Daugpilio tvirtovė

Daugpilio tvirtovė (latv. Daugavpils cietoksnis, Dinaburgas cietoksnis, rus. Даугавпилсская кре́пость, Динабургская крепость, Двинская крепость) – XIX a. pradžios tvirtovė Daugpilyje, Latvijos istorijos ir architektūros paminklas. Be to, tai vienintelė, gerai išsilaikiusi be žymesnių pokyčių, tokio tipo tvirtovė Rytų Europoje. Fortifikacinių statinių kompleksas įsikūręs abiejuose Dauguvos upės krantuose, užima virš 150 ha teritoriją. Šalia pastatytas Daugpilio geležinkelio tiltas.

Projektas

Įvertinęs vietovės išskirtinę strateginę padėtį, Dinaburgo tvirtovei parinko vietą, parengė projektą ir statybos darbams vadovavo inžinierius generolas leitenantas Jegoras Hekelis (Егор Фёдорович Гекель, J.F. Heckel). Jis taip pat organizavo tvirtovės atstatymą po prancūzų kariuomenės puolimo.
Tvirtovės planavimo darbai prasidėjo iš karto po Pirmojo ATR padalijimo, kai Latvija atiteko Rusijos imperijai, 1772 m., carui Aleksandrui I išleidus potvarkį statyti tvirtovę. Tikintis sustiprinti vakarinę imperijos sieną, statybos prasidėjo 1810 m, Napoleonui jau pradėjus žygį į Rytus. Nežiūrint ilgų statybų pertraukų dėl didelių Dauguvos potvynių ir lėtų darbų tempų, tvirtovėje pagrindiniai darbai užbaigti 1864 m., o visa tvirtovė – 1878 m.

Daugpilio getas

1941–1944 m. tvirtovę buvo užėmusi Vermachto kariuomenė. Čia veikė tarybinių karo belaisvių lageris „Stalag-340“ ir Daugpilio getas, iš kurio buvo paimami žydai sušaudymui Poguliankos miške (dab. Daugpilio Mežciemo rajone).

Aviacijos mokykla

1948–1993 m. tvirtovėje veikė Daugpilio Aukštoji karo aviacijos inžinierių mokykla (Даугавпилсское высшее военное авиационное инженерное училище), 4 ir 5 metų trukmės studijose ruošusi specialistus TSRS karo aviacijai. Kursantai mokymuisi naudojosi pagarsėjusiu trečios kartos naikintuvu MIG-25, kuris tarybinio lakūno pabėgėlio Viktoro Belenko 1976 m. buvo nuskraidintas į Japoniją, ten japonų ir amerikiečių išstudijuotas ir po to grąžintas į TSRS. Plečiantis mokymo įstaigai, buvo be suderinimo nugriauti trukdantys istoriniai statiniai, vietoje jų pastatant standartinius gyvenamuosius daugiabučius.

Architektūra

Vieningas gynybinių statinių ansamblis išsidėstęs abipus Dauguvos: kairiajame krante įrengtas prietilčio placdarmas, dešiniajame – pagrindinė tvirtovės dalis citadelė. Krantus jungė medinis pontoninis tiltas, pakrantėmis driekėsi apsauginiai pylimai nuo potvynių. Monumentalios fortifikacinės sistemos dalys – pagrindinio pylimo eskarpai, 8 bastionai, 6 ravelinai, redutai, liunetės – apdailintos tašytais ir skaldytais akmenimis, mūriniai skliautuoti kazematai išsiskiria atliktų darbų tikslumu ir kruopštumu, pasinaudojant Rusijos ir Europos geriausių architektūros mokyklų patyrimu.

Karinis miestelis

Tvirtovė primena įtvirtintą karinį miestą: plane ovalo formos teritorija padalinta į atskirus taisyklingus kvartalus. Tarp kvartalų įrengta kvadratinė 150x150 m paradinė aikštė, supama administracinių ir gyvenamųjų statinių. Virš aikštės buvo iškilusi dominuojanti 60 m aukščio dvibokštė barokinė bažnyčia. XIX a. pradžioje ji buvo paversta stačiatikių cerkve. Tarpukaryje pamaldos joje vykdavusios kelių konfesijų tikintiesiems. 1944 m. šis architektūros paminklas su ten įvarytais kaliniais susprogdintas.
Visi pastatų fasadai yra ampyrinio stiliaus, išskyrus vandens bokštą ir Nikolajaus vartus, kurie yra pseudogotikinio stiliaus. Pagal generolo leitenanto Kristiano Truzsono (Христиан Иванович Трузсон) detalųjį užstatymo projektą (1816 m.) buvo nutiestos pagrindinės 21 m pločio ir šalutinės 10 m pločio gatvės. Tarp jų išdėstyti kariniai ir privatūs pastatai išskirti į atskiras zonas. Dviejų-trijų aukštų statiniai, priklausę komendantui, štabui, artilerijos ir inžineriniams arsenalams, 1000 vietų karo ligoninei, kareivinėms, taip pat gyvenamieji namai pastatyti pagal Sankt Peterburge dirbusio architekto Aleksandro Štauberto (Александр Егорович Штауберт) projektus, pabrėžiančius vėlyvojo klasicizmo stilių.

Tvirtovės vartai

Ketverių vartų pavadinimai suteikti imperatoriaus Aleksandro I ir jo brolių, didžiųjų kunigaikščių, garbei. Vartų statyba rėmėsi A. Štauberto projektais. Dekoruojant pietinius Michailo vartus ir vakarinius Nikolajaus vartus, panaudoti egiptietiškos architektūros bei gotikos motyvai. Buvo remtasi Prūsijos tvirtovės Koblence – Franco forto – pavyzdžiu. Rytiniai Aleksandro ir šiauriniai Konstantino vartai savo architektūra buvo panašūs. Pastarieji buvo išardyti 1962 m., norint įvežti į karo mokyklos teritoriją didelių gabaritų krovinį.
Miesto valdžios užsakymu 2008 m. atlikti Nikolajaus ir 2010 m. – Aleksandro vartų būklės pilni istoriniai, kultūriniai ir techniniai tyrimai, paruošti techniniai restauracijos projektai.

Tvirtovės būklė

Nuo 2009 m. tvirtovės teritorijoje vykdomi įvairūs tvarkymo darbai: tiesiami nauji elektros ir kiti kabeliai, atnaujinami vamzdynai, apšvietimas, asfaltu padengtos vietos keičiamos į plytelių dangas, restauruojami atskiri pastatai. 2011 m. atnaujintame vandens pakėlimo bokšte įsikūrė tvirtovės kultūros ir informacijos centras, kuriame dirba tvirtovės valdytojas ir projektų ekspertas. Ruošiamasi keletą pastatų pritaikyti ir perduoti miesto policijos reikmėms. 2012 m. planuojama užbaigti Arsenalo restauraciją, įkurdinant jame iš Dvinsko kilusio dailininko ekspresionisto Marko Rotko Menų centrą. Artimiausiais metais bus atnaujinti Nikolajaus vartai ir į jį vedantis medinis tiltas, Nikolajaus gatvės istorinis profilis.
Atstatyti istoriniai vidinių gatvių pavadinimai, atnaujinta statinių numeracija. Kraštotyrininkų, Latgalos tyrinėtojų fondo pastangomis vykdomi teritorijos valymo, želdinių retinimo darbai. Kompleksas atviras turistų lankymui.