google/wiki40b huggingface dataset:
Jurgis Kovas

Jurgis Kovas (tikroji pavardė Jurgis Kopukovas 1903 m. balandžio 19 d. Mauručiai – 1941 m. birželio 23 d. ? Baltarusija, netoli Lietuvos sienos) – Lietuvos karininkas, karo lakūnas.

Biografija

1924 m. baigęs Karo mokyklą, tarnavo Husarų pulke, nuo 1926 m. karo aviacijoje. 1926 m. baigė Karo aviacijos kursus, 1932 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus.
1933–1938 m. Kauno aerodromo meteorologijos stoties vedėjas, karo lakūnas, 2-osios eskadrilės vado pavaduotojas, 1938–1940 m. Pajuosčio aerodromo komendantas ir 6-osios eskadrilės vadas, 1940 m. majoras.
TSRS okupavus Lietuvą, tolimosios žvalgybos eskadrilės grupės vadas, Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso aviacijos atskirosios eskadrilės vadas. Žuvo nuo sovietinės kariuomenės priešlėktuvinės gynybos ugnies TSRS – Vokietijos karo pradžioje, kai eskadrilės vadovybės sprendimu, kuriam pakluso viena 3 lėktuvų grandis, trauktis į Sovietų sąjungą, iš Pabradės aerodromo skrido į Gomelį.

Įvertinimas

1938 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
Sveikatos teisė

Sveikatos teisė – medicininės veiklos teisė, visuma teisės normų, reguliuojančių sveikatos apsaugos visuomeninius santykius.
Sveikatos teisė reguliuoja ne tik terapijos teisinį režimą, bet ir kitus su sveikata susijusius klausimus (slauga, reabilitacija, ligų prevencija), gydytojų profesinę veiklą, teisinę atsakomybę. Apima baudžiamosios, administracinės ir privatinės teisės normas.
Lietuvoje pagrindinis sveikatos teisės aktas – Sveikatos sistemos įstatymas.
Amžinos meilės laiškai

Turinys

Filme pasakojama apie šeimą turinčio profesoriaus Edo ir astrofizikos studentės Emės, laisvalaikiu dirbančios kaskadininke, romaną. Dėl užimtumo ir juos skiriančio atstumo įsimylėjėliai bendrauja telefonu, žinutėmis arba internetu. Netikėtai Emę pasiekia žinia, kad Edas mirė, tačiau ji ir toliau gauna iš jo žinutes bei laiškus. Viską metusi, ji vyksta į Edinburgą, kur gyvena Edo šeima ir kur jis mirė, norėdama suprasti, kas iš tiesų vyksta...
Domeika (Čilė)

Istorija

Gyvenvietė išaugo aplink geležinkelio stotelę. Pavadinta pagal iš buvusių LDK žemių kilusį Čilės geologą Igną Domeiką. Jo vardu taip pat vadinasi netoliese stūksąs Domeikos kalnagūbris.
Klakmananas

Istorija

Gyvenvietė žinoma nuo viduramžių. Tais laikais žemės aplinkui priklausė abatijai. Buvo pastatyta pilis, kuri išliko iki mūsų laikų.
Alėjų Švč. Trejybės bažnyčia

Istorija

Alėjų palivarkas 1642 m. atiteko Raseinių dominikonams (1842 m. buvo suvalstybintas). 1716 m. pastatyta mūrinė koplyčia. Ji 1802 m. gerokai remontuota. Pamaldos laikytos 3 kartus per metus: balandžio 23 d., gegužės 21 d. ir lapkričio 1 d.
Parapija pradėta organizuoti 1928 m. Filialistu paskirtas kunigas Antanas Šufinskis. Filialistas kunigas Vincas Rudzinskas 1935 m. nugriovė koplyčią ir 1939 m. pastatė medinę bažnyčią bei kleboniją. Kunigas K. Rajunčius 1949 m. bažnyčią suremontavo (apdengė skarda, išdažė vidų).

Architektūra

Bažnyčia neogotikinė (turi istoristinių elementų), kryžminio plano, su 3 fasado bokštais ir bokšteliu virš presbiterijos. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Vidurinę navą dengia skliautai. Šventoriuje yra kapinės.
Pirmasis burtininkų karas

Pirmasis Burtininkų Karas vyko nuo 1970 m. iki 1981 m. Hario Poterio knygose. Jame, dvi burės, Fenikso brolija ir Mirties valgytojai su Voldemortu. Voldemorto pusė kovėsi dėl šlovės ir galios ir Fenikso brolija - kad sustabdytų blogasias jėgas.

Konfliktas

Viskas prasidėjo, kai Voldemortas susirinko armiją Mirties valgytojų. Turėdamas armiją, Voldemortas planavo užimti Magijos ministeriją. Mirties valgytojai pradėjo žudyti nekaltus Žiobarus ir burtininkus. Albas Dumbldoras, numatęs šias problemas, sukūrė Fenikso broliją, kad sustabdytų Mirties valgytojų puolimus ir nekaltų žmonių žudymus. Kai ministerija parodė, kad pasiduos negreitai, Mirties valgytojai padidino savo pastangas ir puolė daugiau žmonių, kaip Bounz šeima. Gideonas ir Fabijonas Pruitai, ištikimi Brolijos nariai, buvo užpulti Mirties valgytojų gaujos, vedami Antonino Dolohovo, bet kovėsi narsiai, tačiau buvo nužudyti. Dar dingo Auroras Karadokas Dirbornas, kuris buvo svarbus Brolijos narys. Makkinonų šeima buvo išžudyta Mirties valgytojų. Bendžis Fenvikas buvo suluošintas iki mirties.
Voldemortas susirinko Didžiosios Britanijos milžinų gaują. Brolijos aurorai bandė išnaikinti milžinus. Daug milžinų buvo išžudyta, jie pasidavė ir pabėgo slėptis.
Po milžinų nugalėjimo, Mirties valgytojai ir Brolija toliau kovojo. Mirties valgytojai, kaip Evanas Rouzeris ir Vilkas buvo nužudyti aurorų. Brolijos nariai, kaip Dino Tomo tėvas, stojo narsiai į kovą ir buvo nužudyti. Mirties valgytojas Regulas Blekas bandė sunaikinti Voldemorto horokrusą, bet buvo nužudytas žemesniųjų formų.
Seiferto galaktika

Seiferto galaktika – galaktika, kurios branduolio spektre stebimos stiprios emisijos linijos, rodančios, kad ten esama jonizuotų dujų. Galaktikų klasė pavadinta Karlo Seiferto vardu, kuris 1943 m. pirmasis jas pastebėjo. Seiferto galaktikos kartu su radijo ir kvazarinėmis priskiriamos aktyvių galaktikų tipui. Manoma, kad Seiferto galaktikų branduoliuose gali būti supermasyvios juodosios skylės.

Galaktikos požymiai

Šios galaktikos dažnai yra spiralinės, turinčios mažą ir šviesų branduolį. Branduolio spektre matomos stiprios ir plačios vandenilio, helio, azoto ir deguonies emisijos linijos, kurios rodo, kad iš Seiferto galaktikos branduolio karštos dujos sklinda kelių tūkstančių kilometrų per sekundę greičiu. Šis linijų profilio išplitimas vadinamas Doplerio išplitimu.
Seiferto galaktikos stipriai spinduliuoja ir kituose diapazonuose - radijo, infraraudonajame, ultravioletiniame, Rentgeno. Spėjama, kad emisija radijo diapazone atsiranda dėl sinchrotroninės spinduliuotės čiurkšlėse. Tačiau radijo spinduliuotė iš Seiferto galaktikų nėra tokia stipri, kaip infraraudonoji, kuri susidaro dulkėms, esančioms netoli branduolio, 'perspinduliavus' kitų diapazonų spinduliuotę. Didžiausios energijos- Rentgeno spindulių - fotonai sukuriami karštame vainike apie juodąją skylę.
Skiriami du Seiferto galaktikų poklasiai- Sy1 ir Sy2. Sy1 galaktikų spektre matomos ir plačios, ir vidutinio pločio emisijos linijos, o Sy2- tik vidutinio.
Aš tikrai myliu Lietuvą

Istorija

Visų pirma laida buvo parodyta Lietuvos valstybės atkūrimo dienos, vasario 16-osios, proga, tačiau šį laida sulaukė didžiulio žiūrovų susidomėjimo ir puikių įvertinimų, dėl to buvo sukurtos dar septynios laidos serijos.
Hibridinis automobilis

Technologija

Hibridiniai automobiliai turi elektros variklį, kurio baterijos kraunasi, kai automobilis važiuoja. Tokie modeliai ypač taupūs miesto gatvėse, kur reikia dažnai stoviniuoti.
2007 m. keletas gamintojų pranešė, kad automobiliai turės hibridinių elektrinių technologijų savybių, kad sumažintų degalų sunaudojimą. Variklio išjungimas važiuojant sumažintų degalų sąnaudas ir išmetamųjų dujų kiekį. Tačiau tai atsiliepia kainai, reikalingi papildoma erdvė baterijoms, papildomi elektros generatoriai, didėja automobilio masė.
2000 m. buvo išvystyta prijungiamų hibridinių elektrinių automobilių technologija. Šie automobiliai gali būti įkrauti stacionarioje kolonėlėje, jai nereikalingi degalai trumpoms kelionems. Renault Kangoo buvo pirmasis šios konstrukcijos modelis, išleistas Prancūzijoje 2003 m.

Benzinas

Benzininiai varikliai yra naudojami daugelyje hibridinių automobilių. Tikėtina, tokie varikliai dominuos ir artimiausioje ateityje. Benzinas išgaunamas iš naftos ir yra pagrindiniai degalai, tačiau jį įvairiais santykiais galima maišyti su etanoliu, gaunamu iš atsinaujinančių energijos šaltinių. Kaip ir įprasti automobiliai, hibridiniai gali naudoti iki 15 % bioetanolio.

Dyzelinas

Dyzeliniai hibridiniai automobiliai naudoja dyzelinius variklius energijai gauti. Dyzelinių automobilių taupumas kartu su hibridinėmis technologijomis gali gerokai padidinti nuvažiuotą atstumą. Daugelis dyzelių gali naudoti 100 % biodyzeliną. Jiems gali būti visiškai nebereikalingi naftos kilmės degalai (tačiau mišiniai yra labiau paplitę, ir tebenaudojami tokie naftos produktai kaip tepalai). Dyzeliniai hibridiniai variantai pradėjo plisti komerciniame transporte (daugiausiai autobusuose).

Lietuvoje

2013 metais Lietuvoje įregistruotas 131 hibridinis automobilis. Perkamiausi – „Lexus“ modeliai (jų įregistruota 70 vnt., 2012 m. – 85). „Toyota“ modelių parduota nuo 37 vnt. 2012 m. iki 57 vnt. 2013 m. „Yaris“ su hibridine pavara – 44 automobiliai.
2013 m. įregistruoti 2 nauji elektromobiliai („Nissan Leaf“ modeliai). 2012 m. jų nebuvo įregistruota.
Felicija Šalkauskaitė

Biografija

Gimė gydytojo Julijono Šalkauskio ir Barboros Goštautaitės 9 vaikų šeimoje. Sesuo Antanina Šalkauskaitė, broliai teisininkas, profesorius Kazys Šalkauskis, filosofas, pedagogas Stasys Šalkauskis.
1909 m. baigė Šiaulių mergaičių gimnaziją. 1913 m. trumpai dirbo Šiaulių viešojoje bibliotekoje. Pirmojo pasaulinio karo metais mokėsi komercijos kursuose prie Maskvos komercijos instituto. 1917-1923 m. dirbo finansų įstaigose Maskvoje, Kaune. 1923-1941 m. Kauno universiteto bibliotekos bibliotekininkė, kurį laiką buvo direktoriaus pavaduotoja. Susilpnėjus sveikatai, 1941 m. trumpai dirbo Vytauto Didžiojo universiteto bibliotekos Fotografijos skyriuje. Viena iš Lietuvos bibliotekininkų draugijos steigimo iniciatorių, draugijos narė nuo 1931 m. Dalyvavo Pabaltijo bibliotekininkų kongresuose Latvijoje ir Estijoje. Išėjusi į pensiją vėl gyveno Šiauliuose.
Lietuva 2008 m. Eurovizijoje

Eurovizijoje

Lietuva dalyvavo antrajame konkurso pusfinalyje, kuis vyko 2008 m. gegužės 22 dieną. Pusfinalyje jis užėmė 16 vietą ir nepateko į finalą.
Sigitas Paulauskas

Sigitas Paulauskas – lietuvių verslininkas.
Sigitas Paulauskas dirbo kolūkio pirmininku, ėjo pareigas Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacijoje.
Turi 50 proc. koncerno „Vakarų medienos grupės“ akcijų; yra valdybos pirmininkas.
2006 m. atliktais žurnalo 'Veidas' tyrimo duomenimis, verslininkas Sigitas Paulauskas turtingiausių Lietuvos žmonių 30-uke užima 13 vietą.
Alberto Ascari

Gyvenimas

Gimęs Milane Ascari buvo Antonio Ascari – žymaus Grand Prix piloto trečiajame dešimtmetyje, sūnus. Nors tėvas 1925 m. žuvo per vienas iš lenktynių, Alberto vis tiek norėjo sekti tėvo pėdomis. Iš pradžių jis lenktyniavo motociklais, tačiau vėliau perėjo į Ferrari komandą ir su ja lenktyniavo Mille Miglia lenktynėse.

Formulė 1

Pasibaigus II pasauliniam karui Ascari debiutavo Formulėje 1 už Maserati ekipos vairo. Pirmajame Formulės 1 sezone 1950 m. Ferrari ekipai nesisekė – Ascari pelnė dvi pirmąsias vietas Monake ir Italijos GP. Sezoną jis baigė 5-tas su 11 taškų. Kur kas geresni rezultatai buvo pasiekti 1951 m. – dvi pergalės ir dvi antros vietos bei galutinė antroji vieta su 25 įskaitiniais taškais. Ferrari Tipo 500 1952 m. sezono modelis buvo pats sėkmingiausias – jis laimėjo 6 lenktynes iš dalyvautų 7. 36 taškai ir laimėtas pirmasis Ascari čempionatas. 1953 m. Ascari vėl laimėjo 5 lenktynes iš 8, tad to užteko laimėti dar vieną čempionatą.
Deja, bet 1954 m. Ascari nebaigė nei vienų lenktynių. 1955 m. sezonas prasidėjo taip pat nesėkmingai. Po avarijos Monake gegužės 26 d. jis atvyko žiūrėti savo draugo Eugenio Castellotti Ferrari 750 bandymų Monzoje. Po to jis turėjo vykti į susitikimą su žmona, tačiau pačioje bandymų pabaigoje Ascari pats nusprendė išbandyti Ferrari. Su paprasta apranga, kuria atvažiavo pažiūrėti bandymų, ir su Castellotti šalmu jis sėdo už vairo. Pravažiavus tris ratus viename iš posūkių jis nesuvaldė bolido, kuris lūžo per pusę ir išmetė Ascari ant žemės. Nuo patirtų traumų jis mirė po kelių minučių.
Vieta, kurioje įvyko avarija, buvo viena iš greičiausių. Tas posūkis buvo pavadintas Ascari vardu, o pakeitus trasos modifikaciją vardas išliko – Variante Ascari.
Po jo mirties iki šiol dar bandoma išaiškinti įvairius sutapimus su jo tėvu. Jo tėvas žuvo avarijoje būdamas 36 m. Alberto Ascari taip pat buvo 36 m. – vos 4 dienom vyresnis nei tėvas. Abu Ascari pilotai laimėjo tiek pat GP – 13, o jų bolidų numeriai buvo tokie patys – 26. Abu mirė praėjus keturiom dienom po sunkių avarijų ir 26 mėnesio dieną. Abu mirė palikdami žmoną su dviem vaikais.
1992 m. jis buvo įrašytas į Automobilių sporto šlovės galeriją. Ascari vardu yra pavadinta viena Romos gatvių.
Fulgentas Bižys

Fulgentas Bižys (g. 1949 m. rugpjūčio 12 d. Veisiejuose) – inžinierius konstruktorius, futbolininkas, futbolo treneris. Lietuvos futbolo pirmenybių prizininkas.

Biografija

1967 m. baigė Veisiejų vidurinę mokyklą, 1972 m. – Kauno politechnikos institutą. Keletą metų buvo rezultatyviausias Lietuvos futbolo pirmenybių žaidėjas. Futbolą pradėjo žaisti Veisiejų „Dainavoje“, vėliau rungtyniavo Kauno „Politechnikoje“, Panevėžio „Ekrane“, Utenos „Utenyje“. Tarptautinėse varžybose atstovavo Lietuvos reprezentacinei komandai – Vilniaus „Žalgiriui“.
1972-1975 m. buvo žaidžiančiu Panevėžio „Ekrano“ treneriu, po to iki 1988 m. žaidė ir treniravo Utenos „Utenį“, šią komandą išvedė iki Lietuvos aukščiausios lygos.
Borkovas

Istorija

Kaimas įkurtas 1408 metais. 1413 m. rugpjūčio 28 d. Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis suteikė aplinkines žemes Jakušovui. 1526 m. kaimas tapo Lenkijos karalystės dalimi. 1565 m. kaime buvo 39 namai, trys smuklės ir malūnas ant Skrodos upės kranto. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1824 m. kaime buvo 69 namai ir 465 gyventojai. 1891 m. kaime buvo 126 namai ir 848 gyventojai. 1918 m. įkurta savanorių gaisrinė. Tais pačiais metai įkurta ir Borkovo Šv. Trejybės parapija. 1923-1932 m. pastatyta Borkovo Šv. Trejybės bažnyčia. 1929 m. kaime kilo didelis gaisras, kurio metu nukentėjo daug pastatų. Per II pasaulinį karą beveik visi kaimo pastatai buvo sugriauti. 1966 m. kaime atidaryta viešoji biblioteka.
Aukštaglynis

Aplinkinės gyvenvietės

TAURAGNAI – 15 km 
 Minčia – 4 km
Vyžiai – 3 km
Vaišnoriškė – 2 km 
 IGNALINA – 18 km
Rumelijos ejaletas

Raida

Ejaletas buvo vienas iš dviejų pirmųjų Osmanų imperijos administracinių vienetų, į kuriuos sudalinta imperija administracinės reformos metu 1365. Jis apėmė visas Osmanų valdas Balkanų pusiasalyje, kurios iki 1389 m. išsiplėtė nuo siauro pajūrio ruožo į nemažą teritoriją dabartinėje Europinėje Turkijos dalyje, pietų Bulgarijoje, pietų Serbijoje, Makedonijoje. Ejaleto sostine tapo Edirnė, kuri buvo ir visos imperijos sostinė.
XIV a. pabaigoje ir XV a. ejaletas sparčiai plėtėsi, Osmanams vykdant užkariavimus. Prie jo prijungta Antroji Bulgarijos imperija, Prilepo karalystė (1395), Velbuždo despotija (1395). 1444 m. prijungta Dobrudžos despotija, 1459 m. Serbijos despotija ir Osmanų valdos pasiekė Dunojų, 1463 m. inkorporuota Bosnijos karalystė, 1479 m. – Epyro despotija. Tokiu būdu XV a. pabaigoje Ejaleto teritorija apėmė visus Balkanus iki Dunojaus šiaurėje, išskyrus kai kurias vakarinės pakrantės dalis, kur viešpatavo Jūrinė Venecija. Tuo metu sandžakų skaičius jame išaugo iki 33 vienetų.
Ejaleto teritorijos tapo per didelės efektyviai administracijai, kas lėmė naujų ejaletų atskyrimą. 1533 m. pietinėje Graikijoje, Jonijos jūros salose ir Anatolijos vakarinėje pakrantėje suformuotas Salų ejaletas, 1541 m. dalis teritorijų buvo prijungtos prie naujo Budino ejaleto, 1580 m. šiaurės vakarinės teritorijos tapo Bosnijos ejaletu, 1593 m. Juodosios jūros vakarinės pakrantės – Silistros ejaletu, 1670 m. pietinės teritorijos – Joaninos ejaletu. Po visų atskyrimų, XVIII a. pradžioje sandžakų ejalete liko 18.
XVIII a. Sofiją, kaip administracinį centrą keitė Monastiras, kuriame reziduodavo beilerbėjai. 1815 m. iš šiaurės rytinių dalių sudormuota autonomiška Serbijos karalystė. 1836 m. ejaletas buvo padalintas į tris dalis, nuo jo atskiriant Edirnės ir Salonikų ejaletus. Likęs trečdalis su administraciniu centru Monastire liko funkcionuoti kaip Rumelijos ejaletas iki 1867 m. Jame bebuvo 3 sandžakai: Iskenderijos, Ohrio, ir Kesrijos. Administracinės reformos metu jis perorganizuotas į Salonikų vilajetą.
Simno Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Istorija

Simno valdytojas Jonas Zabžezinskas 1520 m. pastatė mūrinę bažnyčią. Rusijos kariuomenė 1655 m. ją gerokai apgadino. Po 1674 m. suremontuota: paaukštintas bokštas, pristatyta presbiterija, vėliau – 2 koplyčios, zakristija. 1730 m. suskliausta šiaurinė koplyčia, tarp 1764 ir 1776 m. – presbiterija. Nuo 1782 m. veikė parapinė mokykla. 1812 m. prancūzai bažnyčioje įrengė karo ligoninę.
1815 m. šventorius aptvertas pynučiais. Šiaudinis bažnyčios stogas 1823 m. pakeistas lentiniu. Po 1847 m. gaisro pažemintas bokštas, suskliaustos navos, paaukštinti bokšteliai. Po 1872 m. gaisro pažemintos grindys, užverstos kriptos. 1888 m. pristatyta zakristija. Nuo 1893 m. lietuviai prašė leisti bažnyčioje giedoti gimtąja kalba. 1896 m. pradėta giedoti lietuviškai. Lenkiškai kalbantys miestelėnai priešinosi, skundė valdžiai Simno kunigus. Lietuviškos giesmės nepanaikintos, riaušės liovėsi. Iki 1906 m. įsikūrė Gyvojo rožančiaus brolija. Ji įsteigė parapijos biblioteką.
1907 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas Vincas Vaičiūnas). 1914 m. per susišaudymą apgadintas bažnyčios stogas, lubos, sudaužyti visi vitražai. Klebonas Vincas Šeškevičius bažnyčią suremontavo. 1919 m. pristatyti kontraforsai. 1938 m. rekonstruoti pamatai, sutvirtintos sienos ir skliautai.
1941 m. bomba sugriovė kleboniją. 1944 m. liepos 28 d. bažnyčia apdegė. Po gaisro uždengtas stogas. Kunigas Juozas Žemaitis 1958 m. bažnyčią atnaujino.

Architektūra

Bažnyčia renesansinė, lotyniško kryžiaus plano, bazilikinė, vienabokštė, su penkiasiene apside, 2 zakristijomis ir 2 bokšteliais. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais, dengtų cilindriniais ir kryžminiais skliautais. Šventoriaus kampe stovi mūrinė varpinė.
Tarptautinis susitarimas dėl atogrąžų medienos (1994)

Tarptautinis susitarimas dėl atogrąžų medienos (angl. International Tropical Timber Agreement, sutrumpintai ITTA) – tarptautinė sutartis, kuria siekiama reguliuoti tarptautinę prekybą atogrąžų miškų mediena ir užtikrinti darnią atogrąžų miškų miškotvarką. Jis buvo priimtas 1994 m. ir įsigliojo 1997 m. sausio 1 d., pakeisdamas 1983 m. priimtą ir nuo 1985 m. galiojusį tokio pačio pavadinimo susitarimą. 2011 m. gruodžio 6 d. susitarimą pakeitė naujesnė jo versija.
ITTA buvo Tarptautinės tropinės medienos organizacijos (ITTO) pagrindinis dokumentas. Jį buvo priėmę 45 valstybės.

Turinys

Lyginant su ankstesniu susitarimu šis šalia ekonominio bendradarbiavimo stipriau akcentavo aplinkosauginę ITTO atsakomybę išsaugoti atogrąžų miškus. Tai buvo įtakota 1992 m. vykusios Jungtinių Tautų Aplinkos ir plėtros konferencijos. Susitarime iškeltas ambicingas tikslas iki 2000 m. pasiekti, kad visa eksportui skirtos medienos gavyba vyktų tik iš darniai tvarkomų miškų, tačiau jo įgyvendinimas nebuvo iki galo sėkmingas. Susitarimu taip pat siekiama vienyti atogrąžų medienos eksportuojančias ir importuojančias šalis, skatinti glaudesnį jų ekonominį bendradarbiavimą. Susitarime apibrėžiama Tarptautinės tropinės medienos organizacijos struktūra, valdymas, nesutarimų sprendimo mechanizmas.
Austriška nacionalinė enciklopedija

Austrijos nacionalinė enciklopedija arba Alfabetinis žinotinų Austrijos Imperijos dalykų išdėstymas (vok. Osterreichische National-Enzyklopadie oder Alphabetische Darlegung der wissens - wiirdigen Eigentiimlichkeiten des Osterreichisches Kaiserthums) – austriška visuotinė enciklopedija, išleista XIX a.
1-6 tomai išleisti 1835–1837 metais, papildomas tomas – 1838 m.
2011 m. Europos krepšinio čempionatas

Antrasis etapas

Antrasis etapas vyko Vilniuje, „Siemens“ arenoje. Į šį etapą pateko po tris geriausias komandas iš kiekvienos pirmojo etapo grupės. Antrame etape iš šių komandų buvo sudarytos dvi grupės – E ir F. Į finalinį etapą pateko po keturias geriausias kiekvienos grupės komandas.

Įamžinimas

2011 m. išleistas krepšinio čempionatui skirtas pašto ženklas (dail. Evelina Paukštytė). 
2011 m. Lietuvos bankas išleido krepšinio čempionatui skirtas 1 lito apyvartinę ir 50 litų kolekcinę monetas (dail. Liudas Parulskis ir Giedrius Paulauskis).

Ekonomika

Lietuvos finansų ministerijos skaičiavimu per pridėtinės vertės mokestį į valstybės biudžetą čempionatas pritraukė 11,9 mln. Lt., o pats čempionatas sugeneravo 34,8 mln. Lt Čempionato transliacijas stebėjo iki 180 mln. žmonių 150 valstybių. Parduota 158 tūkst. bilietų į varžybas (75 % visų rinkoje buvusių bilietų). Čempionatas pritraukė apie 20 tūkst. užsienio turistų, o čempionatą arenose stebėjo 135 tūkst. vietinių gyventojų. Akredituoti 1300 žiniasklaidos atstovai. Įvairiais skaičiavimais Eurobasket 2011 rengimas Lietuvos ekonomikai atnešė 90 milijonų eurų naudą.
Mirza

Mirza arba murza (turk. mirza, rus. мурза) – kai kuriose Rytų tautose tai aristokratų titulas, einantis po vardo; Rytų tautų išsimokslinimo, mokytumo žymėjimas, rašomas prieš vardą arba po jo; Rytų tautų raštininko, sekretoriaus pareigybė, nurodoma prieš vardą.

Etimologija

Tai iš persų kalbos kilęs sudurtinis žodis, kur mirza < mir 'valdovas' + za 'pagimdytas; sūnus'. Be to, šis persiškas titulas yra sutrumpintas emyr – zade (pers. امیر زادح, amir zâdah 'emyro sūnus') variantas.

Istorija

Mirzos titulas paplito tokiose tiurkų valstybėse, kaip Kazanės chanate, Astrachanės chanate, Krymo chanate, Nogajų Ordoje. Rusijos imperijoje po Kazanės užgrobimo daugelis mirzų prarado savo valdytas žemes, perėjo į rusų tarnybą, kiti – nuteisti myriop. Daugelis tapo pirkliais. Valdant carienei Jekaterinai II, mirzos buvo prilyginti rusų dvarininkijai (дворянство), tapo kunigaikščiais. Nogajai mirzas laikė vidutiniais aristokratais, žemesniais pagal „rangą“ už bajus, nuredinus, sultonus.
Dan Lerė

Istorija

1821 m. miestas pavadintas Kingstaunu, karaliaus Jurgio IV vizito garbei, bet 1921 m. sustiprėjus airių patriotizmui grąžintas buvęs keltiškas pavadinimas. Šis pavadinimas kilęs nuo pusiau legindinio airių karaliaus Lero MakNeilo (Lóegaire mac Néill).
Žaliūkės (Šiauliai)

Geografija

Šiaurėje rajono riba eina geležinkelis, rytuose ir pietuose ribojasi su Besarabija, pietvakariuose – Dainų parkas, vakaruose – Voveriškiai.
Pavadinimas kilęs nuo žalių dvaro stogų. Arčiau miesto centro esanti dalis anksčiau buvo vadinama Didžiosiomis Žaliūkėmis. Po Pirmojo pasaulinio karo joje pradėti statyti vienbučiai ,gyvenamieji namai. Nutiestos gatvės pavadintos Mažosios Lietuvos miestų ir miestelių vardais – Neringos, Stalupėnų, Baltupėnų, Darkiemio. Šie pavadinimai nebuvo pakeisti ir po 1946 m., kai okupacinė rusų valdžia pakeitė rusiškais, vokiškus ir prūsiškus Kaliningrado srities miestų pavadinimus.
Mažosios Žaliūkės iki šiol išlaikė gatvinio kaimo bruožus.

Istorija

Kaimas žinomas nuo 1526 m., kai jis ir jo gyventojai buvo padovanoti Šiaulių bažnyčiai. 1923 m. kaimas, kuriame gyveno 90 vyrai ir 125 moterys, priskirtas Šv. Jurgio bažnyčios parapijai.
Didžiosios Žaliūkės (dvaras) priklausė bajorų Stulpinų-Bazarų giminei.
1944 m. rugpjūčio mėnesį nuo Žaliūkių kaimo iki senojo televizijos bokšto gynybai buvo įsitvirtinęs 16-osios lietuviškosios divizijos pulkininko Vlado Lunios vadovaujamas pulkas.