google/wiki40b huggingface dataset:
Aritmetika

Aritmetika (iš gr. αριθμός 'skaičius') – seniausia matematikos sritis, nagrinėjanti veiksmus su skaičiais bei jų savybes. Pagrindiniai ir anksčiausiai atsiradę aritmetikos veiksmai – sudėtis, atimtis, daugyba ir dalyba, tačiau ilgainiui pradėta naudoti ir sudėtingesnius – tai įvairūs reiškiniai su procentų skaičiavimu, šaknimis, laipsniais bei logaritminėmis funkcijomis.
Galima išskirti natūrinių, sveikųjų, racionaliųjų bei realiųjų skaičių aritmetikas.

Pagrindinė aritmetikos teorema

Kiekvieną natūrinį skaičių, išskyrus vienetą, galima išreikšti pirminių daugiklių sandauga vieninteliu būdu. Pavyzdys: 45 = 5 × 3 × 3.

Aritmetinės operacijos

Primityviausios aritmetinės operacijos yra sudėtis, atimtis, daugyba ir dalyba, nors yra ir sudėtingesnių operacijų (procentai, šaknies traukimas, kėlimas laipsniu ir logaritmavimas).
FK Ozo tapyrai Vilnius

Istorija

Komanda įkurta 2006 m. iš dalies „Ozo“ klubo komandos.
Asebas

Istorija

Senovėje greta dabartinio Asebo buvo graikų miestas Arsinoja, įkurtas Ptolemėjaus II, o pats Asebas vadintas Avalitu. XIX a. pab. italai užvaldė Asebo uostą, įkurta kuro tiekimo bazė laivams. XX a. Asebas buvo pagrindinis Etiopijos uostas, o Eritrėjai atgavus nepriklausomybę per jį tebekeliavo didžioji dalis Etiopijos produkcijos. Po Etiopijos-Eritrėjos karo prekyba nutrūko.
Mandatorius

Mandatorius (gr. μανδάτωρ) – jaunesnysis valdininkas vidurinėje Bizantijos imperijoje, atlikinėjęs kurjerio pareigas.
Mandatoriai buvo kurjeriai ypatingiems pavedimams, priskirti visų vyriausių civilinių ir karinių valdininkų (pvz., temų strategų, tagmų vadų, logotetų ir pan.) biurams. Mandatoriams vadovaudavo protomandatoriai (gr. πρωτομανδάτωρ 'pirmasis mandatorius') – vidutinio lygio valdininkai. Šie valdininkai nesusiję su rūmininko garbės titulu basilikos mandatōr (gr. βασιλικός μανδάτωρ 'imperatoriaus mandatorius').
Tiek paprasti mandatoriai, tiek protomandatoriai, tiek basilikoi mandatores egzistavo VII–XI a. Po to šios pareigybės išnyko. Prancūzijos bizantistas Rodolphe Guilland teigė, kad mandatorius pakeitė tzaousioi.
Elektros tiekėjas

Elektros tiekėjas – elektros rinkos subjektas, tiekiantis elektrą vartotojams; elektros tiekimo sutarties šalis. Tiekėjai turi teisę prekiauti elektros energija pagal dvišales sutartis su gamintojais, balansavimo energijos tiekėjais bei vartotojais.
Cirkumfiksas

Cirkumfiksas – afiksas, morfema, jungiama prie kitos morfemos pradžios ir pabaigos, ją įrėminanti. Cirkumfiksai priešinami su priešdėliais, kurie dedami žodžio pradžioje (paduoti), priesagomis, kurios dedamos žodžio pabaigoje (padavėjas), ir su žodžio viduryje esančiais intarpais (tampa). Cirkumfiksai būdingi malajų,gruzinų, vokiečių, olandų, senajai anglų ir kai kurioms kitoms kalboms.

Pavyzdžiai

Lietuvių kalboje cirkumfiksai reti, tačiau pasitaiko – pavyzdžiui, eiliškumo, laiko etapus arba vietą (kryptį) nurodančiuose prieveiksmiuose vartojamas cirkumfiksas pa- -(i)ui: palaipsniui, pamečiui, paeiliui, pakeliui, pasroviui ir kt.
Vokiečių kalboje cirkumfiksas ge- -t vartojamas būtojo laiko dalyviams sudaryti: spielen 'žaisti; groti' – gespielt. Panaši sistema turima ir olandų kalboje (spelen – gespeeld).
Senojoje anglų kalboje esamojo laiko dalyviai būdavo sudaromi su cirkumfiksu a- -ing, pvz., a-flying 'skriejąs (-ą)'.
Vengrų kalboje aukščiausiasis laipsnis sudaromas su cirkumfiksu leg- -bb: legnagyobb 'didžiausias'.
Vaišešika

Būties sandara

Vaišešikos dėmesys sutelktas į būties ir pažinimo problemų analizę. Šios mokyklos atstovams pasaulis yra objektyvus, mūsų jutimų organai padeda ji pažinti. Patirtus įspūdžius apibendrina protas, t. y. loginio mąstymo būdu daro sprendimus. Suvokiami objektai savo ruožtu skirstomi į objektus, turinčius būtį (daiktai, protas, siela ir t.t), ir į objektus, neturinčius būties (neegzistuoja reiškiniai, tik loginiu mąstymu sukurtos sąvokos). Pasak vaišešikos mąstytojų, egzistuoja septynios realybės rūšys, sudarančios pažinimo objektą. Šešios (substancija, kokybė, veiksmas, visuotinumas, ypatingumas ir esamybė) yra teigiamos ir viena (nebūtis) – neigiama. Substancijų pagrindas yra tik objektai, turintys būtį. Substancija susideda iš devynių elementų (žemės, vandens, šviesos, oro, eterio, laiko, erdvės, sielos ir proto). Visi jie dalomi, tačiau yra dalijimosi riba, po kurios elementai toliau neskyla – suvokiame, kad egzistuoja nepaprastai mažos dalelės. Iš jų (senovės graikai jas pavadino atomais) derinių susideda visi objektai. Pirmieji keturi elementai (žemė, vanduo, šviesa ir oras) yra fiziniai, jie suvokiami jutimo organais, o keturi nefiziniai (laikas, erdvė, siela ir menta) suvokiami mąstymo būdu; juos tarpusavyje jungia eteris. Iš fizinių elementų susideda visas fizinis pasaulis. Jis egzistuoja objektyviai: jo niekas nesukuria ir jis yra amžinas. Mūsų tikslas – pažinti ši pasaulį. Jį turime pajusti ir apmąstyti, išaiškinti jo savybes. Taigi objektai, turintys būtį, turi kokybes, o neturintieji būties – neturi kokybių.
Suskaičiuojama 24 kokybės formos. Substancija turi savyje kokybę, kuri neegzistuoja už jos ribų ir yra neveikli. Būties problema – vienas svarbiausių vaišešikos svarstymo objektų; taip pat aptariamas įvairių objektų būčių santykis. Iš vieno objekto būties išvedama kita būtis. Manoma, kad vienos būties pagrindu formuojama kita (vienos būties sukūrimas gali reikšti kitos žūti). Pavyzdžiui, plytos ir namas turi savo būtį, kartu ir kokybes. Namas statomas iš plytų. Plytose nėra namo būtis, o yra plytos būtis. Pastačius namą iš plytų, dingsta plytų būtis, atsiranda namo. Įdomi vaišešikos atomistinė koncepcija, aiškinanti visatos dalį, kuri, mąstytojų nuomone, susideda iš fizinių elementų. Fiziniai objektai formuojasi ir išsiformuoja. Visi fiziniai objektai susideda iš keturių atomų tipų. Jie sudaro vis naujus junginius (objektus). Iš šiu amžinų atomų ir susideda pasaulis, kurio judintojas (organizatorius) yra Dievas, veikiantis pagal karmos dėsnį. Vyksta pasaulio kaita: visata gimsta ir žūsta, todėl viskas nuolat grįžta prie išeities taško (pasaulio tikslas).
Lapių miesto herbas

Lapių miesto herbas (lenk. Herb Łap) – Lapių miesto heraldinis simbolis.

Aprašas

Šviesiai mėlyname skydo lauke vaizduojama sidabrinės spalvos pasaga su auksiniu kryžiumi jos viduje ir vienu virš jos. Tai Lubicz šlėktos herbas, kurie pasak legendos įkūrė gyvenvietę dabartinio miesto vietoje ir dalyvavo jos valdyme.
Sužionių seniūnija

Gamta

Seniūnija yra Aukštaičių aukštumoje – būdingi kalvoti kraštovaizdžiai, pievos, gausu raistų. Šiaurėje paviršius dumba į gilią Asvejos ežero riną, o rytuose siekia Neries-Žeimenos žemumą. Rytiniu pakraščiu teka Žeimena, pietiniu – jos intakas Jusinė; link Asvejos teka Kirnė. Gausu ežerų: Asveja, Viranglis, Sužionių ežeras (Svirnelis), Minkelių ežeras, Pravalas, Ilgas, Širvinas, Liminėlis, Karnelis ir kt. Dunkso Sužionių miškas, šiaurėje – Dubingių miškas, rytuose siekia Lavoriškių-Nemenčinės miškus.

Gyventojai

Gyventojų tautinė sudėtis 2001 m.: 8,7 proc. lietuvių, 83 proc. lenkų.
Chrizoprazas

Susidarymas ir telkiniai

Chrizoprazai susidaro dūlint (lateritizuojantis) nikelingiems serpentinitams ar kitoms ultrabazinėms ofiolitinėms uolienoms. Australijos telkiniuose chrizoprazai aptinkami kaip gyslos ar gniutulai su rudu getitu ar kitais geležies oksidais. 
Geriausiai žinomos chrizoprazų radavietės yra tokiose šalyse kaip Kvinslandas, Vakarų Australija, Vokietija, Lenkija, Rusija, Arizona, Kalifornija, Brazilija. 
Žemutinėje Silezijoje (Lenkija) esantys chrizoprazų telkiniai, manoma, yra didžiausi Europoje ir galbūt pasaulyje.
Georgijus Berijevas

Georgijus Berijevas (rus. Георгий Михайлович Бериев; 1903 m. vasario 13 d. Tbilisyje – 1979 m. liepos 12 d.) – tarybinis aviakonstruktorius, inžinerinės techninės tarnybos generolas majoras (nuo 1951 m.).

Biografija

1923 m. baigė Tbilisio geležinkelio mokyklą ir įstojo į politechnikos institutą.

1925 m. iš Politechnikos instituto persivedė į Leningrado politechnikos instituto Laivų statybos fakulteto Aviacijos skyrių.
1930 m. baigė Leningrado politechnikos institutą ir ėmė dirbti konstruktoriumi Visasąjunginio aviacijos susivienijimo Jūrinio bandomojo lėktuvų kūrimo Konstravimo biure (rus. Конструкторское Бюро Морского опытного самолетостроения Всесоюзного авиационного объединения; КБ МОС ВАО, kuriam vadovavo prancūzas konstruktorius Polis Rišaras.

1930 m. pabaigoje paskiriamas Menžinskio vardo gamyklos Centrinio konstravimo biuro Jūrinės brigados viršininko pavaduotoju.
1934 m. paskirtas Jūrų lėktuvų kūrimo Centrinio konstravimo biuro prie aviacijos gamyklos Nr. 31 (Taganroge) vyriausiuoju konstruktoriumi ir viršininku. Šiam konstruktorių biurui jis vadovavo iki 1968 m.
Nuo 1961 m. – technikos mokslų daktaras (atitinka Lietuvos habilituotą daktarą).
Buvo TSRS Ministrų Tarybos Aviacijos technikos ir Laivų statybos valstybinių komitetų bei Karinio jūrų laivyno aviacijos mokslinių techninių tarybų narys.
Gyvenimo pabaigoje gyveno Maskvoje, užsiiminėjo moksliniu darbu.
Kristupas Radvila Perkūnas

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Biržų Radvilų giminės, Mikalojaus Radvilos Rudojo ir Kotrynos Ivinskaitės iš Tomičių sūnus. Brolis Mikalojus Radvila.

Valstybės tarnyba

1564 m. septyniolikmetis su tėvu dalyvavo Lietuvos – Rusijos kare, išgarsėjo kaip sumanus kariūnas, buvo pramintas Perkūnu. Nuo 1566 m. LDK didysis raikytojas, nuo 1569 m. Lietuvos pataurininkis, 1572–1579 m. Lietuvos lauko etmonas, 1579–1584 m. Lietuvos pakancleris ir Trakų kaštelionas, nuo 1584 m. Vilniaus vaivada, nuo 1589 m. Lietuvos didysis etmonas. Be to, Kuoknesės, Soleco, Žiežmarių, Uržendovo, Borisovo, Novomysko seniūnas.

Biržų valdytojas

Siekdamas apsaugoti šiaurines Lietuvos sienas ir savo valdas, pastatydino Biržų pilį. Dar 1575 m. buvo užtvenktos Apaščios ir Agluonos upės ir karstinės kilmės Širvėnos pelkė virto pirmuoju dirbtiniu 400 ha tvenkiniu Lietuvoje, kuris buvo panaudotas tvirtovės bei miesto prieigoms apsaugoti. Biržų bastioninės itališko tipo tvirtovės statyba pradėta 1586 m., baigta 1589 m. Biržai tapo svarbiausia LDK karine tvirtove ir Radvilų šeimos rezidencija. 1589 m. gegužės 1 d. Biržams buvo suteiktos Magdeburgo teisės.

Reformacijos platintojas

Tęsė tėvo pradėtą evangelikų reformatų tikėjimo plėtrą Lietuvoje, tuo siekdamas atriboti Lietuvą nuo katalikiškos Lenkijos ekspansijos. Pastatė evangelikų reformatų bažnyčias 1584 m. Biržuose ir Nemunėlio Radviliškyje, 1595 m. Papilio Radvilų dvare. Rėmė Biržų gimnaziją, Kėdainių mokyklą. Karalius Zigmantas Vaza, kaip aršus katalikas nekentęs protestantų, buvo priverstas skaitytis su etmono kariniais sugebėjimais.
Dėl religinių įsitikinimų skirtumų vos neprasidėjo karas tarp Radvilų ir Chodkevičių. Kai Kristupo Radvilos sūnus Jonušas ir Chodkevičių globotinė našlaitė Sofija Olelkaitė dar buvo vaikai, Kristupas Radvila Perkūnas ir Sofijos globėjas Jurgis Chodkevičius buvo sudarę vedybų sutartį. Pagal ją Jonušas ir Sofija, sulaukę pilnametystės turėjo būti sutuokti. Bet atėjus metui Chodkevičiaus broliai atsisakė savo globotinę, turtingiausią Lietuvos nuotaką, išleisti už Jonušo. Radvilos kreipėsi į Tribunolą ir Chodkevičiams buvo priteista išmokėti 6 mln. grašių kompensaciją už sutarties nevykdymą. Atsakydami į tai Chodkevičiai griebėsi ginklo. Dvi galingiausios Lietuvos giminės Vilniuje ruošėsi karui: didysis etmonas Radvila Perkūnas surinko apie 6 000 karių, o Lietuvos lauko etmonas Jonas Karolis Chodkevičius – virš 2000 ir atgabeno 24 pabūklus. Ir tik vyskupo pastangomis ir karaliaus paliepimu buvo išvengta brolžudiško karo. Jonušas ir Sofija buvo sutuokti.
Palaidotas Kėdainių evangelikų reformatų bažnyčios mauzoliejuje.
Arvydas Akstinavičius

Biografija

Mokėsi Vilniaus m. VII (dabar Žirmūnų gimnazija) vidurinėje mokykloje, kurią baigė aukso medaliu. 1986 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. Dirbo gydytoju psichiatru N.Vilnios psichiatrinėje ligoninėje, vėliau iki 1996 m. – gydytoju neurologu Vilniaus m. XI poliklinikoje. Nuo 1991 m. iki 1996 m. dirbo Seimo narių padėjėju. 1996 m. išrinktas į LR Seimą, 1996–2000 m. LR Seimo narys, Seimo žmogaus teisių komiteto narys. Politikoje nuo 1989 metų. 1989 m. įstojo į Lietuvos socialdemokratų partiją, buvo šios partijos atsakinguoju sekretoriumi. 1999 m. nepritardamas LSDP-LDDP jungtuvėms ir siekdamas apginti socialdemokratines vertybes bei principus, su bendraminčiais susibūrė po dabartine Lietuvos socialdemokratų sąjungos vėliava. Be mediko profesijos save laiko profesionaliu politiku. Nuo 2003 m. yra Socialdemokratų sąjungos pirmininkas. Taip pat yra Socialdemokratinės minties instituto valdybos pirmininkas. Dalyvavo 2012 metų LR Seimo rinkimuose nacionalinio susivienijimo „Už Lietuvą Lietuvoje“ sąraše.
KF Fushë Kosova

Istorija

Klubas įkurtas 1972 m. 
Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvauja šalies pirmenybėse.
Didieji Žalimai

Etimologija

Vietovardžio Žalimai kilmė:
1. Asmenvardžio Žalimas (pirmojo naujakurio) daugiskaitos forma.
2. Kaimo žemė buvusi apžėlusi žaliais krūmais, dėl to pavadinta Žalimais.
Rašytiniuose šaltiniuose vietovardis rašomas lenk. Żalimy albo Żałucie, Wielkie Żalimy, vok. Shalimy, Bol. Shalimy, liet. Žalimai Didieji, Didieji Žalimai, žem. Dėdlējė Žalėmā, rus. Жалимы, Бол. Жалимы, Дидейи-Жалимай.
Druskininkėlių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis „įrengtas atskiroje be įtvirtinimų kalvoje; jo p. papėdėje randama grublėtų puodų šukių, titnago, skaldos“ . Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 22x14 m dydžio, iki 1 m iškiliu viduriu. Pietiniame šlaite, 1,5 m žemiau aikštelės yra 10 m pločio terasa, per 1,5 m nuolaidėjanti į pietus. Šlaitai vidutinio statumo, 10-11 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, duobių. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę pušimis. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 13 400 m².

Tyrimai

1954 m. ir 1962 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

Aplinkiniai piliakalniai

Šlavantų piliakalnis 14 kmVainiūnų piliakalnis 9 kmRadyščiaus piliakalnis 13 kmMėčiūnų piliakalnis 9 kmLiškiavos piliakalnis 13 kmČerniauskų piliakalnis 2,5 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Motiejus Grybauskas

Motiejus Grybauskas (1857 m. gruodžio 26 d. Gilūšis prie Žaslių – 1928 m. balandžio 24 d. ten pat, palaidotas Peliūnų kapinėse) – Lietuvos knygnešys.

Biografija

Valstietis. Draudžiamosios lietuviškos spaudos parsinešdavo iš Tilžės, gaudavo iš kitų knygnešių. Slėpdavo pirtyje ir rūsyje įrengtose slėptuvėse, vaiko lopšyje. Platino Kaišiadorių, Žaslių, Paparčių, Vievio, Čiobiškio apylinkėse. Eidavo per kaimus su staliaus įrankiais, spaudą nešdavosi įrankių dėžėje su dvigubu dugnu. Daugiausia platino maldaknyges, kalendorius, elementorius. Palaikė ryšius su kunigais – S. Gimžausku, K. Čepanu, jų užsakymu parnešdavo spaudos.
Algirdas Liaudanskis

Biografija

1977 m. baigė Veiviržėnų vidurinę mokyklą. 1978–1980 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1985 m. baigė Klaipėdos žemės ūkio technikumo mechanizacijos specialybę. 2005 m. baigė Klaipėdos socialinių mokslų kolegiją, 2008 m. vadybą ir verslo administravimą Klaipėdos universitete.
1991–1994 m. IĮ „Gvazdikas“ vadovas, 1994–1995 m. UAB „Drega“ direktorius, nuo 1995 m. UAB „Trevena“ direktorius.
1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos Klaipėdos rajono skyriaus narys, 2002 m. LLS Gargždų skyriaus pirmininkas, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Klaipėdos rajono skyriaus narys, Klaipėdos rajono skyriaus pirmininkas. 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Silvestra Loreta, vaikai Jurgita, Liudas.
Kerėžiai (Kelmė)

Istorija

XIX a. pradžioje Kerėžių dvaras buvo vienas iš vienuolikos grafo Adomo Brioel-Pliaterio dvarų. Vėliau jis, būdamas silpnos valios, didelę savo turto dalį prarado. Liko tik Kerėžiai, Palendriai ir Vaitaičiai. XIX a. pradžioje Pliateris vedė kunigaikštytę Ksaverą Sviatopolk-Mirskytę (vienas iš šios giminės - Piotras Danilovičius Sviatopolk-Mirskis buvo Vilniaus generalgubernatorius, o nuo 1904 m. - Rusijos imperijos vidaus reikalų ministras).

Pavadinimo kilmė

Kerėžiai - žemaitiškos kilmės žodis, reiškiantis trumpą išsišakojusį medį.
Stasylų GS

Aplinkinės gyvenvietės

 
 
 
 
Stasylos – 1 km
 
Čiužiakampis – 1 km
Svirplionių ąžuolas

Svirplionių ąžuolas – išskirtinio amžiaus ir išvaizdos  ąžuolas, augantis Kaišiadorių rajone, Palomenės seniūnijoje, Svirplionių kaime, 0,9 km į rytus nuo kelio  1801  Kaišiadorys–Palomenė–Gegužinė . Ąžuolą supa atviri dirbami laukai, banguotas kraštovaizdis.
Paskelbtas saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos 1992 m. spalio 1 d. sprendimu Nr. 231. Ąžuolas informaciniu ženklu nepažymėtas. Svirplionyse augančio ąžuolo būdingiausias bruožas - keturi simetriški kamienai, išaugę iš vieno kelmo.
Dainius Žiogelis

Biografija

1997 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.
Anykščių raj. valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos viršininkas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Anykščių rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Vaida, vaikai Karolina, Matas ir Paulina.
Fricai

Fricai (rus. фрицы, iš vok. Fritz) – paniekinamas vokiečių kareivių pavadinimas Tarybų Sąjungoje, atsiradęs ir TSRS-Vokietijos karo metais (1941–1945 m.). Šią pravardę naudojo ir kai kurių kitų antihitlerinės koalicijos valstybių kareiviai.
Panašias pravardes naudojo ir kitų kariuomenių kareiviai. Pvz., vokiečių kareiviai TSRS kareivius vadino ivanais.
Kilęs iš dažno vokiško vardo vok. Fritz, kuris yra ilgesnio vardo vok. Friedrich 'Frydrichas' trumpas variantas.
Digenis Oroklinis

Istorija

Klubas įkurtas 1983 m. Digenis Oroklinis pavadinimu.
Vladas Vildžiūnas

Biografija

1952 m. baigė Anykščių vidurinę mokyklą. 1958 m. baigė studijas LSSR dailės institute, skulptoriaus prof. Juozo Mikėno mokinys. Tačiau prieš pat diplominių darbų gynimą iš paskutiniojo kurso buvo pašalintas už dalyvavimą pasipriešinimo judėjime. Dailininko diplomą J. Mikėno dėka gavo 1961 m.
1964–1969 m. Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokyklos dėstytojas, vėliau buvo laisvas menininkas. 1988–1994 m. Vilniaus dailės akademijos Skulptūros katedros vedėjas, docentas. 1993 m. įkūrė Vilniaus Jeruzalės meno centrą, nuo 1993 m. centro prezidentas.
Žmona dailininkė Marija Ladigaitė-Vildžiūnienė, duktė žurnalistė Liudvika Vildžiūnaitė-Pociūnienė, sūnūs dokumentinio kino režisierius ir operatorius Domantas Vildžiūnas bei dailininkas skulptorius, iliustratorius Kunotas Vildžiūnas.

Kūryba

Daugumai skulptūrų panaudotas medis, metalas ir akmuo. Nuo 1957 m. dalyvavo parodose. 1964 m. Vilniuje kartu su žmona surengė pirmąją personalinę savo darbų parodą. Kūriniai eksponuoti parodose Niujorke, Čikagoje ir Los Andžele (JAV, 1977 m.), Gilfordo universitete (Didžioji Britanija, 1998 m.). Be to, rengia fotomeno parodas.
Ankstyvajai kūrybai būdingos liaudies skulptūros tradicijos, vėliau išryškėjo kūrinių monumentalumas, savita tikrovės transformacija, vyrauja ryškios geometrinės formos ir lakoniškas siluetas.

Skulptūriniai portretai

„Tėvas“ (1957 m.), „Senelė“ (1958 m.), J. Puškorius (1959 m.), „Marytė“ (1959 m.), Salomėja Nėris (1960 m.), Petras Rimša (1962 m.), Mikalojus Konstantinas Čiurlionis (1964, 1965, 1967, 1968 m.), A. Vildžiūnas (1965 m.), „Ecce homo“ (1972, 1982 m.).
Lytinis pasitenkinimas

Lytinis pasitenkinimas – psichologinių ir fiziologinių reakcijų visuma, apibūdinanti baigiamąją lytinio akto stadiją, kai patiriamas pasitenkinimo jausmas, atsipalaiduoja raumenys ir kraujas išteka iš lytinių organų. Vyrams šis jausmas atsiranda iškart po ejakuliacijos ir orgazmo. Moterims jis kartais atsiranda net nepatyrus orgazmo, o kitais atvejais pasitenkinimas gali būti dalinis (pvz., moterims, kurios vienos sueities metu gali patirti keletą orgazmų). Šis skirtumas tikriausiai yra susijęs su tuo, kad vyrams lytinio pasitenkinimo fiziologinė pusė yra svarbesnė (arba dominuojanti) ir labiau susijusi su orgazmu. Tuo tarpu daugumai moterų svarbesnė pasitenkinimo pusė yra psichologinė. Moters psichoemocinė nuotaika intymumo akimirką yra lemiama. Tos pačios moters lytinis pasitenkinimas gali būti labai įvairus, priklausomai nuo laiko, padėties ir kitų veiksnių.
Lytinis pasitenkinimas dažniausiai nepatiriamas dėl nepalankių sąlygų sueities metu, nereguliaraus sekso, baimės, kad kas nors pašalinis aptiks besimylint, nepasitikėjimo lytiniu partneriu (arba nejaučiant dvasinio artumo), baimės pastoti ar užsikrėsti venerine liga, netinkamo erogeninių zonų stimuliavimo, lytinį susijaudinimą slopinančių neigiamų emocijų (baimės, nejaukumo, gėdos) ir kt.
Algirdas Kratulis

Biografija

Baigė Anykščių rajono Surdegio pradžios mokyklą, Panevėžio berniukų gimnaziją. 1953–1955 m. baigė Panevėžio pedagoginę mokyklą, 1955–1958 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultete, buvo jo daugiatiražio laikraščio „Tarybinis studentas“ atsakingasis sekretorius, bet studijų nebaigė. 1976 m. neakivaizdžiai Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.
1958–1963 m. dirbo žurnalo „Jaunimo gretos“, 1963–1965 m. – žurnalo „Švyturys“ redakcijose, nuo 1965 m. – leidyklos Mintis mokslo populiarinimo redakcijoje, kur rengė leidinių seriją „Mokslo naujienos visiems“. Nuo 1967 m. Lietuvos valstybinės televizijos ir radijo komitete rengė jaunimo ir visuomenines radijo laidas, televizijos laidas jaunimui, vadovavo televizijos literatūros ir meno laidų redakcijai, dirbo „Telefilme“, 1989–1993 m. savaitraščio „Kalba Vilnius“ vyriausias redaktorius. Dirbdamas televizijoje, parašė spektaklių, vidėofilmų scenarijų, rengė laidų ciklus „Versmės“, „Mūsų kalba“, „Rašytojai ir knygos“, pramoginį serialą „Buvo buvo kaip nebuvo“, sukūrė kelių dokumentinių filmų, daugiau kaip 20 televizijos apybraižų scenarijus.
Nuo 1993 m. dirbo UAB „Pozicija“, redagavo leidinius „Pozicija“, „Pozicija. Nuomonės“ ir 1996–1998 m. – „Meilės istorijos“.  Išėjęs į pensiją redagavo Lietuvos karaimų bendrijos rengiamą knygą apie Trakų karaimus, buvusių politinių kalinių spaudai rengiamus memuarus, informacinius leidinius apie juos. Nuo 1996 m. Lietuvos Laisvės Kovotojų Sąjungos narys, vienas iš šios sąjungos leidinio „Varpas“ atkūrėjų ir jo nuolatinis talkininkas.
Vilhelmas fon Nindorfas

Vilhelmas fon Nindorfas, arba Vilekinas (vok. Wilhelm von Nindorf, Willeken von Schurborg, Villikn de Endorp) – Livonijos krašto magistras 1282-1287 m., žuvęs kautynėse su žiemgalių kariuomene Garuozos mūšyje (latv. Garozas kauja) 1287 m. kovo 26 d. tarp žiemgalių ir Livonijos kariuomenių (dab. Latvijoje).

Biografija

Vilhelmas fon Nindorfas kilęs iš turtingos Brėmeno arkivyskupijos dvasiškio šeimos, gimęs Nindorfe, Šiaurės Vokietijoje. 1281 m. buvo Viljandžio (Fellin) komtūru. 1282 m. čia buvo išrinktas naujuoju Ordino krašto magistru. Šiose pareigose išbuvo iki mirties, penkerius metus.

Krašto magistras garsėjo siekiu užkariauti Žiemgalą. Kad užbaigti su žiemgalių ir lietuvių puolimais Livonijos žemėse, magistras Vilhelmas fon Nindorfas pastatė naują Šventojo kalno (Heiligenberg) pilį prie žiemgalių Tervetės tvirtovės, buvusios Vakarų Žiemgalos centru. 1287 m. naktį per didįjį pasninką žiemgaliai netikėtai puolė Rygą, kur sudegino Ordino arklides, nukovė ten buvusius žmones ir taip pat greitai iš ten pasišalino. Tuo pačiu metu kitas žiemgalių būrys apsupo Ikškilės (Uexküll) pilį, sudegino ją supusią gyvenvietę. Magistras Vilhelmas fon Nindorfas su būriu riterių nuskubėjo į Ikškilę pagelbėti apsuptos Ordino pilies įgulai, tačiau priešo čia jau neberado ir ėmė persekioti beatsitraukiančius žiemgalius. Magistro pajėgos pasiekė Garuozą (Grose), kur 1287 m. kovo 26 d. nedidelis riterių būrys papuolė į pasalą miške, buvo visiškai apsuptas ir sunaikintas. Mūšyje žuvo ir pats magistras Vilhelmas fon Nindorfas.