google/wiki40b huggingface dataset:
Veislininkystė

Veislininkystė - zootechninių ir ūkinių organizacinių priemonių sistema žemės ūkio gyvulių ir paukščių veislėms gerinti. Taip pat - veislinių gyvulių veisimas pardavimui.
Svarbiausi elementai: geriausių pagal požymius ir kilmę gyvulių atranka (dirbtinė atranka), tinkamas gyvulių porų parinkimas, gauto prieauglio specialus auginimas.
Atrenkant gyvulius, vedama individuali jų produktyvumo apskaita - kontroliniai melžimai, svėrimas ir kt. (zootechninė apskaita). Reproduktoriai vertinami dar ir pagal palikuonių produktyvumo savybes. Kad jos išryškėtų, kontroliuojamas kiaulių penėjimas, galvijų prieauglis auginamas kontrolinėse karvidėse, buliukų centruose. Gyvulių kilmė tikrinama imunogenetiniais metodais. Kad būtų galima įvertinti visas veislines savybes, gyvuliai bonituojami. Geriausieji įrašomi į veislių kilmės knygą. Poros parenkamos pagal numatytus selekcinio darbo uždavinius, naudojamasi atitinkamais veisimo metodais. Išryškinus geriausias suaugusių karvių savybes, sudaromos grupės rinktinių karvių, kurios poruojamos su rinktiniais buliais. Gauti palikuonys paliekami veislei toliau gerinti.
Veislininkystės darbas dirbamas veislininkystės ūkiuose, fermose, žirgynuose, veislininkystės įmonėse. Labai svarbu veislinės medžiagos platinimas: dirbtinis sėklinimas, gerai organizuotas veislinių gyvulių pirkimas bei pardavimas, veislininkystės propagavimas - veislinių gyvulių parodos ir parodos pardavimai.
Lietuvoje veisiami Lietuvos juodmargiai ir žalieji galvijai, Lietuvos juodagalvės avys, Lietuvos baltosios kiaulės, Lietuvos sunkieji arkliai, žemaitukai, leghornų, kornišų, plimutrokų vištų veislės ir jų deriniai.

Lietuvoje

Lietuvoje gyvulių veislininkystė pradėta XX a. pradžioje. Po I pasaulinio karo gyvulių gerinimu rūpinosi žirgynai ir gyvulių auginimo draugijos.
Tarybiniais metais Lietuvoje dirbo 6 tarprajoninės valstybinės veislininkystės įmonės. Rinktinių bulių ir karvių palikuonys buvo auginami trijuose buliukų auginimo centruose. Kiekviename rajone buvo tarpūkinės galvijų sėklinimo įmonės. Pieno riebumas nustatomas pieno laboratorijose, galvijų kilmė tikrinama Respublikinėje kraujo grupių tyrimo laboratorijoje (Baisogaloje). Galvijai tobulinami 35 veislininkystės ūkiuose ir 156 fermose. Kiaulių veislininkystės darbas buvo dirbamas veislininkystės įmonių skyriuose. Paveldimos savybės tiriamos penkiose kiaulių penėjimo stotyse, kiaulių veislinės savybės tobulinamos 34 veislininkystės ūkiuose ir 94 fermose. Avys tobulinamos 1 ūkyje ir 13 fermų. Arklių veislės gerinamos 5 valstybiniuose žirgynuose. Gyvulių veislininkystės darbą organizavo Veislininkystės įmonių trestas, metodiškai vadovavo Gyvulininkystės institutas. Paukščių veislininkystę organizavo Paukštininkystės trestas, metodiškai jam vadovavo Pabaltijo zoninė paukštininkystės bandymų stotis.
Techninė infrastruktūra

Techninė infrastruktūra – elektros maitinimo tinklų ir įrengimų visuma, kuri aptarnauja ir teikia energetikos paslaugas nuo paprastų žmonių iki pramonės objektų: gyvenvietėms, miestams, kaimams ir t. t. Dažniausiai tai būna šilumos ir vandens aprūpinimas, nuotekų ir atliekų tvarkymas, transporto, telekomunikacijų prieinamumas ir t. t.
Tegu stadionas

Renginiai

Stadione kasmet, balandžio mėnesį, vyksta tradicinis Tegu maratonas. Taip pat yra vyke ir muzikos renginiai.
Stanislovas Pacas

Biografija

Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdava“ savininkas. Palenkės vaivados Mykolo Paco ir Aleksandros Alšėniškės sūnus. Broliai – Kijevo vyskupas ir Smolensko kaštelionas Mikalojus (m. 1585), Smolensko kaštelionas Dominykas (m. 1579) ir Vilniaus kaštelionas Povilas (m. 1595).
1552 metais Stanislovas Pacas gavo Lietuvos didžiojo pastalininkio pareigybę, o 1566 metais buvo paskirtas Vitebsko vaivada. Kovų su totoriais ir Livonijos karo dalyvis. 1568 metais Vitebsko vaivada Stanislovas Pacas vadovavo Vitebsko gynime nuo Rusijos armijos.
Patriotizmas

Patriotizmas (iš lot. patria = tėvynė) – reiškinys, kai gerbiama, ginama ir mylima bei kartais aukštinama sava šalis ar regionas, tauta, kalba, kultūra. Patriotizmu nelaikomas toks savo šalies aukštinimas, kai žeminamos kitos tautos ar jų tėvynės, tuomet tai laikytina šovinizmu. Patriotizmo apraiškos išryškėja kylant tautiniams, teritoriniams konfliktams, ginant savo kraštą ir valstybę. Tokiose situacijose puolančio priešo sutapatinimas su visa jo tauta virsta nacionalizmu.
Patriotizmas dažniausiai skatinamas valstybės, nes ši nori užtikrinti savo saugumą nuo išorės priešų ir išlaikyti savo gyventojus lojaliais valdžiai. Patriotizmas ugdomas per švietimo sistemą, žiniasklaidą ir religines institucijas, valstybinių ir tautinių švenčių metu, patriotines organizacijas – skautai, ateitininkai, šauliai, karių savanorių susivienijimai ir kt., kurios vadovaujasi šūkiu „Dievui ir Tėvynei“ ar pan. Patriotizmu persmelkti valstybiniai himnai. Būna, kad prisidengiant patriotizmu savaip interpretuojami ir perteikiami istoriniai faktai ir iškraipomas istorinis teisingumas. Kosmopolitai yra linkę patriotizmui suteikti nacionalizmo atspalvį, o nacionalistai – pradinės nacionalizmo pakopos vaidmenį.
Pagal 1986–1992 m. ir 1995–1997 m. atliktus sociologinius tyrimus aukščiausi patriotizmo rodikliai buvo JAV, PAR, Kanadoje, Venesueloje, Peru, Turkijoje, Slovėnijoje, Lenkijoje.
Xəzər Baki FK

Istorija

Įkurtas 2017 m. Iš karto debiutavo Pirmoje lygoje (antra pakopa).
Pirmenybėse užėmė pirmą vietą ir iškovojo teisę žaisti elito divizione, tačiau nesugebėjo licencijuotis Premjer lygai ir buvo paskelbata apie tai, kad komanda išformuojama.
Francesca Inaudi

Biografija

Inaudi yra baigusi Piccolo Teatro akademiją Milane 1999 m. ir keletą metų vaidino teatre. Kine debiutavusi po 3 metų, 2004 m. ji persikėlė į Romą, kur taip pat kuria vaidmenis teatre bei televizijoje.
Aktorė laisvai kalba angliškai, prancūziškai ir ispaniškai.
Varnemiundė

Istorija

Iš nedidelio žvejų kaimo Varnemiundė ėmė plėtosis XIX a. Vėliau tapo svarbiu žvejybiniu uostu ir laivų statykla.
PU-Saruma

PU-Saruma, PU-Šaruma (PU-LUGAL-ma, ᵐPU-Šàr-(rù)-ma), Hišmi-Šaruma (Hišmi-Šarruma) – spėjamas ikiimperinis hetitų karalius, kuris, manoma, valdė apie 1600 m. pr. m. e. Šį Emilio Forerio iškeltas spėjimas paprastai yra nepripažįstamas.

Šeima

Hišmi-Šarruma atitiktų Hatušilio I senelį ir Labarnos I uošvį, taip pat tikrąjį Papahdilmah tėvą. Jį minėjo, nenurodydamas vardo, Hatušilis.  
Hišmi-Šarruma taip pat buvo Lagarnos I žmonos Tavananos tėvas.
Apie PU-Sarumos gyvenimą praktiškai nieko nežinoma. PU-Šarumos sūnūs sukilo prieš tėvą, tad šis, būdamas Šanahwitta mieste įpėdiniu paskelbė savo žentą Labarną. Tačiau PU-Sarumos sūnus Papahdilmah turtėjo daug šalininkų karaliaus dvariškių tarpe.
Referendumai Lietuvoje

Lietuvoje 1991–2019 m. surengta 13 referendumų. Referendumai rengiami pagal LR Seimo arba Lietuvos piliečių iniciatyvas, jei surenkama virš 300 000 balsuoti galinčių parašų. 
Lietuvos Respublikoje gali būti rengiami privalomieji arba konsultaciniai (patariamieji) referendumai. Privalomieji inicijuojami tuomet, kai norima pakeisti Lietuvos Respublikos Konstitucijos 1 straipsnio nuostatą, kad Lietuvos valstybė yra nepriklausoma demokratinė respublika. Taip pat šie referendumai rengiami dėl Lietuvos Respublikos Konstitucijos I skirsnio „Lietuvos valstybė“ bei Lietuvos Respublikos Konstitucijos XIV skirsnio „Konstitucijos keitimas“ nuostatų pakeitimo. 
Privalomieji referendumai rengiami dėl 1992 m. birželio 8 d. Konstitucinio akto „Dėl Lietuvos Respublikos nesijungimo į posovietines Rytų sąjungas“ pakeitimo, taip pat  dėl Lietuvos Respublikos dalyvavimo tarptautinėse organizacijose, jeigu šis dalyvavimas yra susijęs su Lietuvos valstybės organų kompetencijos dalinių perdavimu tarptautinių organizacijų institucijoms ar jų jurisdikcijai.
Iš visų rengtų referendumų 7 neįvyko, nesusirinkus reikiamam skaičiui rinkėjų (daugiau nei pusei balsavimo teisę turinčių piliečių).
Proto kultas

Proto kultas (pranc. Culte de la Raison) – sekuliarizmu ir ateizmu paremta bažnyčia, egzistavusi Prancūzijoje revoliucijos metu. Jos pagrindiniai įkūrėjai buvo Jacques Hébert ir Pierre Gaspard Chaumette. Kaip atsaką į ją, deistas Maksimiljanas Robespjeras įkūrė Aukštesniosios būtybės kultą (Culte de l'Être suprême).
Proto kultas gyvavo maždaug 1792–1794 m. ir buvo sunaikintas Robespjero.
Į „Proto šventyklas“ buvo perdarytos kelios Paryžiaus bažnyčios, pavyzdžiui, Šv. Pauliaus Šv. Liudviko bažnyčia.
Proto kultas buvo švenčiamas karnavalais, būdavo naikinami religiniai daiktai, kartais net niokojamos bažnyčios. Proto kulto esminis „stabas“ buvo Proto deivė, kuria paskelbta jauna spaustuvininko Antoine-François Momoro žmona Thérèse Momoro.
Tiek Proto kultas, tiek Aukštesniosios būtybės kultas buvo Prancūzijos nukrikščioninimo dalis. Abu šie kultai galutinai išnyko Napoleono valdymo metu.
Ave vita (laikraštis)

Ave vita – Kauno medicinos akademijos ir Kauno klinikų savaitraštis, leidžiamas nuo 1957 m. kovo 23 d. Kaune, A. Mickevičiaus g. 9.

Istorija

Iki 1992 m. Nr. 12 – dvisavaitis laikraštis. Iki 1989 m. kovo 31 d. vadinosi „Tarybinis medikas“. Savaitraštį spausdino „Raidės“ spaustuvė. 1999 m. sujungus KMU leidyklą, „Ave vita“ ir „Pharmacon“ redakcijas leido KMU Spaudos ir leidybos centras. Tiražas 1957 m. – 1000 egz., 1991 m. – 1400 egz., 1997 m. – 450 egz.
Jonas Kvederavičius (1923)

Jonas Kvederavičius (1923 m. gegužės 14 d. Marijampolė – 2002 m. Berlynas) – lietuvių dailininkas keramikas.

Biografija

Prieš Antrąjį pasaulinį karą su tėvais išvyko į Vokietiją. 1941–1943 m. tarnavo vermachto tankų daliniuose, buvo patekęs į rusų nelaisvę. 1946–1951 m. studijavo keramikos dizainą Berlyno taikomosios dailės aukštojoje mokykloje. Nuo 1957 m. dalyvavo parodose Vokietijoje ir kitose šalyse. Individuali paroda surengta 1982 m. Vilniuje. Sukūrė architektūrinių akcentų administracinių pastatų interjerams ir eksterjerams Berlyne, kituose Vokietijos miestuose, Osvencime, keraminių plokščių, skulptūrinės keramikos, racionalių formų, sodrių spalvų dekoratyvinės ir buitinės paskirties indų, jų komplektų. Kūriniams būdingos apibendrintos gamtinės formos, augaliniai motyvai. Eksperimentavo su glazūromis (kristalinėmis, kraklė), molio masėmis, angobais. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
West Ham United FC

Istorija

1923 metais klubas pirmą kartą pateko į aukščiausią Futbolo lygos divizioną. 1989 metais klubo komanda iškrito į antrąjį divizioną, 1992 metais vėl grįžo į aukščiausiąjį divizioną, bet sezonas susiklostė nesėkmingai ir komanda vėl iškrito, todėl nežaidė pirmajame naujai sukurtos Premier lygos sezone. 1993 metais komanda iškovojo vietą Premier lygoje.
2003 metais klubas po 10 sezonų Premier lygoje iškrito į Futbolo lygos čempionatą, bet 2005 metais vėl grįžo į Premier lygą, 2005–2006 metų sezone užėmė 9 vietą ir pateko į FA taurės finalą, kur pralaimėjo Liverpulio klubui, bet užsitikrino vietą kito sezono UEFA taurėje.
Kiokiai

Istorija

Kaime lokalizuojama 1253 m. balandžio 5 d. Kuršo vyskupo Henriko rašte minima Caukų vietovė.
Vertimų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Istorija

Apie 1920 m. Žindaičių seniūnijos seniūnu buvo išrinktas žindaitiškis Tadas Kimutis, kuriam kilo idėja – pastatyti bažnyčią. Žemė buvo privati. Dovanoti žemės sklypą bažnyčiai statyti sutiko žmonės gretimame Vertimų kaime. Žindaičių seniūnijos, kuriai priklausė Mikutaičių, Žindaičių, Velėniškių ir Dargaitėlių kaimai, seniūnas Tadas Kimutis vyko į Kauną, į vyskupiją gauti leidimo, kad būtų galima sudaryti naują parapiją ir pradėti statyti naują bažnyčią.
Tai mini iš šio krašto kilęs rašytojas Antanas Giedraitis-Giedrius: „Tuoj po Pirmo pasaulinio karo Vertimuose, kurie turėjo antrą vardą – Jonikai, gyveno septyni broliai Matulevičiai (Mačiulevičiai). Iš jų du nutarė paaukoti du žemės sklypus bažnyčiai statyti: 13 ha dirbamos žemės ir 14 ha miško. 1924 metais pradėti parapijos kūrimo darbai. Organizatoriumi ir pirmuoju parapijos klebonu tapęs kun. Jonas Padleckis, talkininkaujant apylinkės ūkininkams (minimos Žičkaus, Kimučio ir Bylos pavardės), 1925-1926 metais buvo pastatyta medinė bažnytėlė, pavadinta šv. Jono Krikštytojo vardu. Susidariusi apie 2000 gyventojų turinti parapija“. 
Broliai Matulevičiai paaukojo 27 ha žemės bažnyčiai statyti ir parapijai kurti. Iš Jurbarko, Gaurės, Eržvilko ir Girdžių parapijų dalies kaimų įkurta Vertimų parapija. Klebono Jono Padleskio iniciatyva 1925–1926 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1944 m. spalio 8 d. sudegė parapijos pastatai, bažnyčia ir prieglauda išliko.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su bokšteliu ir siauresne už navą trisiene apside.
Bažnyčioje stovi nežinomo meistro vargonai.
Slavatičės-Domačevo pasienio punktas

Slavatičės-Domačevo pasienio punktas (lenk. Przejście graniczne Sławatycze-Domaczewo) - Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos kelių transporto pasienio punktas, šalia Slavatičės kaimo, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje iš Lenkijos pusės ir šalia Domačevo kaimo, Bresto rajone, Bresto srityje iš Baltarusijos pusės. Pasienio punktas atidarytas 1994 metais. Pasienio punktas dirba visą parą, ištisus metus.
Norvegijos Nobelio institutas

Norvegijos Nobelio institutas įkurtas 1904 m. Osle (Kristianijoje). Institutas yra miesto centre, netoli Karališkųjų rūmų.
Pagrindinė Nobelio instituto užduotis yra padėti Norvegijos Nobelio komitetui atrinkti Nobelio taikos premijos laureatus ir organizuoti kasmetinius premijos teikimo renginius Osle.
Institutas yra surinkęs 180 tūkstančių tomų biblioteką, susidedančią iš knygų taikos tyrimų ir tarptautinių santykių temomis. Nobelio institutas taip pat turi tyrimų padalinį, vykdantį mokslinį darbą taikos ir karo tema. Šis skyrius sudarytas iš mokslininkų, kurie moksliniam darbui kviečiami iš viso pasaulio.
Nobelio institutas organizuoja susitikimus, seminarus ir paskaitas, taip pat rengia vadinamąjį Nobelio simpoziumą. Į šiuos renginius informacijos ir nuomonių apsikeitimui kviečiami specialistai iš daugelio šalių.
Institutas turi 5 nuolatinius darbuotojus, kuriems vadovauja Oslo universiteto istorijos profesorius Geir Lundestad.
Spoletas

Istorija

Spoletas yra geografiškai patogioje vietoje: plataus slėnio, apsupto kalnų pradžioje. Tai buvo umbrams svarbus miestas, kurį jie V a. aplink gyvenvietę pastatė sienas, kurios dalys išliko iki šių laikų.
Spoletas yra rytinėje Via Flaminia kelio, kuris išsišakodavo ties Narniu ir susijungdavo ties Forum Flaminii, netoli Folinjo, atšakoje. Ponte Sanguinario, pastatytas I a. pr. m. e. išliko iki šių laikų. Forumas yra po dabartine turgaus aikšte.
Spoletas pirmąkar minimas kaip Spoletium, romėnų kolonija, įkurta 241 m. pr. m. e. Pagal Ciceroną, jis vis dar buvo lotynų kolonija 95 m. pr. m. e. Po Trasimenės ežero mūšio 217 m. pr. m. e. Hanibalas užpuolė miestą, bet buvo atmuštas. Per Antrąjį punų karą Spoletas buvo svarbus Romos sąjungininkas. Miestas smarkiai nukentėjo per Marijaus ir Sulos pilietinius karus. Šiam nugalėjus Krasą Spoletas buvo konfiskuotas 82 m. pr. m. e. Netrukus po to Spoletas tapo municipija.
Atrodo, kad imperijos laikais miestas vėl suklestėjo, bet minimas retai. Martialis užsimena apie Spoleto vyną. Emilianas, kuris jo karių buvo paskelbtas imperatoriumi Mezijoje, čia buvo nužudytas pakeliui į Romą 253 m. po trijų mėnesių valdymo. Konstantinas I (326 m.) ir Julianas Apostatas (362 m.) čia išleido įsakymus. Spoletas yra vyskupystės centras nuo IV a. Pirmieji Spoleto kankiniai yra legendiniai, bet popiežiaus Liberijaus laiške vyskupui Cecilijanui 354 m. ji pirmąkart paminėta. Spoletas buvo svarbi tvirtovė per vandalų ir gotų karus. Jo sienas nugriovė Totila.
Valdant lombardams Spoletas tapo Spoleto kunigaikštystės sostine nuo 570 m., o jos kunigaikščiai valdė didelę Centrinės Italijos dalį. 774 m. miestas Šventosios Romos imperijos dalimi. Kartu su kitais feodais Spoletą testamentu popiežiui Grigaliui VII paliko grafienė Matilda Toskanietė. Tačiau kurį laiką miestas kovojo už nepriklausomybę. 1155 m. miestą sugriovė Frydrichas I Barbarosa. 1213 m. miestą užėmė popiežius Grigalius IX. Kai popiežiai rezidavo Avinjone, dėl miesto kovojo gvelfai ir gibelinai, kol 1354 m. kardinolas Albornoz jį užėmė popiežiaus vardu.
Napoleonui užėmus Šiaurės Italiją, 1809 m. Spoletas tapo Trasimène departamento sostine, bet po 5 metų buvo grąžintas popiežiui. 1860 m. miestas buvo prijungtas prie Italijos karalystės.
FC Politehnica UTM

Istorija

Klubas iki 2000 m. žaidė Hinčeštyje.
Kandalakšos įlanka

Kandalakšos įlanka (rus. Кандалакшский залив, karel. Kandalakši, Kandalahti) – Baltosios jūros vakarinė įlanka, skirianti Kolos pusiasalį nuo Karelijos. Ilgis šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi 185 km, plotis iki 67 km. Įlankos gylis iki 4 m vakaruose, iki 350 m rytuose.
Įlankoje gausu smulkių šcherinių salelių. Vakarinis įlankos krantas status, skardingas. Šioje dalyje įsteigtas Kandalakšos draustinis. Svarbiausios įtekančios upės – Niva, Kovda, Umba. Žvejyba (silkės, menkės). Uostai – Kandalakša, Umba, Kovda.
Raimondas Katinas

Raimondas Katinas (1953 m. gegužės 2 d. Vilniuje), choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija

1968–1971 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (prof. K. Kavecko klasė), 1971–1979 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Jurgučio, vyr. dėst. P. Gylio ir doc. V. Četkausko klasės). 1981 kvalifikaciją kėlė Maskvos Didžiajame operos ir baleto teatre.
1973–1974 kartu su J. Kubiliumi vadovavo Vilniaus 7-osios vidurinės mokyklos vyresniųjų klasių mergaičių chorui. 1974–1976 Vilniaus karinės įgulos dainų ir šokių ansamblio meno vadovas ir dirigentas. 1977–1979 Vilniaus miesto moterų choro „Eglė“ chormeisteris (koncertavo Italijoje ir Vokietijoje), 1979–1983 Vilniaus kamerinio vyrų choro „Vilma“ chormeisteris – dirigentas (koncertavo Bulgarijoje ir Vengrijoje). 1979–1982 Lietuvos valstybinio operos ir baleto teatro chormeisteris, nuo 1982 Lietuvos radijo ir televizijos valstybinio choro vyr. chormeisteris, 1984–1991 dirigentas. Lietuvos radijui choras padarė per 100 įvairių kūrinių fondinių įrašų, koncertavo Rusijoje, Ukrainoje, Gruzijoje, Armėnijoje ir Azerbaidžane. 1982–1985 kartu su J. Jurgaičiu vadovavo Elektrėnų vyrų chorui „Energetikas", išmokė nemaža naujų kūrinių, koncertavo su juo Lietuvoje, Ukrainoje ir Moldavijoje, dalyvavo 1985 respublikinės dainų šventės konkurse.
Nuo 1983 R. Katinas Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos (menų gimnazijos) choro dirigavimo dėstytojas; išugdė būrį jaunųjų dirigentų.
Nuo 1996 Vilniaus miesto kultūros rūmų moterų choro „Eglė“ meno vadovas ir dirigentas. 1997 iš muzikalesnių chorisčių sudarė kamerinį „Eglės“ chorą ir aktyviai įsitraukė į kultūrinį gyvenimą – choras koncertavo Vilniuje ir kitur, Lietuvos radijui padarė fondinių įrašų, 1997 XI tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje pelnė pirmąją vietą ir specialų prizą už vertingiausią programą ir už geriausiai interpretuotą privalomąjį kūrinį. 1998 m. kovo 21 d. „Eglė“ koncertu pažymėjo savo 40-metį, dalyvavo 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje; chorų konkurse savo kategorijoje laimėjo trečiąją vietą. 1998 rudenį dirigentas pradėjo vadovauti ir Vilniaus miesto vyrų chorui „Vytis".
R. Katinas parašė muzikinių straipsnių ir koncertų recenzijų, dalyvavo chorų apžiūrų ir konkursų vertinimo komisijose, konsultavo įvairius meno mėgėjų kolektyvus.
Taip pat R. Katinas vadovauja jo, ir jo žmonos suburtam chorui "Viva Voce" kuris seniau buvo žinomas kaip Didysis choras. 2009 m. lapkričio mėnesį R. Katino choras tarptautiniame chorų konkurse Antalijoje užėmė pirmają vietą ir tapo laureatais.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Nemėžio sutartis

Istorija

Į 1654–1667 m. ATR-Maskvos karą pamažu įsitraukė kitos Europos valstybės. Pirmoji savo karius į Respublikos teritoriją 1655 m. liepą įvedė Švedija. Tačiau, nepaisant Kėdainiuose 1655 m. spalį su švedais sudarytos sąjungos, Lietuvoje ir Lenkijoje išsilaikė neilgai. 1655 m. pabaigoje Lenkijoje, o sekančių metų pradžioje ir LDK prasidėjo prieš švedus nukreiptas partizaninis judėjimas. Švedai iki vasaros buvo išvyti iš Respublikos teritorijos, o 1656 m. vasarą kilo Rusijos ir Švedijos karas. Viena Rusijos kariuomenės dalis puolė Dauguvos-Rygos kryptimi, o kita – Tartu kryptimi ir miestą užėmė. Visa tai pagreitino Respublikos derybas su Rusija, todėl 1656 m. lapkričio 3 d. Nemėžyje buvo pasirašytos Respublikos ir Rusijos paliaubos ir sutartis nukreipta prie Švediją, kėlusią abiem šalims didelę grėsmę.
Dviejų valstybių suartėjimo iniciatoriumi buvo Rusijos caras Aleksejus Michailovičius. Derybose tarpininkavo ir Habsburgų imperijos diplomatai. Į Respublikos delegacijos sudėtį įėjo LDK didysis maršalka Kristupas Zaviša, LDK referendorius Kiprijonas Povilas Bžostovskis ir kiti paskirti komisarai. Rusija siekė užsitikrinti jos užimtų žemių pripažinimą, todėl pradžioje bandė papirkti delegacijos narius, taip pat caras pageidavo save matyti Respublikos soste. Po dvi savaites trukusių derybų pavyko pasiekti kompromisą.
Pagal pasirašytą sutartį abi valstybės nutraukė tarpusavio kovas ir sudarė antišvedišką bloką: draudžiama sudarinėti separatistines sutartis ir įsipareigota bendrai kariauti su priešiška puse. Respublikos atstovai, tarp kurių būta nemažai promaskvietiškos partijos atstovų, sutiko artimiausiame seime iškelti caro Aleksejaus Michailovičiaus kandidatūrą, tačiau jo elekcija turėjo vykti tik po Lenkijos karaliaus Jono Kazimiero Vazos mirties.

Pasekmės

Nemėžio sutartis tapo svarbiu diplomatiniu abiejų šalių laimėjimu, ja pasinaudota tolesnėje karo eigoje. Tačiau sudaryta antišvediška koalicija nebuvo tvirta, abi pusės ir toliau, nepaisydamos įsipareigojimų, ieškojo naujų sąjungininkų ir geresnių sprendimų. ATR karalius Jonas Kazimieras Vaza neskubėjo šaukti seimo ir svarstyti Maskvos caro kandidatūros išrinkimo būsimu karaliumi. Tačiau, vykdant sutartį ir siekiant apsisaugoti nuo naujų rusų puolimų, 1658 m. vasarą paskubomis, kaip pareiškė LDK kancleris Kristupas Pacas, „dėl ramybės su Maskvos caru seimas liepos 10 d. sušauktas“. Jame priimta instrukcija nenumatė Maskvai jokių teritorinių nuolaidų, o sutikimas su caro kandidatūra buvo apsunkintas papildomomis sąlygomis. Taigi tuo Nemėžio sutartis nustojo galioti, prasidėjo naujos derybos su rusais.
Frans Eemil Sillanpää

Frans Eemil Sillanpaa (Fransas Emilis Silanpė, 1888 m. rugsėjo 16 d. – 1964 m. birželio 3 d.) – Suomių rašytojas. 1939 m. apdovanotas Nobelio literatūros premija.

Biografija

Gimė Hemenkiurės valsčiuje, vargingo valstiečio šeimoje. Studijavo medicinos ir gamtos mokslus Helsinkio uneversitete. Dirbo laikraščių redakcijoje.
Adelės Šiaučiūnaitės trikotažo gamybinis susivienijimas

Istorija

Įmonė įkurta 1928 m. pavadinimu „Silva“. Antrojo pasaulinio karo metu įmonė stipriai nukentėjo, bet po karo greitai buvo atstatyta. 1975 m. gamykla sujungta su „Trikotažo“ ir „Audimo“ gamyklomis ir susivienijimas pavadintas komunistės Adelės Šiaučiūnaitės vardu. Susivienijimas turėjo savo laikraštį „Atšvaitai“, gyvavo futbolo klubas FK Silva Kaunas. Po nepriklausomybės atkūrimo susivienijimas buvo panaikintas ir susikūrė atskiros įmonės: AB „Silva“, „Silvos trikotažas“, AB „Kelmės trikotažas“, AB „Pakaita“, AB „Trikotažas“ (vėliau – AB „Trys sezonai“), UAB „Tributum“, UAB „Omniteksas“ ir UAB „Kauno tekstilė“.
Trasa Boavista

Istorija

Viena iš nedaugelio – „gatvės“ tipo trasa (trasa miesto gatvėse).

Adresas

City centre of Oporto

Oporto

Portugal
Tautos ūkis

Tautos ūkis – ekonomikos žurnalas, leistas 1930–1940 m. Kaune.