google/wiki40b huggingface dataset:
Gintautas Rudzis

Gintautas Rudzis (g. 1963 m. balandžio 5 d. Seirijuose, Lazdijų raj.) – Lietuvos pedagogas, inžinierius, visuomenės veikėjas.

Biografija

1985 m. baigė fiziką Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute, 2000 m. Vilniaus pedagoginio universiteto Matematikos fakultetą, 2003 m. baigė Kauno technologijos universiteto Informatikos fakultetą, inžinierius programuotojas.
1985–1990 m. Molėtų raj. Giedraičių vidurinės mokyklos fizikos mokytojas, 1990–2008 m. Druskininkų III vidurinės mokyklos, dab. Druskininkų „Ryto“ gimnazija informatikos mokytojas. Nuo 2008 m. rugsėjo – Merkinės Vinco Krėvės gimnazijos informacinių technologijų mokytojas. Nuo 2015 m. rugsėjo – Vilniaus šv. Kristoforo gimnazijos informacinių technologijų mokytojas.
Dalyvavo rengiant metodinę medžiagą apie informacinių technologijų taikymą ugdymo procese Lietuvos mokyklose, Lietuvos bendrojo lavinimo mokyklų darbuotojų kvalifikacinių reikalavimų kompetencijos projektą. Yra Švietimo konsultantas – mokytojų praktinės veiklos vertintojas. Kuruoja mokykloms skirtos programinės įrangos kūrimo ir diegimo projektus.
Hobis – meninis drožinėjimas.
Žmona Rita (g. 1966 m.). Vaikai – Aivaras (g. 1987 m.), Aurimas (g. 1991 m.), Danielius (g. 2000 m.), Urtė (g. 2003 m.).
Stari Kačinas

Istorija

Kaimas priklausė Kačinskių šeimai iš kurios kilęs ir buvęs Lenkijos prezidentas Lech Kaczyński. Kaimas priklausė Dmochi Glinkų valsčiui. 1921 m. kaime buvo 34 namai ir 230 gyventojų, iš kurių 102 vyrai ir 128 moterys.
Milda Dargužaitė

Biografija

Baigė Kauno Jono Jablonskio vidurinę mokyklą.
1995–1999 m. studijavo JAV, Vermonto valstijoje, Midilburio koledže (Middlebury College), kur baigė matematikos ir ekonomikos bakalauro programą bei 2002–2004 m. studijavo Naujojo Džersio valstijoje, Prinstono universitete (Princeton University), įgydama optimalios veiklos tyrimų ir finansų inžinerijos magistro laipsnį.
1999–2001 m. dirbo analitike investiciniame banke „Donaldson, Lufkin & Jenerette“. Nuo 2004 liepos mėn. iki 2011 m. birželio mėn. dirbo JAV investiciniame banke „Goldman Sachs“, kur ėjo Ilgalaikio turto paskirstymo grupės vedėjos pareigas Privataus kapitalo valdymo investavimo strategijos skyriuje.
Nuo 2011 m. birželio mėn. buvo ūkio ministro Rimanto Žyliaus patarėja ir kuravo valstybės valdomų įmonių efektyvumo didinimo, rizikos kapitalo ir finansų inžinerijos sritis, taip pat patarė ekonomikos ir finansų klausimais.
2012 m. sausio mėn. – 2014 m. vasario mėn. dirbo investicijų plėtros agentūroje „Investuok Lietuvoje" (generalinė direktorė).
2015 m. sausio mėn. pradėjo dirbti „Barclays“ centrinėje būstinėje Londone, kur užėmė Globalių technologijų infrastruktūros paslaugų direktorės pareigas. 2015 m. kovo–lapkričio mėn. buvo „Barclays“ technologijų centro Lietuvoje vadovė.
2016 m. buvo investicijų valdymo kompanijos „Northern Horizon“ (Kopenhaga, Danija) valdybos narė.
2016 m. gruodžio mėn. paskirta Vyriausybės kanclere premjero Sauliaus Skvernelio kabinete.
2017 m. gruodžio mėn. pasitraukė iš Vyriausybės kanclerės pareigų savo noru.
Seimo rūmai

Istorija

Pirmojo pastato statybos darbai buvo pradėti 1976 m. Statyboms vadovavo architektai Algimantas Nasvytis ir Vytautas Nasvytis. Rūmai buvo baigti 1980 m. Į šį pastatą iš Lietuvos SSR Valstybinio akademinio operos ir baleto teatro pastato persikėlė Lietuvos SSR Aukščiausioji Taryba.
1978 m. šalia pastatytas Lietuvos SSR finansų ministerijos pastatas (architektas Andrius Gudaitis), o 1979 m. – Respublikinės profesinių sąjungų tarybos rūmai (architektas Česlovas Mazūras). XX a. pabaigoje šie pastatai perduoti Lietuvos Respublikos Seimui ir pervadinti į Seimo II-uosius (buvęs Lietuvos SSR finansų ministerijos pastatas) ir III-iuosius (buvę Respublikinės profesinių sąjungų tarybos rūmai) rūmus.
1993–1997 m. Seimo I-ųjų rūmų vakarinėje dalyje dirbo Lietuvos Respublikos Prezidento kanceliarija.
2006 m. buvo pradėti darbai naujai parlamento salei statyti, senieji Seimo II-ieji rūmai buvo nugriauti. 2007 m. rugsėjo 10 d. buvo atidaryta nauja salė, kurios darbai kainavo 50 milijonų litų. Rekonstrukcijos metu Seimo I-ieji, II-ieji ir III-ieji rūmai buvo sujungti. Seimo I-ųjų rūmų parlamento salė naudojama šventiniams renginiams. 2008 m. atlikti rekonstrukcijos darbai Seimo III-iuose rūmuose, 2009, 2011–2012 m. ir 2014–2015 m. – Seimo I-iuose rūmuose.
2017 m. buvęs leidyklos „Valstybės žinių“ pastatas tapo Seimo IV-aisiais rūmais.
Kauno apgultis

Istorija

1655 m. rugpjūčio 16 d. Rusijos karo vado, kunigaikščio Piotro Čerkaskio vadovaujama kariuomenė be mūšio užėmė Kauną. Nors lietuviai puikiai suprato Kauno strateginę reikšmę, bet miestas buvo silpnai įtvirtintas, turėjo nedidelę įgulą, o nuo Vilniaus pasitraukusi lietuvių kariuomenės dalis nenorėjo rizikuoti ir kovoti su daug galingesniu priešu dviejų upių santakoje (tai blogino atsitraukimo galimybę), todėl nuspręsta miestą atiduoti. Užėmę Kauną rusai toliau į Žemaitiją nesiveržė, bet iš miesto didesni ir mažesni jų daliniai nuolat siautėjo po apylinkes, bandė priversti gyventojus prisiekti carui ir ieškojo maisto. Tai kėlė gyventojų nepasitenkinimą ir susidūrimus su miesto apylinkėse šmirinėjančiais lietuvių daliniais.
1658 m. rudenį nutrūkus paliauboms ir atsinaujinus karo veiksmams, Kaunas iš karto tapo lietuvių atakų objektu. Kaip rašo rusų šaltiniai, visi keliai iš miesto buvo užblokuoti. 1658 m. lapkričio 7 d. carui prisiekusi ir neprisiekusi šlėkta bei Kauno pavieto reguliarios kariuomenės daliniai apsupo miestą. Jie turėjo lengvų patrankų ir granatų, kuriomis apšaudė miestą ir jo bokštus. Lapkričio, gruodžio mėnesiais ir 1659 m. sausį penkis kartus buvo nesėkmingai šturmuota, kastasi po miesto siena, vienas tunelis susprogdintas paraku, padegtos medinės miesto sienos ir bokštai.
Per tuos 5 šturmus, kaip rašo rusai, žuvo apie tūkstantis puolančiųjų, neskaitant sužeistųjų, o rusų žuvę tik 7. Nuo apsiausties jie išlaisvinti vasario 20 d., kai iš Vilniaus buvo atsiųsta virš 1 000 karių, o lietuviai nedrįso stoti į mūšį ir pasitraukė.
Bardiškėliai

Aplinkinės gyvenvietės

Bardiškiai – 1 km
Atkočiai – 1 km
Paskutiškiai

Istorija

Nuo XVIII a. kaime gyveno sentikiai. XX a. pradžioje Paskutiškiai priklausė Užusalių valsčiui. 1903 m. čia buvo 174 sentikiai, kurie 1908 m. įkūrė bendruomenę (iki tol priklausė Rimkų parapijai). 1909 m. pastatyta šventykla ir įkurtos kapinės. I pasaulinio karo metu šventykla sudegė, 1920 m. pastatyta nauja, medinė Paskutiškių Viešpaties Apsireiškimo cerkvė. Sentikiai mokė savo tikėjimo ne tik Paskutiškiuose, bet ir Būdose, Barboriškėse bei Užusaliuose. 1937 m. parapijai priklause 1030 tikinčiųjų. Cerkvė sudegė apie 1970 metus. Vėliau parapija persikėlė į Užusalius.
Basutolandas

Gyventojai

Atižvelgiant į tai, kad didelę dalį teritorijos užima negyvenami kalnai, joje gyveno didelis skaičius gyventojų. Gyventojų skaičius augo nuo 128 206 gyv. 1875 m. iki 348 848 gyv. 1904 m. Moterų už vyrus buvo daugiau apie 20 000, o tai apytikriai buvo skaičius vyrų išvykusių iš šalies uždarbiams. Didžioji dalis gyventojų gyveno tarp Maluti kalnų ir Kaledono upės. Didžioji gyvenotų dalis buvo basutai, taip pat keli tūkstančiai barolongų. 1904 m. čia buvo ir 895 baltieji. Administracinis centras buvo Maseru, kairiajame Kaledono krante, kuriame gyveno apie 1000 žmonių, tarp jų ir apie 100 baltųjų. Basutolende buvo įsteigta daug misijų.

Įkūrimas

Basutolando atsiradimo prielaidos susiformavo XIX a. pradžioje susikūrus basoto tautos valstybei. Anglų ir būrų kolonistams nugalėti basutų nepavyko, tačiau 1856-68 m. šiai valstybei kovojant su būrais, ji neteko didesnės dalies savo etninių teritorijų. Karaliui Mošoešoe I pavyko išlaikyti tik teritorijas kalnuose, kurios ir sudarė vėlesnio Basutolando teritoriją.
1868 m. Mošoešoe paprašė britų pagalbos kovoje su būrais. Didžioji Britanija pavertė basotų valstybę savo protektoratu ir išsaugojo jos nepriklausomybę nuo būrų. 1870 m. mirus karaliui, britai siekė prijungti Basutolandą prie savo Kapo kolonijos, tačiau dėl kilusio didelio basotų pasipriešinimo, 1884 m. galiausiai buvo sukurta atskira kolonija. Šalyje buvo išlaikytos vietinės valdžios formos, vietinė dinastija ir tradicijos. Kolonija buvo padalinta į septynias administracines apygardas: Berea, Leribe, Maseru, Mohales Hock, Mafeteng, Qacha's Nek ir Quthing.

Nepriklausomybė

1955 m. Basutolandas paprašė įstatymų leidybos teisės, o 1966 m. tapo nepriklausomas nuo Britų imperijos ir buvo pervadintas į Lesoto karalystę, kurią valdo iš Mošoešoe kildinamos valdovų dinastijos.
Pavasariniai žiedai (2004 singlas)

Pavasariniai žiedai – ketvirtas CD formatu išleistas Andriaus Mamontovo singlas.
Šapnagiai (Šiauliai)

Istorija

Istorinė išlikusi Šapnagių vieta – senkapis ant Švedės upelio kranto, atsiradęs siaučiant marui, vėliau juose laidojo ir šapnagiškius. Kapeliai – valstybės saugomas archeologinis paminklas.
Po Pirmojo pasaulinio karo susiformavo Šapnagių sodžius, 1918 m. įsteigta pradžios mokykla. 1927 m. susibūrė kultūros ir švietimo draugija „Šviesos kibirkštis“, įkurta biblioteka, jaunimas ruošė vaidinimus, rūpinosi kaimo švara, prižiūrėjo nykstančius paminklus. 1945-1948 m. turtingieji kaimo ūkininkai ištremti į Sibirą. Kaimas buvo įtrauktas į Ginkūnų tarybinio ūkio teritoriją. 1950-1960 m. Šapnagių apylinkės centras.
Moksleivis (JAV)

Istorija

Leido Amerikos lietuvių Romos katalikų moksleivių (studentų) susivienijimas. Spausdino daugiausia religinio turinio straipsnius, moksleivių rašinius, eilėraščius. Nuo 1921 m. vietoj „Moksleivio“ pradėtas leisti žurnalas „Giedra“.
Kas? Kur? Kada?

Istorija

Tarybų Sąjungoje intelektualus televizijos šou „Kas? Kur? Kada?“ (Что? Где? Когда?) prasidėjo 1975 m., vėliau laida adaptuota ir rodyta Bulgarijoje, Armėnijoje, Azerbaidžane, Gruzijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje, o 2011 m. – Turkijoje, Kazachstane ir JAV.
Lietuvoje licenciją kurti šį žaidimą turi televizija TV3.
Genė Žilinskienė

Biografija

1975 m. baigė Šaukėnų vidurinę mokyklą, 1979 m. baigė Gruzdžių žemės ūkio technikumą, zootechnikė.
1979 m. Kupiškio rajono Adomynės kolūkio zootechnikė, 1994 m. akcinės bendrovės „Rokiškio sūris“ punkto vedėja. 2005 m. Lietuvos Respublikos Žemės ūkio rūmų organizatorė savivaldai. Ūkininkauja, ūkio veikla – pienininkystė.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narė. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narė. 
Nuo 2002 m. Naivių kaimo bendruomenės pirmininkė, Ūkininkų sąjungos valdybos narė, Vietos veiklos grupės narė.
Sutuoktinis Antanas, vaikai Virginijus, Andrius.
FK Eurostandartas

Istorija

Komanda žinoma nuo 2014 m.
Komanda žaidžia LFF III lygoje, Marijampolės apskrities pirmenybėse. Yra žaidusi ir LFF taurės turnyruose.
2014 m. LFF taurės I etape nugalėjo Šiaulių SK „Saulininką“ ir pateko į II etapą (1/32 f.), kuriame nusileido  Kauno FC „Hegelmann Litauen“ ekipai. 2014 m. Marijampolės apskrities pirmenybėse liko treti.
2015 m. LFF taurės I etape nugalėjo Plikių „Sakuoną“ ir pateko į II etapą (1/64 f.), kuriame turėjo pripažinti Gargždų SK „Gargždų Pramogos–Ąžuolas“ pranašumą. 2015 m. LFF III lyga tapo Marijampolės apskrities nugalėtojais.
2016 m. LFF taurės kovas pradėjo nuo II etapo, jame nugalėjo Biržų „Širvėnos“ futbolininkus ir pateko į šešioliktfinalį. 2016 m. Marijampolės apskrities pirmenybėse liko treti.
New Tribes Mission

New Tribes Mission („Naujųjų genčių misija“) – tarptautinė, evangelinė krikščioniškoji misija. Būstinė Saforde, Floridoje (JAV). Turi apie 3300 misionierių daugiau nei 20-yje šalių.
New Tribes Mission specializuojasi vykdydama pačių atokiausių, nekontaktuojančių tautų krikštijimą. Organizacija veikia tokiose šalyse kaip Brazilija, Bolivija, Kambodža, Grenlandija, Gvinėja, Dramblio Kaulo Krantas, Mozambikas, Senegalas, Mongolija, Tailandas, Kolumbija, Meksika, Panama, Paragvajus, Indonezija, Papua Naujoji Gvinėja, Filipinai. Vykdo Naujojo Testamento vertimą į krikštijamų tautų kalbas, mokina rašto, suteikia humanitarinę pagalbą.
Misionierių paruošimas trunka 4 metus. Jie mokomi Šv. Rašto tiesų, tarpkultūrinio bendravimo psichologijos, bažnyčių statybos pagrindų, kalbotyros. Kandidatai treniruojami išgyventi sudėtingomis gamtinėmis sąlygomis.
New Tribes Mission susilaukia nemažai kritikos ir kontroversiškų vertinimų. Čiabuvių kultūrą ginančios kultūrinės, politinės, religinės organizacijos kaltina New Tribes Mission tradicinių tikėjimų ir kultūros naikinimu, ekonomine žvalgyba, JAV interesų atstovavimu. 2005 m. New Tribes Mission veikla uždrausta Venesueloje motyvuojant kolaboravimu su CŽV ir šalies suvereniteto pažeidimu.
U-47

U-47 (Unterseeboot 47) – Antrojo pasaulinio karo laikų VIIB tipo vokiečių povandeninis laivas.
Pradėtas statyti 1937 m. vasario 25 d. Pradėtas eksploatuoti 1938 m. gruodžio 17 d. Laivo vadas – Giunteris Prynas (vok. Günther Prien). Per visą tarnybos laiką U-47 ekipažas nuskandino 30 prekybinių ir vieną karinį laivą. Dar 8 laivai buvo pažeisti atakų metu.
U-47 pateko į istoriją po to, kai 1939 m. spalio 14 d. sugebėjo patekti į Didžiosios Britanijos karinių jūrų pajėgų bazę Skapa Flou (angl. Scapa Flow) šiaurės Škotijoje ir dviem torpedų atakomis nuskandino linijinį laivą HMS Royal Oak.
U-47 žūties aplinkybės iki šiol neišaiškintos. 1941 m. kovo 7 d. radijo ryšys su U-47 buvo prarastas, todėl tai laikoma labiausiai tikėtina povandeninio laivo žūties data. Visas laivo ekipažas (45 žmonės) laikomas dingusiu be žinios.
Vytauto Gedgaudo premija

Vytauto Gedgaudo premija – Lietuvos žurnalistų sąjungos ir Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos kasmetinė premija, skiriama nuo 1997 m. sąjungos nariams už turiniu ir forma išskirtinius spaudos, radijo, televizijos, interneto ir fotožurnalistikos darbus už praėjusius metus.

Premija

Premija pavadinta žurnalisto, 1968–1991 m. laikraščio „Dirva“ redaktoriaus Vytauto Gedgaudo (1912–1999) vardu. Įsteigta Vytauto ir Stefos Gedgaudų lėšomis. Kandidatus premijai gali siūlyti LŽS skyriai/klubai, LŽS valdyba ir taryba, visuomenės informavimo priemonės ir patys žurnalistai. Kandidatūros premijai pateikiamos raštu iki balandžio 15 dienos. Tas pats asmuo premijos laureatu gali tapti tik vieną kartą. Premijos laureatas paskelbiamas minint Spaudos atgavimo, kalbos ir knygos dieną. Laureatui įteikiamas diplomas ir 3000 litų (iki 2009 m. – 5000 litų) piniginis prizas.
Pivonija

Istorija

Mikrorajonas įkurtas XX a. 9-ajame dešimtmetyje.
Juozas Mureika

Biografija

1955 m. baigė Lukšių vidurinę mokyklą. 1958–1961 m. Prienų rajono vykdomojo komiteto kultūros skyriaus vedėjas. 1961–1966 m. studijavo Maskvos universiteto Filosofijos fakultete. 1970–1972 m. Vilniaus universiteto aspirantas, apgynė disertaciją „Vinco Kapsuko estetinės pažiūros“. Filosofijos, sociologijos ir teisės institute apgynė disertaciją „Marksistinės Lenininės estetikos tapsmas Lietuvoje (iki 1940 m.)“.  1984 m. filosofijos habilituotas daktaras.
1966–1997 m. su pertrauka Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, 1974–1990 m. filosofijos katedros vedėjas; nuo 1987 m. profesorius. 1991–1992 m. Acheno technikos universiteto vizituojantis profesorius. 1990–2000 m. dirbo Kultūros ir meno institute.

Mokslinė veikla

Tyrinėja filosofijos ir estetikos istorijos, filosofinės antropologijos, meno filosofijos, kultūrologijos, technikos filosofijos, dvasingumo ugdymo problemas, teminiu ir tarpdisciplininiu požiūriu egzistencialus bei asmens ir visuomenės sąveiką. Sukūrė naują pajautos (estezės) sampratą, kuria remdamasis interpretavo prasmių steigties būdą ir iškėlė estetologijos idėją. Estetologijos aspektu plėtoja konvencinę meno teorijos sampratą – meną traktuoja kaip specifinį estetinį reiškinį. Paskelbė daugiau kaip 400 mokslinių darbų, recenzijų, studijų ir mokslo populiarinimo, iš jų apie 50 enciklopedinių straipsnių Visuotinėje lietuvių enciklopedijoje ir Technikos enciklopedijoje, 276 Estetikos enciklopedijoje.
Arvydas Judickas

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Fizikos fakultetą.
1990–1995 m. Kybartų tarybos pirmininkas. 1999–2002 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės mero patarėjas savivaldybės ir informacijos reikalams, nuo 2002 m. rugsėjo mėn. Kybartų pagrindinės mokyklos direktorius.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys, 1999 m. Vilkaviškio skyriaus sekretorius.
1994–1995 m. Vilkaviškio rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997-2000 m., 2000-2003 m. ir 2003 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Kybartų senjorų šokių kolektyvo narys.
Žmona Janina, dukros Rūta ir Indrė.
Mykolas Nikiforas Dolskis

Biografija

Kilo iš kunigaikščių Dolskių giminės, Romano Dolskio ir Julijonos Roskich sūnus.
Pinsko stalininkas, nuo 1589 metų pateisėjas, nuo 1606 metų Pinsko žemės teisėjas, Bresto kaštelionas (nuo 1621).
1611 metais buvo Lietuvos tribunolo maršalka.

Šeima

Turėjo dukterį Alioną, kuri ištekėjo už Vasilijaus Kopeco.
Vaclovas Alksninis

Vaclovas Alksninis (1902 m. gruodžio 15 d. Giraitėse, Šventežerio valsčius, Seinų apskritis – 1970 m. sausio 16 d. Niujorkas) – Lietuvos kariuomenės karininkas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija

Sūnus Vytautas Alksninis. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1921 m. baigė Karo mokyklą. 1926–1939 m. Šaulių sąjungos Šakių rinktinės vadas. Vėliau gyveno ir dirbo Vilniuje. 1943 m. vokiečių išvežtas į Štuthofo koncentracijos stovyklą. Po pusės metų grįžo į Lietuvą. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Miuncheno apylinkės ir apygardos Lietuvių tremtinių bendruomenės valdybos narys. 1946 m. vienas Antibolševikinio tautų bloko steigėjų ir lietuvių atstovas jame. 1949 m. persikėlė į JAV, Niujorką. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto, Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos narys, Bendrojo Amerikos lietuvių fondo direktorius. Amerikos lietuvių karių veteranų legiono Dariaus ir Girėno posto vadas, Lietuvių karių veteranų sąjungos Niujorko skyriaus pirmininkas. Bendradarbiavo leidiniuose „Trimitas“, „Vienybė“, „Karys“, „Dirva“, „Darbininkas“.
Ford-Vairogs

Ford-Vairogs buvo automobilių fabrikas Rygoje, kuris nuo 1937 m. iki 1940 m. gamino automobilius pagal Ford liceniją. Neskaitant armijos užsakymų, iš viso buvo pagaminta 200 autobusų, 1000 sunkiųjų automobilių ir 322 lengvieji automobiliai.
Šiaurės Latvijos žemuma

Šiaurės Latvijos žemuma arba Talavos žemuma (latv. Tālavas zemiene) - lyguma Latvijos šiaurėje, netoli Estijos. Ją sudaro Burtniekų, Sedos, Trapenės lygumos ir Trikatos pakilumas. Į rytus nuo Valmieros yra aukščiausia žemumos kalva - Mėlynasis kalnas (127 m).
Wolfmother

Istorija

2004 m., išleidusi debiutinį albumą „Wolfmother EP“, grupė iš karto pateko į klausomiausių grupių sąrašų viršūnes. Taip pat sudalyvavo kelete didelių muzikos festivalių (Homebake ir The Big Day Out).
2005 m. grupė persikėlė į Los Andželą (JAV), kur pradėjo darbą kartu su Dave Sardy, kuris taip pat prodiusavo tokias grupes kaip Jet ar Oasis.
Tais pačiais metais Wolfmother gavo apdovanojimą Australijos jaunimo radijo stoties Triple J apdovanojimuose (kategorija „Geriausias Australijos metų albumas“).
2006 m. balandžio mėn. jų debiutinis albumas buvo išleistas visame pasaulyje. Wolfmother dainos tapo populiarios tarptautinėje muzikos rinkoje.
Jų dainas savo garso takeliams naudojo kai kurie filmų kūrėjai bei daug žymių pasaulio firmų savo reklamose: Apple iPod, Playstation 2 ir Xbox 360, Mitsubishi Lancer, Jackass Number Two, House, the 2006 Australian Football League (AFL) finals, the Winter X Games.
2007 m. Wolfmother kasmetiniuose Grammy apdovanojimuose laimėjo „Geriausio Hard-Rock pasirodymo“ apdovanojimą už savo dainos „Woman“ atlikimą.
2008 m. liepos pradžioje buvo pranešta, kad grupę, dėl nesutarimų, paliko Chris Ross, kuris grojo bosine gitara ir klavišiniais ir būgnininkas Myles Heskett. 2009 m. balandžio pradžioje grupė koncertavo JAV jau pasikeitusi. Joje buvo trys nauji nariai gitaristas Aidan Nemeth, bosine gitara ir klavišiniais grojantis Ian Peres ir būgnininkas Dave Atkins.

Kritika

Daugelis kritikų pabrėžia tai, kad Wolfmother perėmė (kopijavo) daugelį muzikinių elementų iš tokių 7-tojo dešimtmečio legendų kaip Led Zeppelin, Deep Purple ar Black Sabbath. Patys grupės nariai neneigia, kad jiems įtaką darė šios grupės, tačiau nesutinka, kad jų muzika – šiek tiek „sumodernintas“ 70-ųjų rokas.
Jonas Lauriūnas

Jonas Laurusevičius-Lauriūnas (1924 m. kovo 8 d. Šilelyje, Raudondvario valsčius – 1991 m. liepos 26 d. Linkmenyse, Ignalinos rajonas) – Lietuvos kunigas, jėzuitas, švietėjas.

Biografija

Raudondvaryje užbaigęs pradžios mokslus, nuo 1939 m. mokėsi Kauno jėzuitų gimnazijoje (tuo metu Kauno 9-oji vidurinė mokykla). 1944 m. spalio 2 d. įstojo į jėzuitų naujokyną Pagryžuvyje. 1946 m. rudenį, baigęs noviciatą, padarė Jėzaus Draugijoje pirmuosius amžinuosius įžadus ir netrukus įstojo į Kauno kunigų seminariją. Po pirmo semestro sovietų valdžios įsakymu kaip vienuolis buvo atleistas.
Dirbo zakristijonu Kauno šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčioje, kur kunigavo tėvai jėzuitai. 1948 m. vėl priimtas į tą pačią kunigų seminariją, tačiau ir šįkart studijų baigti saugumiečiai neleido. Ketverius metus dirbo kūriku ligoninėje, Kauno meteorologijos stotyje meteorologu-stebėtoju. 1952 m. trečią kartą įstojo į Kauno kunigų seminariją. 1954 m. rugsėjo 12 d. vyskupo Kazimiero Paltaroko Kauno arkikatedroje bazilikoje buvo įšventintas kunigu.
Dirbo Valkininkų parapijoje garsaus Vilnijos kunigo P. Bieliausko vikaru, nuo 1955 m. pabaigos – Reškutėnų parapijos (Švenčionių r.) administratoriumi, nuo 1962 m. Švenčionių parapijos vikaru. 1964 m. paskirtas į Kabelių parapiją Varėnos rajone. 1972 m. rugsėjo 30 d. slaptai, pogrindyje, davė paskutiniuosius vienuolinius įžadus.
Daug dirbo intelektinėje srityje: vertė įvairią religinę ir teologinę literatūrą iš prancūzų, vokiečių, anglų, lenkų kalbų. Parašė keliasdešimt tomų pamokslų „Žodžiai broliams“, kurie savilaidos būdu, spausdinti mašinėle, paplito po visą Lietuvą. 1983 m. kunigas atvyko dirbti į Linkmenų Švč. Trejybės parapiją. Turėdamas gausią biblioteką, aprūpindavo knygomis vietinius inteligentus. Drąsiai skelbė tautines vertybes, skleidė blaivybės idėjas, aukštino gimtąją kalbą.
Leidus mokyklose dėstyti tikybą, tapo pirmuoju tikybos mokytoju Linkmenyse. Buvo išrinktas į Vilniaus arkivyskupijos kunigų Tarybą, vyskupo Julijono Steponavičiaus paskirtas Vilniaus arkivyskupijos konsultoriumi. Tėvas Lauriūnas buvo įtrauktas į Respublikinę komisiją stalinizmo nusikaltimams tirti, skaitė paskaitas garsiame „Gaublio“ diskusijų klube Vilniuje, buvo „Katalikų pasaulio“ žurnalo redakcinės kolegijos narys, skyriaus redaktorius.
Mirė 1991 m. liepos 26 d. Linkmenyse, palaidotas Kauno Petrašiūnų kapinėse.
2001 m. išleista jo pamokslų rinktinė „Nueisim ten, kur žiūrim“ (Vilnius, Katalikų pasaulis).
2001 m. rugpjūčio 22 d. apdovanotas Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžiumi (po mirties).
Stasys Janušauskas

Biografija

Pirmojo pasaulinio karo metais su tėvais pasitraukė į Gomelį. 1921 m. grįžo į Lietuvą, dirbo įvairiose Kauno įstaigose buhalteriu, ilgiausiai, iki 1940 m. – Lietuvos vidaus reikalų ministerijos vyr. finansų referentas, po karo dirbo Kauno pieno ir mėsos kombinatuose.