google/wiki40b huggingface dataset:
Jonosfera

Jonosfera – viršutinis jonizuotas žemės atmosferos sluoksnis, prasidedantis nuo stratosferos (~60 km) ir besitęsiantis iki 500 km aukščio.
Ji apima mezosferą, termosferą ir egzosferą.
Jonosferoje dujų atomus jonizuoja Saulės ultravioletiniai bei Rentgeno spinduliai ir dalelių srautas (Saulės vėjas). Kinetinė dujų temperatūra labai didelė – siekia 1700 K. Jonosferoje susidaro šiaurės ir pietų pašvaistės ir žybsi į atmosferą įlėkę meteorai. Jonosfera atspindi ilgesnes negu 15 m radijo bangas, todėl įgalina naudotis tolimu radijo ryšiu.
Ketvergiai

Istorija

LTSR metais – Lėbartų tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė.
Inšušinakas

Inšušinakas – dievybė elamitų mitologijoje, Sūzų miesto globėjas, požemio karalystės valdovas, taip pat priesaikų dievas. Sutuoktinė – priesaikų deivė Išnikarab, priimanti mirusiuosius požemio pasaulyje. Sūzuose Inšušinakas buvo laikomas teisingumo gynėju (drauge su dievu Nahundžiu). Dievybės vardas ᵈnin.šušin.ak šumerų kalba reiškia „Sūzų viešpats“. Čoga Zanbilyje (30 km į pietus nuo Sūzų) buvo Inšušinakui skirtas zikuratas.
Žinios apie Inšušinako kultą siekia III tūkst. pr. m. e. pabaigą. Minimas to laikotarpio karališkuosiuose įrašuose, tačiau tada dar nebuvo priskiriamas svarbiausioms dievybėms. Iš epiteto „silpnųjų tėvas“ sprendžiama, kad Inšušinako kultas buvo populiarus tarp žmonių. Ilgainiui tapo vienu svarbiausių elamitų dievų (II–I tūkst. pr. m. e.). Išlikęs XIII a. pr. m. e. datuojamas tekstas, kuriame Inšušinakas bei Humbanas vadinami dievų valdovais. Teigiama, kad II tūkst. pr. m. e. pabaigoje trys aukščiausios elamitų dievybės buvo Inšušinakas, Humbanas ir Kiririša. Inšušinako kultas didelę svarbą išlaikė iki Achemenidų imperijos laikų.
Elamo valdovai dažniausiai save įvardydavo Inšušinako „mylimais tarnais“. VIII a. pr. m. e. datuojamame įraše kalbama apie įstatymus, kuriuos įtvirtinę dievas Inšušinakas ir karalius Šutruk-Nahhunte II. Sūzuose aptiktos I tūkst. pr. m. e. datuojamos laidojimo lentelės, kuriose teigiama, kad Inšušinakas požemio karalystėje skelbiąs nuosprendį mirusiųjų sieloms. Įvairiuose elamitų teisiniuose dokumentuose į saulės dievą ir Inšušinaką neretai kreipiamasi kaip į „šviesos ir tamsos viešpačius“.
Kaisa Mäkäräinen

Kaisa Makarainen (suom. Kaisa Mäkäräinen, g. 1983 m. sausio 11 d. – suomių biatlonininkė, pasaulio čempionė ir triskart pasaulio taurės laimėtoja.

Karjera

Kaisa Makarainen iki 2003 m. treniravosi ir dalyvavo slidinėjimo varžybose. Nuo 2004 m. Suomijos biatlono komandos narė. 2005 m. debiutavo biatlono pasaulio čempionate. 2010 m. debiutavo Vankuverio žiemos olimpinėse žaidynėse. 2011 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo aukso medalį persekiojimo rungtyje. Kaisa Makarainen tris kartus laimėjusi didžiąją biatlono pasaulio taurę.
Akropolis IF

Istorija

Akropolis IF 1968 m. Per tą laiką klubas žaidė žemesniuose divizionuose, o pastaruoju metu žaidžia trečios pakopos pirmenybėse.
Levaniškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis yra atskiroje kalvoje, juosiamoje žemų pievų, iš šiaurės ir rytų piliakalnį juosia krūmais apaugę pelkės. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 60x30 m, kiek iškiliu viduriu. Šlaitai statūs, pastatinti viršuje, 4–7 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų, aikštelėje stovėjusio trianguliacijos bokšto ir šalia buvusios sodybos, dirvonuoja, šlaitai pradeda užaugti krūmais.
Į pietryčius nuo piliakalnio 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Aplinkiniai piliakalniai

Kiūčių piliakalnis 39 kmStirniškio piliakalnis 27 kmPapilių piliakalnis (Anykščiai) 18 km
Palatavio piliakalnis 18 kmBaimainių piliakalnis 49 kmŠeimyniškėlių piliakalnis 26 kmŠukionių piliakalnis 29 kmLaičių piliakalnis 26 kmMarijampolio piliakalnis 11 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Factum

„Factum“ – 1991 m. įkurta agentūra, kuri kaupia, tiria ir registruoja Lietuvos rekordus.
Agentūra „Factum“ įkurta prie Lietuvos kultūros fondo 1991 m. sausio 11 d. Vilniuje, nors agentūros veikla pradėta anksčiau.
Apostilė

Apostilė – konsulinė pažyma, kuria oficialiai patvirtinamas parašo tikrumas, dokumentą pasirašiusiojo asmens pareigos ir, kai reikia, dokumente esančio antspaudo arba ženklo tapatumas, atitinkanti pridedamą prie 1961 m. spalio 5 d. Hagos konvencijos dėl užsienio valstybėse išduotų dokumentų legalizavimo panaikinimo esantį pavyzdį.
Pažymoje esantys parašas, antspaudas ir ženklas netvirtinami. Apostilės tekstas gali būti išdėstytas oficialia ją išduodančios valstybinės institucijos kalba. Be to, antraštės gali būti pateiktos ir antra kalba. Pavadinimas APOSTILLE (Convention de La Haye du 5 octobre 1961) turi būti rašomas prancūzų kalba.
Apostilė yra patvirtinimo patvirtinimas. Apostile galima tvirtinti tiek originalą, tiek ir prieš tai notaro patvirtintą originalo kopiją. Dokumentai su apostile galioja visose valstybėse, prisijungusiose prie 1961 m. spalio 5 d. Hagos konvencijos dėl užsienio valstybėse išduotų dokumentų legalizavimo panaikinimo. Sutarties šalys, ratifikavusios konvenciją, privalo turėti registrą arba kartoteką, kurioje daromi įrašai apie išduotas pažymas, nurodant pažymos eilės numerį ir išdavimo datą; dokumentą pasirašiusio asmens pavardę ir pareigas, o nepasirašytuose dokumentuose - antspaudą arba ženklą uždėjusią valstybinę instituciją. Bet kurio suinteresuotojo asmens prašymu valstybinė institucija, kuri išdavė pažymą, privalo patvirtinti, ar pažymoje esantys įrašai atitinka registro arba kartotekos duomenis.
Apostilę išduoda šalies (federacinėje valstybėje - federacijos subjekto) institucija (žemės, kantono kanceliarija), valstybės pareigūnas (pvz., konsulinis pareigūnas), tarnautojas, taip pat privatus asmuo (pvz.,notaras). Už apostilės išdavimą imama rinkliava. Pažyma išduodama pasirašiusiojo arba kiekvieno asmens, kuriam priklauso dokumentas, prašymu. Lietuvoje - Užsienio reikalų ministerija (Konsulinis departamentas), LR URM pavaldžios diplomatinės atstovybės bei konsulinės įstaigos.
Gerovės parkas

Gerovės parkas (Naujosios Vilnios parkas) – miesto parkas, esantis Naujojoje Vilnioje (Vilniuje), centrinėje mikrorajono dalyje, tarp gyvenamųjų namų bei Pramonės rajono, palei kairįjį Vilnios krantą. Parkas yra tarp Vilnios upės bei Pramonės, Karklų, Pergalės ir Gerovės gatvių. Parke įrengti suoleliai, pasivaikščiojimo takai, per Vilnelę nutiesti du pėsčiųjų tiltai. Stovi sovietiniais laikais pastatyta pramonės darbininko skulptūra. Gerovės parke yra Naujosios Vilnios senasis stadionas, kurio ištakos siekia 1944 m. Planuojamas statyti Naujosios Vilnios futbolo kompleksas, tačiau projektavimo darbai sustabdyti, laukiant Vilniaus miesto savivaldybės finansavimo projektavimo darbams. Kasmet vykdoma aplinkos tvarkymo akcija „Darom“. Joje dalyvauja futbolo klubo FK Granitas nariai (sportininkai), Naujosios Vilnios gyventojai.
Naugarduko vaivada

Naugarduko vaivada (lenk. Wojewoda nowogródzcy) – aukščiausias Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Naugarduko vaivadijos ir vienas iš Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnų.

Įgaliojimai

Naugarduko vaivadą skirdavo karalius, jis pareigas paprastai eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, kuriems suteiktos Magdeburgo teisės, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.
Vaivada buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Naugarduko vaivada turėjo dvidešimt trečią pagal rangą pasauliečių poziciją.
Ilidža

Gyventojai

Vyrauja musulmonai.
Mongolidai

Mongolidai – žmonių didžioji rasė, gyvenanti Rytų Azijoje. Vienas senųjų jos pavadinimų – geltonoji rasė.
Dažnai mongolidais laiko ir Amerikos vietinius gyventojus. Žemiau pateiktame aprašyme aprašyti tik Azijos mongolidai. Amerikos vietiniai gyventojai (indėnai) aprašyti kaip amerikanidai.
Arealas – Šiaurės, Rytų ir iš dalies Centrinė Azija, Pietryčių Azija, įskaitant Indoneziją.
Epšteino alaus darykla

Epšteino alaus darykla – alaus gamykla, veikusi Vilniuje, Paplaujos priemiestyje 1872–1913 m.

Istorija

Alaus daryklą 1872 m. įkūrė Morduchas Ovsiejus Epšteinas. 1883 m. pastatytas salyklo fabrikas. 1897 m. M. O. Epšteinas įsigijo ir savo verslą sujungė su V. Šopeno alaus darykla. Salyklo fabrikas veikė iki 1913 m. 1915 m. fabrike gaminti džiūvėsiai. 1918 m. pastatus suniokojo gaisras. 2008 m. alaus daryklos kompleksas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (objekto kodas 32446).
Akiduobė

Akiduobė (lot. orbita, dgs. orbitae) – porinė ertmė kaukolėje, kurioje yra akis. Suaugusio žmogaus akiduobės tūris apie 30 ml, iš jų 6,5 ml užima akis. Likusį tūrį užima akį judinantys raumenys, jungiamieji audiniai, ašarų liauka, kraujagyslės, nervai ir kt. Akiduobėje akį ir ją judinančius raumenis dengia riebalų sluoksnis, kuris palengvina akies judesius. Išorinį akiduobės kraštą apriboja kaktikaulis (iš viršaus ir iš šonų), viršutinis žandikaulis (iš apačios ir vidiniame krašte), ašarikaulis (vidiniame krašte) ir skruostikaulis (iš apačios ir šoniniame krašte).

Sandara

Akiduobė – porinė piramidės pavidalo ertmė, kurios atgal nukrypusi viršūnė baigiasi kanalu, o pagrindas aptvertas akiduobės kraštu, išeina į veido priekį.
Akiduobės ertmę riboja 4 sienos – viršutinė, šoninė, apatinė ir vidinė.
Viršutinė siena (paries superior): kaktikaulio akiduobinė dalis (pars orbitalis) jos akiduobinis paviršius (facies orbitalis) ir pleištakaulio mažojo sparno (ala minor) akiduobinis paviršius. Viršutinės sienos šone, tuoj pat už skruostinės kaktikaulio ataugos, processus (zygomaticus ossis frontalis), yra sekli ašarų liaukos duobė (fossa glandulae lacrimalis), o vidinėje pusėje- skridininė duobė ir gydlys (fovea et spina trochlearis). Pastarasis retai esti ryškus.
Šoninę sieną nuo viršutinės skiria viršutinis akiduobinis plyšys (fissura orbitalis superior). Šoninę sieną (paries lateralis) suformuoja pleištakaulio didžiojo sparno akiduobinis paviršius (facies orbitalis alae majoris ossis sphenoidalis), ir skruostikaulio akiduobinis paviršius (facies orbitalis ossis zygomatici).
Apatinė akiduobės siena tolydžio pereina į vidinę (paries medialis), į kurios sudėtį įeina viršutinio žandikaulio kaktinė atauga (processus frontalis maxillae), ašarikaulis (os lacrimale), akytkaulio labirinto akiduobinė plokštelė. Priekyje yra ašarų maišo duobė (fossa sacculi lacrimalis) ribojama priekinių ir užpakalinių ašarinių skiauterių (crista lacrimalis anterior et posterior). Priekinė anga gali būti akytaulio akiduobinės plokštelės ir kaktikaulio akiduobinės dalies siūlėje, virš ar žemiau jos, o užpakalinės angos neretai iš viso nebūna.
Karnitinas

Formulė

Karnitino formulė: C₇H₁₅NO₃.

Lieknėjimas

Karnitinas tinka norintiems kontroliuoti kūno svorį. Vartojant karnitiną taip pat reikia mažinti suvartojamų kalorijų skaičių ir derinti tai su fizine veikla. Karnitinas tik paspartina maisto riebalų deginimą ir sumažina alkio pojūtį.

Sportas

Karnitinas pagerina kraujo apytaką ir raumenų aprūpinimą deguonimi. Po intensyvaus fizinio krūvio padeda greičiau atsigauti organizmui, skatina baltymų sintezę, raumenų masės formavimąsi.

Dozavimas

Karnitino rekomenduojama dozė yra 300-1000 mg per dieną. Nepatartina vartoti vakare, nes gali būti sunkiau užmigti, nes karnitinas pasižymi poveikiu, didinančiu žmogaus aktyvumą.
Stasys Žlioba

Biografija

Mokėsi Ukmergės rajono Dainių pradinėje, Aneliavos septynmetėje, Pagirių vidurinėje mokyklose, Žeimių ir Joniškėlio žemės ūkio technikumuose. 1974 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
Nuo 1964 m. dirbo žemės ūkio įmonėse, 1964–1967 m. tarnavo armijoje, 1998 m. įregistravo ūkininko ūkį. Kooperatyvų "Jonavos javai" laikinasis koordinatorius.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, Prienų skyriaus pirmininkas.
Nuo 2007 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys.
Grūdų augintojų asociacijos Prienų skyriaus narys, bendruomenės „Veiverių kraštas“ narys. Sutuoktinė Virginija, vaikai Saulius, Rasa, Aušra. Žuvo autoavarijoje.
Sektzia Nes Tziona FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1955 m., o dabartinis klubas įkurtas 2005 m. žaidė žemesniuose divizionuose.
2018/19 m. pirmenybėse užėmė 2 vietą ir iš „Liga Leumit“ buvo perkeltas į „Premjer“ lygą.
Citrinvaisis

Vaistinės savybės

Citrusiniai vaisiai yra naudingi žmogaus sveikatai, nes pataiso nuotaiką, jaunina veido ir kūno odą. Šie vaisiai apsaugo nuo avitaminozės, stiprina kraujagysles ir centrinę nervų sistemą, gerina darbingumą.
Citrinos griežinėlis arbatoje padės geriau numalšinti troškulį, padės atgauti prarastas jėgas, apsaugos nuo streso bei peršalimo ligų.
Į karšto vandens vonią įmesti 8-10 skiltelių citrinos ir reguliariai maudytis tokioje vonioje. Kūno odas taps tvirtesnė ir gražesnė.
Pašildytas alyvų aliejus ir citrinos sulčių mišinys sustiprina nagus.
Tačiau šių vaisių reiktų vengti sergantiems skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opalige, gastritu, kai padidėjęs skrandžio sulčių rūgštingumas ir kai kuriomis kitomis ligomis.
Romualdas Firkovičius

Biografija

1958 m. baigė Vilniaus universitetą. 1958–1972 m. dirbo LTSR centriniame valstybiniame istorijos archyve, 1962–1963 m. surado M. K. Čiurlionio 3 laiškus M. K. Oginskiui. 1972–1992 m. dirbo Paminklų konservavimo institute. Nuo 1992 m. Lietuvos istorijos instituto Archeografijos skyriaus specialistas archeografas.
Rašė karaimistikos ir archyvistikos klausimais. Spaudai parengė istorinių šaltinių rinkinių. Suredagavo tekstus lenkų kalba leidiniams „Lietuvos magdeburginių miestų privilegijos ir aktai“ (t. 1-7 1991–2010 m.) ir „Vyskupo Ignoto Jokūbo Masalskio Kauno dekanato vizitacija 1782 m.“ (su V. Jogėla, 2001 m.). Spaudai parengė, su A. Baliuliu, Lietuvos Metrikos 1 (1998 m.), 8 (1995 m.) ir 52 (2004 m.) knygas, Breslaujos dekanato vizitacija 1782–1783 m. (2008 m.)
Edmundas Kibirkštis

Edmundas Kibirkštis (g. 1947 m. sausio 2 d. Grūte, Varėnos valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1970 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1993 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
1971–1981 m. dirbo Kauno politechnikos instituto mokslinio tyrimo sektoriaus „Vibrotechnika“ laboratorijoje, nuo 1981 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 1985 m. Keitiklių mechanikos laboratorijos vadovas, 1994–1995 m. dar ir Taikomosios mechanikos katedros, 1998–2000 m. Poligrafijos ir inžinerijos katedros, nuo 2000 m. Grafinių komunikacijų inžinerijos katedros vedėjas, nuo 1994 m. profesorius.

Veikla

Tyrimų sritis – pneumatinių mechaninių sistemų dinamika, pavaros su neįprastomis (aktyviosiomis) savybėmis, tikslieji spausdinimo būdai. Su kitais suprojektavo ir įdiegė į gamybą keletą automatizuotų diagnostikos ir matavimo sistemų, sukūrė matavimo prietaisų, naudojamų Lietuvos pramonės įmonėse. 32 išradimų autorius, tarp jų 1 patentuotas Rusijoje.
Tršebonis

Istorija

Gyvenvietė įkurta Xi a. viduryje. 1366 m. tapo Rozenbergų (ček. Rožmberk) nuosavybe. Viduramžiais didžiausias klestėjimas buvo Perto IV laikais. Šeimininkas rūpinosi savo miestu, buvo įrengti žuvies tvenkiniai. 1611 m. kraštas atiteko Habsburgams, kurie miestą valdė iki 1918 m., kai susikūrė Čekoslovakija. Po Antrojo pasaulinio karo buvo ištremti vokiečių kilmės asmenys ir miesto reikšmė sumenko.

Gyventojai

Pagal 2019 m. duomenis gyveno 8,2 tūkst. gyventojų. Absoliuti dauguma iš jų čekai.

Žymūs žmonės

Karel Poborský, Čekijos nacionalinės futbolo rinktinės žaidėjas.
Tuniso transportas

Tuniso transporto sistema, yra gerai išplėtota, ypač oro uostų, nes turizmas sparčiai auga.

Keliai

2000 m. šalyje buvo 195 800 lengvųjų mašinų ir 153 200 komercinio transporto.
2000 m. Tunise buvo 23 100 km kelių, iš kurių 18 226 km grįsti.

Geležinkelių transportas

Tuniso nacionalinė geležinkelių kompanija administruoja 2168 km geležinkelių bėgių.

Jūrų transportas

Pagrindinis Tuniso jūrų uostas yra Tuniso miestas.

Oro transportas

2001 m. šalyje buvo 30 oro uostų, iš kurių 14 buvo su grįstais takais. Tuniso-Kartaginos oro uostas siūlo tiesioginius skrydžius į daugumą Europos ir Viduriniujų Rytų miestus.
Poderiškiai (Alšėnai)

Istorija

Iki 2010 m. kaime veikė gaisrinė.
Marianske Laznės

Istorija

XII a. Bohemijos valdovai iš Pšemislovicų dinastijos kvietė vokiečius apsigyventi regione. Rašytiniuose šaltiniuose miestelis pirmą kartą paminėtas 1273 m., kaip Ušovicės kaimas (ček. Úšovice). Gydomosios versmės, vadintos „Auschowitzer“, pirmą kartą paminėtos 1341 m. Tuomet jos priklausė Teplės vienuolynui. 1808 m. miestelis pervadintas į Marienbad. 1868 m. suteiktas miesto statusas. 1872 m. nutiesta geležinkelio linija, sujungusi miestelį su Chebu ir visa Austrijos-Vengrijos imperija bei Europos žemynu.
Miestelis tapo vienu iš geriausių Europos kurortų. Buvo populiarus tarp garsių žmonių bei Europos šalių valdovų, tokių kaip Johanas Volfgangas fon Gėtė, Frederikas Šopenas, Tomas Edisonas, Richardas Vagneris, Eduardas VII, Nikolajus II, Pranciškus Juozapas I bei daugelis kitų. Maždaug 20 000 lankytojų atvykdavo kas metus.
Klaipėdos muzikos mokykla

Klaipėdos muzikos mokykla (KMM) – muzikos mokykla, Klaipėdoje veikusi 1923–1939 m., iki 1930 m. neoficialiai vadinta Klaipėdos konservatorija. Įkurta Stasio Šimkaus iniciatyva.

Veikla

KMM turėjo fortepijono, vargonų, dainavimo, teorijos ir kompozicijos, orkestro (veikė visos simfoninio orkestro instrumentų klasės), nuo 1927 m. ir pedagogikos klases. Kai kurių specialybių programos prilygo konservatorijos programoms. 1923–1928 m. mokinių skaičius išaugo nuo 114 iki 166, 1928–1930 m. mažėjo – liko tik 65. 1930–1939 m. mokėsi nuo 70 iki 120 mokinių. Iki 1927 m. Klaipėdos muzikos mokykla turėjo internatą – neturtingi gabūs mokiniai buvo nemokamai mokomi ir išlaikomi.
Prie Klaipėdos muzikos mokyklos 1925–1927 m. veikė kursai muzikos mokytojams, buvo leidžiami žurnalai „Muzikos menas“, „Muzika“, „Muzikos atžalos“. Mokykloje buvo mišrus ir vyrų chorai, 1925–1930 m. simfoninis orkestras, kuriam vadovavo S. Šimkus, 1927–1928 m. – Juozas Gaubas. Orkestras daug koncertavo Klaipėdoje ir kituose Lietuvos miestuose.
1925 m. KMM suvalstybinta, 1930–1937 m. veikė kaip privati muzikos mokymo institucija, 1937 m. vėl suvalstybinta. 1939 m. Vokietijai užgrobus Klaipėdą KMM pavasarį perkelta į Šiaulius, o vasarą uždaryta. Mokyklos veiklą tęsia Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatorija.

Dėstytojai

Juozas Bertulis, Jadvyga Čiurlionytė, Stasė Dievaitytė-Skačkauskienė, Sofija Juodvalkienė, L. Putna, R. Mrazas, Zenonas Nomeika, Stasys Vainiūnas, Stepas Sodeika, Balys Sruoga, Vydūnas, vengrų smuikininkai L. Hajosas, M. fon Feheris, rusų dainininkai M. Čerkaskaja ir I. Volkovas, Čekų noneto nariai E. Leichneris, V. Kolenaty Kamilovas, J. Fesenmajeris, L. Rautenkranzas, A. Bursikas, A. Stoupa, J. Brychta, L. Puma, E. Kauckis, vokiečių muzikai B. Dempė, A. Johovas, C. Nemenofas.

Auklėtiniai

Domas Andrulis, Eduardas Balčiūnas, Juozas Bertulis, Motiejus Budriūnas, Vincas Deniušis, Antanas Grudzinskas, Kostas Gurevičius, Antanas Ilčiukas, Viktoras Jauniškis, Kazimieras Jovaiša, Jeronimas Kačinskas, Kazys Knoras, Juozas Kudokas, Zigmas Leškevičius, Antanas Makačinas, Vytautas Marijošius, Alfonsas Mikulskis, Adolfas Narbutas, Stasys Navickas, Jonas Novakauskas, Juozas Pakalnis, Kazys Paulauskas, Antanas Skridulis, Stepas Sodeika, Juozas Strolia, Jonas Švedas ir kiti lietuvių muzikai.
Leidimas žudyti

Muzika

Muziką filmui sukūrė Michael Kamen, pakeitęs nuolatinį serijos kompozitorių Johną Barry dėl šio ligos.
Pagrindinės dainos įrašui buvo kviečiamas Eric Clapton ir Vic Flick, kol galiausiai buvo pasirinkta Gladys Knight. Daina „Licence to Kill“ yra viena ilgiausių, kada nors skambėjusių filmuose apie Bondą.
Garso takelyje taip pat yra kūrinys „If You Asked Me To“, atliekamas Patti LaBelle. 1992 metais šios dainos naują versiją įrašė Celine Dion.
„MSN“ filmą pavadino vienu blogiausių serijoje, kartu su „Viso pasaulio negana“ ir „Žvilgsnis į žmogžudystę“. Nepaisant to, režisierius Johnas Glenas filmą laiko sėkmingiausiu.
Vytautas Kriauza

Biografija

1973 m. baigė Gelgaudiškio vidurinę mokyklą, 1979 m. Kauno medicinos institutą (KMI), 1980 m. įgijo chirurgo, 1981 m. – neurochirurgo specialybę.
1980–1982 m. Onkologijos MTI Neurochirurgijos skyriaus jaunesnysis mokslo darbuotojas, 1982–1989 m. KMI Centrinių mokslinių tyrimų 1-jos Neurochirurgijos skyriaus jaunesnysis mokslo darbuotojas. 1989–1992 m. ir 1993–1994 m. KAK direktoriaus pavaduotojas chirurgijai.
1992–1993 m. LR sveikatos apsaugos ministro pavaduotojas ir ministras.  1994–1995 m. KAK gydytojas neurochirurgas, 1995–1996 m. operacinės medicinos direktorius, 1997–2000 m. LR sveikatos apsaugos viceministras. 2000–2005 m. Valstybinės visuomenės sveikatos priežiūros tarnybos prie LR SAM direktorius. 2004 m. baigė LTU teisės magistrą. 2005–2012 m. buvo Valstybinės ligonių kasos prie SAM direktoriaus pavaduotojas valdymui ir darbo organizavimui.
Kaupo festivalis

Kaupo festivalis - tarptautinis kasmetinis kostiumuotas istorinės rekonstrukcijos festivalis Zelengradsko rajone (Kaliningrado sritis, Rusija), skirtas Prūsijos istorijai.
Oficialus pavadinimas - „Kasmetinis tarptautinis vikingų epochos senovės Prūsijos istorinės rekonstrukcijos festivalis“ (Ежегодный международный фестиваль исторической реконструкции Древней Пруссии Эпохи Викингов). Pirmasis festivalis įvyko 2006 m. Jis vyksta Zelenogradske arba Mochovojės gyvenvietėje (buvę Viskiautai).
Festivalis pavadintas pagal vikingų gyvenvietę Kaupą, kuri įsikūrė apie 800 m. e. m. ir egzistavo iki XI a. pradžios.
Festivalyje vyksta rekonstruotos Kaupo kariaunos kautynės su skandinavų vikingais, kariškos rungtynės, demonstruojami vikingų laikų amatininkų dirbtuvės. Vienas pagrindinių renginių - kariaunų (družinų) turnyras, kuriame dėl teisės vadintis stipriausia Kaupo festivalio kariauna varžosi skirtingų miestų kariaunos.
Paskutinis festivalis įvyko 2008 m. liepos 19-20 d. Jame dalyvavo daugiau kaip 200 istorinės rekonstrukcijos klubų narių iš Rusijos, Lietuvos, Lenkijos, Latvijos ir Estijos.
Palmyra Briedienė-Navickaitė

Palmyra Briedienė-Navickaitė (g. 1950 m. vasario 27 d. Griciūnų k., Kupiškio r.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

1967 m. baigė Kupiškio vidurinę mokyklą, 1969–1973 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio J. Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. M. Sasnauskienė). 1973–1978 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (vyr. dėst. R. Misiukevičiaus klasė).
Nuo 1973 m. Biržų vaikų muzikos mokyklos mokytoja, chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Jaunių chorą parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei, 1993 m. Lietuvos jaunimo mažajai dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje bei 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei – chorų konkurse pelnė laureato vardą. Vokaliniai ansambliai – daug kartų „Dainų dainelės" respublikinių konkursų laureatai ir diplomantai.
Be pedagoginio darbo, P. Briedienė vadovauja Biržų įvairių įstaigų moterų ir vyrų vokaliniams ansambliams, kurie „Sidabrinių balsų" konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Dirigavo Biržų, Kupiškio, Pasvalio ir Panevėžio rajonų dainų šventėse. Turi vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategoriją.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Pranas Gudynas (1919)

Kūryba

Nutapė realistinių peizažų („Rudens peizažas“ 1959 m., „Vilnius. Neris ties Vingiu“ 1960 m., „Panemunė žiemą“ 1963 m.), portretų. Nuo 1949 m. dalyvavo dailės parodose; individualios parodos surengtos Vilniuje 1969 m. ir 1979 m. Restauravo apie 200 tapybos paveikslų. Reiškėsi kaip dailėtyrininkas, parašė straipsnių apie dailę, kultūros paminklų apsaugą, muziejininkystę.
Vasario 26

Vardadieniai

Aleksandra – Aleksandras – Aleksas – Alė – Aurimė – Izabelė – Jogintas – Sandra