google/wiki40b huggingface dataset:
Antanas Brundza

Biografija

Mokėsi Marijampolės apskrities mokykloje. 1862 m. baigė Seinų kunigų seminariją. Varniuose vyskupas Motiejus Valančius įšventino kunigu, paskyrė Berznyko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčios vikaru. Po kiek laiko perkeltas į Adamonis, o vėliau į Keturvalakius. Rėmė 1863 m. sukilėlius, dėl to 1864 m. pr. pabėgo į Prūsiją, gyveno Tilžėje. 1867 m. paskirtas Ropkojų filijos (prie Pagėgių) filialistu. Čia gyveno ir dalis M. Valančiaus sutelktos pirmosios knygnešių draugijos narių. Nuo 1867 m. su pagalbininkais rūpinosi M. Valančiaus rankraščių gabenimu į Mažąją Lietuvą ir išspausdintų knygų platinimu bei persiuntimu į Kauno guberniją. 1870 m. Vokietijos žandarų suimtas ir perduotas Rusijos Policijai. Jį, kaip ir 1863 m. sukilėlius, kvotė Vilniaus politinių bylų tardymo komisija. 1871 m. ištremtas į Mezenę (Archangelsko gubernija), 1877 m. – į Temnikovą (Tambovo gubernija). 1882 m. paleistas be teisės grįžti į Lenkijos karalystę ir Šiaurės vakarų kraštą; gyveno Kronštate. Jo pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje Kaune.
Rasa Norinkevičiūtė

Biografija

1985 m. baigė Jonavos 1-ąją vidurinę mokyklą. Mokėsi Jonavos sporto mokykloje. Treneris Richardas Banaitis. Dalyvavo Europos ir Europos Sąjungos Moterų šachmatų čempionatuose.
Likomos sala

Likomos sala (angl. Likoma Island) – sala Malavio ežere, 7 km nuo Mozambiko krantų, priklauso Malaviui (Šiaurės regionui). Greta yra mažesnė Čizumulu sala. Šiedvi salos yra Mozambiko teritoriniuose vandenyse, todėl iš esmės yra eksklavai. Plotas – 14 km².
Sala kalnuota, apaugusi daugiausia pievomis ir baobabų giraitėmis, esti pelkių, smėlio paplūdimių. Veisiasi paukščiai, driežai, kartais pasirodo krokodilai.
Likomoje gyvena ~9000 žmonių. Svarbiausias miestas – Likoma, žymus savo katedra. Dauguma gyventojų njandžai (60 %) ir tongai (25 %). Verčiamasi žvejyba, ryžių ir kasavos auginimu.
Saloje grįstų kelių nėra, tėra kelios transporto priemonės. Elektra tiekiama generatoriumi. Yra nedidelis lėktuvų tūpimo takas, į kurį skrenda lėktuvai iš Lilongvės, Likomą aplanko garlaivis „MV Ilala“. Vietiniai gyventojai plaukioja dou valtimis.
Prieš visas taisykles

Siužetas

Žvalgybininkus domina banke esanti saugojimo kamera 69, banditus – kompromatas saugomas 96 kameroje, o plėšiką sudomina žavi banko darbuotoja. Žvalgyba sprendžia savas užduotis, policija bando tartis su plėšiku, o sutrikęs plėšikas net nesugeba suformuluoti savo reikalavimų, bet visi susėda prie šventinio stalo ir išsikalba. Galų gale pasirodo ir banditai, kurie nori 96-osios kameros turinio.
Kalno Grikštų kapinynas

Kapinynas

Įrengtas kalvelėje, apaugusioje spygliuočių mišku, Kalno Grikštų senovės gyvenvietės šiaurinėje dalyje.
1993 m. įrašytas į naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąrašą (IP2469A), 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A466), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A466P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu.
Teritorijos plotas – 0,4 ha.

Tyrimai

1988 m. išaiškino, 1989 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis, 1992 m. žvalgė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (vadovas Vilnius Morkūnas).
1989 m. ištirtas 30 m² plotas, rasti 4 griautiniai kapai su akmenų vainikais.
Mirusiems laidoti buvo kasamos 23–55 cm gylio, 2,1–2,2 m ilgio ir 1,0–1,1 m pločio duobės, pailgos šiaurės – pietų ir šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi. Aplinkui duobę iš vidutinio ir stambaus dydžio akmenų sukrauti ovalo pavidalo vainikai, kurie jungiasi tarpusavyje. Laidojimo metu virš jų buvo supilti žemių sampilai, kurie laikui bėgant suplokštėjo, o kapų gylis siekia 63–110 cm.
Kapų inventorius labai menkas, tik viename moters kape rasta įkapių. Mirusioji gulėjo galva į pietus. Galvūgalyje rastas lipdytas molio puodelis ir smiltainio akmens verpstukas, o galvos srityje gulėjo geležinis smeigtukas galvos apdangalui susegti. Krūtinę puošė šešių gintaro karolių ir kelių žalvario įvijų vėrinys.
Kapų užpilduose aptikti degėsiai ir anglys liudija, kad laidojimo metu buvo atliekamos apeigos su ugnimi.
Kapinynas datuojamas V–VI a.
Radinius saugo Kretingos muziejus.
Fotokulkosvaidis

Fotokulkosvaidis (rus. фотопулемёт, фотокинопулемёт; angl. gun camera; vok. Schießkamera) – mažagabaritis automatinis fotoaparatas ar kino kamera, montuojamas koviniuose ar mokomuosiuose lėktuvuose objektyviam šaudymo kulkosvaidžiais ar patrankomis taiklumo įvertinimui. Lėktuvų fotokulkosvaidžiai paprastai valdomi sinchroniškai su patrankomis bei kulkosvaidžiais. Labiau šiuolaikiniuose orlaiviuose vietoje juostelinių fotokulkosvaidžių naudojamos vaizdo kameros, įrašinėjančios vaizdo kasetėse ar skaitmeniniuose atminties įrenginiuose.
Fotokulkosvaidžiai pirmą kartą paminėti Pirmojo pasaulinio karo laikais, tada juos naudojo oro šaulių apmokymui. Treniruotėms fotokulkosvaidžius įrengdavo vietoj aviacinių kulkosvaidžių bombonešių gynybiniuose taškuose arba naikintuvuose tvirtindavo po fiuzeliažu ar po sparnais ant pakabų. Tik vėliau imta integruotai montuoti fotokulkosvaidžius lėktuvų viduje. Šaulių mokymui skirti fotokulkosvaidžiai dažnai savo gabaritais, išvaizda bei tvirtinimo mazgais atitikdavo realius kulkosvaidžius. Pvz., britų fotokulkosvaidis Thorton-Pickard MK.III-H atrodė kaip Liuiso kulkosvaidis. Spėjama, kad dėl tokių fotokulkosvaidžių panašumo į realius kulkosvaidžius jie ir buvo pavadinti fotokulkosvaudžiais.
Fotokulkosvaidžiai plačiai paplito Antrojo pasaulinio karo metais, tada fotokulkosvaidžius įrengdavo naikintuvuose, bombonešiuose, šturmuotuvuose, mokomuosiuose lėktuvuose. Fotokulkosvaidžių fiksuoti vaizdai būdavo naudojami kaip įrodymas, kad pilotas ar oro šaulys pataikė į priešininko lėktuvą ir šis buvo numuštas. Ši metodika buvo plačiai naudojama liuftvafėje, JAV ir britų karinėse oro pajėgose. DVRA Karinėse oro pajėgose fotokulkosvaidžiai buvo naudojami rečiau, nors jų nauda apmokant ir oro mūšiuose buvo puikiai žinoma. Fotokulkosvaidžių kadrus dažnai naudojo karinėse kino kronikose. Pirma filmuota 20 sekundžių trukmės seka, kaip vokiečių lėktuvas 1941 m. birželio 22 d. 5 val. 20 min. atakuoja tarybinį naikintuvą I-153, saugoma Britų muziejaus Londone kolekcijoje.
Tarybinė aviacija dažniausiai naudojo fotokulkosvaidį PAU-22 (rus. ПАУ-22), o vokiečių – EK 16. Tarybinis fotokulkosvaidis SLP (rus. СЛП), gamintas XX a. 4-tą dešimtmetį Leningrado gamykloje GOMZ, naudojo 35 mm kino juostą ir galėjo nufilmuoti iki 200 kadrų, kurių formatas buvo 23,75×24 mm su sparta 10…17 kadrų/sek. Mechanizmas buvo elektrinis. Nuimamas objektyvas – Industar-7 su židinio nuotoliu 104,3 mm ir šviesine galia 1:3,5. Naudojant papildomą objektyvą buvo galima ant kiekvieno kadro užfilmuoti įstatytojo sekundmačio ciferblato vaizdą. Mechanizmas buvo apšildomas elektra.
Rygos valstybinė pirmoji gimnazija

Rygos valstybinė 1-oji gimnazija (latv. Rīgas Valsts 1. ģimnāzija) - seniausia mokykla Baltijos valstybėse, kurioje organizuojamas vidurinis mokslas (7-12 klasės). Mokykla veikia Rygoje, Latvijos sostinėje.
Mokykla įkurta 1211 m. Šiuo metu gimnazijos specializacija - gamtos mokslai, matematika ir informatika.
Sudivojus Valimantaitis

Biografija

Pirmąkart minimas 1431 m. Čartorisko sutartyje.
Tėvas – Valmantas. Broliai – Rumbaudas, Kęsgaila, Jaunius, Šedbaras, Gudigirdas.

Šeima

Žmonos vardas ir kilmė nežinomi. Sūnus – Stanislovas (Stankus). Duktė (vardas nežinomas) – Jono Vėževičiaus žmona.
Kaip ir kiti Valmantaičiai, save vadino Deltuvos tėvoniu.
Vytautas Petras Knašys

Biografija

1945–1947 m. mokėsi Radviliškio vidurinėje mokykloje, 1947–1952 m. Garliavos vidurinėje mokykloje, 1952–1956 m. Aukštosios Fredos sodininkystės-daržininkystės technikume. 1956–1961 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, mokslinis agronomas.
1961–1965 m. Vytėnų sodininkystės-daržininkystės bandymų stoties eksperimentinio ūkio, 1965–1967 m. Samališkės bandymų stoties, 1967–1989 m. jos bazėje įkurto Žemdirbystės instituto Vėžaičių filialo direktorius. 1971 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.  1979 m. vyr. mokslinis bendradarbis. 1989–1990 m. LSSR žemės ūkio ministras. 
1990–1991 m. Kazimiros Prunskienės Vyriausybėje – LR žemės ūkio ministras.  1991–1996 m. įvairių ministerijos padalinių vadovas, žemės ūkio bendrovės direktorius, laikraščio „Valstiečių laikraštis“ ir Lietuvos radijo apžvalgininkas. 1996–2000 m. LR Seimo narys.  1996–1998 m. Gedimino Vagnoriaus Vyriausybėje – LR žemės ir miškų ūkio ministras.  1998 m. skirta valstybinė pensija.  Vėliau VšĮ „Kaimo verslo projektai“ valdybos pirmininkas.
1961–1990 m. SSKP narys, nuo 1989 m. LKP CK narys. Nuo 1996 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. Trakėnų žirgų asociacijos prezidentas. 2005 m. VIII pasaulio krepšinio veteranų pirmenybių bronzos medalio laimėtojas.
Yra parašęs apie 100 mokslinių straipsnių, brošiūrų ir knygų.
Žmona Dalia, vaikai Valdas, Rasa, Milda.
Didysis Lešano Buda

Statulos statybos

Buda Emei uolose buvo pradėtas kaldinti 713 m., vadovaujant Kinijos vienuoliui Haitongui. Buvo tikimasi, kad Buda nuramins sūkuringus upės vandenis, kurie daugelį metų kėlė grėsmę žvejybiniams laivams. Laivai dužo vienas po kito, o Kinijos žmonėms beliko stebėti ir baisėtis nesutramdoma stichija. Haitongas tuo metu jau žinojo, ką daryti. Kurį laiką jis keliavo Mindziango upe, skleisdamas budizmo idėjas ir kviesdamas prie projekto prisidėti tiek vienuolius, tiek paprastus žmones. Iki šiol netyla kalbos apie tai, koks pamaldus ir atsidavęs savo sumanymui buvo Haitongas. Po kelionės grįžusį su paaukotais pinigais vienuolį, teigiama, pasitiko vietos valdininkas, bet Haitongas nesutiko atiduoti statyboms skirtų pinigų, pareiškęs, kad greičiau išsipjaus sau akis, nei atsisakys bent vieno skatiko. Valdininkui paliepus tai padaryti jo akivaizdoje, Haitongas savo valia neteko vienos akies. Teigiama, kad toks jo poelgis įkvėpė visus, kurie dirbo prie Budos skulptūros – darbai vyko greitai ir sklandžiai. Iš pradžių meistrai nukaldino mažą Budos statulos maketą, o Haitongas dar kurį laiką keliavo upės šlaitais, ieškodamas tinkamiausios vietos. Statybų procesas buvo brangus ir sudėtingas: milžiniški uolos akmenys vienas po kito krisdavo į žemę sugriaudėjus griaustiniui. Tik praėjus septynioms dešimtims metų po Haitongo mirties, kai Lešano projektas buvo sustojęs, tuometinė karinė regiono valdžia jiedushi nusprendė paremti likusius darbus – statybos, dirbant vienuolio mokiniams, buvo baigtos 803-iaisiais. Tangų dinastijos laikais Kinijos žmonės itin garbino Maitrėją, tikėdami, kad tai – šviesios ateities simbolis. Pastačius skulptūrą paaiškėjo, kad Mindziangas šioje vietoje išties nurimo: darbų metu daugybė stataus šlaito akmenų nusėdo upės vandenyje, o tai pakeitė jos tėkmę. Ji nuo to laiko tapo palanki ir saugi praplaukiantiems laivams. Nors didesnių sukrėtimų gigantiškoji Lešano skulptūra nepatyrė, ją gerokai paveikė klimato kaita. Didysis Kinijos Buda kaip ir daugelis kitų šio regiono gamtinio ir kultūrinio paveldo objektų laikui bėgant nyksta dėl erozijos, oro užterštumo ir turistų daromos žalos.
Iki XVII a. statulą nuo blogo oro saugojo medinė Didžiojo atvaizdo šventykla. Vėliau pastatas sudegė, ir nuo tada Buda Maitrėjas sėdi po atviru dangumi. Statulos kairėje ir dešinėje, ant aplinkinių uolų plokštumų išraižyta dešimtys žmonių mokytojų – bodhisatvų – atvaizdų. Uola, ant kurios nukalta statula, sudaro nišą. Todėl stovint šalia beveik neįmanoma pamatyti visos Budos figūros.
Nadiya

Nadiya (pranc. Nâdiya, tikras vardas Nadia Zighem; g. 1973 m. birželio 19 d.) – prancūzų pop dainininkė, buvusi Prancūzijos lengvosios atletikos čempionė 800 m bėgime (1989).
Gimė 6 vaikus turinčioje, iš Alžyro kilusioje šeimoje. Jos singlas „Parle-Moi“ (Pasakyk man), vos pasirodęs, užimė pirmas vietas Prancūzijos ir Šveicarijos reitingų lentelėse. Tai stiprus gatvių lyrikos lydinys su šeimos temomis. Instrumentinė dalis pateikia naujovišką elektroninį garsą.
2006 m. vasarį Nadiya sugrįžo su singlu „Tous ces mots“ (Visi šie žodžiai). Po šios dainos sekmės ji išleido trečiąjį savo albumą „Nâdiya“. Šiame albume taip pat šiek tiek juntama roko įtaka, palyginus su dviem ankstesniais atlikėjos albumais. Praejus dviem savaitėms po albumo pristatymo pasirodė antrasis hitas „Roc“. Pastarojo vaizdo klipe Nadiya pasirodo didžiuliame stadione. Galiausiai tų pačių metų spalio 31 d. pasirodė trečiasis hitas iš albumo – „Amies ennemies“ (Draugai priešai)
Aung San Suu Kyi

Kritika

Su Dži, garsėjusi susikurtu žmogaus teisių gynėjos įvaizdžiu, sulaukė aršios kritikos dėl atsisakymo padėti šalyje persekiojamai rohinjų tautai, o 2017 m. – netgi raginimų atšaukti Nobelio taikos premiją. Būdama faktine šalies lydere, Su Dži nedarė nieko, kad užkirstų kelią rohinjų krizei, ypač po 2017 m. rugpjūčio 25 d. vykusio konflikto su Rohinjų išvadavimo armija. Ši problema buvo įvardijama kaip viena didžiausių pabėgėlių krizių ir etninio valymo atvejų po II pasaulinio karo.
Michailas Artamonovas

Biografija

1924 m. baigė Leningrado universitetą. Nuo 1935 m. Leningrado universiteto profesorius, 1941 m. istorijos mokslų daktaras. 1951–1964 m. Ermitažo direktorius.

Mokslinė veikla

Dono žemupyje, Ukrainoje, Šiaurės Kaukaze ištyrė daug bronzos ir geležies amžių archeologinių paminklų. Tyrimų pagrindinė kryptis – skitų ir chazarų archeologija bei istorija, t. p. tyrė ankstyvąsias slavų archeologines kultūras.
Okainiai

Istorija

Okainiai rašytiniuose šaltiniuose minimi jau 1585 m. XVIII a. Okainiai turėjo karališkojo kaimo statusą. 1738 m. Okainiuose buvo 11 kiemų, 1826 m. 22 kiemai sudegė. 1771 m. Okainius įsigijo Mykolas Končius. XIX a. kaimas stovėjo Ukmergės apskrities Pagirių valsčiuje, šalia Kauno ir Panevėžio apskričių riba.
1950–1963 m. buvo Okainių apylinkės centras. Tarybiniais metais buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Čekijos himnas

Vertimas

Kur namai mano, kur namai mano?

Vanduo riaumoja virš pievų,

Pušys šnabžda virš uolų,

Sode žiedai spindi,

Rojus žemėje džiugina akis!

Tai nuostabi žemė,

Čekų žemė, namai mano,

Čekų žemė, namai mano!
Kalvarijos Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia

Istorija

Triobiuose (taip tada vadinosi Kalvarija) 1705 m. pastatyta bažnyčia (rūpinosi kunigas Jonas Sabaliauskas). Ją pastatydino Mykolas Juozapas Sapiega. 1708 m. miestelyje skirti 4 sklypai: mokytojui, mokyklai, prieglaudai ir vargonininkui. Vėliau klebonijai išlaikyti paskirti 3 valakai žemės. Parapijos reikalams 1721 m. atiduotas Menkupių kaimas. 1728 m. įkurta parapija. Apie 1770 m. kunigas Petras Vimboras bažnyčią pailgino – pristatė 2 bokštus ir prieangį. XVIII a. pab. – XIX a. antrojoje pusėje veikė parapinė mokykla. 1818 m. audra apgriovė bažnyčią.
1838–1840 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1843 m. konsekravo vyskupas Povilas Strašinskis. Iš senosios bažnyčios medžiagos 1838 m. pastatyta klebonija. 1902 m. bažnyčia paplatinta, pristatytos šoninės navos, bokštai. Nuo 1906 m. kas antrą sekmadienį bažnyčioje pradėta giedoti lietuviškai. Lenkiškai kalbantys miestelėnai nuolat trukdė, kėlė riaušes, nuo 1907 m. liovėsi. 1906 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius. 1907 m. įkurta biblioteka-skaitykla. 1908 m. pradžioje įsteigta „Žiburio“ pradžios mokykla. Žiburiečiai Kalvarijoje rengdavo viešus lietuviškus vakarus su vaidinimais. Po Pirmojo pasaulinio karo bažnyčia suremontuota.
1935–1942 m. klebonavęs dekanas Mykolas Krupavičius (1885–1970; visuomenės veikėjas) atnaujino bažnyčią, pastatė suolų, sumūrijo prieglaudą. Nacių valdžia M. Krupavičių už mėginimą užtarti žydus 1942 m. ištrėmė į Tilžę. 1944 m. apgadintos bažnyčios sienos, sulaužyta lubų arka. Klebonas Stanislovas Račkauskas (1908–1982; palaidotas šventoriuje) bažnyčią 1948 m. suremontavo, išdažė, o iki 1959 m. išlygino sienas.

Architektūra

Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano, dvibokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora tinkuoto mūro.sena
Elektromagnetinė spinduliuotė

Elektromagnetinė spinduliuotė fizikoje reiškia elektromagnetinio lauko bangas (ar jų kvantus, fotonus), spinduliuojančias erdvėje ir nešančią elektromagnetinę spinduliavimo energiją. Pagal klasikinį apibrėžimą, elektromagnetinę spinduliuotę sudaro elektromagnetinės bangos – sklindantis erdvėje ir laike bei save palaikantis elektrinio ir magnetinio laukų trikdys. Trikdžio sklidimą galima paaiškinti pasitelkus elektromagnetinės indukcijos savoką. Pradiniu laiko momentu atsiradęs elektrinio (magnetinio) lauko šuolis gretimuose erdvės taškuose indukuoja magnetinį (elektrinį) lauką. Savo ruožtu, tuose erdvės taškuose atsiradę magnetiniai (elektriniai) laukai, dar toliau esančiuose taškuose indukuos elektrinius (magnetinius) laukus. Tokiu būdu nuo taško, kuriame atsirado staigus elektromagnetinio lauko pokytis, į visas puses judės sferinio bangos fronto pati save palaikanti elektromagnetinė banga. Prie elektromagnetinių bangų priskiriamos radijo bangos, mikrobangos, infraraudonosios bangos, regimoji šviesa, ultravioletinės bangos, Rentgeno spinduliuotės bangos ir gama spinduliuotės bangos.
Elektromagnetinėms bangoms, skirtingai nuo akustinių bangų, nėra būtina terpė – banga sklinda ir tuščioje erdvėje (vakuume).

Atradimas

Elektromagnetinių bangų egzistavimą 1864 metais numatė Džeimsas Klarkas Maksvelas. Eksperimentiškai elektromagnetines bangas atrado vokiečių fizikas Henris Hercas.
Urugvajaus naujosios erdvės partija

Urugvajaus naujosios erdvės partija (PNE, Nuevo Espacio) – Urugvajaus Kairioji demokratinio socializmo ideologijos politinė partija.
Mūsų girios

„Mūsų girios“ – Lietuvos miškininkystės žurnalas, einantis nuo 1929 m. birželio mėnesio iki dabar (išskyrus 1940-1943 ir 1944-1957 m.). Leistas Kaune, nuo 1957 m. leidžiamas Vilniuje, redakcijos adresas Vytenio g. 50-312. Virtuali elektroninio paveldo svetainė daugybę jo numerių yra išsaugojusi.

Istorija

1929–1940 m. leido Lietuvos miškininkų sąjunga, 1943–1944 m. – Miškų ūkio generalinė direkcija. Tiražas 3000 egz. 1929–1940 m. išleisti 104 numeriai, 1943–1944 m. – 4 numeriai.
Rašė miškininkystės ir miškų ūkio, gamtosaugos, medžioklės, žuvininkystės, durpininkystės klausimais, pasakojo apie miškininkų gyvenimą. Bendradarbiavo apie 250 specialistų, miškų ūkio darbuotojų, žurnalistų. 
Atnaujinti prieškarinio žurnalo leidimą inicijavo Viktoras Bergas. 1964 m. birželio mėn. „Mūsų girios“ pertvarkytos į žurnalą „Mūsų gamta“, kuris 1965–1969 m. leido priedą „Girios“ (išėjo 108 nr.), nuo 1970 m. leidžiamas savarankišku leidiniu. 1991 m. atkurtas pavadinimas „Mūsų girios“. Eina kas mėnesį. Nuo 1957 m. leido Lietuvos TSR miškų ūkio ir miško pramonės ministerija ir Gamtos apsaugos komitetas, nuo 1963 m. Lietuvos gamtos apsaugos draugija ir Lietuvos miško pramonės ir miškų ūkio mokslinė techninė draugija, nuo 1991 m. Miškų ūkio ministerija ir Miškininkų sąjunga, nuo 1998 m. Miškų ir saugomų teritorijų departamentas ir Miškininkų sąjunga, viešoji įstaiga „Mūsų girios“. Tiražas 1964 m. – 20 000 egz., 1984 m. – 8000 egz., 1997 m. – 3000 egz., 2008 m. – 2500 egz.
Rašo miškininkystės, miškų ūkio, gamtosaugos, medžioklės klausimais, spausdina straipsnius apie miškininkų gyvenimą.
Bendradarbiai: Viktoras Bergas, Gediminas Isokas, Tadas Ivanauskas, Juozas Rauktys
Arvydas Sabonis

Šeima

Arvydo Sabonio tėvai– Milda ir Andrius Saboniai. Brolis Andrius, sesuo Ilona.
Žmona Ingrida Mikelionytė-Sabonienė – 1988 m. grožio konkurso „Gražioji vilnietė – 88“ (dabar – Mis Lietuva) nugalėtoja. Turi 4 vaikus. Sūnūs Domantas (g. 1996 m.), Tautvydas ir Žygimantas. Dukra Aušrinė Sabonytė.

Biografija

Nuo 1974 m. A. Sabonis treniravosi pas savo pirmajį trenerį Jurijų Fiodorovą Kauno krepšinio mokykloje (dabar Aisčiai), kurią sekmingai baigė 1982 m.
Profesionalaus žaidėjo karjerą pradėjo 1981 m. Kauno „Žalgiryje“. Tris sezonus iš eilės (1985–1987 m.) padėjo iškovoti SSRS krepšinio čempionato aukso medalius. 1982 m. SSRS rinktinės sudėtyje dalyvavo pasaulio krepšinio čempionate ir laimėjo auksą. 1985 m. tapo Europos čempionu Štutgarte (VFR) ir Universiados čempionu Kobėje (Japonija). 1984 ir 1985 m. Italijos laikraštis „Gazzetta dello Sport” A. Sabonį išrinko geriausiu Europos metų krepšininku.
1985 m. birželio 18 d. A. Sabonį ketvirtajame NBA naujokų biržos rate 74-uoju šaukimu pasirinko Atlantos „Hawks“ komanda, tačiau pasirinkimas buvo anuliuotas, nes žaidėjas buvo per jaunas.
1986 m. pirmojo rato 24-uoju šaukimu A. Sabonį pakvietė Portlando „Trail Blazers“ komanda, bet dėl politinių motyvų jis negalėjo išvažiuoti į JAV.
1988 m. SSRS krepšinio rinktinės treneris Aleksandras Gomelskis A. Sabonį paėmė į rinktinę 1988 m. Olimpinėms žaidynėms Seule. Nors ir buvo tik neseniai atsigavęs po sunkios traumos, krepšininkas padėjo SSRS rinktinei olimpinio turnyro pusfinalyje nugalėti JAV komandą (tai buvo tik antras JAV pralaimėjimas nuo 1936 metų), o finale iškovoti auksą. 1988 m. trečią kartą išrinktas geriausiu Europos krepšininku.
1989 m. A. Sabonis jau galėjo palikti SSRS, tačiau pasirinko ne į Portlando „Trail Blazers“, o Ispanijos Valjadolido „Forum“ komandą. 1992 m. tęsė karjerą Madrido „Real“ komandoje. 1993 ir 1994 m. su „Real“ komanda A. Sabonis tapo Ispanijos čempionu, 1995 m. iškovojo Europos klubų čempionato (dab. Eurolyga) taurę. 1993 ir 1995 m. išrinktas geriausiu Europos krepšininku.
1995 m. prisijungė prie Portlendo „Trail Blazers“ komandos, kurioje žaidė septynis sezonus (2001–2002 m. sezone nežaidė). 1997 m. išrinktas geriausiu Europos krepšininku. 1999 m. NBA.com svetainės lankytojai A. Sabonį išrinko didžiausią įtaką NBA padariusiu užsieniečiu.
2003 m., po 14 metų pertraukos, sugrįžo į Lietuvą ir su Kauno „Žalgirio“ komanda tapo Lietuvos čempionu ir naudingiausiu Eurolygos sezono žaidėju. 2004 m. gegužės 15 d. sužaidė savo paskutines rungtynes kaip profesionalus žaidėjas: LKL superfinalo mače prieš Vilniaus „Lietuvos rytą“ A. Sabonis įmetė 14 taškų, atkovojo 13 kamuolių ir padėjo savo komandai laimėti LKL finalo seriją. Ilgą laiką aktyviai nebesportavęs, 2005 m. gruodžio mėnesį pareiškė baigiantis profesionalaus krepšininko karjerą.
2011 m. spalio 24 d. A. Sabonis išrinktas LKF prezidentu. Jis pakeitė nuo 1991 m. LKF vadovavusį Vladą Garastą.
A. Sabonis moka lietuvių, rusų, lenkų, ispanų ir anglų kalbas.
Bronislovas Martinkus

Bronislovas Martinkus (g. 1933 m. rugsėjo 16 d. Jerubiškiai, Jurbarko valsčius) – Lietuvos inžinierius, ekonomistas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija

Brolis rašytojas Vytautas Martinkus. 1958 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1966 m. technikos mokslų kandidatas.
1958–1967 m. dirbo Kauno baldų kombinate, nuo 1963 m. direktorius. Nuo 1967 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1979–1988 m. Mokslinio tyrimo sektoriaus viršininkas, 1988–1992 m. Inžinerinės ekonomikos fakulteto dekanas, 1992–1998 m. Gamybos vadybos katedros vedėjas; nuo 1988 m. profesorius. 1995–2007 m. Lietuvos universitetų kviestinis profesorius. Nuo 1999 m. Tarptautinės informatikos akademijos narys. Nuo 1993 m. Tarptautinės ekonomistų asociacijos Ekspertų tarybos narys, nuo 2007 m. Tarptautinio biografijų centro ekonomikos ir vadybos ekspertas. Nuo 1990 m. Mokslinių darbų leidinio „Inžinerinė ekonomika“ vyr. redaktorius.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų pagrindinės sritys: įmonių ekonomika, vadybos efektyvumo didinimo problemos. Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių Lietuvos ir užsienio šalių moksliniuose leidiniuose.
Erikas VII Pamarėnas

Biografija

Pomeranijos kunigaikščio Vartislavo VII sūnus, Danijos karalienės Margaritos I sesers vaikaitis. Jos pastangomis pripažintas Norvegijos, vėliau Danijos ir Švedijos sosto įpėdiniu, sudarius Kalmaro uniją (1397) vainikuota trijų valstybių karaliumi.

Valdymas

Iki 1412 m. valdė Margarita I. Siekė sustiprinti centrinę valdžią, Švedijoje ir Norvegijoje protegavo danus; karai su Holšteinu ir Hanza (1416–1422, 1426–1436) bei šios nuo 1434 m. vykdyta blokada nusmukdė valstybinę Baltijos prekybą, dėl to Švedijoje kilo Engelbrekto Engelbrektssono sukilimas (1434–1436), Danijoje – didikų nepasitenkinimas. 1439 m. nuverstas švedų bei danų, 1442 m. ir norvegų. Iki 1449 m. išsilaikė Gotlande, vėliau grįžo į Pomeraniją.
Pioneer 11

Pioneer 11 – antroji kosminė stotis, (paleista 1973 m. balandžio 6), kurio misija buvo tirti Jupiterį ir išorinę Saulės sistemos dalį. Tai pirmasis kosminis aparatas, tyręs Saturno planetą. Pioneer 11, kitaip nei Pioneer 10, kuris tyrė tik Jupiterį, pasinaudojo Jupiterio gravitacine jėga, kuri pakeitė jo trajektoriją link Saturno. Praskriejęs Saturną, Pioneer 11 skriejo iš Saulės sistemos.