google/wiki40b huggingface dataset:
Slyvinis ūsuotėlis

Paplitimas

Rūšis paplitusi visoje Europoje. Taip pat aptinkamas ir Šiaurės Afrikoje. Žmonių įvežtas į Šiaurės Ameriką.
Lietuvoje neretas.
Pliavinių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Lielkalnio piliakalnis 20 kmBulandų piliakalnis 20 kmAruonos piliakalnis 30 kmAizkrauklės piliakalnis 33 kmPudulių piliakalnis 10 kmLuokstenės piliakalnis 4 km
Uolinkalnio piliakalnis 7 kmBabranų piliakalnis 3 kmAšuotės piliakalnis 22 km
Cenzinis vadovavimas

Cenzinis vadovavimas (rus. цензовое командование) – privalomas darbas rikiuotės vado pareigybėje siekiant gauti aukštesnį laipsnį ir aukštesnes pareigas. 
Rusijos imperijos kariuomenėje Generalinio štabo karininkas norintis gauti pareigas Generaliniame štabe galėdavo tik metus atitarnavęs kuopos vadu. 
Pulko vadu buvo galima tapti tik turint keturių mėnesių bataliono vado stažo.
Angelų dinastija

Istorija

Įsitvirtino valdžioje po Androniką I Komniną nuvertusio sukilimo. 1185 m. atlaikė Sicilijos normanų antpuolį. Nesėkmingai kovojo su tiurkais seldžiukais. Rėmė prekybinius santykius su Genuja ir Venecija. Žlugo per Ketvirtąjį kryžiaus žygį, kryžininkams užėmus Konstantinopolį.
Dubovka (Rusija)

Istorija

Vietovė gyvenama nuo seno. XIII–XV a. netoliese buvo Aukso Ordos miestas Beldžamenas, kurį sugriovė Tamerlanas. XVIII a. Volgos pakrantėse ėmė kurtis kazokai, kurie statė tvirtoves gintis nuo klajoklių antpuolių. 1734 m. įkurta Dubovkos kazokų gyvenvietė. 1774 m. gyventojai prisidėjo prie Jemeliano Pugačiovo sukilimo. 1777 m. dauguma kazokų buvo ištremti. XIX a. pr. Dubovka buvo svarbus prekybinis, pramoninis centras, 1803 m. suteiktas miesto statusas, tačiau kai naujas geležinkelis buvo nutiestas per Caryciną, Dubovkos reikšmė sumenko.
Vincas Jasiukevičius (1956)

Biografija

1989 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.
1995–1997 m. ir 2011–2015 m. Širvintų rajono savivaldybės meras. 1997 m. Vilniaus apskrities viršininko administracijos Širvintų rajono žemės ūkio skyriaus vedėjas, 2000–2011 m. Vinco Jasiukevičiaus individualios įmonės savininkas.
1995–2015 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narys.  2003–2007 m. Asmens ir turto apsaugos komiteto pirmininkas.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) Širvintų rajono skyriaus narys, tarybos narys.
Moka vokiečių, rusų, lenkų kalbas. Žmona Virginija, vaikai Vilius, Laima.
FK Vidzgiris Alytus

Nuo 2000 iki 2011 m.

2000 m. rudenį keli futbolo žaidėjai iš Alytaus miesto Vidzgirio pradėjo kartu sportuoti ir taip atsirado komanda „Vidzgiris“ pavadinimu. Jau 2001 m. didėjo žaidėjų skaičius, treniruotės vyko lauke ir žiemos metu salėje. Pirmosios „Vidzgirio“ draugiškos rungtynės įvyko 2002 m. Apetitas augo ir komanda pradėjo žaisti oficialiuose turnyruose: 2002–2003 m. Alytaus apskrities salės futbolo turnyre „Vidzgiris“ užėmė 3-ąją vietą, Alytaus apskrities lauko turnyre tais pačiais metais užimta 5-oji vieta. 2003–2004 m. Alytaus apskrities salės futbolo turnyre teko tenkintis tik 5-ąja vieta, tačiau sėkmingiau klostėsi lauko futbolo pirmenybėse, kur buvo iškovota 2-oji vieta. 2005 m. Alytaus apskrities salės ir lauko futbolo pirmenybėse „Vidzgiris“ užėmė 2-ąsias vietas.
„Vidzgiris“ pradėjo žaisti Lietuvos futbolo federacijos II lygos Pietų zonos pirmenybėse. Patys sėkmingiausi pasiekimais komandai tapo 2006 metai, kai Alytaus apskrities salės ir lauko futbolo pirmenybėse pagaliau buvo iškovotos 1-osios vietos. Lietuvos futbolo federacijos II lygos Pietų zonos pirmenybėse garbingai kovota dėl čempionų titulo ir tik truputėlio sėkmės pritrūkę vienose iš pagrindinių rungtynių su čempionų titulą iškovojusia FSK Anykščiai komanda, „Vidzgiris“ iškovojo sidabrą.
Po to „Vidzgiris“ sulaukė ir rėmėjų dėmesio bei pagalbos. Tačiau 2007 m. nebuvo tokie sėkmingi komandai, kadangi LFF II lygos Pietų zonos pirmenybėse pasiekta tik 6-oji vieta, nors vėliau rezultatai ir pagerėjo – 2008 m. iškovotas sidabras, o 2009 m. – bronza. 2009 m. pabaigoje „Vidzgiris“ pateikė paraišką dalyvauti LFF I lygos pirmenybėse, gavo licenciją ir 2010 m. ėmė žaisti I lygos varžybose. Kitų metų pradžioje, 2011 m. žiemą kartu su „Alyčiu“ susijungė į atkurtą FK Dainava Alytus klubą.

Nuo 2019 m.

2019 m. vėl radosi Vidzgiris. Klubas negavo Antros lygos licencijos, tačiau jiems pritaikyta išimtis ir komanda dalyvaus pirmenybėse.
Vilniaus medicinos draugija

Vilniaus medicinos draugija (VMD) – mokslo draugija, vienijanti medicinos daktarus ir profesorius. Iškilo kartu su mokslo potvynio banga XIX a. pradžioje ir veikia iki šiol. Jos įkūrimas prie Vilniaus universiteto sudarė ištisą epochą Lietuvos medicinos istorijoje.
Draugijos egzistavimo pradžioje tikraisiais nariais galėjo tapti tik Vilniaus miesto gydytojai, o korespondentais – ir kitų vietovių gydytojai. Pirmaisiais veiklos metais buvo 16 tikrųjų narių, 1807 m. – 21, 1832 m. – 31, 1863 m. – 74, 1900 m. – 119 narių.

Institutai, Sekcijos

Kai 1803 m. į Vilnių atvyko tėvas Johanas ir sūnus Jozefas Frankai, jie turėjo tikslą įkurti mieste Vaiko, Medicinos, Vakcinacijos, Motinystės, Moters, Namų institutus, jų veiklos kryptis turėjo būti ligų profilaktika.
1808 m. įsteigtas Vakcinacijos institutas (Higienos instituto pirmtakas). Darbo kryptis buvo raupų vakcinos gamyba ir jos efektyvumo tyrimas. Tačiau visuomenė buvo prietaringa ir pasyvi šiuos klausimu. 1831 m. šis institutas uždarytas, ir vėl prasidėjo epidemijų protrūkis. Po Pirmojo pasaulinio karo įvestas privalomas skiepijimas, todėl žmonės liovėsi sirgti raupais. Vilniuje gaminama vakcina buvo efektyvi, todėl turėjo plačią rinką Italijoje, Šveicarijoje bei kitose Europos valstybėse.
1809 m. įkuriamas Motinystės institutas, į kurį galėjo patekti neturtingos gimdyvės, tačiau jos turėjo parodyti pažymėjimą, kad yra susituokusios, antraip priimamos nebūdavo.
1885 m. įkurta Sanitarijos sekcija, ji nagrinėjo sanitarijos problemas, ligų etiologiją, gydymą, diagnozavimą. Jos nariai tyrinėjo sąlygas, turinčias įtakos gyventojų sveikatai, rengė ir leido įvairius sanitarinio švietimo leidinius, aiškino gyventojams kaip apsisaugoti nuo epidemijų ir ligų. 1887 įkuria Chemijos ir bakteriologijos laboratoriją, kurioje rūpinamasi infekcinių ligų diagnostika ir jų apskaita, dezinfekcija, nemokamu skiepijimu nuo raupų ir kt.

Draugijos veikla

VMD nagrinėjo medicinos teorijos dalykus. A. Sniadeckis išleido „Organinių kūnų teoriją“, ir tai buvo pagrindas didingo statinio, kurį vėliau sukūrė Čarlzas Darvinas.
Per visą draugijos istoriją, iki 1876 m. buvo plėtojama kaltūno problema. Buvo manoma, kad tai liga, tačiau tais metais premijuotu traktatu daktaras H. Dar Dobržickis paneigė šį įsitikinimą.
1886 m. A. Geršiūnas skaitė pranešimą apie neseniai Vilhelmo Rentgeno atrastus X spindulius ir demonstravo rankos, kurioje įstrigusi adata, fotografiją.
1898 m. draugijoje komisija išnagrinėjo dviračių naudą žmonių sveikatai.
LET Kunovice

Istorija

1936 m. koncernas Škodovy závody Kunicėje pradėjo orlaivių gamyklos statybas. Prieš Antrąjį pasaulinį karą ir jo metu nebaigta statyti gamykla veikė kaip remonto dirbtuvės. Pasibaigus karui gamykla buvo nacionalizuota ir 1950–1953 m. pastatyta naujai.
1957–1967 m. ji vadinosi SPP (Strojírny první pětiletky 'Pirmojo penkmečio mašinų gamykla'). 1967 m. vėl imtas naudoti pavadinimas LET. Tada gamykla gamino mokomuosius treniruočių lėktuvus C-11 (tarybiniai Jakovlev Jak-11, pagal licenciją), taip pat daugiatikslius lėktuvus Aero Ae 45 ir Aero Ae 45.
1957 m. kompanija ėmė konstruoti lengvąjį daugiatikslį lėktuvą Let L-200 Morava, 1961 m. – žemės ūkio lėktuvą Zlin Z-37 Cmelak. Abu buvo komerciškai sėkmingi. Keletą metų gamino ir reaktyvinį mokomąjį lėktuvą L-29.
Daug metų kompaniją kūrė ir gamino sklandytuvus (Zlín Z 22, Z 124 Galánka, LF 109 Pioneer, Z 425 Šohaj). Populiariausi LET gamybos sklandytuvai buvo Blanikai – L-13 Blaník, L-23 Super Blaník ir L-33 Solo.
7-tą dešimtmetį LET inžinieriai sukonstravo 19 vietų keleivinį turbosraigtinį lėktuvą Let L-410 Turbolet, kurių pagamino virš 1100 vienetų. Šis populiarus lėktuvas ne sykį buvo modernizuotas, naujausios jo modifikacijos L-410UVP-E20 ir L-420 yra sertifikuotos (pirmoji – EASA, antroji – FAA).
Lėktuvo Let L-610 prototipinis egzempliorius buvo demonstruotas Paris Airshow. Šis modelis negamintas dėl finansavimo stokos.
Metaliniai sklandytuvai LET L-13 Blaník buvo masiškiausiai gaminami (nuo 1958 m. jų pagamino virš 3000). 2005 m. juos vis dar gamino, kaip ir modelį Let L-23 Super Blaník.
2008 m. 51% kompanijos akcijų nupirko kompanija „Ural Mining and Metallurgical Company“ (UGMK).
Tuteišiai

Tuteišiai (Tutejszy, Тутэйшыя, Tutejsi - „vietiniai“) - mišrios kilmės gyventojų, gyvenančių Lenkijoje, Lietuvoje, Latvijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje (ypač Polesės ir Palenkės regionuose) savivardis. Kaip saviidentifikacinė žyma, žodis „tuteišiai“ Vilniaus krašte išliko iki XX a. pab. 
Lenkijoje terminas tuteišiai mokslinėje literatūroje pradėtas naudoti 1920-1930 m. Apie šio termino vartoseną, taikymą bendro sutarimo nėra. Tuteišių kalba (po prostu) apibūdinama kaip nekategorizuota baltarusių kalbos šnekta.
Dujinis lazeris

Dujinis lazeris – lazeris, kurio aktyvioji terpė, kurioje vyksta šviesos generavimas, yra tam tikros dujos. Dujų molekulės sužadinamos, t. y. perkeliamos į aukštesnės energijos būseną, elektros srovės pagalba (žr. lazerinis kaupinimas). Pirmasis dujinis lazeris (helio-neono) buvo pademonstruotas 1960 m.

Veikimas

Dujiniuose lazeriuose vykdomas elektrinis kaupinimas. Jis pasiekiamas arba tiesiogiai impulsiniu būdu per dujas leidžiant elektros srovę, arba nesilpstančiosios bangos veika, naudojant radijo dažnį. Elektros išlydžio metu sukuriami jonai ir laisvi elektronai, kurie iš išorinio lauko įgauna kinetinės energijos, todėl susidūrimų metu gali sužadinti neutralius atomus. Kai kuriais atvejais gali būti naudojamas dviejų dujų (ir daugiau) mišinys, iš kurių vienos yra sužadinamos išlydžiu ir susidūrimų metų atiduodą energiją kitoms dujoms.
Priklausomai nuo konkrečios specifikos, dujiniai lazeriai gali būti ir nuolatinės, ir impulsinės veikos.
Aucė

Istorija

Miestas pradėjo kurtis 1889 m. prie Vecaucės dvaro. Dvaro pilį 1841-1845 m. grafas Medemas pastatydino pagal vokiečių architekto Frydricho Štilerio projektą. 1905 m. dalis pilies sudegė, 1907 m. pilis atstatyta. Prie pilies užsodintas 13 ha parkas. 1920 m. dvaras išparceliuotas, jame įsikūrė Latvijos universiteto žemės ūkio studijų mokomasis ūkis. Šiuo metu pilyje veikia 20 vietų viešbutis, yra 100 vietų banketų salė, 150 vietų konferencijų salė, 40 vietų seminarų salė. Tačiau pilis nerestauruojama, nes į ją pareiškė pretenziją buvusių savininkų palikuonys.
1667 m. Vecaucėje pastatyta liuteronų bažnyčia, 1729 m. ji sudegė, 1866 m. atstatyta. Savivaldos teisė suteikta 1921 m. liepos 1 d. Miesto teisės suteiktos 1924 m. 1925 m. spalio 31 d. suteiktas miesto herbas. Rotušės pastatas 1905 m. pastatytas pagal Janio Lagzdinio projektą privačiai mokyklai. Mokykla jame veikė 1911-1915 m. ir po Pirmojo pasaulinio karo iki 1927 m., kai pastate buvo įkurta savivaldybė.

Lietuviai

XX a. ketvirtajame dešimtmetyje gyveno apie 2655 gyv., iš jų apie 10-14 % lietuvių. 1934 m. Aucės mokykloje vyko lietuvių kalbos pamokos. Nemažai lietuvių atsikėlė po Antrojo pasaulinio karo, bėgdami nuo persekiojimų bei tie, kuriems po tremties nebuvo leista apsigyventi Lietuvoje.
Vincas Lapinskas (1929)

Vincas Lapinskas (1929 m. lapkričio 6 d. Raitininkai, Merkinės valsčius – 1998 m. rugsėjo 2 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1952 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. medicinos mokslų daktaras.
1954–1960 m. dirbo Vilniuje chirurgu. Nuo 1963 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1977 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Tyrė kraujotakos sutrikimo įtaką skrandžio patologijai ir hemigaslrektomijos su vagotomija reikšmę opalige sergančių ligonių gydymui. Sukūrė skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opaligės komplikacijų gydymo metodų. Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių.
San Lavrencas

Istorija

San Lavrencas įkurtas 1893 m. kovo 15 d. kaip parapija. Iki tol priklausė Garbui.
Paracommando brigada

Istorija

1942 m. Belgijos parašiutininkų ir komandosų daliniai buvo suformuoti D. Britanijoje. 1952 m. šie parašiutininkų ir komandosų daliniai buvo sujungti į ParaCommando pulką. Vėliau buvo pridėti prieštankinė kuopa, lauko artilerijos baterija, žvalgybos eskadronas. 1991 m. lapkritį pulkas buvo papildytas keliais naujais paramos padaliniais ir performuotas į ParaCommando brigadą.
ParaCommando batalionai veikia bendradarbiaudami su Belgijos oro pajėgų 15-uoju transportiniu sparnu, naudojančiu C-130 transportinius lėktuvus.
Laima Vaitkunskienė

Biografija

1956 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1967 m. apgynė disertaciją „Sidabras Lietuvos archeologinėje medžiagoje“, istorijos mokslų kandidatė. 1993 m. apgynė habilitacinį darbą „Vakarų žemaičiai geležies amžiuje: kultūra ir etnosocialinė istorija“, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.
1956 m. Šiaulių „Aušros“ muziejaus, nuo 1957 m. – Istorijos instituto mokslinė bendradarbė. 
Lietuvos archeologijos draugijos narė.

Mokslinė veikla

Mokslinių ekspedicijų, tyrinėjusių I–XII a. geležies amžiaus žemaičių, skalvių, kuršių genčių kapinynus, senųjų baltų gyvenvietę Juodonių piliakalnio (Rokiškio rajonas) papėdėje, vadovė. Archeologinių tyrimų interesai: žemaičių etnogenezė ir etninė istorija, I m. e. tūkstantmečio Lietuvos gyventojų menas ir pasaulėžiūra.
Tyrinėti laidojimo paminklai: Bandužių kapinynas, Didkiemio kapinynas, Jurgaičių kapinynas, Kaštaunalių kapinynas, Pagrybio kapinynas, Vilkų Kampo kapinynas, Žąsino kapinynas, Žvilių kapinynas.
Publikavo apie 210 straipsnių.
Jurgis Deksnys

Biografija

Darbininkas. Priklausė Lietuvos darbo federacijai. 1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. balandžio 4 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Seimo nario mandato atsisakė.
Donatas Čepukas

Biografija

1956 m. baigė Dusetų darbo jaunimo vidurinę mokyklą. 1962–1965 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje.
1950–1962 m. įvairių valstybinių įstaigų tarnautojas. Nuo 1962 m. Utenos rajono laikraščio „Lenino keliu“ (nuo 1989 m. – „Utenis“) redakcijos darbuotojas, redaktoriaus pavaduotojas, skyriaus vedėjas, nuo 1992 m. laikraščio „Utenis“ vyriausias redaktorius, UAB „Utenio redakcija“ direktorius. Parašė ir išspausdino keliolika tūkstančių straipsnių kultūros, visuomeninio gyvenimo, žemės ūkio temomis.  Lietuvos Respublikos prezidentą V. Adamkų lydėjo jo vizitų į užsienio šalis metu, išleido šių kelionių apybraižas.
Darželiai (Ignalina)

Istorija

Darželiai įsikūrė kaip vienkiemis XX a. pradžioje, per Stolypino reformą. Sovietmečiu kaimas buvo Linkmenų apylinkėje.

Aplinkinės gyvenvietės

Antalksnė - 1 kmLinkmenys - 2,5 kmMozūriškė - 0,5 km
Eugenija Juknienė

Eugenija Juknienė (g. 1942 m. birželio 30 d. Penzos srityje) – Lietuvos restauratorė.

Biografija

1945 m. su tėvais grįžo į Lietuvą. 1967 m. baigė chemiją Vilniaus universitete. Nuo 1973 m. dirbo Istorijos ir etnografijos muziejuje, nuo 1993 m. – Lietuvos dailės muziejaus Prano Gudyno restauravimo centre, nuo 1996 m. aukščiausios kvalifikacijos metalo restauratorė.
Restauravo Vilniaus katedros lobyno dailės dirbinius, Šiluvos Švč. Mergelės Marijos paveikslo metalo aptaisus ir kitus sakralinės dailės dirbinius, Biržų krašto muziejaus „Sėla“ žibintus.
Kateninas

Kateninai yra proteinai, randami kompleksuose su kadherinais – gyvūnų baltymais, jungiančiais ląsteles. Du pirmieji atrasti buvo pavadinti alfa-kateninu ir beta-kateninu. Alfa-kateninas gali susirišti su beta-kateninu arba tiesiogiai – su aktinu. Beta-kateninas rišasi su kadherinų citoplazminiu regionu. „Katenino“ pavadinimas yra kilęs iš lotyniško 'catena' – grandinė, kadangi buvo manoma, kad kateninai pririša kadherinus prie citoskeleto. Be šių kateninų yra žinomi delta-kateninas ir gamma-kateninas. Keratinocitai be alfa-kateninų pasižymėjo prastu ląsteliniu sukibimu ir suaktyvintu NF-κB signaliniu ląstelės keliu.
Arnsbergas

Istorija

Pirmą kartą minimas 789 m. Karolingų užrašuose kaip Verdeno abatijos nuosavybė. Miestą XI a. pastatė Verlo grafai. Jie pastatė pilį, kurios griuvėsiai išliko. Ji buvo sugriauta per Septynerių metų karą.
XII a. Arnsbergas tapo Vestfalijos jurisdikcijos centru. Vėliau miestas neteko nepriklausomybės ir priklausė Kelno arkivyskupui. 1816 m. miestas atiteko Prūsijai ir tapo vietinės valdžios centru.
Dabartinis miestas atsirado sujungus 14 miestų ir savivaldybių 1975 m.
Per Antrą pasaulinį karą miestas buvo sugriautas, kai 1943 m. gegužės 16 ir 17 d. britų aviacija sugriovė Monės ežero užtvanką. Himelpforteno abatija buvo sugriauta potvynio.
Keliasdešimt arnsbergiečių žuvo, kai britų lėktuvai bombardavo geležinkelio viaduką.
Sega

Pradžia ir įsijungimas į video žaidimų rinką (1945–1989 m.)

„Sega“ 1940 m. įkūrė Martis Bromelis, Irvingas Brombergas ir Džeimsas Humpertas Honolulu, Havajuose, JAV. Tuo metu ji vadinosi „Standard Games“ (vėliau „Service Games“) ir teikė įvairias pramogas JAV kareiviams. 1951 m. Bromelis pasiūlė įmonę perkelti į Tokiją, ir jau 1952 m. gegužę įmonė buvo registruota „SErvice GAmes of Japan“ vardu.
1954 m. kitas amerikiečių verslininkas, Deividas Rosenas, persikėlė į Tokiją ir įsteigė bendrovę „Rosen Enterprises, Inc.“, kurios veikla buvo meno eksportas. Kompanijos pelnas ėmė kilti, kai ji importavo nuotraukų darymo kabinas, kadangi jos itin greitai išpopuliarėjo Japonijoje. Verslas augo ir augo, „Rosen Enterprises“ išsiplėtė importuodama elektronines žaidimų mašinas.
1956 m. šios abi kompanijos susijungė ir įkūrė „Sega Enterprises“. Tais pačiais metais, bendrovė išleido povandeninių laivų simuliatorių, pavadinimu „Periscope“, kuris tapo kultiniu pasauliniu mastu.
1969 m. bendrovė „Gulf+Western“ (dab. „Viacom“) įsigijo „Segą“. Tačiau „Sega“ ir toliau klestėjo kaip divizija ir 1976 m. išleido plačiaekranį televizorių – Sega-Vision. Video žaidimų kūrime „Sega“ pasižymėjo tokiais žaidimais, kaip „Zaxxon“, pirmasis žaidimas naudojęs aksonometrinę projekciją, bei „Hang-On“, pirmasis pasaulyje visu kūnu valdomas video žaidimas. „Segos“ pajamos išaugo iki $214 mln. JAV dolerių 1982 ir 1983 m., įmonė išleido savo pirmąją žaidimų konsolę – SG-1000, pirmąjį 3-D arkadinį žaidimą – „SubRoc-3D“, kuris naudojo žiūronų tipo įrenginį vaizdui perduoti kiekvienai akiai, bei taip pat pirmąjį laserdisc arkadinį žaidimą – „Astron Belt“. Tais pačiais metais „Sega“ tapo 1983 m. video žaidimų krizės auka. Įmonės turtas buvo parduotas įvairioms kompanijoms.
Rinkai atsigavus, „Sega“ išleido Sega Master System konsolę ir pirmąją „Alex Kidd“ serijos dalį. Pagrindinis žaidimo veikėjas tapo neoficialiu įmonės talismanu iki 1991 m., kai pasirodė Sonikas (Sonic the Hedgehog). Nors Master System techniškai buvo pranašesnė už NES, nesugebėjo įsitvirtinti Š. Amerikos rinkoje, nepaisant to ji buvo labai populiari didžiojoje Europos dalyje, Australijoje, Naujojoje Zelandijoje bei Brazilijoje.
1996–2000 m. Seimas

Seimo 1996-2000 m. kadencija – Lietuvos Respublikos Seimas, išrinktas 1996 m. spalio 20 d. (antrasis ratas vienmandatinėse apygardose – 1996 m. lapkričio 10 d.) Pirmasis posėdis įvyko 1996 m. lapkričio 25 d., paskutinis – 2000 m. spalio 18 d.
Azotas

Azotas gamtoje

Laisvasis azotas sudaro apie 78 % oro tūrio (arba 75,6 % oro masės, t. y., ~ 4×10¹⁵ t). Oro sudėtyje esančio azoto tiesiogiai paversti cheminiais elementais negali nei gyvūnai, nei augalai (išskyrus ankštinius augalus, kurių šaknyse yra azotą jungiančių bakterijų, galinčių pasisavinti azotą iš oro). Dauguma augalų azotą pasisavina iš jo junginių (azoto rūgšties druskų, amoniakinio vandens, amonio druskų), gyvūnai – su savo augaliniu maistu.
Azotas įeina į baltymų sudėtį.
Dirvožemyje azoto yra nitratų pavidalu. Dirvoje gyvena bakterijos, galinčios pasisavinti atmosferoje esantį azotą. Tokias bakterijas galima auginti dirbtiniu būdu, o iš jų gaminti bakterines trąšas. Azoto poreikiai žemės ūkyje ilgai buvo tenkinami įterpiant į dirvą Čilės salietrą (natrio nitratą), kurios atsargos negausios. Vėliau buvo sukurtas atmosferinio azoto pavertimo junginiais būdas, t. y. amoniako sintezė iš azoto ir vandenilio.

Azotas junginiuose

Azotas įeina į daugelio junginių sudėtį. Tarp jų: amoniakas, azoto rūgštis, nitratai. Azotas taip pat yra svarbi organinių junginių dalis. Turi stabilius izotopus ¹⁴N ir ¹⁵N.

Cheminės savybės

Normaliame slėgyje azoto dujos organizmo cheminėse reakcijose nedalyvauja, mažai aktyvus. Taip yra dėl stiprių cheminių ryšių azoto molekulėje. Aukštesnėje temperatūroje atomų ryšiai susilpnėja, ir azotas tampa aktyvesnis. Pvz., elektros lanko temperatūroje jis reaguoja su deguonimi. Esant tam tikromis sąlygoms, reaguoja su vandeniliu. Aukštesnėje temperatūroje reaguoja su kai kuriais metalais, pvz., magniu. Į reakcijoje su magniu susidarantį magnio nitridą galima žiūrėti kaip į amoniako darinį, kuriame vandenilio atomai pakeisti į metalo atomus. Tokie junginiai vad. nitridais.

Gavimas

Technikoje naudojamas azotas gaunamas iš oro, panašiai kaip ir deguonis. Garinant skystąjį orą, azotas išlekia pirmiausiai (azoto). Grynas azotas gaunamas skaidant kai kuriuos azoto junginius.

Panaudojimas

Daugiausiai naudojamas amoniako sintezei, kuris vėliau naudojamas azoto rūgšties ir kitų azoto junginių (trąšų) gamyboje. Azotas taip pat naudojamas gaminant kai kurias elektrotechnikos detales, pavyzdžiui, tranzistorius, diodus, integrines schemas bei nerūdijančio plieno gamyboje.
Azotas taip pat naudojamas automobilių padangoms užpildyti, nes azoto šiluminis plėtimasis sąlyginai mažas.
Skystas azotas (dažnai žymimas LN₂) naudojamas inertinei atmosferai ir atliekant chemines reakcijas sudaryti, taip pat šaldymo sistemose (kaip šaldymo skystis): į jį panardinami ir transportuojami maisto produktai, išsaugomos reprodukcinės ląstelės (spermatozoidai ir kiaušialąstės) bei stabiliomis sąlygomis saugomi biologiniai mėginiai.

Pavadinimo kilmė

Pirmas gryną azotą 1786 m. gavo A. Lavuazjė. Azotas buvo vadinamas „sugadintu oru“, nes jis lieka sudegus medžiagoms ir sureagavus oro deguoniui. Vėliau nustatyta, kad šio elemento yra įvairiuose junginiuose: amoniake, nitratuose ir kt.