google/wiki40b huggingface dataset:
Kauno Adomo Mickevičiaus gimnazija

Istorija

Mokykla pradėjo veikti 1919 m. vasario 10 d. adresu Maironio g. 8. Pirmoji mokyklos direktorė buvo Maria Micewicz. 1919-1920 m. mokykloje mokėsi 334 mokiniai, 1922-1923 m. 547 mokiniai, 1940 m. 195 mokiniai. Mokyklą rėmė visuomeninė lenkų organizacija Pochodnia. Nuo 1926 m. mokykloje mokytoja dirbo signataro Stanislovo Narutavičiaus žmona Joana Narutavičienė. 1927 m. pradėta ruoštis naujo gimnazijos pastato statybai – specialiai šiam tikslui įsteigtos akcinės bendrovės „Dompol“ sklype Miško g. ir Vytauto g. sankirtoje. 1928 m. statybos inspekcija prie Vidaus reikalų ministerijos patvirtino pastato projektą, architektas Edmundas Frykas. 1929 m. įstaigai suteiktas Adomo Mickevičiaus vardas, o 1931 m. – užbaigti statybos darbai. Mokykloje vyko įvairūs lenkų tautinės mažumos renginiai. Gimnazija uždaryta 1940 m., sovietams okupavus Lietuvos Respubliką, į jos pastatus perkelta Kauno Stepono Dariaus ir Stasio Girėno gimnazija. Gimnazija turėjo savo futbolo klubą FK Lenkų gimnazija Kaunas.
Virinta

Etimologija

Upėvardis galėjęs kilti nuo virti („verstis, kunkuliuoti“) arba galimai susijęs su ide. *u̯er-, u̯or-, u̯r̥- („vanduo, lietus, upė“).
Bžozove Grondai-Lešničuvka

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Under Rug Swept

Istorija

Nepaisant „Supposed Former Infatuation Junkie“ bei „Alanis Unplugged“ prastų pardavimų, kompanija „Maverick Records“ visais būdais stengėsi išlaikyti atlikėją savo įtakoje, prireikė ir „Maverick“ prekės ženklo kūrėjos Madonnos įsikišimo, padėjusio Alanis apsispręsti.
Įrašinėjant albumą, Morissette sukūrė net 27 dainas, tačiau nenorėjo leisti dvigubo albumo. Dėl šios priežasties buvo manoma kelias dainas, nepatekusias į albumą, išleisti kaip singlų B puses, arba kaip atskirą EP po albumo pasirodymo. 8 iš tų dainų vėliau pasirodė rinkinyje „Feast On Scraps“, išleistame tais pačiais metais. Pati atlikėja prisipažino, kad sukurti dainą jai dažniausiai pakanka 20 minučių, o muzika su lyrika atsiranda tuo pačiu metu.
Albumas iki jo pasirodymo rinkoje buvo itin saugomas: net žurnalistams įrašas buvo pristatytas tik „Maverick Records“ štabe, specialiame perklausų kambaryje.

Platinimas

Kanadoje albumas debiutavo 1-oje vietoje, per savaitę pardavus 35 tūkst. kopijų. Per mėnesį pardavimai viršijo 100 000 ir albumas buvo pripažintas platininiu. JAV per pirmąją savaitę buvo parduota 215 tūkst. kopijų ir tai garantavo jam 1-ąją vietą Billboard 200 sąraše. Pirmajame 20-uke jis išbuvo 5 savaites, o pačiame sąraše – 24. Antrasis singlas „Preciuos Illusions“ nebuvo sėkmingas nei JAV, nei Australijoje ar Jungtinėje Karalystėje, todėl „Maverick Records“ priėmė sprendimą daugiau oficialių singlų iš šio albumo nebeplatinti: kūriniai „So Unsexy“ ir „Flinch“ pasirodė tik Brazilijos rinkoje, „21 Things I Want in a Lover“ – Lotynų Amerikoje, „Surrendering“ – Kanadoje, o „Utopia“ – JAV.
„Maverick Records“ duomenimis, 2004 metų vasarį albumo buvo parduota daugiau kaip 3 milijonai kopijų visame pasaulyje.

Apdovanojimai

„Under Rug Swept“ laimėjo „Juno“ Metų pop albumo kategorijoje, o pati Alanis – „Jack Richardson Producer ot the Year“ apdovanojimą bei buvo nominuota Metų atlikėjos kategorijoje.
Stanislavas Karolis Lužeckis

Biografija

Lenkijos bajorų Lužeckių giminės atstovas, herbo „Lubicz“ savininkas. Vaitiekaus Lužeckio ir Marianos Oborskos sūnus.
1660 metais Stanislavas Lužeckis buvo paskirtas kazokų vėliavos rotmistru, 1667 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą. Buvo geruose santykiuose su Karūnos lauko etmonu, kunigaikščiu Dimitrijumi Jurgiu Višnioveckiu. 1670 metais Lenkijos karalius Mykolas Kaributas Višnioveckis paskyrė jį Palenkės kaštelionu. 1671 metų spalio 21 d. dalyvavo Kalniko mūšyje.
1672 metų liepą Stanislavas Lužeckis, vadovaudamas lenkų kontingentui, kartu su M. Chaneno kazokų pulkais Četverinovko mūšyje sumušėkazokų pulkus vadovaujamus Perebijnoso, o Ladižino mūšyje (1672 m. liepos 18 d.) patyrė žymius nuostolius nuo Petro Dorošenko kazokų karuių. 1673 metais dalyvavo Chotyno mūšyje.
1673–1674 metais S. K. Lužeckis buvo Jano Potockio karių sudėtyje Kameneco=Podolės apgulties metu. 1683 metais dalyvavo Lietuvos armijos Vengrijoje veiksmuose. Tais pačiais 1683 metais Stanislavas Karolis Lužeckis buvo paskirtas Podolės vaivada.
1686 metais Stanislavas Karolis Lužeckis dalyvavo Lenkijos armijos žygyje vadovaujamo karaliaus Jono Sobieskio į Moldavijos kunigaikštystę. 1686 metų rugsėjo 18 d. buvo išsiustas prieš Krymo totorius ir žuvo Gauro mūšyje.
Valdytojas eilės dvaro žemių Palenkės vaivadijoje: Lužki, Rogovas ir Sokolovo raktas.
Kulka kaktoje

Turinys

Vienišas klajūnas Bilis užklysta į atokų vienuolyną, kur netrukus pasirodo ir sunkiai sužeistas raitelis. Šiam mirus, vienuoliai jį palaidoja, tačiau tą patį vakarą atvyksta šį persekiojantys 3 kaubojai. Jie iškasa karstą ir, apieškoję kūną, randa ant kortos nupieštą žemėlapį. Iš jų kalbų aiškėja, kad egzistuoja ant 3 kortų nupieštas žemėlapis, kuriame pažymėtas generolo Mangujos ir jo bendrų paslėptas lobis.
Tuo metu Bilis iš pasalų trijulę nušauna ir, pasiėmęs kortą, leidžiasi ieškoti kitų dėlionės dalių. Pirmiausia jam reikia rasti generolą, kuris taip pat turi vieną žemėlapio dalį...
Tvanas (laikraštis)

Tvanas – nepriklausomas studentų (jaunimo) laikraštis, ėjęs nuo 1993 m. balandžio mėn. iki 1995 m. Vilniuje.

Istorija

Leido Vilniaus universiteto Žurnalistikos instituto studentai. Išėjo 6 numeriai. Tiražas 1993 m. – 10 000 egz., 1995 m. – 1000 egz.
Redaktoriai J. Piekutė, Gintautas Judickas.
Antanas Rudis

Biografija

Trečios kartos Amerikos lietuvis Antanas Juozas augo Čikagoje. Ilinojaus technikos institute baigęs inžinerijos mokslus ir, įgijęs patirties, įsteigė savo plieno gaminių įmonę Rockwell Engineering Co.
Nepaisant didelio užimtumo versle, aktyviai dalyvavo Amerikos lietuvių visuomeniniame gyvenime: nuo 1943 metų – ALT'o centro valdybos narys, o 1965–1967 m. pirmininkas. Nuo 1955-ųjų – Lietuvių prekybos rūmų pirmininkas, JAV Lietuvių Bendruomenės tarybos narys, BALF'o direktorius, taip pat Romos katalikų federacijos pirmininkas.
1936 metais susituokė su Marija Juozaityte. M. ir A. Rudžiai materialiai rėmė Lietuvių senelių prieglaudą, Šv. Kryžiaus ligoninę, Jaunimo, Draugo ir Marijonų namus, finansavo lietuviškų vadovėlių leidimą. Šeimos lėšomis išleistos „Baltijos valstybių užgrobimo byla“, „Pirmas Lietuvos Statutas“ ir kitos knygos. Rudžiai įsteigė vardines stipendijas studijuojantiesiems Lietuvos Statutą ir LDK istoriją. Svari jų pagalba organizuojant siuntas po Antrojo pasaulinio karo lietuviams pabėgeliams Vokietijoje, tremtiniams Sibire ir vargstantiems Lietuvoje. Abu finansiškai padėjo Lietuvos bažnyčioms, jų dėka iškilo Palaimintojo Jurgio Matulaičio bažnyčia lietuviškame Vidugirių kaime Lenkijoje. Rudžiai dalyvavo ir kitų, nelietuviškų JAV organizacijų veikloje.
1954 m. A. Rudis iš arkivyskupo Skvirecko gavo pavedimą saugoti Popiežiaus Pijaus XII bulę apie šv. Kazimiero paskelbimą Lietuvos jaunimo globėju. Bulę Rudžiai atvežė į Vilnių ir 2001 m. Arkikatedroje perdavė kardinolui A. J. Bačkiui.
Nuo 1953 m. Antanas Rudis buvo JAV kongreso Ch. J. Kersteno komiteto, tyrusio SSSR agresiją Baltijos šalysee, patarėjas; JAV delegacijos JTO dėl Lietuvos okupacijos panaikinimo narys. Mirė 2012 m. gruodžio 10 d.
Tylinava

Aplinkinės gyvenvietės

Drabūnai – 2,2 km
Žvejotgala – 2,9 km
Purviškiai II – 2,2 km
Pauperiai – 2,4 km
Legailiai – 1,3 km
Juostaviečiai – 1,5 km
PAČERIAUKŠTĖ – 5 km
Peikšteniai – 2,4 km
BIRŽAI – 14 km
Akmenės gimnazijos Kivylių skyrius

Istorija

1916 m. Kivyliuose dvarininkas Vladimiras Zubovas, Akmenės valsčiaus darbuotojas J. Bimba įsteigė pradžios mokyklą. Daug pastangų steigiant mokyklą įdėjo Kivylių kaimo gyventojas Juozas Spingys. Pirmosios mokytojos pavardė nežinoma, ji dirbo tik vienerius metus. 1917–1925 m. mokytojavo J. Kubiliūnas. 1925 m. mokyklos pastatą ir žemę nupirko J. Šiaučiūnas, kurio žmona mokė vaikus iki 1940 m. 
Antrojo pasaulinio karo metais mokykla buvo uždaryta, o 1945 m. veikė net dvi pradžios mokyklos: O. Šiaučiūnienės buvusi mokykla ir O. Norkienės name įkurta mokykla. Nuo 1953 m. liko viena Šiaučiūnų name buvusi mokykla. 1966 m. lapkričio 7 d. pastatyta nauja 2-jų komplektų pradinė mokykla. 1984 m. pastatyta nauja 192 vietų aštuonmetė mokykla, nuo 1988 m. tapusi devynmete. 1999 m. – dešimtmečio mokymo pradžia. 2000 m. išleista pirmoji dešimtokų laida.
2003 m. mokykla dalyvavo Mokyklų tobulinimo programoje. Atlikus pastatų renovaciją, toliau vyksta ugdymo proceso modernizavimas, aprūpinimas nauja kompiuterine įranga ir mokymo priemonėmis, mokytojų ir vadovų mokymas. Visos bendruomenės siekiamybė – sukurti modernią, europinės mokyklos standartus atitinkančią mokyklą. 2010 metais mokykla prijungta prie Akmenės gimnazijos
FK Fotbal Třinec

Istorija

Įkurtas 1921 m.
Slovėnijos enciklopedija

Slovėnijos enciklopedija (slovėn. Enciklopedija Slovenije) – žinynas apieSlovėniją, leistas 1987–2002.
16 t. (16 pagrindinių ir vienas papildomas).
Leido Slovėnijos mokslų akademija (Slovenska akademija znanosti in umetnosti).
Vyr. redaktoriai – Marjan Javornik, Dušan Voglar, Alenka Dermastia) kiti kūrėjai – Rajko Pavlovec, Blaž Resman, Janez Stergar, Zdravko Mlinar, Peter Weiss, Tone Wraber, Aleš Krbavčič ir Tone Ferenc).
30 000 straipsnių.
Krekas

Krekas (angl. crack – pavadinimas duotas, dėl rūkant girdimo traškesio) – narkotinė medžiaga, gaminama iš kokaino chlorido ir kepimo miltelių. Praktiškai, bet kokia silpna bazė gali būti panaudota vietoje kepimo miltelių, netinka tik šarmai, nes jie hidrolizuotų patį kokainą į neaktyvią medžiagą. Tačiau kepimo miltelių paprasčiausia gauti. Traškesys girdimas dėl medžiagoje esančio vandens. Krekas atrodo kaip pilkšvos ar baltos spalvos gabalėliai arba dribsniai. Rūkomas grynas arba sumaišytas su tabaku, o kartais ir marihuana. Jis veikia apie 5 minutes.
Krekas sukelia stiprią priklausomybę.
50000 Kvaharas

50000 Kvaharas yra transneptūninis objektas ir tikriausiai nykštukinė planeta, skriejanti apie Saulę Koiperio juostoje. Atrasta 2002 m., birželio 4 d. Chad Trujillo ir Michael Brown Kalifornijos technologijų institute nuotraukose, darytose Samuel Oschin teleskopu Palomaro observatorijoje.
Kvaharao atradimas Gyvatnešio žvaigždyne oficialiai paskelbtas Amerikos astronomų sąjungos susitikime 2002 m. spalio 7 d. Šį objektą tikriausiai galima vadinti nykštukine planeta, nes Hablo kosminiu teleskopu buvo gauti tikslūs objekto matmenys.
Objekto matmenys: 1260 ± 190 km. Atradimo metu tai buvo didžiausias objektas po Plutono. Vėliau jį aplenkė Eridė, Sedna, Haumėja ir Makemakė.
Orbitos periodas: 287 m. Orbita beveik apskritiminė ir nedaug pasvirusi į ekliptikos plokštumą (~8°). Albedas 0.1.
Konstantinas Velička

Biografija

Kilęs iš dvarininkų luomo. 1875 m. baigė Nikolajaus inžinierių mokyklą (dabar Karo inžinerinis technikos universitetas Sankt Peterburge, 1881 m. – Inžinerinę akademiją, kurioje liko dirbti dėstytoju. 1883 m. lankė paskaitas Berlyno universitete, sėmėsi praktinės veiklos Vakarų Europoje. 1890 m. Sankt Peterburge tapo profesoriumi. Darbą akademijoje derino su plačia praktine veikla, buvo nariu daugelyje komisijų, sprendžiančių pagrindinius valstybės gynimo karinius inžinerinius klausimus.
Dalyvavo Rusijos - Turkijos kare (1877 – 1878 m.). Rusijos - Japonijos karo metu tarnavo generolu, vadovavo karo inžineriniams veiksmams Mandžiūrijoje, sukūrė įtvirtinimų projektus Vladivostoke, Port Artūre, Charbine. Nuo 1910 m. Karo enciklopedijos (I. Sytino leidykloje) vyriausiasis redaktorius.
Pirmojo pasaulinio karo metu K. Velička vadovavo Pietvakarių fronto inžinieriams, pasiūlė puolančiai kariuomenei naują vietovės parengimo kariniams veiksmams formą – "inžinerinius placdarmus". Juos pirmą kartą sėkmingai panaudojo carinės pajėgos generolo Aleksejaus Brusilovo vadovaujamame mūšyje Rytų fronte Galicijoje 1916 m.
Po Spalio perversmo 1917 m. K. Velička palaikė naująją valdžią ir 1918 m. savanoriškai įstojo į Raudonąją Armiją, vadovavo Petrogrado ir valstybės inžinerinei gynybai.
Nuo 1923 m. K. Velička dirbo fortifikacijos profesoriumi Karo inžinerinėje akademijoje, parašė virš 70 mokslinių darbų, kuriuose išdėstė išankstinio vietovių inžinerinio paruošimo, įtvirtintų rajonų įrengimo principus, imperijos pasienio tvirtovių statybos ir modernizacijos projektų autorius.

Veikla Lietuvoje

K. Velička ženkliai prisidėjo prie Kauno tvirtovės objektų statybos ir plėtros . Pagal K. Veličką, tvirtovių gynybinė pozicija turėjo būti organizuota ne tik fortuose, bet ir tarp jų. Taip buvo statomi papildomi Linkuvos įtvirtinimai šalia VIII forto.Tokiu būdu buvo išsklaidyta koncentruota forto gynyba. Tai buvo plitusios Europoje naujos grupinės gynybos sistemos užuomazgos Kaune. Remiantis senesniuoju K. Veličkos tipiniu projektu (1897 m.), pastatytas IX fortas – kompaktiškas, penkiakampio plano, su masyviais aptakiais gelžbetonio statiniais, atsisakant puošybos elementų, būdingų mūriniuose fortuose. Žvaigždinės konfigūracijos įtvirtinimo ruožas su gretimais VI ir VII fortais taip pat sudaro akivaizdžiai išsklaidytos gynybos sistemą.
Fortai pagal naujesnįjį K. Veličkos projektą (1909 m.) – trapecijos formos, kompaktiški, vieno pylimo, su uždara forto poternų sistema. Tarp mažųjų fortų numatyti atramos punktai, papildomos baterijos, milžiniškos apkasų juostos su šaudymo lizdais. Taip suprojektuoti ar pradėti statyti iki vokiečių šturmo 1915 m. dauguma Kauno tvirtovės antrojo gynybos ruožo fortų: Domeikavos, Romainių, Geležinkelio (Palemono), Marvos, Jonučių, Zagradų, Pajiesio, Biruliškių.
FK Volinʹ Lucʹk

Istorija

Klubas įkurtas 1960 m. 2017 m. gegužės mėn. Premjer lygos vadovybė nusprendė skirti 6 taškų nuobaudą klubui už tai, kad kelerius metus neišmokėjo 70000 dolerių atlyginimo buvusiam žaidėjui Sašai Stevičiui.  2016/2017 m. elito lygoje klubas liko paskutinėje (12) vietoje ir iškrito į Pirmą lygą.
Didžioji tyla (filmas)

Turinys

Korumpuotas bankininkas Henris Polikutas nusamdė du žudikus, kad šie susidorotų su jam besipriešinančio vyro, vardu Gordonas, šeima. Vyrai nužudo jį ir žmoną, o paaugliui sūnui perrėžia gerklę, kad šis negalėtų kalbėti, tačiau palieka gyvą.
Praeina daug metų. Polikutas yra įtakingas žmogus Snou Hilo mieste ir naudojasi premijų medžiotojo Loko gaujos paslaugomis, kad atsikratytų jam trukdančiais žmonėmis. Loko be gailesčio medžioja netoliese kalnuose besislapstančius smulkius nusikaltėlius, kurie greitu laiku tikisi sulaukti amnestijos. 
Tuo laiku apylinkėse pasirodo nebylys šaulys, provokuojantis dvikovoms ir žudantis premijų medžiotojus. Vieno iš Loko nužudytų vyrų žmona Paulina pasiūlo Tyleniui 1000 dolerių už Loko nužudymą. Šis sutinka, tačiau Paulinai nepavyksta gauti pinigų. Vis tik Tylenis pamėgina išprovokuoti Loko, tačiau šis, žinodamas, kad nėra panaknamai greitas, visaip stengiasi jos išvengti. Galiausiai naujasis šerifas Gideonas Burnetas jį suima ir, nepaisydamas Polikuti pastangų išlaisvinti, nusprendžia jį nugabenti į kito miesto kalėjimą. Pakeliui Loko išsilaisvina, o šerifas nuskęsta eketėje. Loko grįžta į Snou Hilą, surenka savo gaują ir leidžaisi medžioti Tylenio. Pastarasis sužeistas slepiasi Paulinos namuose ir jo rasti nepavyksta. Tuomet Loko sugaudo visus iš kalnų atėjusius bėglius, uždaro juos salūne ir pažada nušauti juos visus, jeigu Tylenis nepasirodys. Nors Paulina ir prieštarauja, sužeistas Tylenis ateina prie salūno. Loko vyrai nužudo jį, paskui visus bėglius ir palieka miestą. (alternatyvioje filmo pabaigoje, rodytoje kai kuriose šalyse, filmo pabaigoje pasirodo išsigelbėjęs šerifas Gideonas).
Statybos darbų draudimas

Statybų darbų draudimas - ne gyvybės draudimo rūšis, užtikrinanti apdraudžiamų statinių (pastatų, kelių, tiltų ir pan.) apsaugą jų statybos laikotarpiu.
Debeikių herbas

Aprašas

Mėlyname skydo lauke pavaizduotas šokantis sidabrinis žirgas su auksinėmis kamanomis.

Istorija

Istorinio herbo Debeikiai neturėjo. Miestelio ir apylinkių žmonės tarpukariu garsėjo auginamais žirgais, todėl žirgas yra ir miestelio herbe.
Herbo projekto autorius - dailininkas Raimondas Miknevičius. Pakoreguotą projektą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino 2002 m. rugpjūčio 21 d. (VŽ, 2002, Nr. 83-3555)
Aragonas

Kalba

Ispaniškai supranta praktiškai visi žmonės Aragone, bet aragoniečių kalba vis dar vartojama šiaurinėje kalnuotoje regiono dalyje ir jos populiarumas išaugo dėl noro turėti regioninį tapatumą.
Arogono pakraščių gyventojai patyrė stiprią kitų kalbų įtaką: prancūzų kalbos ir Oksitanų šiaurėje, baskų kalbos vakaruose ir katalonų – rytuose.
Sulugunis

Sulugunis (gruz. სულგუნი; abch. ашә, ашәлагәан), sulgunis – sūryminis gruziniškas sūris iš Samegrelo regiono. Jo skonis rūgštus, saikingai sūrus, tekstūra gali būti silpnai akyta, konsistencija elastiška. Spalva nuo baltos iki blyškiai geltonos. Sulugunį dažnai kepina, dėl ko jo kvapas užmaskuojamas. Patiekiamas dažniausiai supjaustytas pleištais.
Tipiškas sulugunio luitas būna plokščio, 2,5–3,5 cm storio disko pavidalo, sveria 0,–1,5 kg. Vanduo sudaro apie 50 %, druskos būna 1–5 %. Sausojoje medžiagoje riebalų vidutiniškai būna apie 45 %. Sulugunis gaminamas tik iš natūralių žaliavų. Normalizuotas karvės pienas sutraukiamas šliužo fermentu, rauginama naudojant grynas pienarūgščio rūgimo bakterijas.

Etimologija

Teigiama, kad pavadinimas kilęs iš oset. сулугун 'turintis išrūgų', prie kurio pridėtas gruziniško tipo nominatyvas -и. Žodis atsiradęs iš oset. сулу 'išrūgos' + oset. -gun 'priesaga, rodanti medžiagą, iš ko pagaminta'.

Gamyba

XX a. 8-tą dešimtmetį sulugunis sudarė 27 % viso Gruzijoje pagaminto sūrio. Sulgunis Tarybų Sąjungoje buvo trečias pagal populiarumą (po brinzos ir osetiniško sūrio) sūryminis sūris, 1987 m. sudaręs 16,5 % visų TSRS sūryminių sūrių produkcijos.
Sulugunis gali būti gaminamas ne tik iš karvių, bet ir iš buivolių, avių, ožkų pieno ar jų mišinio. Tai „greitas“ sūris, subręstantis per 1–2 dienas. Normalizuoto pieno ir bakterijų raugo mišinys šutinamas 36–38 °C temperatūroje arba paveikiamas šliužo fermentais be šutinimo. Po to būsimas sulugunis 5 val. čederinamas išrūgose 34–35 °C temperatūroje, kol titruojamas rūgštingumas pasiekia 140–160°T.
Čederinta masė po to supjaustoma į 1–3 cm ilgio gabalėlius. Jie kaitinami iki 60–80 °C besisukančioje maišyklėje vieni arba įpylus išrūgų arba sūrymo. Žaliavinė masė plastiškinima nuo 5 iki 7 minučių. Tiesioginis sausas plastiškinimas duoda puikaus skonio riebesnį, sausesnį sūrį. Baigta plastiškinti sūrio masė atvėsinama, nusausinama nuo išrūgų, Jai rankomis suteikiama norimas luito pavidalas. Suformuoti sūrio luitai nokinami šaltame (8–12 °C), silpnai rūgščiame sūryme nuo 6 iki 48 valandų.
Perspektyvi pora

Perspektyvi pora – 2005 metų Kęstučio Gudavičiaus filmas, sukurtas specialiai trumpametražių filmų festivaliui AXX.

Filme pavaizduota istorija apie ką tik susipažinusių jaunuolių santykius. Vedami savo baimių ir troškimų, jie įsivaizduoja įvairias „būsimo“ gyvenimo kartu scenas. Pirmą savo pažinties vakarą jie išgyvena dalį savo įsivaizduojamo bendro gyvenimo. Sugrįžus į realybę tampa sunku atskirti vaizduotės bei realaus gyvenimo momentus.
Filmo trukmė 13 min 10 sek.
Režisierius – Kęstutis Gudavičius, scenarijaus autoriai – Kęstutis Gudavičius ir Mantas Gimžauskas. Prodiuseris – Vytenis Sinkevičius, operatorius – Vilius Mačiulskis. Pagrindinius vaidmenis atlieka Ramūnas Cicėnas ir Gintarė Latvėnaitė. Taip pat vaidina Vytautas Rumšas, Balys Latėnas, Dalia Marozovaitė, Almantas Vaišnys, Greta Zabukaitė ir kiti
Okolničis

Okolničis (rus. окольничий, iš rus. около 'arti (arti caro)') – Rusijos rūmininko pareigos ir laipsnis (dūmos laipsnis) XIII a. – XVIII a. pradžioje. Nuo XVI a. okolničio laipsnis buvo antras pagal vyresnumą po dūmos bojarinų.

Pirmieji okolničiai organizuodavo carų ir didžiųjų kunigaikščių keliones, rūpindavosi jų apgyvendinimu, taip pat – užsienio pasiuntinių apgyvendinimu ir pristatymu caro dvarui.

Pradžioje okolničių buvo nedaug, bet vėliau jų skaičius didėjo, o pareigos – platėjo. Okolničiai vadovaudavo prikazams ir pulkams.
Tais laikais veikė „vietystės“ sistema (rus. местничество) – asmuo negalėdavo tapti bojarinu, jei kas nors iš jo giminės neseniai neturėjo bojarino ar okolničio laipsnio. Todėl okolničio laipsnis buvo žingsnis link bojarino titulo. Pvz., kunigaikštis Dmitrijus Požarskis, nors kilęs iš Riurikaičių ir labai nusipelnęs valstybei, negalėjo užimti pareigų, aukštesnių už okolničį, kadangi jo tėvai ir dėdės neužimdavo pareigų, aukštesnių už stalininko.
Romanovų valdymo laikais 18 Moskovijos kilmingiausių šeimų turėjo privilegiją pradėti savo karjerą išsyk nuo okolničio, praleidžiant tokius žemesnius rangus kaip stalininkas.

Tuo metu okolničiai nebuvo vienodi. Pusiau oficialiai jie buvo skirstomi į artimuosius okolničius (kurių vietos prie caro stalo buvo arčiau caro vietos) ir į tolimuosius.
Kauno bigbendas

Veikla

„Kauno bigbendas“ aktyviai dalyvauja ne tik Kauno, bet ir visos Lietuvos muzikiniame gyvenime. Su orkestru bendradarbiauja Lietuvos džiazo instrumentalistai ir vokalistai – Petras Vyšniauskas, Valerijus Ramoška, Vytautas Labutis, Saulius Šiaučiulis, Arvydas Jofė, Olegas Molokojedovas, Eugenijus Kanevičius, Arkadijus Gotesmanas, Pavelas Giunteris, Vytautas Mikeliūnas, Neda Malūnavičiūtė ir kt.
Sukurti projektai su pasaulyje žinomais džiazo kūrėjais ir atlikėjais – Roger Pontare (Švedija), Jukka Linkola, Eero Koivistoinen (Suomija), Barbara Dennerlein (Vokietija), Daniel Messina (Argentina), Frank Mantooth, Randy Brecker, Jiggs Whigham (JAV), Arkady Shilkloper (Rusija), Henk Meutgeert (Nyderlandai), Richard Galliano (Prancūzija) ir kt. Orkestras yra gerai žinomas už Lietuvos ribų: koncertavo įvairiuose festivaliuose Suomijoje, Švedijoje, Norvegijoje, Estijoje, Latvijoje, Rusijoje, Baltarusijoje, Lenkijoje, Nyderlanduose.
Orkestro repertuaras aprėpia plačios stilistikos kūrinius nuo klasikinio iki šiuolaikinio džiazo. Bigbendas yra įvairių netikėtų projektų iniciatorius ir dalyvis, tokių kaip edukacinio ciklo „Džiazo pamokos“, „Džiazas prie Gariūnų“, 2002 m. „K+M+B bliuzo maratonas“, „Konrado džiazo klubas”, „Būgnų šou”, „Nuo džiazo iki bliuzo”, „Jazz & Breakdance show”, „Samba Del Gringo”, „Šokiai! Gros džiazas!” ir kt. Koncertuose pasirodo ne tik orkestras, džiazo atlikėjai, bet ir cirko, pantomimos, teatro, kino, dailės meistrai.
Rusijos Federacijos civilinio proceso kodeksas

Rusijos Federacijos civilinio proceso kodeksas rus. Гражданский процессуальный кодекс Российской Федерации) – kodifikuotas norminis teisės aktas (federalinis įstatymas), pagrindinis Rusijos civilinio proceso teisės šaltinis. Sudaro 7 skyriai, 47 skirsniai (446 straipsniai). Priimtas 2002 m. spalio 23 d., įsigaliojo 2003 m. vasario 1 d.