google/wiki40b huggingface dataset:
Sūdėnų akmuo su dubeniu

Akmuo

Dubenėtas akmuo guli Kulšės upelio dešiniajame krante, šlaite, buvusiame vandens malūno sode. Dubenėtas akmuo pilkai rusvas, apskritas, 1,2-1,25 m skersmens ir 0,6-0,9 m aukščio virš žemės paviršiaus. Ties viršutinės plokštumos viduriu yra 30-38 cm skersmens ir 10-12 cm gylio plokščiadugnis dubuo. Nuo jo link akmens vakarinio krašto eina 15-20 cm pločio ir 1 cm gylio griovelis. Saugomos teritorijos plotas 1,56 m².
0,5 km į pietryčius yra Pelėkių akmuo su dubenėliais.

Istorija

Pasakojama, kad ant akmens pagonys aukoję aukas; kad nedarbingiems baudžiauninkams ant akmens nukirsdavo galvas; kad akmuo – tai buvusio malūno girnos. 
Nuo 1976 m. vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV1879).  1997 m. paskelbtas Lietuvos Respublikos kultūros vertybe (A440) , 1998 m. – kultūros paminklu (A440P).  2004 m. pripažintas valstybės saugomu paminklu.
Petras Kaltenis

Biografija

1961 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1961–1963 m. dirbo vyresniuoju redaktoriumi Lietuviškosios tarybinės enciklopedijos redakcijoje Vilniuje. 1962–1963 m. Respublikinės vaikų ligoninės gydytojas. 1963–1972 m. ir nuo 1974 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1990 m. profesorius. 1972–1974 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto medicinos informacijos skyriaus vedėjas. 1987 m. medicinos mokslų daktaras.  1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio seimo narys. 1991–2002 m. Vilniaus universiteto Pediatrijos centro vadovas.
Pagrindinė mokslinio, pedagoginio ir praktinio darbo sritis – vaikų inkstų ligos. Patobulino vaikų šlapimo organų ligų diagnostikos ir gydymo metodų. Tarptautinės vaikų nefrologų asociacijos, Europos vaikų nefrologų draugijos, Europos dializės ir transplantacijos asociacijos, Europos inkstų asociacijos narys. Žurnalo „Acta Medica Lituanica“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas.
SpaceX Dragon

Istorija

2006 m. buvo pasirašyta „SpaceX“ ir NASA bendradarbiavimo pagal COTS programą sutartis. 2010 m. rugpjūčio 12 d. Moro įlankoje JAV Ramiojo vandenyno pakrantėje buvo sėkmingai išbandyta „Dragon“ leidimosi parašiutinė sistema. Kapsulė buvo pakelta sraigtasparniu į 4,2 km aukštį ir numesta žemyn. Stabdžiai ir pagrindiniai parašiutai suveikė tinkamai, sklandžiai nuleidę aparatą ant vandenyno paviršiaus. 2010 m. gruodžio 8 d. sėkmingai atliktas orbitinis skrydis su grįžimu į Žemę.
2012 m. gegužės 25 d. su raketa „Falcon 9“ iškeltas „Dragon“ buvo prijungtas prie Tarptautinės kosminės stoties „Harmony“ modulio kaip demonstracinės misijos dalis. „Dragon“ tapo pirmuoju privačiu erdvėlaiviu, prijungtu prie TKS. Tų pačių metų spalio 8 d. „Dragon“ buvo pirmą kartą nusiųstas į orbitoje veikiančią stotį su komercine aprūpinimo misija SpaceX CRS-1 (Commercial Resupply Services, CRC).
2014 m. gegužės 30 d. Elon Musk pristatė pilotuojamą kosminio laivo versiją „Dragon 2“.
Pagal pirminį susitarimą su NASA, „SpaceX“ turėjo įvykdyti 12 krovinių tiekimo misijų į TKS, tačiau 2015 m. ir vėliau NASA pratęsė kontraktą papildomoms misijoms iki 2019 m.
2011 m. liepos mėn. tapo žinoma apie Eimso tyrimų centro kuriamą „Red Dragon“, skirtą misijai į Marsą, panaudojant raketą nešėją „Falcon Heavy“ ir erdvėlaivį „SpaceX Dragon“.
Vidinė varža

Vidinė varža – galvaninio elemento ar baterijos pasipriešinimas elektros srovei, kurią jie sukelia. Vidinė varža yra vidinių sujungimų varža ir tam tikrų cheminių reiškinių (pvz., poliarizacijos) rezultatas. Todėl elektros srovė grandinėje gali būti silpnesnė už tą, kurios tikimasi.

Baterijų vidinė varža

Tiesiogiai išmatuoti elektros šaltinio (baterijos) varžą neįmanoma. Tačiau išmatavus elektros grandine tekančios elektros srovės stiprį bei įtampą įmanoma šaltinio varžą suskaičiuoti:
arba
kur
 – vidinė baterijos varža;
 – baterijos įtampa neapkrovus;
 – baterijos įtampa apkrovus;
 – visos grandinės varža;
 – baterijos suminis srovės stipris.
Spazmas (filmas)

Turinys

Atvykę prie jūros Kristianas su sužadėtine aptinka paplūdimyje be sąmonės gulinčią moterį. Pastaroji prisistato esanti Barbara ir netrukus nuo jų pasprunka. Kitą dieną Kristianas ją susitinka Alekso, jos meilužio jachtoje. Pajutę abipusę aistrą, jiedu atsiduria motelyje, kur Kristianą užpuola nepažįstamas vyras. Grumtynių metu Kristianas jį nušauna ir jiedu su Barbara pasišalina. Netrukus jis pastebi palikęs motelyje grandinėlę ir grįžta jos paimti, tačiau neberanda kūno.
Jiedu su Barbara nusprendžia pasislėpti atokiuose jos draugės namuose, tačiau šie išnuomoti kitai porai – Malkolmui ir Klorindai, kurie Kristianui atrodo anksčiau matyti.
Po nakties Kristianas neberanda Barbaros, o jos ieškodamas susiduria su Tatumu – vyru, kurį manė nušovęs motelyje. Šis ketina inscenizuoti nelaimingą atsitikimą, tačiau Kristianui pavyksta jį pergudrauti ir, nužudžius, nustumti mašinoje nuo skardžio, palikus įrodymų, kad mašinoje yra jo kūnas.
Pastebėjęs, kad tolumoje mašinos kritimą nuo olos stebėjo paslaptinga juoda mašina atvažiavę žmonės, Kristianas, juos sekdamas, atsiduria netoli esančio gamykloje, kur sužino, kad jo žmogžudystę užsakė brolis Fricas, įtikinęs Barbarą, kad iš tiesų ketina padėti broliui. Nusikaltimo motyvas – Kristianą kamuojanti paveldėta šizofrenija, dėl kurios jis gali tapti pavojingas...
Turmanto herbas

Simbolika

Turmantas visada garsėjo čia praeinančiu Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkeliu, todėl herbe pavaizduoti plieno žirgai – geležinkelio simbolis.  Herbą sukūrė dailininkas Arvydas Každailis.
August Leskien

Biografija

1860–1864 m. Kylio ir Leipcigo universitetuose studijavo klasikinę filologiją, 1864 m. daktaras. 1866–1867 m. Jenos universitete studijavo slavistiką ir baltistiką, A. Šleicherio mokinys.
1867–1869 m. dėstė Getingeno universitete. 1869 m. Jenos universiteto profesorius. 1870 m. pradėjo vadovauti pirmajai Vokietijoje Slavistikos katedrai Leipcigo universitete, XIX a. pab. – XX a. pr. Leipcigo universitetas tapo vienu svarbiausių indoeuropiečių kalbotyros, t. p. baltistikos ir lituanistikos, tyrinėjimo centrų. Lietuvių kalbą jame dėstė beveik visą savo pedagoginės veiklos laikotarpį.

Mokslinė veikla

Tyrinėjo senąją bažnytinę slavų kalbą, kitas slavų kalbas, baltų ir slavų kalbų istorinės gramatikos, lyginamosios kalbotyros problemas. Bandė suderinti A. Šleicherio genealoginio kalbų medžio ir J. Šmidto bangų teorijas, nustatė garsų kitimo dėsningumą. Šie tyrimai buvo panaudoti rekonstruojant baltų prokalbę. 1881 m. straipsnyje „Kiekybės santykiai lietuvių kalbos žodžio gale“ suformulavo vadinamąjį Leskyno dėsnį. „Lietuvių kalbos žodžių šaknies kaita“ – pirmoji lituanistikos istorijoje monografija, skirta vienai svarbiai lietuvių kalbos istorijos gramatikos problemai. Svarbiausias lituanistikos veikalas – „Lietuvių kalbos žodžių daryba“. Iš jo „Lietuvių kalbos skaitinių“ lietuvių kalbos mokėsi daugelis užsienio indoeuropeistų. Paskelbė 1880 m. Vilkyškių apylinkėse paties užrašytas lietuvių liaudies dainas ir pasakas, nagrinėjo dainų eilėdarą.
Mokiniai: Aleksandras Briukneris, Erichas Bernekeris, Aleksandras Doričius, Ernstas Frenkelis, Janas Otrembskis, Janas Rozvadovskis, Ferdinandas de Sosiuras, Francas Špechtas, Eduardas Volteris ir kiti.
Aukupėnų koplyčia

Istorija

Aukupėnuose yra palaidotas Titas Pranas Silezijus Stomma. Jis buvo kilęs iš senos Lietuvos bajorų giminės, kuri prie pavardės naudojo priedėlį Miržynskis. Brolis buvo 1863 m. sukilėlis, katorgininkas. Gimė jis tam tikrais duomenimis 1838 m. (nors antkapyje 1837 m.), 1854 m. baigė Michailovo artilerijos mokyklą, o 1859 m. – Michailo artilerijos akademiją (kaip ir sūnėnas Vytautas Stomma, Rusijos ir Lietuvos kariuomenių generolas). Generolo laipsnis buvo suteiktas 1880 m. Nuo tada jis buvo Ochtenskio parako gamyklos Sankt Peterburge direktorius. Mirė 1903 m., palaidotas jo valdyto Zabielščyznos (tarp Slikių ir Šėtos) dvaro kapuose, šermenyse dalyvavo daug generaliteto elito atstovų. Koplyčioje buvo įrengta antkapinė plokštė su įrašu „D.O.M. TITUS STOMMA NATUS 23 DEC. ANNO 1837. MORTUS EST 23 JAN. ANNO 1903.“

Architektūra

Koplyčia stačiakampio plano, su dvišlaičiu stogu, padengtu lygios skardos lakštais. Langų, durų angos – stačiakampės. Langų angų sąramos – plytų mūro pleištinės. Statinys suręstas iš geltonų plytų. Priekinis fasadas atgręžtas į vakarų pusę. Jame betono kolonos su bazėmis ir kapiteliais. Fasadų apdaila ir puošyba – plytų mūro profiliuoti karnizai. Frontone išsiskiria bareljefas su Dievo apvaizdos akimi. Koplyčios vidaus perdengimas skliautinis. Įrengta įgilinta dekoruota niša. Grindų danga - keraminės plytelės.
Latvijos ekonomika

Žemės ūkis

Latvijos, kaip ir Lietuvos, žemės ūkis yra labai tradicinis ekonomikos sektorius. Jo dalis šalies BVP 2003 m. buvo 2,8, miškininkystės – 1,7 proc.
Kaimo vietovėse 2003 m. gyveno 32,1 proc. šalies gyventojų (746,4 tūkst.). Iš jų 109 tūkst. verčiasi žemės ūkiu ar medžiokle, 31 tūkst. – miškininkyste. Nuo visų šalyje dirbančių žmonių tai sudaro atitinkamai 10,9 ir 3,1 proc. 1996 m. kaimo vietovėse gyveno 31,4 proc. visų gyventojų, žemės ūkyje dirbo 14,6 proc., miškininkystėje – 2,1 proc. visų šalies dirbančiųjų.
Nedarbas minėtuoju laikotarpiu siekė 8,6 proc., tačiau atskirose šalies dalyse jis buvo labai nevienodas – nuo 5,2 proc. Rygos apskrityje iki 27,6 proc. Rezeknėje. Vidutiniškos dirbančiojo žemės ūkyje pajamos (apie 490 Lt – 140 EUR*, *1 EUR/0,60 latų) yra tik 66 proc. vidutinio miestiečio atlyginimo (740 Lt – 214 EUR).
Daugiau negu pusę visų namų ūkio disponuojamų pajamų sudaro darbo užmokestis (61 proc.), penktadalį – pensijos ir tik 9,4 proc. grynųjų pajamų yra iš žemės ūkio veiklos ar privataus verslo. Labiausiai kaimo vietovėse skursta namų ūkiai, kuriuos sudaro vienas asmuo ar du suaugę su dviem ar daugiau vaikų iki 14 metų amžiaus. Rizika patekti žemiau skurdo ribos (kai pajamos tėra 50 proc. vidutinių vartojimo išlaidų) 2002 m. grėsė 15 proc. šeimų, turinčių vieną vaiką, 16 proc. – 2 vaikus, 26 proc. – 3 ir daugiau. Kaimo moterys skursta labiau negu vyrai. Mažiausiai Latvijos kaime skursta gyventojai, perkopę 65 metus.
Adomas Tarlo

Biografija

Lenkijos magnatų Tarlų giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Karūnos didžiojo prievaizo Stanislovo Tarlo (?–1721) ir Ano Tarlo (?–1751) sūnus. Būdamas 18 metų Adomas Tarlo tapo šarvuotos įgulos rotmistru ir Karūnos Tribunolo deputatu. 1733 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) į seimą, po to buvo renkamas į konvokacinį ir elekcinį seimus. 1733 metais palaikė Stanislovo Leščinskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą.
1734 metais – Sandomiro vaivadijos maršalka Adomas Tarlo buvo išrinktas Dzikovo konfederacijos generaliniu maršalka, savo giminaičiui Liublino vaivadai Jonui Tarlai palaikant.
1736 metais Adomas Tarlo pretendavo į pacifikacinio seimo maršalkos postą, bet tą titulą gavo Podolės vaivada Vaclovas Petras Rževuckis. Tais pačiais metais gavo Liublino vaivados pareigybę. 1737 metais Radome buvo išrinktas Karūnos Tribunolo maršalka.
1738–1741 metais Adomas Tarlo gyveno Prancūzijoje, kur tarnavo. Ten jis įstojo į konfliktą su Karūnos dvaro pakamariu Kazimieru Poniatovskiu. Po grįžimo į tėvynę Adomui Tarlai paaštrėjo santykiai su galinga rūmų Čartoriskių-Poniatovskių partija. Karūnos didžiojo maršalkos Pranciškaus Belinskio baliaus metu tarp A. Tarlo ir K. Poniatovskio įvyko dvikova. Tarlo užmušė arklį po Poniatovskiu ir privertė jį kapituliuoti.
1744 m. kovo 16 d. Varšuvoje tarp priešininkų įvyko antras duelis. Ginkluotų Čartoriskių šalininkų minios akivaizdoje Liublino vaivada Adomas Tarlo žuvo, tačiau, tiksliai žinoma, kad užmušė jį ne Kazimieras Poniatovskis, o saksonų majoras Korfas (vok. Korff).
Buvo vedęs Dorotą Tarlaitę (?–1756), Liublino vaivados ir Karūnos pakanclerio Karlio Tarlo (1639–1702) ir Sofijos Pšoniak dukterį, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.
Balandžio 30

Vardadieniai

Marijonas – Pijus – Skaudvilas – Sofija – Vaišmantė – Venta – Virbutas
Šanchajaus bendradarbiavimo organizacija

Šanchajaus bendradarbiavimo organizacija, (ŠBO) (rus. Шанхайская организация сотрудничества, ШОС, kin. 上海合作组织 (上合组织) Shànghǎi Hézuò Zǔzhī (Shàng Hé Zǔzhī), angl. Shanchai Cooperation Organization, SCO) – tarptautinė regioninė organizacija.
Dalyvaujančios šalys – Kazachija, Kirgizija, Kinija, Rusija, Tadžikija, Uzbekija,Indija,Pakistanas.
Valstybių grupė rengia Eurazijos bloko valstybių aukščiausiojo lygio susitikimus. ŠBO įkūrimo deklaracija pasirašyta Šanchajuje 2001 m. birželio 15 d. Kaip visateisė tarptautinė organizacija ji funkcionuoja nuo 2004 m. sausio, kai įkurti nuolatiniai jos organai – Pekine sekretoriatas ir Taškente regioninė antiteroristinė struktūra. Netrukus stebėtoja į ją buvo priimta Mongolija (2004), vėliau – Iranas, Pakistanas ir Indija (2005). Svečių teisėmis dalyvauja Afganistanas, ASEAN, ir NVS.
Samuel Beckett

Vaikystė, jaunystė, išsilavinimas

Beketų šeima priklausė Airijos anglikonų bažnyčiai. Šeimos namus Koldrinage, Dublino priemiestyje Foksroke, sudarė didelis namas ir sodas su teniso kortu, pastatytas 1903 m. Samuelio tėvo Viljamo. Namai buvo apylinkėse, kuriose jis dažnai mėgo vaikščioti su savo tėvu. Tų apylinkių vaizdai atsispindi jo prozoje.
Samuelis Beketas gimė 1906 m. balandžio 13 d. Viljamo Franko Beketo (William Frank Beckett; topografo ir hugenoto palikuonis), ir Marijos Džouns Rojė (Maria Jones Roe, medicinos sesuo), kai abiem buvo 35 (susituokė 1901 metais). Beketas turėjo vieną vyresnį brolį Franką Edvardą Beketą (g. 1902).
Sulaukęs penkerių, būsimasis rašytojas pradėjo mokytis muzikos. 1919 m. S. Beketas pradėjo lankyti Portoros karališkąją mokyklą Eniskilene, Fermanos grafystėje (joje mokėsi ir Oskaras Vaildas (Oscar Wilde), kaip sportininkas sėkmingai ją baigė ir tapo kriketo mušėju kaire ranka. Vėliau kriketą jis žaidė už Dublino universitetą. Tarp Nobelio premijos laureatų buvo vienintelis pirmos klasės kriketo meistras.
1923–1927 m. S. Beketas studijavo prancūzų, italų, anglų kalbas Šv. Trejybės koledže Dubline (vienas iš jo kuratorių buvo žymus Berklio mokslininkas A. A. Luce), literatūrą, filosofiją, domėjosi teatru.
1926 m. vasarą pirmą kartą atvykęs į Prancūziją, dviračiu apkeliavo Luaros pilis. Gavęs menų bakalauro laipsnį, Dublino universitetui rekomendavus, dvejiems metams išvyko į Paryžių, kuriame suartėjo su airių rašytoju Džeimsu Džoisu (J. Joyce), jam artimais literatais, o 1928 m. tapo Džoiso sekretoriumi, buvo garsiojo „Uliso“, „Dubliniečių“ autoriaus pagalbininku ir juo liko iki garsaus rašytojo gyvenimo pabaigos 1941–aisiais.
24 metų Beketas laimėjo pirmąjį literatūrinį apdovanojimą – 10 svarų už poemą „Whoroscope“, kuri nagrinėjo garsaus filosofo Dekarto apmąstymus apie laiką ir gyvenimo laikinumą. Parašęs studiją apie Marselį Prustą, Beketas priėjo prie išvados, kad pripratimas ir rutina yra „laiko vėžys“. Ši įžvalga vėliau tapo jo absurdo pjesių pagrindine mintimi.
1930 m. gavęs humanitarinių mokslų magistro laipsnį, Beketas grįžo į Dubliną, tačiau aplinka rašytoją slėgė kaip ir jo tėvynainį Džoisą.
Rašytojas keliavo po Europą: Airiją, Prancūziją, Angliją, Vokietiją, rašė poemas, įvairias istorijas. Pragyvenimui pelnėsi kurį laiką dėstydamas anglų ir prancūzų kalbas, vėliau – dirbdamas įvairiausius atsitiktinius darbus.
1937 m. nuolatinai apsigyveno Paryžiuje ir pradėjo rašyti prancūzų kalba. Jo kūriniai panašiu metu pasirodydavo ir angliškai, ir prancūziškai.
Angelaičiai

Angelaičiai ('Angelo Sargo Vaikų Sąjunga) – katalikiška vaikų organizacija Lietuvoje. Veikė 1922–1940 m.

Istorija

1921 m. vaikams buvo įsteigta Angelo Sargo sąjunga. Ją globojo Lietuvių katalikų blaivybės draugija. Tikslas buvo 7-15 m. amžiaus vaikams įdiegti tvirtą tikėjimą, tėvynės meilę, dorus papročius, blaivybės jausmą. Sąjunga turėjo padalinius visose parapijose. Jai priklausė apie 60 000 narių. Sąjunga turėjo savo žurnalą „Žvaigždutė“. Per ją Katalikų bažnyčia rūpinosi mokyklinio amžiaus vaikų religiniu auklėjimu bei švietimu.
Eimutis Juzeliūnas

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą ir įgijo chemiko dėstytojo kvalifikaciją. 1986 – chemijos mokslų kandidatas (MA Chemijos ir Cheminės technologijos institutas); 1994 – habilituotas daktaras (Chemijos institutas, Biochemijos institutas, VU); 1998 – profesorius (KTU); 2008 – tarptautinio verslo vadybos magistras (Baltijos Vadybos institutas, BMI, konsorciumas: HEC School of Management (Prancūzija), Copenhagen Business School (Danija), Louvain School of Management (Belgija), Norwegian School of Economics and Business Administration (Norvegija) ir VDU (Lietuva).
E. Juzeliūnas ėjo atsakingas pareigas valstybiniuose Chemijos ir cheminės technologijos bei Chemijos institutuose: skyriaus vadovas (1993-1995), direktoriaus pav. (1998-2000),  direktorius (2001-2009), o taip pat vyriausiasis mokslo darbuotojas. 2009-2011, 2013-2014 metais dirbo mokslinį darbą Kembridžo universitete (JK) silicio elektrochemijos saulės energetikai srityje. Sukūrė juodojo silicio iš išlydytų druskų gamybos technologiją, kuri patentuota Europoje, JK, JAV, Kinijoje, Japonijoje. 2014-2018 m. - Klaipėdos universiteto rektorius. Nuo 2012 m. – Fizinių ir technologijos mokslų centro vyriausiasis mokslo darbuotojas. Skaitė paskaitas Vilniaus, Klaipėdos bei Vilniaus Pedagoginiame universitetuose.

Mokslinė veikla

Tyrimų sritys – elektrochemijos medžiagotyra, metalų korozija ir elektrocheminis nusodinimas, elektrodinė kinetika, ekologinė elektrochemija, superlaidininkinė magnetometrija ir kvarco kristalo nanogravimetrija. Su kitais sukūrė mikrogravimetrinių jutiklių lydinių korozijai tirti, būdų atmosferos taršai įvertinti. Kartu su Kembridžo mokslininkais sukūrė juodojo silicio iš išlydytų druskų gamybos technologiją, kuri patentuota Europoje, JK, JAV, Kinijoje, Japonijoje. 
Tyrimų rezultatus paskelbė 114 mokslinių straipsnių, padarė 40 žodinių pranešimų konferencijose (8 kviestieji), atliko EK finansuotus projektus (Joule 2, 6ᵗʰ Framework, 7ᵗʰ Framework, Leonardo da Vinci).
Tarptautinės tyrimų stipendijos: 1995-1997, 2000 Alexander von Humboldt fondas, Karl-Winnacker Institut der DECHEMA e.V., Vokietija. 1998 – Alexander von Humboldt fondas, FIT Messtechnik GmbH, Vokietija. 1998 – Amerikos Chemikų Draugija, Pensilvanijos valstybinis universitetas, JAV. 2001-2002 JAV Fulbright programa, Vanderbilt Universitetas, JAV. 2009-2011, 2013-2014 Europos Komisija, 7-toji bendroji programa, Marijos Kiuri Europos bei tarptautinė stipendijos, Kembridžo universitetas (JK).

Apdovanojimai

Lietuvos Mokslo premijos laureatas (2008).
Švedijos karališkasis Poliarinės žvaigždės Komandoro laipsnio ordinas (2015).
Theodor von Grotthuss fondo medalis (2005).
Dimšiškiai

Istorija

Dimšiškiai priklausė Deltuvos apylinkei. Kaimas panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku 1979 m. lapkričio 28 d. Nr. IX-4171. 
Senosiose Dimšiškių kapinėse 1990 m. pagal skulptoriaus Marijaus Petrausko maketą pastatytas Šv. Marijos koplytstulpis, skirtas Atgimimo ir atkuriamos Lietuvos metams pažymėti. Koplytstulpis 2000 m. atnaujintas.
Žvejys (laikraštis)

Žvejys – Klaipėdos okeaninės žvejybos laivyno bazės laikraštis, leistas 1971–1975 m. Klaipėdoje.

Istorija

Leistas vietoje laikraščio „Lietuvos žvejys“ lietuvių ir rusų kalba. Tiražas – po 1500 egz. lietuvių ir rusų k.
Apollo 440

Istorija

Grupę įkūrė broliai Trevoras ir Howardas Gray kartu su draugais Noko bei Jamesu Gardneriu. Pastarasis paliko grupę iškart po pirmojo albumo įrašų. 
1994 metais jie persikėlė į Londoną, kur įrašė ir  savo kompanijoje Sealth Sonic Recordings išleido debiutinį albumą Millennium Fever, kuriame buvo sujungtas roko, techno bei ambient muzikos stiliai. 
Iki pasirodant kūriniui “Liquid Cool“ grupė Britanijoje buvo žinoma kaip remiksų kūrėjai, o pasaulinio pripažinimo sulaukė sukūrus tokias kompozicijas kaip “Krupa“ ir “Ain‘t Talkin‘ ‚bout Dub“.
Grupė visada koncertuoja “gyvai“, su kviestiniais vokalistais, tik pirmajame albume vokalo partijas atliko grupės narys Noko.
Apollo 440 yra išleidę 4 studijinius albumus, paskutinis – Dude Descending a Staircase – pasirodė 2003 metais. Buvo planuota, kad naujausias darbas, pavadintas The Future's What It Used To Be, pasirodys 2008 metais, tačiau jis nėra išleistas iki šiol.
Kuoknesė

Istorija

I tūkstantmetyje Kuoknesės vietoje buvo įtvirtinta latgalių gyvenvietė, XI a. – 1208 m. stovėjo medinė pilis. XII a. – 1208 m. Kuoknesės kunigaikštystės centras. 1208 m. atiteko Rygos vyskupui. 1209 m. pastatyta mūrinė vyskupo pilis. 1210 m. lietuviai užpuola Kuoknesę. Miesto teisės nuo 1277 m. Nuo XIV a. priklausė Hanzai. 1397–1561 m. viena Rygos arkivyskupų rezidencijų. XVI a. antroje pusėje ir XVII a. – svarbi karinė tvirtovė.
1562–1569 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, 1569–1629 m. ir Abiejų Tautų Respublikos tvirtovė, nuo 1629 m. priklausė Švedijai. 1577 ir 1656–1661 m. Kuoknesę buvo užėmusi Rusijos, 1700 m. – Abiejų Tautų respublikos valdovo Augusto II Saksonijos kariuomenė, kuri 1701 m. pilį susprogdino. Po Šiaurės karo 1725 m. Kuoknesė atiteko Rusijai. XVIII a. pradžioje sunyko. Nuo 1918 m. priklauso Latvijos Respublikai. 1920–1949 m. ir 1998–2009 m. Kuoknesės valsčiaus, po 2009 m. Latvijos savivaldos reformos – Kuoknesės savivaldybės centras.

Turizmas

Kuoknesės parke yra aukščiausia Latvijoje medinė skulptūra. Lankomos Vidurinių amžių pilies, pastatytos XIII a. pradžioje, sugriautos 1701 m. liekanos.
Simone de Beauvoir

Biografija

Gimė 1908 m. sausio 9 d. Paryžiuje. 1926 m. pradėjo studijas Sorbonoje. 1929 m. apgynė filosofijos tezes G. Leibnico tema. Tais pačiais metais sutiko Ž. Sartrą, su kuriuo draugystė truko visą gyvenimą. Jų įtaka vienas kitam buvo unikali. Nuo 1931 m. iki 1943 m. dėstė filosofiją įvairiuose Prancūzijos licėjuose ir Sorbonoje (1941-1943). 1943 m. Simone išleido „Pakviestąją“, kurioje pateikė išgalvotą savo lesbietiškų santykių su viena savo mokinių kroniką.
Antrojo pasaulinio karo metais išleido keletą knygų. Po karo pabaigoje kartu su Ž. Sartru redagavo kairiųjų pažiūrų politinės pakraipos žurnalą „Les Tempes modernes“ (Dabartiniai laikai), įsteigtą Ž. Sartro su M. M. Ponti ir kitais. Jo redaktore ji išliko iki mirties. Daug keliavo po įvairias šalis. 1947 m. aplankiusi JAV išleido socialines problemas kritikuojančią knygą „Amerika diena po dienos“. 1974 m. tapo Moterų teisių lygos prezidente. 1983 m., praėjus 3 m. po Ž. Sartro mirties, paskelbė korespondenciją su juo. Mirė 1986 m. balandžio 14 d. Paryžiuje ir buvo palaidota šalia Ž. Sartro Montparnaso kapinėse. Po jos mirties dėmesys jai išaugo, nes ji buvo laikoma didžiausia 7-ojo dešimtmečio feminizmo apologete.
1965 m. penkias dienas, kartu su Ž. Sartru, viešėjo Lietuvoje (apie tai žr. Ž. Sartras ir Lietuva).

Kūryba

Garsiausia Simone knyga yra „Antroji lytis“ (1949), tvirtinanti „Moteris taip pat Žmogus“. Dabartinę moters padėtį reikia keisti, nes dabar ji „…yra Subjektas, <…> ji yra Kita“. „Antroji lytis“ perteikia feministinį egzistencializmą, kurį atmiežia froidistinėmis idėjomis. Kūrinyje „Senstant“ ji apmąsto nykumą ir vienatvę tų, kurie sulaukė 60 m. amžiaus.

Pažiūros

„Moterimi ne gimstama, o tampama“ yra „Antrosios lyties“ pagrindinė tema. Ne visi ją laiko iškilia filosofe, tačiau humanistams, socialistams ir marksistams jos indėlis yra svarus. Pirmiausia, ji išskyrė moterį kaip Kitą, savitą – tai yra išryškino moters vaidmenį visuomenėje. Antra, ji išdėstė filosofinius argumentus, kodėl lyčių diskriminacija yra nepriimtina. Tiesa, ji šį klausimą nagrinėjo savo meto visuomenės atžvilgiu, todėl kai kurių aspektų šiuolaikiniame pasaulyje jau nebėra.
Knygoje „Neapibrėžtumo etika“ ji iškelia pagrindinį egzistencinį šiuolaikinio žmogaus klausimą – kaip elgtis ir kokias vertybes rinktis absurdo akivaizdoje. Ji parodo ne kaip tverti chaosą, o kaip kurti jame.
Justinas Jasiukaitis

Biografija

2010 m. baigė Šiaulių universitetą, kūno kultūros mokytojas.
Nuo 2004 m. Šukionių mokyklos geografijos, kūno kultūros mokytojas, nuo 2006 m. Pakruojo suaugusiųjų ir jaunimo švietimo centro profesinio informavimo konsultantas, nuo 2007 m. Pakruojo rajono sporto centro metodininkas, nuo 2012 m. Pakruojo rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Pakruojo rajono skyriaus narys. 2005 m. Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos narys.
2007–2017 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys. 
Pakruojo rajono jaunimo organizacijų sąjungos „Apskritasis stalas“ prezidentas.