google/wiki40b huggingface dataset:
Petras Seibutis

Petras Seibutis (1898 m. liepos 16 d. Pakalniškių vienkiemyje, Rokiškio apskr. – 1991 m. sausio 16 d. Troškūnuose, Anykščių r.) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija

Buvo Lietuvos kariuomenės savanoris, dirbo Radviliškio raštinėje. Labai gerais pažymiais baigė J. Naujalio vargonininkų kursus Kaune. Iš pradžių vargonininkavo lenkų bažnyčioje Kaune ir Kazlų Rūdoje, o vėliau – Jūžintuose (Rokiškio r.), Naujasodėje (Rokiškio r.). Apie 25 metus vargonininkavo Tryškiuose (Telšių r.), vadovavo bažnyčios ir šaulių chorams. 1938 dainų šventei Klaipėdoje parengė 29 dalyvių bažnytinį chorą. Pokario metais dvejus metus mokytojavo Tryškių vidurinėje mokykloje. Paskui vargonininkavo Žarėnuose (Telšių r.), Alsėdžiuose (Plungės r.) ir Kamajuose (Rokiškio r.). Paskutinė darbovietė buvo Troškūnai (Anykščių r.), kur vargonininkavo ir vadovavo chorui apie 28 metus. Iš viso P. Seibutis Lietuvos bažnyčiose vargonininkavo ir vadovavo chorams apie 75 metus.
Duktė Irena Seibutytė-Duonelavičienė baigė Kauno J. Gruodžio muzikos mokyklą–technikumą (choro dirigavimo specialybė) ir Šiaulių pedagoginį institutą.
Kelionė per Lietuvą

Apie filmą

Britų menininkas David Ellis pirmą kartą atvyko į Lietuvą 1993 metais, vedamas smalsumo patirti posovietinę kultūrą. Nuo tada jis tęsia savo apsilankymus. David Ellis keliauja per šalį ir fiksuoja dabartinį susitikimą su Lietuva, lygindamas su tuo, ką matė prieš daugelį metų. Herojaus pašnekovai – įvairių miestų gyventojai bei žinomos Lietuvos asmenybės. Į filmą sudėti jo pastebėjimai ir gausi archyvinė medžiaga, apimanti kelionių po Lietuvą dvidešimties pokyčių metų kelio atkarpą.
Juozapas Pacas

Biografija

Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdava“ savininkas. Lietuvos dvaro vėliavininko Jono Kazimiero Paco sūnus. Ignoto ir Mykolo Jono tėvas.
Bresto seimo maršalka 1719 metais. Nuo Bresto vaivadijos buvo Stanislovo Leščinskio elektorius 1733 metais. 1735 metais kartu su Stanislovu Leščinskiu buvo Karaliaučiuje, kur kartu prisijungė prie Dzikovo konfederacijos.
1754 metais buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Tiltas

Pirmieji tiltai

Pirmieji tiltai buvo per upę permesti rąstai ar dideli plokšti akmenys, išdėlioti vandenyje. Šiuo principu remiamasi statant sijinį tiltą, kurį sudaro lygus paklotas, kartais vadinamas tauru (atramu). Jis gali jungti krantus, atstumas tarp kurių siekia iki 300 m. Gembinis tiltas yra sijinio tilto rūšis: abi tilto puses laiko taurai, viduryje tarp jų yra mažas tarpeklis.

Pontoniniai tiltai

Pakloto dalis gali laikyti pontonai – taip padaromas laikinas tiltas.
Tadas Juzumas

Tadas Juzumas (1810 m. liepos 14 d. Rubikai, Sedos valsčius – 1851 m. birželio 14 d. Varniai, palaidotas senosiose Varnių kapinėse) – Lietuvos kunigas, raštijos darbuotojas.

Biografija

Broliai Antanas Juzumas, Vincentas Juzumas. 1832 m. baigė Varnių kunigų seminariją, 1838 m. Dvasinę katalikų akademiją Vilniuje. 1833–1834 m. Sedos parapinės mokyklos mokytojas. 1834 m. įšventintas į kunigus ir paskirtas Ylakių vikaru. Nuo 1843 m. lotynų kalbą dėstė Varnių kunigų seminarijoje.
Steigė parapines mokyklas. Su J. K. Račkauskiu išleido naują maldaknygės „Senas aukso altorius“ leidimą (1848 m., iki 1890 m. išėjo 40 leidimų).
Rumunija Antrajame pasauliniame kare

Rumunijos karalystė į Antrąjį pasaulinį karą įsitraukė 1941 m. birželio 22 d., kai kartu su Vokietija įsiveržė į Sovietų Sąjungą. Rumunijos pajėgos karo pradžioje sudarė 358 100 karių (17,5 divizijos), 60 tankų, 423 lėktuvai.
Rumunų kariai Rytų fronte kovėsi kartu su vokiečiais. 1944 m. kariniai veiksmai persikėlė į Rumuniją, po to šalyje įvyko valstybinis perversmas. Jonas Antonesku ir jo šalininkai buvo areštuoti, į valdžią atėjo jaunasis karalius Mykolas I. Nuo to momento Rumunija ėmė kariauti antihitlerinės koalicijos pusėje. Karui pasibaigus 1947 m. buvo paskelbta Rumunijos Liaudies Respublika.

Užsienio politika. Suartėjimas su Trečiuoju Reichu

Į Pirmajį pasaulinį karą Rumunija įsitraukė 1916 m. vasarą Antantės pusėje, o 1918 m. gegužę su Centrinėmis valstybėmis pasirašė separatinę taiką. Likus dienai iki Vokietijos imperijos kapituliacijos Rumunija vėl paskelbė jai karą ir taip pato viena iš karą laimėjusių valstybių. Prancūzų ir britų politikai palaikė tokį žingsnį, nes laikė Rumuniją gera priedanga nuo komunizmo plitimo Pietryčių Europoje.
1939 m. rugsėjo 1 d. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui Rumunijos karalystė, valdoma karaliaus Karolio II, oficialiai paskelbė neutralitetą. Nepaisant to, greitai besikeičianti situacija Europoje 1940 metais, taip pat vidaus politikos postūmiai pakeitė šią poziciją.
Lašinių skutimo byla

Lašinių skutimo byla – baudžiamoji byla už sukčiavimą 1923–1925 tiekiant kariuomenei lašinius. Procesas vyko 1929 m. spalio 15-26 Kaune.

Byla

Iškelta aštuoniems Lietuvos ūkininkų sąjungos (LŪS) vadovaujantiesiems veikėjams, tarp jų 4 buvusiems Seimo atstovams ir 3 karininkams. Nuo JAV gamybos lašinių nuskutus antspaudus būdavo dedami nauji. LŪS atstovai tvirtino, kad lašiniai tiekiami iš Klaipėdos krašto. Iš JAV importuoti lašiniai Lietuvos kariuomenės intendantūrai būdavo parduodami aukštesnėmis, lietuviškų lašinių kainomis – po 6,5 Lt vietoj 5,7 Lt. Pasisavinta daugiau kaip 215 000 Lt valstybės pinigų. Byla iškelta 1926 m. gegužės 21 d., po Trečiojo Seimo rinkimų. Siekdama susilpninti LŪS, kaip politinio konkurento, įtaką tautininkų vyriausybė bylą atnaujino.
7 kaltinamieji nuteisti nuo 3 mėn. paprasto iki 1 m. ir 3 savaičių sunkiųjų darbų kalėjimo. Jiems priteista padengti dalį valstybei padarytų nuostolių (119 000 Lt). 4 kaltinamieji išteisinti.
Kiaulytės vakcina

Kiaulytės vakcina (angl. Mumps vaccine) – vakcina nuo kiaulytės, licensijuota 1948 m.

Medicininė paskirtis

Kiaulytės vakcinos paprastai saugiai apsaugoti nuo kiaulytės. Skiepijant daugumą gyventojų siekiama sumažinti komplikacijų skaičių populiacijoje. Apskaičiuotasis veiksmingumas paskiepijus 90 % populiacijos siekia 85 %. Ilgalaikei apsaugai reikia skiepyti dviem dozėmis; pradinę dozę rekomenduojama skirti nuo 12 iki 18 mėnesių amžiaus kūdikiams, o antrąją dozę – per laikotarpį nuo 2 iki 6 metų amžiaus. Galima skiepyti imuniteto dar neturinčius asmenis.

Saugumas

Kiaulytės vakcina palyginti saugi, šalutinis poveikis paprastai lengvas. Paskiepijus gali silpnai skaudėti injekcijos vietą, ji gali patinti, galima lengvai karščiuoti. Reikšmingesnis šalutinis poveikis pasireiškia retai. Trūksta įrodymų, kuriais remiantis būtų galima vakciną susieti su tokiomis komplikacijomis, kaip neigiamas neurologinis poveikis. Skiepyti negalima nėščiųjų arba asmenų, kurių nusilpusi imuninė funkcija. Apie sunkų šalutinį poveikį vaikams, kurių motinos buvo paskiepytos šia vakcina nėštumo metu, patikimų dokumentų nėra. Nors vakcina gaminama naudojant viščiukų ląsteles, ją gali vartoti kiaušiniams alergiški asmenys.

Naudojimas

Dauguma išsivysčiusių šalių ir daug besivystančių šalių dažnai įtraukia į savo skiepijimų planus kiaulytės vakcinos derinį su tymų ir vakcinomis, vadinamą MMR vakcina. Yra ir šių trijų vakcinų derinys su vėjaraupių vakcina, vadinamoji MMRV vakcina. 2005 m. 110 šalių buvo skiepijama šia vakcina. Srityse, kuriose paskiepyta daug žmonių, ligos atvejų sumažėjo daugiau nei 90 %. Vienos rūšies skiepams sunaudota maždaug pusė milijardo dozių.

Istorija, visuomenė ir kultūra

Kiaulytės vakcina pirmą kartą registruota 1948 m., tačiau jos veiksmingumo laikotarpis buvo labai trumpas. Pagerintos vakcinos į rinką pateiktos septintajame 20-ojo amžiaus dešimtmetyje. Pirmoji vakcina buvo pagaminta iš išaktyvintų virusų, o vėlesni preparatai – iš gyvų susilpnintų virusų. Ši vakcina įtraukta į Pasaulio sveikatos organizacijos būtinųjų vaistų sąrašą, kurį sudaro svarbiausi pagrindinės sveikatos priežiūros vaistai. 2007 m. rinkoje buvo daug įvairių tipų kiaulytės vakcinų.
Eržvilko gimnazija

Istorija

Caro valdžiai uždraudus lietuviškas mokyklas, 1865 m. Eržvilke įsteigta triklasė rusiška pradžios mokykla. 1895 m. joje buvo penki skyriai. Apylinkėse veikė ir daraktorių mokyklėlės. Atkūrus nepriklausomybę, 1922 m. valsčiaus taryba įsteigė keturklasę progimnaziją. Joje mokėsi apie 70, o pradžios mokykloje apie 100 mokinių. Tačiau 1935 m. progimnazija, motyvuojant nepakankamu mokinių skaičiumi, buvo uždaryta. Mūrinis Eržvilko mokyklos pastatas iškilo 1939 m., pradžios mokykla buvo išplėsta iki šešių skyrių. 1940 m. įsteigta septynmetė mokykla. Vokiečių okupacijos metais atkurta progimnazija, 1944 m. gimnazija, kuri vėliau, kaip ir visos Lietuvos gimnazijos, pavadinta vidurine mokykla. Joje mokėsi per 400 mokinių, pirmasis gimnazijos direktorius – A. Giedraitis. Eržvilko mokyklos mokytojai Antanas Giedraitis, Henrikas Danilevičius, Petras ir Kazys Ruibiai tapo Lydžio rinktinės partizanais, mokykloje veikė pogrindinė organizacija. Jos nariai buvo Stasys Jarmala, Bronislava Jarmalienė, Antanas Jankauskas, Kleopas Greičius ir kt. Jiems talkino mokiniai Antanas ir Petras Balašaičiai, Antanas ir Vytautas Liekiai.
1964 m. ruošiantis 100-mečio jubiliejui, iškilo pirmasis priestatas, o 1979 m. ir antrasis, su bendrabučiu, valgykla ir sporto sale. Mokyklos pastatas renovuotas 2001 m.
2005 m. Eržvilko vidurinėje mokykloje mokėsi 312, Rutkiškių ir Kartupių skyriuose – po dešimt mokinių. Mokykloje buvo septyniolika klasių komplektų, o skyriuose – keturi.
Snow Arena

Snow Arena – uždarų kalnų slidinėjimo trasų kompleksas Druskininkuose. Atidarytas 2011 m. rugpjūčio 26 d.
Kompleksas yra vienas didžiausių visoje Europoje, bendras trasų ilgis – daugiau kaip 1100 m, plotis – iki 50 m, o aukščio skirtumas sudaro 65,65 m. Komplekse taip pat įrengta 150 m ilgio pradedančiųjų trasa bei 640 m lauko trasa, veikianti šaltuoju metų sezonu. Pagrindinė trasa yra padalinta į dvi atskiras dalis – snieglenčių parką ir slidinėjimo trasą.
Sniegas komplekse gaminamas naudojant Powder Star Series technologiją. Vanduo ir oras yra vieninteliai ingredientai naudojami sniego gaminimui, biologinės ar cheminės sudėtinės medžiagos nenaudojamos siekiant išlaikyti sniego natūralumą. Vidaus temperatūra nuolatos palaikoma tarp −2 ir −4 °C (28,4 iki 24,8 °F)
Komplekse naudojami du keltuvai – krėslinis keturvietis bei tempiamas „bugelinis“. Juostinis keltuvas naudojamas pradedančiųjų trasoje. Snow Arena teikia slidinėjimo inventoriaus nuomos paslaugas, komplekse įkurta slidinėjimo mokykla, veikia žiemos sporto įrangos parduotuvė bei 4 restoranai ir 2 barai.
Su miesto centru Areną jungia virš Nemuno nutiestas Lynų kelias.

Garsūs lankytojai

Kompleksą atidarė Lietuvos Respublikos Prezidentė Dalia Grybauskaitė 2011 metų rugpjūčio mėnesį.
Italijos nacionalinės slidinėjimo komandos narės Denise Karbon, Manuela Molgg ir Sabrina Franchini Snow Arenoje ruošėsi Pasaulio čempionato etapui 2013 metų lapkričio mėnesį.
Daniel Olbrychski

Danielis Olbrychskis (lenk. Daniel Olbrychski; g. 1945 m. vasario 27 d., Lovičiuje, Lenkijoje) – Lenkijos aktorius. Jis išgarsėjo vaidmeniu 2010 m. filme „Salt“ ir vaidmenimis daugelyje režisieriaus Andžej Vaidos filmų. Pasirodė daugiau nei 200 filmų.
Veleniškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Zaprutiškiai – 3,1 kmBIRŽAI – 29 km
VABALNINKAS – 3,8 kmRamongaliai – 2,9 kmNatiškiai – 2,9 kmInkūnai – 1,3 kmNarvydiškiai – 3,9 kmTrasykiai – 2,9 kmBedaliai (Kupiškis) – 2,1 km
Kotryna Vinciūtė

Kotryna Vinciūtė (1882 m. sausio 20 d. Čikagoje, IL – 1973 m. gruodžio 1 d. Niujorke – JAV), vargonininkė, pianistė, chorvedė, pedagogė, tapytoja.

Biografija

Iš mažens mėgo muziką ir dailę. Pirma baigė lenkų Nazaretho Akademiją, kuri 1903 įsikūrė Kenoshoje, WI. Iki 1910 vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Petro lietuvių parapijoje Kenoshoje. Su choru rengė koncertus, statė operetes ir kitus scenos veikalus. 1910 grįžusi į Chicagą, pradėjo mokytis skambinti fortepijonu Holy Family Academy, o vargonavimą studijavo pas prof. J. Singerbergsą, St. Francis, WI. Bažnytinę muziką ir chorvedybą studijavo pas prof. Ray Flashą Kenoshoje ir Chantmusic pas prof. MeSrath Niujorke. 1915 baigė The American Conservatory of Music ir įgijo fortepijono mokytojos diplomą. Dar studijavo grigališkąjį giedojimą Immaculate Conception, Cathedral Hall, Syracuse, NY. 1937 baigė Institute of Photograph Coloring Course Niujorke. Taip pat studijavo tapybą Arts Institute.
Šalia visų studijų, K. Vinciūtė aktyviai dalyvavo lietuvių muzikiniame gyvenime. 1917 pradėjo vargonininkauti Šv. Juozapo lietuvių parapijoje Binghamtone, NY. Čia suorganizavo didelį chorą, rengė koncertus, vaidinimus, statė operetes. Taip pat vadovavo dideliam vaikų chorui, kuris pamaldų metu giedojo bažnyčioje. Vėliau vargonininkavo Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Uticoje, NY, ir vadovavo chorui. Dirbo Art Studio (foto studija) Syracuse. 1946 įstojo į ALRK Vargonininkų sąjungos skyrių, o nuo 1948 buvo Centro sąjungos narė. Rūpinosi lietuvių kompozitorių kūrinių leidyba – savo lėšomis išleido L. Šimučio ir J. Žilevičiaus chorinių dainų, rėmė žurnalo „Muzikos žinios" leidybą, buvo Muzikos komisijos pirmininkė, aukojo pinigus dainų švenčių ir kitos kultūrinės veiklos barams plėtoti. Didelį savo natų rinkinį padovanojo Lietuvių Muzikologijos archyvui ir Vargonininkų sąjungai.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Anne-Marie David

Anne-Marie David (g. 1952 m. gegužės 23 d.) – prancūzų dainininkė. 1973 m. su daina „Tu te reconnaîtras“ ji atstovavo Liuksemburgui Eurovizijos dainų konkurse ir užėmė pirmąją vietą. 1979 m. Anne-Marrie David dar kartą dalyvauja šiame konkurse. Šį kartą ji atstovauja Prancūzijai. Daina „Je suis l'enfant soleil“ užima trečiąją vietą. Nugalėtojais tampa Izraelio atstovai Gali Atari ir Milk and Honey su daina „Hallelujah“.
Elidė

Geografija

Elidė buvo derlingų lygumų sritis Peloponeso vakaruose, prisiglaudusi prie Jonijos jūros. Iš rytų ją užarė Arkadijos aukštumos. Pietinėje pakrantėje ji siekėsi su Mesenija, o šiaurinėje – su Achaja.
Graikai išskyrė tris Elidės subregionus. Šiauriausia dalis buvo Žemutinė Elidė (Elis Coele), kurioje buvo didžiausias regiono miestas – Elisė, drėkinamas Penėjaus upės. Ji garsėjo gyvulininkyste, ypač arkliais. Piečiau buvo Pisatis, kuriame buvo 8 didesni miestai, tarp kurių – vienas svarbiausių regiono miestų – Olimpija. Piečiausia Elidės dalis – Trifilija – prasidėjo nuo Alfėjaus upės šiaurėje, ir pietuose ribojosi per nedos upę su Mesenija.
Vytautas Morkūnas

Biografija

1964 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1973 m. technikos mokslų kandidatas.
Nuo 1964 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto Vandens ūkio instituto (1950–1955 m. Lietuvos mokslų akademijos Melioracijos institutas, 1956–1990 m. Lietuvos hidrotechnikos ir melioracijos mokslo tyrimų institutai, 1995–2001 m. Lietuvos vandens ūkio institutas) mokslo darbuotojas, 1972–1988 m. Informacijos ir propagandos skyriaus vedėjas, nuo 1989 m. direktoriaus pavaduotojas.
Mokslinių tyrimų sritis – žemės ūkio melioracija ir aplinkosauga. Paskelbė 65 mokslinius straipsnius.
Turėjo žmoną Albiną. Dabar gyvi du sūnūs – Gintautas bei Vytautas ir trys anūkai – Gediminas (g. 1997), Kristupas (g. 2003) bei Bernardas (g. 2004).
Mirė Kauno Klinikose. Palaidotas Tolminkiemio (Panevėžio raj.) kapinėse.
Šv. Elenos, Dangun Žengimo ir Tristano da Kunjos salos

Istorija

Salas 1502–1504 m. atrado portugalai. Britai oficialiai salose įsitvirtino 1659 m., jos buvo Rytų Indijos kompanijos administracijoje. Šv. Elenos sala 1834 m. paskelbta Britų Karūnos kolonija, o Tristanas da Kunja buvo Kapo kolonijos Afrikoje valda. 1922 m. Dangun Žengimo sala tapo Šv. Elenos valdos dalimi, o 1938 m. prie jos prijungtos Tristano da Kunjos salos.
2009 m. buvo priimta nauja konstitucija, pagal kurią visos trys dalys tapo lygiavertėmis ir autonomiškomis užjūrio teritorijos dalimis. Jos dabar turi atskiras tarybas, atskirus administratorius, skiriamus Šv. Elenos gubernatoriaus, taip pat atskiras vėliavas, ISO kodus.
Abramas Damskis

Biografija

Gimė 1906 m. Kaune. 1929 m. Maskvoje baigė medžio ir metalo apdirbimo studijas. 1939-1941 m. dalyvavo Tarybų rūmų statybose. Dalyvavo II pasauliniame kare. 1943-1949 m. dirbo Maskvos metro statybose, buvo atsakingas už Taganskajos ir Oktiabrskojės metro stotelių interjero įrengimą. Parašė nemažai mokslinių straipsnių apie dirbtinę šviesą ir spalvas pastatų interjere. Dalyvavo įvairių valstybinių įstaigų, gamyklų, švietimo įstaigų apšvietimo instaliacijos darbuose. Mirė 1988 m. Maskvoje.
Triple H

Biografija

Paul Michael Levesque imtynininko karjerą pradėjo anksti, 1992 m. kovo mėn., kai buvo sulaukęs 23 metų. Treniravosi Killer Kowallski Pro-Wrestling mokykloje, o 1992 metais debiutavo IWF organizacijoje turėdamas pseudonimą „Terra Ryzing“ bei laimėjo savo pirmąjį Heavy-weight diržą. Keletą metų kovėsi WCW lygoje, buvo žinomas pseudonimu „Jean-Paul Levesque“.
1995 m. debiutavo WWF Monday Night RAW imtynėse ir pasirašė kontraktą su WWE federacija. Pasikeitė savo pseudonimą į „Hunter Hearst Hemsley“. Vėliau šią pravardę sutrumpino į „Triple H“.
Triple H yra tapęs Royal Rumble 2002 bei King of the ring 1997 nugalėtoju, 14 kartų pasaulio, 5 kartus Intercontinental ir 1 kartą Tag Team čempionu.
2003 m. vedė Stephanie McMahon, turi tris dukras.
HHH yra ne tik WWE kovotojas, bet ir vienas iš kultūrizmo varžybų Mister Olimpia organizatorių
Hunter Hearst Hemmsley taip pat pasižymėjo aktorystės srityje: 2004 m. vaidino filme „The Blade Trinity“ su Wesley Snipes, taip pat 2011 metais filme "The Chaperone".Mėgstamiausia muzikos grupė – „Motorhead“, daina – „The Game“ arba „The King Of Kings“.
Bohajaus įlanka

Bohajaus įlanka arba Bohaivanas (kin. 渤海, pinyin: Bó Hǎi) – Geltonosios jūros įlanka, giliai įsiterpusi į šiaurės rytų Kinijos krantus. Apima ~78 tūkst. km² teritoriją. Įlankos ilgis 280 km, gylis siekia 40 m. Nuo Geltonosios jūros įlanka atskirta Liaodongo ir Šandongo pusiasaliais, jungiasi Bohajaus sąsiauriu. Kranto linija vingiuota, yra 3 didesnės įlankos – Laidžau, Liaodongo ir Bohajaus užutėkis. Pakrantės žiemą užšąla. Į Bohajaus įlanką įteka Huanghė ir Haihė. Jūros potvyniai vyksta kas pusė paros, jų aukštis iki 3,4 m.
Bohajaus įlanka labai intensyviai laivuojama, šelfe išgaunama nafta. Svarbiausi uostai: Tangšanas, Tiandzinas, Ingkou, Činhuangdao, Longkou, Huanghua.
Espontonas

Espontonas – europinė ietis plačia geležte, su skersiniu tarp geležtės ir movos. Dažniausiai naudota kaip paradinis ginklas.
Pradžioje skersinis turėjo būti naudojamas kirčiams blokuoti.

Rusijos armijos karininkų espontonai

Rusijos armijoje buvo naudojami vadinami karininkiški espontonai. Tai buvo 215 cm ilgio ir 1,2 kg sveriančios ietys, kurio antgalių ilgis buvo 37 cm, pagrindinės geležtės plotis – 8 cm. Ginkluotėje buvo iki 1807 m.
Islamiškasis Afganistano Emyratas

Istorija

Talibanas ir jo valdžia iškilo postsovietinio Afganistano chaose. Susiformavo kaip islamiškojo fundamentalizmo politinis-religinis judėjimas, kurio aktyvistai buvo studentai iš Helmando ir Kandaharo provincijų, daugiausiai vietiniai puštūnai. Kodeksas, kurio Talibanas griežtai laikėsi ir valdydamas Afganistaną, rėmėsi puštūnvalio genties kodeksu su Deobandi islamo mokymu.
Plėsdamiesi aplinkui Kandaharą 1996 m. Talibanas galop užėmė sostinę Kabulą. Iki 2000 m. režimas valdė ~90% šalies teritorijos. Talibano teisinė sistema buvo paremta griežta musulmoniškos šariato teisės interpretacija. Šalyje glaudėsi Al-Qaeda teroristinis tinklas su jo lyderiu Osama bin Laden, dėl to režimas netruko įgauti mudžahedinų rėmėjų reputacijos.

Vidaus politika

Per penkis islamiškojo emyrato egzistavimo metus dauguma šalies gyventojų patyrė didelius žmogaus teisių suvaržymus. Radikaliai buvo apribotos moterų teisės – joms uždrausta dirbti, mergaitėms – lankyti mokyklą, įgyti išsilavinimą. Dėl žmogaus teisių aktyvistų vertinimu mizoginiškos politikos Talibano režimas vadintas Lyties apartheidu. Nepaklususieji būdavo griežtai baudžiami. Vagims būdavo nupjaunama plaštaka ar pėda, dažnai buvo taikomos mirties bausmės. Talibanas aktyviai kovojo ir prieš narkotikų transportavimą – 2001 m. ženkliai sumažinta opiumo produkcija.
Talibanas 2001 m. įvedė mirties bausmę už perėjimą iš islamo į kitą tikėjimą, kuri tebegalioja ir dabartiniame Afganistane. Tais pačiais metais valdžia susprogdino įtrauktas į UNESCO paveldo sąrašą Bamijano Budas.
Dėl musulmonų šiitų mažumos persekiojimo Afganistanas buvo užsitraukęs Irano nemalonę – šis ėmė remti prieš talibus kovojanti Šiaurės aljansą. Dar labiau šalių santykiai pablogėjo talibams užgrobus Irano konsulatą Mazari Šarife ir išžudžius jame dirbusius diplomatus. 2001 m. į Talibano Afanistaną įsiveržus JT Saugumo tarybos ir JAV pajėgoms Iranas buvo planavęs pradėti karą prieš Afganistaną.

Užsienio politika

Talibano užsienio politika buvo itin izoliuota, nes tik Pakistanas, Saudo Arabija ir Jungtiniai Arabų Emyratai buvo pripažinę talibų vyriausybę. JTO režimą pripažinti atsisakė. Nepaisant to, Turkmėnistano vadovai ne kartą turėjo oficialius susitikimus ir nutarimus su Talibano vyriausybės ministrais.
Viena iš priežasčių, kodėl atsisakyta pripažinti vyriausybę, buvo Talibano nepagarba tarptautinei teisei, kurią režimas parodė paimdami valdžią. Pavyzdžiui, vienas iš pirmųjų islamiškojo emyrato poelgių buvo buvusio Afganistano prezidento Mohamedo Nadžibulaho nužudymas. Dar prieš talibams užimant sostinę, buvo pasiųstos pajėgos žiauriai nužudyti buvusį šalies vadovą, jo kūną dviem dienos paliekant kaboti ant miesto žibinto priešais prezidento rūmus. Taip pat griežtos kritikos vyriausybė sulaukė po Irano diplomatų išžudymo 1998 m.
Bluberis (filmas)

Turinys

Jaunystėje Maikas Bluberis su tėvais atvyko į Palomito miestelį, kur augo auklėjamas savo dėdės. Kartą jis nutarė apsilankyti viešuosiuose namuose ir čia įsimylėjo merginą vardu Kateri. Deja, dėl šios jam teko susigrumti su žinomu banditu Blauntu. Mergina žuvo, o sužeistas Maikas buvo priverstas sprukti. Netrukus jaunuolį surado indėnai, kurie pasiėmė jį pas save, naudodami šamaniškas apeigas išgydė ir vėliau užaugino.
Grįžęs į Palomitą, Maikas tapo jo šerifu, kovojo su nusikaltėliais ir stengėsi žiūrėti, kad niekas nedrumstų netoliese gyvenančių indėnų ramybės. Vis dėlto praeitis netruko sugrįžti, kai miestelio apylinkėse vėl pasirodė Volesas Blauntas ir jo gauja, ieškantys labio pagal seną žemėlapį...
Intarpas

Intarpas – į žodžio šaknį įsiterpęs afiksas. Kaip ir kitose indoeuropiečių kalbose, lietuvių kalboje intarpas būna nosinis: krito – krinta, smuko – smunka, tiko – tinka, tapo – tampa. Intarpas gali pereiti ir į žodžių darinius.
Intarpai dažni austronezinėse kalbose, khmerų, arabų kalbose. Pavyzdžiui, khmerų leun – greitas, lbeun – greitis.
Bagaslaviškio Igno Šeiniaus pagrindinė mokykla

Istorija

Pirmoji parapijinė mokykla Bagaslaviškyje įkurta 1906 m. klebonijoje. Vėliau buvo pastatyta medinė mokykla, kuriai 1931 m. sudegus, vaikai vėl buvo mokomi klebonijoje. Pirmoji mokytoja buvo Anastazija Penda. Mokiniai buvo mokomi tik skaityti ir rašyti, mokymas vyko tik rusų kalba. 1915-1918 m. mokykloje buvo keturios klasės ir mokiniai mokomi ne tik rusų, bet ir lietuvių kalba. Nuo 1915 m. mokykloje buvo dėstoma tikyba. Per savaitę du kartus iš Gelvonų atvažiuodavo popas, o lietuvių mokinius katekizmo mokydavo Bagaslaviškio kunigai. 1919-1920 m. lenkų ir vokiečių okupacijos metu mokykla neveikė.
1921 m. vėl atidaryta pradinė mokykla. Dėstoma lietuvių ir rusų kalbomis. Pradinėje mokykloje dirbo mokytojai Strazdienė, Tėrilienė, J. Daračiūnas, M. Jakučiūnas.1949/1950 m. mokykloje mokėsi 116 mokinių. 1951/1952 m. -104 mokiniai. 1952 m. Bagaslaviškyje įsteigta septynmetė mokykla. Pirmuoju mokyklos direktoriumi buvo Stasys Pulkauninkas. Tais metais mokykloje mokėsi 122 mokiniai, o kitais jau 155. Mokykloje dirbo 8 mokytojai. 1957/1958 m. mokykloje mokėsi 188 mokiniai. 1958 m. mokykla performuota į vidurinę, mokykloje dirbo 14 mokytojų. 1960 m. išleista pirmoji 20 abiturientų laida.
Lilija Kudirkienė (1947)

Biografija

Kauno Jurgio Dopkevičiaus vidurinės mokyklos mokytoja.
Lietuvos tautodailininkų sąjungos (LTS) narė nuo 1996 m. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos (LTKA) narė nuo 2007 m. Parodose ir kūrybiniuose seminaruose dalyvauja nuo 1996 m. Jos kūrinių yra įsigijęs Lietuvos dailės muziejus.