google/wiki40b huggingface dataset:
Karolis II Rumunas

Biografija

Kilęs iš Hohencolernų-Zigmaringenų dinastijos. Tėvas Ferdinandas I, motina Marija iš Saksų-Koburgų ir Gotos.

Šeima

1918 m. rugpjūčio 31 d. Odesoje vedė Rumunijos generolo dukrą Joaną Mariją Valentiną („Zizi“) Lambrino. Su ja susilaukė sūnaus Mirčios Grigaliaus Karolio Lambrino. Tačiau 1919 m. teismas šią santuoką anuliavo. Antroji žmona (vedė 1921 m. kovo 10 d.) Graikijos ir Danijos princesė Elena. Sūnus Mykolas I, Rumunijos karalius.

Valdymas

1925 m. su meiluže Magda Lopesku išvyko į kelionę po užsienio šalis, kilus skandalui priverstas atsisakyti įpėdinystės teisių išvyko į Paryžių. 1927 m. mirus Ferdinandui I karaliumi tapo jo šešiametis sūnus Mykolas I. 1930 m., pasinaudojęs politiniu nestabilumu ir Mykolo I mažametyste, sugrįžo ir parlamentui pritarus užėmė sostą.
1938 m. įvedė autoritarinę diktatūrą. Buvo panaikinta 1923 m. demokratinė konstitucija, uždrausta politinių partijų veikla ir kt. Rumunijai 1940 m. liepos – rugpjūčio mėn. praradus Transilvaniją, kurią užėmė Vengrija ir Besarabiją bei šiaurės Bukoviną, kurias užėmė TSRS, ministras pirmininkas Jonas Antonesku privertė jį 1940 m. rugsėjo mėn. atsisakyti sosto ir emigruoti.
Gyveno Pietų Amerikoje. 1947 m. Rio de Žaneire vedė Magdą Lupesku. Nuo 1953 m. gyveno Portugalijoje, ten ir mirė. Buvo palaidotas Nacionaliniame panteone Lisabonoje, 2003 m. vasario 14 d. perlaidotas Rumunijoje, Kurtea de Argeš katedroje.
Blond (grupė)

„Blond“ buvo XX a. dešimto dešimtmečio vaikinų grupė. Ją sudarė Jonas Karlhager, Gabriel Forss ir Patrik Lundström. Po pergalės Melodifestivalen 1997 konkurse su daina „Bara hon älskar mig“, išrinkti Švedijos atstovais 1997 m. „Eurovizijoje“ Dubline. Ten jie su 36 taškais užėmė 14 vietą. Daina taip pat įrašyta ir anglų kalba – pavadinimu „Baby, I’ll Die For You“.
Tais pačiais metais grupė išleido albumą „Blond“.
Kajetonas Nagurskis

Giminė

Kilęs iš Žemaitijos bajorų, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės politinių ir visuomenės veikėjų Nagurskių giminės. Tėvas Jokūbas Ignotas Nagurskis, motina Upytės apskrities seniūno duktė Mariana Puzinaitė. Brolis Jonas Nagurskis. Su žmona italų dainininke Marija Neri (1778 m. Venecija – 1851 m. rugsėjo 21 d. Piza) vaikų neturėjo. Po K. Nagurskio mirties 1802 m. Marija Neri ištekėjo už kompozitoriaus Mykolo Kleopo Oginskio, įgijo aristokratišką titulą ir tapo Marija de Neri. Jiems gimė dukterys Amelija (1803–1858 m.), Ema (1810–1871 m.), Ida (1813–? m.) ir sūnus Irenėjus Kleopas Oginskis (1808–1863 m.).

Valdos

Priklausė stambiausių Lietuvos dvarininkų dvidešimtukui. Su broliu paveldėjo Kurtuvėnų dvarą, kuris turėjo 1 000 valakų žemės ir keletą palivarkų, rūmus Vilniuje. Kajetonas buvo paskutinis Kurtuvėnų valdų vyriškos linijos palikuonis. Kurtuvėnų ir kitus dvarus paveldėjo jo sesuo Joana Žukauskienė.

Veikla

1777–1782 m. mokėsi Vilniaus universitete. 1782 m. Vilniuje išleido jo paties iš prancūzų kalbos verstą L. du Fresney „Geografijos vadovėlį“, papildė jį medžiaga iš Lenkijos ir Lietuvos istorijos (Geografia krotka na lekcye podzielona dla nauki mlodzi przez L. P. Lenglep du Fresnoy po francuzku napisana a przez J. P. Kajetana Nagurskiego… przelozona, 266 psl.).
1788–1792 m. atstovavo Žemaitijai Ketverių metų seime. 1787–1792 m. Šiaulių apskrities vėliavininkas. Per 1794 m. sukilimą priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vyriausybei – Lietuvos aukščiausiajai tautinei tarybai. Rusijai sukilimą numalšinus pasitraukė į Veneciją. Kaip aktyvus lenkų emigracijos Prancūzijoje dalyvis buvo už konstitucinės monarchijos atkūrimą Abiejų Tautų Respublikoje. 1796 m. po Jekaterinos II mirties gavo amnestiją ir atvyko į Varšuvą, o 1797 m. grįžo į Lietuvą ir Vilniuje vedė Mariją Neri. 1800 m. testamentu paleido savo dvarų valstiečius iš baudžiavos.
Kamianskė

Geografija

Miestas yra prie Kamianskės tvenkinio, Dniepro vidurupyje, 35 km nuo Dnipro.
Iš rytų į vakarus miestas išsitęsęs 22 km, iš šiaurės į pietus - 18 km. Miestas skirtomas į tris miesto rajonus: Dnipro, Zavodo ir Pivdeno, miesto tipo gyenvietę Karnauchivką (Карнаухівка) ir gyvenvietę Svitlę (Світле).

Istorija

Vietovė susijusi su kazokų gyvenviete Zadneprjanska Kamenka, įkurta XVII a. pradžioje. Kamenskojės kaimas pirmą kartą paminėtas 1750 m. 1887 m. pastačius Dniepro metalurgijos kombinatą prasidėjo sparti gyvenvieės plėtra, 1889 m. į miestą atvyko nemažai katalikų iš Lietuvos (surašymo metu užrašyti kaip ir kaip lenkai). 1897 m. pastatyta Šv. Mykolo Romos katalikų bažnyčia.
Pirmojo pasulinio karo metais Kamjanskėje dirbo ir gyveno apie 3000 pabėgėlių iš Lietuvos, dauguma kurių 1918 m. grįžo į Lietuvą. Pilietinio karo 1918-1920 m. metu miestas priklausė įvairioms jėgoms (vokiečiams, raudoniesiems, baltiesiems). 
Po pilietinio karo miesto pramonė greitai atkurta. 1920 m. įsteigtas Technikos universitetas. Miesto teisės suteiktos 1926 m. 1935 m. pradėjo veikti iki šiol funkcionuojantis tramvajus. 1936 m. vasario 1 d. pavadintas revoliucionieriaus F. Dzeržinskio vardu. 
Nuo 1941 iki 1943 m. Dnieprodzeržinskas buvo užimtas vokiečių kariuomenės ir didžioji jo dalis buvo sugriauta. Tuo metu miestas vėl vadintas Kamenskoje ir buvo Kamenskojės miesto apskrities centras Ukrainos Reicho komisariate. Pokaryje mieste buvo vokiečių karo belaisvių lageris Nr. 315. Sunkiai sužeistieji buvo gydomi karo belaisvių ligoninėje Nr. 5807. Miestas greitai atstatytas ir vėl tapo svarbiu pramonės centru.
Po Sovietų Sąjungos žlugimo ir su tuo susijusios ekonominė krizės nuo 2000 m. miestas vėl sparčiai vystosi, daugiausia dėl augančios metalo perdirbimo ir chemijos pramonės. 2016 m.  gegužės 19 d. Aukščiausiosios Rados sprendimu miestui grąžintas Kamjanskės vardas.

Sportas

FC Stal Kamianske - futbolo klubas, žaidžiantis elito divizione.
Algirdas Alfonsas Pekeliūnas

Biografija

Mokėsi Kazliškio pradžios mokykloje ir Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto gimnazijoje. 1956 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos studijas. 1956–1957 m. Mažeikių rajono laikraščio „Komunistinis rytojus“ laiškų skyriaus vedėjas. 1957–1958 m. Šilutės rajono laikraščio „Leninietis“ korespondentas. 1958–1961 m. LLKJS Šilutės rajono komiteto I-asis sekretorius. 1961–1962 m. Tauragės rajono laikraščio „Tarybinis žodis“ redaktorius. 1963–1966 m. Jurbarko rajono laikraščio „Šviesa“ redaktorius.
1966-1968 m. mokėsi Maskvos aukštojoje partinėje mokykloje prie SSKP CK. 1968–1972 m. LKP CK spaudos sektoriaus instruktorius. 1972–1992 m. LSSR valstybinio leidyklų, poligrafijos ir knygų prekybos reikalų komiteto „Vagos“ leidyklos direktorius. 1993–1999 m. Lietuvos mokslų akademijos leidyklos „Academia“ direktoriaus pavaduotojas, „Vilties“ spaustuvės leidybos, Informacijos instituto leidybinio skyriaus vedėjo pavaduotojas.
Išvertė per 10 knygų, sudarė apybraižų apie socialistinio darbo didvyrius rinkinį „Gyvenimo egzaminas“ (1972 m.). 
Palaidotas Rokantiškių kapinėse.
Jaganai

Istorija

Jaganai dažnai laikomi toliausiai pietuose gyvenančia pasaulio tauta. Jie buvo apgyvendinę Ugnies Žemės salyną aplink Byglio sąsiaurį. Valtelėmis pasiekdavo ir toliau į pietus nutolusias salas, iki pat Horno kyšulio. Ten rasta jų pėdsakų, datuojamų nuo V tūkstm. pr. m. e. Dar XIX a. jaganų būta ~3000. Nuo tada užmezgė nuolatinius ryšius su europiečiais, pradėjo sparčiai nykti dėl ligų, kolonizacijos, prievartinės asimiliacijos. Grynakraujai jaganai iki XXI a. išsilaikė tik Navarino saloje.

Buitis

Tradiciškai jaganai vertėsi žvejyba, jūros gyvūnų (vakaruose – ir guanakų) medžiokle, valgomų moliuskų ir dumblių rankiojimu. Ginklai – ietys ir harpūnai su kauliniais antgaliais, vėzdai, svaidyklės, rečiau – lankai ir strėlės su akmeniniais antgaliais. Didžiąją metų dalį gyvendavo klajokliškai žievinėmis valtelėmis plaukiodami pakrantėmis. Egzogaminės mažosios šeimos apeigų tikslu kartais susirinkdavo į didesnes grupes. Rytų jaganų būstas kūgiška, vakarų – kupoliška palapinė, kurios karkasą sudaro medinės kartys, o apdengta velėna, žolėmis, dumbliais, lapais. Kraustydamiesi kitur, jaganai palikdavo palapinės karkasą, kurį vėliau galėdavo panaudoti kitos šeimos. Sambūrių vietose statydavo ilgus karkasinius namus. Aprangą sudarė drabužiai iš odų. Moterys, kartais ir vyrai, nešiodavo trikampį iš priekio (kaip ir selknamai). Maistą (mėsą, žuvį, kiaušinius, moliuskus) ruošdavo ant įkaitintų akmenų arba pelenuose. Vandenį saugodavo karniniuose kibiruose, o sušildydavo įmerkę įkaitintą akmenį. Kaip samčius naudodavo kriaukles. Ugnį skeldavo ir paskui saugodavo valtyse, būstuose.

Kultūra

Santuoka patrilokalinė, bet jei vyras neturėdavo valties, tai gyvendavo su žmonos šeima. Buvo paplitusi poligamija (ypač kelių seserų vedybos), leviratas. Turėjo brandos iniciacijas, vyrystės apeigas. Pasakodavo mitus apie vyrystės apeigų kilmę, apie legendinius brolius-didvyrius.
Liūtigris

Masė

Tai labai stambūs, raumeningo kūno su apvalia galva gyvūnai. Liūtigrių kūno ilgis siekia 3-3,5 m, taip jie savo dydžiu pasiekia labai didelius Amūrinių tigrų patinus. Liūtigrių masė gali viršyti 350 kg. Liūtigriai kūno ilgiu ir svoriu pranoksta savo tėvų rūšis. Stambiausi (daugiausia nelaisvėje laikomi) patinai liūtai ir tigrai gali sverti virš 300 kg. Žinomas į Gineso rekordų knygą įtrauktas liūtigris patinas Herkulesas svėrė 418 kg, jo kūno ilgis siekė 3,3 m. Patelės smulkesnės, vidutiniškai sveria 320 kg, o kūno ilgis vidutiniškai siekia 305 cm. Viskonsino valstijoje augintas liūtigrio patinas, kuris nusibaigė 2007 m. būdamas 21 metų, svėrė apie 550 kg.
Jei lyginti su išmirusiomis didžiosiomis katėmis liūtigriai gali būti lyginami su amerikiniu liūtu, fosiliniu liūtu ar kardadančiu tigru smilodonu. Pastarojo svoris kaip manoma siekė 220–360 kg.

Išvaizda

Liūtigrių išvaizda gali gerokai skirtis priklausomai nuo paveldėtų tėvų bruožų. Dalis liūtigrių patinų turi karčius, nors jie yra trumpesni nei liūtų. Kai kurie liūtigriai karčių visai neturi.
Kailio spalva yra arba smėlio spalvos kaip liūtų arba oranžinės spalvos kaip tigrų. Kailyje matomi neryškūs dryžiai, ypač užpakalinėje kūno dalyje. Dryžiai kai kur gali pereiti į dėmes. Iš tigrų paveldima šviesi papilvės spalva. Liūtigriai turi juodą uodegos galiuką.

Elgesys

Liūtigriai turi tiek liūtų, tiek tigrų elgesio bruožų, jie yra prieštaringi, nes tėvų rūšių gyvenimo būdas yra skirtingas.
Iš liūtų paveldėjo panašesnį liūtams riaumojimą. Turi tigrams būdingą pomėgį – mėgsta maudynes vandenyje, gali bėgti iki 80 km/val greičiu.
Maksimaliai išgyvena iki 24 metų.

Veisimas

Pirmieji didžiųjų kačių hibridai zoologijos soduose ar cirkuose iš dalies atsirado iš nežinojimo. Nuo XIX a. liūtigriai pradėti veisti ir planingai, siekiant nustebinti publiką. Palikuonių susilaukia tik apie 1 procentas liūtų ir tigrų porų, dėl to liūtigrių nepaisant veisimo pastangų visada buvo labai mažai.
Liūtų ir tigrų kryžminimas turi ir tam tikras rizikas, nes gali nukentėti tiek jaunikliai, tiek patelės. Liūtigriai turi didesnę tikimybę žūti atsivedimo metu ar greitai po atsivedimo. Liūtigrių jauniklių dydis atsivedimo metu gali būti pavojingas tigrei ir gali prisireikti daryti Cezario pjūvį.
Kaip ir liūtai ar tigrai, liūtigriai sulaukia didelio lankytojų susidomėjimo zoologijos soduose ir žvėrynuose. Rūšių apsaugos prasme tokių hibridinių formų veisimas yra neprasmingas. Daugeliui didžiųjų kačių porūšių gresia išmirimas, dėl to zoologijos soduose laikomi liūtai ir tigrai yra reikalingi šių rūšių veisimui ir išsaugojimui.

Artimiausios rūšys

Liūtigriams genetiškai artimiausi tigraliūčiai, liūtai ir tigrai yra smulkesni.
Beilerbėjus

Beilerbėjus (turk. beylerbeyi 'visų bėjų bėjus'), beglerbegas (sen.turk. Beglerbeg), beklerbekas – Safavidų valstybės Irane ir Osmanų imperijos vietininkas, pavaldus tik monarchui (šachui Irane ar sultonui Osmanų imperijoje), kurio rankose buvo tiek civilinė, tiek karinė valdžia. Jo valdoma valstybės dalis sudarė administracinį teritorinį vienetą beilerbėjiją. Būdavo skiriamas iš chanų.
Europinis beilerbėjaus atitikmuo – generalgubernatorius. Arabų ekvivalentas – amir al-umara.
Gospa od Škrpela

Uolų Dievo Motina arba Gospa od Škrpela (serb. Госпа од Шкрпјела, it. Madonna dello Scarpello) – mažytė salelė Juodkalnijoje, Kotoro įlankoje, priešais Perasto miestelį. Greta yra Šv. Jurgio sala. Salelė dirbtinė, sukrauta iš uolų, akmenų ir laivų liekanų. Joje yra vienintelis statinys – Uolų Dievo Motinos katalikų bažnyčia.
Pasak legendos, salą sukrovę jūreiviai. Jie po sėkmingos kelionės grįžę į gimtąjį uostą į vietą, kurioje kaip pasakojama, rasta Madonos su kūdikiu ikona, vis kraudavę po akmenį. Tradicija krauti akmenis aplink salą išlikusi iki šių dienų. Kasmet, liepos 22 d. saulėlydį, apylinkių gyventojai sėda į valteles ir nuplukdo po akmenį į salą.
Yra žinoma, kad pirmoji bažnyčia (cerkvė) saloje pastatyta 1452 m. Vėliau ji užimta katalikų ir 1632 m. pastatyta dabartinė Uolų Dievo Motinos bažnyčia. Joje yra 68 barokiniai paveikslai, nutapyti vietinio dailininko Tripo Kokolios. Taip pat yra keletas italų paveikslų, viena ikona, 25 metus austas vertingas gobelenas.
Henrikas Tiškevičius Logoiskis II

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Henrikas Jurgis Tiškevičius Logoiskis. Motina Eufrozina Šolaiska. Broliai Mykolas Tiškevičius Logoiskis II, Stanislovas Tiškevičius Logoiskis, Mikalojus Tiškevičius Logoiskis II, Vincentas Tiškevičius Logoiskis
Kijevo banko direktorius.
Tokijo žaidimų paroda

Tokijo žaidimų paroda (jap. 東京ゲームショウ = Tōkyō Gēmu Shō, angl. Tokyo Game Show) – kompiuterinių žaidimų mugė, rengiama kasmet rugsėjo mėn. Makuhari mugės metu Čiboje (Japonija). Mugę organizuoja Computer Entertainment Supplier’s Association (CESA) ir Nikkei Business Publications, Inc. (Nikkei BP). Daugiausia dėmesys skiriamas japoniškiems žaidimams, tačiau kai kurie tarptautiniai kompiuterinių žaidimų kūrėjai čia taip pat pristato savo būsimus žaidimus ir (ar) susijusią įrangą. Kaip ir gamescom mugėje Vokietijoje, per paskutiniąsias dvi dienas Tokijo žaidimų paroda yra atvira ir plačiajai visuomenei.
Daugiausia mugės ploto užima demonstracinės sienelės su įmontuotais televizorių ekranais, vaizduojančiais kompiuterinių žaidimų demonstracinį turinį, anonsus ir kitokią produkciją, bei šalimais stovintys prekėmis užpildyti stendai. Įrenginių zonoje pristatoma kompiuterinių žaidimų techninė įranga, baldai. Atskiros zonos skirtos žaidimams mobiliuosiuose įrenginiuose. Rengiami įvairūs renginiai, pvz., cosplay madų šou.

Istorija

Pirmoji Tokijo žaidimų paroda buvo surengta 1996 m. Nuo 1996 iki 2002 m. mugė buvo rengiama dukart per metus, kartą pavasarį ir kartą rudenį (Tokyo Big Sight parodų centre). Nuo 2002 m. vėl vyksta kartą metuose. Pastaruosius kelerius metus buvo stebimas lankytojų pagausėjimas. 2011 m. parodą aplankė per 200 tūkst. lankytojų. 2012 m. jų skaičius siekė 223 753, 2013 m. buvo pasiektas lankytojų rekordas – 270 197.
Pelkinis smailiagalvis

Išvaizda

Žiogo suaugėlis 10–15 mm ilgio, žalias, su plačia ruda išilgine juosta ant nugaros. Patelės turi kiaušdėtę, kuri siekia apie 8–9 mm. Antenos ilgos, iki 2,5 karto ilgesnės už patį žiogą. Sparnai rudi, įvairaus ilgio (kartais pakankamo, kad galėtų skraidyti).

Biologija ir ekologija

Vabzdys visaėdis, nimfos daugiau augalėdės. Patinėliai svirpia skleisdami aukšto dažnio garsus ir taip viliodami pateles. Patelės kiaušinius deda į augalų stiebus. Žiogai gyvena pelkėtose pievose, krūmynuose.
Stevie Wonder

Šeima

S. Wonder buvo susituokęs du kartus. Pirmą kartą su Syreeta Wright 1970 iki 1972 m. ir su Kai Millard nuo 2001 iki 2012 m. Dainininkas turi 9 vaikus nuo 5 skirtingų moterų.
KTU Vaikų universitetas

Kauno technologijos universiteto Vaikų universitetas (KTU VU) - nuo 2009 m. birželio mėn. Kauno technologijos universitete veikianti programa, Vaikų universitetas. KTU Vaikų universitetas atstovauja Lietuvai Europos Komisijos įkurtame vaikų universitetų tinkle.

Veikla

Jame KTU dėstytojai skaito paskaitas 8–12 metų vaikams, supažindina juos su technologijos mokslų įdomybėmis, dalijasi žiniomis. Vyksta demonstraciniai laboratoriniai užsiėmimai. Vaikai mažomis grupelėmis lankosi įvairiose KTU laboratorijose ir taip „bando įminti įvairių mokslo reiškinių paslaptis“. Organizuojami ir išvykstamieji vizitai. Pvz., UAB „Kauno vandenys" nuotėkų valykloje, kur susipažįstama su vandenvalos proceso ypatumais ir svarba). 2009 m. rudens semestro pradžia - spalio 8 d., pabaiga - lapkričio 25 d. Iš viso - 5 paskaitos ir 6 laboratoriniai užsiėmimai.
Ovambų kalba

Dialektai

Ovambų kalba dalijama į šiuos dialektus, kurie kartais laikomi atskiromis kalbomis ir atitinka svarbiausias ovambų gentis: ošikvanjama, ošindonga, ošikolonkhadi, ošimbalantu, ošikvaluudhi, ošingangera, šikvambi.
Tik du didžiausi dialektai (ošikvanjama ir ošindonga) turi rašmenis, paremtus lotynišku raštu.
Leonas Mandelštamas

Biografija

Gimė 1819 m. Žagarėje, buvo vienas iš pirmųjų žydų tautybės studentų Maskvos universitete. Vėliau mokėsi filosofijos Sankt Peterburgo universitete, kurį baigė 1844 metais. Iki 1857 m. dirbo Rusijos imperijos švietimo ministerijos žydų mokyklų reikalų skyriuje. Dalyvavo žydų mokyklų reformos projekto kūrime. Iš hebrajų kalbos į rusų išvertė Pentateuchą ir Tanachą. Parengė mokymo priemones žydų mokyklų moksleiviams. Parašė kelias knygas ir straipsnius. Mirė 1899 m. Sankt Peterburge.
IDEF

IDEF (angl. „Integration Definition Function Modeling”) – ICAM aprašomųjų kalbų šeima.
Šios „aprašymo kalbos“ tapo procesų modeliavimo ir funkcionavimo vaizdavimo standartų šeima, naudojama techninėms sistemoms ar verslo procesams kurti ar gerinti. Atsirado dėl JAV karinių oro pajėgų užsakymų iš 1970 m. Douglas Ross pasiūlytos struktūrinės analizės metodologijos SADT (angl. Structured Analysis and Design Technique).

Istorija

IDEFØ metodologija išsivystė iš grafinės kalbos SADT (angl. Structured Analysis and Technique) kai JAV Oro Pajėgos užsakė pas SADT sukūrusius asmenis papildomai sukurti funkcinio modeliavimo metodą, leidžiantį analizuoti sistemos funkcines galimybes ir perspektyvas. 1993 m. metais JAV Nacionalinis Standartų ir Technologijų Institutas (angl. „National Institute of Standards and Technology”) IDEF0 metodologiją priėmė kaip standartą.
Dubingių valsčius

Dubingių valsčius buvo rytų Lietuvoje. Centras – Dubingiai.
Puokštinė kelmabudė

Išvaizda

Kepurėlė 2–7 cm skersmens iš pradžių pusiau apvali iškili, vėliau paplokščia, horizontali, dažnai su plačiu gūbreliu. Luobelė lygi blizganti, sieros geltonumo, tačiau vidurys tamsesnis, oranžiškai rudas. Kraštuose dažnai būna geltono šydo plaušingų odiškų liekanų. Kotas 5-10 cm ilgio, 0,3-0,8 cm storio, tuščiaviduris, viršutinė dalis sieros geltonumo, žemiau geltonai rusvas, plaušuotas, prie kepurėlės kartais lieka rinkio pavidalo tamsaus šydo liekana. Lakšteliai sierinės spalvos, senesnių violetiškai žalsvi, senų žalsvai rudai juosvi, labai tankūs, siauri, 3-4 mm pločio, priaugtiniai arba šiek tiek nuaugtiniai. Trama geltona plaušinga, nemalonaus kvapo ir nepaprastai kartaus skonio. Sporos šokoladinės rudos spalvos, 6–7*3–4 μ m dydžio.
Apsinuodijimo pavojus: puokštinė kelmabudė yra nuodinga, tačiau nevalgoma dar ir dėl kartaus skonio. Grybo nuodingosios medžiagos sukelia vėmimą ir viduriavimą, todėl jis gali būti labai pavojingas pagyvenusio amžiaus silpnos sveikatos žmonėms.
Spalvos kaita: kepurėlės, kaip ir kitų grybo dalių, spalva nesikeičia. Vietoj gūbrelio kartais būna nedidelis įdubimas. Kotas šviesiai gelsvas arba sieros geltonumo, pagrindas rusvo atspalvio. Lakšteliai iš pradžių sieros geltonumo, vėliau žalsvi ir galiausiai žalsvai rudai juosvi. Trama sieros geltonumo, koto trama rusvo atspalvio.

Augavietė

Šis grybas labai paplitęs Lietuvoje, auga krūmynuose ant pūvančios lapuočių ir spygliuočių medienos, ypač ant kelmų ir stuobrių.
Sezonas: gegužė–gruodis
Panašios rūšys: Paprastasis kelmutis (Armillaria mellea) ir ypač Švelnioji kelmabudė (Hypholoma capnoides), kurie abu yra valgomi ir lengvai atpažįstami dėl savo baltos visiškai nekarčios tramos.
Franz Mesmer

Francas Frydrichas Antonas Mesmeris (Franz Friedrich Anton Mesmer; 1734 m. gegužės 23 d. – 1815 m. kovo 5 d.) – vokiečių gydytojas ir teologas, sukūręs mesmerizmo teoriją.

Gyvų būtybių magnetizmas

1774 m. Mesmeras sukūrė „dirbtinį potvynį“, kuriuo gydė isterijos kamuojamą moterį Esterlin, duodamas atsigerti geležies prisodrinto skysčio. Kai gydytojas judindavo magnetus skersai ir išilgai jos kūno, panelė imdavo jausti energijos srovių tėkmę. Pacientė greitai pagijo, o Mesmeris atrado dar įdomesnių dalykų. Paaiškėjo, kad šiam reikalui magnetas net nereikalingas – tiesiog judindamas pirštus gali sukelti tai, kas buvo pavadinta „gyvų būtybių magnetizmu“. Jis greitai nutraukė magnetų naudojimą, kaip jo gydymo dalį.
Mesmerio disertacija Vienos universitete (MD, 1766 m.), kuri buvo skolinta iš britų gydytojo Ričardo Mido darbų, teigė, kad gravitacinis planetų pritraukimas veikia žmogaus sveikatą, paveikiant nematomą skystį, esantį žmogaus kūne ir visoje gamtoje. Pasak Mesmero, „gyvų būtybių magnetizmas“ gali būti sukeltas bet kokiu magnetizuotu objektu ir gali būti veikiamas bet kurio apmokyto asmens. Liga atsiranda dėl kliūčių, trukdančių tekėti skysčiui per kūną ir šias kliūtis gali sudaryti „krizės“ (transų būklės ar traukuliai), kuriuos reikia pašalinti siekiant atkurti asmens skysčių srauto harmoniją. A. Mesmeris sukūrė įvairius terapinius gydymo būdus, kad pasiektų darnų skysčių tekėjimą.
Mesmerio nuomone, gyvų būtybių magnetizme nėra nieko antgamtiška – tarp gyvų kūnų ir negyvų objektų vykstantys energijos mainai, manė gydytojas Francas, yra toks natūralus dalykas, kaip ir žemės trauka. Tarp planetų ir gyvų būtybių cirkuliuoja sveikatą užtikrinančios srovės. Kai jos sutrinka, žmogus tiesiog suserga. Jo darbas buvo nukreipti tėkmę įprasta vaga.
T-800

T-800 (T-75.01) – ypač galingas vikšrinis buldozeris, gaminamas Čeliabinsko traktorių gamykloje. Tai pats didžiausias traktorius gaminamas Europoje.
Pirmasis traktorius surinktas 1983 m., o iš viso pagaminta 10 tokių mašinų. Skirtas sunkiems darbams rūdos kasyklose, dideliems žemės darbų kiekiams kelių tiesime ir melioracijoje. Normali traukos jėga – 75 t, didžiausia – 140 t. Variklio galia – 820 AG. Traktoriaus masė kartu su stumdymo-rausimo įranga– 103 tonos, iš kurių 30 t – įrangos masė. Buvo naudojami dviejų tipų vikšrai: 6 t sveriantys akmeningam gruntui ir platesni, 8 t sveriantys molingam.
Zweigen Kanazawa

Istorija

Klubo ištakos siekia 2006 m. Dideliais laimėjimais negali pasigirti. 2014 m. tapo J3 lygos nugalėtojais ir pateko į J2. Nuo 2015 m. žaidžia J2 lygoje.
Kristina Ališauskaitė

Kristina Ališauskaitė (g. 1984 m.) – Lietuvos jaunosios kartos tapytoja.

Biografija

Kristina augo Klaipėdoje, vėliau studijavo tapybą Vilniaus dailės akademijoje. Ji aktyvi grupinių parodų dalyvė, taip pat yra surengusi ir asmeninių parodų. Kristina yra laikoma viena iš perspektyviausių Lietuvos jaunųjų menininkų. 2014 m. knygoje „100 Painters of Tomorrow“ Kristina pateko tarp šimto daugiausiai žadančių šiuo metu kuriančių tapytojų. K. Ališauskaitė – vienintelė iš lietuvių menininkų, patekusių tarp šio projekto geriausiųjų.
2015 m. ji tapo Lietuvos dailininkų sąjungos nare.
Šiuo metu ją atstovauja „ The Rooster Gallery“ Vilniuje, Lietuvoje.

Kūryba

Ryškus Kristinos kūrybos bruožas – lakoniškumas. K. Ališauskaitės paveikslai minimalistiškai taupūs: plačios, dažnai tuščios erdvės, kuriose kartais pasirodo vieniši beveidžiai personažai. Kiekviena kompozicija – tarsi atsitiktinis istorijos fragmentas, kadras iš kino juostos, kuomet pasakojimas trumpam sustingsta, o po pauzės tęsiasi. Suabstraktinta paveikslų erdvė ir apibendrintai perteikiami objektai primena sapnus, pasąmonėje kylančius vaizdus ir atmintyje teišliekančius miglotus regėtų vietų ir žmonių pavidalus.

Apdovanojimai

2013 m. tapo „Jaunojo tapytojo prizas“ finalininke, publikos prizo laimėtoja.
2013 m. pateko į tarptautinio konkurso „Saatchi Online Showdown Competition – Painted Faces“ laimėtojų dešimtuką.
2014 m. skirta LR Kultūros ministerijos Individuali valstybinė stipendija.
2016 m. tapo „Art Lagune Prize 2016“ laimėtoja.