Lotynų kalbos gramatika

Veikslas

Lotynų kalbos gramatiniai laikai yra dviejų skirtingų veikslų – infekto (eigos) ir perfekto (atliktinio ir turinčio sąsają su dabartimi arba vienu iš sakinyje minimų laikų). Perfektinės formos laikais laikomos todėl, kad reiškia esamą (laikas perfektas; buvusią – pliuskvamperfektas; būsimą – futūras II) padėtį, kaip būtojo, įvykusio veiksmo padarinį. Gramatinis laikas perfektas (tam tikros žodžio formos) taip pat reiškia veiksmą, įvykusį praeityje, nepaisant ar jo padariniai veikia ir dabar, ar ne – tai aoristinė reikšmė. Perfekto pradinė, pagrindinė reikšmė yra būklė, kai esamoji padėtis susiejama su įvykusiu veiksmu, pvz., esu padaręs, o tokia būklės reikšmė nėra laikas (veiksmo laiko nusakymas), ir ne tas pats, kas įvykio veikslas (veiksmo tąsos ribotumas, konkretumas, baigtumas), kurio reikšmė – baigtas veiksmas – yra sudėtinė „esu padaręs“ tipo pasakymo reikšmės dalis. Aoristinė (baigtas, momentinis veiksmas) ir infektinių gramatinių laikų reikšmė yra įvykio vykimo, veiksmo reikšmė. Aoristas yra įvykio veikslo, o prezentas, imperfektas, futūras I – eigos: reiškia besitęsiantį, trunkantį veiksmą – pirmasis šiuo momentu, antrasis – praeityje, trečiasis – ateityje.

Tiesioginės nuosakos laikų

Pirmas tiesioginės ir konjunktyvo nuosakų laikų skirtumas – skirtingi infekto ir perfekto sistemos laikų kamienai. Tiesioginės nuosakos laikai praesēns ir perfectum yra formo,s prie kamieno turinčios pridėtas tiktai asmens galūnes. Prezento laiko pirmos asmenuotės žodžiams kamiengalio balsis a pirmojo asmens formoje susilieja su ō: laudō < laudā-ō, laudor < laudā-or. Trečios asmenuotės prezento kamieno jie baigiasi priebalsiu, pvz., leg-ě-re "skaityti"; trumpoji ě čia yra įterptinė dėl patogesnio tarimo, prieš priebalsį (visų asmenų galūnėse, išskyrus pirmąjį) įterpiamas lengviausiai ištariamas balsis – i, prieš r (neveikiamosios rūšies antras asmuo, bendratis) – e, prieš nt – u. Ketvirtos asmenuotės trečio asmens daugiskaitos forma yra gavusi įterptinį u prie galūnės nt pagal analogiją su trečios asmenuotės formomis – jos sutampa tuo, kad turi balsį i, nors trečios asm. formose jisai yra įterptinis garsas ir visur trumpas, o ketvirtos – kamiengalio, kaip ir pirmos ir antros asmenuočių atitinkami balsiai, ir ilgas, iškyrus padėtis kur sutrumpėja. Imperfectum laikui a, e kamienams pridedama galūnė -bā- (-ba-), priebalsiniam ir i kamienams pridedama -ē- (-e-): -ēbā- (-ēba-), pvz., audiēbam – klausiau, klausydavau. Futūrum I laikui pridedama -b-, trečios ir ketvirtos asmenuočių veiksmažodžių šis laikas padaromas savotiškai, pridedama -a- pirmame asmenyje ir -ē- (-e-) kituose. Tarp b ir asmens galūnės priebalsio įterpiamas balsis, taip pat kaip priebalsinio kamiengalio veiksmažodžiams prezento laiko formose.
Plūsquamperfectum laikui reikšti prie perfektinio kamieno pridedama imperfectum laiko būti forma, o futūrum secundum laikui pridedama futūrum pirmo laiko būti forma. Neveikiamojoje nuosakoje perfekto veikslo laikai yra sudėtiniai – padaromi iš neveikiamojo būtojo dalyvio (pvz., pagirtas, matytas, skaitytas, klausytas) ir veiksmažodžio būti atitinkamo laiko – esamo (perfekto laikui), būto (plūskvameperfektui), būsimo (futūrui antram) – ir asmens formų.
Matyti, kad susidaro vienas panašių formų atvejis, sutampa priebalsinio kamieno veiksmažodžių būsimasis laikas (išskyrus pirmą asmenį) su e kamiengalio esamuoju: legēs – skaitysi ir vidēs – matai, legēris – būsi skaitomas, vidēris – esi matomas. Esamajame laike šie tipai aiškiai skiriami, todėl žinant žodį šias formas skirti lengva. Esamojo laiko trečios ir ketvirtos asmenuotės veiksmažodžiai taip pat gali pasirodyti panašūs, ir jie greičiausiai yra atrodę panašūs lotynams, nes ketvirtos asmenuotės veiksmažodžių trečio asmens dgs. forma istoriškai buvo papildyta pridedant savaime čia nereikalingą u, pagal trečios asmenuotės formą, kur balsis yra reikalingas lengvesniam tarimui ir lengviausias ištarimas yra u. Tačiau tarp šių dviejų tipų yra aiškus skirtumas: ketvirtos asmenuotės veiksmažodžių kamiengalis yra ilgas i, kaip pirmos ir antros yra ilgi a, e, o trečios asm. veiksmažodžiuose i yra įterptinis / jungiamasis dėl patogesnio tarimo ir trumpas. Ketvirtos asmenuotės imperfektas ir futūras I padaryti sekant trečios asmenuotės formas.

Konjunktyvo nuosakos laikai

Lotyniškajame konjunktyve susiliejo senovinis konjunktyvas (tariamoji nuosaka) su senoviniu optatyvu (geidžiamąja nuosaka). Vieni laikai padaromi su konjunktyviniais formantais -ā-, -ē-, -sē-, kiti su optatyvo -ī-. Pirmos asmenuotės veiksmažodžių prezentas padaromas su ē, kuris išstumia kamiengalio a. Kitose asmenuotėse pridedama ā. Imperfektas padaromas prie esamojo laiko kamieno pridedant formantą -rē- (iš -sē-, kurio s po balsio virsta r). Perfekto veikiamosios formos padaromos prie perfekto kamieno pridedant dvi priesagas: -er- (iš -is-, pasikeitusios tarp balsių) ir senovinio optatyvo -ī- (kuri čia sutrumpėja), taigi – -eri-. Plūskvamperfektas taip pat gauna dvi priesagas, kurių pirma yra ta pati -is- ir antra -sē-: -issē-. Neveikiamosios rūšies perfekto laikai, kaip ir tiesioginėje nuosakoje, yra sudėtiniai – padaromi iš neveikiamojo būtojo dalyvio ir veiksmažodžio būti konjunktyvo atitinkamo laiko – esamo (perfekto laikui), būto (plūskvamperfektui) – ir asmens formų.
Du konjunktyvo laikai, imperfektas ir perfektas, veikiamojoje rūšyje turi formas su r, kuri gali sunkinti šias formas atskirti nuo neveikiamosios rūšies formų, kurių galūnėse būna balsis r (išskyrus antro asmens daugiskaitą – minī; taip pat šio asmens vienaskaitoje r nėra gale – ris / re). Taip pat gali pasitaikyti šių dviejų laikų formų, gana panašių tarp savęs, pvz., (perf. ir imperf.) lēgerit ir legeret; vīderit ir vidēret. 
Įmanoma, kad imperfektas, prieš asmens galūnę turintis -ē- (-e-) primintų kitas formas turinčias -ē- (-e-) analogiškoje galūninėje padėtyje: konjunktyvo prezento pirmos asmenuotės, tiesioginės nuosakos prezento antros asmenuotės (išskyrus pirmą asmenį), futūro I trečios-ketvirtos asmenuočių (išskyrus pirmą asmenį). Konjunktyvo imperfektas nuo šių formų skiriasi tuo, kad prieš tą e dar turi r, kuri šaknyje turbūt pasitaiko retai, taigi, leidžia gana lengvai skirti kad tai konjunktyvo imperfektas. Taip pat ši -rē- galūnė, antroje ir trečioje asmenuotėje esanti -ēre- (-ere-) primena -eri-, -eri-, -erā- (-era-) galūnes. Reikia atsiminti, kad konjunktyvo imperfektas turi -ē- (-e-) prieš asmens galūnes, kaip ir, pvz., pirmos asmenuotės prezente, kad tokia galūnė prieš asmens galūnes nebūdinga tiesioginei nuosakai apskritai, išskyrus kitokio tipo atvejį ē-kamieną ir atskirą atvejį trečios-ketvirtos asmenuočių futūrą I. Taigi, lyginant su keturiais susidarančiais -e-r- garsų sekos atvejais, konjunktyvas imperfektas yra vienintelis turintis -ē- (-e-) prieš asmens galūnes: -erē- (-ere-).
Konjunktyvo prezento formos turi ā (a), ē (e); pirmos asmenuotės konjunktyvinės formos (su ē / e), iškyrus pirmą asmenį, yra tapačios tiesioginės nuosakos antros asmenuotės esamajam laikui ir trečios-ketvirtos būsimajam. Ketvirta tiesioginės nuosakos asmenuotė (būsimajame laikas) prieš šį formantą turi ī (i), taigi ją lengva atskirti iš šito. Skirtumas tarp tiesioginės nuosakos antros asmenuotės esamojo laiko, trečios asmenuotės būsimojo ir konjunktyvo nuosakos pirmos asmenuotės esamojo laiko suprantamas žinant žodį ir iš sakinio prasmės. Pvz., leget, videt, laudet, legēmus, vidēmus, laudēmus ir kt. – visi padaryti iš infektinio kamieno ir prieš asmens galūnę visi turi ē (e). Taigi, skirtumas matosi žinant kitas formas, pvz., bendraties: leg-e-re, vidē-re, laudā-re. Atpažįstant žodį su tokia ē (e), kai tas žodis nėra gerai žinomas ir neužtenkamai aišku iš aplinkybių, turbūt paprasčiausia pirma patikrinti ē-kamienį veiksmažodį, tiesioginės nuosakos prezentą; jei tai ne šitoks žodis, lieka priebalsinis veiksmažodis, būsimasis laikas, arba ā-kamienis veiksmažodis, konjunktyvas prezentas.
Antros, trečios, ketvirtos asmenuočių konjunktyvo prezento formos turi ā (a) prieš asmenų galūnes. Taigi šiuo atveju reikia atsiminti, kad formos su a prieš asmenų galūnęs yra ne tik ā-kamienių veiksmažodžių tiesioginis prezentas (pvz., laudātis – giriate), bet ir konjunktyvinis prezentas (legātis – skaitytumėte); be to – būtent ne ā-kamieniams veiksmažodžiams. Antros ir ketvirtos asmenuočių formas nėra sunku atskirti iš to, kad prieš ā (a) jos turi atitinkamai e ir i, taigi tiktai priebalsinio (trečios asmenuotės) kamieno veiksmažodžiai turi konjunktyvo prezento formas, kurios sutampa, išskyrus pirmą asmenį, su pirmos asmenuotės tiesioginės nuosakos prezento formomis. Pirmas trečios ketvirtos asmenuotės konjunktyvo prezento asmuo sutampa su tiesioginėmis trečios ir ketvirtos asmenuočių būsimosiomis formomis: legam – skaitysiu ir skaityčiau; audiam – girdėsiu ir girdėčiau; forma videam matosi esanti vienareikšmė, nes jos tiesioginės nuosakos būsimasis laikas yra su b, vidēbō, o minėta konjunktyvinė forma prieš am turi e, ko nebūna trečios-ketvirtos asmenuočių formose.
Imperfekto laiko konjunktyvinės formų vns. antras asmuo gali priminti tiesioginės nuosakos esamojo laiko antro asmens pasyvinę formą: laudārēs, legerēs ir laudāris (laudāre), legeris (legere).
Konjunktyvo perfektas visiškai sutampa, išskyrus pirmą asmenį, su tiesioginės nuosakos fūturo II laiku, abi formos yra perfektinės, turi perfektinį kamieną ir prieš asmens galūnes -eri-. Tiesioginėje nuosakoje, būsimajame laike tai yra būti veiksmažodžio asmenuojamos formos dalis, o konjunktyve kilę iš -isī- > -erī- > -eri-. Pirmo asmens formų skirtumas: lēgerim, lēgeram, lēgerō (konjunktyvo perfektas, tiesioginės nuosakos plūskvamperfektas ir futūras II).