google/wiki40b huggingface dataset:
Vaizdelis

Vaizdelis – žurnalistikos žanras, kuriam būdingas glaustas, lakoniškas, dokumentiškai tikslus, bet vaizdingas pasakojimas apie žmones, jų veiklą, taip pat aplinką, gamtą. Jis kartais vadinamas mažąja apybraižos forma, sutrumpintu šio žanro variantu. Skirtingai nuo apybraižos, vaizdelis paprastai nefiksuoja įvykių raidos laike ir pateikia tik esamojo momento vaizdą.

Žanro ypatumai

Vaizdelis dažniausiai skiriamas konkrečiam ir daugiau vietinės reikšmės įvykiui: įmonės ar įstaigos atidarymui, naujos technikos ar technologijos pritaikymui, mokslo metų pradžiai, sporto varžyboms, iškylai į gamtą. Dažniausiai tai būna operatyvus bet kurios tematikos rašinys, jame aprašomų įvykių tikrumą sustiprina asmeninis autoriaus liudijimas, sukeliantis vadinamąjį dalyvavimo efektą. Todėl kartais vaizdelis panaudojamas vietoj reportažo. Jame nesunku suderinti informacinių ir meninių publicistinių žanrų požymius, panaudoti įvairias menines raiškos priemones. Dėl mažos apimties vaizdelį dažnai pasitelkia rajonų, miestų, įstaigų bei įmonių laikraščiai vietiniams įvykiams ir pasižymėjusiems žmonėms pavaizduoti.

Šaltiniai

URBONAS, Vytas. Žurnalistikos teorija. 2005
Pranas Žižmaras

Pranas Žižmaras (1907 m. Sankt Peterburge – 1941 m. Komijos lageryje, kiti šaltiniai nurodo 1944 m. spalio 27 d.) – skautas, sportininkas, politikas, lietuvybės puoselėtojas Vilniaus krašte.

Biografija

Gimė 1907 m. gausioje lietuvių šeimoje. Po Pirmojo pasaulinio karo grįžo gyventi į Vilnių. Mokėsi Vytauto Didžiojo gimnazijoje, kurią baigė 1929 m. Vėliau studijavo Vilniaus universitete, 1932 m. baigęs Varšuvos centrinį fizinio auklėjimo institutą, dirbo Vytauto Didžiojo gimnazijos kūno kultūros mokytoju. 1939 m. Vilnių grąžinus Lietuvai, P. Žižmaras buvo paskirtas Vilniaus Sporto apygardos pirmininku. 1940 m. spalį P. Žižmarą suėmė NKVD. Ypatingasis pasitarimas 1941 m. kovo 8 d. jį nuteisė aštuoneriems metams lagerių. 1944 m. spalio 27 d. P. Žižmaras mirė Komijos lageryje.

Visuomeninė veikla

1926 m. Vilniuje atkūrė „Gedimino“ skautų draugovę, kuriai vadovavo iki 1935 m. 1928 m. vasario 16 d. Gedimino pilies bokšte išskleidė lietuvišką trispalvę. 1938 m. Kaune liepos mėnesį vykusioje Pirmojoje tautinėje olimpiadoje vadovavo Vilniaus sportininkų delegacijai. 1938 m. kovo mėnesį Vilniuje vyko antilietuviški mitingai, kurių metu pasisakė ir aršus lietuvybės priešininkas lenkų karininkas Jerzy Chom-Chomskis. Jį, gindamas Lietuvos garbę, į dvikovą iškvietė P. Žižmaras. Dvikovą kardais laimėjo P. Žižmaras.
Leonardas Tuleikis

Biografija

Dailininkas gimė Plungės rajone Babrungėnų kaime.
Vaikystė prabėgo Plateliuose, kur 1952 m. baigė septynmetę mokyklą. Neramių pokario metų įspūdžiai atsispindės visoje tapytojo kūryboje.
1952–1957 m. mokėsi Telšių taikomosios dailės technikume.
Su bendramoksliais – Romualdu Budriu, Ignu Budriu, Vincu Kisarausku, Donatu Valatka ir kt. – buvo susietas tolesnis meninis gyvenimas. Penktame kurse piešimą dėstė jaunas dailininkas Aloyzas Stasiulevičius.
1957–1963 m. studijavo tapybą Vilniaus dailės institute (nuo 1990 m. – Vilniaus dailės akademija), vėliau čia dėstė.
Didžiausią poveikį turėjo prof. Antanas Gudaitis – svarbiausias dailininko mokytojas. Tarp kitų įsimintinų dėstytojų buvo profesoriai: Kazimieras Morkūnas ir Petras Aleksandravičius. Prof. Antanas Gudaitis jauno dailininko kūryba labai domėjosi ir baigus mokslus – lankėsi jo dirbtuvėje, stebėjo, skatino.
1966 m. įstojo į Lietuvos dailininkų sąjungą. Vėliau buvo išrinktas į tapybos sekcijos biurą, įsitraukė į bendraminčių būrį, kuriam priklausė Antanas Gudaitis, Jonas Švažas, Jonas Čeponis, Silvestras Džiaukštas, Aloyzas Stasiulevičius, Vincas Kisarauskas, Bronius Uogintas; dėstė VDA.
Nuo 1963 m. gyveno ir dirbo Vilniuje. Dėstė estetiką Lietuvos edukologijos universitete.
1969 m. išrinktas tapytojų sekcijos pirmininku.
1975–1976 m. stažavosi Italijoje.
1978 metais Leonardui Tuleikiui suteiktas Lietuvos Respublikos nusipelniusio meno veikėjo vardas.
Leonardas Tuleikis taip pat apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiumi.

Kūryba

Per kūrybinio gyvenimo dešimtmečius tapytojas surengė daug personalinių parodų, dalyvavo įvairiose parodose Lietuvoje ir užsienyje: tapybos trienalėse, grupiniuose dailininkų pasirodymuose ir „individualistų“ parodose, žemaičių renginiuose, akvarelių ekspozicijose. Dailininko paveikslai eksponuoti parodose Londone, Varšuvoje, Stokholme, Maskvoje, taip pat Italijoje, Japonijoje, JAV, Vokietijoje, Gruzijoje, Latvijoje, Estijoje ir kt.
Tapytojo kūrinių yra Lietuvos dailės muziejuje Vilniuje, Kauno M. K. Čiurlionio dailės muziejuje, Tretjakovo galerijoje, Rusų muziejuje, Tbilisio ir Rygos dailės muziejuose.
Dailininko paveikslai eksponuoti visuomeninėse įstaigose: Lietuvos nacionaliniame dramos teatre, Lietuvos mokslų akademijoje, Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikose, Vilniaus universiteto vaikų ligoninėje ir kt.
Daug menininko kūrinių yra įsigiję privatūs kolekcininkai Lietuvoje ir užsienyje.
2014 m. Taikomosios dailės muziejuje buvo atidaryta retrospektyvinė Leonardo Tuleikio paroda „Tapybos atspindžiai“. Parodoje eksponuota 130 tapybos drobių, sukurtų 1968–2011 m.

Šaltinis

Leonardas Tuleikis. Tapyba | Painting [albumas]. Vilnius, „Baltas lapas“ leidykla
Levas Leontjevas

Biografija

Gimė 1901 m. gegužės 10 d. Kaune. 1917 m. tapo komjaunuoliu, 1925 m. baigė Raudonųjų profesorių institutą Maskvoje. Vėliau įvairiuose universitetuose dėstė politinę ekonomiką. Parengė kelis darbus apie politinę ekonomiką, kuriuose kritikavo kapitalistines ekonomikos teorijas. 1944 m. lapkričio 4 d. apdovanotas Lenino ordinu, taip pat Darbo raudonosios vėliavos ordinu. Dirbo Pravdos laikraščio tarptautinio gyvenimo skyriaus redaktoriumi. Mirė 1974 m. Maskvoje.
Melanezijos istorija

Atradimas ir tyrinėjimai

Melanezijos salas pirmieji "atrado" Malajų salyno atstovai. Molukų salų Ternato imperija, nuo XV a. išplėtusi prekybinį tinklą, pasiekė vakarinę Naująją Gvinėją. Jie su vietos gyventojais užmezgė prekybinius santykius, o tik šioje saloje aptinkamų rojaus paukščių plunksnas padarė egzotine preke.
Nuo XVI a. Melaneziją pasiekė ir ją tyrinėjo europiečiai. Taip jie atrado atskiras salas. Pirmieji tyrinėtojai buvo ispanai, juos sekė olandai, anglai, prancūzai. XVIII a. čia plaukojo britų keliautojas Džeimsas Kukas.
Kadangi Melanezijos salose buvo paplitęs kanibalizmas, salos ilgai buvo viena menkiausiai žinomų pasaulio dalių, kurios Vakarų šalys vengė.
Nepaisant to, nuo XIX a. pradžios europiečiai mainė alkoholį ir tabaką į būtiniausias sau prekes - santalmedį, rojaus paukščių kailiukus. Jie taip pat atnešė ir naujas ligas: raupus, tymus, dizenteriją, gripą, sifilį ir raupsus. Nuo šių ligų žuvo nemažai vietinių gyventojų. Kai santalmedžio paklausa sumažėjo, susiformavo nauja prekybos forma: buvo pavergiami žmonės iš Naujosios Kaledonijos, Lojalumo salų, Vanuatu, Naujosios Gvinėjos ir Saliamono salų darbui cukraus plantacijose Fidžyje ir Kvinslande. Ši prekyba žmonėmis sustojo tik XX amžiaus pradžioje.

Kolonizacija

XIX a. Melaneziją politiškai dalinosi kolonijinės imperijos. Regiono dalybose dalyvavo keturios valstybės. Pirmieji įsitraukė Nyderlandai, tuo metu jau valdę Malajų salyną vakaruose. Jie prisijungė prie savo kolonijos Naujosios Gvinėjos vakarinę dalį. 1853 m. Napoleonui III bandant konkuruoti su britų kolonijomis Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje, Prancūzija paskelbė savo kolonija Naująją Kaledoniją, kuri tapo Prancūzijos nuteistųjų pataisos vieta.
Konkuruodama su prancūzais 1883 m. Britų imperija nuo Australijos pakrančių prisijungė Naujosios Gvinėjos pietrytinę dalį, kur įkurta Papua kolonija (vėliau atiduota Australijai). Iš ten jie plėtė įtaką aplinkinėse salose, kolonizuodami Fidžį, Vanuatu (sutarė jį valdyti kartu su Prancūzija). Pačioje XIX a. pabaigoje į dalybas įsijungė ir Vokietija, kuri pareiškė teises į likusį neokupuotą Naujosios Gvinėjos šiaurės rytų trečdalį. Iš ten ji kolonizavo Bismarko salyną, o su Britų imperija pasidalino Saliamono salyną, sukurdama Vokietijos Naująją Gvinėją.
Prasidėjus I pasauliniam karui, Vokietijos kolonijos atiduotos administruoti Australijai. Ilgainiui ši sujungė Papua su buvusiomis Vokietijos kolonijomis, suformuodama junginį, dabar vadinamą Papua Naująja Gvinėja.
II pasaulinio karo metu Naująją Gvinėją okupavo Japonijos imperija. Gvinėjos čiabuviai dalyvavo kare, remdami Australiją, padėdami jų pajėgoms judėti per džiunglėmis apaugusią salą.
Romas Rutkauskas

Biografija

1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas. UAB „Lazdijų autobusų parkas“ komercijos direktorius .
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Janina, vaikai Žydrūnas, Deimantė.
Nesmulkių ląstelių plaučių karcinoma

Epidemiologija

Nesmulkių ląstelių plaučių vėžys sudaro nuo 80 iki 90 % visų plaučio vėžio atvejų. Kadangi pagrindinis rizikos faktorius yra rūkymas, sergamumas tiesiogiai susijęs su rūkymo paplitimu. Lietuvos vėžio registro duomenimis, Lietuvoje 2011 metais užregistruota beveik 1500 plaučių ir bronchų bei trachėjos vėžio atvejų, daugiau nei 2/3 atvejų diagnozuota vyrams.

Stadija

Vėžys į stadijas skirstomas pagal TNM klasifikaciją.

Gydymas

Gydymas priklauso nuo vėžio stadijos ir parenkamas atsižvelgiant į ligonio amžių, būklę ir gretutines ligas. Ankstyvos stadijos (iki IIIA imtinai) gydomos operacija, po kurios gali būti skiriama adjuvantinė chemoterapija ir radioterapija. Negalint atlikti operacijos gali būti gydoma vienu metu radioterapija ir chemoterapija. Vietiškai išplitusi liga IIIA-IIIB gali būti gydoma skiriant chemoterapiją ir radioterapiją, o po to operuojant. Pažengusios ligos stadijos esant daug metastazių gydomos priešvėžiniais vaistais.

Stadija IA

Operacija šioje situacijoje yra pirmo pasirinkimo gydymo metodas, po jos skiriama chemoterapija nepagerina rezultatų, todėl nerekomenduojama. Taip pat po operacijos nėra skiriama radioterapija, kadangi tik padidina ligonių mirtingumą, o ligos atsinaujinimo rizika ja nesumažinama. Spindulinis gydymas gali būti taikomas kaip alternatyva, kai ligonis dėl būklės ar kitų priežasčių negali būti operuojamas.

Stadija IB

Operacija ir šioje stadijoje yra pirmojo pasirinkimo metodas, po operacijos skiriama adjuvantinė chemoterapija pagerina ligonių 5 metų išgyvenamumą, tačiau šis efektas labai nežymus (1,8 %), todėl ji rekomenduojama tik ligoniams, kuriems nustatomi papildomi rizikos faktoriai. Radioterapija skiriama tik tais atvejais, kada nepavyksta radikaliai pašalinti naviko.

Stadija IIA ir IIB

Irgi gydoma operacija, tačiau po jos rekomenduojama adjuvantinė chemoterapija, kadangi ji pagerina absoliutų 5 metų ligonių išgyvenamumą 5 %. Kai kuriose situacijose gali būti taikomas priešoperacinis gydymas chemoterapija, siekiant sumažinti naviką ir padidinti sėkmingos operacijos tikimybę. Radioterapija paprastai skiriama tik tais atvejais, kai nepavyksta radikali operacija ir pakartotinė operacija neįmanoma.

Stadija III

III stadijos liga apima daug skirtingo vėžio išplitimo ir prognozės pogrupių, kurių gydymas yra nevienodas. Ligonių išgyvenamumas siekia nuo 40 % kai kuriems ligoniams IIIA stadijoje iki 5 % kai kuriems IIIB stadijos pacientams. Gydymo strategija III stadijos ligoniams parenkama individualiai, pagal multimodalinės vėžio terapijos principus. Jei įmanoma, turėtų būti atliekama operacija, bevei visais atvejais po operacijos indikuotina adjuvantinė chemoterapija. Negalint radikaliai operuoti, paprastai prieš operaciją skiriama chemoterapija ir/arba radioterapija. Kai kuriais atvejais gali būti skiriamas tik kombinuotas gydymas radioterapija ir chemoterapija, neoperuojant, ypač kai liga vietiškai labiau pažengusi.

Adjuvantinės chemoterapijos standartas yra cisplatina kombinacijoje su vinorelbinu.
Vytas Jazepčikas

Biografija

1980 m. baigė Kauno medicinos institutą, įgijo gydytojo kvalifikaciją. Vėliau kėlė kvalifikaciją keliose užsienio valstybėse.
1981–1986 m. Varėnos centrinės ligoninės gydytojas neurologas. 1987–1988 m. atliko klinikinę ordinatūrą Kauno akademinėse klinikose. Nuo 1989 m. Alytaus apskrities S. Kudirkos ligoninės gydytojas neurologas.
1993 m. Tėvynės sąjungos–Lietuvos krikščionių demokratų narys, Alytaus miesto skyriaus pirmininko pavaduotojas.
1995–1997 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos neurologų asociacijos narys, Alytaus m. poliklinikos stebėtojų tarybos narys, Alytaus raj. poliklinikos stebėtojų tarybos narys. Sutuoktinė Danguolė, vaikai Vaida, Vytautas.
Manuel de Pedrolo

Manuelis de Pedrolas y Molinas (kat. Manuel de Pedrolo i Molina; g. 1918 m. balandžio 1 d. L'Aranyó, Ispanijoje – m. 1990 m. birželio 26 d. Barselonoje) – katalonų romanų, apsakymų, poezijos ir pjesių autorius. Jo garsiausias kūrinys mokslinės fantastikos romanas „Antrosios kilmės rankraštis“ (kat. Mecanoscrit del segon origen).

Biografija

Manuelis de Pedrolas gimė 1918 m. L’Aranyó kaime, Katalonijoje. Po Ispanijos pilietinio karo, jis persikėlė į Barseloną, kur jis turėjo įvairių darbų rašydamas vakarais. Dirbo rašytoju pilnu etatu nuo 1974 m., kūrė darbus, vertė ir redagavo tekstus.
M. de Pedrolas mirė Barselonoje, 1990 m., po ilgos ligos.

Kūryba

M. de Pedrolas yra laikomas vienu iš ambicingiausių rašytojų katalonų kalba. Jis rašė visuose literatūros žanruose. Tačiau jis žinomas daugiausiai dėl savo prozinių kūrinių. Parašė daugiau nei 72 romanus. Didesnė dalis jo kūrinių buvo cenzūruojama dėl turinyje išsakytos nuomones apie politiką, religiją, seksualinę moralę ir kalbą.
Savižudybės Lietuvoje

Dėl aukšto dažnumo Lietuvoje savižudybė tapo opia nacionaline-socialine problema.

Priežastys

Socialinės bei finansinės problemos yra pagrindiniai tokio aukšto savižudybių reitingo šaltiniai. Pagal Valstybinio Psichikos sveikatos centro direktorę Onutę Davidonienę, pagrindinės savižudybių dažnėjimo per pirmąjį tūkstantmečio dešimtmetį priežastys yra ekonominiai ir socialiniai pokyčiai. Tai galima susieti su 1998 m. Rusijos ekonomine krize, kurios įtaka Lietuvai pratęsė šio fenomeno padarinius.
Jedžiotų paminklas partizanams Vaitkams

Paminklas

Atminimo ženklas betoninis, tipinis, trikampės stačiasienės Laisvės kolonos su Jogailaičių dvigubo kryžiaus siluetu viršūnėje pavidalo, įmontuotas į apskritą betoninį cokolį, įbetonuotas žemėje, dažytas baltais dažais.
Priekinėje plokštumoje yra baltais dažais paryškintas užrašas: „ŽEMAIČIŲ APYGARDOS / PARTIZANAMS / KILUSIEMS IŠ / JEDŽIOTŲ KAIMO // PARTIZANŲ RĖMĖJAS / BRONISLOVAS VAITKUS / G. 1898 M. / 1947 MIRĖ MACIKŲ / LAGERYJE // SKIRMANTO BŪRIO / PARTIZANAS / BRONIUS VAITKUS / AUKŠTAITIS / G. 1929 M. / 1949 ŽUVO / KAUKOLIKŲ KAIME“.
Paminklo aukštis – 1,70 m, teritorijos plotas – 1 m².

Istorija

Šioje vietoje stovėjo Jedžiotų kaimo (Ylakių vls., Mažeikių apskr.) ūkininkų Bronislovo ir Julijonos Vaitkų sodyba. Jos savininkas Bronislovas Vaitkus (1898–1947) po Antrojo pasaulinio karo buvo Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos partizanų rėmėjas. Už tai 1946 m. rugsėjo 20 d. suimtas, kalintas Mažeikių kalėjime. 1947 m. sausio 9  d. Karo tribunolo nuteistas 7 metams lagerio, išvežtas į Macikų (Šilutės) lagerį, Šilutės apskr., kuriame 1947 m. rugpjūčio 5 d. mirė.
Jo sūnus Bronius Vaitkus (1929–1949) tapo Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Skirmanto kuopos partizanu Aukštaičiu. Žuvo 1949 m. gretimame Kaukolikų k., Apuolės apyl., Skuodo vls., Kretingos apskr.
Per pokario melioraciją sodyba nugriauta. Artimųjų rūpesčiu jos vietoje 2010 m. atidengtas tipinis atminimo ženklas (autorius – dizaineris Romas Navickas) pokario rezistencijos dalyviams tėvui ir sūnui Vaitkams atminti.
Rezus faktorius

Rezus faktorius – eritrocitų antigenas (agliutinogenas), esantis tam tikrų beždžionių ir apie 85 % žmonių eritrocituose. Šis faktorius pirmą kartą buvo rastas beždžionių Macaca rhesus kraujyje. Apie 15 proc. žmonių populiacijos šio faktoriaus neturi.
Tie žmonės, kurių kraujyje yra Rh faktorius, turint omenyje kraujo savybes, vadinami rezus teigiamais (Rh+), o tie, kurie jo neturi – rezus neigiamais (Rh-). Šis agliutinogenas skiriasi nuo AB0 kraujo grupių agliutinogenų tuo, kad Rh - žmonės iš anksto neturi antikūno (agliutinino) rezus faktoriui. Jei Rh neturinčiam žmogui bus perpilamas Rh+ kraujas, pasigamins rezus antikūnai ir gali įvykti hemolizė ar šokas.
Rezus antikūnai gali pasigaminti ir Rh - motinos kraujuje nėštumo metu, kai vaisius yra Rh+. Tuomet rezus antikūnai iš motinos kraujo pro placentą gali patekti į vaisiaus kraują. Dėl to neretai vaisius žūva, įvyksta persileidimas arba priešlaikinis negyvo vaisiaus gimdymas. Kartais motina išnešioja tokį vaisių, bet tada naujagimis gali sirgti įgimta hemolizine gelta. Šiuo atveju iš motinos kraujo patekę į vaisiaus kraują rezus antikūnai po gimdymo ardo naujagimio Rh+ eritrocitus. Ši liga nesunkiai pagydoma naujagimiui perpilant kraują, kuris neturi antikūnų prieš Rh+ eritrocitus.
Impulsas (laikraštis)

Impulsas – Vilniaus elektros matavimo technikos gamyklos laikraštis, ėjęs 1973–1990 m.

Istorija

Iki 1989 m. ėjo kas savaitę, vėliau – du kartus per mėnesį. Tiražas 1973 m. – 1000 egz. lietuvių kalba ir 1000 egz. rusų kalba, 1990 m. – 350 egz. lietuvių kalba ir 650 egz. rusų kalba.
Salotinė pistija

Rūšys

Vienintelė šios genties rūšis: Salotinė pistija arba Vandens salota.
Natūralus paplitimas nežinomas, rūšis pirmą kartą aptikta Nile prie Viktorijos ežero, Afrikoje. Dabar natūraliai paplitusi ar žmogaus introdukuota beveik visuose tropiniuose ir subtropiniuose gėluose vandens keliuose. Tokiose augimvietėse rūšis laikoma piktžole, nes užkemša vandens kelius, taip pat gali sumažinti biologinę įvairovę.

Dekoratyviniai augalai

Rūšis dažnai auginama akvariumuose kaip dekoratyvinis augalas.
AD Sanjoanense

Istorija

Klubas įkurtas 1924 m. São João da Madeira mieste. Yra žaidę aukščiausioje lygoje. Vėliau iškrito iš elito diviziono.
Modai

Modas (modenizmas arba modizmas) – jaunimo gyvenimo būdas, besisukantis apie madą ir muziką, išsivystęs Londone XX a. 6 deš. pab. ir pasiekęs piką 7 deš. pirmoje pusėje. Judėjimo nariai buvo vadinami modernistais (modais); dauguma jų gyveno Pietų Anglijoje.
Modizmas prasidėjo 1958-9 m. nuo keleto paauglių vaikinų, turėjusių giminystės ryšių su Londono rūbų prekybos atstovais, grupelių. Šie ankstyvieji modai priklausė vidutinei klasei. Ankstyvieji modai ėjo iš proto dėl asmeninio stiliaus tobulumo ir teikė pirmenybę siauro sukirpimo itališkiems kostiumams. Jų muzikiniam skoniui labiausiai tiko modernusis džiazas ir ritmenbliuzas. Jų ištisas naktis trunkančio miestietiško visuomeninio gyvenimo poreikį iš dalies tenkino išlavintas skonis amfetaminams.
Kai šį įvaizdį ėmė mėgdžioti visų ekonominių sluoksnių Anglijos paaugliai, modai atrado savąjį unikalų identitetą įvairiuose muzikiniuose stiliuose, tarp jų moderniajame džiaze, Amerikos juodaodžių ritmenbliuze ir soul, jamaikietiškuose ska ir bluebeat bei išskirtiniame britiškos byto muzikos stiliuje.
Modai rinkdavosi naktiniuose klubuose ir demonstruodavo savo drabužius ir šokių judesius. Dažniausiai važinėdavo motoroleriais, ypač Lambretta ar Vespa. Kai buvo išleistas įstatymas, reikalaujantis, kad prie kiekvieno motorolerio būtų pritvirtintas nors vienas veidrodėlis, modai pasityčiodami prikabino prie savųjų po 4, 10 ar 32 veidrodėlius.
Kita jaunimo subkultūra, rokeriai, kartais kovodavo su modais; 1964 m. pajūrio kurortuose (Braitone, Margeite ir Hastingse) kilo gatvės mūšiai. Po šių įvykių 7 deš. pr. Britanijoje kilo skausmingos diskusijos apie „šiuolaikinį jaunimą“.
SKS Wigry Suwałki

Istorija

Įkurtas 1947 metais. Tokiu pačiu pavadinimu miestą atstovavo dar kelios sporto rungtys, kaip tinklinis, boksas, slidinėjimas, rankinis, vyrų ir moterų tinklinio klubai, stalo tenisas, šaudymas. 
Žaidė žemesnių pakopų futbolo pirmenybėse, o 2014 m. debiutavo Pirmame divizione. Dažnai draugiškas rungtynes žaidžia su klubais iš Lietuvos.

Klubo spalvos

Futbolo klubas, kartais dar vadinamas biało-niebiescy (baltai-mėlyni), nes futbolo klubo namų rungtynių apranga yra mėlynai ir baltai dryžuoti marškinėliai, mėlyni šortai ir baltos kojinės. Svečiuose klubas žaidžia oranžinės spalvos marškinėliais su juodais dryžiais ant šonų, oranžo spalvos šortais ir oranžo kojinėmis. Tokios namų rungtynių klubo spalvos kilo nuo aplink Suvalkų miestą esančių ežerų iš kurių Vygrių ežero garbei ir pavadintas klubas.

Sirgaliai

Klubą palaiko dvi sirgalių grupės pavadinimais Vis Maior '99 ir Lucyfers '04. Sirgaliai labiausiai nesutaria su Sparta Augustów, SSA Jagiellonia Białystok, ŁKS Łomża, Mazur Ełk, o gerai sutaria su Granica Kętrzyn futbolo klubų sirgaliais.
Klukovičės valsčius

Istorija

Valsčius įkurtas po II pasaulinio karo Bielsko apskrityje, Balstogės vaivadijoje. Valsčių sudarė dalis Lenkijos teritorijoje likusių Polesės vaivadijai priklausiusio Bresto apskrities kaimų. 1952 m. liepos 1 d. valsčius buvo priskirtas Semiatičės apskričiai, keli kaimai prijungti iš Mielniko valsčiaus ir keli kaimai perduoti Čeremchos ir Nužec Stacjos valsčiams. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Mičiganas

Istorija

Mičigano valstija įkurta 1837 m. ir įstojo į JAV kaip 26-ta valstija. Tai pirmoji JAV valstija panaikinusi mirties bausmę.

Ekonomika

Javų, kukurūzų laukai plyti valstijos pietuose, o sodininkystės juosta eina palei Mičigano ežerą (Valstija pirmauja pagal vyšnių auginimą). Daugiausia auginami kukurūzai, po to seka sojų pupelės, obuoliai, morkos ir kitos daržovės. Elnių, meškų medžioklė pritraukia daug turistų.
Pagrindinė valstijos ekonomikos šaka yra automobilių pramonė, nors pastaraisiais metais ji smarkiai smuko. Kitos pramonės šakos valstijoje yra chemikalų, metalų, žemės ūkio produktų apdirbimas. Valstijoje randama gipso, smiltainio, klinčių, druskos, cemento, žvyro. Nors kalnakasybos pramonė sudaro tik mažą pelno dalį valstijoje, ji yra viena iš pagrindinių durpių, bromo, gipso išgavėja šalyje.
Mykolo Romerio universiteto Teisės fakultetas

Mykolo Romerio universiteto Teisės fakultetas – MRU struktūrinis padalinys. Dekanė doc. Rima Ažubalytė. Fakultete mokosi keli tūkstančiai studentų. Rengiamos bakalauro, magistro bei daktaro studijos, veikia užsienio teisės bei specializuoti centrai (Informatikos etc.).
Deliktinis veiksnumas

Deliktinis veiksnumas (lot. delictum – pažeidimas, deliktas) – veiksnumo rūšis; asmens gebėjimas savo veiksmais sukelti žalą, pažeisti teisinius gėrius, padaryti teisės pažeidimą. Deliktinis veiksnumas įgyjamas sulaukus tik tam tikro amžiaus. Gali būti nustatomas ir dalinis deliktinis veiksnumas: tuomet už pažeidimą iš dalies atsako ir pats asmuo (pvz., tik tam tikra apimtimi), už jo sukeltą žalą turi atlyginti kiti asmenys (pvz., atstovai pagal įstatymą – tėvai, globėjai ar kt.).
Pagal teisės šakas gali būti išskiriams civilinis deliktinis veiksnumas, baudžiamasis teisinis veiksnumas (gebėjimas padaryti baudžiamąją veiką).
Pelėkių kaimavietė

Kaimavietė

Kaimavietė yra kaimo žemių pietrytiniame pakraštyje, upės pakrantėje esančioje aukštumoje, arčiau jos rytinio krašto. Saugoma teritorija stačiakampio plano, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 375 m ilgio ir 110 m pločio. Pietinėje, aukščiausioje vietoje stovi senas medinis kryžius. Iš vakarų pusės kaimavietę juosia nežymi loma, rytų pusėje – Kulšės slėnis, iš kitų pusių – dirbami laukai.
Teritorijos plotas – 4,188 ha.
0,5 km į pietus, kitapus Kulšės upelio yra Pelėkių senosios kapinės, 0,43 km į pietryčius – Auksūdžio senosios kapinės.

Tyrimai

2011 m. kaimavietę išaiškino ir žvalgė Klaipėdos universiteto Baltijos regiono istorijos ir archeologijos institutas (archeologinės ekspedicijos vadovas Vykintas Vaitkevičius).
Ištirtas bendras 16 m² plotas. Aptiktas ilgalaikių arimų apardytas iki 38 cm storio kultūrinis sluoksnis, kuriame rasta degusių akmenų, molio tinko, kaimiškos žiestos keramikos, augaliniu reljefiniu ornamentu dekoruotų neglazūruotų koklių, puodyninių koklių, pora olandiškų pypkių kotelių fragmentų, porcelianinės pypkės galvutės dalis.
Datuojama XVII–XVIII a.
2014 m. birželio 12 d. registruota nekilnojamųjų kultūros vertybių registre.