google/wiki40b huggingface dataset:
Alessandro Allori

Alesandras Aloris (it. Alessandro Allori, 1535 m. gegužės 31 – 1607 m. rugsėjo 22 d.) – italų Vėlyvojo Renesanso dailininkas-manieristas iš Florencijos. Bronzino mokinys. Laikomas paskutiniu reikšmingu Florencijos dailės mokyklos atstovu. Žymiausiu jo darbu įvardijamas paveikslas „Perlų ieškotojai“.

Biografija

Alesandras Aloris gimė 1535 m. kovo 1 d. Florencijoje, ginklakalio Cristofano di Lorenzo ir Dianora Sofferoni šeimoje. Po 5 metų mirus tėvui Alesandras pateko į šeimos draugo, Toskanos kunigaikščio dvaro oficialaus portretisto, Bronzino globą. Manoma, kad Bronzinas jį buvo įsisūnijęs. Vėliau dailininkas bus pramintas Alessandro del Bronzino. Visą jaunystę Alesandras praleido Bronzino dirbtuvėse. Iš Bronzino jis išmoko tikslaus piešinio ir šalto vaizdavimo dailėje. 1552 m. datuojamas pirmas žinomas jo darbas „Nukryžiavimas“ (neišlikęs).
1554 - 1560 m. Alesandras buvo Romoje, studijavo antikinę skulptūrą ir Mikelandželo dailę. Čia pradėjo savarankišką dailininko-portretisto veiklą. 1560 m. grįžęs į Florenciją sulaukė pirmo reikšmingo užsakymo Santissima Annunziata bažnyčioje, kurioje atliko „Paskutinį teismą“, stipriai įtakotą Mikelandželo. Po to dailininkas tapo žymiu Florencijos meno visuomenės veikėju. 1563 m. buvo nominuotas į Florencijos Dailės ir dizaino akademiją. Jis dalyvavo kuriant Mikelandželo laidotuvių dekoracijas, dirbo Toskanos kunigaikščio Lorenco I-ojo Medičio užsakymais. Alesandro Alorio darbai buvo stipriai susiję su Bronzino. Pastarasis galėdavo parūpinti jam užsakymų iš kunigaikščio dvaro ir Alesandras buvo laikomas tiesioginiu Bronzino mokiniu ir pasekėju. 1572 m. mirus Bronzinui, Aloris baigė jo darbus Šv. Lauryno bazilikoje. Dirbo Medičių viloje Poggio a Caiano, kur baigė Andrea del Sarto freską „Cezario triumfas“, bei atliko savų darbų.
Nuo 1570 m. Alesandras Aloris dalyvavo Vekjo rūmų didžiosios salės dekoravimo projekte, kuriam vadovavo Džordžas Vazaris. Alesandro darbų yra Vekjo rūmų Didžiosios salės pašonėje įrengtame Toskanos kunigaikščio Frančesko I-ojo studiolo. Florencijoje Alesandras dirbo Santo Spirito, Santa Maria del Carmine, Santa Maria Novella, Santa Maria dei Battilani, Santissima Annunziata, Santa Croce, San Marco, San Barnabo bažnyčiose. Dailės darbų pareikalavimas tuo metu buvo didžiulis, kadangi Tridento susirinkime buvo sugriežtinti reikalavimai katalikiškam menui bažnyčiose, kaip kontrreformacinės programos dalis.
Alesandras Aloris mirė 1607 m. rugsėjo 22 d. Jis laikomas paskutiniu didžiu Florencijos dailės mokyklos auklėtiniu. Eilę Alesandro mokytojų galima atsekti nuo Cosimo Rosselli. Tai Andrea del Sartas, Pontormas ir Bronzinas. Jo sūnaus Cristofano Allori (g. 1577) darbų stilistika tapo artima tarptautiniam baroko stiliui.
Stasė Stankevičienė

Biografija

1959 m. baigė Butrimonių gimnaziją, 1963 m. LSSR konservatoriją. 1963–1967 m. LSSR valstybinio akademinio dramos teatro aktorė. 1967–1997 m. Lietuvos televizijos diktorė, skaitovė, laidų vedėja. Ilgametė „Panoramos“, „Lietuvos žinių“ diktorė, literatūrinių laidų, laidų apie žemės ūkį, įvairių televizijos konkursų, klasikinės muzikos koncertų, dainų švenčių vedėja. 1997–2015 m. Swedbank administratorė.
Pasaulio Bankas

Kritika

Pasaulio Bankas dažnai susilaukia kritikos iš nevyriausybinių organizacijų, akademikų, taip pat pačios organizacijos narių. Ypatingai pažymėtina buvusio vyriausiojo ekonomisto Joseph Stiglitz kritika ne tik prieš Pasaulio Banką, bet ir prieš Tarptautinį Valiutos Fondą, JAV iždą, bei JAV ir kitų išsivysčiusių valstybių prekybos derybininkus. Kritikai tikina, jog Pasaulio Banko taikoma taip vadinama laisvosios rinkos reformų politika, praktikoje gali kenkti ekonomikos vystymuisi, jeigu įdiegiama per greitai, netinkama seka arba bandoma pritaikyti labai silpnos ekonomikos šalyse. Manoma jog, skurdo išaugimo nuo 2 mln iki 60 mln Jelcino (Борис Николаевич Ельцин) Rusijoje priežastis buvo būtent taikoma ekonominio šoko politika.
Nežiūrint to jog Pasaulio Bankas laikomas neturtingų valstybių ekonominio vystymosi rėmėju, neo - kolonijinės globalizacijos oponentai kritikuoja jį už besivystančiose šalyse diegiamas ekonominio restruktūrizavimo programas vedančias ne tik link rinkos liberalizavimo bet ir valstybės suverenumo mažėjimo. Banko veiklos ir reformų strategija paremta neoliberalizmo principais, dažnai yra netinkama tautoms neturinčioms ilgalaikės demokratijos tradicijų arba įsitraukusioms į įvairaus pobūdžio konfliktus.
Bendra Pasaulio Bankui taikoma kritika yra ta, jog pastarasis yra pavaldus tam tikrų šalių (ypatingai JAV) politikai ir padeda siekti šių šalių ekonominių interesų. Paramą gaunančiose valstybėse sudaromos palankios sąlygos išsivysčiusių valstybių kompanijų veiklai, tuo tarpu vietinio verslo skatinimas nevykdomas.
Rakuvekas

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Bezdonių Saulėtekio pagrindinė mokykla

Istorija

1937 m. Bezdonyse Juzefo Pilsudskio fondo lėšomis pastatytas šiandieninės mokyklos medinis pastatas ir įkurta pradinė mokykla. Tai buvo 100–oji lenkiška mokykla iš projekto „100–tas lenkiškų mokyklų Vilniaus krašte“. 1939 m. Lietuvai atgavus Vilniaus kraštą, šioje mokykloje vaikus ir suaugusius pradėta mokyti lietuvių kalbos.
Po antrojo pasaulinio karo Bezdonyse veikė mokykla, kurioje buvo mokoma lenkų ir rusų kalbomis. Septintame dešimtmetyje vietos lietuvių iniciatyva mišrioje mokykloje buvo įsteigtos lietuviškos klasės. 1990 m. kovo 11 d., Lietuvai paskelbus valstybės atkūrimą, susidarė sąlygos steigti savarankišką mokyklą dėstomąja lietuvių kalba. 1992 m. sausio 1 d. senose pradinės mokyklos patalpose įsikūrė nuo mišrios mokyklos atsiskyrusi „Saulėtekio“ pagrindinė mokykla. Joje tada mokėsi 36 moksleiviai. 1997 m. tėvų pageidavimu Vilniaus apskrities viršininko administracija įsteigė Bezdonių vidurinės mokyklos klases (veikė iki 2015 m. rugsėjo mėn.)..
Mokykla turi savo himną, ženklą, vėliavą, kurios pagaminimą finansavo JAV gyvenanti Eugenija Bulotienė.
Dičiaus karjera

„Dičiaus karjera“ – 1980 m. LRT susivienijime „Lietuvos telefilmas“ Teofilio Tilvyčio apsakymo „Dičius“ motyvais sukurtas miuziklas. Filmo trukmė – 64 min.

Muzikos atlikėjai

Viktoras Malinauskas, Gintarė Jautakaitė, Ona Valiukevičiūtė, A. Janušonis, Birutė Dambrauskaitė, Rimantas Siparis, Laimio Vilkončiaus vokalinis kvartetas. Solo saksafonu – Petras Vyšniauskas.
Kangvono provincija (Pietų Korėja)

Administracinis skirstymas

Kangvono provincija padalinta į 7 miestus (si, 시) ir 11 apskričių (gun, 군).
Liudvikas I Orleanietis

Biografija

Prancūzijos karaliaus iš Valus dinastijos Karolio V Išmintingojo ir Žanos de Burbon, Pjero de Burbono dukters sūnus. Jo anūkas tapo Prancūzijos karaliumi kaip Liudvikas XII.
1407 m. lapkričio 23 d. užmuštas Raulio d'Anketonvilio savo brolio Žano Bebaimio užsakymu.
Brazilija (miestas)

Istorija

Tai miestas, pasižymintis ypatingai sparčiu augimu – jis pradėtas statyti 1957 metais kaip naujoji Brazilijos sostinė tokioje vietoje, kur niekas negyveno. Miesto planą sukūrė brazilų urbanistikos planuotojas Lusijas Kosta (Lúcio Costa), pagal formą jis primena reaktyvinį lėktuvą. Pagrindinis miesto architektas – brazilas Oskaras Nimejeris (Oscar Niemeyer). Miestas pastatytas per 41 mėnesį ir 1960 m. balandžio 21 d. inauguruotas kaip sostinė, pakeitusi Rio de Žaneirą.
Apgulties kablys

Apgulties kablys (angl. siege hook; rus. крюк-разрушитель) – senovinis apgulties įtaisas, skirtas tvirtovių, pilių ir pan. statinių gynybinių sienų dantims ir kitoms priedangoms ardyti. Tai buvo ilga medinė sija, kurios viename gale buvo geležinis kablys ardomiems objektams užkabinti. Sija būdavo lynais pakabinta ant aukšto siauro rėmo, stovinčio vežime.
2B9 Vasiliok

2B9 Vasiliok (rus. 2Б9 «Василёк») – tarybinis 82 mm automatinis minosvaidis, sukonstruotas 1967 m. pasirėmus automatiniu minosvaidžiu F-82 (rus. Ф-82) ir į ginkluotę priimtas 1970 m.
Šis minosvaidis plačiai naudotas kare Afganistane, kur laikytas universaliu ir patogiu ginklu. Iki šiol naudojamas Rusijos oro desanto kariuomenėje.

Konstrukcija

Minosvaidis 2B9 Vasiliok ir 2B9M Vasiliok užtaisomas kasetėmis, kiekvienoje kasetėje – 4 minos. Minosvaidis šaudo dviem režimais – pavieniais šūviais ir serijomis. Vamzdis be graižtvų.
Po kelių naudojimo metų šis minosvaidis buvo modernizuotas ir gavo naują indeksą 2B9M (rus. 2Б9М). Pagrindinis skirtumas – modernizuoto minosvaidžio vamzdis aušinamas oru, vamzdis ties viduriu yra pastorintas ir briaunotas. Senojo varianto minosvaidžių vamzdžiai turi apvalkalą, kuriuo cirkuliuoja aušinimo vanduo.
2B9 tiesiu taikymu gali šaudyti ir specialia prieštankine mina, kurios kumuliacinis užtaisas gali pramušti 100 mm storio šarvą.
1988 m. TSRS ėmė gaminti savaeigius minosvaidžius, ginkluotus 2B9. Šie minosvaidžiai buvo įtaisomi šarvuotųjų transporterių MT-LB galinėje dalyje.
2004 m. JAV Piketinio arsenale (Picatinny Arsenal) buvo sukurtas Scorpion – HMMWV versija, ginkluota automatiniu minosvaidžiu 2B9 Vasiliok. Ši kovos mašina skirta apsaugoti JAV kariuomenę kovos zonose, taip pat – naikinti pakelės minas.
Aleksys Churginas

Aleksys Churginas (1912 m. birželio 7 d. Jonava – 1990 m. gegužės 4 d. Vilnius) – Lietuvos poetas, vertėjas.

Biografija

Baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją, 1931–1936 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete, 1936–1939 m. Paryžiaus ir Grenoblio universitetuose.
1945–1948 m. dėstė užsienio literatūrą Kauno universitete.
Chemiko Kazio Daukšo suburtas „Neringos“ restorano ratelis (Benjaminas Gorbulskis, Domas Cesevičius, Bronys Savukynas ir kiti) laikė Aleksį Churginą KGB informatoriumi.

Kūryba

Eilėraščius pradėjo spausdinti apie 1929 m. Eilėraščiuose reiškiamos apibendrintos meilės, liūdesio, praeinančio laiko pojūčio emocijos, ryšku klasikinės tradicijos įtaka, gausu pasaulinės kultūros įvaizdžių, parafrazių, literatūrinių citatų. Poezija pasižymi žanrų įvairove (sonetas, odė, himnas ir kt.). Jo poezijos išversta ir išleista rusų kalba.
Vertė iš lotynų, anglų, prancūzų, rusų, italų, ispanų, vokiečių kalbų. Išvertė Dantės „Dieviškąją komediją“, Viljamo Šekspyro tragedijų („Hamletas“, „Karalius Lyras“ ir kt.) ir sonetus, Johano Volfgango Gėtės „Faustą“ (1960 m., d. 1; 1978 m. 2 d.), Moljero „Tartiufas“ (1971 m.) ir kitų kūrinių.
Poetas Sigitas Geda laikė Aleksio Churgino vertimus silpnais, šabloniškais, perdarytinais ir pats iš naujo išvertė Dantės „Dieviškąją komediją“.
Vilhelmas fon Radenas

Baronas Vilhelmas fon Radenas (vok. Wilhelm Johann Theodor Friedrich Moritz Baron von Rahden; 1790 m. balandžio 13 d. Papilio dvare (?), Trakų vaivadija, LDK – 1860 m. lapkričio 3 d. Frydrichštaino pilyje (prie Gotos), Zakseno, Koburgo ir Gotos herzogystė, Vokietija) – iš Baltijos vokiečių kilęs Ispanijos karalystės, Rusijos imperijos ir Vokietijos imperijos kariuomenių karininkas bei rašytojas.

Biografija

Kilęs iš žinomos Baltijos vokiečių giminės. Tėvas Reinholdas fon Radenas buvo Prūsijos kariuomenės leitenantas ir evangelikų protestantų bažnyčios veikėjas Kurše. Motina – Karoline Fryderika fon Klinkovski. Šeima šiaurės Lietuvoje valdė Biržų ir Karpiškių dvarus (iš pastarojo iki mūsų dienų išliko tik Karpiškių miškas). Spėjama, kad gretimame Papilio dvare (vok. Poplan) ir gimė Vilhelmas fon Radenas.
1809 m. jis stojo Prūsijos karalystės kariuomenės tarnybon, būdamas leitenantu nuo 1813 m. iki 1815 m. dalyvavo mūšiuose prie Liuceno, Bauceno, Leipcigo ir Vaterlo, buvo sužeistas. Išėjęs į atsargą hauptmano praeigose, 1829 m. pervažiavo į Sankt Peterburgą, kur trumpai tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės Generaliniame štabe. 1830 m. grįžo į Vokietiją, 1832 m. dalyvavo ginant Antverpeno tvirtovę nuo prancūzų puolimo ir buvo sunkiai sužeistas.  
Tada iškeliavo į Ispaniją, kur savanoriu stojo monarchistų pusėn ir kovojo visuose vad. karlistų mūšiuose. 1837–1838 m. vadovavo inžineriniam korpusui ir statė uostų karinius įtvirtinimus Biskajos įlankos pakrantėje. Po to  tarnavo štabo viršininku pas karlistų vadą Ramoną Kaprerą.
Sunkiai sužeistas ir gavęs brigados generolo laipsnį, išėjo į atsargą ir išvyko į Vokietiją. Nusprendė pašvęsti save literatūrai, gyveno pas hercogienę Dorotėją fon Zagan (vok. Dorothea von Sagan). Vienu metu vėl turėjo griebtis ginklo – kovojo su prieš valdžią sukilusiais revoliucionieriais Badeno didžiojoje kunigaikštystėje. Liko nevedęs, paskutines dienas leido Zakseno, Koburgo ir Gotos hercogo pilyje Frydrichštaine.
Teatras (Vilnius)

Teatras – dramaturginės literatūros tęstinis leidinys, ėjęs 1911–1914 m. Vilniuje.

Istorija

Leidėjas ir oficialus redaktorius Kazimieras Strazdas, faktiškai redagavo Adolfas Vėgėlė. Spausdino K. Strazdo spaustuvė ir A. Vėgelės spaustuvė. Tiražas 1200–2000 egz. Išėjo 24 numeriai (12 knygų).
Spausdino originalias ir verstines pjeses mėgėjų teatro scenai, problemines ir kritines publikacijas bei konsultacinę medžiagą.
Lietuvių tautinio jaunimo sąjunga

Istorija

2001 m. lapkričio mėn. įkurta Lietuvių tautinio jaunimo lyga, susibūrus ligi tol atskirai veikusių organizacijų – Lietuvių tautinio jaunimo sąjungos „Jaunalietuviai“ (iki 1994 m. – LTJS “Jaunoji Lietuva“), Jaunųjų nacionaldemokratų judėjimo, Lietuvių tautinio jaunimo organizacijos „Jaunoji karta“ aktyvui bei naujai į visuomeninę veiklą atėjusiems jaunuoliams. 2008 m. organizacija pakeitė pavadinimą į Lietuvių tautinio jaunimo sąjunga. Buvo patvirtinti nauji įstatai, sudaryta nauja vadovybė. Sąjungos pirmininku išrinktas Julius Panka. 2010 m. organizacija ženkliai išsiplėtė, ėmė aktyviai veikti visuose didžiuosiuose Lietuvos miestuose.
Bolesław Bierut

Biografija

Nuo 1912 m. buvo kelių socialistinių ir komunistinių partijų narys. 1928–1930 m. mokėsi Tarptautinėje Lenino mokykloje Maskvoje. Kominterno siuntimu 1930–1932 m. dirbo Austrijoje, Čekoslovakijoje ir Bulgarijoje. Už nelegalią komunistinę veiklą 1933 m. Lenkijoje buvo nuteistas kalėti 7-nerius metus, tačiau 1938 m. amnestuotas. Kalėdamas Lenkijoje išvengė partinio valymo ir represijų, kurias prieš lenkų komunistus organizavo Stalinas.
1939 m. persikėlė į TSRS užimtą Vakarų Baltarusiją, priėmė TSRS pilietybę, dirbo NKVD struktūrose. Karo metu čia veikė antinaciniame pogrindyje.
1943 m. Maskvoje buvo sudaryta protarybinė Laikinoji nacionalinė Lenkijos vyriausybė, B.Bierutas paskelbtas jos vadovu. Grįžęs į Lenkiją aktyviai veikė pajungiant šalį komunistų kontrolei. 1944–1947 m. jis buvo Nacionalinės valstybės tarybos (Krajowa Rada Narodowa) prezidentas.
Po 1947 m. rinkimų tapo Lenkijos prezidentu, juo buvo iki 1952 m. Priėmus naują šalies Konstituciją, 1952–1954 m. buvo LLR Ministras pirmininkas.
1948 m. sukūrus Lenkijos jungtinę darbininkų partiją, išrinktas partijos CK 1-uoju sekretoriumi, juo buvo iki pat mirties.
Kaip garbės svečias dalyvavo TSKP XX-ajame suvažiavime Maskvoje. Ten būdamas mirė nuo širdies smūgio. Palaidotas Powązki kapinėse Varšuvoje.
B.Bieruto valdymas pasižymėjo represijomis prieš opoziciją ir partinius oponentus, Armiją Krajovą bei menkais ekonomikos pasiekimais.

B.Bierutas ir V.Gomulka

Nuo 1943 m., kai slapta buvo permestas į nacių okupuotą Lenkijos teritoriją, B.Bierutas konfliktavo ir konkuravo su kitu Lenkijos darbininkų partijos aktyvistu Vladislavu Gomulka, kurio buvo kritikuojamas dėl beatodairiško paklusnumo Maskvai ir siekio po karo Lenkijoje įvesti komunistinį režimą. B.Bierutas intrigavo V.Gomulkos atžvilgiu, rašė į Maskvą skundus prieš jį. Tapęs prezidentu su V.Gomulka galutinai susidorojo: pašalino jį ir šalininkus iš visų postų, suėmė bei organizavo teisminį procesą. Iš kalėjimo dauguma suimtųjų išėjo tik po B.Bieruto mirties.
Teisinė apsauga

Teisinė apsauga - teisės normomis garantuojama apsauga, gynyba nuo neteisėto kėsinimosi į pvz., asmens teises, teisėtus interesus, teisinius gėrius, vertybes. Privatinės teisės srityje teisinė apsauga gali pasireikšti tiek turtinių, tiek ir neturtinių teisių bei interesų gynimu valstybės nustatytomis priemonėmis. Pvz., vad. patentinė apsauga (išradimų apsaugos forma yra patentas, kurį išduoda Valstybinis patentų biuras; tokiu atveju patento suteikiamos teisinės apsaugos ribas nustato išradimo apibrėžtis). Kaip kitos teisinės apsaugos rūšys gali būti autorių teisių apsauga etc. Kaip teisinė gynyba gali būti išskiriama konsulinė gynyba ir kt.
Audrius Misiūnas

Biografija

1989 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, istorijos ir teisės mokytojas, 2003 m. Klaipėdos universitete baigė vadybos ir verslo administravimą.
2000–2006 m. Plungės miesto seniūnijos seniūnas, 2006 m. Plungės žemės ūkio ir verslo mokyklos, Plungės technologijų ir verslo mokyklos direktorius.
Liberalų ir centro sąjungos, Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys. 
2003 m. Lions klubo narys, 2006 m. prezidentas. Sutuoktinė Odeta, vaikai Mantas, Mykolas.
Nachmanas Rachmilevičius

Biografija

1889 m. baigė Valkavisko apskrities realinę mokyklą, Bensheimo humanitarinę gimnaziją (Hesenas). 1896–1900 m. studijavo gamtotyrą ir filosofiją Karaliaučiaus ir fiziką, chemiją bei aukštąją matematiką Heidelbergo universitete. 1900 m. Heidelbergo universitete apgynė daktaro disertaciją ir gavo filosofijos daktaro laipsnį.
1905 m. grįžo į Lietuvą, Vilniuje prekiauvo miško medžiaga, kartu įsitraukė ir į visuomeninę veiklą. Pirmojo pasaulinio karo metais Centrinio žydų tremtinių komiteto vicepirmininkas, kraštą užėmus vokiečiams 1916–1918 m. – Vilniaus miesto valdybos narys. 
Nuo 1918 m. gruodžio 11 d. Lietuvos Valstybės Tarybos narys. 1918 m. gruodžio 26 d. – 1920 m. balandžio 22 d. buvo Prekybos ir pramonės viceministras.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė žydų frakcijai.
1928–1932 m. gyveno ir dirbo Berlyne. Nuo 1935 m. sausio 10 d. Lietuvos generalinis konsulas Tel Avive.
Rimantas Baltušis

Rimantas Baltušis (1960 m. gruodžio 27 d. Vilnius – 2000 m. liepos 20 d.) – vienas pirmųjų po 1990 m. atkurtos Lietuvos Respublikos kariuomenės karininkų, pulkininkas leitenantas.

Biografija

Baigęs Klaipėdos jūreivystės mokyklą dirbo prekybiniame laivyne Vladivostoke. Grįžęs į Lietuvą įsitraukė į Sąjūdžio apsaugos (vad. žaliaraiščių) veiklą. 1990 m. rugsėjo 28 d. pradėjo tarnybą Krašto apsaugos departamente. 1990 m. lapkričio 7 d. saugodamas sovietinius veikėjus parodijavusį „Šėpos teatrą“ nuginklavo įsiveržusius sovietinius kareivius. 1991 m. su kitais saugojo Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos rūmus. Nuo 1992 m. lapkričio „Geležinio vilko“ brigados atskirojo Klaipėdos motodesantinio bataliono organizatorius ir vadas. 1993–1995 m. mokėsi JAV pėstininkų mokykloje Fort Beninge (Džordžijos valstija). 1996 m. pulkininkas leitenantas. Pirmasis Lietuvoje pradėjo štabo darbą tvarkyti pagal NATO standartus. Nuo 2000 m. liepos mėn. brigados „Žemaitija“ štabo viršininkas.
Palaidotas Saltoniškių kapinėse.
Surviliškio seniūnija

Gamta

Seniūnija išsidėsčiusi Nevėžio žemumoje ir Nevėžio upės slėnyje. Beveik visą seniūnijos teritoriją užima dirbama žemė. Šiaurės vakaruose yra nedidelis Sosių miškas. Svarbiausios upės – Nevėžis, Kruostas, Liaudė.

Ūkis

Žemės ūkis (gyvulininkystė, grūdinių kultūrų, rapsų auginimas), medienos apdirbimas. Pagrindiniai ūkio centrai – Surviliškis, Sirutiškis, Kalnaberžė.
Birštono savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Veikla

Meru išrinktas Antanas Serafinas Zenkevičius, jo pavaduotoju Juozas Aleksandravičius. Administratoriumi paskirtas Gintaras Verseckas.
Robertas Pukenis

Robertas Pukenis (g. 1955 m. liepos 23 d. Anykščiuose) – Lietuvos kunigas, kanonistas, VDU lektorius, buvęs bažnytinis teisėjas (oficiolas).

Biografija

1963–1974 m. mokėsi Anykščių Antano Vienuolio vidurinėje mokykloje, 1974–1979 m. studijavo Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje, teologijos licenciatas (1983 m. sausio mėn.). 1992–1997 m. Romos Popiežiškajame Laterano universitete – bažnytinę ir pasaulietinę teisę. Apgynė disertaciją, kanonų ir civilinės teisės daktaras. 1995–1997 m. stažavosi Vatikano kunigų kongregacijoje, 1997–2002 m. Lumsos universitete (Italija) apgynė disertaciją iš iš romėnų teisės, (pasaulietinės) teisės daktaras.
1979 m. gegužės 27 d. Panevėžio katedroje įšventintas kunigu ir paskirtas dirbti Krekenavoje vikaru. Nuo 1981 m. kovo mėn. Panevėžio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčioje vikaras, nuo 1985 m. – kartu ir Uliūnų bažnyčios klebonas, nuo 1989 m. birželio mėn. Panevėžio Švč. Trejybės bažnyčios klebonas, nuo 2002 m. vasario 28 d. iki 2003 m. lapkričio 25 d. Kauno arkivyskupijos oficiolas, VDU Katalikų teologijos fakulteto Tarybos narys, Bažnytinės teisės katedros vedėjas, nuo 2002 m. VDU Politologijos ir diplomatijos instituto (dab. VDU PMDF) tarptautinės teisės, lyginamosios konstitucinės teisės, administracinės teisės dėstytojas, nuo 2003 m. rugsėjo 16 d. vyskupo Jono Kaunecko iki 2008 m. Panevėžio vyskupijos kurijos generalvikaras, nuo 2008 m. spalio 12 d. Kauno Kristaus prisikėlimo parapijos kunigas, VDU Katalikų teologijos fakulteto Bažnytinės teisės katedros lektorius.
Panevėžio vyskupijos kunigų tarybos konsultorius.
Savasis judėjimas

Savasis judėjimas – šviesulio (paprastai žvaigždės) kampinis poslinkis dangaus sferoje per vienus metus, sąlygotas to šviesulio ir Saulės tarpusavio judėjimo. Į savąjį judėjimą neįskaitoma Žemės metinio judėjimo įtaka (paralaksas). Kitą, statmeną savajam judėjimui, greičio komponentę nusako radialinis greitis.

Istorija

Žvaigždžių savąjį judėjimą pirmasis atrado anglų astronomas Edmundas Halis (Edmund Halley) 1718 metais, palyginęs Arktūro, Sirijaus ir Prokiono padėčių matavimus su padėtimis Ptolemėjaus kataloge (II m. e. a.).
Pirmieji galaktikų savojo judėjimo matavimai buvo atlikti tik moksliniame darbe, išleistame 2005 metais.
Ėgliškiai (Kretinga)

Aplinkinės gyvenvietės

Kretinga (Bajorai) – 1 kmKRETINGA – 1 kmKluonaliai – 2 kmLankučiai – 4,5 kmPetreikiai – 3 kmŠlikiai – 1,5 km
KRETINGALĖ – 2,5 kmKėkštai – 2,5 kmToliai – 1 km
Valėnai – 1,5 km
Asvejos regioninis parkas

Gamtos vertybės

Parke miškai užima apie 60 proc. teritorijos, pelkės apie 8 proc., ežerai – 17 proc. Yra unikali ledyno vandenų išgraužtų dubaklonių sankirta su stačiašlaičias giliais ežerais, kurių parke daugiau kaip 30. Didžiausias jų – Asvejos ežeras. Kiek mažesni, bet taip pat labai vertingi yra Baluošų, Beržos, Viranglio, Ilgio, Žverno, Nikajo ežerai. Pelkės yra beveik nepaveiktos žmogaus veiklos. Didžiausia yra Purvino pelkė, pasižyminti retų floros ir faunos rūšių gausumu. Parke galima stebėti tokius retus paukščius kaip erelis žuvininkas, juodasis peslys, gervė, tetervinas. Purviniškių pelkėje stūkso Majo akmuo, įspūdingi medžiai – Purviniškių pušis, Alkos klevas, Abiejutės ąžuolas.

Augalija

Asvejos regioniniame parke auga nemažai apyrečių ar riboto paplitimo augalų rūšių, daugiausiai paežerinėse pelkėse. Sausesnes sąlygas mėgstantys augalai auga stačiuosiuose Asvejos šlaituose. Augalų įvairovė – 700 rūšių, 28 iš jų įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą.

Kultūros paveldas

Asvejos RP stūkso Baluošų ir Dubingių piliakalniai (su piliaviete), Žingių, Degsnės, Jutonių, Voronių pilkapynai. Iš architektūrinių paminklų labiausiai dėmesio verti Dubingių karčiama, medinis tiltas per Asvejos ežerą, seniausia Dubingių apylinkėse mokykla, Alkos gatvinio tipo kaimas ir privatus A. Davainio muziejėlis.

Laisvalaikis ir pramogos

Žvejus vilioja Asvejos, Baluošų, Žverno, Nikajo, Galono, Lekštenio ežerai. Beveik visų ežerų pakrantės tinka poilsiauti, ypač Galono, Galaušio, Žverno, Nikajo ežerai. Nuo Dubingių pradedamos įdomios turistinės kelionės valtimis, baidarėmis – Asvejos ežeru, Dubingos, Žeimenos ir Neries upėmis. Valčių nuoma yra Dubingių poilsiavietėje, Abejutės kaime. Prie kiekvieno ežero yra stovyklavietės. Buriuoti tinka Asvejos, Baluošų, Žverno ir Arino ežerai.
Galima plaukti 23 km nuo vakarinės iki rytinės ežero pakrantės ir po to kelionę pratęsti Dubingos upele (18 km) iki Žeimenos. Mėgstantys ypatingas keliones, iš Aukštaitijos NP ir Labanoro RP bei Asvejos RP gali pasiekti Žeimeną, Nerį ir plaukti net iki Kuršių marių. Žeimena yra viena populiariausių tarp vandens turistų ir ja galima plaukti bet kurio tipo laiveliais ar plaustais.