google/wiki40b huggingface dataset:
Jurgis Radvila I

Biografija

Vienas žymiausių Radvilų giminės atstovų, Mikalojaus Radvilaičio ir Sofijos Onos Mantvydaitės sūnus. Broliai Mikalojus Radvila II, Jonas Radvila I, Vaitiekus Radvila, sesuo Ona Radvilaitė. Radvilų giminės Biržų-Dubingių linijos pradininkas, žymaus LDK valstybės veikėjo Mikalojaus Radvilos Rudojo ir Lietuvos didžiosios kunigaikštienės Barboros Radvilaitės tėvas.

Valstybės tarnyba

1509 m. LDK taurininkas, 1511–1514 m. Kijevo vaivada, 1514 m. Gardino seniūnas, 1521 m. Lietuvos lauko etmonas, 1522 m. Trakų kaštelionas, 1527 m. Vilniaus kaštelionas, 1528 m. Lietuvos dvaro maršalka, 1531–1541 m. Lietuvos didysis etmonas, Vilniaus vaivada.
Buvo narsus karys ir talentingas karvedys. 1511 m. kartu su Jurgiu Olelkaičiu Rutkos mūšyje (netoli Kijevo) sumušė Krymo totorius; tais pačiais metais prie Ragainės sumušė kryžiuočius. 1512 m. balandžio 28 d. dalyvavo Višnioveco mūšyje, kuriame Lenkijos ir Lietuvos kariuomenės (joms vadovavo Karūnos didysis etmonas Mikalojus Kamenieckis ir Lietuvos didysis etmonas Konstantinas Ostrogiškis) sumušė Krymo chanato kariuomenę.
1512-1522 m. kare prieš Maskvą vadovavo LDK kavalerijai.
Su savo daliniais dalyvavo 1519–1521 m. Lenkijos kare su kryžiuočiais.
1527 m. prie Kijevo sumušė totorius.
1534-1537 m. kare prieš Maskvą (Starodubo karas) vadovavo LDK kariuomenei.
Aštrioji viksva

Morfologija

Daugiametis, žalias (jauni lapai pilkai žali), 45–100 cm aukščio augalas, išauginantis
šliaužiantį šakniastiebį su storomis, ilgomis palaipomis, supleišėjusių lapamakščių liekanų
padengtomis. Stiebai statūs, stori, standūs, tribriauniai, aštriomis briaunomis, viršutinėje
dalyje labai šiurkštūs, nuo vidurio lapuoti, pamate su plačiomis, skiauterėtomis, rausvai
arba juosvai rudomis, belakštėmis, tinkliškai išsiskaidžiusiomis makštimis. Lapai plokšti,
šiek tiek žemyn atlenktais kraštais, 5–8(10) mm pločio; stiebiniai lapai trumpi, siauresni,
nežydinčių ūglių – ilgi, platesni, laipsniškai nusmailėję, labai šiurkštūs. Žiedynas gana ilgas, susidedantis iš 4–8 varpučių. Apatinis žiedynlapis paprastai trumpesnis už visą žiedyną,
neviršija viršutinės kuokelinės varputės. Kuokelinės varputės viršūninės, 1–3 linijiškos arba
verpstiškos, laibos; jų pažiedės tamsiai rudos su šviesesniu ruoželiu per vidurį. Piestelinės
varputės 3–5, suartėjusios, stačios, ilgiau ar trumpiau kotuotos, siaurai cilindriškos, 4–10
cm ilgio ir 0,4–0,5 cm pločio, tankios, į apačią retesnės, jį pamatas nusmailėjęs, viršūnėje
dažnai turi kuokelinius žiedus; pažiedės pailgos, smailokos, juosvos su žalsvu ruoželiu per
vidurį, tokio pat ilgio kaip maišeliai arba trumpesnės ir du kartus siauresnės už juos. Maišeliai kiaušiniški arba atvirkščiai kiaušiniški, maži, 2–2,3 mm ilgio, jų vidinė pusė plokščia, išorinė – iškili, gelsvai žali arba viršuje rausvai taškuoti, begysliai arba neryškiai gysloti, bekočiai, su trumpu, sveiku snapeliu. Hidrofitas, geofitas.
Žydi balandžio ir gegužės mėnesiais.

Augimvietės

Auga upių, upelių, ežerų ir griovių krantuose, salpinėse pievose, krūmuose.
Paplitimas Lietuvoje: Retas. Literatūriniais duomenimis, rastas Gobstos, Lygainių, Ilkučių (Trakų r.), Papiškio (Vilniaus r.) bei Vievio ežerų krantuose, taip pat Markučiuose (Vilniaus
apyl.), Sventikuose (Trakų r.). Herbarinių egzempliorių nėra.
Bendras paplitimas: Vokietija, Lenkija, Čekoslovakija, Austrija, Vengrija, Rumunija, Jugoslavija, Bulgarija, Rusijos europinės dalies žemutinio Dono ir Juodosios jūros pakraščių rajonai, Kaukazas. Priklauso Pietryčių Europos floros elementui.
Salantų Laumės kūlis

Akmuo

Akmuo masyvus, apskaldytas, juosvai baltas, dėmėtas, 1,5 m ilgio, 1,2 m pločio, 0,6 m aukščio (nuo upės dugno), gulėjo upelio vagoje, prie sietuvos, arčiau dešiniojo kranto. Šiuo metu užneštas upės smėlio.
0,2 km į šiaurės rytus yra Salantų akmuo su Laumės pėda.

Istorija

Vietos gyventojų dėmesį akmuo atkreipė nuo seno. Jis buvęs didelis, lėkštės pavidalo, plokščiu paviršiumi, gulėjo Salanto upės pakraštyje ant akmenuoto dugno. Salantiškiai akmenį vadino Laumės kūliu. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą akmenskaldis Jonas Orvydas dalį akmens pleištais nuskėlė paminklui ir išvežė, o skeveldrą paliko.
1972–1984 m. akmuo buvo registruotas respublikinės reikšmės archeologijos paminklų sąraše (numeris AR549).

Tyrimai

1960 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1994 m. – Vykintas Vaitkevičius.
Etruskinis lokys

Sandara

Etruskiniai lokiai buvo gana panašūs į dabartinius ruduosius lokius. bet jie turėjo pilną prieškrūminių dantų komplektą (tai bruožas, paveldėtas iš Ursavus genties.
Saulius Petrauskas

Biografija

1982 m. baigė Lazdijų vidurinę mokyklą, 1987 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius elektrikas.
1988–1989 m. Lazdijų rajono „Dzūkijos“ kolūkio pagalbinių verslų vyriausiasis specialistas. 1989–1991 m. Lazdijų rajono Garbės ženklo ordino Kirsnos kolūkio vyriausiasis energetikas. 1991–2002 m. AB „Lietuvos energija“ Alytaus elektros tinklų Lazdijų skyriaus inspektorius. 2002–2004 m. AB Alytaus elektros tinklų Lazdijų ETS viršininko pavaduotojas elektros tiekimui. 2004–2011 m. AB Rytų skirstomųjų tinklų Alytaus elektros tinklų Lazdijų klientų aptarnavimo skyriaus viršininkas. 2011–2012 m. AB LESTO Pietų regiono klientų aptarnavimo departamento Lazdijų KAC vadovas.
2012–2016 m. Seimo narės Kristinos Miškinienės padėjėjas-sekretorius, o nuo 2016 m. Seimo nario Juliaus Sabatausko padėjėjas–sekretorius. Nuo 2018 m. UAB „Lazdijų šiluma“ meistras.
2011–2019 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos socialdemokratų partijos Lazdijų rajono skyriaus narys. 2009–2011 m. LSDP Lazdijų rajono skyriaus pirmininko pavaduotojas, nuo 2013 m. – pirmininkas.
Lazdijų raj. Kultūros, meno ir mokslo paramos fondo valdybos pirmininkas, Staidarų kaimo bendruomenės komiteto valdybos pirmininkas.
Ephraim Oshry

Biografija

Gimė 1914 m. Kupiškyje, mokėsi pas rabiną Avraham Duber Kahana Shapiro. 1941 m. naciams užėmus Kauną buvo perkeltas į Kauno getą. 1944 m. rugpjūtį sovietams užėmus Kauną buvo išlaisvintas ir kartu su žmona Frieda Greenzwieg išvyko į Romą, kur jis įkūrė ješivą per karą tėvų netekusiems vaikams. 1950 m. kartu su savo vaikais ir visais ješivos mokiniais išvyko į Montrealį. 1952 m. persikraustė į Niujorką, kur tapo Beth Hamedrash Hagodol kongregacijos rabinu. Rytų Bronkse įkūrė mergaičių ir berniukų ješivą. 1959 m. išleido Kauno gete rašytus dienoraščius ir filosofinius straipsnius Annihilation of Lithuanian Jewry, Responsa from the Holocaust. Mirė 2003 m. rugsėjo 28 d. Niujorke, palaidotas Jeruzalėje, jo laidotuvėse dalyvavo apie 1000 žmonių.
Viliujsko ulusas

Geografija

Uluso paviršius daugiausia lygus, plyti Vidurio Jakutijos lyguma. Svarbiausios upės yra Viliujus (su intakais: Tiungas, Čybyda, Tangnaris, Lungcha, Bapagajus). Nemažai ežerų, iš kurių didžiausias – Mastachas.
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -35 °C, liepos mėnesio +18 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – nuo 250 iki 300 mm.
Praeina Viliujaus plentas.
Laumakiai (Kuršėnai)

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė Varputėnų tarybiniam ūkiui. Kaimo vakarinėje dalyje plyti Visdergių–Čiuinių durpynas.

Aplinkinės gyvenvietės

Visdergiai – 2,2 km
KURŠĖNAI – 9 km 
 Bacaičiai  – 2,7 km
Kadagynė  – 0,9 km
Likučiai – 2,5 km
Pavakalnis – 0,5 km
 ŠIAULIAI – 25 km
Varputėnai – 3,7 km
Šilkalnis – 3,6 km
Užkalniai – 2,1 km
Artūras Venslauskas

Biografija

UAB „Mantinga“ gamyklos direktorius.
Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Marijampolės skyriaus narys. Nuo 2011 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Kristina, vaikai Mantas, Skirmantė, Rokas.
Altoniškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Nemuno kairiojo kranto aukštutinės terasos kyšulyje tarp Nemuno slėnio ir Ovos upelio. Aikštelė ovali, pailga šiaurės-vakarų–pietryčių kryptimi, 27x18 m dydžio. Jos pietryčių krašte supiltas 1,5 m aukščio, 26 m pločio pylimas, už kurio iškastas 16 m pločio, 1 m gylio griovys. Šiauriniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 34 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi, 30 m pločio terasa, žemėjanti į šiaurę per 3 m.
Piliakalnis apardytas arimų, pylimas - apkasų, vakarinė aikštelės pusė nuplauta, pietrytiniu šlaitu praeina įsirėžęs lauko kelias. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta.  Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę mišriu mišku.
Pietrytinėje pašlaitėje yra 3 ha ploto papėdės gyvenvietė.

Aplinkiniai piliakalniai

Joginiškių piliakalnis 18 km
Žemosios Panemunės piliakalnis 20 kmJadagonių piliakalnis 3 km
Jaučakių piliakalnis 6 kmPiepalių piliakalnis 15 kmSudargo piliakalniai 58 kmBernatonių piliakalnis 13 kmKudirkos Naumiesčio piliakalnis 49 kmVarnupių piliakalnis 45 kmPyplių piliakalnis 10 km
Virbališkių piliakalnis 9 km
Ober-Haus

Istorija

1994 m. įmonė pradėjo veiklą Estijoje.
1998 m. UAB „OBER-HAUS“ nekilnojamas turtas pradeda savo veiklą Lietuvoje, generalinis direktorius Vytas Zabilius.
2007 m. UAB „OBER-HAUS“ nekilnojamas turtas susijungė su Suomijos nekilnojamojo turto rinkos lydere „Realia Group Oy“. Naujai susibūrusi tarptautinė nekilnojamojo turto paslaugų įmonių grupė yra didžiausia visoje Vidurio ir Rytų Europoje turinti daugiau nei 235 biurus, kuriuose iš viso dirba beveik 2 000 profesionalų. 2007 m. bendra grupės apyvarta siekė 126 mln. eurų.
2014 m. „Ober-Haus“ vadovu paskirtas Remigijus Pleteras, generalinio direktoriaus pareigose pakeitęs Vytą Zabilių, kompanijai vadovavusį 15 metų.
2018 m. „Ober-Haus“ švenčia 20-ies metų veiklos jubiliejų Lietuvoje.
2019 m. „Ober-Haus“ vadovu paskirtas Audrius Šapoka, generalinio direktoriaus pareigose pakeitęs Remigijų Pleterą.
Tarptautinis kapitalo ir finansų rinkų žurnalas „Euromoney“, kasmet visame pasaulyje renkantis geriausias nekilnojamojo turto bendroves, išrinko „Ober-Haus“ geriausia NT  bendrove šiose kategorijose:
– geriausia NT bendrovė Lietuvoje 2018, 2015
– geriausia turto vertinimo bendrovė Lietuvoje 2019, 2018, 2017, 2015
– geriausia NT tyrimų ir analitikos bendrovė Lietuvoje 2019, 2018, 2016, 2015

– geriausia NT tarpininkavimo bendrovė Lietuvoje 2017, 2015
Idžvi

Idžvi (pranc. Idjwi) – sala Kivu ežere, priklauso Kongo Demokratinei Respublikai (Pietų Kivu provincijai). Sala nusidriekusi iš šiaurės į pietus 70 km ir užima 340 km² teritoriją. Tai antra pagal dydį ežerinė sala Afrikoje (po Ukerevės, Viktorijos ežere). Idžvi nuo Kongo DR ir nuo Ruandos krantų rytuose ir vakaruose skiria 10-15 km, tačiau pietuose nuo Ruandos skiria tik 1 km sąsiauris.
2009 m. Idžvi saloje gyveno 203 tūkst. gyventojų. Verčiamasi žemdirbyste, žvejyba. XVIII a. susikūrė Idžvi karalystė, kuri buvo pavaldi Ruandos karalystei.
Seiji Ozawa

Biografija

Gimė 1935 m. rugsėjo 1 d. Šenjange, Kinijoje (tuometinėje Japonijos valdomoje Mandžuko valstybėje). Nuo vaikystės buvo linkęs į muziką, mokėsi groti pianinu, bet dėl paauglystėje patirtos rankų traumos persikvalifikavo į dirigavimą. 1959 m. laimėjo pirmąjį tarptautinį dirigentų konkursą Bezansone, Prancūzijoje. Vėliau mokėsi JAV, buvo Charles Munch mokinys. 1964–1968 m. vadovavo Čikagos Ravinijos muzikos festivaliui. 1965–1969 m. vadovavo Toronto, 1970–1976 m. – San Fransisko, 1973–2002 m. – Bostono orkestrams. Per savo karjerą dirigavo daugeliui kitų pagrindinių orkestrų pasaulyje. Japonijoje yra įsteigęs Saito Kinen orkestrą, pavadintą buvusio mokytojo garbei. Nuo 1992 m. Macumoto mieste vyksta Seidžio Ozavos inicijuotas Saito Kinen muzikos festivalis.
Cwmaman Institute FC

Istorija

1965 m. įkurtas klubas. Žaisdavo regioninėse pirmenybėse. Iškopė į antros pakopos pirmenybes, bet jose neįsitvirtino. Šiuo metu dalyvauja veteranų pirmenybėse Pietų Velso regione.
Žaidžia geltonais marškinėliais ir mėlynais šortais. Svečiuose gali žaisti raudonomis aprangomis.
Paskutinis Škotijos karalius

Siužetas

1970 m. škotas Nicholas Garrigan baigia medicinos mokyklą ir nusprendžia išvažiuoti į Ugandą, kur įsidarbina misijos ligoninėje pas Merrit šeimą. Vieną dieną jų kaime apsilanko prezidentas Idi Aminas ir surengia šventę. Tačiau netrukus po jos, prezidentas patenka į avariją, ir Nikolasas iškviečiamas padėti sužeistam prezidentui. Jų susitikimo metu, Nikolasas drąsiai nušauna sužeistą bulių ir taip palieka įspūdį Aminui. Dar labiau jam patinka, kad Nikolasas yra škotas ir prašo jo škotiškų futbolo marškinėlių. Po kelių dienų Nikolasas iškviečiamas į prezidento rūmus Kampaloje – Aminas prašo jaunojo škoto tapti jo asmeniniu gydytoju. Nikolasas sutinka, jam patinka prezidento lengvabūdiškumas ir humoro jausmas, juos vienija priešiškumas anglams.
Netrukus Nikolasas tampa vis svarbesnis Aminui – prezidentas tariasi su juo visais reikalais, paskiria savo artimiausiu patarėju. Jį bando užverbuoti britai, bet jaunasis Amino patarėjas atsisako tapti jų šnipu. Tačiau Nikolasui vis labiau nepatinka Amino elgesys su užsieniečiais, opozicija, savo vaikais ir žmonomis. Jis susideda su Amino žmona Kay ir rezga planą kaip pabėgti iš šalies, nes Aminas Nikolasui išvykti neleidžia ir atėmė jo Britanijos pasą. Tada Gariganas kreipiasi pagalbos į britus, tačiau šie sutinka padėti tik tuo atveju, jei šis nužudys Aminą.
Tuo tarpu Kay tampa nėščia nuo Nicholaso. Ji nespėja padaryti aborto, ir Nikolasas randa supjaustytą jos kūną kalėjime. Tada jis pasiryžta nužudyti prezidentą ir įduoda jam vietoje vaistų nuodų. Tačiau prezidentas jų neišgeria, nes prasideda įkaitų drama (Entebės operacija). Apie Nikolaso planą nunuodyti prezidentą sužino vienas jo patikėtinių.
Smarkiai sumuštas Nikolasas pristatomas Aminui. Prezidentas įsako jaunuolį pakabinti ant kablių ir kankinti, kol šis mirs. Tačiau daktarui Džundžu pavyksta išgelbėti Nikolasą ir įsodinti į lėktuvą, kuriuo išgabenama dalis įkaitų.

Įvertinimas

Filmas susilaukė itin teigiamų įvertinimų. Rotten Tomatoes jį įvertino 87 % „šviežumo“. Forest Whitaker už Idi Amino vaidmenį gavo „geriausio aktoriaus“ apdovanojimą BAFTA, „Oskarų“, „Auksinio gaublio“ ir Kino aktorių gildijos apdovanojimuose. Taip pat filmas laimėjo dar 2 BAFTA apdovanojimus kaip geriausias britų filmas ir geriausia knygos adaptacija.
Aktorius Forest Whitaker, besiruošdamas Amino vaidmeniui, turėjo priaugti daug svorio, išmokti afrikietišką anglų kalbos tarmę ir šiek tiek suahilių kalbą, jis taip pat nuodugniai domėjosi Amino gyvenimo faktais, lankėsi Ugandoje pas žmones, pažinojusius Aminą. Drama filmuota Jungtinėje Karalystėje ir Ugandoje.
Kosta Rikos centrinis slėnis

Kosta Rikos centrinis slėnis (isp. Valle Central) – plokščiakalnis Kosta Rikos centrinėje dalyje, kalnų apsuptyje, užima 11 366 km² teritoriją. Iš šiaurės slėnį supa Centrinė Kordiljera su 4 ugnikalnių kūgiais, iš pietų – Talamankos Kordiljera. Karpineros aukštumų grandinė skiria slėnį į dvi dalis – Vakarų arba „tikrąjį“ Centrinį slėnį ir Rytų arba Gvarko slėnį. Būdingas aukštis – 800–1500 m.
Klimatas tropinis, karštas. Temperatūra svyruoja tarp 15-30 °C. Vakarinė slėnio dalis vasarą veikiama pasatų, čia ryškūs sausasis ir drėgnasis laikotarpiai. Rytinė dalis veikiama Karibų jūros, kur klimatas pastovesnis. Metinis kritulių kiekis svyruoja tarp 1900 ir 3200 mm, o oro drėgnumas – tarp 75-87 %.
Centriniame slėnyje įsikūrę beveik 3/4 Kosta Rikos gyventojų, čia yra šalies sostinė San Chosė. Teritorija ypač palanki žemdirbystės vystymui.
Šalmo papuošalas (heraldika)

Šalmo papuošalas (lot. clenodium, vok. Zimir, angl. Crest, lenk. Klejnot) – antras (po herbinio skydo) pagal svarbą herbo elementas.
Šiam elementui lietuviško termino nėra, todėl jis vadinamas, tiesiog, šalmo papuošalu.

Istorija

Pirmą kartą šalmo papuošalas aptinkamas 1197 m. Flandrijos grafo Boduino (Baudoin) antspaude. Turnyrų metu pradžiai buvo reikalaujama demonstruoti savo šalmą su šalmo papuošalu, todėl šis elementas ir tapo labai svarbiu heraldikoje. Paplito XIII a. ant puodinių šalmų. Paprastai, šalmo papuošalas atvaizduodavo tą patį ar dalį figūros, esančios herbo skyde. Bet yra ir herbų, kuriuose šalmo papuošalai yra papildyti žvėrimis, paukščiais, žmonėmis, plunksnomis. Dažnai buvo vaizduojami ir nepilni gyvūnai, taip pat ir jų dalys (sparnai, ragai). Šalmo papuošalai buvo tvirtinami pririšant juos prie šalmo, todėl atsirado skraistės, vainikai ir antšalmiai pridengti pririšimo vietas.
Valų korgis kardiganas

Išvaizda

Ilgas, žemas šuo. Ausys labai didelės, stačios. Kaukolė plati ir plokščia. Uodega žemai nuleista. Krūtinė vidutiniškai plati. Akių spalva atitinka kailio spalvą. Trumpaplaukis kailis neperšlampamas. Pripažįstamos visos spalvos, tik baltymės neturi sudaryti daugiau kaip trečdalio viso kailio ploto. Dažniausi rudi su juodais dryžiais, juodi su baltymėmis, gelsvai rudi, melsvai juodi.
Kadaise kardiganai gelbėdavo žmones, patekusius į sniego griūtis.

Priežiūra

Kardigano kailio priežiūra paprasta: patartina kartais iššukuoti nebegyvus plaukus. Šie šunys linkę tukti, todėl svarbu maitinti saikingai.

Charakteris

Tai inteligentiškas, sargus šuo. Protingas, lengvai dresuojamas, ištvermingas, drąsus, prieraišus, ramaus būdo. Aktyvus namuose.

Dresūra

Kardiganas lengvai dresuojamas, noriai mokosi komandų ir greitai jas išmoksta. Todėl neblogai pasirodo kai kuriose varžybose. Jauno šuniuko patartina ilgai nevedžioti, neleisti per dažnai vaikščioti laiptais, kad nebūtų pakenkta jo fiziniam vystimuisi.

Elgesys su kitais gyvūnais ir žmonėmis

Kardiganas gali neapdairiai pulti didesnį šunį. Patartina anksti pripratinti prie kačių ir kitų gyvūnų, kad vėliau nekiltų problemų. Su vaikais paprastai sutaria.

Mankšta

Šis šuo mėgsta ilgus pasivaikščiojimus, lakstyti lauke. Mielai žaidžia su kamuoliu, gaudo plastikinius diskus ir dalyvauja vikrumo varžybose.
Ukrainos futbolo varžybos 2006–2007 m.

Istorija

Šešioliktasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 2006 m. liepos 12 iki 2007 m. gegužės 10 d. 
Nugalėtojais tapo Kijevo „Dinamo“. Tai buvo dvyliktasis čempionų titulas. Nė karto nepralaimėjo šiame sezone.
Donecko „Šachtar“ tenkinosi antra vieta. Charkivo „Metalist“ - trečia.

Pusfinaliai (1/2 f.)

Pirmosios rungtynės įvyko 2007 m. balandžio 18 d., o atsakomosios gegužės 9 d.
Pažiegė

Istorija

Anksčiau Pažiegę sudarė 3 kaimai. Pažiegė I buvo nuo Pakniškių kaimo ribos iki Biliūno sodybos palei Žiego ežerą. Pažiegė II buvo Puteikiai, kurį aplink juosia toje vietoje susiaurėjęs Žiegas. Pažiegė III dabartinio kaimo šiaurėje, čia buvo vietovės vadinamos Salos, Pagrabai, Pajaujė, Pabarzdė, Ostrava, Užumiškė.
Antanas Mikalauskas (1935)

Biografija

1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1979 m. geografijos mokslų daktaras.
1958–1964 m. dirbo Geologijos ir geografijos institute, nuo 1964 m. zoologijos ir parazitologijos instituto Geografijos skyriuje; 1986 m. vyriausiasis mokslinis darbuotojas.

Mokslinė veikla

Tyrė Lietuvos zandrus ir fliuvioglacialines lygumas. Sukūrė kompleksinę fliuvioglacialinių lygumų tyrimo metodiką.
Išhara

Išhara – deivė Mesopotamijos mitologijoje, taip pat garbinta huritų bei hetitų. Minima Gilgamešo bei Atrahasio epuose. Pagal vieną iš tradicijų, jos vyras buvęs dievas Dagonas. Aptiktas ritualo aprašymas, kuriame ji įvardijama Sebittu (septyneto dievų) motina.
Išharos kilmė nėra iki galo aiški, nežinoma ir vardo reikšmė. Kartais manoma, kad tai semitiškos kilmės dievybė, kurios kultas pietinės Mesopotamijos regione paplito iš Eufrato vidurupio regiono. Kitur tvirtinama, kad tai ikisemitiškos kilmės deivė. Vėliau ši deivė pateko į huritų panteoną. Iš pastarųjų Išharą perėmė hetitai, jos svarbiausia šventvietė buvo Kizuvatnoje. 
Žinios apie Išharos kultą siekia III tūkst. pr. m. e. Ankstyviausi įrašai, minintys Išharą, aptikti Ebloje. Trečiosios Ūro dinastijos laikais šios dievybės šventykla buvo Dreheme, o nuo Senosios Babilonijos karalystės laikų – Sipare, Larsoje ir Harbidume. Didelę svarbą Išharos kultas turėjo ir Maryje.
Ši dievybė turėjusi įvairių funkcijų. Išhara buvo laikoma meilės deive ir tapatinama su Ištare (Inana). Abiejų dievybių epitetas buvo belet rame („meilės deivė“). Taip pat turėjusi karo dievybės bruožų, buvo siejama su būrimu pagal paaukotų gyvūnų vidurius. Manoma, jog kai kada atlikusi ir Deivės Motinos vaidmenį. Dievybė tokiu pat vardu buvo garbinama ir huritų (pietryčių Anatolijoje bei šiaurės Sirijoje), kurie ją siejo su požemio pasauliu. Šiame regione buvo garbinama Alalache (drauge su Tešubu ir Simegiu), Ugarite, Emare bei Čagar Bazare. Hetitai šios deivės užkalbėjimuose šaukdavosi, norėdami sukelti ligas, nubausti priesaikos laužytojus. Teigiama, kad taip buvo apkerėta karaliaus Muršilišo II šeima. Gydymo tikslais į Išharą buvo kreipiamasi rečiau.
Pradžioje Išharos šventasis gyvūnas buvo gyvatė bašmu, o pradedant Kasitų dinastijos laikais – skorpionas. Buvo sutapatinta su Skorpiono žvaigždynu.
Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 1-ojo laipsnio medalis

Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 1-ojo laipsnio medalis – Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu 1930–1940 m. ir 1995–2002 m. buvo apdovanojami nusipelnę Lietuvai asmenys, pasižymėję uoliu ir sąžiningu darbu valstybinėje tarnyboje ar visuomeninėje veikloje.

Istorija

1928 m. įsteigtas trijų laipsnių Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis, skirtas žemesniojo rango valstybės ir savivaldybių įstaigų pareigūnų, kariuomenės viršilų bei puskarininkių nuopelnams tarnyboje pažymėti. Medalis teiktas ir užsieniečiams. Medalio projekto autorius skulptorius Jonas Burba. Gamybai naudota bronza, II laipsnio medalis buvo pasidabruotas, I laipsnio – paauksuotas. Gamino Šveicarijos firma „Huguenin Frères de Le Locle“. 1930–1940 m. medaliu apdovanoti 3352 asmenys.
Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis atkurtas 1995 m., buvo trijų laipsnių – bronzinis, pasidabruotas ir paauksuotas. 2002 m. vietoj trijų paliktas vieno laipsnio Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis, pakeista jo išvaizda (autoriai Nerijus Treinys ir Antanas Vaičekauskas).
1994 m. gamino Vilniaus dailės kombinatas, vėliau Lietuvos monetų kalykla. Iki 1996 m. medalio kaspinus gamino Lietuvos tekstilės institutas, vėliau – Danijos firma „Morch and Sons“.

Aprašas

1930-1940 m. vienoje bronzinio medalio pusėje buvo reljefinis Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino XVII a. sukurtas portretas ir užrašas „Lietuvos didysis kunigaikštis Gediminas“, kitoje pusėje – Raudonės pilis ir Geležinis vilkas.
Medalis tvirtinamas prie 32 mm pločio Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino muaro kaspinėlio.

Medalininkai

1995–2002 m. visų trijų laipsnių medaliu apdovanoti 409 asmenys.
Tvartas

Tvartas – ūkinis pastatas gyvuliams laikyti.
Istoriniuose šaltiniuose tvartai (kūtės, gurbai) minimi nuo XVI a. Tvartų dydis priklausė nuo gyvulių skaičiaus ir ūkio dydžio. Didesniuose ūkiuose kiekvienai gyvulių rūšiai būdavo statomi atskiri tvartai (kiaulidė, arklidė, karvidė, vištidė, avidė), o tvartų galuose būdavo pristatomos daržinės pašarui laikyti. Pietryčių Lietuvoje, kur vyravo smulkūs ūkiai, tvartai dažnai statyti po vienu stogu su gyvenamuoju namu.
Tvartų pamatai paprastai aukšti, iš akmenų, surištų cemento arba kalkių skiediniu su žvyru. Sienos iš molio arba apvalių rąstų, kampuose suleistų į sąsparas. Dvarų tvartai statyti iš plytų, akmenų. Vietoj lubų paprastai dėtos kartys, ant kurių kraudavo šiaudus ir šieną. Tvartų stogai paprastai šiaudiniai, keturšlaičiai, nuo XX a. pradėti statyti dvišlaičiai, čerpiniai arba skiedriniai, plačiomis pastogėmis. Senieji tvartai būdavo belangiai arba su mažais langeliais. Karvėms ir arkliams durys didelės, dvivėrės, o kiaulėms ir avims – mažos, vienvėrės.
Tarybiniais metais paplito plytiniai, dvišlaičio stogo tvartai, kurie kolūkiuose būdavo mechanizuoti, gyvuliai išskirstyti po atskirus pastatus. Namų ūkių tvartuose paprastai būdavo laikomi keli gyvuliai, tvartai sujungiami su daržinėmis.
Ūkinė veikla

Ūkinė veikla - ūkinių operacijų, ūkinių veiksmų, ūkinių įvykių bei reiškinių visuma. Pagal savo pobūdį gali būti vykdomos ūkinės finansinės operacijos, materialinių išteklių valdymo veikla, ūkio valdymo (administraciniai) veikla. Ją vykdo ūkio subjektai. Ūkinė veikla svarbi tiek mikroekonomine, tiek ir makroekonomine prasme, apimant ir analizuojant tiek atskirus (pvz., namų) ūkius, tiek ir ūkio šaką, pošakį ar visą nacionalinį ūkį, jo reiškinius. Ūkinę veiklą reguliuoja įvairios socialinės normos. Teisės srityje visuomeninius santykius nustato ūkinė teisė (verslo teisė).