google/wiki40b huggingface dataset:
Žaliasis Kyšulys

Teisinė sistema

Teisinė Žaliojo Kyšulio sistema priklauso romanų-germanų šeimai, seka Portugalijos teisinėmis tradicijomis. Žaliajame Kyšulyje neišvystyta juridinio išsilavinimo sistema, teisininkai rengiami Portugalijos universitetuose. Pagrindinis civilinės teisės šaltinis – 1966 m. Portugalijos konstitucija. Šeimos santykiai reguliuojami remiantis 1981 m. Šeimos kodeksu. Santuokos sudaromos civiline arba religine forma ir įtvirtina sutuoktinių lygiateisiškumą. Nuo 1980 m. pabaigos vykdoma ekonominės sferos liberalizavimo politika. 1989 m. dekretas- įstatymas sukūrė teisinę bazę laisvųjų ekonominių zonų steigimui. 1990 m. pradėta valstybinių įmonių privatizacija. 1992 m. Konstitucija įtvirtino privačios ekonominės iniciatyvos laisvę, įpareigojo valstybę pritraukti ir palaikyti užsienio investicijas. Konstitucija garantuoja dirbančiųjų teisę jungtis į profesines sąjungas, dalyvauti kolektyvinėse derybose ir streikuoti. Įtvirtinta 44 valandų darbo savaitė. Mirties bausmė Žaliajame Kyšulyje nebuvo taikyta nuo 1835 m. ir panaikinta pirmąja konstitucija 1981 m.
Teismų sistema susideda iš Aukščiausiojo Teismo ir regioninių teismų. Prokuratūra gina valstybės interesus ir vykdo baudžiamąjį persekiojimą. Konstitucinis Teismas vykdo konstitucinę priežiūrą. Tribunal de Contas – teismas, vykdantis aukščiausiu lygiu finansinę kontrolę.
Austen Henry Layard

Biografija

1842 m. paskirtas Didžiosios Britanijos ambasadoriumi Stambule, 1869-1877 m. – pasiuntinys Ispanijoje, 1877-1880 m. vėl Stambule. 1852–1857 m. ir 1860–1870 m. parlamento atstovas.

Mokslinė veikla

1845-1851 m. kasinėjo Asirijos miestus Nineviją ir Kalachą, aprašė Babilono griuvėsius, Nipūrą. Kalache kasinėjo Ašurnasirpalo II rūmus, administracinius ir gyvenamuosius pastatus. Ninevijoje atrado ir tyrė Asirijos valdovų rūmų ir šventyklų griuvėsius, surado valdovo Ašurbanipalo biblioteką su daugiau kaip 20 000 molinių dantiraščio lentelių.
Jonas Diržys

Biografija

Paauglystėje dirbo kalvio padėjėju. Iki 1920 m. gyveno ir dirbo geležinkelio depo Maskvoje, kur turėjo nuosavą namą. I Pasaulinio karo metais bolševikų buvo suimtas ir įkalintas. Apie 1920 m. grįžo į Lietuvą. Lietuvos ūkininkų sąjungos narys.
1923 m. lapkričio 6 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką.
Į Antrąjį Seimą kandidatavo V (Panevėžio) rinkimų apygardoje pagal Lietuvos ūkininkų sąjungos sąrašą, tačiau išrinktas nebuvo. 37 posėdyje (1923 11 06) Seime pakeitė Lietuvos ūkininkų sąjungos narį Adolfą Butkį. Nuo 39 posėdžio (1923 11 12) Seime buvo Darbo ir socialinės komisijos narys, o nuo 134 posėdžio (1924 11 14) - Finansų ir biudžeto komisijos II sekretorius. Seime aktyviai dalyvavo svarstant ir priimant įstatymų projektus. Buvo dažnas kalbėtojas iš tribūnos. Atstovaudamas LŪS, reiškė konservatyvią poziciją, gindamas ūkininkų, darbdavių bei savininkų interesus. Kritikavo siekius griežtai nustatyti darbo dienos ilgumą, argumentuodamas žemės ūkio darbų specifika. Nuolat pasisakydavo už finansavimo žemės ūkiui didinimą ir priešingai - finansavimo Vidaus reikalų ministerijai mažinimą (1924 12 02, 141 posėdis). Kadencijos metu dažnai įsiveldavo į karštą polemiką su kairiųjų Seimo frakcijų atstovais.
Po 1926 m. dirbo Lietuvos geležinkelio Jonavos depo viršininku. Palaidotas Kauno Seniavos kapinėse.
Rudens vidurio šventė

Kinijoje

Pilnatį, taip pat šeimos vienybę simbolizuoja ir tradicinis šios šventės valgis – „mėnulio pyragėlis“ (月饼 yuèbĭng). Rudens vidurio šventė kinų kalendoriuje yra bene svarbiausia po Pavasario šventės („Naujųjų metų“).
Pagal tradiciją visi šeimos nariai susirenka valgyti iškilmingos vakarienės ir stebėti mėnulio. Uždegami žibintai, deginami smilkalai.

Japonijoje

Japonijoje, skirtingai nei kitose Rytų Azijos šalyse, ši šventė neįgijo didelio populiarumo. XVII a. kuomet oficialiai išskirtos 5 svarbiausios metų šventės (sekku), ji tarp jų nepapuolė. Nepaisant to, tradicijos egzistuoja. Čia šventė vadinama Tsukimi, t. y. „žiūrėjimu į mėnulį“. Per pilnatį žmonės renkasi populiariose vietose ir stebi mėnulį danguje bei jo atspindį vandenyje.
Per šią šventę valgomi specialūs pyragėliai, vadinami tsukimochi.
Madridas

Istorija

Nors miesto teritorijoje žmonės gyveno nuo priešistorinių laikų, čia buvo rasta keltų genties karpetanų gyvenvietės ir romėnų vilų liekanos, pirmieji išlikę rašytiniai duomenys apie miestą iš IX amžiaus, kai Mohamedas I įsakė čia pastatyti nedidelius rūmus. Rūmai pastatyti šalia Mansanareso upės, kurią musulmonai maurai pavadino Madžritu (Majrit, paminėtas 932 m.), kas reiškia „vandens šaltinis“. Iš šio pavadinimo kilo ir miesto vardas. Aplink rūmus pastatyta nedidelė tvirtovė (al-Mudaina). Tvirtovę 1085 m. užėmė Alfonsas VI, verždamasis Toledo link. XIV-XV a. buvo Kastilijos karalių rezidencija, nuo 1561 m. – Ispanijos sostinė.
Staškūniškis (Utena)

Istorija

XVIII a. minimas Staškūniškio dvaras.
Mervalos akmuo

Šaltiniai

Alvydas Butkus. Žiemgalos vardas skandinavų rašto paminkluose. („Žiemgala“, straipsnių rinkinys. „Žiemgalos“ leidykla, Kaunas, 1999)
Medianinė toksinė dozė

Medianinė toksinė dozė, TD₅₀ (angl. median toxic dose) – biologiškai aktyvaus preparato (vaisto, toksino ir pan.) kiekis, kurį įvedus toksinis poveikis pasireiškia 50% individų. Kartu nurodomas preparato įvedimo tipas (intraveniškai, pro burną ir pan.).
Toksinis poveikis nebūtinai mirtinas, todėl TD₅₀ praktiškai visada mažesnė, negu medianinė mirtinoji dozė (LD₅₀).
Vaškas

Vaškas – augalijos ir gyvūnijos pasaulyje paplitusi medžiaga, sudaryta iš sočiųjų rūgščių ir alkoholių. Būna natūralus arba dirbtinis.

Istorija

Bičių vaškas buvo žinomas gilioje senovėje. Senovės Egipte vašką su medumi naudojo mirusiems balzamuoti, vaškinių žvakių gamybai. Viduramžių Lietuva, kurioje tuo metu dar vyravo drevinė bitininkystė, jau mokėjo surinkti ir pagaminti didelius vaško kiekius, kurio užtekdavo vietinei rinkai ir eksportui. Viduramžiais ir vėlesniais laikais vaškas buvo naudojamas ne tik dailėje, bet ir pramonėje: laivų statyboje, galvanotechnikoje, dažų ir lakų gamyboje.

Gamyba

Vašką gamina bičių darbininkių vaško liaukos, išsidėsčiusios apatinėje pilvelio dalyje (papilvėje). Bičių motina ir tranai vaško liaukų neturi. Daugiausia vaško pagamina jaunos (12-16 dienų) bitės. Vaško gamyba ir jo išsiskyrimą stimuliuoja geras medunešis: kuo daugiau bitės prineša į avilį medaus ir žiedadulkių, tuo daugiau jos pagamina vaško ir siuva korių. Esant geram medunešiui, stipri bičių šeima gali pagaminti iki 2-5 kg vaško.

Savybės

Tik šviežias bičių liaukų išskirtas vaškas yra visiškai baltas. Vaškas, panaudotas korių gamybai, įgauna gelsvą spalvą, nes jame įmaišyta pikio ir žiedadulkių. Natūralus bičių vaškas turi malonų medaus kvapą, bet neturi skonio.
Vaškas lydosi, pašildytas iki 60-68 laipsnių temperatūros (Celsijaus), netirpsta vandenyje ir glicerine, o taip pat šaltame spirite. Tik pasiekus vaško lydymosi temperatūrą, jis tirpsta acetone, benzine, chloroforme, terpentine.
Į vaško sudėtį įeina sudėtingi esteriai (70-75 proc.), laisvos riebiosios rūgštys (13-15 proc.) ir angliavandeniai (12-15 proc.). Be to, vaške yra labai nedaug vandens (0,1-2,5 proc.), daug karotinoidų (provitamino A) ir kitų dažomųjų, aromatinių medžiagų. Jame yra nedaug mineralinių medžiagų, o taip pat priemaišų: žiedadulkių, pikio, lervučių bei mirusių bičių liekanų. Nuo priemaišų kiekio priklauso vaško kokybė.

Vaško vartojimas medicinoje ir kosmetikoje

Rekomenduojame kramtyti korių medų, kurio sudėtyje yra vaško ir žiedadulkių. Tai sustiprina dantų smegenis, išvalo dantų kišenes nuo maisto liekanų, padeda kovoti su paradantoze. Nereikia bijoti praryti vaško gabaliuką, kuris kartu su pikio priemaiša, patekęs į virškinamąjį traktą, pagerins žarnyno funkciją. Be to, vaškas kramtomas burnoje, gerina seilių ir skrandžio sulčių išsiskyrimą, dėl to gerėja apetitas ir virškinimas.
Atlikti tyrimai parodė, kad vaško sudėtyje yra nemažai vitamino A, kuris yra būtinas odos epiteliui atsinaujinti. Taip pat įrodytas vaško priešuždegiminis veikimas (jame buvo rasta į antibiotikus panašių medžiagų). Dėl to vašką galima vartoti odos ligų ir burnos gleivinės pažeidimams gydyti.
Pastaraisiais metais paaiškėjo, kad galima vašką vartoti peroraliai (prarijus per burną) gydant spazminį kolitą ir obliteruojantį endarteritą. Gydymą vašku galima derinti su kitais medikamentais.
Feliksas Grigaliūnas

Feliksas Grigaliūnas (1867 m. Joniškėlis, Pasvalio rajonas – 1939 m. sausio 24 d. Kaukliai, Pušaloto apylinkė) – žymus Lietuvos miškininkas, Žemės ūkio viceministras (1925–1938 m.), Žemės ūkio ministerijos Generalinis sekretorius (1928–1937 m.).

Biografija

Gimė Joniškėlyje (Pasvalio r.), baigė Panevėžio realinę mokyklą. Mokslus tęsė Daugpilyje (dabar Latvijos Respublika), kur baigė gimnaziją ir įstojo į Miškų institutą Sankt Peterburge. Sėkmingai baigęs mokslus 1893 m., darbo valdiškose įstaigose Lietuvos gubernijose negavo. Pradėjo privačią praktiką privačiuose Paslovskio miškuose Pinsko ir Slonimo srityje (dabar Baltarusija).
Atgavus Lietuvai nepriklausomybę grįžo į tėvynę ir pradėjo miškų tvarkymo darbus Balstogės apygardoje Belovežo girioje. Lenkijai okupavus Vilniaus kraštą dirbo miškų inspektoriumi Rytų Lietuvoje. 1920 m. buvo Lietuvos valstybinės komisijos sutarčiai su Rusija sudaryti ekspertas.
1924 m. F. Grigaliūnas paskirtas valstybinės komisijos, kuri Paryžiuje pasirašė Klaipėdos konvenciją, ekspertu. Vertino miškų būklę Klaipėdos krašte. 1925–1938 m. dirbo Žemės ūkio viceministru 1928 m. paskirtas ŽŪM Generaliniu sekretoriumi. Dirbdamas rūpinosi valstybės interesais. Prižiūrėjo ne tik miškus, bet ir melioracijos darbus. Už nuopelnus Lietuvai apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino III (1928 m.) ir II (1931 m.) laipsnio bei Vytauto Didžiojo II laipsnio (1937 m.) ordinais.
1937 m. lapkričio 1 d. savo noru išėjo į pensiją ir apsigyveno nuosavame ūkyje Kaukliuose (Pušaloto apyl.). Staiga mirė 1939 m. sausio 24 d. savo ūkyje.
Verkšionių akmenys

Duomenys

Akmenų grupę sudaro 4 dideli, netaisyklingo keturkampio formos, pilkai rusvo granito akmenys. Šie rieduliai vadinami Pabroliais, išsidėstę asimetriškai, iškilę virš vandens. Šalia yra ir 4 mažesni, apvalių formų, pilkai rusvo granito akmenys, vadinami Pamergėmis, išsidėstę greta kitų didelių akmenų. Visa grupė riedulių matoma nusekus Neries upei. Teritorija užima 1700 m².
Verkšionių akmenys yra Neries regioniniame parke, nuo 2007 m. – regioninės reikšmės archeologinis paminklas (unik. kodas 31060).
Gaučiškės piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Dratvinio kairiajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Iš pietvakarių jį juosia pelkėtas upelio slėnis, iš kitų pusių – žemesni laukai. Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 19 x 17 m (1967 m. – 30 x 20 m)dydžio. 2 m žemiau aikštelės, visuose jos šlaituose, išskyrus pietvakarių yra 6-14 m (šiaurėje) terasa. Pietrytiniame šlaite yra karjero nuardyto 0,5 m aukščio pylimo išorinis šlaitas. Šlaitai vidutinio statumo, iki 13 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, karjero, aikštelėje iškastos didelės duobės. Apaugęs retomis pušimis.

Aplinkiniai piliakalniai

Kalniškių piliakalnis (Vainagiai) 20 km
Galinių piliakalnis 17 kmPuikiškės piliakalnis 20 kmBurbaičių piliakalnis 16 km
Šeduviškės piliakalnis 5 kmPlūsčių piliakalnis 19 kmBulavėnų piliakalnis 8 kmMolavėnų piliakalnis 12 km
Pužų piliakalnis 14 kmGalkaičių piliakalnis 17 kmLyduvėnų piliakalnis 9 km
Luna 16

Konstrukcija

Aparatas svėrė 5600 kg, jo ilgis siekė 3,1 m, skersmuo – 3,3 m (įskaitant tūpimo kojeles). Jį sudarė dvi susijungiančios pakopos, nusileidimo pakopa ir virš jos įtaisyta kilimo pakopa. Nusileidimo pakopa buvo cilindro formos korpusas su keturiomis išsikišusiomis nutūpimo kojelėmis, kuro bakais, nusileidimo radaru ir dvigubu nusileidimo variklio kompleksu.
Pagrindinis nusileidimo variklis buvo naudojamas aparato greičiui sulėtinti jam pasiekus tūpimo tašką, kurį pagal altitudės ir greičio duomenis apskaičiuodavo borto kompiuteris. Pasiekus tūpimo tašką mažesnės varomosios jėgos varikliai atlikdavo tūpimo manevrą. Nusileidimo pakopa taip pat atstojo ir pakilimo aikštelę kilimo pakopai. Nusileidimo pakopa taip pat buvo aprūpinta televizijos kamera, radiacijos ir temperatūros monitoriais, telekomunikacijų įranga ir ištęsiama ranka su gręžimo įrankiu, kuri buvo skirta Mėnulio uolienų mėginio paėmimui.
Kilimo pakopa taip pat buvo cilindro formos, tik mažesnė, jos viršus buvo apvalus. Ją sudarė grįžimo į Žemę kapsulė, kurioje buvo įmontuota cilindrinė sandari talpykla, skirta mėginio laikymui.

Misija

„Luna 16“ kosminis zondas 1970 m. rugsėjo 12 d. iš pradžių buvo iškeltas į Žemės orbitą ir tada, po vieno maršruto krypties pakeitimo rugsėjo 13 d., įskriejo į 111 km ilgio, 70° polinkio Mėnulio orbitą rugsėjo 17 d. 1970 m. rugsėjo 20 d., 05:18 UT laiku aparatas sėkmingai nutūpė ant Mėnulio paviršiaus šiaurės rytinėje Derlingumo jūros (Mare Fecunditatis) dalyje, apie 100 km į rytus nuo Vebo kraterio. Tai buvo pirmasis nusileidimas tamsiojoje Mėnulio pusėje, kadangi Saulė buvo nusileidusi prieš 60 val.
Praėjus mažiau nei valandai po nutūpimo, 06:03 UT laiku, automatinis grąžtas prasiskverbė į Mėnulio paviršių. Po 7 min. gręžimo grąžtas pasiekė 35 cm gylį ir paėmė uolienų mėginį, kuris grąžto vamzdžiu buvo persiųstas į talpyklą.
Galiausiai po 26 val. ir 25 min., 07:43 UT laiku, rugsėjo 21 d. aparato kilimo pakopa pakilo virš Mėnulio. Apatinė „Luna 16“ pakopa liko stovėti ant Mėnulio paviršiaus ir tęsė Mėnulio temperatūros bei radiacijos duomenų perdavimus. Po trijų dienų, rugsėjo 24 d. grįžimo kapsulė įskrido į Žemės atmosferą 11 km per sekundę greičiu. 1970 m. rugsėjo 24 d., 05:25 UT laiku kapsulė su išsiskleidusiu parašiutu nusileido 80 km į pietryčius nuo Žezkazgano miesto, Kazachstane. Juodojo bazalto medžiagos tyrimai parodė, kad mėginys buvo panašus į amerikiečių Apollo 12 misijos pargabentą mėginį.
Pasak Bochumo observatorijos Vokietijoje, aparatas atsiuntė ryškių geros kokybės televizijos nuotraukų.

Palikimas

Minint sėkmingą „Luna 16“ misiją 1970 m. buvo išleisti pašto ženklai, kurie vaizdavo pagrindinius misijos etapus: sklandų nusileidimą ant Mėnulio, pakilimo kapsulės su Mėnulio uolienų mėginiu pakilimą ir nusileidimą parašiutu Žemėje.
Gudoniai (Upninkai)

Istorija

Sovietmečiu buvo tarybinio ūkio centras, o maždaug 1970 m. kaimą nustelbė gretimi Upninkai.
P53

Baltymo p53 genas

Genas koduojantis baltymą p53 vadinamas TP53. Jis yra 17 os chromosomos trumpame petyje (17p13.1), kurio pažeidimai itin dažni piktybinėse ląstelėse.

p19ARF rolė didinant р53 koncentraciją

р53 baltymas aktyvuojamas kaip atsakas į padidintą protoonkogenų Ras, Myc, β-ketanino ir adenovirusinio onkogeno E1A raišką. р19ARF sumažina p53 degradavimo greitį – didina р53 koncentraciją.

p53 baltymo veikimas

Turėdamas transkripcijos faktoriaus savybes aktyvuotas p53 stimuliuoja apoptozės programos (ląstelės sunykimo ir mirties) baltymus bei ląstelės ciklo baltymus. Be to, aktyvuotas p53 baltymas represuoja kitų genų transkripciją ir yra šių baltymų antagonistas: TBP (angl. TATA-box binding protein; baltymas susirišantis su TATA, baltymas CBF (angl. CCAAT binding factor;baltymas susirišantis su CCAAT) ir baltymas SP-1.

Baltymo p53 polimorfizmas ir homologai

Genas р53 koduoja bent du baltymus su skirtinga reguliacija. Yra duomenų apie visą baltymų grupę, giminingą p53, kurių geriausia charakterizuotas yra р73.
Glorijetė

Glorijetė, arba glorietė (it. glorietta) – nedidelis paviljono tipo statinys su kolonomis, statytas parkuose ar soduose. Glorijetė skirta grožėtis aplinkiniu vaizdu, pasislėpti nuo saulės ar lietaus. Pradėta statyti XVIII a. antroje pusėje.
Žinomiausia glorijetė yra UNESCO pasaulio paveldo Šenbruno rūmų ansamblio dalis Vienoje (Austrija). Šenbruno glorijetė pastatyta 1775 m. imperatorės Marijos Terezės parėdymu. 
Glorijete gali būti pavadinamas metalinis paukščių narvelis, panašus savo formą į šį architektūrinį objektą.
Avalis

Istorija

Avalis įkurtas 1933 m. „Bahrain Petroleum Company“ ir skirtas naftos gręžinių aptarnavimui.
Kulėšų valsčius

Kulėšų valsčius buvo Mažojoje Lietuvoje. Centras – Kulėšai.
Nikronys

Aplinkinės gyvenvietės

AUKŠTADVARISTotoriškės
Rimantas Ulevičius

Biografija

Tėvas tautodailininkas Vytautas Ulevičius. 1988 m. baigė studijas Vilniaus universitete ir persikėlė gyventi į Klaipėdą. 1988–1990 m. Klaipėdos 7-osios vidurinės mokyklos direktorius. UAB „Beatuma“ direktorius.
1988 m. Sąjūdžio Klaipėdos skyriaus tarybos narys, 1989 m. Sąjūdžio Seimo narys, aktyvus savanoris. Dalyvavo atkuriant skautų judėjimą, pirmasis Lietuvos skautų sąjungos vadas, nuo 1992 m. generalinis skautų komisaras. Klaipėdos Rotary klubo steigėjas, 1993–1994 m. prezidentas.
Nuo 1990 m. Lietuvos liberalų sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas. 1990–1995 m. Klaipėdos miesto tarybos deputatas, miesto mero pavaduotojas, vienas jauniausių vicemerų Lietuvoje. 1997–1998 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.
R. Ulevičius tragiškai mirė per medžioklę – buvo nušautas. Jo žūties vietoje Kretingos miške pastatytas tėvo išdrožtas kryžius.
Al-Tilal SC

Istorija

Klubas įkurtas 1905 m. 
Futbolo komanda 2 k. tapo šalies čempionais. (1991, 2005 m.)
Vanguard 1

Konstrukcija

Vanguard 1 – rutulio formos aliumininis aparatas, jo diametras siekia 165 mm, svoris – 1,47 kg. Jame buvo įmontuoti du siųstuvai, vienas – 10 mW galios, 108 MHz dažnio, aprūpinamas gyvsidabrio baterija, kitas – 5 mW, 108,03 MHz, aprūpintas šešiomis saulės baterijomis. Jo išorėje kyšojo šešios trumpos antenos. Siųstuvai pagrinde buvo naudojami inžinerijos tikslams bei informacijos rinkimui, bet taip pat ir elektronų kiekio tarp palydovo ir antžeminių stočių nustatymui. Vanguard taip pat turi du termistorius, kurie šešias dienas matavo vidaus temperatūrą tam, kad būtų nustatytas šiluminės izoliacijos veiksmingumas.

Misija

1958 m. kovo 17 d. Vanguard raketos buvo nugabentas į 3 969 km aukštyje esančią 654, 134,2 min. elipsės formos orbitą, pasvirusią 34,25 laipsniais. Iš pradžių buvo apskaičiuota, kad aparatas orbitoje turėtų išsilaikyti apie 2000 metų, bet vėliau buvo išsiaiškinta, kad Saulės spinduliuotės slėgis ir atmosferos srauto pasipriešinimas smarkaus Saulės aktyvumo metu ženkliai pakeitė palydovo perigėjaus tašką, dėl ko jo gyvavimo trukmė orbitoje sumažėjo iki apytikriai 240 metų.
Neveras

Istorija

Romėnai čia buvusią gyvenvietę vadino Noviodūnu, vėliau Nevirnu. Nuo VI a. miestas tapo vyskupijos centru, o nuo X a. tapo ir grafystės sostine. 
XVI a. italų amatininkai Nevere pradėjo gaminti fajanso dirbinius.
Albert Claude

Alberas Klodas (pranc. Albert Claude 1899 m. rugpjūčio 23 d. Longlieras prie Neufšato, Prancūzija – 1983 m. gegužės 22 d. Briuselis) – Belgijos biochemikas, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatas.

Biografija

Studijavo mediciną Lježo universitete, 1928 m. medicinos daktaras. 1928–1929 m. dirbo Berlyne ir Kaizerio Vilhelmo institute Daleme. Nuo 1929 dirbo Rokfelerio universitete Niujorke, nuo 1949 m. J. Bordet instituto Briuselyje direktorius, profesorius. Nuo 1971 m. dėstė Leuveno katalikų universitete, nuo 1972 m. universiteto Ląstelių biologijos ir onkologijos laboratorijos direktorius.

Mokslinė veikla

Patobulino ir pritaikė diferencinį centrifūgavimą tirti ląstelėms, išskyrė daug ribonukleorūgščių turinčias subląstelines daleles (Klodo mikrosoma). Nustatė, kad mitochondrijose vyksta oksidacijos reakcijos ir išsiskiria energija. Vienas pirmųjų 1940 m. panaudojo elektroninį mikroskopą ląstelėms tirti ir pirmasis padarė jų elektronogramas.
1974 m. jo veikla kartu su Kristianu de Duve ir Džordžu Palade įvertinta Nobelio fiziologijos ir medicinos premija.
Valentinas Bagdonas

Biografija

1961 m. Lietuvos konservatorijoje baigė A. Račiūno klasę. 1957–1967 m. Vilniaus kultūros ir švietimo mokyklos, 1967–1997 m. (su pertrauka) M. K. Čiurlionio menų gimnazijos dėstytojas.
1971–1979 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos valdybos atsakingasis sekretorius.
Aldona Staponkienė

Biografija

1967 m. baigė Varėnos vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininkės specialybę.
1972–1994 m. dirbo LTSR vidaus reikalų ministerijos tarnybose, suteiktas pulkininkės leitenantės laipsnis. 1994 m. pagal tarnybos statutą išėjo į pensiją. 1994–1997 m. AB „Vakarų bankas“ juristė, Juridinio skyriaus viršininkė. 1997–2004 m. UAB „Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija“ Juridinio departamento direktorė, bendrovės generalinė direktorė. 2004 m. balandžio mėn. – 2004 m. lapkričio mėn. UAB „Naftos gavyba“ direktorė. 2004–2008 m. Seimo narė, 2004 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos frakcijos, nuo 2005 m. Valstiečių liaudininkų frakcijos seniūnė.
2000 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narė, partijos tarybos narė, nuo 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė, tarybos narė, sąjungos valdybos narė.
Visuomeninės organizacijos „Moterys ir verslas Lietuvoje“ viceprezidentė, Klaipėdos pramonininkų asociacijos tarybos narė.
Dukros Loreta, Vytautė.
Dunakesis

Istorija

Dunakesis rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1225 m.
1977 m. gavo miesto teises.
Edmundas Simanaitis

Biografija

Tėvas – mūrininkas, motina – skalbėja, namų šeimininkė. Šeimoje augo 3 vaikai: Edmundas, jo sesuo Ramutė ir brolis Vaclovas.
Edmundas Simanaitis mokėsi Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje. 1945 m. sausio mėn. tėvą Juozą, buvusį šaulį, suėmė NKVD ir jis atsidūrė Urale, anglies kasyklose.
1946 m. dalyvavo ginkluotame pasipriešinime – priklausė partizanų Tauro apygardos Vytenio laisvės kovotojų būriui. Tų pačių metų liepos mėn. (po išdavystės) suimtas ir nuteistas 10 metų Gulago. Dirbo vario kasyklose Džezkazgane (Kazachstanas). Paleistas iš lagerio, grįžo į tėvynę, dirbo elektriku. Įstojo į Kauno politechnikos institutą, 1960 m. baigė Leningrado Šiaurės Vakarų politechnikos institutą, diplomuotas inžinierius elektromechanikas.
1960–1963 m. Marijampolės (tuomet – Kapsukas) maisto pramonės automatų gamyklos vyriausiasis energetikas. 1963 m. persikėlė į Jonavą; trąšų gamyklos „Azotas“ cecho viršininkas, vyriausiasis specialistas, skyriaus vadovas. Nuo 1989 m. iki 1991 m. dar ir KPI dėstytojas.
Dalyvavo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veikloje – Sąjūdžio Seimo narys, Jonavos skyriaus pirmininkas, Sąjūdžio tarybos narys. Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos narys.
Nuo 1995 m. iki 1997 m. ir nuo 2003 m. Jonavos rajono savivaldybės tarybos narys, 1995–1997 m. Jonavos rajono savivaldybės meras. 1997–2000 m. LR krašto apsaugos ministerijos viceministras.
Lietuvos žurnalistų draugijos, Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos, Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos narys. Yra parašęs knygų ir publicistikos straipsnių.
Vedęs; žmona Gražina, pensininkė, sūnūs Lemturis (g. 1960 m.), Darius (g. 1966 m.) ir Vytenis (g. 1970 m.).
Peleniškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje netoli Šiurpės dešiniojo kranto. Iš pietų jį juosia pelkėtas Šiurpės slėnis, iš vakarų - pelkė, iš kitų pusių - žemi laukai. Šlaitai statūs, apie 8 m aukščio. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 50x25 m dydžio, 2 m žemesne vakarine dalimi, su 1 m aukščio pylimais galuose: pietuose – 9 m, šiaurėje – 18 m pločio. Geriau išlikęs pietinis pylimas. Jis apie 10 m ilgio ir 1 m aukščio nuo aikštelės, šiaurinis jau beveik visai išskleistas. Šiaurinėje piliakalnio papėdėje iškastas 10 m pločio, 3 m gylio griovys, atkertantis žemesnį trikampį kalvos smaigalį.
Piliakalnis apardytas 1910 m. jame pradėjus laidoti mirusiuosius. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę praretintais lapuočiais ir pušimis.
Ppietinėje, pietvakarinėje ir rytinėje pašlaitėse, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos.

Aplinkiniai piliakalniai

Žagarės piliakalnis 48 km
Kalnelio piliakalnis 20 kmŽeimelio piliakalnis 16 kmPapilės piliakalnis 65 km
Rekčių piliakalnis 62 kmĄžuolpamūšės piliakalnis 38 kmVelžių piliakalnis 42 km
Ramulėnų piliakalnis 36 kmPakalniškių piliakalnis (Radviliškis) 40 km
Raginėnų piliakalnis 38 kmTričių piliakalnis 11 km
Šimonių piliakalnis 30 km
Kiūčių piliakalnis 47 km