google/wiki40b huggingface dataset:
Petras Butkus (1890)

Biografija

Mokėsi Šeduvos vidurinėje mokykloje, vėliau privačiai įvairiuose kursuose. Iki 1925 m. gyveno savo ūkyje, nuo 1929 m. Panevėžyje.
Nuo 1905 m. jo rašinius Balandžio, P. Laukinaičio, Kurmio slapyvardžiais spausdino „Vilniaus žinios“, „Lietuvos ūkininkas“, „Šaltinis“, „Viltis“, „Vienybė“. 1915–1917 m. redagavo Šeduvos jaunimo pavasarininkų slaptai leidžiamą laikraštėlį „Darželis“, kuris buvo platinamas Panevėžio, Šiaulių ir Kėdainių apskrityse.
Nuo jaunų dienų buvo aktyvus visuomenininkas: 1909–1911 m. Šeduvos Blaivijos draugijos pirmininkas, 1912–1915 m. Šeduvos Žemės ūkio draugijos pirmininkas, 1912–1916 m. Šeduvos Pavasarininkų draugijos pirmininkas. 1918–1919 m. Šeduvos parapijos komiteto pirmininkas, 1920–1929 m. Šeduvos valdybos tarybos pirmininkas. Smulkaus kredito draugijos pirmininkas.
1923 m. kartu su kitų savivaldybių atstovais buvo deleguotas į ekskursiją Švedijon, Geteborgo miesto įkūrimo 300-ųjų įkūrimo metinių proga surengtoje žemės ūkio parodoje bei apžiūrėti to krašto žemės ūkio sutvarkymo. Grįžęs atskiru leidiniu išspausdino apybraižą „Ekskursija į Švedija“.
1920–1929 m. Panevėžio apskrities tarybos pirmininkas. Pieno Perdirbimo bendrovės valdybos narys. 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai.
Nuo 1928 m. Lietuvos Žemės ūkio rūmų narys, nuo 1935 m. Žemės Ūkio Rūmų valdybos narys. Nuo 1929 m. Panevėžio apskrities valdybos narys.
1945 m. vasario mėn. TSRS okupacinės valdžios areštuotas ir ištremtas į Kareliją-Suomiją. Dirbo Belomoro kanalo statybose. 1946 m. grįžo paliegęs, jau visai ligonis. Mirė 1947 m. spalio mėnesį. Jį priglaudė Šeduvos žemė. 1948 m. jo žmona, Šeduvos gimnazijos direktorė, su šeima buvo ištremta į Sibirą, Krasnojarsko kraštą. Sūnus Vytautas žuvo tremtyje. 1957 m. į Lietuvą grįžo žmona ir dvi dukros, viena liko tremtyje.
Bakongai

Kolonializmas

Kolonializmo laikotarpis bakongų teritorijose prasidėjo kuomet 1885 m. Kongo imperija padalinta tarp Portugalijos, Belgijos ir Prancūzijos, suformuojant tris kolonijas. Buvusios imperijos sostinė perėjo valdyti portugalams, kurie vietos dinastiją išlaikė iki 1914 m.
Nigerio partija už demokratiją ir socializmą

Nigerio partija už demokratiją ir socializmą (PNDS, pranc. Parti Nigerien pour la Democratie et le Socialisme-Tarayya:) – Nigerio kairiojo centro politinė partija.
2004 m. parlamento rinkimuose surinkusi 13,4 % balsų gavo 17 vietų 113 vietų Nacionalinėje Asamblėjoje. Dar 8 vietas koalicijai pridėjo partneriai – Nigerio progresyvi partija – Afrikos demokratinis judėjimas, Nigerio savivaldos partija, Nigerio nepriklausomybės sąjunga ir Nigerio sąjunga už demokratiją ir respubliką. Mahamadus Isufus prezidento rinkimuose išėjo į antrą ratą, bet gavo tik 34,5 % balsų.
Pirmininkas nuo 1999 m. Mahamadus Isufus.
Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 1996 m. rugsėjo 9 d., tikroji narė nuo 2003 m. spalio 27 d.
Deltuva

Pavadinimo kilmė

Vietovardžio Deltuva kilmė iki galo neišaiškinta. Istoriniuose šaltiniuose Deltuvos dvaro ir miestelio įvardijimas ženkliai įvairuoja; dabartine forma (Deltuva) jis žinomas jau nuo XVI a., tačiau anksčiau jo šaknyje greičiausiai buvo iki šiol neišlikęs dėmuo -velt- (jis matomas kad ir vietovardžio užrašymo variante Dewilto[w]). Dalis lietuvių kalbininkų spėja, kad ankstyviausia vietovardžio Deltuva forma buvo Dėviltava; kai kas šią rekonstruotą formą netgi kildina iš (taip pat rekonstruoto) asmenvardžio Dėviltas. Kita vertus, keletas žinomų toponimikos analogijų, taip pat faktas, kad Deltuvos miestelyje gyvenantį žmogų iki pat XX a. buvo įprasta vadinti žodžiu deltuvis tarsi leistų spėti vietovardį Deltuva esant etnoniminės kilmės (plg. su analogiškos sandaros kuopiniais etnonimais (genčių vardais) bei iš jų kilusiais regionimais *le[i]tuva/Lietuva, *deinava/Dainuva, *karsava/Karšuva; iš etnonimo *deltuva gali būti kilusi ir pietų Lietuvoje (daugiausia Suvalkijoje) paplitusi lietuviška pavardė Deltuva/Deltuvas).
1867 m. Lietuvos generalgubernatoriaus K. Kaufmano garbei Deltuva pavadinta Konstantinovu. Senasis vardas miesteliui grąžintas 1914 m.
Mindaugas Mikaila

Biografija

1980 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą.
Nuo 1980 m. iki 1987 m. Respublikinio studentų būrių štabo darbuotojas, nuo 1987 m. iki 1990 m. LR Vyriausybės kanceliarijos (Lietuvos TSR Ministrų Tarybos) vyresnysis referentas, nuo 1990 m. iki 1993 m. LR socialinės apsaugos ministerijos skyriaus viršininko pavaduotojas, nuo 1993 m. iki 1994 m. LR Socialinės apsaugos ir darbo ministro pavaduotojas, nuo 1994 m. iki 1996 m. LR socialinės apsaugos ir darbo ministras.
Nuo 1997 m. UAB „Alpena” direktorius, nuo 1997 m. iki 1999 m. UAB KĮ „Sėnoja“ vyr. konsultantas, nuo 1999 m. iki 2001 m. VSDF valdybos Socialinio draudimo mokymo ir tyrimo centro direktorius, nuo 2001 m. iki 2002 m. LR vidaus reikalų ministerijos departamento direktorius, nuo 2002 m. iki 2003 m. LR VRM valstybės sekretorius, nuo 2003 m. liepos 28 d. iki 2009 m. gruodžio 21 d. Valstybinio socialinio draudimo fondo valdybos direktorius.
Narsarsuakas

Istorija

Narsarsuakas įsikūręs buvusioje vikingų Rytinės gyvenvietės teritorijoje; Eriko Raudonojo 875 m. įkurta Bratahlido (sen. isl. Brattahlið) ferma buvo kitoje Tunuliarfiko fjordo pusėje. Dabar ten – Kasiarsuko gyvenvietė. 
1941 m. Narsarsuake JAV pastatė aviacijos bazę kodiniu pavadinimu „Blue West One“ (BW1). 
Tūkstančiai lėktuvų naudojosi BW1 baze kaip tarpine stotele tarp Šiaurės Amerikos orlaivių fabrikų ir mūšio laukų Europoje.
Pastatyta 600 lovų ligoninė siekiant gydyti Antrojo pasaulinio karo Normandijos operacijos aukas.
Karui pasibaigus, BW1 toliau plėtėsi ir buvo svarbiausia ligoninė Korėjos karo metu. Lovų skaičius išaugo iki 1000.
Atsiradus galimybėms kurą pildyti ore ir pastačius didesnę Tulės aviacijos bazę šiaurės Grenlandijoje, Narsarsuako ligoninė neteko reikšmės.
1951 m. buvo susitarta, kad Danija ir JAV bendrai prižiūrės BW1 bazę.
Nors 1958 m. ji buvo uždaryta, kitais metais, dėl laivo „Hans Hedtoft“ ir visos įgulos praradimo į pietus nuo Farvelo kyšulio, bazę vėl atidarė Danijos vyriausybė.
1972 m. ligoninė sugriauta gaisro, nors griuvėsiai vis dar išlikę.

Transportas

Narsarsuako oro uostas yra pagrindinis pietvakarių Grenlandijoje. Yra tarptautiniai sezoniniai skrydžiai iš Islandijos, kuriuos vykdo „Air Iceland“, ir Danijos, kuriuos „Air Greenland“ oro linijoms vykdo „Jet Time“. Narsarsuake yra jūrų uostas, kur gali švartuotis keleiviniai ir kruiziniai laivai.
Jis įsikūręs 2,4 km į pietus nuo terminalo pastato, todėl organizuojami pervežimai autobusu.
Yra 26 km ilgio žvyrkelis aplink fjordą, kuris jungia Kasiarsuką ir Narsarsuaką.
Taip pat reguliariai vykdomi pervežimai laivu į Kakortoką.

Gyventojai

Gyvenvietės gyventojų skaičius stipriai susijęs su eismo kiekiu vietiniame oro uoste.

Klimatas

Narsarsuako klimatas yra ribinis subarktinis (Köppen: Dfc), bet labai artimas poliariniam klimatui, kuris yra tipiškas visai likusiai Grenlandijai.
Narsarsuake yra gana drėgna dėl ištisus metus miestelį pasiekiančių Atlanto audrų.

Grenlandijos arboretumas

Netoli Narsarsuako oro uosto yra unikalus botanikos sodas – Grenlandijos arboretumas.
Įkurtas 1988 m., jis apima 150 hektarų plotą. Yra per 120 augalų rūšių, daugiausia taigos medžių rūšys, pvz., sibirinis maumedis, suktaspyglė pušis, baltoji eglė ar sitkinė eglė ir įvairūs krūmai.
Daug atskirų medžių yra vienaip ar kitaip pažymėti.
Šiuo metu plantacijoje yra daugiau nei 50 000 įvairios kilmės medžių.
Arūnas Rutkus

Biografija

1974 - 1979 m. mokėsi Vilniaus Justino Vienožinskio dailės mokykloje. 1980 - 1985 m. studijavo ir baigė monumentaliąją tapybą (freska, mozaika) Vilniaus dailės institute. Tapybos mokėsi pas Algimantą Švėgždą, Arvydą Šaltenį, grafikos pas Petrą Repšį, skulptūros pas Vytautą Šerį, freskos ir mozaikos specialybės pas Romą Dalinkevičių, piešimą pas Antaną Kmieliauską, Kazį Morkūną, vitražą pas Algimantą Stoškų. 

Nuo 1995 m. - Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Marija Tiškevičiūtė

Biografija

Kilusi iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų-Kretingos šakos. Tėvas Juozapas Tiškevičius, motina – Sofija Horvataitė. Broliai Aleksandras, Vladislovas, Antanas, Juozapas, Feliksas Tiškevičiai.
Domėjosi senove, mėgo žirgų sportą, daug keliavo po užsienį. Gyveno Anglijoje, Airijoje, Italijoje, Prancūzijoje, paveldėtoje viloje Palangoje, pas brolius Feliksą ir Aleksandrą Palangos ir Kretingos dvaruose.
Prisidėjo prie uždraustos spaudos gabenimo. Pasinaudodama tuo, kad rusų muitininkai ir žandarai jos karietos netikrindavo, Klaipėdoje lietuvišką spaudą paimdavo iš sutartos vietos ir parveždavo į Kretingą arba Palangą.
Bandė rašyti literatūrinius kūrinius. 1896 m. Laumės Lelivaitės slapyvardžiu (giminės herbas „Leliva“) laikraštyje „Tėvynės sargas“ paskelbė istorinę apysaką „Viskantas“, kurią į lietuvių kalbą išvertė Kretingos bernardinų vienuolyno kunigas K. Kazlauskas. Šiame leidinyje vėliau spausdino įvairias žinutes iš Kretingos.
Bendravo su poetu Jonu Mačiuliu-Maironiu, kuris vasarodamas Palangoje būdavo dažnas Tiškevičių svečias. Poetas 1904 m. jai dedikavo poemą „Z nad Biruty“ („Nuo Birutės kalno“). Lietuvos Mokslų akademijos Lietuvių kalbos ir literatūros institute išliko jos laiškas poetui.
1898 m. brolio dvare Kretingoje, prie ligoninėje veikusios senelių ir našlaičių prieglaudos įsteigė pirmąjį lietuvišką vaikų darželį. Jame vasaros lauko darbų sezono metu prieglobstį rasdavo samdinių ir kumečių vaikai. Kretingoje išlaikė mokytoją, kuri gerų manierų, siuvimo, mezgimo, lenkų, lietuvių ir rusų kalbų mokė dvaro tarnautojų ir gabesnes valstiečių bei miestelėnų dukras. Gabiausias mergaites siųsdavo tęsti mokslų į Vilnių.
1941 m. birželio 14 d. grafaitė Marija Tiškevičiūtė buvo suimta enkavedistų ir ištremta į Krasnojarsko krašto Nižnij Ingašo rajono Belniakų lagerį. 1943 m. sausio 13 d. Ypatingojo pasitarimo buvo nuteista trejiems metams lagerio.

Dvarai

Po tėvo mirties Marija Tiškevičiūtė paveldėjo Kumponų ir Šašaičių dvarus netoli Jokūbavo bei „Baltąją“ vilą Palangoje, kurioje vasaromis apsistodavo Lietuvos Respublikos Prezidentas Antanas Smetona. Lietuvos žemės reformos metu Šašaičių dvarelis buvo suvalstybintas ir išparceliuotas. Seseriai Elenai Klotildai Tiškevičiūtei-Ostrauskienei išvykus gyventi į Lenkiją, nuo XIX a. pab. Marija administravo seseriai atitekusius Dimitravo ir Jazdų dvarus.
Religija

Religija – išgyventas susitikimas su šventybe ir jos paveikto žmogaus atsakomoji veikla. Apibrėžiant plačiau, religija tai savita istoriškai susiformavusi konkrečios socialinės grupės išpažįstamų ontologinių etinių pažiūrų ir su jomis susijusių ritualų sistema, kuriai paprastai būdingas tikėjimas anapusine realybe, pomirtiniu gyvenimu, antgamtinėmis jėgomis ir antgamtinėmis būtybėmis bei tokio pobūdžio tikėjimų suponuojamas antgamtinių jėgų, antgamtinių būtybių, vad. šventųjų asmenybių, šventųjų vietų, šventųjų relikvijų ir fetišų garbinimas.

Etimoligija

Paties pavadinimo religija kilmė siejama su lotynų kalba, tačiau dėl tikslios etimologijos ginčijamasi ne vieną šimtmetį, pateikiami bent keletas aiškinimų. Ciceronas knygoje Apie dievų prigimtį (De natura deorum 45) religijos sąvoką kildino iš žodžio (lot.  relegere) kas reiškia kruopščiai laikytis taisyklių. Laktancijus kildino iš veiksmažodžio surišti (lot. religari), nes su Dievu esame surišti (lot. religati) pamaldumo saitais.

Religijos esmė

Religijos esmė yra neracionalus vidinis šventybės pajautimas, pasaulio skirstymas į „šventa“ ir „pasaulietiška“ (profaniška). Šventybė žmogaus viduje pasireiškia numinozinėmis jausenomis – šiurpulingu slėpiniu (mysterium tremendum), didybe (majestas), žavesiu (fascinans), gaivališkumu (orge). Šventybinių pasireiškimų (hierofanijų) sukeltos šios jausenos vėliau žmogaus sąmonėje praeina asociacijų ir schematizacijos procesus ir įgauna racionalias išraiškas – įvardijamos, įpavidalinamos, įgauna moralinį krūvį. Religijos esmė nesusijusi su jokiais moraliniais, dogmatiniais pavidalais, nei su etinėmis idėjomis ar papročiais – tiek kanibalizmas, žmonių aukojimas, tiek vedantiškas visatos vienio suvokimas ar sufijų mistiko šokis remiasi tomis pačiomis religinėmis jausenomis.
Vilius Kavaliauskas

Biografija

1973 m. baigė žurnalistiką Vilniaus universitete. 1972–1984 m. ir 1988–1990 m. laikraščio „Tiesa“ korespondentas, politikos apžvalgininkas, 1984–1988 m. savaitraščio „Moscow News“ korespondentas Niujorke, 1990–1991 m. Eltos generalinio direktoriaus pavaduotojas. 1991–1992 m. buvo daugelio užsienio periodinių leidinių ir informacijos agentūrų bendradarbis. 1992–1993 m. Lietuvos Respublikos Prezidento, 1993–1994 m. Lietuvos Respublikos Seimo, 1994–1997 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės spaudos atstovas. 1997 m. Valstybės konsultantas užsienio informacijos klausimais.  1997–2001 m. laisvas žurnalistas, užsienio leidinių korespondentas, TV laidos vedėjas. 2002–2008 m. ir nuo 2013 m. Lietuvos Respublikos ministro pirmininko patarėjas ryšiams su visuomene. 1989–2001 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos pirmininko pavaduotojas. Lietuvos-Europos instituto steigėjas ir valdybos narys. Ričardo Mikutavičiaus fondo pirmininko pavaduotojas.
Yra sukaupęs vertingą Baltijos šalių valstybinių apdovanojimų kolekciją, surengė jos parodas Danijoje, Belgijoje, Ispanijoje, Suomijoje, Rusijoje, Lenkijoje ir kitur.
Evoliucinė psichologija

Evoliucinė psichologija – tarpšakinis psichologijos mokslas, nagrinėjantis žmogaus elgesį ir pažinimą. Evoliucijos psichologai tiria žmogaus protą remdamiesi darvinistiniu požiūriu.
XX a. paskutiniajame dešimtmetyje nauja perspektyva atsirado taikant kognitivinės psichologijos ir evoliucinės biologiojos mokslinius metodus. Pagrindinis evoliucinės psichologijos tikslas – pritaikyti evoliucinės biologijos pagrindus bei mokslines žinias, idant būtų galima toliau plėtoti tyrimus, kurie leistų geriau suprasti žmogaus proto struktūrą.
Bialovieža

Istorija

Pirmieji gyventojai šioje vietovėje apsigyveno dar akmens amžiuje. Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1795 m. buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Bresto vaivadijos valdose. Apie 1426 m. šioje vietovėje, šalia Lutovnios upelio buvo pastatyti mediniai rūmai, kuriuose medžioklės metu apsistodavo karaliaus Jogaila, vėliau ir karaliai Žygimantas Augustas ir Steponas Batoras. Rūmai buvo nudažyti balta spalva ir tapo būsimo kaimo ir girios pavadinimo pretekstu, nes išvertus iš lenkų kalbos Białowieża reiškia Baltas bokštas. Vėliau rūmai priklausė Vazų dinastijai. Nuo 1538 m. pagal Žygimanto Senojo įsakymą girioje buvo apribota medžioklė. 1658 m. rūmai sudegė. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1639 m., kai šioje vietovėje karalius Vladislovas Vaza įkūrė karališkąjį palivarką. Vėliau palivarkas atiteko karaliui Augustui III. 1775 m. kaime buvo 20 namų. 1795-1796 m. priklausė Rusijos imperijos Slanimo gubernijai, 1796-1801 m. Lietuvos gubernijai ir nuo 1801 m. iki 1914 m. priklausė Gardino gubernijai. Apie 1800 m. įkurta Bialoviežos Šv. Mykolo parapija. 1831 m. sukilimo ir 1863 m. sukilimo metais šalia kaimo esančiose giriose slapstėsi daugybė sukilėlių. Po sukilimo į miestą buvo atkeldinta nemažai rusų tautybės žmonių. 1873 m. pastatyta Bialoviežos Šv. Kirilo ir Metodijaus cerkvė. 1889-1894 m. pastatyti Bialoviežos rūmai. 1894-1897 m. pastatyta Bialoviežos Šv. Mykolo cerkvė. 1897 m. atidaryta Białowieża Pałac geležinkelio stotis. 1903 m. atidaryta Białowieża Towarowa geležinkelio stotis. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. Per I pasaulinį karą beveik visi rusų tautybės žmonės grįžo atgal į Rusijos imperiją. Karo metu vokiečiai nutiesė Leśna Puszczy Białowieskiej-Hajnówka geležinkelio liniją, kuri jungė kaimą su Hainuvkos miestu. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1926 m. įkurta Bialoviežos Šv. Teresos Jėzaus Kūdikėlio parapija. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Bresto sričiai. 1941–1944 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Kopa (knyga)

„Kopa“ – Frenko Herberto mokslinės fantastikos romanas, išleistas 1965 m. „Kopa“ gavo Hugo ir Nebula apdovanojimus ir yra viena garsiausių visų laikų mokslinės fantastikos knygų. Romanas sulaukė penkių tęsinių ir dviejų ekranizacijų (pirmos režisierius David Lynch), televizijos miniserialo, kompiuterinių žaidimų ir F. Herberto sūnaus Brian'o bei Kevin. J. Anderson'o parašytų knygų apie „Kopos“ priešistorę.
Lietuvių kalba romanas pasirodė 2002 m. (vertė Rūta Steponavičiūtė).

Atreidai

Atreidų šeima yra kilusi iš Kaladano planetos, kuri palaiminta beribiais vandenynais ir švelniu klimatu. Šeimos galva, kunigaikštis Leto Atreidas yra garbingas žmogus, savo pavaldinių mylimas ir visų mėgstamas. Tokie žmonės kaip jis gali tikėtis absoliutaus lojalumo. Net išdavikas kuris turėjo pristatyti kunigaikštis, atliko tai tik todėl, kad harkonai turėjo jo žmoną. 
Pagrindinis atreidų kovinės technologijos atributas yra garso bangos. Jų technologijos pagalba buvo sukurtas prietaisas vadinamas Gynybos Moduliu. Pagrindinis šio ginklo principas yra vartotojo balso bangų stiprinimas ir nukreipimas taikinio link. Gynybos modulis yra viena iš priežasčių kodėl fremenai sugebėjo nugalėti visus priešus. 
Atreidų elitiniai kariai yra mokinami unikalaus kovos meno, kuris leidžia jiems momentais judėti greičiau nei mato akis. Ši techniką naudoja išsisukant nuo smūgių ir šūvių.

Harkonenai

Harkonenų šeima yra kilusi iš žiauraus klimato, ugnikalniais nusėtos Giedi pirmosios planetos (Giedi Prime ang.) Visa šeima pasižymi neregėtu žiaurumu ir nežmoniškumu. Visi esantys toje planetoje išskyrus šeimos narius turi širdies jungiklius. Specialius prietaisus įmontuotus į širdį, kurie stimuliuoja širdies darbą. Baronui užsimanius paragauti šiltos žmogienos, jam užtenka patraukti už aukos širdies jungiklio ir taip sustabdomas aukos širdies darbas. 
Pagrindinis jų armijos koziris yra genetinės manipuliacijos skirtos sustiprinti karius bet kokia kaina. Deja, dėl tokio požiūrio į genus, harkoniečiai gimsta apsigimę.
Visa harkoniečių politika yra paremta smurtu, baime ir teroru.
Sosnovicos valsčius

Administracinis suskirstymas

Bohutinas, Gurkai, Izabelinas, Komaruvka, Kropivkai, Leinas, Libišuvas, Lipniakas, Mošciska, Novi Ožechuvas, Olchuvka, Pasieka, Piešovola, Sosnovica, Sosnovica Dvuras, Stari Ožechuvas, Turnas, Zenkai ir Zbuinas.
Honkongo herbas

Honkongo specialiojo administracinio regiono herbas oficialiai įteisintas 1997 m. liepos 1 d. po to, kai Jungtinė Karalystė, kurios kolonija Honkongas buvo nuo 1842 m. iki 1997 m., buvo perleista Kinijai ir tapo jos aukšto laipsnio autonomija.
Herbe vaizduojami panašūs dizaino elementai, kaip ir regiono vėliavoje. Herbas yra apvalios formos su balta juosta aplinkui, ant kurios kinų bei anglų kalbomis yra užrašytas sutrumpintas regiono pavadinimas – „Honkongas“. Centre, kaip ir vėliavoje, raudonos spalvos fone yra vaizduojama balta orchidėja, pavadinimu Bauhinia blakeana, kuri XIX a. pabaigoje buvo atrasta būtent Honkonge. Ji buvo pasirinkta kaip dichotomijos suderinamumo simbolis. Raudona fono spalva yra kinų šventinė spalva, kuri simbolizuoja nacionalizmo jausmą.
Al Ahly SC (Kairas)

Istorija

Klubas buvo suformuotas 1907 m.
Mindaugas Ežerskis

Pasirodymai olimpinėse žaidynėse

2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Sidnėjuje ir 2004 m. žaidynėse Atėnuose M. Ežerskis, dalyvaudamas kategorijoje iki 96 kg, iškrito atrankinėse. Po 2004 m. olimpiados Ežerskis pasitobulino ir sėkmingai kovojo įvairiuose imtynių turnyruose. Laimėjęs sidabro medalį 2007 m. pasaulio imtynių čempionate Ežerskis automatiškai gavo vietą 2008 m. vasaros olimpiadoje Pekine. Iš rungtynių iškrito pirmame rate, pralaimėjęs Rusijos atstovui Aslanbekui Chuštovui (1-3). Kadangi A. Chuštovas pasiekė finalą, Ežerskis gavo galimybę dalyvauti susirėmimuose dėl bronzos medalio, tačiau pralaimėjo Kazachijos atstovui Asetui Mambetovui (4-5), užimdamas 7-tą vietą.
Dabar M. Ežerskis yra Lietuvos graikų-romėnų imtynių nacionalinės rinktinės treneris.
Dianči

Užterštumas

Didelis ežero užterštumas yra opi problema. Iki 1990 m., kai buvo pastatyti Kunmingo miesto nuotekų valymo įrenginiai, 90 % miesto nuotekų buvo išpumpuojama į ežerą. Nors ežero valymui buvo išleisti keli milijonai JAV dolerių, jo vanduo nėra tinkamas gerti. Kai kurie ekspertai teigia, kad virš 55 % ežero žuvų nugaišo dėl užterštumo. Ežero vandens tinkamumas įvertintas 5 balais (prasčiausias balas), todėl jis netinka panaudojimui žemės ūkyje ar pramonėje.
Škotijos herbas

Škotijos herbas – auksiniame skyde su dviem plonais raudonais bordiūrais, papuoštais 8 raudonomis heraldinėmis lelijomis – raudonas besistojantis heraldinis liūtas su perskelta uodega, ginkluotas mėlynais nagais ir liežuviu.
Heraldinis blazonavimas (aprašymas): Gules liūtas, ginkluotas mėlynais nagais ir liežuviu, Or skyde su dvigubu bordiūru, papuoštu 8 lelijomis.

Istorija

Pirmą kartą panašus herbas buvo rastas škotų karaliaus Aleksandro II antspaude (apie 1251 m.), tačiau britų heraldikos specialistai spėja, jog šis simbolis buvo dar anksčiau naudotas Vilhelmo I (dar vad. Vilhelmas I Liūtas). Bordiūrais, papuoštais lelijomis, herbą papuošė jo sūnus Aleksandras II. 1603 m. po unijos su anglais škotų karalius Džeimsas VI (James VI) užėmė sostą. Tuomet Didžiosios Britanijos karališkajame herbe, antrame lauke buvo įkomponuotas šis herbinis skydas. Įdomu tai, jog Didžiosios Britanijos karaliams lankantis Škotijoje, šis skydo lauke esantis herbas užima garbingesnį (pirmą) ir papildomai ketvirtą laukus.
Sveikata

Pasaulio sveikatos organizacijos tyrimai

Remiantis PSO apskaičiavimais, Lietuvos finansiniai nuostoliai dėl gyventojų nepakankamo judėjimo ir prastos mitybos kasmet siekia apie 0,72 mlrd. eurų – tai sudaro beveik 10 proc. metinio valstybės biudžeto. Bent 10 proc. padidinus žmonių fizinį aktyvumą, tokia pat dalimi galima sumažinti išlaidas sveikatos apsaugai. Į sveiką gyvenimo būdą investuotas euras skirtingose šalyse duoda 2,5–4,5 euro grąžą.
PSO teigia, kad lietuviai suvartoja daugiausia alkoholio pasaulyje. Lietuvoje 2016 metais vienas gyventojas vidutiniškai suvartojo 16 litrų alkoholio, kai tuo tarpu vidutiniškai Europoje – 10 litrų. Anot PSO, per metus nuo tabako mirštančių žmonių skaičius nuo 4 mln. šio šimtmečio pradžioje išaugo iki dabartinių 7 milijonų. Tabakas tapo svarbiausia mirties, kurios galima išvengti, priežastimi pasaulyje. Lietuvoje rūkančiųjų skaičius sumenko nuo 27 proc. 2012-aisiais iki 24 proc. 2014 m.
Uižės provincija

Geografija

Provincija išsidėsčiusi plynaukštėje, gausioje vario, sidabro ir kobalto. Klimatas šiltas ir drėgnas, todėl gausiai auginama kava, manijokai, žemės riešutai, kukurūzai, medvilnė, kertama mediena. Rytiniu provincijos pakraščiu prateka Kvangas.
Australijos klasifikavimo komisija

Australijos klasifikavimo komisija (angl. Classification Board, CB) – valstybinė įstatyminė klasifikacijos ir cenzūros organizacija Australijoje, klasifikuojanti filmus, kompiuterinius ir vaizdo žaidimus ir kitus viešai demonstruojamus leidinius, taip pat jų pardavimus ir nuomą Australijoje nuo jos įsteigimo 1995 m. Classification Board iš pradžių įėjo į Office of Film and Literature Classification (OFLC; liet. Kino ir literatūros klasifikavimo ministerija) sudėtį, bet šią išformavus 2006 m., tapo atskiru organu.
Classification Board tiesiogiai necenzūruoja medžiagų, reikalaudama tam tikrų pakeitimų. Tačiau jie gali efektyviai cenzūruoti medijas, atsisakydami klasifikuoti ir tokiu būdu padarydami medijas nelegaliomis nuomoti, demonstruoti ar importuoti Australijos ribose.
Kompiuterinių žaidimų cenzūra Australijoje laikoma viena griežčiausių vakarų pasaulyje.

Kompiuteriniai ir vaizdo žaidimai

Kompiuterinių ir vaizdo žaidimų reitingai atitinka kino reitingus, tik „+ X18“ negalimas. Dėl šios priežasties žaidimai neretai draudžiami (pvz., „GTA San Andreas“). Nuo 2013 m. sausio 1 d. tokiam turiniui žaidimuose ženklinti naudojamas „R18 +“ reitingas.