google/wiki40b huggingface dataset:
2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai

2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai – rinkimai, įvykę 2011 m. vasario 27 dieną, sekmadienį, 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų. Pirmą kartą šiuose rinkimuose buvo leista dalyvauti ne tik partijoms, bet ir išsikėlusiems kandidatams, taip pat ir jų koalicijoms.

Rinkimai

Rinkimai vyko 2016 rinkiminių apylinkių. Iš viso buvo renkami 60-ties savivaldybių tarybų 1526 nariai. Prieš tai vykusiuose 2007 m. savivaldybių tarybų rinkimuose buvo renkama 1550 narių, jų skaičius sumažėjo dėl demografinių pokyčių. Dėl mandatų varžėsi apie 16 404 kandidatai, rinkimų komisijose dirbo 15 560 narių, rinkimus stebėjo 14 204 partijų ir visuomeninių organizacijų atstovai.
Iš rinkimų teisę turinčių 2637733 piliečių, rinkimuose dalyvavo – 1162724 (44,08%), balsavimo urnose rasta 52295 negaliojančių biuletenių (4,50%), 1110429 galiojančių biuletenių (95,50%).
Dmitrijus Cvetkovas

Biografija

D. Cvetkovas gimė Krakoljės kaime, Jamburgo apskrityje, Sankt Peterburgo gubernijoje, Rusijos imperijoje. Vodų valstiečių šeimoje jis buvo antrasis vaikas. Jo tėvas Pavelas buvo mokęsis tik dvejus metus, o motina Agafja buvo neraštinga.
Nuo 1911 m. iki Pirmojo pasaulinio karo D. Cvetkovas dirbo Karelijoje, o  1914-1916 metais mokėsi Peterbugo aukštojoje mokykloje. 1918 m. jis grįžo į gimtąjį kaimą, kur ketino dirbti mokytoju, tačiau nespėjo, nes buvo mobilizuotas į Ingermanlandijos pulką. Rusijos pilietinio karo metais kariavo baltųjų pusėje, todėl karui pasibaigus buvo priverstas pasilikti Estijoje, kur Venekiulės kaime įsidarbino rusų kalbos mokytoju. Be to, D. Cvetkovas studijavo Tartu universitete, kur buvo vienas iš nedaugelio vodų studentų. Dėl nelaimingos meilės nusišovė. Palaidotos Ivangorode.

Vodų kalba

Jau Venekiulės kaime savo iniciatyva pradėjo tirti vodų kalbą. Per savo trumpą gyvenimą jis spėjo sudaryti vodų kalbos gramatiką ir vodų žodyną. Be to, į vodų kalbą išvertė A. Čechovo apsakymą „Vanka“, publikavo nedidelės apimties vodų kaimuose surinktą etnografinę medžiagą, 1924 m. parašė straipsnį „Šiek tiek papasakosiu apie vodus“, kuris buvo publikuotas 1931 m. Tartu, jau po rašytojo mirties.
Tommy Nilsson

Karjera

8-tojo dešimtmečio pabaigoje atlikėjas buvo švedų sunkiojo metalo grupės „Horizont“ dainininkas. Grupė išleido du albumus, tačiau prancūzų prodiuseris Yves Accary susisiekė su Nilsson ir pasiūlė pasirašyti sutartį su prancūzų įrašų kompanija. Atlikėjas Prancūzijoje išpopuliarėjo 1981 metais su daina „No Way No How“, buvo parduota apie vieną milijoną kopijų, o to paties pavadinimo albumas – 200 000 kopijų. Albume „No Way No How“ vyrauja disko muzika ir baladės. Kitas jo albumas „Tommy Nilsson“ buvo išleistas 1982 metais, jį sudarė Tommy Nilsson ir Alex R Contanstinos sukurtos dainos. Tai buvo roko stiliaus albumas, įrašytas Stokholme ir Los Andžele, tačiau sėkmės nesulaukė.
1985 metais atlikėjas buvo glam metal grupės „Easy Action“ narys, kartu išleido du albumus. 1986 metais grupė galiausiai iširo ir Nilsson pradėjo solinę karjerą. 1989 metais jis atstovavo Švedijai 1989 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, atlikęs baladę „En dag“ užėmė ketvirtą vietą, iš viso surinkęs 110 taškų. Kūriniai „Allt som jag känner“ (su Tone Norum) (1987), „Öppna din dörr“ (1994), „Dina färger var blå“ (1996) ir „Amelia“ (2005) Švedijoje tapo hitais, o 1988 m. pelnė geriausio Švedijos dainininko apdovanojimą.
2001 metais dainų rinkinys „En samling 1981–2001“ Švedijoje tapo platininiu. 2007 metais Nilsson dalyvavo Švedijos nacionalinėje „Eurovizijos“ dainų konkurso atrankoje, tačiau su daina „Jag tror på människan“ finale užėmė paskutinę vietą.
Naglis (žurnalas)

Naglis – bulvarinio tipo erotinio pobūdžio žurnalas vyrams (gėjams ir jų draugams), ėjęs nuo 1993 m. kovo mėn. iki 1997 m. Vilniuje.

Istorija

Steigėjas, leidėjas ir redaktorius Stasys Dimbelis. Iki 1995 m. – laikraštis. Tiražas 1000 egz.
Shonan Bellmare

Istorija

Klubo ištakos siekia 1968 m.
Sent Etjenas

Sportas

Sent Etjene 1984 m. vyko VII Europos futbolo čempionato, 1998 m. – XVI pasaulio futbolo čempionato rungtynės. Miestą atstovauja AS Saint-Étienne futbolo klubas.
Šiakuhačis

Šiakuhačis (jap. 尺八) – tradicinis japonų medinis pučiamasis muzikos instrumentas (fleita). Paprastai gaminamas iš bambuko, nors dabar gaminamas ir iš plastiko bei medienos.
Dabar egzistuoja apie 20 skirtingų tipų šiakuhačių. Standartinis instrumento ilgis – 54,5 cm. Tai atitinka 1,8 japoniškos pėdos (būtent tuo to kilo instrumento pavadinimas: šiaku – „pėda“, hati – „aštuoni“). Turi 4 skylutes priešakinėje ir vieną užpakalinėje vamzdelio dalyje. Garsas specifinis, unikalus, švelnus, mistiškas.
Bambukinė fleita iš Kinijos į Japoniją pateko VI a. Tačiau dabartinis šiakuhačis gerokai skiriasi nuo kinų siao. Viduramžiais šias fleitas naudojo dzen budizmo Fuke mokyklai priklausę mokiniai – jie šiakuhačiu atlikdavo komuso praktiką (ant galvos užsidėdavo specialius krepšius ir eidavo grodami). Kitos dzeno mokyklos taip pat taikydavo meditaciją grojant šiakuhačiu, kuri bendrai vadinasi suidzenu. Pasaulietinėje muzikoje išskiriami trys grojimo šiakuhačiu žanrai: honkjoku (solinis), sankjoku (ansamblis kartu su koto ir šamisenu) bei šinkjoku (šiuolaikinės kompozicijos).
Sintezuotos šiakuhačio melodijos plačiai naudojamos įvairių Vakarų atlikėjų.
Stanislovas Batys Gorskis

Biografija

Kilęs iš bajorų Gorskių giminės. 1825 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, nuo 1824 m. jame dėstė, 1830-1832 m. Botanikos sodo vedėjas. 1832-1842 m. dėstė Vilniaus medicinos - chirurgijos imperatoriškoje akademijoje, profesorius. 1840-1842 m. keliavo po Europą, 1847-1851 m. gyveno Berlyne.
Tyrė Lietuvos, ypač Vilniaus krašto, florą, entomofauną, aprašė keletą naujų augalų ir vabzdžių rūšių. Jo surinkto herbariumo dalys yra Vilniaus, Krokuvos, Varšuvos universitetuose, Botanikos institute Kijeve. Sudarė Lietuvos floros 1205 augalų rūšių sąrašą, kuriuo pasinaudojo Eduardas Eichvaldas knygoje „Lietuvos, Voluinės ir Podolės gamtos bruožai“ (Naturhistorische Skizze von Litauen, Volynien und Podolien, 1830 m.). Tyrė Rusijos pietvakarinės dalies vabzdžius.
Erich Dagobert von Drygalski

Biografija

1882 m. 17 metų baigė matematikos ir fizikos studijas Karaliaučiaus universitete. Vėliau studijavo geografiją Bonos, Leipcigo ir Berlyno universitetuose. 1887 m. apgynė disertaciją. 1906-1935 m. Miuncheno universiteto profesorius.
1891 m. ir 1892-1893 m. vadovavo dviem Berlyno geografinės draugijos ekspedicijoms prie Grenlandijos vakarinių krantų ir tyrė ledynus. 1901-1903 m. vadovavo Vokietijos ekspedicijai į Antarktį laivu „Gauss“, kuri 1902 m. atrado ir tyrė Vilhelmo II Žemę. Sukūrė ledų judėjimo teoriją. 1910-1912 m. dalyvavo ekspedicijoje į Špicbergeną ir tyrė galimybes panaudoti dirižablius Arktyje.
Apie savo keliones parašė knygų. Jo vardu pavadinti kalnai Karalienės Matildos Žemėje, šelfinis ledynas Viktorijos Žemėje, sala Deiviso jūroje.
Bar Kochba

Bar Kochba – buvusi Lietuvos žydų sporto organizacija.

Istorija

Nuo 1920 m. savarankiškai veikusi Klaipėdoje ir nuo 1931 m. – Kaune. Kultivavo krepšinį, ledo ritulį, lengvąją atletiką, plaukimą ir stalo tenisą. 1933 m. Klaipėdoje turėjo per 400, o Kaune – per 200 narių. 1937 m. Kauno Bar Kochba vėl prisijungė prie Makabi.
Tikrasis kapokmedis

Paplitimas

Natūraliai paplitusi Meksikoje, Centrinėje Amerikoje, Karibuose, šiaurinėje Pietų Amerikos dalyje bei tropinėje Vakarų Afrikoje.
Introdukuoti ir Pietų Amerikos bei Afrikos dalyse ir už natūralaus arealo ribų, kur anksčiau savaime neaugo. Taip pat introdukuoti dar tolimesniuose nuo pagrindinio arealo Žemės atogrąžų dalyse – Indijoje, Šri Lankoje, Filipinuose, Indonezijoje, dalyje Kinijos, Havajuose.

Apibūdinimas

Stambus medis. Tikrieji kapokmedžiai užauga iki 60–70 m aukščio, o kamieno skersmuo gali siekti 3 m. Amazonijos regione ir Pietų Amerikos šiaurinėje dalyje tai stambiausia ir aukščiausia medžių rūšis. Nors Pietų Amerikos pietvakariuose, tai yra toli už jų natūralios paplitimo ribos augančios kiparisinės ficrojos šiek tiek aukštesnės. Meksikoje ir Centrinėje Amerikoje už juos aukštesnės gali užaugti tik meksikinės guobos. Visame Afrikos žemyne tai antra pagal aukštį medžių rūšis, kurie nežymiai nusileidžia tik Baillonella toxisperma medžiams.
Turi plačiai išsirangiusias antžemines šaknis. Kamieno ir didesnių šakų žievė kartais padengta tankiais ir aštriais dygliais. Lapai sudėtiniai, plunksniški, ~20 cm skersmens, sudaryti iš 5–9 lapelių. Vaisius – stambi, pailga dėžutė, pilna gelsvo pluošto, tarp kurio įsiterpusios sėklos.

Kiti duomenys

Tikrieji kapokmedžiai greitai augantys medžiai. Jų laja nuo saulės 88 % suteikia pavėsį. Sausrų sezonu meta ar iš dalies meta lapus.

Ceiba pentandra var. guineensis

Iki šiol tarp botanikų ir kitų šio medžio tyrinėtojų vyksta nesutarimai, kaip jie pateko į Afrikos žemyną, bet kad juos šiame žemyne išplatino žmonės, nėra jokių įrodymų. Jų vaisių viduje esantis pluoštas labai degus, bet neskęstantis vandenyje, kuriame gali ilgai plūduriuoti. Manoma, kad dėl pastarosios savybės, dėka Atlanto vandenyno srovių, jie pasiekė vakarų Afrikos krantus ir taip ten savaime išplito. Afrikoje augantys tikrieji kapokmedžiai laikomi atskiru porūšiu – Ceiba pentandra var. guineensis.

Panaudojimas

Tikrojo kapokmedžio vaisių pluoštas, vadinamas kapoku, panaudojamas tekstilės pramonėje. Jis labai lengvas, plūdrus, atsparus vandeniui. Tiesa, kapokas gaunamas tik rankų darbu, jį sunku suverpti. Kapokas naudojamas kaip pūkų pakaitalas užpildant čiužinius, pagalves, baldus, pliušinius žaislus, naudojamas kaip šilumos izoliatorius. Seniau kapokas buvo plačiai naudojamas gelbėjimosi liemenių gamyboje, bet dabar pakeistas sintetiniais pakaitalais. Iš medžio sėklų gaunamas aliejus, kuris panaudojamas muilo bei trąšų gamyboje. Tikrojo kapokmedžio mediena vertinga, todėl šis medis pramoniniais tikslais auginamas Pietryčių Azijoje, Kinijoje. Medžio žievė turi diuretinių, afrodiziakinių savybių, kartais dedama į ajahuaską. Augalo žiedai yra svarbus nektaro ir žiedadulkių šaltinis mednešėms bitėms (Apis).

Simbolika

Tikrasis kapokmedis yra Gvatemalos ir Puerto Riko nacionalinis medis. Didžiausias žinomas kapokmedis auga Lal Bage, Indijoje (Karnataka).
Užsienio lietuvių rėmimo centras

Užsienio lietuvių rėmimo centras – viešoji įstaiga, skatinanti akademinius užsienio lietuvių ryšius su Lietuva bei studijas joje. Steigėjai – Pasaulio lietuvių bendruomenė (jos atstovybė Lietuvoje), Mokslo ir studijų departamentas prie Švietimo ir mokslo ministerijos bei Tautinių mažumų ir išeivijos departamentas prie LRV (2000 m.).
Metinis biudžetas – apie 300 000 Lt.

Tikslai

Pagrindiniai centro tikslai – supažindinti užsienio lietuvių bendruomenes su studijų sąlygomis ir galimybėmis Lietuvoje, skatinti bei užtikrinti finansinę paramą užsienyje gyvenančių lietuvių studijoms Lietuvos aukštosiose mokyklose ir siekti glaudesnio užsienio lietuvių bendruomenių ir Lietuvos aukštųjų mokyklų bendradarbiavimo.

Užsienio lietuvių studentų klubas

Dažniausiai į Lietuvą atvykstantys užsienio lietuvių jaunuoliai renkasi socialinių arba humanitarinių mokslų studijas Vilniaus universitete, Vilniaus pedagoginiame, Gedimino technikos bei Vytauto Didžiojo universitetuose.
Tikslių duomenų, kiek Lietuvos aukštosiose mokyklose studijuoja lietuvių kilmės studentų iš užsienio, nėra. 2008 m. į ULRC kreipėsi per 300 žmonių.
Studentai prie ULRC 2006 m. įsteigė Užsienio lietuvių studentų klubą. Jo tikslas – burti į Lietuvą atvykstančius studentus bei padėti jiems adaptuotis Lietuvoje. Taip pat jaunimas per įvairius pažintinius projektus skatinamas pažinti šalies istoriją, praeitį bei dabartį. Šiuo metu klubas jungia apie 200 Lietuvoje studijuojančių lietuvių kilmės studentų.

„Protų grąžinimas"

Nuo 2006 m. gegužės ULRC kartu su partneriais (Švietimo ir mokslo ministerija bei TMID prie LRV) pradėjo įgyvendinti projektą „Protų susigrąžinimo programos parengimas ir įgyvendinimas“.
Achmato Kadyrovo ordinas

Achmato Kadyrovo ordinas (rus. орден имени Ахмата Кадырова) – aukščiausias Čečėnijos respublikos apdovanojimas. Ordinas įsteigtas 2004 m. rugpjūčio 23 d. ir skirtas Čečėnijos respublikos prezidento Achmato Kadyrovo, žuvusio teroristinio akto metu, atminimui įamžinti.
Ordinas įteikiamas už ypatingus nuopelnus Čečėnijos respublikai.
Ordino ženklas gaminamas iš gryno aukso. Ženklas yra skritulio formos medalionas, kuriame yra reljefinis Achmato Kadyrovo su papacha atvaizdas. Ties apatiniu medaliono kraštu – užrašas А. Кадыров ('A. Kadyrovas'). Ordino ženklas ausele ir grandele prisegtas prie stačiakampės plokštelės, kuri tankiai nusegiota smulkiais šlifuotais brangakmeniais (briliantais, safyrais ir rubinais), kurių spalvos sudaro Rusijos trispalvę.
Bernadette Kraakman

Biografija

Bernadette savo karjerą pradėjo nuo penkerių metų, kai buvo vaikų choro Damrakkertjes narė. 1980 metais ji buvo funk ir disco stilių grupės „Fat Eddy Band“ narė, su kuria išleido singlus „Sweet Sweet Lovin“ (1979), „Let Your Body Move It“ (1981), „Don’t Let It Fade“ (1982) ir „Good Times“ (1982). 1982 metais atlikėja paliko grupę ir nusprendė tęsti solinę karjerą. Po metų Bernadette dalyvavo šalies nacionalinėje atrankoje į „Eurovizijos“ konkursą Nationaal Songfestival, kur su daina „Sing Me a Song“ užėmė pirmą vietą. Su šiuo kūriniu atlikėja 1983 m. balandžio 23 d. pasirodė 28-ajame „Eurovizijos“ dainų konkurso finale ir galiausiai su 66 taškais užėmė 7 vietą.
Borisas Šaskolskis

Biografija

Gimė 1843 m. sausio 4 d. Raseiniuose. XX a. šeštame dešimtmetyje atvyko į Sankt Peterburgą ir tapo liuteronu. 1867 m. baigė farmacijos studijas medicinos ir chirurgijos akademijoje. 1870 m. atidarė vieną iš pirmųjų vaistinių Sankt Peterburge. 1877 m. Rygoje susituokė su Jevgenija Kalmejer. 1884 m. atidarė antrą vaistinę Nevskio prospekte. Iki mirties priklausė Sankt Peterburgo farmacininkų draugijai. Rusijos-Japonijos karo metu buvo specialiosios karo ligoninių išdėstymo komisijos narys. 1906 m. kunigaikštis Michailas Nikolajevičius Romanovas paskyrė B. Šaskolskį organizuoti mineralinio vandens Borjomi prekybą ir jo pastangomis nuo 1906 m. parduodamų 2 mln. vienetų, 1910 m. buvo parduota 5 mln. vienetų. Mirė 1910 m. rugsėjo 16 d. Sankt Peterburge, palaidotas Volkovo liuteronų kapinėse.
Liaohė žemuma

Liaohė žemuma (kin. 辽河平原, pinyin: Liáohé Píngyuán), Liaoho lyguma, Pietų Mandžiūrijos žemuma – žemuma Kinijos šiaurės rytuose, abipus Liaohės žemupio; Sungliao lygumos pietinė dalis. Pietuose prieina prie Liaodongo įlankos. Ilgis – 200 km, plotis iki 150 km, paviršiaus aukštis <50 m.
Susidariusi daugiausia iš aliuvinių nuosėdų, pajūryje – iš jūrinių. Diduma plotų nusausinta. Auginama ryžiai, kukurūzai, vilnamedžiai. Didžiausi miestai: Šenjangas, Anšanas.
Paropėlis

Istorija

XX a. pr. buvo Kondratų dvaras Krakių valsčiuje.
Jonas Gylys

Biografija

1970 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1995 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Nuo 1970 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 1995 m. Šilumos ir atomo energetikos katedros vedėjas. Nuo 1995 m. profesorius. KTU Senato Studijų komisijos pirmininkas.
Vienas iš Branduolinės energetikos tęstinumo Lietuvoje studijos (2004 m.) autorių. Studija daug prisidėjo prie to, kad Lietuvoje atsirastų politinė valia statyti naują atominę elektrinę.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys – branduolinių reaktorių sauga, hidrodinamika, šilumos ir masės mainai dvifazėse sistemose. Sukūrė nutekamojo vandens terminio nukenksminimo metodų. 5 išradimų autorius.
Syktyvkaras

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1580 m. ir vadinosi Ust Sysolsku (rus. Усть-Сысольск). 1780 m. Jekaterina II jai suteikė miesto statusą. Dabartinis miesto pavadinimas įvestas 1930 m, jis kilo iš Sysolos pavadinimo komių kalba – „Syktyv“ ir žodžio „kar“, reiškiančio miestą.
Žutautų Medsėdžių II senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos lygioje vietoje, miško aikštelėje. Netaisyklingo stačiakampio plano, pailgos šiaurės – pietų kryptimi, 18 m ilgio ir  15 m pločio. Neveikiančios. Laidojimo žymių nesimato. Paviršius nelygus, banguotas. Pakraščiuose auga aukšti lapuočiai medžiai, viduryje stovi koplytstulpis, o rytinėje dalyje guli kryžiaus liekanos.
Teritorijos plotas – 0,03 ha, perimetras – 65 m.

Koplytstulpis

Medinis, su stačiakampe, atvira iš priekio ir šonų koplytėle pusiau kryžminiu stogeliu. Stiebo priekinėje plokštumoje įrėžta data „1949“, o virš jos – stilizuota arka, užsibaigianti kryželiu. Aukštis – 2,02 m.

Istorija

Kapinės vadinamos Senkapiais, Kapeliais. Veikė XVII–XIX a., laidoti Žutautų Medsėdžių ir Palioniškių gyventojai. Jose stovėjo ąžuolinis kryžius, nuo 1949 m. – koplytstulpis su Švč. Marijos Maloningosios, Šv. Antano ir nežinomos šventosios skulptūromis (registrinis kultūros paveldo objektas). Kryžius 1971 m. atnaujintas, tačiau apie 1987 m. išvirto. XX a. I pusėje kapinės buvo aptvertos statinių, o II pusėje – horizontalių lentų  tvora.
Šachmatai ir bridžas (žurnalas)

Šachmatai ir bridžas – Lietuvos šachmatų ir bridžo mėgėjų žurnalas (mėnesinis šachmatininkų ir bridžistų organas), leistas 1934 m. Kaune.

Istorija

Leido Juozas Strazdas ir Vladas Mikėnas, pastarasis kartu buvo ir atsakinguoju redaktoriumi. Spausdino Žaibo bendrovės  spaustuvė Kaune.
Pirmojo numerio vedamajame straipsnyje redaktorius Vl.Mikėnas paskelbė leidinio tikslus: Mes nesiekiame uždarbio – tai turi kiekvienas suprasti – mes tenorime padėti pagrindą našiam visų Lietuvos šachmatistų savitarpio darbui. Žurnale buvo spausdinami įdomesnės šachmatininkų partijos, pateikiami šio žaidimo uždaviniai ir jų sprendimų būdai, be to, viešinama šalies šachmatų varžybų kronika. Paskelbtas uždavinių sprendimų konkursas.
Gerokai mažesnės apimties buvo bridžo skyrelis. Jame taip pat buvo gilinamasi į šio kortų žaidimo teoriją, patalpintos pirmosios pamokos. Be to, pasakojama apie varžybas (tarp jų ir apie pirmąjį Baltijos šalių turnyrą Rygoje 1934 m., kurį kiek netikėtai laimėjo Lietuvos atstovai).
Mėnraštyje „Šachmatai ir bridžas“ bendradarbiavo Julius Smetona, Kazys Škėma, M.Fainas ir kt. Prenumerata metams kainavo 10 litų, dalis lėšų buvo gaunama iš reklamos. Visgi finansiškai išsilaikyti to nepakako ir, išėjus trečiajam numeriui, žurnalo leidimas buvo nutrauktas.
Mažučių senosios kapinės

Vieta

Įrengtos lygioje smėlingoje vietoje. Kvadratinio plano, 55 × 55 m dydžio, apjuostos griovio ir žemių pylimo, kurio vakarų pusėje ties viduriu paliktas tarpas praėjimui. Kapinių šiaurės vakarinėje dalyje yra keli kapai, kuriuos ženklina betoniniai antkapiniai paminklai ir metaliniai lieti kryžiai. Prie medžių kamienų šalia kapų prikalti keli mediniai kryželiai. Kapinės apaugusios mišku.
Teritorijos plotas – 0,36 ha.

Antkapiniai paminklai

Kapinėse išliko 2 antkapinės plokštės. Abi betoninės, stačiakampio plano, nuožulnių paviršiumi, 50 x 45 cm dydžio, iki 36 storio. Jų paviršiuje betone įspausti užrašai vokiečių kalba:
„BN. K. Wilh. v. Rutzen // ... 1861 – II.M.1920 // U. S. 4. Kl. KINDER“ (apačioje pavaizduotas širdies siluetas)
„3 LIEBE TAN... // BETTI OLGA LIN... // ... LMANN“ (viršuje pavaizduotas kryžiaus siluetas)

Kryžiai

Prie dviejų kapų išliko 2 lieto ketaus kryžiai, kurie nulaužti nuo įbetonuotų pagrindų ir atremti į netoliese esančius medžius. Kryžiai būdingi XIX a. II pusės – XX a. pradžios Vakarų Lietuvos regiono evangelikų liuteronų kapinėms: plokšti, išplatintais trišakiais viršūnės ir pečių galais, su kartu išlietais vokiškais užrašais:
„RUHE // STÄTTE // DES // BARON HEINRICH WILHELM V. RUTZEN // ERBHERRN AUF MASCHUTTTEN + 14/26.4.1798 † 18/30.10.1863 // U. S. GATTIN KAROLINE GEB. SPERLING // + 5/17.7.1802 -----† 13/25.2.1880“;
„Hier // ruht // in // Gott // Mein unvergesslicher Gatte, unser vater // LOUIS FRIEDE // geb: d. 20 Juli 1824 gest: d. 12 April 1877“. Reverse: „Selig sind die Todten, die in dem Herrn sterben, // denn sie ruhen von ihrer Arbeit, // und ihre Werke folgen ihnen nach“.

Istorija

Kapinės įrengtos XIX a. Jose laidoti Mažučių dvaro savininkai baronai fon Rucenai (von Rutzen), artimi jų giminės ir dvaro tarnautojai, išpažinę evangelikų liuteronų tikėjimą.
Kapines juosė apie 1 m aukščio ir 1,5 m pločio žemių pylimas ir išorėje esantis iki 1 m gylio griovys. Viduryje stovėjo medinė koplyčia. Prie kapų buvo statomi lieti metaliniai kryžiai, o XX a. pradžioje – betoniniai antkapiniai paminklai, kurių dalis buvę atverstos knygos pavidalo.
Išlikę antkapiai liudija, kad čia palaidoti Mažučių dvarininkas Henrikas Vilhelmas Rucenas (Heinrich Wilhelm von Rutzen; 1798-1863), jo žmona Karolina Špėrling (Karolina Sperling von Rutzen; 1802-1880), Vilhelmas Rucenas (Wilhem von Rutzen; 1861-1920) ir 4 jo mažamečiai vaikai, Lujisas Frydė (Luis Friede; 1824-1877) ir kt.
Po II pasaulinio karo kapinės buvo išniekintos: sugriauta koplyčia, išvartyti kryžiai ir antkapiniai paminklai, kapai ne kartą perkasti ieškant juose baronų turtų.
Kapines kaip kultūros paveldo objektą 1991 m. išaiškino Julius Kanarskas. 1997 m. jos įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L538), 2005 m. – pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

Tyrimai

1991 ir 1993 m. aprašė ir fiksavo Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė).
Vanda Preidytė

Biografija

1961–1967 m. mokėsi Panevėžio internatinėje sporto mokykloje, 1972 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.
1972–1975 m. Lietuvos radijo laidų redaktorė, 1972–1992 m. – Lietuvos televizijos naujienų laidos „Panorama“ korespondentė, laidos vedėja. 1992 m. sukūrė ir ėmė vesti laidą „Naujienos. Nuomonės“, kuri iš pradžių buvo transliuojama per LTV, o nuo 1994 m. lapkričio – per „Tele-3“. Nuo 1997 m. su Č. Iškausku vedė TV3 laidą „Akcentai“. Vėliau vėl Lietuvos televizijos žurnalistė, laidos „Sėkmės formulė“ vedėja. Nuo 1998 m. VšĮ „Medialita“ vadovė.
Klakeris

Klakeris – metinis, vienkartinis, nepartinis gausiai iliustruotas Klaipėdos dramos teatro leidinys, ėjęs 1989–2000 m.

Istorija

Įsteigtas 1989 m. Tiražas 1989 m. – 2000 egz., 1992 m. – 1000 egz., 1995 m. – 500 egz.
Rengėjai-redaktoriai Bronius Gražys, Vytautas Kancleris, V. Narkevičius.
Burgosas

Istorija

Įkurtas IX amžiuje. 1035–1560 m. buvo Kastilijos ir Leono karalystės sostinė (po to sostine tapo Madridas). Nuo 1074 m. vyskupijos, nuo 1574 m. arkivyskupijos būstinė. XV amžiuje miestas buvo svarbus Kastilijos prekybos centras, vėliau jo svarba sumažėjo. Pilietinio karo metu 1936–1939 m. mieste buvo nacionalistinės F. Franko vyriausybės būstinė.
1994 m. mokslininkai prie Burgoso esančiuose kalnuose, Gran Dolina oloje aptiko kaulų fragmentus ir akmeninius įrankius, kurių amžius siekia 780 tūkst. metų. Tai seniausi Europoje aptikti hominidų pėdsakai.