Red Hot Chili Peppers

„The Red Hot Chili Peppers“

„Red Hot Chili Peppers“ susikūrė kaip grupė vienam pasirodymui 1983 metais ir tuo metu vadinosi „Tony Flow and the Miraculously Majestic Masters of Mayhem“. Pirmieji grupės nariai – Anthony Kiedis, Michael Balzary (Flea), Jack Irons ir Hillel Slovak mokėsi toje pačioje Fairfax’o aukštojoje mokykloje, ir gana greitai, dar prieš išleisdami pirmąjį albumą, subūrė nuolatinių gerbėjų būrį. Tam ypač pasitarnavo laukinė jų pasirodymų gyvai dvasia, kai jie grodavo visiškai nuogi arba užsimovę kojines ant savo genitalijų. Jau 1983 metų pabaigoje jie pasirašė kontraktą dėl albumo įrašymo, tačiau Slovak’as ir Irons’as tuo metu dirbo kitame projekte, pavadintame „What Is This?“. Jų vietas užėmė Jack Sherman ir Cliff Martinez. Susigrojimo trūkumas ir prasti santykiai grupėje ir su prodiuseriu nulėmė, kad pirmasis albumas, pavadintas grupės vardu, „The Red Hot Chili Peppers“, buvo itin nesėkmingas. Koncertinis turas sekėsi taip pat neypatingai, ir netrukus grupės keliai su Sherman’u išsiskyrė.

„Freaky Styley“

„Parliament-Funkadelic“ narys George Clinton netrukus užsiėmė grupės prodiusavimu, ir su grupe, į kurią sugrįžo Hillel Slovak’as, įrašė antrąjį, kur kas sėkmingesnį, albumą „Freaky Styley“. Apibūdintame kaip tradicinis fankas, tik grojamas pankroko greičiu, albume buvo „Sly & The Family Stone“ dainos „If You Want Me To Stay“ dainos koveris ir kitos dainos, kurios tapo koledžų radijo stočių hitais, o daina „Hollywood“ buvo ganėtinai populiari Europoje. Visgi, albumas nebuvo itin populiarus, o netrukus po jo įrašymo Cliff Martinez pasitraukė iš grupės, leisdamas į ją sugrįžti Jack Irons’ui.

„The Uplift Mofo Party Plan“

Michael Beinthorm prodiusuotas ir 1987 metų rugsėjį išleistas „The Uplift Mofo Party Plan“ buvo vienintelis grupės albumas, kurį įrašė pradinė grupės sudėtis. Tai buvo pirmasis „Red Hot Chili Peppers“ albumas, pakilęs į „Billboard Top 200“. Tiesa, albumo sėkmei smarkiai pakenkė „EMI“ vangumas reklamuojant albumą, nes jame buvo dainų, kurių stilius buvo maišytas. Visgi, fanko, pankroko ir psichodelikos mišinys jų muzikoje pirmą kartą grupės istorijoje atvėrė jai kelius į Europą. Koncertinio turo metu smarkiai pagilėjo grupės problemos su narkotikais, ir Hillel Slovak ne vieną kartą pasirodė scenoje apsikvaišinęs, dėl ko koncertai buvo sužlugdyti. Grupė atsisakė išmesti gitaristą ir savo draugą iš grupės ir jį užsistojo. Koncertų Europoje metu atrodė, kad situacija pasitaisė, tačiau vos grįžus į JAV, problemos atsinaujino, o 1988 m. birželio 27 d. Hillel Slovak buvo rastas savo namuose negyvas.

„Mother’s Milk“

Mirus Hilleliui Slovakui ir išėjus draugo mirties sukrėstam Jack Irons’ui, Kiedis ir Flea nusprendė, jog grupės veiklą reikia tęsti. Trumpai pagroję su D.H.Peligro ir Dwayne „Blackbird“ McKnight, netrukus jie perklausose susitiko Chad Smith ir John Frusciante. Netrukus įrašytas albumas „Mother's Milk“ tapo pirmuoju, kuris sugebėjo prasiveržti į platesnius vandenis. Paskutinis studijinis darbas su Hillel Slovak – Jimi Hendrix koveris „Fire“, bei nauji hitai – Stevie Wonder „Higher Ground“, „Magic Johnson“, „Pretty Little Ditty“ (kurio segmentą grupė „Crazy Town“ po to panaudojo dainai „Butterfly“) bei „Stone Cold Bush“ – atvėrė kelią sėkmingam devynių mėnesių turui Amerikoje ir Europoje.

„Blood Sugar Sex Magik“

Pakylėti sėkmės, „Red Hot Chili Peppers“ netrukus perėjo į „Warner Brothers“ kompaniją ir jau su jos prodiuseriu Rick Rubin įrašė penktąjį albumą „Blood Sugar Sex Magik“. Neretai laikomas pačiu sėkmingiausiu visų laikų grupės albumu, jis pagimdė net kelis megahitus: „Give It Away“ (pirmasis singlas, užėmęs pirmąją vietą sąrašuose), „Under the Bridge“, „Breaking the Girl“ bei „Suck My Kiss“. Deja, albumo sėkmė morališkai sugniuždė John Frusciante, kuris negalėjo susidoroti su grupės superžvaigždžių statusu. Netrukus jis paliko grupę ir paniro į narkotikų liūną. „Red Hot Chili Peppers“ trumpai grojo su Ariku Marshall ir Jesse Tobias, o netrukus atrado ilgalaikiškesnį pakaitalą buvusio „Jane's Addiction“ gitaristo Dave Navarro asmenyje.

„One Hot Minute“

Po buvusios įrašų kompanijos EMI išleisto dainų rinkinio „Out in L.A.“, į kurį buvo įtraukti visi retesni kūriniai iš grupės gyvavimo pradžios, „One Hot Minute“ tapo vieninteliu albumu, įrašytu su Dave Navarro. Nors ir susilaukė daug kritikos, albumas sugebėjo išauginti tokius hitus kaip „My Friends“, „Warped“, „Aeroplane“, „Coffee Shop“ bei „Shallow Be Thy Game“. Nors albume buvo jaučiamas fanko, pankroko ir džiazo prieskonis, bendra nuotaika tapo kur kas niūresnė ir tamsesnė, daugiau vietos muzikoje atsirado psichodelikai. Deja, grupė ilgai neišsilaikė, nesutarimai ir nesutampantys Dave Navarro ir likusios grupės charakteriai pradėjo vis ryškėti, kol galų gale šis nusprendė palikti grupę savo solinių projektų dėlei.
Grupę ištiko stagnacija, ir 1997 m. jie sugrojo tik viename koncerte, visą kitą laiką praleisdami reabilitacijos įstaigose. Vienoje iš jų Flea susitiko John Frusciante, per tą laiką išleidusį du solinius albumus, ir pasiūlė jam sugrįžti į grupę. Gitaristas nedvejodamas sutiko, ir grupė netrukus pradėjo darbą iš naujo. Visų „One Hot Minute“ albumo dainų teko atsisakyti, kadangi jos netiko nei prie bendros grupės nuotaikos, nei prie John Frusciante grojimo stiliaus, tačiau, priešingai sklandantiems gandams, grupė niekada nebuvo išsižadėjusi šio albumo.

„Californication“

Atsigavęs po krizės gitaristas tapo kertiniu akmeniu grupės septintajame albume „Californication“. Naujas stilių derinys, melodiškos dainos ir grupės energingumas nulėmė, kad nemažai dainų albume tapo hitais: „Scar Tissue“ (apdovanotas „Grammy“), „Otherside“, „Californication“, taip pat aukštai pakilę „Around the World“, „Road Trippin'“, „Parallel Universe“. Grupės koncertinis turas truko net dvejus metus ir pasižymėjo neįtikėtino masto koncertais, tarp kurių buvo ir du šimtus tūkstančių žmonių sutraukęs koncertas Maskvos Raudonojoje aikštėje. 2001 metais buvo išleistas pirmasis koncerto įrašas DVD formatu, pavadintas „Off the Map“.

„By the Way“

Po koncertinio turo sugrįžę į studiją, grupė išleido „By the Way“, susilaukusį įvairių atsiliepimų iš fanų. Pats melodingiausias, lyriškiausiais ir sodriausias iš visų iki tol išleistų „Red Hot Chili Peppers“ albumų kai kuriems pasirodė pernelyg nukrypęs į popsą, tačiau iš esmės buvo sutiktas šiltai ir dvi jo dainos pakilo geriausiųjų sąrašuose į pirmąsias vietas – titulinė daina „By the Way“ ir „Can't Stop“. Po albumo pasirodymo grupė vėl dvejiems metams išvažiavo koncertuoti po pasaulį, išleisdami antrąjį koncertinį DVD „Live at Slane Castle“ bei gyvo garso koncerte įrašytą albumą „Live in Hyde Park“, taip pat visų laikų geriausių dainų rinkinį.

„Stadium Arcadium“

2006 m. gegužę išleistas „Red Hot Chili Peppers“ albumas „Stadium Arcadium“. Per pirmą savaitę buvo parduota daugiau kaip 1 milijonas albumo kopijų visame pasaulyje. Jame yra 28 dainos.

„I’m with You“

Nuo 2010 m. rugsėjo iki 2011 m. kovo mėnesio grupė įrašinėjo dešimtą savo studijinį albumą „I'm with You“. Jis buvo išleistas 2011 m. rugpjūčio 30 d. Birželio 12 dieną grupė išplatino albumo dainų sąrašą. Albumą sudarė 14 naujų kūrinių.

Garso filosofija

„Red Hot Chili Peppers“ yra žinomi dėl energingų Flea bosinės gitaros partijų ir daugybės skirtingų stilių inkorporavimo.

Bosistas

Flea grojimo stiliuje juntama pankroko, fanko ir bliuzo įtaka. Ypač jaučiama „Parliament-Funkadelic“ bosisto Bootsy Collins ir „Led Zeppelin“ bosisto John Paul Jones įtaka. Bosinė gitara dažniausiai yra pagrindinis, vedantis instrumentas ir suteikia „Red Hot Chili Peppers“ dainoms ritmą. Užvedančios melodijos žemosiose oktavose, grojamos įprastu būdu pirštais arba „Pop & Slap“ technika, tapo neatskiriama „Red Hot Chili Peppers“ muzikos dalimi.

Gitaristai

Gitara, nors visų penkių gitaristų – Sherman’o, Slovak’o, Frusciante, Navarro, Klinghoffer’io, įrašiusių „Red Hot Chili Peppers“ albumus, stiliai buvo labai skirtingi, dažniausiai neužgožia energingos Flea bosinės gitaros. Visi keturi gitaristai buvo akivaizdžiai paveikti Jimi Hendrix kūrybos, tačiau tai ir buvo vienintelis jų panašumas. Sherman’o gitara grojo sausiausiai ir džeržgė labiausiai iš visų, tačiau jis stengėsi kaip galima labiau išlaikyti Slovak’o stilių, kadangi didžioji dalis pirmųjų „Red Hot Chili Peppers“ dainų buvo kurtos su juo. Savo ruožtu Slovak’as daugiausiai savo grojime išnaudojo tamsesnius bliuzo ir fanko aspektus. John Frusciante atnešė į grupę daugiau melodingumo ir muzikos gylio, o Dave Navarro išsiskyrė iš kitų savo sunkiu garsu ir psichodeliniais motyvais. 2009 metų pabaigoje ilgametis grupės gitaristas John Frusciante paskelbė, kad palieka grupę. Jo vietą užėmė kartu su „Red Hot Chili Peppers“ per „Stadium Arcadium“ albumo turą grojęs Josh Klinghoffer.

Būgnininkai

Ankstyvaisiais metais būgnais grojo Jack Irons, o šiam išėjus – Cliff Martinez, tačiau didžiąją laiko dalį prie mušamųjų instrumentų sėdėjo Chad Smith. Per perklausą jis pakerėjo grupę energinga ir chaotiška improvizacija, kuri, kaip kalbama, visiškai netikėtai užklupo Flea, už ką Smith’as jį aprėkė, kad šis laikytų tempą. Vėliau, jau po „Blood Sugar Sex Magik“ albumo pasirodymo, Chad Smith buvo pripažintas vienu iš geriausių roko būgnininkų pasaulyje.

Vokalistas

Anthony Kiedis yra vienas iš įvairiapusiškiausių vokalistų roko pasaulyje, puikiai įvaldęs skirtingus muzikos stilius ir suteikiantis grupei išskirtinį charakterį. Jo netradicinis repavimas (daugiau grįstas melodija nei ritmu), tariami, o ne dainuojami žodžiai (jo vokalo išskirtinė ypatybė iki pat „Blood Sugar Sex Magik“ albumo) bei dainavimas (kuris labai pagerėjo nuo „Freaky Styley“ laikų) dar labiau praplečia grupės galimybes. Kiedis yra lietuviška pavardė, kurią jis paveldėjo iš savo prosenelio, kuris buvo vienas iš daugelio lietuvių, išsikrausčiusių gyventi į Jungtines Valstijas.

Indėlis į šiuolaikinį roką

„Red Hot Chili Peppers“ yra išskirtiniai, kadangi tai buvo pirmoji muzikos grupė, kuri sujungė fanką ir pankroką, iki tol laikytus atitinkamai „juodųjų“ ir „baltųjų“ muzika, kur kas anksčiau, nei „Aerosmith“ ir „Run DMC“ sukūrė „Walk This Way“, nors devintojo dešimtmečio pradžioje jau buvo grupių, kurios bandė maišyti repą su roku, pavyzdžiui, „The Beastie Boys“. 1987 metais „Red Hot Chili Peppers“ stilius buvo vis dar laikomas neįprastu, dėl ko ir kilo problemos su ankstyvųjų albumų platinimu. Didžiausiu grupės indėliu į dabartinio roko kultūrą neabejotinai laikytinas jos patrauklumas tiek baltaodžių, tiek juodaodžių auditorijai, ir repo muzikos populiarinimas baltųjų tarpe. Nors retas grupės fanas ką nors žino apie jos formavimosi laikotarpį devintajame dešimtmetyje, tai buvo pamatai jos neblėstančiam populiarumui dešimtajame praeito amžiaus ir pirmajame šio amžiaus dešimtmečiuose.