google/wiki40b huggingface dataset:
Brangiai mamai gimtadienio proga

Turinys

Grafas Fernando, kitų vadinamas Didino, jau seniai suaugo, tačiau vis dar gyvena su motina, kuri kontroliuoja absoliučiai visus jo žingsnius ir ignoruoja faktą, kad sūnus jau seniai suaugo ir nori pats valdyti savo gyvenimą. Be to, jo dėdė Alfredo įsitikinęs, kad sūnėnas psichiškai serga ir greičiausiai yra homoseksualus, nors iš tiesų Fernando tiesiog jaučiasi nelaimingas. Jis neturi merginos ir priverstas leisti vakarus su pripučiama lėle, tačiau padėtis pasikeičia kuomet nukritus nuo laiptų miršta tarnaitė ir namuose pasirodo nauja. Andžela, jauna ir daili mergina, iš karto krinta į akį Fernando, kuris pradeda ją sekti ir paslapčia fotografuoti. Jam dėmesį rodo ir Jolanda, neseniai ištekėjusi už šeimos draugo, tačiau nelaimingas grafas įsimyli Andželą, kurią vilioja ir jo dėdė Alfredo. Norėdamas pademonstruoti savo jausmus, Fernando pavagia motinos deimantą ir padovanoja jį Andželai, tačiau pirmoji apie tai sužino ir atima jį iš merginos. Kai galiausiai jie permiega, motiną ištinka širdies smūgis, Andžela išsiunčiama namo, o Fernando lieka su motina. Praeina kažkiek laiko ir Andžela vėl grįžta per jo motinos gimimo dieną, o Fernando apsisprendžia išvažiuoti su ja. Motina išverčia ant sūnaus savo gimtadienio tortą ir nuveda jį į vonią praustis, kur, negalėdama pakelti minties apie būsimą išsiskyrimą, nuskandina sūnų...
Gregorius Radvenis

Biografija

1920 m. lapkričio 22 d. savanoriu įstojo į Lietuvos kariuomenę, kur buvo paskirtas karo aviacijos mechaniku.  1923 m. gegužės 9 d. įstojo į mokinių lakūnų grupę. 1923 m. mėgindamas karo lėktuvą „GOTHA“ su pilotu Antanu Gustaičiu ir keturiais kitais lakūnais pateko į avariją, buvo sužeistas.
1925 m. birželio 30 d. baigė aviacijos kursus, rugpjūčio 1 d. paaukštintas į jaunesniojo puskarininkio laipsnį. 1925 m. rugsėjo 21 d. prie Vilniaus turėjo nenumatytai nusileisti, pateko į lenkų nelaisvę, tačiau po metų pabėgo iš lenkų Modlino tvirtovės ir grįžo į aviacijos tarnybą. 1927 m. gruodžio 1 d. baigė aukšto pilotavimo apmokymą ir įgijo II eilės lakūno vardą. 1930 m. lapkričio 23 d. baigė aviacijos karininkų kursus, buvo pakeltas į aviacijos jaunesniojo leitenanto laipsnį.
1931 m. išėjęs atostogų nuvyko į Rasytę Kuršių nerijoje, kur spalio 21 d. baigė vokiečių sklandymo mokyklą ir tapo pirmuoju kvalifikuotu C kategorijos sklandytoju Lietuvoje. 1932 m. sklandymo instruktorius Pažaislio sklandymo mokykloje. 1933 m. rugpjūčio 30 d. išleistas iš tarnybos dviems mėnesiams bendradarbiauti su Lietuvos aeroklubu. Čia jį pakvietė vadovauti kuriamai Nidos sklandymo mokyklai. 1933 m. rugpjūčio 30 d. sklandytuvu „Sakalas“ pasiekė pirmąjį Lietuvos sklandymo rekordą, išsilaikydamas ore 3 val ir 10 min., 1934 m. birželio 26 d. savo rekordą pagerino iki 5 val. 15 min. 
Tęsiant aviacijos tarnybą jam teko eiti eskadrilių technikos karininko ir eskadrilių vado pareigas, taip pat Zoknių aviacijos bazės (Zoknių aerodromas) dirbtuvių ir autogaražo viršininko pareigas bei atlikti įvairias specialias užduotis. 1933 m. paaukštintas į aviacijos leitenanto laipsnį, 1936 m. į kapitono laipsnį. 1937 m. komandiruotas į Angliją prižiūrėti užsakytų lėktuvų gamybos. 1938 m. nusiųstas į Paryžių aplankyti tarptautinę aviacijos parodą.
1937 m. balandžio 15 d. vedė Janiną M. 1939 m. vasario 7 d. gimė jo pirmasis sūnus Egidijus Neris.
1940 m. liepos mėn. paleistas į aviacijos karininkų atsargą. Pagal Lietuvos Respublikos karo aviacijos III grupės vado liudijimą, jis tarp 1923-V-16 ir 1940-VII-29 padarė 2468 skridimus, ore išbuvo 1482 valandas ir 15 minučių.
II pasaulinio karo metu tarnavo vokiečių aviacijoje sovietų fronte, lėktuvų taisymo pareigose. Artėjant antrajai sovietų okupacijai pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. su šeima atsidūrė karo pabėgėlių stovykloje Hanau, Vakarų Vokietijoje. Ten gimė antrasis sūnus Vytautas Eugenijus. 1952 m. išvyko į JAV, apsistojo Los Andžele. Čia dirbo lėktuvų dalių fabrike. Dalyvavo Lietuvių bendruomenės kultūrinėje ir karininkų Ramovės veikloje. Visą gyvenimą didžiavosi savo darbais Lietuvai ir laukė jos Nepriklausomybės atgavimo. Ypatingai didžiavosi „Plieno sparnų“ žymeniu, kuris išlietas ir jo kapo lentoje.
Aldona (kavinė)

Kavinė „Aldona“ – iki Antrojo pasaulinio karo veikusi Kauno kavinė.

Istorija

1897 m. į tuometinį Kauno gubernijos centrą iš Varšuvos atvyko amatų mokyklą baigęs Aleksandras Perkovskis. Tais pačiais metais  Nikolajaus prospekto ir Novaja gatvės (dabar – Laisvės al. ir Maironio g.) kampe jis įsteigė cukrainę, rūsyje veikė ir saldumynų kepyklėlė. Cukrainė ir joje įrengta bilijardinė greit išpopuliarėjo, 1907 m. miestiečiai bajorą A.Perkovskį išrinko deputatu į Kauno Dūmą. Pirmojo pasaulinio karo pradžioje ši išlikusi kavinė buvo bene vienintelė mieste, aptarnavusi kauniečius ir vokiečių okupacinės armijos kariškius.
1928 m. pastatas rekonstruotas, į užstatytą trečiąjį aukštą persikėlė kepyklėlė, o pati A.Perkovskio viešojo maitinimo įstaiga pervažiavo į naujas patalpas Laisvės al. 58 (tuometinis gatvės numeravimas). Vidus buvo rekonstruotas pagal paskutines madas, vakarais lankytojams grodavo Juozo Stupelio vadovaujamas orkestrėlis. Lankytojų nebuvo daug ir savininkas ieškojo papildomų pajamų – teko vieną kambarį išnuomoti šachmatų mėgėjams. Atsisakyta ir nerentabilios saldumynų kepyklėlės veiklos.
1934 m. spalio 4 d. kavinė persikėlė į buvusio baro „Pale Ale“ patalpas (tuo metu Laisvės al. 41; pokaryje šioje vietoje iškilo Kauno dramos teatro pastatas). Tėvo verslą perėmęs jaunasis Perkauskas lankytojų salę naujai atremontavo. Buvo įrengtas vietinio vyno baras, vakarais salėje būdavo šokama. Šalia veikė modernus „Metropolitan“ kino teatras. Kavinė buvo pavadinta tautišku „Aldonos“ vardu, o į atidarymą pakviesti žurnalistai pastebėjo, kad uniformuotos oficiantės puikiai aptarnauja. 
1940 m. „Metropolitan“ kino teatrą ir aplinkinius pastatus tuometinė valdžia nacionalizavo. Kavinė „Aldona“ buvo uždaryta, jos savininkų likimas nežinomas.
Gulbinėnų Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia

Architektūra

Bažnyčia ilgo stačiakampio plano. Ant kraigo pastatytas medinis bokštelis. Stogas dvišlaitis, skardinis. Yra trisienė presbiterija. Langai stačiakampiai. Vidus halinis, vienos navos. Lubos įlenktos su stacijų reljefais. Apkalta presuotu kartonu su tulpių, kryžių tapytais motyvais.
Įrengti trys mediniai altoriai. Jų mensos skrynios formos, retabulai vieno tarpsnio. Didžiojo altoriaus retabulo viduje niša su glorijos viršūne ir Kristaus skulptūra, o šonuose laukeliai laužta gotikine arka, trikampiu frontonu. Altoriuose įkomponuoti paveikslai „Šv. Antanas“ ir „Jėzaus Širdis“. Šventieji tradicinės ikonografijos, ryškių rausvų spalvų, profesionalaus darbo. Šoninių altorių retabulai su pusapskrite arka, trikampiu frontonu. Juose įkomponuotos gipsinės serijinio darbo šv. Juozapo (dešinės pusės) ir Švč. Mergelės Marijos su vaikeliu Jėzumi skulptūros. Jos tradicinės ikonografijos, profesionalaus darbo. Medinė neobarokinė sakykla šešiakampė su profiliuota atrama, laiptais šone. Sienelėse yra drožtas dekalogas, kryžius.
Šventoriaus tvora metalinė.
Dėmėtoji korimbija

Paplitimas ir augavietės

Natūralus jų savaiminis paplitimo arealas – pietryčių Australija. Dėmėtoji korimbija yra dominuojanti medžių rūšis pietryčių Kvinslando, rytinio Naujojo Pietų Velso bei rytinės Viktorijos valstijos retmiškiuose. Šiose vietose jos auga nederlingame ir sausame dirvožemyje, ir šiose augavietėse pasitaiko Skalūnai.
Auga nuo 0 m iki 650 m aukščio altitudėse. Jos savaiminio išplitimo vietovėse į metus iškrenta nuo 600 iki 1700 mm kritulių, bei maksimali temperatūra svyruoja tarp +20 °C +32 °C, vėsiausia nuo 0 °C iki +7 °C arba vidutinė metinė svyruojanti nuo +10 °C iki +19 °C šilumos. Gali atlaikyti nuo 0° iki -5 °C pasitaikančias šalnas.
Rūšis taip pat natūralizuota Vakarų Australijoje ir Pietų Australijoje, bei Naujojo Pietų Velso ir Viktorijos valstijų dalyse, kuriose natūraliai jos nebuvo paplitę.

Požymiai

Tai aukštas medis su tiesiu kamienu. Kamieno žievė lygi, dėmėta – balta, pilka ar šviesiai rožinės spalvos, kadangi besilupanti įvairių formų dribsniais. Pumpurai kiaušiniški 10–11 mm ilgio ir 6–7 mm skersmens. Jauni lapeliai elipsiški ar kiaušiniški, žali bei blizgantys. Subrendę lapai žali, 10–21 cm ilgio, 1,5–3 cm pločio, lancetiški – pailgi, į abu galus smailėjantys, nors žymiau smaigališkas jų galas. Žydi tarp gegužės ir rugsėjo mėnesių. Žiedynas auga kekėmis, patys žiedai balti, smulkūs kuriems peržydėjus susiformuoja statinės formos rudi, 10-14 mm ilgio ir 9-11 mm pločio vaisiai. Dauginasi sėklomis, kurios greit sudygsta.

Matmenys

Tai aukščiausia korimbijų gentyje augalų rūšis, bei viena aukščiausių Australijos žemyne medžių rūšių. Įprastai užauga apie 35–45 m, bet pasitaiko iki 70 m aukščio medžių, nors pasak istorinių šaltinių, praeityje yra nukirstas 91 m aukščio medis.

Pavadinimo istorija

Pirmą kartą rūšį apibūdino anglų botanikas William Jackson Hooker, 1844 metais ir šiai rūšiai buvo suteikęs lotynų kalba Eucalyptus maculata pavadinimą, kuris dabar žinomas jau kaip sinonimas. Žodis maculata kilo iš lotynų kalbos žodžio „maculosus“, reiškiančio taškuotas, dėmėtas. Kadangi ant kamieno žievės yra netaisyklingų formų besilupanti žievė, savotiškai atrodanti it dėmės. Vėliau, 1995 metais australų botanikai Kenneth D. Hill ir Lawrence Alexander Sidney Johnson šią rūšį iš eukaliptų (Eucalyptus) genties, perkėlė į korimbijų (Corymbia) gentį, viso į ją buvo perkelta apie 113 rūšių.

Ekologinis aspektas

Žiedai pritraukia kai kurias medlesinių (medsiurbinių) šeimos paukščių rūšis ir prasiskleidę žiedai yra nektaro šaltinis.

Kultivavimas

Dėmėtoji korimbija labai dekoratyvi, tad dažnai sodinama parkuose ir palei gatves, bet netinkama sodinti namų kiemuose, daugelyje sodų, ypač nedideliuose šalia namų miestų soduose, kadangi subrendę medžiai užauga labai aukšti.

Panaudojimas

Mediena kieta, labai stipri, patvari, tad plačiai ir naudojama, ypač statyboje (įskaitant poliams statyti), geležinkelio pabėgiams, valčių gamyboje, grindiniui (įskaitant parketui), brangiems baldams.
Otvidabergas

Istorija

XX a. buvo išvystyta elektrotechnikos pramonė, vario gavyba.
Sapotekai

Istorija

Sapotekų civilizacija iškilo VI a. pr. m. e. Oachakos slėnyje. Tuo metu slėnyje gyvavo 3 bendruomenės, kurios tarpusavyje konkuravo. Rasta to meto šventyklų liekanų bei žmonių aukojimą liudijančių radinių. Tarp 700 ir 500 m. pr. m. e. didžiausia slėnio gyvenvietė San Chosė Mogotė dėl nežinomų priežasčių neteko daug gyventojų, tačiau tuo pat metu iki tol niekam nepriklausiusiame slėnio centre iškilo nauja gyvenvietė Monte Albanas. Manoma, kad dauguma San Chosė Mogotės gyventojų būtent ir emigravo į Monte Albaną. V a. pr. m. e. susiformavo Sapotekų valstybė su centru Monte Albane ir pradėjo savo ekspansiją. II a. sapotekų valstybė driekėsi nuo Kiotepeko šiaurėje iki Oselotepeko ir Čiltepeko pietuose. Monte Albanas tapo didžiausiu miestu Meksikos kalnyno pietuose ir tokiu išsilaikė iki VIII a. Monte Albane rasti archeologiniai radiniai leidžia manyti, kad sapotekai vieni pirmųjų Mezoamerikoje sukūrė raštą. Sapotekų valstybė vėliau susidūrė su besiplečiančia actekų imperija: 1497−1502 m. Ahuisotlis pradėjo sapotekų užkariavimą, vėliau jį tęsė Montesuma II. Actekų imperija netrukus žlugo, bet 1522−1527 m. sapotekus užkariavo ispanai.
Kolonijiniais laikais daug sapotekų metizavosi ir didelė dalis šiuolaikinės meksikiečių visuomenės yra sapotekų kilmės. Iš sapotekų buvo kilęs ir pirmasis indėniškos kilmės prezidentas visoje Amerikoje − Benitas Chuaresas.
Gomurikaulis

Gomurikaulis (lot. os palatinum) – yra porinis plokščias kaulas, įeinantis į nosies ertmės šoninės sienos ir gomurio užpakalinę dalį. Kaulą sudaro prie viršutinio žandikaulio prisišliejusi stačioji plokštelė (lamina perpendicularis), ir stačiu kampu į vidų, į gomurį, nukrypusi gulsčioji plokštelė (lamina horizontalis).

Stačioji plokštelė

Į nosies ertmę atsigręžusiame stačiosios plokštelės nosiniame paviršiuje (facies nasalis), yra dvi sagitaliai einančios skiauterės, bendravardžių viršutinio žandikaulio skiauterių analogai: apatinė – kriauklinė (crista conchalis), o viršutinė – akytkaulinė (crista ethmoidalis). Prie viršutinio žandikaulio prigludusiu plokštelės žandikauliniu paviršiumi (facies maxillaris), leidžiasi didžioji gomurio vaga (sulcus palatinus major). Plokštelė viršuje užsibaigia dviem ataugomis: priekinė, didesnė, akiduobinė (processus orbitalis), iš užpakalio papildo akiduobės dugną, o užpakalinė, mažesnė, pleištakaulinė, (processus sphenoidalis), liečiasi su pleištakaulio kūnu. Ataugas skiria pleištinė gomurio įlanka (incisura sphenopalatinum), jungiančią sparninę gomurio duobę su nosies ertme. Apatinis užpakalinis stačiosios plokštelės kampas nutįsta į piramidinę ataugą (processus pyramidalis), kuris įsiterpia į įlanką tarp pleištakaulio sparninių ataugų plokštelių (incisura pterygoidea).

Gulsčioji plokštelė

Į nosies ertmę atsigręžęs gulsčiosios plokštelės viršutinis, nosinis paviršius (facies nasalis), medialiai užlinksta į nosinę skiauterę (crista nasalis), viršutinio žandikaulio tokio paties darinio atitikmenį, o skiauterės užpakalinis galas kyšo kaip užpakalinis nosies dyglys (crista nasalis posterior). Apatinis, gomurinis, plokštelės paviršius (facies palatina), pakartoja viršutinio žandikaulio gomurinės ataugos reljefą. Gulsčiosios ir stačiosios plokštelių sandūroje mažosiomis gomurio angomis (foramina palatina minora) atsiveria mažieji gomurio kanalai (canales palatini minores).

Kaulo orientavimas

Nustatant, ar kaulas kairysis ar dešinysis, reikia jį laikyti taip, kad stačioji plokštelė būtų nukrypusi į viršų, gulsčioji – į vidų, o piramidinė atauga – atgal.

Gomurikaulio kaulėjimas

Gomurikaulis kaulėja iš vienos centro, kuris atsiranda aštuntą gemalo raidos savaitę stačiosios plokštelės plėviniame modelyje.
Windows Media Player

Savybės

Programa galima paleisti tiek kompiuteryje laikomas rinkmenas, tiek transliuojamą audio/vaizdo srautą. Palaikoma daugelis audio ir video formatų, tarp kurių yra Windows Media formatai (WMA, WMV, ASF, AVI) bei kiti populiarūs formatai, kaip antai MP3, MPEG, WAV, MIDI, AVI, AIFF, AU, taip pat galimos Audio CD, Video CD ir DVD-Video paleistys, galima peržiūrėti grafinius vaizdus, kaip antai JPEG atvaizdus. Tačiau norint paleisti kai kuriuos formatus (paprastai DVD-Video, AVI) reikalaujama įdiegti papildomus dekoderius.
Multimedijos leistuvas turi integruotą medijų biblioteką, kurioje, pavyzdžiui, galima kataloguoti ir tvarkyti grojaraščius. Be to, WMP programa galima konvertuoti rinkmenas iš Audio CD į WMA, WAV ir MP3 (pastarasis formatas palaikomas nuo leistuvo 10 versijos), įrašynėti Audio CD formatu.
Programa pasižymi besikeičiančiomis vizualizacijomis (kurių yra kelių rūšių) garso rinkmenų atkūrimo metu, taip pat grafinės sąsajos apvalkalais.
Pašušvio valsčius

Pašušvio valsčius buvo vidurio Lietuvoje. Centras – Pašušvys.
Australija vaikų Eurovizijos dainų konkurse

Istorija

2015 m. spalio 7 d. Australijos nacionalinis transliuotojas Special Broadcasting Service (SBS) paskelbė, kad šalis debiutuos 2015 m. vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurse Sofijoje, Bulgarijoje, po jų sėkmės 2015 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse. SBS uždaru būdu išrinko atstovą, kuriuo tapo Bella Paige su daina „My Girls“ (liet. Mano merginos). 2015 m. lapkričio 21 d. vykusiame konkurse ji užėmė 8-tą vietą ir surinko 64 taškus. Tai buvo blogiausias Australijos rezultatas šiame konkurse.
2016 m. rugsėjo 12 d. SBS paskelbė, kad tęs dalyvavimą vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurse. Antrąja atstove išrinkta Alexa Curtis su daina „We Are“ (liet. Mes esame). Konkurse šalis užėmė 5-ą vietą, surinkusi 202 taškus.
Geriausią savo rezultatą Australija pasiekė 2017 m., kai į konkursą Tbilisyje, Gruzijoje šalis išsiuntė Isabella Clarke. Su savo daina Speak Up (liet. Pasisakyk), atstovė surinko 172 taškus ir užemė 3-ą vietą.
Antikinė romėnų literatūra

Bruožai

Antikinė literatūra gyvavo apie 1200 metų. Vienas iš antikinės literatūros bruožų – humanizmas, žmogų laikęs pagrindine vertybe, jo gerovę – socialinių institutų vertinimo kriterijumi, o lygybę, teisingumą, žmogiškumą – trokštamais žmonių santykių principais.

Romėnų literatūros fenomenas

Romėnų gyvenimas nebuvo ramus. Šiaurėje stūksojo seni, išmanantys meną, amatus, raštą etruskų miestai. Etruskai yra mįslė naujajam pasauliui: nežinoma nei kokios kilmės tauta tai buvo, nei kokia kalba kalbėjo. Ji paliko daug rašto paminklų, bet neįstengiama jų perskaityti. Romėnai daug ką pasisavino iš etruskų: raštą, būrimo iš paukščių ir gyvulių kepenų paslaptis, karalių ir valdininkų regalijas, kalendoriaus elementus, kai kuriuos religijos dalykus, gladiatorių kovas. Kai kas mano, jog Romos vardas etruskiškas. Iš pradžių romėnai buvo susiję su etruskais, bet Roma nevirto etruskų miestu. Sustiprėję septynkalnio miesto gyventojai kaimynus užkariavo ir asimiliavo. Etruskai išnyko nuo žemės paviršiaus.
Į rytus nuo Lacijaus gyveno romėnams giminingos oskų gentys. Nei etruskai, nei oskai ir kiti italikai nesidžiaugė besiplečiančia kaimynų teritorija ir stengėsi jos augimą pažaboti. Roma ilgus dešimtmečius egzistavo įtempusi visas jėgas. Manoma, kad jos stiprybę lėmė du dalykai: valdininkijos sistema ir griežti moralės principai.
Romėnai laikėsi principų, tai irgi savotiškai padėjo jiems būti stipriems ir nepalūžti. Drausmė (disciplina) kare ir taikoje buvo romėnų socialinio gyvenimo pagrindas. Griežta ir besąlygiška tėvo (pater familias)valia rėmėsi šeimos gyvenimas. Visi piliečiai turėjo elgtis kaip dera, būti ištikimi pareigai (pietas): tinkamai gerbti dievus(pietas erga deos – pamaldumas), tėvus (pietas erga parentes – tėvų meilė), tėvynę (pietas erga patriam – tėvynės meilė). Duotojo žodžio laikymasis ir pasitikėjimas duotuoju žodžiu (fides) palaikė visuomenės vienybę, poelgių orumas (gravitas) garantavo rimtą visų elgesį. Prabangą (luxuria) romėnai visuomet laikė tradicinės gyvensenos, kuriai būdingas neturtas (paupertas), irimo kaltininke. Romėnai labai vertino pastovumą, pasirinktos pozicijos tvirtumą (constantia) ir ypač pabrėždavo protėvių gyvenimo būdo perimamumo ir perdavimo reikšmę.
Todėl romėnai buvo labai konservatyvūs. Žodis „naujas“ juos visada truputį gąsdino. Tabu draudė tik tai, kas keitė pirmykščių žmonių gyvenimo būdą. Tačiau romėnai turėjo dviveidį dievą Janą, kuris išreiškia perimamumo idėją. Žiloje senovėje Janas buvo svarbiausias romėnų dievas.
Ypač svarbu paminėti, kad romėnai maišė graikų filosofijos sroves ir kryptis, iš kiekvienos pasirinkdami tai, kas kam atrodė artima ir reikalinga. Jie ignoravo harmonijos principą ir nesiekė simetriškos literatūros veikalų kompozicijos.
Tarptautinė čiuožimo sąjunga

Tarptautinė čiuožimo sąjunga (angl. International Skating Union ISU) yra tarptautinė sporto organizacija, prižiūrinti oficialias čiuožimo sporto šakas – dailųjį čiuožimą, sinchroninį čiuožimą, greitąjį čiuožimą ir greitąjį čiuožimą trumpuoju taku.
ISU buvo įkurta 1892 m. Hagos miesto Scheveningeno rajone, Nyderlanduose, ir yra laikoma viena seniausių sporto organizacijų pasaulyje.
Sąjungos būstinė yra Lozanoje Šveicarijoje, o nuo 1994 m. jai vadovauja italas Ottavio Cinquanta.
Epenas

Istorija

Epenas minimas nuo 1213 metų.
Autofagija

Autofagija (angl. autophagy) – normalus ir valdomas ląstelės savęs virškinimo procesas.
Šalinamos ląstelės dalys apgaubiamos endoplazminio tinklo sluoksniu, taip susidaro autofaginė pūslelė. Jai susiliejus su lizosoma į lizosomos vidų patekusios struktūros visiškai suardomos.
Baltymų atranka ir po jos sekanti viduląstelinė proteolizė vykdomos citoplazmoje, ją atlieka sudėtinga daugiakomponentė sistema. Čia labai svarbų vaidmenį atlieka oligopeptidas ubikvitinas ir ubikvitinavimo sistema. Be to, baltymų degradacijoje dalyvauja ATP ir polifermentinis kompleksas, vadinamas proteosoma, kuri be proteolizinio aktyvumo turi dar ir ATPazinį aktyvumą, taip pat šaperonai, specifiniai baltymai, kontroliuojantys polipeptidinių grandinių susilankstymą (angl. folding), jų migraciją ir proteolizę.

Mikro ir makro autofagijos

Daugiausia viduląstelinių baltymų degraduojami lizosomose vykstant makroautofagijai.
Šio proceso metu citoplazmos regionas su citozoliniais baltymais yra apgaubtas membranos tam, kad susidarytų dvigubos membranos dariniai, kurie žinomi kaip autofagosomos arba autofaginės vakuolės. Autofagosomos viduje baltymai po susiliejimo su lizosomomis visiškai suardomi.
Makroautofagijos valdyme svarbų vaidmenį atlieka baltymų fosforilinimas. 
Kitas, viduląstelinių baltymų sekvestracijos lizosomose procesas, vadinamas mikroautofagija. Jos metu lizosomos įlinkstančia membrana praryja (apgaubia) mažas citoplazmos porcijos. Po šių pūslelių internalizacijos ir tūrinio suskaldymo pūslelę supančios membranos baltymai degraduojami lizosomos viduje.
Taigi, skirtingai nei makroautofagija, kur svarbiausia aktyvacija vyksta po trumpalaikio maisto medžiagų netekimo, mikroautofagija yra atsakinga už pastovią, ilgai gyvuojančių baltymų degradaciją.
Dalykinė kalba

Dalykinė kalba (specialioji kalba, specialybės kalba, profesinė kalba; technolektas) – bendrosios kalbos atmaina; nacionalinės kalbos dalinė kalba, kurios fonetiniai, morfologiniai ir leksiniai elementai, sintaksės ir teksto reiškiniai sudaro funkcinę vienovę ir leidžia vykti komunikacijai įvairiose dalyko sferose.
Dalykinė kalba tarnauja dalyko turinio pažinimui, sąvokų įvardijimui bei kalbėjimui apie jas ir todėl tenkina specifinius dalykinės komunikacijos poreikius.
Dalykinę kalbą tiria taikomoji kalbotyra.
Urugvajaus civilinis kodeksas

Urugvajaus civilinis kodeksas (isp. Código Civil de Uruguay) – Urugvajaus Rytų Respublikos civilinis kodeksas, pagrindinis Ispanijos privatinės teisės šaltinis. Priimtas 1868 m. Esmingai pakeistas 1995 m. Projekto autorius – Eduardo Acevedo. Įtaką padarė Ispanijos civilinis kodeksas, Čilės civilinis kodeksas, Prancūzijos civilinis kodeksas (Napoleono kodeksas).
Versalio sutartis

Dalyvaujančių šalių tikslai

Iš pradžių taikos meto sąlygos buvo paliktos nuspręsti "Dešimties tarybai" (po du delegatus iš Britanijos, Prancūzijos, Jungtinių Amerikos Valstijų, Italijos ir Japonijos). Tačiau ši taryba buvo netrukus pakeista į "Penkių tarybą", kurią sudarė kiekvienos šalies užsienio reikalų ministrai. Tuo tarpu Prancūzijos ministras pirmininkas France Georges Clemenceau, Italijos ministras pirmininkas Vittorie Emanuele Orlando, Jungtinės Karalystės ministras pirmininkas David Lloyd George ir Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas Woodrow Wilson sudarė "Didįjį ketvertą". Šie keturi vyrai susitiko iš viso 145-iose uždarose diskusijoje, per kurias sutarė visus svarbiausius sprendimus. Mažiau įtakos turėjusios valstybės susitikdavo savaitinėse "Plenarinėse konferencijose", kuriose diskutavo apie problemas, tačiau nepriėmė jokių potvarkių. Konferencijų dalyviai sudarė tarpusavyje apie 50 komisijų, patardavusiomis sutarties sąlygų klausimais.

Sudarymo eiga

1919 m. sausio 18 d. į Versalį susirinko sąjungininkai aptarti taikos sutarties. Vokietija buvo pakviesta tik 1919 m. balandžio 18 d.

Sutarties esmė

1919 m. birželio 28 d. Versalyje Vokietija pasirašė taikos sutartį su sąjungininkais. Taikos sutartimi Prancūzija gavo Elzasą ir Lotaringiją 1870 metų sienose, Belgija – Malmedi, Morene ir Eupenio apskritis, Lenkija – Poznanės provinciją, beveik visą Vakarų Prūsiją, Pomeranijos dalį su išėjimu į Baltijos jūrą. Dancigas paskelbtas nepriklausomu „laisvu miestu“, saugomu Tautų Sąjungos.
Šlėzvigo, Rytų Prūsijos pietinės dalies ir Aukštutinės Silezijos priklausomybė išspręsta 1920 vasario mėn. ir 1921 kovo mėn. plebiscito būdu. Dėl plebiscitų Šlėzvigo šiaurinė dalis atiteko Danijai, beveik visa Aukštutinė Silezija – Lenkijai, Rytinė Prūsijos dalis (Memelio miestas su apylinkėmis) perduotas Antantės tarybai, o vėliau, 1923 m. vasario mėn., prijungtas prie Lietuvos.
Saro sritis atiteko Tautų Lygai 15 metų laikotarpiui su anglių kasyklų perdavimu Prancūzijai. 1935 m. sausio mėn., atlikus Saro srityje referendumą, 93 % balsavusių pasisakė už prijungimą prie Vokietijos.
Blantairas

Istorija

Miestą 1876 m. įkūrė škotų misionieriai ir jį pavadino keliautojo D. Livingstono gimtojo miesto garbei. 1956 m. prie Blantairo prijungta Limbė, todėl kartais miestas vadinamas Blantyre-Limbe.