google/wiki40b huggingface dataset:
Liudas Mažylis

Biografija

1972 m. baigė Kauno 5-ąją vidurinę mokyklą, 1977 m. Vilniaus universitetą. Chemijos mokslų daktaras, habilituotas daktaras vadybos ir administravimo srityje (2007), Vytauto Didžiojo universiteto profesorius. 
Pomėgiai – senovinių atvirukų kolekcininkas, Kauno „Žalgirio“ krepšinio komandos gerbėjas.

Šeima

L. Mažylis yra kilęs iš žinomos prieškario Kauno inteligentų šeimos. Prosenelis iš motinos pusės Jonas Bliūdžius - Marijampolės krašto knygnešys ir visuomenės veikėjas. Jo senelis iš tėvo pusės – tarpukario Lietuvos akušerijos sistemos kūrėjas Pranas Mažylis. Žmona Aldona, duktė Liucija.

Mokslinė veikla

1977–1990 m., dirbdamas Kardiologijos institute, paskelbė 15 straipsnių recenzuojamuose periodiniuose moksliniuose leidiniuose apie indolo klasės heterociklinių junginių sintezę ir tyrimą, vykdė naujų biologiškai aktyvių šios klasės junginių paiešką. 6 išradimų bendraautoris. Disertacijos tema „Indolin-2-ono ir benzindolin-2-onų 3-pakeistų darinių sintezė ir savybės“ (1985 m.).
Nuo 1997 m. dėsto Kauno Vytauto Didžiojo universitete, Politikos mokslų ir diplomatijos fakultete. Stažuotė Kembridžo universitete (2002 m.). Docentas (2000 m.), habilitacija (2007 m., vadyba ir administravimas), profesorius (2008 m.).
Paskelbė 20 straipsnių recenzuojamuose periodiniuose moksliniuose leidiniuose Europos integracijos, savivaldos politikos ir administravimo temomis.
2017 m. kovo 29 d. Vokietijos užsienio reikalų ministerijos diplomatiniame archyve surado nutarimo dėl Lietuvos Vasario 16-osios Nepriklausomybės paskelbimo originalą.

Politinė veikla

1990-1995 m. Kauno miesto tarybos deputatas. 1990–1995 m. Mandatų ir etikos komisijos pirmininkas, 1990–1992 m. Ekologijos, 1992–1995 m. Savivaldos reikalų nuolatinės komisijos narys.
Krikščionių demokratų frakcijos narys. Kandidatas į Lietuvos Respublikos Seimą 1996 m. ir 2000 m. rinkimuose
Lietuvos Sąjūdžio Seimo (1990–1992 m.) narys. Nuo 1995 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys (nuo 2008 m. Tėvynės Sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų); 1998–1999 m. ir 2005–2006 m. partijos valdybos narys.
2019 m. išrinktas į Europos Parlamentą.

Žurnalistinė veikla

1990–1993 m. dienraščio „Kauno laikas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Publikacijos leidiniuose „Kauno aidas“, „Lietuvos aidas“, „Tėvynės sargas“, „Apžvalga“, „Savivaldybių žinios“, „Veidas“ ir kt.
Frankfurto knygų mugė

Frankfurto knygų mugė (vok. Frankfurter Buchmesse) – knygų mugė, kasmet spalio mėn. vidury vykstanti Frankfurto mugės komplekse, Vokietijoje. Ją organizuoja antrinė Vokietijos leidėjų ir knygų pardavėjų asociacijos įmonė. Mugė sutraukia apie 300 000 lankytojų iš viso pasaulio. Pirmąsias tris dienas mugėje gali apsilankyti tik profesionalūs lankytojai, kitas dvi dienas mugė yra atvira visiems.
Mugėje pristatomos būsimos knygos, aptariamos leidybos teisės, licencijų mokesčiai, teikiami įvairūs apdovanojimai ir pan. Frankfurto knygų mugė laikoma svarbiausia pasaulyje.
Nuo 1976 m. yra pristatomas garbės svečias. Ta proga organizuojama speciali literatūrinė programa (skaitymai, menų parodos, viešos diskusijos, teatro spektakliai, radijo ir TV programos). Šaliai, išrinktai garbės svečiu, suteikiama atskira parodų salė (paviljonas). 2002 m. Lietuva buvo išrinkta garbės svečiu.

Istorija

Frankfurto knygų mugės tradicija gyvuoja jau daugiau kaip 500 metų. Pirmoji mugė buvo surengta vietinių knygų pardavėjų dar tada, kai Maince, netoli Frankfurto, Johanas Gutenbergas išrado spausdinimą kilnojant raides. Iki XVII a. tai buvo svarbiausia bei didžiausia knygų mugė Europoje. Dėl įvairių politinių ir kultūrinių pokyčių pasekmių, ją Apšvietos amžiuje nustelbė Leipcigo knygų mugė. Mugė vėl buvo surengta 1949 m., po II pasaulinio karo, ir atgavo buvusią poziciją.
Panemunio valsčius

Panemunio valsčius buvo šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Panemunis.
Linkuvos sinagoga

Linkuvos sinagoga – nebenaudojama žydų sinagoga Linkuvoje Ugniagesių g. 2.
Raktai į Talsą

Turinys

Richteris – motinos išlaikomas nevykėlis, kuris gyvena išlaikomas turtingos motinos ir dirba laikraštyje, iš kurio jį vis grasina išmesti dėl nesugebėjimo atlikti pavestas užduotis. Jis taip pat skolingas Roniui Stoveriui, narkotikų prekeiviui, vedusiam Vikę – gražią moterį, kurią su Richteriu anksčiau siejo romantiški santykiai.
Roniui nusprendus imtis šantažo prieš vietinio turtuolio Harmono Šo sūnų Bedfordą, į reikalą įpainiojamas ir Richteris: pas jį apsigyvena striptizo šokėja Čerė, Bedfordo įvykdytos žmogžudystės liudininkė. Jiedu suartėja, tačiau Richteris vis dar myli Vikę. Tarp jų vėl atsikuria buvęs ryšys, tačiau tuomet juos užklumpa Vikės brolis Keitas, kuris juodu nufotografuoja ir pagrasina atiduoti juostelę Roniui.
Udevala

Futbolas

Udevaloje 1958 m. vyko VI pasaulio futbolo čempionatas. Mieste žaidžia IFK Uddevalla ir IK Oddevold klubai.
2019 m. pasaulio meninės gimnastikos čempionatas

Olimpinės kvotos

2019 m. pasaulio meninės gimnastikos čempionate buvo išdalinti penki komandiniai ir 16 individualių pakvietimų į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes:
Speninis urvas

Speninis urvas (lot. Antrum mastoideum) – vidurinės ausies būgninėje ertmėje esantis urvas – didelė pneumatinė ląstelė išklota plona gleivine ir užpildyta oru. Urvas prasideda speninės ataugos viršuje.

Speninė atauga

Speninė atauga savo forma primena kūgį, nukreiptą viršūne žemyn, o jos išorinis paviršius padengtas kompaktinio kaulo plokštele (lot. Lamina corticalis). Speninės ataugos viršutinė riba yra smilkininė linija (lot. Linea temporalis). Virš jos prasideda kaukolės vidurinė duobė. Speninės ataugos priekinė siena ribojasi su išorinės klausomosios landos užpakaline siena, o kaulinės išorinės klausomosios landos užpakalinės ir viršutinės sienų sandūroje yra dyglys (lot. Spina suprameatum). Į užpakalį nuo šio dyglio yra negili duobelė (lot. Fossa mastoidea), po kuria 1,5–2 cm gylyje būna pastovi apie 0,7 cm³ speninės ataugos ertmė – speninis urvas.
Į olą atsiveria pneumatinių ląstelių angos. Taip vadinamos speninėje ataugoje esančios nedidelės ertmės, jos išklotos plona gleivine ir užpildytos oru. Jų kiekis ir išsidėstymas priklauso nuo speninės ataugos pneumatizacijos laipsnio. Pagal tai skiriami keli speninės ataugos tipai: pneumatinis, diploinis, sklerozinis (kai normalią pneumatizacijos eigą sutrikdo vaikystėje persirgti vidurinės ausies uždegimai, pasunkėjęs kvėpavimas nosimi).
Speninė atauga susiformuoja 6-7 metų vaikams.
Asuajaus provincija

Geografija

Provincija išsidėsčiusi Andų kalnuose. Aukščiausia vieta – Nudo das Kachaso k. (4500 m). Viršukalnę supa Kachaso nacionalinis parkas. Provincijos teritorija teka Pautės upė, ant kurios sudarytas didžiausias šalyje hidroelektrinės tvenkinys.
Debre Birhanas

Istorija

Miestą įkūrė Etiopijos imperatorius Zara Yaqob. Pasak legendos, imperatorius nusprendė įkurti miestą šioje vietoje dėl danguje matytos magiškos šviesos. Pasakojama, jog imperatorius tikėjo, kad tai buvo dievo ženklas ir dovana už eretikų grupės užmėtymą akmenimis kelios dienos iki šviesios pastebėjimo danguje. Imperatoriaus įsakymu mieste buvo pastatyti rūmai ir dvi bažnyčios. Vėliau istorikų iškelta versija, kad danguje matytas šviesios kūnas buvo Halio kometa. Vėliau gyvenvietės augimą stabdė maisto trūkumas.
1878 m. miestas tapo Ševos Karalystės sostine. 1955 m. mieste įvesta elektra šalia pastačius 90 kW hidroelektrinę. 1957 m. mieste atidaryta bendruomenės mokytojų rengimo mokykla. 1965 m. mieste atidarytas pirmasis šalyje vilnos gaminių fabrikas.
Šilalės rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Veikla

Rajono meru išrinkta Zita Lazdauskienė, jos pavaduotoju Vaidotas Kiniulis. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Virginijus Kvederys.
Jūras Banys

Biografija

Tėvas – Jonas Pranas Banys. Baigė Vilniaus 9-ąją vidurinę mokyklą. 1985 m. baigė Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą. 1990 m. VU apgynė daktaro disertaciją tema „Puslaidininkinių kristalų TIB C minkštųjų segnetoelektrinių modų mikrobangiai tyrimai“. 2000 m. ten pat apgynė habilituoto fizinių mokslų daktaro disertaciją tema „Fazinių virsmų TiGaSe₂ tipo chalkogeniduose, maišytuose betaino fosfato/betaino fosfito kristaluose ir CaMoO₄ tipo kristaluose radio- ir mikrobangė spektroskopija“.
Nuo 1985 m. – Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 2000 m. – docentas. Nuo 1999 m. – VU Fizikos fakulteto Radiofizikos katedros Fazinių virsmų dielektrinės spektroskopijos laboratorijos vedėjas. Nuo 2003 m. liepos 1 d. iki 2007 m. buvo Fizikos fakulteto dekanas. Nuo 2007 m. yra Vilniaus universiteto mokslo reikalų prorektorius.
Dirbo Oksfordo ir Leipcigo universitetuose.
Lietuvos mokslininkų sąjungos narys. Nuo 2006 m. – Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas.
Nuo 2012 m. iki 2015 m. ėjo Vilniaus universiteto rektoriaus pareigas .

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai iš fazinių virsmų kristaluose, feroelektros, feroelektrinių kristalų dielektrinės dispersijos, gardelės dinamikos tyrimų. Daugiau, kaip 200 mokslo darbų autorius.
Vilniaus Ryto progimnazija

Istorija

Vilniaus vidurinė mokykla Nr. 43 įsteigta Vilniaus miesto liaudies deputatų tarybos Vykdomojo komiteto 1976 m. balandžio 9 d. sprendimu Nr. 190. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos 1996 m. rugsėjo 11 d. sprendimu Nr. 153 mokyklai suteiktas Vilniaus „Ryto“ vidurinės mokyklos vardas.

Direktoriai

Antanas Mereškevičius 1976 - 2000 m.
Jonas Ruigys 2000 - 2001 m.
Laima Juozaitienė 2001 - 2005 m.
Ramunė Rimkuvienė vadovauja mokyklai nuo 2005 m.
Jokūbas Hladovickis

Biografija

1664 m. jėzuitas, baigęs mokslus įšventintas kunigu. 1678-1680 m. Braunsbergo (dab. Branievas) ir Kražių kolegijose dėstė retoriką, 1681-1682 m. Nesvyžiaus, 1682-1683 m. Gardino kolegijų prefektas, 1683-1684 m. Pultusko kolegijos moralinės teologijos profesorius. 1684-1689 m. Šv. Petro bazilikos Vatikane nuodėmklausys. 1690-1693 m. Nesvyžiaus kolegijos, 1693-1698 – Vilniaus jėzuitų noviciato rektorius. 1698-1701 m. – Lietuvos jėzuitų provincijolas, rūpinosi nuo karo nukentėjusių kolegijų statybomis, jose steigė vaistines. 1701-1704 m. Vilniaus universiteto rektorius. 1702 m. Vilnių užėmusių švedų kalintas.
Chilomikronas

Chilomikronas (angl. chylomicron (vns.), chylomicra (dgs.) – didelė lipoproteininė dalelė, gabenanti suvirškinto maisto lipidus iš žarnyno į kitas kūno vietas. Chilomikronai yra viena iš 5 lipoproteinų grupių (chilomikronai, VLDL, IDL, LDL, HDL), kurios užtikrina riebalų ir cholesterolio pernašą vandeninėje kraujotakos sistemos terpėje.
Chilomikronai perneša egzogeninius riebalus į kepenis, riebalinį audinį, širdies ir skeleto raumenis, kur jų trigliceridus atjungia lipoproteinų lipazė. Chilomikronų likučius paima kepenys.

Jaunieji chilomikronai

Chilomikronus sudaro plonosios žarnos absorbuojančios ląstelės. Jie būna santykinai dideli, jų skersmuo nuo 75 iki 1200 nm. Enterocitai (žarnų epitelio ląstelės) egzocituoja chilomikronus į plonųjų žarnų gaureliuose esančius limfinius kapiliarus, kuriuose susidaro baltoji limfa. Baltoji limfa su chilomikronais toliau teka limfagyslėmis kol krūtininiu lataku įsilieja į kairiąją poraktinę veną.
Naujuosius chilomikronus daugiausia sudaro trigliceridai (85 %), taip pat jie turi šiek tiek cholesterolio ir cholesterilesterių. Pagrindinis apolipoproteinas yra apolipoproteinas B-48 (APOB48).

Brandūs chilomikronai

Nešami limfos ir kraujo chilomikronai su aukšto tankio lipoproteinais (HDL) apsikeičia kai kuriais komponentais. HDL perduoda jauniesiems chilomikronams apolipoproteino C-II (APOC2) ir apolipoproteino E (APOE), taip paversdami juos į brandžius chilomikronus (kurie dažnai vadinami tiesiog chilomikronais). APOC2 yra lipoproteinų lipazės (LPL) aktyvumo kofaktorius.
Chilomikronai, veikiami ne kepenų kraujagyslių sienelėse esančios lipoproteinų lipazės, atskelia riebalų rūgštis, kurios perduodamos į audinius (riebalinis audinys, raumenys ir kt.).

Chilomikronų likučiai

Kai trigliceridų atsargos yra būna atiduotos, chilomikronai APOC2 grąžina į HDL, bet pasilieka APOE. Šių virsmų metu jie sumažėja iki 30-50 nm skersmens ir tampa chilomikronų likučiais. APOB48 ir APOE yra svarbūs, kadangi kepenys pagal juos atpažįsta chilomikronų likučius, juos endocituoja ir suskaido.
Odjenė

Istorija

Odjenę XIX a. įkūrė maninkių karo vadas Vakaba Turė ir padarė Kabadugu karalystės sostine. Tačiau 1880 m. užkariautas Vasulu imperijos, o kiek vėliau – prancūzų.
Bruchzalis

Istorija

Bruchzalis rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 796 m. Miesto teisės suteiktos 1248 m. Nuo 1056 iki 1802 m. Bruchzalis priklausė Špajerio vyskupystei, nuo 1723 m. buvo jos sostine. 1624, 1676, 1688 m. miestą nusiaubė gaisrai. Nuo 1803 m. tapo Badeno dalimi. XIX a. suklestėjo tabako ir apynių auginimas ir apdirbimas.
Vladislovas Kalpokas

Biografija

1951 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1954–1993 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1955–1987 m. Gyvulių šėrimo katedros vedėjas, 1959–1974 m. mokslo ir mokymo reikalų prorektorius, 1959 m. docentas. 1954 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
Mokslinės veiklos sritys – gyvulių mityba ir šėrimo technologijos.
Il Popolo d'Italia

Il Popolo d'Italia ('Italijos liaudis') – Italijos laikraštis, 1914 m. lapkričio 15 d. įkurtas Benito Musolinio po to, kai jis buvo išmestas iš Italijos socialistų partijos. Laikraštis leistas iki 1943 m. liepos 24 d., buvo pagrindinis Italijos fašistų judėjimo leidinys.
Pradžioje laikraštį, rėmusį militarizmą ir Italijos iredentizmą, finansavo Prancūzija ir pramonininkai, siekę pastūmėti Italiją prisijungti prie Antantės. Per šį laikraštį Musolinis platino ir savo idėją, kad Italija turi padidinti savo piliečių gimstamumą.
1936-1943 m. laikraščio redaktorius buvo Giorgio Pini. Laikraščio įkūrėjų grupėje buvo Manlio Morgagni, tapęs karštu fašizmo šalininku, kuris 1924 m. tapo naujienų agentūros Agenzia Stefani pirmininku.
Mackėnai

Istorija

Užrašytas 1664 m. Alantos bažnyčios metrikų knygoje (1656–1665) de uilla Mackiany, p. 17v. Taip pat užrašytas 1665 m. Svobiškio dvaro inventoriuje Wies Mockieny (LVIA SA 4, p. 1001). Iki XVIII a. pradžios priklausė Alantos, o nuo XVIII a. iki XIX a. vid. Molėtų parapijai. 1665 m. Mockėnuose gyveno šie baudžiauninkai: Jokūbas Stepaniūnas, Krisčius Petrošius, Matulis Ligionis, Stanislovas Petrošius, Jasas Limbikas, Motiejėlis Novikas, Kasparas Šimša, Jonas Palikėnas, Jasius Mačiulėnas, Čepas Levarėlis, Petras Globelis.

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardas kilęs iš asmenvardžio Mockėnas.
Nyderlandų futbolo varžybos 2015–2016 m.

Eredivisie pirmenybės

Čempionų titulą apgynė Eindhoveno PSV (23-ą kartą).
Jahvė

Jahvė arba Jehova (hebr. יהוה = yhwh, sen. gr. ιαβε žr. tetragramatonas) judaizme – neištartinas Dievo vardas. Pasak Senojo Testamento, jis buvo atskleistas teofanijos ant Horivo kalno metu Mozei. Kai Mozė, kuriam dievas reiškėsi degančiu krūmu, jo klausia „koks jo vardas“, dievas jam atsako „Aš esmi [esąs]“. Tada dievas Mozei byloja: „apsireiškiau Abraomui, Izaokui ir Jokūbui kaip Dievas visagalis“ (el sadday), o savo vardu 'Dievas' (Jahvė, YHWH) jiems neatsiskleidžiau„; tokiu atžvilgiu šis dievo poelgis suprantamas kaip išskirtinio atvirumo Mozei aktas. Dievoraiškos ant Sinajaus kalno metu, kaip ir pažadėjo Mozei, jis susitvenkė į debesį ir pasiliko ten greta jo, ir ištarė Jahvės vardą.
Dėl Dekaloge įtvirtinto draudimo tarti Dievo vardą be reikalo, pagal judėjų įstatymus vardas Jahvė užrašomas keturiomis hebrajiškomis priebalsėmis (tetragramatonu). Pasakojama, kad Jahvės vardą kartą per metus (Apsivalymo dieną) ištardavo bet taip, kad aplinkiniai negirdėtų, vyriausiasis šventikas. Tuo tarpu Dievo vardo skambesio paslaptis būdavo perduodama vyriausiojo šventiko giminėje. Nuo III a. pr. m. e. vardas Jahvė buvo paverstas visišku tabu, o jo vietoje skaitant šventraščius būdavo tariamas žodis Adonai (“Viešpats"). Dėl to, kai VII a. mazoretai atliko Biblijos teksto įbalsinimą (balsių įterpimą į tik priebalsėmis žymėtą tekstą), radę žodį YHWH (o jis visoje Biblijoje sutinkamas >7000 kartų), jam pridėdavo žodžio Adonai balses. Todėl viduramžių krikščioniškoje tradicijoje atsirado Dievo vardo skaitymas kaip „Jehova“.
Tradicinis Rašto aiškinimas ir šiuolaikiniai (patvirtinti nebiblijinių graikiškų, asiriškų-babilonietiškų ir kt. šaltinių) tetragramos skaitymą „Jahvė“ kildina visų pirma iš paties biblijinio Dievo paaiškinimo „Aš esmi [esąs]“ ir jame esančio veiksmažodžio hyh/hwh, reiškiančio „esėti, būti, gyventi“.
Dievo vardas gali būti suprastas keleriopai: arba „Jis esti“ (t. y., jis iš tiesų egzistuoja), arba „Jis esti gyvas [dievas]“, arba „Jis esti gyvenimas“ (vietoje „gyvenimas“ taip pat gali būti suprantama „būtis“, „esamybė“, „sutverėjas“, „kūrėjas“). Be to, būta bandymų aiškinti žodį Jahvė siejant jį su alsavimo, dvelkimo, nuolatinio kūrimo reikšmėmis, griausmavaldyste, vaisingumu, kalbėjimu.
Vardas Jahvė kilęs iš itin senų laikų. Seniausias vardo paminėjimas yra Biblijoje siejamas su „prieštvaninių“ patriarchų laikmečiu (tada pradėjo šauktis vardo Jahvė). Dievo vardu Jahvė kultas senovėje gyvavo tarp įvairių vakarų semitų genčių (žr. Jevo). Įvairių tyrinėtojų nuomone, dievas vardu Jahvė pradžioje kaip dievas garbintas tik vienos senovės izraelitų genties judėjų. Vėliau jis tapęs vyriausiuoju genties dievu, o paskui – senovės Izraelio genčių sąjungos sergėtoju.
Odeta Šležaitė

Biografija

2006 m. baigė Šiaulių universitetą, istorikė. 2005 m. Seimo nario padėjėja.
Darbo partijos Kelmės rajono skyriaus narė, 2005 m. Jaunimo organizacijos „Darbas“ Kelmės skyriaus pirmininkė, skyriaus administratorė. 2007–2009 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narė.
Aklasis

Turinys

Aklas kaubojus su keliais bendrais buvo nusamdytas nugabenti 50 moterį į šachtininkų miestą, tačiau buvo apgautas, o moterys atsidūrė meksikiečio bandito Domingo rankose. Nusprendęs jas išlaisvinti, Aklasis meta jam iššūkį, pasinaudodamas tuo, kad Domingo brolis įsimylėjęs vietinę merginą Pilar, kuri šio nemėgsta ir mielai padeda Aklajam.
Pradžioje Domingas tarsi sutinka iškeiti 50 moterų į Pilar, tačiau savo sesers, vadinamos Saldžiąja Mama, apgauna Aklajį ir įkalina jį kartu su meksikiečiu generolu, kurį ketina už užmokestį perduoti sukilėliams. Šiems pavyksta pasprukti ir, sudeginus banditų namus, kartu išsivesti moteris, tačiau, generolui atsiskyrus, šios vėl patenka Domingui į rankas, o jis išsirengia į galutinę Aklojo medžioklę...
Leksika

Leksika (sen. gr. lexikos – žodinis) – kalbos žodžių visuma. Terminas „leksika“ dar vartojamas kalbos lygmens ar funkcinio stiliaus (pvz., literatūrinės kalbos, publicistikos), tarmės ar jos dalies, socialinės žmonių grupės, kurio nors vieno žmogaus ar leidinio žodžių visumai pavadinti. Leksika pateikiama įvairiuose žodynuose. Mokslas, tiriantis leksiką, vadinamas leksikologija. Leksiką taip pat tiria stilistika ir poetika.
Kalbos leksika nėra vienalytė. Ją galima skirstyti pagal vartojimo sritį (pavyzdžiui, mokslinė, profesinė, buitinė), vartojimo platumą (pvz., bendrieji kalbos žodžiai, tarmybės), stilistinę diferenciaciją (šnekamosios kalbos, kanceliarinių raštų leksika), žodžių reikšmę (pvz., abstrakčioji, konkrečioji leksika, antonimai, sinonimai), formą (variantai, paronimai), kilmę (iš prokalbės paveldėti žodžiai, atsiradę kalbos gyvavimo laikais), tematiką (drabužių pavadinimai, medicinos terminai). Stiliaus atžvilgiu dar išskiriama  neutralioji leksika (pavyzdžiui, lietuvių „septyni“, „eiti“, „medis“) ir stilistiškai ribota (pavyzdžiui, lietuvių poetinė – „dainius“, „vakaris“; tarminė – „atvarslai“ – vadžios; žargoninė) leksika. Su leksika susiję frazeologizmai. 
Leksika yra greitai kintanti kalbos sistemos dalis: dalis žodžių išnyksta (archaizmai, istorizmai), atsiranda naujų (naujadarai). Dėl vartotojų bendruomenės (genties, tautos) kontaktų su kitakalbėmis bendruomenėmis leksikoje yra nemažai skolinių (tarptautinių žodžių, vertinių, barbarizmų). Ypač daug tarptautinių žodžių mokslo ir technikos terminijoje, kuri indoeuropiečių kalbose daugiausiai remiasi senovės graikų ir lotynų kalbomis.
Kalbų leksika labai skiriasi žodžių skaičiumi. Vartotojų bendruomenės, turinčios išplėtotas kultūros ir senas literatūros tradicijas, kalboje yra keli šimtai tūkstančių, o menkos kultūros ir neturinčios literatūros bendruomenės kalboje gali būti tik keli šimtai ar tūkstančiai žodžių.

Lietuvių kalbos leksika

Lietuvių kalbos leksika yra įvairi ir gausi. Kilmės atžvilgiu žodžiai, atsiradę lietuvių kalbos gyvavimo laikais, sudaro didžiausią jos dalį. Vieni iš šių žodžių sudaryti, naudojantis savomis žodžių darybos priemonėmis, kiti – skolinantis leksemas iš kitų kalbų. Nemaža žodžių dalis paveldėta iš indoeuropiečių (pvz., „akis“, „árti“, „aš“, „avis“, „duktė“, „motina“, „sesuo“) ir baltų (pvz., „ąžuolas“, „merga“, „tikras“, „žirgas“) prokalbės laikų.
Ideali šeima

Turinys

Kalėdoms užmiesčio name susirenka gausi šeima kartu praleisti šventės. Tačiau iš tiesų jie nėra tuo, kuo dedasi – tai aktorių trupė, kuriai vyras moka, kad šie vaidintų jo šeimą: žmoną, motiną, vaikus. Nors yra iš anksto aptartas scenarijus, Leonė mėgsta improvizuoti, tuo pačiu ir kitus versdamas elgtis spontaniškai. Be to, Leonės žmoną vaidinanti Karmen yra kito aktoriaus ir trupės vadovo Fortūnato žmona, o Solė – šio meilužė. Galiausiai tikri ir dirbtiniai aktorių santykiai visiškai susipina...
Veikai

Veikai (angl. Waco tribe) – viena iš vičitų genčių. Gentis priskiriama JAV Vidurio vakarų indėnams. Anksčiau gyveno šiaurės rytų Teksase. Dabar jie priklauso JAV federaliai pripažintiems vičitams (Oklahoma).

Istorija

Veikai buvo tavakonių genties dalis. Šiandieninis Teksaso miestas Veikas (Waco) yra vietoje, kur bent iki 1820 m. stovėjo pagrindinis veikų kaimas. Prancūzų tyrinėtojas Jean-Baptiste Bénard de la Harpe per šį regioną keliavo 1719 m., ir tautelė, kurią jis pavadino Honecha ar Houecha, galbūt ir buvo veikai. Guillaume de L’Isle žemėlapyje „Carte de la Louisiane et du Cours du Mississipi“ tauta Quainco irgi tikriausiai veikai. Veikai dar vadinami Huaco ar Hueco.
Veiko kaimą prie Brazoso upės iš šonų supo du tavakonių kaimai, El Quiscat ir Flechazos. 1824 m. Stivenas Ostinas (Stephen F. Austin) rašė, kad Veiko kaimas buvo 40 akrų dydžio, jame buvo 33 žolinės trobelės ir maždaug 100 žmonių. Jie augino 200 akrų kukurūzų laukuose, aptvertuose krūmų tvoromis. 1829 m. kaimas turėjo apsauginių žemės pylimų. 1837 m. Teksaso reindžeriai planavo Veiko kaime įrengti fortą, bet po kelių savaitės šios minties atsisakė. 1844 m. 8 myliomis piečiau buvo įkurtas prekybinis postas. 1830 m. Jean-Louis Berlandier Veiko kaime suskaičiavo 60 namų.
Prie Guadalupe River upės veikai turėjo antrą, mažesnį kaimą.
1835, 1846 ir 1872 m. gentis pasirašė sutartis su JAV ir vičitais. 1872 m. sutartimi Indėnų teritorijoje (Indian territory) buvo įkurtas jų rezervatas, kur juos perkraustė. 1902 m., pagal Dawes’o žemės paskirstymo aktą (Dawes Allotment Act), rezervato žemės buvo padalintos į individualius žemės sklypus, o veikai tapo JAV piliečiais. Šiandien veikai yra vičitų genčių dalis.

Kultūra

Gentis gyveno pintų avilių pavidalo trobelėse su atraminėmis kartimis, paprastai dengtomis žolėmis vikšriais (Juncaceae), kartais bizonų kailiais. Trobelės būdavo 20–25 m aukščio. Be kukurūzų veikai dar augino pupas, moliūgus ir kitas kultūras.

Kalba

Veikai anksčiau kalbėjo viena iš kadų kalbų. Egzistavo veikų dialektas, buvęs vičitų kalbos atšaka. Dialektas išnykęs, nes ir vičitų kalbą bemoka 1 žmogus.

Veikai toponimuose

Veiko miestas Teksase pavadintas pagal veikų gentį. Pagal juos pavadintas ir Hueco Springs prie Niu Braunfelso miesto Teksase.
Di Cait (1922)

Di Cait (liet. Laikas) – komunistinis leidinys, išėjęs 1922 m. rugsėjo 29 d. Kaune jidiš kalba.

Istorija

Ragino balsuoti už kuopininkus. Oficialus redaktorius Zelmanas Minkovas, faktiškai redagavo Faivušas Abramavičius.