google/wiki40b huggingface dataset:
Malmö FF

Istorija

Klubas įkurtas 1910 m. daugkartinis Švedijos čempionas.

Spalvinė gama ir logotipas

Klubas turi pravardes Di blåe ("Mėlynieji") ir Himmelsblått ("Dangaus mėlynieji"). Taip vadinami dėl vienos priežasties - komanda dėvi mėlynos  arba žydros spalvos marškinėlius, baltus šortus ir baltai/mėlynas kojines. 
Svečiuose naudoja alternatyvias aprangos spalvas.
Vaisiakūnis

Vaisiakūnis – paviršinė grybo grybiena, kurią sudaro kepurėlė ir kotas.
Vaisiakūniai būna įvairių formų – ausies, kanopos, taurelės, rutulio, vėduoklės ir kt. Jie formuojasi iš vegetatyvinės grybienos.
Vaisiakūnis sudarytas iš gausiai išsišakojusių ir susipynusių hifų, kurie šiek tiek primena aukštesniųjų augalų audinius, tačiau su jais nieko bendro neturi. Vaisiakūnių hifų ląstelės skiriasi ilgiu, pločiu, forma, jų sienelės nevienodo storio.
Vaisiakūnis sudarytas iš kelių audinių. Dengiamasis audinys apsaugo vaisiakūnį nuo mechaninių pažeidimų, nuo saulės, lietaus ir vėjo. Šio audinio hifai storesni ir susipynę. Vidinė vaisiakūnio dalis sudaryta iš jungiamojo audinio, kurio hifai storasieniai ir išsidėstę puriai. Jie aprūpina išorinę grybieną maisto medžiagomis.
Vaisiakūnių gyvenimas trumpas, tačiau labai svarbi biologinė paskirtis – suformuoti ir išsėti sporas. Grybų vaisiakūniai yra jų dauginimosi organai. Vegetatyvinė grybiena vaisiakūnių užuomazgas formuoja ne kasmet, dažniausiai kas antri-treti, o kartais ir kas penkti ar septinti metai. Vaisiakūnis geromis sąlygomis greitai auga. Per parą raudonviršio ar baravyko kepurėlė užauga nuo 1,5 iki 5 cm skersmens. Vegetatyvinė grybiena pradeda augti anksti pavasarį, tačiau tik po kelių mėnesių užsimezga vaisiakūniai, kurie išauga skirtingu laiku. Sporoms susiformavus, subrendus ir išsisėjus, vaisiakūniai, atlikę pagrindinę gyvenimo funkciją, suglemba ir žūva.
Obligacijų rinka

Obligacijų rinka (dar vadinama paskolų, kreditų ir pastovių įplaukų rinka) – finansų rinka, kurios dalyviai perka ir parduoda paskolų vertybinius popierius obligacijų pavidalu. Paskolų rinka 2009 m. buvo įvertinta 82,2 trilijonų JAV dolerių.
Obligacijų rinka dažniausiai siejama su iždo obligacijų rinka dėl jos dydžio, likvidumo, mažo rizikingumo ir svarbos palūkanų normoms. Kadangi obligacijų kainos juda priešingai nei jų palūkanų normos, tai didėjanti infliacija bei augančios palūkanų normos smukdo obligacijų kainas.
Sauslaukė

Istorija

1950–1962 m. Kuršėnų rajono, 1962–1995 m. Šiaulių rajono Raudėnų apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Kuršėnų miškų ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Luiniai – 3,2 km
RAUDĖNAI – 5,3 km
Bartlaukė – 1,5 km
Kentraičiai – 3,4 km
Užpelkiai (Raudėnai) – 3,5 km
KURŠĖNAI – 15 km 
ŠIAULIAI – 40 km
Dirvonėnai – 3,4 km
Upyna (Telšiai) – 6,5 km
Šeškiai – 2,5 km
Medragiai – 3 km
Smilkalinė bosvelija

Naudojimas

Pasižymi aromatinėmis bei gydomosiomis savybėmis, jos sakai naudojami aromaterapijoje, kvepalų, smilkalų, eterinių aliejų gamyboje. Tai plačiausiai komerciškai naudojama bosvelijų rūšis, nuo senovės garsėjanti aromatinės dervos ladano gavyba. Išlikusios šių medžių giraitės istorinėje Ladano žemėje Omane, svarbiausiame ladano gavybos centre. Derva gaunama lupant medžių žievę, darant joje pjūvius. Pradedama rinkti medžiams pasiekus 6-10 metų brandą. Paprastai renkama 3 kartus per metus. Trečiojo rinkimo derva laikoma kokybiškiausia, nes joje daugiausia aromatinių medžiagų. Dėl plataus smilkalinės bosvelijos produktų vartojimo jos populiacija mažėja.
Gedanonys

Aplinkinės gyvenvietės

NemaitonysUžuguostisAUKŠTADVARIS
Vytautas Tomaševičius

Biografija

1990 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries gimnaziją, 1989 m. baigė Vilniaus J. Vienožinskio meno mokyklą. 1998 m. baigė Vilniaus dailės akademiją, tapybos ir scenografijos specialybę. Nuo 2008 m. m. Lietuvos dailininkų sąjunga narys.

Filmai

Nuo 1996 m. dalyvavo tarptautiniuose filmų projektuose, kaip kino filmų dailininkas. 2000 m. kūrė dekoracijas filmui „Nenugalimas“ (rež. Werner Herzog, Vokietija). Vėliau menininkas atsidėjo vien tapybai.

Tapyba

Parodinėje veikloje dalyvauja nuo 1995 m. Yra surengęs virš 20 personalinių parodų Lietuvoje, Danijoje, Švedijoje bei dalyvavo keliose dešimtyse grupinių parodų Lietuvoje, Danijoje, Švedijoje, Rusijoje, Italijoje, Japonijoje. Šiuo metu dailininkas bendradarbiauja su galerijomis „VanLoon en Simons“ (Olandija) ir „Galleri Svanlunda“ (Malmė, Švedija). 2008 m. apdovanotas I-osios Baltijos dailės bienalės (Sankt Peterburgas, Rusija) laureato diplomu.
2010 m. ir 2018 m. skirta Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos stipendija.
2019 m. Tarptautiniame konkurse Japonijoje „ArtOlympia“ laimėjo prizą „Už meistrystę“. Apie 1800 menininkų iš daugiau nei 100 šalių pateikė konkursui daugiau kaip 5000 darbų. Iš jų tarptautinė komisija prizu „Už meistrystę“ įvertino tik 30 paveikslų. Vytautas Tomaševičius – pirmasis lietuvių menininkas, apdovanotas šiuo prizu.

Kūryba

Vytauto Tomaševičiaus kūriniai vertinami dėl originalios autorinės technikos. Joje apjungiama tapyba ir grafika. Ant kruopščiai ištapyto vaizdo spaudžiamas monochrominis piešinio atspaudas. Vėliau šis piešinys dalinai nuvalomas, atidengiant paslėptą apatinį tapybos sluoksnį. Skirtinguose paveiksluose tapybos ir atspaudo santykis kinta, kartais jie tiesiog paliekami konkuruoti. Tokia technika autoriaus ir kritikų įvardijama kaip vidinio ir išorinio pasaulio bei kultūros ir gamtos pasaulių santykių metafora.
Paveiksluose dažniausiai vaizduojami figūrų fragmentai ar gamtos motyvai, derinami kartu su ornamentinėmis arba abstrakčiomis formomis. V. Tomaševičiaus paveiksluose gausu „citatų“ iš senovinių nuotraukų ar filmų kadrų, taip pat – gamtos fragmentų, žmonių portretų, šiandienos ir senovinių simbolių. Dažnos moteriškumo, gamtos temos.
Paveikslai dekoratyvūs, daugiasluoksniai, dažnai santūraus kolorito.
Jonavos rajono apylinkės teismas

Jonavos rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Lietuvoje. Dirba 9 teisėjai. Jonavos rajono apylinkės teismo išnagrinėtas baudžiamąsias ir civilines bylas apeliacine instancija peržiūri Kauno apygardos teismas.
Adresas – Vasario 16-osios g. 3, LT-55171 Jonava.

Istorija

Teismo pirmtakas – Lietuvos TSR Jonavos rajono liaudies teismas.
Sovietų okupacijos metais Jonavoje taip pat veikė Teismo antstolių kontora prie Jonavos rajono apylinkės teismo (vyresnioji teismo antstolė – Valė Greskienė). Iš viso dirbo 3 antstoliai. Kontora nustojo veikti 2003 m. sausio 1 d.

Vadovybė

Teismo pirmininkė (nuo 1999 m. rugsėjo mėn. 16 d.) – Jolanta Damulienė (g. 1965 m.). Pirmtakas – Algimantas Valantinas (g. 1961 m.), buvęs LR generalinis prokuroras (2005–2010), Vilniaus miesto 2-sios apylinkės teismo teisėjas (nuo 2010 m.), buvęs šio teismo pirmininkas (2000–2005).

Teisėjai

Kiti Teismo teisėjai – Jūratė Bučmienė, Žibutė Budžienė, Lidija Deksnienė, Vidmantas Paurys, Banga Puodžiuvienė, Romaldas Šuliokas ir Larisa Tamulionienė.
Vilko dantų karoliai

Siužetas

Dailininkas Tadas dirbtuvėse ant sienos laiko pakabintus vilko dantų karolius, kurie jam primena vaikystę. Tos dienos prabėgo pas močiutę ir dėdę Jokūbą kaime, nes tėvui palikus šeimą, motina negalėjo viena auginti vaiko. Taip ir prabėgo Tado vaikystė, kupina džiaugsmų ir vaikiškų rūpesčių.
Kodenio valsčius

Administracinis suskirstymas

Dobratičė, Dobromišlis, Elžbiecinas, Kontai, Kodenis, Kopituvas, Kopituv Kolonija, Kostomlotai, Kožanuvka, Okčinas, Olšankai, Šostakai, Zablociai, Zablocie Kolonija, Zagaciai, Zalevšė.
Azijinis burundukas

Išvaizda

Burundukas yra mažas (mažesnis už voverę) žvėrelis, turintis ilgą purią uodegą. Jo kūno ilgis siekia 12-17 cm, uodegos ilgis – 7-12 cm, svoris - 80-111 g. Kojos trumpesnės nei voverės, užpakalinės kojos ilgesnės už priekines. Padai dalinai padengti plaukais. Burundukams būdingas dryžuotas šviesiai rudas kailis, kurį dalija penkios tamsiai rudos juostos. Pilvelis šviesios spalvos. Uodega iš viršaus pilka, iš apačios – ruda. Kailis trumpas, šiukščių plaukų. Ausys nedidelės, stačios, be šepetėlių.

Paplitimas

Sibiriniai burundukai gyvena Eurazijos spygliuočių miškuose nuo Rytų Europos lygumos iki Tolimųjų Rytų, išskyrus Kamčiatką, Šiaurės Mongolijoje, Sachalino ir Hokaido salose. Ypač plačiai jie paplitę Primorės kedrų-plačialapių miškuose, kur kvadratiniame kilometre gyvena 200-300 burundukų.
Burundukai gyvena tamsioje taigoje ir plačialapių miškuose su gausiu pomiškiu, uogienojais. Jie kuriasi prie miško aikštelių, išvartų vietose. Plačialapių miškuose sutinkami retai.

Gyvenimo būdas

Gerai laipioja medžiais, tačiau dažniausiai įsikuria negiliuose erdviuose urveliuose. Juose paprastai būna dvi kameros: lizdui ir sandėlis bei nedidelės landos, naudojamos kaip tualeto patalpos. Vasaros metu dažnai įsikuria drevėse, po nugriuvusiais medžiais, medžių šaknimis, kai kada užima neaukštai esančias dreves. Burundukai aktyvūs dienos metu. Jų raciono pagrindą sudaro spygliuočių medžių (visų pirma kedro) ir lapuočių medžių (klevų, liepų, šermukšnių) sėklos. Be to, šie gyvūnai maitinasi žolėmis, ypač viksvinių ir skėtinių augalais. Pavasarį ir vasaros metu burundukai minta medžių bei žolių ūgliais, uogomis, grybais, kerpėmis. Jų grobiu gali būti vabzdžiai ir moliuskai. Nuo rugpjūčio mėnesio burundukai pradeda kaupti atsargas žiemai (riešutus, giles, grūdus, džiovintus grybus ir uogas), gėrybes neša užsikišę už skruostų daugiau nei 1 km. Atsargų masė gali siekti 5-6 kg. Jų požeminius sandėlius dažnai išplėšia kiti taigos gyvūnai – voverės, sabalai, net šernai ir rudieji lokiai.
Nuo spalio pradžios iki kovo pabaigos burundukai užmiega. Jų kūno temperatūra pažemėja 3-8 °C, kvėpavimas sulėtėja iki dviejų iškvėpimų per minutę. Tačiau periodiškai jie prabunda pasimaitinti. Burundukai gyvena po vieną, kiekvienas savo teritorijoje. Viename urvelyje du burundukai nesugyvena, todėl auginami nelaisvėje dažnai pešasi. Neužderėjus kedrams palieka savo teritoriją. Burundukai turi sudėtingą garsinę signalų sistemą. Iškilus pavojui, jie pradeda švilpti arba šaižiai čirškia kaip paukščiai. Prieš lietų šie žvėreliai skleidžia ypatingą garsą „burunbu piu burun”, todėl ir buvo pavadinti burundukais.

Dauginimasis

Burundukai poruojasi balandžio-gegužės mėnesiais, tik prabudę po žiemos miego. Pliki ir akli, 3-4 g svorio jaunikliai gimsta po mėnesio. Po keleto dienų nugara pasipuošia tamsiomis juostomis. Jaunikliai praregi tik po mėnesio. Pirmuosius du mėnesius jaunikliai būna su motina, vėliau tampa savarankiški.

Amžius

Azijinių burundukų gyvenimo trukmė 2-3 metai, nors nelaisvėje išgyvena 5-10 metų.
Miškolcas

Istorija

Gyvenvietė įsikūrė dar ankstyvaisiais viduramžiais, o pavadinta pagal miškolcų klaną, kuris minimas 1210 m. 1364 m. Vengrijos karalius Liudvikas I (Lajos I) suteikė Miškolcui miesto teises. 1544 m. miestą padegė osmanai. XVII a. buvo svarbiu vynininkystės centru. Po Pirmojo pasaulinio karo, 1920 m. Vengrijai pasirašius Trianono sutartį, kuria šalis neteko Košicės, Miškolcas ėmė labai smarkiai augti. Miestas labai nukentėjo per Antrojo pasaulinio karo pabaigoje vykusius Sąjungininkų bombardavimus. 1949 m. įkurtas Miškolco universitetas.

Ekonomika

Miškolcas yra svarbus šalies pramoninis centras. Socialistinės Vengrijos laikotarpiu čia veikė metalurgijos, chemijos, kitos sunkiosios pramonės įmonės. Vėliau didelė dalis jų užsidarė, o miestas labiau persiorientavo prie paslaugų sferos.

Sportas

2009 m. Miškolce buvo surengtas Pasaulio sportinio orientavimosi čempionatas.
Feliksas Maleckis

Biografija

Gimė 1854 m. Trakuose, hazano Arono Maleckio šeimoje. 1894–1902 m. buvo Vilniaus kenesos ir Trakų kenesos hazanas. Jo iniciatyva ir surinktomis lėšomis 1903–1904 m. buvo rekonstruota Trakų kenesa. Vėliau Vilniuje dirbo hebrajų kalba leidžiamos spaudos cenzoriumi. Mirė 1928 m. balandžio 13 d. Vilniuje.
Alfonsas Dirsė

Biografija

Žmona dainininkė Elena Dirsienė.
1941 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. Dirbo chirurgu Klaipėdoje. 1953–1957 m. LSSR sveikatos apsaugos ministro pirmasis pavaduotojas, 1957–1960 m. sveikatos apsaugos ministras. 1957–1985 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1971 m. profesorius. 1968 m. medicinos mokslų daktaras.

Mokslinė veikla

1961 m. pirmasis Lietuvoje pradėjo naudoti lavsano protezus arterijoms atkurti. 1962 m. arterijų rekonstrukcijai panaudojo paties ligonio venas.
Gintarų kapinynas

Kapinynas

Įrengtas slėnio terasoje, lygioje vietoje. Pietrytinėje dalyje yra nedidelė pakiluma, kurioje stovi stogastulpio tipo anotacinis ženklas (autorius Arvydas Klovas).
1976 m. paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV1878), 1993 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A444), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A444P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Teritorijos plotas – 5,6 ha. Jos šiaurinėje dalyje yra Gintarų pilkapių vieta, o šiaurės vakarinėje – X - XII a. gyvenvietė.

Tyrimai

1967 m. kapinyną išaiškino, 1977 ir 1987 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis, 1978, 1980 ir 1981 m. – Mykolas Michelbertas (Vilniaus pedagoginis institutas). 
Iš viso ištirti 25 griautiniai II - V a. kapai su akmenų vainikais, 17 degintinių ir 1 griautinis X - XII a. kapų. II - V a. mirusieji laidoti kapinyno pietinėje - pietrytinėje dalyje. Kapai buvo apdėti 2–4 aukštų ovalo formos arba apskritais akmenų vainikais. Mirusieji laidoti nedeginti, kai kurie skobtiniuose karstuose, su įkapėmis. Kapuose aptikta geležinių įmovinių kirvių, ietigalių, peilių, žalvarinių segių, apyrankių, lazdelinių smeigtukų, sidabrinių kibiro pavidalo kabučių, gintarinių ir paauksuotų stiklo karolių, Romos monetų (sestercijų).
X - XII a. laidota kapinyno vakarinėje dalyje. Degintiniams kapams buvo kasamos pailgos, suapvalintos duobės, kurių ilgis 1–2 m, plotis – 0,6–1,2 m, gylis – 0,4–1,15 m. Degintinius kaulus su susilydžiusių papuošalų likučiais, vienu kitu sveiku dirbiniu suberdavo ant duobės dugno ir užpildavo žeme, maišyta su laužavietės liekanomis. Kapuose aptikta apžiestų ir lipdytų keramikinių puodų šukių (dalis įdėta į kapą su įkapėmis, o kitos – sumestos su maišyta žeme), įvijinių antkakliųsu žalvario karolių apvaromis, antkaklių užkeistais galais, įvijinių ir juostinių apyrankių, įvijinių žiedų, žiedų užkeistais galais ir praplėsta priekine dalimi, kryžminių smeigtų su grandinėlėmis, pasaginių segių, diržo sagčių ir apkalų, peilių, skiltuvų, pjautuvėlis, cilindrinė spyna, svarelių, įmovinių ir įtveriamųjų ietigalių. Viename vyro kape rastas Damasko plieno įmovinis ietigalis su karklo lapo pavidalo plunksna, kuri iš abiejų pusių puošta simetriškai įmuštomis trikampėlių eilutėmis.
Vieninteliame griautiniame kape buvęs palaidotas vaikas. Kapo duobė 1,4 m ilgio, 70 cm pločio, 90 cm gylio. Kape rasta žalvarinė įvija, įvijinė apyrankė ir miniatiūrinė pasaginė segė atriestais galais.
Degintiniai kapai datuojami X - XI a., o griautinis - XII a. 
Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Kretingos muziejus.
Tomas Kairiūkštis

Biografija

1950 m. baigęs Vilniaus universitetą dirbo Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute, LSSR mokslų akademijos Eksperimentinės medicinos ir onkologijos institute. 1959 m. dalyvavo Londone vykusiame 4-ajame Europos alergologų kongrese. 1971 m. medicinos mokslų daktaras. 
Tyrė kai kuriuos bendruosius nespecifinės terapijos poveikio dėsningumus ir galimus mechanizmus alerginių ir infekcinių alerginių ligų atvejais. Nebūdamas kalbininkas, pasižymėjo plačiu filologiniu išsilavinimu, gerai mokėjo nemažai svetimų kalbų. 1970–1987 m. 10 tomų instituto mokslinių darbų atsakingasis redaktorius.
Girutiškė II

Kryžiai

Nuo XIX a. kaime stovėjo du mediniai kryžiai. XXI a. pradžioje vienas jų pradėjo svirti, todėl gyventojai paprašė seniūno, kad surastų darbininkus, kurie kryžių sutvirtintų arba nupjautų. 2009 m. spalį viešųjų darbų atsiųsti nevietiniai vyrai pirmą pasitaikiusį kryžių nupjovė ir supjaustė trinkomis, kurias išvežė Dūkšto pirčiai kūrenti. Tačiau paaiškėjo, kad 1860 m. pastatytas ir 1959 m. suremontuotas kryžius buvo dar tvirtas. Tuomet vyrai nutarė nupjauti ir svyrantį kryžių, bet rankiniu pjūklu darbininkai negalėjo įveikti dar tvirto ąžuolo, o atgabentas motorinis pjūklas neužsivedė. Kaimo žmonės nesėkmes palaikė dangaus ženklu ir atsisakė sumanymo nupjauti kryžių. Pirtin išvežtas trinkas darbininkai pargabeno atgal į kaimą ir lapkričio 1 d. jas ketinama iškilmingai sudeginti.
Gonfalonė

Gonfalonė (angl. gonfalone ar gonfalon) – ypatingos formos vėliava, kabinama ant skersinio. Laisvasis kraštas dažnai dvišakas ar turi kelias uodegas. Gonfalones pirmiausia ėmė naudoti viduramžių Italijos bendruomenės, vėliau amatininkų gildijos, korporacijos. Gonfalones ilgai naudojo įvairiose religinėse procesijose ir ceremonijose.
Tokią pačią išvaizdą kaip gonfalonės dažnai turi štandartai ir chorugvės.
Gonfalonėje dažnai atvaizduojamas herbas ar herbinis ženklas (badge), ji gali būti išmarginta įvairiais ornamentais.
Dabar gonfalonės plačiai naudojamos Italijoje. Kiekviena Italijos bendruomenė (komuna) turi savo gonfalonę, kurios ceremonijose dažnai pakeičia paprastas vėliavas.

Gonfalonės Ukrainoje

Panašias vėliavas ir panašiomis progomis naudoja ir Ukrainos municipalitetai. Ukrainiečių kalboje jos vadinamos штандарт (štandartas), tačiau į anglų kalbą jie verčia kaip gonfalone.
Ukrainietiškos gonfalonės apačioje neturi uodegų. Dalis ukrainietiškų gonfalonių savo pakabinimo būdu visiškai atitinka itališkas gonfalones. Pvz., Odesos srities tarybos pirmininko gonfalonė ar Umanės (Умань) rajono tarybos pirmininko gonfalonė.

Kitos ukrainietiškos gonfalonės tvirtinamos ne prie † formos, o prie L formos koto skersinio. Pvz.,  Dubno rajono (Rovno sritis) gonfalonė.

Gonfalonės herbuose

Gonfalonės yra senas, viduramžių laikų simbolis, todėl spėjo papulti ir į herbus.
Mukulių dvaras

Istorija

Mukulių dvaras įkurtas XVIII a. pradžioje prie Avilio ežero kranto. Jis anksčiau priklausė Giedraičiams, paskui Kelpšams.
1829 m. iš Mukulių dvaro kilusi Rožė Karvovksa (g. 1810 m.) buvo įrašyta Dusetų parapijos surašyme kaip Adomo Dunteno žmona, gyvenanti su juo Nendrijos dvare, šalia Vėlaikių prie Indrajo ežero.
1872 m. dvarą įsigijo Pavelas Osipovičius Bobrovskis, žymus Rusijos karinis veikėjas, istorikas, senatorius ir infanterijos generolas. Dvaras turėjo 236 ha žemės.
Pasak vietinių gyventojų, generolas buvo paprastas senukas, jis labai brangino caro Nikolajaus jam padovanotą kardą už narsą. Visoje dvaro apylinkėje prie ežerų pakelėmis jis užveisė daugybę eglių alėjų, prisodino įvairių egzotiškų medžių, kedrų. Dvaras turėjo didžiulį sodą – šis buvo labai prižiūrimas, aptvertas. P. Bobrovskis gyveno Petrograde, o vasarodavo Mukuliuose. Jo viešnagės metu parko piliakalniuke nuolat plazdėdavo iškelta vėliava.
P. Bobrovskis mirė 1905 m. Sankt Peterburge, jo palaikai buvo atvežti į Mukulių kapinaites.
Su Mukulių dvaru yra susijusi ir kita garsi pavardė – šiame dvare gimė būsimasis generolas leitenantas baronas Piotras Nikolajevičius Vrangelis (1878–1928). Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare. 1917 m. jam buvo suteiktas generolo majoro laipsnis. 1920 m. kovo 22 d. P. Vrangelis iš generolo A. Denikino perėmė rusų baltosios armijos vadovavimą ir per trumpą laiką negausioje ir pakrikusioje kariuomenėje įvedė tvarką. 1920 m. jis sėkmingai kovojo prieš bolševikus. Lenkijai pasirašius taikos sutartį su Sovietų Rusija, bolševikai sutelkė savo pajėgas prieš P. Vrangelį, taigi generolas buvo priverstas pasitraukti į Krymą ir evakuotis į Turkiją. P. Vrangelis paveldėjo barono titulą, tačiau neturėjo savo dvaro ir nuosavybės. Tikėtina, kad su Bobrovskiu jį siejo giminystės ar artimos draugystės ryšiai.
Po Bobrovskių mirties Mukulių dvaras atiteko Gulbinskams, o iš jų apie 1923 m. dvarą nupirko daktaras Juozas Buzelis.
Brabrand IF

Istorija

Klubas įkurtas 1934 m.
2017/2018 m. klubas žaidė Pirmame divizione.
Butėnai (Kupiškis)

Istorija

Spėjama, kad kaimas susiformavo Valakų reformos metu. XVII a. priklausė Pienionių seniūnijos Šernupių vaivadijai. Per Šiaurės karą ir 1709–1710 m. marą kaimas sunyko.
1784 m. apylinkės minimos kaip Čartoriskių valdos, o 1795 m. jau gyveno 15 valstiečių. 1861–1915 m. priklausė Ukmergės apskrities Puponių valsčiui, 1919–1946 m. – Panevėžio apskrities Šimonių valsčiui.
1921–1928 m. Marcelino Gudo namuose veikė Juodpėnų pradinė mokykla. 1947 m. vl atidaryta mokykla.
Antro pasaulinio karo pabaigoje daug kaimo gyventojų pasitraukė į partizanų gretas.
1949 m. kovo 17 d. įkurtas kolūkis „Šviesioji ateitis“ ir netrukus su dar dviem sujungtas į I. Mičiurino kolūkį. Būtėnuose buvo jo centras. Nuo 8-o dešimtmečio priklausė Šimonių kolūkiui.
Pusgudžiai

Istorija

1950–1962 m. Kuršėnų rajono, 1962–1995 m. Šiaulių rajono Micaičių apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Varputėnų tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Leičiai – 3,3 km
KURŠĖNAI – 12 km 
Pūšiliai – 2,5 km
Gasiškė – 2,7 km
Šilėnai – 1,9 km
Urkuvėnai – 3 km
 ŠIAULIAI – 31 km
Padvarninkai – 0,9 km
Širminiai – 1,9 km 
Krikliai – 2,1 km
Žygaičiai – 2,6 km
Tignišas

Istorija

Mikmakai buvo pirmieji gyventojai. Vėliau čia kūrėsi prancūzų kilmės arkadiečiai. Po karų atiteko britams.
2017 m. suteiktos miesto teisės. Absoliuti gyventojų dauguma yra europiečių kilmės.
Žydkaimis

Aplinkinės gyvenvietės

Panošiškės – 1 kmGalaverknis - 0,5 km
TRAKAI - 18,5 km
Grendavė - 3,5 kmRūdiškės - 5 km
Antanas Barasa

Biografija

1983 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius hidrotechnikas. UAB „Damba“ direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kretingos rajono skyriaus narys, nuo 2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas, LSDP frakcijos taryboje pirmininkas.
1995–1997 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narys, 2003–2007 m. Ekonomikos ir finansų komiteto pirmininkas.
Sutuoktinė Alfreda, sūnus Antanas.
Nuoras

Istorija

Seniausi žmonių gyvavimo įrodymai apylinkėse yra Domus de janas, uoloje iškalti kapai datuojami III tūkst. pr. m. e. Be to rastos Ozierio kultūros keramikos, datuojamos 3500 m. pr. m. e. Šitoje vietovėje buvo Nuragių civilizacijos (gyvavo apie 1500–250 m. pr. m. e., ką liudija 30 radimviečių. Vieną kaimą šalia Nuoro sudarė 800 palapinių. Per Nuorą ėjo kelias iš Karalis (Kaljaris) į Ulbia (Olbija). Romėnų palikimas matomas sardiniečių kalbos dialekte, kurį naudoja vietiniai gyventojai: Sardu nugoresu kalba laikoma konservatyviausia iš Romanų kalbų.
Po Romos imperijos žlugimo Sardinija iš pradžių atiteko vandalams, po to Bizantijai. Pagal popiežiaus Grigaliaus I laišką pakrantės buvo romanizuotos ir krikščioniškos, o salos viduje gyveno pagonys. Nusilpus Bizantijos įtakai atsirado judikatai. Mažas kaimas Nugor matomas 1147 m. žemėlapyje. Per kelis šimtmečius jis išaugo iki 1000 gyventojų. Nuoras liko vidutinės svarbos miestu valdant Aragonui ir Ispanijai iki maro XVII a. Pjemontui prijungus Sardinija ir pasivadinus Sardinijos karalyste Nuoras tapo apskrities centru, o 1836 m. gavo miesto statusą. XIX a. Nuoras buvo Sardinijos kultūrinis centras.