google/wiki40b huggingface dataset:
ICIUM

ICIUM Ledo stebuklų šalis (angl. ICIUM Wonderwold of Ice) yra kasmet Levyje (Suomija) iš ledo ir sniego pastatomas žiemos pramogų parkas. Pirmą kartą ICIUM ledo pasaulis lankytojams duris atvėrė 2010 m. gruodžio 18 d. Šis pramogų parkas su ledo ir sniego skulptūromis užima maždaug vieno hektaro plotą.

Parko statybos

ICIUM ledo skulptūras sukūrė kinų skulptoriai iš Harbino miesto, kuriame nuo 1963 m. rengiamas kasmetinis ledo ir sniego skulptūrų festivalis.
2010 m. pirmojo ICIUM ledo pasaulio statyboms panaudota daugiau nei 10 tūkstančių kubinių metrų sniego. Be to, skulptoriai savo darbams sunaudojo daugiau, nei 600 kubinių metrų Ounasjokio upės sniego.

Meistrai iš Kinijos

Iš Pekino atvykę amatininkai dalyvavo ICIUM ledo pasaulio pristatyme, kur demonstravo pynimo iš šiaudų, butelių dažymo ir figūrėlių iš ryžių tešlos lipdymo sugebėjimus.

ICIUM talismanas

ICIUM talismanas yra pandos jauniklis Mingming iš Bambukų giraitės. Mingming nuotykiai prasideda tada, kai jis, padedamas senelio elnio Nilo, jo anūkės Ninos ir Kalėdų Senelio, bando išgelbėti savo namus nuo pikto slibino.
Algimantas Bertašius

Biografija

1955–1956 m. dirbo Lietuvos plentų valdyboje, 1956–1994 m. Lietuvos kelių projektavimo institute „Lietkelprojektas“. 1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą. Su kitais suprojektavo keliasdešimt tiltų ir viadukų, reikšmingiausias darbas – viadukai ir estakada Sargėnų sankryžoje prie Kauno.
Nuo 1962 m. sporto istorijos klausimais rašo į Lietuvos spaudą, nuo 1973 m. bendradarbiauja ir užsienio sporto spaudoje. 1965–1991 m. Lietuvos sporto žurnalistų federacijos, 1980–2000 m. Tarptautinės futbolo istorijos ir statistikos federacijos narys. 1978–1991 m. Kauno krepšinio federacijos Vykdomojo komiteto narys. 1992–1996 m. Lietuvos futbolo federacijos Istorijos komisijos pirmininkas. 1997 m. LTOK premijos laureatas.
Ilona Jukonienė

Biografija

1982 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. biomedicinos mokslų daktarė.
Nuo 1982 m. Botanikos instituto mokslo darbuotoja. Nuo 1994 m. Tarptautinės briologų draugijos narė.

Mokslinė veikla

Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys – samanų paplitimas, įvairovė, ekologija, t. p, pelkėtyra, gamtos apsauga. Paskelbė apie 50 mokslinių straipsnių.
Liudvikas I (Bavarija)

Biografija

Karaliaus Maksimiliano sūnus.

Valdymas

Į sostą įžengė po savo tėvo mirties 1825 m. Iš pradžių laikėsi konstitucijos, buvo palankus reformoms, taupus. Po 1830 m. liepos revoliucijos, o ypač po Hambacho šventės 1832 m. vis labiau linko prie absoliutizmo. Netrukus Liudviko politika prarado visuomenės simpatijas. Tuometinėms liberalioms nuotaikoms prieštaravusi Liudviko politika bei užsispyrimas baigėsi žlugimu; tai atsitiko po 1848 m. Paryžiaus vasario revoliucijos. Dėl santykių su garsiąja šokėja Lola Montez kilęs skandalas opozicijai davė pretekstą reikalauti, kad karalius atsisakytų sosto savo sūnaus Maksimiliano II Juozapo naudai. Būdamas regentas savo sostinę bei rezidencijos vietą Miuncheną pavertė pietų Vokietijos meno bei kultūros centru: daug statė (L. fon Klencė), be to, iš Landshuto čia perkėlė universitetą.
Šarkiškės (Antalieptė)

Istorija

1923 m. buvo 6 sodybos ir 31 gyventojas. Visų sodybų savininkai buvo Kilių pavardėmis. Jonas Kilius (1908–1945), sušaudytas sovietinio teismo sprendimu, Antanas, Balys ir Ignas Kiliai nuteisti kalėti po 10 metų, Lionginas ir Vladas Kiliai 1944 m. pasitraukė į Vakarus, 1946 m. rugsėjo 18 d. miškiniai nužudė nėščią 5 vaikų motiną Stefaniją Kilienę (g. 1919).
Teismo procesas

Paskirtis

Teisena yra skirta ne tik teisiniams nesutarimams spręsti, bet ir kitai veiklai (pvz., ypatingoji teisena), kuriai yra būtina atskira, nešališka specialiai įsteigta institucija arba ikiteisminė ginčų sprendimo instancija, institucija. Ji gali būti ir administracinio lygmens. Pavyzdžiui, Lietuvoje, Vyriausioji administracinių ginčų komisija vykdo administracinių bylų teiseną; Mokestinių ginčių komisija prie LRV sprendžia mokestinius ginčus. Kitos institucijos taip pat vykdo teiseną. Taip pažymėtini alternatyvūs ginčų sprendimo būdai (ADR).

Rūšys

Pagal teisės šakas teismo procesas ir teisena gali būti administracinė, konstitucinė, baudžiamoji, civilinė, socialinė, finansinė (paskutinės dvi būdingos Vokietijos teisės sistemai).
Teisenos tvarką nustato specialūs įstatymai. Kontinentinės teisės valstybėse - kodifikuoti teisės aktai - proceso kodeksai (civilinio proceso kodeksas, baudžiamojo proceso kodeksas ir t. t.). Teiseną tiriantis teisės mokslas vadinamas procesualistika.
Alfrēds Kalniņš

Biografija

Mokėsi Cėsių progimnazijoje, Birkenrujės vokiečių gimnazijoje, privačiai pas vietos vargonininkus. Grojo Cėsių bažnyčioje. 1897–1901 m. studijavo Sankt Peterburgo konservatorijoje. Vargonininkaudamas vadovavo chorams 1903–1911 m. Pernu, (1911–1915 m. ir 1918–1919 m. Liepojoje, 1915–1918 m. Tartu, 1919–1927 m. Rygoje. 1927–1933 m. gyveno JAV. 1933–1946 m. Rygos katedros vargonininkas, 1944–1948 m. Latvijos konservatorijos rektorius, nuo 1947 m. profesorius.
Sūnus Kanados kompozitorius Janis Kalninis.
Bekešas

Bekešas kaip uniforma

Pradžioje bekešai buvo nestatutinis Rusijos kavalerijos karininkų drabužis. Vėliau – Rusijos imperatoriškosios armijos kariškių, DVRA aukštųjų vadų žieminė apranga. Bekešai Rusijos armijoje buvo labai populiarūs Pirmojo pasaulinio karo metais. Pilietinio karo metais bekešas buvo DVRA šarvuotųjų traukinių įgulų karininkų žieminė viršutinė apranga.
Dominykas Kosakovskis

Biografija

Lietuvos bajorų Kosakovskių giminės atstovas, herbo „Ślepowron“ savininkas. Jono Mikalojaus Kosakovskio ir Anos Skorulskytės sūnus. Kauno paseniūnis (1741), Kauno žemės teisėjas (1741), Žemaitijos stalininkas, Kauno sargybinis (1735).
Algimantas Voščikas

Algimantas Voščikas (1928 m. sausio 5 d. Alytuje – 1994 m. Kaune) – lietuvių teatro ir kino aktorius. Ilgą laiką dirbo Kauno dramos teatre.
Termodinamikos dėsniai

Termodinamikos dėsniai nusako šilumos pernešimo ir darbo termodinaminiuose procesuose ypatumus.
Bronius Jankauskas

Bronius Jankauskas (1913 m. rugpjūčio 4 d. Liepojoje, Latvijoje – 1992 m. Kalugoje, Rusijoje) – FK Šančių „Kovas“ vartininkas.

Biografija

Bronius Jankauskas 1926 m. atvyko į Lietuvą, apsigyveno Kaune. Mokėsi Šančių gimnazijoje. 1932 m. baigė Aukštesn. technikos m-klą Kaune. Dirbo Kauno miesto savivaldybėje. 1934 m. rugsėjo 18 d. pašauktas į karinę tarnybą ir pasiųstas į Karo mokyklą. 1935 m. rugsėjo 15 d. ją baigus (X asp. laida) suteiktas pionierių ats. jaun. leitenanto laipsnis ir paleistas į inžinerijos karininkų atsargą. Grįžo į darbą savivaldybėje. Nuo 1938 m. Geležinkelių technikos kelių valdybos inžinierius. Nuo 1939 m. rugsėjo 16 d. LŠS 1 Kauno rinktinės 5 inž. kuopos narys, Šančių ŠS „Kovo“ futbolo komandos vartininkas. 1941 m. birželio 23-28 d. dalyvavo sukilime prieš sovietus Šančiuose. 1944 m. gruodžio 21 d. suimtas ir kalintas Kauno kalėjime. 1945 m. birželio 18 NKVD Karo teismo nuteistas 10 metų kalėti su teisių praradimu 5 metams. 1945 m. rugpjūčio 3 d. buvo išvežtas į Vorkutlagą, dalyvavo kalinių sukilime. 1954 m. rugsėjo 11 d. iš įkalinimo vietos paleistas, bet paliktas tremtyje Vorkutoje. Neleidus grįžti į Lietuvą apsigyveno Kalugoje, ten mirė ir palaidotas. 1992 m. birželio 4 d. Lietuvos AT reabilituotas.
Žmona – Ona Šliumpaitė (1917–1973). Sūnūs – Romualdas (1938), Bronislovas (1940), Zigmas (1943–2010). Dukros – Irena (1942–2014), Genovaitė (1945–1947).
Maksimo Gorkio Literatūros institutas

Maksimo Gorkio Literatūros institutas (rus. Литературный институт им. А. М. Горького) – humanitarinio profilio Rusijos aukštoji mokykla Maskvoje, ruošianti rašytojus ir vertėjus. 
Į institutą priimami žmonės turi konkurso būdu parodyti savo rašytojo ar vertėjo gabumus. Institute dėsto ne tik dėstytojai, bet ir rašytojai, kurie, remdamiesi savo kūrybine patirtimi, veda kūrybinius įvairių žanrų literatūros rašymo ar vertimo seminarus.

Istorija

Literatūros institutas įkurtas 1933 m. Maksimo Gorkio iniciatyva kaip Vakarinis darbininkų universitetas (Вечерний рабочий университет). 1936 m. pavadinimas pakeistas į dabartinį. 1942 m. imta mokyti dieniniu ir neakivaizdiniu būdais. Nuo 1953 m. institute veikia Aukštieji literatūros kursai. 1983 m. institutas apdovanotas Tautų Draugystės ordinu. Nuo 1992 m. institutas pavaldus Rusijos Federacijos Švietimo ir mokslo ministerijai.
Kaija Saariaho

Kaija Anneli Saariaho (mergautinė pavardė Laakkonen, g. 1952 m. spalio 14 d.) – suomių kompozitorė.

Gyvenimas ir kūryba

Kaija Saariaho studijavo kompoziciją, smuiką ir fortepijoną Helsinkyje, Sibelijaus akademijoje, kompoziciją Freiburge (pas Brian Ferneyhough ir Klaus Huber), stažavo IRCAM institute Paryžiuje, kur ir gyvena nuo 1982 metų.
Spektrinės muzikos kompozitorių Gerard Grisey ir Tristan Murail kūryba nurodoma kaip viena iš svarbiausių Kaijos Saariaho kūrybinių įtakų. 9-ajame ir 10-ajame XX a. dešimtmečiuose jos muzikoje dominavo susitelkimas į tembro aspektus, naudojant ir gyvąją elektroniką. Saariaho kūrybą taip pat įtakojo postserializmo estetika, nors pati kompozitorė nėra linkusi laikytis griežtų apribojimų.
Kaija Saariaho yra gavusi užsakymų iš Linkolno centro Kronos kvartetui ir iš IRCAM Ensemble Intercontemporain. Be kamerinės muzikos, kompozitorė sukūrė tris sulaukusias pripažinimo operas. Jų libretistas – Amin Maalouf. Opera „L’amour de loin“ (2000) sukurta Zalcburgo festivalio, o opera „Oltra mar“ – Niujorko filharmonijos orkestro užsakymu.
1989 m. Kaija Saariaho pelnė „Prix Ars Electronica“ apdovanojimą, 2000 m. – Šiaurės Tarybos muzikos apdovanojimą. 2008 m. leidybinė kompanija „Musical America“ paskelbė ją metų muzike (Musician of the Year). 2010 m. kompozitorės kūrybai buvo dedikuota dalis Rheingau muzikos festivalio programos. 2013 m. Kaija Saariaho gavo prestižinį švedų muzikos apdovanojimą „Polar Music Price“. 2011 m. kompozitorės operos „L’amour de loin“ įrašas pelnė „Grammy“ apdovanojimą.
Vakarų Kasajus

Geografija

Teritoriją užima daugiausia lyguma, apaugusi tropinėmis džiunglėmis bei miškinga savana. Svarbiausios upės – Kasajus, Lulua, Sankuru, Lukenijė.
Šibalba

Šibalba (isp. Xibalbá) – požemio karalystė majų mitologijoje. Pavadinimas kilo nuo majų kalbos žodžio xibil – išnykti. Pasak mitų, Šibalbos valdovai žmonėms nešdavo ligas ir mirtį. Pavyzdžiui, Šikiripatas ir Kučiumakikas sukeldavo kraujosrūvas, Ach Alpuchas ir Ach Alkana – geltą, Šikas ir Patanas – gerklės kraujosrūvas su mirtinomis išskyromis.
Šibalba buvusi pilna spąstų ir pavojų. Netgi kelias į Šibalbą buvęs pavojingas: reikėję perbristi skorpionų pilną upę, paskui kraujo upę ir galiausiai pūlių upę. Paskui keliautojas patekdavęs į keturių kelių kryžkelę, kurios tikslas – apgauti ir įbauginti keliautoją. Kelionėje jį lydėjęs šuo, su kurio pagalba buvo lengviau įveikti kliūtis. Įveikęs visus pavojus keliautojas patekdavo į Šibalbos tarybą, kurios nariais buvo Šibalbos valdovai. Su jais eilėje sėdėdavo ir valdovų iškamšos, kurios būdavo skirtos pažeiminti atvykėlį, kai šis per klaidą jas sveikindavo. Paskui atvykėlis būdavo sodinamas ant suolo, kuris iš tiesų buvęs krosnimi maisto gamybai. Taip Šibalbos valdovai linksmindavosi iš svečių prieš siunčiant juos į mirtinus išbandymus.
Pasak mito, Šibalbą sudaro 9 sluoksniai, yra gyvatiškame urve arba grotoje su skardžio formos įėjimu. Jos viduje yra išbandymų kambarys, kur patekusysis būdavo kankinamas. Pati Šibalbos esmė buvo atskirti žmogaus sielą nuo kūno. Epiniame kičių padavime Popol Vuh aprašoma, kad Šibalbos valdovus nugalėjo legendiniai dvyniai Šbalankė ir Hunahpu.
Archeologai, vadovaujami Guillermo de Anda, Jukatane aptiko požemių labirintą, jungiantį 14 urvų, kuris galėjęs simbolizuoti kelią į Šibalbą. Mokslininkų manymu labirintas galėjęs būti įrengtas klasikiniu majų civilizacijos laikotarpiu (250–900 m.). Seniausi urvo radiniai datuojami 1900 m. senumo, tačiau kiti vėlesni. Manoma, kad požeminiuose urvuose galėję vykti žmonių aukojimo ir luošinimo ritualai, siekiant patenkinti dievus. Tai liudija požeminiuose urvuose randami nužudytų žmonių palaikai.
Tįstamasis augimas

Tįstamasis augimas (angl. stretch growth) – augaluose aptinkamas augimo būdas, kuomet ląstelės matmenys daugsyk padidėja vien didinant centrinės vakuolės tūrį. Centrinė vakuolės osmotinis potencialas paprastai didesnis nei ląstelę supančio vandens. Todėl vanduo tam tikru slėgiu veržiasi į vakuolę. Neaugančioje ląstelėje vakuolė padidėti negali, nes šį spaudimą galop kompensuoja ląstelės sienelės spaudimas. Jei sienelė tampa elastinga ir ima tįsti, vakuolė gali tapti palyginus labai didelė, užimdama didžiąją dalį ląstelės. Tokia padidėjusi ląstelė gali optimaliau (vienu sluoksniu) išdėstyti chloroplastus. Citozolio kiekis paprastai nepadidėja ar padidėja nežymiai.
Tįstamasis augimas leidžia prireikus sparčiai augti neeikvojant energijos naujoms ląstelėms ar jų komponentams sintetinti. Taip auga dygstantys sėklų daigai bei sprogstantys medžių pumpurai.
Tįstamoje augimo reguliacijai labai svarbi ląstelės membranoje esančios H⁺ ATFazės veikla. Į ląstelės sienelę pumpuojami H⁺ jonai daro ją labiau tąsią, greitindami augimą. Visą tokio augimo procesą koordinuota fitohormonas auksinas (ß-indolilacto rūgštis). Šių sistemų dėka ląstelės gali procesą valdyti (pavyzdžiui, prireikus pasisukdamos taip augantį augalo organą saulės šviesos link).
Begalinė istorija

Begalinė istorija (vok. Die unendliche Geschichte) – vokiečių rašytojo Michael Ende (1929–1995) parašyta istorija, turinti pasakos, fantastikos ir romano motyvų. Pirmą kartą išleista 1979 m.
Esminė istorijos idėja – per sapnus, svajones ir pasinėrus į fantazijos pasaulį galima išmokti matyti stebuklus ir paslaptis įprastoje kasdienybėje.
Pagal istoriją yra pastatyta keletas kino filmų.
Sibirinis maumedis

Morfologija

Tai iki 35-40 m aukščio užaugantis medis, tiesiu, išbėginiu kamienu. Laja siauroka, piramidinė. Žievė stora, išilgai gūbriuota, pilkai arba rausvai rudos spalvos. Jaunų medžių šakos kylančios, senų – auga horizontaliai. Ilgieji ūgliai gelsvi, šiek tiek plaukuoti, žvilga. Pumpurai rudi, kiek sakingi. Spygliai šviesiai žali, 3-4 cm ilgio, ant trumpųjų ūglių auga po 30-50. Vyriškieji strobilai šviesiai geltoni, moteriškųjų spalva priklausomai nuo medžio svyruoja tarp violetiškai raudonų iki šviesiai gelsvai žalių. Sibirinis maumedis žydi ir spygliai skleidžiasi balandžio pabaigoje. Kankorėžiai kiaušiniškos arba ovališkos formos, apie 3 cm ilgio ir 2 cm skersmens. Spalva šviesiai ruda, sudaro 20-25 išgaubti, minkštoki, tankiai plaukuoti sėkliniai žvynai. Dengiamieji žvynai trumpesni už sėklinius ir matyti tik prie kankorėžio pamato. Sėklos šviesiai rusvos arba gelsvos, 3-5 mm ilgio, su 1-1,5 cm ilgio sparneliu. 1000 sėklų sveria 6-10 g. Daigumas 60-80 %. Sėklos prinoksta rugpjūčio pabaigoje arba rugsėjo mėnesį ir greitai išsisėja. Auga sparčiai, bet lėčiau už europinį maumedį. Gyvena 300–400, retai iki 900 metų. Atviroje vietoje derėti pradeda 15 metų, medyne – 30-50 metų.

Ekologija

Tipiškas kontinentinio klimato ir kalnų medis. Pavasarį anksti skleidžia spyglius, o rudenį anksti numeta. Labai atsparus šalčiui, užterštam orui. Gerai auga giliuose puriuose karbonatiniuose priesmėliuose ir priemoliuose. Šaknys gilios. Išsilaiko ir šlapiame dirvožemyje. Šviesamėgis.

Panaudojimas

Mediena kietesnė ir patvaresnė už europinio maumedžio, labai vertinga statyboms, povandeniniams įrengimams. Lietuvoje dekoratyviniuose želdiniuose rečiau auginamas už europinį maumedį, nors pavienių medžių aptinkama parkuose.
Šiaulių Frenkelio fabriko sinagoga

Šiaulių Frenkelio fabriko sinagoga – buvusi žydų sinagoga Šiauliuose.
Šauklių akmuo su dubeniu

Apibūdinimas

Akmuo rausvas, stambaus grūdėtumo, apskritas, apskaldytais šonais, 1,1-1,2 m skersmens, 60 cm aukščio. Apačia aptrupėjusi, viršutinė plokštuma glotni, žemėjanti į vieną pusę. Ties jos viduriu, arčiau krašto iškaltas netaisyklingo apskritimo pavidalo, 50 cm skersmens ir 7-8 cm gylio dubuo plokščiu dugnu ir statmenomis sienelėmis. Saugomos teritorijos plotas – 0,00014 ha.
35 m į šiaurės vakarus nuo yra Šauklių senovės kulto vieta.

Istorija

Akmenį 1971 m. aptiko netoli gyvenęs rašytojas Romualdas Granauskas ir Mosėdžio akmenų muziejaus įkūrėjas gydytojas Vaclovas Intas, ieškoję eksponatų kuriamam muziejui.
1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR967).  2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe ir įregistruotas Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A1870).

Tyrinėjimai

1971 m. akmens aplinką tyrinėjo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto archeologas Vytautas Urbanavičius, kuris nustatė, kad akmuo su dubeniu yra buvusios pagonių šventyklos aukuras. Jis stovėjo ant duobės krašto, ant iš akmenų sukrauto nedidelio postamento. Pačioje duobėje aptikta ugniavietė. Nuo ugnies akmens apačia apdegė ir smarkiai aptrupėjo. Naikinant šventyklą, akmuo buvo nuo postamento nugriautas ir dubeniu žemyn įverstas į ugniavietę. Po archeologinių tyrinėjimų atstatytas pirminėje vietoje. 
Senovės kulto vieta, kurioje yra akmuo, datuojama I tūkstantmečio pirma puse – XVI-XVIII a.
Beceilai

Geografija

Kaimas išsidėstęs prie krašto kelio Nr.  Seinai-Šipliškė-Vižainis-Žydkiemis-Geldapė, 5 km į šiaurės vakarus nuo Šipliškės tarp Mažojo Šelmento ir Ilgelio ežerų. Šiaurėje tyvuliuoja nedidelis (23 ha) Kupavo ežeras, vakaruose driekiasi Juodosios pelkės. Vaizdingos vietovės nuo seno traukia turistus, Beceilai turi vasarvieties statusą.

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Beceilų pavadinimas minimas XV a., bet dabartinis kaimas iškilo XVIII a. Aplinkiniai miškai ir ežerai priklausė karaliaus dvarui, vėliau perėjo privačion nuosavybėn. Nuo 1530 m. jie priklausė Pacams, vėliau Radviloms.
Beceilų parapija, apėmusi 25 kaimus, įsteigta 1908 m. Pirmoji kaime pastatyta bažnyčia buvo medinė, kuri sudegė, o 1929 – 1937 m. pastatyta mūrinė Čenstakavos Dievo Motinos bažnyčia, 1951 m. ji restauruota. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 72 žmonės, iš kurių 70 lenkų ir 2 lietuviai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Diuseldorfas

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1135 m. kaip Dusseldorp. Naujaisiais laikais miestas formavosi kaip sunkiosios pramonės centras, tačiau dabar vyrauja paslaugos.
2011 m. Diuseldorfe buvo surengtas „Eurovizijos“ dainų konkursas.

Pavadinimo kilmė

Gyvenvietė kūrėsi prie Diuselio upės (Reino intakas), todėl ir buvo pavadinta Düsseldorf (vok. „Diuselio kaimas“).

Sportas

Mieste 1974 m. vyko X pasaulio futbolo čempionatas, o 1988 m. – VIII Europos futbolo čempionatas. Stipriausias miesto klubas TSV Fortuna Düsseldorf, taip pat yra VfL Benrath klubas.
Ars

„Ars“ – Lietuvos dailininkų grupė, gyvavusi 1932–1934 m.

Istorija

1932 m. Kauno meno mokyklą baigę dailininkai Antanas Gudaitis, Antanas Samuolis, Viktoras Vizgirda ir Juozas Mikėnas surengė parodą, kurioje, be jų, dalyvavo ir grafikai Vytautas Kazimieras Jonynas, Telesforas Valius, Telesforas Kulakauskas ir Jonas Steponavičius bei vyresni kolegos Mstislavas Dobužinskis ir Adomas Galdikas. Parodos leidinyje dailininkai paviešino pareiškimą, tapusį pirmuoju lietuvių dailės manifestu. „Ars“ narių kūrybą vienijo naujai interpretuojamas lietuvių liaudies menas ir to meto Paryžiaus aukštųjų mokyklų stilistika (visi „Ars“ nariai, išskyrus A. Samuolį ir T. Kulakauską, buvo neseniai mokęsi arba tebestudijavo Paryžiuje).
Grupė iširo 1934 m., surengusi antrą parodą. 1935 m. „Ars“ nariai įstojo į grupės narių iniciatyva įsteigtą Lietuvos dailininkų sąjungą.
Bandai Namco Entertainment

Istorija

1955 m. Tokijuje įkurta įmonė „Nakamura Manufacturing Ltd.“, kuri 1959 m. persivadino į „Nakamura Manufacturing Co., Ltd“ (Na-M-Co). Bendrovė dirbo atrakcionų gamybos ir valdymo srityje. 1970 m. sukonstravo savo pirmą žaidimų automatą, 1972 m. pradėjo naudoti „Namco“ vardą. 1974 m. įsigijo „Atari“ Japonijos padalinį su jų leidybos teisėmis į kompiuterinius žaidimus. 1978 m. „Namco“ sukūrė pirmąjį savo žaidimą ir įsteigė padalinį JAV. 1980 m. „Namco“ sukūrė žaidimą „Pac-Man“, kuris tapo žaidimų sensacija ir laikomas populiariausiu žaidimų automatų žaidimu. JAV „Namco“ tapo didžiausiu žaidimų automatų operatoriumi, Japonijoje vykdė pramogų parkų veiklą. 2003 m. kompanija tikėjosi susijungti su „Sega“, bet to neįvyko.
„Bandai“ buvo žaislų bendrovė, įkurta 1950 m. 1994 m. „Bandai“ žengė į kompiuterinių konsolių rinką išleisdama konsolę „Playdia“ tik Japonijoje. 1995 m. „Bandai“ kartu su „Apple“ išleido žaidimų konsolę „Pippin“ Japonijoje ir 1996 m. − JAV. 1999 m. tik Japonijoje „Bandai“ išleido nešiojamą konsolę „WonderSwan“ ir kitais metais − „WonderSwan Color“.
2005 m. „Namco“ ir „Bandai“ sukūrė bendrą valdančią abiejų kompanijų bendrovę (holdingą).
Kišiniovo šachta

Kišiniovo šachta (rumun. Mina din Chișinău, rus. Кишинёвская шахта) – statybinio akmens gavybos įmonė šiauriniuose Kišiniovo (Moldavija) priemiesčiuose, įsteigta 1969 m. Įmonėje dirba 120 darbuotojų.

Telkinys

Įmonė išgauna produkciją iš unikalaus Europoje iškasenų telkinio. Pjaunamųjų kalkakmenių telkinys buvo išžvalgytas 1968 m. Žinomos atsargos – 43,8 mln. m³. Telkinys Kišiniovo 1-asis (rus. Кишинёвское-1) išsidėstęs palei magistralę Kišiniovas-Orhėjus, jo ilgis – 3,4 km, plotas – 544 ha. Beveik horizontalūs 5-10 m storio kalkakmenio klodai slūgso 60-130 m gylyje.

Įrengiant šachtą buvo iškasti apie 600 m ilgio nuožulnūs tuneliai, vedantys prie klodo.

Produkcija ir ekonominė veikla

Išgaunami statybinio akmens blokai, išpjaunami specialiomis mašinomis, pasižymi aukšta kokybe, tinkami tiek gyvenamųjų, tiek kitokios paskirties pastatų statybai. Produkcija parduodama Moldavijoje ir už jos ribų.
Telkinio eksploatavimas nuožulniaisiais tuneliais leidžia susidarančias požemines erdves ateityje panaudoti kaip sandėlius, vyno saugyklas, grybų auginimo patalpas, civilinės gynybos patalpas ir kt. Įmonė tokias patalpas nuomoja.

Dar 1989 m. dalis susidariusių patalpų buvo perduota gamyklai „Mezon“, jose turėjo būti auginami silicio kristalai ir gaminamos elektroninės mikroschemos.
Khlongvangčao nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 747,00 km² plotą Thanonthongčajo (Thanon Thong Chai) kalnuose ir apima Khlonglano (Khlong Lan) ir Kosamfinakhono (Kosamphi Nakhon) apylinkes.
Portugalijos futbolo varžybos 1933–1934 m.

Portugalijos futbolo varžybos 1933–1934 m.
Elena Laumenskienė

Biografija

1892-1900 m. skambinti fortepijonu mokėsi Vilniuje pas F. Pšybilskaitę. 1907 m. baigė Maskvos konservatoriją (mokytojai A. Hubertas, Aleksandras Skriabinas, K. Igumnovas). 1908-1915 m. Vilniuje dėstė privačioje Z. Jakubovskio muzikos mokykloje, fortepijono klasėje, vėliau Rusų muzikos draugijos Vilniaus skyriaus muzikos mokykloje. 1915-1921 m. gyveno Maskvoje, dirbo filharmonijos draugijos muzikos mokykloje; privačiai studijavo kompoziciją pas A. Iljinskį. 1921-1933 m. dėstė Kauno muzikos mokykloje, nuo 1933 m. – konservatorijoje. 1921-1930 m. vadovavo privačiai fortepijono studijai, 1930-1940 m. – savo įsteigtai Liaudies konservatorijai. Nuo 1940 m. dėstė Vilniaus vidurinėje muzikos mokykloje, 1945-1949 m. – Vilniaus konservatorijoje, 1949-1960 m. – Lietuvos konservatorijoje, nuo 1946 m. profesorė.
Koncertavo Maskvoje, Vilniuje, Kaune. Sukūrė daugiau kaip 300 kūrinių – dainų, romansų, pjesių fortepijonui.
Mokiniai: Juozas Antanavičius, Konstancija Brundzaitė, Bronius Jakubauskas, Vytautas Laurušas, Bronius Kutavičius, Algis Šimkus.