google/wiki40b huggingface dataset:
Trečiasis pėstininkų Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Vytauto pulkas

Trečiasis pėstininkų Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Vytauto pulkas – Lietuvos kariuomenės karinis dalinys, veikęs 1919–1926 m. ir 1935–1940 m.

Istorija

Pulką 1919 m. gegužės 4 d. Raseiniuose organizavo 1-osios brigados vadas karininkas Pranas Liatukas Šiaulių bataliono pagrindu. Nuo rugpjūčio pulkas dalyvavo kovose su bolševikais Dauguvos fronte, prie Daugpilio. 1920 m. vasario 26 d. pulkui suteiktas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Vytauto vardas.
1920 m. pulkas gynė nuo lenkų Lietuvos žemes prie Suvalkų, Kalvarijos, pasižymėjo mūšiuose prie Varėnos, Lentvario, Vievio, po to saugojo demarkacijos liniją Vievis – Dubingiai – Zarasai.
1926 m. rugpjūčio 31 d. pulkas buvo išformuotas, bet 1935 m. vėl suformuotas. Pulko štabas buvo Kėdainiuose, o daliniai stovėjo Raseiniuose ir Seredžiuje. 
TSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. rugsėjo 1 d. pulkas buvo išskaidytas, didžioji jo dalis įėjo į Raudonosios armijos 259-ojo šaulių pulko sudėtį.
Nida Vasiliauskaitė

Biografija

Baigė filosofijos bakalauro bei magistro (2000 m.) studijas Vilniaus universiteto Filosofijos fakultete, 2005 m. apgynė daktarės disertaciją „Racionalumo problema šiuolaikinėje politinėje filosofijoje“. Dėsto komunikacijos teoriją VGTU Humanitarinio instituto Filosofijos ir komunikacijos katedroje, verčia, rašo akademinius ir publicistinius straipsnius, recenzijas, esė. Nuo 2005 m. naujienų portalo Delfi apžvalgininkė, visuomenės gyvenimo reiškinių komentatorė.
Nuo 2003 m. Lietuvos socialinių mokslų forumo narė, nuo 2003 m. Lietuvos jaunųjų mokslininkų sąjungos narė. Buvo Tolerantiško jaunimo asociacijos, Naujosios Kairės judėjimo nare.
Alko Šventasis ąžuolas

Ąžuolas

Išliko aukštumos pietvakariniame šlaite augusio ąžuolo kelmas. Jis netaisyklingo apskritimo plano, iki 1,7 m skersmens. Vidus išpuvęs.
Teritorijos plotas – 4,2 m².
20 m į pietus prasideda Alko alkakalnis, 25 m į pietvakarius yra Alko Aukuro akmuo, 38 m į vakarus – Alko šaltinis.

Istorija

Tautosakos duomenimis ąžuolas ženklina senovės pagonių šventyklą. Vietos gyventojai ąžuolą nuo seno garbino ir saugojo kaip protėvių tikėjimo papročių liudininką, vadino Šventuoju arba Aukuro ąžuolu. Jis buvo maždaug 4 m apimties (1,3 m aukštyje), kamienas buvęs suskeldėjęs, tarsi apdegęs.
Nuo XX a. 9 dešimtmečio medis pradėjo džiūti, o šerdis – pūti. Jam visiškai išdžiuvus, sodybos šeimininkas medį 2002 m. nupjovė, o šalia pasodino porą ąžuolo sodinukų.
Šventasis ąžuolas su šalia esančiais šaltiniu ir Aukuro akmeniu sudarė Alkos kalno senovės pagonių šventyklos apeiginį-sakralinį kompleksą
1993 m. įrašytas į istorijos ir kultūros paminklų laikiną apskaitą (L. a. 304/1), 1993 m. birželio 15 d. registruotas nekilnojamųjų kultūros vertybių registre. 2016 m. gruodžio 13 d. objekto teisinė apsauga panaikinta (u. k. 12772).

Tyrimai

1993 ir 2011 m. žvalgė Vykintas Vaitkevičius, 1999 ir 2011 m. – Julius Kanarskas.
Ariki

Arikis (angl. Ariki) – tai maorių visuomenės narys iš privilegijuoto luomo, turinčio papročiais nustatytas paveldimas teises ir privilegijas. Arikių tradicijos gyvybingos tarp vietinių genčių Naujojoje Zelandijoje ir Kuko Salose (čionykščiame parlamente turi savo atstovų). Panašiais pavadinimais šie kilmingųjų titulai egzistuoja ir kitų Polinezijos regiono šalių vietinėse gentyse: ‘Ariki (Velykų sala), Aliki (Tokelau, Tuvalu), Ali‘i (Samoa, Havajai), Ari'i (Draugijos salos, Taitis), ‘Eiki (Tonga).
Arikio ir kiti, žemesnių vadų, titulai iki šių dienų perduodami šeimose iš kartos į kartą. Kuko Salų parlamente nuo 1969 m. veikia įkurta Arikių Taryba (angl. The House of Ariki), sudaryta iš salų aukščiausiųjų vadų. Taryba, neturėdama realių galių, vykdo daugiau reprezentacinę veiklą.

Istorija

Kiekviena iš salų Kuko Salose buvo valdoma aukščiausiųjų vadų – arikių. Rarotonga, didžiausia sala, turėjo 5-6 arikius, kitos salos – maždaug po tris. Kiekvienas arikis turėjo savo valdžioje ivi arba ngati (gentį). Pagal rangą žemiau arikio stovėjo mataiapo ir rangatira, t. y., žemesnieji vadai. Vadas kontroliavo savo gentį remdamasis savo mana (galia, valdžia). Mana buvo įgyjama ne tik nuo gimimo, bet ir iš vado pasiekimų gyvenime. Mana galėjo ir netekti savo galios. Arikis su tokia mana nebeturėdavo gentyje palaikymo, prarasdavo jos kontrolę. Galingas įnagis buvo tapu (šventųjų jėgų) kontrolė. Žmonės tvirtai tikėjo arikio mana ir jo antgamtiniu gebėjimu valdyti tapu, o tuo pačiu ir žmones be savo fizinio įsikišimo.
Jonas Mikalojus Masalskis

Biografija

Kilęs iš rusų kilmės Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Masalskių giminės. Tėvas Mykolas Juozapas Masalskis, motina – Pranciška Oginskaitė. Broliai – Kazimieras Adrijonas Masalskis, Juozapas Adrijonas Masalskis, Ignotas Jokūbas Masalskis, seserys – Kotryna Niesiolovskienė, Marijona ir Teresė Masalskaitės.
Mirė nevedęs. Palaidotas Veisiejuose.

Veikla

Valkavisko, Radaškonių ir Mscibavos seniūnas,  nuo 1748 m. Lietuvos kariuomenės artilerijos pulkininkas, 
Priklausė Čartoriskių politinei grupuotei Familia ir Lenkijos karaliaus ir didžiojo Lietuvos kunigaikščio Augusto III priešininkų stovyklai. 1744, 1746 ir 1750 m. ATR seimo pasiuntinys. 1756 m. gruodžio 20 d. paskirtas Lietuvos pataurininkiu, 1761 m. išrinktas Vyriausiojo Lietuvos Tribunolo deputatu, 1762 m. – tribunolo maršalka.

Apdovanojimai

1762 m. apdovanotas Baltojo Erelio ordinu.
Andy LaPlegua

Biografija

Andy LaPlegua muzikinę karjerą pradėjo metalo grupėje My Right Choice, Fredrikstade, pseudonimu Andy Speed. Jis taip pat kūrė muziką įvairiems klubiniams projektams (Plastic Life, Sector 9).
1997 m. susikūrė solo projektas Icon of Coil, prie kurio vėliau prisijungė grupės Sector 9 (dabar Moonitor ir Zombie Girl) narys Sebastianas Komoras.
2003 m. oficialiai paskelbtas projektas Combichrist, iš pradžių vadinęsis DRIVE, kuris buvo agresyvesnė Icon of Coil versija, o vėliau ir sunkiojo roko projektas Panzer AG. Ketvirtasis ir paskutinis jo projektas Scandy orientavosi į techno žanrą.
Dabar Andy LaPlegua su žmona (Kellie LaPlegua) gyvena Merietos mieste (Džordžija, JAV).
Sosva (gyvenvietė)

Transportas

Eina Serovo-Gario kelias, yra Serovo-Čeliabinsko geležinkelio atšaka. Statomas tiltas per Sosvą būsimam plentui Jekaterinburgas-Chanty Mansijskas.

Ekonomika

Medienos kirtimo ir apdirbimo pramonė. Yra nuteistųjų kolonija, kurios kaliniai dirba miško ruošos pramonėje.

Istorija

Sosvos gyvenvietė įkurta 1938 m.
Skruzdėlė kareivis

Skruzdėlė kareivis – vienas iš svarbiausių individų skruzdėlių bendruomenėje, atliekantis savo šeimos apsaugos, svetimų teritorijų užėmimo funkcijas. Tai specializuota darbininkių kasta. Panaši yra ir pas termitus.

Aprašymas

Skruzdėlėms būdingas polimorfizmas – kūno dydžių, jutimo organų ir kiti skirtumai, priklausantys nuo vykdomų užduočių bendruomenėje. Kareiviai – tai tos pačios darbininkės, tik žymiai stambesnės, turinčios neproporcingai didelę galvą, išvystytus žandikaulius (mandibulae), kuriuos naudoja mūšyje su priešais.

Funkcijos

Be „karinių“ užduočių kareiviai taip pat medžioja (Ecitoninae), smulkina stambius lapus (Acromyrmex), mala sėklas (Messor). Socialinių parazitų grupei priskiriamos rūšys (Formica sanguinea, Polyergus rufescens) privalo nuolat turėti gerai parengtus kareivius užimti svetimiems lizdams. Žvalgams aptikus objektą, kareiviai darniomis jėgomis juda link tikslo, kur grobia lėliukes, kokonus, žudo priešininkes.
Įvairios rūšys naudoja skirtingus būdus bendruomenių gynyboje ar svetimų užgrobime. Pvz., Forelius pusillus skruzdėlės atėjus vakarui uždaro buveinės įėjimus ir palieka lauke sargybinius. Dorylinae stambiosios skruzdėlės gynybos tikslais išsirikiuoja gyva siena palei takus, kuriais juda darbininkės, atstatydamos savo žandikaulius į išorę.

Kolonijų gynyba

Skruzdėlės puola bei ginasi įkąsdamos arba įgeldamos. Turinčios geluonį jį panaudoja nuodų injekcijoms sušvirkšti į aukos kūną arba išmetimui į orą. Centrinėje Amerikoje gyvenanti Paraponera clavata rūšis turi vieną skausmingiausių įkandimų vabzdžių pasaulyje, nors jis žmogui ir nėra mirtinas. Tuo tarpu mirtinais nuodais pasižymi Myrmecia pilosula skruzdėlės. Odontomachus rūšis pasižymi išvystytais, žaibiškai suveikiančiais nasrais-spąstais . Gyvūnijos pasaulyje jie laikomi pačiais „greičiausiais“ – moksliniai tyrimai parodė jų užsivėrimo greitį nuo 126 iki 230 km/val. Panašius turi ir Anochetus, Orectognathus, Strumigenys, Dacetini rūšys. Malaizijoje gyvenanti Camponotus cylindricus rūšis turi hipertrofuotus žandikaulius, užimančius beveik visą kūno ilgį. Camponotus saundersi skruzdėlės turi daug didesnes, nei įprasta, liaukas. Jose esantį lipnų skystį gynybiniais tikslais panaudoja akimirksniu „susisprogdindama“ iš vidaus – skruzdėlė tampa savižude . Ant aukos patekęs skystis ją nukenksmina suklijuodamas.
Aorungos krateris

Aorungos krateris (pranc. Cratère d'Aorounga) – meteoritinis krateris (astroblema) Čado šiaurėje, Sacharos dykumoje. Skersmuo – 12,6 km. Manoma, kad susidarė prieš 354 milijonus metų. Dar vadinamas Pietų Aorungos krateriu, kadangi aplinkui yra dar keletas mažesnių kraterių. Yra susidarę jardangai.
Pavelas I

Biografija

Pavelas nuo pat vaikystės buvo silpnos sveikatos ir neturėjo jokių ypatingų gabumų. Motina, Jekaterina II jo nemylėjo, nes jis gimė nuo nemylimo vyro Petro III. Savo ruožtu Pavelas smerkė jos gyvenimo būdą ir kritikavo tą politiką, kurią ji vedė.
1783 m. Jekaterina II padovanojo sūnui Gatčino dvarą, kad jis kuo toliau būtų nuo Peterburgo.
1794 m. imperatorienė norėjo uždrausti Pavelui paveldėti sostą, tačiau jos mirtis 1796 m. lapkričio 6 d. atvėrė kelią į sostą Pavelui I.
Pavelas I buvo dukart vedęs ir turėjo dešimt vaikų: keturis berniukus – Aleksandrą, Konstantiną, Nikolajų, Michailą ir šešias mergaites – Aleksandrą, Jekateriną, Jeleną, Mariją, Olgą (mirė vaikystėje) ir Aną.
Pavelas I vedė itin reakcingą politiką: įvesta griežta cenzūra, uždarytos privačios spaustuvės (1797 m.), uždrausta įvežti iš užsienio knygų (1800 m.), sugriežtintos policinės priemonės pažangiajai visuomeninei minčiai slopinti. Dvarininkams išdalijo daugiau kaip šešis šimtus tūkstančių valstiečių. Baudžiamosiomis ekspedicijomis malšino valstiečių bruzdėjimus. Centralizavo valstybės aparatą, Prūsijos pavyzdžiu reformavo kariuomenę. Jam valdant, Rusija dalyvavo koalicijos (Austrijos, Didžiosios Britanijos) karuose su Prancūzija, vėliau su ja suartėjo.

Pavelas I buvo nužudytas rūmų perversmo metu Michailovsko pilyje, savo miegamajame 1801 m. kovo 23 d.
Erikas Petrikas

Biografija

1985 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą.
1992 - 1994 m. buvo atašė Lietuvos ambasadoje Danijoje, 1994 - 1998 m. - ambasadoje Didžiojoje Britanijoje. 1998 - 2001 m. - Lietuvos URM Administracinio departamento direktorius. 
2001 - 2003 m. buvo Lietuvos atstovybės prie tarptautinių organizacijų Ženevoje vadovo pavaduotojas, 2003 - 2005 m. - Lietuvos Generalinis konsulas Šveicarijoje.
2005 - 2010 m. buvo įgaliotasis ministras-Lietuvos atstovybės prie ES vadovo pavaduotojas. 2010 – 2013 m. vadovavo URM Personalo departamentui.
Nuo 2013 m. gegužės 15 d. iki 2018 m. gegužės 14 d. – Lietuvos ambasadorius Armėnijoje. Jam suteiktas Nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinis rangas.
Nuo 2018 m. spalio mėn. - URM Administracinio departamento direktorius.
E.Petrikas 2003 m. apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi.
Egotizmas

Egotizmas – perdėtas polinkis teikti pirmenybę tik savo interesams. Egotizmo nereikėtų painioti su egoizmu.

Kilmė

Pirmasis terminą 1714 m. pavartojo anglų eseistas Džosefas Edisonas. Pasitelkdamas egotizmo sąvoką, jis savo savaitraštyje kritikavo amžininkus, pernelyg dažnai vartojančius įvardį „aš“ ir užsiimančius savęs vaizdavimu. XVIII a. grožinės literatūros kūriniuose nebuvo įprasta vartoti žodį „aš“. Pavyzdžiui, anglų rašytojas Horacijus Volpolas savo romano „Otranto pilis“ pratarmėje 1764 m. rašė: „Skaitytojams taip maloniai priėmus šį kūrinį, poetui nelieka nieko kita, kaip tik paaiškinti, kuo remdamasis jis jį parašė.“ Nors užuot vartojus įvardį „aš“, rašoma trečiuoju asmeniu, autoriui, iki tol žinomam kaip politikui, tai nesutrukdė jau pirmajame sakinyje save pavadinti „poetu“ ir daugžodžiaujant apibūdinti save.
Terminą 1832 m. savo autobiografinėje knygoje „Egotisto memuarai“ vartojo prancūzų rašytojas ir filosofas Stendalis. Egotizmą jis skyrė į dvi rūšis: dorąjį ir bjaurųjį. Remdamasis doruoju egotizmu, jis kritiškai vertino savo kūrinius ir filosofijos svarbą, tuo tarpu bjaurusis egotizmas Stendaliui reiškė tą patį, ką ir Dž. Edisonui.
Šiais laikais egotizmo sąvoka yra įgavusi neigiamą konotaciją. Ja apibūdamas polinkis savyje matyti tik teigiamas savybes, jas apibūdinti daugžodžiaujant ir perdedant. Taip prarandamas realybės jausmas ir imama pervertinti save. Egotistiškas elgesys gali kenkti aplinkiniams, juo dažnai pasiekiamas priešingas efektas negu tas, kurio buvo siekiama vaizduojant save. Šiuo atžvilgiu egotizmas sietinas su narcisizmu, psichologijos terminu, 1914 m. pirmąkart pavartotu Zigmundo Froido.
Antanas Račas

Biografija

Mokėsi Jurbarke, baigė Šakių rajono Kidulių vidurinę mokyklą. Dirbo Juodeikiuose, tarnavo sovietiniame Šiaurės laivyne. 1962–1967 m. Vilniaus universitete studijavo germanistiką, įgijo filologo kvalifikaciją. 1967 m. Zarasų rajono Degučių aštuonmetės mokyklos mokytojas, Avilių aštuonmetės mokyklos direktoriaus pavaduotojas. 1968–1976 m. Kelmės rajono Šaukėnų vidurinės mokyklos direktorius. 1976–1990 m. Kelmės 2-osios vidurinės mokyklos vokiečių kalbos mokytojas.
Nuo 1988 m. dalyvavo Sąjūdžio veikloje, Sąjūdžio Seimo narys, Sąjūdžio Kelmės rajono tarybos pirmininkas. 1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo narys, signataras.  Dirbo Užsienio reikalų komisijoje, po 1991 m. sausio įvykių komisijos pavedimu įkūrė Lietuvos informacinį biurą Hiuttenfelde (Vokietija), Vasario 16-osios gimnazijos ir Vokietijos lietuvių bendruomenės patalpose, iki 1991 m. lapkričio 18 d. buvo to biuro vadovas.
Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) partijos narys, tarybos narys. 1992–1996 m. ir 1996–2000 m. LR Seimo narys, išrinktas Jurbarko apygardoje Nr. 62. Dirbo Užsienio reikalų ir Europos reikalų komitetuose.  2000–2002 m. Kelmės profesinio rengimo centro vokiečių kalbos mokytojas. 2003–2007 m. ir 2007–2008 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos samariečių bendrijos steigėjas, dalyvavo Tarptautinės samariečių organizacijos veikloje. Krikščioniškosios kultūros gynimo asociacijos patarėjas. Išvertė religinio turinio straipsnių ir knygų. Mokėjo anglų, vokiečių, rusų ir esperanto kalbas. Žmona Jadvyga, sūnūs Vytautas, Gediminas, Kęstutis. Palaidotas Kelmės kapinėse.
Rudėnai (Zarasai)

Istorija

XVIII a. pradžioje kaime apsigyveno sentikiai. Nuo XIX a. minima šventovė. Po I pasaulinio karo parapija atgijo, buvo atnaujinta šventykla, veikė rusų pradinė mokykla. 1937 m. parapijoje buvo virš 700 tikinčiųjų, ji buvo viena didžiausių Zarasų apskrityje. Sovietų laikais šventykla uždaryta, 1976 m. Rudėnų parapija prijungta prie Zarasų parapijos. Medinė šventykla išardyta 1992 metais. Parapijai yra priklausiusios 6 kapinės (Rudėnuose, Bikūnuose, Duburaityje, Kukliuose ir kt.).
Vakarų Lietuva

Vakarų Lietuva – Klaipėdos apskrities savaitinis laikraštis, rajoninių laikraščių priedas, einantis nuo 1995 m. spalio 4 d. Šilutėje.

Istorija

Leidžia UAB „Litera“ ir laikraščiai „Pamarys“, „Santarvė“. Skirtas Šilutės, Klaipėdos, Kretingos, Mažeikių, Skuodo rajonų, Palangos ir Klaipėdos miestų gyventojams. Tiražas 1996 m. – 19 800 egz.
Redaktorius Petras Skutulas.
Estijos lietuviai

Estijos lietuviai – lietuviai, laikinai ar nuolat gyvenantys Estijoje.

Istorija

Pirmieji lietuviai Estijoje apsigyveno, manoma, dar XVI a. pabaigoje – XVII a. pradžioje, kai Dorpatas (dab. Tartu) buvo Abiejų Tautų Respublikos vaivadijos centras. XIX a.–XX a. pradžioje į Estiją lietuviai atvykdavo ieškodami darbo, t. p. studijuoti Dorpato universitete ir Estijos Veterinarijos institute; dalis čia tęsė studijas, pradėtas 1832 m. uždarytame Vilniaus universitete. Iš Lietuvos ištremti 1831 m. sukilėliai dirbo Revelio (dab. Talinas) uosto statybose.
1922 m. Estijoje gyveno 436 lietuviai. Nuo XX a. trečio dešimtmečio pabaigoje Estijoje lietuvių pradėjo sparčiai mažėti ir sovietų okupacijos pradžioje, 1940 m. birželio mėn. jų buvo 213.
Nuo XX a. penkto-šešto dešimtmečio lietuvių vėl ėmė daugėti. 1970 m. jų Estijoje gyveno 2500. Tai iš Sibiro grįžę tremtiniai, negavę LSSR valdžios leidimo apsigyventi Lietuvoje, t. p. kai kurių sričių specialistai, asmenys, apsigyvenę pas sutuoktinį. Daugiausia lietuvių gyvena Taline, jų t. p. yra Piarnu, Tartu, Tiūryje, Narvoje, Saaremoje.

Organizacijos

Apie 1895 m. įkurta Dorpato lietuvių studentų draugija, veikusi iki 1918 m. 1916–1917 m. veikė lietuvių bolševikų organizacijų. 1917 m. įkurta Revelio (vėliau – Talino) lietuvių draugija, kurios tikslas buvo savišalpa ir švietimas.
1980 m. Estijos lietuviai gruodžio įkūrė Lietuvių draugiją; 1990 m. ji pertvarkyta į Estijos lietuvių bendruomenę (ELB). 1993 m. atkurta Tartu lietuvių draugija.
Lietuvių sambūrius globoja Estijos tautinių mažumų sąjunga, remiama Estijos kultūros ministerijos. 1998 m. ELB Vilniuje surengė Estijos lietuvių kultūros dienas. Taline veikia lituanistinė mokykla, rengiami lietuvių kalbos kursai suaugusiesiems. ELB ir Lietuvos ambasados Estijoje renginiuose dalyvauja ir lietuviai, studijuojantys Estijos aukštosiose mokyklose, tarp jų Baltijos gynybos koledže.
Sakatepekeso departamentas

Geografija

Departamento paviršius kalnuotas, juo driekiasi Čiapaso Siera Madrė. Iškilę 3 veikiantys ugnikalniai – Fuegas, Agva ir Akatenangas. Ilgų upių nėra, svarbiausios – Guakalatė ir Ačiguatė (įteka į Ramųjį vandenyną). Dauguma gamtinių erdvių sukultūrinta, kalnų pašlaitėse yra išlikę drėgnųjų miškų.
Jonavos paslaugos

UAB Jonavos paslaugos - komunalinių paslaugų bendrovė Jonavos rajone, viena didžiausių Jonavos įmonių. Buveinės adresas: Klaipėdos g.17, Jonava.
1999 m. gegužės 6 d. jungimo būdu reorganizuotos UAB „Jonavos butų ūkis" ir specialiosios paskirties uždaroji akcinė bendrovė „Jonavos komunalinės paslaugos", įsteigta UAB „Jonavos paslaugos" (registracijos Nr. AB 99-11). Bendrovės steigėjas - Jonavos rajono savivaldybė. Nuo įsteigimo laikotarpio pradžios bendrovė nėra įsteigusi filialų, turinčių atskirą buveinę.

Veikla

Pagrindinės veiklos kryptys: Jonavos miesto ir Ruklos seniūnijos daugiabučių gyvenamųjų namų bendrosios nuosavybės administravimas, bendrojo naudojimo objektų kita nuolatinė techninė priežiūra ir remontas, namų ir prie jų esamų teritorijų valymas, komunalinių atliekų tvarkymas, mokesčių už komunalines paslaugas surinkimas, miesto ir Ruklos gatvių bei žalių skverų mechaninis bei rankinis valymas, miesto ir Ruklos gatvių apšvietimo priežiūra bei remontas, miesto ir Ruklos gatvių bei kelių priežiūra bei remontas, miesto poilsio zonų priežiūra ir įrengimas, komunalinių atliekų surinkimas, ūkininkų turgavietės, miesto pirties ir miesto tualeto administravimas bei kt. veikla.
Bendrovė sudariusi sutartis su specialios paskirties bendrovėmis (UAB „Jonavos vandenys", AB „Jonavos šilumos tinklai", UAB „Kauno liftai", UAB „AVVA"). Joms teikia mokamas paslaugas už šių bendrovių teikiamų paslaugų gyventojams mėnesinių įmokų paskaičiavimą ir paskirstymą, sąskaitų-pranešimų spausdinimą ir pristatymą, įmokų surinkimą, skolų priteisimą ir išieškojimą.
Papildomai verčiasi ir komercine-gamybine veikla: pagal sutartis atliekami įvairūs remonto darbai, šildymo sistemų vamzdynų sistemų remonto darbai, nuomojami mechanizmai.
Aukštasis Balbieriškis

Istorija

Tarpukariu Aukštajame Balbieriškyje veikė LKP kuopa, II pasaulinio karo metais – tarybiniai Karolio Petriko būrio partizanai.
Šiaurės šalių teisė

Šiaurės šalių teisė (Skandinavijos teisė, Skandinavijos teisės šeima) – Kontinentinės teisės pošeimis, apimantis Šiaurės Europos šalių teisę. Tai Švedija ir Danija (reprezentatyviausios valstybės), Norvegija, Suomija, Islandija. Būdingas orientavimasis į teisės praktiką; Ombudsmeno institucija.

Istorija

Iš pradžių įtakos turėjo senoji germanų teisė, buvo būdingi regioniniai skirtumai. Dėl glaudžių politinių bei kultūrinių ryšių – Danijos-Novegijos personalinė unija, Kalmaro unija (1397–1523) etc. – Šiaurės šalyse neišsivystė ypatingi skirtumai. Vėlyvaisiais Viduramžiais atsirado Jyske Lov (Jutų teisė), Pietų Jutlandijoje (taip pat Šlėzvigo hercogystėje) galiojusi iki pat 1900 m.
Didelę įtaką turėjo Švedijos Sveriges rikes lag (1734 m.) bei Danijos Danske Lov (1683 m.), norvegiškoje Imperijos dalyje įsigaliojo pavadinimu Norske Lov. Šie teisynai suvienodino proceso, baudžiamąją ir privatinę teisę. Skandinavijoje tik XVII amžiuje įtakos turėjusi romėnų teisė buvo daug silpnesnė nei Kontinentinėje Europoje dėl įsitvirtinusių teisinių sistemų, tačiau daug labiau paveikė nei common law teisę. Romėnų teisė buvo recepuota tose srityse, kuriose galiojusi teisė neturėjo reikiamo reguliavimo arba jis buvo nepakankamas. Visgi teorinio apibendrinimo Šiaurės Šalyse romėnų teisė nepasiekė (kaip, pvz., Vokietijoje, žr. pandektistika).
1899 m. danų prof. Lassen pasiūlė pakeisti privatinę teisę (ypač prekybos teisę). Siekta, kad būtų rengiamas Skandinavijos civilinis kodeksas. Šiaurės šalių vyriausybės tam pritarė, tačiau idėjos įgyvendinimas atidėta. Unifikuoti atskiri turtinės teisės institutai. Kilnojamojo turto pirkimo ir pardavimo įstatymas 1905 m. įsigaliojo Švedijoje, 1906 m. – Danijoje, 1907 m. – Norvegijoje, o 1922 m. – Islandijoje. Įstatymas dėl sutarčių ir kitų sandorių turtinėje teisėje 1915–1918 m. įsigaliojo Švedijoje, Danijoje bei Norvegijoje, o 1929 m. – Suomijoje. 40 straipsnių apimties įstatyme apsiribota kelių praktikoje ypač didelę reikšmę turinčių problemų reguliavimu.
Nuo XIX a. pažymėtinas glaudus, daugiausiai informacinis Šiaurės šalių bendradarbiavimas, būdingas ne tik politikai, bet ir teisėkūrai. Įsigaliojo unifikuoti įstatymai. Šiaurės Taryba turi nedidelę įtaką. Veikia Šiaurės šalių jūrų teisės institutas.
Beinoriškis

Pavadinimo kilmė

Pavadinimas kilęs nuo asmenvardžio Beinoras

Aplinkinės gyvenvietės

GRINKIŠKIS – 5 km
Vosiliškis – 1 km
Simonas Simonijus

Simonas Simonijus (1532–1602 m.) – Stepono Batoro rūmų gydytojas, LDK Reformacijos veikėjas, pirmųjų Lietuvoje, Vilniuje išspausdintų Medicinos knygų („Medicinos ir gamtamoksliniai komentarai apie tai, kas parašyta“ ir „Apie penkių migdolų galią stabdant girtumą“) autorius.
1586 m. Simonas Simonijus Gardine kartu su Nikolu Bucela skrodė mirusio S. Batoro kūną. Kartu su karaliaus ligos istorija išspausdintas ir autopsijos aprašymas. Kovojo prieš scholastiką, patys mokėjo atlikti barzdaskučių darbus.
Sero Rikas

Sero Rikas (isp. Cerro Rico, „turtingas kalnas“; keč. Sumaq Urqu; „gražus kalnas“) – Andų viršukalnė Bolivijoje, Potosi departamente, šalia Potosi miesto. Aukštis 4800 m. Kolonijiniais laikais Cerro Rico buvo viena svarbiausių sidabro kasyklų pasaulyje.
Pailaviri kasykla dabar paversta muziejumi. Suskirstyta į 17 aukštų. Turistams pasiekiamas gylis – 240 m. Temperatūra kasyklos viduje gali siekti 45 °C. Yra požemių demono – dievybės „Tío“ statula. Pailaviri kasykla dirbo nuo 1545 m. ir yra pati seniausia Potosi.
Karo archyvas

Karo archyvas – Lietuvos kariuomenės leidinys, leistas 1925–1929 m., 1935–1940 m. Kaune.

Istorija

Ėjo neperiodiškai. 1925–1929 m. leido Vyriausiojo štabo Karo mokslo skyrius, o 1935–1940 m. – Spaudos ir švietimo skyrius. Spausdino Spindulio spaustuvė, nuo 1935 m. Varpo spaustuvė Kaune. Tiražas 1925 m. – 800 egz., 1929 m. – 200 egz. Išėjo 12 tomų.
Spausdino karo ir Lietuvos kariuomenės istorijos tyrinėjimus, monografijas, karių atsiminimus, dokumentus, Lietuvos istorijos studijas.
1993 m. Vilniuje išleistas Lietuvos krašto apsaugos ministerijos žurnalas „Karo archyvas“, kaip atgaivintas 1925–1940 m. Kaune ėjęs to paties pavadinimo leidinys. Nuo 2003 m. leidžia Lietuvos karo akademija.
Bendradarbiavo Vytautas Bičiūnas, Vaclovas Biržiška, Mykolas Biržiška, Stasys Butkus, Marijona Čilvinaitė, Tadas Daugirdas, Zenonas Ivinskis, Jonas Martynas Laurinaitis, Antanas Merkys, Aleksandras Ružancovas, Kazimieras Pakalniškis, Vincas Vitkauskas ir kt.
Vasario 27

Vardadieniai

Gabija – Gabrielius – Gabrielė – Ginvilas – Fortūnata – Fortunatė – Fortūnatas – Leandras – Livija – Mandravas – Mandravė – Skirmantė.