google/wiki40b huggingface dataset:
Psichrosfera

Psichrosfera (angl. psychrosphere; rus. психросфера; iš gr. ψυχρός 'šaltas') – vandens sluoksnis vandenyne, kurio temperatūra apie 4° C. Sluoksnis prasideda 100–700 m gylyje. Užpildo visų vandenynų giliąsias dalis nuo ašigalių iki pusiaujo.
Šis sluoksnis susiformuoja todėl, kad šios temperatūros vanduo turi didžiausią tankį ir grimzta į dugną. Šią temperatūrą vanduo įgauna poliarinėse vandenynų dalyse, ten jis atvėsta, grimzta gilyn ir palei dugną teka link pusiaujo. Šaltame vandenyje gerai tirpsta dujos, todėl jis turi nemažai ištirpusio deguonies. Su šaltu nuo polių sklindančiu vandeniu keliaujantis deguonis prieinamas giliavandeniams vandenynų organizmams, pvz., bentosui.
Fotopopierius

Fotopopierius – nepermatoma, lanksti medžiaga, skirta pozityviniams vaizdams gauti.
Priklausomai nuo fotografavimo proceso, fotopopierių galima vadinti šviesai jautria medžiaga arba specialiu popierium, skirtu nuotraukų spausdinimui.

Fotopopierius – šviesai jautri medžiaga

Fotopopierius naudojamas tradicinėje fotografijoje yra padengtas šviesai jautria emulsija.
Fotopopierius paprastai yra eksponuojamas iš negatyvo (fotojuosta, fotoplokštelė) naudojant fotodidintuvą arba kontaktinio spausdinimo būdu. Paveiktoje šviesos emulsijoje vyksta cheminės reakcijos ir susiformuoja nematomas vaizdas, kuris išryškėja atliekant tolimesnį cheminį apdirbimą (ryškinimas, fiksavimas).
Efektyvusis fotopopieriaus jautrumas yra dešimtis kartų mažesnis nei fotojuostų ir sudaro vienetus ir vienetų dalis pagal GOST. Tipiniai išlaikymai spausdinant – minutės ar sekundės, o juostos eksponavimo laikas – dešimtosios ir šimtosios sekundės dalys.

Fotopopieriaus klasifikavimas

Fotopopierius gali būti skirtas tiek spalvotai, tiek juodai baltai fotografijai.

Paviršiaus faktūra

Fotopopierius gaminamas matiniu, blizgiu ir įspaudiniu paviršiumi. Blizgus paviršius gaunamas jį blizginant po visų cheminių procedūrų.

Spausdintuvų fotopopierius

Spausdintuvų fotopopierius – specialus popierius skirtas spausdinti skaitmeninės fotografijos vaizdus rašaliniais ir lazeriniais spausdintuvais. Nuo paprasto popieriaus skiriasi griežtai nustatytomis spalvinėmis ir mechaninėmis (įgėrio, dažų išsiliejimo) savybėmis.
Taip pat galima išskirti šilumai jautrų popierių skirtą faksimiliniams aparatams.
Tik moterims (žurnalas)

Tik moterims – erotinio pobūdžio mėnesinis žurnalas, skirtas tik moterims ir leistas 2001–2002 m.

Istorija

Žurnale buvo daug rašoma apie seksą, jaunų moterų lytinį gyvenimą, su tuo susijusias įdomybes, aktualijas, problemas ir dviejų žmonių tarpusavio santykius. Buvo taip pat spausdinama daug erotinių fotografijų, patarimų jaunoms poroms ir panašiai. Pirmasis šio žurnalo numeris buvo išleistas 2001 m. liepos mėnesį. Tikslus išėjusių numerių skaičius yra nežinomas. Leidėjas: UAB „InDiza“.
Kulionys

Istorija

Kulionys 1373 m. užrašyti Antazelve. Antaželvės vardas išlaikytas iki XVII a. vidurio nelaimių, kai kaimas, atrodo, buvo visiškai sunaikintas; paskutinis užrašymas Sioło Antozele (1636 m.). Nuo XVII a. 2-osios pusės kaimas pagal gyventojus Kulionis pradėtas vadinti dabartiniu vardu, pirmąkart užrašytas Alantos metrikų knygoje (14v p.) de Kulony (1662 m.). XIV–XVI a. per kaimą ėjęs Utenos–Molėtų kelias. Nuo seniausių laikų iki Lietuvos 3-ojo padalijimo karališkasis kaimas.
XVI a. viduryje – XVII a. 1-oje pusėje 10 ūkių, XVII a. pabaigoje – XVIII a. po marų ir karų 4 ūkiai. XVII a. priklausė Čivylių vaitystei, XVIII a. Čivylių seniūnijai. XX a. pradžioje 15 ūkių, 60 gyv.
Cheminis tanklaivis

Cheminis tanklaivis – laivas, suprojektuotas didmeniniam cheminių medžiagų gabenimui. Remiantis MARPOL 73/78, cheminis tanklaivis yra laivas, tinkantis urmu transportuoti skysčius, išvardytus 17-ame Tarptautiniame didmeninių cheminių medžiagų kodekso skyriuje. Be pramoninių chemikalų ir naftos produktų, šie laivai dažnai gabena alyvpalmių aliejų, daržovių aliejus, lajų, kaustinę sodą ir metanolį.
Okeaninių tanklaivių dedveito tonažas vyrauja nuo 5 tūkst. iki 35 tūkst. tonų. Tai yra mažiau nei kitų vidutinių tanklaivių dėl specializuotos jų krovinio kilmės ir uosto terminalų, kuriuose vyksta pakrovimas ir iškrovimas, apribojimų.

Klasifikacija

Įprastai cheminių medžiagų tanklaiviai skirstomi į tris tipus:

1-as tipas

Šiam tipui priskiriamais tanklaiviais gabenami produktai, keliantys didžiausią grėsmę gamtai. Šiuose laivuose reikalingos aukščiausio lygio prevencinės priemonės, kurios užkirstų kelią krovinio nutekėjimui.

2-as tipas

Šiam tipui priskiriamais tanklaiviais gabenami produktai kelia didesnę nei vidutinę grėsmę gamtai. Saugumui užtikrinti imamasi nemenkų prevencinių priemonių.

3-ias tipas

Šiam tipui priskiriamais tanklaiviais gabenami produktai kelia vidutinę grėsmę gamtai. Krovinio gabenimo metu naudojamos saikingos prevencinės priemonės.
Adomas Juškevičius Juškaitis

Biografija

1919 m. įstojo į Vilniaus lietuvių (Vytauto Didžiojo) gimnaziją, kurią baigė 1926 m. 1926–1932 m. studijavo Vilniaus Stepono Batoro universitete, kartu dirbdamas Labdarybės draugijos išlaikomo „Žiburėlio“ bendrabučio vedėju. Dar mokydamasis gimnazijoje, o vėliau ir studijų metais, dr. J. Basanavičiaus paragintas, įsitraukė į kraštotyros veiklą, nulėmusią jo pasirikimą – istoriko specialybę. Po studijų universitete mokytojavo Vilniaus krašto lietuviškose mokyklose, dėstė istoriją, geografiją, lotynų kalbą. 1932–1935 metais dirbo Švenčionių lietuvių gimnazijoje. 1935 m. buvo Lietuvių mokytojų sąjungos Švenčionių skyriaus pirmininkas. Tais pačiais metais, lenkų valdžios apkaltintas politine neištikimybe buvo pašalintas iš mokytojo pareigų, be teisės dirbti bet kurioje lietuviškoje mokykloje. Grįžo į Vilnių. Čia dirbo Lietuvių mokslo draugijoje, bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje. 1937 m. kartu su žurnalistu J. Maceika parašė knygą „Vilnius ir jo apylinkės“, kuri lenkų cenzūros buvo konfiskuota ir sunaikinta. Skaitytojus pasiekė tik pakartotinis „Spaudos fondo“ leidinys 1940 m. Lietuvai atgavus Vilnių, bei 1991 m. atkūrus nepriklausomybę, „Minties“ leidyklos fotografuotinis leidinys. Nuo 1945 m. Adomas Juškevičius-Juškaitis pradėjo dirbti Vilniaus Pedagoginiame institute, direktoriaus pavaduotoju neakivaizdinio skyriaus reikalams, katedros vedėju, tačiau 1948 m. atleistas „kaip netinkamas dėl politinių įsitikinimų“. Nuo 1948 m. iki išėjimo į pensiją, jis dėstytojavo Klaipėdos mokytojų institute, o jį likvidavus, mokytojavo įvairiose miesto vidurinėse mokyklose. Kartu su juo, visą laiką pedagoginį darbą dirbo žmona Vladislava Peredniūtė-Juškaitienė, irgi vilnietė, Vytauto Didžiojo gimnazijos XI laidos absolventė, Stepono Batoro universiteto magistrantė, biologė. Po žmonos mirties 1984 m. A.Juškaitis grįžo į Vilnių, kuriame išgyveno iki 1999 metų. Abu palaidoti Vilniuje, Karveliškių kapinėse.

Šaltiniai

Sūnus Vytautas Juškaitis
Lančchutis

Istorija

Miesto teisės suteiktos 1961 m.

Žymūs žmonės

Iš Lančchučio rajono kilęs ilgametis Gruzijos prezidentas Eduardas Ševardnadzė.
Pokštas

Pokštas – humoristiškai pateikti žodžiai, sakiniai ar veiksmai, kurie skirti sukelti juoką ir nėra priimami rimtai. Įprastai pokštas pasakojamas kaip istorija, dažnai turinti dialogą, ir pasibaigianti atomazga. Būtent atomazga yra pagrindinė pokšto vieta, kuri sukelia klausytojams juoką ir ja išreiškiama kita situacijos ar dialogo reikšmė. Dažnai tai parodoma naudojant kalambūrą, ironiją, logikos trūkumą ar kitas formas.
Nyderlandų literatūros tyrinėtojo André Jolles teigimu, pokštas yra vienas seniausių žodinės literatūros žanrų ir dažnai išpopuliarėja anonimiškai. Jie pasakojami tiek privačiai, tiek viešai – pokštą gali papasakoti draugas kitam draugui normalaus bendravimo metu, tuo pačiu pokštai gali būti viešo specialaus pasirodymo repertuare. Pokštai išlieka ir rašytinėje formoje, o pastaruoju metu plinta pokštai internete.
Scenos komikai savo pasirodymuose naudoja tam tikras laiko, ritmo ir tikslumo taisykles, sukeldami publikos juoką tiek žodžiais, tiek veiksmais. Tai rodo populiarus posakis – „Komikas pasakoja juokingus dalykus; komedijantas dalykus pasakoja juokingai“.
Laukiamas pokšto rezultatas yra publikos ar asmens juokas. Pasakotojas nuo pat pradžių tikisi, kad klausytojai supras pokšto esmę ir reaguos tinkamai. Pagal tai pokštai dažnai vadinami „supratimo testais“ tarp vieno asmens ir grupės.
Dažnai pokštas gali būti maišomas su anekdotu.
Vingulmarkas

Istorija

Vingulmarkas yra vienas svarbiausių Norvegijos valstybingumo židinių. Iš čia vikingai rengė grobiamuosius žygius. VII a. čia susiformavo atskira Vingulmarko karalystė, kuri turėjo lyderiaujantį vaidmenį kitų Vikeno karalysčių (Vestfoldo, Grenlando, Ranrikės) atžvilgiu. Jų visų atstovų susirinkimo vieta Borgas buvo Vingulmarko teritorijoje. Susirinkimas vadinosi Borgartingas.
Iš pradžių Vingulmarką valdė vietinė dinastija, tačiau nuo VIII a. čia įsitvirtino Inglingai, tuo metu valdę Vestfoldą ir Romerikę. Ingingų atstovas Gudriodas Medžiotojas paveldėjo Vingulmarko sostą. Tačiau po jo mirties jo sūnūs Halfdanas Juodasis ir Olavas Gudriodsonas nebegavo Vingulmarko, nes čia valdžią paėmė Alfgeiras, o po to - jo sūnus Gandalfas Alfgeirsonas. Po šio mirties apie 768 m., jo trys sūnūs kovojo su Vestfoldo Halfdanu ir pralaimėjo. Pastarasis gavo Vingulmarką ir tapo jo karaliumi. Tai buvo nepriklausomos Vingulmarko karalystės pabaiga.
Vestfoldo karalius Haraldas Gražiaplaukis 872 m. suvienijo didžiąją dalį Norvegijos, tačiau netrukus valdas padalijo tarp savo sūnų. Karalystės politinį centrą jis perkėlė į Vakarų Norvegiją, o Vingulmarką gavo jo sūnus Olavas Haraldsonas. Jis vėliau gavo valdyti ir Vestfoldą, kuomet jo karalių Bjorną nužudė Erikas Kruvinasis Krivis. Valdant Norvegijos karaliams Hakonui I ir Haraldui II, Olavo sūnus Trygvė valdė visą Vikeno regioną ir rengė grobiamuosius žygius.
Vėliau Vingulmarkas, kaip ir visas Vikenas, atiteko Danijai, kuri čia viešpatavo tiesiogiai. Norvegijoje XI a. į valdžią grįžus Gražiaplaukio dinastijai, visos karalystės buvo panaikintos ir čia sukurta Vingulmarko apskritis, tačiau jai priklausė tik nedidelės sritys pajūryje. Nuo XII a. perėjus į syssel sistemą, Vingulmarke sukurtos dvi apygardos - Oslo apygarda (Oslosysle) šiaurėje ir Borgo apygarda (Borgarsysle) pietuose.
1308 m. sukūrus lėnus, regionas priskirtas Akešhiuso lėnui (nuo 1662 m. - amtui).
Lozanos universitetas

Istorija

1537 m. įkurta Lozanos teologijos akademija, 1890 m. tapo universitetu. XIX a. pabaigoje universitete ekonomistai Leonas Valras (Šveicarija) ir Vilfredas Pareto (Italija) įkūrė vadinamąją neoklasikinės ekonominės minties mokyklą (Lozanos mokykla).

Universiteto žmonės

Universitete studijavo: Jozefas Blateris, Rama IX, Tailando karalius, Benitas Musolinis, Brolis Rožė, Jonas Savimbis, Verneris fon Šulenburgas
Jurgis Karnavičius (1957)

Jurgis Karnavičius (g. 1957 m. balandžio 30 d. Vilnius) – lietuvių pianistas, pedagogas, profesorius.

Biografija

Tėvas pianistas Jurgis Karnavičius (1912–2001 m.), žmona operos dainininkė prof. Sigutė Stonytė.
1980 m. Lietuvos konservatorijoje baigė pianisto J. Karnavičiaus klasę, 1983 m. – Maskvos konservatorijos asistentūrą stažuotę, L. Naumovo klasę.
Nuo 1981 m. Lietuvos konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija, nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, nuo 1992 m. docentas, dabar - profesorius.

Kūryba

Koncertuoja įvairiose šalyse kaip solistas, su Lietuvos kameriniu orkestru ir Lietuvos nacionaliniu simfoniniu orkestru, Rusijos, Italijos, JAV simfoniniais orkestrais ir ansambliais, akompanuoja žmonai.
Titanai (mitologija)

Gajos ir Urano vaikai

Gaja ir Uranas susilaukė šešeto sūnų ir šešeto dukterų – galingų titanų. Tai buvo teisingi pasaulio valdovai. Jų išdidžios galvos siekė kalnų viršūnes, o akys svaidė žaibus. Titanai buvo Okeanas, Kojas, Krejas, Hiperionas, Japetas ir Kronas, o titanidės – Tėja, Rėja, Temidė, Mnemosinė, Febė ir Tetija.
Kai Kronas suaugo, ryžosi išpildyti motinos valią ir išvaduoti brolius iš nuožmaus tėvo nelaisvės. Pasišaukė Gaja savo vaikus titanus ir ėmė kurstyti prieš tėvą Uraną, bet tie neišdrįso pakelti prieš tėvą rankos. Tik jauniausias jų, klastingasis Kronas, gudrumu įveikė Uraną ir atėmė iš jo valdžią. Jis vieną naktį įslinko į Urano kambarį, kol tas dar tebemiegojo, ir pertraukė jam su aštriu pjautuvu (kastravo), o paskui nusviedė iš dangaus aukštybių į Tartarą. Nugalėjęs tėvą ir užėmęs sostą, Kronas išlaisvino šimtarankius bei kiklopus, o paskui, titanų padedamas, ėmė valdyti pasaulį. Jo žmona tapo viena iš titanidžių – Rėja. Žemėje stojo ramybė ir laimė. Švelni ir dosni motina Gaja negailėjo savo vaisių dievams ir žmonėms, gyvenantiems pagal amžinus jos dėsnius. Pasaulyje prasidėjo Aukso amžius.
Su Rėja Kronas susilaukė vaikų, tačiau, bijodamas tėvo prakeiksmo, kad jį nuvers jo paties vaikas, Kronas visus šešis ką tik gimusius vaikus prarijo.
Tada Rėja, motinos Gajos patarta, susuko į drobę akmenį ir davė jį praryti Kronui, sakydama, kad tai naujagimis sūnus. Nė neįtardamas klastos, Kronas tą akmenį prarijo. Tuomet Rėja pasislėpė Kretos saloje, ir ten kalnų urve pasaulį išvydo neregėtai dailus kūdikis, būsimasis dievų ir žmonių tėvas Dzeusas. Palikdama tą laimingąją salą, Rėja mažąjį dievaitį atidavė globoti kalnų nimfoms. Užaugęs Dzeusas, patartas žmonos Metidės, davė Kronui išgerti stebuklingo gėrimo, ir šis visus vaikus atrijo atgal. Dzeusas pakvietė visus Krono vaikus į kovą su titanais. Per dešimt metų titanai buvo nugalėti ir sumesti į Tartarą, kur juos saugojo šimtarankiai. Baigėsi titanų valdymas.
Okeanas ir Prometėjas, Tėja, Rėja, Temidė, Mnemosinė, Febė ir Tetija nedalyvavo Titanomachijoje, išlikdami neutralūs.

Japeto vaikai

Epimetėjas ir Prometėjas buvo žmonių rasės kūrėjai. Epimetėjas išnaudojo daugybę Dzeuso dovanų, kurdamas įvairius padarus. Jis jiems sukūrė sparnus, nagus ir t. t., bet kai ketino padovanoti žmonėms ugnį, Dzeuso dovanos buvo pasibaigusios. Todėl Prometėjas vogčiomis nuo kitų dievų mirtingiesiems atnešė ugnį, pavogęs jos iš Helijo vežimo(kitais šaltiniais iš Hefaisto ugniakuro). Už tai jis buvo nubaustas -buvo prirakintas prie kalno, ir erelis Etonas kasdien kapojo jo kepenis. Žaizdos iki kitos dienos užgydavo, ir tai kartodavosi kasdien. Bausmė turėjo trukti 30000 metų. Po 30 metų pro šalį keliavo Heraklis, ieškodamas auksinių Hesperidžių obuolių (vienas iš 12 žygdarbių). Jis sutarė su Prometėjum, jog šis padarysiąs Chironą, Heraklio mokytoją nemirtingu. Heraklis nušovė iš lanko erelį ir išlaisvino Prometėją. Prometėjas taip pat jam davė gerų patarimų, kaip gauti hesperidžių obuolius. Dzeusas tai pamatęs neprieštaravo, nes šis žygis tik dar labiau padidino Heraklio šlovę.
Rosida Poškienė

Biografija

1990 m. Lazdijų ligoninės gydytoja neurologė. Nuo 2002 m. Alytaus apskr. Stasio Kudirkos ligoninės gydytoja neurologė. Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Lazdijų rajono skyriaus narė.
Nuo 2003 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narė.
Lietuvos gydytojų sąjungos narė
Edmundas Žilevičius

Biografija

1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos (dabar – LŽŪU) Ekonomikos fakultetą.
Nuo 1978 m. iki 1979 m. Lietuvos TSR Finansų ministerijos (LTSR FM) Žemės ūkio finansavimo valdybos vyresnysis ekonomistas, 1979 m. – 1985 m. LTSR FM Žemės ūkio finansavimo valdybos vedantysis ekonomistas, 1985 m. – 1986 m. vyriausiasis ekonomistas, 1986 m. – 1987 m. LTSR FM Agropramoninio komplekso finansavimo valdybos vyriausiasis ekonomistas, 1987 m. – 1988 m. Statybos, melioracijos, tiekimo ir prekybos organizacijų finansavimo skyriaus vyriausiasis ekonomistas, 1988 m. – 1990 m. LTSR FM Agropramoninio komplekso finansavimo skyriaus vyriausiasis ekonomistas, 1990 m. – 1991 m. LR FM Žemės ūkio finansų departamento Žemės ūkį aptarnaujančių organizacijų finansų skyriaus vyriausiasis ekonomistas.
1991 m. – 1992 m. LR FM Valstybinio turto privatizavimo skyriaus viršininkas, 1992 m. – 1993 m. LR FM Valstybinio turto privatizavimo ir fondų skyriaus viršininkas, 1993 m. – 1996 m. LR FM Privatizavimo ir fondų skyriaus viršininkas, 1996 m. LR FM sekretorius – Biudžeto departamento direktorius, 2002 m. – 2009 m. LR FM sekretorius, Nuo 2009 m. liepos LR finansų viceministras.
Lomžos vaivadija

Istorija

Vaivadija buvo įkurta 1975 m. birželio 1 d. vykdant Lenkijos administracinių vienetų reformą, kai iš didelės Balstogės vaivadijos buvo įkurtos 4 mažesnės: Balstogės vaivadija, Lomžos vaivadija, Suvalkų vaivadija ir Ostrolenkos vaivadija. 1999 m. sausio 1 d. vaivadija buvo padalinta tarp naujai įkurtų Palenkės ir Mazovijos vaivadijų.
Hermiona Įkyrėlė

Biografija

Hermiona Džeinė Įkyrėlė gimė žiobarų šeimoje. Kaip sužinoma iš knygos, jos tėvai, nors ir žiobarai, didžiavosi tuo, kad jų dukra buvo pakviesta mokytis į Hogvartsą. Su Hariu Poteriu (tuo pat metu – ir Roniu Vizliu), Hermiona susipažino pirmosios kelionės į Hogvartsą metu. Iš pat pradžių jiems Hermiona nelabai patiko, tačiau jau pirmosios dalies pabaigoje trijulė smarkiai susibičiuliavo. Paskutinėje knygoje ji susituokia su Ronaldu Vizliu ir turi du vaikus: Rouzę ir Hugą.
Ričardas Tamutis

Ričardas Tamutis (1927 m. gruodžio 22 d. Krikonyse, Mielagėnų valsčius, Švenčionių apskritis – 2015 m. kovo 7 d.) – choreografas, tautinių šokių ansamblių „Rasa“, „Žilvitis“, „Nemunas“, „Malūnėlis“ ir VGTU tautinių šokių ansamblio „Vingis“ buvęs vadovas.

Biografija

Gimė mokytojų šeimoje. Vėliau, šeimai persikėlus į Vilnių, mokėsi šešiaklasėje lenkų mokykloje, po kurios įstojo į Vytauto Didžiojo gimnaziją. Ją baigęs nuo 1942 iki 1946 m. Vilniaus politechnikume baigė elektrotechniką, buvo priimtas į Vilniaus universiteto (VU) Fizikos ir matematikos fakultetą.
Nors liaudies šokiais susižavėjo dar mokyklos laikais, tačiau rimčiau į šią veiklą įsitraukė tik pirmuosiuose studijų kursuose, kartu su bendraminčiais įkurdamas šokių būrelį. 1947 m. priimtas į prestižinį centrinį VU šokių kolektyvą.
Baigęs du kursus VU, nuo 1947 m. Kauno universiteto Technikos fakultete nuo antro kurso studijavo elektrotechniką. Tuo metu KU centriniam šokių kolektyvui vadovavo valstybinio liaudies ansamblio šokėjas Alfonsas Mileišis, kuris, gerai pažinodamas Ričardą Tamutį, pasiūlė jam vadovauti kolektyvui 1950 m. Kauno universitetą suskaldžius į du institutus – Medicinos ir Politechnikos, ansamblis pradėjo vadintis Kauno politechnikos instituto studentų dainų ir šokių ansambliu. Vėliau jam buvo suteiktas „Nemuno“ vardas. Šiame kolektyve Ričardas išdirbo 25 metus kaip vadovas ir choreografas. Be „Nemuno“ Ričardas tuo metu vadovavo ir Kauno žemės ūkio projektavimo instituto šokių ansambliui, įkurtam 1976 m. bei vėliau gavusiam „Rasos“ vardą. 
Po 25 metų grįžo atgal į Vilnių. Tuo metu Vilniaus inžineriniame statybos institute (VISI) buvo formuojama Estetikos katedra. Tamutis joje užėmė VISI šokių ansamblio, įkurto 1962 m., meno vadovo pareigas. Kartu kolektyve dirbo orkestro vadovas Antanas Jonušas, vokalo – Antanas Pūgžlys, choreografai Gintautas Vėžauskas ir Vilija Bukėnaitė.
Tamutis aktyviai dalyvavo ir visuomeninėje veikloje: kuravo respublikos miestus ir rajonus, buvo nuolatinis meno komisijos narys, vadovas konsultantas, skiriamas respublikinių švenčių šokių dienos, ansamblių vakaro, „Gaudeamus“ baletmeisteriu. Buvo Kauno ir Vilniaus miesto choreografijų sekcijų pirmininkas. Vedė rajoninius ir zoninius šokių seminarus, dalyvavo švenčių repertuarų sudarymo komisijoje, dalyvavo ruošiant ir atkuriant Lietuvos choreografų sąjungą. Mokė baletmeisterio amato Vilniaus kultūros mokykloje.
Sukūrė per 200 šokių bei ratelių. Tamutis vadinamas produktyviausiu choreografu Lietuvoje. Jo šokiams būdinga savita šokėjų laikysena. Dauguma judesių, žingsnių yra tik Ričardui Tamučiui būdingos manieros. Pats Ričardas prisipažįsta, jog jam lengviau penkis šokius sukurti, negu vieną aprašyti.
Balenio salos

Balenio salos (angl. Balleny Islands) – grupė negyvenamų salų Ramiojo vandenyno pietuose, netoli Antarktidos krantų. Salos vulkaninės kilmės, aukštis siekia 1524 m (Braun Pykas, Strudžo s.). Salų grupę sudaro 3 didelės salos – Jango sala (225,4 km²), Baklio sala (123,6 km²) ir Strudžo sala (437,4 km²) – apsuptos smulkių salelių ir uolų. Salas dengia ledynai.
Balenio salos atrastos 1839 m. anglų banginių medžiotojo John Balleny. Salos priskiriamos Roso teritorijai (Naujosios Zelandijos pretenzija).
Kolonizacija

Kolonizacija yra procesas, kai gyvybės forma ar tam tikra žmonių grupė persikelia į nutolusią teritoriją, kur jų yra mažai ar išvis nėra ir ten įsikuria nuolatiniam gyvenimui. Šis apibrėžimas tinka visoms gyvybės formoms, tačiau dažniausiai naudojamas kalbant apie vabzdžius ir žmones.

Biologinė kolonizacija

Vabzdžių kolonizacija skiriasi priklausomai nuo rūšies, bet dažniausiai susijusi su tuo, kad motinėlė palieka savo gimtąją koloniją ir įkuria naują koloniją kitoje, tam tinkamoje, vietoje.
FC Veris Chișinău

Istorija

2011 m. gegužės 26 d. įkurtas klubas Draganeščio (rumun. Drăgăneşti) kaime, netoli Sindžerėjaus. Vietos jaunimas, remiamas verslininko Vladimir Niculae, susibūrė į futbolo klubą. Naujokai tapo rajono pirmenybių nugalėtojais, o paskui klubas iškilo iki elito diviziono. Iš Draganeščio kaimo persikėlė į šalies sostinę Kišiniovą.
2013/2014 m. sezone užėmė trečią vietą. Sekantį sezoną klubas dalyvavo Europos lygos turnyre, tačiau 2014 m. gruodžio mėn. buvo pašalintas iš elito diviziono.  Klubo vadovybė oficialia priežastimi įvardijo nesąžiningą teisėjavimą taurės rungtynėse prieš FC Sheriff, tačiau tikrąja priežastimi galėjo būti finansinis nepriteklius. Klubo pasiekimai buvo anuliuoti, o komandai uždrausta tris metus dalyvauti įvairaus lygmens pirmenybėse. Nuo 2015/2016 m. sezono komanda turėjo galimybę dalyvauti „B“ diviziono pirmenybėse.
Atsinaujinančių išteklių energetikos teisė

Atsinaujinančių išteklių energetikos teisė – energetikos teisės pošakis; visuma teisės normų, nustatančių tarptautinio bei nacionalinio, regioninio ar savivaldos lygmens atsinaujinančių išteklių energetikos sektoriaus valstybinio valdymo, reglamentavimo, priežiūros ir kontrolės bei veiklos atsinaujinančių išteklių energetikos sektoriuje organizavimo pagrindus, taip pat energetikos tinklų operatorių, energijos iš atsinaujinančių išteklių gamintojų veiklos valstybinį reguliavimą, priežiūrą ir jų santykius su kontrolę vykdančiomis institucijomis.
Pindo nacionalinis parkas

Fauna

Parke sutinkami lokiai, lūšys, elniai, vilpišiai, vilkai, kiaunės, šernai ir voverės.
Užregistruotos penkios šikšnosparnių rūšys, populiariausia – rudoji nakviša. Parko teritorijoje peri daugiau nei 80 rūšių paukščių. 10 iš jų retos rūšys, tokios kaip karališkasis erelis, kilnusis erelis, kt. Rečiausiai sutinkama rūšis – raguotasis vieversys.
Junionas

Junionas (angl. Union Island) – sala Priešvėjinių Antilų salų grupėje, Grenadinų salyne. Priklauso Sent Vinsento ir Grenadinų valstybei, įeina į Grenadinų parapiją. Plotas – 8 km².
Yra Grenadinų centrinėje dalyje, tarp Mero šiaurėje, Kariokos pietuose ir Palmių salos rytuose. Ilgis 4,5 km, plotis iki 1,5 km. Paviršius kalnuotas, sala vulkaninės kilmės, iki 304 m aukščio (Tabojaus k.). Vietomis auga tropiniai miškai.
Junione gyvena ~2700 gyventojų. Pagrindinės gyvenvietės – Klifton Harboras, Eštonas. Verčiamasi daugiausia turizmu, taip pat žvejyba, žemės ūkiu. Yra oro uostas, laivų prieplauka (keltai į Sent Vinsentą, Karioką). Rengiamos išvykos į Tobago rifus.
Birželio 16

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Aurimas – Bena – Benadas – Benas – Benė – Julita – Jūra – Jūratė – Jūris – Jūrius – Tolmina – Tolminas – Tolminė.
Žaugėdai

Istorija

1643 m. Dubingių kunigaikštystės inventoriuje minimi Pažaugėdai. 1686 metais priklausė Dubingių kunigaikštystės Baranavos valsčiui. Buvo 6 kiemai. XIX–XX a. priklausė Joniškio parapijai.
New Young's SC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1986 m.
Žaiginys

Istorija

1575 m. minimas Žaiginio dvaras, būta degtinės bravoro ir karčiamos. 1664 ar 1684 m. pastatyta pirmoji Žaiginio bažnyčia. 1716 m. suteikta prekybos privilegija. Dvaro savininkas Jokūbas Nagurskis 1762 m. į Žaiginį pakvietė pranciškonus, 1764–1832 m. veikė vienuolynas. 1907–1915 m. veikė privati mokykla (vėliau sudegė). II pasaulinio karo metu veikė „Keršytojo“ tarybinių partizanų būrys.
Tarybiniais laikais miestelis buvo apylinkės centru ir Žaiginio tarybinio ūkio (įkurtas 1959 m.) centrine gyvenviete.