google/wiki40b huggingface dataset:
Georgis Leonidzė

Biografija

Mokėsi Tbilisio dvasinėje mokykloje, nuo 1913 m. – seminarijoje, bet šventiku netapo. Nuo 1918 m. priklausė gruzinų simbolistų grupei „Žydrieji ragai“, kurioje susibūrė žymūs gruzinų lyrikai Galaktionas Tabidzė, Ticianas Tabidzė, Paolas Jašvilis, Simonas Čikovanis. 1944 m. Gruzijos mokslų akademijos narys.

Kūryba

1924–1925 m. sukūrė gražiausius savo gamtinės ir meilės lyrikos kūrinius: eilėraščius „Ninosmindžio naktis“, „Kipčago pasimatymas. Patarška“, „Kalila ir Damana“, „Kipčago naktis“ ir kt. Trečio dešimtmečio pabaigoje jo kūryboje ėmė vyrauti socialistinis realizmas: aukštinamas kolektyvinis darbas, socialistinė ekonomika ir kultūra. Parašė poemą apie Staliną, apsakymų rinkinį apie vaikystę Kachetijoje.
Keiltramas

Biografija

Buvo trečias Girono sūnus. Piktų kronika praneša apie tai, kad Keiltramas valdė metai ar šešerius metus prieš Gartnartą I ir Talorką II.
Egidijus Skarbalius

Biografija

1985 m. baigė Klaipėdos 21-ąją vidurinę mokyklą. Dešimt metų dainavo berniukų ir vyrų chore „Gintarėlis“. 1990 m. baigė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetą ir įgijo kultūros ir švietimo darbo organizatoriaus specialybę.
1993 m. uždarosios akcinės bendrovės „Labagera“ direktoriaus pavaduotojas, uždarosios akcinės bendrovės „Apuoli“ prezidentas. Vienas iš Klaipėdos radijo stoties „Bumsas“ steigėjų. 2000–2004 m. Seimo narys. Klaipėdos universiteto doktorantas, edukologijos katedros asistentas.
1989–1990 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Tarybos narys. Nuo 1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys. Buvo šios sąjungos Klaipėdos skyriaus tarybos narys, Klaipėdos regiono liberalų koordinatorius. Nuo 2010 m. Žemaičių partijos narys.
2003 m. buvo išrinktas Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos nariu. Nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys. 
VO „Žemaitija mano“ pirmininkas, rankinio klubo „Žemaitijos dragūnas“ prezidentas, Žemaičių kultūros draugijos narys.
Žmona Aelita, vaikai Vismuntas, Vilius, Saulė.
Omano istorija

Islamo įsigalėjimas ir Imamatas

VII a. viduryje kraštas atiteko arabų Kalifatui. Įsigalėjo islamas.
750 m. Abasidams nuvertus Kalifatą valdžiusius Omejadus, ir jiems pamažu silpstant, Omanas tapo nepriklausoma valstybe. Čia įsitvirtino viena islamo sekta, kuri ir šiandien yra svarbiausia Omane – ibaditai. IX a. jie sukūrė idealią valstybę, valdomą pagal visus savo islamiškus principus, kontroliuojama imamų. Tai buvo pirmieji Omano imamatai. Jie gana aršiai kovojo su gretimu Bachreinu, kurį valdė kita islamo sekta.
Viduriniais amžiais Omano uostai išlaikė savo reikšmę.

Silpnumo laikotarpis

Nuo X a. pabaigos Omane įsitvirtino svetimšalių dinastijos – Bujidai iš Persijos, vėliau Omanas tapo Seldžiukų imperijos dalimi.
1154 m. Omane vėl atsirado vietinė imamų Nabhani dinastija. Ji valdė iki XV a.
Iki 1515 m. beveik visą Omano pakrantę užgrobė portugalai. Per visą XVI a. jie kontroliavo teritoriją ir dėl jos konkuravo su Osmanų imperija.

Omanas, Maskatas ir Emyratai

1719 m. Omane pasikeitė dinastija ir į valdžią atėjo Al Saido dinastija. Tačiau šalyje tvarkos nebuvo. Veržėsi išoriniai priešai, iš pradžių persai, Bachreino valdovai, o XVIII a. pabaigoje visą vakarinį Omaną užėmė Saudo Arabija (vahabitai). Šią teritoriją britai pradėjo vadinti Piratų krantu ir tai vėliau davė prielaidas susiformuoti JAE.
Neramumai buvo ir šalies viduje. Konservatyvūs imamai nesutarė su sultonais, kas nulėmė, jog valstybė buvo padalinta į Omano imamatą šalies vidinėje dalyje ir 1792 m. susiformavusį Maskato sultonatą Omano įlankos pakrantėse.
XIX a. antroje pusėje Maskatas ir Piratų krantas (vėliau vadintas Sutartiniu Omanu, o nuo 1971 m. nepriklausoma Jungtinių Arabų Emyratų valstybė) tapo D. Britanijos protektoratais.
1920 m. rugsėjo 25 d. as Sibo sutartimi D. Britanijos valdžia ir Maskato sultonas pripažino Omano imamato nepriklausomybę.
Hildesheimas

Istorija

IX a. pradžioje, 815 m. buvo įkurta vietos vyskupija ir keletą šimtmečių Hildesheimą valdė dvasininkai.
Po Napoleono karų Hildesheimas, Hanoverio karalystės sudėtyje, prisijungė prie Hanzos sąjungos, bet po Austrijos-Prūsijos karo atiteko Prūsijai.
Miestas labai nukentėjo per Antrojo pasaulinio karo 1945 m. oro antskrydžius, ypač kovo 22 d. Miesto centras iki tol išsaugojęs savo viduramžių stilių buvo visiškai sugriautas. Po karo Hildesheimas buvo atstatytas, o miesto dvi bažnyčios įtrauktos į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
1980 m. prasidėta istorinio miesto centro rekonstrukcija. Kai kurie pastatai prie pagrindinės aikštės buvo nugriauti ir pastatyti iš naujo pagal išlikusias istorines nuotraukas.

Transportas

Hildesheime veikia efektyvi transporto sistema ir yra regioninio (InterCityExpress) geležinkelio centras. Mieste yra Vidurio Vokietijos kanalo uostas. Šalia miesto tęsiasi E45 autostrada Hamburgas–Miunchenas.
Elektrik Sketches

Apie grupę

Grupės nariai kuria netradicinį, originalų šiuolaikinį meną modernių vaizdo ir garso technologijų pagalba. Vadovaujama Pauliaus Sluškonio Elektrik Sketches grupė dalyvavo beveik visuose pagrindiniuose Lietuvos meno festivaliuose bei renginiuose, taip pat yra įvairių tarptautinių projektų partnerė.

Istorija

Grupė veiklą pradėjo 2002 m. Kaune. Svarbiausi kūrybiniai darbai:
2008 01
Sukurta animacija spektakliui „Nykštukas Nosis“, pastatytam Kauno muzikiniame teatre. Spektaklio režisierius Gintautas Žilys.
2007 01
Sukurtas vaizdo klipas kompozitoriaus Donio kūriniui „Žalio vario“. Klipas išleistas Muzikos informacijos centro rinkinyje “NOTE LITHUANIA: FOLK”
2006 10
Sukurta vaizdo grafika kompozitoriaus Ramūno Motiekaičio kūriniui „Mano iliuzijos garsas“. Projekto premjera įvyko festivalyje „Gaida 2006“.
2006 09
“MTV Baltijos” konkursą TV užsklandoms sukurti laimi du Elektrik Sketches darbai. 2006 m. spalį MTV pradeda transliuoti šias užsklandas.
2006 04
Sukurta animacija kompozitoriaus Ramūno Motiekaičio kūriniui „Jouissance“. Projekto premjera įvyko festivalyje „Jauna muzika 2006“.
2005 10
Kompozitorės Zitos Bružaitės kūriniui „Hacker’s dance“, skirtam bigband’ui (premjera festivalyje „Gaida 2005“) sukurta elektroninė kompozicijos dalis.
2004 11
Kompozitoriaus Giedriaus Kuprevičiaus audiovizualiniam projektui „Kai Marsas pabučiavo žemę“ sukurta vaizdo grafika. Kūrinio premjera įvyko festivalyje „Iš arti 2004“.
2004 04
Kartu su RyRalio Vienoje Elektrik Sketches pristato savo originalios muzikos programą festivalyje Stadt. Fest. Wien.2004.
2003 04
Kompozitoriaus Giedriaus Kuprevičiaus audiovizualiniam projektui „Trys natiurmortai su Lietuva“ sukurti garso efektai. Kūrinio premjera įvyko festivalyje “e - muzika”.

Apdovanojimai

Kartu su Ramūnu Motiekaičiu kurtas darbas „Mano iliuzijos garsas“ Lietuvos kompozitorių sąjungos organizuojamuose geriausių 2006 metų kūrinių rinkimuose pripažintas geriausiu elektroninių ir multimedijinių darbų kategorijoje.
YouTube

Istorija

Svetainę 2005 m. vasario 14 d. įkūrė trys „PayPal“ darbuotojai Chad Hurley, Steve Chen ir Jawed Karim. 2006 m. spalį „YouTube“ už 1,65 mlrd. JAV dolerių akcijomis nupirko bendrovė  „Google“. 2007 m. „YouTube“ pristatė partnerystės paslaugą, suteikiančią galimybę vaizdo įrašų kūrėjams užsidirbti iš internetinių reklamų. Iki 2012 m. priėjimas prie jos buvo labai ribotas.
Maskvos metropolitenas

Maskvos metropolitenas, kuris apima beveik visą Rusijos sostinę yra viena iš didžiausių pagal pervežimus pasaulio metro sistemų. Maskvos metro taip pat garsi savo metro stočių dizainu, kuris yra puikus socialistinio realizmo stiliaus pavyzdys.

Metro aprašymas

Iš viso Maskvos metropoliteną sudaro 298,2 km geležinkelių, 12 linijų ir 182 stotis; įprastinę darbo dieną metro pervežama 8,2 mln. keleivių. Keleivių ženkliai sumažėja savaitgaliais ir vidutinis pervežamų keleivių per dieną skaičius savaitgaliais sumažėja iki 7,1 mln. Maskvos metropolitenas yra valstybinė įmonė.
Kiekviena linija turi savo numerį, pavadinimą ir spalvą. Balsiniai pranešimai linijas vadina pavadinimais, o šnekamojoje kalboje linijos paprastai vadinamos pagal spalvą. Daugelis linijų išsidėsčiusios radiališkai, išskyrus Žiedinę liniją (5 numeris), kuri yra 20 km ilgio žiedas, sujungiantis visas radialines linijas ir keletą mažesnių išorinių linijų.
Jonas Virakas

Biografija

1927 m. įstojo į Kauno meno mokyklą, kur mokėsi kartu su Liudviku Stroliu, Stasiu Ušinsku. Nutrūkus mokslams, 1929 m. įstojo į Karo mokyklą, kurią baigė 1930 m. (suteiktas karininko laipsnis).
Po mokyklos baigimo iki 1934 m. dirbo braižytoju pas architektą Vladimirą Dubeneckį. Nuo 1940 m. tęsė architektūros studijas Kauno dailės institute. 1941 m. jam išduotas Dekoratyvinės architektūros specialybės ir paišybos dalykų baigimo pažymėjimas, o 1943 m. suteiktas dekoratyvinės architektūros diplomuoto dailininko architekto vardas.
Nuo 1942 m. Kauno dailės institute dirbo ir pedagoginį darbą. Dėstė projektavimą ir architektūrinę braižybą, taip pat interjero projektavimą bei apipavidalinimą. Nuo 1944 m. ėjo Dekoratyvinės architektūros katedros dekano pareigas.
1945 m. sovietinio saugumo suimtas ir išsiųstas į Vorkutą. Ten iš kalėjimo perkeltas į lagerį, įdarbintas Vorkutos architektūros valdyboje architektu. Dirbdamas šioje valdyboje suprojektavo Vorkutos geležinkelio stotį, keletą kitų statinių. Pašlijus sveikatai sugrąžintas į Lietuvą. 1949 m. įsidarbino Kauno „Dailės“ kombinate architektu.

Kūryba

1942 m. laimėjo konkursą Rainių kankinių įamžinimui. 1990 m. pagal jo sukurtus ir žmonos išsaugotus eskizus buvo parengtas koplyčios Rainiuose projektas (arch. Algirdas Žebrauskas, pastatyta 1991 m.).
Dirbdamas Kauno „Dailės“ kombinate per daugiau nei tris dešimtmečius sukūrė nemažai vaistinių, civilinės metrikacijos skyrių, aktų salių, knygynų interjerų, daugeliui jų suprojektavo baldus, dekoratyvines apšvietimo armatūras. Sukūrė metalo ir odos dirbinių, suvenyrų, dekoratyvinių albumų, iliustravo knygų.
Išskirtiniais laikomi jo suprojektuoti kavinės „Tulpė“ bei Kauno centrinio knygyno interjerai. Kiti projektai: Žemės ūkio akademijos aktų salės baldai (1960 m.) ir rektoriaus kabineto interjeras (1970 m.). Kapsuko (1963 m.), Mažeikių (1972 m.), Radviliškio (1975 m.) santuokų rūmų interjerai, baldai, šviestuvai. Birštono, Kapsuko, Kėdainių knygynų (1945–1976 m.), Jurbarko, Kėdainių, Josvainių, Kauno vaistinių (1945–1972 m.), Kauno Ziberto šilko kombinato vestibiulio (1983 m.) interjerai. 
Jo sukurtiems interjerams būdingas paprastumas, logiškas ir konstruktyvus erdvės suskaidymas, dekoratyvinių akcentų naudojimas. Interjeruose naudojo metalo plastiką, dekoratyvinę keramiką.
Pavirčiuvė

Istorija

1584 m. minimas Pavirčiuvės dvaras.
2013 m. Malaizijos Grand Prix

Treniruotės

Pirmose Malaizijos GP treniruotėse greičiausią ratą nuvažiavo australas M. Webber su Red Bull (1:36.935).
Antrose treniruotėse pirmas liko suomis K. Raikkonen (1:36.569).
Šeštadienio treniruotėje greičiausias buvo vokietis S. Vettel su Red Bull ekipa (1:36.435).
Simonas Firkovičius

Biografija

Gimė 1897 m. lapkričio 28 d. Trakuose. 1914 m. su šeima evakavosi į Krymą. Mokėsi vienintelėje pasaulyje Eupatorijos karaimų dvasinėje seminarijoje, kurią baigė 1919 metais. 1920 m. grįžo į Trakus, buvo išrinktas dvasininku, vėliau vyr. dvasininku ir Karaimų dvasinės valdybos sekretoriumi. Buvo Trakų karaimų religijos ir kalbos mokyklos direktorius ir mokytojas. Iki pat mirties buvo Trakų kenesos vyriausiuoju dvasininku – hazanu.
S. Firkovičiaus veikla nesiribojo vien Trakais. Tautinėje ir religinėje sferose jis glaudžiai bendradarbiavo su kitomis karaimų religinėmis bendruomenėmis, kurios iki karo dar gyvavo Vilniuje, Lucke, Haliče, Panevėžyje. 1932 m. kartu su kitais įkūrė Vilniaus karaimų istorijos ir literatūros bičiulių draugiją. Tarpukario metais pradėjo statydinti Trakuose karaimų nacionalinį muziejų (dabar šiose patalpose įrengta Trakų istorijos muziejaus karaimų buities ir kultūros ekspozicija). Prasidėjus karui, o ypač pokario laikotarpiu, nutrūko ryšiai tarp bendruomenių, iširo bendras religinis ir tautinis karaimų gyvenimas. Liko viena veikianti Trakų kenesa tik dėl to, kad S. Firkovičius neatsisakė dvasininko pareigų ir išlaikė vienintelę buvusioje Sovietų Sąjungoje ją veikiančią ir visapusiškai rūpindavosi tikinčiaisiais. Sovietinės okupacijos metais Trakų kenesoje jis slaptai atlikdavo religines apeigas.
S. Firkovičius yra daug nuveikęs kaip gimtosios kalbos ir karaimų tikybos mokytojas, folkloro puoselėtojas, rankraščių saugotojas. Jo surinkta karaimų rankraščių kolekcija 1983 m. perduota į Lietuvos Mokslų akademijos Centrinės bibliotekos Rankraščių skyriaus fondus. Jis sudarė karaimų maldų ir giesmių rinkinį karaimų kalba ,,Koltchalar“ (1935 m). 1938 m. parašė knygą apie Lenkijos karaimus ,,O karaimach w Polsce“ (1938 m.).
S. Firkovičius buvo ne vien dvasininkas ir mokytojas. Didelę kultūros vertybę sudaro originali S.Firkovičiaus kūryba - poezija, dramaturgija, vertimai. Jis parašė pjesių mėgėjų teatrui: ,,Du gyvenimai (Eki tirlik) (1935), ,,Namų draugas (Dostu juvniun)“ (1937 m.), ,,Tikras užmokestis (Kerti jal)“ (1938 m.). Jose minimi realūs Trakų karaimų bendruomenės gyvenimo faktai, pašiepiamos žmogiškosios ydos.
Pagal padavimus apie kunigaikštį Vytautą S. Firkovičius yra sueiliavęs dvi balades. Viena jų vadinasi ,,Karžygis“ (Alankasar“), kita, dar populiaresnė, Alfonso Bukonto išversta į lietuvių kalbą – ,,Stebuklingas didžiojo kunigaikščio žirgas“ (,,Batyr bijnin tamaša aty“). Šio kūrinio pagrindą sudaro legenda apie kunigaikščio Vytauto žirgą, kuris išgelbėjo Trakų karaimus nuo potvynio. S. Firkovičius vertė į karaimų kalbą lietuvių, lenkų, rusų poetų eilėraščius, taip pat ir Adomo Mickevičiaus kūrinius. Mirė 1982 m. balandžio 6 d. Vilniuje. 1997 m. Trakuose, Karaimų gatvėje ant namo Nr. 42 buvo atidengta memorialinė lenta S. Firkovičiui.
Petras Tarutis

Petras Tarutis (1902 m. rugpjūčio 6 d. Kieliugaloje, Raguvos valsč.. – 1973 m. rugsėjo 6 d. Šiluose, Panevėžio raj.) – vienas iš lietuvių profesionaliojo cirko pradininkų.
Cirko artistas: fakyras – kardų gladiatorius, žonglierius, stipruolis, akrobatas, dresuotojas. Cirko veikloje buvo žinomas kaip Šilų Petras, turėjo nuosavą cirką.

Biografija

P. Tarutis gimė Kieliugaloje, kaimelyje greta Šilų bažnytkaimio. Augo mažažemių valstiečių šeimoje, kartu su dviem broliais ir seserimi. Vaikystėje mokėsi Šilų mokykloje, vėliau piemenavo, išvyko uždarbiauti į Klaipėdos kraštą. Buvo priimtas pagalbiniu darbininku į ten gastroliavusį Latvijos cirką, kur išmoko cirko meno – akrobatikos, žongliravimo, fakyro-kardų gladiatoriaus numerių ir pan.
Lietuvoje prasidėjus Nepriklausomybės kovoms, 1919 m. gegužės 15 d. P. Tarutis stojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę - į 4-ąjį pėstininkų pulką, kuris tuomet dar vadinosi Panevėžio atskiruoju batalionu. 17-metis Šilų Petras dalyvavo kovose vaduojant Panevėžio kraštą nuo rusų bolševikų, vėliau vasarą – stumiant Raudonąją Armiją iki Latvijos, lapkritį – fronte prieš bermontininkus. 1920 m. gegužę P.Tarutis buvo atleistas iš karo tarnybos, kaip ištarnavęs vienerius metus. Grįžęs gimtinėn, kaip manoma, apie 1920–1922 m. P.Tarutis mokėsi Kaune. Sulaukęs šauktinių amžiaus, 1923 m. kovo 1 d. jis vėl buvo pašauktas metams į tarnybą tame pačiame pulke Panevėžyje. 1938 m. gegužės 5-ąją P.Tarutis apdovanotas kūrėjo savanorio medaliu. 
Nuo 1924 m. P. Tarutis išvažiavo mokytis ir tobulinti savo cirko meno į Vokietiją. Kelerius metus gastroliavo viename iš Vokietijos cirkų. Ten 1928 m. vokiečių publiką P. Tarutis nustebino pagarsėjusiu triuku: keturias valandas išbuvo karste, užkastas žemėje, dvejų metrų gylyje. Už šį originalų numerį artistas buvo apdovanotas pirmo laipsnio sidabro medaliu.
1929 m. grįžęs į Lietuvą, Klaipėdoje kartu su Pranu Gudausku įkūrė kilnojamąją cirko trupę „Aušra“, davusią pradžią profesionaliajam lietuviškam cirkui. P. Tarutis dalyvavo programoje kaip cirko artistas, ruošė kitus artistus arenai, dalyvavo trupės veikloje pirmaisiais jos gyvavimo metais.
Žinoma, kad 1931 m. P. Tarutis kurį laiką dirbo latvių cirke „L’Europe“, kuris gastroliavo po Lietuvą. 1932 m. Šilų Petras talkino įsteigiant Marijampolėje cirką „Foks“, gyvavusį tik metus. 
1934 m. P. Tarutis paliko cirką „Aušra“ ir su to paties cirko artiste Agota Čereškevičiūte (po vestuvių pakeitė vardą į Aldona) sukūrė šeimą. 1935 m. įkūrė savo cirką „Kongo“ (vėlesniais metais – „Tarzanas“, cirkas-žvėrynas „Kongo“).
1937 m. Panevėžyje įkūrė cirko studiją, kurioje mokė jaunimą cirko meno. Jo mokiniais buvo K. Stuknys, P. Domaševičius ir kt. artistai, vėliau gastroliavę su „Kongo“, „Aušros“, „Romos“ cirkais. 1940 m. „Kongo“ cirkas nacionalizuotas.
Pokario metais kartu su šeima (žmona ir dukra), dviem beždžionėmis ir smulkiu cirko rekvizitu tęsė gastroles po Lietuvą su individualiu cirko spektakliu. 1945 m. už įtariamus ryšius su partizanais P. Tarutis buvo ištremtas į Sibirą. Metus kalėjo Vorkutos lageryje, dar kitus praleido tremtyje prie Baikalo ežero. 1947 m. grįžo į tėviškę. Mirė 1973 m. rugsėjo 6 d. Šiluose.
Lina Augaitis

Lina Augaitis, angl. Lina Augaitis (g. 1980 m. spalio 19 d. Otavoje, Kanada) – lietuvių kilmės Kanados sportininkė, irklenčių sporto atstovė.

Biografija

Gimė išeivių iš Lietuvos šeimoje. Nuo mažens sportavo, žengė pirmuosius žingsnius gimnastikoje. Nuo 2003 m. studijavo sportininkų psichologiją Britų Kolumbijos universitete Vankuveryje. Įgijusi magistrės diplomą persikėlė gyventi į Vistlerį. Šiame Britų Kolumbijos miestelyje kaip ir studijų metais intensyviais sportavo: lankė alpinizmo, triatlono, kalnų dviračių, slidinėjimo treniruotes. Nors aukštų rezultatų nepasiekė, gauti įgūdžiai padėjo tolimesnėje sportinėje karjeroje.
2008 m. grįžo į Vankuverį. Susižavėjo tuo metu itin populiarėjančiu irklenčiu sportu. Varžybose Lina atstovudavo irklenčių gamybos kompanijai SIC (angl. Sandwitch Island Composits). 2014 m. ji dalyvavo Pasaulio pirmenybėse Nikaragvoje. Irkluodama 18 km ilgio distancijoje Nikaragvos ežere (prie Granados) tapo Pasaulio irklenčių čempionato nugalėtoja tarp moterų.
Montserato vėliava

Montserato vėliava – Jungtinės Karalystės valdos Montserato oficialus simbolis. Kaip ir daugeliu kitų britų kolonijų atveju, vėliavą sudaro Jungtinės Karalystės mėlynoji vėliava (dar vadinama „Sąjungos vėliava“) ir kolonijos herbas dešiniojoje pusėje (šiuo atveju – Montserato herbas, vaizduojantis susimbolintą Airiją – deivę Erin).
Vėliava sukurta 1909 m., bet herbo vaizdavimas kiek skyrėsi. Kurį laiką herbas vaizduotas baltame apskritime. Dabartinė atmaina įtvirtinta 1999 m.
Egiptiečių hieroglifai

Istorija

Hieroglifai Egipte buvo naudojami nuo IV tūkst. pr. m. e. pabaigos iki maždaug IV a. Jie atsirado IV tūkst. pr. m. e. pabaigoje iš egiptiečių piktografinių piešinių, kurie leido įvairiais sutartiniais simboliais užšifruoti istorijas ir pasakojimus. Vienas žymiausių to pavyzdžių Narmero plokštė iš I dinastijos. Iš šių piešinių išsivystė pirmieji hieroglifai, naudojami grynai logografiniu principu, ir vaizduojantys atskirus daiktus, leidžiantys pavaizduoti vardus, totemus. Šiek tiek vėliau kai kurios logogramos pradėtos naudoti fonografiniu principu, ir leido parašyti garsus. Pirmasis rišlus sakinys hieroglifais priklauso II dinastijai ir randamas karaliaus Peribseno kapavietėje.
Hieroglifai buvo rašomi ant šventyklų, sienų, baldų, statulų, papiruso, sarkofagų, karstų, laidojimo vietose, piramidėse ir kitur. Galėjo būti išraižomi kietame paviršiuje, ar parašyti rašalu. Paraleliai, nuo pat I dinastijos atsirado egiptietiškas greitraštis, pritaikytas rašyti specialiai ant papiruso, teptuku, kuris turėjo švelnesnes linijas ir buvo vadinamas hieratiniu raštu. Nepaisant to, kad hieratiniu (o vėliau demotiniu) raštu buvo galima rašyti greičiau, hieroglifai nenunyko, tačiau daugiausia apsiribojo kieta rašymo terpe (t. y. ant akmens). Jie labai mažai kisdami išsilaikė tūkstančius metų.
Iš egipto hieroglifų apie II a. pr. m. e. išsivystė Kušo karalystėje naudoto merojės rašto hieroglifinė atmaina. Tik Merojės hieroglifinis raštas buvo išimtinai fonografinis, ir naudojo tik ribotą skaičių (23) hieroglifus, išreikšti atskiroms fonemoms.
Paskutinis įrašas hieroglifų raštu buvo užfiksuotas Filėje Izidės šventykloje IV a. (396 m.), kai krikščionių imperatorius Teodosijus I įsakė uždaryti visas pagoniškas imperijos šventyklas. Nuo to laiko šiuo raštu nebuvo niekas rašoma ir skaitoma.

Rašymo tvarka ir naudojimas

Egiptiečių hieroglifai galėjo būti išdėstomi trimis kryptimis: iš kairės į dešinę, iš dešinės į kairę, arba iš viršaus į apačią (pastaruoju atveju eilutės galėjo rikiuotis iš kairės arba iš dešinės). Skaitymo tvarka (iš kairės ar iš dešinės) yra nustatoma pagal žmones ir gyvūnus vaizduojančių ženklų kryptį. Jų galvos visada yra atgręžtos į teksto priekį. Taigi, jeigu jie yra atgręžti į kairę, tai reiškia, kad tekstas turi būti skaitomas iš kairės į dešinę.
Ženklų išsidėstymas viename žodyje nebuvo labai griežtai reglamentuotas, ir buvo daugiau estetizuotas – pirmiausia žiūrėta, kad ženklų grupė gražiai atrodytų. Paprastai buvo stengiamasi rašyti bendrąja rašto kryptimi, tačiau egzistavo ir išimčių. Pvz., faraonų varduose skiemuo ra/re, reiškiantis saulės dievą Ra tariamas žodžio pabaigoje (pvz., Menchepere ir pan.), bet pats ženklas rašomas žodžio pradžioje.
Michalas Siedleckis

Michalas Siedleckis (lenk. Michał Marian Siedlecki; 1873 m. rugsėjo 8 d., Krokuva – 1940 m. rugsėjo 11 d., Zaksenhauzeno koncentracijos stovykla) – Lenkijos zoologas, dailininko Pranciškaus Siedleckio (Franciszek Siedlecki) brolis, geologo Stanislovo Siedleckio (Stanisław Siedlecki) tėvas.

Biografija

Gimė Krokuvoje, kur 1891 metais baigė gimnaziją. 1891–1895 metais studijavo zoologiją Jogailos universitete, po to tobulinosi žinias Berlyne ir Paryžiuje. 1895 metais gavo filosofijos daktaro laipsnį. Nuo 1899 metų zoologijos docentas, nuo 1904 metų Jogailos universiteto ekstraordinarinis profesorius.
1919–1921 metais buvo Stepono Batoro universiteto Vilniuje profesoriumi ir rektoriumi. 1921 metais grįžo į Jogailos universitetą.
Vokiečių Lenkijos okupacijos metu 1939 metų lapkričio 6 dieną gestapo buvo areštuotas ir įkalintas koncentracijos stovykloje, Zaksenchauzene, kur 1940 metų sausio 11 dieną mirė nuo plaučių uždegimo.
Palaidotas Rakovicko kapinėse, Krokuvoje.
Vidmantas Kutra

Biografija

Nuo 1995 m. AB „Lietuvos draudimas" Radviliškio filialo direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1991–1993 m. LSDP Radviliškio rajono skyriaus pirmininkas, 1991–1999 m. LSDP tarybos narys.
1995–2003 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Socialinė teisė

Socialinė teisė (socialinės apsaugos teisė; lot. societas – visuomenė) – teisės šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių visuomeninius santykius, kurių objektas – socialinė apsauga, socialinė parama ir su ja susiję dalykai. Valstybėse, kuriose yra itin išplėtota valstybės socialinė apsauga, atitinkamai yra išplėtotos ir teisės normos bei principai, įtvirtinami įstatymuose, Konstitucijoje, socialiniuose kodeksuose (pvz., žr. Vokietijos socialinis kodeksas). Kai kur pabrėžiamas socialinės valstybės principas (kaip teisės principas, socialinės politikos orientyras, postulatas).

Dalykas

Socialinė teisė apima tokias sritis kaip socialinis draudimas, socialinis aprūpinimas; socialinė parama šeimai, vaikams ir jaunimui; socialinis būstas; socialinis viešasis administravimas ir kt. Lietuvoje pagrindinė valdžios institucija šioje srityje, leidžianti norminius teisės aktus – LR socialinės apsaugos ir darbo ministerija.
Stasė Samulevičienė

Biografija

Sūnus Raimundas Samulevičius, vyro brolis Antanas Samuolis. 1932 m. kartu su tėvais grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Kaune. 1944–1960 m. gyveno Prauliuose. 1960 m. grįžo į Kauną, kur ir mirė.

Įvertinimas

1935 m. Paryžiaus pasaulinė paroda – aukso medalis.
1977 m. Šypsenos Ordinas.