google/wiki40b huggingface dataset:
Franz von Lenbach

Francas fon Lenbachas (vok. Franz von Lenbach, 1836−1904 m.) – XIX a. pb. Vokietijos tapytojas, portretistas.

Biografija

Francas Lenbachas gimė 1836 m. gruodžio 13 d. Šrobenhauzene Bavarijoje. Akmendirbio sūnus. Jis mokėsi Landshuto technikos kolegijoje ir po 1851 m. pradėjo dirbti skulptoriaus A. Zikingerio (Anselm Sickinger) skulptūros studijoje. Per brolį jis sutiko tapytoją J. B. Hofnerį, kuris supažindino F. Lenbachą su piešimu ir tapyba. 1852−53 m. F. Lenbachas mokėsi Augsburgo politechnikoje, porą mėnesių dirbo tapytojo A. Graflės studijoje ir 1854 m. įstojo mokytis į Miuncheno dailės akademiją. 1857 m. jis tapo garsaus tuo metu istorinio žanro tapytojo Karlo Teodoro fon Piloti mokiniu. Kitais metais jis su mokytoju ir kitais tapytojais keliavo į Romą. Iš Italijos jis parsivežė grupę eskizų ir piešinių, kuriuos naudojo paveikslams kurti (pvz., „Tito arka“). Jo ankstyvieji darbai buvo paveikti mokytojo K. fon Piloti stiliaus.
1860 m. F. Lenbachas pradėjo mokyti Veimaro dailės mokykloje ir kopijavo senųjų meistrų paveikslus daugiausiai rėmėjo, grafo Adolfo Frydricho fon Grafo Šlako užsakymais. Tuo tikslu jis lankėsi Italijoje, Ispanijoje, Vienoje ir Berlyne. 1868 m. viešėjo Tanžere, nutapė paskutinį savo peizažą „Alhambra. Grenada“. Po 1868 m. F. Lenbachas atsidėjo išskirtinai portretiniam žanrui, apsigyveno Miunchene. Jis tapo tarptautiniu mastu garsiu portretistu. Jo kūrybinis stilius buvo artimas praeities meistrų, ypač venecijiečių, tapybos stiliui su sodriomis spalvomis ir chiaroscuro naudojimu. Toks stilius įtiko to meto pasiturintiems užsakovams. Jis nutapė daugelio to meto žymių ir įtakingų veikėjų portretų, tarp kurių: Vilhelmo I, R. Vagnerio, F. Listo, H. Helmholco ir O. fon Bismarko. Vien pastarojo portretų F. fon Lenbachas nutapė apie 80 vnt. Tarp jo draugų buvo tapytojas Hansas Makartas, rašytojas Paulius Heizė, kompozitorius Richardas Vagneris ir kiti. Jis buvo du kartus vedęs: Magdaleną, grafienę Moltkę, ir Lolo fon Hornštein.
1882 m. F. Lenbachui suteiktas bajorystės rangas. Jis laimėjo Didįjį prizą už tapybą 1900 m. Paryžiuje. Francas fon Lenbachas mirė 1904 m. gegužės 6 d. Miunchene. Jo name Miunchene įsteigtas muziejus.
Raimundas Šiaučiūnas

Biografija

1967–1978 m. mokėsi Panevėžio 9-ojoje vidurinėje mokykloje, kurią baigė aukso medaliu. 1978–1983 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Cheminės technologijos fakultete, kurį baigė su pagyrimu. 1989 m. Rygos politechnikos institute apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją, kuri 1993 m. nostrifikuota daktaro mokslo laipsniu. 1991 m. suteiktas docento pedagoginis vardas. 2003 m. suteiktas profesoriaus pedagoginis vardas.
1983–1988 m. Kauno politechnikos instituto Statybinių medžiagų probleminės laboratorijos inžinierius, jaunesnysis mokslinis bendradarbis, nuo 1988 m. Kauno politechnikos instituto (dab. Kauno technologijos universitetas) Silikatų technologijos katedros asistentas, docentas, profesorius. 1992–1997 m. Kauno technologijos universiteto Cheminės technologijos fakulteto prodekanas, 1997–2000 m. Cheminės technologijos fakulteto dekanas, 2000–2007 m. akademinių reikalų prorektorius, studijų prorektorius, 2002–2007 m. Lietuvos aukštųjų mokyklų asociacijos bendrajam priėmimui organizuoti (LAMA BPO) prezidentas. 2007 m. gegužės 23 d. išrinktas Kauno technologijos universiteto rektoriumi.
1982 m. vedė, žmona – Daiva; 1984 m. gimė dukra Miglė.

Mokslinė veikla

Apie 100 mokslinių straipsnių, 3 vadovėlių (vieno iš jų – bendrojo), 2 mokomųjų knygų autorius, 3 sėkmingai apgintų daktaro disertacijų mokslinis vadovas.
Mokasinai

Mokasinai (iš algonkinų kalbų – „avalynė“; prokalbėje *maxkeseni) – minkštas zomšinis kojinės pavidalo Šiaurės Amerikos indėnų apavas. Gaminami mokasinai dvejopai: siuvami iš vieno arba trijų zomšos gabalų arba su kietu padu ir minkštu zomšos viršumi. Puošiami aplikacijomis, karoliukais, siuvinėjimu. Mokasinai avimi daugiausia keliaujant, vaikštant po laukinę gamtą. Rytuose buvo labiau paplitę minkštapadžiai mokasinai, tinkami vaikščioti po miškus, žolėtus paviršius, o prerijose, kur daug uolų – kietapadžiai. Kalifornijoje mokasinai avėti tiek žiemą.
Pradžioje mokasinai siūti iš žaliaminės odos (elnio, bebro, bizono, briedžio), vėliau paplito iš europiečių perimta rauginta oda. Pradurstymui buvo naudojamos ylos, kaulinės adatos, dygliatriušio dygliai, susiuvimui – sausgyslės, augalinis pluoštas. Vėliau paplito gamykliniai siūlai.
Irokėzai ir kitos šiaurės rytų tautos dar gamindavo iš kukurūzų ir kitų augalinių pluoštų pintus mokasinus, skirtus apsaugoti odiniams.
Mokasinai indėnų vadinti įvairiai: pauhatanų – mäkäsĭn, rytų algonkinų – mockasin, makkusin, delavarų – mahkusin, lënhàksën, mikmakų – m’kusin, odžibvių – makizinan, juodakojų – niitsitsikin, kri – maskisin, šajenų – ôxa'ôhévo’kêhanôtse, irokėzų – ah-tä-quä-o-weh, čerokių – ᎠᎳᏑᎶ (alasulo), dakotų – haŋ'-pa, krou – huuptaheele, sarsių – ka tii, čoktavų – shulush.
Panašaus pobūdžio avalynė gaminama ir Tolimųjų Rytų, Arkties, Šiaurės Afrikos tautų.
Oscar Montelius

Biografija

1861–1867 m. studijavo Upsalos universitete, 1907–1913 m. Švedijos nacionalinės paveldo tarybos vadovas. 1869 m. filosofijos daktaras, 1877 m. Karališkosios rankraščių, istorijos ir senienų akademijos tikrasis narys. 1917-1921 m. Švedijos karališkosios mokslų akademijos 18-asis narys.

Mokslinė veikla

Pagrindinė tyrimų sritis – Šiaurės Europos priešistorinio laikotarpio chronologija ir periodizacija. Sukūrė evoliucionistinę Europos neolito ir bronzos amžių chronologiją. Skandinavijos ir Šiaurės Europos neolitą suskirstė į 4, bronzos amžių – į 6 laikotarpius. Ši chronologija su tam tikromis pataisomis naudojama iki šiol. Tyrė Švedijos petroglifus, numizmatiką – Švedijos teritorijoje rastus brakteatus. Parašė daugiau kaip 400 straipsnių ir knygų.
XIX a. aštunto dešimtmečio pabaigoje lankėsi Lietuvoje, įsigijo Karlo fon Šmito veikalo „Necrolithuanica“ rankraštį {{VLE|XV|447|[[ir archeologijos radinių, tarp jų dalį Karlo fon Šmito kolekcijos.
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis

Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis (iki 2003 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis) – Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami nusipelnę Lietuvai asmenys, pasižymėję uoliu ir sąžiningu darbu valstybinėje tarnyboje ar visuomeninėje veikloje. Šiuo medaliu gali būti apdovanojami ir užsienio valstybių piliečiai.

Istorija

1928 m. įsteigtas trijų laipsnių Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis, skirtas žemesniojo rango valstybės ir savivaldybių įstaigų pareigūnų, kariuomenės viršilų bei puskarininkių nuopelnams tarnyboje pažymėti. Medalis teiktas ir užsieniečiams. Medalio projekto autorius skulptorius Jonas Burba. Gamybai naudota bronza, II laipsnio medalis buvo pasidabruotas, I laipsnio – paauksuotas. Gamino Šveicarijos firma „Huguenin Frères de Le Locle“. 1930–1940 m. medaliu apdovanoti 3352 asmenys.
Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis atkurtas 1995 m., buvo trijų laipsnių – bronzinis, pasidabruotas ir paauksuotas. 2002 m. vietoj trijų paliktas vieno laipsnio medalis, pakeista jo išvaizda (autorius Nerijus Treinys. Gamina Lietuvos monetų kalykla. Iki 1996 m. medalio kaspinus gamino Lietuvos tekstilės institutas, dabar – Danijos firma „Morch and Sons“.

Aprašas

1930-1940 m. vienoje bronzinio medalio pusėje buvo reljefinis Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino XVII a. sukurtas portretas ir užrašas „Lietuvos didysis kunigaikštis Gediminas“, kitoje pusėje – Raudonės pilis ir Geležinis vilkas.
2002 m. pavyzdžio Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis – sidabrinis, 36 mm skersmens. Priekinėje medalio pusėje – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino ženklas, kitoje pusėje – įrašas „Lietuvos didysis kunigaikštis Gediminas“ bei jo valdymo metai „1316–1341“. Medalis tvirtinamas prie 32 mm pločio Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino muaro kaspinėlio.
Medaliai numeruojami. Apdovanojimo ženklo numeris įrašomas į apdovanotam asmeniui įteikiamą pažymėjimą.
Kandidatus apdovanoti teikia: Seimo Pirmininkas ir jo pavaduotojai, Ministras Pirmininkas, Vyriausybės nariai. Teikimai ordinų kancleriui pristatomi ne vėliau kaip prieš du mėnesius iki apdovanojimo dienos. Juose pateikiama kiekvieno kandidato biografija, nuopelnų aprašymas, duomenys apie ankstesnius valstybės apdovanojimus, nurodymas, kokiam apdovanojimui pristatoma, taip pat asmens tapatybę patvirtinančio dokumento kopija.

Medalininkai

1995–2007 m. medaliu apdovanoti 567 asmenys. Iš jų Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medaliu – 59.
Ona Šaulinskienė

Biografija

1950–1954 m. mokėsi Krasaučiškių pradžios, 1954–1961 m. Stakliškių vidurinėje mokyklose, 1963–1969 m. Šiaulių pedagoginiame institute studijavo pradinio mokymo pedagogiką ir metodiką, 1986–1989 m. mokėsi Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje.
1961–1963 m. Alytaus raj. Kedonių aštuonmetės, 1963–1971 m. Kašonių aštuonmetės mokyklos mokytoja, 1971–1975 m. Nemaniūnų aštuonmetės mokyklos direktorė. 1975–1979 m. LKP Prienų rajono komiteto propagandos ir agitacijos skyriaus vedėja, 1979–1984 m. Birštono Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotoja, 1984–1989 m. LKP Prienų rajono komiteto sekretorė, nuo 1990 m. Birštono vienkiemio darželio-mokyklos mokytoja.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Birštono skyriaus narė.
1997–2000 m., 2000–2003 m. (LDDP sąraše) bei 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Birštono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Albinas, dukterys Lina, Justė.
Antanas Mončys

Biografija

1941 m. baigė Kretingos gimnaziją. 1942–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo architektūrą. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. Susipažinęs su skulptoriumi Vytautu Kašuba susidomėjo skulptūra. 1947–1950 m. Vytauto K. Jonyno vadovaujamoje dailės ir amatų mokykloje (École des Arts et Métiers) Freiburge studijavo skulptūrą pas Aleksandrą Marčiulionį. Gavęs skulptoriaus diplomą ir Prancūzijos vyriausybės stipendiją, 1950 m. atvyko į Paryžių, studijavo Didžiosios lūšnos akademijoje (Academie de la grande Chaumiere) pas Osipą Zadkiną. 
1951 m. dalyvavo Nepriklausomųjų salono parodoje. 1952 m. sukūrė 16 skulptūrų Šv. Marcelijaus bažnyčioje Laone. Vadovavo skulptūrų studijoms: 1973–1988 m. Paryžiaus universiteto tarptautiniame centre, 1977–1981 m. Europos meno akademijoje Tryre, 1983 m. UNESCO skulptūros studijai Tulūzoje. Priklausė Dailininkų namams (Maison des Artists). Palaidotas Grūšlaukėje, šalia tėvų. 
Sūnus Žanas Kristupas Mončys užaugęs tapo aktoriumi.

Kūryba

Sukūrė religinio siužeto kūrinių („Šv. Juozapas“, 1951 m.; „Kelių Madona“, 1952 m.), antkapinių paminklų (V. Rakštytės-Karvelienės, 1954 m.; O. Greimo, 1983 m.), abstrahuotų ekspresyvių figūrinių kompozicijų („Fantasmagorija“, 1957 m.), konstruktyvių, sunarstytos struktūros skulptūrų („Begalinis“, 1970 m.; „Vandens nešėja“, 1977 m.; „Pamokslininkas“, 1983 m.), reljefų, švilpių, kaukių. Naudojo įvairias medžiagas (medis, akmuo, metalas, molis, atliekos, rasti daiktai) ir techniką. Iliustravo knygų (Oskaras Milašius. Lietuviškos pasakos, 1972 m.), sukūrė scenovaizdžių, piešinių, akvarelių.
1960–1992 m. surengė apie 30 individualių parodų (Prancūzija, Belgija, Vokietija, Monakas, JAV, Italija, Lietuva). 1992 m. dovanojo kūrinius Palangai, jų parodos surengtos Vilniaus Šiuolaikinio meno centre ir Kauno paveikslų galerijoje. 1999 m. liepos 10 d. Palangoje atidarytas Antano Mončio namai-muziejus.
Patentinis patikėtinis

Patentinis patikėtinis (užsienyje taip pat patentinis advokatas) – fizinis asmuo, atstovaujantis fiziniams ir juridiniams asmenims valstybiniame patentų biure. Patentinis patikėtinis taip pat gali teikti ir kitas paslaugas intelektinės nuosavybės apsaugos srityje, įgyvendinant teises į pramoninės nuosavybės objektus. Patentinis patikėtinis yra laisvosios profesijos atstovas. Jo veikla yra teisinė, turinti mokslinės – techninės veiklos pobūdžio. Teisinė, nes „patentinis advokatas“ (kaip ir advokatas) yra nepriklausomas teisinis savo kliento atstovas; mokslinė – techninė veikla, nes technikos, inovatikos žinios patentų srityje svarbios patentavimo srityje.
Tomas Bronius Dirmeikis

Biografija

Baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą. Tobulinosi Bazelio, Vienos, Paryžiaus universitetuose, 1942 m. Vilniaus universitete gavo teisių daktaro laipsnį.
Studijų metais – studentų tautininkų korporacija „Neo-Lithuania“ narys, jos laikraščio „Studentų balsas“ vyriausias redaktorius.  Dirbo žurnalo „Akademikas“ redakcijoje. Dėstė teisę Prekybos institute Klaipėdoje. Nuo 1939 m. gruodžio iki 1940 m. birželio mėn. laikraščio „Lietuvos aidas“ vyr. redaktorius. 
1940 m. pasitraukė į Vokietiją, dalyvavo  Lietuvių aktyvistų fronte.  Lietuvių aktyvistų fronto pakviestas pirmininkauti politikos - vienos iš 20 komisijų, turėjusių rengti projektus būsimam Lietuvos gyvenimui. 1941 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Vilniaus universitete. 1943–1944 m. advokatas Kaune. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos ir kurį laiką gyveno Paryžiuje. 1949 m. persikėlė į JAV. Žurnalo „Margutis“ redaktorius, t. p. jo radijo laidų „Margučio radijas“ vadovas ir pranešėjas. 
Vedė prancūzaitę Paule Le Digol (1911-2005), su kuria susipažino 1936 m. Paryžiuje. 1954 m. jiems gimė sūnus, būsimasis kompozitorius, poetas, dainininkas, tapytojas Povilas Dirmeikis.
Piešinių serija

Piešinių serija (dar vadinama komiksų stripu, komiksų juosta arba mažu komiksu) yra piešinių seka, sudėliota į tarpusavyje susijusias paneles, dažniausiai tam kad būtų pavaizduota tam tikra humoro forma. Piešinių serijos neapsieina be žodžių balionų ir antraščių.
Nuo XX a. iki XXI a. šie piešiniai buvo leidžiami laikraščiuose, darbo dienomis jie buvo nespalvoti, o sekmadieniniuose laikraščiuose būdavo speciali spalvotų piešinių skiltis. Amerikos laikraščiuose buvo virš 200 skirtingų piešinių serijų.
Serijas piešia ir rašo komiksų dailininkai arba karikatūrininkai. Kaip pavadinimai duoda suprasti pieštinės serijos yra humoristinės, pvz., Blondinė, Išauklėti tėvą, Perlai anksčiau kiaulės.
Pradedant ankstyvaisiais 1930-aisiais m. piešinių serijos iš savo linksmosios kilmės tapo nuotykinėmis istorijomis, pvz., Popajus, Tarzanas ir Tintino nuotykiai.

Piešinių serijos Lietuvoje

Lietuvoje taip pat yra leidžiamos piešinių serijos, viena žymiausių yra Paršiuko Čiuko nuotykiai, kurios autorius yra Vitalijus Suchockis.
Atėnai

Sportas

1896 m. Atėnuose vyko šiuolaikinės I vasaros olimpinės žaidynės, o 2004 m. – XXVIII vasaros olimpinės žaidynės.
Ona Marija Radvilaitė

Biografija

Gimė 1640 m. Jašiūnuose. Vilniaus vaivada ir LDK didysis etmonas Jonušas Radvila mirė 1655 m. ir dukterį Oną Mariją Radvilaitę bei turtus pavedė globoti kunigaikščiui Boguslavui Radvilai, kuris įkurdino ją pas Kuršo kunigaikštienę, nes valdas buvo užėmusi Lietuvos kariuomenė.
Boguslavas Radvila išsirūpino leidimą vesti giminaitę ir su ja susituokė 1665 m. lapkričio 27 d. Liepojoje. 1666 m. gegužės 28 d., gyvendama jau Karaliaučiuje, Ona Marija Radvilaitė-Radvilienė visą tėvo Jonušo Radvilos palikimą (Biržus, taip pat ir Svėdasus, Vyžuonas, Vyžuonėles ir kt. valdas) ir iš motinos Kotrynos Potockos paveldėtą turtą (300 000 auksinų iš motinos dvarų), užrašė vyrui Boguslavui Radvilai. 
Mirė 1667 m. kovo 24 d. Karaliaučiuje, praėjus mėnesiui po dukters Liudvikos Karolinos gimimo. Palaidota Švč. Mergelės Marijos ir Šv. Vaitiekaus katedroje Karaliaučiuje.
Blumenavos pilkapynas

Blumenavos pilkapynas ir kapinynai – prūsų pilkapynas ir du kapinynai Semboje, prie Blumenavos (nuo 1946 m. rus. Kremnevo, Kaliningrado sritis).

Pilkapynas

1906 m. pilkapyne du pilkapius kasinėjo Adalbertas Becenbergeris. Viename jų buvo įrengtos dvi akmeninės dėžės, kuriose palaidoti sudeginti mirusieji su įkapėmis. Rastos 6 urnos ir žalvarinis pincetas. Pilkapynas datuojamas ankstyvuoju geležies amžiumi.

Kapinynai

Pirmasis kapinynas yra prie buv. Mažojo Blumenavos kaimo. 1876 m. kasinėjo A. Heningas, 1895 m., 1903-1904 m. Emilis Holakas. Mirusieji laidoti sudeginti, urnose; kapai apdėti akmenų vainikais (1,4-2,85 m skersmens) arba virš jų išgrįsti apskriti akmenų grindiniai. Urnos 27–53 cm aukščio, dauguma puoštos įspaudais, kai kurios su dangčiais. Po jomis dėtos įkapės. Rasta I a. - IV a. ietigalių, antskydžių, peilių, žąslų, Romos monetų (Faustinos II), diržų sagčių, segių, karolių, žiedų. Šalia vieno kapo palaidotas žirgas su žąslais ir kamanomis.
Netoli pirmojo yra antrasis kapinynas. 1904 m. kasinėjo E. Holakas. Mirusieji laidoti sudeginti, urnose, kurios statytos ant akmenų. Kapai apdėti plokščiais skaldytais akmenimis, datuojami pirmaisiais m. e. amžiais.
Rūtos knyga

Rūtos knyga arba Rutos knyga – aštuntoji Senojo Testamento knyga, sudaryta iš 4 skyrių.
Šioje knygoje pasakojama kaip badas išvaro Naomę ir jos šeimą iš Betliejaus į Moabą. Ten miršta jos vyras ir abu sūnūs. Naomei nusprendus grįžti, jos moabitė marti Rūta atsisako ją palikti. Rinkdama varpas duonai išsikepti, Rūta sutinka tolimą giminaitį Boazą. Jos ištikimybės Naomei sujaudintas Boazas ryžtasi ją vesti. Moabitė mergina Rūta, pasirinkusi Naomės tautą ir jos tikėjimą, tampa karaliaus Dovydo prosenele.
Rūtos knygoje aprašyta istorija vyko žiauriais teisėjų laikais Moabo krašte (į rytus nuo Jordano) ir Betliejuje.
Viatroluža II

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Sakai (Kleščelės valsčius)

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1567 metais. 1727 m. pastatyta pirmoji kaimo cerkvė. XVIII a. pastatyta Sakų Šv. Dimitrijaus cerkvė. 1846 m. kaime gyveno 51 vyras ir 43 moterys. 1992 m. kaime įkurta Sakų Šv. Dimitrijaus parapija. 2002 m. kaime įkurtas Sakų Šv. Dimitrijaus Solunskio vienuolynas, šalia kurio pastatyta Sakų Šv. Nektariušo koplyčia.
Andhra Pradešas

Istorinis Pietų Azijos subregionas

Andhra Pradešo valstija iš dalies atitinka istorinio – kultūrinio Pietų Azijos subregiono teritoriją. Šis regionas, gyvenamas telugu tautos, nuo seno vadinamas Andhra. Jis nuo labai senų laikų turėjo savo valstybingumą ir savarankišką istoriją, iš čia ne kartą kilo didingos dinastijos, valdžiusios ir kitus Pietų Azijos regionus.
Tarptautinė rankinio federacija

Tarptautinė rankinio federacija arba IHF (angl. International Handball Federation) – pagrindinė pasaulio rankinį prižiūrinti organizacija, kuri rengia pasaulio čempionatus ir atstovaują rankinio interesus olimpinėse žaidynėse. Sąjungos būstinė yra įsikūrusi Bazelyje, Šveicarijoje.

Istorija

1946 m. Kopenhagoje atstovai iš Danijos, Suomijos, Prancūzijos, Norvegijos, Nyderlandų, Lenkijos, Švedijos ir Šveicarijos įkūrė pasaulio rankinio federaciją.
2018 m. IHF priklausė 209 nacionalinės federacijos.
Algoritmų sudėtingumas

Algoritmų laiko sudėtingumas

Laiko sudėtingumo skaičiavimas vertina, kiek laiko reiktų tam tikrai problemai su tam tikru duomenų dydžiu spręsti efektyviausiu algoritmu. Tarkime, kad turint n bitų duomenų kiekį, problema išsprendžiama per n² žingsnių; tokia problema yra n² sudėtingumo. Iš tiesų, kiekvienas algoritmo įgyvendinimas spręstų problemą skirtingu žingsnių skaičiumi, todėl sąlyginis žingsnių skaičius (eilė) žymima O(n²).

Žymėjimo ypatumai

Žymėjimas , kai vietoj  gali būti  yra konceptualiai klaidingas, tačiau yra plačiai naudojamas analizuojant algorithmų sudėtingumą. Korektiškumo dėlei reikėtų vartoti
Teisinė paslauga

Teisinė paslauga – teisės srities arba turinti teisinį pobūdį, teisinės prigimties paslauga. Tai gali būti teisinis konsultavimas (patarimai teisės klausimais), teisinę reikšmę turinčių dokumentų rengimas, atstovavimas teisės klausimais, gynyba bei atstovavimas teismo procese ir pan. Šie veiksmai gali būti atliekami atlygintinai arba neatlygintinai.

Paslaugų teikimas

(Atlygintines) teisines paslaugas tradiciškai teikia advokatai.
Lietuvoje taip pat licencijuoti teisininkai, teisinių paslaugų įmonės.
Žymioje dalyje Europos Sąjungos valstybių teikti pagrindines teisines paslaugas (ypač atstovauti teismuose) turi tik advokatai, advokato padėjėjai ar advokatų profesinės bendrijos.
Marius Suvaizdis

Karjera

2014 m. pradėjo profesionalo karjerą Ekrane. Šiame sezone jis A lygos rungtynėse žaidė tris kartus ir praleido aštuonis įvarčius.
O kai šis klubas 2015 m. nutraukė savo veiklą, žaidėjas perėjo į naujai suburtą [[FK Panevėžys]. 2015, 2016, 2017, 2018 m. atstovavo šį klubą.
Vėl į profesionalų sportą grįžo su 2019 m., kai FK Panevėžys iškopė į A lygą.
Izaokas II Angelas

Biografija

Kilęs iš Angelų dinastijos. Tėvas Bizantijos karo vadas Andronikas Dukas (1122–1185 m.)

Valdymas

Imperatoriumi paskelbtas sukilusios Konstantinopolio minios, kuri nužudė jo pusbrolį imperatorių Androniką I Komniną. Valdant Izaokui II Angelui jo karvedys Aleksijus Branas išvijo į Graikiją įsiveržusius normanus, išskyrus Kefalonijos ir Zakinto salas. Bet nepavyko iš sukilusio Izaoko Komnino atimti Kiprą ir nugalėti sukilusius bulgarus bei valachus. 1187 m. Bizantija pripažino antrąją Bulgarijos valstybę.
Po derybų 1190 m. Izaokas II Angelas buvo priverstas leisti Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho I Barbarosos vadovaujamiems kryžininkams keliauti per Bizantijos teritoriją.
Netikėtai 1195 m. nuo sosto jį nuvertė, įkalino ir apakino jo brolis, nuo 1195 m. balandžio mėn. imperatorius Aleksijus III Angelas. Padedamas sūnaus Aleksijaus, kuris būdamas Vokietijoje 1203 m. nukreipė IV kryžiaus žygio dalyvius į Konstantinopolį. Izaokas II Angelas tapo 1203 m. liepos mėn. valdžią paėmusio sūnaus imperatoriaus Aleksijaus IV Angelo bendravaldžiu. Kryžininkais nepatenkinti Konstantinopolio miestiečiai 1204 m. sausio mėn. sukilo ir abu imperatorius nuvertė.
Vištyčio-Gražiškių aukštuma

Vištyčio-Gražiškių aukštuma – moreninė aukštuma pietvakarių Lietuvoje, vakarinė Sūduvos aukštumos dalis, esanti tarp Vištyčio ežero ir Šešupės aukštupio senslėnio. Aukštis iki 282 m (Stankūnų ir Pavištyčio kalvos).
Susidarė paskutiniojo ledynmečio metu vidurio ir vakarų Lietuvos ledyninių tėkmių sandūroje. Ledyno liežuviai suformavo labai kalvotą ir daubotą reljefą. Banguoto reljefo dubumas užima Rausvės, Aistos, Širvintos, Zanylos upeliai. Ypač kontrastingu reljefu pasižymi Totorkiemio ir Šakių moreniniai kalvynai, sudaryti iš labai išplautų gargždingų darinių.
Kai kurios kalvos itin stačiašlaitės, jų santykinis aukštis 40-50 m (Guobkalnis, Ožiakalnis, Stebūkalnis, Pietkalnis, Varnakalnis, Verstikalnis). Gražiškių apylinkėse būdingos didelės keiminės kalvos (pvz., Svirkalnis).
Yra išlikę šilų, miškingų plotų. Dirvos žvirgždingos ir smėlingos.
Žetìsu FK Taldyķorǵan

Istorija

Klubas įkurtas 1981 m.
Stasio Šalkauskio kolegija

Istorija

Kolegija veiklą pradėjo 1990 m. Kauno Carito katechetų kursais prie Kauno tarpdiecezinės kunigų seminarijos (KTKS) Teologijos fakulteto. Nuo 1993 m. kursų studijos išaugo į neakivaizdinę Katechetų mokyklą prie KTKS Teologijos fakulteto. 1998 m. mokykla perorganizuota į Lietuvos katechetikos centro Aukštesniąją katechetų mokyklą.
1999 m. Lietuvos katechetikos centro bei Švietimo ir mokslo ministerijos bendru susitarimu įsteigta valstybinė Kauno aukštesnioji katechetų mokykla. 2003 m. liepos 15 d. LR Vyriausybės nutarimu Nr. 920 mokykla reorganizuota į Religijos studijų kolegiją. 
2007 m. sausio 31 d. LR Vyriausybės nutarimu Nr. 141 „Dėl Religijos studijų kolegijos pavadinimo pakeitimo“ Religijos studijų kolegija pavadinta filosofo Stasio Šalkauskio vardu. 
2009 m. rugpjūčio 19 d. LR Vyriausybės nutarimu Nr. 864 Stasio Šalkausko kolegija reorganizuota ir prijungta prie Vytauto Didžiojo universiteto.  Po reorganizavimo tikybos mokytojai rengiami pagal universitetinių studijų programas.
Jungties operacija

Jungtis (angl. θ-Join ar Equijoin) – tai binarinė reliacinės algebros operacija, kurios rezultatas – visos įmanomos poros iš jungiamų aibių, tenkinančios tam tikrą sąlygą. Tai išvestinė reliacinės algebros operacija.
Tarkime, turime santykių schemas R₁ = {A₁, …, Aₘ} ir R₂ = {B₁, …, Bₙ} bei jų egzempliorius r₁ ir r₂. Tuomet r₁ ir r₂ jungtimi vadinamas Dekarto sandaugos r₁×r₂ poaibis (R₁ U R₂ schemos santykis s) toks, kad būtų tenkinama sąlyga Θ (pavyzdžiui, Aᵢ=Bⱼ). Žymima s = r₁ || r₂.