google/wiki40b huggingface dataset:
Laukžemės kapinynas

Vieta

Įrengtas aukštumos pakraštyje, kurį iš šiaurės juosia Šventosios slėnis, o iš kitų pusių supa dirbami laukai. Teritorija dirvonuoja, pailga rytų - vakarų kryptimi, 80 m ilgio ir 45 m pločio. Paviršius lygus, laidojimo žymių nesimato. Šiaurės rytinė dalis apaugusi medžiais, o šiauriniame pakraštyje yra Laukžemės senosios kapinės.
Teritorijos plotas – 0,36 ha.

Istorija

Išaiškintas 1935 m. Ariant lauką ir kasant iš aukštumos žvyrą buvo rasta žmonių kaulų ir įvairių dirbinių, tarp kurių buvo IX a. apskrita ažūrinė segė (saugoma Vytauto Didžiojo karo muziejuje).
1971 m. įrašytas į vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą (AV531).
Datuojamas I tūkstantmečio antrąja puse – II tūkstantmečio pradžia. Priskiriamas kuršiams.

Tyrimai

1982 m. žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo Mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas).
Alajaus slėnis

Alajaus slėnis – tarpukalnių įduba Kirgizijoje, tarp Alajaus ir Užalajės kalnagūbrių. Ilgis – 150 km. Būdingas aukštis nuo 2240 m vakaruose iki 3536 m rytuose. Sudarytas daugiausia iš aliuvinių nuogulų. Slėnis drėkinamas Kyzyl Su upės ir jos intakų. Plyti ganyklos, žemdirbystės plotai.
Čia mūsų namai

„Čia mūsų namai“ – 1984 m. LRT pagal J. Paukštelio romaną sukurtas meninis filmas.
Sičiūnai (Molėtai)

Istorija

1653 m. kaimas minimas „de Sicuny” Videniškių krikšto metrikų knygoje. Tada kaime gyveno Kazimieras Sičiūnas, Andrius Mėginis ir kt.
Rimutė Zuikevičienė

Biografija

1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyriaus narė, 2003–2005 m. iždininkė.
Zastaučiai

Istorija

1738 m. birželio 17 d. Tirkšlių seniūnijos inventoriuje nurodyta, kad yra kaime yra 5 dūmai (kiemai). 1902 m. buvo 73 gyventojai, 1923 m. – 18 ūkių su 112 gyventojų.
Zastaučius išgarsino pilkapynas ir kapinynas, kurie yra kaimo šiaurės rytinėje dalyje, Ventos kairiajame krante, ant dviejų kalvelių. Telšių ir Mažeikių kraštotyros muziejų darbuotojai 1974–1975 metais ištyrė visus pilkapius ir šalia jų esančią kalvelę.

Žymūs žmonės

Zastaučiuose gimė lietuvių teatro veikėjas, aktorius, režisierius Juozas Vaičkus (1885–1935). Išlikusi jo gimtoji sodyba.
Svalbardas

Istorija

Vikingai greičiausiai atrado Svalbardą dar XII amžiuje. Svalbardas (sen. skand. Svalbarð) reiškia "Šaltieji krantai". Pirmasis, dėl kurio lankymosi Svalbarde neabejojama yra olandas Vilemas Barencas, salas atradęs 1596 m. Nuo 1612 iki 1720 m. nuo vakarinės Svalbardo pakrantės į banginių medžioklę leisdavosi danų, olandų, anglų, prancūzų ir norvegų laivai. Apskaičiuota, kad vien tik olandai sumedžiojo 60 000 banginių. Čia pagrindinius štabus įkurdavo ir daugelis Arkties tyrinėtojų ekspedicijų. Nuoseklius geologinius salyno tyrimus XX amžiaus 5-ą – 9-ą dešimtmetį vykdė Kembridžo ir kiti universitetai, daugiausia vadovaujami W. Brian Harland.
Didžiausia salyno sala yra Špicbergenas; dažnai šios salos vardu neteisingai vadinamas visas salynas.

Politinis statusas ir valdymas

Pagal 1920 m. vasario 9 d. Svalbardo sutartį, tarptautinė bendruomenė pripažino Svalbardą Norvegijai, tačiau nustatė, kad jis turi būti demilitarizuotas. Norvegija pradėjo administruoti Svalbardą 1925 m. Pagal unikalią Svalbardo sutartį, kitų šalių piliečiai turi teisę visiškai vienodais pagrindais eksploatuoti naudingąsias salyno iškasenas. Remiantis tuo, Barencburge susiformavo nuolatinė sovietų, o vėliau rusų gyvenvietė. Kitą gyvenvietę Pyramiden rusai apleido 2000 m. Vienu metu sovietų gyventojų Svalbarde buvo gerokai daugiau nei norvegų, nors dabar taip nebėra.
Teritoriją administruoja paskirtas Norvegijos gubernatorius sysselmann, kuris reziduoja Longyearbyen gyvenvietėje.

Geografija

Svalbardas yra šiauriausiai esanti Europos teritorija. Salos iš viso užima 62 050 km², tarp jų išsiskiria trys didelės salos: Špicbergenas (39 000 km²), Šiaurės Rytų Žemė (Nordaustlandet), (14 600 km²) ir Edžo sala (Edgeøya) (5 000 km²). Taip pat yra mažesnė Barenco sala (Barentsøya).
60 % Svalbardo dengia ledynai ir sniegynai. Nepaisant to, Šiaurės Atlanto srovė švelnina arktinį klimatą, dėl to aplinkiniai vandenys neužšąla ir beveik visus metus jais galima plaukioti. Svalbardas yra toli į šiaurę už poliaračio, todėl Longyearbyen baltosios naktys trunka nuo balandžio 20 iki rugpjūčio 23, o nuolatinė tamsa trunka nuo spalio 26 iki vasario 15 d.
Svalbarde peri daugybė jūros paukščių, įskaitant taistes, mormonus, mažąsias alkas, tripirščius kirus. Tarp kitų paukščių yra poliarinė žuvėdra, snieginis kiras (Pagophila eburnea), keturios plėšikinių paukščių rūšys. Svalbardo žvyrė, randama didesnėse salose yra vienintelis sausumos paukštis salose gyvenantis ištisus metus. Tik dvi žvirblinių paukščių rūšys migruoja į Svalbardą ir čia peri: sniegstartė ir kultupys.
Salose gyvena keturios žinduolių rūšys: Svalbardo pelėnas, poliarinė lapė, Svalbardo šiaurės elnias (atskiras porūšis) ir baltosios meškos. Kadangi baltosios meškos Svalbarde sutinkamos dažnai, visi žmonės vaikščiodami už gyvenviečių ribų turi imtis atsargumo priemonių, įskaitant šautuvus. Pagal įstatymą baltosios meškos saugomos, draudžiama joms kenkti ar jas trukdyti.
Svalbarde yra stulbinanti žydinčių augalų įvairovė. Nors tai mažyčiai augalai, jie sugeba išnaudoti 24 valandų dienos laikotarpį tam, kad sukurtų spalvingus žiedynus.
Vaiguvos Pijaus Stulginskio koplyčia

Istorija

Vaiguvos gyventojas P. Stulginskis (g. 1960 m.) – smulkus ūkininkas, dešimtį savo gyvenimo metų pašventęs koplyčios statybai. Iš pradžių pastatė savo 25 arų sklypo kieme nedidelę 4 m² koplytėlę. Ją buvo pašventinęs klebonas. Čia žmonės ateidavę giedoti gegužinių pamaldų. Tačiau ši koplytėlė šeimininkui pasirodžiusi per maža. Vėliau, neturėdamas statybos projekto ir specialaus išsilavinimo, pats išmūrijo didžiulį koplyčios pastatą, padarė altorių, sumeistravo kryžius ir visą kitą atributiką. Mažoji koplytėlė tapo tik prieangiu prie apsidės. Pasak paties savininko, atlikti visus šiuos darbus jam padėjo Dievas, tik koplyčioje dirbdamas po 16–18 valandų per parą pasisemdavo jėgų. Užbaigta apie 2008 m.
Gvafas

Gvafas (isp. Guafo, mapu. Wafün) – sala pietų Čilėje, Čilojės salyne, į pietvakarius nuo Čilojės salos, atskirta Gvafo sąsiauriu (~40 km). Patenka į Los Lagoso regioną (Čilojės provincija). Plotas – 213,7 km². Pakrantės ilgis – 71,6 km. Aukštis iki 241 m.
Gvafo sala negyvenama, veikia švyturys. Salą dengia miškai, pakrantėje yra didelė jūrų lokių kolonija. Taip pat peri įvairūs jūriniai paukščiai, aplinkiniuose vandenyse plaukioja kelių rūšių banginiai.
Strėvos atodanga

Strėvos atodanga – atodanga, valstybinės reikšmės geomorfologinis gamtos paveldo objektas, esantis Kauno marių regioniniame parke, Kaišiadorių miškų urėdijos Rumšiškių girininkijos (377 kv., 4 skl.) teritorijoje, Lašinių kaime. Atodanga driekiasi Strėvos upės dešiniajame krante, apie 1,2 km nuo žiočių ties Kruonio hidroakumuliacinės elektrinės. Lankymui objektas nepritaikytas, nėra informacinių rodyklių.
Atodanga paskelbta valstybės saugoma 2005 m., siekiant išsaugoti Lietuvoje retą glacialinės sedimentacijos procesų paliktų nuogulų vaizdą, jų struktūrines ir tekstūrines ypatybes.
Atodangos ilgis – 200 m, aukštis – 26 m, užima 0,615 ha.
Auksinis veršis (apdovanojimas)

Auksinis veršis (ol. Gouden Kalf ) – Olandijos kino apdovanojimas, teikiamas labiausiai pasižymėjusiems šalies kino menininkams Nyderlandų filmų festivalio metu. Jo pavadinimas kilęs iš Biblijos Išėjimo knygoje aprašomos istorijos, kuomet Mozės brolis Aronas, izraelitų prašomas, iš aukso pagamino jiems stabą – auksinį veršį – kad žmonės galėtų jam melstis.
Pradžioje buvo 6 apdovanojimų kategorijos – geriausio aktoriaus, geriausios aktorės, geriausio filmo, geriausio trumpametražio filmo, kultūros prizo ir garbės apdovanojimo – kurių nuo 2004 m. yra jau 16.
Pavasariniai ritinėliai

Pavasariniai ritinėliai (angl. Spring rolls, kin. 春卷, pinyin: chūn juǎn) – Tolimųjų Rytų virtuvės užkandis. Tešloje vynioti mėsos ar daržovių pyragėliai, kurie buvo iškepti dideliame kiekyje riebalų. Kildinamas iš Rytų Azijos ir Pietryčių Azijos kultūrų. Populiarius greitas maistas Vakarų šalyse. Tradicinis patiekalas per Kinų naujuosius metus, kurie dar vadinami Pavasario festivaliu. Nuo to ir kilęs patiekalo pavadinimas.
Julianne Moore

Julianne Moore (g. 1960 m. Gruodžio 3 d. Fajetvilis, Šiaurės Karolina) – amerikiečių aktorė.
Gintaras Steponas Vyšniauskas

Biografija

1979 m. baigė Naujosios Akmenės vidurinę mokyklą.
1979–1981 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultete, 1983–1989 m. – Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultete, įgijo ekonomisto specialybę.
1984-1991 m. dirbo Projektavimo–konstravimo institute. 1991–1999 m. – UAB „Gabena“ direktorius. 2001 m. Lietuvos Respublikos Ministro Pirmininko patarėjas informacinių technologijų klausimais. 2002 m. – Vilniaus miesto mero patarėjas. 2003–2006 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2003–2010 m. UAB „Baltijos investicijų sintezė“ direktorius. 2010-2012 m. LR vidaus reikalų viceministras.
Sėjamasis linas

Sudėtis

Sėklos turi iki 48 % aliejaus, iki 12 % gleivių, glikozido linamarino, daug nesočiųjų rūgščių.

Panaudojimas

Svarbus techninis, pluoštinis augalas. Stiprūs, atsparūs trūnijimui lininiai audiniai įvairiais tikslais naudojami pramonėje. Gaminami dekoratyviniai audiniai, staltiesės, puošnūs drabužiai ir plono batisto palaidinukės, neperšlampami audiniai. Iš linų gaminami dažai, lakai, glaistai, muilas.
Sėmenų aliejus vartojamas klijuotėms, linoleumui. 
Linų išspaudos – koncentruotas pašaras gyvuliams.

Mityba

Iš sėklų spaudžiamas vertingas maistinis aliejus.
Resident Evil Code: Veronica

Apie žaidimą

„Resident Evil Code: Veronica“ yra „Resident Evil“ kompiuterinių žaidimų ir filmų franšizės dalis. Žaidime pasakojami tolimesni franšizės herojų nuotykiai kovojant su zombiais, įvairiais mutavusiais monstrais ir piktavalėmis „Umbrella“ korporacijos mokslininkų užmačiomis.
„Resident Evil Code: Veronica“ yra pilnai 3D grafikos žaidimas, skirtingai nuo ankstesniųjų trijų franšizės žaidimų, tačiau dėl labai riboto kameros vaizdo judėjimo, kai daugiausiai vaizdas perteikiamas iš fiksuoto kampo − žaidimo mechanika menkai skiriasi nuo ankstesniųjų žaidimų. Žaidimo metu valdomas vienas herojus (Kler Redfyld arba Krisas Redfyldas), kuris ankštuose koridoriuose ir kambarėliuose kovoja su zombiais ir pasitaikančiais mutavusiais monstrais. Veikėjas turi rasti specialius objektus (raktus, brangakmenius, užrašytus slaptažodžius, el. leidimų korteles) spręsdamas galvosūkius, kad galėtų rasti išėjimus ir pereiti į kitą žaidimo lygį. Žaidime galima naudotis vietovių planais. Iš randamų užrašų paaiškėja žaidimo siužetas.
Žaidime tradiciškai yra atskiri kambarėliai su rašomąja mašinėle, kuria galima išsaugoti žaidimo eigą, ir daiktų dėže, kurioje veikėjai gali pasidėti įvairius randamus objektus: ginklus, šovinius ir pan. Randamomis žolelėmis galima gydytis ir jas sukombinavus pagaminti veiksmingesnes mikstūras. Randamais greitosios pagalbos purškikliais galima visiškai atstatyti veikėjo sveikatos rezervą. Veikėjas gali nešiotis ribotą kiekį daiktų inventoriuje ir reikia apsispręsti, kuriuos daiktus pasiimti. Daiktų dėžės turinys lieka toks pat skirtingose žaidimo vietovėse.
Absurdo drama

Absurdo drama, absurdo teatras – avangardistinė dramaturgijos ir teatro kryptis.
Atsirado XX a. 6 deš. pr., perėmus siurrealizmo, dadaizmo, ekspresionizmo dramos principus. Absurdo dramos pradininkais laikomi prancūzų dramaturgai Eženas Jonesko (tragikomedija „Nuplikusi dainininkė“, 1950), Samuelis Beketas (tragikomedija „Belaukiant Godo“, 1952). Filosofinis absurdo dramos pagrindas – egzistencinė prancūzų rašytojo ir filosofo Žano Polio Sartro teorija ir prancūzų rašytojo Albero Kamiu tragiškasis humanizmas, gailestis dėl žmonių susvetimėjimo.
XX a. penktame ir šeštame dešimtmetyje Prancūzijoje, Anglijoje, JAV, kiek vėliau – Vidurio bei Rytų Europoje absurdo teatrą kūrė įvairių tautų rašytojai. Lotyniškas žodis absurdus – nedarnus, beprasmiškas – egzistencializmo filosofijos sąvoka, tapusi naujosios dramaturgijos ir teatro krypties pavadinimu. Egzistencializmo pasaulėjauta buvo artima įvairių tautų žmonėms, kuriuos siejo nesaugumo ir grėsmės absurdiškame pasaulyje patirtis, skaitinusi beprasmybėje ieškoti prasmės. Įvairių autorių sukurtas avangardo pjeses vienijo atskleistas žmogaus gyvenimo absurdas. Absurdo teatro kūrinių temos – karas, fašistinio ir sovietinio totalitarizmo sistema, vienatvė, susvetimėjimas, žmogaus nenoras bendrauti, ribotumas. Absurdo drama vaizduoja žmogų, praradusį gyvybingumą, sugebėjimą suvokti ir priešintis pačių žmonių kuriamam absurdui. Tačiau absurdo dramos tikslas – ne absurdo teigimas, o galimybė pažvelgti į absurdiškas situacijas ir, patyrus katarsį, išsilaisvinti iš absurdo. Vienintelis būdas įveikti absurdą – prasmingai gyventi.
Absurdo teatro kūrėjai rėmėsi viduramžių misterijos, italų kaukių komedijos, anglų nonsenso poezijos, Augusto Strindbergo sąlygiškų pjesių, Džeimso Džoiso ir Franco Kafkos kūrybos tradicijomis. Egzistencialistinės idėjos atskleidžiamos absurdiškomis, dažnai paradoksaliomis situacijomis, tikrovėje neegzistuojančiais veikėjų paveikslais, alogišku, nerišliu dialogu, beprasmiškomis replikomis. Šios priemonės lėmė absurdo spektaklių sąlygiškumą, statiškumą, juose daug dėmesio skiriama mechaniškiems judesiams, primenantiems lėlių teatro marionečių judesius, pantomimai, mimikai, gestams, kalbos intonacijai. Vyraujantis absurdo dramos žanras – tragikomedija. Kartais absurdo drama dar vadinama antidrama.
Mšcichai (Grajevo apskritis)

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. 1439 m. kunigaikštis Vladislavas I Plockietis suteikė 10 valakų žemę Mečislovui iš Gonsiorovo. XVI a. kaimas vadinosi Mścichy Wierzch Jedlówka. Lenkijos Kongreso karalystės laikais iki 1870 m. kaimas buvo Mšcichų valsčiaus centras.
Džinas (gėrimas)

Džinas (angl. gin -> pranc. genièvre -> oland. jenever 'kadagys') – distiliuotas alkoholinis gėrimas su kadagio uogomis.

Gamyba

Gaminamas distiliuojant grūdų spiritą ir kadagio uogas, kurios suteikia specifinį gėrimo kvapą.
Šalia kadagio kartais pridedami ir kiti prieskoniai: citrina, anyžius, cinamonas.

Vartojimas

Paprastai džinas - sausas gėrimas, dėl to grynas geriamas retai.
Dažniausiai jis naudojamas kokteiliams gaminti. Tinka maišyti su vermutu, toniku, sodos vandeniu, spanguolių morsu ir apelsinų, citrinų, greifrutų bei laimo sultimis.
Egipto vėliava

Dabartinis Egipto vėliavos variantas buvo patvirtintas 1984 m. spalio 4 d. Ji vaizduoja nacionalinį simbolį – Saladino erelį (auksinį erelį, žvelgiantį į kairę ir tupintį virš ritinio, ant kurio arabiškai užrašytas šalies pavadinimas) baltoje juostoje, esančioje tarp raudonos ir juodos juostų.
Raudona spalva simbolizuoja laikotarpį prieš 1952 m. revoliuciją, kuomet, nuvertusi Egipto karalių Faruką, į valdžią atėjo kariškių grupuotė. Tuo laikotarpiu šalis kovojo prieš britų okupaciją. Balta simbolizuoja 1952 m. revoliuciją, be kraujo praliejimo padėjusią tašką monarchijai. Juoda spalva simbolizuoja Egipto liaudį engusios monarchijos ir britų kolonializmo pabaigą.
Šios spalvos tapo tradicinėmis arabų pasaulio spalvomis, kurias taip pat matome Jemeno, Sirijos ir Irako vėliavose. Centre esantis simbolis skiriasi priklausomai nuo šalies.
Morbid Angel

Morbid angel – Floridos death metal grupė, susikūrusi 1983 m.
Kandalakša

Istorija

Kandalakša šaltiniuose minima nuo 1517 m., tačiau manoma, kad galėjo būti gyvenama jau nuo XI a. Kandalakšoje 1565 m. pastatyta Šv. Jono Krikštytojo cerkvė, pradėtas vietinių samių krikštas, o 1548 m. atidarytas vienuolynas. XVI a. pab. miestą nuniokojo švedų ir suomių armijos. 1915–1916 m. pastatytas uostas, gyvenvietę pasiekė geležinkelis. 1938 m. Kandalakšai suteiktas miesto statusas, ji prijungta prie Murmansko srities.
Rapolas Čarnas

Biografija

1920 m. įstojo į LKJS, netrukus kooptuotas į LKJS Kauno rajono komitetą. 1920 m. persikelė į Šiaulius, vėliau grįžo į Kauną. 1921 m. Maskvoje mokėsi partinėje mokykloje. 1922 m. grįžęs į Lietuvą, dirbo LKJS Kauno rajono komitete. 1923 m. kooptuotas į LKJS Centro biuro narius. 1924–1926 m. kalintas. 1926 m. dirbo LKJS CK nariu. Po 1926 m. gruodžio 17 d. perversmo sušaudytas.
Sveiks, valio!

Sveiks, valio! – Panevėžio sporto apžvalginis leidinys, ėjęs 1989–1991 m. Panevėžyje.

Istorija

Steigėja ir leidėja – „Žalgirio“ draugijos Panevėžio miesto taryba. Propagavo sportą ir sveiką gyvenimo būdą. Tiražas 1989 m. – 1900 egz., 1991 m. – 750 egz.
Bronisław Geremek

Biografija

Gimė žydų prekeivio šeimoje. Nacių okupacijos metais su mama pavyko pabėgti iš Varšuvos geto, o tėvas žuvo Aušvico koncentracijos stovykloje.
1954 m. baigė Varšuvos universieto Istorijos fakultetą. 1956–1958 m. mokėsi Sorbonos universiteto aspirantūroje. Apsigynė disertaciją viduramžių istorijos klausimais.
1950 m. būdamas 18 metų amžiaus įstojo į LJDP. 1968 m. iš partijos išstojo, protestuodamas prieš Varšuvos sutarties organizacijos kariuomenės įsiveržimą į Čekoslovakiją.
Dėstė pogrindiniuose opozicijos kursuose, 1980 m. rugpjūčio mėn. plačiai išgarsėjo Lenkijos intelektualų vardu pareiškęs paramą streikuojantiems Solidarumo šalininkams. Lenkijoje paskelbus karinę padėtį areštuotas, išėjęs į laisvę atleistas iš darbo.
1989 m. dalyvavo Apskritojo stalo derybose tarp komunistinės LLR valdžios ir opozicijos. 1989–1997 m. keturias kadencijas buvo Lenkijos Seimo nariu. Čia B.Geremekas aktyviai rėmė Lietuvos nepriklausomybę, sunkiausiais 1991 m. momentais ne kartą lankėsi Lietuvoje, sakydamas, jog „Lietuvos nepriklausomybė – tai ir demokratinės Lenkijos garantas“.
1997–2000 m. buvo Užsienio reikalų ministras Ježio Buzeko vyriausybėje. Jam būnant ministru Lenkija tapo NATO nare, pirmininkavo Europos Saugumo ir Bendradarbiavimo Organizacijai.
2004 m. Lenkijai įstojus į Europos Sąjungą, tapo Europarlamento nariu. 2007 m. atsisakė pildyti dokumentus prasidėjusiame liustracijos procese. J.Kačinskio vyriausybė bandė atšaukti jį iš Europarlamento, tačiau Lenkijos Konstitucinis teismas uždraudė tai padaryti.
2008 m. liepos 13 d. žuvo autokatastrofoje, nesuvaldęs savo automobilio ir priešpriešinėje eismo juostoje susidūręs su sunkvežimiu.
Aitvaras (savaitraštis)

Istorija

Leistas vietoj 1946–1989 m. leisto laikraščio „Lietuvos pionierius“. 1989–1990 m. ėjo kaip Lietuvos vaikų laikraštis. Nuo 1991 m. leido UAB „Respublika“.
Tiražas 1989 m. – 133 900 egz., 1994 m. – 7700 egz.
Jack White

Biografija

Gimė Mičigano valstijoje (Detroite), JAV. Augo dešimties vaikų šeimoje (šeši broliai ir trys seserys), buvo jauniausias. Gyvenu pietvakarių Detroite. Džekas nuo mažens mėgo klasikinę muziką. Pirmuoju savo instrumentu (būgnu) pradėjo groti būdamas šešerių. Būdamas vyresnis pradėjo klausytis bliuzo, jo mėgstamiausi atlikėjai buvo Son House ir Blind Willie McTell. Su savo vaikystės draugu Dominic Suchyta Džeko palėpėje savaitgaliais klausydavo dainų bei bandė jas atlikti. Bėgant laikui Džekas buvo pramintas „Vaikis su trumpais plaukais ir kabėmis“. Filme „60 minučių“ Vaitas pasakė, kad jo gyvenimas turėjo būti visai kitoks. „Aš turėjau vykti į seminarą Viskonsine ir tapti kunigu, tačiau paskutinę sekundę pagalvojau „Aš tiesiog baigsiu aukštąją mokyklą. Be to, nemanau, kad man leis su savimi pasiimti savo muzikos instrumentus“. Džekas įkūrė pirmąją savo grupę „The Upholsterers“ būdamas devyniolikos, kartu su draugu Brajanu Meldonu. Vaitas grojo gitara ir pianinu, o Brajanas – būgnais.

The White Stripes

1997 metais Džekas kartu su savo žmona Meg White įkūrė grupę The White Stripes. Pirmasis jų koncertas vyko Detroito bare „Gold Dollar“, rugpjūčio 14-ąją. Tąkart White Stripes grojo tik 10 dainų. Jų pirmasis singlas – „Let’s shake hands“ buvo išleistas 1997 m. Pirmasis albumas „The White Stripes“ išleistas 1999. Po metų pasirodė ir antrasis albumas – „De Stijl“ (olandiškai – stilius). Trečiasis albumas „White Blood Cells“ (2001) atnešė jiems pasaulinę šlovę. Ketvirtą albumą „Elephant“ (2003) kritikai paskelbė geriausiu grupės albumu, o dainą „Seven Nation Army“ – geriausia alternatyvaus roko daina. „Get Behind Me Satan“ – penktasis albumas buvo įrašytas Vaito namuose. Jame grupė eksperimentavo su marimba, timpanais ir įvairiais gitaros riffais. Perkamiausias White Stripes albumas buvo „Icky Thump“ (2007). Jame vyravo punk ir garage rock atgarsiai. Taip pat White Stripes turėjo planų išleisti septintąjį albumą 2009 m. vasarą, tačiau albumas taip ir liko neišleistas.
Taip pat buvo sukurti trys dokumentiniai filmai apie The White Stripes – „The White Stripes – Candy Colored Blues“, „The White Stripes Under Blackpool Lights“ (2004), „The White Stripes Under Great White Northern Lights“.
2011 m. vasario 2 d. grupė savo oficialiame tinklalapyje pranešė, kad Jack ir Meg pasuko skirtingais keliais.
Sieksnis

Sieksnis – senovinis ilgio matavimo vienetas. Lietuvoje vartotas iki XX a. pr. (iš šaltinių žinomas nuo XVI a.). Apytiksliai atitinka ilgį tarp ištiestų rankų; 1 sieksnis lygus 6 pėdoms, lygus 1,83 m.
Dar vartotas ir didysis sieksnis (= 9 pėdos = 2,84 m).
Kituose kraštuose sieksnio ilgis skiriasi: Rusijoje – 2,13 m, Anglijoje – 1,82 m, Prancūzijoje – 1,9 m, Ispanijoje – 1,67 m, Vokietijoje – 1,7 m, Portugalijoje – 2,2 m.
Asmik Grigorian

Biografija

Mokėsi Nacionalinėje M. K. Čiurlionio menų gimnazijoje fortepijono, vėliau chorinio dirigavimo specialybės. 1999 m. įstojo į Lietuvos ir muzikos teatro akademijos dainavimo specialybę, baigė bakalauro, 2006 m. – magistro studijas. Dainavimo mokėsi pas prof. Ireną Milkevičiūtę, dalyvavo meistriškumo klasėse pas Gehamą Grigorianą,  Vladimirą Prudnikovą, Badri Maisuradzę, A. Pagliazzi, Mirellą Freni.
Koncertavo su Vilniaus kvartetu, Vilniaus kvintetu, Nacionaliniu simfoniniu orkestru, Valstybiniu simfoniniu orkestru, Vilniaus kameriniu orkestru, Maskvos Kremliaus kameriniu orkestru bei Vilniaus savivaldybės Šv. Kristoforo orkestru, dainavo Vilnius City Opera. Dirbo su tokiais dirigentais kaip Gintaras Rinkevičius, Juozas Domarkas, G. Woseda, M. Soustrat, Donatas Katkus, Vytautas Lukočius, Modestas Pitrėnas, Martynas Staškus, Julius Geniušas, Mindaugas Piečaitis, Ričardas Šumila, Julian Reynolds, Tadeusz Wojciechowski, Rolf Beck ir kt.
2000-2007 m. buvo ištekėjusi už operos solisto Giedriaus Žalio, su kuriuo 2002 m. susilaukė sūnaus Nojaus.  2015 m. liepos mėn. Graikijos Kėjos saloje ištekėjo už Rusijos režisieriaus Vasilijaus Barchatovo (g. 1983); dukra Lėja (g. 2016).
Vladas Didžiokas

Vladas Didžiokas (1889 m. rugsėjo 1 d. Vilnius – 1942 m. spalio 7 d. Kaunas) – Lietuvos tapytojas, grafikas, scenografas.

Biografija

Žmona Barbora Didžiokienė. Mokėsi privačioje realinėje ir I. Trutnevo piešimo mokyklose Vilniuje. 1911–1915 m. studijavo Sankt Peterburgo A. Štiglico techninio piešimo mokykloje, 1917–1918 m. mokėsi Dailės akademijoje.
1918 m. grįžo į Vilnių. 1919 m. persikėlė į Kauną. 1920 m. išvyko į Rusiją, buvo suimtas. 1921 m. grįžo į Lietuvą, dirbo scenografu Kauno teatruose. 1922–1940 m. dėstė Kauno meno mokykloje.

Kūryba

Sukūrė litografijų („Autoportretas“ 1923 m., Žmonos portretas 1924 m.), scenovaizdžių, nutapė psichologinių portretų („Juozas Tallat-Kelpša“, „Juozapas Albinas Herbačiauskas“, abu 1925 m., „Antanas Sodeika“, „Marijona Rakauskaitė Karmen rolėje“, abu 1926 m.), peizažų („Ronžė“, 1926 m., „Bitynas“ 1938 m.). Kūriniai apibendrintų formų, ryškių spalvų.
Rimvydas Bakus

Rimvydas Bakus (g. 1976 m. birželio 4 d.) – Lietuvos futbolininkas.

Biografija

Žaidė Inkaras Kaunas (1994–1999; dukart Lietuvos čempionas), FS Vagar (2000), FBK Kaunas (2001), Inkaro veteranai Kaunas (2002), Rodiklis Kaunas (2004–2007), Aleksotas Kaunas (2009–2011) komandose.
Linkaučių pagrindinė mokykla

Istorija

1909 m. įsteigta pradžios mokykla, 1953–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, nuo 1999 m. pagrindinė.