google/wiki40b huggingface dataset:
Verslo analitika

Verslo analizės sistema, vadovybės informavimo sistema, verslo informacijos valdymas, rečiau intelektualios verslo aplikacijos (Business-Intelligence, angl. „business intelligence“ = verslo ištyrimai, verslo žvalgyba sntr. BI) – XX a. paskutiniame deš. vad. sistemos ir visi procesai, skirti sisteminei įmonėje ir jos verslo aplinkoje esančių veiksnių, objektų analizei (intelligence).
Tikslas – gauti žinias, svarbias įmonės strategijai, operaciniams, taktiniams veiksmams, strateginiams sprendimams. Ataskaitos gali būti gaunamos automatizuotai pagal tam tikrą periodą arba naudojant ad hoc užklausas. Ataskaitų tipai yra įvairūs ir priklauso nuo naudojamos programinės įrangos galimybių.
Business intelligence galimybės gali būti įdiegtos ir įprastoje verslo valdymo sistemoje, tačiau dažniau parenkamos duomenų sandėlių platformos.
Tai taip pat yra technologijų ir įgūdžių visuma, padedanti priimti verslo (valdymo) sprendimus. Šis IT verslo segmentas yra verslo analizės įrankis ir priklauso IT produktų grupei: nuo paprastų MS SQL OLAP kubų iki tokių sistemų, kaip "Tableau", "QlikView", “WebFOCUS”, “Business Objects”, „Cognos“, „Corporate Planner“, „Microstrategy“, Siebel, Oracle, Hyperion.
Įcentrinė jėga

Įcentrinė jėga – jėga, verčianti judėti kūnus apskritimu ir įgyti įcentrinį pagreitį.

Matematinės formulės

Įcentrinės jėgos skaičiavimo formulė:
F_c=\frac {mv^2}{R}
Kūno masės skaičiavimas pagal įcentrinės jėgos formulę:
m= \frac{F_cR}{V^2}
Apskritimo spindulio skaičiavimo formulė:
R=\frac{mV^2}{F_c}
Kūno greičio apskaičiavimo formulė:
V=\sqrt{\frac{F_cR}{m}}

Simbolių paaiškinimas

Fc – įcentrinė jėga
m – kūno masė
V – kūno greitis
R – apskritimo spindulys, kuriuo juda kūnas

Įcentrinės jėgos samprata

Pagal antrąjį Niutono dėsnį jėga yra kūno pagreičio priežastis. Vadinasi, apskritimu judančiam kūnui įcentrinį pagreitį suteikia jėga, pavyzdžiui, ratu čiuožiančiai sportininkei – jos partnerio ranka. Ją atitraukus, jėga nustoja veikti sportininkę ir ši dėl to ima judėti tiesiai be įcentrinio pagreičio.
Kuo mažesnis apskritimo spindulys, esant tam pačiam greičiui, tuo didesnė įcentrinė jėga. Pavyzdžiui, kuo staigesnis kelio posūkis (t. y. kuo mažesnis spindulys), tuo didesnė jėga turi veikti transporto priemonę posūkio centro kryptimi.
Įcentrinės jėgos priklausomybė nuo kūno greičio yra kvadratinė: greičiui padidėjus dvigubai, įcentrinė jėga padidėja 4 kartus, greičiui šoktelėjus 3 kartus, įcentrinė jėga padidėja 9 kartus. Tai gerai žino transporto priemonių vairuotojai.
Įcentrinė gali būti bet kuri gamtoje pasireiškianti jėga: trinties, tamprumo, traukos… Įcentrinė yra trinties jėga, veikianti kelio posūkiu važiuojantį automobilį, taip pat traukos jėga, kurią Žemė veikia Mėnulį, versdama skrieti jį aplink Žemę (gravitacinės jėgos). Gravitacinės jėgos (kaip ir kuloninės) yra taip vadinamosios centrinės jėgos – jėgos, kurių stipris priklauso tik nuo atstumo iki ją sukeliančio objekto centro.

Įcentrinės jėgos veikimo pavyzdžiai

Aplinkoje nesunku rasti pavyzdžių, iliustruojančių, kad įcentrinė jėga yra kūną veikiančių jėgų atstojamoji. Dviratininko, bėgiko ar čiuožėjo judėjimas kelio posūkyje yra judėjimas apskritimu.
Tiesiu kelio ruožu tolygiai važiuojantį dviratininką veikia dvi jėgos: sunkio jėga (Fₛ) ir kelio reakcijos jėga (N) (Paveikslėlis a). Jos kompensuoja viena kitą. Važiuodamas kelio posūkiu dviratininkas pasvyra į apskritimo centrą (Paveikslėlis b). Tada jį veikiančios jėgos F ir N jau nebeatsveria viena kitos. Šių jėgų atstojamoji (Fc) yra centrinė jėga, veikianti apskritimo centro kryptimi ir sukelianti įcentrinį pagreitį aįc.
Kampas α, kuriuo dviratininkas pasvyra į Žemės paviršių, priklauso nuo greičio (V) modulio ir kelio posūkio spindulio (R). Dviratininkai, motociklininkai bei čiuožėjai žino: kuo didesnis greitis ir mažesnis posūkio spindulys, tuo daugiau reikia pasvirti į apskritimo centrą.
Judančiam posūkiu kūnui įcentrinį pagreitį galima suteikti ir kitu būdu. Tam tikslui lenktynių trasose ties posūkiais daromos sankasos – išorinis lenktynių trasos kraštas šiek tiek pakeliamas, taigi posūkyje kelias sudaro nuožulniąją plokštumą (Paveikslėlis c). jos polinkio kampą galima parinkti tokį, kad lenktynininką veikiančios sunkio jėgos (Fₛ) ir kelio reakcijos jėgos (N) atstojamoji (Fc) būtų nukreipta horizontaliai į posūkio centrą.
Konstantinas Parčevskis (1801)

Biografija

Kilęs iš Lenkijos karalystės bajorų giminės Lietuvos šakos. Tėvas Ignotas Parčevskis. Motina Salomėja Dzievonskytė. Broliai Antanas Parčevskis, Aleksandras Parčevskis. Sesuo Rožė Parčevskytė užaugusi tapo žinoma tapytoja.
Mokslo žinių pagrindus gavęs namuose, studijavo Vilniaus universitete, priklausė slaptai filaretų draugijai. Baigęs mokslus apsigyveno Raudondvaryje prie Nemenčinės, tvarkė paveldėtą dvaro ūkį, pasisakė už baudžiavos panaikinimą. Palaikė draugiškus ryšius su poetu Adomu Mickevičiumi.
Prasidėjus 1830–1831 m. sukilimui, Nemenčinės, Joniškio, Dubingių ir Inturkės apylinkėse surinko sukilėlių kariuomenės dalinį, kuriame buvo 400 ietininkų, 345 šauliai ir 75 raiteliai. Jo kovotojų gretose trumpą laiką buvo ir Emilija Pliaterytė. Konstantino Parčevskio vadovaujami sukilėliai užėmė Nemenčinę ir ginė nuo rusų rytines Vilniaus prieigas, stengėsi kontroliuoti perkėlas per Neries ir Žeimenos upes. Sukilimui pralaimėjus, pasitraukė į Prūsiją, o iš jos emigravo į Prancūziją. Apsigyveno Paryžiuje, kuriame sunkiai vertėsi, gyveno daugiausia iš uždarbio, kurį gaudavo smuikuodamas, paskelbdamas sukilimo metu pradėtus rašyti prisiminimus, kuriuos spaudino emigrantų leidinyje „Pamiętniki Polskie“, išėjusiame 1844–1845 m. Paryžiuje. Vėliau persikėlė į Oserą.
Palaidotas Osero kapinėse, o ant jo kapo iškilo lenkų emigrantų aukomis pastatytas paminklas.
Konstantino Parčevskio vardu pavadinta Nemenčinės gimnazija.

Šeima

Konstantinas Parčevskis vedė Nataliją Lipinskaitę, su kuria susilaukė dukters Rožės.

Dvarai

Po tėvo mirties su vyresniuoju broliu Aleksandru, tėvo broliu Antonijumi ir seserimi Rože paveldėjo Raudondvarį prie Nemenčinės bei Židomlės dvarą prie Gardino. Po 1831 m. sukilimo K. Parčevskiui emigravus į Prancūziją, jo valdas rusų valdžia konfiskavo.
Aneta Kaušaitė

Biografija

Vilniaus internatinės sporto mokyklos auklėtinė. Pirmoji trenerė J. Talaišytė. 1994 m. baigė LVKKI. 1994-1999 m. studijavo tarptautinį verslą JAV aukštosiose mokyklose. 1991-1997 m. Lietuvos moterų rinktinės žaidėja: žaidė 50 rungtynių, pelnė 273 taškus. Už nuopelnus apdovanota Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medaliu.
Indijos anglų kalba

Anglų kalbos statusas Indijoje

Pagal 1950 m. priimtą Indijos konstituciją anglų kalbos kaip oficialios kalbos statuso išlaikymas turi būti persvarstomas kas 15 metų. Pagal 1963 m. Oficialių kalbų aktą anglų kalbos kaip oficialios kalbos statusas buvo pratęstas neribotam laikui. 1947 m. šaliai paskelbus nepriklausomybę pagrindine alternatyva anglų kalbai kaip visos šalies oficialiai kalbai buvo hindi kalba, o tai sukėlė dravidų ir kitomis kalbomis kalbančiųjų Indijos gyventojų (ypač tamilų, marathų) pasipriešinimą, todėl anglų kalba palikta kaip bendrinė, neutrali šalies kalba. Anglų kalba išlieka prestižine ir ja laisvai kalba tik priveligijuotoji gyventojų mažuma. Skirtingomis kalbomis kalbantys Indijos gyventojai šalies šiaurėje tarpusavyje kalba hindi arba anglų kalba, o pietuose dažniausiai anglų kalba.
Tarp kalbančiųjų Indijos anglų kalba yra didelių skirtumų. Išsilavinusieji gyventojai, kurie anglų kalbos mokėsi iki mokyklos baigimo, kalba standartine Indijos anglų kalba. Šiai grupei priklauso žurnalistai, aukštesnieji valdininkai bei akademiniai sluoksniai. Šalia šios kalbos egzistuoja ir tarp gidų ir kelnerių paplitę nestandartiniai Indijos anglų kalbos variantai. Be to, Indijos yra ir keletas pidžin kalbų, kuriomis kalbantys anglų kalbą išmoko ne formaliame mokyklos kontekste ir kalbą naudoja susikalbėjimui tarp skirtingų kalbų atstovų. Šie pidžinai gerokai nutolsta nuo Indijos anglų kalbos ir pasižymi anglų ir kitų vietinių indų kalbų kalbinių struktūrų mišiniu. Tokio pidžino pavyzdžiu galėtų būti "Butler English".

Istorija

Anglų kalba Indijoje pasirodė XVII a., kai pirmieji britų Rytų Indijos kompanijos padaliniai ėmė steigtis Hindustane. Jau XIX a. pirmoje pusėje, britams įsigalėjus šalyje, persų kaip aukštąją, valstybinę kalbą ėmė keisti anglų. Ypač prie anglų kalbos diegimo Indijoje prisidėjo britų politikas Tomas Makolis. XIX a. vid. anglų kalba dalykai pradėti dėstyti visuose švietimo lygmenyse – nuo pradinių iki aukštųjų mokyklų. Pradžioje anglų kalbą perėmė aukštieji visuomenės sluoksniai (valstybės tarnautojai, maharadžos, intelektualai, kariuomenė, kai kurie brahmanai), vėliau palaipsniui anglų kalba ėmė smelktis į kitus visuomenės sluoksnius ir daugelis bet kokį išsilavinimą gavusių, raštingų indų pramoko angliškai. 
Anglų kalbai plintant Indijoje susidarė ištisa plejada hibridinių, žargoninių kalbų – hingliš (hindi + anglų), tangliš (tamilų + anglų), tengliš (telugų + anglų) ir pan. Šios hibridinės kalbos ypač paplito miestuose, tarp jaunimo, jas dar išpopuliarino „Bolivudas“, internetas. Šiems žargonams būdinga gimtosios kalbos gramatika ir sintaksė, tačiau gausiai vartojamas angliškas žodynas, frazeologizmai, ištisi angliški sakiniai. Net ir nežargoninės Indijos kalbų šnekamosios atmainos persunktos anglišku žodynu (technologiniai, su anglų kalba patekę tarptautiniai žodžiai).
Indijos anglų kalba, palyginus su dabartine britų anglų kalba, išlaikė daug senosios XVIII–XIX a. leksikos, sintaksės, frazeologijos, plačiai naudojami dūriniai, priesaginė daryba.
Dinijaras Biljaletdinovas

Karjera

Profesionalo karjerą pradėjo Lokomotiv Moskva. 2009 m. rugpjūčio pabaigoje pasirašė penkių metų sutartį su Anglijos Everton FC klubu. 2012 m. rugpjūčio pabaigoje pasirašė ilgalaikį kontraktą su Maskvos „Spartak“ klubu. Totorių kilmės žaidėjas nuo 2017 m. atstovauja „Trakams“.
2018 m. rugsėjį pranešta, kad žaidėjas pratęsė sutartį su FK Trakai.
Liudiškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Šaltupio upelio dešiniajame krante Aruodais vadinamo kalvų masyvo aukščiausioje kalvoje. Iš pietų piliakalnį juosia gili upelio griova, iš pietvakarių prieina aukštuma, nuo kurios piliakalnį skiria natūrali įduba, iš šiaurės vakarų prieina gili dauba, į šiaurę ir rytus tęsiasi aukštumos. Piliakalnio šlaitai gana statūs, 7-17 m aukščio. Viršuje yra ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi 23x18 m dydžio aikštelė. Rytiniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės, yra 10 m ilgio ir 5 m pločio terasa, kiek nuolaidėjanti į rytus, buvusio pylimo liekanos. Tyrinėjimų metu čia rastas užslinkęs 3 m pločio, 1 m gylio griovys. Vakarinėje piliakalnio papėdėje yra natūralus 20 m pločio viršuje, 2,5 m gylio griovys.
Piliakalnis apaugęs smarkiai praretintu spygliuočių mišku.

Gyvenvietė

Papėdės gyvenvietė yra 1 ha plote piliakalnio šiaurės rytų, rytų ir pietryčių papėdėse, miške. Gyvenvietę į dvi dalis dalina kelias Anykščiai – Molėtai, kelio tiesimo darbų teritorijoje gyvenvietės kultūrinis sluoksnis sunaikintas. Intensyviausias 50 cm storio kultūrinis sluoksnis pastebimas piliakalnio pietrytinėje papėdėje, aukštame bevardžio upelio krante. Jame rasta brūkšniuotos ir lygios keramikos, molinio verpstuko fragmentas. Gyvenvietė datuojama I tūkstantmečio pirmąja puse.
400 m į šiaurę nuo piliakalnio, Anykščių vienkiemių teritorijoje buvo pilkapynas, sunaikintas, tyrinėtas 1990 m.

Aplinkiniai piliakalniai

Palatavio piliakalnis 11 kmŠeimyniškėlių piliakalnis 4 kmVarniškių piliakalnis (Anykščiai) 19 kmLevaniškių piliakalnis 26 kmRubikių piliakalnis 10 km
Piliakalnio piliakalnis (Anykščiai) 11 kmMarijampolio piliakalnis 17 km
Šovenių piliakalnis 16 kmButeikių piliakalnis 10 kmJonydžių piliakalnis 10 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Vilniaus rajono apylinkės teismas

Vilniaus rajono apylinkės teismas – bendrosios kompetencijos teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. Apylinkės teismas Lietuvos sostinėje.
Adresas: Ukmergės g. 322, LT-09600, Vilnius.
Jonas Zenonas Bernadišius

Jonas Zenonas Bernadišius (g. 1935 m. birželio 24 d. Nakonių k., Anykščių r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija

Baigęs Troškūnų vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1952–1956 m. mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. J. Narsučio trombono klasė). 1956–1957 m. Joniškėlio kultūros namų meno vadovas ir pučiamųjų orkestro dirigentas. 1957–1962 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė J. Karosas ir A. Lopas). Studijuodamas mokytojavo N. Verkių aštuonmetėje ir Vilniaus S. Nėries vidurinėje mokykloje (vadovavo pučiamųjų orkestrui), grojo instituto pučiamųjų orkestre (dirigentas R. Balčiūnas), 1958–1961 m. vadovavo Vilniaus statybos technikumo pučiamųjų orkestrui.
1962–1979 m. Kėdainių 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. Jaunių chorą (60-80 dalyvių) parengė 1964, 1965, 1970, 1975 ir 1977 m. respublikinėms dainų šventėms, o vokalinius ansamblius ir solistus „Dainų dainelės" konkursams.
Nuo 1962 m. Kėdainių vaikų muzikos mokyklos pučiamųjų instrumentų mokytojas, nuo 1979 m. skyriaus vedėjas ir orkestro vadovas – parengė orkestrą 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje.
Be pedagoginio darbo, 1965–1985 m. vadovavo Kėdainių chemijos gamyklos moterų ir vyrų vokaliniams ansambliams, kurie pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė „Sidabrinių balsų" konkursuose, nemažai koncertavo. 1967–1978 m. Lietuvos hidromelioracijos mokslinio tyrimo instituto moterų vokalinio ansamblio vadovas. Kolektyvas koncertavo Lietuvoje, Minske, Smolenske, Kišiniove, Leningrade ir Maskvoje.
Nuo 1993 m. Kėdainių Šv. Juozapo bažnyčios vargonininkas, vaikų ir mišriojo choro bei sakralinės muzikos vokalinio moterų ansamblio vadovas. Su šiuo kolektyvu giedojo Jonavos, Želvos, Šiluvos, Telšių, Kauno ir kitose bažnyčiose.
Z. Bernadišius buvo Kėdainių rajono dainų švenčių vyr. dirigentas, 1969–1979 m. rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkas. 1970 m. jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Ilujanka

Ilujanka – gyvatiškas drakonas hetitų mitologijoje, kurį nukovė Tarhuntas (Kitaip Tešubas), hetitiškas huritų dangaus ir audrų dievo analogas. Tai žinoma iš hetitų dantiraščio lentelių, aptiktų ties Çorum-Boğazköy, buvusioje hetitų sostinėje Hatuše. šis įvykis būdavo atkartojamas hatų pavasario šventėje Purulyje.
Mitas užrašytas „Catalogue des Textes Hittites“ 321, kur pateiktos dvi nuoseklios versijos.

Vardas

Vardas Ilujanka, manoma, yra sudėtinis, sudarytas iš dviejų žodžių, reiškiančių 'gyvatė':  IE *h₁illu- + IE *h₂engeh₂-. Tie patys sandai, tik atvirkščia tvarka, sutinkami žodyje lot. anguilla 'ungurys'. Žodis *h₁illu- yra visiškas žodžio angl. eel 'ungurys' atitikmuo.

Mito variantai

Pirmojoje versijoje du dievai kaunasi ir Ilujanka laimi. Tešubas eina pas hatų deivę Inarą patarimo. Tešubas pažadėjo jai mirtingojo Hupasijo meilę mainais už šio pagalbą, tad Inara sugalvojo spąstus drakonui. Ji ateina pas drakoną su labai daug valgių ir stiprių gėtimų ir įkalba jį viską išgerti. Prisigėrusį drakoną Hupasijas suriša virve. Tada atvyksta dangaus dievas Tešubas kartu su kitais dievais ir užmuša drakoną.
Antrojoje versijoje du dievai irgi kaunasi, ir Tešubas pralaimi. Ilujanka paima Tešubo akis ir širdį. Kad atkeršytų drakonui dangaus dievas Tešubas veda deivę Hebatą. Jiems gimsta sūnus Saruma, kuris užauga ir veda drakono Ilujankos dukterį. 
Dangaus dievas Tešubas sako sūnui, kad šis kaip vestuvinės dovanos paprašytų grąžinti Tešubo akis ir širdį. Sūnus taip ir padaro. Atgavęs akis ir širdį Tešubas vėl meta iššūkį drakonui Ilujankai. Tuo metu, kai drakonas jau beveik nukautas, Saruma sužino apie kautynes ir supranta, kad juo pasinaudojo šiam tikslui. Jis pareikalauja, kad tėvas kartu su Ilujankos gyvybe paimtų ir jo gyvybę. Tešubas užmuša abu juos žaibais ir lietumi. 
Ši versija yra iliustruota bareljefe, kuris buvo aptiktas Malatijoje ir datuojamas 1050-850 m. pr. m. e. Bareljefas eksponuojamas Anatolijos civilizacijų muziejuje Ankaroje (Turkija).

Interpretacija

Hetitų tekstus 1930 m. pristatė W. Porzig, kuris pirmasis ir palygino Tešubo ir Ilujankos mūšį su dangaus dievo Dzeuso mūšiu su gyvatišku Tifonu, apie kurį „Bibliotekoje“ pasakojo Pseudo-Apolodoras. Tuo metu hetitų ir graikų paralelės sulaukė mažai šalininkų. Tuo metu dar buvo neperskaitytas ir nepaskelbtas hetitų mitas apie tai, kaip Kumarbis iškastravo dangaus dievą, Ši istorija irgi aiški paralelė su graikų mitais.
Virbalio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Istorija

1554 m. pastatyta bažnyčia. Jai paskirta 6 valakai žemės. Dvarininkas Jonas Vyšniauskas 1623 m. įkūrė altariją. 1643 m. įsteigtas dominikonų vienuolynas, pastatyta bažnyčia. 1646 m. minima parapinė mokykla, prieglauda. 1673 m. dominikonų vienuolynui paskirti Alksnėnų ir Starkų kaimai. Sudegus parapinei bažnyčiai, nauja pastatyta apie 1696 m.
Iki 1783 m. pastatyta nauja mūrinė dominikonų bažnyčia. 1785–1819 m. veikė 3 klasių vienuolyno vidurinė mokykla. 1819 m. vienuolynas uždarytas, dominikonų bažnyčia atiduota parapijai (senoji parapinė bažnyčia 1855 m. nugriauta). Klebono K. Siaurusaičio rūpesčiu buvusi dominikonų bažnyčia 1895 m. trečdaliu padidinta (sugadinta senoji architektūra).
1906 m. įsikūręs „Žiburio" draugijos skyrius 1907 m. įsteigė biblioteką – skaityklą ir pradinę mokyklą. Iki 1913 m. įsikūrė Krikščionių darbininkų draugija. Vokietijos kareiviai 1944 m. bažnyčią išsprogdino. Maldykla 1945 m. įrengta buvusioje prieglaudoje.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, bebokštė, su keturšlaičiu stogu.
Temirtau

Istorija

Iki 1945 m. vadinosi Samarkandskis (rus. Самаркандский), bet gavo miesto teises ir pervadintas Temirtau (kazachų k. „geležies kalnas“).
Kivtų gyvenvietė

Kivtų gyvenvietė ir kapinynas (latv. Kivtu apmetne un kapulauks) – finougrų senovinė gyvenvietė ir baltų kapinynas Cirmos ežero šiauriniame krante, Žvirgždenės valsčius, Ciblos savivaldybė, Latvija.

Tyrimai

1938 m., 1948 m., 1955 m. ir 1957-1958 m. gyvenvietę ir kapinyną tyrė latvių archeologė Elvyra Šnorė. Gyvenvietėje aptiktas 1,2 m storio kultūrinis sluoksnis. Jame rasta 1 tūkstantmečio pr. m. e. pusiau žeminių ir antžeminių gyvenamųjų pastatų su židiniais liekanų, brūkšniuotos, lygiu paviršiumi ir tekstilinės keramikos, akmeninių kirvių, titnaginis strėlės antgalis, retušuotų peilio formos skelčių, kaulinis kaltas, smeigtukų, verpstukų. Tekstilinės keramikos gausa rodo gyvenvietės žmones turėjus ryšį su Djakovo kultūros gentimis. III a. – VI a. m. e. gyvenvietė klestėjo, vėliau jos vietoje buvo kapinynas.
Gyventojai vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste, iš dalies medžiokle ir žvejyba, mokėjo apdirbti metalą. Rasta žalvarinių papuošalų ir geležinių dirbinių: adatų, pjautuvų, peilių, ietigalių, siauraašmenis pentinis kirvis.
Kapinyne ištirti 175 mirusiųjų kapai, datuojami VIII a. – XII a. Mirusieji laidoti su įkapėmis. Kapinynas priskiriamas latgaliams.
Saulius Tumas

Biografija

Technikos mokslų daktaras. 1988 m. Biotechnologijos instituto asistentas, nuo 1995 m. UAB „Dalsa“ direktorius.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Trakų rajono skyriaus narys. Nuo 2001 m. LSDP Finansų komisijos narys. Nuo 2003 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
1997–2003 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys.
„Šviesos“ vidurinės mokyklos tėvų komiteto pirmininkas.
Marija Šerifović

Muzikinė kajera

Marija Šerifović užaugo serbų-bosnių menininkų šeimoje. Jos mama – grupės Ethno atlikėja Verica Šerifović, tėvas Rajko – turkų kilmės. Marija pradėjo dainuoti nuo pirmos klasės vidurinėje mokykloje. Pradžioje dainavo liaudies dainas, po to ir pop muzikos, Whitney Houston repertuaro; 12 metų Šerifović atliko dainą I Will Always Love You (tai buvo pirmas jos viešas pasirodymas). Marija studijavo aukštojoje muzikos mokykloje, buvo ekonomikos studentė. 2003 m. pradėjo profesionalios dainininkės karjerą. Pirmasis solinis albumas – Naj, Najbolja. Dalyvavo Budva muzikos festivalyje (Bol do ludila užėmė aukštas vietas muzikos topuose).
2005 m. vasarą Marija Šerifović išleido singlą Agonija; kūrinys I believe it (Olo lipis) – graikų dainininkės Despina Vandi konversija). Tais pačiais metais dalyvavo serbų pop muzikos festivalyje „Beovizija“, tarpinėje Serbijos ir Juodkalnijos atrankos etape į Euroviziją, su daina Ponuda užėmė 18-ą vietą. Vėliau nugalėjo serbų radijo festivalyje U nedelju, apdovanota atskiru prizu. 2006 m. Šerifović su Bez Ljubavi išleido antrąjį albumą.

Eurovizija 2007 m.

2007 m. vasario 21 d. Belgrado Sava Centar halėje Šerifović surengė savo pirmąjį koncertą (4000 žiūrovų), o pavasarį išleido singlą Bez tebe. Kovo 8 d. dalyvavo Beovizija festivalyje, kuriame po Serbijos nepriklausomybės rengta atskira serbų atlikėjų atranka į Eurovision Song Contest 2007. Su balade Molitva („Malda“) užėmė 2-ą vietą, pateko į Eurovizijos pusfinalį, konkurso pusfinalyje pateko į dešimtuką, užsitikrindama vietą finale, o vėliau nugalėjo finaliniame konkurse Helsinkyje.
Po pergalės Suomijoje rengiamas reklaminis vaizdo klipas, dokumentinis filmas apie pasirengimą konkursui, ruošiamasi gastroliuoti po Europą (Bosnija ir Hercegovina, Kroatija, Makedonija, Šveicarija, Graikija). Daina Molitva išversta į anglų, suomių, rusų kalbas, įrašyta muzikinė versija. Lažybų punktuose serbų dainininkė Marija Šerifović kartu su atlikėjais kaip Verka Serdiučka (Ukraina) ir Dmitrijus Koldunas (Baltarusija) buvo laikoma favorite, galinčia laimėti dainų konkursą.
Sachninas

Istorija

Romėnų laikais gyvenvietė vadinosi Sichninas.
Miesto teises gavo 1995 m.
Adolfas Varanauskas

Biografija

Mokėsi Miežonių pradžios mokykloje, 1947–1954 m. mokėsi Kaišiadorių vidurinėje mokykloje, 1954–1958 m. studijavo Kūno kultūros institute. Jį baigęs dirbo dėstytoju Lietuvos žemės ūkio akademijoje, buvo docentas (1987).
Palaidotas Petrašiūnų kapinėse Kaune.

Sporto pasiekimai

A. Varanauskas visą savo gyvenimą paskyrė sportui. Dar besimokydamas mokykloje jis domėjosi žaidimais, vėliau lengvąja atletika, plaukimu. Daugiausiai pasiekė rutulio stūmime (4 kartus gerino Lietuvos rutulio stūmimo rekordą). Taip pat vieną kartą gerino kūjo metimo Lietuvos rekordą. Jo rezultatai: rutulys - 18,43 m., diskas - 48,87 m. 4 kartus dalyvavo SSRS tautų spartakiadose (1963 m. spartakiados čempionas). 1964 m. Tokijo olimpinėse žaidynėse užėmė 8 vietą.
Pasižymėjo kaip universalus sportininkas: žaidė Kauno „Akademiko“ krepšinio komandoje, pretendavusioje patekti net į TSRS pirmenybes, dalyvavo varžybose šuoliuose su slidėmis nuo tramplino, tinklinyje (jis buvo priimtas į šią specialybę KKI pirmąjį kursą), badmintone, stalo tenise, lengvosios atletikos mėtymų rungtyse. Buvo Lietuvos krepšinio, vandensvydžio, sunkumų kilnojimo čempionu.
A. Varanauskas pasižymėjo ir kaip treneris. Žymiausieji auklėtiniai: rutulio stūmikas Arūnas Vitkevičius, Europos jaunimo čempionatų prizininkas, Rimantas Plungė, 1972 m. Miuncheno olimpinių žaidynių dalyvis.
1959 ir 1963 m. pripažintas Geriausiu Lietuvos sportininku. 2001 m. išrinktas į geriausių šimtmečio vyrų lengvaatlečių dešimtuką. Už aukštus sportinius laimėjimus, didžiulį indėlį sportinėje, pedagoginėje veikloje pelnė daugybę apdovanojimų.
Varnionys

Istorija

Varnionys minimi 1423 m. LDK metrikose. XIX a. buvo Ašmenos apskrityje, dauguma gyventojų buvo lietuviai.
Septemvri Sofiâ

Istorija

Klubas įkurtas 1944 m. prie Sportklub Sofiâ komandos prijungus Sokol Sofiâ, Akoah Sofiâ ir V"zraždane Sofiâ klubus. Po metų dar prijungtos Botev Sofiâ ir Ustrem Sofiâ komandos.
Septemvri klubas buvo prijungtas prie CSKA Sofia komandos 1948–1950 ir 1969–1990 metais.