google/wiki40b huggingface dataset:
Lokautas (2012 filmas)

Istorija

Filmą prodiusavo Luc Besson kompanija „EuropaCorp“, „Canal+“ ir „Ciné+“. Filmavimo vieta − Belgradas, kurta Belgrado kino studijoje „PFI Studios“. Filmo premjera įvyko 2012 m. balandžio 13 d. JAV. Filmas nebuvo ypatingai komerciškai sėkmingas, jo biudžetas siekė 20 mln. JAV dolerių ir pasaulio kino teatruose jis surinko apie 28,7 mln. JAV dolerių. Filmas susilaukė vidutinio kritikų įvertinimo, pagal Metacritic tinklalapio suvestinę filmas įvertintas 48 balų iš 100 vidurkiu. Buvo pagirta Guy Pearce vaidyba, išsakytos mintys, kad filmas labiau tinka DVD ar TV peržiūrai nei didiesiems kino teatrų ekranams. Filme yra veiksmo filmų parodijos elementų, jumoristinių situacijų, pokalbių.

Siužetas

Specialios slaptosios JAV tarnybos agentas Snou (akt. Guy Pearce) įtariamas kito agento nužudymu slaptų dokumentų nutekinimo tyrime. Snou tikina, kad įvyko klaida ir jis nekaltas. Už žmogžudystę Snou nuteisiamas ilgam užmigdymui stazės būsenoje naujame kosminiame kalėjime MS1, kuris sukasi Žemės orbitoje. Tuo metu į MS1 atvyksta JAV prezidento duktė Emili (akt. Maggie Grace), kurios atstovaujamas fondas remia kalėjimo veiklą.
Emili apklausia vieną iš stazės miego būsenos pažadintą kalinį, kuris apklausos metu pagrobia iš apsauginio pistoletą ir išsivaduoja. Užvaldęs kalėjimo valdymo pultą kalinys priverčia įkaitą išbudinti ir išlaisvinti kitus kosminės stoties kalinius, kurių kalėjime yra apie 500. Kaliniai įkaitu paima ir Emili. JAV prezidentas informuojamas apie situaciją. Specialioji slaptoji tarnyba imasi planų išlaisvinti prezidento dukterį. Jie planuoja pasiųsti Snou su specialia užduotimi išlaisvinti Emili iš kalėjimo. Snou iš pradžių atsisako, bet sužinojęs, kad kalėjime MS1 yra įkalintas žmogus, kuris žino, kur yra slapti dokumentai ir taip galima įrodyti jo nekaltumą − sutinka. Tuo tarpu Emili su apsauginio pagalba pabėga nuo kalinių…
Reintrodukuota rūšis

Reintrodukuota rūšis – į tam tikrą teritoriją tam tikros rūšies augalų, grybų, gyvūnų porūšio arba rūšies atkėlimas ir gyvybingos bei stabilios jų populiacijos atkūrimas, kurie anksčiau ten savaime augo ar gyveno, bet dėl įvairių priežasčių, dažniausiai žmogaus ūkinės veiklos buvo išnykę.

Reintrodukuotos rūšys Lietuvoje

Kaip pavyzdys, Lietuvoje buvo reintrodukuoti upiniai bebrai, taurieji elniai, stumbrai, kurie buvo savaiminės rūšys, bet tam tikrais istorijos laikotarpiais jos buvo išnykusios.
Pagėgių savivaldybė

Savivalda

Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Pagėgių savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Pagėgių savivaldybės administracija.
Lauras Januševičius

Biografija

Profesionalo karjerą praleido Panevėžio „Ekrane“, kur laimėjo 2005 m. Lietuvos čempionatą. Vėliau perėjo į silpnesnes komandas, 2011 m. žaidžia Panevėžio „Akmenų“ mėgėjų komandoje.
Šiaurės Osetijos vėliava

Šiaurės Osetijos vėliava – Rusijos Federacijos respublikos Šiaurės Osetijos (Alanijos) oficialus simbolis. Tai trispalvė, kurios proporcija 1:2. Ją sudaro trys lygios horizontalios juostos – balta (tyrimo simbolis), raudona (kraujas, pasiryžimas) ir geltona (skalsa, gerovė). Ši vėliava patvirtinta 1991 m., vėliau atšaukta, bet 1994 m. grąžinta.
1991–1994 m. galiojusi vėliava nuo dabartinės skyrėsi tik tuo, kad vietoje raudonos naudota purpurinė spalva.
Tarybiniais laikais Šiaurės Osetijos ATSR vėliava buvo raudona, su kūju ir pjautuvu, žydra statmena juosta kairėje bei respublikos pavadinimu rusų bei osetinų kalbomis.
Pietų Osetijos vėliava lygiai tokia pati, kaip ir Šiaurės Osetijos.
Kameoka

Simboliai

Oficiali miesto gėlė – rododendras, medis – sakura.
Malaizijos valstijos

Malaizijos valstijos – administraciniai Malaizijos vienetai, sudarantys Malaizijos federaciją.
Šiuo metu Malaizijoje yra 13 valstijų ir trys federalinės teritorijos (Wilayah Persekutuan). Jie išsidėstę Vakarų (Malakos pusiasalis) ir Rytų (Borneo šiaurė) Malaizijoje.
Michael Bublé

Biografija

Muzika sudomino italas senelis santechnikas, svingo eros muzikos gerbėjas, Michaelui leidęs Vic Damone atliekamas Gus Khan ir Isham Jones dainas „It Had to Be You”, kuriom susižavėjo. 16 metų pradėjo dainuoti naktiniuose klubuose (rengti pasirodymus jam padėjo senelis). Už savo santechnikos paslaugas klubui senelis prašydavo leisti anūkui padainuoti scenoje; mokėjo už jo muzikos pamokas ir padėjo finansuoti jo pirmųjų albumų išleidimą. Michaelą, grojantį viename vakarėlyje jį pastebėjo buvusio Kanados premjero Briano Mulroney patarėjas Michaelas McSweeney, paprašė jo albumo kopijos, kaip dainininką pakvietė į premjero dukters Caroline vestuves, kur jis susipažino su (vėliau jį išgarsinusiu) prodiuseriu David Foster. Išpopuliarėti padėjo tokios dainos kaip „Fly Me to the Moon” ir „All of Me” bei labai romantiškos klasikinės baladės, tarp jų ir „Call Me Irresponsible“ bei „The Way You Look Tonight“.
Parduota daugiau nei 12 milijonų albumų JAV. Albumas „Crazy Love” tapo perkamiausiu šalyje albumu (per metus buvo parduota 1,9 milijono kopijų), pelnė dvi „Grammy” nominacijas.

Asmeninis gyvenimas

Buvo susižadėjęs su ilgamete drauge aktore, šokėja ir dainininke Debbie Timuss (abu pasirodė miuzikluose „Red Rock Dinner” 1996 m. ir „Forever Swing” 1998 m.), jai dedikavo albumus „Michael Buble” ir „It’s Time”.
2005 m. Australijos televizijos Logie apdovanojimų metu Michael susipažino su britų aktore Emily Blunt.
2008 m. lapkritį po vieno iš savo koncertų Buenos Airėse, Michael sutiko Argentinos aktorę, modelį ir dainininkę Luisana Lopilato. 2009 m. lapkritį susižadėjo, o 2011 m. balandžio 30 d. susituokė, jai parašė dainą „Haven’t Met You Yet”. 2013 m. rugpjūtį pora susilaukė sūnaus, kurį pavadino Noah.
Kartlija

Suvienytos Gruzijos dalis

Po XI a. II pusės seldžiukų viešpatavimo atgijusi Gruzijos valstybė 1122 m. iš musulmonų atkariavo Tbilisį, kuris tapo suvienytos Gruzijos sostine. Nuo tada Kartlija Gruzijos istorijoje vaidino centrinį vaidmenį. Tačiau tada į regioną iš šiaurės ėmė keltis osetinai, kuriuos kvietė Gruzijos karaliai, kad didintų armiją. Taip Kartlijos šiaurinėse dalyse formavosi Pietų Osetijos regionas.

Nepriklausomybės netekimas

1762 m. dėl dinastinių ryšių Kartlija buvo suvienyta su kaimynine Kachetijos karalyste. 1801 m. ši jungtinė karalystė prijungta prie Rusijos imperijos, kur vėliau sujungta su kitomis Gruzijos sritimis. Rusijoje šis regionas sudarė dalį Tiflisio gubernijos.
Gruzijos TSR laikais Kartlijos šiaurėje buvo išskirta Pietų Osetijos Autonominė sritis, kuri po Gruzijos neriklausomybės paskelbė savo nepriklausomybę.
Kelmės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Istorija

Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas Kelmėje 1416 m. įsteigė parapiją ir pastatė bažnyčią. Antroji bažnyčia pastatyta 1484 m. Albertas Gruzdavičius 1512 m. aprūpino altariją. 1581 m. Kelmės klebonu paskirtas B. Kotarskis vėliau perėjo į reformaciją. 1596 m. bažnyčioje pamaldas pradėjo laikyti evangelikai reformatai. 1606 m. pradėta bažnyčios grąžinimo byla. Katalikams 1608 m. bažnyčia grąžinta, 1613 m. sudegė. 1672 m. atstatyta, 1745 m. perstatyta. Bažnyčiai, be jurisdikos Kelmėje, 1820 m. priklausė Dikšių, Kušleikių, Norkių, Sutkių, Tolišių kaimai.
1900 m. patvirtintas architekto J. P. Dzekonskio mūrinės bažnyčios projektas. 1901 m. medinė bažnyčia nugriauta, pamaldos perkeltos į Verpenos koplyčią. 1901 m. pašventinti būsimos bažnyčios pamatai. Darbus prižiūrėjo architektas Nikolajus Andrejevas. Klebono Petro Janušausko rūpesčiu bažnyčia 1908 m. pastatyta (tais pačiais metais ji konsekruota). 1910–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

Architektūra

Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano, su trisiene apside ir aukštu fasado bokštu. Stogų kryžmoje yra bokštelis. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Šventoriaus tvora mūrinė, su arkiniais vartais.
Vietnamo provincijos

Vietnamas administraciškai padalintas į 58 provincijas (viet. tỉnh) bei 5 centrinio pavaldumo miestus (thành phố trực thuộc trung ương), kurių statusas toks pats, kaip provincijų.
Provincijos savo ruožtu skirstomos į rajonus (huyện), provincinius miestus (thành phố trực thuộc tỉnh), miestelius (thị xã). Šios teritorijos toliau skirstomos į gyvenvietes (thị trấn) bei komunas (xã).
Centrinio pavaldumo miestai skirstomi į kaimiškus rajonus (huyện) ir urbanizuotus rajonus (quận), šie savo ruožtu padalinti į kvartalus (phường).
Be to, Vietnamas dalinamas į neoficialius, gamtiniu ir kultūriniu požiūriu išskiriamus regionus, kurių iš viso yra 8.
Kordobos kalifatas

Istorija

Atsirado iš 756–929 m. gyvavusio Kordobos emyrato, kurį įkūrė Abd ar Rachmanas I valdovui iš Omejadų dinastijos Abd ar Rachmanui III pasiskelbus kalifu. Apėmė Pirėnų pusiasalio didžiąją dalį, pusiasalio šiaurėje buvo įsikūrusios krikščionių valstybės Astūrija ir Navara.

Visuomenė

Kordobos kalifato visuomenės daugumą sudarė musulmonai arabai, berberai ir krikščionys. Musulmonų diduma atsikėlė VIII a. kaip užkariautojai. Vietos gyventojai ispanoromėnai, vestgotai, daugiausia buvo krikščionys, dalis jų priėmė islamą. Vergai daugiausia buvo įvežami iš Afrikos ir Europos. Daugelis jų čia gaudavo laisvę. Arabų laikais pusiasalyje apsigyveno žydų, jie dažniausiai vertėsi amatais ir prekyba. Žydai ir krikščionys turėjo religinę autonomiją, bet patyrė didelę arabų kultūros įtaką.
Kalifate plėtojosi miestai, amatai, prekyba. Plito naujos žemės ūkio kultūros (ryžiai), technika (drėkinamoji žemdirbystė). Plėtojosi astronomija, istoriografija, literatūra, matematika, medicina. Kordobos kalifatas buvo viena labiausiai išsivysčiusių to meto Europos valstybių. Tačiau religinė ir etninė nesantaika, diduomenės maištai, nuolatiniai karai su krikščionimis silpnino valstybę.

Santvarka

Kordobos kalifatas buvo centralizuota Rytų tipo despotija. Administracijai dažniausiai vadovavo chadžibai (kamerherai), pagal reikšmingumą pirmieji po kalifų. Kordobos kalifatas dažnai kariavo su krikščioniškomis pusiasalio valstybėmis (Rekonkista). Žymiausi valdovai: Abd ar Rachmanas III (912–961 m.), Hakamas II (961–976 m.).
1009 m. prieš kalifą Hišamą II sukilus jo sūnui, valstybėje prasidėjo kovų dėl valdžios ir suiručių laikotarpis. Sostą užimdavo tai vienas, tai kitas valdančiosios dinastijos narys. XI a. pradžioje Kordobos kalifatas pamažu suskilo į keletą mažų valstybių.
Vytautas Petkevičius (1930)

Biografija

1937–1942 m. mokėsi Kauno 20-oje pradžios mokykloje. Nuo 1945 m. VLKJS narys. 1946 m., 1947 ir 1949 m. vasaros metu buvo siunčiamas į įvairius Kauno apskrities valsčius kovai su po Antrojo pasaulinio karo Lietuvoje veikusiais rezistencijos dalyviais. 1949 m. baigė Kauno IV berniukų gimnaziją.
1949 m. Kauno statybos tresto Nr. 2 komjaunimo organizatorius. 1950 m. Kauno miesto LLKJS komiteto skyriaus vedėjas. Įstojo į Kauno valstybinio universiteto Statybos fakultetą. 1950 m. išvyko į Vilnių tęsti studijų. 1951–1989 m. SSKP narys. 1951 m. pervestas LLKJS CK atsakinguoju organizatoriumi. 1951–1952 m. LLKJS Šiaulių srities komiteto sekretorius. 1952–1954 m. mokėsi Maskvos centrinėje komjaunimo mokykloje prie VLKJS CK. 1953–1960 m. studijavo Maskvos valstybinio M. Lomonosovo universiteto Istorijos fakultete. 
1954–1957 m. LLKJS CK skyriaus vedėjas, CK Biuro narys. 1957–1959 m. LKP Radviliškio rajono komiteto sekretorius. 1960–1969 m. laikraščio „Tiesa“ korespondentas Šiauliuose. 1969–1971 m. LSSR rašytojų sąjungos prozos konsultantas. 1971–1972 m. Lietuvos kino studijos scenarinės kolegijos viršininkas. Nuo 1972 m. rašytojas profesionalas.
1988 m. reiškėsi „Žaliųjų“ judėjime, ginant Lietuvos pajūrį nuo jūroje statomų naftos pavojingų gamtai gręžinių prie Kuršių Nerijos – RTFSR teritorijoje. 1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio iniciatyvinės grupės, Sąjūdžio Seimo ir Tarybos narys. 1989 m. Lietuvos Demokratinės darbo partijos narys. 1992–1996 m. Seimo narys, 1993–1996 m. Nacionalinio saugumo komiteto pirmininkas.  1998 m. Lietuvos liaudies sąjungos „Už teisingą Lietuvą“ narys. 2008 m. „Fronto“ partijos narys, nesėkmingai kandidatavo į LR Seimą.  Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Kūryba

Nuo 1955 m. pradėjo spausdinti savo kūrinius. 1960 m. priimtas į LSSR rašytojų sąjungą. Parašė scenarijų LTV meniniam filmui „Šešiolikmečiai“ (past. 1985–1986 m., rež. Raimundas Banionis), jo apsakymo „Tankų mūšis“ (1979 m.) motyvais Rygos kino studija pastatė to paties pavadinimo filmą (1982 m.). Buvo kelių tarptautinių rašytojų organizacijų narys. Daug rašė vaikams. V. Petkevičiaus knygų išversta į latvių, estų, armėnų, čekų, vengrų, vokiečių, ispanų, rusų ir kitas kalbas.
Dėl vieno paskutinių prieštaringai vertintų romanų „Durnių laivas“ 2003 m. rašytoją padavė į teismą europarlamentaras Vytautas Landsbergis bei jo brolis Gabrielius Landsbergis dėl jų tėvo Vytauto Landsbergio-Žemkalnio garbės ir orumo pažeminimo kūrinyje.  V. Petkevičius galutinio teismo nuosprendžio nesulaukė.
Vestuvių metinės

Vestuvių metinės – kasmet švenčiama šventė, kuria paminimos vestuvės. Kiekvienos metinės turi savo simbolinį pavadinimą, kuris įvairuoja priklausomai nuo šalies.
Komunizmas (formacija)

Komunizmas – kokybiškai nauja visuomenės formacija, kurios pagrindą sudaro visaliaudinė gamybos priemonių nuosavybė, dėl revoliucinio gamybinių jėgų vystymosi ir jų išlaisvinimo, perorganizuojanti visuomenę pagal objektyvaus pasaulio dinamiką. Šią formaciją sudaro dvi fazės: žemesnioji – socializmas, ir aukštesnioji – komunizmas (dar vadinamas „grynuoju komunizmu“). Terminas „komunizmas“ vartojamas apibrėžiant ir ideologinę pasaulėžiūrą bei jos taikymą praktikoje (žr. komunizmas (ideologija)).
Erezija

Erezija (sen. gr. hairesis 'atskala') – religijos srovė, prieštaraujanti oficialiajai bažnyčiai. Taip pat erezija kartais vadinama nuomonė filosofijos, politikos ar mokslo klausimais, radikaliai prieštaraujanti visuotinai priimtam požiūriui.

Istorija

Ankstyvaisiais viduramžiais krikščionybėje reiškėsi įvairios kryptys, skirtingai buvo suprantamos atskiros tikėjimo idėjos. Atsirado žmonių, kurie priešindavosi tikinčiųjų bendruomenės vadovybei, kritikuodavo popiežių, vyskupus, kunigus ir kitaip aiškino tikėjimo požiūrius.
Erezijos pradininku laikomas turtingas audinių pirklys Pjeras Valdas, gyvenęs XII a. Lione. Jis ir jo bendraminčiai valdensai teigė gyveną pagal Kristaus pavyzdį. Bažnyčios valdovus jie kaltino Kristaus dvasios išsižadėjimu, todėl buvo paskelbti eretikais ir pradėti persekioti.
Eretikai aktyviai veikti pradėjo XII - XIII a. Jų judėjimų centrai buvo Prancūzijoje ir Italijoje. Daugelis eretikų - Albigiečių veikė Albi mieste, Rytų Prancūzijoje. Taip pat jų daug gyveno Tulūzos grafo Raimundo VI valdose. Nužudžius popiežiaus pasiuntinį, popiežius Inocentas III albigiečius atskyrė nuo Bažnyčios. Prieš juos buvo paskelbtas kryžiaus žygis, kuris truko 20 metų (1209 - 1229 m.). Eretikai buvo žudomi, miestai griaunami. Kryžiaus žygio dalyviai nusiaubė didžiąją dalį Pietų Prancūzijos. Tuo pasinaudojo Prancūzijos karalius, prijungdamas Tulūzos grafystę prie savo domeno. 
Eretikai buvo tikintys, tačiau kritiškas jų požiūris, reikalavimas atsisakyti turto, raginimas keisti tikėjimo tradicijas gimdė katalikų vadovybės priekaištus. Jie buvo aktyviai persekiojami. Viena iš plačiai taikomų erezijos bausmių buvo pašalinimas iš tikinčiųjų bendruomenės. Kartais buvo atskiriamos didelės sritys, kuriose buvo daug eretikų. Prieš tokius regionus buvo skelbiami niokojantys žygiai.
XIII a. buvo įsteigtas specialus teismas eretikams - inkvizicija. Įtariamuosius erezija suimdavo ir tardant neretai kankindavo. Žiauriausia inkvizitorių bausmė buvo sudeginimas ant laužo. Inkvizicijos aukomis tapdavo ne tik eretikai, bet ir mokslininkai.
XV a. teologas ir Prahos universiteto rektorius Janas Husas smerkė Bažnyčios ydas: turto siekimą, bažnytinių pareigų pirkimą, indulgencijų pardavinėjimą. Jis su savo pasekėjais husitais reikalavo tikinčiųjų bendruomenės atsisakyti turto ir pamaldas vykdyti gimtąja tikinčiųjų kalba. 1415 m. Husas buvo suimtas ir apkaltintas erezija. Konstanco mieste jis Konstanco susirinkimo nutarimu buvo sudegintas ant laužo, o 1434 m. mūšyje prie Lipanų miestelio, rytuose nuo Prahos, imperatoriaus kariuomenė sunaikino pagrindines husitų pajėgas.
Geberto Riufo fondas

Gebert Rüf Stiftung (vok. Gebert Rüf Stiftung) - mokslo, akademinio švietimo paramos fondas Šveicarijoje. Įkurtas kaip mokslo paramos fondas 1997 m. Įstatinis kapitalas - 220 mln. Šveicarijos frankų. Tikslas - „Šveicarija kaip ūkio ir gyvenamoji erdvė" (kaip suformuluota fondo įstatuose). Fundatorius - verslininkas Heinrich Gebert (1917-2007). Fondas pavadintas 1995 metais mirusios verslininko žmonos Paula Rüf atminimui. Metinis biudžetas - apie 10 mln. Šveicarijos frankų. Remia projektus Šveicarijos aukštosiose mokyklose. Pagal savo misiją, fondas remia naujoves skatinant naujus metodus bei pasirinktus jaunus žmones taip vad. "Ašarų slėnyje". Tarp fondo stipendininkų taip pat yra jaunų žmonių iš Baltijos šalių. Studijų Šveicarijos fondui Gebert Rüf Stiftung (fondo programa Swiss Baltic Net skirta Baltijos šalių mokslininkų rėmimui) Lietuvoje atstovauja Studijų užsienyje informacijos centras (Vilnius).

Vadovybė

Fondo tarybos pirmininkas (nuo 2005 m.) - Rudolf Marty, Ciūricho universiteto profesorius, Opexis GmbH atstovas. Fondo tarybos vicepirmininkas teisininkas Peter Forstmoser (nuo 1997 m.), Ciūricho universiteto profesorius, buvęs SwissRe administracijos vadovas. Pirmasis fondo tarybos pirmininkas (nuo 1998 iki 2004 m.) - Theodor Robert Fässler.
Livingstonas (Gvatemala)

Istorija

Miestas įkurtas XIX a. pr. ir pavadintas JAV politiko Edward Livingston, kurio kodeksais rėmėsi Jungtinės Centrinės Amerikos provincijos, garbei. Iki įkuriant Puerto Barijosą Livingstonas buvo pagrindinis Gvatemalos uostas Karibų pakrantėje.
Algimantas Gabrys

Algimantas Gabrys (1947 m. liepos 16 d.) – Lietuvos futbolininkas, treneris, Marijampolės futbolo veikėjas. Treniravo ir rungtyniavo Lietuvos futbolo A lygos Sūduvos komandoje daugiau kaip 40 metų.

Biografija

1990 metais teisėjavo kaip aikštės teisėjas (2 lygmuo (Aukščiausioji lyga); I ratas, 7 turas).
2005 metais jo treniruojamas klubas sezoną baigė keturiomis pergalėmis iš eilės ir po 30 metų pertraukos pelnė bronzos medalius. "Sūduvos" ekipą 2007 metais atvedė į A lygos vicečempiono titulą. 2008 metų balandžio pabaigoje po ne itin sėkmingo sezono starto A. Gabrys paliko "Sūduvos" vyriausiojo trenerio postą; jį perėmė Igoris Pankratjevas. "Sūduvos" Klubo prašymu dirbo su vaikų komandomis. „Sūduvos“ futbolo klubo akademijoje treniravo dvi berniukų grupes – keturiolikmečių ir šešiolikmečių. Su jomis dalyvavo Lietuvos aukščiausiosios lygos klubinių komandų pirmenybėse.
Lietuvos gatvės vaikų futbolo federacijos Marijampolės skyriaus pirmininkas.
2006 m. už nuopelnus miesto futbolui suteiktas „Nusipelniusio marijampoliečio“ vardas.
Senosios Silės pilis

Senosios Silės pilis (ukr. За́мок у Старо́му Селі́ (Старосі́льський за́мок)) – XV–XVII a. pilis, kurios liekanos stovi Starasilio kaime, Pustomytų rajone, Lvovo srityje, Ukrainoje. Įtraukta į saugomų Ukrainos architektūros paminklų sąrašą. 
Iš vidinės aikštės dydžio (2 ha) matyti, jog tai buvo viena didžiausių Lvovo srities pilių.

Istorija

1448 m. Starosilyje buvo pastatyta pirmoji medinė pilis. Ją antpuolio metu sunaikino totoriai. Per šią vietovę ėjo totorių kelias link Lenkijos.
1584–1589 m. Sandomiro vaivada ir Lucko seniūnas kunigaikštis Dominykas Ostrogiškis pastatė akmeninius gynybinius įtvirtinimus. 1642 m. Ostrogiškiai pastatė penkiakampę mūrinę pilį, kurią dar nebaigtą sugriovė kazokai. Pilies architektas Ambrozijus Prichilnis ją buvo pastatęs pagal vėlyvojo renesanso stilių. Kunigaikštis Vladislovas Dominykas Zaslavskis–Ostrogiškis 1654 m. pilį atstatė. Ji atlaikė kazokų ir turkų puolimus.  
Pilies sienos buvo 14–16 metrų aukščio, buvo įtvirtintos atikais (dekoratyvine sienele su karnyzu) ir išpuoštos arkatūromis (arkų imitacijos). Bokštų frontonai buvo papuošti barokiniais akmenimis. Iki šių dienų yra išlikę trys bokštai, iš buvusių šešių.
Pilies aikštė sudarė trikampio formą. Pati trumpiausia pilies siena buvo 160 m, o ilgiausia pietinė – 175 m ilgio. Sienose buvo įrengtos šaudyklos įvairiuose aukščiuose. Patį turtingiausią dekorą turėjo vidurinis rytinis bokštas. Virš jo atiko buvo įtvirtintas aukštas figūrinis parapetas.
Gardinės pilies sienas iš išorės supo gilus griovys. Pro vartus į pilį galima buvo įvažiuoti pakeliamuoju tiltu per griovį. Aukščiausiame pilies bokšte buvo iškaltas herbas su didžiosiosmis raidėmis: „WDXOYZWSLS“, kas reiškė ukr. Wladyslaw Dominik Xiąze Ostrogski y Zaslawski Wojewoda Sandomierski Lucki Starosta.
1809 m. pilis buvo perduota Čartoriškiams–Potockiams. Potockiai pilyje įrengė bravorą ir alaus daryklą.
Paskutiniu pilies savininku 1939 m. buvo grafas Alfredas Potockis. 
2010 m. pilis perduota koncesijai.

Reikšmė

Senosios Silės pilis įtraukta į Lietuvai reikšmingų nekilnojamojo kultūros paveldo objektų, esančių dabartinės Ukrainos Respublikos teritorijoje, inventorinį sąrašą.
Senosios Silės pilį kaip Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir vėliau Abiejų Tautų Respublikos paveldą tyrinėjo Lietuvos Nepriklausomybės Akto signatarė Birutė Valionytė.
Rytų Misjonesas

Rytų Misjonesas arba Rytinės Misijos (isp. Misiones Orientales) – istorinis regionas Pietų Amerikoje, Urugvajaus upės kairiajame krante. Dabar priklauso Brazilijai, Pietų Rio Grandės valstijai.
Kartu su dabartine Misjoneso provincija Argentinoje ir Misjoneso departementu Paragvajuje Rytų Misjonese 1609–1756 m. veikė praktiškai nepriklausomos jėzuitų redukcijos. Jose buvo atsisakyta vergijos, buvo pagal Bibliją kuriama lygybė.
Po 1750 m. Madrido sutarties Rytų Misjonesas atiteko Portugalijai, o septynios čia buvusios redukcijos turėjo persikelti į Ispanijos pusę. Gvaraniai, gyvenę misijose nesutiko persikelti ir stojo į gvaranių karą, kurį numalšino jungtinės ispanų–portugalų pajėgos.
Po 1777 m. Pirmosios San Ildefonso sutarties Rytų Misjonesas kuriam laikui grąžintas Ispanijai, bet po 1802 m. Badachoso sutarties vėl atiteko Portugalijai. Nuo 1822 m. tapo Brazilijos dalimi.
Wolfgang Ernst Pauli

Biografija

Volfgangas Paulis gimė Vienoje, Wolfgang Joseph Pauli ir Berta Camilla Schütz šeimoje. Antrąjį vardą gavo savo krikštatėvio, fiziko Ernsto Macho, garbei. Lankė Döblinger gimnaziją Vienoje ir su pagyrimu ją baigė 1918 m. Praėjus dviem mėnesiams po baigimo paskelbė pirmąjį mokslinį darbą (apie Einšteino bendrąją reliatyvumo teoriją). Įstojo Liudviko Maksimiljano universitetą Miunchene ir, vadovaujamas Arnoldo Somerfeldo, 1921 m. apgynė mokslų daktaro disertaciją kvantinės jonizuoto molekulinio vandenilio teorijos tema.
Nuo 1921 m. Göttingen universitete (Vengrija) dirbo Makso Borno asistentu, o kitus metus praleido Nilso Boro teorinės fizikos institute Kopenhagoje. 1923–1928 m., dėstydamas Hamburgo universitete intensyviai vystė kvantinės mechanikos teoriją: suformulavo draudimo principą ir nereliatyvistinio sukinio teoriją.
1928 m. buvo paskirtas Ciuricho Federalinio technologijų instituto teorinės fizikos profesoriumi. 1931 m. apdovanotas Lorenco medaliu.
1938 m. Vokietijai prisijungus Austriją, Paulis gavo Vokietijos pilietybę, todėl 1940 m. persikėlė į JAV. Čia tapo Prinstono universiteto teorinės fizikos profesoriumi. Po Antro pasaulinio karo tapo natūralizuotu JAV piliečiu (1946 m.) ir netrukus grįžo į Ciurichą, kur praleido likusį savo gyvenimą.
1945 m. už draudimo principą gavo Nobelio fizikos premiją, kuriai nominuotas buvo Alberto Einšteino. 1958 m. gavo Makso Planko medalį. Tais pačiais metais susirgo kasos vėžiu.
Paulis mirė Rotkreuz ligoninėje Ciuriche 1958 m. gruodžio 15 d.
Guntino senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos kaimo pietvakariniame pakraštyje, miške, 60 m į vakarus nuo Guntino upelio, lygioje vietoje. Ovalo plano, 33 m ilgio šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 22 m pločio, apjuostos žemių pylimo, kurio išorinėje pusėje yra baigiąs užslinkti griovys.
Kapinės neveikiančios, apaugusios medžiais ir krūmais. Laidojimo žymių nesimato. Centrinėje dalyje yra dvi koplytėlės: viena pastatyta ant žemės, kita, mažesnė – įkelta į šalia augančią pušį.
Teritorijos plotas – 0,10 ha.
0,7 km į šiaurės rytus yra Guntino (Kuinelių) II senosios kapinės.

Istorija

Veikė XVI–XIX a., laidoti Kuinelių (Guntino) kaimo gyventojai. Vadinamos Marų kapeliais, Pilale. Kapinėse nuo seno stovėjo keli aukšti kryžiai ir koplytėlė su šventųjų skulptūrėlėmis. XX a. II pusėje padaryta ir į pušį įkelta nauja koplytėlė.
Pasakojama, kad prie kapinių vaidenasi, klaidžioja ugnies liepsnelės.
1976 m. kapines žvalgė Ignas Jablonskis.
Saugotinas kultūros paveldo objektas.