ATR-Maskvos karas (1654–1667)

Priešistorė

1634 m. sudaryta Polianovkos taika galiojo iki 1653 m., kai Bogdanas Chmelnickis, matydamas, jog jo vadovaujamas sukilimas pralaimės, kreipėsi pagalbos į MDK. 1653 m. spalio 1 d. Maskvoje susirinkę bajorai patenkino Chmelnickio prašymą ir paskelbė ATR karą.

1654–1655 m. kampanija

Karinius veiksmus Maskva pradėjo 1654 m. gegužės 18 d., kai iš Maskvos išžygiavo pirmieji pulkai. Karo pradžia maskvėnams buvo itin sėkminga, lengvai užimti pirmieji miestai, nemažai jų be mūšio: birželio 4 d. Dorogobužas (be mūšio), birželio 11 d. Nevelis (dabar Talinas, be mūšio), birželio 29 d. Polockas, liepos 2 d. Roslavlis (be mūšio), liepos 5 d. pradėta Smolensko apsiaustis, liepos 20 d. Mstislavlis, liepos 24 d. Dysna ir Druja, rugpjūčio 2 d. Orša, rugpjūčio 9 d. Gluboką, rugpjūčio 20 d. Ozerišče.
Pirmasis rimtesnis Šklovo mūšis įvyko 1654 m. rugpjūčio 12 dieną, kai Jonušas Radvila su 8 000 karių pasitiko 80 000 maskvėnų kariuomenę ir buvo priverstas trauktis.
Už poros savaičių, rugpjūčio 24 d. kariuomenės vėl susirėmė Šepelevičių mūšyje, kai Jonušas Radvila su 6 000 karių pralaimėjo maskviečių 15 000 karių pulkui, kuriam vadovavo kunigaikštis Aleksejus Trubeckojus. Ankstesnis pralaimėjimas prie Šklovo ir šis prie Šepelevičių lėmė Smolensko įgulos pasidavimą caro armijai rugsėjo 23 d. be mūšio.
1655 m. vasario 2 d. Jonušas Radvila su apytiksliai 15 000 karių armija – apgulė Mogiliovą, ginamą 6 000 karių, tačiau nesėkmingai, gegužės 1 d. apgultį nutraukė.
1655 m. rugpjūčio 8 d. Maskvos caro daliniai įžengė į Vilnių ir pirmąsyk valstybės istorijoje priešas užėmė Lietuvos sostinę.

1658–1659 m. kampanija

Po 1657 m. mirusio Bogdano Chmelnickio 1658 m. pagal Gadiačių sutartį kazokai, vadovaujami etmono Ivano Vygovskio, tapo federacine ATR dalimi.
Prisijungus Ukrainos kazokams, o švedams pradėjus karą prieš Daniją ATR galėjo atnaujinti karinius veiksmus prieš Maskvą, todėl 1658 m. Seimui nusprendus buvo pradėti kariniai veiksmai, kurių pradžią žymi spalio 21 d. prie Vilniaus įvykęs Verkių mūšis, kuriame ATR pajėgos, vadovaujamos LDK lauko etmono Vincento Aleksandro Korvino Gosievskio, patyrė svarbų pralaimėjimą prieš Maskvos kariuomenę. Nors kariniai nuostoliai nebuvo milžiniški, tačiau didžiausia netektis buvo gausus karinių vadų (įskaitant patį lauko etmoną) skaičius, patekęs į Maskvos nelaisvę.

Didžioji 1660 m. kampanija

Tai buvo karo eigos lūžio etapas, nors prasidėjęs ne itin sėkmingai ATR. Sausio 3 d. Ivanas Chovanskis netikėtai užėmė Brestą, o kovo 23 d. pradėjo vienos paskutinės ATR kontroliuojamos Liachovičių tvirtovės apgultį, kuri be rezultatų baigėsi tik birželio 27 d., kai birželio 28 d. Maskvos pajėgos buvo sutriuškintos netoliesi vykusiame Polonkos mūšyje.
Gegužės 3 d. ATR sudarė Olivos taikos sutartį su Švedija, todėl į rytų frontą buvo permesti geriausi lenkų kariuomenės rezervai.
Rugsėjo 16-26 vyko kovos prie Liubaro,kurios vėliau, nuo rugsėjo 27 d. persikėlė prie Čiudnovo. Čia kovos tęsėsi iki lapkričio 4 d., kai maskvėnai, po kazokams prastai pasibaigusio spalio 7-8 d. vykusio Slobodiščės mūšio buvo priversti spalio 17 d. pasirašyti Slobodiščės traktatą, o kartu - pasitraukti iš Čiudnovo (tai su savo kazokas jų vadas Tetura padarė spalio 27 d.).
Šiaurėje ATR puolimas rugsėjo 24-spalio 10 d. vyko Basios upės apylinkėse, kur kovų serija baigėsi spalio 8 d. Basios mūšyje.
Kariniai pasiekimai leido ATR kariuomenei išvyti maskvėnus praktiškai iš visų pagrindinių ATR teritorijų.

Baigiamasis karo etapas

1661 m. rudenį maskvėnai pralaimėjo Kušlikų kalvų mūšyje, kas užkirto kelią pagalbai Vilniuje likusiai rusų įgulai ir lapkričio mėnesį sėkmingai baigta Vilniaus apgultis ir pagaliau atsiimta LDK sostinė.
1663 m. Jonas Kazimieras pradėjo didįjį žygį, kuris iš pradžių ėjosi sėkmingai, tačiau 1664 m. karaliaus vadovaujamos pajėgos patyrė triuškinantį pralaimėjimą Pirogovo mūšyje.
1665–1666 m. abi pusės atlikinėjo tik mažos apimties veiksmus, nes buvo netekę žmonių ir lėšų.