Matrica (1999 filmas)

Siužetas

Programuotojas Tomas A. Andersonas (akt. Keanu Reeves) po darbų virsta hakeriu pseudonimu „Neo“. Jis susiduria su grupe, vadovaujama Morfėjaus (akt. Lawrence Fishburne). Morfėjus paaiškina Neo, kad pasaulis, kuriame jis mano gyvenąs, tėra Matrica – virtuali realybė – ir pakviečia jį pamatyti tikrąjį pasaulį. Neo sužino, kad iš tiesų dabar ne 1999, o maždaug 2199 metai, žmonija pavergta mąstančių mašinų ir tik saujelė su jomis kovoja. Norėdami atkirsti mašinas nuo pagrindinio jų energijos šaltinio – Saulės – žmonės „išdegino dangų“. Atsakydamos į tai, mašinos energijos šaltiniu pavertė pačius žmones, o kad jie nespurdėtų, sukūrė Matricą – iliuzinį 1999-tųjų pasaulį, kuriame neva gyvena žmonės, kol jų energija renkama tarsi derlius. Morfėjus ir kiti laisvi žmonės atjungia kai kuriuos pavergtuosius iš Matricos ir įtraukia į pasipriešinimo judėjimą.
Morfėjus atjungė Neo, nes jis tiki, kad Neo – Išrinktasis, išpranašautas Orakulės ir turintis „pagelbėti sunaikinti Matricą, baigti karą, išlaisvinti žmoniją.“ Morfėjus tiki, kad Neo gali išvaduoti žmoniją visiškai įvaldydamas Matricą. Neo, kaip ir kiti Morfėjaus grupės nariai, iš pradžių tuo netiki, tačiau Morfėjus pamažu jį išmoko įveikti Matricos apribojimus – pavyzdžiui, būnant joje nepaisyti fizikos dėsnių. Neo taip pat artimai susidraugauja su grupės nare Trejybe. Matricoje išlaisvintuosius persekioja programos, vadinamos Agentais.
Neo susitinka su Orakule. Jos pranašystė dviprasmiška: viskas priklauso nuo Neo pasirinkimų. Jis rinksis savo arba Morfėjaus gyvybę. Morfėjus išduodamas ir pagaunamas Agentų, kurie bando iš jo ištraukti informaciją apie Sioną – laisvųjų žmonių miestą po žeme. Neo nusprendžia gelbėti Morfėjų, nepaisydamas pranašystės, ir drauge su Trejybe išgelbsti savo vadą. Trejybė ir Morfėjus išeina iš Matricos, tačiau telefono būdelė – išėjimas – susprogdinama, ir Neo priverstas ieškoti kito. Jam tenka susidurti su Agentu Smitu. Atrodo, kad Neo jau miręs, tačiau tikrajame pasaulyje Trejybė nenori su tuo susitaikyti – ji sušnabžda Neo į ausį, kad pranašystė išsipildė: jai pačiai buvo pažadėta, kad pamils Išrinktąjį. Neo prabunda ir įsisąmonina Matricos iliuzinę prigimtį. Gebėdamas atmesti tai, kas netikra, Neo nesunkiai įveikia Agentą Smitą ir ištrina jį iš Matricos. Neo grįžta į realų pasaulį, pažadėjęs Agentams ir toliau su jais kovoti.

Įtaka ir apdovanojimai

„Matrica“ gavo Oskarus už montažą, garso efektus, garso režisūrą bei vaizdo efektus.
Po „Matricos“ pagarsėjo Honkongo filmų stiliaus kovų choreografai, įvairiuose filmuose ėmė rastis panašių į „Matricos“ kovų. Taip pat kine pagausėjo sulėtintų vaizdų bei kadrų, kai veikėjas „sustabdomas“, o kamera rodo jį iš visų pusių. Šį efektą taip pat parodijavo įvairios komedijos: „Pats baisiausias filmas“, „Šrekas“, TV serialas „Simpsonai“ ir kt.

Idėja

„Matricoje“ susipina aliuzijos į įvairius istorinius faktus, mitologiją, literatūrą, kitus filmus.
Literatūriniais šaltiniais „Matricai“ tapo „Alisos nuotykiai Stebuklų šalyje“, judokrikščioniškasis mesianizmas, budizmas, Viljamo Gibsono romanai (ypač „Neuromancer“), kuriuose taip pat buvo kalbama apie pasaulinį kompiuterių tinklą, „matricą“. Tačiau pati idėja ir pavadinimas pasirodė dar anksčiau – 1976 m. britų mokslinės fantastikos televizijos seriale „The Deadly Assassin“ iš serijos „Doctor Who“. Pirmasis rašytojas, prabilęs apie virtualią realybę ir jos nieko neįtariančias aukas, buvo Daniel F. Galouye (knyga „Simulacron Three“, 1964 m.). Daug kas kaip svarbų įkvėpimo šaltinį mini Filipo Diko kūrybą, kurioje kalbama ne tik apie gnosticizmą ar pranašiškas vizijas, bet ir apie postapokaliptinį karą su mašinomis. Karo su mašinomis idėja bei mesianistiniai bruožai galėjo ateiti ir iš Franko Herberto romano „Kopa“.
„Matrica“ ne tik primena, bet ir buvo filmuota naudojant dalį filmo „Tamsos miestas“ dekoracijų. Veiksmo scenoms kūrėjai įkvėpimo sėmėsi iš kovinių filmų: „Matricoje“ sujungiamas Honkongo stiliaus kungfu, Džono Vu ir Ringo Lamo filmų susišaudymai, klasikiniai amerikietiški pasilakstymai. Įtakos turėjo ir įvairūs anime filmai, kaip kad „Ghost in the Shell“.
„Matricoje“ gausu nuorodų į gnosticizmą, hinduizmą, budizmą, daoizmą, krikščionybę. Iš šių religijų bei filosofinių koncepcijų į „Matricą“ atėjo nirvana, prisikėlimo idėja, mintys apie mają, karmą, likimą ir laisvą pasirinkimą. Orakulė primena senovės Graikijos orakulus, ypač pasakojimą apie karalių Leonidą ir Termopilų mūšį. Viena iš svarbiausių „Matricos“ nagrinėjimų problemų – realybės ir iliuzijos santykis. Ar galima pasitikėti tuo, ką matai? Kaip traktuoti Matricą, kaip į ją turėtų reaguoti žinantis, jog tai tėra virtuali realybė? „Matricos“ idėjos atkartoja tai, apie ką kalbėjo Platonas, Dekartas, Baudrillard’as knygoje „Simuliakrai ir simuliacija“. Kita svarbi tema: pasirinkimas ir jo reikšmė, priežastis ir pasekmė (cause and effect). Šios temos labiau išplėtojamos „Matricos“ tęsiniuose.

Muzika

Filmo kompozitorius buvo Don Davis. Be jo kūrinių filme panaudotos dainos iš tokių grupių repertuaro, kaip The Prodigy, Rammstein, Propellerheads, Marilyn Manson ir kt.