google/wiki40b huggingface dataset:
Sadžidai

Kilmė

Sadžidai savo kilme buvo sogdai, kilę iš Usrušanos (Vidurinė Azija). Dinastijos įkūrėjas Abi’l-Saj Devdad kovojo kaip Usrušanos karvedys, ir buvo pasiųstas į Azerbaidžaną malšinti religinio sukilimo. Ten jis liko, o jo sūnus Muhammad ibn Abi’l-Saj 890 m. tapo Azerbaidžano vietininku. Byrant Kalifatui, jis sugebėjo sukurti praktiškai nepriklausomą emyratą ir įkurti savo dinastiją. Jis įsitvirtino Maragha mieste, bet dažniausiai rezidavo Bardoje.

Raida

Didžiausias Sadžidų priešas per visą laikotarpį buvo Bagratidų Armėnijos karalystė, nes kai tik tuo metu Armėnijoje į sostą sėdo stiprus valdovas Smbatas I. Nuolatiniai karai tarp dviejų valstybių formavo to meto istoriją, o tam tikri regionai (pvz., Nachičevanas) ėjo iš rankų į rankas. Vaspurakano karalystė ne kartą pripažindavo savo vasalitetą Sadžidų atžvilgiu.
Kitas faktorius, formavęs Sadžidų istoriją, buvo jų ryšiai su Kalifatu. Kiekvieną kartą sustiprėjus valstybei, pablogėdavo ryšiai su Kalifatu, ir sadžidai skelbdavosi nepriklausomi.
901 m. po trumpalaikio Muchamado sūnaus valdymo, jo brolis Jusufas užėmė sostą ir perkėlė sostinę į Ardabilį. Jis tęsė kovą su Armėnija, kurios metu 912 m. Smbatas buvo nužudytas. Tačiau prasidėjus nesutarimams su Kalifatu, Jusufas atkreipė dėmesį į rytus. Jis sugebėjo iš Samanidų atimti kai kurias teritorijas, tarp jų Zandžaną, Abharą, Kazviną, Rajų. Nepaisant to, Kalifas pasiuntė savo armiją, kuri įkalino Jusufą (tuo metu vietoj jo Azerbaidžane valdė jo tarnas Subukas) Bagdade. Po kelerių metų Jusufas paleistas ir atgavo visas savo teritorijas.
Paskutinysis emyras, valdęs po Jusufo, buvo nužudytas 929 m. Jį pakeitė vietininkas Vasifas al-Širvanis. Po jo Azerbaidžano 938 m. soste įsitvirtino buvęs Jusufo tarnas Daisamas, kuris valdė Azerbaidžaną iki Salaridų.
Vakarai (žurnalas)

Vakarai – iliustruotas žurnalas Klaipėdai, Žemaitijai ir visai Lietuvai, leistas 1991–1992 m. Klaipėdoje.

Istorija

Įsteigė ir leido UAB „Vakarai“. Tiražas 1991 m. – 7000 egz., 1992 m. – 4000 egz.
Rašė apie Lietuvos pajūrio ir Žemaitijos istoriją, kultūrą, tradicijas.
Redaktorius Gediminas Pilaitis.
Auksaspalvis retriveris

Kilmės istorija

Manoma, kad auksaspalvių retriverių veislė buvo išvesta XIX a. pabaigoje, sukryžminus šviesius lygiaplaukius retriverius su jau išnykusiais vandens tvidspanieliais. Pirmieji auksaspalviai parodoje sudalyvavo 1908 m.

Išvaizda

Kailio spalva gali būti nuo kreminės iki auksinės, kuri su amžiumi šviesėja. Kailis gali būti lygus arba banguotas su tankia, neperšlampama pavilne.
Viršugalvis platus, nukarusios ausys vidutinio ilgumo, prasidedančios maždaug akių aukštyje. Šunys pasižymi maloniai žvelgiančiomis tamsiomis akimis su tamsiais apvadais.
Šis šuo buvo išvestas pašautiems vandens paukščiams atnešti, todėl jo nasrai švelnūs, retai kada grybšteli ar įkanda.
Snukio gale – stambi juoda nosis. Tamsios lūpos atvėpusios. Kūnas tvirtas, stiprus ir raumeningas. Priekinės kojos su vešliomis plaukų nuokaromis, o itin raumeningas užpakalines kojas dengia stora oda ir tankus kailis.
Auksaspalvių retriverių kailis su pavilne, todėl jį reikia dažnai šukuoti.

Charakteris ir elgesys

Auksaspalvis retriveris yra ramus, meilus, švelnus, draugiškas, jautrus, budrus šuo. Labai draugiški su vaikais.
Lengvai dresuojamas. Kadangi auksaspalviai retriveriai buvo išvesti tarnauti žmonėms, jam būtinas protinis ir fizinis aktyvumas. Šiems šunims patinka sportuoti, tai padeda išlaikyti gerą formą, vystyti raumenis, be to, jie labai mėgsta maudytis vandens telkiniuose. Tai protingi šunys, kurie labai dažnai dresuojami akliesiems ir žmonėms su negalia prižiūrėti.
Lepšiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Didžiosios Lapės – 1,5 km
Didžiosios Lapės – 1,5 km
Smiltynai II – 0 km
Šatijai – 1 km
Smiltynai II – 0 km
LAPĖS – 2 km
Masteikiai – 1 km
Šančiai – 1 km
Lietuvos piliečių aljansas

Lietuvos piliečių aljansas, LPA – Lietuvos politinė partija.

Istorija

1996 m. buvo įkurtas Lietuvos tautinių mažumų aljansas, 1997 m. pervadintas į Lietuvos piliečių aljansą. 1996 m. rugpjūčio 14 d. partija įregistruota Teisingumo ministerijoje. Aljansas veikė kaip atsvara Lietuvos rusų sąjungai ir Lietuvos lenkų rinkimų akcijai.
1997 m. savivaldybių rinkimuose Visagine laimėjo 9 vietas, Vilniaus mieste – 10, Klaipėdoje – 7 ir Šalčininkuose – 1 mandatą. 2000 m. gavo tik 3 mandatus Visagine.
2005 m. pasivadino Lietuvos piliečių sąjunga, kuriai vadovauti pradėjo Seimo narys Henrikas Žukauskas, o 2006 m. tapo Pilietinės demokratijos partija.
Anupras Jacevičius

Biografija

Kilęs iš smulkiųjų bajorų. 1814 m. baigė Kražių gimnaziją. Studijavo Vilniaus universitete.
Telšių apskrities bajorijos sekretorius. Prasidėjus 1831 m. sukilimui kovo 28 d. sudarė vietos sukilimo valdžią ir, gavęs generolo majoro laipsnį, vadovavo Telšių apskrities sukilėliams, dalyvavo Darbėnų, Kretingos, Palangos ir Berkinionių mūšiuose. Sukilimui pralaimint 1831 m. rugpjūčio mėn. pasitraukė į Tilžę. 1833 m. apsigyveno Prancūzijoje. Parašė atsiminimų apie sukilimą, iš jų matyti, kad jis buvo baudžiavos priešininkas.
Tėvai Ignotas Jacevičius ir Teklė Jacevičienė - Godlevska palaidoti Tūbinių Šv. Kryžiaus koplyčioje.
Zigmuntas Dzialynskis

Biografija

Lenkijos bajorų Dzialynskių giminės atstovas, herbo „Ogoczyk“ savininkas. Inovroclavo seniūno Povilo Dzialynskio sūnus.
Biografai pažymėjo jo mažą aktyvumą valstybės politiniame gyvenime, nors Zigmuntas Dzialynskis ne kartą buvo renkamas ATR seimų pasiuntiniu (deputatu). Jau 1648 metais jis buvo išrinktas elekcinio seimo nariu dėl naujo karaliaus Jono Kazimiero Vazos rinkimų ir tame seime pasirašė nuo Brest-Kujavijos bajorijos.
1669 m. – buvo seimo deputatu renkant į sostą Mykolą Kaributą Višnioveckį, o po to 1674 metais – renkant Lenkijos karalių Joną Sobieskį.
Karūnacinio seimo 1676 metais dalyvis, pasirašė po aktu „confirmatio iurium“ (liet. „Teisių patvirtinimas“).
1662 metais buvo išrinktas Karūnos tribunolo vicemaršalka, o po to tribunolo deputatu Radzijovsko seimuke (1672).
Pakankamai anksti, 1650 metais, dėka Mikalojaus Ostrorugo palaikymo, tapo Inovroclavo seniūnu.
1660 metais gavo nominaciją į Karūnos medžioklio postą. O po metų, 1661 metais, tapo Brest kujavijos vaivada. 1678 gavo Kališo vaivados pareigybę.
Kurniko ir Pakostės miestų valdytojas.
Svetlana Medvedeva

Svetlana Medvedeva (rus. Светла́на Влади́мировна Медве́дева, iki vedybų – Linnik, g. 1965 m. kovo 15 d. Kronštate) – trečiojo Rusijos prezidento Dmitrijaus Medvedevo žmona.
Federaciškai valdomos genčių žemės

Geografija

Paviršius daugiausia kalnuotas, sausringas, apaugęs skurdžia augmenija.

Istorija

Teritorija apima istorinį Vaziristano regioną. Pastaraisiais dešimtmečiais regione aktyviai veikia Talibanas.

Gyventojai

Teritorija apgyvendinta įvairių puštūnų genčių, plačiausiai vartojama puštūnų kalba. Kraštas pasižymi mažiausiu raštingumu šalyje. Beveik visi gyventojai gyvena kaimuose, tik 3,1 % miestuose. Federaciškai valdomose genčių žemėse yra šie didesni miestai: Miranšahas, Alizajus, Landi Kotalas, Džamrudas, Vana, Charas, Bara.
Chiericati rūmai

Kjerikati rūmai (it. Palazzo Chiericati) – renesanso stiliaus XVI a. rūmai Vičenzos mieste Italijoje. Vienas garsiausių architekto Andrea Palladio (1508−1580) kūrinių. Šiuo metu juose yra Vičencos miesto meno galerija.

Istorija

Rūmus 1550 m. užsakė Vičencos didikas Girolamo Chiericati. Pastatą suprojektavo architektas Andrea Palladio. Rūmų statybos pradėtos 1551 m. ir sustojo 1557 m. su Girolamo Chiericati mirtimi. Jo sūnus ir paveldėtojas Valerio organizavo vidinių erdvių ištapymą freskomis. Galutinai rūmai užbaigti apie 1680 m. 1839 m. Vičencos miesto savivaldybė įsigijo pastatą iš Chiericati giminės ir įkurdino jame miesto paveikslų galeriją (Pinacoteca Civica). Pastatas buvo restauruotas architektų Berti ir Miglioranza. Muziejus atidarytas 1855 m. rugpjūčio 18 d.
Rūmus galima aplankyti su bendru bilietu po Vičencos muziejus. Meno galerijoje yra žinomų italų dailininkų: Tintoretto, Giovanni Battista Piazzetta, Cima da Conegliano ir kitų, paveikslų. Numizmatikos kambarys, piešinių ir grafikos kambarys, skulptūrų kolekcija.
Kirilas Razumovskis

Biografija

Kirilas Razumovskis gimė ukrainiečio kazoko Grigorijaus Rozumo (ukr. Григорій Розум) ir Natalijos Demeško (ukr. Наталія Демянівна Демешко) šeimoje. Vyresniojo brolio Aleksėjaus (rus. Oлексíй Рoзум, rus. Алексе́й Григо́рьевич Разумо́вский), imeratorienės Jelizavetos vyro dėka, Kirilas R. 1742 m. persikėlė į rūmus Sankt Peterburge.
1743 m. tapo imperatoriaus rūmų kamerjunkeris. Mokėsi Getingeno universitete ir pas Leonardą Oilerį Berlyno universitete.
1744 m. suteiktas Rusijos imperijos grafo titulas.
Brolio Aleksėjaus dėka, būdamas 18-likos metų, 1746 m. tapo mokslų akademijos prezidentu.
1751 m. paskirtas etmonu ir persikėlė gyventi į Gluchovą (Ukraina). 1762 m. dalyvavo rūmų perversme, ko pasekoje į sostą įžengė carienė Jekaterina II. Panaikinus etmono laipsnį, Kirilui R. buvo suteiktas rusų generolo feldmaršalo laipsnis.
K. Razumovskiui priklausė rūmai Sankt Peterburge, Mojkos g. 48, kuriuose 1797 m. įsikūrė Sankt Peterburgo našlaičių prieglauda.
K. Razumovskis mirė 1803 m. sausio 9 d. Baturyne nuo infarkto ir palaidotas vietos cerkvėje.
Aum Sinrike

Teroristinė veikla

Sekta pagarsėjo po 1995 m. Tokijaus metro įvykdyto teroristinio akto: sektos nariams išpurškus zarino dujas, 12 žmonių žuvo, daugiau nei 5 tūkstančiai buvo sužeisti. Po tyrimo paaiškėjo, kad tai ne pirmasis sektos nusikaltimas: 1994 metais zarino dujomis Matsumoto mieste, Nagano prefektūroje buvo nunuodyti 7 žmonės, 144 sužeisti, kažkiek nesėkmingų bandymų panaudoti zarino dujas buvo dar anksčiau (maždaug nuo 1986 metų). Sektos būstinėje buvo aptiktos ginklų atsargos, įskaitant sraigtasparnį Mi-17, zarino atsargos, valstybinio perversmo planai. Yra žinoma, kad sekta ruošėsi purkšti zarino dujas ant Tokijo iš sraigtasparnio, o paskui, pasinaudojusi panika, užgrobti valdžią. Sekta, pasinaudodama Rusijoje užverbuotais specialistais, vykdė cheminių, bakteriologinių ir net branduolinių ginklų tyrimus. Yra įrodytos kelių sektos narių žmogžudystės. Manoma, kad sekta gali būti nužudžiusi iki kelių dešimčių savo narių, dalį iš jų – bandydama cheminius ginklus.
Po Japonijoje įvykdyto tyrimo, 2 sektos nariai (įskaitant sektos vadovą Šoką Asaharą) buvo nuteisti mirties bausme, dalis sektos narių nuteista kalėti.
2000 m. pakartotinio tyrimo metu paaiškėjo, kad sekta toliau bando tęsti teroristinę veiklą, perimdama Japonijos valstybinių ir karinių kompiuterių tinklų valdymą (perimant valstybinius programavimo užsakymus, į programas įdiegiamos programos – Trojos arkliai).
Pavandenė

Istorija

Pavandenė žinoma nuo XIV amžiaus; apie 1400 m. miestelis buvęs valsčiumi. Anot istoriko R. Krasausko, Vytautui atidavus Žemaičių vyskupui Medininkų (Varnių) valsčių, to valsčiaus ir pavieto vėliava su administracija greičiausiai buvusi perkelta į gretimą Pavandenę. 1494 m. spalio 6 d. Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras savo bajorui Martynui Jokūbaičiui užrašė Pavandenės valsčiuje esantį Viekšnių dvarelį. 1567 m. karinės prievolės sąrašuose Pavandenės valsčius žymimas drauge su Karklėnų valsčiumi.
Yra išlikęs 1596 m. Pavandenės dvaro inventorius, surašytas dalybų proga. Iš jo matyti, kad iki 1596 m. dvarą valdė Jonas Burba Gervydas, kuris visą savo turtą paliko penkiems sūnums. Tada Pavandenę paveldėjo du jo sūnūs – Stanislovas ir Mykolas. Dvare buvo du dideli gyvenamieji namai, 2 seklyčios, pirkios, arklidės, virtuvės, klojimo, tvartų, svirnų ir kiti trobesiai. Inventoriuje pažymima, kad yra pabėgusių valstiečių; visų besidalijančių brolių esanti pareiga juos sugauti ir gražinti dvarui. 1667 m. minimas Pavandenės pavietas.
1758 m. pirmą kartą paminėtas Pavandenės miestelis. Dvarui priklausė Pamoteraičių, Veldamų ir Negirkų kaimai. 1773 m. Pavandenė atiteko Pranciškui Bufalui, po jo – Sakelai, Danilevičiams. XIX a. pr. greta miestelio pastatytas magazinas. Pavandenę palietė abudu sukilimai prieš Rusiją. 1831 m. apylinkėse suformuotas sukilėlių pulkas (vadovaujamas D. Kalinovskio ir F. Rolando). Tų metų birželio 30 d. sukilėliai prie Pavandenės susirėmė su rusais. O 1861 m., vieno sekmadienio pamokslo metu vikaras kunigas Lukaševičius paskelbė rusų valdžios įsakymą, pagal kurį uždrausta giedoti himną. Kunigas pridūrė, jog šie įsakymai išleidžiami žmonėms engti. Už tai jis buvo ištremtas į Oloneco guberniją. Baudžiava Pavandenės apylinkėje ir dvare buvusi sunki. Dvarponiai nemėgo laisvųjų valstiečių ir stengėsi juos išgyvendinti. Šiam reikalui pasisamdydavo Kolainių rusus, kurie suardydavo žemaičių trobesius.
1846 m. Pavandenėje buvo 43 dūmai, gyveno ~100 žydų, veikė sinagoga. ~1890 m. Sakeliai dvarą perstatė į rūmus. 1901–1903 m. Pavandenės dvare mokytoja dirbo rašytoja Marija Pečkauskaitė-Šatrijos Ragana. 1912 m. įsteigtas Blaivybės draugijos skyrius. Tarpukariu Pavandenėje veikė kooperatyvas, smulkaus kredito draugija, pieninė, buvo amatininkų dirbtuvių. Dvaras tapo pavyzdiniu, turėjo vėjo malūną, žuvininkystės tvenkinius, plytinę, buvo auginami grynakraujai veisliniai gyvuliai. Pavandenėje gimė kompozitorius A. Rekašius.
1950–1975 m. buvo Pavandenės apylinkės centras, kolūkio centrinė gyvenvietė.
Tautos balsas (Kaunas)

Tautos balsas – tautiškas radikalios minties ir politikos laikraštis, ėjęs 1932–1934 m. Kaune.

Istorija

Leistas dukart per mėnesį. Leido ir redagavo Jonas Karutis. Spausdino „Žaibo“ spaustuvė Kaune. Išėjo 27 numeriai.
Svarstė Klaipėdos krašto problemas, lietuvybės išsaugojimo, valstybingumo stiprinimo ir kitus klausimus. Bendradarbiavo E. Balys, K. Gedvilas, J. Gintautas, K. Kaukas, Algirdas Sliesoraitis, Augustinas Voldemaras ir kt.
Atsakingasis redaktorius K. Kalvaitis.
Karolas

Karolas (lot. carolus) – Anglijos ar Ispanijos moneta, kaldinta valdant karaliui Karoliui, ant kurios užrašytas lotyniškas karaliaus vardas Carolus.

Anglija

Anglijos aukso moneta, kaldinta valdant karaliui Karoliui I. Pradžioje ji buvo lygi 20 šilingų (vėliau – 23 šilingams).

Ispanija

Karolais vadino ir sidabrines 8 realų ispaniškas monetas, kitaip dar vadintas Karolio doleriais (vok. Carolusdollar, pesais ar Ispanijos doleriais, kaldintas Karlo III (1788–1808 m.) ar Karlo IV (1788–1808 m.) laikais.
Karlo IV pesai plačiai naudoti ir vertinti nuo Levanto iki Kinijos. Šios monetos buvo labai populiarios ir Šiaurės Afrikoje, kur jas arabai vadino abuarba 'keturių tėvas' (dėl skaičiaus IV). Kinijoje jie buvo labai vertinami ir vadinti Šanchajaus doleriais. Nuo XIX a. vidurio juos ėmė išstumti Meksikos pesai.
Gdansko uostas

Gdansko uostas – uostas pietiniame Gdansko įlankos krante, Gdansko mieste. Tai vienas didžiausių uostų Baltijos jūros regione.
Gdansko uostas yra padalytas į dvi dalis – vidinį ir išorinį uostus.
Jazdanizmas

Jazdanizmas (kurd. یەزدانێت = Yezdanîtî) – bendras tradicinių Kurdistano religijų pavadinimas. Žodis kilęs nuo iranėnų jazatų – žemesniųjų dievybių, angelų, todėl jazdanizmas dar vadinamas „Angelų kultu“. Būdingas tikėjimas septyniais angelais, globojančiais pasaulį. Jazdanizmas persipynęs su kurdams giminingų persų religija zoroastrizmu, taip pat perėmęs islamo mitologijos bruožų, galimai paveiktas net ir ankstyvosios vedų religijos.
Pagrindiniai kurdų tikėjimai, kurie priskiriami prie jazdanizmo: jazidizmas, jarsanizmas (ahli hakas), yšyk alevizmas.
Gūbriai

Istorija

Kaimas aprašomas 1562 metų Šiauduvos valsčiaus inventoriuje, 1590 – Raseinių teismo aktuose. 1923 metais čia buvo 53 sodybos ir 309 gyventojai. Prieš II-ąjį pasaulinį karą buvo didžiausias Šilalės valsčiaus kaimas. Gūbriai dažnai minimi naujausių laikų Lietuvos istorijoje, nes šiame kaime gyveno aktyvi rezistentų Kentrių šeima. Visi 6 šeimos vaikai aktyviai priešinosi sovietinei valdžiai. vyriausiasis sūnus Jonas – Rutenis, subūrė partizanų grupę, nuo 1949 metų vadovavo Lukšto būriui, o nuo 1950 – Šalnos tėvūnijai. Tačiau vienas po kito broliai žuvo, liko tik vienas su dviem seserimis, ir jiems 10 metų teko pabuvoti lageryje, Sibire.
Kazimieras Genys

Biografija

Mokėsi privačiai pas Lauryną Ivinskį, valdinėje Rietavo liaudies (pradinėje) mokykloje, 1880–1884 m. – Liepojos gimnazijoje. 1884 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją, 1888–1892 m. studijas tęsė Peterburgo dvasinėje akademijoje, kurioje apgynė teologijos mokslų magistro laipsnį.
1892 m. birželio 11 (naujuoju stiliumi – 23 d.) įšventintas kunigu ir paskirtas Palangos progimnazijos kapelionu. Rėmė draudžiamos lietuviškos spaudos platinimą, tikybą dėstė lietuvių kalba. Už tai 1893 m. buvo atleistas iš pareigų, tačiau Rygos švietimo apygardoje sugebėjo pasiteisinti ir po 3 mėnesių buvo grąžintas į kapeliono pareigas. Rusijos valdžios pareigūnams 1896 m. pareikalavus, kad progimnazijos mokiniai melstųsi rusiškai, kapelionas tam pasipriešino. Dėl valdžios persekiojimų tais pačiais metais atsisakė pareigų ir išvyko į Roma. Šv. Apolinaro licėjuje studijavo kanonų teisę, apgynė kanonų teisės daktaro disertaciją, kuri 1912 m. lotynų kalba buvo išspausdinta Kaune.
1898 m. buvo paskirtas Butkiškės bažnyčios vikaru, 1899 m. – Naujųjų Varnių parapijos klebonu, nuo 1909 m. dirbo Sedos parapijos klebonu ir Alsėdžių dekanu. 1918 m. netoli Žemaičių Kalvarijos pašventino Sorų (Stonkaičių) koplyčią. Nuo 1921 m. – Žemaičių vyskupijos viceoficiolas, garbės kanauninkas, Kauno kunigų seminarijos profesorius. 1925 m. paskirtas Darbėnų parapijos klebonu, 1928–1930 m. dirbo Palangos, 1930–1931 m. – Aukštadvario vidurinių mokyklų direktoriumi. 1931 m. gavo valstybinę pensiją ir tapo Skuodo bažnyčios altarista, o 1944 m. pabaigoje atsikėlė į Salantų bažnyčios altariją.
Bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje, skelbė straipsnius „Šaltinyje“, „Nedėldienio skaitymuose“, „Draugijoje“, „Viltyje“, „Lietuvos aide“, „Lietuvoje“, pasirašinėjo Sediškio slapyvardžiu.
Medūzos įvėrinys

Medūzos įvėrinys (angl. Medusa piercing) – viršutinės lūpos įvėrinys panosės duobėje, po nosies pertvara. Panašus į labretę, bet šis įvėrinio variantas būna apatinėje lūpoje. Paprastai naudojamas papuošalas – labretės kaištis, kurio karoliukas būna išorinėje lūpos pusėje (panosės duobėje), o pamatinis diskas – vidinėje pusėje.

Džestrumas

Medūzos įvėrinio variantas yra džestrumas (angl. jestrum), kai įvėrinio kanalas eina ne statmenai lūpai (iš vidinio paviršiaus į išorinį), o vertikaliai, iš panosės duobės į viršutinės lūpos raudonį. Į kanalą įveriamas lenktinis hanteliukas, tad lūpos išorėje matyti abu hanteliuko karoliukai. Šis įvėrinio variantas pavadintas pagal Džesiką Bornsen (Jesika Bornsen), kuri pirmoji viešai pademonstravo tokį įvėrinį, padarytą Dereko Lovės (Derek Lowe).
Pilaitės piliakalnis (Vilnius)

Piliakalnis

Šiuo metu Pilaitės piliakalniu vadinama kalva, apaugusi medžiais ir krūmais, gana nuolaidžiais (nuo 6 m iki 10–13 m aukščio) šlaitais. Jos aikštelė – stačiakampio formos, apie 60 m ilgio ŠR–PV kryptimi, apie 45 m pločio ŠR dalyje ir apie 55 m – PV dalyje. Aikštelės Š ir ŠR dalyse pastebimas nežymus paaukštėjimas, o ten iškastose duobėse matoma mūro liekanų. Mūro pėdsakų aptikta ir kitose aikštelės vietose. Istorinių šaltinių nėra, išskyrus istoriko Mykolo Balinskio teiginius, jog čia gali būti kryžiuočių kronikose minima Visvaldės pilis (Wissenwalde – Stumbrų giria) ir kad XVI a. Viršilų giminė čia pasistatė mūrinę pilį. Taip pat šis istorikas savo knygoje Historya miasta Wilna (Vilniaus miesto istorija) parašė, kad tai „viena iš seniausių įtvirtintų vietovių prie Vilniaus“.
Žvalgomieji tyrinėjimai VU vykdyti aikštelės ŠR pakraštyje, padidinus ir išvalius nuo seno iškastą duobę, kurioje matėsi mūro pėdsakų. Ištirtas 5x5 m plotas. Nustatyta, kad šioje vietoje būta nedidelio bokštelio, kurio vidinis skersmuo tik apie 2 m, o sienų storis prie pamato siekė 1,7–2 m. Išlikęs sienos aukštis – apie 1 m. Bokštelio pamatai sumūryti iš pavienių plytų ir akmenų. Valant bokštelio vidų ir išorę, rasta keletas grindų plytelių (apie 11x11x4,5–2,5 cm dydžio), kurių paviršius geltonai ir rudai glazūruotas, rombinė grindų plytelė (dydis apie 17x8x2,3 cm), taip pat keletas nedidelių plokštinių koklių fragmentų (pora iš jų su iškiliu rozetės ornamentu, vienas gotikinio stiliaus, kiti puošti susipynusių linijų ornamentu bei žalia arba mėlyna glazūra). Bokštelio liekanos gali būti datuojamos XVI a. antrąja puse–XVII a. pirmąja puse.
Aikštelės centre, kaip rodo žvalgomieji tyrinėjimai, kultūrinis sluoksnis tesiekia 10–30 cm storio ir po nestora velėna yra tik plonas griuvenų sluoksnelis. Ankstesnio, nesusijusio su dvarviete sluoksnio, surasti nepavyko. Aikštelės P ir PV pakraštyje žvalgyti ten esančios didelės duobės (ilgis PV–ŠR kryptimi apie 16 m, plotis – apie 10–12 m, gylis iki 1,5 m) pakraščiai. Pasirodė, kad tai buvusio pastato vieta, kuri liko išardžius sienas, t. y. duobės orientacija ir dydis praktiškai atitinka buvusio statinio vietą ir dydį. Išlikę mūro fragmentai primena minėto bokštelio mūrus. Pilaitėje atlikti geofiziniai tyrimai (tyrė Lietuvos geologijos tarnybos darbuotojai V. Nasedkin ir J. Jacyna) parodė, jog čia buvo įtvirtinta dvarvietė su bokšteliais.

Tyrimai

Piliakalnį žvalgė Vilniaus universitetas ir Lietuvos geologijos tarnyba.
Emilija (serialas)

Siužetas

Serialas pasakoja apie studentę Emiliją. Ji patenka į įtakingų žmonių finansinius žaidimus, dėl to į vaikų namus išvežamos jos sesės. Seriale vaizduojama jos kova dėl galimybės susigrąžinti seseris, meilės intrigos. Taip pat seriale svarbų vaidmenį atlieka bankininkė Apolonija, jos išlepintas sūnus Tadas bei tik pinigus vertinantis ir dėl jų bet ką padaryti galintis politikas Gintas.
Po daug klausimų palikusios tėvo mirties Emilija turi rūpintis ne tik savo ir dviejų seserų gyvenimais, ji privalo išlikti stipri net ir tuomet, kai netenka tėvų užgyvento turto, draugų ir dėstytojų paramos, galų gale namų, į kuriuos galėtų sugrįžti. Kaip jaunam žmogui išgyventi negailestingame pasauly, ar meilė gali užgydyti giliausias žaizdas, kiek reikia laiko, kad atleistum savo žiauriausiam priešui...
Santa Rita (Venesuela)

Istorija

Santa Rita savivaldybės statusą gavo 1997 m.
Crazy Horse

Istorija

Albumo prodiuseriai yra Cee-Lo, Christopher „Tricky“ Stewart, The-Dream, Sean Garrett, Fernando Garibay ir „Black Eyed Peas“ narys will.i.am. Narė Aria patvirtino, jog įrašyta daugiau nei 50 dainų. 2009 m. birželį kita grupės narė Lauren patvirtino, jog albumas jau užbaigtas ir įrašytas.
Grupė pirmiausiai ėmė reklamuoti pagrindinį singlą iš albumo „Patron Tequila“. Grupė jau apsilankė daug klubų bei koncertuose ir reklamavo su kitomis dainomis „Unpredictable“ ir „Who’s My Bitch“. Jų pirmasis apsirodymas buvo Denveryje, o pirmas pasirodymas televizijoje buvo „NowNext“ apdovanojimuose kartu su Eve atliekant šią dainą. „Paradiso Girls“ buvo atidarymo grupė atlikėjo Shwayze koncertiniame ture.
Dienavagiai

Istorija

1654 m. minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. Užrašyta Barbora Dienavagyčia.
Janas Žižka

Biografija

Janas Žižka buvo kilęs iš vidutinių bajorų. Jis priklausė radikaliesiems husitams − taboritams; buvo vienas iš 4 taboritų etmonų (nuo 1420 m. pirmasis etmonas). Vėliau rėmė nuosaikiuosius taboritus, kurie 1421−1422 m. susidorojo su kairiaisiais (pikartais). Nuo 1422 m. jis vadovavo kairiesiems taboritams.
1410 m. liepos 15 d. Janas Žižka vadovavo čekų daliniams Žalgirio mūšyje. 
1420−1422 m. Jano Žižkos kariuomenė atrėmė 3 feodalinės katalikų reakcijos kryžiaus žygius.
1423 m. Hradec Kralovėje Janas Žižka įkūrė kairiųjų husitų broliją. Sukūrė organizuotą, gerai apmokytą ir drausmingą kariuomenę, įvedė vagenburgo sistemą.
Kuriame iš mūšių Janas Žižka apako, duomenų nėra. Yra manoma, kad akies jis neteko Žalgirio mūšyje.
1424 m. Janas Žižka mirė nuo maro, šalia apgulto Pršibislavo miesto. Jis buvo palaidotas Časlave, tačiau 1623 m. imperatoriaus įsakymu Jano Žižkos kapavietė buvo sugriauta, o jo palaikai išmesti.
1874 m. netoli Pršibislavo miesto, Janui Žižkai pastatytas paminklas.
Slovėnijos herbas

Aprašas

Mėlyname lauke su siauru raudonu apvadu iš šonų ir apačios sidabrinis Triglavo kalnas, esantis Slovėnijoje. Kalną papėdės lygyje horizontaliai perveria dvi mėlynos banguotos juostelės.

Virš kalno trys geltonos šešiakampės žvaigždės, išsidėsčiusios trikampiu, su žemyn nukreipta viršūne.