bulviarūsių duobių, kuriose mėtosi žmonių kaulų fragmentai. Viduryje guli dviejų medinių kryžių ir koplytėlės liekanos. Teritorija apaugusi spygliuočių mišku. Laidojimo žymių nesimato.
Teritorijos plotas – 0,19 ha, perimetras – 176 m.

Istorija

Veikė XVI – XIX a., vadinamos Markapiais, Kapeliais, Senkapiais. Nuo seno kapinių centre stovėjo koplytėlė su Marijos, pamynusios žaltį, ir 2 angelų skulptūromis, o už jos – pora aukštų, medinių, monumentalių kryžių, kurie paskutinį kartą atnaujinti 1936 m. Tarpukariu kapines juosė ant pylimo pastatyta statinių tvora. 1949 m. pradėjus kapinėse kasti bulviarūsius, duobėse buvo aptinkama žmonių kaulų.
1991 m. žvalgė Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė). 1974 ir 1995 m. kartografuotos.
1997 m. registruotos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (L579), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
Alytaus rajono savivaldybė

Gamta ir geografija

Rajono miškingumas – 23,5 proc. (daugiausiai pušynai), didžiausi miškai Punios šilas ir Noškūnų miškas. Durpynai sudaro 9 proc. teritorijos. Rajone yra Žuvinto biosferos rezervatas. Pro rajoną teka iš pietų į šiaurę teka Nemunas, jo intakai Bambena, Peršėkė, Varėnė.

Ekonomika

Rajone pagaminama 0,3 % Lietuvos pramonės produkcijos, 3,2 % gyvulininkystės produkcijos, 2,1 % Lietuvoje užauginamų javų, 2,7 % bulvių.

Savivaldybė

Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Alytaus rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Alytaus rajono savivaldybės administracija.
Albinas Iešmanta

Albinas Iešmanta (1887 m. spalio 27 d. Kybartuose – 1988 m. kovo 17 d. Vilniuje) – pedagogas ir chorvedys.

Biografija

Pramokęs griežti smuiku, 1900–1909 m. mokydamasis Marijampolės gimnazijoje, griežė moksleivių simfoniniame orkestre ir dainavo chore. Vaidino dramos spektakliuose, vadovavo gimnazijos, „Šviesos“ ir „Pirmosios senapiliečių kuopos“ draugijų chorams, rengė vakarus – koncertus.
1910–1915 m. studijavo Varšuvos muzikos institute, dalyvavo lietuvių studentų kultūrinėje veikloje. Per vasaros atostogas Marijampolėje vadovavo „Gabijos“ draugijai ir jos chorui, rengė koncertus, režisavo ir statė dramos bei muzikinius veikalus. 1910 m. liepos 17 d. jo iniciatyva Marijampolėje pastatyta Miko Petrausko opera „Birutė“. Jos pastatymui talkino iš Varšuvos iškviestas Jonas Bendorius, chorą parengti padėjo Viktoras Žadeika, spektaklį dirigavo A. Iešmantas. Su „Gabijos“ choru koncertavo Marijampolėje, Kalvarijoje, Kybartuose ir Vilkaviškyje.
Apsigyvenęs Vilniuje, 1915 m. suorganizavo studentų ir moksleivių mišrųjį chorą. Pirmojo pasaulinio karo metais atsidūręs Maskvoje, vadovavo lietuvių pabėgėlių chorui, surengė keletą koncertų.
1919–1939 m. dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą Marijampolės gimnazijoje, kartu studijavo Vytauto Didžiojo universitete (1926–1938 m.). Marijampolėje kartu su realinės gimnazijos mokytojais įsteigė Liaudies teatrą ir buvo jo režisierius (1920–1925 m.). Atvykęs į Vilnių, 1939–1941 m. buvo lenkų 3-osios gimnazijos direktorius. Vokiečių okupacijos metais mokytojavo Žemaičių Naumiestyje, Švėkšnoje ir Kėdainiuose.
1944–1950 m. dirbo Lietuvos švietimo liaudies komisariate ir Švietimo ministerijoje, buvo Respublikinio pedagoginio kabineto direktorius. Harmonizavo lietuvių liaudies dainas, rašė vadovėlius, apybraižas, atsiminimus, vertė dramos veikalus. Mirė peržengęs savo 100-ąjį gimtadienį.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Jo žmonos išpažintis

„Jo žmonos išpažintis“ – 1984 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Melodrama. Filmo trukmė – 83 min.

Siužetas

Tai – moters vėlyvos meilės istorija. Filmo herojei Irenai – keturiasdešimt. Jai nepasisekė gyventi taip, kaip ji svajojo. Irena dirba ne pagal specialybę, romantiška meilė ir susižavėjimas chirurgu Jonu, už kurio ji ištekėjo, praėjo. Jų dukrai jau trylika. Atrodė, kad Ireną prikels meilė perspektyviam mokslininkui Ričardui, dėl kurio ji pasiryžusi palikti šeimą, bet ir čia filmo herojė nusivilia.