google/wiki40b huggingface dataset:
Petras Roizijus

Biografija

Nuo 1537 m. studijavo teisę Bolonijos, Paduvos, Romos universitetuose. 1542 m. atvyko profesoriauti į Krokuvos universitetą, 1549 m. – Kražių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčios klebonas, 1549 m. paskirtas karaliaus Žygimanto Augusto teisės patarėju. Nuo 1551 m. ar 1552 m. iki mirties gyveno ir dirbo daugiausia Vilniuje, nuo 1566 m. – Vilniaus Šv. Jono Krikštytojo ir Šv. Jono apaštalo ir evangelisto bažnyčios klebonas. Reiškėsi kaip teisinių įstatymų ir sąvadų kūrėjas, vienas II Lietuvos Statuto rengėjų. Krokuvoje ir Vilniuje išleido keliolika poezijos knygų lotynų kalba.

Kūryba

Roizijaus poetinę kūrybą sudaro įvairūs žanrai: satyros, epigramos, epitafijos, elegijos, dedikacijos, epitalamijai, poemos ir kt. Žymi jos dalis tenka proginiams kūriniams, kuriuose užfiksuoti Žygimanto Augusto ir įvairių didikų gyvenimo įvykiai. Roizijus buvo Renesanso epochoje atsiradusių facesijų – kandžių anekdotinio pobūdžio kūrinėlių, turinčių didaktinių tikslų, taip pat epicedijų, makaronikų pradininkas Lietuvoje.
Dažniausios jo satyrų ir epigramų temos – diduomenės ir Bažnyčios atstovų gobšumas, neteisėtai įsigyjamos pareigybės, prisitaikėliškumas (ciklai „Apie pataikavimo meną“, „Apie visagalį pinigą“ ir kt.). Netrūksta jose ir autoironijos, rašančiojo ir lyrinio herojaus priešpriešos, meninei įtaigai sustiprinti prisiimamas klouno vaidmuo.
Gindamas katalikybę, Roizijus parašė pirmąją antireformacinę poemą „Chiliastichon“ (Tūkstanteilis, 1557 m.), kurioje bandė nušviesti tikybinę to meto Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos situaciją ir iškelti Lietuvos bei jos didikų ištikimumą katalikybės tradicijai.
Roizijaus kūryboje žymi tėvynės nostalgija, dažnai naudojama jos saulėtumo ir Sarmatijos šalčio supriešinimo metaforika. Ironiškai į Lietuvą pažvelgta pirmajame lietuvių literatūroje makaronike, parašytame maišant lenkiškus ir lotyniškus žodžius „In Lituanicam peregrinationem“ (Apie kelionę per Lietuvą, 1560 m.).
Edukologija

Edukologija (lot. educatio – švietimas, ugdymas; gr. logos – mokslas) – socialinis mokslas, tiriantis įvairiapusį žmogaus ir grupių ugdymą(si).
Kartais, siekiant nuvertinti edukologijos fundamentalumą, ji laikoma taikomuoju mokslu. Tai iš dalies teisinga, tačiau tirdama ugdymo praktiką (vyksmą) ji išryškina jos fundamentaliuosius dėsnius ir dėsningumus, t. y. besikartojantį ryšių ir santykių pradą, įgalinantį kurti įvairias teorijas. Taip „praktinis mokslas“ palaipsniui tampa fundamentaliuoju mokslu.
Pedagogika tiria vaikų, andragogika – suaugusiųjų mokymą(si), žinių perteikimą, taip pat ir ugdymą, o edukologija akcentuoja ugdymo ir ugdymosi procesus, trunkančius nuolat ir nesiejamus su konkrečia profesija, specialybe, o taikant visa tai žmogui kaip asmenybei.
Nuo 1965 m. liepos mėnesio UNESCO ekspertų konferencijos mokymasis visą gyvenimą (angl. lifelong education) laikomas vienu esminių šiuolaikinio mokslo, technikos ir technologijos pažangos prielaidų.

Žinomiausi švietėjai

Konfucijus, Sokratas, Platonas, Aristotelis, Kvintilianas, šv. Augustinas, Komenskis, Ruso, Pestalocis, Herbartas, Dystervėgas, Ušinskis, Diuji, Selje, Rerichas ir kt.

Lietuvos edukologai

Vabalas-Gudaitis, S. Šalkauskis, J. Laužikas, M. Lukšienė, L. Jovaiša, B. Bitinas, L. Šiaučiukėnienė, J. Vaitkevičius, V. Jakavičius, P. Jucevičienė ir kt.
Lonely Planet

Istorija

„Lonely Planet“ bendrovė buvo įsteigta sutuoktinių Morinės ir Tonio Vylerių. 1972 m. jie iš Anglijos išsiruošė į žygį automobiliu, autostopu (teko ir žygiuoti) per Euraziją, galiausiai pasiekę Australiją baigė savo kelionę. 1973 m. jie išleido pirmąją savo knygą. Bendrovė pradėjo savo veiklą, išleidusi kelionių vadovų knygas, skirtas žygeiviams.
2007 m. BBC perėmė bendrovę įsigydama 75 % įmonės akcijų paketo, 2011 m. įsigijo likusias akcijas iš sutuoktinių. Tačiau patyrusi £80 milijonų nuostolių dėl sunkmečio ir leidybos verslo poslinkių (elektroninių knygų leidybos augimas, skaitmeninės žiniasklaidos gausėjimas) buvo priversta parduoti ją „NC2 Media“ įmonei 2013 m. už £52 milijonus. Po 10-ečio smukusių pardavimų, siekusių 45 % kritimą, 2016 m. buvo pirmieji, kai nežymiai augo visų rinkos dalyvių popierinių kelionių vadovų pardavimai JAV ir JK rinkose. Tai iš dalies lėmė atsigaunanti turizmo pramonė.
Naujausiais duomenimis „Lonely Planet“ yra išleidusi virš 130 milijonų knygų. Dabar bendrovė užsiima tiek spausdinto, tiek skaitmeninio turinio pasiūla (puslapis, programėles ir kt., nors pastarųjų atsisiuntimų skaičius nusileidžia išmaniųjų telefonų puslapių peržiūroms).
Stasė Matulaitytė

Biografija

1958 m. Vilniaus universitete baigė bibliotekininkystės specialybę. 1971 m. istorijos mokslų kandidatė, 1993 m. nostrifikuota humanitarinių mokslų daktarė. 1974 m. Informacijos darbuotojų kvalifikacijos kėlimo institute Maskvoje baigė informacinio aprūpinimo specialybę, 1993 m. stažavo Krokuvos Jogailos universitete (Lenkija).
1958–1965 m. dirbo Lietuvos respublikinėje bibliotekoje: iš pradžių Metodinio skyriaus metodininkė, nuo 1961 m. Bibliografijos skyriaus bibliografė, vėliau vyriausia bibliografė. 1965–1968 m. Mokslų akademijos Istorijos instituto aspirantė. 1968–1973 m. Vilniaus universiteto bibliotekos Bibliografijos skyriaus vedėja, 1973–1994 m. universiteto Mokslinės informacijos katedros dėstytoja, nuo 1981 m. docentė, nuo 1991 m. Knygotyros katedros docentė.
Leidiniuose „Lietuvos TSR mokslų akademijos darbai“, „Knygotyra“, žurnaluose „Bibliotekų darbas“, „Tarp knygų“ ir kitur paskelbė daugiau kaip 300 straipsnių mokslo istorijos, gamtos mokslų, technikos ir žemės ūkio bibliografijos klausimais, apie senosios Vilniaus universiteto observatorijos biblioteką, recenzijų. Parašė mokomųjų ir metodinių leidinių.  Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorė.
Vaidas Kublinskas

Vaidas Kublinskas (g. 1984 m. liepos 14 d. Pasvalio rajone) – Lietuvos kino ir teatro aktorius, muzikos grupės „Liūdni slibinai“ narys, teatro režisierius, poetas.

Biografija

Gimė ir augo Pasvalio rajone, Meškalaukio kaime. Mokėsi Pasvalio Petro Vileišio gimnazijoje. Baigęs gimnaziją ketverius metus studijavo Vilniaus universiteto kompiuterinės fizikos studijų programoje. 2006 metais įstojo į Lietuvos muzikos ir teatro akademiją, kur gavo teatro bakalauro ir magistro laipsnius vaidybos specialybėje.

Muzikinė veikla

Studijuodamas Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje su bendrakursiais Dominyku Vaitiekūnu ir Aiste Lasyte 2008 m. sukūrė muzikos grupę „Liūdni slibinai“. Muzikos ir tekstų autorius bei atlikėjas (gitara ir vokalas).
Savanorystė

Savanorystė, savanoriška veikla (voluntariatas) – tai savo noru pasirinkta veikla, už kurią negaunamas finansinis atlygis ir kuri yra naudinga kitam žmogui.
Savanorystės pagrindu grindžiama veikla laikoma vienu iš pilietinės visuomenės pagrindų. Tai neprieštarauja taip pat ir rinkos ekonomikos teorijai: asmeninė iniciatyva, kylanti iš paties žmogaus pastangų, yra vertintina labiau už veiklą, kuri yra primetama kitų asmenų arba kuri yra prisiimama verčiant išorės veiksniams (įkalbinėjimams, esant psichologiniam spaudimui ar kt.).
Savanorystė yra veiksmai kylantys iš valinio žmogaus noro atlikti tam tikrą darbą nesitikint už tai gauti materialinės naudos. Žmogus atliekantis tokius veiksmus (atliekantis tam tikrus darbus savanoriškai ir nesitikėdamas už tai atlygio) vadinamas savanoriu. Pagrindinis tokio žmogaus tikslas – padėti kitiems, siekti visuomeninės naudos, bet ne asmeninės. Tai yra viena iš prigimtinių žmogaus savybių – padėti kitiems, kad pats galėtų jaustis laimingu. Įvairiose valstybėse savanorystės paplitimas yra skirtingo lygio, o ir pats savanorystės suvokimas iš dalies skiriasi. Tačiau visur savanorystės veikla yra panaši. Savanorystė ypatingai svarbi valstybės ekonomikai, nes be didelių išlaidų sukuriamas vidaus produktas, suteikiamos žinios asmenims, atliekamas kultūrinis švietimas ir pan.

Naudingumas

Nevyriausybinis sektorius, kuriama savanorystė atlieka pamatinį vaidmenį, dažnai yra laikomas atsvara (kartu su pilietine visuomene) tokiems socialiniams dariniams kaip valstybė arba kokia nors kita korporacija (pvz., bažnyčia, kurioje narystė apsprendžiama tėvų valia, žr., krikštas). Svarbi savanorystė ir padedant besivystančioms šalims.

Pripažinimas

2001 m. Jungtinės Tautos paskelbė Tarptautiniais savanorystės metais. Kiekvienų metų gruodžio 5 žymima Tarptautinė savanorių diena, taip pat paskelbta Jungtinių Tautų. 2005 m. buvo Didžiosios Britanijos savanorystės metai, o Australijoje švenčiama savanorystės savaitė – savaitė po antros gegužės sekmadienio.

Europos savanoriškos veiklos metai

Siekiant atkreipti dėmesį į savanorišką veiklą Europos Sąjungoje, 2011-ieji pavadinti Europos savanoriškos veiklos metais. ES šalyse savanoriška veikla užsiima 92–94 milijonų suaugusiųjų. Tai sudaro 23 proc. visų vyresnių nei 15 m. amžiaus europiečių.
Savanoriška veikla Europos Sąjungoje pastebimai prisidedama prie ekonomikos ir visuomenės plėtros bei asmenybės ugdymo. Remiantis apytikriais skaičiavimais, savanoriška veikla ES šalyse sukuriama nuo 0,5 iki 5 proc. BVP.

Savanoriškos veiklos įstatymas

2011 m. birželio 22 d. Lietuvos Seimas priėmė Savanoriškos veiklos įstatymą. Šis įstatymas nustato savanoriškos veiklos ypatumus, savanoriškos veiklos principus, savanorio ir savanoriškos veiklos organizatoriaus teises ir pareigas, savanoriškos veiklos organizavimo tvarką, savanorių draudimo, savanoriškos veiklos išlaidų kompensavimo atvejus. Įstatymas įsigaliojo nuo 2011 m. rugpjūčio 1 d.
Linas Klimavičius

Biografija

Tėvas Albertas Klimavičius ir brolis Arūnas Klimavičius taip pat futbolininkai.
Karjerą pradėjo „Ekrano“ komandoje, vėliau išvyko į Ukrainą.
Universiada

Universiada – tarptautinės daugelio sportų varžybos, vykstančios kas dvejus metus. Prasidėjo 1959 m. Turine. Nuo 1981 m. vasaros ir žiemos sportų Universiados rengiamos tais pačiais metais.
Audrius Matonis

Biografija

1983 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1988 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę. 1992 m. – stažavo JAV Ohajo universitete, JAV informacijos agentūroje (United States Information Agency) Vašingtone, NATO štabe Briuselyje, radijo stotyje „Amerikos balsas“.
1986–1992 m. – Lietuvos radijo laidų užsieniui redakcijos korespondentas, jaunesnysis redaktorius, redaktorius. Nuo 1992 m. informacijos agentūros BNS vienas steigėjų, redaktorius, vyresnysis redaktorius, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas,  2000–2008 m. Politikos skyriaus vyriausiasis redaktorius. 2008–2018 m. Lietuvos televizijos naujienų tarnybos vadovas.
Rengė komentarus Lietuvos radijui, vedė TV laidas „Visuomenės interesas“ (LTV), „Ketvirtoji valdžia“ (BTV), „Teisė žinoti“, „Dienos tema“ (LRT televizija).

Kita veikla

Lietuvos radijo ir televizijos komisijos pirmininko pavaduotojas, Strateginių studijų centro Stebėtojų tarybos narys, Demokratijos ir vystymo paramos fondo Valdybos narys, VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto Globėjų tarybos narys, Europos judėjimas Lietuvoje Tarybos narys.
Pranas Žeimys (1949)

Pranas Žeimys (g. 1949 m. vasario 12 d. Prienų rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs Klaipėdos rajono bei Vilniaus miesto 3-ojo apylinkės teismo pirmininkas.

Biografija

1975 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
1976–1985 m. dirbo Klaipėdos rajono teismo teisėju, šio teismo pirmininku, 1985–1991 m. – Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėju, 1991–1998 m. advokatas. 1998–1999 m. – Vilniaus miesto 3-ojo apylinkės teismo teisėjas, šio teismo pirmininkas.
Nuo 1999 m. liepos mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
Jauja

Jauja arba duoba – klojimo dalis arba atskiras pastatas, skirtas javams, linams, kanapėms džiovinti.
Dažniausiai jauja būdavo renčiama iš apvalių rastų, lubos apkrečiamos moliu, kertėje įrengiama krosnis arba duobė laužui, viršuje – kilnojami ar̃dai, skirti javams džiauti, padėti ant sijų, įtaisytų pasieniais. Šonuose būdavo peludės – patalpos pelams laikyti. Vienu metu jaujoje buvo džiovinama iki 4 vienkinkių javų vežimų.
Jaujos plito XVI–XIX a. Rytų ir Pietryčių Europoje; Lietuvoje jauja išliko iki XX a. vid., naudota džiovinti ir minti linams. Kai kada jaujoje nakvodavo į vestuves ar laidotuves suvažiavę svečiai, sudegus gyvenamajam namui, apsigyvendavo ir visa šeima.
Liaudies pasakose jauja minima kaip įvairių dvasių būveinė. Jaują mini daugelis apie Lietuvą rašiusių keliautojų: A. Gvanjinis, F. Pretorijus, T. Lepneris.
Kristupas Osolinskis

Biografija

Lenkijos magnatų Osolinskių giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Sanoko seniūno Jono Zbignevo Osolinskio (1555–1623) vyresnysis sūnus nuo pirmos santuokos su Jadvyga Senienska.
Išsilavinimą gavo jezuitų kolegiume, Liubline. 1604–1612 metais mokėsi jezuitų universitete, Viurcburge, baigęs mokslus grįžo kartu su savo jaunesniuoju broliu Masimilijonu į tėvynę ir pradėjo politinę karjerą. 1607 metais tapo karaliaus rūmininku. 1608 metais karaliaus siųstas važiavo į Gracą ir Florenciją, po to mokėsi Bolonijos ir Padujos universitetuose. 1614 metais grįžo į tėvynę ir tėvas jį Lenkijos armijos sudėtyje į Podolę. Dalyvavo keliose karinėse kampanijose prieš Krymo totorius ir turkus-osmanus. 1618 metais Kristupas Osolinskis buvo paskirtas Sandomiro pastalininku, o 1620 metais tapo Sandomiro pakamariu.
Ne kartą buvo renkamas pasiuntiniu į seimus, kur užsiėmė ekonominiais klausimais – kainomis, monetu kaldinimu ir prekių pristatymu į kariuomenę. 1632 metais buvo išrinktas iždo revizijos deputatu ir dirbo parlamento reformavime ir valstybės gynybos sistema. Elekciniame seime 1632 metais pretendavo į seimo maršalkos postą, kurį gavo Jokūbas Sobieskis. 1633 metais buvo paskirtas Sadecko kaštelionu, o po trejų metų – Vojnicos. Kaip konrreformacijos šalininkas buvo kaltas dėl arijonų išvijimo iš Rakovo, Ivaninsko ir Skželovo. 1638 metais Kristupas Osolinskis gavo Sandomiro vaivados pareigybę.
Iš avo tėvo paveldėjo dalį Meleco dvaro žemių, kurias netrukus su broliu Maksimilijonu pkeitė į Ivaniską. Apie 1627 metus Ujazdo kaime pastatė dėl savęs Kižtoporo pilį-rezidenciją. Dldelės pajamos jam davė išskirtinę teisę maisto produktų tiekimą ATR kariuomenei Prūsijos kampanijos prieš Švedus metu 1626 metais, kurioje jis pats aktyviai dalyvavo.
1645 metų vasario 24 d. mirė Krokuvoje ir buvo palaidotas karmelitų bažnyčioje.
Tadeušas Kutšeba

Biografija

Austrijos kariuomenės kapitono sūnus. Nuo 1896 m. mokėsi Fišau karinėje realinėje mokykloje Vienoje, vėliau Moravijos Hranicės mokykloje. 1903 m. išlaikė egzaminus Vienos gimnazijoje. 1906 m. baigė Modlingo Karinės techninės akademijos Inžinerijos skyrių, jaunesnysis leitenantas. 1906–1910 m. tarnavo Austrijos kariuomenės 9-ajame pionierių batalione. 1913 m. baigė Generalinio štabo akademiją Vienoje, 1911 m. leitenantas. 1913–1914 m. tarnavo Sarajeve inžinerijos dalinyje, rekonstravusiame tvirtovę. Pasikėsinimo į kunigaikštį Ferdinandą, davusio akstiną kilti Pirmajam pasauliniam karui, liudininkas.
1914 m. Kalnų artilerijos 2-osios brigados štabo karininkas, nuo 1915 m. kovo 15 d. Rusijos fronte tarnavo Vokietijos kariuomenės XXIV rezervinio korpuso štabe, kapitonas. 1916 m. techninės kariuomenės armijų grupės štabo viršininkas. 1916 m. rugpjūčio 1 d. perkeltas į Transilvaniją, Austrijos kariuomenės fortifikacijų inspekcijos vadas. Nuo 1917 m. vėl kovojo prieš rusus Voluinėje. 1918 m. Austrijos kariuomenės bazės Brailoje prie Dunojaus štabo viršininkas.
Nuo 1919 m. Lenkijos kariuomenės karininkas. Per 1919–1921 m. Lenkijos-sovietų karą armijų, frontų štabo viršininkas. 1925–1928 m. Generalinio štabo viršininko pavaduotojas. 1927 m. divizijos generolas. 1928–1939 m. Aukštosios karo mokyklos Varšuvoje komendantas. Nuo 1939 m. kovo mėn. armijos „Poznan“ vadas, Vokietijai 1939 m. rugsėjo 1 d. užpuolus Lenkiją, rugsėjo 9-17 d. vadovavo armijų grupei mūšyje prie Bzuros. 1939–1945 m. buvo vokiečių nelaisvėje. Nuo 1945 m. gyveno Didžiojoje Britanijoje.
Kavoliškio dvaras

Istorija

Kavoliškio dvaro sodyba minima nuo XVII a.  Vienaaukščiai mediniai dvaro rūmai buvo pastatyti apie 1700 m. 1844 m. dvaro inventoriuje šalia rūmų paminėti mūriniai ūkiniai pastatai: tvartas, klėtis, svirnas. XX a. pirmoje pusėje čia veikė saldainių fabrikas. Rūmai stovėjo iki XX a. antros pusės, kol buvo nugriauti.
Nuo XVIII a. pabaigos dvaro sodybą valdė Komarovskių giminė. Paskutiniai dvaro savininkai buvo broliai Hektoras Leopoldas ir Julius Komorovskiai. Julius Komorovskis buvo Lenkijos prezidento (2010–2015) Bronislavo Komorovskio senelis. Kavoliškis garsėjo turtinga biblioteka bei jų šeimos archyvu. Saldainių fabrike buvo gaminami grafienės Komorovskienės sausainiai, ledinukai ir karamelės.

Architektūra

Dvaro rūmų pastato centre buvo pastatytas portikas, paremtas 4 medinėmis kolonomis, virš kolonų buvo įrengtas siauras balkonas. Keturšlaitis stogas buvo dengtas gontais. Parke išlikusi liepų alėja, pavieniai medžiai (išskirtini maumedžai, klevai, uosiai), tvenkinys.
Leonas Bielinis

Leonas Bielinis (1882 m. Tverečiuje – 1941 m. Tverečiuje) – vargonininkas, visuomenės veikėjas, knygnešys.

Biografija

Tėvai buvo raštingi, apsišvietę ūkininkai, namuose turėdavo uždraustų lietuviškų leidinių. Lietuviškai skaityti išmoko namuose, vėliau lankė Tverečiaus valdinę pradinę mokyklą.
1896–1898 m. mokėsi vargonininkauti pas Tverečiaus vargonininką. Čia besimokydamas susipažino su knygnešiais, gaudavo iš jų lietuviškos spaudos ir pradėjo ją platinti Tverečiaus parapijoje. Apsisprendimui platinti lietuvišką spaudą įtakos turėjo ir pažintis su lietuvybės puoselėtoju Rytų Lietuvoje kunigu Ignotu Šopara, pas kurį Graužiškiuose (Gudija) apie 1889 m. pradėjo vargonininkauti.
Nuo 1901 m. dirbo vargonininku Adutiškyje. Čia kunigavęs Benediktas Krištaponis į lietuviškos spaudos platintojų gretas įtraukė ir savo vargonininką Leoną Bielinį.
Užmezgė ryšius ir bendradarbiavo su šio krašto knygnešiais Juozu Stasiūnu, Juozu Vileita ir kitais. Nunešęs spaudos į kaimus, ir pats paskaitydavo susirinkusiems valstiečiams, jei nebuvo kam skaityti. Lietuviškas knygas skaitydavo ir per bažnyčios choro repeticijas. Buvo skundžiamas žandarams, bet su įkalčiais neužkluptas. Pradėjo darbuotis atsargiau.
1905 m. persikėlė vargonininkauti į Mielagėnus, kur kunigavo Placidas Šarkauskas. Platino Didžiojo Vilniaus Seimo nutarimus. Vengdamas arešto, iki 1907 m. gyveno Gardino gubernijoje.
Lenkų okupacijos metais rūpinosi lietuviškos spaudos platinimu, padėjo organizuoti lietuviškas mokyklas, rengdavo koncertus su savo vadovaujamais chorais, orkestru, režisuodavo spektaklius, rinko tautosaką. Palaidotas Pošiūnuose.
Adonis (Indija)

Istorija

Miestas pradėjo kurtis viduramžiais, kuomet pastatyta Vidžajangaros karalystės valdovo tvirtovė.
Jupiter-C

Jupiter-C (liet. Jupiteris C) – nešančiosios raketos tipas, naudotas trims prieš orbitiniams skrydžiams, kurie buvo atlikti 1956 ir 1957 m. Ją suprojektavo JAV Armijos balistinių raketų agentūra (, ABMA). Visi trys skrydžiai buvo paleisti iš Kanaveralo kyšulio.

Aprašymas

Visus šiuos aparatus sudarė modifikuotos „Redstone“ balistinės raketos. „Redstone“ kuro talpyklos buvo pailgintos 2,4 m, kad suteiktų daugiau varomosios jėgos. Instrumentų skyrius sumažintas ir palengvintas. Antra ir trečia raketos pakopos buvo sudėtos į „cilindrą“ raketos viršuje. Antroji raketos pakopa buvo išorinis vienuolikos sumažintų „Sergeant“ raketų žiedas. Trečioji buvo trijų sumažintų „Sergeant“ raketų grupė. Šias pakopas laikė pertvaros, žiedai ir išorinis cilindrinis apvalkalas. Apatinė apvalkalo plokštė buvo primontuota ant rutulinio guolio, sumontuoto ant pirmosios pakopos instrumentų skyriaus. Du elektriniai varikliai suko cilindrą 450−750 aps./min, kad kompensuotų varomosios jėgos disbalansą, atsirandantį raketinių variklių degimo metu. Sukimosi greitis buvo keičiamas, kad nerezonuotų su besikeičiančiu pirmosios raketos pakopos vibracijos dažniu.
Prieš paleidimą viršutinė raketos pakopa būdavo išsukama. Pirmąjį skrydžio etapą kontroliuodavo giroskopo valdomas autopilotas. Raketa buvo užprogramuota taip, kad baigiant degti pirmajai pakopai, t. y. po 157 s nuo vertikalaus paleidimo, ji skristų 40° nuokrypiu nuo horizontalės. Baigus degti pirmajai pakopai, sprogstantys skląsčiai iššaudavo ir spyruoklės atskirdavo instrumentų skyrių nuo pirmosios pakopos kuro talpyklos. Keturios oro tūtos, sumontuotos instrumentų skyriaus apačioje, palaipsniui versdavo instrumentų skyrių ir besisukančią statinę į horizontalią padėtį. Po maždaug 247 inertinio skrydžio sekundžių pasiekus vertikaliojo skrydžio aukščiausią tašką, radijo signalas iš žemės uždegdavo antrosios pakopos vienuolikos raketų grupę ir atskirdavo statinę nuo instrumentų skyriaus. Tuomet, siekiant padidinti apogėjų, užsidegdavo trečioji pakopa.
Naudojant šią sistemą, kurią 1956 m. išrado Wernher von Braun, „Jupiter-C“ nereikėjo valdymo sistemos viršutinėse pakopose.

Juno I

„Juno I“ buvo palydovų paleidimo įrenginys, pagamintas pagal „Jupiter-C“, bet su papildoma ketvirtąja pakopa, sumontuota virš trečiosios pakopos „statinės“. Kadangi „Juno I“ buvo tokio paties aukščio, kaip „Jupiter-C“ (21,2 m), o papildoma ketvirtoji pakopa paslėpta apvalkale, šis įrenginys, kuriuo buvo sėkmingai paleistas pirmasis JAV orbitinis palydovas, dažnai painiojamas su „Jupiter-C“.
Risk (žaidimas)

Risk – stalo žaidimas, skirtas 2-6 žaidėjams. Žaidimas žaidžiamas ant valstybėmis suskirstytos žaidimo lentos, kurią sudaro 6 žemynai (t. y. 42 teritorijos). Pradžioje kiekvienas žaidėjas meta po vieną šešiasienį žaidimo kauliuką. Žaidėjas išmetęs didžiausią taškų skaičių pradės pirmasis (antras pradės žaidėjas išmetęs antrą pagal dydį taškų skaičių ir t. t.). Kiekvienas žaidėjas išdėsto savo turimą armiją teritorijose, kurios buvo paskirtos kiekvienam žaidėjui žaidimo pradžioje. Armijų dydis priklauso nuo žaidžiančiųjų skaičiaus; jeigu žaidžia šeši žaidėjai kiekvienas gaus po 25 karinius vienetus, jeigu žaidžia penki – 30, jeigu žaidžia keturi – 35 ir t. t.

Žaidimo tikslas ir pagrindinės taisyklės

Žaidimo tikslas – įvykdyti misiją, kuri paskiriama žaidimo pradžioje. Misijos yra įvairios – užkariauti tam tikrus žemynus; turėti po įvardytą skaičių kareivių kiekvienoje teritorijoje ir pan. Žaidimas vyksta bandant užkariauti kaimynines teritorijas. Mūšio baigtį lemia žaidimo kauliukai.
Puolantysis žaidėjas pasirenka su keliomis armijomis jis puls (galima pasirinkti nuo 1 iki 3 armijų), tačiau negalima palikti teritorijos nesaugomos – teritorijoje turi likti bent vienas karinis vienetas. Puolamasis žaidėjas turi pasirinkti su keliomis armijomis jis gins savo teritoriją (galima pasirinkti 1 arba 2). Abu žaidėjai meta kauliukus (kiekvienas meta tiek kauliukų, su keliomis armijomis puola/ginasi). Žaidėjų didžiausi išmesti taškai lyginami. Didesnį taškų skaičių išmetęs žaidėjas laimi, o pralaimėjęs turi pašalinti vieną karinį vienetą nuo žaidimo lentos. Jei abu žaidėjai išmetė tokį patį taškų skaičių – laimi besiginantis. Procesas kartojasi lyginant antrus pagal dydį kauliukų skaičius.
Žaidėjai gali pastiprinti savo armijas prasidedant jų ėjimui. Pastiprinimo dydis priklauso nuo žaidėjo turimų teritorijų skaičiaus. Bet yra ir kitas būdas. Nukariavęs oponento teritoriją žaidėjas gauna kortelę. Trijų kortelių derinį (plačiau aprašyta žaidėjo vadove) galima iškeisti į tam tikrą skaičių armijų.

Politika ir aljansai

Jeigu žaidėjų yra daugiau nei du, tai aljansai gali tapti svarbiausia Risk dalimi. Sutarčių ir aljansų sukūrimui ar išardymui nėra taisyklių. Geras strategas ir diplomatas visuomet stengsis sudaryti aljansą, kad galėtų nugalėti stipresnį priešininką, ir visuomet stengsis susitarti su kitais, kad pats nebūtų sutriuškintas tokio aljanso.
Briansko srities herbas

Briansko srities herbas – oficialus Rusijos Federacijos Briansko srities simbolis, priimtas 1998 m. lapkričio 5 d.

Herbo aprašas

Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Mėlynas laukas su auksiniu siauru bordiūru. Apatiniame lauko trečdalyje auksinis dvišakis. Viršutinėje skydo dalyje stilizuota auksinė eglė su trijų lygių laja. Eglės centre - Briansko miesto herbas. 
Virš skydo - sukryžiuoti pjautuvas ir kūjis auksiniais kotais ir žydromis metalinėmis dalimis. Skydą gaubia vainikas iš auksinių ąžuolo lapų ir gilių, dešinėje heraldinėje pusėje perpintas Lenino ordino kaspinu, kairėje pusėje - medalio „Didžiojo Tėvynės karo partizanas“ kaspinu.