google/wiki40b huggingface dataset:
Halės lietuvių kalbos seminaras

Halės lietuvių kalbos seminaras – lietuvių kalbos studijų seminaras, veikęs 1727–1740 m. Halės universiteto Teologijos fakultete, šiam tapus pietizmo centru.

Istorija

Halės lietuvių kalbos seminaras įsteigtas karaliaus Frydricho Vilhelmo I potvarkiu pagal Karaliaučiaus universiteto Lietuvių kalbos seminaro pavyzdį. Buvo Prūsijos karalystės valstybinio švietimo plano dalis: čia būsimieji Lietuvos pietistinės pakraipos lietuviai evangelikai parapijų kunigai ir mokytojai buvo mokomi lietuvių kalbos ir rašto kultūros. Mokytojais (docentais) dirbo Karaliaučiaus universiteto auklėtiniai Jonas Richteris (1705–1754 m.), Frydrichas Vilhelmas Hakas (1706–1754 m.) ir kiti. Seminaro dalyviams buvo skiriamas nemokamas maitinimas. Manoma, kad seminarą kasmet lankė apie 12 narių.

Veikla

Apie lituanistinį mokymo turinį galima numanyti iš Halės lietuvių kalbos seminare naudotų mokymo priemonių, išlikusių Frankės fundacijos bibliotekoje. Tai 15 lietuviškų knygų, išleistų XVI a. – XVIII a. – lietuvių kalbos gramatika, Senasis testamentas ir Naujasis testamentas, katekizmas, pamokslų knyga, psalmynas ir kiti. Seminaro vadovas Gothilfas Augustas Frankė (1696–1769 m.) skatino lietuviškų knygų leidybą. Seminare parengta pirmoji Halėje išleista lietuviška knyga – A. J. Freilinghauzeno „Davadnas Mokslas apie dūšios išganymą“ (1729 m., 2 leid. 1735 m.) ir F. V. Hako pirmasis Prūsijoje spausdintas „Lietuvių-vokiečių ir vokiečių-lietuvių kalbų žodynas“ (lot. Vocabvlarivm Litthvanico-Germanicvm, et Germanico-Litthvanicvm 1730 m.) su trumpa lietuvių kalbos gramatika, pritaikyta seminaro pratyboms.
F. V. Hakui išvykus lituanistinis darbas nutrūko. Oficiali seminaro uždarymo priežastis – lėšų stygius ir tinkamų kandidatų trūkumas, veikiausiai – ir Karaliaučiaus universitete veikusio lietuvių kalbos seminaro konkurencija.
Pietro Longhi

Biografija

Pjetras Longis (tikras vardas it. Pietro Falca) gimė Venecijoje, sidabro dirbinių meistro Alessandro Falca ir jo žmonos Antonia šeimoje. Tėvo dirbtuvėse išėjo pirmuosius dailės mokslus. Vėliau mokėsi pas Venecijos istorinių scenų tapytoją Antonio Balestra. Pirmasis svarbus užsakymas altoriniui paveikslui datuojamas 1732 m. Ankstyvuosiuose darbuose Longis bandė sekti Giovanni Battista Tiepolo ir Sebastiano Ricci maniera. 1733 m. vedė Caterina Maria Rizzi. Kaip daugelis to meto Venecijos dailininkų Pietras Longis tikėjosi gauti monumentaliosios tapybos užsakymų. Tačiau jo freskų darbai, atlikti 1734 m. Palazzo Sagredo buvo nesėkmingi. Po to Longis išvyko į Boloniją, kur mokėsi ir dirbo kartu su Giuseppe Maria Crespi.
Apie 1740 m. Longis grįžo į Veneciją, kur pradėjo tapyti mažų matmenų paveikslus, kuriuose vaizdavo kasdienines Venecijos kilmingųjų gyvenimo scenas. Šie paveikslai buvo sėkmingi ir Pjetras Longis daugiau nebekeitė žanro. Dailininkas daugiausia dirbo Venecijos užsakovams ir neieškojo užsakymų iš užsienio. Tarp jo kūrybos mylėtojų – garsios Grimani, Barbarigo ir Manin Venecijos giminės. Jo kūryboje jaučiama Nyderlandų dailininkų įtaka. Venecijos respublika tuo metu buvo smukimo fazėje. Pjetras Longis vaizdavo aukštuomenę, besistengiančią išsaugoti buvusį valstybės spindesį. Pjetro Longio paveiksluose dažnai vaizduojami karnavalai, maskaradai, venecijietiška tradicija tapusios kaukės.
1756 m. Longis buvo priimtas į Venecijos meno akademiją jos įsikūrimo metu. 1766 m. tapo garbės nariu. Gyvenimo metu buvo lyginamas su žymiu Venecijos komediografu Carlo Goldoni. Vadinamas „tapybos Goldoni“. Gyvenimo metu Longis susilaukė 11 vaikų. Keturi jų išgyveno jaunystę, sūnus Alessandro tapo sėkmingu portretistu, kitas sūnus Pietro Guarienti buvo istoriniu tapytoju. Pjetras Longis mirė 1785 m. gegužės 8 d. Venecijoje.
Vadžgirio Šv. Juozapo bažnyčia

Istorija

Prie Vadžgirio dvaro 1676 m. pastatyta koplyčia. Juozapas Vaitkevičius 1790 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Viduklės parapijos filija. XIX a. pirmojoje pusėje veikė parapinė mokykla. Kunigas Jurgis Beniusevičius 1850 m. bažnyčią padidino. 1903–1905 m. bažnyčia gerokai remontuota, įsigyti varpai. 1905 m. įsteigta parapija. Klebono Juozapo Dargužo rūpesčiu 1907 m. inžinierius Vaclovas Michnevičius suprojektavo mūrinę bažnyčią.
1908–1911 m. veikė J. Dargužo įsteigta „Saulės“ draugijos mokykla. Po Pirmojo pasaulinio karo klebono Povilo Katelės iniciatyva pradėta statyti mūrinė bažnyčia. Nebaigtoje įrengti bažnyčioje 1924 m. pradėtos laikyti pamaldos. Vadžgiryje aktyviai veikė pavasarininkų kuopa. Ji 1932 m. turėjo styginių instrumentų orkestrą, chorą, veikė abstinentų sekcija. Parapija garsėja Kristaus Atsimainymo atlaidais.

Architektūra

Bažnyčia turi neoklasicizmo, neogotikos bruožų, stačiakampio plano, su bokšteliu.
Bažnyčioje 1900 m. įrengti Jono Garalevičiaus sukurti vargonai.
KK175

Maršrutas

Kelias prasideda Pagojėje, tuojau už siaurojo geležinkelio. Toliau kerta Anykščių ir Kupiškio rajonus. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Andrioniškis, Sedeikiai, Nociūnai.
Kelias kerta Biebę, Latavą, Greižą.
Rūtenis Paulauskas

Rūtenis Paulauskas (g. 1971 m. liepos 29 d. Alytuje) – Lietuvos krepšinio treneris.
2007 m. gruodžio 23 d. R. Paulauskas pradėjo vadovauti Vilniaus "TEO" komandai.
2008 m. vasario 7 d. tapo Lietuvos moterų rinktinės vyr. treneriu. 2009 m. lapkričio 19 d. jis buvo atleistas iš TEO vyr. trenrio pareigų,
2010 m. spalio 15 d. tapo Vilniaus "Sakalų" vyr. trenerio asistentu. 2010 m. lapkričio 18 d. buvo paskirtas Vilniaus "Sakalų" vyr. treneriu.
Mūsų gyvenimas

Mūsų gyvenimas – JAV lietuvių visuomenės ir literatūros laikraštis, leistas 1909 m. Čikagoje.

Istorija

Leido „Žinios“ draugija. Redaktorius Bronius Laucevičius-Vargšas.
Regina Ezera

Biografija

1944 m. su šeima išvežta į Vokietiją, 1945 m. grįžo. 1955 m. baigė Latvijos universitetą.

Kūryba

Parašė novelių, apysakų, romanų, tetralogiją „Pati su savo vėju“. Kūrybai būdinga subtili savianalizė, grindžiama dramatiškais išgyvenimais, refleksijomis, realistiniai vaizdai derinami su vizijomis ir sapnais.
Genovaitė Kumpienė-Leimontaitė

Genovaitė Kumpienė-Leimontaitė (1951 m. kovo 4 d. Butniūnų k., Pakruojo r.), choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

Mokydamasi Vaškų vidurinėje mokykloje, Genovaitė išmoko griežti akordeonu, vadovavo merginų vokaliniam ansambliui. 1969–1973 choro dirigavimo mokėsi Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. I. Budriūnienė), vadovavo moterų vokaliniam ansambliui, grojo kaimo kapeloje. 1973–1978 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. A. Žeimienės klasė).
Studijuodama Genovaitė dirbo muzikos vadove Grigiškių vaikų darželyje, vadovavo Vilniaus moksleivių rūmų dainų ir šokių ansamblio „Ugnelė“ choro parengiamajai grupei. 1978–1981 buvo Vilniaus „Aušros" klubo mišriojo choro chormeisterė.
Nuo 1977 Vilniaus kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, nuo 1990 Vilniaus konservatorijos moksleivių choro studijos chormeisterė, nuo 1994 muzikos mokytojų specialybės choro studijos ir dirigavimo specialybės vadovė, Vilniaus kolegijos merginų choro „Vaidilutės“ dirigentė, vadovė. Chorai dainuoja senųjų XV–XVI a. ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinius, dalyvauja koncertuose ir kituose kultūros renginiuose. „Vaidilučių“ choras dainuoja mokyklose ir gieda bažnyčiose, koncertavo Lenkijoje ir Vokietijoje, 1997 tarptautiniame chorų konkurse Anglijoje (Liangollen) laimėjo trečiąją vietą. 1998 ketvirtame tarptautiniame religinės muzikos festivalyje Prevezoje (Graikija) „Vaidilutės" buvo apdovanotos dviem aukso medaliais ir premija. Pedagogė išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.
Genovaitė Kumpienė-Leimontaitė ištekėjusi; dukra Anzelma Kumpytė – Vilniaus universiteto Kamerinės muzikos ansamblio narė, VU TF absolventė, teisininkė, Tarptautinių mokslo ir technologijų plėtros programų agentūros specialistė.
Elmina

Istorija

Iki portugalų atvykimo miestelis buvo žinomas Anomansah ('nesibaigianti jūra') vardu. 1478 m. prie Elminos vandenų vyko didžiulis mūšis tarp Kastilijos armados, kurią sudarė 35 karavelės, ir portugalų laivyno dėl prekybos (auksas, vergai, dramblio kaulas, juodieji pipirai) viešpatavimo Gvinėjos įlankoje. Mūšis pasibaigė portugalų pergale. Pasirašius Treaty of Alcáçovas paliaubų sutartį, daugelyje Vakarų Afrikos teritorijų įsivyravo Portugalijos katalikų monarchų valdžia. Tai buvo pirmasis kolonijinis mūšis tarp Europos valstybių.
Miestelis plėtėsi apie São Jorge da Mina pilį, kurią 1482 m. pastatė Diogas de Azambuža (Diogo de Azambuja). Iš čia Portugalija gaudavo didžiąją dalį savo kolonijų Vakarų Afrikoje turtų. Pradžioje portugalus domino auksas, bet vėliau imta gabentis ir vergus. Elminoje apsistodavo laivai, plaukę į Indiją, kad pasipildytų savo maisto atsargas. Vėliau teritorija perėjo į olandų rankas. Olandų Vakarų Indijos bendrovė čia prekiavo vergais. 1782 m. britai užpuolė miestą, bet jis liko olandų valdžioje iki 1872 m., kai Olandų Aukso Krantas buvo parduotas Didžiajai Britanijai.
Eugenija Sutkienė

Biografija

Nuo 1979 m. iki 1984 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete studijavo teisę, įgijo teisininkės kvalifikaciją. Studijavo tarptautinę teisę Krokuvos universitete (Lenkija), stažavosi užsienio teisės firmose „McDermott, Will & Emery“ (JAV), Paisner & Co (Jungtinė Karalystė).
Nuo 1984 m. iki 1989 m. Lietuvos prekybos bazės Juridinio skyriaus vadovė, nuo 1989 m. iki 1992 m. Lietuvos TSR (vėliau – LR) didmeninės prekybos ministerijos Juridinio skyriaus ir komercinio arbitražo vadovė, nuo 1992 m. iki 1999 m. JAV teisės firmos McDermott, Will & Emery Vilniaus biuro steigėja ir vadovė, nuo 1999 m. iki 2003 m. kovo 20 d. advokatų kontoros „Jaskutėlis, Sutkienė ir Masiokas“ (buvęs JAV teisės firmos „McDermott, Will & Emery“ Vilniaus biuras) partnerė, nuo 2003 m. kovo 21 d. advokatų kontoros „Sutkienė, Pilkauskas ir partneriai“ (nuo 2008 m. rugsėjo mėn. – verslo teisės aljanso „TLS Alliance“ narės) vadovaujanti partnerė. Advokatė nuo 1999 m.
Specializacija – viešieji pirkimai bei viešoji ir privačioji partnerystė, įmonių susiliejimai ir įsigijimai. Specializavosi įmonių teisėje (privatizavimo, investicijų, įmonių susijungimo ir įsigijimo srityse), taip pat tarptautinės prekybos, konkurencijos, energetikos, telekomunikacijų ir ryšių, žiniasklaidos teisės srityse. Buvo Lietuvos teisininkų draugijos narė. Lietuvos advokatūros Tarybos narė (nuo 2011 m. balandžio 22 d.).
Ivanas Serovas

Ivanas Aleksandrovičius Serovas (rus. Серов, Иван Александрович, 1905 m. rugsėjo 16 d. Afimskajos kaime, Kadnikovo vlsč., Vologodsko gubernija – 1990 m. liepos 1 d.) – TSRS generolas, saugumo tarnybų vadovas, GRU viršininkas; armijos generolas (1955 rugpjūčio 8 d.), Tarybų Sąjungos Didvyris (1945 m. gegužės 29 d.).
1928 m. baigė Leningrado karinę techninę mokyklą, komunistinio aktyvo tobulinimo kursus (1930 m.), V. V. Kuibiševo karinę inžinerinę akademiją (1936), Frunzės karinę akademiją (1939).
1923-1926 m. dirbo Zamožoskio žemės ūkio tarybos pirmininku. 1926 m. birželio mėn. įstojo į Komunistų partiją.
1928 m. įstojo į Raudonosios armijos gretas.

Karjera

1924–1925 m. Ivanas Serovas buvo 24-ojo artilerijos pulko štabo viršininko padėjėju.
1939 m. sausio mėn. Serovas pervestas tarnauti į SSRS NKVD, vasario 9 d. paskirtas viršininko pavaduotoju, vasario 18 d. Darbininkų bei valstiečių milicijos vyriausiosios valdybos viršininku.
1939 m. liepos 29 d. – 1939 m. rugsėjo 2 d. Ivanas Serovas buvo GUGB viršininko pavaduotojas bei Antrojo (politinio bei paslapčių) skyriaus viršininkas.
1939 m. rugsėjo 2 d. I. Serovas paskirtas Ukrainos vidaus reikalų liaudies komisaru. Ukrainoje jis artimai susipažino su N. S. Chruščiovu.
1941 m. vasario 3 d. paskirtas naujai įsteigto Valstybės saugumo liaudies komisariato (Наркомат государственной безопасности, NKGB) pirmuoju viršininko pavaduotoju.
1951-1950, 1958- 1962 m. SSRS AT deputatas.
1954 m. kovo 13 d. tapo pirmuoju KGB pirmininku prie SSRS Ministrų Tarybos.
1958 m. gruodžio 8 d. Serovas paskirtas SSRS generalinio štabo viršininko pavaduotoju žvalgybai bei GRU viršininku.
1963 m. vasario 2 d. išaiškinus, kad užsienio tarnybų žvalgas buvo GRU pulkininkas Olegas Penkovskis, Serovas „už politinio budrumo praradimą bei nekilnius poelgius“ nušalintas nuo visų pareigų, kovo 12 d. pažemintas karinis laipsnis (iki gen. mjr.), atimtas SSRS Didvyrio vardas.
Pranas Garšva

Biografija

Nuo 1933 m. marijonas. 1937 m. baigė Marijampolės marijonų gimnaziją. 1937–1940 m. studijavo filosofiją Marijonų filosofijos institute Kaune, teologiją Vytauto Didžiojo universitete, 1941–1942 m. ir 1946–1947 m. Tiubingeno universitete, 1947–1948 m. Šv. Tomo Akviniečio (Angelicum) universitete Romoje, kur gavo teologijos licenciato laipsnį. 1942 m. įšventintas kunigu. 
Nuo 1942 m. kunigas ir Aukštesniosios prekybos mokyklos kapelionas Marijampolėje. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, 1944–1946 m. Tiubingeno lietuvių karo pabėgėlių stovyklos kapelionas. 1948 m. persikėlė į Argentiną. 1948–1954 m. dirbo laikraštyje „Laikas“, 1952–1954 m. jo redaktorius. Nuo 1954 m. Avellanedos marijonų vienuolyno viršininkas ir Aušros Vartų lietuvių parapijos Buenos Airėse klebonas.
Nuo 1957 m. gyveno JAV. 1957–1992 m. laikraščio „Draugas“ redakcijos vadovas – moderatorius ir vyriausias redaktorius. 1958–1972 m. Lietuvių knygos klubo Čikagoje vedėjas. Nuo 1964 m. Lietuvių skaučių seserijos, Lietuvių skaučių sąjungos, ateitininkų korporacijos „Giedra“ dvasios vadas. Nuo 1933 m. bendradarbiavo leidiniuose „Šaltinis“, „Darbininkas“, „Lux Christi“, „Mūsų laikraštis“, „Tėviškės žiburiai“.
Ansaldo A.1 Balilla

Ansaldo A.1 Balilla buvo italų vienas iš nedaugelio naikintuvų, kuriuos jie naudojo per Pirmąjį pasaulinį karą. ™Sukurtas 1917 metais. ™Iš viso pagaminta apie 250 vienetų.
Dukų dinastija

Istorija

Dinastijos pradininkas Konstantinas X Dukas. Kai 1078 m. didikas Nikiforas III Botaniatas, nuvertęs Mykolą VII Duką Parapinaką, tapo imperatoriumi, Dukai parėmė didikus Komninus. Jiems 1081 m. įsigalėjus, Konstantinas Dukas 1081–1094 m. kaip Aleksijaus I Komnino bendravaldis turėjo nominalų imperatoriaus titulą.
XIII a. Angelų-Dukų giminė valdė Epyro despotiją.
Utenos rajono savivaldybės taryba

Utenos rajono savivaldybės taryba – Utenos rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 27 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Šv. Teresės ekstazė

Istorija

Skulptūrinę grupę 1647 m. užsakė iš Venecijos kilęs kardinolas Federico Cornaro. Berninis tuo metu buvo praradęs popiežiaus malonę po to, kai Berninio suprojektuota varpinė prie Šv. Petro bazilikos pradėjo skilinėti prie pagrindo. Berninio rėmėjas popiežius Urbonas VIII mirė 1644 m. ir sekantis popiežius nurodė nugriauti jau esamą varpinę ir antros pradėtų statybų likučius. Berninio architekto reputacija buvo sukompromituota. Gali būti, kad rimta nesėkmė galėjo prisidėti prie to, kad sekantis Berninio projektas Cornaro koplyčioje Santa Maria della Vittoria (Švč. Marijos Pergalės) bažnyčioje tapo asmeniniu menininko iššūkiu, šįkart jo geriau įvaldytoje meno formoje – skulptūroje, kurioje Berninis buvo nepralenkiamu tarp XVII a. menininkų.
Skulptūrinė grupė buvo aktuali kontrreformacinėje katalikų bažnyčios politikoje. Katalikų bažnyčia siekė pripildyti bažnyčias religingumą skatinančiais kūriniais. Skulptūrinės grupės tema – Šv. Teresės Avilietės vizija. Šv. Teresė Avilietė (1515–1582) buvo kanonizuota 1622 m. Tai buvo viena naujausių tuo metu katalikų bažnyčios šventųjų, kurios žodis tikintiesiems liudijo apie katalikų supratimo apie Dievą pranašumą prieš protestantų tikėjimą. Paties Dievo apsireiškimas Šv. Teresei Avilietei buvo kaip įrodymas, kad pats Dievas palaiko būtent katalikų tikėjimą. Prie Santa Maria della Vittoria buvo įsikūręs Šv. Teresės Avilietės įkvėptų basųjų karmelitų (karmelitų ordino šakos) vienuolynas.
Kardinolas Federico Cornaro buvo labai galingos Venecijos giminės atstovas. 1647 m. jis išsipirko teisę įkurti savo giminės vardo koplyčią Santa Maria della Vittoria bažnyčios vienoje transeptų. Koplyčios sukūrimas jam kainavo 12 089 skudų, iš kurių 2000 buvo sumokėti Berniniui vien už darbą ties skulptūra. Berninis įgyvendino taip pat ir koplyčios architektūrinę kompoziciją taip, tarsi žiūrovui atsivertų Šv. Teresės vizijos erdvės. 1652 m. baigtas projektas tapo didžiule Berninio sėkme. Net skulptorių aštriai kritikavęs Giambattista Passeri pripažino koplyčią „nuostabaus grožio darbu“. Pats Berninis vėliau sakė, kad tai „mažiausiai blogas darbas, kurį esu sukūręs“. „Šv. Teresės ekstazė“ yra ant koplyčios altoriaus, koplyčios šoninėse sienose yra aštuoni Cornaro giminės atstovus vaizduojantys skulptūriniai biustai.

Tema

Skulptūrinėje „Šv. Teresės ekstazės“ grupėje vaizduojamas epizodas iš Šv. Teresės Avilietės vizijų, kurias ji aprašė savo pačios autobiografijoje. Vizijoje jai pasirodė angelas su strėle rankoje ir ugnimi žėruojančiu strėlės galiuku kirto Šv. Teresei į širdį kiekvienąkart pripildydamas ją Dievo meilės. Šv. Teresė Avilietė rašė: „Skausmas buvo toks stiprus, kad aš kelis kartus suvaitojau. Šio skausmo saldumas buvo toks stiprus, kad kartą jį patyrus niekam nesinorėtų, kad jis sustotų, nes jo siela būtų pripildyta niekuo kitu kaip Dievu“ („Šv. Teresės Avilietės gyvenimas, parašytas jos pačios“, skyrius 29).
Deziradas

Geografija

Deziradas yra nutolęs maždaug 8 km į rytus nuo Grand Tero. Sala yra 11 km ilgio ir 2 km pločio. Didžiausia gyvenvietė – Bozežuras (pranc. Beauséjour, anksčiau vadinta Grande-Anse), turinti paštą, kelias parduotuvėles, biblioteką, restoranus ir bažnyčią.
Avril Lavigne

Biografija

Avril Lavigne gimė 1984 m. rugsėjo 27 d. Bilivailo mieste (Kanada).
Avril Lavigne albumai „Let Go“ (2002 m.), „Under My Skin" (2004 m.) ir „The Best Damn Thing" (2007 m.) yra tapusios topų lyderėmis JAV, Kanadoje bei kitose šalyse.
Atlikėja nuolat keičia įvaizdį: pagarsėjo pankiška išvaizda, vėliau pakeitė stilių – tapo moteriškesnė ir rafinuotesnė.
Nors jos pavardė prancūziška, ji prancūzų kalbos nemoka. Be to, jos vardas yra tariamas angliška, o ne prancūziška maniera. „Lavigne“ išvertus iš prancūzų kalbos reiškia „vynuogyną“, o „Avril" – balandį.

Drabužių linija

Avril yra sukūrusi drabužių liniją „Abbey Dawn“, kurią gamina „Kohl’s“ įmonė, valdanti universalinių parduotuvių tinklą.
Smegenų vykdomosios funkcijos

Smegenų vykdomosios funkcijos (angl. executive functions) − visi kognityviniai procesai reikalingi sąmoningai valingai elgesio ir veiksmų kontrolei, jų stebėjimui, atrinkimui bei keitimui siekiant apibrėžtų tikslų bei rezultatų.
Vykdomosios funkcijos skirstomos į bazines ir aukštesniąsias. Baziniai kognityviniai procesai: dėmesio kontrolė, kognityvinis impulsų slopinimas bei slopinimo kontrolė, trumpalaikė arba darbinė atmintis, kognityvinis lankstumas. Aukštesniosios vykdomosios funkcijos lygiagrečiai vienu metu naudoja keletą bazinių procesų, apima planavimą ir sklandų intelektą (angl. fluid intelligence) − samprotavimas ir problemų sprendimas.

Kognityvinė kontrolė ir impulsų kontrolė atstovauja priešingus procesus, t. y. atitinkamai vidinį ir išorinį arba aplinkos dirgiklius. Šie procesai nuolat konkuruoja individui renkantis elgesį bei veiksmus.
Vykdomosios funkcijos palaipsniui vystosi ir kinta individo gyvenimo eigoje. Gali būti lavinamos ir tobulinamos bet kuriame gyvenimo etape, jas taip pat gali paveikti ir įvairūs išoriniai veiksniai ar gyvenimo įvykiai. Vykdomųjų funkcijų išsivystymui išmatuoti naudojami tiek neuropsichologiniai testai (pvz., Stroop), tiek įvertinimo skalės (pvz., BRIEF, IQ įvertinimai). Šie metodai gali būti naudojami ir kaip dalis plataus tyrimo siekiant diagnozuoti neurologinius ar psichinius sutrikimus. Kognityvinių procesų sutrikimai pasireiškia priklausomybėmis, apatija, ADHD, autizmu, silpnaprotyste ir kitais centrinės nervų sistemos sutrikimais.
Florencia Bertotti

Karjera

Bertotti debiutavo telenovelėje Dulce Ana (1995). Vėliau, ji filmavosi smulkiuose vaidmeniuose 90-60-90 modelos (1996), De Corazón (1997), Verano del '98 (1999-2000), Luna Salvaje (2000) ir Culpables (2001). 1998-aisias ji nusifilmavo sėkmingame kino filme El Faro, už kurį gavo apdovanojimą kaip geriausia naujoji Argentinos kino kritikų pripažinta aktorė. Jos didžiausias karjeros šuolis įvyko gavus pagrindinį vaidmenį Pol-Kos telenovelėje Son Amores. Jis tapo labai sėkmingas ir garantavo Bertotti apdovanojimą kaip geriausiai komedijos aktorei Clarín apdovanojimuose bei du Martín Fierro apdovanojimus.
2004-aisiais, ji nusifilmavo telenovelėje Los Pensionados bei Floricienta, kur dirbo su garsia prodiusere Cris Morena. Floricienta tapo naujuoju hitu ir pradėjo mušti rekordus, už televizijos ribų buvo parduota 400 oficialių produktų bei buvo pritraukta daugiau nei 600,000 žmonių gyvo garso koncertuose. Bertotti taip pat įrašė du muzikos albumus telenovelei Floricienta, kurie buvo išleisti 2004 ir 2005. Remiantis CAPIF, abu albumai tapo platininiais netgi keturis kartus. Vaidmuo seriale Floricienta jai garantavo du Martín Fierro apdovanojimus bei Clarín apdovanojimų nominacijas.
2008-ųjų gale, Bertotti paskelbė, jog ji sugrįžta į televiziją su nauja telenovele vaikams, kuri bus prodiusuota jos pačios bei tuometinio vyro Guido Kaczka. Ji pasirašė kontraktą su Endemol. Niní debiutavo TV kanale Telefe 2009-ųjų rugsėjo 7 dieną. Nors ši programa buvo sukritikuota kaip per daug panaši į Floricienta, telenovelė tapo populiari ir ilgą laiką buvo reitingų viršūnėje. Bertotti gavo savo pirmą apdovanojimą kaip prodiuserė, Martín Fierro apdovanojimą už geriausia jaunimo programą.

Asmeninis gyvenimas

Ji turi itališkų šaknų: jos prosenelis turėjo itališkų šaknų, kilęs iš Sicilijos. Bertotti pirmas vardas - María Florencia Bertotti Bailerón, jos tėvas - Gustavo Bertotti, juvelyras, mama - María Bailerón, psichologijos mokytoja. Ji turi vyresnę seserį Clara Bertotti, kuri dirba advokate. Jos tėvai išsiskyrė, kai Bertotti buvo septynerių.
1999-aisis ji pradėjo susitikinėti su Argentinos aktoriumi Guido Kaczka. Jie susituokė 2006-ųjų gruodžio 2 dieną ir Flor pagimdė sūnų 2008-ųjų liepos 10-tą. Pora išsiskyrė 2010-aisiais ir tada Flor pradėjo susitikinėti su aktoriumi Federico Amador. Kartu jie gyvena jau 2 metai.
Vilniaus Rasos specialioji mokykla

Istorija

Įkurta 1958 m., iki 2005 m. vadinosi Vilniaus 1-oji specialioji internatinė mokykla. Mokosi per šimtą mokinių iš Vilniaus miesto ir visos apskrities. 2013 m. prijungta prie Vilniaus Verkių specialiosios mokyklos.
UMF Afturelding

Istorija

1909 m. klubo įkūrimas. Turi futbolo, rankinio ir tinklinio komandas.
2018 m. futbolo komanda tapo trečios pakopos pirmenybių nugalėtojais.