google/wiki40b huggingface dataset:
Niekas nenorėjo mirti

Niekas nenorėjo mirti – lietuviškas vaidybinis kino filmas, režisierius Vytautas Žalakevičius, Lietuvos kino studija, pastatytas 1965 m., trukmė 107 min. (1 val. 47 min.), nespalvotas, plačiaekranis. Filmuotas Toliūnų dvare. Tai buvo pirmas tarybinis filmas, parodęs „miškinių“ gyvenimą. Filmas išgarsino režisierių Vytautą Žalakevičių ir daugelį pradedančių lietuvių aktorių.

Siužetas

Filme parodomi 1947 m. įvykiai Lietuvos kaime, bandant įtvirtinti sovietų valdžią. „Miškiniai“ nužudo Lokį, penktąjį per metus kaimo tarybos pirmininką. Lokio sūnūs prisiekia atkeršyti. Į Lokio vietą prievarta paskiriamas Vaitkus, pats kurį laiką buvęs „miškiniu“.
Didysis Kaukazas

Didysis Kaukazas (rus. Большой Кавказ, azer. Böyük Qafqaz Dağları) – kalnų sistema tarp Kaspijos ir Juodosios jūrų, drauge su Mažuoju Kaukazu sudaro Kaukazo kalnus. Driekiasi ~1100 km iš šiaurės vakarų į pietryčius, nuo Anapos iki Apšerono pusiasalio. Yra Rusijos, Azerbaidžano, Gruzijos, Abchazijos ir Pietų Osetijos teritorijose. Didžiajame Kaukaze yra aukščiausia Europos viršukalnė – Elbrusas (5642 m). Kitos aukščiausios viršukalnės – Dychtau (5204 m), Koštantau (5152 m), Puškino k. (5100 m). Didžiajame Kaukaze yra virš 2000 ledynų, kurių bendras plotas 1430 km².
Tiesos balsas (Getingenas)

Tiesos balsas – lietuvių evangelikų liuteronų laikraštis, leistas 1947 m. kovo 21-birželio 19 d. Getingene, Vokietijoje.

Istorija

Redagavo, leido ir savo paties spaustuvėje spausdino kunigas Mikas Preikšaitis. Išėjo 8 numeriai.
Jakutijos Vidurio lyguma

Jakutijos Vidurio lyguma (rus. Центральноякутская равнина), Jakutijos Vidurio žemuma, Viliujo žemuma – lyguma Rusijoje, Rytų Sibire, Jakutijoje, Lenos ir Viliujo tarpupyje. Aukštis iki 400 m. Visur paplitęs amžinasis įšalas; gausu termokarstinių ežerėlių, pingų, alasų. Didžiąją lygumos dalį dengia maumedžių ir maumedžių-pušų miškai su pievinių stepių ir pelkių plotais.
Akmens anglių telkiniai (Lenos anglies baseinas), taip pat yra geležies, polimetalų rūdų, aukso, deimantų, gamtinių dujų, skalūnų.
Enclosure

Paleidimas į kosmosą

2014 m. kovo 29 d. albumas buvo įkeltas į eksperimentinį palydovą, pavadintą Sat-JF14 ir paleistas į kosmosą. Nuo kovo 31 dienos gerbėjai galėjo parsisiųsti programėlę į savo išmaniuosius telefonus, su kuria galėjo sekti palydovo skrydį. Palydovui praskridus pro vartotojo vietą, programėlė leisdavo nemokamai perklausyti albumą.
Pranas Rumšas

Biografija

1941 m. baigė Tvaskučių pradinę mokyklą, 1950 m. Švėkšnos vidurinę mokyklą. 1950–1954 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1954–1955 m. dirbo Elektros skaitiklių gamyklos štampavimo ceche mašinų-štampų derintoju. 1955 m. įstojo į Vilniaus valstybinį V. Kapsuko universitetą, Fizikos-matematikos fakulteto matematikos specialybę. 1960 m. su pagyrimu baigė ir įgijo matematikos ir vidurinės mokyklos mokytojo kvalifikaciją.
Nuo 1960 m. pradėjo dirbti Fizikos ir matematikos instituto (FMI) Puslaidininkių elektronikos sektoriuje jaunesniuoju moksliniu bendradarbiu. 1960–1961 m. išsiųstas į SSRS MA Skaičiavimo centrą Maskvoje susipažinti su elektroninėmis skaičiavimo mašinomis, programavimo metodais. Įgytas žinias ir patyrimą perteikė ne tik instituto darbuotojams, bet ir konsultavo kitų respublikų įstaigų ir įmonių darbuotojus. 1961 m. dirbo FMI Matematikos sektoriaus vyr. inžinieriumi. Tais pačiais metais įstojo į FMI matematinės fizikos specialybės aspirantūrą, rašė disertaciją tema „Invariantų, sutinkamų nagrinėjant sudėtingus spektrus, teorijos klausimu“. Mokslinis vadovas – akad. Adolfas Jucys. 1966 m. apgynė fizikos-matematikos mokslų kandidato disertaciją. 
Nuo 1964 m. tapo FMI Skaičiavimo matematikos sektoriaus inžinieriumi-konstruktoriumi. Jis vadovavo programuotojų grupei, kuri išsprendė eilę sudėtingų mokslinių bei ūkio uždavinių. Nuo 1965 m. paskirtas į Skaičiavimo matematikos sektorių užimti vyr. inžinieriaus-konstruktoriaus pareigas. Nuo 1966 m. paskirtas į Skaičiavimo matematikos sektorių užimti vyr. inžinieriaus-konstruktoriaus pareigas. Nuo 1967 m. tapo Programavimo ir uždavinių sprendimo sektoriaus vedančiuoju inžinieriumi, o nuo 1968 m. tapo to paties sektoriaus vyr. moksliniu bendradarbiu. Jis pradėjo vadovauti grupei matematikų-programuotojų, dirbančių matematinio ESM aprūpinimo srityje (kiek vėliau, netrukus vietoj termino matematinis ESM aprūpinimas pradėtas vartoti terminas ESM programinė įranga). 1970–1985 m. skirtas FMI, nuo 1977 m. Matematikos ir kibernetikos instituto Matematinio aprūpinimo sektoriaus, nuo 1980 m. skyriaus vadovu. 1985–1990 m. ėjo Programinės įrangos skyriaus vadovo pareigas. 1992 m. pasitraukė iš darbinės veiklos.
Paskelbė 23 darbus, skaitė pranešimus mokslinėse konferencijose, rūpinosi aukštos kvalifikacijos kadrų rengimu. Per visą darbinę veiklą už sąžiningą pareigų atlikimą, aktyvią visuomeninę veiklą pažymint įvairias sukaktis ar svarbesnius įvykius apdovanotas trimis Mokslų Akademijos ir dviem Matematikos ir kibernetikos instituto garbės raštais.
Airija Eurovizijoje

Istorija

Airija „Eurovizijoje“ dalyvauja kasmet nuo debiuto 1965 metais, iki šiol praleido tik du konkursus 1983 ir 2002 metais. Šalis konkursą laimėjo 7 kartus, 18 kartų pateko į penketuką.
Airijos paskutinių metų rezultatai buvo prasti, palyginti su 1990-aisiais, iš kurių prasčiausiai pasirodė 2007 ir 2013 m., užėmę paskutines vietas. 2007 m. konkurse tradicinė airių muzikos grupė Dervish atliko dainą „They Can’t Stop the Spring“. Grupė, kuri automatiškai pateko į finalą, užėmė paskutinę vietą su penkiais taškais, kuriuos skyrė Albanija. 2008 m. Dustin the Turkey nepavyko patekti į finalą su daina „Irelande Douze Pointe“. Tas pats likimas ištiko duetą Sinéad Mulvey ir Black Daisy, dalyvavusį 2009 metais. 2011 metais Airijos atstovais tapo „X Factor“ finalininkai Jedward. Duetas finale užėmė aštuntą vietą su 119 taškų, tai sėkmingiausias Airijos rezultatas per paskutinius 10 metų. 2012 metais Jedward dar kartą atstovavo Airijai su daina „Waterline“, bet jiems sekėsi kiek prasčiau – finale, surinkę 46 taškus, užėmė 19 vietą.
Septyni atlikėjai, atstovavę Airijai, yra dalyvavę daugiau nei vieną kartą: Johnny Logan (1980 ir 1987 m.), Linda Martin (1984, 1992 m.), Niamh Kavanagh (1993, 2010 m.), Tommy ir Jimmy Swarbrigg (grupės „The Swarbriggs“ nariai; 1975 ir 1977 m., grupės „The Swarbriggs Plus Two“ sudėtyje), Maxi (1973 ir 1981 m., grupės „Sheeba“ sudėtyje) ir Jedward (2011 ir 2012 m.).
Nuo 2000 m. „Euroviziją“ Airijoje komentuoja Marty Whelan.
Baltoji lelija

Išvaizda

Užauga iki 100 cm aukščio. Žiedai balti, piltuvėlio pavidalo, stipriai kvepiantys. Ant vieno žiedkočio paprastai būna nuo 5 iki 20 žiedų. Lapai pailgi, smailėjantys. Augalas vienastiebis.

Paplitimas ir augimvietės

Baltosios lelijos tėvynė – Viduržemio jūros sritys, Vakarų Azija. Savaime auga akmeningose vietose, pakrūmėse, uolų atšlaitėse. Lietuvoje savaime neauga.
Mėgsta saulėtas, šiltas užuovėjas. Geriausiai auga apydrėgnėje, derlingoje, kalkingoje, priesmėlio ar priemolio dirvoje. Nepakenčia šlapios, pažliugusios žemės.
Kova (Krasnojarskas)

Kova (rus. Кова) – buvęs kaimas apie 80 km į pietvakarius nuo Kežmos, prie Angaros ir Kovos santakos, Kežmos rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija.

Lietuviai

1948 m. birželio mėn. į Kovą iš Kretingos ir Klaipėdos apylinkių, Suvalkijos atitremta apie 1000 žmonių. Kova buvo tremtinių paskirstymo vieta. Kaimas buvo nykstantis, jame gyveno tik kelios rusų šeimos, su kitomis gyvenvietėmis susisiekti buvo galima tik upėmis. Kelerius metus lietuviai gyveno cerkvėje ir keliuose senuose pastatuose, vėliau po kelias šeimas buvo perkelti į apleistus namus. Pirmąją žiemą daugelis mirė nuo šalčio, bado, ligų. Stipresnieji kirto gretimus miškus, statė naujas gyvenvietes (Sizojus, apie 70 km į šiaurės rytus nuo Kovos, Bolturinas, apie 20 km į vakarus, Čiombė, apie 100 km į pietus). Ilgainiui dauguma tremtinių iš Kovos į jas ir persikėlė. Kovoje liko apie 10 lietuvių šeimų. Nuo 1958 m. lietuviai pradėjo grįžti į Lietuvą.
Armėnijos marzpanatas

Raida

Armėnijos marzpanatas buvo įkurtas galutinai panaikinus Aršakunių dinastijos Armėnijos karalystę, kuri nuo 387 m. neteko savo vakarinių teritorijų (jos buvo atiduotos Bizantijai) ir pripažino Sasanidų viešpatavimą.
Marzpanato teritorijoje buvo šios (iš 15) Aršakunių karalystės provincijos: Airaratas (dalis), Siunikas, Vaspurakanas, Moghas, Turuberanas, Korčaikas. Aukštutinė Armėnija kartu su Sofena, Taiku priklausė Bizantijai, Arcachas, Paitakaranas ir Utikas buvo atiduoti Kaukazo Albanijai, o Gugarkas – Kaukazo Iberijai.
Centrinės valdžios skiriamas marzbanas formaliai turėjo neribotas teises, tačiau savo interesus jis turėjo derinti su vietine armėnų diduomene (nachararais). Be to, egzistavo vietinės istitucijos, kaip hazarapetas, atsakingas už vidaus politiką, mokesčius, viešuosius darbus bei sparapetas, karo vadas. Abi jos buvo patikimos vietiniams armėnams. Todėl satrapija turėjo didelę autonomiją, palyginus su kitomis imperijos satrapijomis. Negana to, armėnai ne kartą rengė sukilimus prieš centrinę vyriausybę, kurie būdavo žiauriai malšinami.
Kadangi Armėnija išpažino krikščionybę, zoroastrizmą išpažįstanti Sasanidų imperija tris kartus surengė krikščionių persekiojimus. Kita vertus, armėnų raštas, armėnų kalba ir armėniškos mokyklos marzpanate buvo toleruojami.
Krikščioniška Armėnija ir toliau išliko viena iš svarbesnių Bizantijos užsienio politikos objektų. Pasinaudodama palankiomis aplinkybėmis, Bizantija nuolat stengėsi „susigrąžinti“ ją į savo globą. Dėl to 502–628 m. su pertraukomis vyko Bizantijos-Sasanidų karai. Viename jų 572–591 m. Bizantijai pavyko laikinai užimti didžiąją dalį Armėnijos, tačiau persai ją vėl susigrąžino. Maža to, 602–628 m. kare jiems pavyko trumpam nukariauti ir vakarinės Armėnijos žemes. Visi šie konfliktai dėl Armėnijos baigdavosi niekeno pergale ir situacija, artima status quo.
646 m. Marzpanatą nukariavo Rašidunų kalifatas. Jo teritorija paversta Armėnijos emyratu.
Tiubeteika

Tiubeteika (tot. Түбәтәй, kaz. Топы, Тақия, turkm. Tahya, uig. Dopa) – apvali (kartais kvadratinė) lengva vyriška ar moteriška Vidurinės Azijos tautų kepuraitė. Viršus plokščias ar iškilas. Paprastai papuoštos siuvinėjimais ir karoliukais. Tiubeteikos būna pusrutulio formos ar kvadratinės.
Dabar tiubeteikas nešioja daugiausia kaimo vietovių ar pagyvenę gyventojai Centrinėje Azijoje (Kazachstane, Kirgizijoje, Tadžikistane, Turkmėnistane, Uzbekistane), taip pat – Baškirijoje ir Tatarstane.

Istorija

Istoriškai tiubeteikos atsirado iš smailėjančių kepurių, dėvėtų po tiurbanu. Tiubeteikos labai paplito XIX a., jų atsirado gana įvairių – kūgiškos, pusrutuliškos, tetraedrinės (keturšonės) piramidės pavidalo) ir kt. Tiubeteikų forma priklausė nuo vietovės tradicijų ar tiubeteikų meistrės kūrybiškumo.
Itin įvairi buvo ir tiubeteikų puošyba – siuviniai, aplikacijos, įvairiaspalviai siūlai ir kt. Prabangias tiubeteikas siuvinėdavo aukso ar sidabro siūlais.
Vyriškos tiubeteikos dažniausiai būdavo juodos, iš satino ar aksomo, moteriškos – iš šilko, aksomo ar brokato.
Brazilijos lietuvių Romos katalikų Šv. Juozapo bendruomenė

Brazilijos lietuvių Romos katalikų Šv. Juozapo bendruomenė – seniausia Brazilijos lietuvių organizacija, įkurta 1928 m. rugsėjo 9 d. San Paule labdaros, lietuvių religinių ir kultūrinių tradicijų puoselėjimo tikslais.

Istorija

Bendruomenės kūrimo iniciatorius ir pirmasis pirmininkas iki 1931 m. buvo Brazilijos lietuvių kolonijos kapelionas kunigas J. Valaitis. 1999 m. bendruomenei priklausė Lietuvių katalikių moterų draugija, Maldos apaštalavimo draugija, Šv. Juozapo vyrų brolija.
Bendruomenė išlaiko 1936 m. pastatytą Šv. Juozapo bažnyčią San Paulo priemiestyje Vila Zelinoje, kleboniją, lituanistinę mokyklą. Nuo 1937 m. veikia bendrijos choras. Benrija nuo 1976 m. yra lietuvių sodybos „Lituanika“ su senelių ir svečių namais, t. p. buvusios Šv. Kazimiero parapijos pastatų viena savininkių. 1931 m. turėjo 43, 1935 m. apie 1500, 1972 m. – 120,1999 m. - 169 narius.
Sėlpilio piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis buvo įrengtas Dauguvos kairiajame krante, strategiškai patogioje vietoje, kur Dauguvos vandenys galinga srove veržėsi palyginti siauru kanjonu. Šis ir Uolinkalnio piliakalnis sudarė vieningą tvirtovę ir įtvirtintą 2,3 ha dydžio gyvenvietę, kurioje gyveno latgaliai ir sėliai. X – XIII a. čia buvo Uolinės (Alenės) žemių centras.

Istorija

1208 m. Livonijos ordinas apsupo medinę pilį ir po ilgos blokados privertė sėlius pasiduoti bei apsikrikštyti. Nuo to laiko daugiau neturima žinių apie atskirą sėlių pasipriešinimą ordinui. Kai kurie istorikai (J.G. Arntas) manė, kad vokiečiai savo pilį prie sėlių pilies pasistatė dar 1193 m., kiti (J.K. Stenderis) – kad vokiečių pilis pastatyta tuoj po 1208 m. Tačiau Hermano Vartbergės kronika rašo, kad ordino Sėlpilio pilis (vok. Selburg) pastatyta tik 1373 m. Vokiečių ordino pilis 1600–1629 m. Lenkijos-Švedijos karų metu kelis kartus degė. Šiaurės karo metų pilį užėmė švedai.
XIX a. pilies griuvėsius buvo pamėgę tapyti dailininkai.

Aplinkiniai piliakalniai

Lielkalnio piliakalnis 21 kmVyno kalno piliakalnis 1,3 km
Uolinkalnio piliakalnis 477 mLuokstenės piliakalnis 2 km
Pliavinių piliakalnis 7 kmAvuotinių piliakalnis 7 km
Kalnaziedų piliakalnis 20 kmBabranų piliakalnis 2,7 kmGrūbelės piliakalnis 10 kmMacušų piliakalnis 16 kmPormalių piliakalnis 4 km
Kauprės piliakalnis 22 km
Elena Gineitienė

Biografija

1936 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1961 m. biologijos mokslų kandidatė
1937–1945 m. Veterinarijos akademijos ir Vytauto Didžiojo universiteto, 1945–1984 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, 1947–1951 m. biologinės chemijos katedros vedėja; 1968 m. docentė.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo svarbiausia sritis – Druskininkų kurorto gydomieji veiksniai, kraujo biochemija, kai kurių naujai susintetintų biologiškai aktyvių junginių veikimo mechanizmai.
Ülker

Ülker Gıda Sanayi ve Ticaret A.Ş. (Ülker) – Turkijos maisto pramonės bendrovė. Įsteigta 1944 m. Stambule (Eminönü). Ülker produktai – užkandžiai, sūdyti gaminiai, keksai, šokoladas, maistas vaikams, kramtomoji guma bei margarinas. Bendrovėje dirba 11 000 žmonių. Bendrovė remia krepšinio klubą Stambulo Fenerbahce.
Gintaras Girštautas

Biografija

1985 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius – mechanikas, 2000 m. baigė Vilniaus universitetą, socialinio darbo specialistas.
Skėmų pensionato, socialinės globos namų direktorius.
Nuo 1996 m. Lietuvos centro sąjungos narys, Rokiškio skyriaus pirmininko pavaduotojas, LCS tarybos narys, nuo 2003 m. gegužės 31 d. Liberalų ir centro sąjungos Rokiškio rajono skyriaus pirmininkas.
2000–2003 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Gailutė, duktė Vita.
Jurgis Astrauskas

Jurgis Astrauskas (1916 m. balandžio 23 d. Petrograde, Rusijos imperija – 2003 m. balandžio 7 d. Kaune) – Lietuvos plaukikas ir šuolininkas į vandenį, treneris, teisėjas ir sporto veikėjas.

Biografija

Po mokyklos baigimo, 1931–1934 m. buvo įsidarbinęs liejykloje darbininku Kauno „Neries“ fabrike, 1934–1937 m. – Lietuvos Respublikos susisiekimo ministerijos kanceliarijos pasiuntiniu. Vėliau atliko būtinąją karinę tarnybą karo laive „Prezidentas Smetona“. 1944–1977 m. darbavosi malūnuose ir kt. grūdų perdirbimo  įmonėse. 1961 m. baigė Kauno maisto pramonės technikumą, įgijo malūnų pramonės technologo specialybę. 1947–1949 m. buvo Lietuvos valstybiniame kūno kultūros instituto Plaukimo katedros dėstytojas. 1947–1968 m. dirbo treneriu, išugdė žinomus šuolininkus į vandenį A. Kareckaitę–Pipynienę, K. Autuką, B. Dėdinską ir Z. Navicką. 
Treniruotis pradėjo 1937 m. Kaune (pirmasis treneris – JAV lietuvis Kostas Savickas), 1939 m. baigė treniruočių kursus pas  Algirdą Vokietaitį. 1945 m. lankė parengiamuosius kursus Centriniame kūno kultūros institute Maskvoje. Aštuonis kartus tapo šalies čempionu plaukdamas laisvuoju stiliumi, keturis kartus nugalėjo šalies pirmenybėse estafetinio plaukimo rungtyje. Tautinės olimpiados Antrosios vietos laimėtojas. Tarpukaryje septynis kartus gerino Lietuvos plaukimo rekordus. Septynis kartus šuolių į vandenį nuo bokšto ir tramplino šalies pirmenybių nugalėtojas. Pirmosios Tautinės olimpiados nugalėtojas šuolių į vandenį rungtyje. 1940 m. dviems rungtynėms buvo kviečiamas į Lietuvos vyrų vandensvydžio rinktinę. Teisėjaudavo šuolininkų į vandenį sporto varžybose, 1956 m. suteikta Sąjunginė teisėjo kategorija.1955–1977 m. buvo renkamas Lietuvos šuolių į vandenį federacijos pirmininku.
Laima Liucija Andrikienė

Biografija

1964–1975 m. mokėsi Druskininkų 1-oje vidurinėje mokykloje, 1966–1973 m. Druskininkų septynmetėje muzikos mokykloje (fortepijono klasė). 1975–1980 m. Vilniaus universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakultete studijavo ekonominę kibernetiką, įgijo ekonomistės-matematikės kvalifikaciją.
1980–1983 m. dirbo Lietuvos žemės ūkio ekonomikos mokslinio tyrimo instituto (LŽŪEMTI) Skaičiavimo centre inžiniere, 1983–1989 m. – to paties instituto moksline bendradarbe. 1986 m. – ekonomikos mokslų kandidatė, disertacija „Gamybinio potencialo ir jo naudojimo efektyvumo vertinimo tobulinimas (Lietuvos TSR kolūkių pavyzdžiu)“, 1994 m. – socialinių mokslų daktarė.  Gavusi Britų tarybos (The British Council) stipendiją, 1988–1989 m. stažavo Mančesterio universitete. 1989 m. spalis – 1990 m. vasaris – LSSR MT pirmininko pavaduotojos padėjėja.
1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo deputatė, signatarė.  1992–2000 m. LR Seimo narė. 1996 m. sausio – birželio mėn., gavusi Pew fondo stipendiją, stažavo Georgetown universiteto (JAV) Užsienio tarnybos mokykloje.
1996 m. gruodžio 4-19 d. Gedimino Vagnoriaus Vyriausybėje – LR pramonės ir prekybos ministrė, 1996–1998 m. LR Europos reikalų ministrė.  
2001–2003 m. UAB „Laitenis“ valdybos pirmininkė. Nuo 2002 m. Lietuvos teisės universiteto (LTU) Politologijos katedros docentė; 2002–2003 m. – LTU Europos Sąjungos politikos ir valdymo instituto direktorė, 2003–2004 m. LTU Valstybinio valdymo fakulteto dekanė; 2004 m. suteiktas socialinių mokslų srities docentės pedagoginis vardas.
2004–2014 m. ir nuo 2016 m. birželio iki 2019 m. liepos – Europos Parlamento narė.  
Iki 1993 m. nepriklausė politinėms partijoms. 1988–1993 m. Lietuvos Persitvarkymo sąjūdžio narė, vėliau – Sąjūdžio Seimo narė. 1993–1998 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) steigėja, valdybos narė. 1999–2003 m. Tėvynės liaudies partijos steigėja, pirmininkė. 2001–2003 m. Lietuvos dešiniųjų sąjungos (LDS) steigėja ir narė. Nuo 2004 m., susijungus partijoms, Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų narė, 2004–2014 m. tarybos ir prezidiumo narė, nuo 2014 m. – partijos tarybos narė.

Kita veikla

Nuo 2005 m. Vilniaus universiteto Vilniaus Jidiš instituto direktorių valdybos narė, 2011–2016 m. – Kazimiero Simonavičiaus universiteto akademinės tarybos narė, nuo 2012 m. – Europos federalistų sąjungos Lietuvoje narė, nuo 2013 m. – Šv. Jokūbo kelio draugų asociacijos Lietuvoje steigėja ir narė, 2014 10 – 2016 05 PA International fondo valdybos narė.
Kas girdėt?

Kas girdėt? – visuomenės, politikos ir literatūros katalikiškos orientacijos laikraštis, leistas 1925 m. Marijampolėje.

Istorija

Ėjo kartą per savaitę. Spausdino Šešupės spaustuvė. Leido priedą „Blaivybės garsas“. Išėjo 15 numerių.
Informavo apie svarbiausius Lietuvos ir pasaulio įvykius, Marijampolės apylinkių gyvenimą.
Bendradarbiavo Motiejus Endziulaitis, Vladas Mažonas, Vladas Raulinaitis, Justinas Staugaitis, Jonas Totoraitis ir kt. Atsakingasis redaktorius ir leidėjas Jonas Kedys.
LOT Polish Airlines

LOT, Polskie Linie Lotnicze LOT – Lenkijos oro linijų bendrovė. Priklauso Star Alliance.

Istorija

Kompanija įkurta 1928 m., kai privačios avialinijos buvo sujungtos į valstybinę kompaniją Linje Lotnicze LOT Sp. z o.o. 1929 m. pradėta skraidyti į Vieną.
1939 m. kompanija buvo panaikinta, o 1944 m. ji buvo atkurta. Naudoti Lisunov Li-2 ir Douglas C-47 lėktuvai.
1989 m. daugelis TSRS pagamintų lėktuvų buvo pakeisti Boeing lėktuvais.
2003 m. prisijungė prie Star Alliance.
Elena Gimbutienė

Elena Gimbutienė-Karosaitė (1894 m. sausio 13 d. Slavėnai, Anykščių valsčius – 1982 m. sausio 15 d. La Crescenta, Los Andželas) – Lietuvos agronomė, genetikė.

Biografija

1911–1917 m. studijavo agronomiją aukštuosiuose Golicyno moterų žemės ūkio kursuose Maskvoje ir Maskvos žemės ūkio akademijoje. 1928 m. baigė Žemės ūkio akademiją Dotnuvoje, gavo jos pirmąjį diplomą. 1926–1940 m. dėstė Aukštosios Fredos aukštesniojoje sodininkystės ir daržininkystės mokykloje Kaune, 1941–1944 m. – Vilniaus žemės ūkio mokykloje. Dėstydama specializavosi genetikos srityje Svaliove (Švedija) ir Vilemorine (Prancūzija). 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1949 m. persikėlė į JAV.
Aktyviai dalyvavo lietuvių išeivių visuomeniniame gyvenime. Nuo 1957 m. Bostone organizavo Kaziuko muges. Bendradarbiavo periodinėje spaudoje. Rinko ir klasifikavo jūrinių moliuskų kriaukles, jų rinkinį, beveik 800 kriauklių, 1979 m. padovanojo Vilniaus universitetui.
B36 Tórshavn (moterys)

Istorija

Moterų futbolo komanda susikūrė 1985 m. Merginos 4 kartus tapo čempionėmis.
Dumbliai

Dumbliai (lot. Algae) – eukariotų (Eukaryota) domeno pirmuonių (Protista) karalystės keleto skirtingų gyvų organizmų grupių bendras pavadinimas.
Šie organizmai energiją gauna iš saulės šviesos, fotosinteze versdami neorganines medžiagas paprastais angliavandeniais. Dumblių vykdomos fotosintezės metu išskiriamas deguonis sudaro apie 73-87 % viso pasaulyje išskiriamo deguonies.
Dumbliai pasižymi didele įvairove. Tai gali būti tiek vienaląsčiai, tiek daugialąsčiai organizmai. Jūros daugialąsčiai dumbliai dar vadinami jūržolėmis.
Valentinas Mačiulis (1945)

Biografija

1965 m. baigė Panevėžio hidromelioracijos technikumą, technikas mechanikas.
1965–1967 m. atliko karinę prievolę. 1967–1977 m. Klaipėdos melioracijos statybos montavimo valdybos mechanikas, dispečeris, vėliau – gamybinio skyriaus viršininko pavaduotojas. 1977–1979 m. Šilalės Melioracijos statybos montavimo valdybos vyr. mechanikas, viršininko pavaduotojas mechanizacijai. 1979–1984 m. LKP pirminės organizacijos sekretorius.
1985–1986 m. Bilionių K. Požėlos kolūkio pirmininko pavaduotojas gamybai. 1986–1988 m. Šilalės agrochemijos susivienijimo vadovas. l988 m. išrinktas „Akmenos“ kolūkio pirmininku, nuo 1990 m. žemės ūkio įmonės laikinosios administracijos vadovas. 1992–1996 m. Seimo narys. 1997 m. Seimo kanceliarijos Bendrųjų reikalų departamento Statinių ir inžinerinių įrenginių priežiūros grupės vyr. specialistas.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. 1990–1995 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos deputatas.
San Chuan de Sinko Pinosas

Istorija

Savivaldybė įkurta 1840 m.
Portveinas

Portveinas – spirituotas portugališkas vynas. Kilęs iš šiaurinės Portugalijos provincijų. Pavadinimas „portveinas“ kilęs iš vieno svarbiausių Portugalijos jūrų uosto Porto. Vienas geriausiai žinomų pietietiškų vynų.
Raudonasis rubino spalvos (Ruby), baltasis (Branco) ir auksinis (Tawny) vynas. Saldus su vaisių prieskoniu. Baltasis yra saldžiausias iš visų portveinų.
Įprastas vynas tapo stipresnis dėl to, jog portugalai į eksportuodami įpildavo vyno spirito ir taip ilgiau išlaikydavo nesugedusiu. Taigi į Britų salas plukdomas vynas įgaudavo brendžio prieskonį ir netrukus šis skonis tapo portugališko vyno skiriamuoju ženklu.

Gamyba

Raudonasis portveinas ilgai brandinami. Dažniausiai tai kelių vynų mišinys.
Baltasis portveinas taip pat bręsta keletą metų statinėse, o paskui supilstomas į butelius.

Vartojimas

Dėl savo (dažniausiai) saldaus skonio, portveinas yra vartojamas kaip desertinis vynas.