Riūkiū salos

Riūkiū salos, japoniškai kartais vadinamos Nansei salomis (jap. 南西諸島 = Nansei-shotō, pažodžiui – Pietvakarių salos) yra virtinė Japonijos salų, esančių tarp Ramiojo vandenyno ir Rytų Kinijos jūros, į pietvakarius nuo Kiūšiū. Nuo maždaug 1829 m. iki XX a. vidurio salos vadintos Luchu, Loochoo arba Lewchew pagal Liuqiu tarimą mandarinų kalboje.
Šiauriausios salyne esančios salos vadinamos Sacunano salomis ir priklauso Kagošimos prefektūrai, visos kitos salos – Okinavos prefektūrai. Joronas yra piečiausia iš Sacunano salų, Jonagunis – iš pietinių Riūkiū salų. Didžiausia sala – Okinava. Salynui priklausančios didžiausios salos paprastai esti vulkaninės kilmės, mažosios - koralinės.
Salose vyrauja subtropinis klimatas su šiltomis žiemomis ir karštomis vasaromis. Salose dažnai lyja, lietūs kartais tęsiasi mėnesiais ir praūžia taifūnai.
Riūkiū salose atsirado Riūkiū kalbos. Kiekvienoje iš pagrindinių salų susiformavo savita kalba, kuri skiriasi nuo kitų.

Istorija

Riūkiū karalystė senovėje buvo nepriklausoma valstybė, besidriekusi nuo Jonagunio pietuose iki Amami Ošimos šiaurėje. 1372 m. ji tapo Ming dinastijos vasale ir pradėjo mokėti duoklę.
1609 m. Šimadzu Tadacune, Sacumos žemės valdytojas, įsiveržė į Riūkiū su 13 džonkų ir 2,5 tūkst. samurajų ir primetė savo valdžią. Jiems niekas nesipriešino, nes vietiniai gyventojai nepasižymėjo karingumu ir karalius Šo Nei nusprendė nesipriešinti, kad neprarastų vertingų gyvybių. Nuo tada Riūkiū mokėjo duoklę Japonijos šiogūnui ir Kinijos imperatoriui.
1879 m. Meidži vyriausybė oficialiai aneksavo Riūkiū. Riūkiečių pasiuntiniai praklupojo prieš Zongli Yamen, užsienio reikalų būstinę Pekine, tris dienas, norėdami, kad Riūkiū nebūtų atskirta nuo Kinijos. Kinija, nusilpninta korupcijos ir kolonijinės okupacijos, atsisakė pasiųsti karinę pagalbą. Vietoj to ji ėmėsi diplomatinių priemonių ir paprašė buvusį JAV prezidentą teisėjauti Ulysses S. Grant. Grantas nusprendė, kad Japonijos pretenzijos stipresnės. Riūkiečių norų nebuvo paisoma.
Aneksuojant Japonijos armija nužudė Riūkiū kariškius ir civilius, kurie priešinosi okupacijai. Riūkiū tapo Sacumos hano dalimi. Vėliau buvo sukurta atskira Okinavos prefektūra, kai hanų sistema buvo panaikinta. Riūkiečių vaikai prievarta buvo mokinami japonų kultūros, kalbos ir tapatybės, vartoti gimtą kalbą buvo griežtai draudžiama.
Kariniai veiksmai prieš ir per Antrąjį Pasaulinį karą, ypač Okinavos mūšis, nuniokojo salas. Dėl didelio žuvusių civilių skaičiaus, riūkiečiai mano, kad japonų ir amerikiečių armijos su jais elgėsi nepagrįstai blogai. Okinava net dabar yra ekonomiškai prasčiausiai išsivysčiusi prefektūra.
Po San Francisko sutarties tarp JAV ir Japonijos, JAV atiteko pietinė Riūkiū salų dalis. JAV armija pradėjo valdyti Okinavą 1945 m. įkūrus Okinavos Patariamąją Tarybą. Ši organizacija vėliau pavirto Riūkiū salų vyriausybe, kuri egzistavo 1952–1972 m. Japonija salas atgavo 1972 m.
Kai kurie riūkiečiai ir japonai mano, kad Riūkiū gyventojai skiriasi nuo Jamato žmonių. Okinaviečiai mano, kad centrinė valdžia juos diskriminuoja, leisdama daugybei JAV kareivių būti salose, kai kitur Japonijoje jų kiekis mažas. Nors ne itin populiarus, egzistuoja Riūkiū salų nepriklausomybės siekiantis judėjimas.
Iš Riūkiū kilę daug populiarių grupių ir muzikantų. Pvz.: Begin (ビギン) ir Orange Range, dainininkai Namie Amuro ir Gackt, bei grupė Da Pump.