google/wiki40b huggingface dataset:
Raudonosios Jūros muchafaza

Geografija

Muchafaza įsiterpusi tarp Nilo slėnio vakaruose ir Raudonosios jūros rytuose bei apima praktiškai visą Arabijos dykumą drauge su joje stūksančiais kalnais. Ji tęsiasi nuo maždaug 29° šiaurės platumos iki sienos su Sudanu ir jo to paties pavadinimo Raudonosios Jūros vilajetu pietuose. Vakaruose ribojasi su Aukštutinio Nilo slėnio muchafazomis: Asuano, Luksoro, Kenos, Sohagos, Asjuto, Minjos ir Beni Sueifo. Šiaurėje ribojasi su Sueco muchafaza.
Į muchafazos sudėtį įeina Raudonosios jūros pakrančių salos, taip pat teoriškai priskiriamas ginčytinas Halaibo trikampis su Sijalio salomis.

Ekonomika

Raudonosios Jūros muchafazoje išgaunami 75% visos Egipte išgaunamos naftos ir gamtinių dujų. Čia yra svarbiausia šalyje Ras Garibo naftos verslovė. Marsa Alamo mieste yra aukso kasykla Al-Sukkary. Be to, kasami fosfatai, sidabras, chromas, manganas, volframas.
Pakrantėje išvystytas turizmas. Nuo XX a. 9-ojo dešimtmečio populiaria poilsio prie jūros ir nardymo mėgėjų vieta yra Hurgada. Turizmas taip pat aktyviai vystomas Kuseire, Safagoje ir Marsa Alame.

Gyventojai

Ten, kur kalnai pereina į Raudonąją jūrą, yra pajūrio lyguma. joje gyvena didžioji dalis sėsliųjų gyventojų. Dykumų gyventojai klajokliai gyvena iš gyvulių auginimo ir prekybos su kalnakasybos ir naftos gavybos postais. Dalis gyventojų užsiima žvejyba Raudonojoje jūroje. 2006 m. muchafazoje gyveno 288 233 gyventojai, iš jų daugiau nei 275 000 keliuose pakrantės miestuose.
Kembridžo mokslo parkas

Istorija

Parko teritorija iš pradžių priklausė Trejybės koledžui, nuo tada, kai koledžas 1546 m. buvo įkurtas Henriko VIII. Teritorija buvo naudojama ūkininkavimui iki Antrojo pasaulinio karo, kai ji buvo atiduota JAV armijai ir buvo naudojama tankų ruošimui išsilaipinimui Normandijoje. Po karo, žemė buvo nenaudojama iki 1970 m, kai Tony Cornell, John Bradfield ir Francis Pemberton joje įkūrė naują, moksliniams tyrimams ir inovacijoms skirtą centrą.
2017 m. po dešimtmečio sparčios plėtros Kembridže, parkas paskyrė savo pirmąjį direktorių ir paskelbė apie dideles investicijas, skirtas pagerinti infrastruktūrą ir sumažinti eismo spūstis.
Kauno rajono herbas

Kauno rajono herbo pagrindiniai ženklai – mėlyname fone (simbolizuoja Kauno rajono žemes) trys susikertančios sidabrinės juostos (simbolizuoja Nemuno, Neries ir Nevėžio upių santaką), o herbo viduryje – Kauno miesto simbolis – raudoname skydo fone sidabrinė tauro galva su auksiniu lotynišku kryžiumi tarp ragų.
Auksas, arba geltona spalva reiškia kilnumą, protingumą, sidabro – turtą, dorumą, skaistumą, raudona – drąsą, narsą, meilę, mėlyna – ištikimybės, dieviškos išminties, pastovumo ir sąžiningumo spalva.

Istorija

Kauno rajono savivaldybės taryba sudarė 7 žmonių komisiją Kauno rajono herbo, vėliavos ir spaudo kūrimo darbams organizuoti. Ši komisija organizavo geriausio projekto idėjos autoriaus ir vykdytojo konkursą. 2004 m. paskelbtame konkurse dalyvavo du autoriai: „V3 studija“ ir dailininkas Arvydas Každailis. Autorių darbai buvo publikuoti spaudoje, vieną mėnesį eksponuojami Kauno raj. savivaldybėje ir seniūnijose. Komisija, atsižvelgusi į visuomenės apklausos rezultatus, nutarė, kad konkursą laimėjo dailininkas A. Každailis.
2005 m. sausio 13 d. Lietuvos heraldikos komisija aprobavo Kauno rajono herbą (protokolo Nr. 316). 2005 m. vasario 28 d. prezidentas Valdas Adamkus patvirtino Kauno rajono herbą dekretu Nr. 213. 2005 m. birželio 18 d. Kulautuvoje vykusioje dainų ir šokių šventėje įvyko oficiali Kauno rajono herbo, vėliavos ir spaudo šventinimo ceremonija.
Naujoji Švabija

Naujoji Švabija (vok. Neuschwabenland) – teritorija Antarktidoje, „vokiečių antarktinis sektorius“ tarp 4°50' ir 16°30' rytų ilgumos, į kurį 1939–1945 m. reiškė teritorines pretenzijas nacistinė Vokietija. Formaliai nuo šių pretenzijų vokiečiai neatsiribojo iki šiol. Naujosios Švabijos teritorija buvo apibrėžta Karalienės Modos Žemėje, kurią nuo 1938 m. sava laiko Norvegija.

Istorija

Naciams atėjus į valdžią Antarktida buvo laikoma potencialia Trečiojo Reicho interesų teritorija. Kilo idėja surengti į žemyną civilinę ekspediciją, palaikomą valstybės ir bendradarbiaujant su Lufthansa. Ekspedicija turėjo ištirti konkrečią teritoriją, vėliau ją paskelbti priklausančia Vokietijai. Kelionei pasirinktas transatlantinis laivas, pavadintas istorinio vokiečių regiono vardu „Švabija“, nuo 1934 m. gabenęs pašto siuntas. Ekspedicijai vadovavo patyręs poliarininkas kapitonas Alfred Ritscher. Hamburge prieš laivo išvykimą lankėsi amerikietis poliarininkas Richard E. Byrd, kuris buvo pakviestas dalyvauti ekspedicijoje, bet atsisakė.
Vokiečių antarktinė ekspedicija vyko 1938–1939 m. Jos metu buvo ištirtas didžiulis, apie 600 000 kv. km rajonas tarp 13° vakarų ilgumos ir 22° rytų ilgumos. Kas 25–30 km iš lėktuvų buvo išmesti riboženkliai, padaryta virš 11 000 fotonuotraukų, apėmusių apie 360 000 kv. km plotą. Ekspedicijos metu atrasta laisva nuo ledų Širmacherio oazė.
Į šį regioną planuotai kitai ekspedicijai sutrukdė prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas. Vėliau sklandė gandai, neva vokiečiai ten įkūrę slaptą karinę bazę 211 „Naujasis Berlynas“.
Liepalotų pagrindinė mokykla

Istorija

Pirmieji mokyklos mokslo metai prasidėjo 1953 m. ūkininko P. Bataičio sodyboje. Tuo metu septynmetei mokyklai vadovavo direktorius Zigmas Masteika, pradinės klasės buvo įsikūrę Staliorių ir Germuolių kaimuose. 1961 m. pastatytas pirmasis mokyklos pastatas, 1964 m. – ir mūrinis dviaukštis priestatas. 1986 m. mokykla tapo devynmete ir, kaimo bendruomenei pageidaujant, mokyklos pavadinimas iš Klevinių pervardijamas į Liepalotų pagrindinę mokyklą. 1996 m. rekonstruotas buvęs vaikų darželio pastatas ir pritaikytas mokyklai. Šiame pastate 1996 m. įsikūrė dešimt mokyklos klasių, biblioteka, valgykla ir kitos patalpos. 2007 m. rugsėjo 1 d. Liepalotų pagrindinė mokykla prijungta prie Lukšių Vinco Grybo vidurinės mokyklos ir pavadinta Liepalotų pagrindinio ugdymo skyriumi. 2009 m. rugsėjo 1 d. Liepalotų pradinio ugdymo skyrius likviduotas, o šio skyriaus mokiniai mokslą tęsė Lukšių Vinco Grybo vidurinėje mokykloje.
Arakavos seniūnija

Istorija

Edo laikotarpiu Arakava buvo agrikultūrinis regionas. Meidži laikotarpiu čia buvo pradėta statyti daug gamyklų.

Geografija

Arakava įsikūrusi šiaurės vakarinėje Tokijo dalyje, pro ją teka Sumidos ir Arakavos upės. Seniūnija šiaurėje ribojasi su Adačio, vakaruose – Kitos, pietvakariuose – Bunkijo, pietuose – Taito ir pietryčiuose – Sumidos seniūnijomis.

Simboliai

Oficiali gėlė – rododendras, medis – sakura.
Matsalu įlanka

Matsalu įlanka (est. Matsalu laht) – įlanka Baltijos jūroje, vakarinėje Estijos pakrantėje. Plotas – 67 km², ilgis – 16 km, plotis – 4-6 km, vidutinis gylis – 1,5 m. Į ją įteka Kasario upė. Įlanka yra Matsalu nacionalinio parko dalis.
Banga (dienraštis)

Istorija

Leido J. Jakužaitis. Leidinys skirtas visiems gyventojų sluoksniams. Informuota apie Lietuvos ir kitų šalių naujienas, spausdinta įvairių pasiskaitymų, kelionės reportažų, literatūros kritinių, patarinių, rašyta apie įvairias teismo bylas. Išėjo 21 numeris.
Redagavo J. Brožaitis.
Citroën C6

Savybės ir privalumai

C6 yra pirmasis pasaulyje automobilis, gavęs visas keturias EuroNCAP žvaigždutes pėsčiųjų apsaugos srityje, dėka išradingo dizaino: variklio dangtis, susidūrimo su gyvūnu ar pėsčiuoju atveju akimirksniu truputį pakyla,  padidindamas atstumą tarp deformuojamo variklio dangčio ir kietų variklio komponentų po juo, taip sumažindamas susižalojimo riziką.
Prašmatnus C6 iškart tapo gerai matomu Eliziejaus rūmų automobilių flotilės tarpe. Buvę Prancūzijos prezidentai, Jacques Chirac, Nicolas Sarkozy ir François Hollande pasirinko Citroën C6 kaip oficialų automobilį. Prezidentas Chirac netgi gavo ir naudojo dar prieš serijinės gamybos C6.

Bendri gamybos ir pardavimo duomenys

Paleidus gamybą, modelio gamybos trukmės lakotarpiu buvo planuojama pagaminti po 20.000  vnt. per metus. 
2010 m., tik 3.0 HDi (240) Išskirtinė apdaila buvo siūloma kai kuriose rinkose, pavyzdžiui, Jungtinėje Karalystėje. Papildomai užsakomi priedai buvo apriboti, leidžiant pasirinkti tik stoglangį, Poilsio paketą (TGV galinės sėdynės) ir "Wi-fi on Board", 3G ryšio sprendimą automobiliui, kurio galimybės kiek didesnės nei MiFi box, ir kuris yra nesusijęs su automobilio  telefonijos sprendimu.
2012 m. gegužės mėn., Citroën sustabdė automobilių su vairu dešinėje pusėje gamybą, ir gandai teigė, kad C6 bus pakeičiamas Citroën DS9 modeliu, parengtu pagal Citroën Numero 9 koncepcinį automobilį. Taip pat, numatoma Citroën C6 pamaina yra Citroën Metropolis ir Citroën Número 9.
Per dešimt 2012-ųjų mėnesių Citroën pardavė tik 556 šio modelio automobilius. 

Pagaminus viso 23,421 vienetus, 2012 m. gruodžio mėnesį Citroën nutraukė savo flagmano C6 gamybą.

Citroën C6 Lietuvoje

Valstybės įmonės „Regitra“ administruojamo Kelių transporto priemonių registro 2017 m. rugsėjo 19 d. duomenimis, viso Lietuvoje yra užregistruota 179 Citroën C6 automobiliai.

Apdovanojimai

Japonijoje Citroën C6 modelis buvo pripažintas geriausiu importuojamu automobiliu 2006 metais.
Citroën C6 skirta garbinga penktoji vieta britų žurnalo „Top Gear“ seksualiausių visų laikų automobilių Top100 .
Hila

Istorija

Šiuolaikinė Hila įkurta X a. Palaipsniui augo, statyboms naudoti akmenys iš Babilono. Osmanų valdymo laikais tapo administraciniu centru. XIX a. Eufrato atšaka pradėjo akti, todėl pastatyta Hindijos užtvanka.
Gudžiūnų GS

Istorija

Iki XX a. vid. geležinkelio stotis vadinta Michelmontu. Buvo 14-os valakų dvaras, įėjęs į Skėmių valsčių.
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo mechanizuotasis pėstininkų batalionas

Istorija

Batalionas buvo įkurtas Vilniuje 1991 m. gruodžio 1 d., tuo metu šis batalionas buvo „Vilniaus motodesantinis batalionas“. 1993 m. buvo perkeltas į Ruklos karinį miestelį. Šiuo metu jis vadinamas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo mechanizuotuoju pėstininkų batalionu. 1996 m. jam buvo įteikta kovinė vėliava su šūkiu „Tėvynės meilė tebus mums vadovas“.
Mechanizuotasis pėstininkų batalionas taikos palaikymo misijose pradėjo dalyvauti nuo 1994 m. 2003–2008 m. bataliono kariai dalyvavo taikos palaikymo misijose Bosnijoje ir Hercegovinoje, Irake, nuo 2005 m. – tarptautinėje operacijoje Afganistane. Batalione buvo suformuoti PAG-3 ir PAG-12 kariniai kontingentai Lietuvos vadovaujamoje bendroje civilių ir karių misijoje Afganistano Goro provincijos atkūrimo grupėje NATO Tarptautinių saugumo paramos pajėgų sudėtyje. Nuo 2010 m. bataliono kariai vykdo budėjimus NATO greitojo reagavimo pajėgose.
2013 m. nuo rugpjūčio iki gruodžio bataliono kariai dalyvavo Europos Sąjungos vadovaujamos kovos su piratavimu ir ginkluotais plėšimais jūroje operacijoje „Atalanta“ prie Somalio krantų.
Solomonas Atamukas

Biografija

1936–1940 m. už antivalstybinę veiklą kalintas. 1937 m. įstojo į LKP. Per 1940–1941 m. sovietinę okupaciją bolševikų partinis veikėjas Kaune. 1942–1943 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos politinis, po demobilizacijos partinis darbuotojas. 1954 m. Maskvoje baigė Neakivaizdinę aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK. 1953–1975 m. dėstė Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje, 1965–1974 m. katedros vedėjas. 1977–1990 m. dirbo Istorijos institute. 1988 m. vienas Lietuvos žydų kultūros draugijos steigėjų. Nuo 1990 m. gyvena Izraelyje.
Parašė oficialiąja sovietine ideologija paremtų knygų iš LTSR ir LKP istorijos.
Police Tero FC

Istorija

Klubas įkurtas 2006 m. Žinomas kaip BEC Tero Sasana FC, o nuo 2018 m. kaip Police Tero FC.

Sudėtis (2019)

Atnaujinta: 2019 m. spalio 17 d.
Frank Stella

Frenkas Stela (angl. Frank Stella, g. 1936 m.) – JAV dailininkas-minimalistas.

Biografija

Frenkas Stela gimė 1936 m. gegužės 12 d. Moldone prie Bostono Masačusetso valstijoje, JAV. Jis mokėsi tapybos Filipso akademijoje Andoveryje ir studijavo istoriją Prinstono universitete. Po studijų baigimo 1958 m. F. Stela persikėlė į Niujorką. 1959 m. keli jo paveikslai buvo įtraukti į bendras jaunųjų menininkų parodas Aleno memorialiniame muziejuje ir Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje. F. Stela nuo pat karjeros pradžios buvo pradėtas vertinti už inovatyvumą. Jį propaguoti 1959 m. apsiėmė meno dileris Leo Castelli. Ankstyvuoju periodu F. Stela nutapė „Juodųjų“ (1958−60), „Aliuminio“ (1960) ir „Vario“ (1960−61) paveikslų serijas, pasižymėjusias supaprastintu vaizdavimu. 1960 m. įvyko pirmoji F. Stelos personalinė paroda Leo Castelli galerijoje Niujorke. 1961 m. jis vedė Barbara Rose, vėliau dailės kritikę.
Po 1960 m. F. Stela pradėjon dirbti ties sudėtingesnių kompozicijų kūriniais, naudojo netradicines paveikslų drobių formas, metališkas spalvas, fluorescencinius dažus („Polygon“ (1965–67) ir „Protractor“ (1967–71) serijos). 1967 m. jis sukūrė scenos dekoracijas ir kostiumus M. Kaningemo šokio spektakliui. 1970 m. Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje įvyko F. Stelos retrospektyvinė paroda. Menininkas pradėjo tapyti reljefinius paveikslus, suteikdamas jiems skulptūriškumo bruožų („Lenkijos kaimo“ serija (1970−73)). Pradėjo naudoti nuosaikesnes spalvas, aliuminį ir stiklo pluoštą reljefui sukurti. 1973 m. F. Stela savo namuose įkūrė grafikos studiją. Savo grafikos kūriniuose derino įvairias technikas.
Tarp 1985 ir 1997 m. F. Stela sukūrė apie 260 kūrinių (skulptūrų, grafikos kūrinių, reljefų) „Mobio Diko“ tema. 1986 m. Harvardo universitetas publikavo šešis F. Stelos teoretinius pasvarstymus apie meną. Po 1990 m. F. Stela pradėjo labiau kurti skulptūras, dalyvauti architektūriniuose projektuose, gavo viešųjų užsakymų (pavyzdžiui, 10 000 kv. pėdų dekoravimo schema Velso princo teatre Toronte (1992−93)). 2015 m. Vitni muziejus suorganizavo kapitalinę dailininko kūrybos retrospektyvinę parodą.
Alfredas Paberžis

Alfredas Paberžis (g. 1956 m. sausio 9 d. Panevėžyje) – Lietuvos pedagogas (III vadybinė kategorija), Panevėžio miesto visuomenės veikėjas.

Biografija

1963–1971 m. mokėsi Rokiškio raj. Sėlynės aštuonmetėje mokykloje, 1974 m. baigė Rokiškio 3-ąją vidurinę mokyklą. 1982 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, istorijos dėstytojas.
1979–1980 m. LTSR revoliucijos muziejaus inžinierius, 1980–1981 m. Panevėžio 4-osios vidurinės mokyklos mokytojas, 1981–1982 m. gamyklos „Ekranas“ darbininkas, 1982–1987 m. Panevėžio 28-osios profesinės technikos mokyklos dėstytojas, nuo 1987 m. – Panevėžio 13-osios vidurinės mokyklos direktorius, Lietuvos direktorių asociacijos narys. 1990–1991 m. Panevėžio miesto švietimo tarybos pirmininkas.
1971–1974 m. respublikinių lengvosios atletikos pirmenybių prizininkas (rutulio stūmimas, disko metimas). 1974 m. respublikinio literatų konkurso laureatas. Žmona Laimutė (1957–2008 m.), anglų k. mokytoja.
Vilniaus specialiojo ugdymo centras Aidas

Istorija

Buvęs 64-asis specialusis vaikų darželis.
Sirvydžiai

Aplinkinės gyvenvietės

DegučiaiDaugailiaiTAURAGNAIMinčia
Mangrovinis kūdrinis garnys

Išvaizda

Smulkus garninis paukštis. Kūno ilgis – 40 – 45 cm, atstumas tarp sparnugalių – 72 – 90 cm, sveria 230–270 g. Galva ir kaklas rudai ir tamsiai geltonai ruožuoti. Snapas geltonas, snapo galiukas – juodas. Plikos odos plotas tarp snapo ir akių yra žalias. Rainelė geltona. Pilkai rusvos nugaros plunksnos ilgos, uždengia sparno viršų. Plasnojamosios plunksnos baltos, tik tolimiausia plunksna yra tamsesnė, o 2 – 3 gretimų plunksnų viršūnės taip pat yra tamsesnės. Uodega ir pasturgalis yra balti. Krūtinė balta, išmarginta tamsiai geltonais ruožais. Kojos ir letenos žalios.
Veisimosi periodu keičia apdarą. Galva ir kaklas rudai gelsvas. Nuo galvos iki nugaros krenta 3 – 4 kreminės ar baltos plunksnos. Plikos odos plotas tarp snapo ir akių žydras. Snapo pamatas žydras arba oranžinis, per vidurį geltonas, o galiukas juodas. Kūno viršus rožiškai gelsvas. Ilgosios nugaros plunksnos tamsiai kaštoninės. Krūtinės plunksnos purios, rusvai geltonos Kojos ryškiai geltonos ar raudonai oranžinės.
Jauniklių galvos, kaklo ir krūtinės plunksnos yra trumpesnės už suaugusių. Nugaroje nėra purių plunksnų. Krūtinė išmarginta šviesiai rudomis dėmelėmis. Antsnapis tamsesnis už posnapį.

Paplitimas

Paplitęs Bangladeše, Butane, Indijoje, Irane, Maldyvuose, Mianmare,  Nepale, Omane,  Šri Lankoje, Pakistane,  Jungtiniuose Arabų Emyratuose.  Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis rūšies apsaugos būklė susirūpinimo nekelia.

Biologija

Biotopas – seklūs vandens telkiniai. Aptinkamas dumblinuose tvenkinių pakraščiuose, grioviuose, raistuose, ryžių laukuose, šalia upių, ežerų, mangrovėse ir potvynių ir atoslūgių zonose.
Minta dumbliašokliais, žirgelių lervomis, žiogais, svirpliais, skruzdėlėmis, bitėmis, musėmis, vikšrais, sliekais, krabais, vorais, buožgalviais, varlėmis ir vėžliukais.
Maisto ieško rytais ir prieš vakarą, pavieniai arba nedidelėmis grupėmis. Vidurdienį nuo saulės kaitros slepiasi šešėlyje.
Veisimosi sezono pradžia priklauso nuo platumos ir musonų. Veisiasi pavieniai arba nedidelėse kolonijose. Lizdus krauna medžiuose, krūmuose ir kituose augaluose, netoli vandens. Šakeles lizdui renka patinas, o krauna patelė. Lizdas 2 – 16 metrų aukštyje. Dėtyje 3 – 6 žydrai žali kiaušiniai. Peri abu tėvai. Inkubacija trunka 24 dienas.
Fidžio demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie Fidžio demografiją.
Frederikas IV

Biografija

Kilęs iš Oldenburgų dinastijos. Tėvas Kristijonas V, motina Šarlotė iš Heseno-Kaselio.

Valstybinė veikla

Su Abiejų Tautų Respublikos valdovu Augustu II pradėjo 1700–1721 m. Šiaurės karą prieš Švediją. Nugalėtas Karolio XII 1700 m. pasirašė Traventalio taiką. 1709 m. vėl įsitraukė į karą. 1720 m. Frederiksborgo taika patvirtintos Danijos teisės į Šlėzvigą. 1702 m. panaikinta baudžiava, pradėtos steigti pradžios mokyklos.
Palaidotas Roskildės katedroje.
George Burley

Heart of Midlothian

2005 m. birželio 30 d. buvo paskirtas Edinburgo Hearts FC klubo treneriu. 2005–2006 m. sezono pradžioje laimėjo aštuonerias rungtynes iš dešimties. Vladimirui Romanovui tapus klubo savininku Burley paliko klubą.

Škotijos vyrų futbolo rinktinė

2008 m. sausio 24 d. pasirašė ketverių metų sutartį ir tapo Škotijos rinktinės treneriu. Treniruojant rinktinę pirmas rugtines žaidė prieš Kroatiją, rungtinės baigėsi 1-1.
2009 m. lapkričio 16 d. buvo atleistas iš pareigų Škotijai 3-0 praleimėjus Velso rinktinei.
Pipiras (Belshilis)

Pipiras – juokų ir pajuokimo laikraštėlis, Škotijos lietuvių satyros ir humoro mėnesinis laikraštis, leistas 1908 m. Belshilyje, Lily Bank.

Istorija

Redagavo Kleopas Jurgelionis.
Psoroptozė

Psoroptozė arba gyvulių niežai – gyvulių liga, kurią sukelia Psoroptes genties niežinės erkės. Daugiausia psoroptoze serga avys, triušiai, retesniais atvejais – galvijai, arkliai. Odos vietose, pažeistose erkių, atsiranda gelsvų arba rausvų mazgelių, skysčio pilnų puslių. Odą niežti, prasideda jos uždegimas, išslenka plaukai, gyvuliai liesėja.
Liga gydoma akaricidiniais preparatais.
Nusas

Nusas (gr. νοῦς – „aumuo, nuovoka“) – senovės graikų filosofijos sąvoka, kuri reiškia dvasią, intelektą, pažinimo galią, pasaulio tvarkos, dėsningumo principą. Anaksagoras pateikė materialistinę nuso koncepciją, pagal kurią nusas – materiali jėga, tvarkanti pasaulį. Idealistiškai – kaip pasaulio sielą, idėjų vienovę, formų formą, gryną aktyvumą, pirmąjį postūmį – nusą aiškino Aristotelis. Jo nuso samprata turėjo įtakos sąvokos plėtotei viduramžiais.
Buda Ruska

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 263 gyventojai, iš kurių 35 lenkai ir 228 rusai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Fovo sąsiauris

Fovo sąsiauris (angl. Foveaux Strait, maor. Te Ara a Kiwa) – sąsiauris, skiriantis Naujajai Zelandijai priklausančias Pietų ir Stiuarto salas. Ilgis ~130 km, plotis 14–50 km. Šiaurinėje sąsiaurio dalyje yra 3 įlankos – Te Vaevae, Oreti ir Toetojės. Sąsiauryje yra Solandero salos bei Ruapukės sala.
Pagrindinis uostas – Blafas. Fovo sąsiauris pasižymi audringais ir sūkuringais vandenimis.
1770 m. sąsiaurio žiotis matė Džeimsas Kukas, bet jis manė, kad Stiuarto sala neatskirta nuo Pietų salos. Pirmasis europietis, juo praplaukęs, buvo Ovenas Smitas (1804 m.). Sąsiauris pavadintas Naujojo Pietų Velso generolo-leitenanto Džozefo Fovo (Joseph Foveaux) garbei.
Račkiškės koplyčia

Istorija

Koplyčia buvo pastatyta 1776 m. Sudotos palivarko teritorijoje. Tai buvo grafo St. Pliaterio, Senojo Daugėliškio dvaro valdytojo, nuosavybė. Apie 1860 m. koplyčia atsidūrė naujai tiesiamo Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio trasoje. Grafas Pliateris ją pardavė nusikelti Romualdui Čechovičiui, kuris pervežė ją ir pastatė Račkiškėje.
Originalų aštuonkampį pastatą surentė Ašmenos meistrai iš tašytų pušinių rąstų, sutvirtintų mediniais varžtais ir kalvių sukaltomis virvėmis. Į pamaldas tikinčiuosius kviesdavo medyje įkeltas varpas. Pasakojama, kad 1863 m. sukilėliai turėjo koplyčioje priebėgą ir slėpdavo ginklus. Kalvių nukaltas ir virš bokštelio iškeltas geležinis kryžius priminė tris sunertus kalavijus. Tai esąs sukilimo atminimas. Netoli koplyčios buvęs namas kunigams. Kriptoje po altoriumi buvę du karstai su dvarininkų Čechovičių palaikais.
Septintame XX a. dešimtmetyje šioje koplyčioje dar vyko pamaldos, bet ji jau buvo avarinės būklės. 1976 m. etnografo, muziejininko Klemenso Čerbulėno pasiūlymu koplyčia buvo perkelta į Lietuvos liaudies buities muziejų.
Iš monsinjoro Kazimiero Vasiliausko, dirbusio šioje koplyčioje, prisiminimų: „Geriausi dveji metai buvo, kai dirbau Švenčionyse tada, kai važinėjau į Račkiškės bažnyčią ir klausiausi mėžioniškių giesmių“ („Švenčionių kraštas“, 2006.06.29).

Architektūra

Koplyčios pagrindinis tūris yra 13,5 m skersmens. Prie jo glaudžiasi priestatas – zakristija. Aukštas stogas baigiasi aštuonkampiu bokšteliu. Virš įėjimo – balkonėlis, skirtas pamokslininkui. Viduje yra altorėlis, vieta chorui. Koplyčios viduje, nelyginant bažnyčioje, ryškūs baroko atspindžiai. Pastato vidinę erdvę vainikuoja originalus iš lentų apkaltas kupolas, suręstas iš horizontalių sienojų. Į jį atsiremia stogo gegnės ir bokštelis. Interjere išsiskiria vargonų choras, aptvertas tekintų baliustrų tvorele.
Savo formomis panaši yra Kaltinėnų koplyčia Šilalės rajone.

„Aukštaitijos koplyčia“ Rumšiškėse

Atstatyta ir restauruota Račkiškės koplyčia įkurdinta Buities muziejaus Aukštaitijos sektoriuje, prie aukštaičių kaimo, kur ji atspindi liaudišką sakralinę architektūrą. Tai vienas seniausių pastatų muziejuje. Šventorius papuoštas tradiciniais kryžiais, išdrožtais čia vykusio kryždirbių seminaro metu 2006 m. Be kitos veiklos, čia vyksta Žolinės programos, aukojamos šv. Mišios, atliekamos vestuvių apeigos pagal lietuviškus papročius. 
Muziejuje įkurdintas kitas sakralinis statinys – senoji Sasnavos bažnyčia.
Peiksva

Istorija

XX a. pr. Peiksva buvo okolica, kurioje žemes valdė Bilinskiai, Jutkevičiai, Lešneckiai, Misevičiai.
Mama Kilja

Mama Kilja (keč. Mama Killa) – mėnulio deivė inkų mitologijoje. Ji yra saulės dievo Inti sesuo ir žmona, pasaulio kūrėjo Virakočios dukra. Mama Kilja yra inkų civilizacijos protėvių Manko Kapako ir Mama Okljo motina, vestuvių, menstruacinio ciklo dievybė, moterų globėja.
Mama Kilja dar vadinama Motina Mėnuliu. Pasak Bernabé Cobo XVI a. raštų, inkai garbino mėnulį dėl jo nepaprasto grožio ir pasauliui teikiamų malonių. Pagal mėnulį buvo nustatomos datos, o mėnulio kalendorius buvo vienas svarbiausių laiko matavimo rinkinių Inkų imperijoje.
Mėnulio užtemimai itin gąsdindavo inkus. Jie manydavo, kad Mama Kilją bando praryti kažkoks gyvūnas (puma, gyvatė). Žmonės sukeldavo didelį triukšmą, šūkaudavo, mostaguodavo rankomis, laidydavo ginklus bandydami nuvyti „žvėrį“. Inkai tikėjo, kad jei jie leis „žvėriui“ suėsti mėnulį, jie bus palikti tamsos karalystėje. Inkai tokią tradiciją išlaikė ir konkistos laikais, nes ispanai stebėjosi inkų sugebėjimais nuspėti mėnulio užtemimus ir gerbė jų tradicijas. Dar buvo tikima, kad mėnulis verkia sidabrinėmis ašaromis.
Mama Kilja buvo viena svarbiausių inkų dievybių (po saulės dievo Inti ir griausmų dievo Iljpapos). Tačiau jos reikšmė skirtinguose regionuose skyrėsi. Ypač svarbus Mama Kiljos kultas buvo Čimoro valstybėje.