google/wiki40b huggingface dataset:
Kauno Stasio Lozoraičio pagrindinė mokykla

Istorija

Kauno 3-oji progimnazija įkurta tebesiaučiant Antrojo pasaulinio karo audrai, 1944 m. rugsėjo 22 d. Laikinose patalpose buvo atidarytos 4 pirmosios, 3 antrosios ir viena trečioji klasė, kuriuose buvo 243 mokiniai ir 9 mokytojai. 1945 m. balandžio pabaigoje mokykla perkelta į patalpas Panerių g. Nr. 47. 1947 m. leista vadintis 1-osios gimnazijos vardu, paskirtos antrosios patalpos Panerių g. 55.
Iš mokyklos suolo 1949 m. buvo ištremti pirmųjų laidų abiturientai: Vilius Velionis, Elena Balesinova, Danutė Baublytė ir jos brolis, Danguolė Gaižauskaitė ir kiti. Dažnai keitėsi direktoriai, juos sovietinė valdžia atleisdavo už valdžios nurodymų nevykdymą: ilgai nesusikūrė komjaunimo organizacija, buvo leidžiami antisovietiniai laikraščiai.
1957 m. mokykla persikėlė į naują devynių šimtų vietų keturių aukštų pastatą. Mokytojų ir mokinių pastangomis karučiais iš Šilainių buvo vežama velėna stadionui, apželdinama teritorija. Tas dienas primena ir šiandien tebežaliuojančios šešiasdešimt liepų. 1975 m. pastatytas priestatas. 1998 m. lapkričio 17 d. Kauno miesto valdybos sprendimu Nr. 105 12-ajai vidurinei mokyklai suteiktas Stasio Lozoraičio vardas. Mokykla išleido daugiau nei 2500 abiturientų. 2015 m. mokykla perreorganizuojama į pagrindinę mokyklą.
Paduobiai

Istorija

XX a. pr. buvo palivarkas.
Tarybiniais metais prie Paduobių prijungtas Savydiškių kaimas.
Lietuvių kalbos tarmės

Lietuvių kalbos tarmės yra skirstomos iš esmės pagal dvi koncepcijas (klasifikacijas): Antano Baranausko (vėliau išplėtota Zigmo Zinkevičiaus) ir Kazimiero Jauniaus (vėliau išplėtota Antano Salio). Koncepcijos skiriasi gana nedaug, tik pirmoji išsamiau apibūdina rytų aukštaičių tarmes, o kadangi A. Baranauskas buvo aukštaitis (K. Jaunius - žemaitis), todėl teigiama, kad jis šias ypatybes aprašė tiksliau.
Šešuolėlių Švč. Mergelės Marijos, Visų malonių Tarpininkės, bažnyčia

Architektūra

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su daugeliu bokštelių, vienanavė. Į bažnyčią veda aukšti laiptai.
Edgaras Savickis

Edgaras Savickis (1941–2008 m. spalio 8 d. Vilniuje) – žymus lietuvių mimas, aktorius.
Žmona – aktorė ir pedagogė Elena Savukynaitė, sūnus – aktorius Henrikas Savickis, duktė – aktorė Kristina Savickytė-Damanskienė.
FK Panerys (2017)

Istorija

Klubas įkurtas 2017 m. Robertas Tautkus nutarė atgaivinti prieš kelis dešimtmečius žlugusį klubą. 
Klubas licencijavosi ir žaidžia LFF II lyga pirmenybėse.
Treneriu tapo Igoris Pankratjevas. 
„Paneryje“ 2017 m. žaidė Mindaugas Malinauskas, Nerijus Radžius, Tadas Gražiūnas, Gediminas Vičius, Gajus Kulbis, Audrius Veikutis, Ramūnas Radavičius.
Madagaskaro sala

Madagaskaro sala – sala, nutolusi nuo rytinės Afrikos pakrantės 600 km. Ši 1600 km ilgio (šiaurės - pietų kryptimi) ir 600 000 km² ploto sala yra ketvirta pagal dydį pasaulyje po Grenlandijos, Naujosios Gvinėjos ir Borneo. Saloje yra Madagaskaro Respublika.
Unikali salos ekosistema pradėjo formuotis maždaug prieš 120 mln. metų, kai pradėjo skirtis žemynai. Pirminio Gondvanos superkontinento žemėlapyje Madagaskaras įsiterpęs tarp pietinio Indijos krašto ir šiaurinio Antarktidos pajūrio.
Milžiniškų roplių eroje dinozaurai dar galėjo ateiti iš Afrikos sausa žeme, dar milijonus metų po skilimo pradžios augalai bei gyvūnai galėjo per lūžį patekti į Madagaskarą. Tačiau maždaug prieš 40 mln. metų plyšys pasidarė per didelis, ir šis evoliucijos eismas baigėsi, o apytikriai 500 m. pr. m. e. pasirodė pirmieji žmonės, jie atplaukė valtimis ne iš kaimyninės Rytų Afrikos, o iš Indonezijos.
Dėl savo rausvo dirvožemio Madagaskaro sala vadinama Didžiąja raudonąja sala ir turi savitą augaliją bei gyvūniją; tačiau dabar tas dirvožemis dėl žmonių sukeltos erozijos sparčiai išplaunama į jūrą.
Madagaskaro sala su mažomis Komorų, Amirantų, Seišelių ir Maskarenų salomis sudaro Etiopinės zoogeografinės srities Madagaskaro posritį. Madagaskaro posrityje gyveno XVII a. pradžioje žmogaus išnaikintas paukštis epiornis. Skirtingai nuo Afrikos žemyno, čia nėra straublinių, neporakanopių ir porakanopių žinduolių, plėšriųjų žinduolių, beždžionių, nuodingųjų gyvačių, nėra tikrųjų gėlavandenių žuvų. Madagaskaro salos savitumą lėmė ilga (nuo neogeno periodo) salos izoliacija nuo Afrikos žemyno.
Lazaris Epšteinas

Biografija

1886 m. baigė Jekaterinoslavo gimnaziją, iki 1914 m. studijavo mediciną Bonos ir Strasburgo universitetuose. 1917 m. Tartu universitete gavo gydytojo diplomą.
Nuo 1921 m. Lietuvos atstovybės Maskvoje gydytojas, 1921–1923 m. – Lietuvos sveikatos departamento gydytojas ypatingiems reikalams ir sanitarijos skyriaus viršininkas. 1922–1925 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 1925–1927 m. Kauno savivaldybės tarybos narys. Nuo 1925 m. Kauno savivaldybės mokyklų gydytojas. 1925 m. įsteigė Mokyklų medicinos centrą, organizavo Ligonių kasas. Nuo 1929 m. dirbo Kauno ligonių kasoje.

Politinė veikla

1925 m. ir 1931 m. išrinktas Lietuvos socialdemokratų partijos CK nariu. 1926 m. – III Seimo narys. 1926 m. birželio 19 d.–20 d. Rygoje dalyvavo Baltijos socialdemokratų konferencijoje, 1927 m. gruodžio 18 d.–19 d. – Rytų Europos socialdemokratų partijų konferencijoje, 1931 m. liepos 25 d.–30 d. dirbo Socialistų Darbininkų Internacionalo IV Kongreso nusiginklavimo grupėje.
Dominykas Jonas Blynas

Biografija

Gimė ūkininkų šeimoje. Mokėsi Pušaloto pradžios mokykloje, Panevėžio realinėje gimnazijoje, tėvų raginamas įstojo į Kauno kunigų seminariją, tačiau, nepajutęs pašaukimo, jos nebaigė. Darbo ieškoti išvyko į Peterburgą, 1900 m. atvykęs į Odesą, įsidarbino Valstybiniame žemės ūkio banke ir išdirbo jame iki 1918 m.
Aktyviai dalyvavo lietuvių kolonijos visuomeniniame gyvenime, vienas saviveiklos, šalpos draugijos, lietuviškos mokyklos atidarymo iniciatorių. Spaudos draudimo metais platino lietuvišką spaudą. Apie Odesos lietuvių gyvenimą rašė straipsnius ir korespondencijas į leidinius „Vilniaus žinios“, „Lietuvių laikraštis“, „Lietuvis“ ir kt. Kai, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, Odesą užplūdo pabėgėliai iš Lietuvos, rūpinosi jų reikalais, vienas lietuvių komiteto nukentėjusiems dėl karo šelpti organizatorių. 1917 m. Odesos lietuviai jį išrinko savo atstovu į Visos Rusijos lietuvių seimą Peterburge.
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, su pirmuoju pabėgėlių srautu grįžo į Lietuvą, dirbo ką tik susikūrusiose Finansų ir susisiekimo ministerijose, Vyriausiosios komisijos Pirmojo pasaulinio karo nuostoliams nustatyti sekretorius, nepriklausomybės kovų savanorių aprūpinimo žeme – Vyriausiosios komisijos kariškiams žemei skirti pirmininkas. 1921–1924 m. Prekybos ir pramonės banko valdininkas, 1924–1925 m. Lietuvos žemės banko direktorius. 1928 m. akcinės bendrovės „Pažanga“ steigėjas ir valdybos pirmininkas, kurį laiką bendrovės laikraščio „Lietuvos aidas“ atsakingasis redaktorius.  Jo straipsnius ekonomikos ir finansų klausimais spausdino „Lietuva“, „Lietuvos aidas“.
Jonušas Tiškevičius Logoiskis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Teodoras Frederikas Tiškevičius Logoiskis. Motina Sofija Zaslavska. Broliai Samuelis Tiškevičius Logoiskis, Jeronimas Tiškevičius Logoiskis.

Valstybės tarnyba

1630 m. Kijevo vaivada, Žitomiro ir Šniatinsko seniūnas. 1640-1648 m. Vilkmergės seniūnas

Šeima

Nuo santuokos su Jadvyga Belžecka turėjo vienintelę dukterį Kristiną (m. po 1655), kuri tapo Bresto vaivados, kunigaikščio Andriaus Masalskio (m. 1651) žmona.
Gintališkės valsčius

Gintališkės valsčius buvo šiaurės vakarų Lietuvoje. Centras – Gintališkė.
Jonas Paukštys

Biografija

Vaikystėje mokėsi pas daraktorių, vėliau pradinėje mokykloje Lekėčiuose, Kauno progimnazijoje, Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje. 1926 m. įstojo į Jėzuitų ordiną ir pasiųstas tęsti studijas Olandijoje ir Prancūzijoje. Sugrįžus į Lietuvą, paskirtas Kauno jėzuitų gimnazijos direktoriumi ir Kauno Jėzuitų bažnyčios pamokslininku. 1930 m. įšventintas kunigu.
1931–1935 m. redagavo jėzuitų žurnalą „Misijos“, taip pat kitus leidinius – „Žvaigždę“ ir „Žvaigždutę“. Tuo pačiu metu bendradarbiavo ir pasaulietiniuose žurnaluose „Ryte“ ir „Tiesos kelyje“. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.  1939 m. paskirtas Šiaulių jėzuitų gimnazijos direktoriumi. Antrojo pasaulinio karo metais kartu su kun. Jonu Borevičiumi gelbėjo žydus, vien Šiauliuose buvo daugiau nei 150 išgelbėtų.
1942 m. persikėlė į Vilnių, tarnavo Šv. Kazimiero bažnyčioje klebonu bei Vytauto Didžiojo gimnazijoje kapelionu. Šalį užėmus Raudonajai Armijai, iš gimnazijos atleistas, gydėsi. Nuo 1946 m. dėstė Kauno kunigų seminarijoje, jam suteiktas profesoriaus vardas. Nuo 1948 m. Ceikinių Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčios (Ignalinos rajonas) klebonas, nuo 1950 m. dirbo pastoralinį darbą Varėnos raj. Dubičių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčioje.
1950 m. suimtas ir nuteistas dešimčiai metų lagerių, iš kurių paleistas 1955 m. Nusprendė į Lietuvą negrįžti, likti Sibire ir dirbti sielovados darbą tarp ten gyvenančių tremtinių. Nesėkmingai bandė organizuoti katalikišką parapiją. Vietinei valdžiai tai nepatiko ir ji privertė kunigą Paukštį išvažiuoti į Lietuvą. 1958 m. paskirtas Kaltinėnų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios (Šilalės rajonas) klebonu, vėliau perkeltas į Varėnos raj. Ratnyčios Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčią.
Mirė ir palaidotas Ratnyčioje.
Maltos futbolo lyga

Istorija

Pirmosios Maltos futbolo pirmenybės prasidėjo 1909 metais. Jose ilgą laiką žaidė iki 10 komandų, vienose pirmenybėse težaidė išvis tik 2 klubai. 
I pasaulinio karo metu neįvyko 1 pirmenybės, II pasaulinio karo metu – 4.
Podhorcų šv. Juozapo unitų bažnyčia

Istorija

Šv. Juozapo unitų bažnyčia Podhorcuose pastatyta 1752–1766 metais už Vaclovo Rževuskio pinigus. Jos architektas italas Karolis Romanusas, kuris tarnavo Vaclovo Rževuskio dvare, vėliau ir Vaclovo sūnui Severinui Rževuskiui.
Bažnyčia buvo statoma Italijos bažnyčios Basilica di Superga, stovinčios Turine, pavyzdžiu. 
Iki 1930 metų bažnyčioje buvo saugomas jos planas ir brėžiniai, kuriuose fiksuotas architektas. Pačioms statyboms vadovavo jau kitas architektas – Pilipas Chuava iš Sicilijos. Kai kuriuos pakeitimus į projektą įnešė pats Vaclovas Petras Rževuskis.
Bažnyčia buvo statoma taip, jog iš jos matytųsi Podhorcų rūmai, o iš jų – bažnyčia.

Bažnyčios pastatas ir interjeras

Bažnyčia yra rotondinė, jos diametras 12 metrų. Pati bažnyčia 27 metrų aukščio. Pagrindinį bažnyčios fasadą puošia portikas su 14 kolonų. Ant jų atiko aštuonios skulptūros. Viena skulptūrų sunaikinta II pasaulinio karo metu. 
Bažnyčios kupolas sudarytas iš dviejų dalių. Viena dalis – didesnioji, gaubiančioji, mažesnioji dalis su signatūra ir žibintu. Užrašas lotynų kalba: „In Cultum Domini Dei Nostri Exodi“.
Nuo bažnyčios iki Podhorcų rūmų veda 300 metrų liepų alėja. Priešais bažnyčią ant kolonų stovi XVIII amžiaus Mergelės Marijos su kūdikėliu ant rankų ir švento Juozapo skulptūros. Priešais bažnyčią augo dideli medžiai, dabar jų nebėra.
Bažnyčios vidus 1765–1766 metais išpuoštas dailininko Pranciškaus Smuglevičiaus tėvo Lukašo Smuglevičiaus ir jo sūnaus Antano tapybos darbais. Vėliau bažnyčią dailino keturi Žovkvos meistrai: Demjanas, Voicechas, Konstantinas ir Nikolajus, taip pat dailininkai iš Lvovo Gurgilevičius ir Vitaneckis.
Nuo 1861 metų bažnyčia tapo parapijine. 1945 m. ji buvo uždaryta, 1976–1979 m. restauruota.

Bažnyčia šiuo metu

Bažnyčia yra perduota Ukrainos graikų apeigų katalikams arba unitams.
Šiuo metu bažnyčia restauruojama. 2014 m. restauruotas mažasis kupolas ir signatūra, taip pat kryžius, portikas. Restauracijos darbai detaliai aprašyti prie bažnyčios vartų stovinčiame stende. 
Podhorcų šv. Juozapo unitų bažnyčia įtraukta į Lietuvai reikšmingų nekilnojamojo kultūros paveldo objektų, esančių dabartinės Ukrainos Respublikos teritorijoje, inventorinį sąrašą.  
Podhorcų bažnyčią kaip  Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir vėliau Abiejų Tautų Respublikos paveldą tyrinėjo Lietuvos Nepriklausomybės Akto signatarė Birutė Valionytė.
Podhorcų rezidencijos atstatymo darbai – vienas didžiausių kultūros paveldo atkūrimo projektų Ukrainoje.
Renatas Požėla

Biografija

2001 m. baigė Lietuvos policijos akademiją, o 2007 m. – Mykolo Romerio universitetą.
1993–1998 m. Šiaulių miesto vyriausiojo policijos komisariato viešosios policijos patrulinės tarnybos mobiliosios kuopos policininkas, vėliau kriminalinės policijos Turtinių nusikaltimų tyrimo skyriaus Kvotos poskyrio jaunesnysis inspektorius, inspektorius. 1998–2003 m. Šiaulių miesto vyriausiojo policijos komisariato uniformuotosios policijos kelių policijos techninės inspekcijos vyresnysis inspektorius, vėliau kelių policijos komisaro inspektorius, Eismo priežiūros skyriaus komisaras. 2003–2004 m. Šiaulių rajono policijos komisariato Organizacinio poskyrio vyresniojo inspektorius, vėliau šio poskyrio viršininkas. 2004–2005 m. Šiaulių rajono policijos komisariato viešosios policijos Viešosios tvarkos skyriaus Eismo priežiūros poskyrio viršininkas.
2005–2008 m. Lietuvos policijos eskortavimo rinktinės Tarnybos organizavimo skyriaus viršininkas. 2008 m. Lietuvos policijos eismo priežiūros tarnybos viršininko pavaduotojas, 2008–2011 m. Policijos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Viešosios policijos valdybos viršininkas. 2011–2015 m. policijos generalinio komisaro pavaduotojas. 
Nuo 2015 m. Valstybės sienos apsaugos tarnybos vadas. 2015 m. rugsėjo mėn. suteiktas vidaus tarnybos generolo laipsnis.
İclal Aydın

Biografija

Idžlal Aidyn gimė 1971 metais Nevšechiro mieste, čerkeso ir kurdės šeimoje.
Studijavo Ankaros universitete, Kalbos, istorijos ir geografijos fakultete. 1990 m. persikėlė į Berlyną, kur gyveno 6 metus.
2002 metais ištekėjo už aktoriaus Kemal Başbuğ, tais pačiais metais gimė dukra Zeynep. 2005 m. pora išsiskyrė. 2006 m. antrąkart ištekėjo už rašytojo Tuna Kiremitçi.
Tarybų rajonas

Tarybų rajonas (arba Tarybinis rajonas) – LTSR administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus miesto pietinėje dalyje.

Istorija

Įkurtas 1941 m. kovo 21 d. 1957 m. gruodžio 16 d. patvirtintos ribos: geležinkelis Kaunas–Vilnius iki Kuršių g.; geležinkelio šaka, Vilkpėdės, Partizanų, Komjaunimo g. iki Trakų g.; Trakų g., Garelio g., Bokšto g., Subačiaus g., Zarasų g., Polocko g. (iki 5-ojo km), Leoniškių vaikų namų Nr. 3 pagalbinis ūkis, Puškino muziejus „Markučiai“, Dilgynės g. (priskirti Tarybų rajonui), miesto pietinė riba iki geležinkelio Kaunas–Vilnius.
Rajonas 1954–1959 m. sutapo su Kirtimų apylinkės ribomis.
Hator

Kultas

Maždaug nuo 2700 m. pr. m. e., antrosios dinastijos metu pradėta garbinti Hator vaizduojama kaip pasaulį sukūrusi dangiškoji karvė, kurios viduje – Saulė ir visa tikrovė. Taip pat ji laikyta mirusiųjų pasaulio karaliene, kurios žinioje gyvastį teikiantis dausų penas ir į Dangų vedančios kopėčios. Savo pienu Hator maitina faraoną. Manoma, kad ją garbino ir Skorpionų karalius.
Hator šventasis gyvūnas – karvė, nors kai kur kaip Hator įsikūnijimas garbinami medžiai, sikomoras ir datulė.
Iš pradžių Hator kulto centras buvo Dendera pietiniame Egipte, kur ji vadinta „Denderos valdove“. graikų – romėnų laikais buvo garbinama dievybių triada – Horas – Hator – jų sūnus Ihis, muzikos dievas. Už Denderos ribų, Aukštutiniame ir Žemutiniame Egipte, Hator garbinta dar 29 vietose.
Vėlyvuoju Egipto laikotarpiu mirusieji kartais buvo vadinami ne Ozyriu, bet Hathor.
Vykstant sinkretizmo procesui, Hator buvo prilyginta Ra Akiai, Ra dukterims Sechmetai ir Tefnut, kartais sujungiama į vieną dievybę Hator Tefnut, kuri buvo siejama su soliarinėmis dievybėmis.
Geltonasis piengrybis

Išvaizda

Vaisiakūniai dideli, stambūs. Kepurėlė užauga iki 25 cm skersmens, su koncentriškomis zonomis, plaušuota, mėsinga, gleivėta, chromo geltonumo, citriniškai geltona, geltonai ochrinė. Lakšteliai balsvi, vėliau- rusvai ochriniai, rudai dėmėti, priaugintiniai, nežymiai nuaugintiniai. Kotas 3–7x 1,5–3,5 cm, geltonas, gleivėtas, dėmėtas . Trama gelsva, perlaužta ar perpjauta tamsėja, aštraus deginančio skonio, pieniškos sultys baltos, kreguodamos su oru, greitai pageltonuoja. Sporos 8–8,5x7–8 μm.

Augavietė

Dažniausiai sutinkamas beržynuose ir drėgnuose, žolėtuose eglynuose. Auga grupėmis brandžiuose, drėgnuose Lietuvos eglynuose šių piengrybių aptikta 30-yje vietų.
Sezonas: rugpjūtis – spalis
Geltonasis piengrybis panašus išoriškai į kislųjį piengrybį. Nuo kitų piengrybių rūšių skiriasi stambiais, geltonos spalvos vaisiakūniais, dėmėtais kotais. Tačiau lengviausia šią piengrybių rūšį atpažinti iš pieniškų sulčių cheminės reakcijos. Perlaužus ar perpjovus vaisiakūnius ištekėjusios baltos sultys greitai tampa geltonos.
Generalinė miškų urėdija

Misija

Generalinės miškų urėdijos misija yra didinti valstybinių miškų kaip svarbiausios visų šalies miškų sudedamosios dalies ekologinę, aplinkosauginę, ekonominę, rekreacinę bei kitas visuomenei svarbias vertes, tvarkant juos tvaraus ir subalansuoto miškų ūkio principais, racionaliai naudojant miškų išteklius, juos atkuriant ir gausinant. Generalinei miškų urėdijai pavaldžios yra 42 miškų urėdijos, tolygiai išsidėsčiusios visoje Lietuvoje.
Generalinė miškų urėdija savo veikloje vadovaujasi Generalinės miškų urėdijos prie Aplinkos ministerijos nuostatais, patvirtintais 1996 m. lapkričio 19 d. priimtu Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu Nr. 1353.
Stanislovas Kazimieras Radvila

Šeima

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos-Nesvyžiaus linijos, tėvas Mykolas Karolis Radvila, motina Izabelė Sapiegaitė, brolis Mykolas Radvila (1656–1672). Žmona Marija Kristina de Betun (Maria Krystyna de Bethune), vaikų neturėjo.
Mokėsi Nesvyžiuje ir Lione, po to keliavo po Prancūziją, Angliją, Olandiją ir Italiją. 1670 metais gavo Lietuvos didžiojo stalininko pareigybę, o 1680 metais tapo Lietuvos didžiuoju maršalka.  
Gavo karališkosios gvardijos generolo laipsnį, buvo renkamas pasiuntiniu į  1664–1665, 1670, 1678–1679 metų seimus. Įkūrė dominikonų bažnyčią Klecke. 
Jan priklausė dvaro žemės Iškolde, Lisica, Lachva, ČuČevicai, dalis Negnevičių Naugarduko paviete, o rtaip pat dalis Nalibokovo Minsko paviete.
Klecko valdytojas, nuo 1670 m. Lietuvos didysis stalininkas, nuo 1679 m. Lietuvos didysis maršalka.
Klibiai

Etimologija

Kaimo pavadinimas kilo iš asmenvardžio Klibys daugiskaitinės formos. Valstietis Klibys ir jo sūnūs Klibaičiai buvo pirmieji kaimo žemių naujakuriai.
Brongų–Ahafų regionas

Geografija

Didesniąją krašto dalį užima lygumos, pietuose ir vakaruose iškilusi Kvahu plynaukštė. Šiaurine riba teka Juodoji Volta, rytine – Volta, patvenkta Voltos tvenkiniu. Taip pat teka Voltos intakai (Tainas, Pru). Pietvakariuose prasideda Tano ir Bia upės. Yra vaizdingas Kintampo krioklys. Rytuose yra Digjos nacionalinis parkas.
Panevėžio apygardos prokuratūra

Panevėžio apygardos prokuratūra - apygardos prokuratūra Lietuvoje, valstybės institucija. Pavaldžios apylinkės prokuratūros (atitinkamai pagal Panevėžio apygardos teismo veiklos teritoriją).
Adresas: Respublikos g. 54, LT-35173 Panevėžys.
Galapagų provincija

Geografija

Galapagų salyną sudaro 22 salos, pasižymičios unikalia gamta. Tik 4 iš jų gyvenamos.
Narsumo ordinas

Narsumo ordinas (rus. орден Мужества) – Rusijos federacijos valstybinis apdovanojimas.

Ordino aprašymas

Narsumo oprdino ženklas sidabrinis. Ženklą sudaro keturių galų kryžius su vienodo ilgio galais, su reljefiniu borteliu pakraščiuose ir reljefiniais spinduliais. Centre – reljefinis Rusijos Federacijos herbo atvaizdas. Atvirkštinėje pusėje horizontaliai eina reljefinis užrašas „Narsa“ (Мужество).

Kryžiaus skersmuo – 40 mm.

Apdovanojimo ypatumai

Narsumo ordinu galima apdovanoti kelis kartus. Pvz., pulkininkas Rusijos Federacijos Didvyris Andrejus Volovikovas apdovanotas Narsumo ordinu 4 kartus.
Šuras

Šuras (lenk. Szur) - nebeegzistuojanti gyvenvietė šalia Lomžos miesto, į rytus nuo Stara Lomžos gyvenvietės. 1340 m. šioje vietovėje karalius Kazimieras III Didysis pastatė pilį, kuri stovėjo iki XVI a. amžiaus. 1805 m. archeologinių tyrinėjimų metu buvo atkasti pilies pamatai. XIX a. šioje vietovėje buvo žydų kvartalas.
Slupskas

Lietuviai

Kartu lenkų repatrijantais po Antrojo pasaulinio karo mieste apsigyveno ir lietuviai. Kiek anksčiau Slupske atsidūrė Vakarus nepasiekę karo pabėgeliai iš Lietuvos. 1962 m. gruodžio 30 d. buvo užregistruotas LVKD Slupsko skyrius. Tautiečiai kartu klausėsi paskaitų apie vyskupą ir poetą Antaną Baranauską, dailininką ir kompozitorių M. K. Čiurlionį, 1863 m. sukilimą. 1974-87 m. buvo leidžiamas rašomąja mašinėle spausdintas skyriaus biuletenis. Skyriaus nariai globoja transatlantinių lakūnų Dariaus ir Girėno žūties vietą Pščelnike.  1993–1995 m. mieste gyveno ir Slupsko pedagoginiame universitetete dėstė profesorius dr. Antanas Grigelis.
Veiverių herbas

Aprašas

Herbo skydo auksiniame lauke, ant raudono trikalnio, juoda sauganti pelėda.

Simbolika

Pelėda simbolizuoja šviesos siekį, mokslą, o trikalnis – Skausmo kalnelį, supiltą pokario rezistentų kovoms atminti.

Istorija

2004 m. liepos 7 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 143. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.
Aitvaras (anime)

Siužetas

Pagrindinė veikėja yra Sava (Sawa) – moksleivė, kurios tėvai buvo nužudyti dar vaikystėje. Šiuo metu ja rūpinasi du detekyvai, tuo metu tyrę tėvų nužudymo bylą, Akai ir Kanya. Nepaisant amžiaus, Sava tampa Akai sekso verge, taip pat dirba jam kaip profesionali žudikė. Dažniausi jai pavedami taikiniai yra korumpuoti policininkai, darbininkus išnaudojantys korporacijų savininkai ir panašiai.
Savos gyvenimas pasikeičia, jai susitikus Oburu – tiems patiems asmenims taip pat žudiku dirbantį maždaug jos amžiaus vaikiną. Tarp jų greitai užsimezga simpatija. Oburu nori mesti šį darbą, tačiau Akai jam liepia įvykdyti dar tris paskutines užduotis. Leidžiama suprasti, kad tokiu būdu nori juo atsikratyti, kadangi pati pirmoji auka Oburu nurodoma kaip tiesiog korporacijos bosas. Tačiau bandydamas jį nužudyti, jaunuolis susiduria su netikėtu profesionaliu pasipriešinimu ir vos nežūva pats. Vėliau paaiškėja, kad auka iš tiesų buvo profesionalus specialiosios paskirties dalinių policininkas.
Bendraudama su Oburu, Sava galutinai nusprendžia, kad jos tėvus nužudė patys detektyvai, dabar ją išnaudojantys. Apsimesdama, kad dalyvauja Akai parengtame plane pažeminti, įskaudinti ir nužudyti Oburu, ji galiausiai nušauna iš pradžių Kanya, o vėliau ir Akai.
Pabaigoje Sava kantriai laukia atvykstančio Oburu, nežinodama, kad šį pakeliui nušovė jauna mergaitė, kurios sviedinį jis anksčiau buvo susprogdinęs. Galima suprasti, kad tai – dar vienas vaikas – žudikas.

Kontroversija

JAV OVA buvo išleista tris kartus, kiekvieną kart su vis mažiau cenzūros, paskutiniame leidime jau visai necenzūruota. Pirmojoje versijoje buvo iškirpta apie 15 minučių ir palikta tik viena nuogos Savos scena, kur ji jau suaugusi. Filmas kritikuojamas dėl beveik pornografinių sekso scenų. Kai kuriose, kai rodomi Savos prisiminimai, ji yra dar ypač jauna mergaitė, todėl Aitvaras kai kurių kritikų apibūdinamas, kaip vaikų pornografija.
Floriana

Istorija

Gyvenvietę kaip tvirtovę įkūrė italas P. P. Florianis (1585–1638), kurio garbei miestelis ir pavadintas.
Algebrinė struktūra

Algebrinė struktūra matematikoje yra aibė su joje apibrėžta viena arba keliomis operacijomis – kompozicijos dėsniais (operacijomis), tenkinančiais tam tikras savybes.