Vėlaičiai (Kretinga)

Istorija

Kaimo žemės plyti tarp Alanto upės ir Vėlaitinės miško. Pirmieji gyventojai jose apsigyveno I tūkst. prieš m. e. pabaigoje. Alanto ir jo intako Tyrupelio santakoje jie įsirengė įtvirtintą gyvenvietę – piliakalnį.
Vėlaičių kaimas atsirado XVI a., o rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1694 m. Vietos gyventojai pasakoja, kad tarp miškų ir upelių apsigyvenę jų proseneliai neturėjo kur skubėti: neskubėjo anksti kelti, neskubėjo ir į darbus kibti. Viskas buvo dirbama vėliau nei kituose kaimuose. Dėl to ir kaimas pavadintas Vėlaičiais. Vis tik reikia manyti, kad kaimui vardą davė pirmojo naujakurio Vėlaičio šeima.
XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje kaime buvo 14 vienkieminių sodybų. XVII a. – XIX a. kaimas priklausė Kartenos dvarui ir parapijai. XIX a. pirmoje pusėje kaimo žemių pietvakariniame pakraštyje susiformavo Vėlaičių užusienis, kuriame buvo 3 sodybos. Iš viso 1846 m. kaime buvo 17 baudžiauninkų sodybų, o 1849 m. Franso Pliaterio Kartenos dvare baudžiavines prievoles atlikinėjo 132 baudžiauninkai. Baudžiavą panaikinus, 1870 m. išperkamuosius žemės mokesčius grafui Adomui Pliateriui mokėjo 67 valstiečiai iš Vėlaičių kaimo ir užusienio.
Iki XIX a. pradžios kaimas turėjo dvejas kapines. Vienos kapinės, vadinamos Milžinkapiu, veikė Alanto kairiajame krante, vingio slėnyje, netoli piliakalnio. Kitos kapinės, vadinamos Maro kapeliais, buvo įrengtos dešiniajame Alanto krante, kelio į Karteną kairėje pusėje (šiandien jos yra Kartenos miestelio teritorijoje, Alanto gatvėje).
1923 m. Vėlaičiuose buvo 42 ūkiai ir 256 gyvenojai. 1926 ir 1930 m. pravesta žemės reforma. Jos metu kitapus Alanto buvusios kaimo žemės buvo prijungtos prie Kartenos dvaro žemėje naujai įkurto Gintarų kaimo.
Po II-jo pasaulinio karo į Vėlaitinės miškus pasitraukė ir Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanais tapo vėlaitiškiai Julius Bumblys-Tigras, Juozas Viskontas-Dzima, Antanas Žilinskas-Jazminas.
1948 m. gegužės 22 d. į Krasnojarsko kraštą buvo ištremta ūkininkės Onos Mačernienės šeima, Marijona Domarkienė, Vincė Martinkutė ir Juozo Viskanto šeima. 1949 m. kovo 25 d. stribai iš kaimo išvežė net 14 žmonių – Petronėlę Drungilienę, Martą Kupšienę su vaikais Alfonsu, Valerijonu ir Birute, Juozą Tamašauską, Viktoriją Veizbonienę su vaikais Alfonsu ir Stase, Severiną Viskontienę su sūnumis Albertu, Pranu ir dukra Danute, o balandžio 10 d. buvo išvežti dar Steponas Simutis su žmona Marijona, sūnumi Ignu ir dukra Janina.
1949 m. Vėlaičių kaime buvo įkurtas „Valstiečių tiesos“ kolūkis. Po metų jis buvo prijungtas prie "Žemaitės" (Kartenos) kolūkio.
Apie 1963–1964 m. kaime įvesta elektra.
Prasidėjus melioracijai, 1970 m. kaime gyveno 164 gyventojai, 1979 m. jų sumažėjo iki 64 žmonių, o 1987 m. buvo belikę tik 30 gyventojų. 2002 m. Vėlaičiuose tebestovėjo P. Baltmiškienės (gyveno duktė D. Jonikienė), St. Milašiaus, Vl. Paulausko ir Aleknavičių sodybos. Naują ūkį įkūrė Bronius Milašius su sūnumi Algiu.

Žymūs žmonės

1936 m. gimė žurnalistas, radijo laidų redaktorius Adolfas Drungilas.
1939 m. gimė valstybės ir visuomenės veikėjas, radijo inžinierius, habilituotas mokslų daktaras, profesorius Vladislavas Domarkas.

Kultūros paveldas

Alanto ir Tyrupalio santakoje išliko Alanto upės nuplauto Vėlaičių piliakalnio su papėdės gyvenviete liekanos. Į šiaurės vakarus nuo piliakalnio Alanto kairiojo kranto slėnyje stūkso Pilale, Milžinkapiu vadinama kalva – Vėlaičių k. senosios kapinės. Prie Vėlaičių–Lygnugariškių kelio stovi koplytstulpis su ornamentuotu kryželiu.