google/wiki40b huggingface dataset:
Liubomiras Viktoras Žeimantas

Biografija

Mokėsi pradžios mokyklose Pravieniškėse, Petrašiūnuose, Vilniuje. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete studijavo bibliotekininkystę (nebaigė). 1950–1952 m. LSSR LMA centrinės bibliotekos mašininkas, knygrišys. 1952–1953 m. LLKJS Vilniaus miesto Dzeržinskio rajono komiteto II-asis ir I-asis sekretorius. 1955 m. Maskvoje baigė Centrinę komjaunimo mokyklą prie VLKJS CK. 1955–1958 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ literatūrinis darbuotojas, 1958–1960 m. redakcijos skyriaus vedėjas, 1960–1967 m. laikraščio redaktoriaus pavaduotojas. 1965 m. Neakivaizdinėje aukštojoje partinėje mokykloje prie SSKP CK baigė žurnalistikos studijas. 
1967–1974 m. Vilniaus universiteto (VU) Istorijos ir filologijos fakulteto Žurnalistikos katedros vyr. dėstytojas. 1971 m. apgynė disertaciją „LKP pogrindinės spaustuvės Lietuvoje 1918–1940“, istorijos mokslų kandidatas.  1971–1976 m. Istorijos fakulteto prodekanas, 1974–1975 m. Istorijos fakulteto Žurnalistikos katedros docentas, 1975–1984 m. Žurnalistikos katedros vedėjas, 1984–1986 m. Spaudos žurnalistikos katedros docentas, 1987 m. docentas valandininkas. Dėstė žurnalistikos įvadą, vėliau – masinės informacijos priemonių technologijas (maketavimą), Lietuvos partinės žurnalistikos istoriją (1917–1944). 
1987–1992 m. „Liaudies ūkio“ (nuo 1991 m. „Lietuvos ūkis“) žurnalo vyriausiasis redaktorius. 1992 m. „Lietuvos auto“ redakcinio centro redaktorius. 1992–1996 m. laikraščio „Geležinkelininkas“ vyr. redaktorius. Paskelbė straipsnių žurnalistikos istorijos ir teorijos temomis. Tyrinėja Lietuvos geležinkelių istoriją.  Visuotinės lietuvių enciklopedijos bendradarbis.
OMON

OMON (rus. Отряд милиции особого назначения 'specialiosios paskirties milicijos būrys') – Tarybų Sąjungoje 1987 m. įkurti specialios paskirties milicijos daliniai, tebeveikiantys iki šiol Rusijoje.
Antanas Kličius

Biografija

Nuo 1921 Latvijos, TSRS cirkų, nuo 1953 m. Lietuvos filharmonijos cirko artistas. Svarbiausius numerius atlikdavo su dresuotais žvėrimis (liūtais, tigrais, meškomis). Žuvo atlikdamas atrakcioną, jį sudraskė jo paties išaugintas meškinas Andrius.
Narjan Maras

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1929 m., iki 1933 m. vadinta Dzeržinsku, miesto teisės nuo 1933 m.

Ekonomika

Yra upių uostas, į kurį įplaukia jūrų laivai, Narjan Maro oro uostas. Artimiausia geležinkelio stotis – Usinskas už 420 km žiemos keliu. Veikia medienos apdirbimo, maisto (pienas, mėsa, duona), žuvų apdorojimo įmonės, naftos kompanijos „NarjanMarNeftegaz“, „Lukoil-Komi“.
Veikia Pustoziorsko kompleksinis istorijos ir gamtos muziejus, Kraštotyros muziejus.
Gargždų miesto stadionas

Istorija

Atidarytas 1970 m. Stadiono talpa 2300 sėdimų vietų. Pagrindinė tribūna dengta.
2009 m. buvo pradėti darbai ir vietoje paklota nauja dirbtinės dangos aikštė.
2011 m. buvo renovuotas. Įrengta apšvietimo sistema bei dviejų žvaigždučių FIFA dirbtinė danga.
2017 m. stadione buvo išklota bėgimo takų danga, įrengtos dvi krepšinio aikštelės, dvi šuolių į tolį aikštelės, rutulio stūmimo ir disko metimo zonos, nupirkti trys mobilūs krepšinio stovai. Visiems šiems darbams reikėjo daugiau nei 264 tūkst. eurų.
KF Flamurtari

Istorija

Klubas įkurtas 1968 m. 
Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvauja šalies pirmenybėse.
Jonas Kazimieras Valavičius

Biografija

Kilo iš Valavičių giminės, Vilniaus žemės raštininko Martyno Valavičiaus sūnus.

Šeima

Buvo vedęs Kateriną, Lietuvos pakanclerio Aleksandro Kristupo Naruševičiaus dukterį.
Emilija Černeckienė

Emilija Černeckienė (g. 1915 m. gegužės 15 d. Antruosiuose Kuluose, Skuodo valsčius) – Lietuvos tautodailininkė audėja.

Biografija

1959–1992 m. dirbo Klaipėdos „Dailės“ kombinate. Nuo 1959 m. dalyvauja liaudies meno parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios parodos surengtos Vilniuje (1985 m., 1992 m.), Palangoje (1985 m., 1993 m., 1995 m., 2005 m.)
Išaudė lovatiesių, rankšluosčių, staltiesių, dekoratyvinių kilimų, užuolaidų, drabužių ir įvairių šalių tautinių kostiumų audinių. Sukūrė tautinių kostiumų Vytauto Didžiojo universiteto ansambliui, folkloro ansambliams: Palangos „Bočiai“, Telšių „Čuičuiruks“, Klaipėdos „Kuršių ainiai“. Kūrinių yra Lietuvos nacionaliniame, Mažosios Lietuvos, Kretingos, Skuodo kraštotyros muziejuose.
Karagos sala

Karagos sala (rus. Карагинский) – sala Beringo jūros Karagos įlankoje prie rytinio Kamčiatkos pusiasalio kranto. Nuo Kamčiatkos kranto skiria Litkės sąsiauris. Priklauso Kamčiatkos kraštui.
Salos ilgis 101 km, didžiausias plotis – 27 km. Plotas – 2404 km².
Salos viduryje stūkso iki 610 m aukščio kalnagūbris. Pietryčiuose kalnai siekia krantą ir sudaro aukštus ir statčius kyšulius. Pakrantėje daug įlankėlių, bet jos negiliai įsiterpia į sausumą ir atviros jūrai.
Už 1 km nuo kranto jūros gylis 12-19 m.
Vakarinėje pakrantėje su krantu siekiasi 13 km ilgio nerija, besibaigianti Semionovo kyšuliu. Nerija sudaro įlanką, kurią Litkė pavadino Mėlagingų žinių įlanka (rus. губа Ложных вестей).

Klimatas

Žiema trunka apie 7 mėnesius – nuo stabilios sniego dangos susidarymo iki jos tirpimo datos. Trys ketvirtadaliai kritulių yra sniegas. Šalčiausias metų mėnuo – vasaris, vidutinė temperatūra – -11 °C. Sniego tirpimas trunka iki birželio 7 d., o kai kuriais metais trunka gerokai ilgiau. Liepos mėnesį kai kuriuose slėniuose sniego storis gali siekti 5 m. Kalnų šlaituose sniegas gali sulaukti pirmojo naujos žiemos sniego.
Salos rytuose vasarą dažni rūkai. Šilčiausi mėnesiai – birželis (vidutinė temperatūra +11,7 °C) ir liepa (vidutinė temperatūra +11,8 °C). Dienos temperatūra retai viršija +14 °C. Laikotarpio be šalnų trukmė – 101 diena.

Gyvoji gamta

Karagos saloje auga alksniai, šermukšniai, žemosios pušys ir beržai.
Netoli salos gyvena stambi banginių populiacija. Salos pakrantėse kai kur galima aptikti šiu gyvūnų kaulų, paliktų senų laikų banginių medžiotojų.
Nacionalinė Bolonijos pinakoteka

Nacionalinė Bolonijos pinakoteka (it. Pinacoteca Nazionale di Bologna) – meno galerija Bolonijos mieste, turinti nacionalinės Italijos statusą. Adresas: Via delle Belle Arti, 56.
Galerijoje yra reikšminga Bolonijos dailės mokyklos bei kitų Italijos mokyklų menininkų darbų kolekcija. Muziejus įsikūręs buvusioje Bolonijos jėzuitų kolegijoje. Kolekcijos pagrindą sudaro Napoleono okupacijos metu konfiskuoti Bolonijos ir aplinkinio regiono religinių bendruomenių ir bažnyčių dailės darbai. Daugiausiai galerijoje eksponuojami Bolonijos dailininkų kūriniai pradedant Vitale da Bologna (XIV a.), baigiant Gaetano Gandolfi (XVIII a.). Kapitaliniais kūriniais reprezentuoti XVII a. garsiausi Bolonijos dailininkai: Anibalė Karačis, Gvidas Renis, Domenikinas, Gverčinas ir kiti. Yra garsių kitų Italijos dailininkų kūrinių, tarp jų Rafaelio „Šv Secilijos ekstazė“, Džoto, Parmidžanino ir Frančesko del Kosos kūriniai. Galerija pažymėtina tuo, kad žiūrovas gali iš arti apžiūrėti absoliučią daugumą eksponatų, jie neuždengti stiklu.
Transi

Istorija

Įprastai ant kilmingųjų kapų buvo įrengiami klasikiniai antkapiniai paminklai su pastatomomis ar paguldomomis, artimomis natūraliam dydžiui, akmeninėmis velionio figūromis. Vėlyvajame viduramžių periode pradėti naujai statyti transi stiliaus paminklai, kurie siejosi su viduramžiška mirties simbolika. Vyravo vieša nuomonė, kad fizinis kūnas tebuvo skirtas laikinai žemėje priglausti sielą, tad mirtis ir tam tikras perėjimas (iš čia ir „transi“ sąvoka) – neišvengiama lemtis, procesas, kurio metu kūnas, kaip ir bet kokie žemiški turtai, praranda savo prasmę. Lavonų antkapių stilius buvo artimas epochos simbolikai, kuri įkūnyta mirties šokio („Danse Macabre“), mirties pergalės vaizdiniuose, tuometinėje mirtį ir 
pomirtinį gyvenimą vaizdavusioje tautosakoje. Daugelio tyrinėtojų nuomone,  transi paskirtis siejosi su  memento mori (priminti gyviesiems apie mirtes neišvengiamumą), nes mirties galybę tuomet demonstravo siautėjusios maro epidemijos, niokojantys karai. 
Pirmą kartą tokie antkapiai pasirodė  XIV a. pabaigoje kai kuriuose Šiaurės Europos regionuose. Priklausomai nuo regiono, tai galėjo  būti figūra, visiškai suvystyta į calūną, skeletas, padengtas odos liekanomis, yrantis lavonas su kyšančiais viduriais arba padengtas rupūžėmis ir gyvatėmis. Anglijoje buvo priimta vaizduoti sudžiūvusius kūnus, o Austrijoje ir Vokietijoje vyravo gyvatės ir rupūžės,  Prancūzijoje, Burgundijoje ir Škotijoje – suvystytos figūros. Prancūzų skulptoriai neretai kūrė kirmėlių išėstų kūnų pavidalo statulas. XVI a. Prancūzijoje atsirado dar vienas vaizdavimo būdas - nuogas kūnas tik kelios valandos po mirties. 
Transi galėjo būti išdėstyti antkapyje įvairiais būdais. Kai kuriais atvejais jie galėjo būti įkomponuoti antkapinėje plokštėje, būti reljefo dalimi. Transi galėjo papildyti aukščiau esanti nedidelė figūra – besimeldžianti siela. Buvo paplitusios ir sudėtingos antkapių skulptūrinės kompozicijos - natūralaus dydžio transi skulptūros buvo derinamos su skulptūriniu gyvo žmogaus įvaizdžiu.
Vladas Petronaitis

Biografija

Mokėsi Šiaulių gimnazijoje, 1908 m. baigė Mintaujos gimnaziją ir kartu su pusbroliu Ignu Končiumi išvyko į Peterburgą. 1913 m. baigė Peterburgo universiteto Fizikos-matematikos fakultetą, dėstė matematiką Peterburgo mokykloje.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę, baigė Maskvos karo mokyklą, kartu studijuodamas Maskvos universiteto Teisės fakultete. 1916–1917 m. tarnavo karininku Rusijos–Vokietijos fronte. 1918 m. grįžo į Lietuvą, tapo vienu pirmųjų Lietuvos kariuomenės savanorių kūrėjų, dalyvavo Nepriklausomybės kovose.
1920 m. Vilniaus karo komendanto pavaduotojas, vėliau komendantas, organizavo miesto gynybą nuo bolševikų ir lenkų invazijos. 1921 m. paskirtas Kretingos apskrities karo komendantu. 1923 m. pasitraukė iš karinės tarnybos. Išlaikęs privatiems advokatams privalomus egzaminus, liko dirbti advokatu Kretingoje, dirbo progimnazijos (vidurinės mokyklos) mokytoju.
Dalyvavo visuomeniniame gyvenime: Kretingos apskrities atsargos karininkų sąjungos pirmininkas, Kretingos šaulių rinktinės valdybos narys ir pirmininkas, Lietuvių tautininkų sąjungos Kretingos skyriaus įkūrėjas (1927 m. sausio 17 d.) ir pirmininkas. Po 1934 m. už voldemarininkų rėmimą pašalintas iš sąjungos, kalintas.
1940 m. liepos 11-12 d. naktį enkavedistų suimtas, kalintas Kretingoje, rugpjūčio 12 d. pervežtas į Telšių kalėjimą. Bolševikams traukiantis, kartu su kitais 72 Telšių kalėjimo kaliniais, 1941 m. birželio 24-25 d. naktį nukankintas Rainių miškelyje. Ekshumacijos metu kūnas neatpažintas, 1941 m. liepos 1 d. palaidotas Telšių kapinėse, bendrame Rainių žudynių aukų kape.
1920 m. apdovanotas 1-ojo laipsnio Vyties kryžiumi be kardų, 1928 m. – Lietuvos nepriklausomybės medaliu.
1922 m. vedė Bronislavą Kentraitę, Kretingos notaro Jono Kentros dukterį. Vaikai: Jonas (g. 1923 m.), Gražina (g. 1931 m.). Žmona Bronislava Petronaitienė su dukra Gražina 1948 m. gegužės 22 d. iš Kretingos ištremtos į Irkutsko sritį. Paleistos iš tremties grįžo į Lietuvą, gyveno Vilniuje.
Vytautas Vasilenko

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus inžinerinis statybos institutą, inžinierius statybininkas.
Kauno futbolo mokyklos „Tauras“ padalinio vadovas.
Partijos Tvarka ir teisingumas narys. 2008–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos regbio federacijos vykdomojo komiteto narys, Kauno m. Vaikų ir jaunimo Regbio klubo „Ąžuolas“ prezidentas.
Žmona Galina, vaikai Vytautas, Viktorija Darčanovienė, Julija.
Siauralapis gaurometis

Sudėtis

Lapuose yra 10-20 % rauginių medžiagų, 15 % gleivių, iki 150 mg % askorbino rūgšties, flavonoidų.
Creative Commons licencijos

Creative Commons licencijos yra autorinių teisių licencijos, 2002 m. gruodžio 16 d. išleistos ne pelno siekiančios JAV organizacijos Creative Commons. Daugelis šių licencijų suteikia naudotojams tam tikras svetimos intelektinės nuosavybės naudojimo „pagrindines teises“, pvz., teisę platinti autorinių teisių saugomą kūrinį neatsiklausus autoriaus. Creative Commons licencijos šiuo metu egzistuoja 43 skirtingose pasaulio jurisdikcijose.
Rolandas Atkočiūnas

Rolandas Augustinas Atkočiūnas (g. 1961 m. rugpjūčio 16 d. Kaune) – Lietuvos teatro režisierius.
Nosikaulis

Nosikaulis (lot. os nasale) – kaukolės veidinės dalies plokščias porinis kaulas. Jis yra vidurinėje ir viršutinėje veido dalyse ir suformuoja tarpusavyje jungtį, nosies „tiltą“. Kiekvienas jų turi du paviršius ir keturias sienas.

Išorinis paviršius

Išorinis paviršius, facies lateralis, yra įgaubtas iš viršaus žemyn, išgaubtas į šonus, yra uždengtas kaktinės ataugos, processus frontalis, ir raumens musculus compressor naris ir turintis apie centrą angą, nedidelės venos perdavimui.

Vidinis paviršius

Vidinis paviršius, facies medialis, iš vienos pusės į kitą yra įgaubtas ir eina iš viršaus į apačią, išvagotas nosies-antakių nervų grioveliais.

Viršutinis kraštas

Viršutinis kraštas, margo superior, yra siauras, tankus ir dantytas susijungimui su nosies priekinio kaulo įpjova.

Apatinis kraštas

Apatinis kraštas, margo anterior, yra plonas ir suteikia prisijungimo plotą šoninėms nosies kremzlėms. Šalia jo vidurio yra įpjova, kuri žymi anksčiau paminėto griovelio galą.

Šoninis kraštas

Šoninis kraštas, margo lateralis, yra dantytas ir nuožulnus vidinio paviršiaus pirmoje dalyje ir einant žemyn link išorinio paviršiaus, kad galėtų jungtis su priekine atauga, processus frontalis, viršutiniame žandikaulyje.

Vidinis kraštas

Vidinis kraštas, margo medialis, viršutinėje dalyje yra storesnis nei apatinėje, sudaro kremzlinį paviršių su savo antra puse iš priešingos pusės, ir yra prailgintas vertikaliąja kryptimi link keteros, kuri yra nosies pertvaros dalis.

Nosikaulio struktūra

Nosikaulis yra porinė į apačią platėjanti plokštelę, viršutiniu kraštu suaugusi su kaktikauliu ir įeinanti į nosies stogo priekinį dalį, o laisvu apatiniu kraštu iš viršaus ribojanti kriaušinę atvarą, apertura piriformis. Šoniniais kraštais nosikauliai sudaro siūles su viršutinių žandikaulių kaktinėmis ataugomis, o vidiniais susijungia tarpusavyje. Išilgai vidinio paviršiaus leidžiasi išilginė akytkaulinė vaga, sulcus ethmoidalis, bendravardžiam nervui, kuris išeina į kaulo viršutinį paviršių per nosinę anga, foramen nasale.

Kaulo orientacija

Nustatant kurios pusės kaulas jį reikia orientuoti taip, kad karpytas storgalys butų atsuktas į viršų, iškilas paviršius – į išorę, o aštrus, trumpas kraštas į priekį

Sąnariai

Nosies sąnariai sukimba su keturiais kaulais: dviem kaukolės kaulais: kaktikauliu ir akytkauliu, ir dviem veido kailais: pleištakauliu ir viršutiniu žandikauliu.
Ateities aidai

Ateities aidai – Marijampolės ateitininkų laikraštis, nereguliariai ėjęs 1921–1940 m. Marijampolėje.

Istorija

Spausdino straipsnius apie religiją, filosofiją, mokslą, liaudies tradicijas, skelbė moksleivių kūrinėlius, piešinius. Nuo 1927 m. gruodžio spausdintas dauginimo aparatu šapirografu.
Vladas Būtėnas (1923)

Biografija

Baigė Panevėžio gimnaziją, 1946 m. – lietuvių pedagoginius pradinės mokyklos kursus Flensburge (Vokietija).
1940–1944 m. antisovietinio ir antinacinio pasipriešinimo dalyvis. Buvo vokiečių suimtas. 1945 m. pateko į karo pabėgėlių stovyklą Vokietijoje, bendradarbiavo Vokietijoje leistuose leidiniuose „Žingsniai“, „Žibintas“. 1946–1949 m. mokytojavo.
1949 m. persikėlė į JAV, bendradarbiavo JAV lietuvių spaudoje (laikraščiuose „Draugas“, „Dirva“, „Tėviškės žiburiai“.  1967–1978 m. dirbo laikraščio „Draugas“ spaustuvėje, 1978–1991 m. radijo stoties „Amerikos balsas“ lietuvių skyriuje. 1962–1965 m. JAV lietuvių bendruomenės Kultūros fondo vicepirmininkas.
Vlodavos miesto vėliava

Vlodavos miesto vėliava (lenk. Flaga Włodawy) – Vlodavos miesto vėliava, kurią sukūrę lenkų heraldikas Alfred Znamierowski. Miesto vėliavoje dominuoja žalia ir balta spalvos, kurios vaizduojamos ir Vlodavos miesto herbe. Dešinėje vėliavos pusėje vaizduojama apversta W raidė, kuri yra miesto inicialas. Kairėje pusėje vaizduojami sukryžiuoti du kalavijai ir ietis. Sukryžiuoti ginklai simbolizuoja Šlėktos herbą - Jelitą, kuris buvo ir miesto valdytojų Zamoiskių herbe, kuriems miestas priklausė nuo XIX amžiaus.
Nergalas

Nergalas (šum. 𒀭𒄊𒀕𒃲 = GÌR-UNUG-GAL, akad. Nergal) – šumerų–akadų mitologijos požemių karalystės valdovas, deivės Ereškigalės sutuoktinis. Garbintas Kutos ir Apiako miestuose.
Pasak šumerų tradicijos, Nergalas – Enlilio ir Ninlilės sūnus, pasak akadų – Enlilio ir deivės-motinos Belejet-ili. Šumerų mitologijoje stovėjo greta dievo-gydytojo Ninazu. Vadintas Meslamtea („išeiviu iš Meslamo šventyklos“ – tai pagrindinė Nergalo šventykla Kutoje), Lugalgira, galbūt Gugalana, Lugalapiaku, „Kutos karaliumi“. Be Ereškigalės, Nergalo žmonomis laikytos Las (arba Lasu – „be išeities“, požemių įsikūnijimas) ir Mamitu. Kaip viršžeminis dievas Nergalas sietas su deginančia saulės kaitra (bet niekad su pačia saule-Utu). Kaip ir Eras, Nergalas neša žmonėms ir galvijams marą bei karštinę. Kaip ir brolis Ninurta, laikytas šalies gynėju ir priešų trempėju.
Akade buvo žinomas mitas apie Nergalą ir Ereškigalę. Pasakojama, kad Nergalas, už tai, kad nepagerbė puoton atėjusio Ereškigalės pasiuntinio Namtaro, buvo iškviestas įsirūstinusios pragaro valdovės. Ea pataręs Nergalui pasiimti stebuklingų fetišų – jais Nergalas nurimdęs Ereškigalės rūstį ir tapęs požemių valdovu. Kita mito atmaina pasakoja, kad praleidęs 7 naktis su Ereškigale, Nergalas pabėgo iš požemio, bet dievų buvo privestas grįžti, nes Ereškigalė ėmusi grasinti paleisianti mirusiuosius. Vėliau po Anu nurodymo Nergalas per amžius likęs požemiuose. Nergalas, patekęs į požemius, vadinamas Ero vardu, o grįžęs į dangų – Nergalo (yra tarsi paties įkaitas).
Rastame Senosios Babilono karalystės įraše Nergalas vaizduojamas su gyvatišku kalaviju ir vėzdu, dviem liūto galvomis, stovįs ant kalno pamynęs nugalėtą priešą.
Kavarsko herbas

Aprašas

Mėlyname lauke į žalią papėdę įsmeigtas auksinis kalavijas, iš papėdės abipus kalavijo lankais trykšta sidabrinės čiurkšlės, virstančios sidabriniais lašais.

Istorija

Prezidento dekretu herbas patvirtintas 2005 m. sausio 6 d. Etalono autorius Rolandas Rimkūnas.
Nikolajus Milenskis

Biografija

Baigė Marijampolės realinę gimnaziją, kurioje pirmenybė buvo teikiama gamtos mokslams. 1943 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, nuo 1944 m. Vytauto Didžiojo universiteto (1946–1950 m. Kauno universitetas, 1950–1990 m. Kauno politechnikos institutas) dėstytojas, 1947 m. gruodžio 9 d. – 1966 m. liepos 1 d. Mechanikos fakulteto dekanas, 1947–1950 m. Teorinės mechanikos, 1949–1951 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Šiluminės technikos ir žemės ūkio elektrifikacijos, 1951–1974 m. Kauno politechnikos instituto Šiluminės energetikos katedros vedėjas; nuo 1948 m. docentas.

Mokslinė veikla

Tyrimų sritis – prietaisai statybinių medžiagų termoizoliacinėms savybėms nustatyti, nustatymo metodai, užrašomųjų prietaisų konstravimas, skystojo kuro išpurškimo ir degimo problemos. Daug prisidėjo kuriant lietuviškąją technikos terminiją.
Uolos kyšulys

Uolos kyšulys (portug. Cabo da Roca) – tai Europos vakariausia vieta esanti Portugalijoje.
Uolos kyšulys yra Lisabonos ir Težo slėnio regione, Lisabonos apskrityje. Vietovė yra 10 kilometrų nuo Sintros, 30 kilometrų nuo Lisabonos, 270 kilometrų nuo Porto ir 60 kilometrų nuo Setubalio. Kyšulys yra prie Atlanto vandenyno.
Aporija

Aporija (gr. ἀπορία 'situacija be išeities') – problema, atsiradusi dėl paradokso, neišsprendžiama dėl prieštaravimų sprendimo būde.
Aporijos žinomos nuo Sokrato laikų. Daugiau žinomos Zenono Elėjiečio aporijos (Zenono paradoksai), tokios, kaip Achilas ir vėžlys, skrendanti strėlė, stadionas.
Grikpėdžių Broniaus Nainio pagrindinė mokykla

Istorija

Gretimame Liesų kaime pirmoji mokykla apylinkių vaikams buvo atidaryta 1920 m., ją lankė trijų – Kriukų, Žeimelio ir Pašvitinio valsčių vaikai. 1984 m. kolūkis Grikpėdžiuose pastatė naują mokyklą. 2000 m. Grikpėdžių mokykla pavadinta išeivijos šviesuolio, Lietuvos antinacinio ir antitarybinio pasipriešinimo dalyvio, JAV lietuvių visuomenės veikėjo, buvusio Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos pirmininko, Pakruojo rajono garbės piliečio Broniaus Nainio vardu. Mokykla pastatyta ant B. Nainio tėvų namų žemės. B. Nainys nuo 1995 m. globojo Grikpėdžių mokyklą. Šalia mokyklos jis pastatė paminklą 1941–1945 m. žuvusiems kaimo žmonėms – savo broliui ir kaimynams. Moksleiviams buvo numegzti šalikai su mokyklos pavadinimu. B. Nainys mokyklai dovanojo naujas lentas, fotoaparatą, kompiuterių. Prie šių kompiuterių net pagyvenusios kaimo moterys išmoko kompiuterinio raštingumo pagrindų. Kalėdų ir kitų švenčių proga iš B. Nainio kiekvienas mokyklos vaikas gaudavo dovanėlę. Kasmet organizuojamam rašinių konkursui B. Nainys ir jo dukrų šeimos skirdavo po 2000 litų. Šie pinigai būdavo išdalyjami mokyklos mokinukams, kurie noriai rašydavo rašinius lietuvių ir anglų kalbomis.
Jaunpilio pilis

Jaunpilio pilis (latv.) – pilis Jaunpilyje, Latvijos istoriniame Žiemgalos regione.
Ši Kalavijuočių ordino pilis buvo pastatyta XIV a. pabaigoje, o XV a. – bokštas. Pilis 1625 m. buvo nusiaubta švedų. Vėliau buvo pastatytas trečias aukštas, ir XVII a. sena pilis pavirto dvaru su visais patogumais. Pastatas buvo dalinai rekonstruotas XVIII a. Per 1905 m. Rusijos revoliuciją pilis buvo sudeginta. Po metų ją atstatė architektas Vilhelmas Bokslafas. Nuo XVI a. iki 1920 m. pilis priklausė Baltvokiečių barono fon der Rekės šeimai. Po agrarinės reformos 1920 m. pilyje buvo įkurta gyvulininkystės bandymų stotis. Sovietinės okupacijos metu pilis buvo smarkiai rekonstruota, todėl jos vidus – tipiškas 1960-ųjų sovietinis interjeras.
Reaktyvinio judėjimo laboratorija

Istorija

RJL priešistorė siekia trečią dvidešimto amžiaus dešimtmetį, kai Caltech’o profesorius Theodore von Kármán ėmė rengti eksperimentus su raketomis. 1944 m. jis kartu su dar dviem mokslininkais Tsien Hsue-shen ir Jack Parsons įkūrė RJL. Dėl Jack Parsons inicialų sutapimo su anglišku RJL trumpiniu ji kartais juokais būdavo vadinama Jack Parsons laboratorija.
Antro pasaulinio karo metu JAV karinių oro pajėgų užsakymu RJL tyrė vokiečių V2 raketas ir dalyvavo kituose kariniuose projektuose. Pagal šiuos tyrimus buvo sukurta Corporal missile. Vėliau šis projektas išsivystė į Sergeant Rocket projektą ir 1958 m. buvo nutrauktas.
1958 m. RJL valdžia buvo perduota NASA ir prasidėjo nepilotuojamų kosminių misijų era. RJL inžinieriai suprojektavo ir pagamino Explorer'ius – pirmuosius JAV dirbtinius palydovus, taip pat parengė nepilotuojamas Ranger ir Surveyor misijas į Mėnulį, kurios paruošė kelią Apollo. Be to, RJL vadovavo tarplanetinių tyrimų Mariner misijoms į Venerą, Marsą ir Merkurijų. Aštuntame dešimtmetyje buvo paleistos tobulesnės už pirmtakes Viking misijos į Marsą bei Voyager – į Jupiterį, Saturną ir toliau. Dešimtame dešimtmetyje buvo realizuota Magellan misija į Venerą, Galileo misija Jupiteriui tyrinėti ir nauja misijų į Marsą serija, tarp kurių ir Mars Pathfinder bei Mars Global Surveyor. Šiuo metu RJL vadovauja Cassini-Huygens misijai, atliekančiai Saturno tyrimus, Stardust misijai, kurios tikslas – surinkti kometų dulkių pavyzdžių. Be šių, RJL misijų sąraše dar yra Spitzer Space Telescope bei trys misijos Marse (Mars Odyssey, Mars Exploration Rover, Mars Reconnaissance Orbiter).

Geografinė padėtis

Nors beveik visi JAV vyriausybei/NASA priklausantys 72 hektarai, kuriuose įsikūrusi RJL, yra La Cañada Flintridge mieste Kalifornijoje, bet hierarchiškai svarbiausi pastatai stovi Pasadenoje, todėl RJL adresas yra: 4800 Oak Grove Drive, Pasadena, CA 91109.

Atvirų durų dienos

Laboratorija rengia Atvirų durų dienas kartą per metus vieną gegužės savaitgalį. Visuomenė kviečiama apžiūrėti įrengimų ir susipažinti su RJL kuriamomis technologijomis ir įgyvendinamomis mokslinėmis idėjomis.
2007 m. Atvirų durų dienos vyko gegužės 19-20 d., jų metu buvo pristatytos tokios naujos misijos kaip Dawn Mission ir Juno.