google/wiki40b huggingface dataset:
Šaukėnų Vlado Pūtvio-Putvinskio gimnazija

Istorija

1803 m. veikė parapinė mokykla, 1810 m. vizitatorius A. Špirkovičius pažymejo, kad Šaukėnų mokykloje mokoma lenkų kalba. 1867 m. įkurta valdinė parapinė mokykla. Buvo 17 mokinių. Mokslo trukmė 3 metai. Po spaudos draudimo panaikinimo pradėjus dirbti mokytojams lietuviams, mokinių skaičius didėjo. 1912–1914 m. veikė du klasių komplektai, mergaitės buvo mokomos atskirai. Vienas mokytojas mokė 30-40 mokinių.
1919 m. spalio 10 d. Šaukėnų mokykloje veikė 4 skyriai, mokyklą lankė 11 mokinių. Nuo 1920 m. mokykloje veikė suaugusiųjų kursai. 1935 m. atidarytas 5 skyrius, 1936 m. – 6 skyrius. 1938 m. pradėtas statyti tipinis mokyklos pastatas (dabartinė mokykla), kuris baigtas įrengti po karo. 1944–1949 m. pradinė mokykla reorganizuota į progimnaziją, mokėsi apie 200 mokinių. Pirmoji laida – 4 mokiniai, antroji – 18 mokinių. 1949–1953 m. progimnazija reorganizuojama į septynmetę mokyklą, mokėsi virš 200 mokinių. Privalomas septynmetis mokymas didino mokinių skaičių, 1950 m. buvo 301 mokinys. 1953–1957 m. pakeistas mokyklos statusas, ji tapo Šaukėnų vidurine mokykla. Pirmoji 37 abiturientų laida išleista 1957 m. 1958/1959 m. mokėsi 449 mokiniai. 1974–1977 m. mokėsi didžiausias mokyklos istorijoje mokinių skaičius – 563 mokiniai, veikė 22 klasių komplektai. Vėliau kaimas pradėjo senti, mažėjo ir mokinių skaičius. 1977 m. buvo 521 mokiniai. Po 10 metų liko 318 mokinių, dar po penkerių – 204 mokiniai. Pats mažiausias skaičius – 195 mokiniai buvo 1991 m. 1996/1997 m. mokėsi 215 mokinių, 2001/2002 m. – 360 mokinių. 2002/2003 – 377, 2003/2004 m. – 382, 2004/2005 m. – 356, 2005/2006 m. – 339, 2006/2007 m. m. – 332 mokiniai.
2002 m. sausio 27 d. sudegė senojo korpuso stogas, trečio aukšto perdengimai, vandeniu buvo užlietas visas pastatas. Mokyklos administracija, savivaldos organizacijos kreipėsi į buvusius moksleivius, šaukėniškius, visus geros valios žmones, prašydama padėti atstatyti stichijos nuniokiotą mokyklą. Į šį kreipimąsi atsiliepė, pinigais, kitomis materialinėmis vertybėmis, paslaugomis prisidėjo 20 darbo ar mokslo kolektyvų, organizacijų, 132 piliečiai. Mokyklos atstatymo darbai prasidėjo 2002 m. liepos 15 d., o gruodžio 23 d. statybininkai perdavė atstatytą mokyklą jos šeimininkams. Įmones, įstaigas, kolektyvus, atstačiusius mokyklą, žmones, aukojusius mokyklos atstatymui dailės ir technologijų vyr. mokytoja D. Rimkevičienė įamžino freskoje mokyklos vestibiulyje.
2007 m. mokyklai suteiktas Lietuvos šaulių sąjungos įkūrėjo Vlado Pūtvio-Putvinskio (1873–1929) vardas. 2010–2011 m. renovuotas mokyklos sporto aikštynas.
Willman 1

Willman 1 arba SDSS J1049+5103 yra 2004 metais aptikta mažiausia iki šiol žinoma galaktika. Ji skrieja 120 000 šviesmečių atstumu nuo Žemės. Iki šiol buvo manoma, kad galaktikose, kurių masė yra mažesnė nei 100 Saulės masių nesusiformuoja tiek daug žvaigždžių ir todėl tokios galaktikos neturėtų būti matomos. Willman 1 galaktikos tyrimams vadovauja Nicolas Martin’as iš Vokietijos Makso Planko astronomijos instituto.
Moklininkai apskaičiavo, kad šios galaktikos masė yra tik pusės milijono Saulės masių. Astronomai tyrimus atliko Keck II teleskopu Havajuose Mauna Kea matuodami galaktikoje esančių žvaigždžių skriejimo greitį. Greitai skriejančios žvaigždės įrodytų, kad galaktika yra masyvi ir turi stiprią gravitaciją, kuri priverstų žvaigždes skrieti aplink jos centrą. Tačiau Willman 1 žvaigždės skrieja išimtinai lėtai.
Yra įmanoma, kad Willman 1 yra masyvi galaktika, tik elgiasi kaip mažos masės galaktika. Toks reiškinys galėtų būti įmanomas, jei galaktikos pakraščiuose yra labai daug tamsiosios medžiagos. Tokiu atveju galaktikos masė neturėtų didelės įtakos jos žvaigždžių skriejimo greičiui.
Tyrinėdami Willman 1 mokslininkai tikisi daugiau sužinoti apie tamsiosios medžiagos paslaptis. Tyrinėjimų eigoje gali paaiškėti, jog Willman 1 tėra kamuolinis žvaigždžių spiečius – mūsų Paukščių Tako galaktikos dalis.
Kašeikiai

Aplinkinės gyvenvietės

Suginčiai – 3 km
Balchašo-Alakolio dubuma

Balchašo-Alakolio dubuma (kaz. Балқаш-Алакөл ойысы) – plokščia, uždara tektoninė dubuma rytų Kazachstane, kurios didesniąją dalį užima Balchašo ežeras. Į šią įdubą taip pat patenka Sasykolio ir Alakolio ežerai. Dubuma nusidriekusi per 700 km, būdingas aukštis 342–600 m.
Būdinga pusdykumių ir dykumų augalija, auga saksaūlai, džuzgunai, kiečiai, druskės. Yra druskoežerių, druskožemių.
Dailidžių-Ardiškio pilkapynai

Pilkapynai

Pirmasis pilkapynas yra į pietus nuo kelio, 2,4 km į pietryčius nuo Ridikupės ir Neries santakos, 0,15 km į šiaurės rytus nuo Neries dešiniojo kranto, Kernavės girininkijos, 76 miško kvartalo viduryje, Ukmergės miškų urėdija. Jame yra 9 pilkapiai. Sampilai 6–8 m skersmens ir 0,3-0,7 m aukščio, dalis sulėkštėję, kai kurie apardyti ariant. Būdingi 1 tūkstantmečio antrai pusei – 2 tūkstantmečio pradžiai.
Antrasis pilkapynas yra į šiaurę nuo kelio, 2,1 km į šiaurės vakarus nuo Praustuvės ir Neries santakos, 0,2 km į šiaurės rytus nuo Neries dešiniojo kranto, 12 kvartalo pietvakarių dalyje. Jį sudaro 2 pilkapiai. Karaliaus kapu vadinamo pilkapio sampilas apie 20 m skersmens ir apie 1,5 m aukščio, kito – 10 m skersmens ir 1 m aukščio. Pilkapių sampilai buvo apjuosti grioviais (išliko jų liekanų), jų forma būdinga IX–XII a.
Pilkapis yra į šiaurę nuo kelio, 0,2 km į šiaurės rytus nuo Neries dešiniojo kranto, 76 kvartalo pietryčių dalyje, apardytas. Jo sampilas 10 m skersmens ir 0,5 m aukščio, būdingas IX–XII a.

Tyrimai

Pilkapynus 1921 m. aprašė Petras Tarasenka, 1976 m. ir 1983 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Manoma, kad tai buvo vienas pilkapynas, išsidėstęs siaura juosta Neries dešiniojo kranto viršutinėje terasoje, apie 0,2-0,3 km nuo upės. Radinių yra Kernavės archeologijos ir istorijos muziejuje. Į pietryčius nuo Dailidžių-Ardiškio pilkapyno yra Dailidžių pilkapynas.
Kurėnas

Kurėnas arba Kurnų valtis, Korno valtis (vok. Kurenkahn) – burinė plokščiadugnė valtis (laivas) daugiausia naudota kuršininkų žvejų gyvenusių Rytprūsių, vėliau Lietuvos pamario, įskaitant Kuršių neriją gyvenvietėse iki XX a. vidurio. Dažnai šiuo vardu klaidingai vadinamos visos kuršvaltės.
Šiomis valtimis pamario gyventojai žvejodavo, gabendavo prekes ir gyvulius, taip pat kurėnus naudojo kaip keleivinio transporto priemones. Unikalių įvairių tipų plokščiadugnių, mažos grimzlės kurėnų, pritaikytų sekliam marių vandeniui, iki karo pamario kaimuose buvo šimtai, vien Nidoje – 65, bet einant Antrajam pasauliniam karui į pabaigą ir pokariu išsikėlus seniesiems žvejams kuršininkams, naujieji atsikėlę gyventojai tarp kurių daugiausia buvo lietuviai, jų nebevertino, nestatė, tad senieji laiveliai supuvo.

Istorija

IX–X a. Kuršių marios dar nebuvo visiškai susiformavusios, būta protakų, Kuršių nerija taip pat dar nebuvo vientisa, apsaugota nuo jūros. Tarp XIII a. įvairioms paskirtims naudotų burvalčių buvo ir kurėnų: kryžiuočių kronikose minima, kad šiais laiveliais kėlėsi kariai. Piešiniuose ir aprašymuose kurėnai randami jau XVII a.

Konstrukcija

Kurėnas – tai paprastai dvylikos metrų ilgio medinė valtis (laivas), kuriai būdingas iškeltas pirmagalys ir vidun išlenktas korpusas. Dugnas plokščias, grimzlė maža (apie 40 cm), o tai reiškia, kad juo buvo lengva laviruoti sekliose marių vietose ir švartuotis prie žemų krantų viena laivo dalimi užplaukiant ant žemės (ko kiliniais laivais padaryti neįmanoma). Kadangi švartavimuisi nebuvo reikalinga prieplaukos krantinė, į šį laivą buvo lengva suvaryti gyvulius, pakrauti medieną, šieną ar kitokias medžiagas iš netoliese esančių dirbamų laukų.
Turėjo vieną pagrindinį stiebą, prie kurio buvo tvirtinama pagrindinė didburė ir viena ar dvi trikambės burės. Taip pat galėjo būti dar vienas mažesnis stiebas priekinėje dalyje. Prie jo buvo tvirtinama mažburė. Valties (laivo) stabilumui padidinti buvo naudojama nuleidžiamoji lenta – šliūžė.
Kurėnai buvo buriuojami. Žūklė motorinėmis valtimis Kuršių nerijoje buvo draudžiama iš esmės siekiant apsaugoti išteklius. Žvejyba buvo svarbus vietos žvejų pragyvenimo šaltinis, tad tai paaiškina didžiulį šio tipo laivų paplitimą regione iki Antrojo pasaulinio karo. Kurėnų statyta dar ir pokario metais.

Atkūrimas

2000 m. Lietuvos jūrų muziejaus iniciatyva buvo pradėtas statyti kurėnas, o 2001 m. liepą nuleistas į Kuršių marias. Atstatyto kurėno korpuso ilgis siekia 9,8 m, plotis – 2,8. Grimzlė siekia 0,3 m. Pagrindinis stiebas iškilęs į 9 m aukštį. Turi tris bures: trikampę raginę (stakselis) ir šprintines – mažburę ir didburę ant stiebų.
2019 m. liepos 2 d. nuskendo Kuršių mariose.
Melsvabakterės

Apibūdinimas

Kaip ir kitos bakterijos, melsvabakterės neturi diferencijuoto branduolio, mitochondrijų ir chloroplastų. Ląstelių citoplazmoje gali būti keturių rūšių pigmentų (žalio, mėlyno, raudono ir geltono), nuo kurių kiekio ir santykio priklauso melsvabakterių ir gamtinio vandens spalva bei atspalvis.
Daugelio rūšių ląstelės nepalankiomis sąlygomis sudaro stambias su storu apvalkalėliu sporas. Melsvabakterės nereiklūs maisto medžiagoms ir atsparūs nepalankiems aplinkos veiksniams, todėl labai išplitę visuose vandens telkiniuose.
Rizika

Rizika (arab. rizq „nuo Dievo malonės priklausantis pragyvenimas arba apsukrumas“) – galimi faktinių rezultatų nuokrypiai nuo laukiamų.
Dažniausiai siejama su nepageidaujamo, beverčio ar žalingo rezultato, klaidos ar nuostolių tikimybe.
Rizikingu laikomas toks sprendimas, kurio klaidos ar faktinio rezultato nuokrypio nuo laukiamo tikimybė santykinai didelė arba nežinoma ir to kaina viršija laukiamą naudą arba vykdymo sąnaudas.
Žironda (departamentas)

Žironda (33) (pranc. La Gironde, ok. gaskonų dialektu Gironda, Sentonžo dialektu Jhirunde) – Prancūzijos departamentas šalies pietvakariuose, Naujosios Akvitanijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo estuariją. Administracinis centras – Bordo (Bordeaux). Generalinės tarybos pirmininkas Filipas Madrelis (Philippe Madrelle) (PS).
Departamente 5 apskritys, 63 kantonai, 46 municipaliniai susivienijimai ir 542 komunos. Plotas – 10 000 km². 2006 m. – 1 287 334 gyventojų, 129 gyv./km².

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Gijenos ir Gaskonės provincijų dalyje. 1793–1795 m., kai Žirondos vardas asociavosi su parlamento žirondistais, vadinosi Bek Dambo vardu.

Geografija

Žirondos departamentas ribojasi su Landų, Lo ir Garonos, Dordonės ir Pajūrio Šaranto departamentais bei Atlanto vandenynu.

Klimatas

Klimatas okeaninis, su švelniomis žiemomis ir karštomis vasaromis. Vidutinė sausio mėn. temperatūra 7 °C, liepos – 21 °C. 1985 m. sausio mėn. šaltis siekė 21 °C, 1968 m. Donezake užfiksuota 43,2 °C karščio. Kritulių sausio mėn. būna apie 100 mm, liepos mėn – apie 50 mm. 1956 m. vasario mėn. sniego danga siekė 90 cm.

Kalba

Tradicinės departamento kalbos – oksitanų kalba (paplitęs Langedoko limuzenų dialektas) ir Langedoilio Sentonžo dialektas.

Turizmas

Žirondos 125 km Atlanto pakrantėje įsikūrę kelios dešimtys vasaros poilsio bazių. Viena iš mėgiamų lankyti vietų – 3 km ilgio ir 500 m pločio Pila kopa (Dune du Pyla).

Politika

Žirondos departamentui Prancūzijos senate atstovauja 5 senatoriai, Atstovų rūmuose – 11 deputatų. Generalinę tarybą sudaro 62 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Onegos karinė flotilė

Onegos karinė flotilė (rus. Онежская военная флотилия) – TSRS Karinio jūrų laivyno operatyvinis junginys (flotilė) Onegos ežere, pirmą kartą suformuota 1918 m.

Istorija

Pirmą kartą flotilė buvo suformuota 1918 m. Tada ji veikė Onegos ir Ladogos ežeruose. Dalyvavo Rusijos pilietiniame kare, po jo buvo išformuota.
Antrą kartą flotilė buvo suformuota 1941 m. rugpjūčio mėn. Kovojo su vokiečių kariuomene kartu su Karelijos frontu. 1941 m. lapkričio pabaigoje buvo išformuota.
1942 m. balandžio mėn. Onegos ežere buvo suformuotas atskirasis Onegos laivų būrys, kuris gruodžio mėn. performuotas į Onegos karinę flotilę. Pagrindinė bazė – Vytegra (Vologdos sritis).

Kovos veiksmai

Iki 1944 m. birželio 20 d. flotilė dengė ir palaikė Karelijos fronto kariuomenę priežerės rajone. 1944 m. Svirės-Petrozavodsko operacijoje padėjo fronto kariuomenei forsuoti Svirę, išlaipino taktinius desantus Bolšoj Klimeckij saloje (birželio 23 d.), Lachtos užutėkyje (birželio 26 d.), Ujos užutėkyje ir Petrozavodske (birželio 28 d.). 1944 m. birželio 21-28 d. flotilės laivai pervežė virū 48 tūkst. žmonių, 212 tankų, 446 pabūklus, daug kitokios technikos ir krovinių.
1944 m. liepos mėn. flotilė buvo išformuota. Karo metu flotilė prarado dvi kanonieres (vieną paskandino priešo aviacija, viena nuskendo per audrą), vieną katerį tralerį (nuskendo per audrą). Gyvosios jėgos negrįžtami nuostoliai – 95 žmonės (72 nukauti, 5 dingę be žinios; 18 – nekoviniai nuostoliai).

Apdovanojimai

Už kovinius nuopelnus šarvuotųjų katerių, kanonierių ir katerių tralerių divizionai bei 31-asis jūrų pėstininkų batalionas gavos garbės vardą Petrozavodsko (rus. Петрозаводский).
Aleksiejus Luchtanas

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą.
1976–1978 m. dirbo Lietuvos TSR Mokslų akademijos Istorijos instituto laborantu. 1978–1993 m. Lietuvos TSR istorijos katedros asistentas, 1993–2002 m. – Vilniaus universiteto Archeologijos katedros docentas; nuo 2002 m. – Vilniaus universiteto Archeologijos katedros profesorius.
Tyrinėja brūkšniuotosios keramikos kultūros paminklus, Rytų Lietuvos pilkapius, Kernavės archeologinius paminklus.
Aurichas

Istorija

1059 m. minimas kaip Arica, 1430 m. atiteko grafui Cirksenai, 1744 m. Prūsijai, 1809 m. olandams, 1810 m. prancūzams ir 1815 m. Hanoveriui. 1866 m. miestą prijungė Prūsija. 1931 m. gyveno 6 300 gyv.
Sofija Kėzytė

Biografija

1951 m. baigė Vilniaus universitetą. 1962 m. apgynė disertaciją „Žodžių reikšmių išskyrimas ir išdėstymas „Lietuvių kalbos žodyne““, filologijos mokslų kandidatė.
1951–1988 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute.

Mokslinė veikla

Svarbiausi tyrimai – žodžių reikšmių ribos. Su kitais rašė (t. 3 1956 m. ir t. 5 1959 m.) ir redagavo (t. 3-15 1956–1991 m.) akademinį Lietuvių kalbos žodyną. Parašė leksikografijos, kalbos kultūros straipsnių.
Lysandras

Lysandras (mirė 395 pr. m. e., gr. Λύσανδρος, Lýsandros) - spartiečių karvedys, vadovavęs Spartos flotilei Egospotamų mūšyje, įveikęs atėniečius ir privertęs juos kapituliuoti, taip laimėdamas Peloponeso karą.
Pagojė (Molėtai)

Istorija

1905 m. vienkiemis minimas Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Jugoslavija

Istorija

Susikūrė 1945 m. lapkričio 29 d., pakeitė iki tol gyvavusią Jugoslavijos Demokratinę Respubliką. 1991 m. birželio 25 d. iš Jugoslavijos sudėties pasitraukė Slovėnija ir Kroatija, 1991 m. rugsėjo 5 d. Makedonija, 1992 m. balandžio 5 d. Bosnija ir Hercegovina. 1992 m. balandžio 28 d. žlugo Jugoslavijos Socialistinė Federacinė Respublika, susikūrė Jugoslavijos Federacinė Respublika.

Politinė sistema

Pagal santvarką Jugoslavija buvo socialistinė federacinė respublika.

Pagal 1974 konstituciją aktyviąją rinkimo teisę turėjo piliečiai, sulaukę 18 m.

Aukščiausiasis valstybės valdžios organas buvo Skupščina, susidedanti iš 2 rūmų: Sąjungos večės (220 delegatų, renkamų 4 metams bendruomenių skupščinų po 30 iš kiekvienos respublikos ir po 20 iš auton. krašto) ir Respublikų ir autonominių kraštų večės (88 delegatai, renkami respublikų ir autonominių kraštų skupščinų po 12 iš respublikos ir po 8 iš krašto).
Kolektyvinis valstybės vadovas buvo Skupščinos prezidiumas, susidedantis iš 9 narių (8 renkamų po 1 iš kiekvienos respublikos ir autonominio krašto skupščinos, taip pat ir Jugoslavijos komunistų sąjungos pirmininkas, kuris galėjo būti Skupščinos išrinktas prezidiumo pirmininku ir Jugoslavijos SFR prezidentu).

Respublikų ir autonominių kraštų skupščinų pasiūlymu 1974 m. Jugoslavijos SFR prezidentu neterminuotai išrinktas Josipas Brozas (Titas). Prezidentas buvo ginkluotųjų pajėgų vyriausiasis vadas, Liaudies gynybos tarybos pirmininkas.

Prezidiumo nariai buvo atskaitingi juos išrinkusioms respublikos ar krašto skupščinoms.
Vykdomąją valdžią turėjo sąjungos vykdomoji večė, kuri atskaitinga skupščinai.
Kiekviena respublika ir autonominis kraštas turėjo savo konstituciją, parengtą 1974 federacijos konstitucijos pagrindu, skupščiną bei vykdomąją večę.

Vietos valdžios organai buvo bendruomenių skupščinos, susidedančios iš 3 večių: vieningojo darbo večės (delegatus rinko darbo kolektyvai), vietinių sandraugų večės (delegatus renko teritoriniai susivienijimai) ir visuomeninės politinės večės (delegatus renko gyventojai iš visuomeninių politinių organizacijų pateiktų kandidatų).
Bendruomenės skupščiną renko savo vykdomąjį organą – bendruomenės vykdomąją večę. Teismų sistemą sudarė Sąjungos teismas, Konstitucinis teismas (narius rinko Jugoslavijos Skupščina), respublikų, autonominių kraštų ir bendruomenių teismai (narius renko atitinkamos skupščinos).
Pagal Konstituciją Jugoslaviją sudarė kelios oficialio „nacijos“, atitinkančios federacines respublikas. Nacijų (slovėnų, kroatų, bosnių, serbų, makedonų) mažumų interesus turėjo ginti jų vardo respublika.

Sportas

1976 m. Jugoslavijoje vyko V Europos futbolo čempionatas.
Rainbow Warrior sprogdinimas

Rainbow Warrior 1985 m. sprogdinimas – vieno iš Greenpeace organizacijai priklausančių laivų susprogdinimas 1985 m. liepos 10 d., kai laivas nuskandintas Prancūzijos užsienio žvalgybos agentų (DGSE). Laivas, prišvartuotas Oklando (Auckland) uoste, naktį buvo užminuotas prancūzų narų ir susprogdintas; sprogimo metu žuvo portugalų fotografas Fernando Pereira. Greenpeace laivas ruošėsi išplaukti į prancūzų atominių bandymų zoną Mururoa atole. Sabotažo prieš beginklį, taikioje šalyje prišvartuotą laivą aktas sukėlė tarptautinį skandalą. Prancūzija 2005 m. pripažino, jog terorizmo aktas buvo įvykdytas šalies slaptųjų tarnybų pavedimu. Tik du kaltininkai buvo patraukti teismui ir nors Naujosios Zelandijos teismas už žmogžudystę sprogdintojus nuteisė kalėti 10 metų, pastarieji buvo pervežti į Prancūzijos Polineziją ir greitai išlaisvinti. Po įvykio nuvilnijęs viešas nepasitenkinimas privertė atsistatydinti Prancūzijos karo ministrą Charles Hernu, o praėjus 20 metų oficialiai buvo pripažinta asmeninė prezidento François Mitterrand atsakomybė. Sprogdinimui vadovavęs Prancūzijos žvalgybos viršininkas Louis-Pierre Dillais nuteistas nebuvo, šiuo metu gyvena JAV ir vadovauja belgų ginklų gamintojo FNH padaliniui tiekiančiam ginklus FTB, Pentagonui ir JAV vidaus saugumo departamentui.
Lakvietai

Istorija

Kinų šaltiniuose lakvietai minimi kaip viena iš šimto vietų tautų, gyvenusių į pietus nuo Jangdzės upės baseino. Joms buvo priskiriamos pačios įvairiusios lingvistinės grupės, ir lakvietai buvo žinomi kaip piečiasi iš visų vietų.
Archeologiškai lakvietai tapatinami su klestinčia Dongsono kultūra, kurios atstovai išvystė aukšto lygio žemdirbystę, sudėtingą visuomenę ir gamino geros kokybės bronzinius dirbinius.
Remiantis vietnamiečių mitologija, 2879 m. pr. m. e. lakvietus konsolidavo mitinis valdovas Kin Zuongas (Kinh Dương Vương 涇陽王), kuris įkūrė pirmąją karalystę. Jis pradėjo vadinamąją Hong Bang dinastiją (Hồng Bàng 鴻龐), kurios visi valdovai titulavosi Hùng Vương (雄王). Suskaičiuojamos 18 jų dinastijų, kurių kai kurie valdovai laikomi kultūriniais didvyriais, jiems priskiriami įvairūs išradimai.
Hong Bang dinastija valdė pusiau legendinę Vanlango karalystę, kurios sostine tradiciškai laikoma Fongčau (Phong Châu 峯州) gyvenvietė Raudonosios upės vidurupyje (dab. Phu Tho provincija). Iki dabar ši vieta yra viena švenčiausių Vietnamo vietų, ir čia stovi seniesiems valdovams garbinti pastatyta šventykla.
Lakvietai prekiavo ir kariavo su savo pietiniais kaimynais čiamais (austroneziečiai) ir šiauriniais kaimynais auvietais (tai-kadajai). 258 m. pr. m. e. pastarųjų vadas An Zuongas (An Dương Vương 安陽王) nukariavo lakvietus, sujungė Vanlango teritorijas su savomis ir sukūrė Aulako karalystę. Lakvietams maišantis su auvietais išsivystė vietnamiečių tautybė.
Pagėgių valsčius

Pagėgių valsčius buvo Mažojoje Lietuvoje, gyvavo neilgai XX a. tarpukariu. Centras – Pagėgiai.
Lietuvos TSR liaudies artistas

LTSR liaudies artistas – aukščiausio lygmens Lietuvos TSR garbės vardas, kuris būdavo suteikiamas sovietmečiu pasižymėjusiems meno (kino, teatro, muzikos) veikėjams. Sprendimą dėl šio garbės vardo suteikimo priimdavo LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas. Paprastai šis vardas būdavo suteikiamas prieš tai gavusiems LTSR nusipelniusio meno veikėjo bei LTSR nusipelniusio artisto garbės vardus.
Urgenčas

Istorija

Urgenčas įkurtas XVIII a. kuomet pasikeitus Amudarjos vagai daugelis Kunja Urgenčo (dab. Turkmėnistane) gyventojų persikėlė prie naujos Amudarjos vagos. Naujasis Urgenčas tapo svarbiu Chivos chanato prekybiniu centru. Tarybiniais laikais suklestėjo medvilnės pramonė.
Suvalkų aplinkkelis

Suvalkų aplinkkelis (lenk. Obwodnica Suwałk) - planuojamas aplinkkelis aplink Suvalkų miestą ir tuo pačiu būsima Via Baltica kelio dalis. Planuojamos pradėti statybos 2014-2015 metus. Aplinkkelis sujungtų nuo Augustavo aplinkkelio ateinantį Lenkijos valstybinį greitkelį Nr. ir Valstybinį kelią Nr., aplenkdamas Suvalkų miestą iš vakarinės pusės ir kirstų Vaivadijos kelią Nr., Vaivadijos kelias Nr. ir Vaivadijos kelias Nr..
Sufozija

Sufozija (lot. suffossio 'pasirausimas') – uolienų smulkių mineralinių dalelių ir tirpių medžiagų išplovimas filtruojantis vandeniui.
Sufozija skirstoma į cheminę (išplaunamos tirpios medžiagos) ir mechaninę (išnešamos mineralinės dalelės). Dėl mechaninės sufozijos suyra uolienų mikroagregatinė struktūra, nuslūgsta sluoksniai, žemės paviršiuje atsiranda įdubimų. Dėl sufozijos būna nuošliaužų. Nuo sufozijos saugomasi barjerais (iš keleto skirtingo rupumo smėlio sluoksnių) – vadinamais atbuliniais filtrais.
Rėžių akmuo

Rėžių akmuo, taip pat Didysis akmuo, Lietuvos tūkstantmečio akmuo – stambus riedulys Šalčininkų rajone, Butrimonių seniūnijoje, Rėžių kaime, 3 km į vakarus nuo Butrimonių. Riedulys slūgso atvirame lauke, netoli sodybos, 0,6 km į pietvakarius nuo kelio  3906  Vėžionys–Dainava–Pabarė–Butrimonys . Informacinėmis rodyklėmis akmuo nepažymėtas. Pasiekiamas nuo plento ties vienkiemiu ir telekomunikacijų bokštu (netoliese taip pat yra autobusų stotelė, kaimo kryžius) pasukus pietų kryptimi į žvyrkelį ir pavažiavus tiesiai 0,8 km. Posūkyje ties šia kryžkele guli vidutinio dydžio, apie 1,5 m aukščio riedulys.
Rėžių akmuo yra geologinis gamtos paminklas, paskelbtas valstybės saugomu Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1988 m. balandžio 15 d. įsakymu Nr. 31.

Apibūdinimas

Akmuo surastas apie 1980–uosius metus. Vėliau jis visas buvo atkastas, iškastu gruntu suformuojant kalvelę lygioje vietoje. Įdubos aplink akmenį skersmuo – apie 40 m. Akmens paviršiuje yra skulptoriaus iškalti žodžiai apie Lietuvos vardo paminėjimą prieš 1000 metų Kvedlinburgo analuose, Vyčio ženklas, rūtos šakelė. Aplink objektą išdėstyta 11 stambių, iki 2 m aukščio akmenų, nutolusių lanku nuo didžiojo akmens įvairiais atstumais iki 50 m, simbolizuojančių aplinkinius piliakalnius. Aplinka sutvarkyta, įrengta poilsio vieta. Informacija apie paminklinį akmenį vietoje nepateikta (2016 m. gegužės mėn. duomenimis).