1993 m. pasaulio šachmatų čempionatas

1993 m. pasaulio šachmatų čempionatas tai vienas iš labiausiai diskutuotinų čempionatų istorijoje dėl tuometinio šachmatų pasaulio čempiono Gario Kasparovo ir pretendento Naidželo Šorto pasitraukimo iš FIDE, ir jų surengto mačo dėl pasaulio čempiono vardo pravedimo Profesionalių šachmatų asociacijos globoje.
Atsakydama į tokius veiksmus FIDE atėmė iš G. Kasparovo jo titulą ir surengė kitą mačą dėl pasaulio čempiono vardo tarp Jano Timano, pralaimėjusio kandidatų mačų finale ir Anatolijaus Karpovo, pralaimėjusio pusfinalyje. Tokiu būdu, dėl pasaulio čempiono vardo 1993 m. vyko du paraleliniai mačai: PŠA, kurį laimėjo G. Kasparovas ir FIDE, kurį laimėjo A. Karpovas.
Pirmą kartą istorijoje vienu metu buvo du pasaulio šachmatų čempionai ir tai sukėlė skilimą šachmatų pasaulyje, kuris tęsėsi iki 2006 m.

Pretendento atranka

Pretendentas buvo atrinktas pagal FIDE taisykles.
Tai penkioliktas pasaulio šachmatų čempionato ciklas, kai pretendentas buvo atrenkamas pagal FIDE nustatytą tvarką.
Pravedus 1989–1990 m. zoninius turnyrus į 1987 m. tarpzoninius turnyrus pateko geriausiai pasirodę dalyviai:
iš 1-os zonos (Vakarų Europa ir Vakarų Viduržemis) – 4 v.:  (M. Čandleris ir M. Adamsas),  J. Lautieras ir  M. Illeskas Kordoba;
iš 2-os (Centrinė Europa, Šiaurės šalys, Izraelis) 2 v.:  G. Rechlis,  E. Lobronas
iš 3-ios (Rytų Europa) 4 v.:  L. Ftačnikas,  K. Georgijevas,  M. Marinas ir  I. Štolė;
iš 4-os (SSRS) 6 v.:   (A. Širovas , A. Drejevas, J. Elvestas, S. Lputianas, L. Judasinas, A. Chalifmanas);
iš – 5-os – (Rytų Viduržemis]) 2 v.:  (B. Damljanovičius, P. Popovičius, G. Kabrilo, B. Ivanovičius);
iš – 6-os – (JAV) 4 v:  (R. Džindžichašvilis, S. Rachelsas, A.. Mailsas, N. de Firmianas);
iš – 7-os (Kanada) 2 v.:  L. Piaseckis;
iš – 8-os – (Centrinė Amerika) – 3 v.:  A. Zapatas  V. Arencibija,  Karlos Armando Juarez Flores;
iš – 9-os – (Pietų Amerika) 2 v.:  (J. Sunye Neto, H.K. van Rimsdeikas);
iš – 10-os – (Vakarų Azija) 2 v. –  (V. Anandas ir P.M. Thipsajus);
iš – 11-os – (Pietryčių Azija) ir Okeanija 3 v.:  (Ye Rongguangas, Lin Ta),  I. Rodžersas;
iš – 12-os – (Vakarų Afrika) 1 v.:  S. Hmadis;
iš – 13-os – (Rytų Afrika) 1 v. –  (F. El Taheras, A. Afifis);
iš – 14-os – (Skandinavijos) 2 v. –  S. Agdestainas,  M. Petursonas;

Tarpzoninis turnyrai

1990 m. Manilos Tarpzoninis turnyras vyko 1990 birželio 29 – liepos 14 d.
64 dalyvių šveicariška sistema (13 ratų) kovojo dėl 11-kos kelialapių į 1991/93 m. Kandidatų mačus.

Dalyviai

Iš zoninių turnyrų pakviesti 37 žaidėjai.
Iš 1988/90 m. Kandidatų mačų pateko 10 dalyvių:  Jaseras Seiravanas,  Naidželas Šortas,  Gyula Saksas,  Valerijus Salovas, Lajošas Portišas,  Rafaelis Vaganianas,  Kevinas Spragetas,  Andrejus Sokolovas,  Janas Elvestas,  Viktoras Korčnojus.
14 žaidėjų pateko pagal pasiekimus ir aukščiausius reitingus:  B. Gelfandas,  V. Ivančiukas,  Djula Saksas,  Viktoras Korčnojus,  Robertas Hiubneris,  Predragas Nikoličius,  'Sergejus Dolmatovas,  Ljubomiras Ljubojevičius,  Borisas Gulko,  Michailas Talis,  Andrejus Sokolovas,  Rafaelis Vaganianas,  Gata Kamskis,  Vasilijus Smyslovas.
1989 m. pasaulio jaunių čempionas  V. Spasovas.
Turnyro organizatorių pakviesti 2 žaidėjai:  (E. Torė, R. Maskarinas).

Rezultatai

1-2 vietas užėmė B. Gelfandas ir V. Ivančiukas – po 9 taškus; 3-4 vietas iškovojo V. Anandas ir N. Šortas – po 8½ taško; 5-11 vietas pasidalijo D. Saksas, V. Korčnojus, R. Hiubneris, P. Nikoličius, L. Judasinas, S. Dolmatovas, A. Drejevas – po 8 taškus. Minėti šachmatininkai pateko į 1991/93 m. Kandidatų mačus.

Dalyviai

1991–1993 m. Kandidatų mačuose dalyvavo 15 didmeistrių: A. Karpovas (žaidė nuo ketvirtfinalio), J. Timanas, A. Jusupovas ir J. Spilmenas – 1988/90 m. kandidatų mačų pusfinalininkai ir 11-ka dalyvių geriausiai pasirodžiusių 1990 m. tarpzoniniame turnyre Maniloje.

Pretendentas

Jo potencialas pradėjo ryškėti 1986 m, kai jis su kaupu laimėjo Veik an Zee turnyrą (9½ iš 13) buvo antras Londone ir 2-as Zolingene. Metų pabaigoje N. Šortas buvo pakviestas į superturnyrą Briuselyje, kur jis, nors ir likęs priešpaskutinis (5-a vieta), vienintelis laimėjo prieš G. Kasparovą.
1987 m. pateikė virtinę įspūdingų pergalių: Veik an Zee (kartu su V. Korčnojumi po 9 iš 13), Reikjavikas (8 iš 11), nors pasirodė labai nesėkmingai Briuselyje (3 iš 11).
Tarpzoniniame Suboticoje, N. Šortas patvirtino klasę – 11 iš 16.
Deja savo pirmuosiuse kandidatų mačuose jo laukė nesėkmė – ketvirtfinalyje jį sustabdė Džonatanas Spilmenas (1½ : 3½)
1989 m. Jo reitingas išaugo iki 2650 ir tai buvo trečias pasaulyje po G. Kasparovo ir A. Karpovo.
1990 m. tarpzoniniame Maniloje vėl pateko į kandidatų mačus (8½ iš 13) aštuntfinalyje (po pratesimo) atsirevanšavo prieš Dž. Spilmeną (4 : 4 , greitosios partijos 1½ : ½). Ketvirtfinalyje atviroje kovoje įveikė B. Gelfandą (5 : 3), o pusfinalyje – A. Karpovą, bei finale – J. Timaną ir iškovojo teisę žaisti mačą dėl pasaulio čempiono vardo su G. Kasparovu.

Čempionas

Po pasitraukimo iš Didmeistrių asociacijos (DMA) trejus metus G. Kasparovas žaidė ne itin sėkmingai: užleido pirmąją vietą Linarese Vasilijui Ivančiukui, Amsterdame – V. Salovui, o Redžio Emilijoje dar ir Višvanatanui Anandui.
Bet buvo ir sėkmingų: Tilburgas (10 iš 14), 1992 m. Linaresas (10 iš 13), Dortmundas (6 iš 9), simultanas prieš Vokietijos rinktinę 3 : 1 ir 1993 m. Linaresas (10 iš 13). Be to, Rusijos komandos sudėtyje, tapo šachmatų olimpiados nugalėtoju Maniloje, o po to ir komandinio Europos čempionato nugalėtoju.
G. Kasparovas palaikė savo aukštą reitingą ir laukė, kas 1993 m. bus jo varžovu dėl „karūnos“. Kai A. Karpovas iškrito per kandidatų mačus, tapo aišku, kad šachmatų pasaulio laukia kažkas naujo.

Maištas

F. Kampomanesas ima „į savo rankas visą valdžią“ ir paskuba. Pasibaigus Kandidatų mačams, jis duoda tik savaitę laiko pasiūlymams dėl mačo rengimo vietos. O po to, vienasmeniškai, nesiskaitydamas nei su čempiono, nei su pretendento nuomone, nežiūrint to, kad buvo pasiūlymų ir su didesniu priziniu fondu, pasirenka Mančesterio kandidatūrą.
Tuo pasipiktino G. Kasparovas, buvo nepatenkintas ir N. Šortas. Būtent jis ir pasiūlė čempionui įvykdyti revoliuciją (vėliau G. Kasparovas gailėjosi dėl to…). Bendrame pareiškime prieš turnyrą Linarese 1993 m. vasario 26 d. buvo sakoma: „Kadangi FIDE pažeidė savo taisykles ir dėl to jai negalima patikėti rengti pačių svarbiausių profesionalių šachmatų varžybų, mes priėmėme sprendimą tarpusavio mačą pravesti už FIDE jurisdikcijos ribų…. globojami naujos – Profesionalių šachmatų asociacijos“
O jos įkūrėjais buvo G. Kasparovas ir N. Šortas, įsipareigoję paukoti 10% prizinio fondo šios organizacijos vystymui.
Po to, kai G. Kasparovas ir N. Šortas pareiškė savo norą žaisti mačą už FIDE jurisdikcijos ribų, ši jiems atėmė pasaulio čempiono ir pretendento vardus, išbraukė iš reitingo sąrašo ir pasiūlė žaisti mačą „dėl karūnos“, finaliniame kandidatų mače pralaimėjusiajam J. Timanui ir pusfinalyje N. Šortui pralaimėjusiajam A. Karpovui. Gavusi jų sutikimą, tuojau pat paskelbė pasaulio čempionato mačo pravedimui vietų pasiūlymų konkursą.

Mačo vieta

Mačas tarp G. Kasparovo vyko Londone 1993 m. rugsėjo 7 – spalio 21 d. Jo prizinis fondas buvo 2,5 milijono JAV dolerių.

Pretendentų parinkimas

Tai buvo pirmas ir vienintelis atvejis šachmatų istorijoje, kai dar „esant gyvam“ pasaulio čempionui dėl „karūnos“ kovojo kandidatų mačų finalininkas ir pusfinalininkas…
Naujojo FIDE čempiono išaiškinimas buvo pavestas Janui Timanui, finale pralaimėjusiam N. Šortui ir A. Karpovui, pusfinalyje pralaimėjusiam N. Šortui.
Kodėl nebuvo pasirinktas, kitas pusfinalininkas A. Jusupovas, FIDE aiškino tuo, kad A. Karpovas buvo pasirinktas, kaip pusfinalininkas ir praėjusio kandidatų mačų finalininkas.

A. Karpovas

Šachmatų visuomenė, įpratusi prie A. Karpovo dvikovų su G. Kasparovu ir išgirdusi, kad pastarasis pats atsisakė „karūnos“, priėmė A. Karpovą, kaip pilnateisį čempioną (diskusijos, kam priklauso titulas – čempionui, ar organizacijai prasidėjo vėliau) 
Per trejus metus po 1990 m. mačo, jam pavyko išlaikyti šachmatininko Nr.2 įvaizdį. Jis buvo vienintelis G. Kasparovo konkurentas Pasaulio taurėje, taip pat, daugumoje turnyrų lenkė jaunuosius V,. Anandą, V. Ivančiuką, B. Gelfandą ir N. Šortą. Nors A. Karpovas kandidatų mačo ketvirtfinalyje su V. Anandu jau turėjo nemažų sunkumų, jo pralaimėjimas N. Šortui pusfinalyje daug kam buvo tikras šokas. 
12-ąjį pasaulio čempioną visuomenė vertino aukščiau už J. Timaną, nors formaliai A. Karpovas turėjo teisių į mačą su juo vargu ar daugiau, kaip ir pralaimėjęs pusfinalio mačą A. Jusupovas…
Kalbų, kad reiktų tarp pastarųjų surengti „atranką“, net nekilo:
F. Kampomanesas skubėjo kuo greičiau pravesti mačą, kuo anksčiau, kol išsiaiškins santykius G. Kasparovas su N. Šortu, ir su kiek galima didesniu priziniu fondu.
A. Karpovas savo dalyvavimą mače priėmė, kaip savaime suprantamą dalyką. Jis visai neabejojo dėl savo sėkmės, nes varžovas nuo seno buvo jam „patogus" (+24, -6,=39)!

J. Timanas

Kas dėl J. Timano, tai 42-ių metų olandas 10-ojo dešimtmečio pradžioje pergyveno „antrąją jaunystę“… 8-ojo dešimtmečio pabaigoje (jei neskaityti V. Korčnojaus), jis buvo Vakarų šachmatininkas Nr.1 
J. Timanas visą laiką buvo pasaulio šachmatų reitingų pirmame dešimtuke, pastoviai laimėdavo turnyrus, kai juose nežaisdavo G. Kasparovas, ar A. Karpovas.
Timanas priklausė tai šachmatininkų kartai, kurių planus suardė pastarieji du šachmatininkai. J. Timanas buvo bene ryškiausias „amžinai antrojo“ pavyzdys.
Tačiau jis buvo pasiekęs nemaža ryškių pergalių: Nikšičius ir Amsterdamas 1978 m, Bledas/Portorožas 1979 m, Veik an Zee, Amsterdamas, Las Palmas – 1981 m. Indonezija 1983 m., Bugoinas – 1984 m., Zagrebas – 1985 m. Laimėjo Linareso turnyrą 1988 m, o 1989 buvo pirmas Pasaulio Taurės etape Roterdame.

Mačo prognozė

Kad A. Karpovas stipresnis už J. Timaną beveik nebuvo abejojama. Bet taip buvo manoma ir prieš A. Karpovo mačą su N. Šortu, be to, juk V. Anandas parodė, kad tinkamai pasiruošus, su juo galima žaisti. 
Nors, po nesėkmių, olandas sugebėjo prisitaikyti prie A. Karpovo ir išmetė jį iš Paryžiaus Immopar atkrintamųjų varžybų, laimėjęs rezultatu 2 : 0. Dar du kartus laimėjo prieš jį 1992 m. ir 1993 m. Linareso turnyre, nors pastarajame – užėmė tik priešpaskutinę vietą.

Mačo vieta ir sąlygos

Kova buvo padalyta į dvi lygias dalis: ji turėjo prasidėti Olandijoje (Amsterdame ir Arnheme), o po to persikelti Maskatą (Omane). Tačiau baigiamoji dalis vyko Džakartoje, Mačo prizinis fondas prieš mačą buvo 2,85 milijono JAV dolerių, tačiau vėliau, atsisakius Omanui sumažėjo.
Pradžia 1993 m. rugsėjo 7 d.

Po mačų

Taip pasaulyje atsirado du šachmatų čempionai. G. Kasparovas išlaikė savo „istorinį“ titulą. Bet ką jis ruošėsi su juo daryti? N. Šortas labai greitai nuo PŠA veiklos pasitraukė ir G. Kasparovui teko pačiam naujojoje organizacijoje ieškoti rėmėjų, rūpintis pretendentų atranka. Šachmatų pasaulyje įsigalėjo dvivaldystė.