google/wiki40b huggingface dataset:
Hallyu

Hallyu arba Korėjos srovė (kor. 한류, hanja: 韓流) yra terminas, skirtas įvardinti Pietų Korėjos kultūros paplitimui pasaulyje. Šį pavadinimą 1999 metų viduryje sugalvojo Pekino žurnalistai, nustebinti greitai augančio Korėjos pramogų pasaulio populiarumo Kinijoje. 2011 metais „Korėjos srovės“ eksportas į šalies biudžetą įnešė apie $4,2 bilijono JAV dolerių.
Samegrelas-Zemo Svanetija

Ekonomika

Naudingosios iškasenos: arsenas, baritas, marmuras, statybinės medžiagos, mineralinis vanduo.
Pramonė – Ingurio HES, statybinių medžiagų, vaisių ir arbatos perdirbimo įmonės.
Žemės ūkis: arbatmedžių, lazdynų plantacijos, javai, gyvulininkystė.
Transportas – jūros (Počio uostas), automobilių keliai, geležinkelis, vamzdynas, oro transportas (Senakio, Počio ir Mestijos vietinės reikšmės aerouostai).
Stoniškiai

Istorija

Pirmą kartą Stoniškiai minimi 1785 m. XIX a. antroje pusėje ties kaimu susikirto plentas ir geležinkelis, todėl kaimas virto transporto mazgu ir kiek sparčiau ūgtelėjo. 1905 m. Stoniškiuose jau gyveno 136 žmonės. Kurį laiką Stoniškiai buvo valsčiaus centras. Nuo 1937 m. Stoniškiuose veikė privati lietuviška mokykla, kurią 1939 m. naciai uždarė. 1970 m. kaime gyveno 302 gyventojai. 2006 m. balandžio 24 d. Prezidento dekretu patvirtintas Stoniškių herbas.

Pavadinimo kilmė

Vietovardžio pavadinimas kilo iš asmenvardžio Stonys, Stonis.

Opokos telkinys

Stoniškiuose yra geriausiai išžvalgytas opokos telkinys Lietuvoje, kurio plotas daugiau kaip 25 ha. 9–14 m gylyje esančio opokos sluoksnio storis 39 m. Iš 15,9 mln. tonų opokos, kuri slūgso Stoniškiuose, iškasta tik pusė milijono tonų. Opoka naudojama kaip priedas cementui gaminti, norint padidinti šilumos varžą ir garso izoliaciją. Uoliena labai gerai sugeria kvapą, drėgmę, iš jos galima gaminti net kraiką katėms ar šunims. Nuo 1994 m. karjeras nebeeksploatuojamas. Šalia karjero stūksoti liko tik opokos gavybos liekanos.

Sportas

XX a. tarpukariu kaime veikė SV Stoniškiai futbolo komanda, buvusi viena pajėgiausių Mažosios Lietuvos komandų ne iš Klaipėdos.
Laiko lygtis

Laiko lygtis yra tikrojo ir vidutinio Saulės laiko skirtumas: η = t (tikr.) - t (vid.). Vidutinis Saulės laikas slenka tolygiai. Tačiau iš tiesų Saulė (kuria remiantis matuojamas tikrasis saulinis laikas) ekliptika juda netolygiai ir ji (ekliptika) yra pasvirusi į dangaus pusiaują tam tikru kampu.
Jei laiko lygtis yra teigiama, tuomet tikrasis vidurdienis įvyksta prieš vidutinį vidurdienį, jei neigiama - po jo. Reikia atkreipti dėmesį, kad kai kuriuose senesniuose vadovėliuose galima rasti kitokį - "apverstą" - laiko lygties apibrėžimą (ten laiko lygtis lygi vidutinio ir tikrojo Saulės laikų skirtumui).
Per 1 metus laiko lygtis tik du kartus įgyja ekstremalias (didžiausias) neigiamas vertes - vasario 12 d. (-14,3 min) ir liepos 27 d. (-6,4 min). Ir taip pat du kartus didžiausias teigiamas vertes – gegužės 15 d. (+3,8 min) ir lapkričio 3 d. (+16,4 min). Keturis kartus – balandžio 16 d., birželio 14 d., rugsėjo 2 d. ir gruodžio 25 d. – yra lygi nuliui.

Žemės orbitos ekscentricitetas

Jei Žemė skrietų aplink Saulę tuo pat greičiu (apskritimine orbita, statmena Žemės sukimosi ašiai), Saulė kulminuotų kasdieną tuo pat metu (jei neatsižvelgsime į menką Žemės sukimosi apie savo ašį lėtėjimą). Tačiau dėl nenulinio Žemės orbitos ekscentriciteto Saulė slenka žvaigždžių atžvilgiu greičiau perihelyje (apie sausio 3 dieną) ir lėčiau afelyje po pusmečio. Dienos ilgio skirtumas nuo vidutinės dienos ilgio šiuose taškuose siekia apie 7,9 sekundės. Dėl kumuliatyvinio (besisumuojančio) poveikio laiko lygtyje turime sinusinę komponentę, kurios amplitudė 7,66 minutės ir periodas vieneri metai. Nulinius taškus ji kerta perihelyje (sausio pradžioje) ir afelyje (liepos pradžioje).

Ekliptikos polinkis į dangaus pusiaują

Net jei Žemė skrietų apskritimine orbita aplink Saulę, dėl orbitos (ekliptikos) polinkio į dangaus pusiaują, gaunama dar viena sinusinė laiko lygties komponentė (vidutinis saulinis laikas matuojamas ne tikrosios Saulės padėtimi, o jos projekcija į dangaus pusiaują). Šio judėjimo projekcija yra maksimali saulėgrįžų taškuose ir minimali lygiadienių taškuose. Tokį efektą iliustruoja Saulės šešėlio slinkimo greitis. Net ties Žemės pusiauju jis yra mažesnis lygiadienių metu ir didesnis saulėgrįžų metu. Vien tik dėl šio reiškinio saulėgrįžų metu paros trukmė būtų 24 valandos ir 20,3 sekundžių, o lygiadienių metu 20,3 sekundžių mažiau nei 24 valandos. Dėl šios komponentės įtakos turėsime pusės metų periodo sinusoidę su 9,87 minutės amplitude. Nulinius taškus ši komponentė kerta saulėgrįžų ir lygiadienių momentais.
Pakuteniai

Istorija

1578 m. minimas Pakutenių dvaras, o 1866 m. – Pakutenių bajorkaimis.
Jonas Varkulevičius

Biografija

2004 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė socialinius mokslus, edukologijos magistras.
Radviliškio Lizdeikos gimnazijos direktorius.
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Radviliškio rajono skyriaus narys.
2003–2004 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys.  2011 m. įtariamas padaręs nusižengimus.
Žmona Rasa, vaikai Sima, Martynas.
Luciano Martino

Biografija

Luciano gimė Romoje ir buvo režisieriaus Sergio Martino vyresnysis brolis. Pradėjęs karjerą kine kaip scenarijų autorius, 1965 m. jis debiutavo kaip režisierius filmu „Le spie uccidono a Beirut“. Kaip rašytojas, jis dirbo su režisieriais Mario Bava („La frusta e il corpo“), Michele Lupo („Arizona Colt“) ir Lamberto Bava („Delirium“), o 7 ir 8 dešimtmečiuose pasižymėjo kaip komedijų, tuo metu itin populiarių Italijoje, scenarijų autorius. Daugiausia jo dėka išpopuliarėjo aktorė Edwige Fenech, su kuria jis tuo metu palaikė artimus ryšius.
Per savo karjerą Luciano režisavo 7 filmus, prisidėjo prie daugiau kaip 90-ies scenarijų ir 120-ies prodiusuotų darbų.
Steve Hewitt

Steve Hewitt (g. 1971 m. kovo 22 d., Nortviče, Češire, Anglijoje) – anglų būgnininkas.
Buvo grupės Placebo būgnininkas nuo 1996 m. vidurio iki 2007 m. spalio.
Prieš prisijungdamas prie Placebo, Hewitt buvo įvairių grupių narys, tokių kaip Electric Crayons, K-Klass, The Mystic Deckchairs, Boo Radleys ir Breed. Jis taip pat dirbo kaip sesijos muzikantas.
Frankonija

Kultūra

Nepaisant to, kad Rytų Frankonija administraciškai priklauso Bavarijai, šis regionas tiek lingvistiškai, tiek kultūriškai yra skirtingas nuo Istorinės Bavarijos. Čia kalbama rytų Frankonijos tarme, vietiniai puoselėja skirtingą tapatybę. Skirtingai nei Bavarija, kuri yra katalikiška, Frankonijoje yra persimaišę katalikų ir protestantų konfesijos.
Jonas Jurgeliūnas

Biografija

1957 m. baigė Pakruojo raj. Rozalimo vidurinę mokyklą, 1980 m. baigė Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Gamtos ir geografijos fakultetą ir įgijo geografijos ir fizinio lavinimo mokytojo kvalifikaciją.
1980–1983 m. Molėtų raj. Inturkės vidurinės mokyklos fizinio lavinimo mokytojas, 1984 m. Valstybinės Gamtos tyrimų laboratorijos ichtiologas. 1992 m. grįžo į Pakruojo rajono Meldinių kaimą ir pradėjo ūkininkauti motinos 27 ha žemės ūkyje, išplėtė ūkį iki 940 ha.
1995 m. Lietuvos tautininkų sąjungos narys, nuo 1997 m. Tėvynės sąjungos narys, nuo 2003 m. Tėvynės sąjungos Pakruojo skyriaus pirmininko pavaduotojas, nuo 2008 m. TS-LKD Pakruojo skyriaus pirmininkas.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys. 
Nuo 1996 m. dalyvauja įvairių žemdirbių organizacijų veikloje. 2003 m. Pakruojo rajono ūkininkų kredito unijos valdybos narys.
Sutuoktinė Vida, vaikai Paulius, Lukas.
Vytautė Pabiržytė

Biografija

2012 m. Pabiržytė laimėjo Lietuvos jaunimo merginų bėgimo taurę. 2017 m. pelnė savo pirmąjį medalį Lietuvos čempionate - sidabras 1500 m bėgime.
Taurostos tiltas

Istorija

Taurostos tiltas buvo pastatytas 1986 m. Juo buvo nukreipti respublikinės magistralės  A6  Kaunas–Zarasai–Daugpilis  automobilių srautai, ėję per miesto centrą – Jonavos tiltu (taip buvo sumažinta miesto centro tarša). Nuo tilto Jonavos miesto centro link veda asfaltuotas dviračių takas; tako pradžios (nuo Taurostos tilto pusės) asfaltavimo darbus 2006 m. finansavo AB „Achema“.
Povilas Vasiliauskas

Biografija

2000 m. Klaipėdos laisvosios ekonominės zonos valdymo bendrovės valdybos pirmininkas.
2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, LiCS Klaipėdos skyriaus pirmininko pavaduotojas.
1990–1992 m. Klaipėdos miesto savivaldybės meras. 1992-ųjų vasario mėn. atsistatydino su visa valdyba dėl nesutarimų su taryba. 2003–2007 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys, Strateginės plėtros komiteto pirmininkas, Liberalų ir centro frakcijos pirmininkas.
Klaipėdos Pramonininkų asociacijos prezidentas, Klaipėdos apskrities administracinių ginčų komisijos pirmininkas, Klaipėdos prekybos, pramonės ir amatų rūmų tarybos narys, Klaipėdos Rotary klubo narys, VŠĮ „Muzikos magija“ tarybos narys.
Nevarėnai

Pavadinimo kilmė

Liaudis pasakoja, kad senovėje čia buvusi neįžengiama giria su klampiomis pelkėmis, kuriose paklydusiam keliautojui grėsdavo mirtis. Klaidžiojimai ir vargai baigėsi tik pažadėjus pastatyti bažnyčią. Dažniausiai minimos dvi vežimu važiavusios ir pasiklydusios ponios. Ieškodamos kelio, jos įklimpo pelkėje, ėmė skęsti ir kviesdamosi pagalbos šaukė savo vardus: „Neva!“, „Rena!“. Ir tik kai jos pasižadėjo pastatyti bažnyčią, jas išgirdo ir išgelbėjo aplinkiniai žmonės. Taip iš ponių šauktų vardų ir atsiradęs miestelio pavadinimas.

Šnekta

Nevarėnų šnekta priklauso šiaurės žemaičiams telšiškiams. Ją 1975 m. išsamiai aprašė T. Juškaitė-Gužauskienė.
Jakšiškis

Aplinkinės gyvenvietės

KAVARSKAS
Saros provincija

Istorija

Saros provincija įkurta 1883 rugsėjo 25 d. Jinai pavadinta pagal Saros upę, šiandien vadinamą Guapay (lietuviškai Sara vietinės chané genties tarme reikštų "ramus vanduo").

Geografija

Šiaurėje ir rytuose Saros provincija ribojasi su Obispo Santistevano provincija, pietryčiuose su Ignasijaus Varneso provincija, pietuose su Andreso Ibanjeso provincija, vakaruose su Ičilo provincija.
Provincijos reljefas gana įvairus: siauri slėniai, plokčiakalniai, kalvos ir kalnų grandinės. Pagrindinės upės: Piraí, sudaro rytinę provincijos sieną, Palometillas, Palacios, sudaro vakarinę provincijos sieną, lagūnos: Santo Domingo, San Pastor, Juan Chulo.
Šiaurinei provincijos daliai būdingas šiltas subtropinis klimatas. Vidutinė metinė temperatūra 22ºC, vidutinis kritulių kiekis 1800 mm.
Algimantas Juocevičius

Biografija

1968 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius statybininkas. Dirbo Vilniaus elektros skaitiklių gamykloje – inžinieriumi, konstruktorių biuro viršininku, nuo 1987 m. vyr. energetiko pavaduotoju, remonto cecho viršininko pavaduotoju. 1982–1987 m. dirbo vadovaujančiuoju konstruktoriumi Vilniaus miesto VK POV projektavimo technologiniame biure.
1997–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės administracijos direktorius, 2003–2007 m. administracijos direktoriaus pavaduotojas. 2007–2013 m. VšĮ Vilniaus universiteto vaikų ligoninė direktoriaus pavaduotojas infrastruktūrai ir plėtrai. 2011–2013 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.  2013–2014 m. vidaus reikalų viceministras.  A. Juocevičius buvo įvardytas vienu iš įtariamųjų STT atliekamame ikiteisminiame tyrime.
Władysław Tryliński

Biografija

Gimė 1878 m. birželio 20 d. Telšiuose. 1929 m. kartu su architektu Stefan Bryła statydami naują Maužicės tiltą pirmą kartą Europoje pritaikė suvirinimo metodą. 1935 m. rugsėjo 15 d. užpatentavo šešiakampę akmeninę kelio dangos plytelę, kurią pavadino pagal savo pavardę – Trilinka, kuri buvo naudojama tiesiant naujus kelius tarpukario Lenkijoje. Žmona Beata Pieczkowska su kuria susilaukė sūnaus mechanikos inžinieriaus Władysław Tryliński (1907–2000) ir dukros inžinierės, architektės Beata Trylińska (1908–1973). Mirė 1956 m. vasario 6 d. Varšuvoje, palaidotas Povonzkų kapinėse.
Dunojaus delta

Geografija

Kiekvienais metais aliuvinės sąnašos, plukdomos Dunojaus, padidina deltą apie 40 m, dėl to jos ribos nuolat kinta. Netoli Tulčios (Tulcea, Rumunija) Dunojus pasidalina į tris atšakas: Kiliją (Chilia), Suliną (Sulina) ir Šv. Jurgio upę (Sfântu Gheorghe), bet daugybė protakų skaido deltą į atskiras daleles, kuriose vyrauja miškai ir pelkės. Dalis deltos kiekvienais metais užtvindoma pavasario ir rudens potvynio metu.
Apie 44 km nuo Dunojaus deltos yra Gyvačių sala, į kurią pretenduoja tiek Rumunija, tiek ir Ukraina.
2004 m. Ukraina užbaigė Bastroe kanalo darbus ir laivybiniu kanalu sujungė Juodąją jūrą su Ukrainos Dunojaus deltos dalimi. Šį projektą kritikavo Europos Sąjunga, kadangi baiminamasi jo neigiamo poveikio deltos pelkėms. Rumunija dėl šio projekto ruošiasi paduoti Ukrainą į Tarptautinį teismą.

Gamta

Deltoje suskaičiuojama virš 1200 augalų rūšių, 300 paukščių rūšių, o daugybėje ežeriukų ir pelkių gyvena 45 gėlavandenių žuvų rūšys. Dunojaus delta yra įtraukta į UNESCO Pasaulinio paveldo sąrašą bei paskelbta biosferos rezervatu. Apie 2 733 km² teritorija yra griežtai saugomi draustiniai.
Tai vieta, kur milijonai paukščių iš įvairiausių pasaulio vietų (Europos, Azijos, Afrikos ir Viduržemio jūros šalių) atskrenda perėti.
Senovėje, anot Herodoto, Dunojus turėjo ne tris, bet septynias atšakas.
Ksenija Balta

Biografija

Balta pradėjo sportinę karjerą kaip daugiakovės atletė. 2005 m. ji dalyvavo Europos uždarų patalpų čempionate Madride kur penkiakovės rungtyje užėmė 14 vietą. Tais pačiais metais sportininkė sudalyvavo septynkovės rungtyje Europos jaunimo čempionate. Kaune vykusiose varžybose K. Balta iškovojo bronzos medalį. 2006 m. Europos lengvosios atletikos čempionate sportininkė nepateko į daugiakovės rungtį, bet įvykdė 100 m bėgimo ir šuolio į tolį normatyvus. Nors sprinto rungtyje sportininkė užėmė 17, o šuolio sektoriuje 23 vietą, bet Balta pradėjo specializuotis būtent šuolio į tolį rungtyje. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkė įveikė 6,38 m distanciją, bet į finalą nepateko. Po metų šuolininkė iškovojo auksą Europos uždarų patalpų čempionate. 2009 m. pasaulio čempionato kvalifikacinio raundo metu Balta pateko į geriausių dvyliktuką ir varžėsi finale. Nušokus 6,62 m ji liko aštuntoje vietoje. Tais metais sportininkei suteiktas Estijos metų sportininkės moters vardas. 2010 m. poasaulio uždarų patalpų čempionate sportininkė pasiekė tokį patį rezultatą kaip Keila Costa, bet pagal taisyklės Brazilijos atstovė turėjo pirmenybę vietų skirstyme ir Balta liko ketvirtojo vietoje be apdovanojimo.
Aleksandras Grynas (1895)

Biografija

Baigė Cėsių vidurinę mokyklą. Savanoriu dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, baigęs Aleksejaus karo mokyklą, 1916–1917 m. vadovavo latvių šaulių daliniui, po sužeidimo demobilizuotas. Studijavo mediciną Tartu, vėliau Latvijos universitete. 1919 m. pavasarį mobilizuotas į Raudonosios armijos latvių šaulių dalinį, bet po mėnesio perėjo į dalinius, kovojančius už Latvijos nepriklausomybę. 1920 m. suteiktas Latvijos kariuomenės kapitono laipsnis. 1920–1924 m. Latvijos kariuomenės laikraščio „Latvijas kareivis“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas, 1924 m. išėjo į atsargą, dirbo įvairiuose periodiniuose leidiniuose, vėliau tapo profesionaliu rašytoju. Nuo 1939 m. vėl tarnavo Latvijos kariuomenės sienos apsaugos daliniuose. 1941 m. birželio mėn. suimtas, kalintas Astrachanės kalėjime; nuteistas mirties bausme ir sušaudytas.

Kūryba

Parašė istorinių novelių, romanų, pirmuosiuose jų vaizduojamos latvių šaulių kovos su bermontininkais, romane „Tobagas“ – hercogo Jokūbo valdymo laikai, romanų trilogijoje „Sužadėtiniai“ aprašytas Šiaurės karas, romanų dilogijoje „Žemės atnaujintojai“ atskleistas latvių žemdirbio sugebėjimas išlikti įvairiomis aplinkybėmis. Parašė istorijos veikalų, istorinių asmenybių portretų. Parašė kelias pjeses. Išvertė E. M. Remarko „Vakarų fronte nieko naujo“.
Marvelės kapinynas

Tyrinėjimai

Kapinynas tirtas 1991–2006 m. Archeologiniai radiniai daugiausiai buvo randami po velėna esančiame pilkšvo arba šviesiai gelsvo smėlio sluoksnyje, tik retkarčiais jie rasti sąnašiniame molio sluoksnyje. Įvairiuose tyrimų darbų etapuose dalyvavo nemažai Vytauto Didžiojo universiteto, Lietuvos žemės ūkio akademijos studentų, Kauno kolegijos J. Vienožinskio menų fakulteto studentai, Kauno jėzuitų gimnazijos mokiniai.
Žmonės čia buvo laidojami nuo II iki XII amžiaus. Įvairių epochų kapavietėse atsispindi baltų laidojimo papročių kaita – nuo kūnų užkasimo iki jų deginimo. Iš viso aptikta apie 1500 žmonių kapaviečių. Kai kurios kapavietės turi aukojimo židinius, taip pat aptikta nemažai ritualinių apeigų vietų.
Rasta juvelyrinių dirbinių, kurių seniausieji pagaminti dar II a. Jų kokybė mažai kuo skiriasi nuo pagamintųjų naudojant šiuolaikines technologijas. Atkasta apie 300 žirgų kapų. Tai didžiausias šių gyvulių kapinynas Lietuvoje, iki tol buvo atkasami tik pavieniai žirgų kapai.
Manoma, kad ties Marvele galėjo egzistuoti iki 40 žmonių gyvenvietė. Pagal kapų gylį galima spėti, kad prieš du tūkstantmečius čia buvusi kalvota vietovė, telkšojo pelkynai. Archeologų teigimu, vietiniai gyventojai stengėsi laidoti artimuosius arčiau vandeningų žemių, panašiai kaip kai kurios Pietų Skandinavijos gentys. Įdomu, kad per tūkstantį metų žmonės nepamiršo senųjų kapaviečių: nerasta kapų, kurie būtų susimaišę su iki jų palaidotais žmonėmis, kiekvieno amžiaus kapavietės driekiasi viena šalia kitos.

Reikšmė

Visa tyrimų medžiaga gana neblogai išlikusi. Marvelės kapų radiniai (įkapės) saugomi Vytauto Didžiojo karo muziejaus Archeologijos skyriaus fonduose. Marvelės kapinynas teikia vertingos medžiagos, leidžiančios argumentuotai spręsti apie baltų genčių kilmę. Gauta medžiaga galima charakterizuoti čia gyvenusios bendruomenės materialinę kultūrą, tradicijas, papročius bei sekti jų kaitą. Kadangi gyventa sėsliai, galima sekti bendruomenės gyventojų kaitą per visą tūkstantmetį. Iš šių kasinėjimų gauti duomenys bus sisteminami ir leidžiami moksliniuose leidiniuose. Išleistas veikalo „Marvelė. Lietuvos aukštaičių kapinynas“ pirmasis tomas, ateityje bus išleisti dar keli tomai.
Leonas Ciunis

Leonas Ciunis (g. 1932 m. kovo 20 d. Ukmergėje) – Lietuvos teatro aktorius, režisierius.

Biografija

Tėvas Petras Ciunis. 1950–1953 m. studijavo geologiją Vilniaus universitete, lankė Vilniaus dramos teatro vaidybos studiją. Ją baigęs 1953 m. įstojo į Lietuvos konservatoriją.
1956–1975 m. vaidino Kapsuko (dab. Marijampolė), Klaipėdos, Jaunimo teatruose. 1975–1982 m. Vilniaus universiteto Kiemo teatro, 1988–2001 m. Senamiesčio teatrų aktorius ir režisierius. 1984–1986 m. dėstė Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetuose. Sukūrė daugiau, kaip 60 vaidmenų teatre, vaidino TV ir kine.
Piliorius

Piliorius (pranc. pilier – stulpas) – konstrukcinis statinio elementas; keturkampio ar daugiakampio skerspjūvio atrama. Kaip ir kolona kartais turi bazę, kapitelį. Remia perdangą, paramines arkas ir skliautus, skaido erdvę.
Piliorius daromas iš akmens, mūro, betono. Statomas atskirai arba priglaudžiamas prie sienos.
Pradėti naudoti senovės Egipto, Graikijos ir Romos statiniuose, paplito romaninėje, gotikinėje ir renesanso architektūroje.
Sakalininkystė

Sakalininkystė dar vadinama medžiokle su plėšriaisiais paukščiais. Sakalininkai paprastai medžioklės metu pasitelkia sakalus, vanagus, erelius, pelėdas ir kitus paukščius.

Lietuvoje

Stengiantis atrasti lietuvišką sakalininkystės istoriją paprastai patiriama nemažai sunkumų, nes dabartiniai Lietuvos sakalininkai šį medžioklės būdą atkūrė, o ne perėmė. Ieškoti istorinių šaltinių taip pat sudėtinga – sovietmetis nutolino turėtas praktines žinias, nes tuometinė valdžia nebuvo legalizavusi šio medžioklės būdo, o rašytinių šaltinių, siejamų su sakalininkyste, beveik nėra. Dėl šių priežasčių yra manoma, kad sakalininkystė dabartinės Lietuvos, kartu ir platesnėje buvusios Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) teritorijoje atsirado po Krėvos sutarties (1385 m.) pasirašymo, LDK išplitimo iki Juodosios jūros, bei Liublino unijos ir bendros valstybės su Lenkija, Abiejų Tautų Respublikos (ATR), sudarymo (1569 m.). Tai leidžia daryti prielaidą, kad viduramžiais lietuviškos sakalininkystės tradicijos buvo paremtos iš centrinės ir vakarų Europos per Lenkiją, o pastarosios istorikų aprašyta medžioklė su plėšriaisiais paukščiais greičiausiai buvo panaši ir LDK teritorijoje. Atsižvelgiant į tai, galima pabrėžti istorinės Lietuvos valstybės svarbą medžioklės su plėšriaisiais paukščiais plėtrai Pabaltijo ir dabartinės Baltarusijos regionuose.
Bernardinių vienuolynas

Istorija

Vienuolynas įsteigtas 1495 metais. Dabartiniai pastatai statyti nuo 1795-ųjų, atstatant 1794-ųjų metų sukilimo metu sudegusius medinius. 1864 metais vienuolynas uždarytas, seserys perkeltos į kitoje Vilnios pusėje esantį Šv. Mykolo bažnyčios vienuolyną.
Iki 1867-ųjų metų vienuolyną su Vilniaus Bernardinų bažnyčia jungė per upę einanti galerija, kuri, apgadinta per 1845 potvynį, iki šių dienų neišliko.

Tiltas

1980-aisias metais statant VDA (tuo metu Dailės institutas) naująjį korpusą, reikėjo privežti statybines medžiagas ir techniką, todėl truputį žemiau buvo pastatytas gelžbetoninis tiltas.
Vergilijus

Publijus Vergilijus Maronas (žinomas kaip Vergilijus, 70 m. pr. m. e. Italijos šiaurėje, netoli Mantujos miesto – 19 m. pr. m. e.) – žymiausias romėnų rašytojas.
Valstiečio sūnus Vergilijus gimė 70 m. pr. m. e. Vergilijus rašė lėtai, apgalvodamas kiekvieną eilutę ir paliko 3 kūrinius, iš kurių svarbiausias yra herojinis epas „Eneida”. Visą gyvenimą jis domėjosi graikų filosofų teorijomis ir svajojo, parašęs šią poemą, daugiau nieko nebekurti, o atsidėti filosofijai. Bet parašęs „Eneidą”, bet dar jos neišleidęs, Vergilijus išvyko į kelionę po Graikiją, kur, apžiūrėdamas vieno miesto griuvėsius, susirgo. Pargabentas į Italiją, jis 19 m. pr. m. e. mirė uoste, vos tik išneštas iš laivo.
Siamo dvyniai

Siamo dvyniai (kitaip suaugę dvyniai) - monozigotiniai dvyniai, kurių kūnai susijungė vystantis gimdoje. Tai retas fenomenas, kuris pasitaiko nuo 1 iš 50000 iki 1 iš 100000 gimimų, yra labiau paplitęs pietvakarių Azijoje ir Afrikoje. Maždaug pusė jų gimsta neišnešioti, o kiek mažesnė dalis turi stiprius apsigimimus, dėl kurių negali gyventi. Išgyvena tik apie 25% siamo dvynių. Tokių dvynių moterų ir vyrų proporcija sudaro 3:1.
Siamo dvynių atsiradimas aiškinamas dvejomis priešingomis teorijomis. Senesnė ir labiau pripažinta teorija yra skilimo, pagal kurią apvaisinta kiaušialąstė dalinai pasidalija. Antroji teorija yra jungimosi, t. y. apvaisinta kiaušialąstė visiškai pasidalija, bet kamieninės ląstelės randa tokias pat ląsteles kitame embrione ir susijungia. Siamo dvyniai dalijasi tuo pačiu chorionu, placenta, amniono maišu.

Garsiausia suaugusių dvynių pora buvo Čangas ir Engas Bankeriai (1811 - 1874 m.). Broliai gimė Siame, kaip anksčiau buvo vadinamas Tailandas. Jie daug metų dirbo P. T. Barnum'o cirke ir žiūrovams būdavo pristatomi kaip Siamo dvyniai.Čangas ir Engas buvo sujungti odos ruožu, kremzlėmis bei dalijosi kepenimis. Dėl jų garsumo pavadinimas Siamo dvyniai paplito ir tapo sinonimu pavadinti suaugusiems dvyniams.

Atskyrimas

Operacija atskirti suaugusius dvynius gali būti labai paprasta ir labai sudėtinga, tai priklauso nuo to, kuri vieta suaugusi, ir kokiais vidaus organais dalijamasi. Dauguma atvejų operacija pasibaigia vieno arba ir abiejų dvynių mirtimis, ypač, jei jie susijungę galva. Tai sukelia ginčų dėl medicinos etikos: ar galima operuoti rizikuojant žmogaus gyvybe, kai neatskirti dvyniai gyventų.