google/wiki40b huggingface dataset:
Hirosimos prefektūra

Istorija

Hirosimos prefektūros vietoje anksčiau buvo Bingo ir Akio žemės. Ši prefektūra yra Čiūgoku regiono centras. Čia iki Sekigaharos mūšio buvo įsikūręs Morio klanas.
Hirosima smarkiai nukentėjo, kai ant jos Antrojo pasaulinio karo metais buvo numesta atominė bomba.

Geografija

Hirosimos prefektūra įsikūrusi pačiame Čiūgoku regiono viduryje, pietuose turinti priėjimą prie Vidinės Japonijos jūros. Rytuose prefektūra ribojasi su Okajamos prefektūra, šiaurėje – su Totorio ir Šimanės prefektūromis ir pietvakariuose – su Jamagučio prefektūra.

Miestų, miestelių ir kaimų susijungimai

Nuo 2003 m. vasario mėn. įvykdyti net 23 sujungimai. Paskutinis įvykdytas 2006 m. kovo 1 d., kai Fukajasu apskrityje buvęs Kanabės miestelis buvo prijungtas prie Fukujamos miesto. Taip pat buvo panaikinta Fukajasu apskritis.

Ekonomika

Hirosimoje gerai išvystyta automobilių ir laivų gamybos pramonė. Čia įsikūrusi ir „Mazda“ korporacijos būstinė.
Chlebiotkų valsčius

Istorija

1925 m. liepos 1 d. iš dalies valsčiaus kaimų sukurtas naujas Rutkų valsčius. 1939 m. balandžio 1 d. valsčius perkeltas į Varšuvos vaivadiją. 1945 m. rugpjūčio 18 d. valsčius perkeltas į Balstogės vaivadiją. 1952 m. liepos 1 dieną valsčių sudarė 26 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 d. valsčius tapo Zavadų valsčiaus dalimi.
Naujojo Daugėliškio Šv. Joakimo ir Onos bažnyčia

Istorija

Pirmoji bažnyčia pastatyta 1511 m. Seniškyje (4 km į šiaurę nuo Naujojo Daugėliškio), įsteigta parapija. Vėliau ši bažnyčia tapo Daugėliškio parapijos filija. Seniškis buvo klebonijos palivarkas. Jame 1776 m. pastatyta nauja bažnyčia. Ji 1915 m. sudegė. Po Pirmojo pasaulinio karo atstatyta.
Albertas Vaitiekus Goštautas 1526 m. Senajame Daugėliškyje (3 km į pietus nuo Naujojo Daugėliškio) pastatė parapinę bažnyčią. 1600 m. pastatyta nauja. 1808 m. bažnyčiai priklausė šie kaimai: Janionys, Liekiai, Ožionys, Pročiūnai. Bažnyčia remontuota, 1812 m. atstatyta. 1851 m. išpuošta, pristatytos dvi šoninės koplyčios.
1886 m. bažnyčia sudegė. Suprojektuota nauja mūrinė (sąmatinė vertė 36 471 rb). Leidimo jai statyti valdžia nedavė. Teko vėl statyti medinę. Ji 1889 m. pastatyta Naujajame Daugėliškyje. Statyba rūpinosi 1885–1890 m. klebonavęs Jonas Burba (1853–1915). Jis išmokė parapijiečius lietuviškai melstis, žadino jų tautinę sąmonę, platino draudžiamą lietuvišką spaudą. Po Pirmojo pasaulinio karo veikė „Ryto“ draugijos mokykla. 1929–1936 m. – Šv. Kazimiero draugijos skyrius.
Brian Molko

Brian Molko (g. 1972 m. gruodžio 10 d. Belgijoje) – grupės Placebo dainų autorius, vokalistas bei gitaristas.

Biografija

Gimė internacionalaus amerikiečių bankininko ir škotės šeimoje, vaikystėje dėl tėvo profesijos dažnai kraustydavosi iš vienos vietos į kitą. Gyveno Škotijoje, Liberijoje, Libane ir Liuksemburge, bet motinos gimtąjį miestą Dandį vadina „vieta, kurioje užaugo“. Savo paauglystę jis apibūdina kaip periodą, kuriame jautėsi labai vienišas ir atstumtas; pirmą kartą atlikėjo duonos paragavo mokyklos dramos teatre. Nors Molko augo griežtoje šeimoje, kuri į tokio tipo saviraišką žvelgė nepalankiai (tėvas norėjo, kad jis taptų bankininku), jis maištavo susikurdamas dvilytį įvaizdį, lakuodamas nagus, dažydamas lūpas ir akis bei klausydamas pankroko muzikos. Vėlyvoje paauglystėje pripažino, jog yra biseksualus. Molko iš pradžių lankė europietišką Liuksemburgo mokyklą, tačiau buvo priverstas ją palikti dėl nuolatinių patyčių ir priekabių. Vėliau perėjo į tarptautinę Liuksemburgo mokyklą. ir tęsė mokslą studijuodamas dramą Goldsmito koledže Londone.
Antananaryvas

Pramonė, transportas

Mieste yra maisto, tekstilės, tabako pramonė. Tarptautinis oro uostas. Geležinkelio mazgas, automobilių keliai į visas provincijas.

Istorija

Miestas įkurtas 1625, nuo 1797 – Merinos karalystės sostinė. Pirmasis visos salos karalius Radama I padarė miestą visos salos sostine. Nuo 1825 karalienė Ranavalona I uždraudė statyti akmeninius statinus. Nuo 1895 m. – Madagaskaro protektorato (Prancūzijos sudėtyje) sostinė, kolonijiniu metu (iki 1976 m.) buvo žinoma kaip Tananaryvė (Tananarive). Nuo 1960 m. – Madagaskaro sostinė.

Pavadinimo kilmė

Malagasių kalba Antananaryvas reiškia „tūkstančio miestas“ (pagal kitas versijas – „tūkstantis kaimų“, „tūkstančio karių miestas“).
Karolinų salos

Karolinų salos – salynas Okeanijoje, Ramiojo vandenyno vakaruose, į šiaurę nuo Naujosios Gvinėjos, Mikronezijos regione. Didžioji dauguma Karolinų salų priklauso Mikronezijos Federacijai, likusios – Palau valstybei. Sudaro >600 daugiausia koralinių salų, išsidriekusių tarp 1-10° š. pl. ir 131–163° r. il. Sausumos plotas 1320 km². Yra keletas didesnių vulkaninių salų – Babeltuapas, Ponapė, Kosraė, Japas, Trukas. Fosfatų telkiniai. Būdingas subekvatorinis ir ekvatorinis klimatas. Auga visžaliai tropiniai miškai, savanos. Karolinų salose gyvena beveik 130 tūkst. gyventojų, dauguma jų yra mikroneziečiai, yra japonų, filipiniečių. Verčiamasi žvejyba, tropine žemdirbyste.
Pirmieji europiečiai atradę Karolinų salas buvo ispanai (XVI a.). Jie šias salas pavadino Naujaisiais Filipinais, o 1686 m. pervadino Ispanijos karaliaus Karolio II garbei.
Atogrąžos

Atogrąžos, tropikai – Žemės rutulio teritorija tarp šiaurės ir pietų platumų (atogrąžų), kuriose Saulė pasiekia zenitą bent kartą per metus – saulėgrįžų dieną: šiaurės atogrąžoje – vasaros saulėgrįžos dieną (birželio 21-22 d.), pietų atogrąžoje – žiemos saulėgrįžos dieną (gruodžio 21-22 d.). Atogrąžų platuma lygi kampui tarp Žemės pusiaujo ir jos orbitos plokštumos. Šis kampas dėl Žemės sukimosi ašies precesijos 25 725 metų periodu kinta nuo 21°30 iki 24°30 . Dabar šis kampas lygus 23°26. Šiaurės atogrąža vadinama Vėžio, pietų atogrąža – Ožiaragio atogrąža. Jas taip pavadino senovės graikų astronomai, kadangi per vasaros ir žiemos saulėgrįžas Saulė būdavo atitinkamai Vėžio ir Ožiaragio žvaigždynuose (dabar dėl Žemės sukimosi ašies precesijos būna atitinkamai Dvynių ir Šaulio žvaigždynuose).
Atogrąžų sričiai būdingas atogrąžų klimatas, pasireiškiantis aukštomis oro temperatūromis. Tropikams būdingos gamtinės zonos yra dykumos, savanos, drėgnieji tropikų miškai, musoniniai miškai.
Verbliūdas

Istorija

Vandenvardis kilęs iš slavybės verbliū̃das („kupranugaris“).
Ežeras priklausė Jiezno dvaro valdoms. Istoriniuose dokumentuose XVII a. pabaigoje minimas „antras laukas“, buvęs virš Liciškėnų ežerėlio Verbliūdo, kaip žąsiabalės. „Trečiasis laukas“ ėjo nuo Verbliūdo abiejų kraštų link Žiežmarių. Ribas žymėjo šimtmečius stovėję du kryžiai. Žuvis visą laiką buvo mėgstama didikų Pacų virtuvėje, tad žvejybai buvo skiriamas ypatingas dėmesys. Pacams priklausė ir Verbliūdas.
Pietiniame krante, per polaidžius užliejamoje įlankėlėje slūgso stambus riedulys – apie 3 m ilgio, beveik visu ūgiu prasmegęs į durpingą gruntą, užklotas velėnos su krūmų šaknimis sluoksniu. Senieji vietos gyventojai šią vietą vadina Lūdaraisčiu (t. y. Velnio raistu), apie akmenį – Lūdo Stalą pasakoja legendas.
Any Last Werdz

Muzikinis klipas

Daina buvo išleista kartu su muzikiniu klipu. Muzikiniame klipe Eazy-E nužudo žmogų ir kadrai rodo paskutines to žmogaus gyvenimo akimirkas, paskutinius žodžius prieš mirtį. Taip pat muzikiniame klipe galite pamatyti legendinės grupės Bone Thugs-n-Harmony narius Layzie Bone, Krayzie Bone, Bizzy Bone, Wish Bone, Flesh-n-Bone. Gale galima pamatyti Cold 187ᵘᵐ, Kokane ir Dirty Red. Klipas nebuvo rodomas daug laiko, bet Eazy-E argumentavo kodėl šis klipas turi būti rodomas su direktoriumi Edward Louderback, kad repo klipai turi turėti daugiau artistiškos pusės, kurios 1994 m. beveik nebuvo. Šis klipas yra beveik paskutinis Eazy-E pabaigtas klipas prieš jo mirtį 1995 m. kovo 26 d., jis tapo klasikiniu.
Gedminiškė

Istorija

Kaimo pavadinimas kildinamas nuo Gedmino asmenvardžio. Gedminiškė pirmą kartą paminėta 1561 m. Jurbarko valsčiaus inventoriuje. Tuomet Gedminiškės ir Bartašiškės kaimai sudarė „salą“ pavaldžią Jurbarko tijūnui, visos kitos aplink buvusios teritorijos buvo pavaldžios Šiauduvos ir Karšuvos valsčiams.
Laima Denutienė

Biografija

1988 m. baigė Šiaulių K. Preikšo pedagoginį institutą, pradinių klasių pedagogė.
Varėnos „Ąžuolo“ vidurinės mokyklos mokytoja, nuo 2009 m. Varėnos „Šaltinėlio“ pradinės mokyklos, pradinių klasių mokytoja.
2004 m. Darbo partijos narė, Varėnos filialo pirmininko pavaduotoja.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narė. 
Našlė, vaikai Edvinas, Normantas.
Senas ginklas (filmas)

Turinys

1944 m., Prancūzija. Geraširdis chirurgas Žiuljenas Dando, dirbantis vietinėje ligoninėje, gydo ir Pasipriešinimo dalyvius, ir kolaborantus. Žinia, kad Normandijoje išsilaipino Sąjungininkai, reiškia, kad karas greitai baigsis. Baimindamasis dėl savo žmonos Klaros ir judviejų dukters, Žiuljenas išsiunčia jas į savo giminės dvarą. Po kurio laiko atvykęs aplankyti, Žiuljenas randa čia šeimininkaujančius vokiečius, o žmoną ir dukrą nužudytas. Radęs paslėptą seną senelio šautuvą, chirurgas nusprendžia atkeršyti žudikams, o kadangi jis puikiai žino visus dvaro užkaborius ir slaptus tunelius, tai tampa sunkiai įmenama mįsle vokiečiams…
Marmeladas

Marmeladas (angl. marmalade, iš portug. marmelada 'cidonijos konservai', iš portug. marmelo 'cidonija') – želė konsistencijos maisto gaminys, pagamintas iš vandens, cukrų ir vieno ar kelių citrusinių vaisių produktų: minkštimo, tyrės, sulčių, vandeninių ekstraktų ir žievelės (tai angliškasis marmelado variantas). Kitose šalyse (ir Lietuvoje) marmeladu vadinami ir panašiai virti gaminiai iš kitų vaisių. Verdant marmeladus dažnai dedami drebučius sudarantys priedai (pektinas, agaras, želatina).
Lietuvoje marmelado gamyba reglamentuota Žemės ūkio ministerijos patvirtintu reglamentu, kuris numato, kad 1000 g marmelado turi būti ne mažiau kaip 200 g citrusinių vaisių (iš kurių ne mažiau kaip 75 g turi būti iš vidinio sluoksnio (endokarpio).
Juozas Leimonas

Biografija

Gimė Daugirdiškės dvare. 1919–1920 m. Nepriklausomybės kovų dalyvis, Lietuvos kariuomenės savanoris. Nuo 1922 m. Lietuvos universitete studijavo teisę, 1923–1927 m. Fribūro universitete (Šveicarija) – ekonomiką ir politinius mokslus. 1927 m. daktaras.
1928–1932 m. Lietuvos finansų ministerijos referentas, 1932–1940 m. Katalikų veikimo centro direktorius. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą suimtas, kalintas. 1941–1942 m. Lietuvos prekybos ir pramonės rūmų Kooperacijos skyriaus vedėjas, 1942–1944 m. Lietuvos kooperatyvų revizavimo ir tvarkymo įstaigos direktorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1946 m. Lietuvių sąjungos pirmininkas. 1947 m. išvyko į Angliją, 1949 m. į JAV.
1919–1920 m. Ateitininkų sąjungos centro valdybos sekretorius, 1921–1923 m. Moksleivių ateitininkų sąjungos centro pirmininkas, Studentų ateitininkų draugovės ir draugijos „Lithuania“ Fribūre, 1927–1929 m. Studentų ateitininkų sąjungos centro pirmininkas. 1927 m. krikščionių demokratų dienraščio „Rytas“ redaktorius. Nuo 1920 m. ir pavasarininkų veikėjas: 1928–1940 m. Pavasario federacijos vadas, Pavasarininkų periodinių leidinių, 1930–1940 m. žurnalo „Pavasaris“ redaktorius. Nuo 1935 m. Pasaulio lietuvių sąjungos sekretorius, su kitais redagavo žurnalą „Pasaulio lietuvis“. Vienas Pasaulio lietuvių bendruomenės kūrėjų. Nuo 1951 m. žurnalo „Vytis“ redaktorius.
Nuo 1931 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Aukštielninko poza

Aukštielninko poza (angl. supine position) – gulinčio žmogaus poza, kai gulima ant nugaros veidu į viršų. Priešinga gulinčiojo poza yra kniūbsčio poza.
Chirurgijoje operuojant aukštielninkus operuojamuosius lengvai prieinamos pilvo ir krūtinės ertmės. Taip pat būna patogu operuoti galvą, kaklą ir galūnes.
Anatominiais terminais žmogaus aukštielninka poza apibūdinama taip: dorzalinė (nugarinė) pusė žemyn, ventralinė (pilvinė) – aukštyn.

Pusiau aukštielninkas

Mokslinėje literatūroje terminas angl. semi-supine 'pusiau aukštielninkas, pusiau gulomis' paprastai reiškia padėtį, kai gulinčiojo kūno dalis aukščiau juosmens yra ne horizontali, o sudaro apie 45° ar panašų kampą su apatine kūno dalimi. Aleksanderio technikoje (angl. Alexander technique) poza semi-supine yra aukštielninka poza, kai keliai yra sulenkti, o padai ir kūno dalis virš juosmens liečia horizontalų paviršių.
Algimantas Švėgžda

Biografija

Gyveno Plaučiškių kaime, mokėsi Rozalimo mokykloje. 1967 m. baigė Vilniaus dailės institutą. Tuoj po instituto baigimo LTSR Dailininkų sąjungoje jam pavyko atgaivinti Jaunųjų dailininkų susivienijimą, kuriam vadovavo 1969–1976 m.
Netikėtai susirgęs sunkia liga, jaunas ir perspektyvus dailininkas išvyko į Vakarus. Berlyne padaryta transplantacijos operacija menininkui suteikė viltį gyventi, nuo 1982 m. gyveno Rytų Vokietijoje. 1988 m. tapo Vokietijos dailininkų sąjungos nariu, 1991–1994 m. dėstė piešimo ir pastelės kursą Švalenbergo vasaros akademijoje.
Sūnus smuikininkas Martynas Švėgžda von Bekeris

Kūryba

Dirbo tapybos, grafikos srityse. 1976 m. jau pirmieji darbai buvo apdovanoti Visasąjungine komjaunimo premija.
Nutapė figūrinių kompozicijų, natiurmortų, portretų, peizažų, sukūrė grafikos darbų, akvarelių, pastelių, iliustravo knygas. Gyvendamas užsienyje sukūrė ciklus: „Išminties ieškojimas“ (1980–1984), „Pokalbiai su daiktais ir žmonėmis“ (1984), „Tibeto piemenims“ (1991), „Rudens meditacijos“ (1993), „Žiemos meditacijos arba trys žiemos mėnesiai“, „Laiškas mano senelei“, „Mano burtai“, „Rugelis“, „Vapsvų lizdai“, iliustracijas M. Martinaičio „Kukučio baladėms“, daugybę kamerinio pobūdžio biografinių kompozicijų, pastelių iš kelionių po Europą.
Nacionaliniam M. K. Čiurlionio dailės muziejui 1991 m. užrašė 44 savo autorinius darbus, vėliau padovanojo Kaunui 224 savo kūrinius. 1999 m. jau po dailininko mirties, dar 22 darbai buvo perduoti miestui.

Parodos

Rengė parodas Berlyne, Giustrove, Svalenberge, Freiburge. 1992 m. surengė parodas Kaune, Ukmergėje, Kėdainiuose, 1993–1994 m. išplėstines parodas Kaune, 1996 m. – parodą Druskininkuose. 1997 m. Vilniuje įvyko didelė retrospektyvinė A. Švėgždos kūrybos paroda.
Zadonskas

Istorija

1610 m. prie pastatyto vienuolyno ėmė augti Teševsko sloboda. 1779 m. suteiktas miesto statusas ir Zadonsko pavadinimas. Tuo metu čia gyveno žymus stačiatikių šventasis Tichonas Zadonskis. Po jo mirties, Zadonsko miestas tapo svarbiu piligrimystės centru.
Grigiškių akvedukas

Grigiškių akvedukas – vienintelis Lietuvoje akveduko statinys, esantis Vilniaus miesto savivaldybės vakarinėje dalyje, Grigiškėse.
1997 m. Grigiškių akvedukas įtrauktas į LR Kultūros vertybių sąrašą (unik. kodas 14741) ir paskelbtas istoriniu, technologiniu ir architektūriniu paminklu. Išlikęs akvedukas ir didysis bei mažasis kanalai - užtvankų liekanos. Šiuo metu akvedukas (dirbtinis kanalas vandeniui tiekti) naudojamas ne pagal paskirtį: apatinėje arkinėje akveduko dalyje įrengti garažai, viršutinėje – iš dalies nutiestos šiluminės trasos, kitur užimtos nedidelių statinių, prišiukšlintos ar tiesiog tuščios.

Istorija

Grigiškių akveduką 1930 m. pastatė Grigiškių popieriaus fabriko savininkas Grigas Kurecas. Pirminė akveduko paskirtis buvo tokia: didžiuoju kanalu ir akveduku tekantis vanduo buvo naudojamas hidroelektrinei. Mažasis kanalas tiekė vandenį į fabriką, popieriaus gamybai, taip pat buvo naudojamas vandens lygiui reguliuoti.
1928–1930 m. Grigiškėse buvo iškastas trijų kilometrų ilgio kanalas, pastatyta užtvanka penkių kilometrų atstumu nuo Vokės žiočių, kita užtvanka ant Merkio ir beveik visas jo aukštupio vanduo nukreiptas kanalu į Papio ežerą, iš kurio išteka Vokė. Taip pat buvo pastatytas iš surenkamų elementų naujoviškas technologinis įrenginys – 800 m ilgio betoninis akvedukas vandeniui tiekti. Grigiškėse buvo gautas net 25 m vandens kritimo aukštis, reikalingas dviejų 1000 AG galingumo vandens turbinų sukimui.
1930 m. pastačius Merkio-Vokės kanalą (iki šiol veikiantis), Grigiškių popieriaus fabrikas įrengė dvi 1000 AG hidroturbinas, kurios buvo naudojamos popieriaus gamybos mašinoms varyti. ir 150 AG hidroturbiną, skirtą 90 kW kintamosios srovės elektros generatoriams sukti. Vokės kanalas, vedantis į akveduką, kirto dabartinę automagistralę  A1  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  maždaug naujojo pėsčiųjų viaduko vietoje, ir vandens srautas iki įrenginių buvo tiekiamas būtent šiuo akveduku.
Ovidijus

Biografija

Kūrinyje Tristia IV 10 Ovidijus nurodo savo gimimo vietą ir datą: 43 m. pr. m. e. kovo 20 d. Sulme (dabar Sulmona, vidurio Italijoje).
Jo tėvas buvo pasiturintis riterių luomo atstovas ir norėjo, kad Ovidijus ir jo broliai pasirinktų valstybės tarnybą. Iš pradžių Ovidijus šiam norui pakluso, tačiau greitai metė šitą gyvenimo kelią ir perėjo prie poezijos.
8 m. rudenį Ovidijus buvo Elbos saloje, kai jį pasiekė imperatoriaus Augusto įsakymas, pagal kurį jis buvo ištremtas į Tomis miestą (dabartinė Konstanca Rumunijoje) prie Juodosios jūros. Tai buvo savavališkas imperatoriaus sprendimas nepatvirtintas nei teismo, nei Romos Senato. Manoma, kad Ovidijus galėjo turėti romaną su viena iš Augusto moterų.
Ločiai

Aplinkinės gyvenvietės

Nemunėlio Radviliškis – 5,2 km
Bėčiūnai (Biržai) – 0,5 km
Bėnupė (kaimas) – 2 km
Beinoras – 3,6 km
Kraukliai – 2 km
Lukėnai – 1,3 km
Dagiškis – 3,8 km
BIRŽAI – 21 km
Lujėnai I – 1,9 km
Prieštankinė valdoma raketa

Taikymo būdai

Pirmos kartos PTVR (pvz., AT-3 Sagger) buvo rankinio valdymo (šis taikymo būdas vadinamas MCLOS). Naudotojas (taikytojas) vairasvirte ar panašiu įtaisu vairuodavo raketą į taikinį. Taikytojas turi būti gerai treniruotas, viso raketos skrydžio metu turi matyti taikinį ir valdymo metu turi nuolat valdyti raketą. Bet koks sutrukdymas valdymo tarpsnį gali baigtis tuo, kad raketa nepataikys.
Antros kartos PTVR valdomos paprasčiau (šis taikymo būdas vadinamas SACLOS). Taikytojui tereikia taikikliu stebėti taikinį, o automatinė valdymo sistema pati laidais ar radijo bangomis duoda valdymo komandas skriejančiai raketai, kad ši pataikytų į rodomą taikinį. Taikymosi metu opertorius turi nuolat matyti ir rodyti taikinį. Tokios yra amerikietiškos raketos TOW ir Hellfire I.
Trečios kartos PTVR naudojamos dar paprasčiau. Raketa turi savo taikymosi sistemą, kuri naudoja lazerį, techninės regos sistemą arba specialų radarą. Taikytojas aptinka taikinį, nurodo raketai. Raketos taikymosi sistema, įsiminusi nurodytą taikinį, toliau taikosi pati. Taikytojas gali šauti kitą raketą į kitą taikinį ar keisti poziciją. Toks taikymosi principas vadinamas fire – and – forget 'iššauk ir užmiršk'. Taip taikomos JAV Javelin, Vokietijos PARS 3 LR, Izraelio Spike, Indijos Nag.

Užtaisai

PTVR turi kumuliacines kovines galvutes, sukurtas pramušti šarvus.

Daugelis šiuolaikinių tankų naudoja reaktyviuosius šarvus (ERA), kurių paprasti kumuliaciniai užtaisai neįveikia. Todėl naujausios šiuolaikinės PTVR naudoja tandemines kovines galvutes, turinčias du užtaisus. Priekinis užtaisas sprogdamas sunaikina ERA plytą, o po to sprogsta pagrindinis užtaisas, pramušantis pagrindinį šarvą.
Kai kurios PTVR valdomos taip, kad smogtų į viršutinį bokštelio ar korpuso šarvą, kuris būna plonesnis.
Erich Maschke

Erichas Maškė (vok. Erich Maschke, 1900 m. kovo 2 d. Berlynas – 1982 m. vasario 11 d. Heidelbergas) – vokiečių Prūsijos istorikas.

Biografija

1919 m. baigė Askanijos gimnaziją Berlyne, studijavo mediciną Berlyne, Insbruke ir Freiburge, bet 1925 m. baigė Istorijos ir geografijos studijas Karaliaučiaus universitete, kur profesorius Erichas Kasparas jį sudomino Vokiečių ordino valstybės istorija. Šia tema 1929 m. apgynė disertaciją.
1929-1935 m. dėstė Karaliaučiaus, 1935-1939 m. – Jenos, 1942-1945 m. Leipcigo universitete, nuo 1935 m. profesorius. 1938 m. įstojo į Vokietijos nacionalsocialistų partiją, prasidėjus Antrajam pasauliniam karui tarnavo armijos štabe. 1942 m. grįžo prie mokslinio darbo. 1945 m. pateko į rusų nelaisvę, grįžo 1953 m., gyveno Špejeryje. Nuo 1956 m. – Heidelbergo universitete profesorius.

Mokslinė veikla

Svarbiausių tyrimų kryptys – Vokiečių ordino valstybės vakarinių baltų žemėse susidarymas, jo kovos su prūsais ir santykiai su Lenkija, Vokietijos miestų istorija. Kritikavo lenkų istorikus dėl neobjektyvaus lenkų kunigaikščių veiksmų varžantis su Vokiečių ordino užkariaujant prūsus aprašymo – lenkai irgi norėję juos pavergti, bet neįstengę. Parašė studiją apie Vokietijos karalių ir imperatorių Štaufenų dinastiją (1138-1254 m.).
Stephen Bowen

Stivenas Džerardas Bovenas (angl. Stephen Gerard Bowen, gim. 1964 m. vasario 13 d., Koasete, Masačiusetso valstijoje, JAV) – inžinierius, NASA astronautas.
Gainare Tottori

Istorija

Klubo ištakos siekia 1983 m. Klubas negali pasigirti aukštais pasiekimais. 
2011, 2012, 2013 m. sezonuose žaidė J2 lygoje, bet joje įsitvirtinti nepavyko.
Nuo 2014 m. žaidžia J3 lygoje.
Austroneziečiai

Austroneziečiai – Indonezijos, Melanezijos, Polinezijos ir Madagaskaro tautų grupė, kurios tautos kalba austronezinėmis kalbomis, tačiau nesudaro kultūrinio ar rasinio vieneto.
Manoma, kad austronezinėmis kalbomis kalbančios tautos kilusios iš Taivano salos, į kurią jų protėviai persikėlė iš kontinentinės Azijos apie 10 000 - 6 000 m. pr. m. e.
Trimitas (žurnalas)

Istorija

1920–1940 m. leido Lietuvos šaulių sąjungos Centro valdyba. Išėjo 1021 numeris. Leido priedus „Mūsų Vilnius“, „Vasario 16“, „Žalgiris“. Tiražas 1939 m. – 25 000 egz.
Nušvietė šaulių organizacijos tikslus, uždavinius, veiklą, rašė apie Lietuvos ekonominį, politini ir kultūrinį gyvenimą, spausdino grožinės literatūros kūrinius.
Žurnalas vėl leidžiamas nuo 1990 m. liepos 15 d. Kaune kaip atkurtas 1920–1940 m. ėjęs to paties pavadinimo leidinys. 1990–1991 m. ėjo kaip Lietuvos šaulių laikraštis. Tiražas 1990 m. – 11 800 egz., 1997 m. – 2000 egz.

Bendradarbiai

Žurnale bendradarbiavo Vaclovas Alksninis, Pranas Alšėnas, Vytautas Augustinas, Petras Babickas, Vladas Bakūnas, Juozas Kazys Beleckas, Jonas Dereškevičius, Adomas Dundzila, Juozas Eretas, Viktoras Jasaitis, Stanislovas Kuizinas, Antanas Mačiuika, Jonas Martinaitis, Simas Miglinas, Janis Rainis, Aleksandras Šimkus, Antanas Vienuolis, Balys Vosylius, Juozas Žukauskas ir kt.
Guliašas

Guliašas (veng. Gulyás) – iš Vengrijos kilęs mėsos patiekalas. Tai paprastai iš jautienos, raudonų svogūnų, daržovių, paprikos miltelių, bulvių gaminama tiršta sriuba. Guliašas yra tradicinis vengrų piemenų, gyvulių augintojų patiekalas ir gamintas katile ant laužo.
Pradžioje mėsa pakepama gilioje keptuvėje arba puode. Paskui mėsa puode užpilama verdančiu vandeniu, dedamos apvirtos bulvės, paprika, pomidorų padažas arba švieži pomidorai, kiti prieskoniai, o kad patiekalas įgautų tirštumo dar dedami miltai.
Vengrijoje yra daug guliašo variantų (su makaronais, ryžiais, aviena ir kt.). Guliašas iš paukštienos su grietinės ir paprikos padažu vadinamas Paprikás. Guliašas su aštriu svogūnų, paprikų, pipirų padažu vadinamas piorkioltu (Pörkölt).
Guliašas gaminamas visoje Rytų Europoje, o panašūs gaminiai – Italijoje, JAV, Vokietijoje.
Alizavos pagrindinė mokykla

Istorija

Mokykla įsteigta 1910 m. lapkričio 1 d. 1950 m. tapo septynmete, o 1957–1958 m. reorganizuota į vidurinę. 1952–1954 m. Alizavos pakraštyje pastatytas naujas medinis pastatas, šalia jo 1964 m. pastatytas mūrinis dviaukštis priestatas. 1954 m. įkurtas bendrabutis, 1964 m. – 4 butų namas mokytojams. 1985 m. pristatyta sporto salė.
Nuo 2000 m. tapo pagrindine mokykla.
Johanas Gotlybas Kroicfeldas

Biografija

1762-1767 m. studijavo Karaliaučiaus universitete. 1768-1776 m. mokytojas Karaliaučiuje, 1777-1784 m. Karaliaučiaus universiteto profesorius, miesto pilies bibliotekininkas.
1775 m. sudarė rankraštį „Mūzų almanachas“ (Musenalmanach), jame pateikė lietuvių liaudies dainų. 1775 m. parengė almanachą „Prūsų puokštė“ (Preussische Blumenlese), jam parašė įvadą „Prūsijos poezijos istorija“. Almanache pateikė 4 lietuvių liaudies dainas. Dainą „Per beržynėlį, per pušynėlį“ išvertė į vokiečių kalbą (Durchs Birkenwäldchen, durchs Fichtenwäldchen). Ji J. G. Herderio rinkinyje „Tautų balsai dainose“ (Stimmen der Völker) pavadinta „Die kranke Braut“ (Serganti sužadėtinė). Šiame rinkinyje paskelbtos dar 6 jo užrašytos dainos.
Žurnale „Preussische Tempe“ 1780 m. paskelbė vestuvinės gaubtuvių dainos „Parvedimo daina“ variantą, kurį savo rinkiniuose paskelbė Liudvikas Rėza, Simonas Daukantas, Antanas Juška ir kiti. Šiame žurnale taip pat įdėjo jaunosios graudinimo dainos „Pirmvakario daina“ variantą, 1781 m. paskebė straipsnį apie prūsų poeziją.