google/wiki40b huggingface dataset:
Įstatymo sergėtojas

Turinys

Džaredas Medoksas – vienišas įstatymo sergėtojas iš Sabato, atvyksta į Banoko miestelį, ketindamas suimti ir pristatyti į teismą vietinį žemvaldį Vincentą Bronsoną ir jo vyrus už žmogžudystę ir apiplėšimą, kurį jie įvykdė prieš metus Sabate. Vietinis šerifas Kotonas Rajanas mėgina jį atkalbėti, tačiau Džaredas liepia jam perduoti Bronsonui, kad lšie turi per 24 valandas geranoriškai pasiduoti, kitaip jis pats juos suims.
Rajanas perspėja Bronsoną ir šio vyrai nori nužudyti Džaredą, tačiau jis nesutinka ir liepia šerifui derėtis dėl kompensacijos, kurią jis pasiruošęs sumokėti už įvykdytą nusikaltimą.
Tuo metu Džaredas susitinka Laurą, su kuria juos anksčiau siejo artimi ryšiai ir kuri dabar gyvena su vienu iš užpuolikų, Vernonu. Laura bando įkalbėti Džaredą pakilti jos vyrą ramybėje, nes pastarasis nieko blogo nepadarė, tačiau jai nepavyksta. Netrukus jis atmeta ir Rajano perduotą pasiūlymą tartis, o miesto gatvėje išprovokuotas dvikovoje nušauna vieną iš geriausių Bronsono vyrų. Likę jo bendrai leidžiasi į Džaredo medžioklę, nors Bronsonas iki paskutinės akimirkos tikisi viską išspręsti taikiai ir išvengti žudynių.
Benguė kalnas

Benguė kalnas (pranc. Mont Bengoué) – aukščiausia viršukalnė Gabone. Iškilusi šalies šiaurės rytuose, Ogovės-Ivindo provincijoje, į rytus nuo Čailu kalnų, į šiaurę nuo Bokabokos miesto. Aukštis 1070 m.
Antanas Gaidys

Biografija

1943–1944 m. palaikė ryšius su „Gražinos“ būrio sovietiniais partizanais. 1946 m. baigė Panevėžio geležinkelininkų mokyklą, 1946–1949 m. šios mokyklos auklėtojas, direktoriaus padėjėjas, dėstytojas. 1949–1950 m. dirbo partinį darbą Panevėžyje. 1950–1953 m. LKP Šiaulių srities komiteto lektorius. 1953–1957 m. LKP CK lektorius. 1956 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos fakultetą, 1961 m. Visuomeninių mokslų akademiją prie SSKP CK Maskvoje. 1961–1962 m. LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus lektorių grupės vadovas. 1962 m. SSRS MA Filosofijos institute apgynė disertaciją „Šiuolaikinės katalikybės etinio mokymo kritika“, filosofijos mokslų kandidatas. 
1962–1969 m. Lietuvos veterinarijos akademijos Marksizmo-leninizmo katedros vedėjas, 1964 m. docentas. 1969–1988 m. dirbo Filosofijos, sociologijos ir teisės institute (iki 1977 m. skyrius prie Istorijos instituto), nuo 1975 m. skyriaus vadovas, nuo 1987 m. profesorius. 1984 m. Filosofijos, sociologijos ir teisės institute apgynė disertaciją „Katalikiškojo klerikalinio antikomunizmo filosofinių pasaulėžiūrinių pagrindų kritinė analizė“, 1985 m. filosofijos mokslų daktaras. 1988–1990 m. dėstė Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje.
Išspausdino mokslinių straipsnių ateizmo, etikos ir kt. klausimais. 1976 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas.  Sūnus Vladas Gaidys.
Lenkijos armijos stadionas

Pepsi Arena

2011 m. liepos 19 d. Legia ir PepsiCo pasirašė trejų metų paramos sutartį, pagal kurią stadiono pavadinimas pakeistas į Pepsi Arena. Sutarties suma nebuvo atskleista.
Liudvikas Juzefas Krasinskis

Šeima

1860 metais vedė Elizą Branicką, o 1882 metų balandžio 27 d. Mariją Magdeleną Zavišą, su kuria turėjo dukterį Mariją Liudviką Krasinską, busimą Adomo Liudviko Čartoriskio žmoną.
Valdė geriausią Lenkijos žirgyną
IDM

IDM (angl. Intelligent Dance Music, intelektuali šokių muzika) – elektroninės muzikos žanras, išsivystęs iš 9–10 dešimtmečių šokių muzikos. Būdingi IDM bruožai yra keisti, neįprasti garsai bei nekonkretus ritmas. Nepaisant pavadinimo, pagal šią muziką šokti sunku arba neįmanoma.
Žinomiausi atlikėjai, kuriems taikytas šis terminas, yra Aphex Twin, Future Sound of London, Orbital, The Orb, Boards of Canada, Autechre, Apparat.
Kauno gubernijos valdybos spaustuvė

Kauno gubernijos valdybos spaustuvė – spaustuvė, veikusi Kaune 1843–1915 m.

Istorija

Spaustuvės pagrindą sudarė į Kauną atvežta Bialystoko srities valdybos spaustuvė. 1852–1858 m. ji buvo išnuomota spaustuvininkui M. Tipografui. 1868 m. turėjo 2 spausdinimo mašinas, 1858–1862 m. joje dirbo 10-13 darbininkų.
Iš pradžių buvo spausdinama daugiausia rusų ir lenkų kalba, nuo 1863 m. – beveik vien rusų kalba. Čia spausdintas pirmasis Kauno gubernijos oficialus laikraštis „Kovenskije gubernskije vedomosti“ (1843–1915 m.) tęstinis leidinys „Pamiatnaja knižka Kovenskoj guberniji“ (1847–1914 m.) kanceliarinės knygos, blankai, skelbimai. Panaikinus lietuviškosios spaudos draudimą, pradėta ir lietuvių kalba spausdinti valdiniai skelbimai, sanitarinės propagandos leidinėliai. 1915 m. tapo Oberosto spaustuve, 1918 m. reorganizuota į Valstybės spaustuvę.
Augis Gučas

Augis Gučas (g. 1940 m. vasario 18 d. Kaune) – Lietuvos architektas.

Biografija

Tėvas Alfonsas Gučas, brolis Rimantas Gučas. 1963 m. baigė Lietuvos konservatorijos violončelės klasę, 1974 m. – architektūrą Lietuvos dailės institute. 1963–1974 m. dėstė Šiaulių, Kauno muzikos mokyklose. 1974–1992 m. Miestų statybos projektavimo instituto vyr. architektas, 1988–1994 m. – Paminklų restauravimo projektavimo instituto (nuo 1993 m. Paminklų restauravimo institutas) projektų vyr. architektas, 1994–2003 m. – Vilniaus miesto savivaldybės Paminklotvarkos skyriaus vedėjas.
Parengė urbanistikos, miesto istorinių dalių regeneravimo ir rekonstrukcijos, susisiekimo sistemų, kraštovaizdžio ir želdynų tvarkymo projektų (visi Vilniuje).
Jutų-actekų kalbos

Jutų-actekų kalbos – indėnų kalbų šeima, apimanti pietų, pietvakarių JAV indėnų kalbas bei didelę dalį Meksikos kalbų bei kelias kalbas Centrinėje Amerikoje. Šiai šeimai priklauso tokios kalbos kaip actekų (nahuatlių), komančių, hopių ir kt.
Dalis kalbininkų prie jutų-actekų kalbų bandė priskirti kajova-tanų bei otomangų kalbas.
Truskavos seniūnija

Gamta

Teritorija išsidėsčiusi Nevėžio žemumoje. Pagrindinės upės – Linkava, Žiežmojus. Į rytus nuo Okainių yra nemažas Laukagalio durpynas, jame yra Paežerių ežeras. 37 % ploto užima miškai (Lančiūnavos, Pauslajo), 45 % – dirbama žemė.

Ūkis

Miškininkystė, žemės ūkis (veikia 4 žemės ūkio bendrovės, iš kurių didžiausia Okainių ŽŪB).
Masiuliškiai (Molėtai)

Istorija

Masiuliškių palivarkas (Folwark Massaliszki) 1838 m. minimas Giedraičių bažnyčios Status animarum knygoje.
Gargždų lobiai

Gargždų lobiai – Gargžduose rasti du vėlyvųjų viduramžių monetų lobiai.
Žymantė Jonuškaitė

Žymantė Vladislava Jonuškaitė (1936 m. rugsėjo 30 d. Vaduvos, Skapiškio valsčius – 2001 m. gegužės 20 d. Palanga) – Lietuvos skulptorė.

Biografija

1960 m. baigė Lietuvos dailės institutą dirbo Klaipėdos „Dailės“ kombinato Palangos gintaro ceche meno vadove.

Kūryba

Sukūrė dekoratyvinių parko skulptūrų („Saulytė“ 1968 m. Palangoje, „Putamarė“ 1975 m. Klaipėdoje), reljefų interjerams („Pajūry“ 1961 m., „Kanklininkas“ 1965 m., „Kęstutis ir Birutė“ 1968 m., „Palanga“ 1975 m., „Eglė ir Žaltys“ 1985 m.), terakotinių skulptūrėlių („Svajojanti“, „Dainuoja“, abi 1963 m.), skulptūrinių portretų. Kūriniai lyriški, skaidrios nuotaikos, apibendrintų, dekoratyvių formų. Guašu ir akvarele nutapė peizažų, natiurmortų, sukūrė etaloninių gintaro dirbinių. Nuo 1960 m. dalyvavo parodose, individuali paroda surengta Palangoje 1987 m. Lietuvos dailės muziejus saugo jos darbus „Berniukas su ratu“ (7 dešimtmetis), „Per balą“ (7 dešimtmetis), „Mergaitė su obuoliais“ (1977 m.), „Neringa“ (1979 m.), „Jūros puta“ (1987 m.).
Bačata

Bačata – šokis ir muzikos stilius, atsiradęs Dominikos Respublikoje ir paplitęs Karibų jūros baseino Lotynų Amerikos šalyse.
Bačata – daina apie nelaimingos meilės vargus ir gyvenimo negandas.

Istorija

Bačatos atsiradimas siejamas su įtemta socialine padėtimi, susiklosčiusia Dominikos Respublikoje 1960 m. Nors, pasak kai kurių šaltinių, apie bačatą jau buvo kalbama 1922 ir 1927 metais.
Tais laikais bačata vadinosi triukšmingi vargšų vakarėliai. Tokie vakarėliai vykdavo kur papuola – uždaruose namų kiemeliuose ar tiesiog medžių paunksmėse. Tai buvo žemiausios socialinės klasės muzika, dar buvo vadinama vargšų kvartalų dainomis apie nelaimingą meilę, gyvenimo negandas.
Būtent dėl šios priežasties bačatą vadina – skausmo muzika. Ilgą laiką Dominikos Respublikoje bačata priklausė žemam rangui: šio stiliaus dainų negrodavo diskotekose, negrodavo jų ir radijo stotys, nebuvo prekyboje muzikos įrašų.
Bačatos istorijoje perversmas įvyko 1980 metais. Iki to laiko bačatą kūrė tik alternatyvia vadinamos muzikos propaguotojai, kurie dainavo šias liūdnas dainas vakarėliuose naktimis. Su laiku muzikantai suprato, jog bačatos pagalba galima perteikti tokius jausmus kaip nostalgija, melancholija, ilgesys.
Bačatos pradininku galima laikyti Luisą Diaz (Luis Días). Jis bačata susidomėjo 1970 m., kuomet mokėsi Dominikos folkloro. Kartu su to laiko grupe „Convite“ (Convite) L. Diaz pradėjo įrašinėti šio stiliaus dainas įvairiai aranžuodamas. Kita vertus bačatos reikšmę Dominikos Respublikos kultūrai įvertino tik 1984 m. 1985 metais L. Diaz įrašė albumą, kurį pavadino „Nuliūdintas Luis Diaz“ (Luis Diaz amargado), o 1987 m. įrašė prodiusiuotą daininkės Sonjos Silvestre albumą pavadinimu „Viljoneros širdis“. Šis albumas tapo pirmąją naujojo muzikos stiliaus kregždute, pavadintu naujoji bačata. Greitai Sonja Silvestre (Sonia Silvestre) tapo populiaria naujosios bačatos atlikėja.
Tačiau pačiu įsimintiniausiu ir kartu svarbiausiu bačatos istorijoje tapo albumas, kurį išleido Chuanas Luisas Gero. Jis vadinosi „Rožinė bačata“ (Bachata Rosa). Albumas buvo išleistas 1990 m. ir pelnė didžiulį pasisekimą. Jis sugriovė neigiamą nuomonę apie bačatą: ji tapo populiari net aukščiausiuose Dominikos Respublikos socialiniuose sluoksniuose. 1990 m. pradžioje atsirado trys bačatos stiliaus kryptys, susijusios su atlikėjais.
Ekonominiai, socialiniai ir kultūriniai veiksniai Dominiokos Respublikoje nulėmė, tai, jog bačata išpopuliarėjo ne tik savo tėvynėje bet ir už jos ribų. Nauji atlikėjai, tokie kaip Antonis Santosas (Antony Santos), Raulin Rodrigez (Raulin Rodriguez) pakeitė ne tik tradicinės bačatos muziką, bet ir tekstus: dainų žodžiai tapo labiau jaudinančiais, o muzika – greitesnio tempo.

Šokis

Bačatos choreografija palyginti paprasta: 4 žingsniai iš vienos šalies į kitą, į priekį ir atgal ir sulig ketvirtuoju žingsniu koja truputėlį į priekį ir pakeliama. Partneriai šoka vienas šalia kito - atstumas tarp jų labai mažas - susikibę rankomis ir atlieka vienodą judesį. Pagrindinis šokio tikslas - tiesioginis kontaktas su partneriu.
Jonas Macaitis

Jonas Macaitis (1921 m. kovo 11 d. Dainiai, Jurbarko valsčius – 1989 m. rugpjūčio 31 d. Vilnius) – Lietuvos leksikografas.

Biografija

1949 m. Vilniaus universitete baigė vokiečių kalbą ir literatūrą. 1949–1964 m. dirbo Politinės ir mokslinės literatūros leidykloje, 1956–1964 m. redakcijos vedėjas. 1964–1965 m. Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos redakcijos redaktorius, 1965–1975 m. leidyklos „Mintis“ redakcijos vedėjas, 1975–1985 m. leidyklos „Mokslas“ redaktorius, 1975–1980 m. Žodynų redakcijos vedėjas.
Prisidėjo prie lietuviškosios mokslinės terminologijos norminimo. Sudarė ir redagavo „Rusų – lietuvių kalbų žodyną“ (su kitais, 4 t. 1982–1985 m.; LTSR valstybinė premija 1987 m., su kitais). Redagavo ir kitus žodynus (J. Balkevičiaus ir J. Kabelkos „Latvių–lietuvių kalbų žodyną“ 1977 m., su kitais).
Torpedinis kateris

Torpedinis kateris (rus. торпедный катер; angl. motor torpedo boat) – greitaeigis mažas kovinis laivas, kurio pagrindinis ginklas yra torpedos.

Pavadinimai

D. Britanijos ir Britų Sandraugos bei JAV kariniuose jūrų laivynuose torpediniai kateriai vadinami angl. motor torpedo boats (MTB). Antrojo pasaulinio karo metais JAV laivyne torpedinius katerius žymėjo santrumpa PT (žymi žodžių junginį angl. patrol, torpedo 'patrulinis, torpedinis'), Vokietijos laivyne jie buvo vadinami vok. S-Boote (iš Schnellboote 'greitasis kateris'), Italijos – it. Motoscafo Armato Silurante (MAS 'Motorinės valtys ginkluotos torpedomis'). Rusiškas pavadinimas – rus. торпедный катер 'torpedinis kateris'.

Pirmasis pasaulinis karas

Pirmajame pasauliniame kare pirmą kartą torpediniai kateriai buvo buvo sėkmingai panaudoti 1917 m. balandžio 7 d. Tai buvo D. Britanijos firmos Thornycroft gamybos kateriai, kartais vadinti 40-ies pėdų kateriais (angl. 40-ft Coastal Motor Boat; 40-ft CMB) Keturi tokie kateriai Ostendės rajone atakavo vokiečių eskadrinių minininkų grupę ir vieną paskandino.
Tie patys 40 pėdų kateriai ir nauji 55 pėdų kateriai (angl. 55-ft CMB) 1919 m. birželio 17 d. buvo panaudoti prieš Tarybų Rusijos Baltijos laivyną. Kronštato Didžiajame reide buvo nuskandintas kreiseris „Olegas“.
Rugpjūčio 18 d. Viduriniame uoste buvo nuskandintas senas kreiseris „Pamiat Azova“ (Память Азова, Pirmojo pasaulinio karo metais buvęs povandeninių laivų plaukiojančia baze), o linijinis laivas „Andrej Pervozvanyj“ (Андрей Первозванный) buvo pažeistas. Atakoje dalyvavo 7 torpediniai kateriai, tris jų nuskandino eskadrinio minininko „Gavriil“ (Гавриил) ugnis.
S. Britanijos jūrų ministerija pranešė, kad 1919 m. rugpjūčio 18 d., vykusio torpedinių katerių antpuolių metu buvo nuskandinti du linijiniai laivai („Petropavlovsk“ ir „Andrej Pervozvanyj“) ir minininkas, o vienas kreiseris apgadintas.
Eskadrinio minininko „Gavriil“ ugnis tada buvo artilerijos ugnies prieš torpedinius katerius rekordas (3 kateriai iš 7). Britų jūrininkai papuolė į nelaisvę.

D. Britanija

Vosper kompanijos katerių greitis buvo 37 mazgai, buvo ginkluoti dviem 533 mm torpedų aparatais ir 2-3 7,62-12,7 mm kulkosvaidžiais, galėjo paimti iki 4 giluminių bombų.

Vokietija

S-26 torpedinio katerio savybės – vandentalpa 115 t., ilgis 34,95 m, greitis iki 40 mazgų, ginkluotas dviem 533 mm torpedų aparatais (su dviem atsarginėmis torpedomis) ir dviem 20 mm automatinėmis zenitinėmis patrankomis.

TSRS

Torpedinio katerio G-5 vandentalpa 17 t, ilgis 20 m, greitis virš 50 mazgų, ginkluotas dviem 533 mm kalibro torpedomis torpedų aparatuose ir dviem 7,62 ar 12,7 mm kulkosvaidžiais.

JAV

PT-103 klasės torpedinio katerio vandentalpa 50 t, ilgis 24 m, greitis iki 45 mazgų, ginkluotas keturiais 533 mm torpedų aparatais, 12,7 mm kulkosvaidžiais ir 40 mm automatinėmis zenitinėmis patrankomis.
Tėvynės balsas (Vilnius)

Tėvynės balsas – laikraštis užsienio lietuviams, ėjęs 1947–1953 m. ir 1957–1967 m. Vilniuje.

Istorija

Leido Kultūrinių ryšių su užsienio lietuviais komitetas. Rašė apie Lietuvos politinį, ekonominį, visuomeninį bei kultūrinį gyvenimą. Tiražas 1966 m. – 5000 egz. 1967 m. vietoje laikraščio pradėjo eiti savaitraštis „Gimtasis kraštas“.
Kelantanas

Iki sultonato

Kelantano upės žiotyse uostas egzistavo jau pirmaisiais mūsų eros amžiais, dalyvaudamas pusiasalio prekyboje. Jis sietinas su kinų šaltiniuose minima Ponpon valstybe. Ilgą laiką jis buvo šiaurėje esančios galingos Langkasukos valstybės įtakoje, vėliau, kaip ir visas Malakos pusiasalis, atsidūrė Šrividžajos valdžioje. XIII-XIV a teritoriją nukariavo Siamas, bet XV a pirmą kartą susikūrė atskira hinduistinė valstybė, suvienyta radžos Kumaro. Ji buvo  Melakos sultonato vasalė, čia paplito islamas.
Nuo XVI a., žlugus Malakai, Kelantano teritorijose įsigalėjo anarchija, čia valdė daugybė smulkių kunigaikštukų (jų kunigaikštysčių teritorijos išsaugotos dabartinėje Kelantano administracijoje kaip džadžahanai). XVII ir XVIII a teritorija priklausė Pattani sultonatui. Su Pattani teritorijomis dabartiniame Tailande kelantaniečius ir dabar sieja bendra tarmė bei tradicijos.
MFK Chrudim

Istorija

Klubas įkurtas 2011 m., kai susijungė du klubai iš Chrudimo. (AFK Chrudim, įkurtas 1899 m., bei SK Chrudim.)
2017/2018 m. trečios pakopos pirmenybių nugalėtojai. Nuo 2018 m. žaidžia antros pakopos pirmenybėse.
Senųjų Trakų Viešpaties Apreiškimo vienuolynas

Senųjų Trakų Viešpaties Apreiškimo vienuolynas – Trakų rajone, Senųjų Trakų kaime įsikūręs moterų vienuolynas, kuriame gyvena Šv. Jono Apaštalinių seserų kongregacijos narės. Tai vienas seniausių vienuolynų Lietuvoje, menantis XVI amžių.
Šiuo metu vienuolyne gyvena 6 seserys, vienuolyno vyresnioji – prancūzė ses. Marija Dovydė.

Vienuolyno istorija

1405 m. Vytautas Didysis Senuosiuose Trakuose apgyvendino vienuolius benediktinus, pastatė jiems bažnyčią. 1577 m. šventovę teko iš pagrindų atnaujinti, šalia pastatytas vienuolynas. 1757 m. bažnyčia sudegė, vietoj jos pastatyta nauja, nedidelė medinė bažnyčia, vėliau perkelta į Paluknį. XVIII amžiuje pastatytas naujas, mūrinis vienuolyno pastatas. 1845 m. vienuolynas buvo uždarytas, jame gyvenę vienuoliai įsikūrė Nesvyžiuje. XIX a. pabaigoje vienuolynas perstatytas į neogotikinę bažnyčią.
Senųjų Trakų benediktinai daugiausia gyveno kontempliatyvų gyvenimą, apie jų apaštalinę veiklą žinoma nedaug.
2007 m. pradėti vienuolyno rekonstrukcijos darbai. 2010 m. pradžioje čia įsikūrė Šv. Jono apaštalinių seserų kongregacija.

Šv. Jono apaštalinės seserys

Tai pirmasis Šv. Jono kongregacijos apaštalinių seserų vienuolynas Lietuvoje. Vienuolės kontempliatyvų gyvenimą derina su aktyviu apaštalavimu – priima svečius, organizuoja rekolekcijas, seminarus, ruošia parapijos jaunimą sakramentų priėmimui.
1998–2013 m. Vilniuje veikė Šv. Jono kongregacijos kontempliatyviųjų seserų vienuolynas.
Leonas Gylys

Leonas Gylys (1928 m. birželio 18 d. Didžiokų k., Molėtų r. – 1991 m. rugsėjo 12 d. Ignalinoje) – vargonininkas, muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija

1937–1941 m. mokėsi Vėdarų pradžios mokykloje, vėliau lankė Bijutiškio darbo jaunimo septynmetę mokyklą, o 1964 m. baigė Molėtų neakivaizdinę vidurinę mokyklą. 1968–1972 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. A. Kepenis ir P. Gylys).
Pas vietos vargonininkus išmokęs vargonuoti, 1945 m. pradėjo vargonininkauti Bijutiškyje (Molėtų r.), nuo 1948 m. vargonininkavo Inturkėje (Molėtų r.), o 1950–1959 m. Molėtuose. Čia suorganizavo nemažą chorą, kuris atlaidų metu giedodavo ir kitose parapijose.
1946–1966 m. muziką dėstė ir vadovavo vyresniųjų klasių moksleivių mišriajam chorui Molėtų 1-ojoje vidurinėje mokykloje. Chorą parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje.
Nuo 1966 m. rudens Ignalinos vaikų muzikos mokyklos mokytojas ir choro vadovas, 1968–1988 m. direktorius. 1977–1990 m. Ignalinos rajono švietimo darbuotojų mišriojo choro (50-55 dalyvių) vadovas. Chorą išmokė ir sudėtingesnių dainų, nemaža koncertų surengė savo rajone, dalyvavo Švenčionių ir Zarasų rajono kultūros ir meno dienose, Ignalinos ir Panevėžio rajonų dainų šventėse, taip pat 1980 ir 1985 m. respublikinėse dainų šventėse. 1980 m. dainų šventės konkurse rajonų centrų grupėje ignaliniečiai laimėjo pirmąją vietą.
L. Gylys buvo Molėtų rajono dainų švenčių dirigentas, Ignalinos rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Vila Foskari

Istorija

Vila sukurta Venecijos aristokratų Foscari šeimos užsakymų ir yra Brentos Rivieroje (it. Riviera del Brenta) – eilėje Venecijos aristokratų vilų prie Brentos upės ir kanalo.
Vila buvo suprojektuota architekto Andrea Palladio ir pastatyta 1558–1560 m. laikotarpiu. Skirtingai nuo daugelio privačių namų užsakovų, Foscari šeima nesistengė taupyti užmiesčio vilos statyboms, atvirkščiai, vila turėjo pabrėžti šeimos reikšmingumą. Vila pastatyta ant labai aukštų pamatų, kadangi žemoje vietovėje nebuvo galima joje įrengti rūsių. Aukšti pamatai kaip tik ir pabrėžė vilos impozantiškumą – tai ko ir reikėjo Foscari šeimai.
Andrea Palladio įėjimo fasadui parinko kolonadą, primenančią Sen. Graikijos akropolius. Ant stogo yra keturi stulpai, imituojantys minaretus. Vilos vidų freskomis dekoravo Battista Franco ir Giambattista Zelotti. Freskų siužetai yra antikiniais motyvais, dalis jų labai laiko pažeistos.
Vilos pavadinimas La Malcontenta, anot legendos, kilęs dėl to, kad vieną savo žmonų Foscari šeimos narys ištrėmė ir uždarė viloje dėl to, kad šioji Venecijoje leido laiką „gėdingai“ (malcontenta – raudoti, dejuoti). Kita versija sako, kad vila gavo pavadinimą nuo netoliese esančios sodybos, kurioje tais laikai rinkdavosi plėšikai (malcontenti). Perėjusi keliolika savininkų Vila Foscari grįžo pirmiesiems šeimininkams – 1973 m. ją įsigijo Foscari šeimos atstovas Antonio Foscari ir jo žmona Barbara del Vicario. Nuo to laiko pastatas atnaujintas ir yra vienas iš nedaugelio vilų Brentos Rivieroje, kurios prieinamos viešai lankytojams.
Tagbo krioklys

Tagbo krioklys (angl. Tagbo Falls) – krioklys Ganoje, Voltos regione, netoli Afadžato kalno, prie Liati Wote kaimo, apie 27 km į rytus nuo Hohoės. Krioklys susideda iš keleto pakopų, iš kurių paskutinė yra apie 60 m aukščio. Apylinkėse auga drėgnieji atogrąžų miškai.
Šv. Petro aikštė

Šv. Petro aikštė (it. Piazza San Pietro) − didžiulė aikštė Vatikano valstybės centre, šalia Šv. Petro bazilikos.
Aikštės projektavimo darbai buvo labai glaudžiai susiję su Šv. Petro bazilikos statyba. Bazilika buvo statoma daugelį metų ir ji nuolat kito, ir plėtėsi. O norint padaryti, kad toks milžiniškas pastatas būtų gerai matomas − tam reikėjo didžiulės aikštės, atkreipiant dėmesį į obeliską, jau stovėjusį priešais baziliką. Šios užduoties ėmėsi Lorencas Berninis ir suprojektavo net keletą aikštės variantų. Pirmuosiuose brėžiniuose Šv. Petro aikštė buvo uždara, vėlesniuosiuose − atvira, o galiausiai 1657−1663 m. buvo įrengta sudėtingo plano aikštė, − trapecijos ir ovalo derinys, kurios pagrindinę kompozicinę ašį pabrėžia obeliskas ir du šalia jo stovintys fontanai.

Istorija

1667 m. Lorencas Berninis gigantiška kolonada apjuosė priešais baziliką esančią didžiąją Šv. Petro aikštę. Per 11 metų sukurtos 284 kolonos ir 140 šventųjų skulptūrų. Aikštėje yra aukštas, dar prieš mūsų erą darytas, 360 tonų sveriantis obeliskas. Jį iš Egipto į Romą pačioje mūsų eros pradžioje atgabeno imperatorius Kaligula. Pusantro tūkstančio metų obeliskas stovėjo Nerono cirke. 1586 m. popiežius Sikstas V pasiūlė architektui Domenikui Fontanai perkelti obeliską į dabartinę vietą. Vėliau Berninis padarė jį savo projektuotos ovalinės aikštės centru.
Šv. Petro aikštė buvo paskutinis stambus brandaus baroko statinys Romoje ir iki šiol yra viena didžiausių aikščių pasaulyje − ji užima 3,5 ha plotą.
Eurolyga

Formatas

Iki 2000 m. organizuodavo FIBA ir turnyras buvo vadinamas Europos čempionų taure. 2009 m. buvo pakeistas iki tol naudotas turnyro formatas. Reguliarusis sezonas prasideda klubus suskirsčius į 4 grupes pagal pajėgumą, atsižvelgiant į praėjusio sezono rezultatus. Grupės komandos sužaidžia tarpusavyje rungtynes namuose ir išvykoje. Keturios stipriausios kiekvienos grupės komandos patenka į sekantį etapą, vadinamąjį Top 16. Šiame etape stipriausios komandos vėl suskirstomos į 4 grupes ir tarpusavyje sužaidžia po rungtynes namuose ir išvykoje. Po 2 stipriausias komandas patenka į ketvirtfinalio etapą. Ketvirtfinalyje komandos sužaidžia rungtynes namuose ir išvykoje. Ketvirtfinalio nugalėtojai patenka į finalinį ketvertą, vykstantį tam tikrame viename mieste. Pusfinalyje ir finale žaidžiamos vienerios rungtynės.
2012 m. dalis turnyro formato dar kartą pakeista. Po reguliariojo sezono, į Top 16 etapą patekę klubai suskirstomi į dvi grupes po aštuonias komandas, kurios tarpusavyje sužaidžia po rungtynes namie ir išvykoje. Į ketvirtfinalio etapą patenka po keturis stipriausius kiekvienos grupės klubus.
2016 m. Eurolygos formatas iš esmės pasikeitė. Nuo 2016–2017 m. sezono Eurolygoje dalyvauja nebe 24, o tik 16 komandų. Reguliariajame sezone visos komandos sužaidžia tarpusavyje po du kartus namuose ir išvykoje. Ketvirtfinalyje lieka 8 stipriausios komandos, kurios suskirstamos pagal pajėgumą. Kovojama iki trijų pergalių, iš jų keturios stipriausios komandos patenka į finalinį ketvertą, kuriame sužaidžiami pusfinaliai ir finalai.
Stakių apylinkė (Anykščiai)

Istorija

Įkurta XX a. viduryje, bet panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Bikūnų apylinkės ir Ramaškonių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. atkurta iš Bikūnų apylinkės ir Ramoškonių apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras. 1971 m. kovo 12 d. prijungta prie Anykščių apylinkės.