google/wiki40b huggingface dataset:
Olga Gorškova

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, filologė.
Vilniaus gimnastikos mokyklos direktoriaus pavaduotoja.
Rusų aljanso narė. 2003–2007 m. ir nuo 2011 m. su Lenkų rinkimų akcijos ir Rusų Aljanso koalicija „Valdemaro Tomaševskio blokas“ – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė. 
Slavų gailestingumo fondo pirmininkė. Sutuoktinis Valerijus, vaikai Natalija, Sergejus.
Tokushima Vortis

Istorija

Klubo ištakos siekia 1955 m. Dideliais laimėjimais negali pasigirti. Nuo 2009 m. žaidžia J2 lygoje.
Eskizai

Eskizai – Deltuvos kultūros almanachas, Ukmergės kultūros fondo leidinys (žurnalas), einantis nuo 1991 m.

Istorija

Iki 1992 m. leido Lietuvos kultūros fondo Ukmergės taryba. Tiražas 1991 m. – 1500 egz., 1995 m. – 1000 egz. Nuo 1995 m. leidžiamas tokio pat pavadinimo žurnalo priedas – laikraštis.
Mėželių valsčius

Mėželių valsčius buvo Mažojoje Lietuvoje, į pietus nuo Klaipėdos. Centras – Mėželiai.
1959 m. Formulės 1 sezonas

Sezono apžvalga

Jackas Brabhamas laimėjo čempionatą pirmą kartą. Cooper ekipa laimėjo 5 iš 9 lenktynių. Šių metų Vokietijos GP pirmą kartą vyko AVUS trasoje, kuri pasižymėjo labai dideliais greičiais. Tuo metu šiose lenktynėse buvo pasiektas greičiausias vidutinis greitis (230.71 km/val).
Nakskovas

Istorija

Žmonių gyvenimo pėdsakų miesto teritorijoje randama nuo neolito.

Miestų partnerystė

Miestas palaiko ryšius su Lietuvos miestu Šilute.
Vilniaus Švč. Trejybės (Trinapolio) bažnyčia

Istorija

Švč. Trejybės bažnyčia ir trinitorių vienuolyno pastatai, iš pradžių mediniai, pastatyti XVII ir XVIII amžių sandūroje. Vienuolynas buvo pritaikytas trylikai vienuolių, jiems išlaikyti vyskupas paskyrė Krosnos dvarą ir dvi karčiamas. 1710 m. maro metu Krosnos dvare slėpėsi vienuoliai, tačiau tuo tarpu apleistas vienuolynas ir bažnyčia sudegė. Mūrinės bažnyčios statybos darbai vyko nuo 1715 iki 1721 m. Šventovė konsekruota 1722 m. 1752 m. perstatytas ir vienuolynas.
1812 m. vienuolyne buvo prancūzų karo ligoninė. 1832 m. bažnyčia ir vienuolynas uždaryti, 1846 m. perduoti stačiatikių metropolitui Josifui Semaškai. Vienuolyne buvo įrengta archierėjaus vasaros rezidencija, o bažnyčia rekonstruota į Šv. Juozapo cerkvę (1849 m.). Po Pirmojo pasaulinio karo bažnyčia grąžinta katalikams, remontuota, nuo tada buvo Vilniaus vyskupų žinioje. 1918 m. Vilniaus vyskupas Jurgis Matulaitis leido Trinapolyje įkurdinti lietuvių vaikų prieglaudą, ten veikė našlaičių ir senelių prieglauda, pradinė mokykla. 1926 m. vienuolyno patalpose įkurta vyskupų vasaros rezidencija. 1927 m. Trinapolyje atidarytas 1913 m. Vilniuje įkurtos Švč. Mergelės Marijos tarnaičių kongregacijos vienuolynas. 1948 m. bažnyčia uždaryta, vienuolyno patalpose buvo ligoninė, nuo 1959 m. – turizmo bazė. 1992 m. ansamblis grąžintas Vilniaus arkivyskupijos kurijai. 1997 m. bažnyčia konsekruota, o restauruotuose vienuolyno pastatuose įsikūrė Kristaus Karaliaus kongregacijos seserų noviciatas, atidaryti seserų prižiūrimi rekolekcijų namai.
Šaolino kovos menas

Šaolino kovos menas (kin. 少林武功, pinyin: Shao Lin Wu Gong) – tradicinė kultūrinė sistema susiformavusi Songšano (kin. 嵩山, pinyin: Songshan) kalnų budistinėje kultūrinėje terpėje, Šaolino vienuolyne, Henano provincijoje. Šis mokymas paremtas budistiniais tikėjimais ir yra Čan (kin. 禅, pinyin: Chan, jap. Zen) budistų mokyklos išminties atspindys. Todėl, skirtingai nei kituose kinų kovos menuose, Šaolino kovos menų tradicijoje siekiama, kad „kovos meno praktikos tikslu tapu Čan suvokimas“.
Šaolino kovos menas susideda iš daugiau nei trijų šimtų Ušu (kin. 武術, pinyin: Wushu) stilių, įvairių ginklų valdymo būdų, kūno tobulinimo, meditacijos bei gyvybinės energijos Či (kin. 氣, pinyin: Qi) mobilizavimo būdų.
Praktikuojantieji Šaolino kovos meną tradiciškai turi peržengti tris stadijas. Pradžioje adeptas praktikuoja išorinę formą. Tarpinėje stadijoje jis patiria „sąmonės ir kumščio integraciją”, keisdamas tai, kas apčiuopiama, į tai kas, neapčiuopiama, taisykles paversdamas taisyklių nebuvimu, paklusdamas taisyklėms vėliau jų nebesilaiko ir neapčiuopdamas kontroliuoja priešininką. Aukščiausia Šaolino kovos meno pakopa – savo „širdies“ įsiklausimas, kova „širdyje“ vietoj kovos „formoje“.
Arvydas Alekna

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, įgijo teisininko specialybę. 
1996 m. įkūrė Advokato kontorą "Advokatas Arvydas Alekna ir partneriai".
Nuo 1996 m. vasario mėn. 22 d. iki dabar Lietuvos Advokatūros narys.
2003–2007 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys. Lietuvos žemės savininkų sąjungos Panevėžio skyriaus pirmininko pavaduotojas.
Sutuoktinė Regina ir 4 vaikai
Vadajus

Raida

Vadajaus valstybė susiformavo nusilpus tundžurų valstybei, kuri valdė didžiulį regioną dabartiniame pietvakarių Sudane ir gretimose provincijose Čade. XVII a. pradžioje tundžurų valdžią Darfure nuvertė furų kilmės Keira dinastija, kuri įkūrė Darfūro sultonatą. Tuo pat metu vakarinėse tundžurų valdose valdžią paveldėjo kita etninė grupė – mabai, kurie sukūrė Vadajaus valstybę. Pasak legendos, jos įkūrėjas buvo Abd al-Karimas, tapęs pirmuoju sultonu, kurie turėjo specialų titulą kolak.
Iki pat XVIII a. pabaigos Vadajus buvo buferinė valstybė, egzistavusi tarp dviejų tuometinių Sahelio imperijų: Bornu vakaruose ir Darfūro sultonato rytuose. Jo kultūrinė ir ekonominė priklausomybė nuo Darfūro ne kartą grėsė valstybės sunaikinimu. Tik XIX a. pradžioje, valdant Abd al-Karim Sabun (1803–1813), sultonatas labai sustiprėjo. Išmanaus sultono dėka Vadajus sugebėjo įsteigti naują Transsacharinės prekybos kelią, kuris Vadajų tiesiogiai sujungė su šiaurine Afrikos pakrante. Jis kelias ėjo tiesiai į šiaurę, iš sostinės Uaros per Enedį, Kufrą, Audžilą iki Bengazio. Šis sultonas pradėjo kaldinti ir vietinius pinigus.
Po Abd al-Karim Sabun mirties Darfūras vėl siekė įsigalėti Vadajuje. 1835 m. pasinaudodamas įpėdinystės krize, Darfūro sultonas pasodino į Vadajaus sostą savo kandidatą Muchamadą al-Šarifą, kuris greitai įgijo nepriklausomybę nuo Darfūro, išsikovojo vietos gyventojų palankumą ir tapo vienu gabiausių sultonų Vadajaus istorijoje. Jo laikais Vadajus tapo viena galingiausių Sahelio imperijų, kuri galėjo trumpai kontroliuoti savo pietvakarinį kaimyną Bagirmį, t. y. valdė visą dab. centrinį Čadą. Atlikdamas Hadžą Mekoje, Muchamadas al-Šarifas susidomėjo viena iš Islamo atmainų Senussi, kuri įgijo didelę įtaką jo valstybėje.
XIX a. pabaigoje Vadajaus sostinė iš Uaros buvo perkelta į naują gyvenvietę Abešę, dėl to, kad senojoje sostinėje išdžiūvo šuliniai. XX a. pradžioje valstybę užpuolė Prancūzija, tuo metu plečianti savo kolonijas į Afrikos gilumą. 1909 m. prancūzai užėmė Abešę ir vietoj senojo kolako pasodino savo statytinį Asil.
1912 m. prancūzai panaikino Vadajaus valstybę, prijungdami ją prie savo Čado teritorijos, tačiau 1935 m. tradicinė monarchija buvo atkurta. Ji dar kartą buvo panaikinta Čadui atgavus nepriklausomybę nuo prancūzų, 1960 m., tačiau 1970 m. sultonas Ali Silek sugrąžintas į valdžią.
Tijūnas

Tijūnas (lenk. ciwun, lot. tivunus) – vienas aukščiausių Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos žemietijų valdžios pareigūnų.
Pareigybė atsirado XIV a. Iš pradžių tijūnas buvo Didžiojo kunigaikščio, vėliau ir karaliaus valdų vyriausiasis valdytojas. Tokių valdų Lietuvoje buvo 12, Žemaitijoje – 14. Vėliau, kai karaliaus dvarų Lietuvoje sumažėjo, tijūno funkcijos buvo praplėstos. XVIII a. liko tik Vilniaus tijūnas ir Trakų tijūnas, kuriuos rinkdavo žemietijos seimelis, o išrinktą pareigūną tvirtindavo karalius. Žemaitijoje liko 12 tijūnų, kuriuos skirdavo karalius.

Įgaliojimai

Nors pareigos žemietijų pareigybių hierarchijoje buvo ir auščiausios, bet dažniausiai tai buvo simbolinės, garbės pareigos. Vienintelė išlikusi tijūno kompetencija buvo žemietijų seimelių sušaukimas.
Žemaitijoje, kur buvo tik vienas pakamaris, tijūnas turėjo ir ribotas teismo funkcijas.
Petras Kazlauskas (1903)

Petras Kazlauskas, Kazlas (1903 m. spalio 22 d. Maišymai, Rudaminos valsčius – 1983 m. kovo 11 d. Hot Springsas, Arkanzaso valstija) – Lietuvos gydytojas oftalmologas, medicinos daktaras.

Biografija

1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1939 m. medicinos daktaras.
Nuo 1932 m. dirbo gydytoju Klaipėdos, Telšių, Kauno ir Vilniaus ligoninėse. 1941–1944 m. dėstė Vilniaus universitete, 1942–1944 m. medicinos fakulteto dekanas, Akių ligų katedros ir Akių ligų klinikos vedėjas, nuo 1943 m. profesorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1947 m. išvyko į JAV. 1954 m. įgijęs teisę verstis privačia praktika dirbo Veteranų administracijos ligoninėje Marione (Indianos valstija).
Trečiasis kelias

"Trečiasis kelias" – naujoji centro kairės politikos atmaina, kuri atsirado, kai politikai tolo nuo tradicinės "kairės ir dešinės" politikos.

Ištakos

Ištakos siejamos su Naujųjų leiboristų partijos, kuriai vadovavo Tonis Bleras, ambicingomis politininėmis reformomis Didžiojoje Britanijoje. Jie 1997 m. atėję į valdžią atsisakė nacionalizacijos ir planinės verslilinkystės. Ši politika reiškė pastangas kūrybiškai reaguoti į globalizacijos jėgas ir siekė pajungti už šių transformacijų slypinčią energiją.
Tačiau mintis rasti politikoje "trečiajį kelią" susilaukė didelės kritikos. Daugelis konservatorių manė, kad naujoji politika yra beveik tuščia, be turinio, ir panašesnė į politinę pozą, o ne strateginę programą, kurią iš tiesų būtų galima įgyvendinti. Tuo metu tradiciniai kairei priklausantys politikai teigia, kad "trečiasis kelias" per mažai skiria dėmesio nelygybės ir nesaugumo problemoms.
Kova (Kaunas)

Kova – komunistinis žurnalas, nelegaliai ėjęs 1935 m. gruodį – 1936 m. Kaune.

Istorija

Išėjo du numeriai. Redagavo Petras Mikutaitis, Juozas Pajaujis.
Õ

Õ ir õ (o su tilde) – modifikuota lotyniškos abėcėlės raidė O.
Estų, veru, lyvių kalbose ši raidė žymi garsą [ɤ], kuris atitinka uždarą gerklinį balsį (kaip rusų ы). Portugalų, gvaranių bei kai kuriose kitose tupių-gvaranių kalbose raidė õ žymi nosinį garsą [õ], kuris tariamas panašiai kaip dvigarsis on. Vietnamiečių kalboje ši raidė žymi garsą [ɔ].
Raide Õ neretai klaidingai atvaizduojama vengrų raidė Ő.
Donatas Butkus (1952)

Donatas Butkus (1952 m. vasario 17 d. Alsėdžiuose, Plungės rajonas – 2018 m. gegužės 23 d., Palangoje) – Lietuvos muziejininkas, archeologas.

Biografija

1970 m. baigė Palangos vidurinę mokyklą, 1975 m. – istorijos studijas Vilniaus universitete.
Nuo 1976 m. Kretingos muziejaus vyr. muziejininkas, 2007 m. – Archeologijos skyriaus vedėjas.
Kartu su kitais archeologais tirti: 1988, 2002 m. – Ėgliškių kapinynas, 1988 m. – Kretingos kapinynas, 2004 m. – Kretingos senkapiai, 2004, 2006 m. – Kretingos dvarvietė. Nuo 1991 m. tiriamas vienas įdomiausių Vakarų Žemaitijos paminklų – Lazdininkų kapinynas.
Palaidotas Palangos kapinėse.
Artūras Melianas

Biografija

Mokėsi Panevėžio 3–joje vidurinėje mokykloje. Nuo 1979 m. gyvena Vilniuje. 1982 m. baigė Vilniaus prekybos technikumą (dab. Vilniaus kolegiją). 1992 m. Vilniaus universitete baigė ekonomikos ir 1999 m. socialinio darbo studijas. Stažavosi Lenkijoje, Airijoje, Danijoje, JAV.
1992 m. Vilniaus grąžtų gamyklos inžinierius, 1995–2000 m. Vilniaus miesto savivaldybės socialinės paramos centro direktoriaus pavaduotojas, 2005 m. Vilniaus miesto savivaldybės administracijos Sveikatos ir socialinės apsaugos departamento direktoriaus pavaduotojas ir Socialinės paramos skyriaus vedėjas, nuo 2006 m. – Vilniaus apskrities viršininko pavaduotojas. 2000–2004 m. ir 2008–2012 m. Seimo narys. 2012 m. – Vidaus reikalų ministras.
1990 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos valdybos narys, nuo 2009 – Pirmininko pavaduotojas. 2013–2014 – Pirmininkas.
1997–2000 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys, Socialinių reikalų komiteto pirmininkas. Prisidėjo steigiant socialinių paslaugų įstaigas: Motinos ir vaiko pensioną, Nakvynės namus, pensioną seneliams, užimtumo centrus sutrikusio intelekto vaikams. 2000 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2000–2004 m. ir 2008–2012 m. Seimo narys, Socialinių reikalų ir darbo komiteto narys. Rengė Darbo kodeksą, Pensijų reformos įstatymų paketą, Garantinio fondo ir kt. įstatymus, prisidėjo prie teikimo ratifikuoti Europos Socialinę Chartiją. Dirbo Lietuvos-Lenkijos ir Lietuvos-Ukrainos parlamentų asamblėjose. Palaikė glaudžius tarpvalstybinius santykius socialinės apsaugos ir ekonomikos srityse, buvo vizų panaikinimo su Ukraina iniciatorius.
2000 m. Lietuvos Raudonojo Kryžiaus draugijos valdybos narys, 2004 m. Lietuvos socialinių darbuotojų asociacijos viceprezidentas. Vilniaus labdaros fondo „Vaikai ir pasaulis“ vadovas. 1996 m. Naujininkuose įkūrė vaikų ir paauglių laisvalaikio klubą „Debesėlis“. Vilniaus Sostinės Lions klubo narys, 2013–2014 m. klubo Prezidentas, nuo 2015 m. Lietuvos Lions gubernijos valdybos narys.
Jo iniciatyva 2001 m. įsteigta visuomeninė organizacija „Naujininkų bendruomenė“, kurios nariai siekia suburti Naujininkuose gyvenančius ir dirbančius asmenis bendruomenės problemoms spręsti ir atstovauti bendruomenės interesams, plėtoti vaikų ir jaunimo, pagyvenusių žmonių užimtumo ir tobulėjimo galimybes, organizuoti bendruomenės renginius. Nuo 2014 m. – Naujininkų bendruomenės valdybos pirmininkas; 2008 m. inicijavo Dvarčionių bendruomenės steigimą, yra „Dvarčioniškių asociacijos“ valdybos narys.
Remiantis 2012 m. balandžio 12 d. pasirašytu LR Prezidentės dekretu Nr. 1K-1030, nuo 2012 m. balandžio 16 d. A. Melianas buvo paskirtas į Vidaus reikalų ministro pareigas.
Pomėgiai – groti gitara, muzika, bendravimas, kelionės.
Žmona – Lina, vaikai – Armantas, Evaldas, Titas.
Monkų miesto vėliava

Monkų miesto vėliava (lenk. Flaga Moniek) - Monkų miesto stačiakampio formos vėliava, kurioje yra dvi horizontalios geltonos ir raudonos spalvos juostos.
Stanislovas Soltanas

Biografija

Lietuvos bajorų Soltanų giminės atstovas, herbo „Abdank“ savininkas. Stanislovo Soltano ir Elenos Romerytės sūnus.
1782 metais gavo Lietuvos didžiojo vėliavininko pareigybę, 1790 metais tapo Lietuvos dižiuoju pakamariu. 1782 metais gavo LDK armijos generolo-majoro titulą.
1788 metais buv išrinktas į Ketverių metų seimą (1788–1792). Seimo darbo metu įėjo į patriotinę grupuotę ir palaikė naują Lenkijos konstituciją, priimtą 1791 metų gegužės 3 d. Tais pačiais metais gavo Lietuvos dvaro maršalkos pareigybę. 
1792 metais ATR-Rusijos karo metu pasisakė prieš Lenkijos karaliaus Stanislovo Poniatovskio prisijungimą prie Targovicos konfederacijos, Liepos 21 d. emigravo į Saksoniją. 
1794 metais tapo vienas iš Kostiuško sukilimo organizatorių Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje prieš Rusijos viešpatavimą. Po sukilimo numalšinimo buvo areštuotas ir ištremtas į Kazanę. 1796 metais naujas Rusijos imperatorius Pavelas I išlaisvino Stanislovą Soltaną iš tremties. 
1806–1807 metais kartu su pulkininku F. Potockiu bandė organizuoti naują sukilimą Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje, 1808 metais išvažiavo į Lenkijos didžiąją kunigaikštystę.  
1812 metais, Napoleono Bonaparto invazijos į Rusiją metu, Prancūzijos imperatoriaus buvo įtrauktas į LDK laikinos vyriausybės sudėtį. Liepos 18 d. atvyko į Vilnių, bet dėl ligos nuo rugpjūčio 24 iki lapkričio 6 d. nevykdė savo pareigų. Po Prancūzų pralaimėjimo buvo priverstas pakartotinai išvažiuoti į emigraciją. 
1782 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi. 1813 metais gavo prancūzišką Garbingo legiono ordiną.

Šeima

Stanislovas Soltanas buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona buvo Pranciška Teofilė Radvilaitė. Vaikai: Adomas Leonas Liudvikas, Ana ir Elena.
Antrą kartą vedė Konstanciją Taplocką. Vaikai: Stanislovas, Vladislovas ir Elena.
Sophie Dee

Biografija

Sofi gime Pietų Velse, Karmardene, kur gyveno kartu su tėvu, pamote ir broliu. Šeima buvo persikėlusi į Angliją, bet vėliau grįžo į Velsą, kur Sofi baigė vidurinę mokyklą.
Baigusi mokslus, ji ilgą laiką negalėjo rasti sau tinkamo užsiėmimo ir nuolatos juos keitė:„– Turėjau daugybę darbų. Buvau padavėja, pristatinėjau laikraščius, buvau kambarinė ir klojau lovas viešbučiuose. Dirbau kepykloje ir patiekdavau arbatą bei sausainius sekmadieniais. Taip pat dirbau drabužių parduotuvėje, pardavinėjau telefonus“, – vardino savo užsiėmimus Sofi.
Nusprendusi ieškoti geresnio uždarbio, ji persikėlė į Angliją, kur Birmingeme tapo striptizo šokėja bei topless modeliu. Pusantrų metų jos nuotraukas naudojo tokie leidiniai kaip „The Daily Sport“ ir „The Sun“ savo garsiajame „Page 3“, kuriame nuolat spausdinamos apsinuoginusių merginų nuotraukos. „– Esu ganėtinai žemo ūgio, taigi vienintelis modelio darbas, kurį galėjau dirbti, buvo demonstruoti savo krūtinę“, – sakė ji.
2005 m. sausį Sofi persikėlė į Kaliforniją, ketindama pradėti pornografinių filmų aktorės karjerą. „– Draugas sakė, kad man turėtų pavykti. Tuo metu aš jau šokau ir pozavau apsinuoginusi nuotraukoms bei žurnalams. Taigi, tai buvo sekantis žingsnis“.
Savo pseudonimą ji pasirinko pagal britų modelį Sophie Dahl, draugui pareiškus, kad jos yra panašios.
Apie pirmąjį filmavimą Sofi pasakojo: „– Tai buvo scenos su Alexander DeVoe ir Mr. Marcus. Buvau tokia išsigandusi ne tik dėl to, kad tai buvo pirmasis filmavimas, bet taip pat ir mano pirmas kartas su juodaodžiu. Nemanau, kad filmuojant išleidau bent garsą. Ne dėl to, kad man nepatiko, tiesiog labai nervinausi.“
2011 m. Sofi įkūrė keletą interneto svetainių, už kurias vėliau pelnė ne vieną pornografijos verslo apdovanojimą. Tais pačiais metais ji režisavo savo kol kas vienintelį filmą „Sophie Dee‘s My Point Of View“.

Kiti filmai

Sofi yra vaidinusi keliuose siaubo filmuose: „Theater of Derange“ pirmoje ir antroje dalyse (2012 ir 2014 m.), „A Haunted House 2“ (2014 m.) bei komedijoje „Pagirių žaidynės“ (2014 m.), taip pat keliuose trumpo metražo filmuose.
2012 m. sukurtoje siaubo komedijoje „Sadistic Eroticism“ ji atliko pagrindinį vaidmenį.

Šeima

Sofi nėra vienintelė savo giminės atstovė, kuri filmuojasi pornografiniuose filmuose. Jos įseserė Linsey Dawn McKenzie taip pat vadina šio žanro filmuose Anglijoje, o kita įseserė Alyson McKenzie yra kino bei teatro aktorė. Jos pamotė yra buvusi striptizo šokėja.
Nuo 2010 m. Sofi yra ištekėjusi už pornografinių filmų aktoriaus bei agentūros „Valley Babes XXX“ vadovo bei savo agento Lee Bangso.
Francesca Romana Coluzzi

Biografija

Jos tėvai buvo italai, tačiau ji gimė Albanijoje, o vėliau visa šeima grįžo ir apsigyveno Perudžoje. Norėdama tapti aktore, pradžioje ji turėjo tenkintis dublerės pareigomis: Mylene Demongeot filmuose „Fantomas“ ir Marisa Mell juostoje „Atsargiai: Diabolikas“. 
Pirmasis vaidmuo kine buvo Lucio Fulci komedija „002 Operazione Luna“ 1965 m. 1969 m. kartu su Adriano Celentano ji nusifilmavo juostoje „Serafino“. Žymiausias jos vaidmuo yra 1970 m. filme „Venga a prendere il caffe... da noi“, pelnęs Globo d'oro ir kitus apdovanojimus.
Kine ji dažniausiai vaidino komedijose, tuo tarpu teatro scenoje geriau buvo žinoma draminiais vaidmenimis. 1985 m. Romoje ji įkūrė teatro dirbtuves vaikams.
Mirė nuo plaučių vėžio sulaukusi 66 metų.
Antanas Medekša

Biografija

Bajoras. Iki sukilimo Maskvos universitete studijavo filologiją. 1863 m. sausio mėn. įstojo į Z. Citavičiaus būrį. 1863 m. balandžio mėn. pateko į nelaisvę, pabėgo. Vėliau kovėsi T. Kušleikos būryje, būrį padalijus į du būrius, pats vadovavo vienam jų. 1863 m. gegužės 3 d. dalyvavo kautynėse prie Žaiginio, vėliau veikė Augustavo gubernijoje.
1863 m. lapkričio mėn. emigravo į Prancūziją, iki 1866 m. gyveno JAV, po 1866 m. grįžo į Prancūziją. 1870 m. redagavo Paryžiuje leidžiamą laikraštį „Zmowa“. 1871 m. grįžo į Lietuvą, kurį laiką gyveno Surmantuose netoli Verėduvos, vėliau buvo suimtas.
Parašė atsiminimus lenkų kalba ir monografiją apie 1863 m. sukilimą. 1864 m. leidinyje „Ojczyzna“ aprašė A. Bitės, Z. Citavičiaus, A. Mackevičiaus, L. Narbuto, P. Šimkevičiaus sukilėlių dalinių, Z. Sierakausko junginio veiksmus.
Skiemonių herbas

Aprašas

Žaliame lauke auksinis banguotas S raidę primenantis stulpas.
Auksinis stulpas simbolizuoja vingiuotus Skiemonių kelius.

Istorija

Skiemonių herbo etaloną sukūrė dailininkas Rimantas Tumasonis.
Herbą 2011 m. gegužės 17 d. patvirtinto Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-696.
Paberžuonė

Aplinkinės gyvenvietės

VISAGINASDŪKŠTAS
Jaščilanas

Istorija

Jaščilanas buvo svarbus klasikinio majų laikotarpio miestas, dominavęs regione. Jis buvo galingesnis už gretimai esantį Bonampaką, ilgą laiką buvo sąjungoje su Piedras Negru ir kurį laiką su Tikaliu. Jaščilanas kovojo prieš Palenkę. Jaščilanas tebuvo nedidelis miestas, kuomet 320 m. rugpjūčio 20 d. Jat Balamas tapo miesto valdovu ir pradėjo ilgą dinastiją, besitęsusią iki IX a. Jai valdant miestas išaugo į svarbų regioninį centrą. Miestas savo klestėjimo viršūnę pasiekė valdant Jaguaro Skydui II (mirė 742 m.).

Archeologija

Jaščilano griuvėsiai minimi nuo 1833 m. Ilgą laiką miestas buvo sausuma praktiškai nepasiekiamas. Yra išlikęs šventyklų kompleksas, monolitinės raižytos stelos, altoriai. Šventyklų sienose gausu raižinių.
Ilfovo apskritis

Geografija

Teritorija apima Bukarešto primiesčių zoną. Būdingos Valakijos lygumos, kurias kerta Dimbovicos, Kolentinos, Gruju upės. Yra keletas tvenkinių.
Damaru

Damaru, damru (skr. डमरू, tibet. ཌཱ་མ་རུ ) – nedidelis, smėlio laikrodžio formos, dviejų membranų būgnas, labiausiai naudojamas Indijoje ir Tibete. 
Damaru dažniausiai gaminamas iš medžio. Jo didžiausias aukštis gali siekti kiek daugiau už pėdą. Grojama viena ranka. Garsas išgaunamas kamuoliukais, kurie pritvirtinti prie stygos ar odinio šniūro, apvynioto aplink instrumento siaurąją dalį. Taip pat garsą suteikia ir mazgeliai, surišti ant šniūro. Kai grojantysis siūbuoja būgną, naudodamas banguojančius rankų riešų judesius, kamuoliukas (ar kamuoliukai) atsimuša į abi damaru puses. 
Dėl savo nedidelių matmenų instrumentas populiarus tarp keliaujančių muzikantų. Taip pat naudojamas Tibeto budizmo praktikoje. Damaru žinomas visame Indijos subkontinente. Tarp šaivizmo pasekėjų jis siejamas su Šivos Nataradžos forma. Keturrankis Nataradža laiko damaru viršutine dešiniąja ranka, kai atlieka savo kosminį Tandavos šokį. Pasak legendos, visų sanskrito garsų ištakos susiję su Šivos grojamo damaru skleidžiamais garsais. Šio būgno gaudesys simbolizuoja pasaulį kuriančių jėgų ritmą, o abi jo pusės įkūnija vyrišką (Linga) ir moterišką (Joni) pradžią. O šių dalių sujungimas yra ta pati vieta, kurioje užsimezga gyvybė.
Dancigo guldenas

Dancigo guldenas – laisvojo Dancigo miesto (dabar - Gdanskas) piniginis vienetas 1923-1939 m. Dancigo guldenas buvo sudarytas iš 100 pfenigių.
Iki 1923 m. Dancigo piniginis vienetas buvo Dancigo markė.
Įvedant guldeną jis buvo prilygintas ne tam tikram skaičiui Dancigo markių, bet D. Britanijos svarams (25 Dancigo guldenai = 1 D. Britanijos svarui).
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui Dancigas buvo Vokietijos aneksuotas, ir Dancigo guldenas buvo pakeistas reichsmarke (0,7 reichsmarkės = 1 Dancigo guldenas).
FK Ohrid

Istorija

Klubo ištakos siekia 1921 m. Susikūrus nepriklausomai Makedonijai, yra žaidę Pirmoje lygoje 1994–95, 1995–96 ir 2010–12 m.
Darbuotojų kolektyvas

Darbuotojų kolektyvas – fizinių asmenų visuma, kurią sudaro visi darbuotojai, darbo santykiais susiję su darbdaviu (LR DK 17 str.). Darbo teisės subjektas, t. y. asmuo, galintis būti teisinių darbo santykių subjektu, prisiimti teisines pareigas, įgyti bei turėti subjektines teises. Pvz., darbo kolektyvas gali sudaryti sutartį su darbdaviu dėl darbo sąlygų ir pan. Pagrindiniai darbo teisės subjektai greta darbuotojų kolektyvo Lietuvoje yra darbuotojas ir darbdavys (LR darbo kodeksas, I dalis, II skyrius, 13-17 str.).
Leiba Hofmekleris

Biografija

Brolis Michelis Hofmekleris. Tėvas Marduchajus (Motel) Hofmekleris (?–1944 m.), Ašmenos kantoriaus sūnus, violončelininkas. Muzikos mokėsi privačiai. Lenkams užėmus Vilnių su tėvais atvyko į Kauną. 1921–1935 m. Valstybės teatro koncertmeisteris, vėliau ir dirigentas, pagrindinis baletų dirigentas. 1934–1935 m. su šio teatro baleto trupe gastroliavo Monte Karle, Londone. 1934–1935 m. Vinco Kudirkos orkestro, nuo 1939 m. Kauno radiofono orkestro, kuris 1940 m. perkeltas į Vilnių, dirigentas. Hitlerininkų nužudytas. Yra išlikę L. Hofmeklerio diriguotų muzikos įrašų, kuriuose ištraukas iš operų atlieka legendiniai lietuvių dainininkai Kipras Petrauskas, Elzbieta Kardelienė.