google/wiki40b huggingface dataset:
Gaspar de Carvajal

Gasparas de Karvachalis (Gaspar de Carvajal; 1504–1584 m.) – ispanų kunigas dominikonas, keliautojas, tyrinėtojas.
Gasparas de Karvachalis buvo kilęs iš Estremadūros. Po įstojimo į dominikonų ordniną Ispanijoje, 1533 m. jis išvažiavo į Peru versti indėnus į krikščionybę. 1541 m. jis dalyvavo Fransisko de Oreljanos ekspedicijoje per Amazoniją, ieškant Eldorado. Dėl maisto stokos 1541 m. gruodžio 26 d. ekspedicija pasidalijo ir Gasparas su Oreljana nusileido Napo upe. Pasiekus kaimus, jie pasirūpino maistu, tačiau negalėjo grįžti plaukdami prieš greitos upės srovę. Oreljana nusprendė plaukti į rytus palei upės srovę ir savo kelyje jie susidūrė su draugiškais ir priešiškais indėnais, su kuriais kovojo. Ekspedicija pasiekė kaimą, kuriame gyveno moterys-kariai ir Gasparas nusprendė, kad jie aptiko mitines Amazones. 1542 m. rugpjūtį ekspedicija pasiekė jūrą ir tai buvo pirmoji ekspedicija, kuri perplaukė Amazoniją ir pasiekė Atlanto vandenyną. Gasparas grįžo į Peru, kur mirė Santo Domingo vienuolyne Limoje.
Gasparas papasakojo šios ekspedicijos įvykius savo darbe Relación del nuevo descubrimiento del famoso río Grande que descubrió por muy gran ventura el capitán Francisco de Orellana („Ataskaita apie nesenus atradimus garsioje Didžiojoje upėje, kuri buvo atrasta puikiuoju gero likimo kapitonu Francisco de Orellana“). Vienuolis aprašė ne tik ekspedicijos datas, bet ir pridėjo daug etnologinių pastabų apie indėnų karo taktiką, apeigas ir papročius.
Premier Lyga (Jamaika)

Digicel Premiere League - Jamaikos aukščiausia futbolo lyga. Lyga buvo įkurta 1973 m.
Dvi aukščiausias vietas užėmusios komandos patenka į CFU klubų čempionatą. Paskutines dvi vietas užėmusios komandos nukrenta į antrąją Jamaikos futbolo lygą, o jų vietas užima du aukščiausias vietas užėmę antrosios Jamaikos futbolo lygos klubai.
Eurofondai

Eurofondai – lietuviškas verslo žurnalas.
Jame apžvelgiama aktuali informacija apie ES struktūrinių fondų lėšų panaudojimą Lietuvoje.
Verslo žurnalas „Eurofondai“ yra skirtas mažų ir vidutinių įmonių atstovams, valstybės ir privačioms institucijoms, dirbančioms su ES parama.
Žurnale paaiškinama, kaip gauti ES paramą; kur kreiptis, kokius dokumentus pildyti, kokias veiklas galima finansuoti projekto lėšomis. Leidinyje apžvelgtos svarbiausios ekonomikos naujienos tiek iš Lietuvos, tiek iš ES, pateikti aktualias problemas nagrinėjantys analitiniai straipsniai, Europos politikos naujienos. Leidinyje taip pat pateiktos institucijų, administruojančių ES lėšų gavimą, veiklos ataskaitos.
Huang Sianfan

Biografija

1908–1915 m. mokėsi Ciudziu pradinėje mokykloje, 1916–1921 m. – Fusui aštuonmetėje mokykloje, 1926 m. baigė Nanningas vidurinę mokyklą. 1926–1935 m. studijavo istorija Pekinas pedagoginio universiteto, baigė istorijos bakalauro bei magistro studijas. 1935–1937 m. studijavo rytų istorija Tokijo universitetas. 1937–1938 m. dirbo mokytoju Nanningas mokyklose. 1938–1940 m. Guangsi universiteto dėstytojas, nuo 1940 m. docentas. 1941 metais tapo senovės istorijos profesoriumi Guangdongas. Nuo 1941 m. kaip universiteto profesorius, iki mirties 1982 metais.

Mokslinė veikla

Nuo 1943 m. jis pradėjo kurti mažumos-finding mission, vadovavo daugeliui studentų Mažumos ekspedicijų, kuriose buvo renkami daug istorinės informacijos ir artefaktów. Per ilgus darbo metus surinko tūkstančius istorinės rankraščiai ir artefaktów, susijusių su Tautinių mažumų istoriją, religiją, kalbą, liaudies papročiai, žemdirbyste, verslais, amatais, buitimi ir liaudies menu. Iš turtingų istorinės informacijos rinkinių ji parengė dešimtis įdomių tyrimas temas. Jo pagrindinės mokslinių tyrimų Džuangai istoriją, kultūra, kalba（Džuangų kalba）, tikėjimai, papročiai, mitai ir simboliai. Išsamiau tyrinėjo Džuangai senovės kilmė, istorinė raida, unikali kultūra, senovės Džuangų simbolių. Etninę kultūrą tyrė kaip vientisą tautos kultūrą. Daugiausia taikė lyginamąjį ir etnopsichologinį metodus ir padarė didelį poveikį Džuangai istoriografijai bei kultūra sąmoningumo ugdymui.

Moksliniai darbai

kinų bendra istorija（trys tomai）: žymiausias Huang Sianfan istoriją darbas buvo išleistas trimis dalimis tarp 1932 ir 1934 m. Jame aptariama Kinija istorija nuo kinų Sia dinastija iki Čing dinastija, kurį Huang Sianfan vaizduoja kaip kinų istorija raidą.
Džuangai trumpa istorija ir Džuangai bendra istorija（Jis mirė 1988 metais po paskelbimo）: žymiausias Huang Sianfan antropologija darbas buvo išleistas 1957 ir 1988 m. Jame aptariama Džuangai istorija nuo Džuangai pirmykštė visuomenė iki šiuolaikinė, kurį Huang Sianfan vaizduoja kaip Džuangai istorija raidą ir puikus kultūra. Jo darbas apie Džuangai istoriją ir kultūra tebėra laikomas vienu pamatinių šios srities tyrimų. Tai atvėrė Džuangai tyrimas ir Bagui mokyklos, taigi jis buvo laikomas Džuangai tyrimas tėvas（kin: 壮学之父） ir Bagui mokyklos įkūrėjas（kin:八桂学派领袖）.
UDP

UDP (angl. User Datagram Protocol) – TCP/IP naudojamas perdavimo protokolas. Šis protokolas yra alternatyva TCP protokolui. Skirtingai nei TCP, UDP nėra patikimas, neatlieka duomenų tėkmės kontrolės (flow-control) ir neturi klaidų atitaisymo mechanizmų. UDP segmentai gali atvykti ne ta tvarka, kuria buvo siunčiami, kartą siųstas segmentas gali atvykti du ir daugiau kartų arba neatvykti visai. Segmento ilgis yra ribotas. Kai segmentas trumpas, jis persiunčiamas greičiau nei per TCP, nes nereikalingos papildomos žinutės sesijai pradėti, taip pat mažiau siunčiama antraštės duomenų. Segmentai gerai tinka balso ir vaizdo perdavimui, kai dalies segmentų praradimas yra priimtinas (pavyzdžiui, internetinėje telefonijoje ar televizijoje). UDP neretai naudoja efemerinius portus.
Programų, naudojančių UDP, pavyzdžiai: TFTP, NFS, DNS, NTP, VoIP.
Velesas (miestas)

Istorija

Prieš mūsų erą šioje vietoje buvo antikinė Bylazora gyvenvietė.
Jura (departamentas)

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Franš-Kontė provincijoje.

Geografija

Juros departamentas ribojasi su Dubso, Aukštutinės Luaros, Kot Doro, Sonos ir Luaros, Eno departamentais ir Šveicarija.
Departamentas išsidėstęs Juros kalnų priekalnėse, didelę dalį užima lyguma, kurios aukštis virš jūros lygio 2000 m. Ja teka Dubso upė ir driekiasi vienas iš didžiausių miškų – De la Šo. Šampajolio aukštikalnė (600–700 m.) taip pat padengta mišku, čia telkšo keliolika ežerų, kaskadomis teka Herisono upė.

Klimatas

Klimatas kontinentinis, labai švelnus didžiojoje departamento dalyje. Tačiau plynaukštėse žiemą būna net -36,7°C. Šalčiausia vieta – Sen Pjero kaimelis.

Ekonomika

Pagrindinės ekonomikos šakos – tradicinis žemės ūkis, miško pramonė, miško chemija, kaučiuko, gumos ir plastmasių gamyba, maisto produktų gamyba. Taip pat gaminami laikrodžiai, optika, baldai.

Turizmas

Departamente turizmas dažniausiai šeimyninis, savaitgalinis, žaliasis ir kaimo turizmas. Departamente yra nemažai senovinių kaimelių ir miestelių su nuostabios architektūros bažnyčiomis, muziejais. Šaleno ir Vuglano ežerai pasižymi gera žvejyba. Kalnų dviračiais, pėsčiomis, o žiemą ir slidėmis kasmet keliauja apie 5 mln. žmonių.

Politika

Juros departamentui Prancūzijos senate atstovauja Žeraras Bali ir Žilberas Barbjė, Atstovų rūmuose – 3 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 34 nariai, kurių pusė kas trejus metus renkami šešerių metų kadencijai.
Islandijos pirmasis futbolo divizionas

Islandijos pirmasis divizionas (1. deild karla) – antrasis Islandijos futbolo lygos lygmuo. Lyga buvo įkurta 1955 m.
2008 m. sezone lygoje žaidė 12 komandų. Du aukščiausias vietas užėmę klubai pakyla į aukščiausiąją lygą (Landsbankadeild), o du paskutiniąsias vietas užėmę klubai iškrenta į antrąjį divizioną (2. deild karla). Tik po 2007 m. sezono, plečiant aukščiausiosios lygos klubų skaičių nuo 10 iki 12, į aukščiausiąją lygą pakilo 3 klubai, o į žemesnę iškrito tik vienas.
Vittorio Mezzogiorno

Biografija

Vittorio gimė Cercola ir buvo jauniausias iš septynių šeimos vaikų. Sulaukęs 18, jis įstojo į universitetą studijuoti medicinos, vėliau jas iškeitė į teisę, o besimokydamas susidomėjo teatru ir dalyvavo daugelyje universitete sukurtų spektaklių. 1966-67 m. studijavo Eduardo De Filippo teatro studijoje ir gavo šios diplomą. Čia jis susipažino su kita aktore Cecilia Sacchi, su kuria 1972 m. susituokė ir susilaukė dukters Giovannos. 
Šeima įsikūrė Romoje, kur Vittorio netrukus įsitvirtino teatro scenoje. 
Į kiną jį pakvietė prancūzų režisierius Jean-Jacques Beineix, 1983 m. pasiūlęs vaidmenį filme „Moon in the Gutter“ kartu su Gérard Depardieu ir Nastassja Kinski. Tais pačiais metais atliktas vaidmuo juostoje „L'Homme blessé“ tapo proveržiu kino industrijoje, o aktorius persikėlė į Paryžių. Čia jo laukė didžiausias iššūkis – Ardžunos vaidmuo pagal hinduistų epą „Mahabharata“. Kartu su kino adaptacija, Vittorio su šiuo vaidmeniu nesiskyrė 6 metus ir dalyvavo pasirodymuose 4 kontitentuose.
1990 m. jis grįžo į Italiją ir įsikūrė Milane. Tais pačiais metais jis pakeitė pagrindinio vaidmens atlikėją Michele Placido populiariame kriminaliniame seriale „Aštuonkojis“ ir atliko komisaro Davide Licata vaidmenį penktoje ir šeštoje dalyse.
Aktorius mirė nuo širdies smūgio būdamas 52. Jo duktė Giovanna 2004 m. gimtajame tėvo mieste įsteigė „Premio Vittorio Mezzogiorno“ premiją pradedantiems aktoriams.
Romualdas Kulvinskis

Biografija

1964 m. baigė Smalininkų žemės ūkio technikumą, mechanikas, 1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius – mechanikas. Akmenės rajono savivaldybės administracijos Naujosios Akmenės kaimiškosios seniūnijos seniūnas, Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.
1991 m. Lietuvių tautininkų sąjungos narys. 2000–2003 m. ir 2003–2004 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys.
Kredito unijos „Tikroji viltis“ valdybos narys, Naujosios Akmenės kaimiškosios seniūnijos paramos ir labdaros fondo pirmininkas.
Sutuoktinė Birutė, vaikai Laura, Žilvinas, Rimantė.
Euro Truck Simulator 2

Apžvalga

Žaidėjas pasirenka vieną iš 63 standartiniame žemėlapio miestą (Su DLC „Going East“ – iš 76, o su abiem DLC „Going East" ir su „Scandinavia“ – iš 113 ir su „Vive La France" iš 128), kuriame nori pradėti karjerą žaidime. Pasirinkęs miestą žaidėjas pirmą krovinį visada veža tik savo šalyje, kurioje yra pasirinktas miestas. Gabendamas krovinius į kitus miestus, šalis, žaidėjas atranda daugiau kelių bei daugiau krovinių tampa prieinami. Žaidimo pradžioje žaidėjas gali darbo pasiūlymus priimti tik iš darbo biržos ir krovinius vežti darbdavio pasiūlytu sunkvežimiu. Vėliau, kai žaidėjas užsidirba daugiau pinigų arba paima iš banko paskolą (100 tūkstančių, 400 tūkstančių, arba abi paskolas kartu – 500 tūkst.), gali nusipirkti sau patinkantį sunkvežimį ir tapęs nepriklausomu darbuotoju, žaidėjas gali pasirinkti kokį krovinį ir kur nori gabenti savo sunkvežimiu.
Uždirbti arba pasiskolinti iš banko pinigai gali būti išleidžiami naujo sunkvežimio pirkimui, darbuotojų samdymui, turimo garažo tobulinimui, arba naujo pirkimui. Sunkvežimiai turi greičio ribotuvą, kuris neleidžia važiuoti greičiau nei 90 km/val. (55 mph), tačiau nustatymuose yra pasirinkimas šį ribotuvą išjungti.
Žaidėjas taip pat gauna patirties už kiekvieną atvežtą krovinį. Įgūdžio taškas gaunamas, kai žaidėjo lygis pakyla nuo patirties. Įgūdžių taškai panaudojami ADR sertifikatams atsirakinti, ilgesnės distancijos kroviniams gabenti, specialiems kroviniams gabenti už kurios gaunama daugiau patirties, dūžtantiems kroviniams bei skubiems kroviniams gabenti, taip pat vadinamajam ekovairavimui (sunkvežimis sunaudoja mažiau degalų). Žaidime yra sukurtos išgalvotos įmonės, tačiau yra išleista modifikacijų, kurios pakeičia išgalvotas kompanijas realiomis.
Jūratė Balevičienė

Jūratė Balevičienė (g. 1939 m. spalio 28 d. Kaunas) – Lietuvos botanikė floristė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija

1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1996 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Nuo 1967 m. dirba Botanikos institute, dėsto Vilniaus pedagoginiame universitete, nuo 1996 m. profesorė.
Tinklainis

Tinklainis (lot. Reticulum) - antrasis sudėtingo atrajotojų skrandžio skyrius, mažesnis už didįjį prieskrandį.
Evoliucionizmas

Evoliucionizmas – antropologijos, etnologijos, sociologijos teorinė kryptis. Ši teorija visuomenės raidą aiškina evoliucijos požiūriu. Visuomenės pokyčiai suprantami kaip perėjimas nuo paprasčiausių formų prie vis sudėtingesnių. Evoliucionizmas aiškina valstybės, visuomenės ar tautos raidą kaip lėtą kitimo procesą. Visuomenė kaupia, sumuoja ankstesnius laimėjimus, kurie sudaro sąlygas evoliuciniams pokyčiams. Evoliucionizmo idėjos susiformavo XIX a. pab., sąveikoje su Čarlzo Darvino gamtinės evoliucijos idėjomis, bei bendra pozityvizmo ir Apšvietos dvasia.
Evoliucionizmas atsirado britų filosofui, sociologui Herbertui Spenseriui pradėjus taikyti Darvino evoliucionizmą tiriant visuomenę (t. y., sukūrus socialinio darvinizmo prieigą). Kiti svarbūs šios krypties plėtotojai – britai Edvardas Bernetas Tailoras, Džeimsas Freizeris bei amerikietis Liuisas Henris Morganas.
Remiantis vadinamuoju psichinės žmonijos vienovės principu teigta, kad žmonių visuomeninė ir kultūrinė raida užkoduota plėtotis universaliomis pakopomis kylančia linija: nuo pirmykščių į civilizuotas visuomenes (dėl technologijų, pragyvenimo būdų ir priemonių tobulėjimo – pasak Morgano), nuo pirmapradžių į sudėtingas kultūras (dėl pažinimo ir žinojimo tobulėjimo – pasak Tailoro). Evoliucionizmo atstovai pradėjo taikyti vadinamąjį gyvuojančių liekanų, arba atgyvenų, metodą, pagal kurį iš dabartinėse kultūrose ir visuomenėse išlikusių pirmykščių dalykų, nors ir netekusių prasmės, galima rekonstruoti ankstesnes visuomenės evoliucijos pakopas. Plačiai taikė ir lyginamąjį metodą, leidžiantį lyginti atokias ir niekuo nesusijusias visuomenes bei kultūras (pavyzdžiui, senovės graikus su Amerikos indėnais huronais), kaip lygiagrečiai besiplėtojančias dėl vadinamosios žmogiškojo proto raidos viena linija.
Nuo XX a. pr. evoliucionizmas pradėtas smarkiai kritikuoti dėl bandymo be jokių išimčių visas pasaulio pirmaprades visuomenes įsprausti į iš anksto užprogramuoto kopimo pažangos laiptais pakopas, tam tikras iš anksto paruoštas laukinės būklės ar barbarybės stadijas, remiantis kuriuo nors visuomenės ar kultūros aspektu: giminiavimosi forma, technologiniu atradimu ar proto nušvitimu. Evoliucionizmas kai kurių autorių laikomas ir moksliniu rasizmu, nes sutapatina aukštesnę kultūrą su aukštesniu žmogiškumo laipsniu, šiai krypčiai būdingas etnocentrizmas (iš esmės – europocentrizmas). Kaip atsvara evoliucionizmui, antropologijoje įsivyravo kultūrinis reliatyvizmas. Evoliucionizmo iškilimas glaudžiai susijęs su Vakarų kolonializmu, nes anglosaksų filosofinė mintis teigė mokslo ir protestantizmo kaip aukščiausios žmonijos pakopos triumfą ir taip pateisino savo kolonijines praktikas (kaip pagalbą mažiau civilizuotoms kultūroms). XX a. vid. panašiu būdu šios idėjos atgimė kaip modernizacijos projektas.
XX a. vid. evoliucionizmas atgimė kaip neoevoliucionizmas (J. Steward, L. A. White, M. Harris), tebebuvo taikomas marksistų (M. Godelier, R. Rappaport) ir sociobiologų (E. Wilson). Kaip marksistinės ideologijos dalis, evoliucionizmas iki pat XX a. pab. buvo esmiškai vienintelė teorinė prieiga Rytų Europos ir kitose komunistinėse šalyse.
Arvydas Sabonis (1954)

Kūrybinė veikla

Arvydo Sabonio pirmoji vertimo publikacija – 1986 m. Verčia iš anglų kalbos. 2011 m. gavo Tarptautinės vaikų ir jaunimo literatūros asociacijos (IBBY) Lietuvos skyriaus įsteigtą premiją  už Nortono Justerio knygą „Stebuklingoji būdelė“ (The Phantom Tollbooth), kaip reikšmingiausią ir meniškiausią metų vertimą paaugliams.
Liutkūnai (Jonava)

Aplinkinės gyvenvietės

Mačioniai - 3 km
Petrašiūnai - 2 km
Bukonys - 5 km
Žeimiai - 6 km
Milagainiai - 4 km
Liepiai – 2 km
Paberžė - 7 km
Gedgaudai - 3 km
Futa Džalonas (istorinė valstybė)

Istorija

Fulbiai šiose vietose gyveno nuo XIII a. XVI a. jų tradicinę kultūrą stipriai paveikė islamas, dėl ko susiformavo dabartinės fulbių vertybės ir kultūra.
Nuo XVII a. teritorijoje vyko nesutarimai tarp islamizuotų ir tradicinį gyvenimo būdą išpažįstančių fulbių. Tai pamažėle peraugo į fulbių džihadą musulmonų tarpe. 1725 m. musulmonai galutinai paėmė valdžią, sukurdami pirmąją teokratinę fulbių valstybę Sahelyje, tapusią pavyzdžiu kitoms fulbių džihado valstybėms, tokioms kaip Futa Toro ir Sokoto kalifatas. Pirmuoju dvasiniu lyderiu almaami tapo Alfa Ibrahimas.
Po pirmojo almaami mirties prasidėjo kova tarp dviejų klanų, Alfaja ir Sorija. Nesutarimai buvo dalinai panaikinti įvedus dvivaldystę, kuomet vienu metu valdydavo du almaami, besidalinantys valdžia.
Valstybė egzistavo iki XIX a. pabaigos, kol jos 1896 m. nenukariavo prancūzai, plečiantys savo kolonijas Vakarų Afrikoje.
Bratoniškių stovyklavietė ir gyvenvietė

Bratoniškių stovyklavietė ir gyvenvietė – stovyklavietė ir archeologinė gyvenvietė Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, prie Bratoniškių kaimo, Neries kairiajame krante.

Stovyklavietė

Neries viršutinėje terasoje, smiltyne, yra vėlyvojo paleolito stovyklavietės liekanų. 1933 m. stovyklavietę surado H. Cehak-Holubovičova, 1942–1957 m. archeologinius dirbinius rinko Konstantinas Jablonskis, 1979 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai.
Stovyklavietėje rasta Svidrų kultūrai būdingų titnago dirbinių: strėlių antgalių, rėžtukų, gremžtukų, grandukų, retušuotų skelčių, nuoskalų.

Gyvenvietė

Prie stovyklavietės esančioje gyvenvietėje rasta 1,0 x 1,2 m dydžio židinio liekanų, lipdytos keramikos liekanų, II tūkstantmečio iki m. e. titnago dirbinių – lancetinių, trapecinių, trikampių bei lapelio pavidalo strėlių antgalių, gremžtukų, gramdukų, skaldytinių. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Čakačakarė

Čakačakarė (angl. Chacachacare) – negyvenama sala Karibų jūroje, Bokaso salų grupėje, Bokas del Dragono sąsiauryje tarp Trinidado salos ir Venesuelos krantų. Priklauso Trinidadui ir Tobagui. Plotas – 3,6 km². Sala apaugusi tropiniais miškais ir sąžalynais.
Salą 1498 m. rugpjūčio 12 d. atrado Kristupas Kolumbas ir pavadino El Caracol („sraigė“). Vėliau čia buvo medvilnės plantacija, banginių medžioklės stotis, raupsuotųjų kolonija ir moterų vienuolynas. Nuo 1984 m. sala nebegyvenama, yra švyturys ir vienuolyno liekanos. Čakačakarė lankoma turistų.
Kepler-453b

Kepler-453b yra egzoplaneta dvinarės žvaigždės Kepler-453 sistemoje. Aplink dvinarę žvaigždę planeta apskrieja per 240,5 dienų ir yra gyvybės zonoje. Ši planeta taip pat pasižymi itin mažu tankiu (0,004619 g/cm³): nors planetos masė tesiekia 0,2 Žemės masės, jos spindulys yra daugiau kaip 6 kartus didesnis už Žemės.
Aknystos valsčius

Aknystos valsčius buvo šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Aknysta.
Milda Telksnytė

Biografija

1961 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę. Nuo 1963 m. Anykščių rajono laikraščio „Kolektyvinis darbas“, vėliau „Anykšta“ redakcijos darbuotoja, atsakingoji sekretorė. 1992–2009 m. savaitraščio „Kregždutė“ redaktorė.
Bendradarbiauja šalies spaudoje, daugiausia rašo kultūros paveldo klausimais, parengė spaudai L. Didžiulienės-Žmonos raštų ir laiškų dvitomį.
Čongmingas

Čongmingas, Čongmingdao, anksčiau Čungmingas (kin. 崇明島 / 崇明岛, pinyin: Chóngmíng Dǎo) – aliuvinė sala Jangdzės estuarijoje, prie Rytų Kinijos jūros, Šanchajaus teritorijoje. Po dirbtinės plėtros XX a. sala tapo antra didžiausia žemyninėje Kinijoje, po Hainano. Kartu su netoliese esančiomis Čangsingo ir Hengšos salomis administraciškai sudaro miesto Čongmingo rajoną.
Verčiamasi žvejyba, žuvų apdorojimu, amatais; auginami ryžiai, daržovės, sojos, vilnamedžiai, cukranendrės, tekstilės pramone.

Geografija

Salos ilgis iš vakarų į rytus siekia 80 km, iš šiaurės į pietus – 13–18 km, bendras plotas – 1267 km². Apie 650 000 gyventojų (2005 m.). Kadangi sala susiformavo iš upių nuosėdinių sąnašų, joje nėra pastebimų iškilimų; vidutinis salos aukštis virš jūros lygio siekia 3–4 m. Sala apsaugota pylimais nuo potvynių.

Istorija

Anksčiau, apie VII a., šioje vietoje, prie Jangdzės žiočių, buvo susiformavusios dvi aliuviškos salos: Šišadao ('Vakarų smėlio sala') ir Dongšadao ('Rytų smėlio sala'). XVII amžiuje abi salos susijungė į vieną, pavadintą Čongmingdao.
Kalvių piliakalnis

Piliakalnis

Didelę žemą kalvą iš pietų, rytų ir šiaurės juosia pelkė, iš vakarų – daubos. Piliakalnio vakarinis šlaitas 14 m aukščio, kiti žemi ir nuolaidūs. Viršūnės aikštelė stačiakampė, 75x80 m dydžio. Piliakalnis apardytas ariant. Kultūrinio sluoksnio žymių išliko aikštelės rytiniame pakraštyje, rasta lipdytos brūkšniuotu paviršiumi keramikos. Kalvių piliakalnis priskiriamas brūkšniuotosios keramikos kultūrai. Datuojamas I tūkstantmečiu-II tūkstantmečio pradžia.

Aplinkiniai piliakalniai

Spitrėnų piliakalnis 3,5 kmKubilių piliakalnis 5,5 km
Našloniškio piliakalnis 3 kmAntilgės piliakalnis 6 km
Rukšėnų piliakalnis 3 kmNolėnų piliakalnis 14 km
Jaurelio piliakalnis 9 kmBrinkliškių piliakalnis 9,5 kmKlykių piliakalnis 3 km
Kačiūnų piliakalnis 10 kmTauragnų piliakalnis 10 km
Kamšos piliakalnis 12 kmUrviškių piliakalnis 6 km
Šeimaties piliakalnis 10 km
Rosalba Carriera

Rozalba Kariera (kitaip Rozalba Karjera, it. Rosalba Carriera; 1675 m. spalio 7 – 1757 m. balandžio 15 d.) – italų XVIII a. rokoko dailininkė, pagarsėjusi pasteliniais portretais.

Biografija

Rozalba Kariera (pilnas vardas it. Rosalba Giovanna Carriera) gimė Venecijoje 1675 m. spalio 7 d. Spėjama, kad ji su motina jaunystėje užsiėmė nėriniavimu. Nenusisekus šeimos verslui perėjo prie miniatiūristės amato. Ji užsiimdavo dramblio kaulo tabokinių dekoravimu į Veneciją atvykstantiems užsienio turistams. Apie 1702 m. datuojami pirmieji jos pasteliniai tapybos darbai. 1705 m. ji buvo priimta į Romos Šv. Luko meno akademiją. Jos pateiktas darbas buvo miniatiūra, tačiau greitai Kariera pradėjo garsėti pastelėmis. 1706 m. ji lankėsi Diuseldorfo dvare. Po keleto metų užsakymai pradėjo ateiti į jos ateljė Venecijoje.
Saksonijos kurfiurstas, Lenkijos karalius ir LDK didysis kunigaikštis Augustas III-asis buvo dideliu Karieros kūrybos gerbėju. Tokiu būdu didžiulė Rozalbos pastelių kolekcija (apie 150 vienetų) buvo sukaupta Dresdeno Senųjų meistrų paveikslų galerijoje. 1720 m. Rozalba, būdama jau žymia asmenybe, lankėsi Paryžiuje, kur susilaukė didelio vietos aristokratijos dėmesio. 1720 m. tapo Prancūzijos karališkosios akademijos nariu. Po to Karjera grįžo į Veneciją. 1730 m. praleido keletą mėnesių Vienoje, kur ją patronavo imperatorius Karolis VI-asis, imperatorienė ėmė tapybos pamokas. 
1738 m. mirė Rozalbos sesuo. Dailininkė buvo labai paveikta nelaimės. Apie 1746 m. jos regėjimas pradėjo blogėti ir greitu laiku, apie 1751 m., ji visiškai apako. Gyveno vieniša ir mirė 1757 m. balandžio 15 d. Palaidota San Vio (kitaip Santi Vito e Modesto) bažnyčioje Venecijoje. Rozalbos Karieros kūryba prisidėjo prie rokoko stiliaus išplatinimo po Europą. Jos pasteles sunku datuoti, daugeliu atvejų nežinomos asmenybės, kurios jose vaizduojamos. Prancūzų rokoko menininkas Antuanas Vato pozavo portretui 1721 m.
Dzelzavos dvaras

Istorija

Dvaras pradėjo formuotis XVIII a. viduryje. Baroko stiliaus dvaro rūmai pastatyti 1767 m., perstatyti XIX a. pab.–XX a. pr., kai, vadovaujant architektui V. Bokslafui, buvo atkurti po gaisro 1905 m. revoliucijos metu. Dzelzavos dvaras XIX ir XX a. sandūroje priklausė baronų Tranzė-Ruozenekų giminei. Nuo 1940 m. rūmuose veikia Dzelzavos pradinė mokykla.