google/wiki40b huggingface dataset:
Stasys Neimanas

Biografija

Gimė kunigo Adolfo ir Marijos Neimanų šeimoje. Mokėsi Biržų mokykloje. Pirmojo pasaulinio karo metu kartu su tėvais pasitraukė į Rusiją. Semipalatinske baigė gimnaziją. 1918-1919 m. studijavo teisę Tomsko universitete. 1919 m. sugrįžo į Lietuvą netekęs tėvo, kuris jau pasirengęs grįžti į Tėvynę, staiga susirgo ir mirė. Jį amžinajam poilsiui priglaudė Semipalatinsko stačiatikių kapinės.
Sugrįžęs į Lietuvą, 1923-1925 m. mokytojavo Panevėžio gimnazijoje. 1929 m. baigęs Lietuvos universiteto evangelikų teologijos fakultetą, Sinodo ordinuotas reformatų Bažnyčios diakonu ir paskirtas padėjėju kun. Jonui Šepečiui Papilio parapijoje. 1931 m. ordinuotas kunigu ir paskirtas Nemunėlio Radviliškio parapijos klebonu. 1936 m. lapkričio 19 d. išrinktas LERB kolegijos nariu.
Buvo vedęs Kazimierą Rimkevičiūtę (1901-1984 m.), su kuria išaugino dukras Margaritą ir Ievą bei sūnus Stasį ir Joną.
Užėjus Antrojo pasaulinio karo audroms su žmona ir keturiais mažamečiais vaikais, bijodami naujosios valdžios represijų, pasitraukė į Vokietiją. Čia pradėjo aktyvią bažnytinę ir visuomeninę veiklą: lankė po karo pasitraukusius žymiuosius veikėjus, rūpinosi evangelikų organizuotos veiklos atstatymu. Buvo vienas iš iniciatorių 1946 m. gegužės 30 d. sušaukti išeivių evangelikų suvažiavimą Hanau mieste, buvo išrinktas į Laikinąją Lietuvos evangelikų vyriausiąją Bažnyčios tarybą, o 1946 m. lapkričio 9-10 d. d. Lebenštadte įvykusiame evangelikų liuteronų ir reformatų Bažnyčių atstovų bendrame Sinode – į Vyriausiąją lietuvių evangelikų Bažnyčios tarybą. Joje darbavosi iki 1948 m. gruodžio 8 d., kol reformatai ir liuteronai susiorganizavo savarankiškai veiklai. 1949 m. dalyvavo antrajame išeivijos evangelikų reformatų Sinode.
1950 m. kovo mėn. su žmona, dukrom ir sūnumis emigravo į JAV. Netrukus Čikagos lietuvių evangelikų reformatų pakviestas kunigauti į naujai įsisteigusią parapiją, tapo ilgamečiu šios parapijos klebonu. 1953 m. išeivijos evangelikų reformatų Sinodas jį išrinko Lietuvos evangelikų reformatų Bažnyčios superintendantu. 1954 m. Sinode iškilmingai ordinuotas šioms pareigoms. 1966 m. Vokietijoje mirus LERB generaliniam superintendentui Konstantinui Kurnatauskui, šios pareigos buvo patikėtos kun. St. Neimanui. 
Buvo nepaprastai aktyvus bažnytinės spaudos darbuotojas, žurnale „Mūsų žodis“ ir kituose išspausdinęs nemažai Bažnyčios istorijos medžiagos.
Édith Piaf

Edita Piaf (pranc. Édith Piaf, tikrasis Džovana Gasion, Giovanna Gassion, 1915 m. gruodžio 19 d. Belvilyje – 1963 m. spalio 10 d. Grase) – prancūzų dainininkė. Ji dainavo įtaigiai, emocingai; dainavimą siejo su vaidyba. E. Piaf vaidino ir kino filmuose.

Biografija

Anot legendos, Edita Piaf gimė 1915 m. gatvėje, o pasaulį išvysti jai padėjo du policininkai. Jos alkoholikė ir prostitutė motina bei keliaujantis cirko akrobatas tėvas negalėjo padėti mergaitei kabintis į gyvenimą, ir jų keliai išsiskyrė. Per II pasaulinį karą E. Piaf su tėvais vėl susitiko. Ji džiaugėsi galėdama padėti tėvui, kuriuo rūpinosi iki pat jo mirties. Tačiau E. Piaf dažnai būdavo kviečiama į barus ar policiją parsivesti girtos motinos. 
E. Piaf tapo viena garsiausių ir populiariausių prancūziškos estrados dainininkių, žinomų visame pasaulyje.
Pasaulyje ji jau buvo žinoma, kai 1951 m. pateko į didelę automobilio avariją. Bandydama palengvinti skausmą gydytojų paskirtu morfijumi ji ėmė smarkiai piktnaudžiauti ir alkoholiu. 
1961 m. praradusi sveikatą ir sukaupusi paskutines jėgas, E. Piaf dar koncertavo Paryžiuje, o po pusantrų metų mirė nuo vėžio. Dėl dainininkės prieštaringai vertinamo gyvenimo Paryžiaus arkivyskupas uždraudė laikyti mišias, tačiau laidotuvių ceremonijoje dalyvavo 40 tūkstančių gerbėjų. Šarlis Aznavūras, kuriam E. Piaf buvo nemažai padėjusi, pasakojo, kad per jos laidotuves pirmą kartą po II pasaulinio karo Paryžiuje teko visiškai sustabdyti eismą.
Per trumpą karjerą E. Piaf susilaukė pasaulinės šlovės, ji buvo mėgdžiojama daugelio pasaulio artistų.
Irena Macijauskienė

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, gydytoja higienistė epidemiologė.
1977 m. Jurbarko sanitarijos epidemiologijos stoties gydytoja, 1978–1983 m. Mažeikių sanitarinės epidemiologinės stoties komunalinės higienos gydytoja, 1983–2003 m. Mažeikių Visuomenės sveikatos centro vyr. gydytoja, 2003 m. nuo balandžio iki lapkričio mėn. Mažeikių rajono savivaldybės administracijos direktorė, nuo 2003 m. Telšių Visuomenės sveikatos centro Mažeikių filialo vyr. gydytoja, vedėja.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Mažeikių rajono skyriaus narė, 2005 m. LSDP tarybos narė, LSDP Mažeikių skyriaus pirmininko pavaduotoja. 1990–1995 m. Mažeikių rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m. (LDDP sąraše), 2003 m. iki balandžio 22 d., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narė. 2007–2011 m. Mažeikių rajono savivaldybės mero pavaduotoja visuomeniniais pagrindais, Sveikatos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkė. 
Sutuoktinis Steponas, vaikas Mindaugas.
Gravatajus

Istorija

Vietovardis kildinamas iš gvaranių kalbos: gravatá (tokio augalo pavadinimas) ir y („vanduo“; miesto pavadinimas kilo nuo Gravatajaus upės). 1763 m. portugalai įkūrė Aldeia de Nossa Senhora dos Anjos gyvenvietę. 1880 m. tapo Gravatajaus miesteliu, o 1938 m. – miestu.
Karolingų pinigų sistema

Karolingų pinigų sistema, dar vadinama £sd sistema – pinigų sistema, reguliavusi piniginę apskaitą Europoje nuo VIII a. Ji pakeitė Romos piniginę sistemą. XVIII–XX a. ši sistema galutinai nunyko dėl decimalizacijos procesų.

Decimalizacija

Vis sudėtingėjanti Karolingų piniginė sistema reikalavo piniginės sistemos supaprastinimo. Pirmą kartą tai buvo padaryta per Prancūzijos revoliuciją, kuomet atsisakyta sudėtingos tuometinio livro, su ir denjė sistemos: Prancūzijos piniginiu vienetu tapo Prancūzijos frankas, kuris dešimtainės sistemos pagrindu padalintas į 100 vienetų. Tai buvo pirmasis decimalizacijos atvejis pasaulyje. Per XIX a. Prancūzijos pavyzdžiu pasekė dauguma pasaulio valstybių, kurios decimalizavo savo valiutas. Labai ilgai nedecimalizuotą piniginę sistemą išlaikė Jungtinė Karalystė, kuri decimalizavo svarą tik 1971 m. Paskutinioji valstybė, decimalizavusi savo valiutą, buvo Nigerija, tai padariusi 1973 m.
Giovanni Battista Salvi da Sassoferrato

Džovanis Batista Salvis, geriau žinomas pravarde Sasoferatas (nuo gimimo vietovės, it. Giovanni Battista Salvi da Sassoferrato, 1609–1685 m.) – XVII a. italų baroko tapytojas .

Biografija

Labai mažai yra išlikę žinių apie dailininką, didesnioji jo kūrinių dalis − mažo formato religiniai paveikslai, skirti maldai, kuriuose vaizduojama Madona. Tikriausiai šie kūriniai būdavo nutapomi iš anksto ir po to parduodami. Iš istorijos težinomas vienui vienas įtakingas dailininko rėmėjas − Olimpia Pamphilj, kuri apmokėjo garsiausią Sasoferato kūrinį „Šv. Rožančiaus Madona“ Šv. Sabinos bažnyčioje Romoje..
Džovanis Batista Salvis gimė Sasoferato miestelyje Italijos Markės regione. Iš pradžių jį tapybos mokė tėvas Tarkvinjas Salvis. Po to dailininkas mokėsi pas Domenikiną Neapolyje. Sasoferato kūriniai dažnai buvo paremti jau buvusiais meno pavyzdžiais: Perudžino, Rafaelio, Ticiano. Tuo dailininko kūryba stipriai skyrėsi nuo kitų to meto Italijos baroko tapytojų. Susidomėjimas Sasoferato kūriniais pakilo XIX a. kartu su padidėjusiu dėmesiu Rafaelio dailei. Jo garsiausiu kūriniu minimas paveikslas „Šv. Rožančiaus Madona su Šv. Dominyku ir Šv. Kotryna“, esantis Šv. Sabinos bažnyčioje Romoje Avelino kalvoje. Dailininkas daugiausiai gyveno Romoje, kur mirė 1685 m. Geriausi jo kūriniai, laikoma, atlikti apie 1640−1650 m.
Santara (laikraštis)

Santara – politikos, visuomenės ir literatūros laikraštis, leistas 1917–1920 m.

Istorija

1917 m. Nr. 1-36 išleisti Petrograde, 1917 m. Nr. 37 – 1918 m. Nr. 8 Maskvoje, kiti Kaune. Leido Demokratinės tautos laisvės santaros partijos CK. Ėjo dukart per savaitę, kas savaitę, nuo 1919 m. – kas 2 savaites. Spausdino Lietuvių spaustuvė Petrograde, Sokolovskienės spaustuvė Kaune. Leido priedus: „Laisvės karininkas“, „Pradalgiai“, „Santaros priedas“.
Aiškino „Santaros“ programą, svarstė Lietuvos vidaus ir užsienio politikos klausimus, švietimo, kultūros ir socialines Lietuvos gyventojų problemas.
Bendradarbiavo Juozas Bagdonas, Jurgis Elisonas, Jonas Jablonskis, Ignas Šeinius–Jurkūnas, Marija Urbšienė-Mašiotaitė, Stasys Miliauskas, Pijus Norkus, Balys Sruoga, Juozas Urbšys ir kt.
Redakcinė komisija: Adolfas Klimas, Vytautas Petrulis, Tadas Petkevičius, Stasys Naginskas, Rapolas Skipitis, Petras Šalčius, Matas Šalčius, Stasys Šilingas.
Redaktoriai Jurgis Alekna, Petras Leonas.
Adomynės pagrindinė mokykla

Istorija

1939 m. sausio 1 d. iš Naujikų atkeltas Punkiškių pradinės mokyklos filialas. Atkelta į Jono Starkaus sesers Emilijos namą, mokykla išbuvo iki 1963 m. rudens. 1946–1947 m. nacionalizuotame parapijos name atidaryta septynmetė mokykla. Nuo 1960 m. veikė vakarinė jaunimo mokykla, tais pačiais metais reorganizuota į aštuonmetę. 1963 m. pristatytas priestatas su fizikos ir chemijos klasėmis, butu direktoriui ir bibliotekos patalpomis, iš Emilijos namo perkeltos pradinės klasės. 1981 m. senasis parapijos namas nugriautas ir 1984 m. pastatytas mūrinis mokyklos priestatas. 1986–1987 m. reorganizuota į aštuonmetę, 1992 – į pagrindinę. Nuo 2000 m. mokykla dešimtmetė.
Per visus egzistavimo metus dirbo virš 100 pedagogų, mokyklą baigė virš 700 mokinių.
Matematinė indukcija

Matematinė indukcija yra matematinio įrodinėjimo metodas, dažniausiai naudojamas, kai reikia parodyti, kad koks nors teiginys yra teisingas visiems natūraliesiems skaičiams. Pirmas indukcijos etapas yra įrodyti, kad pirmasis teiginys iš begalinės teiginių sekos yra teisingas. Antrasis etapas yra įrodyti, kad jei vienas teiginys yra teisingas, tai ir sekantis teiginys begalinėje sekoje yra teisingas. Taip yra parodoma, kad visi sekos teiginiai pradedant pirmu yra teisingi.
Matematinės indukcijos metodas gali būti ir praplėstas labiau apibendrintų sąvokų įrodymams. Tai vadinama struktūrine indukcija. Ji yra naudojama matematinėje logikoje bei kompiuterių moksle ir yra glaudžiai susijusi su rekursija.
Matematinė indukcija neturėtų būti painiojama su indukciniu samprotavimo metodu, kuris yra kritikuojamas, nes jo rezultatais niekada negalima tvirtai pasitikėti. Matematinė indukcija yra, priešingai, griežtas ir patikimas įrodinėjimo metodas ir iš tikrųjų yra dedukcinio mąstymo forma.
Ilguvos dvaras

Istorija

1583 m. minimas karališkasis Panykių dvaras, pavadinimą gavęs nuo Nykos upės. XVIII a. pradžioje dvarą valdė broliai Skirmuntai, vėliau A. Prialgauskas, iš kurio už skolas 1758 m. dvarą su keliais palivarkais įsigijo Veliuonos klebonas ir dekanas, Medininkų katedros prelatas Viktoras Talko-Grincevičius-Ilgauskas, kuris čia įsirengė vasaros rezidenciją, o ant Nykos kranto 1765 m. pastatė bažnyčią (sudegė 1813 m.). Nuo tada Panykiai ir pavadinti Ilguva.
1794 m. Ilguva tapo savarankiška parapija, o dvaras netrukus (su Tvirbūtais, Misiūnais, Rukšionimis, Goniūnais ir Marapole) parduotas prelato brolio Pranciškaus sūnui Jonui Grincevičiui, karaliaus Stanislovo Augusto dvaro šambelionui (rūmų tvarkytojui). XVIII a. pabaigoje jis ir pastatė medinius dvaro rūmus.
1806 m. dvarą paveldėjo Jono sūnus Julijonas Talko-Grincevičius, o kitoje Nemuno pusėje buvusius palivarkus - kiti sūnūs. Viename iš palivarkų, Riukšionių dvare, 1850 m. gimė antropologas Julijonas Talko-Grincevičius.
Po Julijono mirties 1862 m. dvarą paveldėjo jo sūnus Henrikas Talko-Grincevičius, kuris su savo broliu Polikarpu rėmė 1863 m. sukilėlius, todėl Rusijos imperijos valdžios buvo suimti ir ištremti į Tobolsko guberniją. Polikarpas pakeliui susirgo ir mirė, o Henrikas po penkerių metų sugrįžo ir ėmėsi atstatinėti dvarą. Tuo metu Ilguvoje buvo ir koplyčia.
1895 m. Henriko vyriausioji dukra Ona ištekėjo už buvusio smuiko vunderkindo Emilio Mlynarskio (gimusio Kybartuose), kuris išgarsėjo Varšuvoje, ten įsteigė Varšuvos filharmoniją, buvo Varšuvos Didžiojo operos teatro ir muzikos instituto (konservatorijos) pirmuoju dirigentu ir direktoriumi.
Naujasis šeimininkas tapo Ilguvos išgarsėjimo kaltininku. XIX a. pab. - XX a. pr. dvare lankėsi ir kūrė smuikininkas Polis Kochanskis, dailininkas Mykolas Elvyras Andriolis, pianistas ir dainų autorius, vėliau tapęs Lenkijos premjeru, Ignacas Paderevskis, dailininkas Ferdinandas Ruščicas, kompozitorius Karolis Šimanovskis, kompozitorius Stasys Šimkus, Stefanas Žeromskis. Tarpukariu buvo atvykęs ypač garsus pianistas, Mlynarskių žentas Artūras Rubinšteinas, taip pat rašytojas Juozapas Albinas Herbačiauskas, dailininkas Kazys Šimonis, istorikai Jonas Totoraitis ir Antanas Tatarė, Peterburgo dvasinės akademijos prof. Justinas Pranaitis. Dvare vykdavo koncertai, buvo sukaupta apie 1000 vnt. knygų biblioteka. Petras Cvirka prisiminimuose rašęs, kad vaikystėje lyg užkerėtas klausydavo iš kito Nemuno kranto atsklindančios muzikos, kai pas Emilį Mlynarskį atvykdavo svečių.
1940 m. dvaras buvo nacionalizuotas, jame įrengta senelių prieglauda, po to psichoneurologinis internatas, vėliau tapęs psichoneurologiniu pensionatu. Apie 1995 m., minint Emilio Mlynarskio 120-ąsias gimimo metines, pagrindinis pastatas aptvarkytas, pakabinta memorialinė lenta.
Kitabas

Istorija

Kitabo gyvenvietė priklausė Karšio bekijai (beko valdomai teritorijai), o ši − Bucharos emyratui. Emyratas 1868 m. tapo Rusijos imperijos vasalu ir jos protektoratu. 1868 m. Karšio bekijoje prasidėjo bruzdėjimai prieš Bucharos emyrą Muzafarą, kad sostan būtų pasodintas jo vyresnysis sūnus Kata-Tiura. 1870 m. Rusijos kariuomenė, vadovaujama generolo Abramovo, šturmu užėmė maištinguosius miestus Šaarą ir Kitabą, o Šahrisabzo bekija buvo prijungta prie Bucharos.
Aušrelė Pukinskienė

Biografija

2004 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, ekonomikos magistrė.
Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnybos Šakių biuro ekonomikos konsultantė. Kredito unijos „Zanavykų bankelis“ valdybos pirmininkė.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šakių rajono skyriaus narė. Nuo 2011 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinis Romas, vaikai Linas, Eglė.
Naftos magnatės

Turinys

Nedideliame Teksaso miestelyje įtakinga moteris Mari Sarazin nori įsigyti rančą, tačiau sužino, kad ją aplenkė buvusio nusikaltėlio Prancūzų Karaliaus duktė Luiza su seserimis. Kadangi rančos teritorijoje galimai yra naftos, Mari stengiasi visomis priemonėmis išvaryti naujakures, tačiau Luiza, nevengianti naudoti tėvo metodų, neketina nusileisti. Tarp dviejų moterų užverda inirtinga kova, į kurią įtraukiamas visas miestelis. Galiausiai jos abi atsiduria kalėjime, kur nusprendžia pamiršti nesutarimus ir susivienyti kovoje su joms iššūkį metusiais miestelio vyrais...
Yosef Shalom Eliashiv

Biografija

Gimė 1910 m. balandžio 10 d. Šiauliuose, rabino Avrohom Elyashiv šeimoje. 1922 m. su tėvais emigravo į Palestiną. Vedė Sheina Chaya su kuria susilaukė penkių sūnų ir septynių dukterų. 1950-1974 m. jis buvo teisėjas Izraelio vyriausiajame rabinate. Nuo 2001 m. vadovavo Torų išminčių tarybai, aukščiausiajai ultraortodoksų žydų aškenazių institucijai. Rabinas Eliašivas priimdavo itin reikšmingus su religine žydų teise susijusius sprendimus, pavyzdžiui, kas laikomas žydu arba ar gali žydai aukoti savo organus. Jis taip pat nuspręsdavo, kas bus paskirtas Jeruzalės meru arba kas taps vyriausiuoju Izraelio žydų aškenazių rabinu. Mirė 2012 m. liepos 18 d. Jeruzalėje.
Ariakės koliziejus

Renginiai

Arenoje vyksta kasmetiniai teniso turnyrai Japan Open ir Pan Pacific Open.
2006 m. - 2009 m. arenoje vyko tinklinio pasaulio taurės etapai.
2020 m. arenoje vyks 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių teniso varžybos.
Zalman Efroikin

Biografija

Gimė 1893 m. balandžio 18 d. Viekšniuose, prekeivio Rafaelio Efroikino šeimoje. Po I pasaulinio karo mokėsi žydų pedagoginėje mokykloje Rygoje. Liepojoje dirbo laikraščio Либавский вестник redakcijoje. 1921 m. emigravo į JAV, kur dirbo Niujorko Arbeiter ring žydų mokykloje, nuo 1953 m. tapo direktoriumi. Nuo 1943 m. redagavo žurnalą vaikams Kinder zeitung. Mirė 1966 m. spalio 1 d. Niujorke.
Priešlėktuvinės apsaugos rinktinė

Priešlėktuvinės apsaugos rinktinė – Lietuvos kariuomenės karinis dalinys, veikęs 1935–1940 m. Pradėtas steigti 1935 m. liepos mėnesį Kaune, Aukštojoje Panemunėje.
Pilkoji voveraitė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 397
Lahemos nacionalinis parkas

Aprašymas

Lahema reiškia „įlankų kraštas“. Teritoriją sudaro keturi pusiasaliai (Juminda, Parispeja, Kasmu ir Vergis), atskirti keturiomis įlankomis (Kolga, Hara, Eru ir Kasmu).
Nuo įkūrimo tai vienas svarbiausių turizmo centrų Estijoje, iš Talino organizuojamos ekskursijos. Žmonės taip pat važiuoja patys. Lahemos 70 procentų dengia miškai, tad čia esti įvairi flora ir fauna. Lahemoje taip pat yra daug pelkių, įskaitant 7 tūkst metų senumo Laukasoo rezervatą. Parke gyvena vilkai, meškos, lūšys.
Parko teritorijoje yra keturi dvarai: Palmsės, Vihulos, Kolgos ir lankomiausias Estijoje Sagadžio dvaras.
Juozas Jurgėla

Juozas Jurgėla (1911 m. rugpjūčio 11 d. – 1961 m. gegužės 2 d. Čikagoje) – Lietuvos krepšininkas, Europos čempionas. Ūgis – 175 cm.

Biografija

Studijavo Kaune, nuo 1925 m. žaidė krepšinį miesto Grandies klube, su šia komanda pirmojoje Lietuvos tautinėje olimpiadoje užėmė trečiąją vietą. Pakviestas į Lietuvos vyrų krepšinio rinktinę du kartus (1937 m. Rygoje ir 1939 m. Kaune) tapo Europos čempionu. Rinktinės garbę gynė keturis kartus, pasižymėjo brandžiu taktiniu žaidimu.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vokietiją, vėliau persikėlė į JAV.
Dubingių kunigaikštystė

Dubingių kunigaikštystė – XVI a. vid.- XVIII a. gyvavusi Biržų-Dubingių šakos kunigaikščių Radvilų privati valda (didikų valstybė) Vilniaus vaivadijoje. Centras – Dubingių pilis, Dubingių dvaras, evangelikų reformatų bažnyčia.

Istorija

Dalį Dubingių valdų XV a. pab. iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio gavo Mikalojus Radvilaitis. Jas paveldėjo Jurgis Radvila. 1528–1530 m. valdai priklausė 195 dūmai, tarp jų 37 – miestiečių, 10 – keliuočių, 9 – bajorų ir 60 – priklausomų žmonių. Valda pradėta vadinti Dubingių kunigaikštyste, kai 1547 m. Mikalojus Radvila Rudasis gavo Šventosios Romos imperijos kunigaikščio titulą ir ėmė tituluotis Biržų ir Dubingių kunigaikščiu. Dubingiai buvo viena svarbiausių jo tėvoninių valdų, esančių netoli Vilniaus.
Asvejos ežero apsuptoje Radvilų pilyje Dubingiuose 1547 m. pabaigoje – 1548 m. pradžioje gyveno jų pusseserė ir (po slaptų vedybų) valdovo Žygimanto Augusto žmona Barbora Radvilaitė. Ne taip, kaip kitos Radvilų valdos (pvz., Biržų kunigaikštystė), Dubingių kunigaikštystė būdavo tvarkoma daugiausia samdomų administratorių, netgi įkeičiama už skolas. 1583 m. Mikalojaus Radvilos Rudojo sūnus Mikalojus Radvila už 1500 kapų išpirko įkeistas Dubingių kunigaikštystės žemes, apie 150 valakų. Po jo Dubingių kunigaikštystę valdė Kristupas Radvila Perkūnas, vėliau Jonušas Radvila ir kiti. 1661 m. Boguslavas Radvila Dubingių kunigaikštystę išnuomojo savo kreditoriui J. Jaspersui. Vėliau ją valdė nuomininkai Mykolas Tyzenhauzas, Leonardas Pociejus, K. Puzyna, Jurgis Bialozaras, Ignas Bogušas, V. Gecevičius.
Dubingių kunigaikštystė buvo nualinta per XVII a. vid. ir XVIII a. pr. karus su švedais ir rusais. Pagal 1643 m. inventorių, Dubingių kunigaikštystę sudarė 19 nedidelių kaimų, pagal 1652 m. inventorių – 6 palivarkai, pagal 1768 m. inventorių liko 3 palivarkai – Dubingiai, Gaveikiai ir Našiškiai. XVII a. viduryje joje gyveno 175 žmonės, po 1700–1721 m. Šiaurės karo liko 154 gyventojai.
Miškų zonoje esančioje Dubingių kunigaikštystėje buvo plėtojami miško verslai, todėl gyventojai atlikdavo palyginti daug prievolių, susijusių su miško ūkiu bei verslais. 1808 m. Dubingių kunigaikštystę nupirkus Mykolui Tiškevičiui, tapo Tiškevičių ordinacija. Dubingių kunigaikštystė pažymėta 1613 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemėlapyje.
Giustrovo katedra

Švč. Mergelės Marijos, Šv. Jono Evangelisto ir Šv. Cecilijos katedra arba Giustrovo katedra (vok. Güstrower Dom) – evangelikų liuteronų bažnyčia Vokietijos Meklenburgo–Pomeranijos žemės Giustrovo mieste.

Istorija

Pastatas iškilo XIII a. antrojoje pusėje kaip kolegiato bažnyčia. Kertinis akmuo padėtas įsakius Meklenburgo kunigaikščiui Heinrichui Borvinui II, kuris po to netrukus mirė. Statinį užbaigė Verlė valdytojas Nikolaus von Werle, 1330 m. bažnyčia buvo konsekruota Šv. Cecilijos vardu. Šiaurinės pusės koplyčia pašventinta 1388 m., o pietinės pusės – 1394 m. Spėjama, kad senasis altorius dar XV a. buvo išardytas ir vėliau pastatytas didesnis.
Reformacijos metu 1552 m. kolegiatas buvo panaikintas. Šventovė ilgą laiką stovėjo tuščia ir neprižiūrėta pamažu iro. 1565 m. Meklenburgo hercogienė Elžbieta (Danijos karaliaus Frederiko I duktė ir Ulricho Meklenburgiečio žmona) paėmė bažnyčią savo globon. Po dvejus metus trukusio remonto ji buvo pertvarkyta į protestantišką bažnyčią, pirmosios pamaldos restauruotame pastate įvyko 1568 m. Meklenburgo hercogas Ulrichas irgi daug dėmesio skyrė šventovei: bažnyčiai jis dovanojo akmeninį indą krikštui ir sakyklą, taip pat finansavo didžiulės epitafijos įrengimą steigėjui Heinrichui Borvinui II.
XIX a. vidury sienos ir skliautai virš altoriaus pavojingai deformavosi ir galėjo griūti, todėl buvo restauruoti. Dabartinė šventovė priklauso Šiaurės Vokietijos evangelikų liuteronų bažnyčios Meklenburgo bažnytinės apskrities Rostoko dekanatui.

Architektūra

Statinys yra bazilikos formos, pereinamuoju iš romaninio stiliaus į gotiką laikotarpiu. Kryžiaus formos pamatų planas primena, kad statybos pradėtos romanikos klestėjimo metu (pastarajam stiliui priskirtini ir bažnyčios vidurinė dalis, vidinės kolonos bei kt. elementai). Visgi pastato išorė neabejotinai priklauso plytų gotikai, itin išplitusiai Vokietijos Šiaurėje. Į viršų šaunantis masyvus vakarinis bokštas siekia 44 m.

Meklenburgo valdovų genealoginis medis

Tarp 1575 m. ir 1599 m. interjere atsirado monumentalus kūrinys – masyvios genealoginės lentelės su Meklenburgo hercogo Ulricho ir jo dviejų žmonų protėvių duomenimis. Paminklą penkių kartų valdovų bočiams kūrė Filipas Brandinas, o kai jis 1594 m. mirė, kūrinį užbaigė Klausas Midovas ir Berntas Berningeris.
Tarp genealoginiame medyje minimų asmenų yra ir keletas Lietuvos didikų (mat hercogienės Elžbietos Oldenburgietės senelė iš motinos pusės Pomeranijos hercogienė Ona Jogailaitė kartu buvo ir ATR valdovo Kazimiero Jogailaičio duktė). Antroji hercogienė Ona Pamarietė irgi giminiavosi su Lietuvos didžiaisiais kunigaikščiais – jos proprosenelis taip pat buvo Kazimieras Jogailaitis.
Panašus Danijos karalienės Sofijos Meklenburgietės (Meklenburgo hercogų Elžbietos Oldenburgietės ir Ulricho Meklenburgiečio dukters) geneologinis medis yra Niukiobingo vienuolyno bažnyčioje Danijoje.
Jurgis Palaima

Biografija

Gimė 1914 m. spalio 18 d. Aukštakaimyje. 1948 m. baigė Kūno kultūros institutą. 1954-1958 m. dėstė Leningrade. 1962 m. parašė disertaciją tema Krepšininkų iniciatyvumo, savarankiškumo ir ryžtingumo ugdymas sporto treniruotės procese. 1950-1979 m. KKI pedagogikos ir psichologijos skyriaus vedėjas. 1979-1994 m. KKI profesorius.
Bifurkacija (matematika)

Bifurkacija tai yra staigus kokybinis netiesinės dinaminės sistemos elgesio arba topologinių savybių pokytis, kintant kokiam nors tą sistemą aprašančiam parametrui. Kritinės to parametro vertės, kurioms esant tai atsitinka yra vadinamos bifurkacijos taškai.
Bifurkacijos gali vykti tiek tolydžiose, tiek ir diskrečiose sistemose.
Bifurkacijos vaidina svarbų vaidmenį sinergetikoje, savaime besiorganizuojančiose sistemose. Perėjimas nuo sluoksninio (laminaraus) tekėjimo prie turbulentinio fizikoje taip pat yra susijęs su bifurkacijomis.