google/wiki40b huggingface dataset:
Gelvonų Pliaterių-Žabų koplyčia-mauzoliejus

Istorija

Įvairiais laikotarpiais Gelvonų dvarą valdė Pliaterių, Žabų giminių atstovai (dėl to dar vadintas Žabais, Žabava).
Koplyčią fundavo grafienė Alina Broel-Pliaterienė.

Architektūra

Koplyčios statinys kompaktinio tūrio, graikiško kryžiaus formos plano, su rūsiu, dviem priestatais bei 2 sienutėmis. Stogas trišlaitis, skardinis, vainikuojamas metalinio kryžiaus. Mūro laiptai su dvispalvių keramikinių plytelių danga laiptų aikštelėje, plytų mūro sienutės su cokoliu ir profiliuotais karnizais, virš kurių įkomponuotos tinko vazos.
Koplyčios viduje išlikęs XIX a. pab. - XX a. I ketv. dekoras su skliauto sieninės tapybos fragmentais, dvispalvių keramikinių plytelių grindys. Stovi du mediniai suolai-klauptai.
Motiejūnų koplyčia

Būklė

Koplyčia neveikianti, nuo sovietmečio buvusi apleista. Gulbinėnų bendruomenės pastangomis gaivinama jos istorija. 2016 m. sutvarkytas kiauras stogas (uždėta nauja skarda), užsandarintas rūsys, kuriame išlikę palaidojimų. Pasvalio rajono savivaldybės tarybos 2017 m. vasario 13 d. sprendimu Nr. 2560 koplyčia įrašyta į lankytinų objektų sąrašą.

Istorija

Koplyčia pastatyta 1840 m. Aleksandro Vereščinskio rūpesčiu. 1850 m. suteiktas vyskupo indultas. 1860 m. prie Krinčino parapijos paminėtos dvi koplyčios: Daujėnų ir Motiejūnų.
Į Motiejūnų koplyčią sakyti pamokslų atvykdavo Krinčine 1866–1872 m. vikaravęs poetas Antanas Vienažindys. Jis buvo mylimas parapijiečių: „…Kai nuvažiuodavo Motiejūnų koplyčion laidoti numirėlio, tai iš kažin kur subėgdavo svietas klausyties pamokslo… Vyrai, pametę arklius žagrėj, sulėkdavo.“
Į koplyčią melstis traukė Motiejūnų, Gulbinėnų, Berčiūnų, Ruopiškių, Ličiūnų, Varžų, Šukionių žmonės. Koplyčios raktai buvo „pakapinio“ Liongino Šukio žinioje. Vietos žmonių dar menama koplyčią pastačiusi Gulbinėnų dvaro ponia Eugenija Varašinskienė, jos pačios siuvinėtas altoriaus užtiesalas su monograma „EW“. Keleto arklių traukiamais vežimais iš Rygos į koplyčią buvo atvežti metaliniai karstai su balzamuotais kūnais. Rūsyje buvo trys karstai – grafo, grafienės ir grafaitės, kol neatsirado ketvirtas, medinis, prelato Jono Ladigos. Susikūrus Gulbinėnų parapijai, bažnytinės pamaldos vyko buvusių dvaro rūmų „palociaus“ didžiojoje salėje. Mišias laikė prelatas, kuris buvo grįžęs iš sovietinių lagerių. Vėliau prelatas iš koplyčios rūsio buvo perlaidotas naujosiose Gulbinėnų kapinėse. Ilgainiui koplyčios rūsyje palaikai buvo išniekinti. Po karo Gulbinėnų dvare buvo įsikūręs garnizonas, kurio kareiviai, pasakojama, landžiojo į koplyčios rūsį. Neramiais pokario metais į koplyčią vyko procesijos su vėliavomis, vainikais laidoti žuvusiųjų.

Architektūra

Koplyčia priekiniu fasadu orientuota į rytus, priešingą pusę nuo kelio ir sodybos, dirbamų laukų ir upelio link. Akmenų mūro tvoroje čia įrengta raudonų plytų dekoratyvinė arka su geležiniais varteliais, kaltais vietinio kalvio Alekso Pugžlio. Įėjimas į rūsį įrengtas iš lauko, prie galinės sienos prigludusiame priestatėlyje.
Koplyčios sienos sumūrytos iš lauko riedulių, manoma, vietinių meistrų. Statinys stačiakampio plano, be apsidės. Dvišlaičio stogo kraige įtaisytas metalinis kryžius. Virš dvivėrių įėjimo durų po stogeliu – vieta varpeliui. Vidinė patalpa vienanavė, yra išlikęs medinis altorius. Virš altoriaus buvusi vieta Nukryžiuotojo paveikslui, šalia – masyvioms žvakidėms. Yra klausykla, suolai, „viškos“ giedotojams. Koplyčią supa antkapiai su geležiniais ir akmeniniais kryžiais.
Mass Effect 2

Apžvalga

Tai trečiojo asmens perspektyvos veiksmo-vaidmenų žaidimas. Pradėdamas žaidimą žaidėjas turi galimybę importuoti išsaugotus duomenis iš ankstesnės dalies arba pasirinkti žaisti už numatytąjį veikėją. Nusprendus perkelti išsaugotus duomenis, ankstesni žaidėjo atlikti sprendimai gali pakeisti žaidimo siužeto plotmę. Žaidime viso yra šešios klasės, kurių kiekviena yra įgudusi naudotis skirtinga ginkluote. Pvz., avangardo (Vanguard) klasė specializuojasi artimoje kovoje ir naudoja šratinius šautuvus ar pistoletus kulkosvaidžius, tuo tarpu infiltratoriaus (Infiltrator) klasė pasikliauna stealth kovos sugebėjimais ir naudoja snaiperinius šautuvus.
Žaidimo eigoje žaidėjas renka patirties taškus, už kuriuos galima tobulinti veikėjų sugebėjimus. Visiškai užkėlus tam tikro sugebėjimo lygį, galima pasirinkti tolimesnį jo plėtojimą.
Šioje dalyje didesnis dėmesys buvo skiriamas trečiojo asmens šaudyklės elementams, t. y. buvo pridėtas amunicijos limitas ir automatinė gyvybių atsistatymo sistema, taip pat buvo patobulinta kovos sistema.

Atsiliepimai

„Mass Effect 2“ buvo komerciškai sėkmingas ir susilaukė didelio pripažinimo iš video žaidimų leidinių. Tokios internetinės žaidimų vertinimo svetainės kaip GameRankings ir Metacritic AK versiją atitinkamai įvertino 94,52 % ir 94/100, Xbox 360 ir PS3 versijos susilaukė panašaus įverčio. Kritikai bendrai gyrė interaktyvią žaidimo istoriją, tikroviškus veikėjų charakterius, meninį žaidimo apipavidalinimą ir kovos sistemą. Kai kurie apžvalgininkai išreiškė susirūpinimą dėl žaidimo supaprastinimo lyginant jį su pirmąja dalimi. „Mass Effect 2“ pelnė daugybę apdovanojimų, įskaitant metų žaidimo apdovanojimą 14-uose Interaktyvių pasiekimų apdovanojimuose bei 2011 m. BAFTA geriausio žaidimo apdovanojimą.
Kuilapa

Istorija

Seniau miestas vadintas Kuachinikilapa (Cuajiniquilapa).
Tomas Juozapas Zamoiskis

Biografija

Lenkijos magnatų Zamoiskių giminės atstovas, herbo „Jelita“ savininkas. Braclavo ir Liubelsko vaivados, Karūnos didžiojo iždininko Martyno Zamoiskio (apie 1637–1689) ir Anos Pranciškos Ginskaitės (m. 1704) vyresnysis sūnus. Broliai – Smolensko vaivada Mykolas Zdislavas, Bolimovo seniūnas Jonas Pranciškus, Ploskirovsko ir Rostocko seniūnas Martynas Leopoldas.
1689 metais, po savo tėvo Martyno Zamoiskio mirties, Tomas Juozapas paveldėjo Zamoiskių ordinaciją. Jam priklausė Ploskirovsko ir Grodecko seniūnijos.

Šeima

Buvo du kartus vedęs. 1703/1706 metais vedė Terezą Potockytę, Braclavo vaivados Jonušo Potockio (apie 1616–1676) ir Terezos Cetnerytės, Pamario vaivados Jono Kristupo Gninskio našlės, dukterį. Apie 1718 metais antrą kartą vedė Antoniną Zagorovskaitę (m. 1747). Nuo abiejų santuokų palikuonių neturėjo.
Stepinė gauruotakojė bitė

Biologija

Bitė palyginti nedidelė, jos kūno ilgis 14–16 mm (13–16 mm patinėlių). Kūnas tamsus, krūtinėlė padengta rusvai geltonais plaukeliais, pilvelio viršutinėje dalyje 3–5 segmentai balsvi. Kojos padengtos labai tankiais ir ilgais plaukais, dėl to bitė ir vadinama gauruotakoje.
Aktyvi vasarą. Lanko pievose, pamiškėse žydinčių astrinių šeimos augalų (kiaulpienių, pūtelių, baltagalvių ir kt.) žiedus. Straubliuku pasiekia jų nektarą, kuriuo minta. Skraidydama tarp gėlių, ji platina žiedadulkes, kurias perneša gausiai prilimpančias prie jos plaukuotųų kojų ir kūno, taip prisidėdama prie augalų apdulkinimo.
Viena bičių karta gyvena metus. Veisiasi žvyringame smėlyje išraustuose iki 50 cm gylio urveliuose. Sudaro įvairias kolonijas. Vasaros pradžioje gauruotakojė bitė ruošiasi daugintis. Ji rausia žemėje urvelį, jo šoninėje nišoje įrengia 20-23x10-12 mm dydžio lizdavietę. Jos specialiai niekuo neiškloja, jai kontūrus atstoja urvelio sienos. Į lizdą pradeda nešti nektarą ir žiedadulkes – maisto atsargas būsimai lervai. Paruošusi nektaro ir žiedadulkių mišinį, į ji čia padeda kiaušinėlį, o po to lizdą užkasa žeme. Išsiritusi iš kiaušinėlio lerva suranda prie savęs maistą ir juo maitinasi. Maždaug po mėnesio lerva pavirsta lėliuke, iš kurios vėliau išsirita jauna bitė. Tačiau iš urvelio į paviršių ji neišlenda, o pasilieka jame peržiemoti. Tokiu būdu gauruotakojė bitė, skirtingai nei medunešės bitės, šeimos nesukuria, ji laikoma vieniša bite.

Populiacija Lietuvoje

Stepinė gauruotakojė bitė Lietuvoje saugoma nuo 1989 m.
Aptikta tik Nemuno slėnyje ir arti jo. 8 radavietės nustatytos 1974–2000 m. nuo Varviškės (Lazdijų raj.) iki Uosos (Prienų raj.). Atskirose vietose prie Gerdašių (Druskininkų sav.) ir Maksimų (Varėnos raj.) pastebėtos gausios populiacijos – per 100 individų. Lietuvoje lanko geltonžiedės žvaigždūnės (Scabiosa ochroleuca) žiedus. Skraido liepos–rugpjūčio mėn. gerai saulės šildomuose žvyringuose smėlio šlaituose su gana skurdžia žoline augalija. Rūšies išlikimui grėsmę kelia buveinių aplinkos pokyčiai: savaiminis apaugimas medžiais ir krūmais, sutankėjusi žolinė danga.
1999 m. Lietuvos paštas išleido pašto ženklą, skirtą stepinei gauruotakojai bitei.
Biver Krikas

Istorija

Apie 1865 m. Biver Kriko apylinkėse pradėjo kurtis namai. 1980 m. oficialiai atidarytas Biver Kirko slidinėjimo kurortas.

Sportas

1970 m. JAV paskelbė apie laimėjo teisę rengti 1976 m. žiemos olimpines žaidynes Denveryje. Pagal numatytus planus Biver Krike turėjo vykti dalis kalnų slidinėjimo varžybų. 1972 m. įvykus referendumui ir vietiniams gyventojams nepritarus valstijos lėšomis rengti olimpines žaidynes, jos buvo perleistos Austrijos Insbruko miesto organizatoriams.
1999 m. ir 2015 m. Biver Krike vyko dalis Pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatų varžybų.
Garden Ričas

Garden Ričas (angl. Garden Reach, beng. গার্ডেনরিচ = Gārḍenric) – Kolkatos miesto (Indija, Vakarų Bengalija) pietvakarinė dalis, įsikūrusi Hugli upės rytiniame krante. Ribojasi su Maheštalos miestu bei Kolkatos dalimis Taratala, Behala ir Kiderporu. Verčiamasi džiuto ir medvilnės pramone, įsikūrę dokai. Taip pat veikia laivų statybos, stiklo pramonės, buitinės chemijos, elektronikos, plieno gamybos, naftos ir dujų pramonės įmonės.
Garden Ričo dalyje Metiabruze yra paskutiniojo Avadho valdovo (navabo) Vadžido Ali Šacho kapavietė. Hugli ghato pakrantėje stovi paminklas indams, iš čia XIX a. pab.–XX a. pr. gabentiems į Surinamą.
Bernardo Bertolucci

Biografija

Mama Ninetta, mokytoja. Tėvas Attilio Bertolucci, poetas, meno istorikas, antologas ir filmų kritikas. Užaugęs kūrybiškoje aplinkoje, Bertolučis pradėjo rašyti būdamas 15 metų ir netrukus po to už savo pirmąją knygą jis gavo kelis prestižinius apdovanojimus. Jaunystėje Bertolučis norėjo tapti poetu, kaip ir jo tėvas. Nuo 1958 m. iki 1961 m. lankė modernios literatūros fakultetą Romos unversitete, bet universiteto taip ir nebaigė. 1962 m., būdamas 22 metų amžiaus, jis pastatė pirmąjį pilnametražį filmą „La commare secca“. 1968 m., kartu su S. Leone ir D. Argento, parašė filmo „Kartą Laukiniuose Vakaruose“ scenarijų. 1970 m. parašė labai novatorišką scenarijų draminiam filmui Konformistas, išgarsinusiam B. Bertolučį pasaulyje.
Kirgizijos ATSR (1926-1936)

Istorija

Antroji Kirgizijos ATSR buvo sudaryta 1926 m. pertvarkius Kirgizijos autonominę sritį. 
1936 m. gruodžio 5 d. priėmus naują „stalininę“ TSRS konstituciją Kirgizijos ATSR buvo pertvarkyta į sąjunginę respubliką Kirgizijos TSR.
Irina Jukova

Biografija

Gimė Lietuvos bajorų, ištremtų po 1863 m. sukilimo į Sibirą, palikuonio, 1938 m. represijų aukos Konstantino Jukovo, šeimoje. 1945 m. ištekėjo už Čekoslovakijos diplomato, Slovakijos sukilimo dalyvio Vaclavo Vaško, po metų jiems gimė duktė Marija. Čekoslovakijoje įvykus komunistiniam perversmui vyras buvo atšauktas, o netrukus suimtas ir nuteistas 7 m. kalėjimo. 1949 m. Stalinas anuliavo visas sovietinių piliečių santuokas su užsieniečiais.  1953 m. baigė Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje, Pavelo Markovo mokinė.
Studijų metais susipažino su lietuviais studentais, jos vyru tapo Julijonas Juozas Lozoraitis, 1954 m. jiems gimė sūnus Julijus Lozoraitis.
1959–1993 m. dėstė LSSR konservatorijoje, nuo 1989 m. docentė. 1986 m. Sąjunginiame menotyros mokslo tyrimų institute apgynė disertaciją „Lietuvos TSR rusų valstybinio dramos teatro kūrybinis kelias (1946–1981 m.)“, menotyros mokslų kandidatė.  Parašė straipsnių teatro temomis. 
1993 m. apsigyveno Prahoje su pirmuoju vyru. Palaidota Prahoje.
Makoto Yukimura

Biografija

Gimė Jokohamoje. Studijavo Tamos menų universitete Tokijuje, bet studijų nebaigė. Įsidarbino manga rašytojo Šino Morimuros iliustravimo asistentu. 2000 m. debiutavo su savos kūrybos mokslinės fantastikos žanro kūriniu „Planetes“, kuris leistas leidyklos „Kodansha“ žurnale „Weekly Morning“. Už detalumą kūrinys apdovanojimas Seiun Award apdovanojimu.
Nuo tada Jukimura kūrė daugiausia istorinės tematikos manga komiksus, kaip antai „Sayōnara ga Chikai no de“ (Since Goodbye is Near) ir „Vinland Saga“. Pastarajame pasakojama apie vikingus. „Vinland Saga“ iš pradžių leistas žurnale „Weekly Shōnen Magazine“, bet vėliau dėl leidybos tempo problemų perkeltas į „Afternoon“. Už šį kūrinį Jukimura pelnė 2009 m. Japonijos medijų menų festivalio didįjį prizą manga kategorijoje.
Uliūnų Kristaus Žengimo į dangų bažnyčia

Istorija

Kaimo gyventojai 1912 m. nutarė dideliame mūriniame bendruomenės grūdų sandėlyje įrengti koplyčią. Kauno gubernatorius pareikalavo į konsistorijos kasą sumokėti perstatymo išlaidas.
Bažnyčią Uliūnuose 1914 m. įkūrė iš Ėriškių atvykęs kun. Jonas Balvočius–Gerutis. Tais pačiais metais jis perdirbo buvusį sandėlį į bažnyčią. Buvo iškirsti 6 langai, aptvertas šventorius, iš Ramygalos atvežtas senosios bažnyčios altorius, iš Naujamiesčio – klausyklos. 1915 m. bažnyčią pašventino Panevėžio dekanas kun. Juozapas Stakauskas. Žemaičių vyskupas Pranciškus Karevičius kun. J. Balvočių pagerbė, pakeldamas į garbės kanauninkus. Tais pačiais metais kanauninkas mirė.
Iš pradžių Uliūnų bažnyčia buvo Ramygalos parapijos filija. 1921 ir 1927 m. įrengti altoriai. 1929 m. birželį Uliūnų bažnyčios kuratu paskirtas Jonas Steponaitis, čia tarnavęs iki mirties 1936 m. Jo rūpesčiu 1930 m. buvo įkurta Uliūnų Kristaus Žengimo į dangų parapija, jis buvo paskirtas pirmuoju jos klebonu. J. Steponaičio iniciatyva 1932 m. kapitališkai suremontuota bažnyčia. Pagal inžinieriaus Felikso Bielinskio projektą pastatytas akmenų ir plytų mūro bokštas. 1937 m. įrengti J. Mačiuko 4 registrų vargonai. 1940 m. išdažytas bažnyčios vidus.
1940 m. Uliūnų parapija turėjo 1735 parapijiečius. Tada jos kuratu buvo kun. Jonas Vaičiūnas. Pokaryje parapiją administravo kun. Juozas Dubnikas. 1974–1982 m. sąrašuose minimas kun. Izidorius Puriuškis.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano (27 × 14 m), vienabokštė, su bokšteliu. Šventoriaus tvora metalinė, su mūriniais stulpais. Šventoriuje palaidotas pirmasis Uliūnų kunigas, rašytojas Jonas Balvočius (1842–1915). Šv. Kazimiero draugija jam pastatė paminklą. Šalia palaidotas ir kun. Jonas Steponaitis (1894–1936). Jo kapą ženklina originalus, trikampio silueto, betoninis baltai dažytas paminklas su kryžiaus bareljefu ir tekstu iškiliomis betoninėmis raidėmis.
Hoffurjeris

Hoffurjeris (rus. гоф-фурьер, iš vok. Hoffurier 'dvaro kvartirmeisteris') – pareigybė ir laipsnis prie Rusijos imperatoriaus dvaro, taip pat – asmuo, užimantis šią pareigybę ar turintis tokį laipsnį. Tiesiogiai vadovavo rūmų tarnams.
Hoffurjeriai būdavo oberhofmaršalo žinioje. 1826 m. buvo įsteigta Imperatoriaus dvaro ministerija, ir hoffurjeriai tapo jos darbuotojais. Nusipelniusius hoffurjerius galėdavo skirti kamerfurjeriais.
Hoffurjerio laipsnis Rangų lentelėje 1796 m. buvo priskirtas VIII klasei (atitiko armijos majorą, vėliau – kapitoną). Panaši vyresnė pareigybė buvo kamerfurjeris (VI klasė).
Rūmų etatuose šios pareigos paminėtos 1716 m. karinio statuto knygoje: „Hoffurjeriai butus surašo, kur dera apsistoti“.
1782 m. sausio 4 d. imperatoriaus įsaku hoffurjeriai buvo priskirti J.I.D. statinių, namų ir sodų kanceliarijai (rus. Канцелярии от строений е.и.в. домов и садов), vėliau – hofintendanto kontorai.
Pareigybė panaikinta 1917 m. Vasario revoliucijos metu.
Dialektika

Dialektika (sen. gr. dialektikē, iš dialegomai – kalbuosi, diskutuoju) – bendroji tikrovės visuotinio ryšio, judėjimo ir vystymosi teorija, kuri joje vykstančius pakitimus aiškina kiekviename objekte ar procese esančiais vidiniais prieštaravimais, priešingomis tendencijomis; ta teorija pagrįstas bendrasis tikrovės pažinimo metodas ir mąstymo bei jo dėsnių mokslas.
Kraujospūdis

Padidėjusio kraujospūdžio gydymas

Kraujospūdis yra normali organizmo reakcija į kraujagyslių pokyčius ir jeigu jis nesiekia kritinės ribos, tai jį mažinti medicininiais preparatais nederėtų. Nuolat aukštas kraujospūdis (hipertenzija) gydomas įvairiais medicininiais preparatais, praplečiančiais žmogaus kraujagysles. Tokie preparatai paties kraujospūdžio padidėjimo neišgydo, o jį trumpam laikui sumažina.
Rekomenduojama padidėjusį kraujospūdį koreguoti ne medikamentais, o sveika ir subalansuota mityba, fiziniu aktyvumu, kadangi kraujospūdis kyla dėl kraujagyslių užkalkėjimo arba jų sienelių elastingumo sumažėjimo.
Hudžou

Istorija

1983 m. gavo prefektūros statusą.
Žygai

Aplinkinės gyvenvietės

Kretinga – 5 kmDupulčiaiKukoriškiai – 2 kmKluonaliai – 2 kmLaumalės – 3 kmBūbeliai – 0,5 kmPetreikiai – 1 kmJokūbavas – 5 km
Janapolės valsčius

Janapolės valsčius (arba Janapolio valsčius; iki XVIII a. 2-osios pusės Viržuvėnų valsčius) buvo Žemaitijoje. Centras – Janapolė.
Simfoninis orkestras

Simfòninis orkèstras, filharmòninis orkèstras – nuo 80 iki 120 muzikos instrumentų ansamblis, griežiantis tokiam ansambliui specialiai sukurtus didelės apimties simfoninės muzikos (simfonijas, koncertus, operas, baletus ir kt.) arba pritaikytus (instrumentuotė) kūrinius (siuitas, šokius ir kt.). Būdinga darnus ansambliškumas, homogeniškas skambesys.

Istorija

Simfoninis orkestras pradėjo formuotis XVIII a. klasicizmo epochoje. Tuomet jo sudėtis buvo nedidelė – vos 25 muzikantai. Orkestre dominavo styginiai instrumentai, buvo kelios poros medinių pučiamųjų, kartais valtornės ir trimitai, ir vienintelis mušamasis – timpanas.
Pirmieji kompozitoriai, rašę simfoniniam orkestrui, buvo didieji Vienos klasikai – J. Haidnas, V. A. Mocartas ir L. van Bethovenas. Jų kūryboje susiformavo tobuliausias muzikos žanras orkestrui – simfonija.
Jerry Lee Lewis

Biografija

1954 m. įrašų bendrovėje „Sun Records“ Memfyje įrašė klasikinius rokenrolo kūrinius: Whole Lotta Shakin' Gouin' On, Great Balis of Fire, Breathless, High School Confidential ir kitus. Po 1957 m. Džeris Li Luisas ėmė reikštis kaip kantri muzikantas.
1989 m. apie jį sukurtas biografinis kino filmas „Didieji ugnies kamuoliai“ (Great Balis of Fire, režisierius J. McBridas). Geriausi rinktinių kompozicijų albumai: „18 Original Sun Greatesl Hits“ (1984 m.), „Killer Country“ (1995 m.).
Sabotažas

Sabotažas (pranc. sabotage) – sąmoningas tam tikrų įsipareigojimų neatlikimas arba blogas jų atlikimas, slaptas pasipriešinimas įgyvendinti kokį nors veiksmą, sprendimą, programą.  Terminas kildinamas iš konfliktinių darbo santykių tarp darbdavio ir darbuotojų, kai Vakarų šalyse darbuotojai ar jų grupės gadindavo darbo įrenginius, į juos įmesdami batus. Sabotažo atsiradimas siejamas su XIX a. pirmą ketvirtį Jungtinėje Karalystėje vykusiu luditų judėjimu, kai vykstant pramonės perversmui, stichiškai protestuojantys darbininkai gadindavo mašinas ir kitus darbo įrankius. Sabotažo veiksmai kovojančių pusių buvo skatinami Pirmojo pasaulinio karo ir ypač Antrojo pasaulinio karo metu.

Lietuvoje

Pagal Rusijos TFSR baudžiamojo kodekso, Lietuvoje galiojusio iki 1961 m., 58 straipsnio 7 punktą buvo baudžiama už sabotažą kapitalistų naudai ir 14 punktą už kontrrevoliucinį sabotažą. Faktiškai pagal šį straipsnį buvo baudžiama už politinius („kontrrevoliucinius”) nusikaltimus.
Trdatas (architektas)

Trdatas (arm. Տրդատ ճարտարապետ, žinomas kaip lot. Tiridates, apie 950 m. – 1020 m.) – architektas, buvo žymiausias Armėnijos Bagratidų dinastijos architektas.
961, Ašotas III perkėlė sostinę iš Karso į Ani miestą, pasistatė rūmus ir atstatė sienas. Katolikosatas taip pat buvo perkeltas į Ani, ten Trdatas pastatė Katolikoso rūmus ir katedrą. Ani katedra yra stačiakampio plano bažnyčios su kryžiaus formos kupolu pavyzdys.
Kai 989 m. žemės drebėjimas sugriovė Sofijos soboro kupolą, Bizantija pakvietė Trdatą organizuoti atstatymą. Kupolas buvo baigtas 994 m.
Taikos balsas

Taikos balsas – Brazilijos lietuvių laikraštis, leistas 1950–1952 m. San Paule.

Istorija

Spausdintas hektografu. Išėjo 10 numerių.
Redaktorius J. Vajevodskis.
Saulius Sidaras

Saulius Alfonsas Sidaras, rus. Саулюс-Альфонсас Домининкович Сидарас (g. 1941 m. lapkričio 1 d. Salomiškio kaime, Kaišiadorių raj.) – Rusijos geologas, tremtinys ir rašytojas.

Biografija

Augo ūkininkų šeimoje, kurią 1948 m. pagal NKVD operaciją „Vesna“ nuspręsta ištremti iš Lietuvos TSR. Suėmimo metu tėvas bandė bėgti, bet buvo nušautas. Likę šeimos nariai atsidūrė Krasnojarsko krašto Jenisejaus rajono Jarcevo kaime. Motina nuo patirtų išgyvenimų netrukus mirė.
Globojamas aštuoniais metais vyresniojo brolio, Saulius baigė septynmetę mokyklą ir Kansko kalnų technikumą. 1967 m. Krasnojarsko kalnakasybos institute įgijo geologo diplomą. Dalyvavo skaitlingose ekspedicijose Tuvoje, Chakasijoje, Jakutijoje, Evenkijoje, Sajanuose ir kt. Sibiro bei Tolimųjų Rytų vietovėse. Tyrė ir nukritusio Tunguskos meteorito paleomagnetinį poveikį.  Teko nemažai laiko praleisti laukinėje gamtoje, todėl kalnų slidinėjimo ir nusileidimo srauniomis upėmis profesiniai įgūdžiai ilgam tapo aistringu pomėgiu.
Vėliau dirbo Krasnojarsko geologijos instituto Analitinės laboratorijos vedėju. Mokslinio domėjimosi sritis – paleomagnetiniai ir izotopiniai tyrinėjimai, geologinių žemėlapių sudarymas. Parašė virš 40 mokslinių darbų, septynias monografijas. 1980 m. apgynė disertaciją geologijos–mineralogijos mokslų kandidato vardui gauti. Apdovanotas Gelmių žvalgo garbės ženklu (1999 m.) ir jubiliejiniu ženklu 300 metų Rusijos kalnų geologijai (2000 m.).
Sukaupė unikalių akmenukų kolekciją, iš jų pagamintus meniškus darbus eksponavo parodoje Krasnojarsko valstybinėje bibliotekoje. Išėjęs į užtarnautą poilsį aktyviai dalyvauja Krasnojarsko krašto Lietuvių kultūros draugijos veikloje, vadovauja lituanistinei mokyklai. Parašė kelias knygas tremties ir Sibiro tematika. Fotografuoja, kartu su žinomu fotomenininku Antanu Sutkumi Krasnojarsko Tautinių kultūrų centre 2007 m. surengė parodą „Lygumų Lietuva“.
Juozas Jaras (1873)

Biografija

J. Jaras gimė 1873 m. Bagotosios k., Kazų Rūdos apylinkėse. Kilęs iš valstiečių šeimos. 1922 m. gyveno Skuode. Mokėsi Mintaujos gimnazijoje.
Dalyvavo rinkimuose į Pirmąjį, Antrąjį ir Trečiąjį Seimus. Kandidatavo Telšiuose, IV rinkimų apygardoje. Į Pirmąjį ir Trečiąjį Seimus nepateko.
Buvo II Seimo narys nuo 1923 m. birželio 5 d. iki 1926 m. birželio 2 d., priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai. Dalyvavo Skundų ir peticijos komisijos, Darbo ir socialinės apsaugos komisijos ir Žemės ūkio ir miškų komisijos darbe.
Mirė 1948 m. kovo 8 d. Palaidotas Narvydžių kapinėse, Skuodo rajone.
Freizerio sala

Freizerio sala (angl. Fraser island) – sala rytinėje Australijos pakrantėje, Kvynslando valstijoje, 200 km nuo Brisbeno.
Freizerio salos plotas – 1630 km². 124 km ilgio salos pakrantė – vien smėlio paplūdimiai ir kopos. Per metus čia iškrinta daugiau kaip 1500 mm per metus.
1992 m. Freizerio sala įrašyta į UNESCO Pasaulio Paveldo sąrašą.

Salos formavimasis

Freizerio sala pradėjo formuotis prieš milijonus metų pradėjus irti žemyno pietuose stūksantiems kalnams. Smulkias, į vandenyną patenkančias nuolaužas srovės nešdavo šiaurės kryptimi, čia jos nusėsdavo ant vandenyno dugno. Ledynmečiu jūrai nusekus, povandeniniai smėlio klodai tapo sausuma, o vėjas pavertė juos masyviomis kopomis. Jūros lygiui pakilus, vandenyno srovės atplukdė dar smėlio. Pasibaigus ledynmečiams, nepaliestame smėlyje pradėjo dygti augalai, kurių sėklų čia atnešė paukščiai ir vėjas. Augalams pūvant, formavosi humuso sluoksnis, jame šaknis leisdavo didesni augalai kartu sutvirtindami kopas.
Freizerio salos miškuose yra daugiau nei 40 ežerų. Nors salos pagrindą sudaro smėlis, ji nėra greitai išdžiūstanti. Iš salos pamatuose slūgsančio smėlio, susicementavusio su humuso sluoksniu ir mineralais, susidarė vandeniui nelaidus sluoksnis, sulaikantis gausius kritulius.
Freizerio saloje auga medžiai – sinkarpijos, kurie aptinkami vos keliose pasaulio vietose. Taip pat čia auga karališkosios palmės ir popiermedžiai, žaliuoja kiparisai ir rutuliniai eukaliptai, araukarijų ir agatmedžių girios.