google/wiki40b huggingface dataset:
Wilhelm Liebknecht

Biografija

1832 m. mirus tėvams, glaudėsi pas gimines, 1842 m. baigė Gyseno gimnaziją, 1842 – 1847 m. studijavo filologiją, teologiją ir filosofiją Gyseno, Berlyno ir Marburgo universitetuose. Studijų metais įsitraukė į respublikonų ir utopinių socialistų judėjimus.
1948 m. vasario revoliucinių įvykių Paryžiuje dalyvis. Už dalyvavimą revoliucijoje grįžęs į Badeną buvo suimtas. 1849 m. gegužės mėn. paleistas, pasitraukė į Šveicariją. 1850 m. dėl didėjančios jo įtakos Šveicarijos darbininkams, nes siekė suvienyti Šveicarijos vokiečių darbininkų asociacijas, išsiųstas iš šalies. 1850–1861 m. gyveno emigracijoje Prancūzijoje, 1861–1862 m. Anglijoje. Londone dalyvavo K. Markso ir F. Engelso vadovaujamų komunistų organizacijų veikloje. Po 1862 m. amnestijos grįžo į Vokietiją, dirbo laikraščio „Norddeutsche Allgemeine Zeitung“ žurnalistu.
1864 m. kartu su Žanu Baptistu fon Šveiceriu leido „Socialdemokratą“. 1865 m. O. fon Bismarko vyriausybės ištremtas iš Prūsijos, gyveno Leipcige, su F. Lasaliu įkūrė Visuotinę vokiečių darbininkų asociaciją. 1867 su A. Bebeliu įkūrė Saksų liaudies partiją, atstovavo ją Šiaurės Vokietijos reichstage. 1868 m. redagavo laikraštį „Demokratisches Wochenblatt“ (Vokietijos savaitraštis), vėliau „Volkstaat“ (Liaudies valdžia), nuo 1876 m. laikraštį „Vorwärts“ (Pirmyn), nuo 1891 m. – jo vyr. redaktorius.
1869 m. Eizenache Vokietijos socialdemokratų darbininkų partijos įkūrėjas ir vadovas. Per 1870–1871 m. Pranzūzijos–Prūsijos karą nepritarė vokiečių ekspansionistiniams planams, rėmė 1871 m. Paryžiaus komuną, smerkė Elzaso ir Lotaringijos aneksiją. Nuo 1874 m. Vokietijos Reichstago socialdemokratų frakcijos vadovas. 1889 m. vienas iš II Internacionalo organizatorių, 1891 m. po Erfurto suvažiavimo – marksistinės Vokietijos socialdemokratų partijos Erfurto programos autorius.
V. Lybknechto veikla buvo vienas svarbiausių veiksnių, nulėmusių socialistų įtakos didėjimą net O. fon Bismarko inicijuotų antisocialistinių įstatymų galiojimo laikotarpiu.
Minsko vaivada

Minsko vaivada (lenk. Wojewoda mińscy) – aukščiausias Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Minsko vaivadijos ir vienas iš Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnų.

Įgaliojimai

Minsko vaivadą skirdavo karalius, jis pareigas paprastai eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, kuriems suteiktos Magdeburgo teisės, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.
Vaivada buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Minsko vaivada pagal rangą turėjo paskutinę, trisdešimt penktą pasauliečių poziciją.
Želvos herbas

Aprašas

Iš kairės nuskelto skydo priekiniame žaliame lauke išlindusi priekinė šokančio sidabrinio žirgo pusė, užpakaliniame auksiniame lauke – užpakalinė juodo sunkiojo arklio pusė.

Istorija

2000 m. rugpjūčio 2 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 976. Herbo etalono autorius – dailininkas Vaidas Ramoška.
Joriniai

Išvaizda

Maži ir vidutinio dydžio paukščiai. Kūnas 11,5-15,5 cm ilgio. Patinai didesni už pateles. Kojos ilgos. Lytinio dimorfizmo nėra. Poravimosi metu patinai įgauna šiek tiek ryškesnį apdarą.

Biologija

Gyvena pavieniui miškuose, soduose, vaismedžių plantacijose.

Lizdas

Lizdas atviro puodelio pavidalo. Patelė deda 2 ar 3 rausvus su raudonomis linijomis kiaušinius. Ji peri naktį, o patinas dienomis, iš viso 14 dienų. Abu tėvai maitina jauniklius.

Mityba

Minta vorais, vabzdžiais ir kitais bestuburiais.

Paplitimas

Paplitę Indijoje ir Pietryčių Azijoje.
Anksčiau buvo priskiriami ireninių (Irenidae) šeimai. Šeimoje viena gentis - joros (Aegithina) Vieillot, 1816 ir 4 rūšys.
Medresė

Medresė (arab. مدرسة = madrasa(h) − 'mokykla') arabų kalboje turi dvi reikšmes:
1) tai vidurinė ir aukštoji musulmonų mokykla, rengianti dvasininkus, mektebių mokytojus, administracijos tarnautojus. Medresių yra Artmuosiuose Rytuose bei kitose musulmonų šalyse.
Medresės atsirado VII−VIII a. arabų šalyse. XX a. pabaigoje, reorganizuojant švietimą islamo šalyse, atsirado ir pasaulietinių valstybinių bendrojo lavinimo vidurinių ir aukštųjų medresių mokyklų. Jose berniukai ir mergaitės mokomi atskirai, be to privalomas Korano dėstymas, o mokslas yra nemokamas;
2) tai musulmonų mokyklos pastatas. Jis būna 1−2 aukštų, su atviru keturkampiu kiemu, dažnai su mečete, minaretu.
Medresės pagrindiniame fasade − aukštas portalas, viduje − auditorija, biblioteka, mokinių gyvenamosios patalpos. Medresės dekorui būdinga stiuko, medžio, akmens reljefai, raižytų arba spalvotų plytų ornamentai.
Medresė kaip pastato tipas, susiformavo apie X−XI a. Vidurinėje Azijoje; XII−XIII a. paplito Artimuosiuose Rytuose, XIII−XIV a. − Šiaurės Afrikoje.
Ahsu

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1735 m., kai Nadyršachas perkėlė Šemachos miestą į naują vietą. Pradžioje gyvenvietė vadinta Ahsučajumi. 1769 m. miestą nusiaubė Kubos chanas Fatali. Senojo miesto liekanos yra į pietus nuo dabartinio Ahsu. XIX a. susikūrė nauja gyvenvietė, 1967 m. jai suteiktas miesto statusas.
Visata

Visatos sandara

Pagal WMAP gautus NASA duomenis, visatą sudaro 4 % atomų, kurie yra žvaigždžių ir planetų pamatinė medžiaga. Tamsioji medžiaga arba nematomoji medžiaga sudaro 22 %, ši medžiaga skiriasi nuo atomų, neabsorbuoja ir neišskiria šviesos, atrasta netiesiogiai pagal įtaką visatos kūnų judėjimui, gravitaciją. 74 % visatos sudaro tamsioji energija, kuri veikia panašiai kaip antigravitacija. Ši energija atsakinga už greitėjantį visatos plėtimąsi. Stebimoje visatoje šiuo metu yra 120 milijardų galaktikų, jos skirstomos į keletą kategorijų ir yra skirtingų skaitinių dydžių.

Visatos kitimas

Visatos plėtimasis per visą žinomo laiko istoriją buvo laipsniškas. WMAP stebėjimų duomenys patvirtino seniai gyvavusias visatos plėtimosi teorijas. Pagal WMAP teoriją, visata iš pat pradžių buvo mažesnė už atomą. Palaipsniui ji didėjo ir augo, vėliau įvyko sprogimas, kuris pradėjo visą visatos istoriją. Visata nuolat plečiasi ir didėja. Visatos amžius pagal Didžiojo sprogimo teoriją yra apie 13,7 milijardų metų.
Visatos plėtimąsi nusako Hablo dėsnis, kuris teigia, kad galaktikų tolimo nuo mūsų galaktikos greičiai yra proporcingi atstumams iki jų:
Frederikas (Merilandas)

Istorija

Frederikas buvo įkurtas 1745 m. ant Carroll Creek upelio krantų. Kolonijiniu laikotarpiu miestas tarnavo kaip pagrindinių kelių sankirta, todėl Amerikos revoliucijos metu britai čia dislokavo heseniečių įgulą, kad galėtų kontroliuoti pro miestą einančius maršrutus. Ilgainiui heseniečiai čia ir apsistojo. XIX a. miestelio apylinkėse buvo išgaunama daug aukso, vario, kalkakmenio, marmuro, geležies ir kitų metalų, išaugo prekyba. Iki kol Didžiojo Airijos badmečio metu miestelyje neįsikurdino pabėgėliai iš Airijos, tautinę daugumą sudarė vokiečių kilmės piliečiai.
Kadangi miestelio teritorijoje susikirto svarbūs keliai, JAV pilietinio karo metu jis tapo Merilando kampanijos centru, tad jo teritorija marširavo tiek Sąjungos, tiek ir Konfederacijos kariai.
Kemanča

Kemanča (pers. کمانچه = kamāncheh – 'lankelis') – griežiamasis chordofonas, persų ilgakaklis smaiginis smuikas, giminingas smuikui. Vienas svarbiausių persų klasikinės muzikos instrumentų. Šaltiniuose  minimas nuo X a. Paplitęs Irane, Armėnijoje, Azerbaidžane, Turkmėnistane, Uzbekistane, Kašmyre. Kemančą sudaro rutuliškas rezonatorius (dažniausiai skobiamas iš riešutmedžio, rečiau - iš kokoso riešuto ar moliūgo), iš viršaus trauktas trauktas ėriuko ar ožio oda, ir ilgas laibas kaklelis Turi keturias plienines (seniau - šilkines) stygas. Laikomas statmenai, smaigas remiamas į kairįjį kelį. Griežiama nedideliu šiek tiek lenktu stryku. Tembras minkštas, aksominis, primena žmogaus balsą.
Žymūs kemančo virtuozai: Ali-Asghar Bahari, Ardeshir Kamkar, Saeed Farajpouri, Kayhan Kalhor (iš Irano), Habil Aliyev (iš Azerbaidžano), Sayat-Nova (iš Armėnijos).
Pranas Aksionaitis

Biografija

1913–1920 m. gyveno JAV. 1920 m. grįžo į Lietuvą, kur vykdė komunistinę veiklą. 1940 m. išrinktas į Liaudies Seimą. 1940–1947 m. LSSR AT deputatas. Nuo 1946 m. Palangos valsčiaus vykdomojo komiteto pirmininkas. 1948 m. nužudytas.
Larisa Jalovaja

Biografija

Vilniaus „Santaros“ vidurinės mokyklos direktorė. Vilniaus miesto mokyklų direktorių asociacijos tarybos narė.
2002 m. Liberalų demokratų partijos narė. Duktė Kristina.
Žopara

Žopara (Jopará, Yopará) – šnekamoji gvaranių kalbos forma, vartojama Paragvajuje. Pasižymi ispaniškų skolinių gausa, maišyta žodžių daryba. Šią kalbą moka daugelis paragvajiečių, ypač jaunų.
Nors nuo 1992 m. mokyklose dėstoma norminė gvaranių kalba, tačiau realybėje ji retai vartojama, todėl siūloma liberalizuoti gvaranių kalbą, ją priartinant prie šnekamosios.
Ispaniškų ir gvaraniškų žodžių santykis priklauso nuo kalbėtojo amžiaus, gyvenamosios vietos, pokalbio temos. Gvaraniškų žodžių daugiau vartoja vyresni, kaimo vietovėse gyvenantys paragvajiečiai, kalbėdami apie buities reikalus, jaunesni, gyvenantys miestuose, technine, moksline tematika diskutuojantys vartoja daugiau ispaniškų žodžių.
Ivanas VI

Biografija

Imperatorės Anos Ivanovnos dukterėčios Anos Leopoldovnos ir hercogo Antono Ulricho Braunšveigiečio sūnus. Anos Ivanovnos testamentu Ivano VI regentu buvo paskirtas E. Bironas. Pastarasis greitai buvo nušalintas ir regente tapo Ana Leopoldovna. 1741 m. Petro I duktė Jelizaveta įvykdė perversmą, ir Ivanas VI kartu su tėvais buvo ištremtas, o vėliau įkalintas Šliselburgo tvirtovėje (nuo 1756). Manoma, kad Ivaną VI užmušė sargybiniai (1764), karininkui V. Mirovičiui bandant išlaisvinti kalinį ir paskelbti teisėtu imperatoriumi vietoj sostą užgrobusios Jekaterinos II, tačiau tikrosios jo mirties aplinkybės nėra išaiškintos.

Šaltiniai

Istorijos žodynas. 2003 m. 179 psl.
Pabijočiai

Istorija

Kaimo vakarinėje dalyje buvusi senovės gyvenvietė. 1581 m. minimas Pabijočių dvaras. TSRS okupacijos metais kaimo žemėje pastatytos pionierių ir moksleivių vasaros stovyklos.
1036 Ganimedas

Duomenys ir atradimas

Skersmuo apie 35 km, atstumas nuo Saulės perihelyje 1,23 AU, afelyje – 4,09 AU. Ganimedą 1934 m. atrado vokiečių astronomas W. Baade.
Stalino keliu

Stalino keliu – Smėlių rajono laikraštis, ėjęs nuo 1950 m. gruodžio 1 d. iki 1955 m. liepos 3 d. Ukmergėje.

Istorija

LKP Smėlių rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, leistas du kartus per savaitę. Tiražas 1950 m. – 1400 egz., 1955 m. – 1000 egz.
Redaktorius Vytautas Silevičius. 
Laikraštis uždarytas 1955 m. liepos 1 d. panaikinus Smėlių rajoną, jo teritorija atiteko Ukmergės ir Širvintų rajonui. Teritorijoje platinti šių rajonų laikraščiai.
Lisa Robertson

Biografija

Gimė Toronte. 1979 m. persikėlė į Britų Kolumbiją. Vėliau daugelį metų praleido Vankuveryje, kur buvo Kootenay Rašymo mokyklos ir „Artspeak“ galerijos narė. Redagavo rubriką Toronto „MIX Magazine“ žurnale. Šiuo metu gyvena Prancūzijoje, kur dėsto Paryžiaus Amerikos universitete.
Aleksandras Gorinas

Biografija

1967 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas. 1970 m. sanatorijos „Versmė“ vyr. gydytojas, 1973 m. futbolo komandos „Versmė“ vadovas. 1995 m. UAB „Alisota“ vadovas, VšĮ „Lietuvos futbolo fondas“ direktorius.
TSKP narys, 1995 m. Lietuvos centro sąjungos, nuo 2006 m. Pilietinės demokratijos partijos, 2010 m. Darbo partijos narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Birštono savivaldybės tarybos narys. 
Birštono sporto tarybos narys. Sutuoktinė Galinda, vaikai Arijus, Aušra.
Bordo vynas

Bordo vynas (Bordeaux) – prancūziškas vynas, pagamintas Bordo vyndarystės regione (Bordo miesto apylinkėse).
Kasmet pagaminama apie 700 mln. butelių Bordo vyno, jį gamina apie 9000 vyndarystės ūkių (vadinamų chateau – pilimi) ir ~13000 vynuogių augintojų. Bordo vynas skirstomas į 57 apeliacijas.
Bordo regione daugiausiai gaminamas raudonasis vynas, baltojo gaminama 6 kartus mažiau nei raudonojo.

Klimatas ir geografija

Bordeaux vyndarystės regionas yra pietvakarių Prancūzijoje, tai antras pagal dydį Prancūzijoje regionas (už jį didesnis tik Langedokas). Regionas išsidėstęs abipus Žirondos upės estuarijos bei palei Garonos ir Dordonės upes. Regione vyrauja jūrinis klimatas.
Bordeaux regiono sąlygos itin palankios vyndarystei. Regiono dirvožemių pagrindas yra kalkakmenis, dėl to dirvoje daug kalcio. Dirvožemis – žvyras, smėlis arba molis. Geriausias vynas gaminamas ūkiuose prie Žirondos upės, įsikūrusiuose ant sauso žvyro dirvožemio.

Vynuogės

Raudonasis Bordo vynas paprastai gaminamas iš keleto veislių vynuogių mišinio. Regione leidžiamos vynuogių veislės yra Cabernet Sauvignon, Cabernet Franc, Merlot, Petit Verdot, Malbec ir Carmenere (pastarosios dvi vartojamos labai retai ir mažais kiekiais). Kairiajame Žirondos estuarijos krante dominuoja Cabernet Sauvignon, o dešiniajame – Merlot ir Cabernet Franc.
Baltasis Bordo vynas gaminamas iš Sauvignon Blanc, Semillon ir Muscadelle veislių vynuogių.
Pagaršvio piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Nemuno kairiojo kranto slėnio pakraštyje. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 6x4 m dydžio, ją žiedu juosia pylimas. Jis aukščiausias vakarų – šiaurės vakarų pusėje: 5 m aukščio, 14 m pločio, kitose pusėse - 1-1,5 m aukščio, 7 m pločio. Šlaitai statūs, 12-13 m aukščio.
Šiaurinis šlaitas ir pylimas apardyti duobių. Piliakalnis dirvonuoja.

Tyrimai

1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 35000 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 5700 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Sabalėnų piliakalnis 7 kmVainatrakio piliakalnis 15 kmPašventupio piliakalnis 5 km
Palapainės piliakalnis 12 kmMačiūnų piliakalnis 6 km
Pačiudiškių piliakalnis 8 kmPelekonių II piliakalnis 6 km
Pelekonių I piliakalnis 5,5 km
Paukščių piliakalnis 12 kmŽarijų II piliakalnis 2 kmBirštono piliakalnis 7 kmPaverknių piliakalnis 7 km
Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Daugpilio geležinkelio tiltas

Istorija

Tiltą suprojektavo inžinierius Stanislovas Kerbedis, statybos vyko 1858–1862 m. Atidarytas 1862 m. gegužės 9 d., paleidus traukinių eismą ruože Daugpilis-Kaunas (257 varstai). Pradžioje tai buvo metalinis trijų santvarų tiltas, kartu buvęs ir geležinkeliui, ir kitam sausumos transportui pritaikytas statinys. Per Pirmąjį pasaulinį karą 1919 m. rugsėjo mėn. buvo susprogdintas tilto vidurinis tarpatramis, vėliau laikinai atstatytas, o 1920 m. pakeistas arkine konstrukcija.
1941 m. birželio mėn. vermachto diversantai nesėkmingai bandė tiltą susprogdinti, bet buvo jam pakenkta tik iš dalies. Vėliau suremontuotu tiltu naudojosi vokiečių kariuomenė. 1944 m. liepos 27 d. vokiečiai atsitraukdami tiltą galiausiai susprogdino, ant jo užvarę ešeloną su įkalintais krašto gyventojais. Buvo laikinai atstatytas fronto poreikiams, o vėliau kapitaliai suremontuotas ir įgavęs dabar stovinčio tilto formas.

Duomenys

Tilto konstrukciją sudaro trys metalinės santvaros, įrengtos ant dviejų tarpinių ir kranto atramų. Ant vienos iš jų įtaisyta upės vandens lygio matuoklė. Upės vagoje pastebimos buvusių atramų liekanos. Dešiniajame krante tilto tęsinyje įrengtas viadukas, kertantis gatvę. Tiltu nutiesta tik viena geležinkelio bėgių vėžė. Tiltas yra saugomas. Jo ilgis apie 400 m. Prieš tiltą stovi pašto atstumų stulpas, 532 km atstumu nuo nulinio stulpo Varšuvos stotyje Sankt Peterburge. Pats tiltas stovi 533 km.
Gafsa

Apžvalga

Gafsa yra Tuniso pietvakarių sostinė bei istorinė oazė ir kalnakasybos pramonės centras Tunise. Miestas yra 369 km keliu nuo Tuniso sostinės Tuniso.

Transportas

Gafsa geležinkeliu yra sujungta su Metlaoui miestu pietvakariuose ir Sfaksu (Sfax) rytuose.
Veikia Gafsa-Ksar tarptautinis oro uostas.
Alberto Sordi

Biografija

Alberto gimė Romoje, mokytojos ir muzikanto šeimoje. Jis studijavo dramos akademijoje Milane, tačiau buvo iš jos pašalintas dėl pernelyg ryškaus Romos akcento. Dar jis mokėsi operinio dainavimo (bosas).
Karjera kine prasidėjo 1930 m., atliekant nedidelius vaidmenis. Po karo jis ilgą laiką dubliavo filmus ir geriausiai Italijoje buvo žinomas kaip Oliver Hardy personažo  garsintojas komiškuose epizoduose Laurel and Hardy, taip pat garsino Anthony Quinn ir Robet Mitchum balsus. 1948 m. jis vedė populiarią radijo laidą „Vi parla Alberto Sordi“ (liet.: Kalbina Alberto Sordi).
Pirmi didesni Sordi vaidmenys buvo Federicco Fellini juostose „Lo sceicco bianco“ (1952 m.) ir „I vitelloni“ (1953 m.). 1959 m. jis filmavosi juotoje „La grande guerra“, laikomoje viena geriausių Italijos komedijų. 1963 m. Sordi talentas atkreipė dėmesį ir JAV, kur jis buvo nominuotas Auksiniam gaubliui kaip geriausias aktorius už filmą „Il diavolo“. 1965 m. jis, kartu su populiariu britų komiku David Niven, vaidino karinėje komedijoje „The Best of Enemies“ bei kitoje puikiai įvertintoje komedijoje „I complessi“.  Dėl vaidmenų tuo metu itin populiariose italų komedijose aktorius tapo žinomas visame pasaulyje. 
1969 m. Sordi buvo Maskvos kino festivalio, o 1985 m. – Berlyno kino festivalio žiuri nariu.
Be vaidmenų komedijose, Sordi taip pat pasižymėjo ir draminiais vaidmenimis, iš kurių žymiausias „Un borghese piccolo piccolo“ (1977 m.).
2003 m. A. Sordi mirė nuo širdies smūgio, o jo laidotuvės ir atsisveikinimas Laterano Šv. Jono katedroje sutraukė milijoną žmonių – daugiau jų šių laikų Romoje susirinko tik po dvejų metų per popiežiaus Jono Pauliaus II laidotuves.
Aktorius pasižymėjo kaip didelis intravertas, jis niekada nesusituokė ir apie jo asmeninį gyvenimą beveik nieko nežinoma, tik kad jis ilgus metus artimai bendravo su aktore Andreina Pagnani. Jis buvo didelis „AS Roma“ futbolo klubo gerbėjas. Aktoriaus 80-ojo gimtadienio proga jis buvo vienai dienai paskirtas Romos garbės meru.
Žalgirio parkas

Žalgirio parkas – parkas, esantis Cinkiškiuose (Kauno rajonas). Pradėtas kurti 1990 metais minint Žalgirio mūšio 580-ąsias metines. 10 ha plote yra pasodinta 580 raudonųjų ąžuolų, daug želdinių, medelių, pastatyta 13 skulptūrinių stogastulpių ir 1 koplytstulpis, primenančių žymiausius Žalgirio mūšio karžygius. Vytauto Didžiojo, Lenkijos karaliaus Jogailos ir rūpintojėlio stogastulpius išdrožė Adolfas Teresius, Ričardas Gaška ir Algimantas Sakalauskas. Stogastulpius pašventino Babtų klebonas Gintas Rimševičius.
Parke medžiai susodinti taip, kad iš lėktuvo matosi užrašas „Žalgiris“. Centrinis paminklas – stilizuoti Gedimino stulpai.
Panašus užrašas iš medžių 2010 m. įveistas Vilniaus rajone – Žalgiris 600.
Nežaiskite su tigrais

Turinys

Filmą sudaro 3 istorijos, vykstančios teisme, o jų herojai – ne savo valia patekę į keblias situacijas.
Čezarė Domeničis neturi pinigų, tačiau bet kokia kaina nusprendžia nuvežti šeimą atostogauti prie jūros. Atokiame paplūdimyje jie pasistato pašiūrę, tačiau kitą rytą greta jų įsikuria nudistai ir Čezarei tenka suktis iš padėties, stengiantis apsaugoti savo vaikų moralę...
Marijo Zambonis, atvykęs su šeima į viešbutį, susipažįsta su įspūdingos išvaizdos vokiete ir stengiasi bet kokiu būdu nueiti su ja į pasimatymą, tačiau tam nuolat kliudo žmona ir duktė...
Bankrutuojančios laivų statyklos savininkas Bertas Del Pra stengiasi parduoti savo verslą turtingam arabų šeichui, kuris, susipažinęs su šio žmona Frančeska, taip pat nori ją įtraukti į sandorį. Bertas priešinasi, tačiau, spaudžiamas kreditorių ir darbininkų, galiausiai ją įkalba permiegoti su šeichu. Jiems atvykus pas šį į namus, paaiškėja, kad turtingasis arabas yra netradicinės seksualinės orientacijos ir jį domina Bertas, o ne jo žmona...
Vokietijos Federalinis Finansų Teismas

Der Vokietijos Federalinis Finansų Teismas (vok. Bundesfinanzhof - 'Sąjungos finansiniai rūmai; BFH) - paskutinės instancijos teismasVokietijoje mokesčių ir muitų bylose; finansinis teismas. Pirmtakas - 1950 m. įsteigtas Reicho Finansinis Teismas (Reichsfinanzhof).
Būstinė - Miunchenas. Kaip institucija priklauso nuo 1970 m. Vokietijos teisingumo ministerijai (prieš tai - Vokietijos finansų ministerijai, dėl ko kildavo nepasitenkinimų dėl galimo šališkumo dėl priklausymo tai pačiai viešųjų finansų institucinei sistemai). Bylos paskirstomos pagal dalykines sritis bei iš dalies pagal abėcėlę.
Karaimų judaizmas

Karaimų judaizmas (hebr. קְרָאִים) – judaizmas, atmetantis Talmudo knygos įstatymus bei didesnį dėmesį skiriantis viso Tanacho skaitymui. Lietuvoje praktikuoja karaimai. Daugiausiai karaimų gyvena Lenkijoje, Turkijoje, Egipte, Prancūzijoje, Izraelyje, JAV bei Lietuvoje.
Susiformavo VIII a. Babilonijoje kaip reakcija prieš rabinų Talmudą. Sektos įkūrėjas Ananas ben Dovydas (754–775). VIII–X a. paplito Mesopotamijoje, Sirijoje, Šiaurės Afrikoje, Bizantijos imperijoje, Chazarų kaganate.
Salfitas

Istorija

Vietovė gyvenama nuo senovės. Pavadinimas kildinamas iš kanaaniečių kalbos ir reiškia „vynuogių krepšys“. Dabartinis miestas apgyvendintas XII–XIII a. musulmonų. 1596 m. minimas Osmanų šaltiniuose. Nuo XX a. pr. suklestėjo aliejaus spaudimo pramonė. 1948 m. Salfitas buvo Palestinos komunistų partijos svarbiausias centras. 1995 m. miestas tapo muchafazos centru.
Tikrasis kokainmedis

Morfologija

Tikrasis kokainmedis yra 2-3 m aukščio krūmas, šakos tiesios. Lapai gelsvai žali, ovalūs. Žiedai maži, gelsvai baltos spalvos. Vaisius – raudona uoga. Augalo lapais minta Eloria noyesi drugių lervos.
Amolitas

Amolitas – labai retas brangakmenis, kuris susidarė iš amonitų kriauklių perlamutro.
Amolitas sudarytas iš mineralo aragonito, be šio mineralo yra kalcito, opalo, pirito ir kitų mineralų, taip pat aliuminio, bario, chromo, vario, geležies, magnio, mangano, stroncio, titano ir vanadžio priemaišų.
Kietumas pagal Moso skalę yra 4,5-5,5 (kai kuriuose šaltiniuose 3,5).

Radimvietės

Šis brangakmenis išgaunamas tik keliose pasaulio vietose: JAV ir daugiausia Kanadoje.
Didžiausia šio mineralo gavybą vykdo kompanija Korite International. Pagal šios kompanijos pavadinimą brangakmenis dar vadinamas Koritu.
Dabintos piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis buvo įrengtas Dabintos dešiniajame krante, netoli santakos su Nemunu esančioje atskiroje kalvoje. Iš rytų, pietų, vakarų ir šiaurės vakarų jį juosė Dabintos slėnio daubos, šiaurės rytuose jis siekė aukštumą. Viršuje buvo apie 60 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir 20 m pločio ovali aikštelė. Šlaitai gana nuolaidūs, nuo Dabintos upelio slėnio  15-18 m, nuo aukštumos iš šiaurės rytų - tik apie 4 m aukščio.
Piliakalnis buvo ariamas, apardytas apkasų, o prieš 1971 m. beveik ištisai nukastas žvyrduobės – liko tik vietomis nustumdytas dirvonuojantis vakarinis šlaitas.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.

Aplinkiniai piliakalniai

Pakalniškių piliakalnis (Kaunas) 10 kmSamylų piliakalnis 6 km
Dubravų piliakalnis 4 kmDovainonių piliakalnis 7 kmVainatrakio piliakalnis 9 kmLašinių piliakalnis (Kaišiadorys) 7 km
Maisiejūnų piliakalnis 8 kmGuogų piliakalnis 4 km
Bačkininkėlių piliakalnis 11 kmVisginų piliakalnis 1,5 km
Varkališkių II piliakalnis 3 km
Varkališkių I piliakalnis 3,5 kmBurčiakų piliakalnis 9 km
Dalgis (laikraštis)

Dalgis – JAV lietuvių mėnesinis laikraštis darbininkams, leistas 1909–1910 m. Filadelfijoje.
Redagavo ir leido B. J. Šlekaitis.
Žagarių Šv. Baltramiejaus bažnyčia

Parapijos istorija

Pirmąją maumedžio rastų bažnyčią 1793 metais pastatė Krasnagrūdos dvaro valdytojas Motiejus Eismontas, kuris vėliau jos kriptoje ir buvo palaidotas. Tai buvo seniausia medinė šventovė Suvalkijoje. Altoriuje buvo senovinė medinė Nukryžiuotojo skulptūra, kabojo Šv. Motiejaus paveikslas. Bažnyčia ilgą laiką nebebuvo naudojama ir tik 1976 m. joje pradėtos aukoti Šv. Mišios lietuvių ir lenkų kalbomis, vėliau tik lietuviškai. 1984 m. lapkričio penktosios naktį ji sudegė.
Jau 1985 m. pradėta bažnyčią atstatyti ant senosios pamatų. Dirbo savanoriai iš Aradnykų, Dusnyčios, Radžiūčių, Rakelijos ir Žagarių kaimų ir 1987 m. rugpjūčio 24 d., per Šv. Baltramiejaus atlaidus, naujas bažnyčios pastatas buvo pašventintas.