google/wiki40b huggingface dataset:
Kanados transportas

Kanados transporto sistemą sudaro apie 1 mln km kelių, 10 tarptautinių oro uostų, dar apie 300 mažesnių oro uostų, 72 000 km geležinkelių kelių ir daugiau nei 300 komercinių jūrų ir upių uostų. 2005 m. transportas sukūrė 4,2 % Kanados BVP.
Už visą šalies transporto sistemą atsakingas departamentas Transport Canada, priklausantis Kanados susisiekimo ministerijai.

Sausumos keliai

Iš viso Kanadoje 2011 m. duomenimis yra apie 1 mln km sausumos kelių, iš kurių 415 600 km yra asfaltuoti. Iš jų 17 000 km yra nacionalinės reikšmės autostrados. Pagal šį rodiklį Kanada yra trečioje vietoje pasaulyje po JAV ir Kinijos.
2009 m. šalyje buvo 20 706 616 registruotų transporto priemonių.

Geležinkeliai

2007 m. Kanadoje buvo nutiesta 72 212 km geležinkelių bėgių. 2006 m. geležinkelių sistemos apyvarta sudarė 10,4 mlrd. JAV dolerių, tačiau iš jų tik 2,8 % buvo pasiekta pervežant keleivius. Geležinkelių paslaugas teikia dvi pagrindinės šalies kompanijos - Canadian National Railway ir Canadian Pacific Railway. 
Šalyje naudojamos standartinės 1435 mm vėžės.
Geležinkeliais Kanada sujungta su JAV, tačiau nėra tiesioginių jungčių su Aliaska. Ją galima pasiekti tik naudojantis traukinių keltais.

Vandens transportas

2005 m. Kanadoje buvo pakrauta 139 mln tonų krovinių visuose šalies uostuose. Didžiausias šalis uostas yra Vankuveris. Jame per metus pakraunama apie 68 mln tonų krovinių ir tai sudaro 15 % visos šalies krovinių pervežimo. Antras pagal pervežimus yra Monrealio uostas.
Vidaus vandenų sistemą sudaro apie 3 000 km ilgio kelių.
Didžiausi vandens telkiniai šalyje yra Šv. Lauryno upė ir Didieji ežerai.

Vamzdynai

Kanadoje vamzdynais tiekiamos įvairios medžiagos, tokios kaip gamtinės dujos, nafta ir jos produktai. Šalyje nutiesta 23 564 km vamzdynų naftos produktams ir 74 980 km dujų produktams.

Viešasis transportas

Šalies miestuose didžiausią dalį viešojo transporto sudaro autobusai.

Tramvajai

Keturiuose šalies miestuose veikia tramvajų sistema — Toronte, Kalgaryje, Edmontone ir Otavoje.
Ratchet & Clank

Ratchet & Clank (liet. Račet ir Klank) – kompiuterinių žaidimų serija, kurią 2002 m. pradėjo JAV studija „Insomniac Games“, platino „Sony“ vien „Playstation“ platformoms. Tai nuotykių žaidimų serija, vienijanti platformerio, šaudyklės ir galvosūkių žanrų bruožus. Joje pasakojama dviejų draugų: humanoido Račeto ir roboto Klanko, nuotykių istorija gelbstint galaktiką nuo įvairiausių užpuolikų. Franšizėje yra sukurta žaidimų mobiliosioms platformoms ir 2016 m. − animacinis filmas.
Antanas Jankauskas (1955)

Biografija

Antanas Jankauskas gimė nagingo amatininko aštuonių vaikų šeimoje. Turi brolį dvynį Juozą. Mokėsi ir 1975 m. baigė Barstyčių vidurinę mokyklą. 1980 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, kur Dailės fakultete įgijo piešimo, braižybos ir darbų mokytojo specialybę. Nuo 1983 m. gyvena ir dirba Barstyčiuose dailės mokytoju – be tapybos, kitų darbų, dar moko puodų žiedimo pradmenų profesionalioje krosnyje.
Siudad Obregonas

Istorija

Siudad Obregono vietoje nuo seno gyveno indėnai jakiai. XX a. pr. kolonizatoriai palaužė jų pasipriešinimą. Miestas įkurtas 1927 m. ir pavadintas Meksikos prezidento, generolo Álvaro Obregón garbei.
Paulina Skrabytė

Biografija

Paulina Skrabytė gimė 2000 m. gruodžio 20 d. Palangoje.
Nuo penkerių metų dainuoti pradėjusi mergaitė visą savo gyvenimą sieja su muzika, palangiškė aktyviai dalyvauja įvairiuose konkursuose, festivaliuose, muzikiniuose projektuose, groja fleita ir fortepijonu, gitara. 2014 metais Paulina su pagyrimo raštu baigė muzikos mokyklą ir toliau tęsia išplėstinę programą.
Daugiausia laiko skiria vokalo tobulinimui ir koncertinei veiklai. Muzikuoja su jaunimo grupe „Lūžis“. Pastarieji metai Paulinai buvo ypač sėkmingi – mergaitė 2011 metais Lietuvą atstovavo „Vaikų Eurovizijos“ konkurse Armėnijoje, vieną po kito apdovanojimus jis skina ir įvairiuose tarptautiniuose bei nacionaliniuose konkursuose.

Konkursai

Pastarieji metai Paulinai buvo ypač sėkmingi – mergaitė 2011 metais Lietuvą atstovavo „Vaikų Eurovizijos“ konkurse Armėnijoje, vieną po kito apdovanojimus ji skina ir įvairiuose tarptautiniuose bei nacionaliniuose konkursuose, prizines vietas iškovojo konkursuose: „New Wave Junior 2013“– II vieta; „Slavianskij Bazar“ „Vytebsk – 2012„ – III vieta;.„Debiut 2012“ – I vieta; „Riga  Simphony 2012“ – II vieta; „Aprila pilieni 2012” – III vieta; „Baltic Tranzit“ 2010 – I vieta; 2013“ – II vieta; „Baltic Talents“ 2010 – I vieta; 2013 – II vieta; „Kaunas Talent“ 2012 – II vieta; 2010 III vietos; „Baby sing 2011“ – I vieta; „Pavasario fiesta“ 2010 – I vieta; „Dainų dainelė“; „MAXIMA Jaunieji talentai 2013“ muzikos srities skatinamosios stipendijos laimėtoja. Lietuvos televizijos muzikiniame projekte – konkurse „Vunderkindai. LT“ tapo nugalėtoja, apdovanota Lietuvos Respublikos Prezidentės Dalios Grybauskaitės padėkos raštu; „Euro Pop Grand Prix Berliner Perle 2013„; „Euro Kids 2015“ – III vieta; „Baltic Voice 2015” – I vieta;
Lietuvos vaikų Eurovizijos dainų konkurse su daina „Debesys“ (muzikos kūrėjas Mindaugas Lapinskis) laimėjo pirmą vietą . 2011 m. gruodžio 3 d. dalyvavo Vaikų Eurovizijos dainų konkurse (Jerevanas, Armėnija), kur atstovaudama Lietuvai, užėmė 10 vietą (scenoje kartu pasirodę kiti atlikėjai – trys pritariantieji vokalai bei pianistas).
Paringiai

Istorija

Kaimas priklauso Šiaulių rajono savivaldybei, Kuršėnų kaimiškajai seniūnijai. Pirmieji ūkininkai Steponas ir Ona Pranskaičiai.
Šiuo metu kaime yra 4 sodybos. 1950–1991 m. kaimas priklausė Pakumulšių „Taikos“ kolūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Geruogiai – 3 km
Beržtvos – 1 km
KURŠĖNAI – 4 km
Steponiškė – 1,3 km
ŠIAULIAI – 28 km
Lapkasiai – 3 km
Vaitkaičiai – 1,2 km
Milvydai – 3 km
 Micaičiai – 2,3 km
Nikolajus Patruševas

Nikolajus Platonovičius Patruševas (Николай Платонович Патрушев, g. 1951 m. liepos 11 d. Leningrade) – rusų žvalgybininkas, TSRS bei Rusijos saugumo tarnybų tarnautojas, FSB vadovas, armijos generolas (2001 m.)

Biografija

Nikolajus Patruševas gimė karo jūreivio šeimoje. Mokėsi 211-oje vidurinėje mokykloje, vienoje klasėje su Valstybės Dūmos pirmininku Borisu Gryzlovu.
1974 m. baigė Leningrado valstybinį jūrinės technikos universitetą, dirbo inžinieriumi instituto konstruktoriaus biure.
1974–1975 KGB aukštųjų kursų klausytojas (Minskas). Vėliau studijavo teisę, apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją.
1999 m. balandžio m. pradėjo eiti pirmojo FSB direktoriaus pavaduotojo pareigas. Nuo rugpjūčio 9 d., Vladimirui Putinui pasitraukus iš FSB vadovo posto – direktoriaus pareigas (laikinai).
1999 m. rugpjūčio 16 d. paskirtas RF FSB direktoriumi. Nuo Andropovo (vadovavusio KGB veiklai daugiau nei 15 metų) laikų ilgiausiai ėjo saugumo tarnybos vadovo pareigas.
1999 m. spalio mėn. išrinktas NVO saugumo organų bei spectarnybų tarybos pirmininku.
2008 m. gegužės 12 d. paskirtas Rusijos Federacijos Saugumo tarybos sekretoriumi.
Akšijrakas

Akšijrakas (rus. Акшийрак) – kalnų masyvas Tianšanyje, Kirgizijos teritorijoje. Sudaro Naryno ir Sarydžazo baseino upių vandenskyrą. Ilgis apie 50 km. Aukštis iki 5126 m.
Sudarytas iš metamorfinių skalūnų, smiltainio ir granito. Būdingas aukštikalnių reljefas. Ledynai dengia apie 400 km² (didžiausias – Petrovo ledynas, iš jo išteka Narynas).
Kėdainių Šviesioji gimnazija

Istorija

Kėdainių licėjus įkurtas 1625 m. Kristupo Radvilos iniciatyva ir lėšomis, gimnazijos vardą įgijo 1649 m. Buvo pavaldi Lietuvos evangelikų reformatų sinodui. 1651 m. įsteigta spaustuvė, kurioje spausdintos ir lietuviškos knygos.
Gimnazijoje dėstė garsūs mokslininkai - pedagogas ir filosofas Adomas Rasijus (apie 1575-1627/1628), gydytojas, karo inžinierius ir filosofas Adomas Freitagas (1608-1650). Gimnazijoje buvo dėstoma lotynų kalba, taikomi pažangūs mokymo metodai, o mokiniai mokėsi iš garsaus čekų pedagogo ir filosofo Jano Amoso Komenskio vadovėlio.
Dėl karų protarpiais neveikė. 1824 m. uždaryta carinės valdžios. Joje veikė mokykla. 1858–1864 m. vėl turėjo gimnazijos statusą. Pradžioje išlaikė didikai Radvilos, vėliau – evangelikai reformatai. Buvo dėstomos lenkų, lotynų, hebrajų, prancūzų, vokiečių, graikų ir lietuvių kalbos.
1922 m. atkurta Kėdainių gimnazija. 1946 m. mokykla pavadinta Kėdainių 1-ąja vidurine mokykla. 1965 m. mokykla persikelia į naujas patalpas. 1971 m. pradedama sustiprintai dėstyti matematika, o 1976 m. anglų kalba. 1981 m. mokyklai suteiktas Juozo Paukštelio vardas.
1993 m. sudaryta iniciatyvinė grupė gimnazijai atkurti. 1994–1995 mokslo metais atidaromos humanitarinio ir realinio profilio klasės. 1997 m. Juozo Paukštelio vidurinei mokyklai suteiktas gimnazijos statusas. 2002 m. rugsėjo 1 d. sujungta Kėdainių pradinė mokykla ir Kėdainių Juozo Paukštelio gimnazijos bendrojo lavinimo skyrius, įsteigta Kėdainių Juozo Paukštelio pagrindinė mokykla ir atskirta gimnazija, kuri persikėlė į restauruotas senosios gimnazijos patalpas, jai suteiktas Šviesiosios gimnazijos vardas.
Revūca

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1357 m. Geležies pramonė buvo išvystyta prieš daugiau nei 500 metų. XIX a. antroje pusėje miestelis tapo slovakų atgimimo centru. 1862 m. atidaryta pirmoji vidurinė mokykla slovakų kalba, bet 1874 m. uždaryta vengrų valdžios. Mokykla bei pats pastatas su istorine ekspozicija ir naujasis pastatas – valstybinės reikšmės kultūros paminklai. Per trumpą mokyklos gyvavimo laikotarpį į Revūcą atvyko gyventi rašytojai bei politikai, tokie kaip: Štefan Marko Daxner, Ján Francisci, Július Botto, Samuel Ormis, August Horislav Škultéty, Ivan Branislav Zoch, kt.
Zincigas

Istorija

Zincigas pirmą kartą oficialiai pripažintas buvo 762 m. liepos 10 d., kai karalius Pipinas Trumpasis. Karolio Didžiojo tėvas, Zincigo rūmuose (Sentiaco Palacio) paskelbė savo įsaką, kuriuo oficialiai pripažino miestą kaip Sentiacum. Miesto teises Zincigas pirmą kartą gavo 1267 m. spalio 9 d. 
Zincige kelis kartus buvo apsistojęs Šv. Romos imperijos imperatorius Frydrichas I Barbarosa, dėl ko Zincigas priskirtas prie Barbarosos miestų. 
Dukart viduramžių miestas Zincigas, kurį nuo 1300 m. saugojo masyvios miesto sienos, buvo beveik visiškai sunaikintas gaisrų – 1583 ir 1758 m. Viduramžių sienos liko labai nedaug, nes ją praktiškai visai sunaikino XIX a. pabaigos industrializacija ir miesto plėtimasis. Po Antrojo pasaulinio karo Zincigas patyrė populiacijos sprogimą, sparčiai tapo pramoniniu miestu. 
1969 m. rajonų reformos metu Bad-Bodendorf, Franken, Koisdorf, Löhndorf ir Westum tapo Zincigo rajonais. 
Šiandien Zincigas ir Remagenas yra tapę moderniais vartotojų centrais, su daug mokyklų ir prekybos centrų.
Gučkampis

Istorija

Kaime rastas archeologinis radinys – akmeninis kirvis siaurėjančia pentimi. Gučkampis minimas nuo 1609 m. XVIII a. buvo karališkoji valda. Nurodo 1771 ir 1772 m. inventoriai, jog Gučkampio teritorijoje buvo 18 valakų ūkio žemės bei 14 valstiečių šeimų. Tvarkytoju buvo Raseinių maršalas Jurgis Liaudanskas. Nuo 1775 m. Gučkampio kaime Liaudanskas valdė 22 valstiečių namus.
1923 m. buvo 43 kiemai.
Kaime yra senos kapinaitės.
1950–1954 ir 1963–1968 m. Gučkampio apylinkės centras.
Pinigų politika

Pinigų politika, monetarinė politika - valstybės vykdoma pinigų leidyba, kurso palaikymo, nacionalinės valiutos politika.
Beveik visada valstybės siekė įvesti savo nacionalinę valiutą. Ją įvedinėjant iš karto pradėdavo vykdyti monetarinę politiką. Su Europos Sąjungos atsiradimu pirmą kartą įvyko toks atvejis, kad iš karto daug valstybių perėjo prie vienos valiutos euro ir bendrai pradėjo vykdyti monetarinę politiką.
Heinola

Istorija

Iki 1776 m. buvo nuošalus kaimas, priklausęs Hololos gubernijai. Tais pačiais metais tapo gubernijos administraciniu centru. Buvo svarbus regiono prekybos centras. 1809 m. Suomija tapo Rusijos imperijos dalimi. Gubernijos centras perkeltas į rytus. 1839 m. suteiktos miesto teisės. Iki Antrojo pasaulinio karo buvo kurortinis miestelis. Po karo tapo svarbus medienos pramonės centras.
EMP recycling

Istorija

„EMP Recycling“ pradėjo savo veiklą kaip UAB „Elektroninių mašinų prekyba“, o vėliau buvo pervadinta į „ UAB Elektroninių mašinų perdirbimas“. Nuo 2007 m. Ši elektroninių atliekų perdirbimo įmonė žinoma kaip „EMP recycling“. „EMP recycling“ pradiniame veiklos etape perdirbo AB „Lietuvos telekomas“ telefonų stotis, telefoninius laidus bei kabelius.
2001 m. Buvo įdiegta nauja veiklos sritis – automobilių katalizatorių perdirbimas. 2003 m. EMP dideles investicijas skyrė naujai elektronikos atliekų perdirbimo linijai įdiegti. Tais pačiais metais „EMP recycling“ laimėjo „Geriausios aplinkosaugos ir kokybės vadybos sistemos apdovanojimą“ konkurse „Pasiekimai aplinkosaugoje“.
2005 m. EMP pateko į Lietuvos inovatyviausių įmonių ketvertuką ir buvo apdovanota „Inovacijų prizu 2005“. Tų pačių metų vasara EMP ir kitų Lietuvos įmonių iniciatyva buvo įgyvendinta visuomenės informavimo programa „Elgiuosi kitaip“, kurios tikslas – skatinti visuomenę imtis asmeninės iniciatyvos už švarios aplinkos išsaugojimą.
Prasidėjus 2006 m. EMP pradeda šaldytuvų perdirbimo gamyklos statybos darbus. Bendrovė pradeda perdirbinėti automobilių dalis, gautas iš automobilių demontuotojų mainais už jiems pateiktą nukenksminimo įrangą.
2007 ir 2008 m. diegiamos papildančios komunalines atliekų sistemas elektros ir elektroninės įrangos rinkimo sistemos. Organizuojami net kelios visuomenės švietimo akcijos bei projektai.
2009 m. pradedamos teikti EMP atliekų TAKSI (senos buitinės ir IT technikos, baldų, vonių ir kitų stambiųjų bei namų remonto atliekų išvežimo iš gyventojų ir įmonių) paslaugos.
2011–2012 metais po krizės atsigavusi įmonė vėl atnaujina ir plečia atliekų surinkimo-supirkimo tinklą. Veiklą atnaujino arba buvo atidarytos supirktuvės Vilniuje ir Vilniaus rajone (3), Kaune (2), Šiauliuose, Klaipėdoje, Tauragėje, Utenoje.
Mūs Džo

Istorija

Miestas įkurtas 1882 m., tiesiant Kanados-Ramiojo vandenyno geležinkelį. Miesto teisės suteiktos 1903 m.
Gundymas

Gundymas – elgsena ar veiksmai, kuriais siekiama pažadinti ir išlaikyti priešingos lyties individo lytinį susidomėjimą. Gamtoje biologines gundymo priemones turi tik patelės (valerijono kvapą katės, žuvys – elektromagnetinį lauką, kiškiai – kailio spalvos kaitą, paukščiai – tuoktuvių šokius ir kt.). Tarp beždžionių patelė patiną prisivilioja raudonais pabrinkusiais lytiniais organais – tai ženklas, kad ji lytiškai susijaudinusi ir pasirengusi poruotis. Žmonių pasaulyje biologinis dirgiklis galėtų būti toks pat kaip ir beždžionių – rausvi pabrinkę moters lytiniai organai, tačiau jie dažniausiai pridengti ir nematomi, todėl neatlieka gamtos jiems skirtos funkcijos.
Žmogus yra socialinė būtybė, vietoje biologinių gundymo priemonių jis turi daugybę fizinių ir psichologinių priemonių patikusio žmogaus dėmesiui atkreipti. Patraukti dėmesį gali figūra, išvaizda, apranga, šukuosena, eisena, kosmetika, kvepalai ir kt. Vyrai ir moterys gundo savaip. Žmonėms gundymas yra svarbi intymių santykių užmezgimo dalis.
Raguvos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Istorija

1610 m. minima medinė bažnyčia. Metrikų knygos rašytos nuo 1668 m. Antrąją medinę bažnyčią ir varpinę 1678 m. pastatė Trakų vaivada Marcijonas Oginskis. Statybai vadovavo kunigas Lukas Jonas Vaicekavičius. Tais pačiais metais ją konsekravo vyskupas Mikalojus Slupskis. M. Oginskis 1670 m. bažnyčiai dovanojo Alukėnų palivarką ir kaimą. 1674–1677 m. nurodyta, kad Raguvos bažnyčia yra viena didžiausių medinių bažnyčių visoje Vilniaus vyskupijoje.
1745 m. minima supuvusi, kiauru bokštu bažnyčia. Klebono Mykolo Gulbinausko rūpesčiu suremontuota. 1749 m. pastatyta nauja klebonija. 1777–1863 m. veikė parapinė mokykla. 1798 m. bažnyčia sudegė. Klebono Jurgio Zubavičiaus iniciatyva 1816 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia, 1883 m. – mūrinė varpinė.
1887 m. bažnyčia padidinta, pristatytos šoninės koplyčios. Už lietuviškos spaudos platinimą Raguvos vikaras Kazimieras Domarkas (1869–1902) 1896 m. pusei metų uždarytas į vienuolyną ir penkeriems metams ištremtas iš Lietuvos (mirė Raguvoje).
1915 m. į Rusiją išvežti 3 varpai. Dailininkas Jonas Mackevičius 1929 m. išdažė bažnyčios vidų. Prelato J. Maciejausko ir Čikagos raguviškių rūpesčiu bei lėšomis 1931 m. įsigyti 3 bronziniai varpai. Per Antrąjį pasaulinį karą 2 mažesnieji dingo. 1944 m. liepos 23-25 d. bombarduojant miestelį, nukentėjo ir bažnyčia, be to, išvogta daug jos inventoriaus. Sudegė klojimas, senelių prieglauda. Dalį vertingesnių reikmenų išgelbėjo kunigai Rapolas Kvedarauskas (1913–1945, raudonarmiečių nužudytas) ir Steponas Ramanauskas.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros, vyraujančių klasicizmo bruožų, kryžminio plano (28 × 14 m), su 4 kolonų portiku, bokšteliu. Vienanavė, turi 5 altorius. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi 3 aukštų mūrinė varpinė.
Solidarumo premija

Lecho Valensos Solidarumo premija (lenk. Nagroda Solidarności im. Lecha Wałęsy) – nuo 2014 m. Lenkijos užsienio ministro skiriama premija už išskirtinius nuopelnus demokratijos ir pilietinių teisių propagavimo ir apsaugos srityse.

Atrankos procesas

Vyksta dviejų etapų atranka. Pirmajame etape 15 nominuojančių asmenų siūlo kandidatus premijai gauti. Į šią grupę įeiną: Nobelio premijos laureatai, dabartinis ir buvę Lenkijos užsienio reikalų ministrai, visuotinai pripažinti kovos už demokratiją ir pilietines teises lyderiai. Kiekvienais metais 1/3 nominuojančiųjų asmenų keičiasi. Antrajame etape galutinį sprendimą dėl laimėtojo priima premijos komisija, kuriai 2014 m. vadovavo Lechas Valensa.
Brineichas

Бринейх (val. Bryneich) – senovės šiaurės britų karalystė, buvusi šiuolaikinių Nortumberlendo ir Daremo grafysčių teritorijose ir susikūrusi apie 420 metus, po Koelio Senojo žemių padalinimo. Sostinė buvo Din Gire (val. Din Guaire, dab. Bamboro).

Istorija

420 metais, po Ebrauko karaliaus Koelio Senojo mirties, jo valdos buvo padalintos tarp sūnų: Keneu gavo Ebrauką, o Garbonkanui atiteko Brineichas. Į šiaurę nuo Brineicho buvo išsidėstęs Gododinas, vakaruose – Stratklaidas, o pietuose – Ebrauko karalystės valdos.
Brineichui, esant sąjungoje su Gododinu ir Starklaidu, V–VI amžiuose teko kariauti prieš piktus. 547 metais į Brineicho teritoriją išlipo anglai, vadovaujami Idos. Tuo metu Brineicho karaliumi buvo Kingaras, kuris mirė apie 550-us metus. Jį Pakeitė Morkantas I. 559 metais Ida ir Ifa mirė: galimas daiktas, kad vyko mūšis, kuriame, kaip žinoma, vietiniai britai atkakliai priešinosi anglams-užkariautojams. Po keliolikos metų Dinas Giras buvo užgrobtas berniciečių karaliaus Glapos, o valdant jo broliui Adai, anglams pavyko pilnai užgrobti Brineichą, kurio valdovas – Morkantas I – bėgo į šiaurę į Gododiną, kur netrukus tapo karaliumi.
Ipanė (miestas)

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1538 m. gubernatoriaus Domingo Martineso de Iralos, veikė pranciškonų misija. Vėliau gyvenvietė atkurta 1862 m.

Šaltiniai

Reportaje al País. Tomo 2. Año 2001.
UCAM Murcia CF

Istorija

Klubas įkurtas 1999 m. Klubo steigėjas yra Mursijos universitetas.
Eilę sezonų žaidė žemesniuose divizionuose. 2016–2017 m. debiutavo LaLiga2 pirmenybėse, tačiau užėmė 19 vietą ir iškrito į žemesnį lygmenį.
Žiganskas

Istorija

Žiganską 1632 m. įkūrė kazokų pirkliai, vadovaujami Piotro Beketovo. 1783 m. tapo apskrities centru Jakutsko srityje. Nuo 1917 m. – kaimo tipo gyvenvietė.
Ona Aldona Budienė

Ona Aldona Budienė (g. 1941 m. liepos 12 d. Čičkuose, Vilkaviškio rajonas) – teisininkė, juriskonsultė, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) teisėja.

Biografija

1963-1967 metais baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.
1961–1962 m. Kazlų Rūdos ryšių kontoros pašto operatorė, 1962–1963 m. Kapsuko ryšių kontoros sąskaitininkė, 1967–1969 – Eidukevičiaus odos-avalynės įmonių susivienijimo juriskonsultė, 1969–1982 m. V. Vito kailių pramonės įmonių susivienijimo sutarčių-pretenzijų ir teisės skyriaus viršininkė, vyr. juriskonsultė, 1982–1993 – Vilniaus miesto 3-ojo apylinkės teismo teisėja, teismo pirmininko pavaduotoja. Nuo 1993 m. iki 2008 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėja.
Ištekėjusi. Vyras Bronislovas (g. 1942 m.). Sūnus Teisutis (g. 1968 m.).
Metropolitas Inocentas

Biografija

Gimė 1947 m. spalio 9 d. Staraja Rusos mieste, Novgorodo srityje, tarnautojų šeimoje. Po vidurinės mokyklos baigimo 1966 m., tarnavo tarybinėje kariuomenėje. 1969 m. įstojo į Maskvos valstybinį tarptautinių santykių institutą, po jo baigimo 1975 m. dirbo įvairiose organizacijose.
1981 m. gegužę įšventintas diakonu, rugpjūtį – kunigu. Nuo 1981 m. lapkričio tarnavo Šv. Mikalojaus bažnyčioje Michailovkos gyvenvietėje, Geležinkeliečių rajone, Kursko srityje. Nuo 1982 m. gegužės iki 1985 m. kovo dirbo Kursko vyskupijos kurijoje kanceliarijos vedėju, vėliau vyskupijos kancleriu. 1985 m. perėjo į Irkutsko vyskupiją, tarnavo Šv. Arkangelo Mykolo bažnyčioje Irkutske. Nuo 1985 m. gruodžio iki 1986 m. vasario buvo Kristus Gimimo bažnyčios Chabarovske klebonu, tuo pat metu buvo ir Chabarovsko dekanato dekanu. Nuo 1988 m. Prisikėlimo šventovės Čitoje klebonas, Čitos dekanato dekanas. 1989 m. neakivaizdiniu būdu baigė Maskvos dvasinę seminariją. 1992 m. sausio 15 d. Švč. Trejybės ir šv. Sergijaus Lauroje priėmė vienuolystę. 1992 m. sausio 19 d. suteiktas archimandrito titulas. 1992 m. sausio 26 d. įšventintas Chabarovsko ir Blagoveščensko vyskupu. 1995 m. liepos 18 d. paskirtas Dmitrovsko vyskupu, Maskvos vyskupijos vikaru, Išorinių Bažnyčios ryšių skyriaus pirmininko pavaduotoju.
Nuo 1996 m. spalio 11 d. Čitos ir Užbaikalės vyskupas.
1999 m. spalio 5 d. paskirtas Korsunės (Vakarų Europos) vyskupu. 2002 m. vasario 25 d. suteiktas arkivyskupo titulas.
2006 m. Švenčiausiasis Maskvos ir Visos Rusios patriarchas kartu su Šventuoju Sinodu paskyrė Korsunės arkivyskupą Inocentą laikinu Surožo vyskupijos valdytoju. Tuo pačiu nutarimu buvo suburta komisija susidariusiai situacijai vyskupijoje spręsti. Komisijos pirmininku buvo paskirtas arkivyskupas Inocentas. 2007 m. gruodžio 27 d. Rusijos ortodoksų bažnyčios Šventojo Sinodo nutarimu atleistas iš laikinų Surožo vyskupijos valdytojo pareigų. Arkivyskupui Inocentui išreikšta padėka už atliktus darbus ir „pasiektą taikingumą Surožo vyskupijoje po patirtų joje krizinių 2006 metų situacijų“.
Šventojo Sinodo nutarimu nuo 2010 m. gruodžio 24 d. atleistas iš Korsunės arkivyskupo pareigų ir paskirtas Vilniaus ir Lietuvos arkivyskupu su išreiškiama padėka už atliktus darbus ir vyskupo tarnystę Rusijos ortodoksų bažnyčioje Vakarų Europos šalyse. 2016 m. lapkričio 20 d. suteiktas metropolito titulas.
Austrijos vėliava

Austrijos vėliava – trispalvė vėliava, stačiakampio formos, sudalinta į tris vienodo aukščio horizontalias juostas: viršutinė raudona, vidurinė balta ir apatinė raudona.

Istorija

Manoma, kad kartu su Danijos vėliava, Austrijos vėliava yra seniausios pasaulio vėliavos.
Pasak legendos vėliavą įteisino kunigaikštis Leopoldas V (1157–1194). Per kovą jo drabužis buvo išteptas krauju, o nusivilkus jį jis atrodė kaip vėliava. Vėliavą nupiešė Austrijos kunigaikštis Frederikas II (paskutinis Babenbergų dinastijos atstovas) XIII amžiuje, išsilaisvinus iš Šventosios Romos imperijos. Suteiktame kunigaikščiui herbe, herbo laukas buvo padalintas į raudonas ir sidabrines (sidabro (kaip metalo) atitikmuo heraldikoje balta spalva) juostas.
Austrijos vėliava įteisinta 1919 metais. Panaikinta 1933 m. 1945 m. vėl įteisinta kaip nacionalinė Austrijos vėliava.

Simbolika

Raudona spalva simbolizuoja patriotų kraują, pralietą už Austrijos laisvę ir nepriklausomybę. Balta – laisvės, monarchijos režimo nuvertimo simbolis.
Pagal įtvirtintą vėliavos spalvų oficialią versiją, balta spalva simbolizuoja Dunojaus upę kertančią Austrijos teritoriją iš rytų į vakarus.