google/wiki40b huggingface dataset:
Juozas Senkus (1907)

Biografija

1928 m. baigė Vilkaviškio gimnaziją. 1929–1930 m. Jono Jablonskio sekretorius. Nuo 1931 iki 1944 m. su pertraukomis dirbo „Lietuvių kalbos žodyno“ redakcijoje. 1933 m. baigė Kaune organizuotus Jurgio Gerulio dialektologijos kursus. 1937 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę. 1944–1951 m. Vilniaus universiteto Lietuvių kalbos katedros vyresnysis dėstytojas, 1951 m. pašalintas kaip „buržuazinis elementas“. 1951–1952 m. dirbo Lietuvių kalbos institute, 1952–1970 m. Lietuvių kalbos ir literatūros institute. 1955 m. filologijos mokslų kandidatas.
Kartu su kitais sudarė „Lietuvių kalbos atlaso medžiagos rinkimo programą“ (1951 m., 2-asis leidimas 1956 m.), vadovavo pirmosioms instituto dialektologinėms ekspedicijoms atlaso duomenims rinkti. 1955 m. apgynė disertaciją „Pazanavykio, arba šiaurės vakarų kapsų, tarmė“. Kartu su Elena Grinaveckiene redagavo „Lietuvos TSR upių ir ežerų vardyną“ (1963 m.). Paskelbė straipsnių apie kapsų ir zanavykų tarmes, lietuvių kalbos hidronimus, rašė kalbos kultūros klausimais. 
Domėjosi dailiuoju čiuožimu, buriavimu, lauko tenisu. Brolis kunigas Kazimieras Senkus.

Mokslinė veikla

Kartu su kitais rašė „Lietuvių kalbos žodyno“ I, II, I², II² t. tekstą, redagavo I², II², VIII t. tekstą, kartu su kitais 1954 m. redagavo „Dabartinės lietuvių kalbos žodyną“. Akademinio žodyno kartotekai užrašė apie 22 tūkstančius žodžių.
Emily Dickinson

Emilė Elizabetė Dikinson (angl. Emily Elizabeth Dickinson; 1830 m. gruodžio 10 d. Amherste, Masačusetsas – 1886 m. gegužės 15 d.) – JAV poetė. Gyveno uždarą gyvenimą. Kūryba (išskyrus keletą eilėraščių) buvo paskelbta po mirties. Emily Dickinson lyrika ("Eilėraščiai", 3 t. 1955 m.) filosofinė, jai būdinga polinkis į misticizmą, gamtos, meilės, mirties motyvai, intymios, kartais ironiškos intonacijos, paradoksai, novatoriškas eiliavimas.
Atikamekai

Kalba

Atikamekų kalba (‘Nehiramowin’) yra kri kalbų dialektas, priklausantis algonkinų kalbų kalbų šeimai. Skirstosi į tris dialektus: Manawan, Opitciwan ir Wemotaci. Kadangi atikamekai laikomi atskira Pirmąja Tauta, jų kalba taip pat dažniausiai laikoma atskira. Raštui naudojama lotynų abėcėlė, skirtingai nuo kitų kri dialektų, kurie raštui naudoja skiemeninį kri raštą.
Vytautas Grigoras

Biografija

1959 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Fizikos ir matematikos fakultetą, 1959–1960 m. jame dėstė. 1960–1966 m. mokytojavo Vilniaus I-oje mokykloje-internate. 1966–1968 m. Vilniaus miesto Spalio rajono liaudies švietimo skyriaus vedėjas. 1968–1970 m. LSSR MT Profesinio techninio mokymo komiteto Kultūrinio auklėjimo ir buities skyriaus viršininkas.
1970–1973 m. Vilniaus universiteto (VU) Darbo mokslinio organizavimo ir valdymo laboratorijos vedėjas, nuo 1973 m. universiteto dėstytojas. 1976 m. ekonomikos mokslų kandidatas.  1979–1989 m. VU Pramonės ekonomikos fakulteto dekanas, 1982–1987 m. dar ir Darbo ekonomikos ir organizavimo katedros, 1992–1997 m. Vadybos katedros vedėjas; nuo 1981 m. docentas. Nuo 1999 m. dėsto ir Kooperacijos kolegijoje.

Mokslinė veikla

Vienas pirmųjų Lietuvoje atliko darbo ekonomikos tyrimų. Mokslinių darbų pagrindinės kryptys: vadyba, verslo vadyba, personalo vadyba, darbo ekonomika, darbo vertinimas ir apmokėjimas. Parengė mokymo priemonių. Dalyvavo rengiant įstatymų projektus.
Jonas Šurna

Biografija

Mokėsi Mintaujos gimnazijoje. 1888 m. baigė Kauno Žemaičių kunigų seminariją. 1888 m. sausio 6 d. įšventintas kunigu ir paskirtas vikaru Kauno Šv. Kryžiaus (Karmelitų) bažnyčioje. Paskui buvo Panevėžio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčios vikaras, 1895–1897 m. Pašvitinio (Pakruojo r.) Švč. Trejybės parapijos vikaras. Apie 1897 m. ir vėliau buvo Vandžiogalos (Kauno r.) Švč. Trejybės parapijos klebonas.
Lietuviškos spaudos draudimo laikotarpiu garsėjo lietuviškomis patriotinėmis nuotaikomis. 1897 m. Žemaičių vyskupas Mečislovas Leonardas Paliulionis buvo jį paskyręs Kauno dekanato dekanu, bet 1898 m., Rusijos valdžios spaudžiamas, iš šių pareigų atleido. Iki 1915 m. tarnavo klebonu Šėtos (Kėdainių r.) Švč. Trejybės parapijoje. Čia 1910 m. jis pakrikštijo 4 stačiatikius ir už tai Rusijos valdžios nubaustas 25 rublių bauda. 1916 m. pradžioje – 1918 m. rugpjūčio mėn. Anykščių Šv. Mato parapijos klebonas. Jo iniciatyva laikinais stogeliais užtaisyti Pirmojo pasaulinio karo metais nuversti bažnyčios bokštai.
1917 m. kaip Krikščionių demokratų sąjungos atstovas ir Anykščių klebonas dalyvavo Vilniaus konferencijoje. 1918 m. vasarą Anykščiuose įsteigus „Pavasario“ draugijos kuopą, išrinktas jos pirmininku, tačiau rugpjūtį iš Anykščių parapijos iškeltas į Deltuvą. 1918–1927 m. Deltuvos (Ukmergės r.) Švč. Trejybės parapijos klebonas, nuo 1927 m. šios parapijos altarista. Deltuvoje dalyvavo bendruomenės gyvenime, jo iniciatyva 1925 m. pakeista valsčiaus valdyba. Rūpinosi „Angelo Sargo“ vaikų sąjungos veikla, platino katalikišką spaudą. Palaidotas Deltuvos bažnyčios šventoriuje.
Ievos Simonaitytės memorialinis muziejus

Veikla

Muziejus mini I. Simonaitytės gimtadienius ir kitas atmintinas datas. Organizuojami susitikimai su I. Simonaitytės literatūrinės premijos laureatais, rengiami naujų knygų pristatymai. Per tarptautines muziejų dienas vyksta renginys „Šviesos naktyje“.
Muziejaus lankytojams suteikiama informacija apie I. Simonaitytės gyvenimą ir kūrybą. Jį aplanko ne tik Lietuvos gyventojai. Būta svečių iš Armėnijos, Australijos, Japonijos, JAV, Lenkijos, Moldovos, Prancūzijos, Rusijos, Slovakijos, Švedijos, Šveicarijos ir kitų šalių.
Panaros Dievo Gailestingumo koplyčia

Istorija

Neseniai šioje vietoje stovėjo tradicinis vienkiemis, o kunigo V. Rudzinsko suburta vienuolių bendruomenė meldėsi buvusiame svirne. Senoji koplytėlė jau seniai nesutalpindavo sekmadieniais į Panarą atvažiuojančių kartu su Pilnų namų bendruomene švęsti Viešpaties dienos piligrimų. 2009 m. birželio 15 d. pradėta statyti koplyčia. Kertinis akmuo pašventintas liepos 4 d., spalio 25 d. pašventinti trys iš Lenkijos atkeliavę varpai, o tų pačių metų gruodžio 24 d. paaukotos pirmosios šv. Mišios.
2010 m. rugsėjo 19 d. įvyko koplyčios pašventinimo iškilmės, kurioms vadovavo Vilkaviškio vyskupas Rimantas Norvila. Taip pat dalyvavo vyskupijos generalvikaras kun. Gintautas Kuliešius, kancleris kun. Žydrūnas Kulpys, Pilnų namų bendruomenės steigėjas kun. Valerijus Rudzinskas, Liškiavos parapijos klebonas kan. Valius Zubavičius, Šventežerio parapijos klebonas Jonas Cikana, Kauno Šv. Antano parapijos rezidentas kun. Vitas Kaknevičius. Liturginėms apeigoms vadovavo kan. Mindaugas Puidokas, išpažintis klausė Vievio parapijos vikaras kun. Donatas Šukys ir Pilnų namų bendruomenės rezidentas kun. Jurij Dombrovskij. Buvo atvykę per du tūkstančius piligrimų iš visos Lietuvos.
Prie koplyčios atsiradimo prisidėjo Pilnų namų bendruomenės moderatorius brolis Laimonas Mituzas, dirbo architektas Mindaugas Jamantas, projektų vadovė Rūta Jakubonienė.

Pilnų namų bendruomenė

Pilnų namų bendruomenė Panaroje yra besikurianti katalikų vienuolija, veiklą vykdanti nuo 1997 m. Jo tikslas - kad turintis problemų žmogus, apsigyvenęs bendruomenėje, būtų evangelizuotas, priimtų tikėjimą, pradėtų vaduotis iš priklausomybių ir rengtųsi sugrįžti į savarankišką gyvenimą arba pasišvęstų bendruomenėje atliekamai tarnystei. Bendruomenė vadovaujasi tradicine vienuolynuose įprasta dienotvarke (regula). Nuo savo įsikūrimo dienos bendruomenė vykdo socialinę – psichologinę reabilitaciją priklausomybės ligomis (alkoholizmu, narkomanija) sergantiems asmenims.
1999 m. vasarą Kaišiadorių vyskupui buvo pristatyti bendruomenės Įstatų apmatai bei gyvenimo tvarka ir buvo gautas jo pritarimas kurti bendruomenę. Kaišiadorių vyskupas Juozapas Matulaitis, nuo pradžių globojantis bendruomenę, 2001 m. liepos 2 d. patvirtino Įstatus ir suteikė jai bažnytinio juridinio asmens statusą.
Vyšnia

Etimologija

Lietuvių kalbos žodis „vyšnia“ yra skolinys iš slavų kalbų (plg. lenk. wiśnia, rus. вишня, slavų prokalbės *višnʲa). Šie žodžiai yra giminingi senovės vokiečių wíhsel ('vyšnia'), ir lot. viscum bei sen. gr. ἰξός, reiškiantiems klijus arba amalą.
Lotyniškas pavadinimas cerasus kilęs nuo Mažojoje Azijoje esančio Kerasunto (dabar Giresunas) miesto. Manoma, kad būtent iš šio miesto vyšnia buvo atgabenta į Romą. Iš šio pavadinimo kilo isp. cereza, angl. cherry, pranc. cerise, vok. Kirsche, lenk. czereśnia, o iš pastarojo – lietuvių „trešnė“.

Augalų morfologija

Medžiai arba krūmai, turintys tamsiai pilką žievę, kuri kartais apatinėje dalyje susproginėja. Dažnai leidžia šonines atžalas.
Lapai paprasti.
Žiedai taisyklingi, dvilyčiai, sutelkti į skėčius, skydiškas kekes arba būna po 1-3 žiedus. Žydi prieš išsiskleidžiant lapams.
Vaisius – apvalus arba pailgas sultingas kaulavaisis be vaškinio apnašo. Kauliukas apvalus arba kiaušiniškas, lygiu paviršiumi.
Magnalis

Magnalis (angl. magnalium) – aliuminio lydinys su magniu (1-13 % Mg) ir nedideliais kiekiais vario, nikelio ir alavo. Kai kurie variantai, skirti specialiam panaudojimui, gali turėti iki 50 % magnio, nors jų atsparumas korozijai prastas. Šie lydiniai naudojami inžinerijoje ir pirotechnikoje.

Savybės

Lydiniai su mažai magnio (apie 5 %) pasižymi didesniu stipriu, didesniu koroziniu atsparumu ir mažesniu tankiu negu grynas aliuminis. Šiuos lydinius lengviau apdirbti ir suvirinti negu gryną aliuminį. Lydiniai su dideliais kiekiais magnio (apie 50 %) yra trapūs ir lengviau koroduojantys nei grynas aliuminis.

Panaudojimas

Magnaliai su nedaug magnio yra brangesni už aliuminį, bet dėl didesnio stiprio, mažesnio tankio ir geresnio apdirbamumo naudojami orlaivių ir automobilių dalims gaminti.
Lydiniai su apie 50 % magnio trapūs ir lengvai koroduojantys, todėl inžinerijoje mažai kur tinkami. Tačiau paversti į miltelius jie yra degūs, atsparesni korozijai negu grynas magnis ir labiau reaguojantys negu grynas aliuminis, todėl naudojami pirotechnikoje kaip metalas kuras ir kibirkštims išgauti. Šio lydinio trapumas leidžia šio lydinio luitelius plaktuku sudaužyti į gabalėlius, kuriuos galima sumalti kavamale į miltelius, tinkamus pirotechnikai. Rutuliniu malūnu pramonėje magnalis į smulkius miltelius sumalamas per kelias valandas, o aliuminis – per kelias dienas. Magnalio milteliai dega su traškančiu garsu.
Magnalio milteliai yra efektyvesni už to paties smulkumo aliuminio miltelius. Su jais reikia elgtis taip pat atsargiai, kaip ir su magnio milteliais, pavojų kelia drėgmė, boro rūgštis, amonio junginiai.
Sat.1

Istorija

1984 m. sausio 1 d., dieną prieš RTL plus pradžią, startavo kabeliniais televizijos tinklais ir palydovu transliuojamas televizijos kanalas. 9:58 val. iš Liudvigshafeno prie Reino pasirodė pirmoji „PKS“ (Programmgesellschaft für Kabel- und Satellitenrundfunk) transliacija. Tuometinis generalinis direktorius Jürgen Doetz ir vedėja Irene Joest 10:30 val. žiūrovus pasveikino žinute: „Gerbiamosios ponios ir ponai, šiuo metu esate pirmosios Vokietijos Federacinės Respublikos privačios televizijos starto liudininkai“. Nuo 10:33 val. buvo transliuojami fejerverkai, kurių fone skambėjo Georgo Frydricho Hendelio muzika.
Tuometinį PKS galėjo žiūrėti tik 1200 namų ūkių Liudvigshafene bei TV žiūrovai, pagaunantys Europos palydovo ESC 1 signalą.
1985 m. sausio 1 d. PKS pakeitė pavadinimą į SAT.1.
1987 m. spalio 1 d. SAT.1 tapo antruoju privačiu televizijos transliuotoju, kuris pradėjo rodyti kasdieninę rytinę laidą (vok. „Guten Morgen mit Sat.1“, liet. „Labas rytas su Sat.1“).
Nuo 1989 m. gruodžio 8 d. TV kanalas transliuojamas Astra palydovu.
1990 m. rugsėjo 12 d. Sat.1 transliacijos centras perkeltas į Maincą, kur išbuvo iki 1999 m. rugpjūčio 30 d., kuomet perkeltas į Berlyną.
1991 m. sausį po TV programos daugiau nebebuvo rodoma testinė TV lentelė. Tuomet Sat.1 eteryje pasirodydavo teletekstas. Nuo 1993 m. vidurio SAT.1 tapo 24 valandas transliuojančiu TV kanalu.
1992 m. SAT.1 pirmą kartą TV istorijoje žiūrovams nekoduotai pradėjo transliuoti „Bundesliga“ futbolo rungtynes. Šias teises SAT.1 išsaugojo iki 2003 m.
1995 m. SAT.1 pasirinko rizikingą kelią atsisakydami „Prime Time“ 20:15 val. ir laidas bei filmus pradėdavo 20:00 val. Tačiau dėl Vokietijos nacionalinio TV kanalo ARD pagrindinių žinių „Tageschau“ 20:00 val., SAT.1 tuo laiku reitingai labai krito. 1997 m. kanalas nusprendė vėl grįžti į 20:15 val. grafiką. Taip visi populiariausi vokiečių TV kanalai ir toliau turėjo 20:15 Prime Time, kuris išliko iki šiandienos.
2000 m. spalio 2 d. SAT.1 susijungė kartu su kitu TV kanalu ProSieben (kai kur PRO7) ir tapo grupe „ProSiebenSat.1 Media“. Šiuo metu šiai medijos grupei taip pat priklauso Kabel 1, ProSieben FUN, SAT.1 emotions, Kabel eins CLASSICS, SAT.1 Gold, ProSieben MAXX, sixx, Kabel eins Doku.
2008 m. lapkričio 13 d. pranešta, kad „ProSiebenSat.1 Media“ kraustosi iš Berlyno į Miuncheną. Taupant buvo atleista 225 darbuotojai, keitėsi valdyba. 2009 m. sausio 20 d. Berlyno Mitte rajone įvyko darbuotojų streikas, kuriame dalyvavo apie 600 grupės darbuotojų.
2010 m. sausio 31 d. SAT.1 pradedamas transliuoti Astra HD+ palydovu ir taip pradedamos HD transliacijos.
FA Ganjasar Kapan

Istorija

Klubo ištakos siekia 1963 m., tačiau dabartinis klubas įkurtas 1963 m.
Novotroickas

Istorija

Įkurtas 1945 m. kaip miestas.
Jean-Claude Juncker

Biografija

Nuo pat sukūrimo 2005 m. Juncker yra Eurogrupės vadovas. Juncker gimė Reidene, o didesnę dalį savo vaikystės praleido Belvo mieste. Juncker pradėjo lankyti mokyklą Belgijoje, o ją baigė ir brandos atestatą gavo vienoje iš Liuksemburgo gimnazijų (Lycée Michel-Rodange). 1974 m. jis prisijungė prie šalies krikščionių socialistų partijos. 1979 m. Jucker baigė teisės studijas Strasbūro universitete.
Vėliau grįžęs į Liuksemburgą Juncker sugebėjo gauti darbą parlamento sekretoriate, o nuo 1989 m. tapti šalies finansų ministru.
Nuo 1990 iki 1995 m. Juncker vadovavo Liuksemburgo krikščionių socialistų partijai. 1995 - 2013 m. buvo Liuksemburgo ministru pirmininku. Jis yra ilgiausiai savo poste išbuvęs vyriausybės vadovas visoje ES. 2014 m. tapo Europos Komisijos prezidentu.
Kerdžalų sritis

Istorija

Kerdžalų provincijos teritorija buvo prijungta prie Bulgarijos 1912 m. Pirmojo Balkanų karo metu. 1913 m. regionas buvo sudarytas kaip Momčilgrado apskritis (bulg. окръг). Nuo 1934 m. iki 1949 m. apskritis priklausė Stara Zagoros sričiai. Vėliau buvo prijungta prie naujai sukurtos Chaskovo apskrities. 1959 m. tapo naujos apskrities centru. Tarp 1987 m. ir 1999 m. buvo Chaskovo provincijos dalimi.
Algirdas Paleckis

Biografija

Justo Vinco Paleckio sūnus. 1989 m. baigė Vilniaus 27-ąją vidurinę mokyklą, 1994 m. baigė Vilniaus universitetą, žurnalistas ir tarptautinių santykių specialistas. 1994–1995 m. tarptautinius santykius studijavo Paryžiaus administravimo institute.
1994 m. Lietuvos Respublikos Užsienio reikalų ministerijos santykių su Europos Sąjunga skyriaus tarnautojas, 1997–2001 m. Briuselyje Lietuvos Respublikos misijos prie ES pirmasis sekretorius, atsakingas už ryšius su Europos Parlamentu, švietimo, mokslo ir kultūros programas, ryšius su žiniasklaida. 2001 m. Užsienio reikalų ministerijos Vakarų Europos šalių skyriaus vedėjas, 2003 m. Seimo pirmininko pavaduotojo patarėjas, 2004 m. Seimo Socialdemokratinės koalicijos frakcijos referentas. 2004–2007 m. Seimo narys. 2007–2008 m. Vilniaus miesto savivaldybės mero pavaduotojas.
2003–2008 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narys, LSDP spaudos tarnybos vadovas, tarptautinis sekretorius, 2006–2008 m. Vilniaus skyriaus pirmininkas. 2007 m. lapkričio 8 d. įkūrė Kubos draugų klubą.
2008 m. sausio 15 d. LSDP vadovybės iniciatyva pašalintas iš LSDP. Po pašalinimo su grupe bendražygių pradėjo kurti naują politinį judėjimą „Frontas“. Ne kartą dalyvavo ir rėmė įvairius mitingus, dalyvavo 2008 m. Seimo rinkimuose, tačiau partija neperkopė minimalaus 5 % barjero ir į Seimą nepateko.
2009 m. išrinktas Socialistinio liaudies fronto pirmininku (2009 gruodžio mėn. 19 d. Vilniuje įvyko jungiamasis partijos „Frontas“ ir Lietuvos socialistų partijos suvažiavimas; naujai įkurta partija pavadinta Socialistiniu liaudies frontu).
Nuo 2007 iki 2011 m. buvo Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys, miesto vicemeras.
2013 m. kovo 7 d. Prezidentės Dalios Grybauskaitės dekretu A. Paleckis buvo išbrauktas iš valstybės apdovanotųjų sąrašo (2004 m. laikinai einantis prezidento pareigas Artūras Paulauskas apdovanojo A. Paleckį ordinu „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi).
2014 m. lapkričio 29 d. atsisakius dalyvauti partijos pirmininko rinkimuose, nutrūko A. Paleckio kaip Socialistinio Liaudies Fronto pirmininko įgaliojimai (naujuoju pirmininku išrinktas Edikas Jagelavičius).

Paleckio byla

2011 m. Vilniaus miesto apylinkės prokuratūroje baigtas ikiteisminis tyrimas dėl 1991 sausio 13-ąją SSRS įvykdytos agresijos prieš Lietuvą ir A. Paleckio pasisakymų kad tada „savi šaudė į savus“, ir perduotas teismui.
2013 m. sausio 22 d. A. Paleckio baudžiamąją bylą dėl Sausio 13-osios nusikaltimų neigimo išnagrinėjęs Lietuvos Aukščiausiasis Teismas paskelbė galutinį ir neskundžiamą verdiktą, kad A. Paleckis pagrįstai nuteistas dėl Sausio 13-osios nusikaltimų neigimo.
Gyvybės draudimas

Gyvybės draudimas – draudimas, garantuojantis apsidraudusio asmens šeimos finansinį stabilumą Gyvybės netekimo, kūno sužalojimo ar kritinių ligų atveju bei leidžiantis dalyvauti investicijų pelne.

Gyvybės draudimo ypatumai

Gyvybės draudimas yra draudimo rūšis, kada yra apdraudžiama nurodyto asmens gyvybė ir sveikata bei nurodomas naudos gavėjas – asmuo, kuris gauna naudą, jeigu apdraustas asmuo miršta arba suserga kritine liga. Dalis gyvybės draudimo įmokų yra naudojamos lėšų kaupimui, ir naudos gavėjas po kontrakte numatyto laiko, pvz., 10 metų, gali atsiimti sukauptas lėšas. Jeigu gyvybės draudimas yra taikomas ne mažiau nei nustatytą laikotarpį, klientui yra pritaikoma mokesčių lengvata. Gyvybės draudimas yra sudaromas periodui ne trumpesniam nei 5 metai, tačiau gali būti bet kada nutrauktas.

Gyvybės draudimo rūšys

Gyvybės draudimas gali būti dviejų rūšių: tradicinis kaupiamasis gyvybės draudimas su garantuotomis palūkanomis ir kaupiamasis investicinis gyvybės draudimas, kai palūkanų norma yra prognozuojama ir investavimo riziką prisiima pats draudėjas.

Investicinis gyvybės draudimas

Investicinis gyvybės draudimas, kai investavimo riziką prisiima draudėjas. Tai gana naujas, bet savo lankstumo ir taupymo galimybių dėka sparčiai populiarėjanti draudimo rūšis. Draudėjas pasirenka mėnesinę draudimo įmoką, pageidaujamą draudimo sumą ir įmokų investavimo kryptį. Šiuo atveju galima pasirinkti, ar investuoti į Vyriausybės vertybinius popierius (litais ar valiuta), ar, pavyzdžiui, dalį įmokų investuoti į tarptautinius investicinius fondus (su didesne investicine grąža), kuriems duotas Draudimo priežiūros komisijos leidimas. Draudėjui tenka visas investicinis pelnas, todėl sėkmės atveju draudimo suma gali viršyti gyvybės draudimo sumą. Apdraustojo žūties atveju išmokama gyvybės draudimo suma. Jei ši suma yra mažesnė, išmokama sukaupta suma. Gali būti išmokamos ir abi sumos. Tai priklauso nuo to, kurios bendrovės produktą pasirinksite. Investicinis draudimas leidžia naudotis kaupiamais pinigais draudimo laikotarpio metu, nenutraukiant sutarties.
Informatikos teisės centras prie Vilniaus universiteto Teisės fakulteto

Informatikos teisės centras prie Vilniaus universiteto Teisės fakulteto (ITC prie VU TF, VU TF ITC) - akademinė IT teisės įstaiga, Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakulteto struktūrinis padalinys, įkurtas 2000 m. rugsėjo 1 d.
VU TF ITC buvo įsteigtas atsižvelgiant į spartų informacinių technologijų vystymąsi bei jų didėjančią įtaką tiek visuomenės gyvenimui, taip pat dėl poreikio užtikrinti tinkamą šios srities teisinį reguliavimą, skatinti akademines studijas ir mokslinius tyrimus. ITC dėstomi 2 kursai - „Europos Sąjungos ir tarptautinės informatikos teisės pagrindai” bei “Elektroninės komunikacijos". 2001 m. pradžioje Centro veiklos plėtojimui buvo gauta Europos Komisijos parama.
Dėstytojai - VU TF asistentai Tomas Lamanauskas, Mindaugas Civilka, Irmantas Jarukaitis ir kiti.
Orihuela

Istorija

Miestą įkurė romėnai, kurie gyvenvietę pavadino Orcelis, vėliau pervadino į Aurariola.
576 m. buvo vestgotų Aurariolos provincijos sostine. 1366 m. tapo Valencijos karalystės dalimi. 1437 m. tapo miestu. 1707 m., Imperatoriaus Karolio V-ojo paliepimu, tapo Orihuelos provincijos sostine.
Papėdės gyvenvietė

Papėdės gyvenvietė – silpnai įtvirtinta ar neįtvirtinta gyvenvietė ties pilimi ant piliakalnio. Nuo papilio skiriasi tuo, kad beveik ar visai neįtvirtinta.
Papėdės gyvenvietės paprastai užimdavo gana didelę teritoriją (iki keliolikos hektarų), dažnai būdavo neapsaugotose vietose (pvz., lygioje aukštumoje, tuo tarpu pilis būdavo atitvertame ar grioviu perkastame tos aukštumos kyšulyje), dažnai upelių ar ežerų žemumose, slėniuose (t. y., keliolika – keliasdešimt metrų žemiau nei piliakalnio aikštelė). Papėdės gyvenvietės neretai senesnės už tos pilies (piliakalnio) papilį.
Lietuvoje papėdės gyvenvietės aptiktos maždaug 60 % piliakalnių kompleksuose. Tokių gyvenviečių neturėdavo nebaigtos statyti ar trumpai egzistavusios pilys. Papėdės gyvenvietės būdavo vienoje piliakalnio pusėje (40 %), dviejose pusėse (20 %), o kartais apjuosdavo ir visą piliakalnį. Gyvenvietės plotas retai būdavo mažesnis už 1 ha, dažniausiai – 3-6 ha. Šatrijos papėdės gyvenvietė užėmė apie 15 ha plotą.
Amerikos revoliucija

Amerikos revoliucija buvo politinių neramumų laikotarpis antrojoje XVIII amžiaus pusėje. Šiuo laikotarpiu Trylika Šiaurės Amerikos kolonijų susijungė ir įkūrė Jungtines Amerikos valstijas, taip atsiskirdamos nuo Britanijos imperijos. Kolonijos pirmiausia atmetė Didžiosios Britanijos parlamento įgaliojimus juos valdyti iš užjūrio be ten juos atstovaujančių atstovų, o vėliau išsiuntė visus Britanijos pareigūnus. Iki 1774 metų kiekviena kolonija įkūrė savo atskirus kongresus, ekvivalentines savivaldos instucijas. Britanijos atsakas buvo karinių pajėgų išsiuntimas, kad būtų atstatytas tiesioginis kolonijų valdymas. Per atstovus nusiųstus į 1775 metų Antrąjį Kontinentinį Kongresą, valstijos susijungė, kad apgintų savo atitinkamas savivaldos institucijas ir suderintų veiksmus ginkluotame konflikte prieš Britaniją, kuris yra žinomas kaip JAV nepriklausomybės karas (1775-1783). Galiausiai valstijos bendrai nusprendė, kad Britanijos monarchija dėl savo tironiškų veiksmų jau nebegali teisėtai pretenduoti į lojalumą iš savo buvusių kolonijų pusės. 1776 metų liepą valstijos nutraukė ryšius su Britanijos imperija, po to Kongresas paskelbė JAV nepriklausomybės deklaraciją, kurioje naujų suverenių, atskirų ir nuo Britanijos imperijos nepriklausomų šalių vardu buvo atmesta monarchija. Karas baigėsi 1781 metų spalį efektyvia Amerikos pergale. Po to sekė 1783 metais tarp Britanijos imperijos ir JAV pasirašyta Paryžiaus sutartis, kurioje Britanija oficialiai atsisakė visų pretenzijų į savo buvusias kolonijas Šiaurės Amerikoje.