google/wiki40b huggingface dataset:
Thorvald Stauning

Biografija

Iki 1891 m. – cigarų fabriko darbininkas, 1896–1908 m. – Cigarų rūšiuotojų profsąjungos lyderis. 1898–1904 m. – žurmalo „Samarbejdet“ (Kooperacija) leidėjas ir redaktorius. Nuo 1898 m. – Danijos socialdemokratų partijos (SFD) iždininkas, 1910–1939 m. – SFD pirmininkas.
1906–1940 m. – Danijos parlamento Folketingo narys. 1913–1920 m. – koalicinio kabineto kontrolės, socialinių reikalų ir darbo ministras, 1924–1926 m. – pirmasis socialdemokratas, Danijos Ministras pirmininkas mažumos vyriausybėje, o 1929–1940 m. – koaliciniame kabinete. 1933–1935 m. – dar ir gynybos ministras.
Jo vadovaujama Danijos vyriausybė per trumpą laiką sugebėjo šalyje sukurti industrinę ekonomiką, pradėjo kurti socialinės gerovės valstybę, per dvejus metus įveikė pasaulinę ekonominę krizę, o SFD tapo visos Danijos liaudies partija, derinančia savo veiklą su profsąjungomis.
Lesia Ukrainka

Biografija

Tėvas – dvarininkas, kilęs iš Černigovo gubernijos, ilgą laiką dirbo Rusijos imperijos valstybės tarnyboje. Motina – Olga Kosač taip pat dvarininkų kilmės Ukrainos rašytoja (slapvardis – Olena Pčilka). Vaikystėje Larisa susirgo kaulų tuberkulioze, buvo mokoma privačiai. 1879 m. tėvas persikėlė gyventi į Voluinės gubernijos Kolodežno kaimą, kur įsigijo sodybą ir apie 500 ha žemės. Nuo 1884 m. Larisa pradėjo ukrainiečių kalba rašyti eilėraščius ir juos spausdinti naudodama Lesios Ukrainkos slapyvardį. 1891 m. susipažino su Vakarų Ukrainos kultūros ir tautinio atgimimo veikėjais. 1894–1895 m. gyveno pas dėdę M. Drahomanovą Sofijoje, kur susiformavo jos socialinės ir politinės pažiūros. Ilgą laiką gydėsi įvairių šalių kurortuose, kur turėjo galimybę susipažinti su vietos kultūra ir menu. Nuo 1907 m. gyveno Kijeve. Tais pačiais metais susituokė su muzikologu ir folkloristu Klimentu Kvita. Šiuo laikotarpiu aktyviai kūrė – rašė eilėraščius, dramas, apsakymus, pasakas. Kartu su vyru rinko ir užrašė daug ukrainiečių liaudies dainų. Į ukrainiečių kalbą išvertė daug užsienio šalių rašytojų bei poetų kūrinių. Kūrybai būdingas romantizmas ir pozityvizmas. Paskutiniais gyvenimo metais gydėsi Egipte ir Gruzijoje. Mirė 1913 m. Gruzijos Suramio kurorte. Palaidota memorialinėse Kijevo Baikovo kapinėse.

Atminimo įamžinimas

Ukrainoje Lesios Ukrainos garbei jos vardu pavadintos daugelio šalies miestų gatvės, veikia keli memorialiniai muziejai, 200 grivinų banknote įterptas portretas, kelis kartus jos atminimui išleisti pašto ženklai.
Pilkšvarudė stirnabudė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 124 psl.
FK Nadruvis Šakiai

Istorija

Komanda ėmė burtis 2008 m. vasarą. Klubas pradėjo savo veiklą 2009 metų pavasarį. Idėja sukurti komandą kilo keletui žmonių, mėgėjiškai spardžiusiems kamuolį Šakių Aukuro mokykloje. 2009 m. pirmą kartą Šakiuose vyko SFL varžybos, kuriose debiutavo ir FK Nadruvis. Po vasaros sezono klubas taip pat dalyvavo Šakių rajono Futsal pirmenybėse 2009-2010 m.. Nuo 2010 m. FK Nadruvis pradeda dalyvauti Kauno apskrities 7x7 rengiamose pirmenybėse.
Casu marzu

Casu marzu (dar vadinamas casu modde, casu cundhídu, formaggio marcio) – tradicinis Sardinijos sūris, gaminamas iš avių pieno. Pasižymi tuo, jog yra patiekiamas su gyvomis lervomis.
Casu marzu kilo iš itališko pekorino sūrio, tačiau jo gamybai naudojama visiškai netipinė fermentacija. Pekorino sūrio vidus išplėšiamas, o likusi dalis paliekama stovėti lauke. Į jį sūrinė musė (Piophila casei) sudeda kiaušinėlius. Iš jų išsiritusios lervos minta sūriu, o virškinimo rūgštys paverčia sūrį minkšta, puria mase. Prieš valgymą sūryje būna tūkstančiai musių lervų.
Sardiniečiai laiko, kad sūris, kuriame lervos nebegyvos, yra valgymui netinkamas. Todėl paprastai casu marzu valgomas su gyvomis lervomis. Pakankamai susifermentavęs sūris supjaustomas gabalais, dedamas ant tradicinės sardiniečių duonos pane carasau ir užgeriamas stipriu raudonu vynu. Vietiniai gyventojai casu marzu laiko afrodiziaku.
Sūrio musių lervos pasižymi tuo, jog sujudintos gali pašokti ~15 cm. Todėl valgytojas, valgantis sūrį turi laikyti virš jo ranką. Nenorintys valgyti gyvų lervų įdeda sūrį į popierinį maišelį. Lervos, nebeturėdamos deguonies, ima šokinėti iš sūrio atsimušdamos į maišelio sieneles. Kuomet spragsėjimas nutyla, lervos būna žuvusios.
Europos Sąjunga dėl antihigieniškos gamybos casu marzu buvo uždraudusi, tačiau jo buvo galima įsigyti juodojoje rinkoje. Vėliau sūris pripažintas tradiciniu patiekalu ir apribojimai jo gamybai panaikinti.
Panašus į casu marzu sūris su lervų pagalba fermentuojamas Pjemonte. Kai kurie prancūziški ir vokiški sūriai gaminami naudojant sūrio erkes.
Kotryna Habsburgaitė

Biografija

Kotryna gimė 1533 metų rugsėjo 15 d. Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Ferdinando I ir jo žmonos Onos Jogailaitės, Vokietijos karalienės šeimoje. 1549 metų spalio 22 d. ji ištekėjo už Mantujos hercogo Frančesko III Gonzagos ir tapo Mantujos princese, bet po keturių mėnesių po vestuvių vyras mirė. 1553 metų birželio 23 d. Kotryna Habsburgaitė ištekėjo už Žygimanto Augusto. Kotryna tapo Žygimanto Augusto trečiąja žmona. Jo pirmoji žmona buvo Kotrynos sesuo Elžbieta Habsburgaitė. Į vestuves, kurios įvyko 1553 metų birželio 23 dieną, atvažiavo Habsburgai, Izabelė Jogailaitė su sūnumi, Austrijos ir Vengrijos princai, jaunikio motina Bona Sforza. Netrukus po vestuvių Žygimantas Augustas paprašė pas Romos popiežių skyrybų dėl to, kad Kotryna apgavo jį su savo nėštumu. Romos popiežius tų skyrybų nepalaimino, bet netrukus Kotryna vis tiek išsiskyrė su Žygimantu. 1566 metais Kotryna Habsburgaitė paliko Lenkiją ir iki pat mirties gyveno Lince, Austrija. Mirė 1572 metų vasario 28 d. būdama 38 metų amžiaus.
Paskratiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 5 km
Obelaukiai – 1,5 km
Varniūnai – 1,2 km
Šimpeliškiai – 2,2 km
Izabelė Matusevičiūtė

Izabelė Matusevičiūtė (1906 m. gruodžio 7 d. Geisteriškiai, Bartninkų valsčius – 1967 m. balandžio 13 d. Torontas) – Lietuvos kalbininkė, Kanados lietuvių visuomenės veikėja.

Biografija

1933 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė lituanistiką, germanistiką ir pedagogiką bei psichologiją. 1937–1939 m. Berlyno universiteto Slavistikos institute, 1938 m. – Hamburgo fonetikos institute studijavo slavistiką ir literatūrą. 1947–1949 m. Getingeno universitete studijavo lyginamąją kalbotyrą.
1932–1937 m. mokytojavo Lazdijų ir Kybartų gimnazijose, 1939–1941 m. Kaune, 1941 m. perkelta į Vilnių. TSRS okupavus Lietuvą iš mokytojos pareigų atleista. 1941–1944 m. dirbo Lietuvių kalbos instituto lietuvių kalbos žodyno redakcijoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1947 m. mokytojavo Eichštato lietuvių karo pabėgėlių gimnazijoje. Nuo 1949 m. gyveno Kanadoje. Nuo 1953 m. Kanados lietuvių bendruomenės Krašto tarybos narė, 1954–1958 m. šios bendruomenės kultūros fondo pirmininkė. 1953–1956 m. Toronto lituanistinių kursų vedėja. 1957–1964 m. redagavo žurnalą „Moteris“.

Mokslinė veikla

Tyrinėjo S. M. Slavočinskio 1646 m. giesmyną, dėl to 1938 m. ir 1939 m. lankėsi Lenkijoje. Fotografuotinį giesmyno leidimą 1958 m. išleido Jurgis Lebedys. Parašė lietuvių kalbos istorijos straipsnių. Surinko lietuvių liaudies dainų ir pasakų iš Lazdijų ir Vilkaviškio apylinkių, savo gimtosios kapsų tarmės žodžių Lietuvių kalbos žodynui.
Kadherinai

Kadherinai yra transmembraniniai baltymai, atliekantys svarbų vaidmenį ląstelių tarpusavio sukibime ir užtikrinantys audinių vientisumą. Kadherinai turi sukibimo su kalciu regionus, taigi, jų veikimas priklauso ir nuo (Ca2+) jonų. Taip vadinama kadherinų super-šeima plačiąja prasme susideda iš kadherinų, protokadherinų, desmogleinų ir desmokolinų bei kt., kurių daugelis fragmentų yra kadherinai. Bandymuose su ląstelių kultūromis ir augančiame organizme buvo pastebėta, kad jie linkę sukibti su ląstelėmis, kurių paviršiuje yra tos pačios klasės kadherinų. Kadherinai ląstelės viduje būna sukibę su kateninais.
Įspaudinės keramikos kultūra

Arealas

Įspaudinės keramikos kultūra buvo pirmoji Europos žemyno neolitinė kultūra. Manoma, kad jos nešėjai atsikėlė iš Levanto, migravę į Balkanus, o vėliau į kitas Viduržemio jūros šalis, išstumdami vietines mezolitines kultūras. 7000–5000 m. pr. m. e. ji buvo paplitusi Adrijos jūros pakrantėse (dab. Albanija, Serbija ir Juodkalnija, Pietryčių Italija) ir Vakarų Graikijoje.
Iš šios kultūros išsivystė lokalūs variantai – Danilo-Kakanjo kultūra ir kitos.

Kultūra

Įspaudinės keramikos kultūrai būdinga gerai išdegta su smėlio, žvyro ar smulkinto titnago priemaišomis lipdytinė keramika, puošta sraigių kriauklelių, nagų ar pagaliukų įspaudais, ornamentais ir simboliais. Puodai dideli, daugiausia pusrutulio ar kūgio formos, arba ovalūs, plokščiu dugnu. Ankstyvoji keramika nuo viršaus iki apačios puošta įspaudimais, vėlyvoji – poliruota ruda ar juoda spalva, puošta raižiniais ir inkrustacijomis, trikampiais, eglute, rombais, horizontaliomis ir vertikaliomis linijomis bei dryželiais arba ant tamsiai geltono fono dažytais ornamentais.
Įspaudinės keramikos kultūros žmonės gyveno kalnų pašlaičių urvuose ir atvirose gyvenvietėse, kurios ilgainiui pradėtos įtvirtinti – apie jas kasti grioviai; gyvenvietėse rasta pinučių sienų, glaistytų moliu, namų liekanų. Vertėsi žemdirbyste (augino kviečius, miežius, pupas; rasta trinamųjų girnų akmenų), gyvulininkyste (laikė galvijus, avis, ožkas), žvejyba, medžiokle, rinko maistą. Naudojo kaulinius ir raginius įrankius; rasta daug sraigių kriauklelių, antropomorfinių vazų, atspaudų ir skulptūrėlių. Įspaudinės keramikos kultūros keramikos dar randama Pietų Prancūzijoje ir Ispanijoje, kur ji, manoma, išplito dėl žmonių kelionių jūra.
Verstaminų III piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas 600 m į šiaurės vakarus nuo pirmojo ir 300 m į šiaurės vakarus nuo antrojo piliakalnio, nusausinto ežerėlio vakariniame krante. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 26x8 m dydžio. Šlaitai statūs, 12-15 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja.

Gyvenvietė

Vakarų – pietvakarių papėdėje, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, lygios ir grublėtos keramikos.

Aplinkiniai piliakalniai

Maišymų piliakalnis 6 kmAtesninkų piliakalnis 7,5 kmPrelomčiškės piliakalnis 6 kmRudaminos piliakalnis 7 kmVerstaminų IV piliakalnis 2,2 kmBuniškių piliakalnis 10 kmPapalazdijų piliakalnis 9 kmVerstaminų II piliakalnis 0,3 km
Verstaminų I piliakalnis 0,6 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Nina Mitropolskaja

Biografija

1946 m. Petrozavodsko universitete baigė rusų kalba ir literatūrą. 1951 m. filologijos mokslų kandidatė.
1951–1991 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, 1960–1975 m. Rusų literatūros katedros vedėja; nuo 1954 m. docentė. Tyrinėjo rusų tautosaką Lietuvoje (tyrinėjimų pradininkė), tautosakos teoriją. 1969–1988 m. tęstinio mokslo darbų leidinio „Literatūra“ sąsiuvinio, skirto rusų literatūrai, vyr. redaktorė.
Bakainių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis pailgas, nutįsęs šiaurės-pietų kryptimi, stačių šlaitų. Viršūnės aikštelė netaisyklingos trapecijos pavidalo, apie 70 m ilgio, 55 m pločio. Šlaitai statūs, 19 m aukščio. Aikštelės vakariniame ir rytiniame gale yra 6–8 m aukščio pylimai, dabar nuskleisti, rytinėje pašlaitėje yra 170 m ilgio, 75 m pločio priešpilis, juosiamas 5 m aukščio pylimo ir 4 m gylio griovio. Ties priešpilio pietvakariniu kampu – kūgio formos 3 m aukščio pylimas.
Į rytus nuo aikštelės yra pirmasis papilys. Jo aikštelė trapecijos formos, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 145 (ŠV)-200 (PR)x63 (PV)-90 (ŠR) m dydžio. Joje rasta žiestos keramikos. Šiaurės rytiniame aikštelės gale supiltas 5 m aukščio, 16 m pločio pylimas. Pietiniame papilio šlaite, 5-6 m žemiau aikštelės yra terasa, kuria greičiausiai ėjo kelias į priešpilį. Aikštelės pietvakariniame kampe, ties įvažiavimu į piliakalnio aikštelę supiltas kūgio formos 3 m aukščio, 20 m ilgio, 11 m pločio pylimas  greičiausiai gynybinio vartų bokšto vieta.
Į vakarus nuo aikštelės, už pylimo yra antras papilys. Jo aikštelė trikampė, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 10 m ilgio, 8 m pločio pietrytiniame krašte, 1,5 m žemesne šiaurės vakarų dalimi. 200 m į PV nuo piliakalnio yra II tūkst. pirmosios pusės senkapis.

Tyrimai

1841 m. piliakalnį kasinėjo generolas Siversas, 1898 m. – A. Malgrenas, bet radinių neaptiko. XX a. pr. žvalgė Liudvikas Kšivickis, jo manymu, čia stovėjo Eigintų pilis, 1372 m. sudeginta kryžiuočių. 1968 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnio ir priešpilio aikštelės buvo ariamos, yra kultūrinio sluoksnio žymių. 0,2 km į pietvakarius nuo Bakainių piliakalnio yra Bakainių kapinynas.

Aplinkiniai piliakalniai

Baimainių piliakalnis 14 kmTričių piliakalnis 71 kmUpytės piliakalnis 24 kmNaujaupio piliakalnis 15 kmŠukionių piliakalnis 17 kmAmbraziūnų piliakalnis 27 kmKalnaberžės piliakalnis 7 kmSangailų piliakalnis 23 km
Kęstutis Mužas

Biografija

Atsargos kapitonas.
Nuo 1975 metų žaidžia šachmatais susirašinėjant. Triskart Lietuvos korespondencinių šachmatų komandinių pirmenybių bronzos medalių laimėtojas. Lietuvos korespondencinių šachmatų federacijos Viceprezidentas.
Vedęs. Turi dvi dukras ir du anūkus.
Senosios Įpilties II piliakalnis

Piliakalnis

Įrengtas į upės slėnį įsiterpiančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 30 m ilgio, iki 30 m pločio šiauriniame krašte. Nuo aukštumos supiltas 30 m ilgio, 1,2 m aukščio, 12 m pločio pylimas, kurio išorinis 1,6 m aukščio šlaitas leidžiasi į priešpilį. Šlaitai vidutinio statumo, 14 m aukščio.
Priešpilio aikštelė trapecinė, orientuota šiaurės – pietų kryptimi, 37 m ilgio, nuo 34 m pločio pietiniame, iki 55 m – šiauriniame gale, kuriame supiltas lenktas 60 m ilgio, 2 m aukščio, 14,5 m pločio pylimas.
Aikštelės rytinė pusė nukasta. Piliakalnis su priešpiliu apaugę pušimis ir lazdynais.
Saugomos teritorijos plotas – 1,8 ha.

Aplinkiniai piliakalniai

Gruobinios pilis 43 kmApuolės piliakalnis 35 km
Daukšių piliakalnis 17 km
Kalvių piliakalnis 11 kmMosėdžio piliakalnis 21 km
Laivių piliakalnis 24 kmRūdaičių piliakalnis 23 kmNagarbos piliakalnis 20 km
Senkų piliakalnis 21 km
Kurmaičių piliakalnis 23 kmSenosios Įpilties III piliakalnis ir
Senosios Įpilties piliakalnis 2 km
Auksūdžio piliakalnis 6 km
Staliorių koplyčia

Istorija

Koplyčia pastatyta 1851 m., atnaujinta 1936 m.
Sovietmečiu koplyčia ir kapinės buvo apleistos, nuniokotos. Joje buvęs vertingas bažnytinis turtas (paveikslai, skulptūros) buvo nusavintas valstybės ir išvežtas į Ateizmo muziejų.
Lietuvos Katalikų Bažnyčios Kronika (nr. 20) rašė: „1974 liepos mėnesį Šakių raj. Lukšių apylinkės pirmininkė Kladienė su Ateizmo muziejaus darbuotojais išvežė autobusu iš Staliorių koplyčios paveikslus ir skulptūras. Nuo to laiko koplyčios raktas laikomas apylinkėje ir žmonės į koplyčią negali įkelti net kojos“.
1994 m. koplyčia atkurta. 2014 m. pradėtas jos remontas. Šalia esančiose kapinaitėse leidžiama laidoti.
Daniel Patrick O’Connell

Daniel Patrick O’Connell (1924 m. liepos 7 d. Oklende, Naujoji Zelandija – 1979 m. birželio 8 d. Oksforde, Jungtinė Karalystė) – teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas, Adelaidės universiteto profesorius (1962–1972), Oksfordo Chichele tarptautinės teisės katedros profesorius.

Biografija

1948 m. Oklendo universiteto teisės magistras (LL. M.), 1953 m. – teisės bakalauras (B. A.).
Dėstė istoriją ir teisę. Nuo 1947 m. advokatas. 1949 m. su stipendija studijoms Kembridžo universiteto Trejybės koledže gilinosi teisėje. 1951 m. apgynė disertaciją iš tarptautinės teisės. Darbo vadovas – Hersch Lauterpacht. Moksliniai interesai – vasltybių teisių perėmimas.
Georgijus Sedovas

Biografija

Gimė Krivaja Kosos kaime netoli Taganrogo (prie Azovo jūros), žvejų šeimoje. 1898 m. baigė jūreivystės kursus Rostove ir igijo tolimųjų kelionių jūrininko specialybę. Tyrinėjo šiaurinius Sibiro krantus, Kolymos upę, vakarinius Naujosios Žemės krantus. 1912 m. pasiūlė surengti ekspediciją į šiaurės ašigalį ir pateikė jos projektą. Carinė vyriausybė neparėmė šios ekspedicijos ir ji buvo suorganizuota iš privačių lėšų. 1912 m. vasarą Sedovas laivu „Šventasis Foka“ (rus. Святой Фока) išplaukė Naujosios Žemės link ir ten, susidūręs su ledynais, liko žiemoti. Žiemojimas buvo sunkus ir daug ekspedicijos dalyvių susirgo. 1913 m. Sedovo ekspedicija pasiekė Prano Juozapo Žemę ir vėl sustojo žiemoti (čia ekspedicijos dalyviai vieną iš kalnų pavadino M. K. Čiurlionio garbei). 1914 m. vasarį Sedovas, sirgdamas skorbutu, su dviem jūreiviais mėgino pasiekti rogėmis šiaurės ašigalį, bet pakeliui mirė.
Palaidotas Rudolfo saloje. Jo vardu pavadinta įlanka ir viršukalnė Naujojoje Žemėje, salynas netoli Šiaurinės Žemės.
Čado herbas

Čado herbas – Čado valstybės simbolis, priimtas 1970 m.
Konstitucijos taurė

Konstitucijos taurė - Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakulteto (TF) Studentų atstovybės organizuojamas apdovanojimas (vardinė Konstitucija), teikiama išskirtinai už drąsą ginant savo ir kitų teises. Įteikiama VU TF renginio „Konstitucijos dienos“ (KoDi) metu, teisės konferencijoje (Saulėtekio al. 9-I, Vilniuje).
Polekėlės Daujotų koplyčia

Istorija

Sovietmečiu vienas iš partinių veikėjų buvo sumanęs koplyčioje kaimui įrengti smuklę, kitų liudytojų pasakojimu – šašlykinę. Smuklės kape organizatorius buvo liepęs sumūryti net pagrindą barui, židinį, tačiau paveldosaugininkai tada uždraudė taip niekinti kapą. Vėliau koplyčios–mauzoliejaus geležinės ornamentuotos durys buvo užvirintos.
1970-1973 m. iš mauzoliejaus rūsio buvo išnešti karstai su palaikais ir perlaidoti Polekėlės kapinėse. Tiksliai žinoma, kad viename iš karstų buvo Polekėlės dvaro savininkės Ievos Daujotaitės brolio Jono Daujoto palaikai. Kiti liudytojai pasakojo, kad buvę ir daugiau karstų, vieni atsimena pasakojimus, kad ten buvę palaidoti partizanai iš Pumpučių giminės. Polekėlės Dau­jo­tų dva­ras apie 1995 m. buvo nugriautas.

Architektūra

Statinys klasicizmo stiliaus, kompaktinis, stačiakampio plano, vieno aukšto su pastoge ir laidojimo rūsiu. Pastato priekyje išlikę trijų pakopų granito laiptai. Durys metalinės dvivėrės, su kaltiniais ornamentais ir kalvio darbo apkaustais. Fasado viršuje pritvirtinta marmuro lenta su įgilintų raidžių įrašu lenkų kalba: „Grób rodziny Dowiatów“; virš durų angos statybos data: „1893“.
Sienos tašytų lauko akmenų, pamatas su tašyto granito cokoliu. Stogo forma – dvišlaitė, kiti stogo elementai – kvadrato plano akroterijai pastato kampuose ir frontono viršuje. Pagrindinė patalpa vienanavė, su įėjimu vakarų pusėje ir stačiakampe anga į laidojimo rūsį grindyse. Galinėje koplyčios sienoje yra pusapskritė niša. Rytinės sienos kampuose išmūryti ir nutinkuoti du stačiakampio skerspjūvio stulpai. Lubų, sienų apdaila – profiliuotas apvadas sienų viršuje, profiliuoti tinkuoto plytų mūro nišos apvadai su trauka.
Priekiniame fasade imituojamas portikas: dvi apskrito skerspjūvio plytų mūro kolonos su kaneliūromis ir šoniniai stačiakampio skerspjūvio stulpai, remiantys antablementą su reljefiškai ornamentuotu frizu ir karnizu, užbaigtą trikampiu frontonu. Čia įtaisytas dekoruotas Daujotų giminės herbas su kartušu ir augalinio motyvo ornamentais.
Vitalis Morkūnas

Biografija

Žmona Elena Morkūnienė. 1956 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1968 m. apgynė disertaciją „Žemės ūkio darbininkų buitis Lietuvoje 1919–1940 m.“, 1969 m. istorijos mokslų kandidatas. 
1968–1999 m. dirbo Istorijos institute (nuo 1990 m. Lietuvos istorijos institutas), 1971–1989 m. instituto Etnografijos (nuo 1996 m. Etnologijos) skyriaus vedėjas.

Mokslinė veikla

Tyrinėjimų sritis – samdinių kultūra, taip pat žvejyba, etnologijos istorija, etninė istorija. Daugelio etnologijos leidinių sudarytojas, tęstinių leidinių „Etnografiniai tyrinėjimai Lietuvoje“ (1975–1985 m.), „Iš lietuvių kultūros istorijos“ (1977–1985 m.) ir kitų atsakomasis redaktorius, straipsnių autorius. Su Latvijos etnologais parengė bendrų studijų apie etnografinių regionų formavimosi problemas.
UEFA čempionų taurė 1987–1988 m.

UEFA čempionų taurė 1987–1988 m. – 33-asis UEFA čempionų taurės turnyras, prasidėjęs 1987 m. rudenį. Turnyrą laimėjo Eindhoveno PSV klubas, 1988 m. gegužės 25 d. finale laimėjęs prieš Lisabonos „Benfica“.
Breisgau Freiburgas

Istorija

1120 m. Cėringeno grafai įkūrė laisvos prekybos miestą, iš čia Freiburgo pavadinimas: Freiburg – laisvasis miestas. 1218 m. jis atiteko Uracho grafams, kurie nuo tada titulavosi Freiburgo grafais, 1368 m. – Habsburgams. 1525 m. miestą užėmė sukilę valstiečiai, per 1618–1648 m. Trisdešimties metų karą – 1632 m. ir 1638 m. švedai, 1644 m. – bavarai. 1677–1697 m., 1744–1748 m. per Austrijos įpėdinystės karą miestą buvo užėmę prancūzai. Vėliau perduotas Badenui. Per Antrąjį pasaulinį karą beveik visas Freiburgo senamiestis sugriautas.

Ekonomika

Geležinkeliai į Karlsruję, Bazelį (Šveicarija). Išplėtota mašinų, tiksliųjų prietaisų gamyba, elektrotechnikos, chemijos (farmacija) pramonė. Turizmo centras.

Kultūra, švietimas

Yra Freiburgo universitetas, Freiburgo muzikos universitetas, Freiburgo pedagogikos universitetas, mokslinio tyrimo institutai, tarp jų – vynininkystės, teatrai. Miesto muziejus, miesto istorijos muziejus, gamtos mokslų muziejus, augustinų muziejus, šiuolaikinio meno muziejus ir kt. Planetariumas.

Lietuviai

XVI a. – XVII a. Freiburgo universitete studijavo lietuvių didikų vaikai. 1944 m. Freiburgo karo pabėgėlių stovykloje įkurdinta apie 350 lietuvių. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje mieste įsikūręs slaptas lietuvių komitetas (Vladas Požėla, Pranas Raulinaitis, Domas Krivickas, kun. Pranas Gaida-Gaidamavičius, Jonas Kardelis, Jonas Viliušis) informavo lietuvių pabėgėlius aktualiais klausimais, nuo 1945 m. oficialiai atstovavo lietuviams. 1945–1949 m. lietuviai rotaprintu spausdino biuletenį (redaktoriai V. Požėla, J. Kardelis) ir satyros laikraštį, turėjo chorą (vadovas J. Mačiulis), šokių grupę (E. Klimaitė), 1946–1949 m. išleido 14 knygų. 1946–[[1949 veikė lietuvių Dailės ir amatų mokykla (žymiausia lietuvių išeivijos aukštoji dailės mokykla). 1946–1948 m. Freiburge buvo surengtos P. Augiaus, A. Galdiko, V. K. Jonyno, V. Kasiulio, V. Petravičiaus, V. Rato-Rataiskio, T. Valiaus darbų parodos. 1947 m. įsteigtas Lietuvių dailės institutas skyrė premijas dailininkams, rengė kultūrines diskusijas, parodas, išleido dailės leidinių. Lietuvių studijavo ir Freiburgo universitete. 1949–1950 m. dauguma lietuvių išvyko į JAV ir kitas šalis.
Sportas (Vilnius)

Istorija

Leido kūno kultūros ir sporto komitetas prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos. Tiražas 1952 m. – 10 000 egz.
Redagavo Mykolas Jackevičius.
Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institutas

Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institutas – Lietuvos pagrindinių ūkio šakų ir socialinė sferos vadovaujančiųjų darbuotojų ir specialistų kvalifikacijos kėlimo įstaiga, veikusi 1966–1990 m. Vilniuje.

Istorija

1966 m. vietoj Liaudies ūkio tarybos mokymo kombinato įsteigti Aukštieji vadovaujančiųjų ir inžinerijos technikos darbuotojų kvalifikacijos kėlimo kursai 1969 m. pertvarkyti į Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institutą. 1988–1990 m. – Liaudies ūkio vadovaujančiųjų darbuotojų ir specialistų kvalifikacijos kėlimo institutas, 1990 m. pertvarkytas į Lietuvos vadybos akademiją prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės.
Zimbabvės Rezervo Bankas

Zimbabvės Rezervo Bankas yra centrinis Zimbabvės bankas.
Šio banko ištakos yra 1956 m. įkurtas Rodezijos ir Neselendo bankas. Nepaisant politinių ir ekonominių sąlygų bankas greitai augo ir didino savo darbuotojų skaičių. Bankas atskaitingas valdybai ir gubernatoriui.
Pagrindinė banko veikla yra šalies monetarinės politikos valdymas. Rezervinis bankas yra vienintelė institucija leidžianti pinigus, tad jis taip pat valdo pinigų kiekį šalies rinkoje.