Juan Antonio Villacañas

Biografija

Chuanas Antonijus Viljakanjas gimė 1922 m. Toledo mieste (Ispanija). Jo mokslai gimnazijoje buvo pertraukti pilietinio karo, kurio metu poetas tarnavo tokiose vietose kaip Melilja ar Arano slėnis. Meliljoje poetas turėjo ypatingą užduotį – pertvarkyti kareivių klubo biblioteką, tačiau tuo pat metu intensyviai savarankiškai mokėsi. Grįžęs į Toledą dirbo miesto taryboje, kur daug metų buvo atsakingas už meno ir kultūros sektorių. Šios pareigos paliko pėdsaką autoriaus kūryboje – Chuano Antonijaus Viljakanjas eilėraščių rinkinys „Los Sapos“ (1968 m.) išreiškia kritiką valdžiai ir piktnaudžiavimui ja – tai simbolizuoja savivaldybės motyvas.
1956 m. Belgijos prancūzų kalbos ir literatūros akademija pakvietė poetą į trečiąją tarptautinę Knokke-le-Zoute poezijos bienalę. Ten Chuanas Antonijus Viljakanjas susipažino su poetu ispanistu Edmond Vandercammen – ši pažintis išsivystė į draugystę. Edmond Vandercammen parašė recenziją knygai „Conjugación Poética del Greco“, kuri buvo publikuota žurnale „Journal des Poètes“ (1959 m.) ir į prancūzų kalbą išvertė Chuano Antonijaus Viljakanjas eilėraščius, kurie publikuoti 1972 m. Būdamas UNESCO centre Paryžiuje Chuanas Antonijus Viljakanjas davė interviu, kurio metu jo balsas buvo įrašytas specialiai transliacijai, skirtai Lotynų Amerikai. Nuo 1950 m. poeto eilėraščiai buvo spausdinami įvairiose antologijose Ispanijoje ir visame pasaulyje, jo poezija ir literatūros kritika publikuotos įvairiuose laikraščiuose ir žurnaluose.
Chuanas Antonijus Viljakanjas visada gyveno Tolede, laikydamasis nuošaliai nuo poetinių sambūrių ir įvairių literatūrinių srovių, tokiu būdu siekdamas išlaikyti poetinį ir asmeninį individualumą. Toks pasirinkimas turėjo pasekmių – apie poetą nuo 1980-ųjų nerašė jokie oficialūs kritikos šaltinai, taip pat jis buvo atmestas tam tikrų poetinių grupių, išpopuliarėjusių XX a. pabaigoje. Nepaisant to, nuo 2001 m. išaugo kritikų ir poetų (tiek Ispanijoje, tiek už jos ribų), kurie domisi Chuano Antonijaus Viljakanjas kūryba, skaičius, pripažįstama šio poeto svarba ispanų literatūrai (ypač paskutiniais dvidešimtojo amžiaus dešimtmečiais). Jo darbais domisi tokie iškilūs asmenys kaip Emilio Porta, Pablo Luque Pinilla, Roberto Carlos Hernández Ferro, Enrique Gracia y Michael Smith.
2010 m. Tolede vykusi knygų mugė buvo skirta Chuanui Antonijui Viljakanjas. Mugės atidarymo kalbą sakė poeto dukra, Beatrisė Viljakanjas (Beatriz Villacañas).

Kūriniai

Chuano Antonijaus Viljakanjas poetinis palikimas susidaro iš 33 poezijos rinkinių, kuriuose galima aptikti pačių įvairiausių temų ir formų – nuo verlibro (jau 1950-aisiais) iki soneto, taip pat nuo įvairių jo paties sukurtų kūrybos formų iki lyrinės poezijos: šis poetas klasikinei formai suteikė naują pavidalą bei turinį, todėl jo lyrinė poezija dar vadinama liras juanantonianas. Šiai Chuano Antonijaus Viljakanjas meistrystei atminti ispanų poetas Chuanas Ruisas de Torres (Chuan Ruiz de Torres) sukūrė kitą lyrinės poezijos atšaką, vadinamą decilira.
Be poezijos rinkinių, verta paminėti ir jo eseistiką ir literatūros kritiką, kuri buvo spausdinama tokiuose leidiniuose kaip „La Estafeta Literaria“, „Cuadernos Hispanoamericanos“, „El Mercurio de Chile“, „Nueva Estafeta“ (vyr. redaktorius Luis Rosales) ir dvi knygas: „Bécquer o la Poesía de Todos“ (1971 m., apdovanota Premio del Círculo de Escritores y Poetas Iberoamericanos de Nueva York) ir „Versómanos“ (1989 m.) – tai knyga, kurioje poetas kvestionuoja daugumą vyraujančių poezijos kritikos srovių.
Šio poeto poezija, recenzijos, apsakymai ir kiti veikalai spausdinami tokiuose leidiniuose kaip „ABC“, „Poesía Española“, „Diario Ya“, „Poesía Hispánica“, „Diario de León“, „Le Journal des Poètes“, o „El Mercurio de Chile“.
XX a. 6-ajame dešimtmetyje Chuanas Antonijus Viljakanjas atrando naują kūrybinę kryptį – jo kūryba pakrypo grafinės poezijos link, tokią teksto ir piešinio sintezę poetas pavadino liriformas. Liriformas buvo eksponuojamos Tolede, Palacio de Benazacón rūmuose, 1976 m., taip pat jos pasirodė ir atskira knyga „Testamento del Carnaval“. Apie šį grafinės poezijos reiškinį rašė žurnalas „La Estafeta Literaria“ (Nr. 579, 1976 m. sausio 1 d.).