Pasaulio korespondencinių šachmatų čempionatas

Pasaulio korespondencinių šachmatų čempionatas  - tai ICCF, organizuojamas  pasaulio  šachmatų susirašinėjant čempionatas. Varžybas vainikuoja finalinis turnyras (finalas), kurio nugalėtojas tampa pasaulio korespondencinių šachmatų čempionu. 
Čempionato prizininkai įgyja teisę be atrankos dalyvauti sekančio čempionato finale. ICCF, taip pat, rengia ir korespondencinių šachmatų moterų pasaulio čempionatus.

Vyrų čempionatai

Pasaulio korespondencinių šachmatų  asmeninius vyrų čempionatus veda ICCF nuo 1947 m.  Idėja suteikti pasaulio čempiono susirašinėjant titulą siūlė Aleksandras Aliochinas (1936). Ją parėmė Tarptautinė korespondencinių šachmatų sąjunga (1936-1937). Tačiau tokių varžybų organizavimo galimybių tuo metu nebuvo ir jos atsirado tik  po 2-ojo pasaulinio karo. 
Pirmasis ICCF Pasaulio šachmatų čempionatas susirašinėjant vyko 1950-1953 m. Jame 1-ąją vietą užėmė  Sesilas Purdy (Australija) - 10½ taško; 2-3 vietas, surinkę po 10 taškų, pasidalijo du žaidėjai: Haraldas Malmgremas (Švedija) ir Mario Napolitanas (Italija).  
Pirmieji 10 čempionatų vykdavo dviem etapais: pusfinaliai ir finalas. Į 1959 m. prasidėjusį finalą buvo priimami abu pastarųjų pasaulio čempionatų  nugalėtojai, 2-4 vietą praėjusiame pasaulio čempionate užėmę žaidėjai, pusfinalių laimėtojai ir žemynų čempionai, paskutinės ICCF taurės turnyro nugalėtojas.
Nuo 11-ojo čempionato varžybos vyko 3 etapais: pusfinaliai, ¾ finalai (kandidatų turnyrai) ir finalas. Finale galėjo žaisti: 
pasaulio čempionas ir jo pirmtakas, praėjusio čempionato antrasis prizininkas, išsikovoję teisę ¾ finalo dalyviai, ICCF prezidiumo sprendimu  iki dviejų šachmatininkų, pasiekusių aukščiausių rezultatų tarptautiniuose turnyruose.
11-asis čempionatas prasidėjo 1983 m., 12-asis- 1984 m. Dar anksčiau 1979 m. buvo prasidėję 13-čempionato pusfinaliai, kurių buvo 9. Juose dalyvavo 126 žaidėjai iš 43 šalių. 14-ajame čempionato pusfinaliuose, kurie prasidėjo 1981 m.  dalyvių šiek tiek mažiau: 102 dalyviai žaidė 6 grupėse. 
Atsiradus galimybei internetu žaisti šachmatų partijas, pasaulio čempionato vykdymo būdas keitėsi. Pradžioje bandyta žaisti laiškais  elektroniniu paštu:  buvo sužaisti trys čempionatai, bet vėliau ėjimų persiuntimui pradėtas naudoti interneto serverį. Permainos vyko, žaidžiant 18-22  čempionatus.
Pokyčiai prasidėjo, žaidžiant 18-ąjį (2003 m.) pasaulio čempionatą, kuris buvo pirmasis, žaistas laiškais  E-paštu, 19-asis (2004 m.) čempionatas, taip pat  vyko  elektroniniais laiškais. Kadangi norinčių žaisti tradiciniu paštu dar buvo likę, tais pačiais metais, pradėtas 20-asis čempionatas paštu. 
Sekantis, 21-asis, vėl buvo žaistas E-paštu, bet  po jo pereita prie serverinių čempionatų: 22-ojo čempionato finalas (nuo (2007.12.31) ) vyko, naudojant serverį.

Moterų čempionatai

ICCF moterų čempionatus praveda nuo 1965 m. Juos sudarė du etapai: pusfinalių ir finalo turnyrai. Pirmajame čempionate,  6 pusfinaliuose (1965-1968 m.) dalyvavo 54 žaidėjos iš 16-kos šalių. Iš kiekvieno pusfinalio į finalą (1968-1972) pateko po 2 žaidėjas. Jame nugalėjo Olga Rubcova (SSRS, 9,5 tšk. iš 11-kos), Gertrude Šoisvol (Austrija, 9 tšk), trečia buvo Lora Jakovleva (SSRS, 7,5 tšk.).

Dalyvių atranka

Žaidėjai, norintys dalyvauti čempionato finaliniame turnyre, turi pradėti žaisti nuo  atrankos turnyrų. Jų yra 3 pakopos: ketvirtfinalių, pusfinalių ir kandidatų turnyrai, kuriuose ėjimai varžovui siunčiami laiškais paštu, arba per serverį. Išsikovota paštu teisė dalyvauti aukštesnės pakopos turnyruose gali būti panaudota ir serverio turnyruose.
Finalo datą organizatorius skelbia 4 mėnesius prieš turnyro pradžią. Ketvirtfinaliai, pusfinaliai, kandidatų turnyrai skelbiami kiekvienais metais nustatyta data. Organizatorius gali pradžią keisti. Dėl  dalyvių pajėgumo suvienodinimo jis atlieka ir žaidėjų  perskirstymą į  atskirus sekcijos turnyrus. 
Išsikovota atrankinėse varžybose teisė žaisti ketvirtfinalio, pusfinalio ar kandidatų turnyruose, išskyrus leidimus pagal ICCF titulus, ar pasiektus  reitingo taškus, gali būti panaudoti tik vieną kartą. 
Leidimai, gauti pagal turnyrų rezultatus, galioja nuo turnyro, kuriame buvo jis  įgytas pabaigos - 3 metus. Tos pačios pakopos turnyre pasiektas papildomas leidimas galios dar metus ( pav., antrasis įgytas leidimas galios 4 metus nuo turnyro, kuriame jis buvo įgytas, pabaigos).

Žaidimo sąlygos

Žaidimas susirašinėjant trunka ilgai: ypač pasaulio čempionatai, vykstantys laiškais tradiciniu paštu, kur kelionė paštu užima daug laiko. Be to, kitokia laiko galvojimui trukmė, jo apskaita bei kontrolė.

Pašto laiškai

Kiekvienam žaidėjui galvojimui dešimčiai ėjimų skirta 40 dienų, nebent varžybų nuostatuose būtų nurodyta kitaip. Žaidžiant paštu laiko riba gali būti pažeista tik kartą: sunaudojus 9 ėjimams 41 dieną, pralaimėjimas nebus įskaitytas, bet pradedamas naujas  40 dienų limitas, o sekanti laiko kontrolė nukelta į  19-ą ėjimą. Sutaupytas laikas nedingsta: jis perkeliamas į tolimesnę žaidimo laiko kontrolę ir t. t. 
Vieną ėjimą galvojant ilgiau, kaip 12 dienų, viršytos dienos dvigubinasi: sunaudojus 14 dienų, užskaitoma kaip 16 dienų. 
Laikas galvojimui skaičiuojamas pagal pašto antspaudą: nuo gavimo iki atsakymo išsiuntimo pašto antspaudo datų.  Laiško buvimo pašte laikas neįskaičiuojamas. 
Žaidėjui gali būti užskaitomas pralaimėjimas, kai jis ir neviršijo žaidimui sutaupyto laiko: jei jis neatsako į varžovo ėjimą ilgiau, kaip 4 mėnesius (išmetus atostogų laiką) ir apie tai neinformavo turnyro direktoriaus, ar oponento.
Žaidėjui pasiuntusiam neįskaitomai užrašytą, neteisingu adresu, ar dviprasmišką ėjimą ir, kai tai privaloma, nepasiuntusiam laiško oro paštu, skiriama bauda:  prie jo sunaudoto laiko pridedant 5 dienas.
Kiekvienais kalendoriniais metais žaidėjas gali paprašyti 45 dienas atostogų.
Pašto turnyruose pasiekti rezultatai galioja ir serverio turnyruose.

Vyrų pasirodymai

Geriausiai pasirodė Amerikos lietuvis Vytas Palčiauskas, kuris atstovaudamas JAV  laimėjo 10-ąjį pasaulio korespondencinių šachmatų čempionatą (1978-1984), surinkęs 11,5 taško iš 15-kos galimų ir tapo pasaulio čempionu. 
Sėkmingai žaidė bronzos medalį laimėjęs kitas, atstovavęs Australijai, lietuvis Romanas Arlauskas.  Jis žaisdamas 4-ojo pasaulio čempionato finale, surinko 7,5 tšk. iš 12-kos ir  iškovojo trečiąją vietą.
Iš kitų Lietuvos šachmatininkų sėkmingiausiai ¾ finalo turnyruose žaidė:
13-ajame čempionate (1984 - 1989) - Donatas Lapienis - 12 taškų iš 13 galimų, 1-oji vieta, 14-ajame (1987 - 1996) - Vladas Gefenas - 10 taškų iš 14-kos, 2 – 3 vietos, 17-ajame - Virginijus Dambrauskas - 9½ taško iš 16-kos, 6-oji v, 19-ajame  - Ričardas Žitkus, 9½ taško iš 16-kos, 6 v.

Moterų pasirodymai

Iš moterų sėkmingai žaidė moterų korespondencinių šachmatų didmeistrė Vilma Dambrauskaitė, kuri  9-ajame moterų čempionato finale, surinkusi 5,5 taško iš 9, iškovojo bronzos medalį.
Pradėjusi 1998 m. 7-ojo moterų čempionato pusfinalyje, kur surinkusi  12 tšk. iš 13, ji buvo antra bei pateko į finalą, kuriame užėmė  5-ąją vietą.  
Po sėkmingo debiuto ji paeiliui žaidė ir sekančiuose pasaulio moterų korespondencinių šachmatų finaluose, kur užėmė: 8-ajame – 4-ąją vietą (6 tšk. iš 10),  10-ajame – 4-ąją. Ji taip pat žaidžia 11-ojo čempionato finale.