google/wiki40b huggingface dataset:
Nusikaltimas

Nusikaltimas – viena pagrindinių Baudžiamosios teisės sąvokų, taip pat ir kasdienėje kalboje vartojamas terminas, siejamas su kalte, atsakomybe. Teisės požiūriu nusikaltimas tai yra veika, kuri yra numatyta baudžiamajame įstatyme ir už kurios padarymą gresia baudžiamosios teisinės priemonės (sankcijos – kaip bausmė ar kitos).

Istorija

Diferenciacija tarp sunkių nusikaltimų ir kitų baudžiamųjų veikų žinoma jau nuo senų laikų. Imperatoriaus Karolio V baudžiamasis teisynas (Constitutio Criminalis Carolina) formalizavo bei atskyrė causae maiores ir causae minores veikas; šis skyrimas turėjo teisines pasekmes parenkant bausmę: buvo taikomos fizinės, laisvės atėmimo bausmės, piniginė bauda arba areštas.

Lietuvoje

Teisėje griežtai skiriami ir atribojami vieni nuo kitų nusikaltimai, baudžiamieji nusižengimai, administraciniai teisės pažeidimai. Nusikaltimus ir baudžiamuosius nusižengimus skiria Lietuvos baudžiamasis įstatymas (LR BK). Kasdienėje kalboje įvykių ir veiksmų apibūdinime dažnai tarp šių juridinių terminų skirtumo nedaroma ir jie dažniausiai vadinami vienu vardu – nusikaltimas. Su nusikaltimo sąvoka glaudžiai susijusi ir tarptautinio termino Kriminalas vartosena
Lietuvos Respublikos Baudžiamojo kodekso 11 straipsnyje, nurodyta, kad 1. Nusikaltimas yra pavojinga ir šiame kodekse uždrausta veika (veikimas ar neveikimas), už kurią numatyta laisvės atėmimo bausmė. 2. Nusikaltimai yra tyčiniai ir neatsargūs. Tyčiniai nusikaltimai skirstomi į nesunkius, apysunkius, sunkius ir labai sunkius. 3. Nesunkus nusikaltimas yra tyčinis nusikaltimas, už kurį baudžiamajame įstatyme numatyta didžiausia bausmė neviršija trejų metų laisvės atėmimo. 4. Apysunkis nusikaltimas yra tyčinis nusikaltimas, už kurį baudžiamajame įstatyme numatyta didžiausia bausmė viršija trejus metus laisvės atėmimo, bet neviršija šešerių metų laisvės atėmimo. 5. Sunkus nusikaltimas yra tyčinis nusikaltimas, už kurį baudžiamajame įstatyme numatyta didžiausia bausmė viršija šešerius metus laisvės atėmimo, bet neviršija dešimties metų laisvės atėmimo. 6. Labai sunkus nusikaltimas yra tyčinis nusikaltimas, už kurį baudžiamajame įstatyme numatyta didžiausia bausmė viršija dešimt metų laisvės atėmimo.
Mažasis baublys

Išvaizda

Nuo didžiojo baublio skiriasi mažesniu ūgiu ir spalva. Tai sutemų ir naktinis paukštis.
Patino viršugalvis, nugara, pečiai, antuodegis, uodega juoda, metalo blizgesio. Kitos kūno dalys šviesiai pilkai rusvos. Pagurklyje ir krūtinės šonuose yra išilginės rudos dėmės. Snapas gelsvai žalias, kojos žalios. Patelės nugarinė pusė juosvai ruda. Skruostai ir kaklo šonai rudi. Kaklo priekis, krūtinė ir pilvas šviesiai rusvi su neryškiais tamsesniais išilginiais dryžiais. Jaunikliai panašūs į patelę, bet rudesni, labiau dėmėti.

Elgsena

Veisimosi lakotarpiu mažųjų baublių patinai šaukia kimiu „pumb…pumb“, „vuur, vurr“, o kitu laiku greitai „ke-ke-ke“. Ištikus pavojui slepiasi žolių tankmėje vertikaliai išsitiesdamas, todėl lengvai užsimaskuoja ir primena sausą stuobrį. Vikriai laipioja šakomis ir po nendres. Skrenda lengvai, bet pabaidytas greit tupia į tankumynus.
Lietuvoje retas, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Mėgsta gausiai apaugusius įvairius vandens telkinius. Lizdą krauna ant nendrių stiebų, apie 20-50 cm virš vandens. Tačiau kartais lizdą įsirengia ir krūmuose. Deda 5-6 baltus matinius kiaušinius. Gegužės pab. – birželio mėn. peri 16-19 dienų. Jaunikliai lizde išbūna iki 55 dienų, todėl išveda tik vieną vadą.
Oilerio maršrutas

Oilerio maršrutas – maršrutas grafe, kuriuo galima pereiti visas jo briaunas po vieną kartą. Jei tokiu maršrutu grįžtama į pradinę viršūnę, jis vadinamas Oilerio ciklu, jei ne – Oilerio keliu arba Oilerio grandine. Pavadinimai kilę nuo pavardės Leonardo Oilerio, nagrinėjusio istoriškai pirmąjį tokio tipo uždavinį – Septynių Karaliaučiaus tiltų uždavinį.

Egzistavimo sąlygos

Straipsnyje „Solutio problematis ad geometriam situs pertinentis“ Oileris įrodė, kad Oilerio maršrutas neorientuotame grafe egzistuoja tada ir tik tada, kai pastarasis yra jungusis ir turi ne daugiau nei dvi nelyginio laipsnio viršūnes. Be to, jei tokių viršūnių nėra, egzistuoja Oilerio ciklas, o jei yra dvi – Oilerio kelias.

Oilerio maršrutų radimas

Esama įvairių Oilerio maršrutų radimo algoritmų. Vienas iš pirmųjų yra Fleury algoritmas, pasiūlytas 1883 m. Jis remiasi tuo, kad (kol įmanoma) einama briauna, kurią pašalinus grafas išlieka jungusis.
Kitas algoritmas naudoja steką. Jo užrašas pseudokodu, kuris remiasi Pascal programavimo kalba:
{ Iš pradžių kažkokia forma duotas grafas (kintamasis „Grafas“) ir }{ reikia rasti Oilerio maršrutą (kintamasis „OilerioMarsrutas“). }{ Laikoma, kad jau žinoma, kad grafas turi Oilerio maršrutą. }begin
  InicializuotiSteka(Stekas);           { Iš pradžių abu stekai tušti. }
  InicializuotiSteka(OilerioMarsrutas);

  EinVirsune := ParinktiPradineVirsune(Grafas);
  DetiISteka(Stekas, EinVirsune);

  while (StekasNeTuscias(Stekas)) do
  begin
    EinVirsune := StekoVirsune(Stekas);
    if (YraGretimuVirsuniu(Grafas, EinVirsune))
    then begin
           Virsune := KuriNorsGretimaVirsune(Grafas, EinVirsune);
           DetiISteka(Virsune);
           SalintiBriaunaIsGrafo(Grafas, EinVirsune, Virsune);
         end
    else begin
           EinVirsune := ImtiIsSteko(Stekas);
           DetiISteka(OilerioMarsrutas, EinVirsune);
         end;
  end;end;
Algoritmo laikinis sudėtingumas – O(m), kai m – grafo briaunų skaičius.

Taikymai

Oilerio maršrutai naudojami bioinformatikoje DNR sekai atkurti iš jos fragmentų.
Sėklinis latakas

Sėklinis latakas (lot. ductus/vas deferens) – siauras porinis vyro lytinių organų vamzdelis, kuriuo erotinio susijaudinimo metu išmetama sėkla į šlaplę. Jo ilgis 40-60 cm, skersmuo 2-3 mm. Sienelę sudaro gleivinė, lygiųjų raumenų ir išorinis standus jungiamojo audinio dangalas. Susitraukiant jo raumenims, sėkla lytinio sujaudinimo metu juo išmetama į šlaplę.
Prasidėjęs nuo prielipo uodegos sėklinis latakas užlinksta į viršų ir eina kapšelio viduje už sėklidės, įlenda į kirkšninį kanalą, iš jo išėjęs, leidžiasi šonine mažojo dubens siena iki užpakalinio šlapimo pūslės paviršiaus, pasuka į priekį, išplatėjęs ir, susijungęs su sėklinių pūslelių latakėliu, sudaro sėklos išmetamąjį kanalą (lot. ductus ejaculatorius), kuris atsiveria į priešinę šlaplės dalį.
Nuo prielipo uodegos iki kirkšninio kanalo pradžios sėklinį lataką, sėklidės kraujagysles, limfagysles ir nervus apsupa keli dangalai. Visi šie dariniai sudaro sėklinį virželį (lot. funiculus spermaticus).

Ejakuliacija

Prieš pat ejakuliaciją (vyro orgazmą) sėklinių latakų raumenys savaime susitraukia, latakai sutrumpėja ir išsiplečia, o iš sėklidžių prielipų įtraukiami spermatozoidai. Po to latakai tuoj pat refleksiškai susiaurėja ir juose susidaro spaudimas. Būtent tuomet didelį pasitenkinimą sukeliančiais ritmingais trūkčiojimais spermatozoidai yra išstumiami iš sėklinių latakų link varpos.
Keturvėjai

Istorija

Netoli Siesikų Ukmergės rajone buvo Keturvėjų kaimas. Jame gyveno keturios Keturkų ir dvi Gricių šeimos. Kaimas buvo netoli miško.
Keturvėjų pavadinimas kilo nuo to, kad broliai Keturkos nusipirko ten žemės, pasistatė sodybas ir ūkininkavo. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui vieni iš Keturkų persikraustė gyventi į kitą miško pusę.
Šiuo metu Atkočių gyvenvietėje Keturvėjų vardu pavadinta gatvė, vedanti į pietus nuo gyvenvietės centro į laukus, kur pakeliui į buvusį Keturvėjų kaimą dar išlikę pora sodybų.
Juozas Levickas

Biografija

Vytauto Didžiojo universitete studijavo humanitarinius mokslus ir ekonomiką.
Nuo 1930 m. bendradarbiavo leidiniuose „Suvalkietis“, „Dienos naujienos“, „Dirva“. 1931-1932 m. „Naujasis žodis“, 1932-1940 m. – laikraščio „Lietuvos aidas“ reporteris. Daugiausia rašė ekonomikos klausimais. Nuo 1933 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, 1940 m. išrinktas į jos valdybą. 1940 m. okupantų valdžios represuotas, ištremtas į Tomsko sritį.
Varkališkių miško pušys

Varkališkių miško pušys – Kaišiadorių rajono savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas Kruonio seniūnijoje, pusiaukelėje tarp Kruonio ir Darsūniškio. Trys išskirtinio amžiaus ir matmenų pušys paskelbtos saugomomis 1995 m. lapkričio 9 d. sprendimu Nr. 73, o į Saugomų teritorijų kadastrą įrašytos 2006 m. rugpjūčio 25 d.
Šių paprastąjų pušų (Pinus sylvestris L.) augavietė – Kaišiadorių miškų urėdijos Kruonio girininkijos (30 kv., 23 ir 25 skl.) teritorija, Varkališkių miškas, netoli tilto kelyje  1803  Kruonis–Darsūniškis , kur prateka Lapainia.

Duomenys

Visos pušys auga greta. 
Pirmajai pušiai apie 190 metų. Jos aukštis – 31 m, kamieno skersmuo – 98 cm. Pagal aukštį šis medis yra ketvirtas tarp šalyje saugomų pušų.
Antrosios pušies aukštis – 22 m, kamieno skersmuo – 105 cm. Amžius apie 160 metų.
Trečioji pušis yra antra rajone ir trečia visoje Lietuvoje pagal kamieno storį. Jos aukštis – 26 m, skersmuo – 134 cm. Amžius – per 220 m.

Pušų likimas

Išlikusi viena iš pušų, stovinti nedidelės kirtavietės viduryje, pažymėta informacine lentele (be konkrečių duomenų apie medį). Savo matmenimis artima trečiajai pušiai. Link jos pasukama iš plento ties sodyba, stovinčia apie 0,8 km neprivažiavus tilto per Lapainią. Toliau – pro pakelės kryžių šiaurės kryptimi, pavažiuojant miško keliu apie 0,4 km. Kai kurių šaltinių duomenimis, atsidūrusios privačiame miške, kitos pušys galėjo būti nukirstos. Jų buvusioje augavietėje plyti iškirsta biržė.
Kaišiadorių rajono savivaldybės 2016 m. gegužės 26 d. sprendimu Nr. V17–189 pirmoji ir antroji Varkališkių miško pušys panaikintos kaip saugomi gamtos paveldo objektai.
Įžymybė

Įžymybė – pramogų verslo atstovas, gali būti atlikėjas, aktorius, atletas, modelis ir kt. žvaigždės, kuriuos atpažįsta didžioji dalis visuomenės. Žvaigždės dažnai yra tie žmonės, kurie sulaukia didelio žiniasklaidos dėmesio ir apie juos dažnai rašoma ar pasakojama žiniasklaidos priemonėse.
Yra nemažai būdų, kaip konkretus žmogus gali tapti žvaigžde. Dažniausiai tai sąlygoja jo profesija, talentas, gebėjimai, pasirodymai žiniasklaidoje ar netgi visiškas atsitiktinumas. Tapti žvaigžde galima net ir per labai trumpą laiką, tačiau šlovės laikas lygiai taip pat gali tęstis neilgai – šis reiškinys vadinamas „15 minučių šlovės“. Neretai žmonės, norėdami tapti ar išlikti žvaigždėmis, imasi apgalvotų, netgi apgaulingų veiksmų, kad išlaikytų žiniasklaidos ir visuomenės dėmesį.
XX–XXI a. itin didelis visuomenės dėmesys žvaigždėms sukūrė tokius reiškinius kaip „geltonoji spauda“, gandų žiniasklaida, paparacų veiklą ir tinklaraščių apie įžymybes rašymas.
Prie žvaigždžių fenomeno išpopuliarinimo, ypač kine ir muzikoje, daug prisidėjo žiniasklaida, kuri, išnaudodama savo milžinišką apimtį ir pasiekiamumą, padaro žvaigždes matomas dar dažniau ir dar didesniam skaičiui žmonių.
XXI a. tapo populiarūs realybės šou ir jų žvaigždės. Pastaraisiais metais iškilo žvaigždės (influenceriai) socialiniuose tinkluose, kurie pritraukia tūkstantines ar milijonines gerbėjų minias. Paprastai jie tampa įžymūs viešindami savo gyvenimą socialinėje žiniasklaidoje (vloguose, bloguose). Tačiau ir tradicinės garsenybės gali turėti daug sekėjų, dalintis savo gyvenimo akimirkomis be tradicinės žiniasklaidos (televizijos, radijo, spaudos) pagalbos. O socialinės žiniasklaidos įžymybės gali garsinantis ir tradicinėse žiniasklaidos priemonėse.
Zališčykai

Istorija

Apie 1578 m. minima Zališčykų vietovė. 1750 m. šalia Zališčykų kaimo įkurtas miestas, 1766 m. – suteiktos Magdeburgo teisės. Iki II pasaulinio karo Zališčykai garsėjo kaip vynininkystės centras, buvo klimato kurortas.
Bachtas

Istorija

TSRS-Vokietijos karo pradžioje Bachte iš internuotų lenkų kariškių buvo suformuotas Anderso armijos 1-asis ryšių pulkas.
Povilas Morkūnas (1932)

Biografija

1951 m. sidabro medaliu baigė Biržų vidurinę mokyklą. 1956 m. baigė Kauno politechnikos instituto Elektronikos fakultetą, įgijo radijo inžinieriaus specialybę. 1959–1960 m. studijavo Maskvos energetikos institute.
Dirbo Rygos ir Kauno radijo gamyklose, 1960–1962 m. Specialiajame konstravimo biure prie Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos. 1962 m. kovo 26 d. paskirtas besikuriančios Šiaulių televizorių gamyklos direktoriumi. Šias pareigas ėjo 23 metus – iki 1985 m. Rūpinosi gamyklos rūmų statyba, televizinės aparatūros gamyba, rėmė sportą ir meno saviveiklą.
1985–1990 m. LDT Šiaulių miesto Vykdomojo komiteto pirmininkas. Jo vadovavimo metais buvo statomi gyvenamieji namai, medicinos, kultūros įstaigos, tvarkomas pėsčiųjų bulvaras, gerinama geriamojo vandens kokybė ir kt.
1971–1986 m. LKP CK narys, nuo 1986 m. LKP Revizijos komisijos narys. 1966–1970 m. SSRS AT deputatas, nuo 1980 m. LSSR AT deputatas.  Buvo renkamas Šiaulių miesto tarybos deputatu. Nuo 2001 m. pensininkas.
Su žmona Birute užaugino sūnų Vidą. Palaidotas Donelaičio kapinėse.
Griežės apylinkė

Istorija

Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Juodeikių apylinkės.
Šėkščiai (Kairiai)

Istorija

1950–1991 m. kaimo žemė priklausė Žadžiūnų kolūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Mišeikiai – 6 km
Ilgoji Lova – 2,5 km
Degučiai – 2,5 km
Zapalskiai – 6 km 
ŠIAULIAI – 12 km
Šiubaičiai – 5 km
Eimučiai – 1 km
Tyliai – 1 km
Heart of Midlothian FC

Istorija

Heart of Midlothian FC įkurtas 1874 m. Manoma kad klubas pavadintas pagal sero Valterio Skoto novelę The Heart of Midlothian. Pirmasis klubo kapitonas buvo Tom Purdie.
1895 m. ir 1896 m. klubo komanda tapo Škotijos futbolo lygos čempionais, 1891–1906 m. keturis kartus laimėjo Škotijos taurę. Vėliau pusę amžiaus (1906–1954 m.) neiškovota svarbių pergalių lygoje ar taurėje. 1955 m. vėl laimėta Škotijos taurė, 1958 m. ir 1960 m. – čempionatas, 1959 m., 1960 m. ir 1963 m. dar tris kartus iškovota taurė.
XX a. aštuntajame dešimtmetyje keletą sezonų žaidė ne aukščiausioje lygoje, vėliau klubo komanda nepasiekė didelių aukštumų. 1998 m., 2006 m. ir 2012 m. iškovojo Škotijos taurę.
Nuo 2005 m. 80 proc. Hearts akcijų valdė Vladimiras Romanovas, nuo kovo pabaigos komandos treneriu dirbo Valdas Ivanauskas. 2005–2006 m. sezonas komandai buvo gana sėkmingas – laimėta Škotijos futbolo taurė ir užimta antra vietą lygoje, iškovojant teisę atstovauti Škotijai UEFA Čempionų lygoje. Iki šio sezono pirmąsias dvi Škotijos Premier lygos vietas yra užėmė bei Čempionų lygoje žaidę tik du Škotijos klubai – Rangers ir Celtic (abu iš Glazgo).
Prienlaukio piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė keturkampė, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 26x22 m dydžio, buvusi apjuosta pylimu, kurio pietvakarių pusėje yra iki 0,2 m aukščio, 6 m pločio pakilimas. Joje buvo randama žalvarinių papuošalų, puodų šukių. Šlaitai vidutinio statumo, 3-11 m aukščio.
Piliakalnis labai suardytas arimų, dirvonuoja, šiaurės rytų šlaitas apaugęs medžiais.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 29 500 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Klebiškio piliakalnis 3 kmSabalėnų piliakalnis 10 km
Pačiudiškių piliakalnis 4 kmNaujasodžio piliakalnis 6 kmMačiūnų piliakalnis 5 kmPašlavančio piliakalnis 8 kmKieliško piliakalnis 18 kmNaravų piliakalnis 11 km
Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Skaistutė Paulauskienė

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja, 1994 m. baigė Vilniaus universitetą, psichologė. Kupiškio Povilo Matulionio vidurinės mokyklos mokytoja metodininkė.
Tėvynės sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narė. 2007–2011 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narė.
Lietuvos vaikų teisių gynimo organizacijos „Gelbėkit vaikus“ Kupiškio skyriaus pirmininkė. Sutuoktinis Zigmas, vaikai Mindaugas, Gediminas.
CD Aves

Istorija

Klubas įkurtas 1930 m.
Utenos miesto taryba 1990–1995 m.

Teisinis pagrindas

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Utenos miestui priskirtas žemesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Veikla

Miesto taryba išrinkta iš 18 deputatų. Tarybos pirmininkas Feliksas Žalnierius, pavaduotoja – Emilija Fedaravičienė. Miesto meru išrinktas Nerijus Žiedas, jo pavaduotojomis – Genovaitė Juknevičienė ir Elena Prieslekienė.
Vincas Bartuška (1881)

Biografija

Augo šešių vaikų valstiečių šeimoje. Giminėje jau tėvo ir senelio broliai buvo kunigai, dvasininko keliu pasuko ir sunėnas – bendravardis Vincas Jonas Bartuška, tapęs apaštaliniu protonotaru, profesoriumi ir teologijos moksų daktaru. Lankė gimtojo kaimo pradinę mokuklą, vėliau mokėsi Marijampolės gimnazijoje. 1903 m. baigė Seinų kunigų seminariją, 1904 m. vasario 28 d. įšventintas kunigu.
Keletą mėnesių vikaravo Kaimelyje,
pusantrų metų – Ilguvoje. 1905–1911 m. studijavo Šveicarijoje, Fribūro universitete. Besimokydamas perskaitė visus vokiečių filosofo Frydricho Nyčės veikalus ir parašė apie jį išsamų straipsnį „Pažangos“ žurnale. Norėjo net rašyti disertaciją apie Nyčę, bet galiausiai pasirinko temą „Metafiziniai pagrindai Tolstojaus filosofijoje“ ir, ją apgynęs, gavo filosofijos daktaro laipsnį.
Po studijų universitete išvyko į JAV, Pensilvaniją, kur 1912 m. sausį buvo paskirtas Mount Karmelio trečiuoju šios lietuvių parapijos istorijoje klebonu. 1914 m. spalio 21 d. dalyvavo Amerikos lietuvių suvažiavime, kuriame buvo įsteigtas Tautos Fondas, kuris turėjo rūpintis nukentėjusiais nuo Pirmojo pasaulinio karo tautiečiais ir ruošti būsimą Lietuvos Nepriklausomybę. Į vokiečių okupuotą Lietuvą buvo pasiųsti stebėtojai – kunigas dr. Vincas Bartuška ir teisininkas dr. Jonas Julius Bielskis, kurie 1916 m. kovo 16 d. laivu išplaukė į Tėvynę ir per keletą savaičių pervažiavo šalį, susitiko su įtakingais vokiečių okupacinės valdžios atstovais bei aukštais dvasininkais.
1916 m. birželio 27-29 d. Šveicarijoje, Lozanoje, dalyvavo Pavergtųjų tautų kongrese, kuriame perskaitė reikalavimą suteikti Lietuvai visišką nepriklausomybę. Romoje aplankęs Popiežių Benediktą XV paprašė paskelbti Lietuvių dieną, kuri turėtų populiarinti šalies vardą pasaulyje. Po metų vėl apsilankė Europoje, gyveno Šveicarijoje ir dirbo propagandinį lietuvišką darbą: kartu su Juozu Purickiu išleido brošiūrą apie Lietuvą, redagavo žurnalą „Pro Lituania“.
Pasibaigus Pirmajam pasauliniam karui, atsidūrė Klaipėdoje, kur leido politinį satyros žurnalą „Žaibas“. Jį uždarius, vėl išvažiavo į JAV. Galutinai apsispręndęs grįžo į Lietuvą: 1926–1928 m. buvo Septintojo pėstininkų Žemaičių kunigaikščio Butegeidžio pulko kapelionu, dirbo kitą pastoracinį darbą.
Persikėlė į Kauną, kuriame liko iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Sovietų valdžios pradėtos represijos palietė ir giminaičius: ištremta sesuo, brolis ir pastarojo sūnus su šeima, dar vienas sunėnas nuteistas kalėti. Vincas Bartuška išvažiavo iš Kauno ir 1947 m. vasarą apsigyveno Netičkampyje. Paskutines gyvenimo dienas praleido pas kleboną kun. Juozą Matulaitį Liudvinave, kuriame ir buvo palaidotas.
Jurgis Radzinskas

Jurgis Radzinskas (lenk. Jerzy Radzinski; 1802 m. Klevinės kaime, Marijampolės apskritis – 1839 m. birželio 18 d. Seinuose) – Romos katalikų kunigas, Augustavo vyskupijos kanceliarijos notaras.

Biografija

Mokėsi Seinų mokykloje, vėliau Tikocino kunigų seminarijoje. Įšventintas kunigu, nuo 1825 m. mokslus tęsė Varšuvos Vyriausioje kunigų seminarijoje. Tais pačiais metais iš seminarijos pašalintas. Iki 1828 m. vikaravo Keturvalakių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčioje. Nuo 1829 m. savo sąskaita vėl studijavo Varšuvos vyriausioje kunigų seminarijoje. Baigęs dirbo Augustavo vyskupijos generalinio konsistoriaus sekretoriumi, nuo 1836 m. – Seinų parapijos vikaru. 1838 m. paskirtas vyskupijos kanceliarijos notaru.
Lo­ros Juo­dkai­tės šo­kio tea­tras

VšĮ Lo­ros Juo­dkai­tės šo­kio tea­tras – šiuolaikinio šokio krypties šokio teatras, esantis Vilniuje. Teatro steigėja ir direktorė – choreografė ir šokėja šiuolaikininkė Loreta Juodkaitė. Me­ni­nin­kei tal­ki­na sce­nog­ra­fė El­vi­ta Braz­dy­ly­tė, režsierius Valentinas Masalskis. Teatro va­dy­bininkė – Vytautė Brazdylytė.
Buveinės adresas: J. Savickio g. 4, Naujamiestis (Vilnius).

Istorija

2005 metais Loreta Juodkaitė Vilniaus dailės akademijoje įkūrė studentų Šokio teatrą ir jam vadovavo.
2006 metais šiuolaikinio šokio festivalyje „Naujasis Baltijos šokis“ debiutavusi ir 2007 metais pelniusi Auksinį scenos kryžių Loreta Juodkaitė nusprendė kurti nepriklausomą šiuolaikinio šokio teatrą.
2013 metų birželio 4 dieną buvo oficialiai įregistruota Viešoji įstaiga „Loros Juodkaitės šokio teatras“.
2014 metais sausį Lietuvos publikai buvo pristatytas šokio teatro spektaklis „Atmintis“. Jis 2014 metų gegužės 10 dieną parodytas ir festivalyje „Naujasis Baltijos šokis“, Menų spaustuvės Juodojoje salėje. VšĮ „Loros Juodkaitės teatro“ spektaklį Lietuvos kultūros taryba parėmė 7000 Lt. 2014 metų gruodžio 10 ir 11 dienomis su spektakliu „Memory“ dalyvauta festivalyje „Litauen tanzt contemporary“ Berlyne.
2014 metais teatras taip pat pretendavo gauti Lietuvos kultūros tarybos paramą Šokio spektaklio „Kūno atmintis“ sklaidai.
2014 m. gruodžio 27 d. teatras gastroliavo Klaipėdoje. Spektaklis „Atmintis“ (pagal Albert Camus romaną „Svetimas“) buvo rodomas neseniai duris atvėrusiame Kultūros fabrike.
2015 m. teatras pateikė paraišką Šokio spektaklio „Pasaka“ eskizo sukūrimo finansavimui gauti.
2015 metais su šokio spektaklyje „Atmintis“ užfiksuota akimirka fotografas Dmitrijus Matvejevas konkurse „Lietuvos spaudos fotografija 2015“ tapo nugalėtoju „Kultūros“ kategorijoje.
Vidugiris (Joniškis)

Istorija

Kaimas užrašytas 1852 m. Joniškio bažnyčios knygoje (Vidugiry).
Palma Giovane

Palma Jaunesnysis (it. Palma Giovane, tikr. Jacopo Negretti, apie 1550–1628 m. spalio 14 d.) – italų Vėlyvojo renesanso dailininkas-manieristas, priskiriamas Venecijos dailės mokyklai.
2005 m. jo paveikslas „Kristaus apraudojimas nuėmus nuo kryžiaus“ buvo įsigytas Vilniaus Valdovų rūmų ekspozicijai.

Biografija

Jacopo Negreti gimė apie 1550 m. Venecijoje. Jis buvo kilęs iš dailininkų šeimos, jo antros kartos dėde buvo dailininkas Palma Vyresnysis. Vėliau, kad atskirti nuo savo dėdės, dailininkas buvo pramintas Palma Jaunesniuoju. Pirmuosius mokslus Palma Jaunesnysis išėjo pas tėvą Antonio, kuris mokėsi dėdės dirbtuvėse. Anot biografų, Palma Jaunesnysis nepaprastai žavėjosi daile, tapydavo net artimųjų žmonių laidotuvių metu. Jo tėvas nebuvo aukštos klasės dailininkas ir Palma Jaunesnysis prasiskynė kelią į dailės pasaulį beveik kaip savamokslis.
1567 m. jo talentą pastebėjo Urbino kunigaikštis Guidobaldo II della Rovere ir išsiuntė jį į Romą. Romoje Palma persiėmė tuo metu dominavusiu manieristiniu stiliumi. Grįžęs į Veneciją apie 1572 m. jis buvo susijęs su Ticiano dirbtuvėmis, galbūt, jose mokėsi. Po Ticiano mirties Palma užbaigė paskutinį meistro darbą. Tačiau didžiausią įtaką dailininkui padarė Tintoreto dailė. Po 1577 m. gaisro Palma Jaunesnysis dirbo kaip pagalbininkas Tintoretui ir Paolui Veronezei atnaujinant Dožų rūmus. Po to dailininkas pradėjo gauti reikšmingų užsakymų Venecijoje. Svarbiausiais ir, tikriausiai, geriausiais jo darbais buvo tapyba San Giacomo dall’Orio bažnyčioje 1580-82 m. Po to dailininkas 1584 m. gavo oficialų valstybinį užsakymą Dožų rūmuose, kur nutapė 3 scenas.
Po Tintoreto mirties 1594 m. Palma Jaunesnysis tapo svarbiausiu Venecijos dailininku, gaudavo užsakymų iš užsienio. Vėlesniam jo stiliui įtakos padarė natūralesnis Jacopo Bassano stilius. Jis mirė 1628 m. spalio 14 d., palaidotas Santi Giovanni e Paolo bazilikoje Venecijoje.