google/wiki40b huggingface dataset:
Marija Barkauskaitė

Biografija

1963 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Pedagogikos fakultetą. Tartu universitete baigė aspirantūrą. 2000 m. habilituota socialinių mokslų daktarė, 2001 m. profesorė. Lietuvos švietimo tarybos pirmininkė (nuo 2008 m.).
1963–1966 m. Kulautuvos sanatorinės mokyklos, 1966–1970 m. Kauno miesto mokyklos – internato direktoriaus pavaduotoja. 1976–1990 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytoja. 1990–1992 m. Vilniaus miesto savivaldybės Švietimo skyriaus vedėja. 1992 m. Vilniaus pedagoginio instituto prorektorė. 1993–1995 m. kultūros ir švietimo ministro pavaduotoja. Nuo 1995 m. Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytoja, nuo 2002 m. Pedagogikos katedros vedėja.
1999–2001 m. Pedagogikos instituto mokslinės tarybos pirmininkė. Nuo 1995 m. Švietimo ir mokslo ministerijos atestacinės komisijos, nuo 2001 m. ir Pagrindinių mokyklų tarybos pirmininkė.

Veikla

Mokslo darbo sritis: asmenybės ugdymo problemos įvairių tipų ugdymo institucijose, ypatingą dėmesį skiriant paauglystei bei mokytojų rengimui. Aktyviai dalyvauja Lietuvos švietimo sistemos strategijos ir politikos kūrime bei įgyvendinime. Paskelbusi daugiau, nei 130 mokslo darbų, 3 monografijas, 5 metodinius leidinius aukštosioms mokykloms.
Kamianecas

Istorija

1276 m. rašytiniuose šaltiniuose paminėta Kamianeco pilies statyba. Vėliau aplink pilį kūrėsi gyvenvietė. 1366 m. atiteko Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1795 m. okupuotas Rusijos imperijos. 1919 m. okupuotas Lenkijos. Nuo 1939 m. Tarybų Sąjungos sudėtyje. 1941–1944 m. priklausė Trečiajam Reichui. Po Antrojo pasaulinio karo tapo kasybos centru. Atsirado maisto pramonė.
Nėštumo ir gimdymo atostogos

Nėštumo ir gimdymo atostogos (dekretinės atostogos, motinystės atostogos) - atostogos, kurios suteikiamos dirbančioms moterims nustatytam laikotarpiui iki ir po gimdymo.

Lietuva

Lietuvoje moterims suteikiamos nėštumo ir gimdymo atostogos - 70 kalendorinių dienų iki gimdymo ir 56 kalendorinės dienos po gimdymo (komplikuoto gimdymo atveju arba gimus dviem ir daugiau vaikų - 70 kalendorinių dienų). Šios atostogos apskaičiuojamos bendrai ir suteikiamos moteriai visos, nepaisant faktiškai iki gimdymo panaudotų dienų skaičiaus (LR darbo kodeksas, 179 str. „Nėštumo ir gimdymo atostogos“). Darbuotojams, įvaikinusiems naujagimius ar paskirtiems jų globėjais, suteikiamos atostogos už laiką nuo įvaikinimo ar globos nustatymo dienos, kol kūdikiui sueis 70 dienų. Už nustatytų atostogų laiką mokama Ligos ir motinystės socialinio draudimo įstatymo nustatyta pašalpa.
Darbdavys užtikrina darbuotojų teisę po šių atostogų grįžti į tą pačią ar lygiavertę darbo vietą (pareigas) ne mažiau palankiomis sąlygomis, įskaitant darbo užmokestį, ir naudotis visomis geresnėmis sąlygomis, įskaitant darbo užmokestį, į kurias jis būtų turėjęs teisę, jeigu būtų dirbęs.

Kitos šalys

Vokietijoje motinystės atostogas (vok. Mutterschaftsurlaub) reguliuoja Motinystės apsaugos įstatymas (Mutterschutzgesetz), valstybės tarnyboje - Mutterschutzverordnung ir paraleliniai federalinių žemių aktai. Įtvirtina teisė į 6 savaičių trukmės atostogas prieš gimdymo terminą ir 8 savaitės po (ankstyvo gimdymo arba kelių vaikų - 12 sav.), paliekama 100 % darbo užmokesčio.
Rusijoje teisę į šias atostogas nustato Darbo kodekso 255 straipsnis. Atostogos suteikiamos dirbančioms moterims - 70 dienų iki ir po gimdymo. Už šį laikotarpį mokama socialinė išmoka prilygstanti vidutiniam uždarbiui, skaičiuojamam per paskutinius dvylika mėnesių. Atostogos suteikiamos tik moteriai. Rusijoje nenumatytos dekretinės atostogos vyrams, tačiau motinos dekretinių atostogų metu jis gali pasiimti eilines atostogas, nepriklausomai nuo pradirbto laiko įmonėje.
Bledas

Pavadinimo kilmė

Miestas rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1004 m. Ueldes (1011 m. Veldes) vardu. Pavadinimo kilmė nėra žinoma, bet, manoma, kad pavadinimas kilęs iš senosios slavų kalbos. Vokiškas pavadinimas Veldes, manoma, buvo pasiskolintas iš senosios slovėnų k. (Beldъ) 800 m., arba kilo iš to paties rašytinio šaltinio sen. slavų kalba kaip ir Slovėnijos pavadinimas.

Istorija

Krainos markai priklausęs Bledo miestas minimas nuo 1004 m. Bledo pilis paminėta 1011 m. akte, kurio sąlygomis imperatorius Henrikas II ją perdavė Brikseno vyskupui Adalberonui. Kartu su Kraina, Bledas atiteko Rudolfo I valdžion, kuomet šis 1278 m. Marchfeldo mūšyje nugalėjo Otokarą II. 1364–1919 m. buvo Krainos kunigaikštystės sudėtyje, išskyrus laikotarpį nuo 1809 iki 1816 m., kai priklausė Napoleono I suformuotoms Ilyrijos provincijoms.
1918 m. iširus Austrijai-Vengrijai, Bledas atiteko Jugoslavijos karalystei ir tapo Karadžiordževičių giminės vasarine rezidencija. Tęsdamas šią tradiciją, Jugoslavijos vadovas Josifas Broz Titas 1947 m. mieste įkūrė savo rezidenciją.

Irklavimas

1966, 1979, 1989 ir 2011 m. miesto apylinkėse vyko pasaulio akademinio irklavimo čempionatas.

Šachmatai

1961 m. mieste įsikūrusiame Grand Hotel Toplice viešbutyje vyko vieni svarbiausių tarptautinių šachmatų turnyrų istorijoje. 2002 m. mieste buvo surengta 35-oji Šachmatų olimpiada.
Trasa Scandinavian Raceway

Istorija

Trasa pastatyta 1968 metais tapo Švedijos F1 gerbėju traukos centru, juolab, kad tuo metu švedas Ronnie Peterson buvo savo karjeros viršūnėje. Trasa pasižymi ilga tiesiaja ir užtęstais posūkiais. Mechanikams ir pilotams buvo sunku nuspręsti, kaip sureguliuoti bolidą. Po 1978 dviejų švedų pilotų (Ronnie Peterson ir Gunnar Nilsson) žūčių švedijos gerbėjai suprato, jog baigiasi ir šios trasos gyvavimo era. 8-me ir 9-me dešimtmečiuose trasoje buvo populiarios ir kitos autosporto lenktynės.

Adresas

Scandinavia Raceway

Box 180

S-334 24 Anderstorp

Sweden
San Dona prie Pjavės

Geografija

San Dona yra prie Pjavės upės, apie 40 km į šiaurės rytus nuo Venecijos ir 30 km į rytus nuo Trevizo.
Doikhuntano nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 255,29 km² plotą ir apima Amfoemaetha (Amphoe Mae Tha) Lampuno, Amfoehangčato (Amphoe Hang Chat) ir Mueango (Mueang) Lampango apylinkėse. Parko teritorijoje yra ilgiausias Tailando geležinkelio tunelis (1352 m). Parke kalnų aukštis svyruoja nuo 325 m iki 1373 m.
Gegužės 6

Vardadieniai

Judita – Minvydas – Eidmantė – Liucijus – Benedikta – Benė – Benis
Gardino apskritis (LDK)

Istorija

Apskritis įkurta 1413 m., kai pagal Horodlės sutartį buvo panaikintos Lietuvos kunigaikštystė, Trakų kunigaikštystė ir Gardino kunigaikštystė bei sudarytos Vilniaus ir Trakų vaivadijos. Prieš kunigaikštysčių panaikinimą apskrities vietoje egzistavo Gardino kunigaikštystė. Apskritis tapo naujai įkurtos Trakų vaivadijos dalimi. 1422 m. Melno taikos sutartimi prie apskrities buvo prijungta dalis jotvingių gyventų žemių – Dainava. Per 1564–1566 m. administracines reformas apskritis gavo bajorų savivaldos teises, teritorija mažai pakito. XVII a.–XVIII a. didžiąją dalį apskrities ploto sudarė Gardino ekonomijos žemės. 1775 m. įvyko apskrities dūmų surašymas.
Apskritis iki 1793 m. priklausė Trakų vaivadijai, 1793–1794 m. pradžioje – Gardino vaivadijai, 1795 m. ją užėmė Rusijos imperija, Užnemunės dalis perduota Vygrių apskričiai. 1793 m. iš apskrities buvo sukurta nauja Gardino vaivadija, kurią po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m. pasidalino Prūsijos karalystė ir Rusijos imperija.

Suskirstymas

Apskritį sudarė 5 seniūnijos: Gardino, Pervalko, Pilypavo, Prieraslio ir Vasilkuvo seniūnijos.
Didžiausios apskrities gyvenvietės buvo: Adelskas, Halinka, Indura, Krinkai, Leipalingis, Luna, Mastai, Pervalkas, Sapackinė, Skidlius, Sokulka, Supraslis, Vasilkuvas, Veisiejai, Didžioji Berastavica ir Zabluduvas.
Egalitarizmas

Egalitarizmas (nuo pranc. égal – „lygus”) – idėja, tikėjimas, kad žmonių grupės yra, arba turėtų būti, lygios viena kitos atžvilgiu, nepaisant religinių, politinių, ekonominių, socialinių ar kultūrinių skirtumų. Vienas iš svarbiausių šios minties šaltinių yra krikščionybės idėja, kad Dievas myli visas žmonių sielas vienodai.
Pavyzdžiui, teisinis egalitarizmas – tai tikėjimas, kad žmonių grupės turi būti lygios prieš įstatymą, nepaisant rasinių ar religinių skirtumų. Lyčių lygybė – tai idėja, kad vyrai ir moterys yra vienodai svarbūs.
Olivos taika

Olivos taika (taip pat: Olivos sutartis) sudaryta 1660 m. gegužės 3 d. tarp Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Leopoldo I-ojo, Brandenburgo kurfiursto ir Prūsijos kunigaikščio Frydricho Vilhelmo, Švedijos karaliaus Karolio XI-ojo ir Abiejų Tautų respublikos karaliaus Jono Kazimiero Vazos Olivoje, netoli Gdansko Lenkijoje.
Šia sutartimi karalius Jonas Kazimieras atsisakė savo pretenzijų į Švedijos sostą, kurį 1599 m. prarado jo tėvas Zigmantas Vaza. Taip pat jis pripažino Švedijos valdžią Livonijoje ir Rygoje bei Hohencolernams priklausiusios Prūsijos hercogystės suverenitetą.
Daugiausia tarpininkaujant Prancūzijai sudaryta sutartis užbaigė dar Zigmanto Vazos laikais prasidėjusį konfliktą, kuris perėjo į keletą Švedijos – Abiejų Tautų Respublikos karų (1598–1599, 1600–1629 ir 1655–1660).
Tai, kad Švedijai buvo pripažinta jos užimta Livonijos dalis, tik patvirtino jau susiklosčiusį status quo Baltijos jūros regione.
Olivos sutartis ir tais pačiais metais sudaryta Kopenhagos taika buvo Švedijos, kaip didžiosios valstybės klestėjimo aukščiausias taškas.
Balbieriškio Rožinio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia

Istorija

Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1520 m. Mirus klebonui, apie 1600 m. sunaikinti bažnyčios dokumentai.
1612 m. pastatyta nauja bažnyčia, į kurią Balbieriškio dvaro savininkas pakvietė evangelikų reformatų kunigą. Reformatams paskirtos buvusios katalikų bažnyčios valdos su Nešeikių kaimu. Katalikai, vadovaujami Merkinės klebono Petro Ramulavičiaus, 1632 m. vasario 10 d. užėmė Balbieriškio bažnyčią ir kleboniją. 1644 m. bažnyčia priteista katalikams.
1674 m. minima statoma bažnyčia. Joje 1871 m. pradėta giedoti ir pamokslai sakyti lietuviškai. Pagal inžinieriaus Bronislovo Žochovskio projektą 1884–1888 m. pastatyta medinė bažnyčia. 1907 m. pradžioje įkurtas „Žiburio“ draugijos skyrius, įsteigta biblioteka - skaitykla. Klebono Motiejaus Brazausko rūpesčiu bažnyčia 1911–1912 m. suremontuota.
1915 m. į Rusiją išvežti 3 varpai, rugpjūčio mėn. bažnyčia apardyta. Ją suremontavo iš Rusijos grįžęs klebonas Juozas Rudaitis. 1927 m. suremontuotas bokštas. 1944 m. bažnyčia sužalota, 1956 m. gerokai remontuota, pakeistos bokštų sijos.
2013 m. naktį iš rugpjūčio 7 į rugpjūčio 8 d. bažnyčia visiškai sudegė.

Architektūra

Bažnyčia buvo stačiakampio plano, tribokštė, trinavė, su apside. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Bažnyčios atstatymas

2015 m. kovo mėn. Prienų rajono savivaldybėje arch. Vilius Urbonas Balbieriškio bendruomenės atstovams pristatė pirminius naujosios Balbieriškio bažnyčios planus. Naujoji bažnyčia šiek tiek siauresnė ir trumpesnė. Vienas didžiausių ir ryškiausių pokyčių – anksčiau buvusius du bokštus pakeitė panašaus aukščio vienas. Pati bažnyčia tvirtesnė, sienos trisluoksnio plytų mūro. Bažnyčios bei bokšto stogus dengia keraminės čerpės. Naujoji bažnyčia pašventinta 2018 m. kovo 3 d.
Mykolas Pranciškus Karpavičius

Biografija

1757-1761 m. mokėsi Jėzuitų kolegijoje Lietuvos Brastoje. 1761-1774 m. Šv. Vincento Pauliečio misionierių kongregacijos narys, mokėsi Varšuvos dvasinėje seminarijoje, 1767 m. įšventintas kunigu. Nuo 1767 m. dėstė filosofiją Varšuvos dvasinėje seminarijoje, 1771-1772 m. – teologiją Krokuvos dvasinėje seminarijoje, 1772–1774 m. – teologiją ir Bažnyčios istoriją Vilniaus diecezinėje seminarijoje. Nuo 1774 m. Gražiškių ir Prienų klebonas. 1783-1794 m. dogmatinės teologijos ir Šv. Rašto profesorius Vilniaus universitete. Dalyvavo 1794 m. sukilime, Lietuvos vyriausiosios tautinės tarybos narys. Sukilimui pralaimėjus iš profesoriaus pareigų atleistas. 1797 m. paskirtas pirmuoju Vygrių vyskupu, konsekruotas 1800 m. Varšuvoje.

Kūryba

Didžiąją kūrybos dalį sudaro proginiai pamokslai (išleista apie 40), kurie buvo sakomi Lietuvos vyriausiojo tribunolo sesijų metu, minint reikšmingus istorijos ir kitus įvykius. Palaikė 1791 Gegužės trečiosios konstituciją, pasakė du pamokslus per 1794 m. sukilimą, vienas jų („Kozonius ant gailingo atprovijimo pagrabo“) išspausdintas lietuviškai. Pamoksluose, greta religinių šaltinių, rėmėsi ir gyvenamojo laikotarpio aktualijomis, Lietuvos ir visuotinės istorijos, antikinės kultūros pavyzdžiais, pabrėžė patriotinius motyvus, krikščioniškų ir pilietinių vertybių derme, formulavo naują tautos sampratą, apimančią ne vien politines teises turinčius kilminguosius, bet ir žemuosius luomus. Reikšmingas 1776 m. sakytas 10 pamokslų ciklas. Juose, remiantis fiziokratų idėjomis, svarstomos valstiečių švietimo ir teisinės padėties luominėje visuomenėje problemos, kritikuojama baudžiava.
Albertas Jonas Kerelis

Albertas Jonas Kerelis (1926 m. balandžio 22 d. Joniškėlis – 2003 m. balandžio 14 d. Pembrok Pines, Floridos valstija) – architektas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija

1958 m. baigė Ilinojaus universitetą Urbanoje. 1958–1960 m. dirbo architektu bendrovėse Čikagoje. 1960–1996 m. bendrovės „Kerelis and Associates“, nuo 1968 m. – „Facilities Design“ vadovas. 1968–1990 m. Čikagos Kuko rajono vyr. architektas.
Suprojektavo (po 1990 m. ir Lietuvoje) daugiau, kaip 1000 gyvenamųjų, prekybos, pramonės, mokymo pastatų, suplanavo gyventojų rajonų (kontorų kompleksas Šaumburge, „Moraine Valley“ koledžas Palos Hilse, „Amber Shireso“ mikrorajonas Lemonte, visi Ilinojaus valstijoje). Amerikos lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos narys, 1976–1979 m. ir 1989–1997 m. pirmininkas, 1973 m., 1977 m., 1981 m., 1985 m., 1989 m., 1993 m., 1997 m. Mokslo ir kūrybos simpoziumų tarybos pirmininkas, JAV lietuvių bendruomenės, „Santaros-Šviesos“ ir kitų JAV lietuvių organizacijų veikėjas. Tėvynės sąjungos veikėjas, Čikagos skyriaus pirmininkas. 1991 m. Medininkų pilies atstatymo fondo iniciatorius.
Komninų dinastija

Istorija

Kilo iš Bizantijos Paflagonijos srities prie Juodosios jūros pietinės pakrantės karinių aristokratų. Pirmasis žinomas Komninų giminės narys imperatoriaus Bazilijaus II Bulgarmušio karvedys Manuilas Erotikas Komninas. Dinastijos pradininku tapo imperatorius Izaokas I Komninas, buvęs rytinėse provincijose dislokuotos kariuomenės stratopedarchu (lauko vadu), 1057 m. sukilęs ir nuvertęs imperatorių Mykolą VI Stratiotiką.
Komninų valdymo laikais Bizantija buvo palyginti stabili ir klestinti valstybė, rėmė Vakarų Europos kryžininkų žygius į Jeruzalę, savo jėgomis iš Anatolijos išvijo ten įsitvirtinusius tiurkus seldžiukus. Paskutinis Bizantiją valdęs Komninas – imperatorius Andronikas I Komninas, nuverstas per Angelų dinastijos vadovaujamą sukilimą.
Vėliau Komninų giminė išliko politiškai aktyvi, giminystės ryšiais susijusi su kitais Bizantijos valdančiaisiais. 1204 m. Konstantinopolį užėmus kryžininkams Androniko I Komnino vaikaičiai Aleksijus ir Dovydas pabėgo iš miesto į Komninų gimtinę Paflagoniją ir ten įkūrė Trapezundo imperiją. Ją valdė iki 1461 m., išskyrus 1340–1341 m., kai valdė Bazilijaus Komnino žmona Irena Paleologė. 1461 m. imperatorius Dovydas II Megas Komninas pasidavė turkų sultonui Mechmedui II.
Verškainių–Kertušos pelkė

Verškainių–Kertušos pelkė – pelkė (raistas) Lietuvoje, Ukmergės rajone, 4 km į pietvakarius nuo Šešuolių, Šešuolių girioje. Nusidriekusi iš šiaurės į pietus per 5 km ir užima ~6 km² plotą. Pietrytiniu pelkės pakraščiu teka Kertuša (Širvintos intakas), vakariniu – Kertušos baseino upės Parija ir Ąžuoluona. Rytuose telkšo Kertušo ežeras. Didesniąją, pietinę pelkės dalį sudaro raistinė aukštapelkė, mažesniąją, šiaurės rytinę dalį – tarpinė raistinė pelkė.
Pelkėje slūgso ~3,2 mln. m³ daugiausia kimininių durpių, kurių sluoksnio storis siekia iki 2 m. Durpių vidutinis drėgnumas 87 %, peleningumas 6,5 %, susiskaidymas 25 %. Po durpėmis driekiasi iki 0,8 m storio sapropelio sluoksnis, giliau – smėlis ir molis.
Šalia pelkės įsikūręs Kertušo kaimas.
Vilkijos herbas

Aprašas

Herbo sidabriniame lauke ant auksinės skydo papėdės šv. Juozapo su auksiniu nimbu, mėlynais marškiniais ir raudonu apsiaustu atvaizdas. Kūnas natūralios spalvos. Dešinėje rankoje laiko žalią medelį su trimis sidabriniais lelijos žiedais viršūnėje.

Istorija

Istorinis herbas sukurtas dar 1792 metais. 1998 m. lapkričio 16 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 232. Herbo etalono autorius – dailininkas Linas Deltuva.
Gorno Altaiskas

Istorija

Šis vienintelis respublikos miestas yra siaurame Maimos slėnyje, Altajaus prieškalnėse. Rusų ortodoksų misionieriai, atvykę į šį slėnį 1830 m., stabtelėjo mažytėje Ulalos gyvenvietėje, kurioje tuo metu gyveno devyniolika tenykščių gyventojų ir trys rusų šeimos. Kitais metais Ulala buvo išrinkta pirmąja ortodoksų misijos vieta Altajuje ir rusų kolonistai pradėjo keltis į šį miestelį.
Kai 1922 m. buvo sukurta Oirotų autonominė sritis, Ulala tapo jos centru. 1928 m. gyvenvietė tapo miestu, ir 1932 m. jo pavadinimas buvo pakeistas į Oirot Turą. 1948 m. valdžia faktiškai uždraudė vietiniams gyventojams vadintis oirotais ir srities pavadinimą pakeitė į Kalnų Altajaus autonominę sritį. Tuo pačiu buvo pakeistas ir sostinės pavadinimas – Gorno Altaiskas.

Lietuviai

1941 m. liepos mėn. į Gorno Altaiską iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 30 žmonių. Po Antrojo pasaulinio karo jų dar atsikėlė iš kitų Kalnų Altajaus gyvenviečių. Jie dirbo pagalbinius darbus įvairiose įmonėse, įstaigose, fabrikuose. Po J. Stalino mirties 1953 m. jaunimas studijavo Gorno Altaisko pedagoginiame institute. Apie 1958 m. dauguma tremtinių grįžo į Lietuvą. 1990 m. Vilniaus tremtinių bendrijos rūpesčiu Gorno Altaisko pakraštyje Altajaus krašto tremtiniams lietuviams atminti pastatytas paminklinis kryžius (autorius – buvęs tremtinys V. Tarasonis).
Pertrauka (laikraštis)

Pertrauka – Plungės Senamiesčio vidurinės mokyklos laikraštis, leidžiamas nuo 1994 m. gruodžio mėn. Plungėje.

Istorija

Eina kaip laikraščio „Plungė“ priedas. Tiražas 400 egz.
Redaktoriai: V. Makauskienė, J. Griškus.
Seirijų herbas

Aprašas

Herbo skydo auksiniame lauke vienas virš kito trys juodi vėžliai.

Istorija

2003 m. birželio 27 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 135. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.
Pasaulio moterų softbolo čempionatas

Pasaulio moterų softbolo čempionatas – geriausių pasaulio softbolo nacionalinių moterų rinktinių čempionatas, kurį kas dvejus metus organizuoja Pasaulio beisbolo ir softbolo konfederacija.
Labeikiai

Istorija

XIX a. minimas Labeikių dvaras. Sovietmečiu dvaro parke pastatyta mokykla.
Viršuliškės

Istorija

Anksčiau šioje vietoje buvo Viršuliškių kaimas (šaltiniuose minimas nuo XVI a.), kuris prie Vilniaus miesto buvo prijungtas 1969 m. Gyventojai pradėjo keltis į naujai pastatytus gyvenamuosius daugiaaukščius namus 1977 m.  Viršuliškių statybos projektą 1973 m. parengė Birutė Kasperavičienė ir J. Zinkevičius.
Dar iki XX a. pab. vakarinė dalis sudarė Viršuliškių kaimą, įeinantį į Buivydiškių apylinkę (1979 m. jame gyveno 27 žmonės).
Khičdi

Khičdi arba khičari, khičuri (hindi खिचड़ी  = khicaṛī, urd. کھچڑی = khicṛī, beng. খিচুড়ী = khichuri) – patiekalas, gaminamas daugybėje Šiaurės ir Rytų Indiškųjų virtuvių, kurį sudaro virti ryžiai ir lęšiai.

Aprašymas

Khičdi yra vienas iš svarbiausių naminių valgių, valgomas visoje šiaurinėje Indijoje. Jam paruošti naudojami ryžiai ir dal (dažniausiai lęšių kruopos), kurie paskaninami prieskoniais ir verdami kartu. Neretai į khičdi sudėtį įeina ir įvairios daržovės (kalafioras, bulvės, žirniai ir pan.). Daugumoje regionų khičdi paruošiamas labai paprastai, ir dėl savo neaštrumo, vegetariškumo yra populiarus patiekalas ligoniams ir vaikams.
Khičdi dažniausiai pakeičia paprastus virtus ryžius, prie jo patiekiami kiti patiekalai: ačaris, čatnis, ghi, dahi, pienas, papadai, ir dažniausiai kadhi.
Bengalijoje khičdi paruošimas gerokai skiriasi nuo kitų regionų. Čia naudojama daugiau produktų, ir khičdi laikomas prabangiu maistu.
Europinis liūtas

Išnykimas

Apie ikiistorinius Europos liūtus žinoma labai nedaug. Aristotelis ir Herodotas rašė, kad I tūkstantmečio pr. m. e. viduryje Balkanuose liūtai gyveno. Kai Kserkso I kariuomenė 480 m. žygiavo per Makedoniją, ji sutiko kelis liūtus.
Apie 20 m. pr. m. e. liūtai išnyko Italijoje, apie 1 m. e. m. liūtai išnyko Vakarų Europoje.

Apie 70 m. e. m. liūtai gyveno tik šiaurinėje Graikijoje, tarp Aliakmono ir Mestos upių.

Apie 100 m. e. m. liūtai Rytų Europoje jau buvo išnykę. Po to liūtai Europoje tegyveno tik Kaukazo kalnuose, kur azijiniai liūtai išgyveno iki X a.
Europinis liūtas išnyko dėl išmedžiojimo (liūtų medžioklė buvo populiari graikų ir romėnų pramoga), konkurencijos su sulaukėjusiais šunimis, tipinio liūtų grobio gausos sumažėjimo. Europinius liūtus kartu su berberiniais ir azijiniais liūtais naudojo Romos cirkuose, kur su liūtais kaudavosi bestiarijai ir tokie žvėrys kaip turaninis tigras, tauras, lokiai. Pradžioje europiniai liūtai romėnams buvo labiau prieinami negu Šiaurės Afrikos ar Artimųjų Rytų liūtai. Europiniams liūtams nykstant romėnai liūtus ėmė importuoti iš Afrikos ir Azijos.
Hércules CF

Istorija

Klubas įkurtas 1922 m. Eilę metų žaidė elito divizione. Paskutinį kartą 2010/11 m. sezone. Po to sekė kritimas į žemesnius lygmenis.
Nuo 2014/15 m. sezono žaidė trečioje pakopoje.
Ruseifa

Istorija

Miestas išaugo 1935 m. pradėjus fosfatų gavybą. 1943 m. netoliese rastos vienintelės pasaulyje žinomos priešistorinio pterozauro Arambourgiania fosilijos.
Messerschmitt Bf 109

Kūrimas

Bayerische Flugzeugwerke AG (nuo 1938 m. liepos 11 d. Messerschmitt AG) iš Reicho aviacijos ministerijos gavo užsakymą sukurti naują viensparnį naikintuvą. Pirmasis Messerschmitt Bf-109 V-1 prototipas pirmąjį skrydį atliko 1935 m. gegužės 28 d. Lėktuve buvo įmontuotas Rolls-Royce Kestrel variklis, vėliau pakeistas Jumo 210A. Rezultatai buvo puikūs ir po tobulinimų Messerschmitt AG gamykla pradėjo gaminti Bf-109 masiškai.

Bf-109 Anton, Bf-109 Bruno, Bf-109 Caesar, Bf-109 V

Bf-109 A gamyba, jai dar neprasidėjus, atšaukta dėl silpnos ginkluotės (du 7,92 mm MG 17 kulkosvaidžiai). Vietoj to buvo sukurtas Bf-109 V-4, kuriame tarp V forma išdėstytų cilindrų blokų įmontuotas trečias MG 17, šaudantis per propelerio ašį. Paskesniuose V-5, V-6 ir V-7 modeliuose naudotas naujas Jumo 210B variklis.
Bf-109 B-0 buvo identiškas Bf-109 V-7 modeliui ir nebuvo gaminamas masiškai. Pirmasis Bf-109 lėktuvas gaminamas masiškai buvo Bf-109 B-1 su nauju Jumo 210D varikliu. Bf-109 B-2 buvo identiškas Bf-109 B-1, bet pritaikytas Jumo 210E varikliui (493 kW). Abi šios versijos buvo naudojamos Ispanijos pilietiniame kare, kur paaiškėjo, kad lėktuvo ginkluotė vis dar buvo nepakankama.
Bandymams buvo sukonstruotas Bf-109 V-8 modelis, kuriame du MG 17 kulkosvaidžiai buvo sumontuoti sparnuose. V-9 modelyje jie buvo pakeisti 20 mm MG FF patrankomis.
Bf-109 C-0 neserijiniame modelyje buvo montuojami keturi MG 17 kulkosvaidžiai, C-2 modelyje įmontuotas papildomas MG 17 kulkosvaidis lėktuvo priekyje, C-3 turėjo po vieną 20 mm MG FF patranką kiekviename sparne, tačiau buvo sukurtas tik prototipas.
Bf-109 V-10 buvo identiškas V-8, išskyrus naują Jumo 210Ga variklį (vėliau pagamintuose V-10 buvo montuojami Daimler-Benz DB600A varikliai). V-11, V-12 ir V-13 pagaminti naudojant Bf-109 B korpusą ir montuojant DB600A variklį. DB600A buvo pripažintas kaip nepatikimas ir jo atsisakyta, tačiau greitai pasirodė naujas DB601A.

Bf-109 Träger

1932 m. Vokietijos jūrų pajėgos, nusižiūrėjusios idėją iš britų ir japonų nusprendė pastatyti lėktuvnešį Graf Zeppelin. 10 Bf-109 E/3 buvo modifikuoti į Bf-109 T-0, pridedant uodegos kablį lyno užkabinimui leidimosi metu, pailginant sparnus iki 11,08 m, sustiprinant konstrukciją, šiek tiek praplatinant priekinę važiuoklę ir pritaikant lėktuvą lėktuvnešio katapultai.
Tęsiant bandymus, sukurtas Bf-109 T-1 su DB601N varikliu ir dviem MG 17 7,92 mm kulkosvaidžiais ant variklio ir dviem MG FF/M patrankom sparnuose. Buvo užsakyta pagaminti 70 Bf-109 T-1 Fieseler gamykloje, tačiau, pagaminus septynis lėktuvus, projektas buvo nutrauktas. Likę 63 lėktuvai pagaminti be lėktuvnešiui reikiamos įrangos ir pavadinti Bf-109 T-2, o septyni pagaminti Bf-109 T-1 lėktuvai perdaryti į Bf-109 T-2. Visi Bf-109 T-2 buvo naudojami Norvegijoje.