google/wiki40b huggingface dataset:
Andžejus Opalinskis

Biografija

Lenkijos magnatų Opalinskių giminės atstovas, herbo „Lodzia“ savininkas. Motiejaus Opalinskio (m. 1541) ir Jadvygo Liubranskos (m. 1558) sūnus.
1556 metais Andžejus Opalinskis buvo paskirtas Sremo seniūnu, 1560 metais − Pržemecko, o 1569 metais − Sremos kaštelionu. 1572 metais is gavo Karūnos dvaro maršalkos pareigybę. 
Bekaralystės metu Andžejus Opalinskis palaikė Prancūzijos princo Henriko Anžu kandidatūrą ir ptvirtino jo išrinkimą elekcinime seime 1573 metais.
Karūnaciniame seime 1574 metais Andžejus Opalinskis buvo paskirtas Karūnos didžiuoju maršalka.
Česlovas Kavaliauskas

Česlovas Kavaliauskas (1923 m. liepos 20 d. Pumpėnai – 1997 m. vasario 20 d. Vievis) – Lietuvos kunigas, teologas, poetas, Biblijos vertėjas.

Biografija

1946 m. baigęs Kauno kunigų seminariją įšventintas kunigu. Kunigavo Kelmėje, Žasliuose ir kitur. Už vadovavimą seminarijoje veikusiam Tomo Akviniečio studijų būreliui, antitarybinius pasisakymus ir religinius patarnavimus partizanams 1950 m. suimtas, kalintas Norilsko ir Magadano lageriuose. Dalyvavo 1953 m. Norilsko sukilime, sukūrė jo himną „Šiaurės vėtroje vyrai pakirdo“. 1956 m. amnestuotas, grįžo į Lietuvą. Kunigavo Viduklėje, Raseiniuose, Dubingiuose, Vievyje, Kazokiškėse, Molėtuose, Joniškyje (Molėtų raj.), Jiezne, Žasliuose, Kaišiadoryse. 1966–1967 m. Kaišiadorių vyskupijos kurijos kancleris. Nuo 1994 m. dėstė Aukštesniosios katechetų mokyklos Kaišiadorių vyskupijos skyriuje, jo vadovas.
Polemizavo su marksistine religijos ir Bažnyčios kritika, egzistencializmo, kritikavo teosofijos ir reinkarnacijos teorijas, skelbė straipsnius pogrindinėje, po atšilimo – ir kitoje spaudoje. Domėjosi moderniąja teologija, fizikos ir astronomijos mokslų naujovėmis, juose įžvelgė Kūrėjo išminties, galios ir grožio liudijimus. Susirašinėjo su Vokietijos, Lenkijos, Rusijos, Izraelio mokslininkais fizikais ir teologais. Iš senovės graikų kalbos išvertė Naująjį Testamentą (1972 m. išleistas Bostone ir Meksike, pataisytas leidimas 1988 m. Vilniuje, iki 2011 m. Lietuvoje ir užsienyje išleisti 42 leidimai), patristikos kūrinių (Eusebijo Cezarėjiečio „Bažnyčios istorija“ 1-7 skyrius 1993 m.). Iš lotynų k. išvertė kai kurias Senojo Testamento dalis („Giesmių giesmė“ ir kitas) ir Romos mišiolo poetinius tekstus (1982 m. 2 leid. 1987 m.), iš anglų ir kitų kalbų – pasaulietinės poezijos kūrinių ar jų fragmentų. Vertimai ir originalūs kūriniai pasižymi minties tikslumu, kalbos taisyklingumu, stiliaus gyvumu ir skambumu.
Redagavo II Vatikano Susirinkimo nutarimų, (su M. Petkevičiumi, išl. 1968 m. 2 leid. 1994 m.), Antano Liesio „Psalmyno“, su V. Aliuliu, 1973 Lietuvoje, 1994 m. – JAV) vertimus. Bendradarbiavo spaudoje („Nepriklausoma Lietuva“, „Šiaurės Atėnai“, „Katalikų pasaulis“, „Šaltinis“, „Nauka i religija“), radijo laidose („Mažoji studija“). Paliko teologinių, biblinių, filosofinių, šiuolaikinės pasaulėvokos straipsnių, eilėraščių rankraščių.
Vegetatyvinis dauginimasis

Vegetatyvinis dauginimasis – nelytinis dauginimosi būdas, kai nauji „individualūs“ augalai atsiranda iš vieno motininio organizmo, o ne iš sėklų ar sporų. Tai yra natūralus procesas daugeliui augalų (taip pat bakterijų ir grybų) rūšių. Palikuonys tokiu atveju būna genetiškai identiški motininiam organizmui, todėl vadinami klonais.
Glosteršyras

Istorija

Istorinė Glosteršyro grafystė yra minima X amžiuje, anglosaksų chronikoje. Bristolis įėjo į grafystės teritoriją, kaip mažas miestelis. Didėjant populiacijai dėl pramoninės revoliucijos, bendruomenė persikėlė į uostamiestį. 1373 m. Bristolis tapo atskira grafystė, nuo Somerseto ir Glosteršyro.
Mardinas

Istorija

Vietovė gyvenama nuo priešistorinių laikų. Seniausiuose šaltiniuose (~V a. pr. m. e.) miestas minimas kaip Izalā. Romėnų laikais miestas minimas kaip Marida (ar Merida) – šis žodis kildinamas iš sirų kalbos ir reiškia „tvirtovė“.
Miestas suklestėjo XII–XIV a., kai tapo viena iš tiurkų artukidų valstybės sostinių. Viduramžiais miestas buvo svarbi šio krašto krikščionių būstinė, 1034–1924 m. Zafarano vienuolyne rezidavo sirų ortodoksų patriarchas.
Paskelbus Turkijos respubliką, daugelis miesto ir apylinkių asirų bei armėnų buvo nužudyti arba kitaip represuoti.
Personų metodas

Personų metodas (angl. personas) – vartotojo patyrimo bei tinkamumo (angl. usability) įvertinimo metodas. Persona – išgalvotas personažas, kuris reprezentuoja skirtingus interneto svetainės, kompiuterinės programos ar panašių kompiuterinių produktų naudotų tipus bei jų ryšius su demografiniais ar technografiniais duomenimis. Pirmą kartą personų metodas kaip interaktyviojo dizaino dalis buvo pristatytas 1999 metais Alano Kuperio (angl. Alan Cooper) knygoje „Psichiatrinė ligoninė pacientų rankose“ (angl. The Inmates Are Running the Asylum ), tačiau pats autorius naudojo šį metodą nuo 1975 metų.

Metodo taikymas

Personų metodas gali būtų taikomas bet kuriame projektavimo ar dizaino etape. Dažniausiai, personos yra sukuriamos projektavimo pradžioje, kad projektuotojai (dizaineriai, architektai, inžinierius ar kt.) turėtų teisingą supratimą apie produkto naudotojus.
Persona – yra architipas, kuris aprašymo, naudojimo scenarijų ir t. t. pagalba aprašo aktualias naudotojų grupes bei jų poreikius. Šis metodas paverčia rinkodarinę informaciją apie tikslinę auditoriją į keletą įsivaizduojamų naudotojų, kurie sukeltų empatiją kūrėjų komandai bei padėtų jiems suprasti ir įgyvendinti produkte naudotojų pagrindinius poreikius, lūkesčius ir t. t. Personams sukurti reikalinga informacija gaunama iš apklausų, analitikos, vartotojų grįžtamojo ryšio, kitų tinkamumo metodų, interviu ir t. t.
Darkas Arandželovičius

Biografija

2009 m. žaidė Panevėžio „Ekrane“, su kuriuo tapo Lietuvos čempionu.
Dramblio Kaulo Kranto karinės pajėgos

Istorija

FRCI anksčiau buvo žinoma kaip Naujosios ginkluotosios pajėgos FAFN (Armed Forces of the New Forces). Šaliai 1960 m. iškovojus nepriklausomybę, daugiau kaip metus ji neturėjo savo armijos. Prancūzijai padedant, karinės pajėgos buvo kuriamos iš Dramblio Kaulo Krante gimusių piliečių, tuomet tarnavusių jūrų pėstininkų daliniuose (Troupes de Marine). 1962 m. vietinėse pajėgose tarnavo jau apie 6 500 kareivių, iš kurių 4 000 buvo šauktiniai.

Struktūra

2011 m. FRCI, padedama Prancūzijos ir Jungtinių Tautų taikos palaikymo misijos ONUCI (Opération des Nations Unies en Côte d’Ivoire) pajėgų, nugalėjo ankstesnės vyriausybės armiją. Šios pajėgos vaidina didelį vaidmenį, palaikant šalyje taiką. ONUCI karinės pajėgos sudaro apie 7 600 žm., 180 karinių stebėtojų, prancūzų jūrų pėstininkų – apie 700 žm.
Dramblio Kaulo Kranto karinėse pajėgose buvo priskaičiuojama 6 500 žm. (1962 m.), 14 920 žm. (1987 m.), 9 000 žm. (2005 m.). 2009 m. karinės išlaidos sudarė 1,5 % BVP, arba 541 mln. USD. 1996 m. šios išlaidos siekė 94 mln. USD. Karinės pajėgos padalintos į 5 operacijų zonas. Pajėgas sudaro: 3 pėstininkų batalionai, 1 artilerijos batalionas, 1 inžinierių kuopa, 1 priešlėktuvinės gynybos kuopa, 1 šarvuotųjų transporterių batalionas, pakrančių apsaugos katerių, logistikos grupė, žandarmerija.
Galiaskaro Kamalo totorių akademinis teatras

Galiaskaro Kamalo totorių akademinis teatras (rus. Татарский Академический Театр имени Галиаскара Камала, tot. Галиәсгар Камал исемендәге татар дәүләт академия театры) – totorių teatras Kazanėje, Rusijoje. Pavadintas dramaturgo Galiaskaro Kamalo garbei. Atidarytas 1906 m. gruodžio 22 d.
Ankstyvasis dinastinis laikotarpis

Istorija

Ankstyvosiomis dinastijomis vadinamos 1 ir 2 Egipto faraonų dinastijos. Kartais dar ankstesne gali būti išskirta 0 dinastija ir kartais prie ankstyvųjų dinastijų priskirta 3 dinastija, bet paprastai 3-oji dinastija priskiriama Egipto senosios karalystės laikotarpiui.
Ankstyvųjų dinastijų laikotarpyje susiklostė daugelis Sen. Egipto civilizacijos kultūrinių ir socialinių aspektų. Anksčiau buvo manoma, kad perėjimas iš priešdinastinio laikotarpio į dinastinį įvyko staigiai, tačiau vėliausi radiniai rodo, kad pasikeitimas vyko palaipsniui. 1 ir 2 dinastijų valdovų vardų inskripcijų randama tiek Sakaroje, tiek Abydose. Naudojantis rastais įrašais ant stelų, indų, medžio ir dramblio kaulo dirbinių, antspaudais bei naudojantis radioaktyviosios anglies tyrimo metodu nustatyta 1-osios dinastijos valdovų chronologija, kuri yra tokia:
Pirmoji dinastija: Narmeras → Aha → Džeras → Džetas → Denas → Anedžibas → Semerkhetas → Kaa. Karalienė Merneitė buvo regentė prieš ar po Deno valdymo. Visi šie karaliai, tikima, palaidoti Abydose.
Antrosios dinastijos chronologinio datavimo klausimas yra mažiau aiškus. Karaliai rikiuojami tokia tvarka: Hotepsechemvis → Ranebas → Ninetdžeras → Venegas → Senedas. Tikima, kad jie palaidoti Sakaroje. Paskutiniai du dinastijos karaliai buvo Peribsenas ir Chasechemvis, palaidoti Abydose.
Egipto suvienytojais įrašuose minimi Narmeras ir Menas. Tikėtina, kad Menas buvo suabsoliutintas faraono vardas iš vėlesnių šaltinių. Iš laikotarpio radinių aišku, kad Menas ir Narmeras buvo skirtingi asmenys ir linkstama tikėti, kad vienytoju buvo Narmeras, tačiau tikruoju I dinastijos pradininku buvo Aha, kuris ir vadinamas Menu. Pasak įrašų, Menas inicijavo drėkinimo kanalų statybas ir įkūrė Memfio miestą. Šią versiją paremia, kad Sakaroje prie Memfio pasirodė didelių kapų, visgi juose iš pradžių buvo laidojami aukšti pareigūnai, o karaliai laidoti Abydose.
Pirmosios dinastijos metu Egipto įtaka pasireiškė Palestinoje, buvo rengtos misijos į Sinajų ir į pietus, Nilo paupiu iki antrojo slenksčio. Elefantinas prie pirmojo slenksčio buvo įtrauktas į Egipto sudėtį, bet ne piečiau esanti Žemutinė Nubija. I dinastijos laikotarpio viduryje buvo išrastas papiruso rašymo pagrindas, tačiau raštas buvo naudojamas tik administraciniams įrašams ir papirusų iš šio laikotarpio neišliko, nes jie tikriausiai buvo saugojami užliejamose Nilo slėnio teritorijose. I dinastijos metu Egiptas klestėjo ir turtėjo, ypač ilgo faraono Deno valdymo metu.
II dinastijos pirmasis faraonas Hotepsechemvis perkėlė savo laidojimo vietą į Sakarą. Jo vardas turi ryšių su dievų Horo ir Seto vardais, kas gali nurodyti, kad kovoje dėl sosto jis buvo dviejų frakcijų vienytoju. Dinastijos laikotarpio antroje pusėje vyko kova tarp faraonų. Paskutinis faraonas Chasechemvis savo tituluose naudojo abiejų dievų, Horo ir Seto, vardus, kas gali nurodyti, kad įveikęs likusius priešininkus, visų pirma Peribseną, jis tapo vieninteliu valdovu. Po jo prasidėjo III-iosios dinastijos valdymas, priskiriamas Senajai Egipto karalystei.
Kurier Litewski (dienraštis)

Kurier Litewski (liet. Lietuvos kurjeris) – politikos, visuomenės gyvenimo ir literatūros dienraštis, ėjęs 1905–1910 m. ir 1912–1915 m. Vilniuje. Redagavo Juzefas Ostrorugas-Sadovskis.
Kelmės apskritis

Kelmės apskritis – 1915–1917 m. ir 1947–1950 m. administracinis vienetas į pietvakarius nuo Šiaulių. Centras – Kelmė.
Meva nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 587,00 km² plotą ir apima Thoeno (Thoen), Thoeno (Thoen) ir Maephriko (Mae Phrik) Lampango, bei Samngao (Sam Ngao) ir Bantako (Ban Tak) – Tako apylinkes, 120 km į pietvakarius nuo provincijos centro Lampango.
Ministrų kabinetas

Ministrų kabinetas arba Vyriausybė – viena iš pagrindinių valstybės institucijų, susidedanti iš aukšto rango politikų (paprastai vadinamų ministrais), vadovaujančių ministerijoms (su kai kuriomis išimtimis). Ministrų kabinetas paprastai priskiriamas vykdomajai valdžiai ir dažniausiai atsako už tiesioginį valstybės valdymą bei sprendimų, priimtų įstatymų leidžiamosios valdžios, įgyvendinimą. Parlamentinio ar pusiau prezidentinio valdymo sąlygomis ministrų kabinetui vadovauja Ministras Pirmininkas (kancleris, premjeras, premjerministras). Prezidentinio valdymo sąlygomis ministrų kabinetui vadovauja Prezidentas.
Galimi partiniai ministrų kabinetai arba technokratiniai ministrų kabinetai. Idealizuoto partinio ministrų kabineto atveju sprendimus priima partijų pareigūnai arba jų kontroliuojami asmenys, vyriausybės politika apsprendžiama partijų, kurios po to ją ir vykdo, o pareigūnai (ministrų kabineto nariai) parenkami per partijas bei yra joms atsakingi. Priešingas kraštutinumas yra idealizuotas technokratinis ministrų kabinetas. Technokratinio ministrų kabineto nariai yra technokratai, ekspertai, užsiimantys politika.
Nepritariantys technokratiams ministrų kabinetams teigia, kad tokie ministrų kabinetai nutraukia valdžios delegavimo grandinę, trukdo politinių klausimų svarstymams, sudaro klaidingą neutralios, ideologija neparemtos, politikos įspūdį.
Kristupas Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Jonas Eustachijus Tiškevičius Logoiskis. Motina Sofija Vyšniovecka. Broliai Jurgis Tiškevičius, Antanas Jonas Tiškevičius, Kazimieras Tiškevičius, Felicijonas Tiškevičius.
ATR karo su sukilusiai kazokais (1648–1654), ATR-Maskvos (1654–1667) ir Švedija (1655–1660) karų dalyvis.

Šeima

Žmona Helena Voronič (Helena Woronicz). Sūnus Eustachijus Tiškevičius (Jerzy Tyszkiewicz) 1667 m. vedė Aną Stžemecką (Anna Strzemeska), bet vaikų neturėjo. Sūnus Teodoras Tiškevičius (Teodor Tyszkiewicz) buvo vedęs Mikulinską, su ja turėjo dukterį Heleną.

Valstybės tarnyba

Kijevo taurininkas, Karaliaus pulkininkas, 1658-1666 m. Černigovo vaivada, Žitomiro seniūnas.
RTFSR liaudies artistas

RTFSR liaudies artistas (rus. Народный артист РСФСР) - garbės vardas, kurį suteikdavo už nuopelnus įvairiose meno srityse, RTFSR valstybinis apdovanojimas. Šį vardą suteikdavo ne anksčiau kaip 5 metai po RTFSR nusipelniusio artisto arba RTFSR nusipelniusio meno veikėjo vardo suteikimo. Vardą suteikdavo RTFSR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumas. Apdovanojimas įkurtas 1931 m. rugpjūčio 10 d.
RTFSR nusipelniusio artisto vardu būdavo apdovanojami plačiai Tarybų Sąjungoje žinomi artistai, režisieriai, baletmeisteriai, dirigentai, chormeisteriai, kompozitoriai, dainininkai, muzikantai, cirko artistai už sukurtus didelės meninės vertės įvaizdžius, spektaklius, filmus, koncertus, estrados ar cirko programas, muzikos, televizijos bei radijo kūrinius, kurie praturtino šalies meninę kultūrą ir buvo visuomenės plačiai pripažinti.
Už garbės vardą RTFSR liaudies artistas žemesni apdovanojimai buvo RTFSR nusipelnęs artistas ir RTFSR nusipelnęs meno veikėjas, o aukštesnis - TSRS liaudies artistas (rus. Народный артист СССР)

Istorija

Apdovanojant šiuo vardu įteikiamas RTFSR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo garbės raštas ir įteikiamas ženklas. Ženklas buvo įvestas 1981 m. sausio 30 d. RTFSR AT Prezidiumo įsaku.
1992 m., pasikeitus valstybės pavadinimui (Rusijos Tarybų Federacinė Socialistinė Respublika tapo Rusijos Federacija) šio garbės vardo pavadinime (kaip ir kituose panašiuose garbės varduose) žodis RTFSR (РСФСР) buvo pakeistas žodžiais Rusijos Federacijos (Российской Федерации). Atitinkamai buvo pakeistas ir kartu įteikiamas krūtinės ženklas.
1995 m. gruodžio 30 d. RF prezidento įsaku RTFSR liaudies artisto garbės vardas buvo panaikintas. Įsakas įsigaliojo 1996 m. balandžio 1 d. Tuo pačiu metu buvo įsteigtas garbės vardas Rusijos Federacijos liaudies artistas.
Žačiai

Aplinkinės gyvenvietės

Domantai – 4 km
Daunorai – 1 km
Dakčiai– 3 km
Šapnagiai – 4 km
Jackoniai– 4 km
Žeimiai (Šiauliai) – 4,5 km 
 ŠIAULIAI – 12 km
Mišeikiai – 0,5 km
Ilgoji Lova – 4 km
Čelmsfordas

Istorija

Čelmsfordas minimas nuo 1199 m., kai Londono vyskupas suteikė teisę rengti turgus.
FK RFS

Istorija

2003 metais žinomas treneris Vladimiras Beliajevas (Владимир Беляев) ir futbolo agentas Andrejus Bacharevas (Андрей Бахарев) nutarė atgaivinti Rygos „Daugavos“ klubą. 2005 m. įkūrė klubą. 2009 metais klubas žaidė Virslygoje, bet liko paskutiniai ir iškrito į pirmąją lygą. Nuo 2010 metų net šešis sezonus žaidė I-oje šalies lygoje. 2015 m. užėmė trečią vietą I-oje lygoje, tačiau dėl komandų pašalinimo iš čempionato, jiems atsirado galimybė dalyvauti Virslygos čempionate. 2016 metais RFS dalyvavo Latvijos Virslygos čempionate ir užėmė šeštąją vietą.

Klubo simbolika

Nuo 2016 metų RFS simbolis yra liūtas, po letena laikantis futbolo kamuolį ir tris raides – RFS. Nurodyta ir data – 1962.
Maria Grazia Buccella

Biografija

Marija gimė Milane. Kine ji debiutavo būdama 11, kriminalinėje dramoje „Le cap de l'espérance“ atlikusi epizodinį vaidmenį. Dar po 3 metų, 1954 m., filmavosi juostoje „Rasputin“.
1959 m. Marija dalyvavo „Mis Italija“ grožio konkurse bei tais pačiais metais pateko į konkurso „Mis Universe“ finalą. Po šių konkursų ji nusprendė visiškai atsidėti kinui ir per savo aktorės karjerą pasirodė beveik 50 gimtinėje sukurtų filmų bei televizijos serialų.
1965 m. Marija buvo tarp pretendenčių atlikti Domino Derval vaidmenį juostoje „Kamuolinis žaibas“ apie agentą 007 Džeimsą Bondą, tačiau jis atiteko prancūzų aktorei Claudine Auger.
Iki 1979 m., kol tęsėsi jos aktyvi karjera, Marijai teko vaidinti to daugeliu žinomų to laikotarpio aktorių: Vittorio Gassman, Gina Lolobrigita, Peter Sellers ir kiti. Vaidmenų spektras buvo labai platus – nuo komedijų ir kriminalinių juostų iki istorinių dramų ir vesternų, tačiau paprastai tai buvo antraeiliai vaidmenys, kuriuose reikėjo gražių, seksualių moterų.
1976 m. aktorė pozavo žurnalui „Playmen“, o 1977 m. – „Playboy“ Italijoje leidžiamai versijai. 1979 m. ji liovėsi aktyviai filmuotis ir vėliau epizodiškai pasirodė ekrane tik režisieriaus Bruno Corbucci juostoje „Nusikaltimas „Formulėje 1““ (1984 m.) ir  dviejuose serialuose 1988 ir 2000 m.
Be vaidybos, Marija išmėgino save ir kaip dainininkė – jos atliekami kūriniai skamba kelių filmų garso takeliuose.
Jakovlev Jak-40

Jak-40 (rus. Як-40, pagal NATO kodifikaciją Codling) – tarybinis trijų variklių keleivinis turboreaktyvinis vietinio susisiekimo lėktuvas, metalinis žemasparnis monoplanas, su gale esančiais varikliais, tiesiais sparnais ir T formos uosega. Lėktuvas gali horizontaliai skristi ir vienu veikiančiu varikliu.

Lėktuvo gamybos istorija

1960 m. TSRS Ministrų Taryba priėmė pavedė A. Jakovlevo konstruktorių biurui sukurti lėktuvą, turintį pakeisti senstančius Il-12 ir Il-14. Projektavimas baigtas 1964 m. Tai buvo pirmasis pasaulyje vietinėms linijoms skirtas reaktyvinis lėktuvas. Bandomasis egzempliorius pagamintas 1965 m., o 1966 m. spalio 21 d. įvyko pirmasis skrydis naujuoju lėktuvu. Nuo 1967 m. Saratovo aviacijos gamykloje prasidėjo serijinė jo gamyba.
Lėktuvas serijiniu būdu gamintas iki 1981 m., pastatyta 1011 lėktuvų (125 eksportuoti į 18 šalių).
Šiuo metu eksploatuojama virš 300 šių lėktuvų (daugiausia Rusijoje ir kitose NVS šalyse).
Valkos gimnazija

Valkos gimnazija (latv. Valkas ģimnāzija) - Valkos (Latvija) mokykla, vykdanti žemesniojo vidurinio ugdymo (7 - 9 klasės) ir vidurinio ugdymo programas; gimnazija. Pagrindiniai dalykai - matematika, gamtos mokslai ir technologijos. Yra nuotolinio mokymosi programa.
Adresas: Raiņa 28a, Valka.
Klaipėdos rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Klaipėdos rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Klaipėdos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.

Veikla

Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 13 d. Savivaldybės meru 14 balsų išrinktas Sigitas Karbauskas. Vaclovas Dačkauskas gavo 13 balsų. Mero pavaduotoju paskirtas Egidijus Skarbalius. 2011 m. rugsėjo 10 d. susiformavus naujai daugumai (į Nepriklausomą frakciją pasitraukė Kęstutis Cirtautas) Sigitas Karbauskas atstatydintas, meru 14 socialdemokratų, konservatorių ir nepriklausomųjų balsų išrinktas Vaclovas Dačkauskas.
Sporto rinkodara

Sporto rinkodara – sporto kaip kultūros dalies, jo rūšių, sportininkų „įvedimas“ į rinką, naudojant ekonomikos mokslo metodus, siekiant patenkinti klientų poreikius; rinkodara sporto dėka arba per sportą, t. y. naudojant sportą kaip komunikacijos priemonę, siekiant pasiekti klientus ir kt. Antruoju atveju, pvz., vykdoma reklama, siekiama prekės žinomumo, paplitimo, įvaizdžio kėlimo bei gerinimo, į rinkodarą įtraukiant, pvz., žymius sportininkus.
Paprastoji vinkšna

Paplitimas

Savaime paplitusi Europoje nuo Prancūzijos iki Uralo kalnų, šiaurės rytuose iki pietų Suomijos, pietryčiuose iki Krymo pusiasalio bei pietryčių Balkanų (Bulgarijos). Taip pat  izoliuotas jų arealas yra Kaukaze bei negausiai aptinkama Iberijos pusiasalyje.

Paplitimas ir augavietės Lietuvoje

Apyretė, vietinių Lietuvos medžių rūšis. Auga upių šlaituose, pavienių medžių pasitaiko lapuočių miškuose derlingame drėgname dirvožemyje.

Matmenys

Iki 40–50 metų amžiaus medžiai auga labai greitai, vėliau jų augimo tempai sulėtėja. Medis užauga iki 35 m aukščio su iki 2 m skersmens kamienu. 
Aukščiausia žinoma vinkšna auga Olandijos Houthem mieste, jos aukštis 32,20 m, kurią 2011 metais išmatavo Leo Goudzwaard.
Didžiausią kamieno skersmenį turi Vokietijos Brandenburgo žemėje, Giulico-Reco (Gülitz-Reetz) mieste augantis medis, jo kamieno skersmuo krūtinės aukštyje 3,1 m. Lenkijos Komoruvo (Komorów) kaimelyje (Świdnica apygarda) auganti paprastoji vinkšna turi 2,96 m skersmens kamieną.

Amžius

Gyvena iki 300-500 metų.

Požymiai

Laja tanki, plačiai elipsiška. Kamieno žievė suaižėjusi. Stambiosios šakos auga į viršų, plonosios svyra žemyn. Ūgliai šviesiai rudi, plaukuoti. Lapai pailgi, atvirkščiai kiaušiniški arba elipsiški, nesimetrišku pagrindu, nusmailėjusia viršūne, dvigubai pjūkliškais kraštais, šiurkštūs, tamsiai žaliai plika viršutine ir šviesesne, plaukuota, ryškiai gyslota apatine puse. Žiedai rausvi, smulkūs, dvilyčiai ant trumpo kotelio. Apyžiedis netaisyklingos varpelio formos. Kuokeliai 6-8. Piestelė viena. žiedai apdulkinami vėjo. Vaisius - pailgai rutuliški, įkirpta viršūne, blakstienotais kraštais, gelsvai rudi, ilgakočiai sparnavaisiai.
Žydi balandžio mėn., prieš skleidžiantis lapams.

Panaudojimas

Mediena prastos kokybės, nors tinka stalių gaminiams, apdailai, papuošalams. Nuo seno sodinama miestams ir kaimams apželdinti.

Pavadinimas

Mokslinio, lotynų kalba šios medžių rūšies pavadinimo autorius Peter Simon von Pallas, gyvenęs 1741-1811 metais.

Literatūra

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 152 psl.
Vilniaus Ąžuolyno progimnazija

Istorija

Vilniaus 50-oji pagrindinė mokykla įkurta 1980 m. ir jau 1981 m. sausį į naują, modernią mokyklą, pastatytą vaizdingame Lazdynų šlaite, įsikėlė pirmieji mokiniai ir mokytojai. Prie mokyklos išlikusi senų ąžuolų giraitė iš kurios 1996 m. ir kilo mokyklos pavadinimas.
1982 m. išleista 1-oji abiturientų laida. 1983 m. mokykloje atidarytos sportinio profilio klasės. Jose išaugo daug garsių Respublikos sportininkų, iškovota šaunių pergalių. 1983 m. jaunai ir perspektyviai mokyklai suteikta teisė formuoti sustiprinto vokiečių kalbos mokymo klases. Prasidėjo pirmieji laimėjimai miesto ir respublikinėse vokiečių kalbos olimpiadose, bendradarbiavimas su užsienio mokyklomis. 1994 m. mokyklą baigė I-oji mokinių laida su sustiprintu vokiečių kalbos mokymu. 1996 m. suformuotos pirmosios sustiprinto anglų kalbos mokymo grupės.
Nuo 2008/2009 mokslo metų „Ąžuolyno“ mokykla tapo pagrindine. Bendradarbiaudama su „Žėručio“ pradine mokykla bei „Minties“ gimnazija, ji yra vidurinioji Lazdynų mikrorajono bendrojo lavinimo mokyklų grandis. Mokykla realizuoja pradinio ugdymo programą (I–IV klasės) ir pagrindinio ugdymo programos I-ąją dalį (V–VIII klasės). Vykdomas ankstyvasis ir pagilintas anglų kalbos mokymas.
2011 m. „Ąžuolyno“ vidurinė mokykla atšventė savo 30-ties metų jubiliejų.
Nuo 2011/2012 mokslo metų mokykla vadinasi Vilniaus „Ąžuolyno“ progimnazija.
Šiuo metu mokykloje mokosi apie 1000 mokinių, dirba 65 kvalifikuoti pedagogai. Yra 15 pradinių ir 22 vyresniosios klasės.
Dainuoju Lietuvą

Projektas

Laidai atrinktos 100 populiariausių lietuviškų dainų, kurias kiekvieną laidą dainuoja garsūs šalies atlikėjai. Projektas išskirstytas į 10 atrankinių laidų pagal savo laikmetį ir kiekvienoje laidoje atliekamos 10 dainų iš kurių 3 geriausiai pasirodžiusios patenka į pusfinalius. Pusfinalius sudarys 3 laidos, 1 finalas.