google/wiki40b huggingface dataset:
Žagarės II-oji Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia

Istorija

Dvarininkui Mikalojui Syrevičiui fundavus apie 1495 m. Senojoje Žagarėje pastatyta pirmoji bažnyčia. Pasak Žemaičių vyskupo Motiejaus Valančiaus, 1605 m. medinė Senosios Žagarės bažnyčia sudegė. 1523 m. gegužės 4 d. Mikalojaus Syrevičiaus žmona Marijona Syrevičienė dovanojo bažnyčiai žemės ir netrukus buvo pastatyta nauja. 1655 m. bažnyčia dar kartą degė per švedų karą. Po 1712 metų gaisro buvo pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia iš plytų ir kalkakmenio. Ją fundavo Žagarės dvarininkas Albrechtas Umiastovskis. 1963 m. Senosios Žagarės bažnyčia sovietų valdžios buvo uždaryta ir Barboros Žagarietės palaikai išvežti ir nežinia kur padėti. Iš pradžių joje buvo įrengtas grūdų sandėlis, vėliau Šiaulių „Aušros“ muziejaus filialas kaimo buities rakandams laikyti. 1994 m. po restauracijos Senosios Žagarės bažnyčia vėl atidaryta. 1994 m. rugsėjo 24 d. Kauno arkivyskupas Sigitas Tamkevičius ją pašventino. Buvo sutvarkyta bažnyčios kripta ir joje atkurtas simbolinis Barboros Žagarietės karstas. 2003 m. per šv. Petro ir Povilo atlaidus Senosios Žagarės bažnyčioje buvo pašventintas naujas centrinio altoriaus paveikslas, vaizduojantis Šventąją Barborą.

Architektūra

Senosios Žagarės bažnyčia yra renesanso stiliaus, stačiakampė, halinė, trijų navų, atskirtų dviem mediniais profiliuotais stulpais. Presbiterija siauresnė už halę, suplokštinta apsidė. Prieangis taip pat siauresnis. Jis statytas 1844 m. Bažnyčios sienos storos, tinkuotos. Langai su segmentine arka. Kairėje bažnyčios pusėje nuo įėjimo yra dvejos durys: vienos iš bažnyčios vidaus, kitos į šventorių. Bažnyčios lubos lentinės. Priekinį fasadą puošia trys arkinės nišos. Stogas gotikinis, aukštas, dengtas skarda. Priekyje – bokštelis varpeliui. Bažnyčios išorė gana santūrių, monumentalių renesanso formų. Yra restauruotas tik didysis bažnyčios altorius, įterpiant į jį naujos pušinės medienos. Išlikusi architektūrinė altoriaus dalis. Sakykla tradiciškai įrengta kairėje bažnyčios pusėje, prie zakristijos sienos. Vargonų choras medinis, paremtas dviem paprastais stulpais ant akmeninių postamentų. Viršuje jie puošti pjaustinėtais, stilizuoto žiedo ornamentais. Bažnyčioje yra vertingas sakraliniu ir meniniu aspektu procesijų altorėlis. Jis medinis, baroko stiliaus. Šiuolaikiškai tapyti arba pertapyti ant presbiterijos sienų šv. Petro ir šv. Pauliaus atvaizdai. Bažnyčia pirmiausia vertinga savo autentiška architektūra. Altorius, sakykla, procesijų altorėlis vertingi meniniu aspektu, nes parodo baroko raidą Lietuvoje.

Šv. Mišios

Šventosios Mišios aukojamos sekmadieniais 10 val.
Milanas

Istorija

Miestą V a. pabaigoje arba IV a. pradžioje pr. m. e. įkūrė insubrų gentis. Nuo 196 m. pr. m. e. jį valdė romėnai, tai buvo svarbus Romos imperijos ekonominis centras. VI a. langobardai čia įkūrė kunigaikščio rezidenciją. Nuo 774 m. Milaną valdė Karolingai. 801 m. miestas tampa grafystės sostine, IX a. pab. – arkivyskupijos centru. XI a. Milane klestėjo amatai ir prekyba. 1098 m. įsikūrė komuna. 1162 m. imperatoriaus Frydricho I kariuomenė Milaną sulygino su žeme, bet Lombardijos lygos lėšomis jis vėl buvo atstatytas. XIII a. vid. – XV a. miestą valdė Viskončiai; XV a. vid. – XVI a. – Sforcos. Kunigaikštystės sostine Milanas tampa 1385 m. 1815–1859 m. – Lombardijos-Venecijos karalystės centras. 1861 m. Milanas įėjo į Italijos karalystę. 1906 m. čia vyko Pasaulinė paroda.

Pavadinimo kilmė

Milano pavadinimas kilęs iš keltiškų žodžių Mid-lan, kurie reiškia „lygumos vidurį“. Romėnai miestą vadino Mediolanum.

Olimpinės žaidynės

Milanas ir Kortina d'Ampecas rengs 2026 m. žiemos olimpines žaidynes.
Marijonas Gregorauskas

Biografija

Pirmoji žmona Kazimiera Kymantaitė (1909-1999), dukros Agnė Gregorauskaitė (g. 1938), Dainė Gregorauskaitė-Čepkuvienė, sūnus Marius Gregorauskas. 
1924-1926 m. mokėsi Kėdainių mokytojų seminarijoje, nuo 1926 m. šios seminarijos pavyzdinės mokyklos mokytojas. 1926 m. įstojo į Lietuvos valstiečių liaudininkų partiją. Už antivalstybinę veiklą suimtas, kalintas ir ištremtas į Mažeikius, 1927 m. atleistas iš mokytojo pareigų. 1929–1934 m. studijavo Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. VDU) Teisių fakultete, bet universiteto nebaigė. Dirbo įvairiose kooperatinėse organizacijose, bendradarbiavo kooperatinėje spaudoje. 1930–1935 m. laikraščio „Bendras darbas“ ir žurnalo „Talka“ redaktorius. 1938–1940 m. bendrovės „Valgis“ direktorius.
1940–1944 m. LSSR prekybos liaudies komisaras. 1944 m. spalio mėn. – 1946 m. rugpjūčio LSSR Ministrų tarybos (iki 1946 m. kovo mėn. – Liaudies komisarų taryba) pirmininko pavaduotojas. Nepritarė LKP(b) direktyvoms nepartinius tarnautojus pakeisti komunistais. Nuo 1946 m. rugsėjo mėn. Vilniaus universitete dėstė kooperacijos, prekybos ekonomikos, prekybos organizavimo ir technikos kursus, nuo 1956 m. – žemės ūkio ekonomiką. 1948 m. Vilniaus universitete eksternu baigė prekybos ekonomikos specialybę. 1962 m. ekonomikos mokslų daktaras. 1963–1969 m. Vilniaus universiteto Prekybos ekonomikos katedros vedėjas, 1964–1967 m. ir Ekonomikos fakulteto dekanas. Nuo 1965 m. profesorius. 1952–1956 m. dar ir LSSR mokslų akademijos Ekonomikos instituto Žemės ūkio ekonomikos sektoriaus vadovas. Paskelbė straipsnių žemės ūkio ekonomikos, vartojimo ir kt. klausimais.
Toni Morrison

Toni Morrison (Chloe Ardelia Wofford 1931 m. vasario 18 d. - 2019 m. rugpjūčio 5 d.) – JAV rašytoja, Nobelio literatūros premijos laureatė. Jos romanai pasižymi epinėmis temomis, vaizdingais dialogais ir puikiai apibūdintais blogaisiais knygų herojais. Geriausiai žinomi Toni Morrison romanai yra The Bluest Eye, Song of Solomon ir Beloved, kuris 1988 m. laimėjo grožinės literatūros Pulicerio premiją. Pagal jos kūrinius pastatyta spektaklių ir filmų.
Valjadolidas

Istorija

Miestas žinomas nuo X amžiaus.
Nerami rudens diena

„Nerami rudens diena“ – 1975 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Drama. Filmo trukmė – 84 min.

Siužetas

Bene vienintelis lietuviškas „gamybinis filmas“. Vilniaus komunalinėje įmonėje verda tarpusavio santykių aistros, konfliktai, kova tarp nusistovėjusių ir modernių vadybos metodų. Įstaigos direktorius, neleidęs nuimti ant kelio nuvirtusio medžio, pats žūsta mašina į jį atsitrenkęs. Žuvusiojo pareigas užima jo kritikas.
Kvapioji guotė

Išvaizda

Kepurėlė 4–7 cm skersmens, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia, vidury su gūbreliu arba šiek tiek įdubusi. Jaunų grybų kepurėlės kraštai užsilenkę žemyn, senesnių užsirietę arba banguoti. Luobelė lygi blizganti ir gleivėta. Kotas 4–7 cm ilgio, tvirtas, cilindriškas, apžėlęs mažyčiais plaušeliais, kartais pagrindo link nežymiai storėjantis. Lakšteliai reti nuaugtiniai, sujungti lakšteliukais. Trama balsva minkšta, turi su niekuo nesupainiojamą karčiųjų migdolų arba marcipanų kvapą ir karstelėjusį skonį. Sporos baltos, 7,5–9,5 × 4–5,5 μm dydžio.
Spalvos ir formos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo šviesiai pilkos iki pelenų spalvos, be to, vidurys visada truputį tamsesnis. Kotas baltas arba šviesiai pilkas, jo viršutinė dalis su baltais arba gelsvais plaušeliais. Lakšteliai balti arba šviesiai pilki.

Augavietė

Kvapioji guotė sutinkama spygliuočių miškuose dažniausiai pievose ir prie miško kelių.
Sezonas: rugsėjis – spalis.
Panašios rūšys: dėl stipraus migdolų kvapo kvapniosios guotės beveik neįmanoma supainioti su kitais grybais.
Pasvalio rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Pasvalio rajono savivaldybės taryba – Pasvalio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.

Veikla

Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 11 d. Savivaldybės meru išrinktas Gintautas Gegužinskas. Mero pavaduotoju išrinktas krikščionis demokratas Povilas Balčiūnas. Administracijos direktoriumi paskirtas Edvardas Trinkūnas, nuo birželio 15 d. Rimantas Užuotas. Direktoriaus pavaduotoju paskirtas Paulius Petkevičius.
Lietuvių dailės institutas

Lietuvių dailės institutas – lietuvių išeivių dailininkų organizacija, įkurtas 1947 m. Freiburge (Vokietija).

Istorija

Iniciatoriai – Viktoras Vizgirda, Telesforas Valius, Adolfas Valeška. Tikslas – tirti, remti ir ugdyti lietuvių dailę. Lietuvių dailės institutas įsteigė diskusijų klubą lietuvių meno ir kultūros klausimams aptarti. 1953 m. Ročesteryje surengė grafikos, 1956 m. Čikagoje – religinio meno parodas, apžvalginių parodų (lietuvių dailininkų paroda Hanau, 1948 m., Lietuvių dailės instituto narių paroda Freiburge, 1950 m.), dailininkų suvažiavimų, išleido leidinių. 1950 m. Lietuvių dailės institutas buvo perkeltas į Čikagą, netrukus veikla nutrūko, rinkinius perėmė Lietuvių dailės muziejus.
Proto bendruomenė

Proto bendruomenė – tai 1986 metais išleistos knygos pavadinimas, o taip pat pavadinimas teorijos apie natūralų intelektą, kurią sukūrė ir aprašė Marvin Minsky.

Minskio modelis

Savo knygoje Minskis žingsnis po žingsnio konstruoja žmogaus intelekto modelį, susidedantį iš tarpusavyje sąveikaujančių paprastų dalių, vadinamų agentais, ir šie agentai yra neprotingi. Kai didelis kiekis tokių neprotingų agentų sąveikauja tarpusavyje, tai susikuria „Proto bendruomenė“, iš čia ir yra kilęs knygos pavadinimas.

Knyga

1986 metais pirmą kartą pasirodžiusi knyga buvo pirmasis detalus „proto bendruomenės“ teorijos aprašymas, šią teoriją Minskis pradėjo kurti 1970-ųjų metų pradžioje. Knyga susideda iš 270 nepriklausomų esė, kurios yra suskirstytos į 30 bendrų skyrių. Knyga taip pat buvo išleista CD-ROM formatu.
Aiškindamas „proto bendruomenės“ teoriją, Minskis pristato platų spektrą idėjų ir koncepcijų. Jis vysto teorijas, kurios paaiškina tokius procesus kaip kalba, atmintis ir mokymasis, taip pat jis aiškina tokias sąvokas kaip sąmonė, savimonė ir laisva valia – dėl šios priežasties daugelis priskiria „Proto Bendruomenę“ prie filosofinių darbų.
Knygoje nėra jokių konkrečių įrodymų iš dirbtinio intelekto arba kognityvinių mokslų sričių, taip pat knygoje nėra nuorodų į smegenų fizines struktūras. Vietoj to, knygoje yra pristatytas rinkinys idėjų apie tai, kaip konceptualiame lygmenyje veikia protas ir mąstymas.

Teorija

1970-ųjų metų pradžioje Minskis pradėjo kurti savo teoriją kartu su Seymour Papert. Minskis pasakojo, kad kuriant „proto bendruomenės“ teoriją, pagrindiniu idėjų šaltiniu buvo jo darbas bandant sukurti mašiną, kuri dėliotų vaikiškus kubelius, panaudodama robotizuotą ranką, vaizdo kamerą ir kompiuterį.

Proto prigimtis

Minskio filosofijos pagrindinis principas yra tame, kad „protas yra tai, ką daro smegenys“. Žmogaus protą ir kitas natūraliai išsivysčiusias kognityvines sistemas „proto bendruomenės“ teorija nagrinėja kaip didelę bendruomenę, susidedančią iš atskirų paprastų procesų, vadinamų agentais. Šie paprasti agentai yra fundamentalios mąstančios būtybės, iš kurių yra suformuojamas protas. Šių paprastų agentų tarpusavio sąveika sukuria didelį kiekį gebėjimų, kuriuos mes priskiriame protui.
Antonis Benediktas Liubomirskis

Biografija

Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Šreniava“ savininkas. Krokuvos vaivados, kunigaikščio Jurgio Dominyko Liubomirskio (apie 1664–1727) vyresnysis sūnus nuo antros santuokos su Magdalena Tarlo (m. 1732). Karūnos didžiojo vėliavininko Pranciškaus Ferdinando Liubomirskio (m. 1771) jaunesnysis brolis.
Vienas iš proprancūziškos respublikonų partijos šalininkų. 1733 metais renkamajame seime palaikė Stanislovo Leščinskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1734 metais prisijungė prie Dzikovo konfederacijos kaip konsuliaras (patarėjas) nuo Podolsko vaivadijos. Vėliau perėjo į Augusto III, Stanislovo Leščinskio konkurento, pusę.
Ne kartą buvo renkamas pasiuntiniu į seimą. Seime 1738 metais primygtinai reikalavo, kad rusai išvestu savo karius iš ATR teritorijos. 1746 metais buvo išrinktas seimo maršalka. 1748 metais buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Čersko žemės į seimą, kur pasisakė, kad būtu pravestos ekonominės ir karinės reformos ATR, taip pat prieš liberum veto. 1753 gavo Karūnos kariuomenės generolo-leitenanto laipsnį, o 1754 metais buvo paskirtas Karūnos didžiuoju ginklininku.
1742 metais tapo Švento Aleksandro Neviškio ordino kavalieriumi. 1757 m. rugpjūčio 3 d. kunigaikštis Antonis Benediktas Liubomirskis buvo apdovanotas Varšuvoje Baltojo erelio ordinu.
Lomžos apskrities herbas

Lomžos apskrities herbas (lenk. Herb powiatu łomżyńskiego) - Lomžos apskrities heraldinis simbolis.

Aprašas

Skydo tamsiai raudonas laukas sudurtinis, dešinėje heraldinėje pusėje pusė balto Lenkijos erelio be karūnos, o heraldinėje kairėje pusėje Šv. Laurynas.
Herbas pradėtas naudoti 2006 m. rugsėjo 28 dieną.
Komunizmo švyturys (Dūkštas)

Komunizmo švyturys – Dūkšto rajono laikraštis, leistas nuo 1951 m. birželio 9 d. iki 1959 m. gruodžio 10 d. Dūkšte.

Istorija

LKP Dūkšto rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, ėjęs du kartus per savaitę. 1951–1952 m. ėjo vienąkart-dukart per savaitę. Tiražas 1951 m. ir 1959 m. – 1000 egz. 
Laikraštis uždarytas Dūkšto rajono teritoriją padalijus Ignalinos ir Zarasų rajonams. Teritorijoje platintas Ignalinos rajono laikraštis „Kelias į komunizmą“ ir Zarasų rajono „Tarybinė žemė“. Redakcijoje dirbo Vytautas Baltakis.
Ona Adomavičienė

Biografija

VU Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1975 m. notarė. Vilniaus miesto 9-ojo notarų biuro notarė.
Lietuvos notarų rūmų prezidentė (nuo 2002 m. balandžio 13 d. iki 2005 m. kovo 8 d.).
Daina Urbanavičienė

Narystė

Nuo 2019 m. The International Federation of Arts Councils and Culture Agencies, Valdybos narė
Nuo 2018 m. Baltic Culture Fund
Nuo 2018 m. Nordic-Baltic Directors Networking
Nuo 2018 m. Lietuvos nacionalinės UNESCO komisija, Tarybos narė
Nuo 2016 m. LR Kultūros ministerija, Kolegijos narė
Nuo 2016 m. Kaunas 2022, ambasadorė
2015 – 2018 m. Lietuvos kultūros institutas, Tarybos narė
2015 – 2018 m. “Dėl UNESCO Kultūrų įvairovės konvencijos įgyvendinimo”, Darbo gupės narė
2011 – 2014 m. Eurocities Culture Forum, Komiteto narė
2011 – 2014 m. Les Rencontres, Komiteto narė
2010 – 2014 m. Nacionalinės kūrybinių ir kultūrinių industrijų asociacija, Valdybos narė

Kita kultūrinė veikla

Nuo 2007 menų festivalis “Kultūros naktis”, iniciatorė
2007 – 2018 m.  "Gatvės muzikos diena”, vadovė
2012 m. "Muziejų metai" programos nacionalinio projekto Lietuvos muziejų kelias komunikacijos koordinatorė
Tumasonių akmuo

Archeologijos paminklas

Riedulys yra valstybės saugomas archeologijos paminklas, 1998 m. įregistruotas į Kultūros paveldo registrą. Akmuo slūgso miško apsuptyje, jo paviršius yra lygus su miško paklote. 2004 m. duomenimis, paminklas buvo aptvertas aukšta metaline tvorele, pažymėtas betoniniu stulpu su įrašu „Tumasonių pėduotas akmuo“. Paviršiuje įspausta „Dievo pėda“.
Jean-François Le Sueur

Biografija

Harmonijos mokėsi Paryžiuje. 1786–1787 m. Paryžiaus Dievo Motinos katedros vargonininkas. Nuo 1795 m. ir 1818–1837 m. dėstė Paryžiaus konservatorijoje; 1795–1802 m. jos inspektorius.
1794–1800 m. kūrė Prancūzijos revoliucijos iškilmių muziką. Nuo 1804 m. Napoleono rūmų kapelmeisteris.

Kūryba

Sukūrė operų, tarp jų – „Ola“ (La caverne, 1793 m.), „Paulius ir Virginija, arba Skaistybės triumfas“ (Paul et Virginie ou Le Triomphe de la vertu, 1794 m.), „Telemachas Kalipsės saloje“ (Tėlėmaque dans l’ile de Calypso 1796 m.), „Osianas, arba Bardai“ (Ossian ou Les Bardes 1804 m.), mišių, 3 „Te Deum“, oratorijų, motetų, „Stabat Mater“, revoliucinių giesmių. Parašė muzikos teorijos veikalų.
Mokiniai: Hektoras Berliozas, Šarlis Guno, Ambruazas Tomas.
Gražina Remeikaitė

Biografija

1942–1946 m. mokėsi Josvainių pradinėje mokykloje, 1946–1950 m. – Kėdainių 2-oje mergaičių gimnazijoje. Dailės mokėsi 1950–1954 m. Kauno vidurinėje dailės mokykloje, 1955–1961 m. Vilniaus dailės institute.
1961–1962 m. buvo Valstybinio dailės muziejaus dailininke. 1962–1974 m. dirbo dailininke-modeliuotoja Vilniaus modelių namuose, 1974–1992 m. – kostiumų dailininkė Lietuvos kino studijoje.
Alanyaspor

Istorija

Įkurtas 1948 metais. Eilę metų žaidė žemesniuosiuose šalies divizionuose. 2016–17 m. sezone debiutavo elito divizione. Užėmė dvyliktą vietą.
Mohammed Bin Hammam

Mohammed Bin Hammam (arabiškai: محمد بن همّام; g. 1949 m. gegužės 8 d. Dohoje, Kataras) – nuo 2002 m. rugpjūčio eina Azijos futbolo konfederacijos prezidento pareigas. Nuo 1996 m. yra FIFA narys.
Pritarė Australijos priėmimui į AFC ir AFC Čempionų lygos įkūrimui. Taip pat pritarė Vision Asia programos strateginiam vystymui.
Jonas Stankus

Jonas Stankus (g. 1937 m. kovo 8 d. Vileišių kaime, Pamockės seniūnija, Kuršėnų valsčius) – Lietuvos archeologas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija

Baigęs Dirvonėnų septynmetę mokyklą, 1953–1957 m. mokėsi Šiaulių pedagoginėje mokykloje. 1958 m. pradėjo istorijos studijas Vilniaus universiteto Istorijos – filologijos fakulteto neakivaizdiniame skyriuje, nuo 1960 m. studijas tęsė universiteto dieniniame skyriuje. 1964 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos – filologijos fakultetą. 1971 m. apgynė disertaciją „Geležies dirbinių gamybos technologijos istorija Lietuvoje II–XIII amžiais“, suteiktas istorijos mokslų kandidato laipsnis, 1993 m. nostrifikuotas suteikiant humanitarinių mokslų daktaro laipsnį.
1957–1960 m. dirbo mokytoju Dirvonėnų septynmetėje mokykloje, baigęs studijas paskirtas į Kretingos kraštotyros muziejų. Kartu dirbo istorijos mokytoju Kretingos 1-oje vidurinėje ir Palangos vidurinėje vakarinėje mokyklose. 1965 m. perkeltas į Istorijos – etnografijos muziejų Vilniuje (dab. – Lietuvos nacionalinis muziejus), Numizmatikos skyriaus vedėjas. Pradėjęs domėtis archeologija ir kai kurių techninių mokslų metodų (metalografija) taikymu archeologijoje, 1967 m. pabaigoje įstojo į Mokslų akademijos Istorijos instituto archeologijos specialybės aspirantūrą. Mokslinio darbo kryptis – archeologinių geležies dirbinių tyrinėjimas, siekiant nustatyti šių dirbinių gamybos būdus, jų raidą amžių bėgyje, taip pat naudoto metalo struktūrą bei kokybę taikant metalografijos metodą. Po aspirantūros paliktas dirbti Istorijos instituto Archeologijos skyriuje jaunesniuoju moksliniu bendradarbiu. 1974 m. išrinktas vyresniuoju moksliniu bendradarbiu ir paskirtas archeologinių ūkiskaitinių tyrinėjimų grupės vadovu, jai vadovavo iki panaikinant grupę 1993 m.
Vilniaus pedagoginio instituto ir Vilniaus universiteto studentams dėstė specialiuosius kursus istorijos, geležies bei įvairių geležies dirbinių gamybos būdų raidos istorijos klausimais Lietuvoje. Daugiau nei dešimtmetį vadovavo Vilniaus pedagoginio universiteto studentams archeologinių tyrinėjimų – praktikų metu.

Mokslinė veikla

Svarbiausiosios mokslo kryptys – geležies gamybos technologija ir metalurgijos raida Lietuvoje. Geležies amžius|Geležies amžiaus Lietuvos laidojimo paminklai. Per 36 archeologinių ekspedicijų sezonus ištyrė, išžvalgė per 50 archeologinių objektų – senovinių gyvenviečių, kapinynų, pilkapių įvairiuose Lietuvos regionuose bei Joniškio, Kauno, Merkinės, Šiaulių, Telšių, Trakų, Utenos, Vilniaus senamiesčiuose. Sukaupta medžiaga paskelbta Lietuvos archeologiniuose leidiniuose.
Tyrinėti paminklai: Šaukėnų kapinynas (Kelmės raj.), Bandužių kapinynas (Klaipėda), Genčų I, Genčų II, Pajuodupio kapinynai (Kretingos raj.), Jautakių piliakalnis ir Jautakių gyvenvietė (Mažeikių raj.), Kairėnėlių kapinynas (Radviliškio raj.), Pailgočio kapinynas (Šilalės raj.), Pribitkos pilkapiai (Plungės raj.), Ukmergės piliakalnis, Lavoriškių piliakalnis (Vilniaus raj.), Žemantiškių-Skaistkalnio kapinynas.
Šienligė

Ligos sukėlėjai

Šienligė, gydytojų vadinama alerginiu rinitu, sukelia peršalimą primenančius simptomus: nosies tekėjimą, užsikimšimą, spaudimą sinusų srityse. Tačiau, kitaip nei peršalimas, šienligė nėra sukeliama viruso – tai alerginis atsakas į specifines medžiagas – alergenus.
Esant alergijai žiedadulkėms, šienligės simptomai gali pasireikšti tik tam tikru metų laiku (pavasarį, vasarą). Lietuvoje šienligę dažniausiai sukelia motiejuko, šunažolės, avižuolės, eraičino ir javų žiedadulkės. Jei alerginę reakciją išprovokuoja pelėsiai, dulkių erkutės ar kitos namų aplinkoje esančios medžiagos, alergijos simptomai gali varginti ištisus metus.
Nepriklausomai nuo to, kokia medžiaga išprovokuoja alerginę reakciją, jos esmė visada ta pati: imuninė sistema klaidingai priskiria alergeną organizmui kenksmingoms medžiagoms ir ima gaminti prieš jį nukreiptus antikūnus (imunoglobulinus E). Kitą kartą susidūrus su šiuo alergenu prasideda alerginė reakcija: imunoglobulinai E lemia uždegiminių medžiagų (tarp jų ir histamino) išsiskyrimą, kurios sukelia nosies, sinusų ir akių gleivinių patinimą, o tai lemia nosies tekėjimą, ašarojimą ir čiaudulį.
Dažnas veiksnys, lemiantis alergijų (tarp jų ir šienligės) atsiradimą yra paveldėjimas. Tikimybė susirgti šienlige yra žymiai didesnė, jei šeimos nariams būdingos alergijos ar astma. Šienlige gali susirgti įvairaus amžiaus asmenys, tačiau dažniausiai jos simptomai pasireiškia vaikystėje, o senstant jie palengva silpnėja ir gali net visiškai išnykti.

Gydymas

Šienligė yra viena iš dažniausių alerginių ligų, ji nėra išgydoma, tačiau tinkamas gydymas gali labai pagerinti ja sergančio asmens savijautą. Paprastai rekomenduojama vengti kontakto su alergenu, nebūti pievose saulėtomis dienomis, riboti vėdinimą namie ar automobilyje. Vienas iš šienligės gydymo metodų – imunoterapija, kai leidžiami nedideli alergenų kiekiai.
Lilija amžinai

Siužetas

Filmas sukurtas remiantis realia mergaitės iš Lietuvos Danguolės Rasalaitės istorija. Telšiuose gimusi, Kaune augusi, iš Žiežmarių slapčia į Švediją su svetimu pasu išvykusi šešiolikmetė Danguolė Rasalaitė nė neįsivaizdavo, kad jos likimas galėtų kam nors rūpėti. Dėl palaido gyvenimo būdo nuo mergaitės nusisuko giminės, nuleido rankas mokytojai, išdavė draugai ir draugės.
„Šis gyvenimas – vienintelis dalykas, kurį turi. Miręs žmogus būna ištisą amžinybę, o gyvas – tik trumpą akimirką”, – taip pasakė Lilijai vienas iš filmo herojų. Merginai 16 metų, tai gan sunkus gyvenimo periodas, ji nori kuo toliau išvažiuoti iš šalies, tad susiruošia keliauti į Ameriką. Bet motina, kuri susipažįsta su amerikiečiu, atsisako pasiimti dukrą su savimi.
Lilija pasilieka viena. Po motinos išvykimo, Lilijos teta apgyvendina merginą senuose, prišnerkštuose kambariuose, o pati pasilieka gyventi naujame Lilijos motinos bute. Pinigai pasibaigia, už skolas atjungia elektrą, geriausia draugė pasakoja aplinkiniams apie Liliją įvairiausias šlykštynes. Merginos perspektyva nekokia – anksčiau ar vėliau ji atsidurs gatvėje ir bus priversta prekiauti savo kūnu. Ir štai vieną kartą Lilija susitinka Andrejų. Jis atvažiavo iš Švedijos paatostogauti ir ketina kartu su savimi išsivežti Liliją.
Jai lemta būti dar kartą išduotai – mergaitė verčiama dirbti prostitute. Kai Lilijai pavyksta pabėgti nuo sutenerio, ji bijo kreiptis į policiją. Mergina pasirenka mirtį, o jos neatpažintas, niekieno neapverktas kūnas guli morge“.
Baltos Balos

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 106 žmonės, iš kurių 105 lenkai ir 1 lietuvis. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Atleistinis

Atleistinis – buvęs vergas, kuriam šeimininkas suteikė laisvę. Paprastai šis terminas naudojamas kalbant apie senovės Romą.
Buvęs šeimininkas išlaikydavo tam tikrą nedidelę valdžią savo buvusiam vergui.
Neturėdamas pavardės, atleistinis paprastai prisiimdavo savo buvusio šeiminiko (patrono) pavardę. Taip pat, jis gaudavo ribotą Romos pilietybę, tačiau vaikai jau būdavo pilnateisiais Romos piliečiais.
Taip pat atleistiniais laikyti ir žmonės, laisvę atgavę pagal imperatoriaus Klaudijaus priimtą įstatymą: jei vergas sunkiai suserga ir šeimininkas jį palieka, pasveikęs vergas atgauna laisvę (žinoma, jei apskritai pasveiksta, nes taip vykdavo tik ypač sunkių ligų atveju).