google/wiki40b huggingface dataset:
Palamidi

Palamidi (gr. Παλαμήδι) – pilis Nafplijo mieste, Peloponese, Graikijoje. Pilį, kaip gynybinę tvirtovę venecijiečiai pastatė 1714 m. Pilis pavadinta Homero herojaus Nauplijo sūnaus Palamidžio (Palamidis) vardu.

Istorija

Tvirtovės statyba ant 216 m aukščio kalvos, Argo įlankoje, prasidėjo po venecijiečių – turkų karo, kada Venecijos Respublika užvaldė šiaurės rytų Peloponesą. Baroko stiliaus tvirtovė pastatyta pagal italų inžinierių Giaxich ir La Salle projektą. Statybos darbai prasidėjo 1711 m. ir baigti palyginus per trumpą laiką – 1714 m.
1715 m. pastatytą tvirtovę ir Peloponesą vėl užėmė Osmanų imperija ir kontroliavo iki 1822 m.
Prasidėjus Graikijoje kovoms už nepriklausomybę, 1822 m. lapkričio 30 d. graikai užėmė Palamidžio pilį. Po revoliucijos čia buvo kalėjimas, kuriame 1833 m. kalėjo Teodoras Kolokotronis.
Tvirtovę sudaro 8 bastionai (Šv. Andrejaus, Valentino, Leonido, Mitrodijaus, Roberto, Themitoklio, Achilo ir Epameinando), virš pagrindinio įėjimo yra pavaizduotas Venecijos liūto bareljefas. Tvirtovės įgulos kariams kieme yra pastatyta nedidelė Šv. Gerardo bažnyčia. Iš Nafplijo miesto senamiesčio į tvirtovę veda 999 laiptelių takas.
Klaipėdos oro uostas

Istorija

Dar 1921–1922 metais Klaipėdos miesto magistratas Rumpiškėje, netoli Smeltės žvejų kaimelio, įrengė aerodromą, o jau nuo 1921 m. balandžio 1 d. aviacijos bendrove Danziger Luftreederei pradėjo skraidinti paštą iš Gdansko (Danzigo), per Karaliaučių į Klaipėdą. Nuo liepos 29 d. linija pratęsta iki Rygos, o nuo rugsėjo 20 d. – iki Talino. 1922 m. šią trasą aptarnavo Danziger Luftreederei ir Deutsche Luftreederei oro bendrovės (1923 m. vasarį pastaroji įmonė bankrutavo).
Išlikę oro paštu siųsti laiškai byloja, kad 1924 m. gegužės 22 d. buvo skrendama maršrutu Klaipėda (Memel) – Karaliaučius (Koenigsberg) – Berlynas. Po metų jau vykdavo kasdieniai skrydžiai į Kauną, Rygą, Taliną, Helsinkį, Gdanską (Danzigą), Karaliaučių. Skrydžius lėktuvais Junkers F-13 aptarnavo Latvijas Gaisa Satiksmes oro linijų akcinė bendrovė (ji gyvavo 1921–26 m.).
1924–1926 m. oro uostas buvo tarpinis aerodromas Švedijos oro kompanijai AB Aerotransport, skraidinusiai keleivius maršrutu Stokholmas–Helsinkis–Talinas–Ryga–Klaipėda–Karaliaučius. Švedų bendrovė nurodytu maršrutu konkuravo su Estijos Aeronaut oro transporto įmone. Kelionės lėktuvu Klaipėdoje tuo metu nebuvo itin populiarios. Taip į Rygą per visus 1925 metus skrido vos 26, į Karaliaučių 1925 m. – 164, o 1926 m. – tik 142 keleiviai. 1926 m. buvo nutraukti skrydžíai į Rygą, o po metų nutrūko oro susisiekimas su Karaliaučiumi.
Buvo bandoma organizuoti reisus į Tilžę, bet ir jie susidomėjimo nesukėlė (per visus 1926 m. šia paslauga pasinaudojo vos 49 keleiviai), todėl 1926 m. linija buvo uždaryta. 1927 m. balandžio 18 d. dar buvo bandoma paleisti oro pašto liniją Berlynas–Gdanskas–Karaliaučius–Tilžė–Klaipėda, bet ji nebuvo rentabili. Tų pačių metų gegužės 25 d. Klaipėdos oro uostas buvo uždarytas visiškai. Vienintelis Lietuvos uostamiestis ilgam laikui liko be oro transporto.
Nepal Police Club

Istorija

Klubo ištakos siekia 1952 m. Žaidžia elito divizione.
Sarnakų žydų kapinės

Sarnakų žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Sarnakach) – žydų kapinės įkurtos 1742 m. Sarnakų kaime. Kapinių teritorija 0,91 ha, kurioje išlikę tik keli paminklai.
Saona

Saona (isp. Isla Saona) – tropinė sala Karibų jūroje, į pietus nuo Haičio salos pietrytinio kyšulio. Priklauso Dominikos Respublikos La Romanos provincijai. Tai vyriausybės saugomas draustinis ir dalis Rytų nacionalinio parko (isp. Parque Nacional del Este). Salos plotas siekia 110 km², ilgis 25 km, plotis 5 km, aukščiausia vieta – 35 m virš jūros lygio.
Saloje gyvena 300 žmonių. Vietiniai gyventojai tainai salą vadino Adamanay pavadinimu. Yra dvi gyvenvietės, Mano Juan – pietuose ir Catuano – vakariniame smaigalyje, kur taip pat yra ir karinė jūrų bazė.
Dėl vaizdingų paplūdimių sala populiari tarp turistų. Salos pakrantėse gausu smėlio seklumų, kuriose vandens lygis siekia vos keliasdešimt centimetrų. Joje filmuotos daugelio filmų scenos.

Istorija

Salą 1494 m., antrosios kelionės metu, atrado Kristupas Kolumbas. Sala pavadinta Michele da Cuneo, jo draugo iš Savonos (Italija), garbei. Saonos sala ir Savonos miestas lig šiol palaiko ryšius. Savonos miestas padovanojo salai nedidelę jėgainę.
Astraga

Etimologija

Astraga bei Ostroga pavadinimai laikomi slavizmais ir kildinami iš rus. острог („smailintų statinių tvora“), brus. астрог („tvirtovė, statinių tvora“), ukr. остриг („tvora su stogeliu“) ir pan. Šie žodžiai iš rus. острый „aštrus“. Santykis tarp žodžių Astraga ir Azdrė/Asdrė neaiškus.
Horgeno kultūra

Horgeno kultūra – vėlyvojo neolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal radinius prie Horgeno netoli Ciuricho, Šveicarija.

Arealas

Horgeno kultūra apie 3400 – 2850 m. pr. m. e. buvo paplitusi dab. Šveicarijos šiaurinėje dalyje ir Pietvakarių Vokietijoje, kai kur jos arealas tęsėsi iki Reino upės. Horgeno kultūros genezė siejama su Prancūzijoje (Senos-Uazos-Marnos regione) plitusią kultūra ir Vartbergo kultūra, jų keramika turi daug bendrų bruožų.

Kultūra

Pagal keramiką skiriami du Horgeno kultūros laikotarpiai: ankstyvasis ir vėlyvasis. Ankstyvojo laikotarpio keramika grubiu paviršiumi, puodai paaukštinti su žemu podugniu, vėlyvojo – įvairių formų, puošta spiralės ornamentu. Žmonės gyvenvietes kūrė prie vandens telkinių, jos buvo aptveriamos statinių tvora. Pelkėtose vietose ant polių eile buvo statomi siauri stačiakampiai pastatai su įėjimu iš galo; gyvenvietėse rasta iki 3 namų eilių. Horgeno kultūros gyventojai vertėsi medžiokle ir žvejyba, rinko maistą. Naudojo šiek tiek apdirbtus titnaginius įrankius, dažniausiai peilio pavidalo plokšteles, strėlių antgalius, akmeninius kirvius. Mirusiuosius laidojo gyvenvietėse, dengtose galerijose.
Dance Dance Revolution

Dance Dance Revolution (trumpiau DDR, Europoje – Dancing Stage) – ritmo muzikinių vaizdo žaidimų serija, 1998 m. pradėta leisti japonų „Konami“ kompanijos.
Pirmasis „Dance Dance Revolution“ žaidimas išleistas 1998 m. žaidimų automatams. Žaidėjas turi atsistoti ant platformos, kurioje kojų pėdų padėčiai skirti keli skirtingų spalvų rodyklėmis pažymėti taškai. Grojant šokių muzikai priešais esančiame ekrane pagal ritmą vaizduojamos slenkančios rodyklės ir žaidėjas turi kojomis atkartoti jų seką užmindamas ant atitinkamos rodyklės ženklo platformoje. Laiku nepataikius fiksuojama klaida. Platformoje paprastai yra keturi pėdų padėčiai skirti taškai; yra išleistų su 6 ir 8 padėtimis. Ant kai kurių rodyklių gali būti iškelta užduotis ne tik užminti, bet ir išlaikyti pėdą tam tikrą laiką. Buvo išleista žaidimų automatų su platforma dviem žaidėjams, kad jie galėtų rungtis tarpusavyje vienu metu. Daugelis „Dance Dance Revolution“ žaidimų pritaikyti namų žaidimų konsolėms – tokiu atveju žaidėjas turėdavo šokiams įsigyti papildomą sulankstomą paklotą, pažymėtą rodyklėmis ir pajungiamą prie konsolės.
FC Sankt Gallen

Istorija

Klubo ištakos siekia 1879 m.
Gvinėjos transportas

Šiame straipsnyje pateikiama Gvinėjos transporto sistemos statistika.

Jūrų keliai

1295 km naudojami vandens transporto keliams. Šalyje yra trys uostai – Konakris, Bokė ir Kamsaro uostas.
Linas Balčiūnas

Linas Balčiūnas (g. 1978 m. vasario 14 d. Jonavoje) – Lietuvos treko ir plento dviratininkas, olimpietis.
1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse plento lenktynių rungtyje Balčiūnas nebaigė distancijos. 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse dviratininkas dalyvavo treko rungtyse. Individualioje persekiojimo rungtyje jis liko 9-as, o komandinėje persekiojimo rungtyje kartu su komanda užėmė 8-tą vietą.
FK Triobet Alytus

Istorija

Klubas pasivadino „Triobet“ ne iškart po įkūrimo, bet 2009 m. pavasarį. Gali būti, kad tai tas pats klubas, kuris žaidė Kauno apskrities pirmenybėse (Triobet Kaunas), tačiau pasitraukė iš varžybų tą patį pavasarį. 2010 m. komanda prijungta prie „Centro“ klubo dublerių.
Holšteinai

Žalmargiai holšteinai

Tai viena labiausiai paplitusių visame pasaulyje pieninio tipo galvijų veislė. Šios veislės karvės vidutiniškai sveria 680–700 kg, buliai – 1000–1200 kg. Iš karvės vidutiniškai primelžiama po 7200 kg 3,8 % riebumo ir 3,2 % baltymingumo pieno. Iš žalmargių holšteinų karvių, kurių Lietuvoje 2006 m. buvo 547 primelšta 7234 kg 4,10 % riebumo ir 3,34 % baltymingumo pieno.
Rurouni Kenshin

Sandara

Kūrinį sudaro 6 OVA epizodai, kurių pirmuose keturiuose rodomas pagrindinio veikėjo Himuros Kenšino gyvenimas jaunystėje kovojant prieš Tokugavos šiogūnatą. Penktoji ir šeštoji OVA – kitokia serijų pabaigos versija, su kuria nesutinka pats kūrėjas Nobuhiro Vacuki. Serialą sudaro 95 penkios serijos, kurios skirstomos į 3 dalis: „Klajojantis samurajus“, „Legenda apie Kiotą“ ir „Meidžio eros pasakojimai“. Taip pat yra išleistas vienas filmas: „Samurajus X: giesmė Meidžio restauracijos patriotams“ (Samurai X: Ishin shishi no requiem).

Priešistorė

Priešistorėje vaizduojamas mažas vaikas, kurį nuo mirties išgelbėja kovos menų žinovas Hiko Seidžiuro (Hiko Seijuro). Kiek paūgėjęs vaikinas negali ignoruoti Kiote bręstančių revoliucijos nuotaikų ir palieka savo mokytoją kautis dėl „geresnio pasaulio“. Visose pirmose 4 OVA dalyse Himuros galvoje vyksta didžiulis žudiko ir tyro vaiko vidinis konfliktas. Galų gale, po jo mylimosios Tomoe mirties (Kenšinas pats ją netyčia nužudė) jis prisiekia sau po revoliucijos daugiau niekada nebežudyti.

TV serialas

Serijos prasideda 11-taisiais Meidži eros metais (1878 m.). Serijose Kenšinas susipažįsta su Kamiya Kaoru, Sagara Sanosuke, Myojin Yahiko, Takani Megumi ir kitais.

Poistorė

Ji vaizduojama 5 ir 6 OVA. 5-ojoje susirgusi Kaoru Jahikui pasakoja apie jos ir Kenšino praeitį. 6-ojoje vaizduojami paskutiniai Kenšino gyvenimo epizodai ir jo mirtis.

Veikėjų autentiškumas

Dauguma „Rurouni Kenshin“ herojų turi savo prototipus. Kenšin – Gensai Kavakami, Sanosukė – Harada Sanosukė, Hadžimė Saito paliktas bene autentiškiausias. Atitinka tiek jo vardas ir pavardė, tiek ir slapyvardis (Fudžita Goro), kai dirbo policijai. Tiesa ir tai, kad jis dirbo Šinsengumi grupuotėje ir buvo 3-io būrio kapitonas. Įdomu tai, kad Sanosakio prototipas taip pat buvo Šinsengumi kapitonas.

Kitose medijose

2011 m. birželio 28 d. buvo pranešta apie „Rurouni Kenshin“ adaptaciją vaidybinių filmų formoje. Kūrimą prodiusavo „Warner Bros.“, filmai pastatyti kino studijoje „Studio Swan“, juos režisavo Keishi Ōtomo. Pirmasis filmas „Rurouni Kenshin“ (liet. Klajoklis Kenšinas) Japonijoje pasirodė 2012 m. rugpjūčio 25 d. Kiti du jo tęsiniai „Didydis Kioto gaisras“ ((るろうに剣心 京都大火編 Kyoto Taika-hen) ir „Legendos pabaiga“ (るろうに剣心 伝説の最期編 Densetsu no Saigo-hen), atpasakojantys mangos Kioto sagą, išleisti 2014 m.
Ilja Tiumenevas

Ilja Tiumenevas (rus. Илья Федорович Тюменев; 1855 m. spalio 24 d. Sankt Peterburge, Rusijos imperija – 1927 m. Leningrade, TSRS) – Rusijos literatas, dailininkas ir kolekcionierius.

Biografija

Gimė turtingo pirklio šeimoje, todėl galėjo sau leisti žymiai daugiau nei bendraamžiai. 1871–1872 m. keliavo po Siriją ir Palestiną, aplankė Europos valstybes. Ši daugelio mėnesių išvyka paliko jam neišdildomą įspūdį ir įtakojo tolimesnį gyvenimą.
Mokėsi Sankt Peterburgo konservatorijoje, kur susipažino su Nikolajumi Rimskiu-Korsakovu. Pastarajam tapus žinomu kompozitoriumi, jo operai „Ponas Vaivada“ parašė libretą, o vėliau dalyvavo ir kuriant libretą garsiajai N.Rimskio-Korsakovo operai „Caro nuotaka“. 1880–1888 m. I.Tiumenevas studijavo Sankt Peterburgo dailės akademijoje, įgijo laisvojo dailininko diplomą. Jo tapytas paveikslas „Protopopas Avakumas Pustozersko kalėjime“ šiuo metu saugomas Gorkio dailės muziejuje. Mėgo literatūrinę veiklą, parašė keletą apysakų, iš kurių bene labiausiai žinomos – „Chaldėjus“ ir „Apysaka iš Novgorodo XV a. buities“.
XIX a. pab. Sankt Peterburgo gubernijoje įsigijo dvarą, pavadino Privolnoje ir jame nuo 1887 m. gyveno su šeima. Vietinių valstečių tarpe užsiėmė švietiejiška veikla: organizavo liaudies teatrą ir chorą, ekskursijas vaikams. I.Tiumenevas savo sodyboje priglaudė iškilų dailininką Andrejų Riabuškiną, pastarasis per ilgus metus Privolnoje dvare nutapė daugybę apylinkių peizažų ir Tiumenevo šeimos narių portretų. Duktė Olga ištekėjo už dailininko V.Beliajevo, sunus Aleksandras Tiumenevas tapo antikinės Graikijos istorijos žinovu, TSRS mokslų akademijos nariu. 
Ilja Tiumenevas buvo išskirtinė figūra Rusijos imperijos kultūriniame gyvenime, visgi tyrinėtojai pripažįsta, kad jis savo talentą ir galimybes pilnai neišnaudojo.

Etnografinė kolekcija

I.Temenevas rinko medžiagą apie tuometinėje Rusijos imperijoje gyvenusias tautas. Ši įspūdinga kolekcija (apie šešis tūkst. eksponatų) 1932 m. atsidūrė Sankt Peterburgo etnografiniame muziejuje. Kolekcijos dvidešimt šeši paveikslėliai ir fotografijos, iškirpti iš tuometinės spaudos leidinių ir užklijuoti ant kartono kortelių, skirti Lietuvai. Iškarpoms panaudoti Rusijos periodiniai spausdiniai, taip pat vokiečių „Pfenning Magazin“ ir prancūzų „Magazin pittoresque“ žurnalai. Trys išspausdinti raižiniai rinkinyje mokslui yra nežinomi ir tuo pačiu papildo negausius XIX a. Lietuvos istorijos bei etnografijos šaltinius.
Tommaso Dolabella

Biografija

Iš Venecijos kilęs baroko dailininkas, kuris įsikūrė ATR karališkajame Žygimanto Vazos dvare. Daug dirbo Krokuvoje, kur jo didžiuliai piešiniai ant drobių buvo rodomi bažnyčiose. Tik keli pavyzdžiai išliko dominikonų ir Kristaus kūno bažnyčiose.
Vėliau Varšuvoje atidarė dailininkų dirbtuves.
Lesotos liepa

Lesotos liepa – Kaišiadorių rajono savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Liepa auga Keturokų kaime, ūkininko J.Lesotos sodyboje. Pasiekiama kelio  1809  Kaišiadorys–Žasliai  pusiaukelėje pasukus 1,2 km į šiaurę, toliau – 0,6 km į rytus, link Borų miško. Prie objekto pastatytas informacinis stendas.
Medis savivaldybės paskelbtas saugomu 1992 m. spalio 1 d. (sprendimo Nr. 231), įregistruotas Saugomų teritorijų valstybės kadastre 2008 m. lapkričio 27 d.
Nordkino pusiasalis

Nordkino pusiasalis (norv. Nordkinnhalvøya, sam. Čorgašnjárga) – pusiasalis Norvegijos šiaurėje, Finmarke, išsikišęs į Barenco jūrą. Rytuose Tanafjordas skiria nuo Varangerio pusiasalio, vakaruose Laksefjordas skiria nuo Sverholto pusiasalio. Šiaurėje pusiasalis užsibaigia Nordkino kyšuliu – toliausiai į šiaurę nutolusia žemynine Europos vieta (geriau žinomas Nordkapo kyšulys yra Magerėjos saloje).
Pusiasalis kalvotas (aukštis iki 486 m), centrinėje dalyje labai susmauktas. Pagrindinės gyvenvietės: Mehamnas, Gamvikas ir Kjelefjordas.
Dželamas (miestas)

Istorija

326 m. pr. m. e. netoli Dželamo įvyko Hidaspo mūšis tarp indų ir graikų. Nuo XVI a. pro miestą ėjo didysis ratų kelias.
Nanakšani kalendorius

Nanakšani (pandž. ਨਾਨਕਸ਼ਾਹੀ, nānakashāhī) kalendorius – sikhų šventyklų gurdwara priežiūros Indijoje komiteto (Shiromani Gurdwara Prabhandak Committee) patvirtintas saulės kalendorius, skirtas nustatyti svarbių sikhų įvykių datas. Naudojamas vietoje Saka kalendoriaus, įvestas nuo 1998 m. Šio kalendoriaus era skaičiuojama nuo pirmojo sikhų dvasinio mokytojo Nanako gimimo datos 1469 m. Naujųjų metų diena kasmet atitinka kovo 14 d. pagal vakarietišką Grigaliaus kalendorių.
Kalendorių sukūrė Kanadoje gyvenantis sikhas, IT inžinierius Palas Singhas Purevalis, pradėjęs šį darbą 1960 m. ir siekęs sikhų religijos integracijos. Kalendorių pasaulyje pripažįsta apie 90 % gurdwara. Pavadintas pirmojo guru Nanako vardu.
Juriskonsultas

Juriskonsultas, juristkonsultas (lot. juris 'teisės' + consultatio 'konsultacija') - įmonės teisininkas, juristas. Juriskonsultas padeda spręsti teisinius bei su jais susijusius kitus įmonės veiklos klausimus, atstovauja įmonei išoriniuose santykiuose, dalyvauja derybose.

Lietuva

Lietuvoje juriskonsultų veikla įstatymais nereglamentuojama. Nėra išsilavinimo arba kvalifikacijos cenzo.
Lietuvos juriskonsultai yra susivieniję į profesinę asociaciją (Lietuvos juriskonsultų asociacija), kuri buvo įsteigta 1991 m., jungia apie 200 narių. Asociacijos koordinacinės grupės veikia Kaune, Panevėžyje, Alytuje. Prie asociacijos veikia konsultaciniai biurai.
SuperClasico

Turinys

Vyno parduotuvės savininko Kristiano žmona, futbolo agentė Ana, paliko vyrą su 16-mečiu sūnumi ir išvyko į Argentiną. Po 11 mėnesių ji atsiuntė skyrybų dokumentus, tačiau vyras, visa tą laiką girtuokiavęs, apleidęs verslą ir nuolat galvojęs apie savižudybę, nusprendžia su sūnumi vykti į Buenos Aires ir pamėginti viską atitaisyti.
Argentinoje Kristianas sužino, kad žmona susitikinėja su „Boca Juniors“ puolėju Chuanu Diazu ir ketina už jo ištekėti. Kol vyras bando susigrąžinti žmoną, jų sūnus Oskaras susipažįsta su gide Veronika ir šią įsimyli. Galiausiai Kristianas, supratęs, kad jam nieko nepavyks, meta iššūkį Chuanui futbolo aikštelėje, kurioje šį traumuoja ir tokiu būdu sužlugdo perėjimą į kitą klubą. Pamažu Kristianas pradeda susitaikyti su mintimi, kad jo santuokai atėjo galas...
Marc Ouellet

Biografija

M. Uelė užaugo aštuonių vaikų šeimoje, prancūzakalbiame, stipriai paveiktame sekuliarizacijos Kvebeke. Studijavo Austrijoje, Italijoje ir Vokietijoje. Buvo Šv. Sulpicijaus kunigų draugijos narys, misionierius Kolumbijoje. Laisvai kalba šešiomis kalbomis. Jo teologinės bei liturginės pažiūros griežtos, pats yra pasmerkęs bažnytinį karjerizmą.
1995–2000 m. ėjo Kunigų kongregacijos patarėjo pareigas. 2001–2002 m. buvo Krikščionių vienybės tarybos sekretorius. 2002 m. lapkričio 15 d.–2010 m. birželio 30 d. Kvebeko arkivyskupas. Vyskupų kongregacijos prefektas, Popiežiškosios Lotynų Amerikos komisijos pirmininkas, paskirtas popiežiaus Benedikto XVI 2010 m. Per jį vyksta kiekvieno vyskupo skyrimas, todėl jis yra atsakingas už kadrų politiką Bažnyčioje. Kardinolas M. Oueletas buvo įvairių Šventojo Sosto dikasterijų, įskaitant Tikėjimo mokymo kongregaciją, patarėjas, kelių kitų svarbių Vatikano dikasterijų narys.
Prieš 2013 m. konklavą laikytas vienu iš papabile kardinolų, realių kandidatų užimti popiežiaus sostą.
Aleksandrovas (miestas)

Paveldas

Miestas žymus savo paveldu, kartais įtraukiamas į Rusijos Aukso žiedą. Yra šventyklų kompleksas (buv. Aleksandrovo kremlius), kurį sudaro Švč. Trejybės soboras (1513 m.), 3 cerkvės (XVI a.), Dangun Ėmimo vienuolynas (XVII a.).

Istorija

Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1434 m., vadintas Aleksandrovo Sloboda. 1564–1572 m. buvo Ivano Rūsčiojo rezidencija (pastatytas kremlius), opričninos centras. 1578 m. buvo įkurta viena pirmųjų Rusijos spaustuvių. Miesto teisės suteiktos 1778 m.
Branduolinė jėgainė

Istorija

1942 m. gruodžio 2 d. vadovaujant Enrico Fermi Čikagoje (JAV) buvo paleistas pirmasis pasaulyje branduolinis reaktorius Chicago Pile-1. Šis eksperimentas buvo dalis Manheteno projekto. Tiesa, savęs palaikančios grandininės branduolinės reakcijos demonstravimas truko tik 33 minutes, kol reaktorius pasiekė kritinę situaciją, ir buvo sustabdytas.
Pirmoji eksperimentinė branduolinė jėgainė EBR-I, gaminusi elektrą, buvo paleista 1951 m. gruodžio 20 d. dykumoje Aidaho valstijoje, JAV. Tuo metu ji gamino tiek energijos, jog pakako uždegti keturioms 200 vatų lemputėms. Liepos 17 d. 1955 m. Arco miestas tapo pirmuoju JAV apšviestu elektra, gaminta iš branduolinės energijos.
Pirmą komercinę jėgainę 1954 m. birželio 27 d. Obninske pastatė Tarybų Sąjunga. Obninsko branduolinė jėgainė gamino apie 5 megavatus elektros energijos ir 10 metų buvo vienintelė tokio tipo elektrinė visoje Tarybų Sąjungoje.

Veikimo principas

Branduoliniuose reaktoriuose vykstant branduolių dalijimosi reakcijai, išsiskyrusi šiluminė energija šilumnešiu tiesiogiai arba per šilumokaičius perduodama elektrinės turbinoms. Tiesioginio perdavimo atveju branduolinis reaktorius turi vieną šilumnešio cirkuliacijos kontūrą, perduodant energiją per šilumokaičius – du arba tris kontūrus. Branduolinės reakcijos metu išsiskyrusi šiluminė energija yra paverčiama elektros energija. Branduoliniuose reaktoriuose įrengiama biologinės apsaugos, valdymo, avarinio aušinimo, energijos generavimo ir tankio pasiskirstymo kontrolės, kanalų aušinimo ir sandarumo, vandens debito kontrolės ir reguliavimo, kuro elementų sandarinimo kontrolės sistemos.

Lietuvoje

Lietuvoje nuo 1983 m. gruodžio 31 d. iki 2009 m. gruodžio 31 d. veikė Ignalinos atominė elektrinė, turėjusi du didžiausius pasaulyje reaktorius. Per 26 eksploatavimo metus Ignalinos AE pagaminta 307,9 milijardų kilovatvalandžių elektros energijos.
Mentuhotepas I

Mentuhotepas I – vietinis Egipto valdytojas Tėbuose. Laikomas vienuoliktosios dinastijos įkūrėju, kuri galiausiai iš naujo suvienijo Egiptą ir sukūrė Viduriniąją karalystę. Kai kurie istorikai vienuoliktosios dinastijos įkūrėju laiko Injotefą, jo valdymą datuodami dar prieš Mentuhotepą I. Tačiau dauguma iš viso abejoja Injotefo egzistavimu. Injotefas (ar Intefas) turėjo būti Mentuhotepo I sūnus. Mentuhotepas I valdė apie 2130 m. pr. m. e.
Baragas

Baragas, taip pat bragas, biragas – ūkinės paskirties pastogė, primytivi daržinė, suręsta iš lengvų konstrukcijų, su kilnojamu stogu, be sienų. Stogas tvirtinamas ant keturių į žemę įkastų vertikalių stulpų. Po pastoge dažniausiai laikomas šienas, šiaudai, taip pat durpės ar malkos. Kitu metų laiku, kai baragas ištuštėja (pavasarį ir vasarą), jame laikinai padedami ūkio padargai, kiti reikmenys. Lietuvoje bragas minimas nuo XVI  a. 
Kilnojamas stogas reikalui esant pakeliamas ar nuleidžiamas. Stogų pasitaiko dvišlaičių ar keturšlaičių kvadratinio ar stačiakampio plano pastogėse. Kitur pastatyti daugiakampiai statiniai, kurie laikosi, pvz., ant 6 stulpų. Stogas fiksuojamas reikiamame aukštyje mediniais ar metaliniais kaiščiais kertiniuose stulpuose padarytose skylėse. Į pastogę padedant ar išimant daugiau pašaro, stogo padėtis pataisoma jį pakeliant ar nuleidžiant. Barago stogas gali būti užklotas šiaudų arba malksnų danga, saugančia nuo kritulių poveikio.

Paplitimas

Panašios pastogės buvo plačiai paplitusios Šiaurės Europoje viduramžių laikais, taip pat aptinkamos Alpėse ir Šiaurės Amerikoje, tačiau šiandien jos yra retos. Baragai buvo naudojami daugelyje Europos šalių ir kolonijinės Amerikos dalių. Vienos anksčiausių pastogių haybarrack minimos Niujorko valstijoje. Tačiau jos buvo labai paplitusios Nyderlanduose, kur vadinamos hooiberg arba kapberg, be to, šienas buvo dedamas ant pakelto pagrindo. Šios konstrukcijos statiniai Jungtinėje Karalystėje vadinami „olandiškomis pastogėmis“ (Dutch barn ir helm).
Baragų (Bróg) paplitimą Lenkijoje akivaizdžiai byloja jo atvaizdo panaudojimas senos lenkų didikų giminės herbe Leszczyc, kelių valsčių herbuose.
Baltarusijoje baragų (aбарог) buvo visur, bet daugiausiai buvo aptinkama Vitebsko ir Bresto srityse. Jie statyti ant keturių kuolų, šienas buvo pradedamas dėti ant paskleistų medžio šakų pakloto.
Arkivyskupas

Arkivyskupas (gr.k. αρχι) – aukštesnis Bažnyčios šventikas, viršininkas, įvairių vyskupijų aukščiausias vadas.

Pareigos

Arkivyskupas paprastai prižiūri vyskupiją, tvarko jos reikalus, bendradarbiauja su kitais kunigais, vyskupais, Popiežiumi ar Patriarchu. Pagal religinius paaiškinimus arkivyskupas yra aukštesnis už kunigą, bet žemesnis už Popiežių ar Patriarchą.

Įvairių religijų arkivyskupai

Arkivyskupo terminas galioja katalikybėje, stačiatikybėje ir liuteronizme. Katalikų tikėjime arkivyskupas – tam tikrų apylinkių (miesto, kaimo, rajono) svarbiausiasis šventikas. Kiekviena katalikų arkivyskupija turi savo arkivyskupą ir jai priklauso tam tikros žemės su bažnyčiomis ir tam tikru skaičiumi tikinčiųjų. Stačiatikių arkivyskupas – irgi tam tikrų apylinkių svarbiausias religinis vadas. Paprastai jis visada vadinamas arkivyskupu metropolitu. Evangelikų liuteronų arkivyskupas irgi aukštesnis Bažnyčios vadas šalyje. Tas pats yra ir pas liuteronybės tikėjimo atšakas – evangelikus reformatus ir anglikonus.

Svarbumas

Arkivyskupas religijoje yra aukštesnis už paprastus bažnyčių kunigus, bet daug kartų žemesnis už Romos Popiežių ar Patriarchą. Popiežius gali skirti ir atleisti arkivyskupus, o arkivyskupai prižiūri savo arkivyskupijai priklausančių bažnyčių kunigus, bet kunigai tvarko žemesnius parapijos reikalus (kaip, pavyzdžiui, ruošiasi teikti sakramentus, vykdyti procesijas, atlaidus), o arkivyskupas gali tvarkyti tik savo arkivyskupijos reikalus (pvz., skirti ir atleisti jo arkivyskupijai skirtų bažnyčių kunigus, pasirašinėti sutartis dėl naujų bažnyčių prijungimo prie arkivyskupijos ir t. t.). Popiežius pagal Vatikano Katalikų Bažnyčios kodeksus skiria ir atleidžia katalikų arkivyskupijų arkivyskupus.