google/wiki40b huggingface dataset:
Kriklinių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia

Istorija

Senovėje 2 km nuo Kriklinių, Moliūnų dvaro piliakalnyje, miškuose, stovėjo koplytėlė, į kurią vykdavo melstis ir Kriklinių žmonės. Po kiek laiko koplytėlė perkelta į Kriklinius. Retkarčiais atvykdavo iš Pumpėnų karmelitas ir laikydavo pamaldas. Pirmoji medinė bažnyčia vietos gyventojų rūpesčiu pastatyta 1781 m. Ji buvo Pumpėnų parapijos filija. XIX a. veikė parapinė mokykla.
1897 m. bažnyčia perstatyta ir padidinta, pristačius šonuose po koplyčią. Pastatyta varpinė. 1926 m. įkurta parapija. 1948 m. klebonas F. Zinevičius ir vargonininkas B. Merfeldas apkaltinti partizanų rėmimu ir suimti. Klebonas Pranciškus Masilionis (1902–1980) bažnyčią suremontavo.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, lotyniško kryžiaus plano (20 × 8 m), dvibokštė, vienanavė. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė.
Roma Grinbergienė

Biografija

Vyras Janis Grinbergas. Istoriko A. Šapokos brolio Jono dukra. 1941 m. su šeima ištremta į Altajaus kraštą, 1946 m. nelegaliai grįžo ir gyveno su pusseserės Ramutės Uršulės Griniūtės dokumentais. 1963 m. baigė vokiečių kalbą Vilniaus universitete, iki 1967 m. jame dėstė.
1967–1990 m. laikraščio „Sportas“ korespondentė, skyriaus vedėja, 1990 m. žurnalo „Vytis“ ir 1990–1992 m. „Vytis“ redaktorė, 1993–1998 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ darbuotoja, vyriausiojo redaktoriaus pirmoji pavaduotoja, 1997–1998 m. redaktorė.  1998–2003 m. dirbo žurnale „Ekstra“.
1995–2000 m. Lietuvos žurnalistų draugijos centro valdybos pirmininkė.
Jahija Almutasimas

Jahija Almutasimas (arab.: أبو زكرياء المعتصم يحي بن الناصرر) – nuo 1227 m. Almochadų dinastijos Maroko kalifas. Jahija Almutasimas buvo Muhamedo Anasyro sūnus.

Istorija

1227 m. kalifu buvo paskelbtas Muhamedas Anasyro sūnus Jahija Almutasimas, kurį palaikė Marakešo šeichai, bet jo dėdė Idris Almamunas Ispanijoje su tuo nesutiko. 1228 m. prieš Jahiją sukilo ir Mursijos emyras Ibn Hudas (Ibn Hud). 1229 m. Idris organizavo perversmą ir Jahija Almutasimas pabėgo iš sostinės.
Knišino miesto sinagoga

Knišino miesto sinagoga (lenk. Synagoga w Knyszynie) – Knišino mieste, Tykockiej gatvėje stovėjusi medinė sinagoga. Sinagoga buvo pastatyta XVIII a. 1915 m. sinagoga sudegė.
Frydlando apskritis

Istorija

Apskritis sudaryta prūsų bartų žemės viduryje iš Vokiečių ordino Frydlando ir Kroicburgo apskričių. Joje buvo 4 miestai – Bartų Romuva, Barštynas, Domnuva ir Šipenbeilis, 73 seniūnijos ir 1 valstybinis dvaras.
Po Antrojo pasaulinio karo šiaurinė apskrities dalis atiteko TSRS, didesnioji pietinė – Lenkijai.
Šviesa (LKP)

Istorija

LKP CK įkurta kaip legali kooperacinė bendrovė. Išleido 22 knygas (K. Markso „Samdomasis darbas ir kapitalas“, V. Kapsuko. „Bruožai iš politinės ekonomijos“, J. Janonio „Raštai“). Pirmininkas Stasys Matulaitis. Nuo 1922 m. leidybos redakcinėje kolegijoje buvo Zigmas Angarietis, Karolis Požėla, Z. Valaitis.
Saksai

Saksai (lot. Saxones, s. angl. Seaxe, vok. ž. Sassen, vok. Sachsen, ol. Saksen) buvo germanų genčių konfederacija. Jų palikuonys Šiaurės Vokietijoje laikomi vokiečiais, rytinėje Nyderlandų dalyje – olandais, o pietų Anglijoje – anglais. Seniausia žinoma jų apgyvendinta vieta yra Šiaurės Albingija, atitinkanti dabartinę Holšteino teritoriją.
Saksai dalyvavo germanų gentims keliantis į Angliją V a. ir vėliau. Nežinoma kiek jų persikėlė iš žemyno, bet visų persikėlusių germanų skaičius yra 10 000–200 000. Per pastaruosius du šimtmečius daugybė žemyno saksų įsikūrė įvairiose pasaulio dalyse, ypač Šiaurės Amerikoje, Australijoje, Pietų Afrikoje ir net buvusioje Tarybų Sąjungoje, kur kai kurios bendruomenės išlaikė savo kultūrą ir kalbą, bet yra priskiriami vokiečiams ar olandams.
Dėl Hanzos sąjungos tarptautinių prekybos kelių ir migracijos viduramžiais, saksai paveikė skandinavų ir baltų kalbą ir kultūrą.
Senovės graikų geografas Klaudijus Ptolemėjus teigė, kad prieš mūsų erą saksai gyveno teritorijoje, kuri apima dabartinę šiaurės vakarų Vokietijos sritį su Jutlandijos pusiasalio pietine dalimi ir rytinių Nyderlandų dalimi. Susimaišius anglams ir saksams susiformavo anglosaksai.
Saksų pavadinimas kilo nuo Sax (kitaip Seax, Seaxe ar Hadseax), vienašmenio germaniško peilio. Karolio Didžiojo istorikas Einhardas juos laikė ypač karingais.
Bačialinas

Lietuviai

1947 m. lapkričio mėn. ir 1948 m. sausio mėn. į kelis barakus miške atitremta apie 60 šeimų iš Lietuvos, 1948 m. pabaigoje dar 10 šeimų atkelta iš kito miško kirtimo punkto. Tremtiniai dirbo lentpjūvėje, statybose, kirto ir plukdė mišką. Prie lentpjūvės jie pasistatė apie 30 lentinių namelių, sutvarkė aplinką.
Nuo 1948 m. pabaigos Bačialine ir Verch Kamenkoje (Jurginskojės rajonas) veikė slapta tremtinių tarpusavio rėmimo draugija „Priesaika tremtyje“. 1951 m. jos 12 narių buvo suimta, 2 iš jų (K. Jankauskas iš Bačialino ir Antanas Kybartas iš Verch Kamenkos) Tiumenėje sušaudyti, kiti nuteisti 25 metus kalėti. 1957 m. tremtiniai pradėjo grįžti į Lietuvą. Gyvenvietė sunyko. 1989–1990 m. beveik visų čia mirusių lietuvių palaikai parvežti į Lietuvą.
Lėja Organa

Princesė Lėja Organa Solo (g. Lėja Amidala Skaivoker) – „Žvaigždžių karų“ veikėja. Lėja veikia III, IV, V ir VI epizoduose (III – tik kūdikis). Lėjos dvynys brolis – Lukas Skaivokeris. Jų tėvai – džedajus, pasukęs į Tamsiąją Jėgos pusę, – Anakinas Skaivokeris – ir Padmė Amidala, buvusi Nabu planetos karalienė, vėliau – senatorė.
Lėją Alderano planetoje užaugino senatorius princas Beilis Organa ir jo žmona karalienė Breha Organa. Lėja tapo Imperijos senatore, tačiau aktyviai veikė sukilėlių Aljanse.
VI epizodo pabaigoje Lėja tampa Hano Solo žmona.
Epizoduose IV, V ir VI Lėją vaidino Carrie Fisher.
Ila (Nigerija)

Istorija

Iki 1991 m. Ila priklausė Ojo valstijai.
Jamais vu

Jamais vu (pranc. Jamais vu, 'niekada nematyta') – déjà vu priešingas efektas, pasireiškiantis, kai žmogus staiga nebeatpažįsta jam tikrai pažįstamų dalykų. Pagrindine reiškinio priežastimi įvardijami epilepsijos priepuoliai.
Taip pat jamais vu apima žmogų jam esant pakitusios psichikos – paveikus alkoholiui, narkotikams ar senyvame amžiuje. Kartais šis jausmas apima žmones, kurie kartoja vieną ir tą patį žodį keletą kartų ir pamiršta jo prasmę, dėl ko ilgai abejoja ir teisingu jo parašymu.
Antanas Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos. Tėvas Juozapas Tiškevičius. Motina Sofija Horvataitė. Broliai Aleksandras Tiškevičius, Vladislovas Tiškevičius, Juozapas Tiškevičius ir Feliksas Tiškevičius. Seserys – Marija Tiškevičiūtė, Sofija Dembinska ir Elena Klotilda Ostrovska.
Mokėsi kadetų korpuse Sankt Peterburge, baigė Pulavų žemdirbystės ir miškininkystės institutą. Po tėvo mirties paveldėjęs Vilniaus Tiškevičių rūmus ir fabrikus, vertėsi pirklio amatu, steigė naujas pramonės ir prekybos įmones.
1920 m. bolševikų suimtas, kalintas Minske ir Maskvoje.

Valdos

Kairėnų, Kaišiadorių, Osovieco dvarininkas. Paveldėjo Vilniuje buvusius tėvo Juozapo Tiškevičiaus rūmus, fabrikus ir gamyklas. Jam priklausė garinis malūnas, vario-ketaus liejykla ir mechaninės dirbtuvės, lentpjūvė, parketo fabrikas, skardos cinkavimo dirbtuvės. Stambiausia įmonė buvo 1897 m. pastatyta garinė duonos kepykla, kurioje 1900 m. dirbo 97 darbininkai. Joje iškeptai duonai, bandelėms ir riestainiams realizuoti mieste grafas įkūrė prekybos įstaigų tinklą, kurį 1902 m. sudarė 68 parduotuvės.
1894 m. įsigijo rūmus (dab. Rašytojų sajungos rūmai K. Sirvydo g. 6), bet pritrūkus lėšų investicijoms juos pardavė, 1909 m. varžytinėse rūmus nupirko Marija Oginskienė. Naujus rūmus pasistatė Šv. Stepono gatvėje, šalia savo pramonės įmonių.

Veikla

Nuo 1891 m. aktyviai dalyvavo Vilniaus miesto valdybos darbe, 1912 m. buvo išrinktas jos pirmininku. Dėjo daug pastangų, kad Vilniuje atsirastų politechninio profilio aukštoji mokykla. Deja, rusų valdžia tam nepritarė.
Vilniuje 1902 m. surengė didžiulę žemės ūkio produkcijos parodą.
Globojo ir rėmė menininkus, kolekcionavo meno vertybes. Jo rūmuose 1906 m. pabaigoje vyko organizaciniai Vilniaus mokslo ir meno muziejaus draugijos susirinkimai. Draugiją įregistravus, Antanas Tiškevičius išrinktas jos vicepirmininku. Mokslo ir meno muziejui padovanojo dalį savo rinkinių.
Aleksas Laniauskas

Biografija

Nuo 1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1991–1993 m. Kėdainių skyriaus pirmininkas, 1991–1993 m. LSDP tarybos narys. Nuo 1994 m. Tėvynės sąjungos narys.
1995–1997 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys (TSLK sąraše), mero pavaduotojas.
Šaulių organizacijos narys.
2018 m. JAV ir Šiaurės Korėjos susitikimas

2018 m. JAV-Šiaurės Korėjos susitikimas buvo susitikimas tarp JAV prezidento Donaldo Trampo ir Šiaurės Korėjos vadovo Kim Džonguno, įvykęs 2018 m. birželio 12 d. Singapūre. Tai buvo pirmasis šių šalių lyderių susitikimas. Jo metu buvo pasirašytas bendras pareiškimas, kuriame sutariama dėl taikių abipusių santykių, Korėjos pusiasalio denuklearizacijos, Korėjos kare žuvusių amerikiečių kareivių palaikų grąžinimo ir siekio tęsti dvišales derybas ateityje. Abu lyderiai taip pat susitiko su Singapūro ministru pirmininku Lee Hsien Loong.
Susitikimu parodytas siekis sumažinti įtampą, tvyrančią tarp JAV ir Šiaurės Korėjos, ypač po 2017 m. suintensyvėjusios griežtos Šiaurės Korėjos retorikos, tarptautinio pasmerkimo sulaukusių balistinių raketų bandymų ir viešų apsižodžiavimų tarp abiejų šalių lyderių. Prieš susitikimą su JAV, Šiaurės Korėja švelnino santykius su Kinija (tų pačių metų kovo mėnesį Kim Džiongunas susitiko su prezidentu Si Dzinpingu) ir Pietų Korėja (išsiųsta delegaciją į vasarį vykusias žiemos olimpines žaidynes, o balandžio mėnesį įvyko susitikimas su prezidentu Mun Džėinu). Nepaisant diplomatinės susitikimo svarbos, vertinama, kad jo metu pasirašyto bendro pareiškimo praktinis įgyvendinimas per 2018 m. nepajudėjo į priekį.
2019 m. vasario 5 d. skaitytos metinės kalbos metu Donaldas Trampas paskelbė apie antrąjį susitikimą su Kim Džongunu vasario pabaigoje Vietname.
Rūteliai

Istorija

Rūtelių kaimas susikūrė išparceliavus Leonarpolio dvarą.
LTSR metais – Iždonų kolūkio pagalbinė gyvenvietė. Veikė pradinė mokykla.
Dušetis

Istorija

Dušetis šaltiniuose minimas nuo 1215 m. Miesto teisės – nuo 1801 m.
Edmundas Bieliauskas

Biografija

1985 m. baigė Kauno politechnikumą - technikas statybininkas |2006 metais Kauno technikos kolegiją - inžinierius statybininkas. UAB „Skarotoji eglutė“ direktorius. 2009 metais baigė LŽŪU - Inžinierius mechanikas Lietuvos krikščionių demokratų partijos, 2002 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai Kazlų Rūdos skyriaus narys.
Nuo 2007 m. Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Regina, vaikai Edvinas, Eglė.
Patašinė

Istorija

1935 m. Patašinėje buvo įsikūrę vienuoliai marijonai, kurie pastatė vienuolyno namus su vieša Šv. Kryžiaus koplyčia. 1936 m. čia nuolat gyveno 2 kunigai ir 5 broliai, 1940 m. – 1 kunigas ir 2 broliai. Šalia koplyčios buvo vienuolyno namelis bei ūkiniai pastatai. Vienuoliai marijonai laikė gyvulių, paukščių, dirbo įvairius žemės ūkio darbus.
Apie 1935–1940 m. Patašinė turėjo savo seniūną, kuriuo buvo Klemensas Lakickas. 1945 m., karo pabaigoje, K. Lakickas su žmona Veronika emigravo į Vokietiją, o paskui į JAV.
Sovietmečiu Patašinė buvo centrinė tarybinio ūkio – Sudavijos valstybinio žirgyno gyvenvietė. Žirgyno klestėjimo laikais ūkiui vadovavo Algirdas Kurlys. Buvo pasodintas vaismedžių medelynas. Nuo 1982 me. gyvenvietėje atsidarė biblioteka, ryšių skyrius, vaikų darželis. 1988 m. lapkričio 10 d. valgyklos „Žirgelis“ salėje buvusių tremtinių susitikime viešai iškelta Lietuvos trispalvė.
2014 m. įsteigtas universalus daugiafunkcis centras, kuriame teikiamos vaikų ir suaugusiųjų švietimo, bendruomenės kultūrinės ir socialinės paslaugos. Projekto įgyvendinimo metu buvo apšiltintas pastatas, atlikti vidaus remonto darbai, įrengtas keltuvas neįgaliesiems.

Liaudies etimologija

Vietovardis siejamas su gyvenusia turtingų ūkininkų šeima, kuri mėgusi daug ir su riebiu padažu, seniau vadinamu patašu, pavalgyti.
Kaip pasakoja vietos gyventojai, ponai išsirioglindavę po sočių pietų išsipūtusiais pilvais į kiemą (o jų sodyba prie pat kelio buvusi), ir kas pro šalį eidavo, vis stebėdavosi: ale kaip patašę, net pilvai užsirietę. Ilgainiui vietovė taip ir buvo praminta – Patašine.
Alfonsas IV

Valdymas

Kai 924 m. mirė Ordonas II Leono karaliumi tapo ne vienas iš jo sunų, o jo brolis Fruelas II. Po metų, mirus Fruelui, Alfonsas ir jo broliai Sančo I Ordonas bei Ramiras II sukilo prieš jo sūnų Alfonsą Fruelą. Pasinaudodami karalystės dvarininkijos bei Navaros karaliaus pagalba broliai tais pačiais metais išvijo Alfonsą Fruelą iš Leono karalystės, o kitais metais ir iš Galisijos. Vyriausiajam Ordono II sūnui Sančo I Ordonui atsisakius Leono sosto, Leono karaliumi tapo Alfonsas IV.
Vilhelmo kalnas

Vilhelmo kalnas (angl. Mount Wilhelm, vok. Wilhelmsberg) – aukščiausia Papua Naujosios Gvinėjos viršukalnė, stūksanti Bismarko kalnagūbryje, Simbu ir Madango provincijose. Aukštis 4509 m. Tai antras pagal aukštį Naujosios Gvinėjos salos kalnas, nusileidžiantis tik Džajos kalnui (4884 m).
1888 m. kalną atrado vokiečių korespondentas Hugo Zöller. Jis viršukalnę pavadino Oto fon Bismarko sūnaus Vilhelmo garbei. 1938 m. į kalną pirmasis įkopė australų karys Leigh Vial, lydimas dviejų papuasų.
Skajus

Skajus (angl. Skye, škot. gėl. An t-Eilean Sgitheanach) – sala Škotijoje, didžiausia ir toliausiai į šiaurę nutolusi iš Vidinių Hebridų salų. Plotas – 1656 km². Šiaurės vakaruose Minčo sąsiauriu atskirta nuo Išorinių Hebridų, rytuose siaurais sąsiauriais atskirta nuo Didžiosios Britanijos, pietuose – nuo Rumo ir Eigo salų.
Kranto linija labai vingiuota, gausybė įlankų, gilių užutėkių, skaidančių salą į atskiras dalis. Paviršius daugiausia kalnuotas, pietuose iškilę Kuilino kalnai, iškylantys iki 993 m (Sgur Alasdairo k.). Būdingi viržynai, pievos. Klimatas vėsus ir drėgnas. Vidutinė sausio temperatūra 3–6 °C, liepos 10–15 °C, per metus iškrenta 1350 mm kritulių.
Skajuje 2011 m. gyveno 10 tūkst. gyventojų. Svarbiausios gyvenvietės – Portri, Broudfordas, Dunveganas. Verčiamasi turizmu, žvejyba, maisto pramone, viskio gamyba. Skajaus tiltu sala jungiasi su Škotija, veikia keltai į aplinkines salas. Broadforde yra aerodromas.
Kaladis

Augalų morfologija

Lapai ant 30-50 cm ilgio lapastiebių želia tiesiai iš dirvožemio. Jie yra didžiuliai ir plonyčiai kaip popierius, širdies formos, įvairių spalvų: nuo baltų ir blyškiai kreminių iki rožinių ir sodriai raudonų su visais įmanomais tarpinių atspalvių marginiais.

Auginimas

Dekoratyviniai augalai su subtilios išvaizdos lapais. Gamtoje nedaug augalų, galinčių varžytis su kaladžių lapų spalva.
Šie augalai veši šviesioje vietoje, bet ne tiesioginėje saulės šviesoje. Paprastai parduodami pavasarį ir vasaros pradžioje 13 cm skersmens vazonuose, kuriuose galima ir palikti, jei bus reguliariai tręšiami kas savaitę. Baigiantis vasarai, augalai natūraliai apmiršta. Juos reikia palikti nelaistomus, kol dirvožemis visiškai išdžiūs.
Vidmantas Gulbinas

Biografija

1980 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą. 1988 m. Baltarusijos valstybiniame universitete apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją tema „Šviesa indukuotos sugerties koeficiento ir lūžio rodiklio pokytis dažalų tirpaluose esant pikosekundiniam sužadinimui“. 2001 m. Teorinės fizikos ir astronomijos bei Fizikos institutuose apgynė habilituoto mokslų daktaro disertaciją tema „Labai spartūs kolektyviniai relaksaciniai vyksmai šviesa sužadintose organinių molekulių sistemose“.
Nuo 1980 m. dirba Fizikos institute, nuo 2002 m. – vyriausiasis mokslo darbuotojas. Instituto Molekulinių darinių fizikos laboratorijos Eksperimentinės nanofizikos skyriaus vedėjas; tarybos narys. Nuo 2002 m. dėsto Vilniaus universitete.
Stažavosi ir dirbo mokslinį darbą Umea universitete (Švedija, 1992 m.) ir Saclay atominių tyrimų centre (Prancūzija, 1995 m.), Taivano nacionaliniame, Ričmondo (JAV) universitetuose.

Mokslinė veikla

Pagrindinės mokslinių tyrimų sritys – lazerių fizika, netiesinė optika, molekulinė optika, sužadintų krūvininkų relaksacijos, transformacijos ir pernešimo reiškiniai organinėse molekulėse. Plėtoja ultrasparčiųjų relaksacinių vyksmų molekulinėse kietosiose medžiagose ir polimeruose tyrimus. Daugiau kaip 100 mokslinių publikacijų autorius ir bendraautoris.
Vytautas Gedgaudas

Biografija

1922–1930 m. mokėsi Viekšnių progimnazijoje ir Mažeikių gimnazijoje. Nuo 1930 m. gyveno Kaune. 1933–1939 m. Kaune redagavo leidinius „Iliustruotas pasaulis“, „Laiko žodis“, „Laikas“, „Telegramos“.
1939–1950 m. gyveno Paryžiuje. Per Antrąjį pasaulinį karą įstojo į Svetimšalių legioną, kovojo Afrikoje. 1945–1950 m. slapyvardžiu Vytautas Arūnas rašė politines apžvalgas Čikagos lietuvių dienraščiui „Draugas“. 1946–1948 m. Paryžiaus universitete studijavo literatūrą, Kinematografijos aukštojo mokslo institute – kino režisūrą. Buvo Prancūzijos žurnalistų sąjungos narys ir generalinio sekretoriaus pavaduotojas, taip pat Laisvųjų žurnalistų sąjungos narys, jos valdybos narys.
1950 m. išvyko į JAV. 1950–1954 m. ir 1956–1958 m. Brukline dirbo laikraštyje „Vienybė“, 1954–1956 m. grįžęs į Prancūziją, kūrė dokumentinius filmus, nuo 1958 m. Klyvlende dirbo laikraštyje „Dirva“, 1968–1991 m. jo redaktorius. 1964–1967 m. Klyvlende ir Čikagoje turėjo meno galerijas, kuriose parodas rengė ir lietuvių dailininkai. Parašė novelių rinkinį „Aistrų kovos“ (1935 m.).
Nuo 1991 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos. ir buriuotojų klubo garbės narys.
Bešaras

Istorija

XVI–XVII a. priklausė Maroko valdovams. 1903 m. miestą užėmė prancūzai. 1963 m., jau Alžyrui gavus nepriklausomybę, dėl teritorijos vyko karas su Maroku („kardų karas“, pranc. Guerre des sables).
Buitis (žurnalas)

Buitis – iliustruotas mėnesinis žurnalas, ėjęs nuo 1968 m. spalio iki 1995 m. Vilniuje.

Istorija

Iki 1990 m. buvo Lietuvos buitinio gyventojų aptarnavimo ministerijos mėnesinis biuletenis. Nuo 1994 m. turėjo paantraštę Prekyba, pramonė, amatai. Analizavo kasdieninės buities problemas, propagavo lietuvių papročius, tradicijas, amatus, aprangą, švenčių apeigas. 1990–1994 m. leidėja buvo žurnalo redakcija, nuo 1994 m. – leidybinė UAB „Buitis“. Tiražas 1968 m. – 15 000 egz., 1988 m. – 87 500 egz., 1995 m. – 2000 egz.
Radakcijoje dirbo žurnalistai Šlioma Fainas, J. Fainienė, E. I. Katilius, Stasė Lygutaitė-Bucevičienė, I. Šuminienė, Jonas Tadas Teseckas, G. T. Urmonaitė, Edvardas Antanas Vaitkus.
Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnyba

Istorija

STT buvo įkurta 1997 m. vasario 18 d. prie Vidaus reikalų ministerijos. Darbuotojų kolektyvas buvo suformuotas iš žmonių, turėjusių darbo kitose teisėsaugos institucijose patirtį, aukštąjį teisinį išsilavinimą turėjusių specialistų.
STT struktūrą sudaro 14 savarankiškų padalinių: Administravimo, Pirmoji, Antroji, Korupcijos prevencijos valdybos, Finansų, Planavimo, Saugumo, Viešųjų ryšių ir Vidaus audito skyriai. 1997 m. rugsėjį buvo įkurti teritoriniai STT skyriai Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose ir Panevėžyje, 2008 m. performuoti į valdybas. STT struktūriniai padaliniai atlieka konkrečias jiems pavestas funkcijas ir orientuojasi į tam tikras specifines veiklos sritis. 2014 m. dirbo 240 darbuotojai, iš jų 211 statutiniai valstybės tarnautojai ir 27 darbuotojai, dirbantys pagal darbo sutartis.
2000 m. gegužės 2 d. buvo priimtas įstatymas (įsigaliojęs 2000 m. birželio 1 d.), pagal kurį STT tapo pavaldi tik Seimui ir Prezidentui. STT pavesta užsiimti ir korupcijos prevencija, nes iki tol STT vykdė tik baudžiamąjį persekiojimą.
Tarptautinė Los Libertadoreso perėja

Tarptautinė Los Libertadoreso perėja (isp. Paso Internacional Los Libertadores), dar vadinama Kristaus Atpirkėjo perėja (Cristo Redentor) – kalnų perėja Anduose tarp Argentinos ir Čilės. Per šią perėją eina kelias tarp Čilės sostinės Santjago ir Mendosos miesto Argentinoje. Aukštis virš jūros lygio – 3175 m.

Apžvalga

1980 m. atidarytas tunelis yra 3080 m ilgio ir tarnauja kaip svarbus susisiekimas tarp Čilės ir Argentinos. Tunelio viduryje yra valstybių siena. Kelias gali būti uždaromas žiemos metu dėl didelio sniego kiekio, kuris užblokuoja abu išvažiavimus, ir dėl akmenų griūties pavojaus.
2013 m. rugsėjo 19 d. apie 15 000 čiliečių buvo įstrigę Argentinos pusėje, kai perėja buvo uždaryta 10 valandų dėl stingdančių temperatūrų ir 40–50 cm sniego sluoksnio.
Lenkijos karalius

Lenkijos karalius (lenk. Król Polski) – Lenkijos teritorijoje susiformavusių valstybinių vienetų 1025–1320 m. ir suvienytos Lenkijos karalystės 1320–1795 m. valdovo monarcho titulas. 1815 m. sukurtos Rusijos imperijai pavaldžios Lenkijos karalystės valdovas buvo Rusijos caras.

Istorija

IX a.-X a. vyslėnai, lenčėnai, polianai, slenžėnai, mazoviai, pamarėnai jau buvo sukūrę stiprius politinius ir teritorinius junginius. Vyslėnų, kaip ir slenžėnų valstybės organizacija, kurios centras buvo apie Krokuvą, pateko į čekų Pršemislų dinastijos įtaką, o polianai, kurių centras kūrėsi apie Gniezną, pajungdami kitas gentis, X a. sukūrė valstybę, siejamą su Piastų dinastija. Pirmasis istorinis šios valstybės valdovas – kunigaikštis Meška (Mieszko) I (valdė iki 992 m.) 966 m. buvo čekų pakrikštytas su dvaru ir laikomas pirmuoju krikščionišku Lenkijos valdovu.
Po krikšto Meškos I valstybės padėtis sustiprėjo. Karo žygiais, diplomatija ir vedybomis jis prisijungė Vidurio ir Vakarų Pamarį, apsigynė nuo Šventosios Romos imperijos, apie 990 m. iš Čekijos atkariavo Sileziją ir Mažąją Lenkiją. Jo valdymo pabaigoje Lenkijos bažnyčia tapo tiesiogiai pavaldi popiežiui. Boleslovas I Narsusis (valdė 992–1025 m.) toliau konsolidavo valstybę, plėtė jos teritoriją, sustiprino bažnytinę organizaciją ir 1025 m. buvo karūnuotas. Karai su Šventosios Romos imperija baigėsi 1018 m. pasirašyta Bauceno taika. Po jo mirties prasidėjo valstybės vidaus irimas ir kaimynų antpuoliai.
Kazimieras I Atnaujintojas (valdė 1034–1058 m.) susigrąžino prarastą teritoriją, sustiprino centrinę valdžią. Boleslovas II Drąsusis (valdė 1058–1079 m.) sugrąžino Lenkijai suverenios karalystės statusą. Boleslovas III Kreivaburnis 1138 m. testamentu padalijo valstybę keturiems sūnums, išlaikydamas vyriausiojo kunigaikščio instituciją – principatą. Tačiau tai davė pradžią 150 metų trukusiam Lenkijos politiniam susiskaldymui. Tik 1241 m. Legnicos mūšyje žuvus Henrikui II Pamaldžiajam atsisakyta principato. Lenkiją vėl suvienijo Kujavijos, Lenčycos ir Sieradzo kunigaikštis Vladislovas I Lokietka. 1320 m. jis ištekino dukterį Elžbietą už Vengrijos karaliaus Karolio Roberto, 1325 su Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino dukterimi Aldona apvesdino sūnų Kazimierą, kuris stiprino valstybę, kuriam laikui nutraukė karus su Čekija ir Vokiečių ordinu.
Pagal 1339 m. ir 1355 m. sutartis sosto paveldėtoju tapo Vengrijos karalius Liudvikas I Didysis, kurio duktė Jadvyga 1385 m. ištekėjo už Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos ir nuo tada abi valstybes valdė vienas valdovas. Nuo 1573 m. karalius tapo renkamas, atsisakyta dinastijų. Tik 1795 m. įvykęs Trečiasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas nutraukė šią sąjungą, o ir pačios valstybės egzistavimą.
Klemensas Vaitekūnas

Biografija

Pradinį išsilavinimą įgijo latvių liaudies mokykloje. Baigė Mintaujos gimnaziją ir 1910 m. išlaikė brandos egzaminus. Mokėsi kunigų seminarijoje, tačiau kunigo šventinimų atsisakė. 1915–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1917 m. baigė Tartu universiteto medicinos fakultetą.
1919 m. išrinktas Joniškio valsčiaus tarybos pirmininku. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Mažojo Seimo metu grįžo į kariuomenę. Steigiamojo Seimo kadencijai pasibaigus tarnavo gydytoju Lietuvos kariuomenėje,  1925–1941 m. birželio mėn. Šiaulių apskrities gydytojas, taip pat turėjo rentgeno kabinetą Joniškyje, kur darydavo nedineles operacijas, gydydavo kaulų lūžimus. 1938 m. su žmona atstovavo Lietuvai Helsinkyje vykusiame Rotary suvažiavime.
1941 m. birželio 14 d. suimtas ir ištremtas į Altajaus kraštą.