google/wiki40b huggingface dataset:
Álvar Núñez Cabeza de Vaca

Biografija

Jaunystėje buvo našlaitis ir anksti įstojo Medinos-Sidonijos rūmų tarnybą. Dalyvavo ispanų karinėse kampanijose Italijoje (1512 m. Ravenoje) ir Navaroje.
1527 m. prisijungė prie Panfilo de Narvaeso ekspedicijos į Floridą. Kabesa de Vakai pavyko išgyventi indėnų antpuolius Apalačuose. Pasiekę jūros pakrantę likę ekspedicijos nariai sukonstravo plaustus ir iškeliavo link Meksikos. Dauguma keliautojų žuvo jūroje, tačiau Kabesa de Vakai pavyko pasiekti Teksaso pakrantes. Ten jis buvo sučiuptas indėnų, tačiau paliktas gyvas. Vėliau Kabesa de Vaka kartu su trim ekspedicijos dalyviais (Alonso del Castillo Maldonado, Andrés Dorantes de Carranza ir Estebanico) išsivadavo iš indėnų ir patraukė link Ramiojo vandenyno, kad išvengtų indėnų antpuolių pietų Teksase. Nėra gerai žinomas Kabesa de Vakos maršrutas – pagal vieną versijų jis keliavo palei Rio Grandę, pagal kitą – kirto Rio Grandę žemupyje ir patraukė per šiaurės Meksiką. Keliautojas tarp sutiktų indėnų pagarsėjo kaip geras gydytojas, todėl galėjo saugiai keliauti ir ieškoti kelio į Naująją Ispaniją. Galiausiai 1536 m. pasiekė Kuljakaną, kur buvo įkurta ispanų tvirtovė. Kabesa de Vaka buvo pirmasis europietis, kuris tyrinėjo ir aprašė Meksikos įlankos pakrantės indėnus. 1542 m. apie šią kelionę Samoroje išleista jo knyga Naufragios. Savo kūrinyje Kabesa de Vaka prieštaravo indėnų engimui ir vergijai, laikė juos tokiais pat žmonėmis, kaip ir europiečiai.
1537 m. Kabesa de Vaka grįžo į Ispaniją kur jam buvo suteiktas La Platos adelantado titulas. 1540 m. vėl išvyko į Ameriką, į savo valdas La Platoje. Išsilaipino Santa Katalinos saloje iš kurios sausuma patraukė link Asunsjono (La Platos gubernijos sostinės). Vedamas tupių-gvaranių indėnų per beveik 5 mėnesius pasiekė miestą. Pakeliui atrado ir aprašė Igvasu krioklį. Asunsjone netrukus įsivėlė į konfliktą su buvusiu valdytoju Domingo Martínez de Irala, kuris priešinosi Kabesa de Vakos valdymui ir norėjo rengti kolonizacinius žygius į indėnų žemes, kas de Vakai atrodė nepriimtina. Dėl kilusios anarchijos 1544 m. išvyko atgal į Ispaniją, kur ir praleido likusį gyvenimą gyvendamas skurdžiai ir visų pamirštas.
Sulimovo šuo

Panaudojimas

Veislė pradėta kurti 1975 m., o sprogmenų paieškai imta naudoti 2002 m. Pradžioje Sulimovo šunys naudoti TSRS Vidaus reikalų ministerijos Ekspertiniame kriminalistikos centro (rus. Экспертно-криминалистический центр) odorologijos laboratorijoje. Tada šie šunys buvo naudojami kaip laboratoriniai odorologinio tyrimo gyvūnai.
Dabar veislė naudojama aerouostų saugos tarnybose kaip aptikimo šunys. Sulimovas teigė: „Mano šunys derina arktinių elninių šunų, kurie gali dirbti šaltyje iki -70 °C, ir šakalų, kuriems tinka karščiai iki +40 °C, savybes. Jie puikiai tinka mūsų šalies [Rusijos] gamtinėms sąlygoms.“
Jie vadinami Sulimovo šunimis pagal veislės kūrėją. Veislė ateityje gali būti oficialiai užregistruota. 25 šios veislės šunys naudojami Maskvos Šeremetjevo oro uoste, kur ieško draudžiamų gabenti objektų, ypač sprogalų.

Veisimas ir biologija

Veisiant šios veislės šunis šakalų jaunikliai patinėliai turi būti auginami arktinių elninių šunų kalių, kad prie jų priprastų ir vėliau galėtų su jomis poruotis. Šakalų patelės su šunų patinais sutaria lengviau. Gryni šakalų ir šunų hibridai (pusė genų iš vienos pusės, pusė – iš kitos) sunkiai dresuojami, todėl buvo kryžminti su viena tėvine forma – elniniais šunimis. Taip gauti ketvirtiniai hibridai (ketvirtis genų – šakalo).
Šie hibridai maži, vikrūs, gerai dresuojami, turi puikią uoslę.
Šakalų ir šunų hibridai 7 kartas buvo veisiami grupės viduje, kad nusistovėtų veislės požymiai. Siekiant sustiprinti dresuojamumą į Sulimovo šunų liniją buvo įlieta foksterjerų ir špicų kraujo. Veislės šunys yra lengvai dresuojami, turi puikią uoslę. Dabar egzistuoja apie 40 šios veislės šunų, visi jie yra Aerofloto nuosavybė. Nuo mažų dienų juos dresuoja atpažinti 12 sprogalų komponentų. Skirtingai nei kiti aptikimo šunys, Sulimovo šunys ieškodami yra iniciatyvūs.
Telšių kareivių sinagoga

Telšių kareivių sinagoga – buvusi žydų sinagoga Telšiuose (Aukštoji g. 3).
Matas Mickis

Biografija

Sūnūs Algis Mickis ir Rimvydas Mickis.
1911–1915 m. gyvendamas Peterburge, dalyvavo profsąjunginiame darbininkų judėjime. 1915–1917 m. tarnavo carinės Rusijos kariuomenėje.
1918 m. grįžo į Lietuvą. 1919 m. įstojo į LKJS. Mokėsi Rokiškio gimnazijoje ir Dotnuvos žemės ūkio technikume, įkūrė ten LKJS kuopeles.
1923 m. už antivalstybinę veiklą kalintas Panevėžyje ir pašalintas iš žemės ūkio technikumo. Vėliau nuolat palaikė ryšius su LKP CK nariais, dažnai atlikdavo jų pavedimus, rėmė Lietuvos Raudonosios pagalbos organizaciją. 1924 m. eksternu baigė Dotnuvos žemės ūkio technikumo Agronomijos skyrių. 1925–1940 m. dirbo Kauno apygardos agronomu. 1929 m. baigė Lietuvos universiteto Ekonomikos skyrių.
1940–1941 m. LSSR žemės ūkio ministras, žemės ūkio liaudies komisaras.  1941 m. išvykusį komandiruotėn su Jonu Kriščiūnu į Maskvą užklupo Antrasis pasaulinis karas. 1942–1944 m. LSSR Liaudies komisarų tarybos įgaliotinis evakuotųjų reikalams Saratovo, Tambovo ir Stalingrado srityse. 1944 m. studijavo Maskvos K. Timiriazevo žemės ūkio akademijoje.
1945–1960 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (LŽŪA) dėstytojas, 1945 m. docentas. 1945–1953 m. šeštasis LŽŪA rektorius. 1954 m. ekonomikos mokslų kandidatas. 1953–1960 m. LŽŪA Socialistinių žemės ūkio įmonių organizavimo katedros vedėjas. 1959 m. profesorius. 
Paskelbė straipsnių apie žemės ūkio gamybą, kolūkių stiprinimą, žemės reformą, žemės ūkio kadrų rengimą.
Claudia Faniello

Vaikystė

Claudia Faniello gimė ir užaugo Qawra, Maltoje. Turi seserį Miriana ir brolį Fabrizio, kuris taip pat yra dainininkas. Paauglystėje Claudia kentėjo nuo bulimijos.

Karjera

Claudia Faniello muzikiniuose projektuose debiutavo būdama 12-kos metų. 2001 metais laimėjo talentų konkursą „Talentissimi Juniors“.
2005 m. dalyvavo TV laidoje „Hotspot“, kurioje ji užėmė ketvirtą vietą. 2006 m. debiutavo nacionalinės „Eurovizijos“ atrankos konkurse „Malta Song for Europe“, kur su daina „High Alert“ užėmė 12 vietą. Atlikėja vėliau dar septynis kartus – 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 ir 2013 metais – bandė laimę nacionalinėje atrankoje, tačiau jai laimėti pavyko tik 2017 metais. 62-oje „Eurovizijoje“ ji pasirodys su daina „Breathlessly“.
Belizo himnas

Kritika

Belize girdisi kalbos, neva šalies himnas yra atgyvenęs. Jo autoriaus, Pirmojo pasaulinio karo veterano S. A. Haynes nežino dabartinis jaunimas, jam nesuprantamas archaiškas himno tekstas. Lyčių lygybės šalininkai jame mato akcentuojamą vyrų vaidmenį.
Sibinės ežerai

Sibinės ežerai yra penki gėlavandeniai ežerai Kazachstane, R. Kazachstano srityje. Yra nutolę nuo Ust Kamenogorsko apie 85 km. Ežerų pavadinimas kilo iš Sibinkos upės. Bendras visų Sibinkos ežerų plotas siekia 31 km².
Ežerų pakrantėse gausu granitinių kalnų. Auga pušys, stepinės žolės. Ežeruose gausu žuvų.
Buvo planuojama prie ežerų įkurti nacionalinį parką, tačiau vėliau planų atsisakyta

Klimatas

Regiono klimatas yra žemyninis. Per metus iškrenta apie 300 mm kritulių, pusė iš jų liepą ir rugpjūtį. Vidutinis vėjo greitis siekia 2-3 m/s.
Vidutinė oro temperatūra sausį yra -16 °C, Liepą pasiekia +19°. Būna šilta 210 dienų per metus. Maksimaliausia temperatūra vasarą yra +35 °C, Žiemą - net -55 °C.

Turizmas

Ežeras yra dažnai lankomas turistų, dažniausiai iš Europos. Turistai gali pasivaikščioti po apylinkes, netoli esančius neaukštus granitinius kalnus, plaukioti visą vasarą.
Kęstutis Urba (1955)

Kęstutis Urba – Lietuvos matematikas, Sąjūdžio veikėjas.
Buvo Sąjūdžio Seimo narys bei Sąjūdžio steigiamojo suvažiavimo delegatas. Tuo metu dirbo Matematikos ir kibernetikos institute jaunesniuoju moksliniu bendradarbiu. 2000 m. apdovanotas Lietuvos nepriklausomybės medaliu.
Zooey Deschanel

Biografija

Aktorė gimė 1980 m. Kalifornijoje, šou verslu užsiimančioje šeimoje. Jos tėvas, Caleb Deschanel, yra „Oskarui“ nominuotas kinematografas, o jos motina Mary Jo Deschanel – žinoma aktorė, vaidinusi garsiame amerikiečių seriale „Twin Peaks“ (1990). Aktorė užaugo katalikų šeimoje. Nuo pat mažens Deschanel norėjo tapti sėkminga ir žymia aktore, pirmą rolę televizijoje ji gavo seriale „Veronica’s Closet“ (1997).
Pirmą kartą kine Deschanel pasirodė nusifilmavusi komedijoje „Mumford“ (1999), po kurios ji nusprendė išstoti iš universiteto ir toliau kilti karjeros laiptais tam skiriant visą savo laiką. Deschanel sesuo Emily taip pat yra aktorė.
Žymesni filmai, kuriuose pasirodė Deschanel – „(500) Days of Summer“ (2009), „Our Idiot Brother“ (2011), „Yes Man“ (2008), „Elf“ (2003), „Your Highness“ (2011), „The Happening“ (2008), „The Hitchhiker’s Guide to the Galaxy“ (2005), „The Good Girl“ (2002), „Failure to Launch“ (2006), „Bridge to Terabithia“ (2007), „The Happening“ (2008), „Gigantic“ (2008) ir t. t.
Deschanel bene geriausiai žinoma iš FOX televizijos komedijos „New Girl“, kuriame pagrindinį vaidmenį atlieka nuo 2011 m. rugsėjo. Aktorės vaidyba buvo teigiamai įvertinta tarp kritikų, Deschanel sulaukė nominacijų prestižiniuose televizijos apdovanojimuose, įskaitant „Emmy“ ir „Auksinio gaublio“ apdovanojimus. Deschanel atliko ir sukūrė pagrindinę serialo dainą, ji taip pat yra ir serialo prodiuserė.
Zooey Deschanel taip pat turi ir muzikinių sugebėjimų, kuria dainas, groja keturiais instrumentais. 2006 m. Deschanel kartu su kolega M. Ward įkūrė duetą „She & Him“, 2008 m. išleido debiutinį albumą „Volume One“. Iki 2013 m. duetas yra išleidęs dar tris albumus – „Volume Two“, „A Very She and Him Christmas“ ir „Volume 3“. Aktorė taip pat įrašinėja dainas įvairiems filmams, kuriuose ji atlieka vaidmenis. 2012 m. buvo nominuota „Grammy“ apdovanojimui.
Tilmansų pramoninė elektrinė

Tilmansų pramoninė elektrinė – 1898–1929 m. Kaune veikusi šiluminė elektrinė.

Istorija

1867 m. D. Šereševskio pastatytoje vinių gamykloje nuo 1893 m. galutinai įsitvirtino vokiečių kapitalistas Ričardas Tilmansas, kuris Kaune įkūrė brolių Tilmansų ir Ko bendrovę ir pradėjo gamyklą rekonstruoti bei plėsti. Tais metais gamykloje buvo perdirbta 160 tūkst. pūdų geležies ir pagaminta varžtų už 600 tūkst. rublių bei vinių už 100 tūkst. rublių. Dirbo 350 darbininkų. 1897 m. pradėti statyti nauji korpusai (vėliau „Pergalės“ gamykla).
1898 m. brolių Tilmansų geležies apdirbimo fabrike pradėjo veikti pirmoji Lietuvoje pramoninė elektrinė. Nedidelį generatorių suko vienas iš trijų garo variklių. Tačiau jo pakako didžiulėms fabriko gamybinėms patalpoms ir teritorijai apšviesti. O 1898 m. naktį iš birželio 28 į 29 d. elektra pradėta tiekti ir Kauno miesto sodui, kuriame tuo metu vyko Gailestingųjų seserų draugijai ir jų ambulatorijai išlaikyti skirtas vakaras.
Iki 1910 m. elektrinės garo katilų kaitinamasis paviršius pasiekė 1630 m², o fabriko instaliuota galia 4615 AG (3400 kW). Garas varė dešimtis vielos, vinių, medvaržčių, geležies valcavimo staklių, presų ir kitokių mašinų. Gamykloje jau dirbo per 2000 darbininkų. Tai buvo didžiausias tokio profilio fabrikas Rusijoje ir antras Europoje. 1911 m. pradėta plėsti ir elektrinė, nes garo mašinos pradėtos keisti elektra varomomis. Dvi garo mašinos buvo pakeistos dyzeliniais „Nobelio“ varikliais. 1913 m. Kaune jau švietė 344 kaitrinės 25 ir 50 žvakių elektros lemputės.
1914 m. ir kiti garo katilai buvo pakeisti dyzeliniais varikliais. Elektrinės galia išaugo iki 1475 AG (1085 kW). 1921 m. rugpjūčio 19 d. čia paleista nauja 12 atm 1300 kW galios turbina. Tuo metu fabrike jau veikė penki 12 atm slėgio garo katilai. Elektrinės galia tuo metu buvo didesnė ir už Kauno dyzelinės elektrinės galią. Rezervas buvo parduodamas miesto gatvių apšvietimui.
Elektrinė veikė iki 1929 m.

Palikimas

Iš Tilmansų bendrovės, gyvavusios Karmelitų rajone prie Malaja Gospitalnaja (dab. Kaunakiemio) gatvės, sovietinių metų „Pergalės“ gamyklos, dabar vadinamos UAB „Pergalės koncernu“, yra išlikę pastatai Kaunakiemio gatvėje, o buvęs Tilmansų bendrovės administracinis pastatas yra atsidūręs po PC „Akropolis“ stogu.
Weird Worlds: Return to Infinite Space

Weird Worlds: Return to Infinite Space – strategijos ir nuotykių žaidimas. Šis žaidimas yra „Strange Adventures in Infinite Space“ tęsinys. Žaidimo esmė tyrinėti kosmoso platybes pavadintas „The Purple Void“.
Kaip ir pirmtake Weird Worlds kiekvieną kartą sukuriamas naujas žemėlapis, kurį sudaro judosios skylės, žvaigždės, planetos, nebulos, artifaktai, ateivių pasauliai ir jų laivai bei įvairūs įvykiai, susieti su konkrečia planeta.
Žaidime galima pasirinkti vieną iš 3 misijų (mokslininko, pirato, karininko), ir iš trijų skirtingų dydžių žemėlapių. Žaidime yra 30 skirtingų erdvėlaivių bei 10 unikalių rasių. Misija trunka numatyta žaidimo laiko tarpą, kuris priklauso nuo pasirinkto žemėlapio. Baigus laikus reikia sugrįšti į pradinę bazę, kur suskaičiuojami pasiekimai.
Weird Worlds Microsoft Windows OS buvo išleistas 2005 lapkričio 4 Digital Eel ir Shrapnel Games. OS Macintosh versija buvo išleista 2006 balandžio 26 d.
Weird Worlds buvo nominuotas originalaus garso panaudojimo kategorijoje GameShadow Innovation 2006 apdovanojimuose.
Virginijus Vizbaras

Biografija

1985 m. baigė Vilniaus inžininierinį statybos institutą, architektas–inžinierius.
Nuo 1986 m. iki 1990 m. Jonavos rajono vykdomojo komiteto vyriausias architektas, Urbanistikos skyriaus vedėjas. 1990–2006 m. namų tekstilės gaminių audimo bendrovės UAB „A grupė“ generalinis direktorius, nuo 2006 m. Kauno apskrities viršininko administracijos viršininko pavaduotojas.
2000–2003 m., 2003–2006 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Jonavos rajono savivaldybės tarybos narys.
Specialiųjų tyrimų tarnybos (STT) ir LR generalinės prokuratūros Kaune vykdome ikiteisminiame tyrime (dėl sklypų Laisvės alėjoje ir Mickevičiaus gatvėje privatizavimo) pareiškus įtarimus (iš viso 4 asmenims, tarp jų – verslininkės Birutė Jablonskienė ir Laima Baranauskienė), suimtas.
Liberalų ir centro sąjungos narys, LiCS Jonavos skyriaus pirmininkas iki 2008 m. kovo mėn. (iš pareigų pasitraukė pats).
Vedęs; žmona Dalia, dukra Eglė, sūnus Mindaugas.
Raganų kalnas

Raganų kalnas arba Raganos kalnas – 42 m aukščio parabolinė kopa Juodkrantėje. Garsi tautodailės skulptūrų parku, kuris įrengtas 1979 m. Nuo 1995 m. geomorfologinis gamtos paminklas.

Istorija

Raganų kalno skulptūrų ekspozicijos (Jono kalno) šlaitai apaugę pušimis, nuo viršūnės matosi Baltijos jūra, o iš kitos pusės – Kuršių marios. Anksčiau kopos pietų ir rytų šlaitai nebuvo apaugę medžiais, tad nuo kopos viršaus buvo matomi smėlynai. Ant Raganų kalno skulptūrų ekspozicijos (Jono kalno) XIX a.–XX a. pr. lietuvininkai švęsdavo Rasas, arba Jonines. Iš čia ir kilo Jono kalno vardas. Čia pasilinksminti iki Pirmojo pasaulinio karo susirinkdavo muzikantai ir chorai iš Tilžės, Rusnės bei Klaipėdos. Tik 1979 m. pradėjus ant Jono kalno statyti medines skulptūras šis kalnas pradėtas vadinti Raganų skulptūrų ekspozicijos kalnu, ar sutrumpintai Raganų kalnu. 
Raganų kalnas apipintas legendomis. Sakoma, kad nuo neatmenamų laikų ne tik žmonės mėgo šį kalną, bet ir velniai su raganomis čia savo puotas keldavę. Net pati deivė Ragė apsilankydavo metiniuose trumpųjų naktų sąskrydžiuose.

Skulptūrų parkas

Įkvėptas tokių pasakojimų Juodkrantės girininkas Jonas Stanius sugalvojo atgaivinti senuosius pasakojimus ir juos realizuoti skulptūrų pavidalu. 1979 m. surengta pirmoji kūrybinė stovykla, į kurią susirinkę liaudies meistrai iš visos Lietuvos sukūrė 25 skulptūras. Stovyklos idėja kartojosi ne kartą, dar ir dabar atvykę meistrai restauruoja senas skulptūras, išdrožia naujų. 2007 m. parke buvo apie 80 medinių skulptūrų.
Raganų kalną gamta pati padalijo į dvi dalis: šviesiąją ir tamsiąją. Šviesiojoje dalyje takas platus, čia stovi įžymūs pasakų veikėjai kaip milžinė Neringa, dvylika brolių, juodvarniais lakstančių, ir jų sesuo Elenutė, žvejys Kastytis. Viršūnėje – pasakos apie Neringą ir Naglį.
Einant toliau kelias susiaurėja ir aptemsta – prasideda „velniava“: slibinai, pro pragaro vartus žengia Liuciferis, raganos su velniais. Nusileidus nuo tako giedančio gaidžio skulptūra rodo, jog čia šmėklos išsilaksto ir visos velnystės baigiasi.

Literatūra

Balsevičienė, Aldona. Raganų kalnas Juodkrantėje. Vilnius: R. Paknio leidykla. ISBN 9986-830-66-4
Grynasis nacionalinis produktas

Grynasis nacionalinis produktas, GNP – nacionalinis produktas, lygus atėmus iš BNP tam tikro laikotarpio amortizacinius atskaitymus. Tai yra suma suteiktų paslaugų ir produkcijos, liekančios visuomenei vartoti bei gamybiniam kapitalui plėsti.
Alytaus kapinynas

Tyrimai

1984–1986 m. tyrė Alytaus kraštotyros muziejaus archeologai, vadovas Eugenijus Svetikas. Ištirtas 2988 m² plotas, rasti 1152 kapai. Dauguma kapų be įkapių. Surinkti 1762 radiniai: rašymo reikmenys (kauliniai ir žalvariniai stiliai, vaškuotų lentelių liekanos), darbo įrankiai ir buitiniai reikmenys (adatos, antpirščiai, galąstuvai, kirviai, peiliai, skiltuvai, verpstukai, žirklės), papuošalai (antsmilkiniai, auskarai, segės, žiedai). Didelę įkapių dalį sudaro 152 auskarai ir 461 moneta, kaldintos Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės, Abiejų Tautų respublikos, Švedijos, Prūsijos ir Vengrijos valdovų. Radinius saugo Alytaus kraštotyros muziejus, osteologinę medžiagą – Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto antropologijos laboratorija.
Marija, pilna malonės (filmas)

Siužetas

Filmo veiksmas žiūrovus nukelia į skurdaus Kolumbijos miestelio šių laikų tikrovę. Septyniolikmetė Marija Alvares vienintelė šeimoje dirba rožių plantacijoje. Nesutarimai darbe priverčią ją mesti darbą, be to ji atsitiktinai pastoja. Kad uždirbtų daugiau pinigų ji sutinka tapti narkotikų kurjeriu ir pririjusi pilną skrandį kokaino skrenda į Niujorką. Ar pavyks Marijai, vardan būsimo kūdikio, išlipti iš purvino ir negailestingo narkotikų prekybos liūno...
Andrija

Paveldas

Mieste yra IX-XII a. romaninė katedra (perstatyta XV a.) su VII–IX a. kripta, Dukalio rūmai (perstatyti XVI a.), XII–XIV a. kampanilė, XIV a. Šv. Dominyko bažnyčia, XIII a. Šv. Augustino bažnyčia (pastatyta teutonų), IX a. Šv. Kryžiaus bažnyčia ir kitos XIII–XVI a. bažnyčios. Netoli Andrijos yra Kastel del Montės pilis – UNESCO pasaulio paveldo objektas.

Istorija

Miestą (tada vadintą Netiju) I a. pr. m. e. pirmąkart paminėjo graikų geografas Strabonas. Dabartinis miestas pradėjo augti 1046 m. kuomet normanų grafas Petronijus regione įtvirtino pilis. XIV a. Andrija tapo Anžu valdomos grafystės sostine. Vėliau miestas dažnai buvo valdomas vis skirtingų karalysčių.
Mykolas Daumantas Siesickis

Biografija

Lietuvos didžiojo prievaizos Kazimiero Kristupo Daumanto Siesickio sūnus.
Vilkmergės vėliavininkas nuo 1667 metų ir seniūnas nuo 1672/1673 metų, Minsko 1681–1698 metais ir Mstislavlio vaivada nuo 1698 m.
Tarnavo armijoje, 1670–1680-ais metais kariavo su turkais. Pasiuntinys į 1670–1679 metų seimus, Lietuvos Tribunolo maršalka 1692 ir 1699 metais. Pacų grupuotės rėmėjas, nuo 1680-ų metų – Sapiegų.
Jo duktė Marcijona ištekėjo už Mykolo Antano Radvilos.
Lietuvos ūkis ir rinka

Lietuvos ūkis ir rinka – Litauens Wirtschaft und Markt – ekonomikos žurnalas, leistas 1930–1932 m. Kaune.

Istorija

Leistas vietoje žurnalo „Lietuvos ūkis“. Leido Centrinis statistikos biuras lietuvių ir vokiečių kalba. Ėjo kas du mėnesius. Spausdino Spindulio spaustuvė Kaune. Išėjo 11 numerių.
Spausdino svarbiausių Lietuvos pramonės, prekybos, susisiekimo, finansų, švietimo ir kt. šakų veiklos tikslius duomenis, analitinius straipsnius, Lietuvos ūkio konjunktūros rodiklius.
Smegduobė

Smegduobė – bet kokio pavidalo (piltuvo, dubens, lėkštės ir kt.) ir bet kokio amžiaus karstinės deformacijos apraiška, atsiradusi į požeminę ertmę įgriuvus ją dengiančiai uolienų (gruntų) storymei.
Jeronimas Vielopolskis

Biografija

Lenkijos magnatų Vielopolskių giminės atstovas, herbo „Starykon“ savininkas. Seradzo vaivados ir Krokuvos generalinio seniūno Pranciškaus Vieloposkio (1658–1732) ir jo antros žmonos Anos Liubomirskos (m. 1736) sūnus. Įbroliai – Karūnos didysis žirgininkas Karolis (m. 1773) ir Sandomiro vaivada Janas (m. 1774).
1733 metais Jeronimas Vielopolskis pasirašė Stanislovo Leščinskio elekciją. 1764 metais tapo Karūnos karinės komisijos nariu.
Buvo Čartoriskių konfederacijos nariu 1764 metais, Konvokacinio (1764) seimo nuo Krokuvos vaivadijos deputatu.
1773–1775 metų seime Stanislovo Augusto Poniatovskio buvo paskirtas Nuolatinės tarybos nariu. 1776 metais tapo Andžejaus Mokronovskio konfederacijos nariu.
Baltojo erelio (1757) ir Švento Stanislovo (1765) ordinų kavalierius.
1741 metais vedė Uršulę Potocką (1725–1806), Terebovlio seniūno Mykolo Pranciškaus Potockio (m. po 1753) ir Marianos Katskos (m. 1752) dukterį. Santuoka buvo bevaikė.
Ragotinė

Ragotinė (rus. рога́тина, brus. paгaцiнa) – ieties rūšis. Ragotinės buvo dvejopos – medžioklinės ir kovinės.
Medžioklinė ragotinė. Tai labai stambi ietis, skirta stambių žvėrių (lokių, šernų) medžioklei (bet prireikus jas naudodavo ir raitelių atakoms atremti).
Manoma, kad ragotinės atsirado vėlai, prieš keletą tūkstančių metų, kai žmonės tapo sėslūs. Pirmieji ragotinės analogai buvo iki 2 m ilgio basliai, stori, bet kad būtų galima apimti pirštais. Jų paskirtis buvo atremti ir nukauti puolantį žvėrį. Ragotinę atremdavo antruoju galu į žemę, jį primindavo koja, o smailųjį galą nukreipdavo į puolantį žvėrį.
Ankstyvosios ragotinės dažniausiai būdavo vien iš medžio, bet galėjo turėti raginį antgalį (o vėliau antgalį iš minkštos geležies). Valstiečiai naudodavo pigiausias medžiagas, kadangi tokiai ragotinei svarbiausia buvo tvirtas kotas, o ne antgalio aštrumas.
Skiriamasis medžioklinės ragotinės bruožas buvo žemiau antgalio esantis skersinis, kuris neleisdavo ragotinei pernelyg giliai įsmigti. Tai apsaugodavo nuo lokio, kad šis, giliai pervertas, nagais ar dantimis nepasiektų ir nesužalotų ar neužmuštų ragotinininko.
Kovinė ragotinė. Šios ragotinės turėdavo platų lapo formos antgalį, paprastai ant koto tvirtinamą vamzdiška mova. Kotas dažniausiai būdavo uosinis. Dažnai irgi turėdavo apsauginį skersinį (jį naudodavo smūgiams atremti). Kai kurių ragotinių antgaliai būdavo iki 60 cm ilgio (juos jau galima vadinti ir geležtėmis), 5-6,5 cm pločio. Jais buvo galima ir kirsti, nors daugiausia naudodavo duriamosioms atakoms. Ragotinių durtinės žaizdos būdavo pakankamai plačios ir gilios. Ragotinės pagal savo antgalius priešingos pikoms, kurios turėdavo siaurus ar išvis yliškus antgalius, gerai pramušančius šarvus. Tuo tarpu ragotinės šarvus pramušdavo prasčiau dėl antgalio didesnio skerspjūvio.
Lengvos vėlesnės ragotinės Rusijoje tapo pėstininkų (nuo XII a.) ar net bajorų kavalerijos (nuo XVI a.) ginklu. XVIII a. pradžioje ragotines nustojo naudoti kaip karių ginklus, o medžioklinės ragotinės ir toliau buvo naudojamos lokių medžioklei. Tų laikų kovinės ragotinės iš esmės buvo ietys plačiu lapišku antgaliu (partizanai nuo ragotinių skiriasi tuo, kad partizanų antgaliai turi šoninius „sparnus“). Todėl lietuviškai ragotinė seniau reiškė ir tiesiog ietį (pvz., „Lietuvių kalbos žodynas“, ragotinė http://www.lkz.lt/dzl.php).
Kare medžioklinio tipo ragotines naudojo įremtas prieš kavaleriją. Naudodavo jas ir kaip kirstynių ginklus dūrimui ar net svaidymui, nors tam jos mažai tiko dėl storo koto, didelės masės ir nesubalansuotumo. Pataikius smūgis būdavo efektyvus, kadangi ragotinės masė neretai viršydavo 2 kg. Kaunantis prieš kavaleriją ragotinės nebuvo pats efektyviausias ginklas. Daug kur tam naudojo ilgas (3-5 m. ilgio) pikas.
V. Europoje naudojo šernines ietis (angl. boar spears), labai panašias į ragotines. Pagrindinis skirtumas – jų skersinis būdavo ne pritvirtintas prie ieties koto, o antgalio apatinės dalies elementas.
Oroklinis

Istorija

XVI a. venecijiečių dokumentuose gyvenvietė vadinama Voroklini (Βορόκληνη) pavadinimu.

Gyventojai

Pagal 2011 m. surašymo duomenis čia gyveno 6 134 žmonės.
Šiaudinė (Kėdainiai)

Aplinkinės gyvenvietės

Noreikiai – 1 km
Gėlainiai – 1,5 km
Ramėnai – 1,5 km
DOTNUVA – 2 km