google/wiki40b huggingface dataset:
Benediktas Vytenis Mačiuika

Benediktas Vytenis Mačiuika (g. 1927 m. lapkričio 16 d. Kaune) – JAV lietuvių politinis ir visuomenės veikėjas, istorikas, lietuvių kultūros tyrinėtojas, lituanistas, filosofijos daktaras (1963 m.).

Biografija

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. Hanau baigė lietuvišką gimnaziją, 1946–1948 m. Heidelbergo universitete studijavo psichologiją ir filosofiją. 1949 m. atvyko į JAV. 1950–1958 m. Čikagos universitete studijavo ir tobulino diplomatijos, tarptautinės teisės ir ekonomikos, t. p. Rusijos istorijos žinias; nuo 1954 m. jo įvairiuose padaliniuose dirbo mokslinį darbą. Nuo 1958 m. dėstė Konektikuto universitete, nuo 1972 m. profesorius.
1947–1948 m. Heidelbergo universiteto lietuvių studentų draugijos pirmininkas. 1954 m. Čikagoje su kitais įkūrė organizaciją „Santara-Šviesa“. Nuo 1970 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos, nuo 1971 m. – Lituanistikos instituto narys. 1975–1987 m. dėstė lituanistikos seminaruose.
Monografijų „Lietuva per pastaruosius 30 metų“ (Lithuania in the Last 30 Years, 1955 m.), „Latvija – regioninė studija“ (Latvia: An Area Study, 1956 m.) vienas autorių. Parengė knygas „Lituanistikos instituto 1975 m. suvažiavimo darbai“ (Proceedings of the Institute of the Lithuanian Studies 1975; 1976 m.), „Skulptorius, rašytojas Vytautas Mačiuika, 1930–1999“ (2000 m.). JAV moksliniuose leidiniuose bei lietuvių spaudoje rašė apie TSRS vykdomą tautų pavergimo politiką, Lietuvos ir kitų okupuotų Baltijos šalių politinę, ekonominę, demografinę, socialinę ir kultūros būklę.
Aukštutinis Istsaidas

Aukštutinis Istsaidas (angl. Upper East Side) yra apylinkė Manhatane, Niujorke, esanti tarp Centrinio parko ir Rytų upės. Apylinkė kadaise buvo žinoma „Šilko kojinių rajono“ (angl. Silk Stocking District) pavadinimu, su vienomis aukščiausių nekilnojamo turto kainų šalyje. Apylinkėje gyvena daugybė garsių žmonių, yra gausu kultūros centrų, bei buvo nufilmuotas ne vienas žymus filmas.

Kainų lygis

Istsaide nekilnojamo turto kainos yra vienos iš aukščiausių šalyje. Pagal 2002 m. statistiką, vidutinė kaina už vieną kvadratinę pėdą siekė 856 dolerius, 2006 m. kaina pakilo iki 1 200 dolerių. Dėl didelių nekilnojamo turto kainų, paprasčiausių prekių kainos yra maždaug 50-200 % didesnės, nei priemiestyje.

Demografija

2000 m. apylinkėje gyveno 207 543 žmonės, gyventojų tankumas sudarė 118 184 žmones kvadratinėje mylioje (45,649/km²). Rasinis pasiskirstymas buvo: 88,25 % baltaodžių, 6,14 % azijiečių, 2,34 % juodaodžių, 0,09 % indėnų, 0,04 % Ramiojo vandenyno gyventojų, 1,39 % kitos rasės, bei 1,74 % dviejų arba daugiau rasių žmonių. 5,62 % buvo ispanų kilmės. 21 % gyventojų buvo gimę užsienyje, iš jų 45,6 % buvo gimę Europoje, 29,5 % Azijoje, 16,2 % Lotynų Amerikoje, bei 8,7 % kitose pasaulio kontinentuose. Moterų ir vyrų santykis rajone buvo 125 moterys 100-ui vyrų.
Pagal 2000 m. statistiką vidutinės pajamos vienam gyventojui siekė $85 081 dolerių, 75,6 % apskrities suaugusiųjų (25+) buvo įgiję bakalauro arba aukštesnį laipsnį.
Feliksas Kolosauskas

Biografija

1963 m. baigė Kauno 12-ąją vidurinę mokyklą, 1970 m. – Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas. 1993 m. baigė Centrinės ir Rytų Europos šalims skirtus mokesčių audito kursus Kopenhagoje.
1963–1964 m. Kauno „Šilko“ kombinato šaltkalvis remontininkas, 1964–1971 m. Kauno radijo gamyklos montuotojas, inžinierius technologas, konstruktorius. 1971–1977 m. Kauno tekstilės ir galanterijos fabriko „Kaspinas“ Skirsnemunės filialo viršininkas. 1977–1982 m. Anykščių vėlimo fabriko „Spartakas“ direktoriaus pavaduotojas, vėliau vyr. inžinierius, 1982–1992 m. direktorius.
1992–1996 m. Seimo narys, išrinktas Anykščių – Kupiškio rinkiminėje apygardoje, Biudžeto ir finansų komiteto pirmininkas. 1997–2002 m. AB „Lietuvos kuras“ vyr. specialistas, Techninės eksploatacijos ir turto valdymo skyriaus viršininkas.
2002–2003 m. Vilniaus apskrities viršininko administracijos sekretorius, įstaigos vadovo pavaduotojas, 2003 m. rugpjūčio 18 d. – 2004 m. gruodžio 29 d. Vilniaus apskrities viršininkas, Regiono plėtros tarybos pirmininkas. 2005–2006 m. Vilniaus apskrities viršininko pavaduotojas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos Lazdynų grupės pirmininkas, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) Vilniaus skyriaus narys, Lazdynų grupės pirmininkas, LSDP Finansų komisijos narys.
Lietuvos mėgėjų kikbokso federacijos prezidentas. Žmona Salomėja, vaikai Vytautas, Solveiga.
Bolivijos departamentai

Istorija

Po nepriklausomybės įgijimo 1826 m. sausio 23 d. Bolivija įkūrė Čukisakos, Kočabambos, La Paso, Potosi ir Santa Kruso departamentus. 1826 m. rugsėjo 5 d. buvo įsteigtas Oruro departamentas, 1831 m. rugsėjo 24 d. Tarichos departamentas, 1842 m. lapkričio 18 d. Beni departamentas. Apie 1924 m. nuo La Paso departamento buvo atskirta Madre de Dios teritorija, kuri 1938 m. rugsėjo 24 d. tapo Pando departamentu. Apie 1943 m. trumpai gyvavo Čako (isp. Chaco) departamentas su sostine Villa Montes, vėliau prijungtas prie Tarichos departamento.
Kojalavičiai

Giminės istorija

Pradininkas, istoriko Z. Kiaupos duomenimis, nuo 1542 m. minimas Kauno miestietis Jonas Kojala (m. 1564 m.). Veikiausiai jo sūnūs, irgi Kauno miestiečiai – Andrius (minimas 1607–1614 m.) ir Motiejus (prieš 1610 m.) Kojalos.
Andrius turėjo sūnus Lauryną, Baltazarą ir Motiejų (šis minimas 1616–1620 m.). Laurynas, 1606–1641 m. minimas kaip Kauno miestietis ir pirklys, jau vadinamas Kojalavičiumi. Turėdamas kelias vytines ir plaukiodamas upėmis prekiavo Kaune, Vilniuje, Gardine, Karaliaučiuje, Klaipėdoje. Supirkinėjo Kaune sklypus ir namus. Kaip miestiečiai ir pirkliai t. p. minimi Baltazaras 1608–1627 m., Lauryno pusbrolis Jonas (m. 1628 m.)
1604–1628 m. Jonas turėjo vytinių, jomis plukdydavo ir kitų pirklių prekes. Nuo 1604 m. buvo Kauno suolininkų prisiekusysis raštininkas, nuo 1614 m. miesto ūkvedys, miestiečių kolegijos, kontroliuojančios magistrato veiklą, narys. 1609 m. vedė Kauno vaito bajoro Alberto Beinarto dukterį Brigitą, jiems gimė pagarsėję sūnūs Albertas Kojelavičius-Vijūkas, Kazimieras Kojelavičius-Vijūkas ir Petras Kojelavičius-Vijūkas. Nuo tada Kojalavičių antroji pavardė tapo Vijūkai. Broliai tėvų namus Kaune 1642 m. užrašė kuriamai Jėzuitų kolegijai.
Lietuvos astronomų sąjunga

Lietuvos astronomų sąjunga – Lietuvos visuomeninė organizacija, vienijanti astronomus ir astronomijos mėgėjus.

Istorija

Lietuvos astronomų sąjunga įkurta 1995 m., iki tol 1973–1990 m. veikė Lietuvos astronomijos draugija, 1991–1994 m. Lietuvos astronominė taryba. Nuo 1995 m. Europos astronomų draugijos narė. Priklauso apie 70 narių (2008 m.).

Veikla

Pagrindiniai tikslai – skatinti astronomijos mokslo plėtrą Lietuvoje, atstovauti narių interesams šalies ir tarptautiniu mastu, skleisti astronomijos mokslo žinias visuomenėje. Rūpinasi lietuviška astronomijos terminija, organizuoja viešas mokslo populiarinimo paskaitas, remia edukacinius astronomijos renginius jaunimui ir visuomenei.
Stara Lesna

Stara Lesna (svk. Stará Lesná) – gyvenvietė Slovakijoje, Kežmaroko apskrityje. Anksčiau vadinta ir Altwalddorf (vokiškai) bei Felsőerdőfalva (vengriškai). Gyvenvietė yra netoli Aukštųjų Tatrų kalnų, čia apsistoja turistai, yra keletas „kolybų“.
Svahiliai

Apibrėžimas

Svahiliai susiformavo maišantis vietos juodaodžiams bantams su atvykėliais arabais ir persais. Taip susiformavo savita mišri kalba, kultūra ir rasė, kurie ir apibrėžia svahilį. Taip pat svahiliais gali būti vadinamos jų civilizacijos įtaką patyrusios tautos, kurios neretai perimdavo ir kalbą, bet turi skirtingą tapatybę. Tokių svahilių suskaičiuojama apie 5-10 mln.

Kultūra

Svahiliai turi labai turtingą kultūrą, kuri reiškiasi savitomis literatūros, architektūros, mitybos, aprangos tradicijomis.
Svahilių aprangai padarė įtaką arabų tradicijos. Vyrai dėvi siuvinėtą palaidinę dašiki ir kelnes arba specialų sijoną kikou. Moterys dažniausiai vilki nesiūtą apdarą iš dviejų medžiagos gabalų. Tie gabalai, atsižvelgiant į marginimo techniką, gali būti vadinami kanga arba kitenge.
Svahilių virtuvė paveikta afrikiečių, arabų ir indų tradicijų. Čia vartojama daug kokosų pieno, bananų, tokios daržovės kaip špinatai, okra. Taip pat skaninama daugybe vietinių pagardų: gvazdikėliais, kardamonu, pipirais ir pan. Vienas svarbiausių baltymų šaltinių yra žuvis, o vištiena ir ožkiena valgoma švenčių proga.
Kurklių II dvaras

Istorija

Dvaras kūrėsi nuo XVIII a. vidurio. XIX a. priklausė Jangaličevui, vėliau – Mokuličiui. Iš jo XX a. pradžioje dvarą įsigijo Klemenso Graužinio (1890-1939) tėvai. Vėliau jį paveldėjo sūnus, tarpukario politikas, Ketvirojo LR Seimo narys Klemensas Graužinis.
1923 m. Kurklių II dvare buvo 1 sodyba – 51 gyventojas. Po dvaro parceliacijos (iki jos dvarui priklausė 148,60 ha žemės) greta ėmė kurtis Kurklių II kaimas. Paskutiniai Kurklių II dvaro savininkai iki 1940 m. – Klemenso Graužinio šeima. Įtvirtinus Lietuvos Nepriklausomybę K. Graužinis grįžo ūkininkauti ir persikėlė į Kurklių II dvarą. Jis ten gyveno ir ūkininkavo iki gyvenimo pabaigos. Kurklių apylinkėje K. Graužinis buvo pirmasis dvarininkas, įvedęs elektrą ne tik visose dvaro ir darbininkų pastatuose, bet ir tvartuose. Jo ūkyje buvo auginama didelė bekonų banda, mėsa buvo eksportuojama.
K. Graužinis mirė savo dvare 1939 m. (per audrą buvo nutrenktas žaibo). 1941 m. birželio 14 d. Kurklių II dvaro paveldėtoja B. Graužinienė su keturiais vaikais buvo ištremta į Belniakų lagerį (Krasnojarsko kraštas, Rusija).
Žagarės regioninis parkas

Gamtos vertybės

Žagarės ozas – vaizdinga, ilga, kuprota kalva. Nuo jos matyti Švėtės slėnis, Žagarės giria ir Žiemgalės lygumos toliai. Gaudikių apylinkėse plyti Linkuvos gūbrio plačios kalvos su giliomis įlomėmis. Žagarėje, Švėtės upės šlaituose atsiveria dolomitinės atodangos. Žagarės miške vyrauja ąžuolyniniai eglynai su liepų, guobų ir kitų lapuočių medžių priemaiša. Čia išsaugota viena vertingiausių tauriųjų elnių bandų, gausu saugomų augalų rūšių.
Miškai yra mišrūs, su vertingais ąžuolynais ir uosynais. Įspūdingi kraštovaizdžiai atsiveria nuo Žvelgaičių piliakalnio. Yra nedidelės natūralios užliejamos paupių pievos, yra paukščių stebėjimo bokštelis yra prie Žvelgaičio ežero nendrynuose. Rujos metu parke matoma daug tauriųjų elnių. Čia išsaugota senoji, dar XIX amžiuje išvesta jų populiacija.

Kultūros paveldas

Parke stūkso Žvelgaičio ir Raktuvės piliakalniai, Žagarės pilkapiai, senos įvairių tikėjimų kapinės rodo įdomią šio krašto praeitį, kovas su Livonijos ordinu. Žagarėje išlikęs XVI a. gatvių tinklas, daug XIX a. pastatų. Apaštalų Šv. Petro ir Šv. Povilo bažnyčia. Juodeikių kaime išlikęs Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto paminklas.
Žvelgaičio ir Raktuvės piliakalniai minimi jau 1298 m. Livonijos kronikose. Ant jų stovėjo žiemgalių pilys. Senojoje ir Naujojoje Žagarėje yra Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčios, pastatytos iš vietinio dolomito XVI amžiuje.

Laisvalaikis ir pramogos

Parke įrengtas 2,5 km gamtinis – ekologinis takas. Žagarės žirgynas nuomoja žirgus (Hanoverių veislės) jodinėjimui. Galima žvejoti Švėtės upėje ir Žvelgaičio ežere, prie jų įrengtos stovyklavietės. Galima keliauti Žagarės ozo pažintiniu taku, Mūšos tyrelio pažintiniu taku.
Melodija (įrašų kompanija)

Istorija

Įkurta 1964 m. kaip „Visasąjunginė TSRS Kultūros ministerijos gramofono įrašų firma Melodija“ kompanija naudojosi daugeliu įrašų studijų, leidybos fabrikų bei platinimo centrų. Iki 1973 m. „Melodija“ išleido 1200 populiariausių to meto formatų – 33⅓ ir 78 apsisukimų per minutę vinilinių plokštelių – įrašų. Plokštelių tiražai siekė 190–200 mln. kopijų per metus, audiokasečių – 1 mln. Produkcija eksportuota į daugiau nei 70 šalių.
Daugumą kompanijos produkcijos sudarė klasikinė bei tarybinių kompozitorių ir muzikantų muzika, tarybinių teatro aktorių įrašai, pasakos vaikams. „Melodija“ taip pat leido sėkmingiausių Vakarų pop, džiazo bei roko atlikėjų įrašus, tarp jų ABBA, Paul McCartney, Boney M., Dave Grusin, Amanda Lear, and Bon Jovi.
Božejevo valsčius

Istorija

1923 m. sausio 1 d. iš valsčiaus viduje sukurtas naujas Viznos valsčius, kuris egzistavo iki 1927 m. balandžio 1 dienos. 1939 m. balandžio 1 d. valsčius perkeltas į Varšuvos vaivadiją. 1945 m. rugsėjo 18 d. valsčius perkeltas į Balstogės vaivadiją. 1952 m. liepos 1 dienos valsčių sudarė 25 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 d. valsčius tapo Viznos valsčiaus dalimi.
Federico de Castro y Bravo

Federico de Castro y Bravo (1903 m. spalio 21 d. Sevilija – 1983 m. Madridas, Ispanija) – ispanų teisininkas, teisėtyrininkas civilistas, tarptautinis teisėjas, vienintelis ispanų teisininkas Tarptautiniame Teisingumo Teisme.

Biografija

Madrido universitete baigė teisę, 1926 m. apgynė disertaciją iš istorijos, 1927 m. – iš teisės, teisės mokslų daktaras.
Nuo 1929 m. Sevilijos universiteto pavaduojantysis profesorius, nuo 1930 m. La Laguna universiteto civilinės teisės profesorius. Buvo Ispanijos URM patarėjas tarptautinės teisės klausimais.
Bebirvaitė

Bebirvaitė, Bebirvaičiai – senovės lietuvių pilis Karšuvos žemėje. Kronikose minima kaip Biverwate (Petro Dusburgiečio) ir Bibberwaten (Jerošino). Spėjama, kad galėjusi stovėti prie Bebirvos upelio, ar kažkur toliau į vakarus (pavyzdžiui, ant Eržvilko piliakalnio). 1307–1315 m. kovų su kryžiuočiais metu pilis buvo karšuvių apleista ir kryžiuočių sudeginta.
FK Valmiera

Istorija

Klubas iširo po 2003 m. sezono, vėliau atkurtas.
2017 m. klubas licencijavosi Pirmos lygos pirmenybėms. 
2018 m. Valmiera Glass ViA žaidžia Virsliga pirmenybėse.
Klaipėdos jūrininkų ligoninė

Klaipėdos jūrininkų ligoninė – sveikatos apsauga įstaiga įsikūrusi Klaipėdoje. Ligoninėje yra 700 lovų ir 1293 darbuotojai.
Hotter than July

Dainų sąrašas

Visas dainas kūrė Stevie Wonder, išskyrus kur pažymėta.
Vytautas Kurklinskas

Biografija

Iš tėvo vargonininko išmokęs vargonuoti, kurį laiką vargonininkavo Marijampolėje, Alytuje ir Leliūnuose (Utenos raj.). 1944 m. pradėjo dėstyti muziką ir dainavimą Alytaus žemės ūkio mokykloje. Eksternu išlaikęs egzaminus iš vidurinės mokyklos kurso, 1946 m. įstojo į Kauno muzikos mokyklą, vėliau vargonavimą ir dirigavimą studijavo Kauno konservatorijoje (dėst. Nikodemo Martinonio klasė).
1949–1952 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Konrado Kavecko klasė). Įsitraukęs į chorvedybos darbą, vadovavo Kauno vaikų darželių auklėtojų moterų chorui, Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakulteto studentų mišriajam chorui, Vilniaus pramkombinato moterų ir Vilniaus geležinkelių technikumo vyrų chorams.
1952–1957 m. – Kauno pedagoginės mokyklos muzikos ir dainavimo dėstytojas, 1953–1956 m. ir 1958–1964 m. – Kauno kooperacijos technikumo moksleivių mišriojo ir merginų chorų vadovas. Kolektyvai dalyvavo dainų šventėse ir konkursuose, surengė nemaža koncertų.
1966–1975 m. – Kauno ekonomikos technikumo merginų choro (50–70 dalyvių) vadovas. Choras dažnai koncertuodavo, dalyvavo Kauno miesto ir respublikinėse dainų šventėse, antrąsias vietas pelnė 1970 ir 1972 m. respublikinėse moksleivių chorų apžiūrose.
1957–1962 m. mokytojavo Kauno Jono Jablonskio vidurinėje mokykloje, nuo 1962 m. – Šiaulių pedagoginio instituto pradinio mokymo pedagogikos ir metodikos dėstytojas Kauno skyriuje.
1964–1982 m. – Vilniaus valstybinio universiteto Kauno vakarinio fakulteto vyr. dėstytojas ir meno mėgėjų būrelių vadovas. 1964–1967 m. vadovavo Kauno chemijos – farmacijos fabriko „Sanitas“ moterų chorui ir vokaliniam ansambliui, o 1965–1978 m. – Lietkoopsąjungos Kauno autobazės vyrų chorui, taip pat įvairiems miesto vokaliniams ansambliams.
Tuo pat metu vargonininkavo ir vadovavo chorams Kauno bažnyčiose: Petrašiūnuose, Karmelitų, Šv. Antano, Vytauto (1982–1991 m.). Apie 12 metų vargonininkavo Kalvių (Kaišiadorių raj.) parapijoje. Sukūrė apie 30 giesmių, „Gedulingas Mišias“, „Kyrie“ ir „Sanctus“. Už sąlytį su bažnyčia sovietmečiu buvo persekiojamas – atleistas iš mokytojo pareigų Kauno vakarinėje muzikos mokykloje.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Danakilių kalnai

Danakilių kalnai – kalnai Afrikos šiaurės rytuose, Eritrėjos, Džibučio ir Etiopijos valstybėse. Nusidriekę per 300 km tarp Raudonosios jūros ir Afarų įdubos. Būdingas aukštis 2000 m, didžiausias – 2130 m (Ramiu k.). Kalnai horstinio tipo, susidarę iš kristalinių uolienų, užklotų kainozojaus bazaltine lava ir nuosėdinėmis uolienomis.
Vyrauja pusdykumės, krūmokšniai.
Vincas Jonas Bartuška

Biografija

Gimė 1917 m. rugsėjo 21 d. Kazliškiuose, Paežerių valsčiuje. Giminėje jau tėvo ir senelio broliai buvo kunigai, bendravardis dėdė Vincas Bartuška buvo žymus dvasininkas, filosofijos daktaras ir visuomenės veikėjas. 1935 m. įstojo į Vilkaviškio vyskupijos kunigų seminariją. 1942 m. gegužės 10 d. vyskupas Antanas Karosas jį įšventino kunigu ir paskyrė vikaru į Šakius.
1944 metais artėjant sovietų armijai kunigas pasitraukė iš Lietuvos į Vokietiją, vėliau į Austriją, kol galiausiai pasiekė Romą. Tėvai ir broliai buvo ištremti į Sibirą, o Lietuvoje likusi viena sesuo greitai mirė. Romoje studijavo Grigaliaus universitete. 1948 m. gavo kanonų teisės daktaro laipsnį. Baigęs mokslus, išvyko į JAV ir nuo 1949 m. dirbo San Diego vyskupijos kurijoje, dėstė moralinę teologiją ir kanonų teisę kunigų seminarijoje, buvo jos vicerektoriumi.
Nuo 1957 m. iki 1979 m. kunigas dėstė Niujorko Manheteno kolegijoje. 1979 m. grįžo prie sielovados darbo ir iki 1993 m. dirbo Los Andželo lietuvių Šv. Kazimiero parapijoje. 1980 m. pirmą kartą po daugybės metų aplankė Lietuvą.
1993 m. prelatas sugrįžo į Lietuvą ir apsigyveno Marijampolėje. Buvo paskirtas Vilkaviškio vyskupo generalvikaru. Tuo pat metu dirbo ir pastoracinį darbą. 2007 m. gegužės 13 d. Marijampolės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčioje prelatas paminėjo savo kunigystės 65-metų jubiliejų.
Lakonijos įlanka

Lakonijos įlanka (gr. Λακωνικός Κόλπος, Lakonikos Kolpos; angl. Laconian Gulf) – Viduržemio jūros įlanka pietryčių Peloponeso pakrantėje. Tai piečiausia Graikijos ir didžiausia Peloponeso įlanka.
Įlanka rytų–vakarų kryptimi yra apie 58 km pločio ir 44 km ilgio šiaurės–pietų kryptimi. Vakaruose ją riboja Manės pusiasalis, skiriantis nuo Mesenės įlankos, o rytuose – Malėjo pusiasalis (kitaip dar Epidauros Limiros pusiasalis), skiriantis nuo Egėjo jūros.

Pietuose įlanka jungiasi su Viduržemio jūra.
Manės ir Malėjo pusiasaliai yra uolingi ir sausringi. Šiaurinėje įlankos pakrantėje į įlanką įteka Evrotas, ši pakrantė yra derlingos dirbamos žemės.
Lakonijos įlankoje yra maža Elafoniso (Ελαφόνησος) sala, o piečiau įlankos – Kytiros sala.
Pagrindiniai įlankos miestai ir uostai yra Gitėjas (Γύθειο) ir Neapolė (Νεάπολη).
Mamprusiai

Istorija

Mamprusių sukurta valstybė Mamprugu buvo viena svarbiausių gurų valstybių Sudano kultūrinėje zonoje. Mamprusiai save laiko giminiškais dagombams ir nanumbams, su kuriais juos sieja bendros legendos ir protėvis.
Mamprusių valstybės įkūrimas siejamas su gausiomis legendomis, kurios prasideda Malio imperijoje ir pasakoja apie protėvių migracijas į dabartines teritorijas apie XIV a. Mamprugu įkūrėjas Gbevahas (Gbewaah) su savo žmonėmis atsikėlė iš Biu gyvenvietės šiaurėje į Pusigą, kur įkūrė Senąją Dagombos karalystę. Trys jo sūnūs vėl buvo priversti migruoti į pietus. Tohagu įkūrė Mamprugu karalystę, kurioje konsolidavosi mamprusiai, Mantambo – Nanuno karalystę, kurioje konsolidavosi nanumbai, o Sitobu įsitvirtino dabartinėje dagombų teritorijoje ir įkūrė Dagbono karalystę.
Iš šių trijų karalysčių Mamprugu laikoma svarbiausia, centrine visų gūrų tautų karalyste, o jų valdovas, tituluojamas najiriu labai dažnai konsultuodavo gretimų karalysčių (Dagbono, Mosių valstybių) valdovus.
Mamprugu teritorija apėmė ne tik pačių mamprusių etnines teritorijas, bet visą teritoriją šiaurės rytų Ganoje, kur dabar gyvena kusasiai, farefare, mobai. Karalystę sudarė 4 didelės sritys, kurios tik nominaliai pripažino Mamprugu valdovo valdžią, ir jai nebuvo būdinga tokio lygio centralizacija, kaip jos kaimyno Dagbono atvejui. Karalystės istorija yra mažai žinoma, tačiau jos stiprybę pirmiausia lėmė ne karinė galia, o jos valdovų statusas ir autoritetas kitų gurų tautų tarpe.
Valdant britams, mamprusių monarchija buvo išlaikyta.
Ukrainos futbolo varžybos 1998–1999 m.

Istorija

Aštuntasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 1998 m. liepos 7 iki 1999 m. birželio 25 d. 
Nugalėtojais tapo Kijevo „Dinamo“, o Donecko „Šachtar“ buvo antri.
Kryvyj Riho „Krivbas“ užėmė trečią vietą.
Pirmoje lygoje Odesos „Čornomorecʹ“ iškovojo antrąją vietą ir kitą sezoną grįžo į elitą.
Zaporožės „Torpedo“ Pirmoje lygoje buvo trečias, bet po sezono paskelbė apie bankrotą, todėl buvo nuspręsta surengti papildomas rungtynes dėl patekimo į elitą. Čerkasų „Čerkasai“ ir Ivano Frankivsko „Prikarpatjė“ rungtynėse 3:1 laimėjo „Prikarpatjė“.
Dietmar Willoweit

Dietmar Willoweit (liet. Dytmaras Vilovaitas; g. 1936 m. liepos 17 d. Klaipėdoje, Lietuva) – vokiečių teisininkas, teisės istorikas, Viurcburgo universiteto profesorius, Bavarijos mokslų akademijos prezidentas.

Biografija

Baigė abitūrą Ašafenburge. Freiburgo ir Heidelbergo universitetuose studijavo teisę, išlaikė abu valstybinius teisės egzaminus. 1967 m. apgynė disertaciją iš bažnytinės ir imperinės Vokietijos teisės istorijos (Entstehung exemter Bistümer im deutschen Reichsverband), teisės mokslų daktaras. 1971 m. apgynė habilitacinį darbą apie teritorinės valdžios teisinius pagrindus, habilituotas daktaras (teisė).
Nuo 1974 m. Berlyno laisvojo universiteto, nuo 1979 m. Tiubingeno ir nuo 1984 m. (iki kol tapo emeritu 2004 m.) Viurcburgo universiteto Vokietijos teisės istorijos, civilinės teisės ir bažnytinės teisės katedros profesorius ir vedėjas, Vokietijos ir Bavarijos teisės instituto profesorius.
Nuo 1988 m. Bavarijos mokslų akademijos (Bayerische Akademie der Wissenschaften) narys, nuo 2006 m. sausio mėn. prezidentas.
2002 m. apdovanotas Brüder-Grimm premija (Marburgo universitetas).
Eugenijus Drobelis

Biografija

1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1985 m. biologijos mokslų kandidatas.
1978–1990 m. dirbo Čepkelių rezervate, 1988–1990 m. direktoriaus pavaduotojas. 1991–1994 m. Aplinkos apsaugos ministerijos Gyvūnijos ir augalijos laboratorijos viršininkas. 1994–1997 m. visuomeninės organizacijos „Biologijos įvairovės informacinis centras“ (Biota) vadovas. Nuo 1997 m. Dzūkijos nacionalinio parko direktoriaus pavaduotojas.

Mokslinė veikla

Tiria Lietuvos plėšriuosius paukščius, aprašė jų lizdus ir lizdavietes. Pasiūlė retų ir nykstančių paukščių lizdų apsaugos, dirbtinių lizdų įrengimo būdų. Sukūrė dokumentinių filmų apie Lietuvos gamtą ir apsaugą.
Bolesław Tołłoczko

Biografija

Gimė 1882 m. sausio 13 d. Svėdasuose, Edvardo ir Marijos Korsakaitės šeimoje. 1900 m. baigė Lvovo mokyklą, 1900-1904 m. studijavo Lvovo politechnikos universitete, 1904-1905 m. Vienos technikos universitete. 1905-1910 m. dirbo inžinieriumi mašinų garo katilų gamyklose Kramatorske ir Jekaterinoslave. Nuo 1910 m. dirbo Sosnoveco W. Fitzner et K. Gamper mašinų gamykloje. Nuo 1918 m. tapo mokslų daktaru ir pradėjo dėstyti Varšuvos technikos universitete. 1921-1924 m. dirbo Varšuvos garvežių gamyklos inžinieriumi. 1929-1931 m. ir 1939-1945 m. buvo mechanikos fakulteto dekanas, 1936 m. tapo profesoriumi. 1945-1946 m. buvo Lodzės technikos universiteto mechanikos fakulteto direktorius. Parengė nemažai mokslinių publikacijų šiluminės inžinerijos ir garo katilų panaudojimo tematika. Mirė 1954 m. lapkričio 26 d. Varšuvoje, palaidotas Povonzkų kapinėse.