google/wiki40b huggingface dataset:
Cezaris Graužinis

Cezaris Graužinis (g. 1967 m. spalio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro režisierius ir pedagogas.

Biografija

1990 m. baigė Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje (kurso vadovai – Andrejus Gončiarovas ir Markas Zacharovas). Nuo 1989 m. dirba Lietuvos ir užsienio šalių teatruose.
1994–2010 m. dėstė Lietuvos muzikos akademijoje (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija), nuo 1997 m. – Malmės (Švedija) aukštojoje teatro mokykloje, nuo 2000 m. – Helsinkio teatro akademijoje. Už spektaklio „Badas“ režisūrą apdovanotas Baltijos teatrų pavasario festivalyje Rygoje (1990).
Vilniuje įkūrė teatro trupes „Lietuviško teatro naujosios kartos bendrija“ (1996), „cezario grupė“ (2003). Už spektaklį „Arabiška naktis“ „cezario grupei“ suteiktas Auksinio scenos kryžiaus apdovanojimas metų debiuto nominacijoje (2004). Už radijo vaidinimą „Ilga Kalėdų vakarienė“ pelnė LRT apdovanojimą (2003).
2007–2009 metais vadovavo Helsinkio „Viirus“ teatrui.
Vinycios sritis

Plotas

Srities plotas 26 513 km², kas sudaro 4,39 % Ukrainos teritorijos.

Vandens telkiniai

Srities teritorija teka 204 upės, ilgesnės už 10 km, priklausančios Dniestro, Pietinio Bugo ir Dniepro baseinams. Ilgiausios upės – Pietinis Bugas (su intakais Zhara, Desna, Selnycia, Udyčė) ir Dniestras (su intakais Ljadova, Murafa, Nemyja).
Regione yra 63 vandens saugyklų (didžiausia jų – Ladyžyno), 2600 kūdrų.

Reljefas

Srities teritorija išsidėsčiusi dviejuose aukštumose – Podolės (iki 360 m) ir Padnieprės (iki 320 m). Aukščiausias srities taškas 370 m virš jūros lygio, Komarivcių kaime, Baro rajone; žemiausias – 36 m Dniestro upė.

Klimatas

Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Žiemos švelnios, vasaros šiltos. Vidutinė sausio temperatūra -5,7 °C, vasaros – 18,8 °C. Per metus iškrenta 500–550 mm kritulių.
Aukščiausia temperatūra +40 °C užfiksuota Podolės Mohilive, žemiausia -38 °C – Vinycioje.

Istorija

Srities teritorija priklauso dviem istoriniams-kultūriniams regionams: didžioji dalis Podolei, likusi šiaurės rytinė dalis Nadniprianščynai.
Dabartinės srities teritorija 1917–1919 m. įėjo į Ukrainos Liaudies Respublikos sudėtį. Ukrainiečiams pralaimėjus nepriklausomybės karus, po Rygos sutarties visa dab. srities teritorija atiteko Ukrainos Tarybų Socialistinei Respublikai. Sritis įkurta 1932 m. vasario 27 d., buvo viena iš penkių pirmųjų UTSR sričių. Antrojo pasaulinio karo metu, 1941–1944 m. okupuota vokiečių ir rumunų pajėgomis. Okupacijos metu šalia Vinycios buvo pastatytas Vervolfo bunkeris, kuriame keliskart lankėsi Hitleris. Nuo nacistinių karių sritis išlaisvinta 1944 m.
1991-ųjų gruodžio 1 d. įvyko istorinis referendumas. Visiška dauguma, 95.43 %, pasisakė už Ukrainos pasitraukimą iš TSRS. Šiandien Vinycios sritis – viena Ukrainos sudedamųjų dalių.

Ekonomika

Vinycios sritis turi išvystyta tiek pramoninį tiek ir žemės ūkio potencialą.
Labiausiai išvystytos pramonės šakos: maisto – (didžiausias mokesčių mokėtojas srityje alkoholinių gerimų gamykla „Nemiroff“, kuriai priklauso vienas iš brangiausių prekės ženklas Ukrainoje), energetikos (Ladyžyno šiluminė elektrinė, Dniestro hidroelektrinė), mašinų gamybos ir kitos.
Žemės ūkio šakos: augalininkystė sudaro 61% nuo žemės ūkio bendro vidaus produkto, gyvulininkystė – 39%.
Kundūzo provincija

Geografija

Provincija pietuose siekia Hindukušo šlaitus, o visą centrinę ir šiaurinę dalį užima Baktrijos lyguma. Šiaurine riba teka Amudarja, o provinciją kerta jos intakas Kundūzas.

Gyventojai

Kundūzo provincijos tautinė sudėtis yra marga: puštūnai (34 %), uzbekai (27 %), tadžikai (20 %), turkmėnai (9,4 %), arabai (4,6 %), hazarai (3,5 %). Yra pašajų, baludžų, nuristaniečių. Dauguma tikinčiųjų yra musulmonai sunitai.
Gabrielė Šaulytė

Biografija

Mokėsi Šiaulių Sandoros pagrindinėje mokykloje. Didždvario gimnazijos tarptautinio bakalaureato diplomo programos (anglų kalba) mokinė. Šiaulių sporto mokyklos "Dubysa" šachmatininkė. Gabrielės Šaulytės treneriai – Renata Turauskienė ir Gintautas Plungė. Jaunesnioji sesuo Evelina Šaulytė (g. 1991 m.) – irgi šachmatininkė.
FreeDOS

Istorija ir distribucijos

Kai Microsoft 1994 m. pareiškė, kad MS-DOS palaikymas ir pardavimas nutraukiamas, buvo pradėta kurti FreeDOS. Iki dabar vis dar aktyvios DOS distribucijos liko tik trys: FreeDOS, OpenDOS ir DR-DOS.

Panašumai su MS-DOS

FreeDOS yra susijusi su MS-DOS ir siekia būti MS-DOS pakaitalu nuo tada, kai MS-DOS projektas nutrauktas.
FreeDOS dalinai atstoja MS-DOS, netgi leisdama paleisti Windows ankstyvas versijas iš savęs.
FreeDOS turi keletą patobulinimų palyginus su MS-DOS, būtent: ATA, FAT32, LBA, TSR, ASPI ir kiti.

Suderinamumas

Gerai veikia Windows 1.0 ir Windows 2.0, bet Windows 3.x veikimas problematiškas. Windows 9x ir ME yra labai glaudžiai susiję su MS-DOS, todėl visiškai neveikia FreeDOS pagrindu, tačiau FreeDOS galima įrašyti į tą patį diską ir paleisti naudojant GRUB arba LILO.
Windows NT ir XP turi nuosavą paleidimo programą ir FreeDOS gali būti įtraukta į boot.ini ir taip paleista.

FreeDOS 32

FreeDOS 32 yra atskiras projektas su savais tikslais. FreeDOS siekia atkurti MS-DOS 6.22, o FreeDOS 32 siekia žengti toliau ir išplėsti/papildyti/patobulinti FreeDOS galimybes. Kol kas šis projektas labai ankstyvos stadijos.

Grafinės aplinkos

Egzistuoja kelios su FreeDOS suderinamos grafinės aplinkos. 16 bitų grafinė aplinka OpenGEM buvo aktyviai vystoma iki 2008 metų. SEAL (32 bitų grafinė aplinka) nebuvo atnaujinta nuo 2003 m. Daugiaplatformė, daugiaveiksmiškumą palaikanti darbalaukio aplinka Qube taip pat nebėra tobulinama.
Zamkaus dvaras

Istorija

Dvaras nuo 1867 m. priklausė dvarininkui Puslovskiui, 1925 m. nacionalizuotas ir varžytinėse parduotas kunigui, visuomenininkui, astronomui Antanui Petraičiui (1861–1933).
48 hektarų dvarui priklausė gyvenamasis namas, tvartas, kumetynas, daržinė, sodas. 1930 m. testamentu kunigas A. Petraitis įgytą turtą perdavė saleziečių kongregacijai. 1934 m. į Lietuvą atvykę saleziečių vienuoliai Zamkaus dvare įsteigė Vytėnų saleziečių vienuolyną. 1934–1938 m. dvaro teritorijoje pastatyti nauji pastatai, buvę – pritaikyti vienuolyno reikmėms. Ūkiniame pastate buvo įrengta saleziečių vienuolyno koplyčia.
2009 m. rugsėjo mėn. Kultūros paveldo departamento Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo taryba dvarą įtraukė į Kultūros vertybių registrą, objektui suteiktas vietinio reikšmingumo lygmuo.
Česlovas Šikšnelis

Biografija

1995 m. Lietuvos akcinio inovacinio banko Druskininkų filialo direktorius. Nuo 2000 m. Lietuvos Respublikos susisiekimo ministerijos Tranzito ir geležinkelių transporto departamento direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narys, Finansų komisijos pirmininkas.
1997–2000 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Žiemos paralimpinės žaidynės

Istorija

Pirmosios žiemos paralimpinės žaidynės buvo surengtos 1976 m. Ernšioldsvike, Švedijoje. Varžėsi sportininkai, turintys amputuotas galūnes ir regos sutrikimų. 198 sportininkai iš 16 šalių dalyvavo slidinėjimo disciplinose, o ledo rogučių lenktynės vyko parodomojoje programoje. 1992 m. žiemos paralimpinės žaidynės pirmą kartą surengtos tuose pačiuose sporto objektuose, kuriuose vyko žiemos olimpinės žaidynės.
Kitos žiemos paralimpinės žaidynės vyko: 1980 m. Jeile (Norvegija), 1984 ir 1988 m. Insbruke (Austrija), 1992 m. Albervilyje-Tignese (Prancūzija), 1994 m. Lilehameryje (Norvegija), 1998 m. Nagane (Japonija), 2002 m. Solt Leik Sityje (JAV), 2006 m. Turine (Italija), 2010 m. Vankuveryje (Kanada), 2014 m. Sočyje (Rusija), 2018 m. Pjongčange (Pietų Korėja).
Ereliai rėksniai

Erelių rėksnių klasifikacija, bendrumai, populiacijų pasikeitimai

Anksčiau erelių rėksnių (Clanga) genties rūšys pagal taksoną rūšių klasifikacijoje buvo priskiriamos tikrųjų erelių (Aquila) genčiai. Taip pat buvo manyta, kad indinis erelis rėksnys rėksnys yra mažojo erelio rėksnio porūšis ir buvo laikomi viena rūšimi, kol vėliau buvo nustatytas tikslus šių rūšių statusas ir jos išskirtos kaip atskiros rūšys. 
Kadangi didysis erelis rėksnys ir mažasis erelis rėksnys genetiškai ir išvaizda labai artimos rūšys, tad tarpusavyje neretai poruojasi ir sulaukia sveikų palikuonių. Dažniausiai poruojasi mažojo erelio rėksnio (Clanga pomarina) patinėlis su didžiojo erelio rėksnio (Clanga clanga) patele. Šių dviejų rūšių poravimosi pasekmė - didžiųjų erelių rėksnių populiacijos savaiminis mažėjimas ir ateityje galimas išnykimas.

Išvaizda

Vidutinio dydžio, tamsiai rudo plunksnų apdaro, lenktu snapu plėšrieji paukščiai.
Lietuvos vadybos akademija

Lietuvos vadybos akademija, Lietuvos vadybos akademija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės – Lietuvos mokslo ir studijų institucija, veikusi 1990–1992 m. Vilniuje.

Istorija

Įkurta 1990 m. iš Liaudies ūkio vadovaujančiųjų darbuotojų ir specialistų kvalifikacijos kėlimo instituto (iki 1988 m. Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institutas). Veikė 12 katedrų, filialai Kaune, Klaipėdoje ir Panevėžyje, dirbo apie 150 etatinių dėstytojų, per metus kvalifikaciją keldavo apie 20 000 specialistų.
Rengė ūkio ir valstybės valdymo vadovaujančiuosius darbuotojus, pagal rinkos ekonomikos plėtojimo ir šiuolaikiškos valstybės tarnybos kūrimo poreikius perkvalifikavo įvairių sričių specialistus. Organizavo tęstines nepertraukiamas podiplomines studijas ir kvalifikacijos kėlimo kursus. Pradėjo vykdyti didelius tarptautinius tyrimų projektus, skirtus socialinėms ir ekonominėms reformoms, tarptautinei integracijai plėtoti, vadybai tobulinti. Veikė aspirantūra (doktorantūra). Akademija išleido mokslinių veikalų, vadovėlių, mokslinių periodinių leidinių, surengė tarptautinių konferencijų.
Rektorius Borisas Melnikas.
Viktoras Kamantauskas

Biografija

1906 m. su tėvais išvyko į JAV. Nuo 1919 m. Jeilio universitete studijavo klasikinę filologiją. 1921 m. grįžo į Lietuvą, nuo 1922 m. Lietuvos universitete studijavo kalbotyrą, lankė K. Būgos paskaitas. 1923–1924 m. Monpeljė universitete (Prancūzija) studijavo prancūzų kalbą.
Nuo 1924 m. Lietuvoje dirbo mokytoju Telšių ir Plungės gimnazijose,  vėliau – užsienio reikalų ministerijoje, nuo 1931 m. – Eltos vyriausias redaktorius. 1938–1940 m. Lietuvos konsulas Latvijoje. 1941–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete dėstė anglų kalbą. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, 1950 m. atvyko į JAV, dalyvavo lietuviškoje veikloje.
Išvertė H. R. Hagardo, R. Rolano, V. Hugo, Č. Dikenso ir kitų rašytojų kūrinių.
Balsių pilkapynas

Pilkapynas

Balsių pilkapynas liudija, jog nuo senų senovės Balsiuose gyventa daug žmonių, apytikriai nustatyta, jog pilkapynai supilti prieš du tūkstančius metų. Šiuo metu jie yra suplokštėję, vos pastebimi, galima įžiūrėti bent 8 sampilų likučius. Šis archeologinis paminklas mena I-IV a., 
yra vienas iš ankstyviausių laidojimo paminklų, išlikusių Šilalės krašte. Balsių pilkapynas netyrinėtas.
Isla

Istorija

Miestas XVI a. viduryje atlaikė turkų įsiveržimą, kadangi maltiečių ordino magistro K. Sanglio (1494–1557) iniciatyva buvo pastatyta tvirtovė. Jo garbei miestas pavadintas Senglėja.
1990 m. mieste apsilankė popiežius Jonas Paulius II.
Kalneliškiai

Istorija

XIX a. minimas Kalneliškių dvaras (arba Didžiųjų Grūžių dvaras).
Jonathan Borlée

Biografija

Jonathan Borlée gimė lengvaatlečių šeimoje. Jo brolis dvynys Kevin Borlée ir sesuo Olivia Borlée taip pat yra sėkmingi 400 m sprinto bėgikai. Visi trys atletai treniruojami tėvo Jacques Borlée. Šiuo metu gyvena Talahasyje, JAV.
Stambaus masto varžybose Borlée pirmą kartą pasirodė 2005 m. pasaulio jaunučių lengvosios atletikos čempionate. Marakeše vykusiame turnyre 400 m bėgimo distancijoje jis pasiekė finalą ir liko penktas. Po metų bėgikas startavo pasaulio jaunimo čempionate, kur pasiekė 4 vietą. 2008 m. įveikė olimpinė normatyvą ir dalyvavo 2008 Pekino žaidynėse. 400 m bėgime jis atbėgo penktas ir į finalą nepateko. Komandinėje estafetėje Borlée pelnė penktą vietą ir pasiekė nacionalinį rekordą. Po metų sportininkas debiutavo 2009 m. pasaulio čempionate ir komandinėje estafetėje užėmė 4 vietą. 2010 m. žiemos sezono metu 2010 m. pasaulio uždarų patalpų čempionate, kartu su komandos draugais pelnė sidabrą. Tų pačių metų vasaros sezono metu Borlée sėkmingai startavo 2010 m. Europos čempionate, kur 400 m bėgimo pusfinalyje pasiekė nacionalinį rekordą, bet finale liko septintas, o komandinėje rungtyje pelnė bronzą.
Libano geografija

Libano geografija – Libano, Artimųjų Rytų valstybės Viduržemio jūros rytinėje pakrantėje geografinė apžvalga.

Geografinė padėtis

Libanas pietuose ribojasi su Izraeliu (sienos ilgis 79 km), šiaurėje ir rytuose - su Sirija (sienos ilgis 375 km), vakaruose prieina prie Viduržemio jūra (kranto linijos ilgis 225 km). Šalies ilgis šiaurės – pietų kryptimi – 225 km. Plotas 10 452 km². 4,1 mln. gyventojų (2010 m.). Jūros šelfas 22,2 km.
Sostinė – Beirutas (1,99 mln. gyventojų, 2008 m.). Libanas suskirstytas į 6 muchafazas.

Geologija

Viduržemio jūros krantas į šiaurę nuo Beiruto – aukštas ir status, į pietus – plokščias ir smėlėtas. Libano vakaruose yra Libano kalnai (Libano aukščiausia viršūnė – Kurnat as Sauda, 3088 m), rytuose – Antilibano kalnų dalis (didžiausias aukštis 2814 m, Hermono kalnas), tarp jų – gilus tarpukalnių Bekaa slėnis, 8–14 m pločio grabenas – Rytų Afrikos lūžių zonos dalis.
Kalnai daugiausia susidarę iš klinties ir smiltainio. Pajūriu tęsiasi siauras 5–20 km pločio lygumos ruožas. Vyrauja, daugiausia Libano kalnuose, karstinės reljefo formos ir urvai.

Klimatas

Klimatas subtropinis mediteraninis. Viduržemio jūros pakrantėje sausio vidutinė temperatūra 11–17 °C, rugpjūčio (karščiausias mėnuo) – 23–32 °C. Kalnuose vertikalusis zoniškumas. Libano kalnuose per metus iškrinta daugiau kaip 1250 mm, pajūryje – 700–900 mm, Bekaa tarpukalnių slėnyje – 585 mm kritulių. Daugiausia kritulių iškrinta gruodį – vasarį.

Vandenys

Vandenys užima 170 km² šalies ploto. Upės priklauso Viduržemio jūros baseinui, daugelis vasarą išdžiūsta. Bekaa slėniu teka svarbiausios Libano upės – al Asi (teka į šiaurę) ir al Litani (į pietus). Daugumos upių vanduo naudojamas drėkinimui.

Gamta

Dirvožemiai daugiausia kalciažemiai, upių slėniuose – verstžemiai. Libano natūrali gamta labai pakitusi dėl intensyvaus miškų kirtimo ir dirvožemio erozijos. Miškai užima – 3,5% Libano teritorijos. Libano kalnų vakarų šlaituose auga krūmynai, vietomis pušynai ir kiparisai, didesnių kedrų miškų išlikę tik aukštikalnėse. Bekaa slėnyje – kserofitinė augalija (dygūs krūmai, stepės).
Iš žinduolių veisiasi šakalai, hienos, gazelės, ežiai, kirstukai, šikšnosparniai, iš graužikų – pelės, voverės, iš paukščių – strazdai, lakštingalos, kurapkos, karveliai, grifai. Gausu roplių (driežai, gyvatės, vėžliai) ir varliagyvių (salamandros).
Yra Libano kedrų rezervatas šalies šiaurėje.
Apeironas

Apeironas (sen. gr. peiras – riba, apeiros – beribis) – tai neapibrėžta beribė būtis. Anaksimandras tapatino ją iš dalies su erdve, iš dalies su laiku. Anaksimandro netenkino Talio teiginys, jog vanduo esąs visko pagrindas. Jis visa ko pagrindu laikė apeironą.
Žodis „apeironas“ reiškia Beribis arba Neapibrėžtas. Apeironas esąs kiekviename daikte, tačiau nesutapatinamas su daiktais ir nesudarąs paprasto stichijų elementų mišinio. Būdamas materialus, turįs savo prigimtį. Anaksimandro teigimu, apeironas esąs amžinas, jis visų medžiagų – pradas. Vienintelis apeironas esantis pradžia, neturinti pradžios, taip pat ir pabaigos. Jis apima viską ir viską valdo. Pats apeironas esąs nekintantis, kinta tik jo formos. Gamtos įvairovė atsiradusi iš apeirono priešybių.
Anaksimandras manė, jog begaliniame apeirone egzistuoja ne vienas, o daugelis pasaulių.
Karališkoji Alberto prieplauka

Karališkoji Alberto prieplauka (angl. The Royal Albert Dock Liverpool) – istorinis burinių laivų uostas ir sandėlių kompleksas, kuris atidarytas 1846 m. (projektuotojas - Jesse Hartley) Liverpulyje, Jungtinėje Karalystėje. Kadangi konstrukcijoje nenaudotas medis Alberto prieplauka buvo pirmasis pasaulyje nedegus sardelių kompleksas. Statytinis išsiskyrė savo ekonomiškumu, kadangi laivai galėjo būti pakraunami tiesiai iš arba į sandėlį. Jame taip pat panaudoti pirmieji pasaulyje hirdauliniai kranai. Uoste klestėjo vergų, tabako, brendžio, medvilnės, arbatos, cukraus, šilko, dramblio kaulo prekyba. Šiuo metu kompleksas pritaikytas lankytojams ir visuomenės reikmėms. Veikia viešbučiai, restoranai, dailės galerija, jūrų muziejus, The Beatles muziejus. Nuo 2004 m. įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija

1837 m. projektuotojas Jesse Hartley pradėjo pirminio plano projektavimą ir konsultacinius darbus. 1839 m. galutinis Alberto prieplaukos projektas pateiktas planavimo komisijai. 1841 m. Jungtinės Karalystės Parlamentas pritarė siūlomam planui ir leido pradėti statybos darbus. Projektas išsiskyrė tuo, kad uostas ir sandėliai buvo sujungti kartu ir tuo jog Alberto prieplauka turėjo tapti pirmuoji nedegiu sandėlių kompleksu pasaulyje.
Prieš pradedant statybos darbus buvo iškeldinti 59 vietiniai gyventojai, o jų namai nugriauti. 1845 m. išvalius vandens dugną įplaukė pirmasis laivas. 1846 m. kompleksą oficialiai atidarė Karalienės Viktorijos vyras Princas Albertas, kurio garbei uostas ir buvo pavadintas. Kompeleksą atidarius statybos darbai nesustojo. 1848 m. atidarytas prieplaukos ofisas, sumontuoti pirmieji krovininiai hidrauliniai kranai pasaulyje. Dėl savo ekonomiško dizaino uostas tapo itin sėkmingu. Plėtota prekyba su tolimaisiais kraštais. Prekiauta vergais, cukrumi, medvilne, brendžiu, šilku, dramblio kaulu, arbata, tabaku.
Alberto prieplauka buvo pritaikyta jūriniams burlaiviams, bet pradėjus naudoti žymiai didesnius garlaivius - Alberto prieplauka tapo per maža. Alberto prieplauką pradėta naudoti tik sandėliavimo paskirtimi.
Antrojo pasaulinio karo metu Alberto prieplauka naudota kaip jūros pajėgų bazė. Kompleksas smarkiai nukentėjo per 1941 m. bombardavimą.
1972 m. Alberto prieplaukos industrinė veikla sustabdyta. 1984 m. Alberto prieplauka oficialiai atidaryta visuomeninėms reikmėms.
2018 m. kompleksui suteiktas karališkasis vardas.
Nikšičius

Kultūra

Nikšičiaus miestas buvo įkurtas IV a. gotų. Pirmasis jo pavadinimas buvo Anagastum (pagal gotišką asmenvardį), kuris vėliau virto Onogošt. Senojo miesto likučiai šiandien yra kultūrinis ir istorinis paminklas.

1463-1878 m. buvo Osmanų imperijos dalis, tuo metu vadinosi Nişik. Vėliau buvo Juodkalnijos karalystės dalis.
Nikšičiaus teritorijoje yra daug Ilyrijos ir senovės Romos laikų paminklų. Daug dokumentų ir daiktų apie miesto praeitį eksponuojama vietiniame muziejuje.

Filosofijos fakultetas

Mieste esantis Juodkalnijos universiteto Filosofijos fakulteto pradžia buvo 1947 m. Cetinėje įkurta Lavinimo mokykla, ruošusi pradinių mokyklų mokytojus. 1963 m. mokykla buvo perkelta į Nikšičių ir imta vadinto Pedagogikos akademija. 1974 m. ši aukštoji mokykla buvo prijungta prie Juodkalnijos universiteto, o 1977 m. buvo pertvarkyta į Pedagogikos fakultetą. 1988 m. fakultetas buvo pervadintas į Filosofijos fakultetą. Dabar šis fakultetas moko visų lygių studentus, įskaitant daktarantūros studijas.

Ekonomika

Nikšičius kaip ir Podgorica yra didžiausias Juodkalnijos pramonės centras. Mieste yra plieno metalurgijos gamykla Nikšićka Željezara, boksitų kasykla, Trebjesos alaus darykla Nikšićka Pivara ir daug kitų.
Stambioji pramonė atlaikė socialistinės sistemos irimą. Dalis įmonių privatizuota, dalis rengiama privatizacijai.
Vanda Kazanskienė

Vanda Manikaitė-Kazanskienė (rus. Ванда Пятровна Казанскене, g. 1945 m. Gudgaliuose, Kupiškio raj.) – filologė, Sankt Peterburgo universiteto docentė.

Biografija

1967 m., baigusi Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, pradėjo studijuoti gimtosios aukštosios mokyklos aspirantūroje, vėliau studijas tęsė Leningrado universitete. 1980 m. Maskvos Lomonosovo universitete apgynė filologijos mokslų kandidato disertaciją tema Senieji graikų ir lotynų kalbų dariniai su priesaginėmis dalelytėmis -m-, -men-, -n-.
Dirbo Leningrado universiteto Senųjų Graikijos ir Romos istorijų, vėliau – Klasikinės filologijos katedrose. Docentė, mokslinė sritis: senovės graikų, lotynų ir lietuvių kalbų tyrinėjimai. Tomis temomis paskelbė mokslinių straipsnių. Su vyru, būsimu Rusijos mokslų akademijos akademiku, Nikolajumi Kazanskiu paruošė ir 1986 m. išleido Kretos-Mikėnų graikų kalbos ideografinį žodyną. 1992–1994 m. stažavosi Harvardo universiteto Graikų tyrinėjimų centre. Nuo 1994 m. dėstė senąsias kalbas Sankt Peterburgo Klasikinėje gimnazijoje.
Išvertė ir išleido keletą senųjų graikų autorių veikalų vertimų į lietuvių kalbą. Aktyvi Sankt Peterburgo tautiečių bendruomenės narė, norinčius mokė lietuvių kalbos šeštadieninėje mokykloje. Jos ir kolegų iniciatyva nuo 2007 m. leidžiamas laikraštis „Sankt Peterburgo lietuvis“. 2010 m. už nuopelnus lietuvių kalbai ir kultūrai apdovanota Felicijos Bortkevičienės vardo premija.
Vyras Nikolajus Kazanskis, duktė Marija, sūnus Petras.
Taylor Swift

Biografija

Taylor Swift užaugo Vjomisinge, Pensilvanijoje. Keturiolikos metų būdama persikėlė į Nešvilį, norėdama siekti kantri atlikėjos karjeros. Ji pasirašė kontraktą su „Big Machine Records“ ir tapo jauniausia dainų autore, kurią pasamdė „Sony/ATV Music Publishing“. „Our Song“ – trečiasis singlas – padėjo Taylor tapti jauniausia kantri muzikos topo pirmos vietos dainos autore ir atlikėja. 2008 m. Grammy apdovanojimuose Taylor buvo nominuota „geriausio debiuto“ kategorijoje.
Taylor Swift antrasis albumas „Fearless“ išleistas 2008 m. Dėl singlų „Love Story“ ir „You Belong with Me“ sėkmės „Fearless“ tapo geriausiai parduodamu 2009 m. albumu. Įrašas laimėjo keturis „Grammy“ apdovanojimus, o Taylor tapo jauniausia atlikėja, laimėjusia „metų albumo“ kategorijoje. Pirmąją savaitę po išleidimo JAV trečiojo Taylor albumo „Speak Now“ parduota daugiau nei milijonas kopijų. 2012 m. išleistas ketvirtasis albumas – „Red“. Turo „Red Tour“ pradžia – 2013 m. kovas. 2014 m. rudenį pasirodęs 5 studijinis albumas „1989“ vien per pirmąją savaitę JAV buvo parduotas 1,287 mln. tiražu. Taylor Swift tapo pirmuoju atlikėju istorijoje, kuris JAV pardavė tris albumus daugiau nei milijono kopijų tiražu pirmąją savaitę („Speak Now“, „Red“ ir „1989“)
Be muzikinės karjeros, Taylor Swift pasirodė kaip aktorė kriminalinės dramos seriale „CSI: Kriminalistai“ (2009), komedijoje „Valentino diena“ (2010), atliko balso aktorės vaidmenį animaciniame filme „Loraksas“ (2012).
Le paria

Turinys

Netoli Ispanijos sienos gangsteriai atkabina nuo traukinio sąstato vagoną ir pagrobia deimantų krovinį. Po susišaudymo ir mėginimo vienas kitą nužudyti, į ranką sužeistas banditas Manu pabėga su deimantais ir užklysta į atokius namus, kuriuose gyvena kontrabandininko našlė Liučija su sūnumi. Jie suteikia Manu prieglobstį, o šis pasinaudoja moters sūnumi, kad susisiektų su nusikaltimo organizatoriais. Jis susitinka su savo meiluže Silvija, tačiau tvirtina, kad deimantų neturi, tuo tarpu vietinis nusikaltėlių vadeiva, užsakęs apiplėšimą, siekia bet kokiomis priemonėmis rasti Manu, kurio taip pat ieško ir policija.
Prasideda kova tarp atskirų banditų grupelių, taip pat policijos dėl deimantų, kurie paslėpti Manu nuskandintame furgone. Kai Manu ir prie jo prisijungęs bendrininkas Rolfas deimantus iškelia iš jūros, Silvija pradeda derėtis su užsakovu dėl grobio dalies, tačiau susitarti nepavyksta. Šie suleidžia lėtai veikiančių nuodų Rolfui ir priverčia jį užpulti Manu, kad, atlikus užduotį, gautų priešnuodžių...
Užvarčiai

Aplinkinės gyvenvietės

Girvainiai - 2 km
Pajieslys - 2,5 km
Diksiai - 1,5 km
Žostautai - 2 km