Butano istorija

Monjulas

Į šiaurę nuo Butano formuojantis stipriai Tibeto valstybei ir civilizacijai, ėmė rastis pirmosios žinios apie Butano teritoriją. Tibetietiškai ji buvo įvardijama kaip Lhomon (arba „Pietų tamsybės“), vėliau atsirado pavadinimai Lhomon Tsendenjong, Lhomon Khashi (keturių kelių žemė) 
Yra išlaikytos legendos, kad veikiausiai 500 m. pr. m. e.-600 m. rytiniame Butane ir gretimame Arunačal Pradeše egzistavo Monyul („tamsos žemė“) vadinama valstybė, kurios kūrėjai greičiausiai buvo čiabuviai monpais (jų pavadinimas irgi reiškia „tamsybių tauta“). Anot išlikusių legendų, klestėjimo laikais Monjulas valdė ir Asamą bei šiaurinę Bengaliją, nors tai nėra įrodyta.
Hipotetinio Monjulo laikais vietos gyventojai išpažino vietinio bono religijos atmainą.

Tibeto kultūros įtakoje

Nuo VII a. Butano, kaip ir gretimo Sikimo, Arunačal Pradešo teritorijas veikė Tibeto kultūra. Nors nėra galutinai sutariama, ar Tibeto imperija valdė šią teritoriją politiškai, neabejotina, jog Butano žemės buvo labai stipriai veikiamos kultūriškai. VII a. Tibeto karalius Songcenas Gampo čia pastatydino pirmuosius budizmo vienuolynus, siekė šią religiją įdiegti šalyje.
VIII a. po Butaną keliavo Vadžrajanos propaguotojas Padmasambhava, kuris irgi pastatydino vienuolynus, šalies centru padarydamas Bumthangą. Jo įtakoje Butane išplito Tibeto budizmas, seniausia jo sekta Njingmapa, kuri ilgai išlaikė įtaką regione.
IX a. nusilpus ir susiskaldžius Tibetui į smulkias kunigaikštystes, Butano teritorijoje nebuvo centrinės valdžios: atskirus kalnų slėnius valdė smulkūs feodalai, titulavęsi deb ir įsitvirtinę tvirtovėse khar, tarp kurių stipriausias buvo Bumtango kunigaikštis. Šis feodalinis susiskaldymas bei autarkija lėmė ir lingvistinį šalies susiskaldymą: Butane ir dabar priskaičiuojamos apie 25 giminingos kalbos, kurių naudojimas dažnai apsiriboja vienu kalnų slėniu.
Per šį laikotarpį regionas, žiūrint iš Tibeto pusės, buvo vis dar suvokiamas kaip tolimiausia pietinė Tibeto civilizacijos provincija. Nepaisant to, kraštas tapo prieglobsčiu daugybei pabėgėlių iš Tibeto, kurie savo šalyje buvo persekiojami dėl politinių ar religinių priežasčių. Šie pabėgėliai įsikurdavo šalyje ir dažnai pradėdavo kilmingųjų (gdung) dinastijas. Butano kronikose yra išlikusi istorija apie Tibeto karaliaus Lang Dharma brolį Cangma, kuris pradėjo daug Butano kilmingųjų atšakų.
Per visą šį iš šiaurės plūstant Tibeto kultūrai, pamažėle kėlėsi ir tibetiečiai (bhotijai), pamažu suformavę dabartinę dzongkha kalba kalbančią tautą. Šios migracijos nuo XII a. buvo nulemtos pirmiausia budizmo sektų karų Tibete: valdžioje įsitvirtinus vienai sektai, buvo persekiojamos kitos, kurios neretai ieškodavo prieglobsčio Butane, t. y. Tibeto periferijose. Tibete įsigalėjus Gelugpa sektai (atstovaujamai dalailamų), į Butano teritoriją ėmė ypač keltis Kagjupa sektos atstovai, kurie irgi nebuvo vieningi: atskiros dvi jos konfesijos (Lhapa ir Drugpa) kovojo tarpusavyje.
XIII a. Butano vakarinėse teritorijose įsikūrė Tibeto lama Gjalva Lhanangpa, kuris įsteigė Lhapa sektą. Šiai sektai pavyko paimti valdžią iš vietos gyventojų ir sukurti efektyvią administravimo sistemą, pagal kurią buvo renkami mokesčiai ir duoklės. Tuo pat metu čia įsikūrė pirmasis garsus Drukpa sektos propaguotojas Butane lama Phadžo Drugom Žigpo, kuris turėjo varžytis su Lhapa dėl valdžios.