google/wiki40b huggingface dataset:
Raseinių Švč. Trejybės cerkvė

Istorija

1832 m. caro valdžios uždaryto pijorų vienuolyno vietoje buvo numatyta pastatyti stačiatikių cerkvę. 1840 m. jau buvo parengtas sklypo projektas. Pirmoji medinė cerkvė Raseiniuose valdžios lėšomis buvo pastatyta 1842 m. Ji vadinosi Šv. apaštalo Jono Evangelisto, buvo dviejų kupolų, turėjo įrengtą dviejų eilių, 19 ikonų ikonostasą. 1844 m. paskelbta savarankiškos parapijos centru.
Raseiniai buvo apskrities centru, kuriame augo caro valdžios narių ir jų šeimų skaičius, buvo dislokuota kariuomenė, todėl nedidelė cerkvė tapo per maža. Mediniai maldos namai XIX a. viduryje ėmė nykti: prakiuro stogas, pasviro varpinė ir šventoriaus tvoros. Po 1863 m. sukilimo sustiprėjus caro valdžios vykdomai rusifikacijai, buvo tinkamas metas pastatyti naują cerkvę. Vilniaus generalgubernatoriaus N. Muravjovo iniciatyva nuspręsta čia pastatyti akmeninę cerkvę. 1869 m. senoji medinė cerkvė buvo perkelta į stačiatikių kapines ir pertvarkyta į kapų koplyčią. Pastaroji sudegė per Antrąjį pasaulinį karą.
Naujoji Švč. Trejybės cerkvė pastatyta 1865–1870 m. nugriautos katalikų bažnyčios vietoje. 1923 m. žemaičių katalikai reikalavo pastatą su sklypu grąžinti jiems, tačiau šventykla išliko stačiatikiams.
1937 m. parapijoje buvo 1321 tikintysis.
1947 m. sovietai įregistravo stačiatikių parapiją. 1949 ir 1956 m. atliktas cerkvės remontas. 1957 m. parapijoje buvo 205 tikintieji. 1996–1997 m. cerkvė vėl remontuota. Šiuo metu ji priskirta Kėdainių stačiatikių parapijai.

Architektūra

Cerkvę suprojektavo architektas Ivanas Dmitrijevas. Statinys mūrinis, neobizantinio stiliaus, su neobarokiniais elementais. Išorės ir vidaus darbus 1868 m. atliko iš Prūsijos kilęs meistras Johanas Abšinekatas. Ikonostasą sukūrė meistras iš Kauno Girša Elijaševskis. Jo kūrinys architektūriniu sprendimu skyrėsi nuo standartinio dydžio ikonostaso. Jame nėra bažnytinėms šventėms skirtos trečiosios ir ketvirtosios ikonų eilių su pranašais ir Dievo Motinos atvaizdu. 1892 m. ikonostasas buvo paauksuotas. Tais pačiais metais atvykusio šventiko Piotro Preobraženskio pastangomis buvo plečiamas ir tvarkomas cerkvės perimtas vienuolių pijorų sodas, beje, vėliau davęs pradžią dabartiniam Raseinių miesto parkui, 2012 m. pavadintam Maironio vardu.

Varpinė

Varpinės bokšte kabojo trys varpai, kuriuos cerkvė prarado per Pirmąjį pasaulinį karą. Iš jų du buvo nulieti XVIII a. ir anksčiau priklausė katalikų bažnyčioms (galėjo būti paimti iš vietos pijorų vienuolyno). Trys nauji varpai nulieti 1931 m., o 1938 m. prie jų pridėtas mažesnis ketvirtas. Šiuo metu cerkvės bokšte likę du varpai. 
2018 m. sutvarkytas varpinės bokštas: rekonstruoti laiptai, atnaujinta vidaus apdaila, įrengta šventovės istorijos ekspozicija, pritaikyta lankymui.
Slovakų demokratinė koalicija

Slovakų demokratinė koalicija (Slovenská demokratická koalícia), sutrumpintai SDK, yra 1997–2002 metais Slovakijoje egzistavusi politinė partija. Ją sudarė penkios partijos, kurios siekė 1998 m. rinkimuose dalyvauti kaip koalicija, tačiau dėl įstatymų pakeitimo turėjo suformuoti naują partiją. SDK ir trys kitos partijos sudarė 1998–2002 metais šalį valdžiusią koaliciją.

Istorija

Slovakų demokratinė koalicija buvo įkurta 1997 metais kaip atsvara to meto stipriausiai partijai – HZDS. SDK sudarė gan plataus spektro partijos, kurias galima priskirti tiek liberalams, tiek kairiesiems, tiek dešiniesiems: Demokratų sąjunga (Demokratická únia, DÚ), Krikščionių demokratų judėjimas (Kresťanskodemokratické hnutie, KDH), Demokratų partija (Demokratická strana, DS), Slovakijos socialdemokratų partija (Sociálnodemokratická strana Slovenska, SDSS) ir Slovakijos žaliųjų partija (Strana zelených na Slovensku, SZNS). Reaguodamos į tokios koalicijos sudarymą, valdančiosios partijos su HZDS priešakyje išleido įstatymą draudžiantį kandidatuoti tokio plataus masto grupėms. SDK teko koaliciją performuoti į partiją, kurią sudarė 150 kandidatų, t. y. po vieną kiekvienai parlamento vietai.
1998 m. rinkimuose SDK mažiau nei procentu atsiliko nuo nugalėjusios HZDS (atitinkamai 26,3 % ir 27,0 %). Pastaroji partija nesugebėjo suformuoti valdančiosios koalicijos ir ši galimybė perėjo į SDK rankas. SDK partneriais tapo Demokratinės kairės partija (Strana demokratickej ľavice, SDL), Vengrų koalicijos partija (Strana maďarskej koalície, SMK-MKP) ir Pilietinio supratingumo partija (Strana občianskeho porozumenia, SOP). Šios partijos rinkimuose atitinkamai surinko 14,1 %, 9,1 % ir 8,0 % rinkėjų balsų.
Ši keturių (nors turint galvoje SDK atsiradimo aplinkybes – aštuonių) partijų koalicija buvo gana trapi, tačiau sugebėjo išsilaikyti visą 4 metų laikotarpį. Visgi tarpusavio nesutarimai išryškėjo jau 2000 metais, o 2001-taisiais dalis narių su Mikuláš Dzurinda priešakyje atskilo ir įkūrė Slovakų demokratų ir krikščionių sąjungą (Slovenská demokratická a kresťanská únia, SDKÚ). SDK oficialiai nustojo gyvavusi 2002 metų rugpjūčio mėnesį.
SDK koalicijos vadovavimo laikotarpis pasižymėjo gana aiškiu provakarietiškumu ir siekiais kiek įmanoma sparčiau siekti narystės Europos Sąjungoje bei NATO.
Vadaktų koplyčia-mauzoliejus

Istorija

Naujieji Vadaktų dvaro savininkai Agota Liutkevičienė ir Zigmantas Liutkevičius 1883 m. perstatė ir restauravo dabartinę Vadaktų bažnyčią. Šį indėlį byloja įrašas atminimo lentoje bažnyčioje.
Renée Zellweger

Biografija

Gimė Katy mieste Teksase. Jos tėvas Emil Erich Zellweger – inžinierius mechanikas - kilęs iš Šveicarijos, mama - Kjellfried Irene norvegų-finų kilmės; dirbo akušere ir guvernante. Renée turi vyresnį brolį, jo vardas Andrew.
Renée susidomėjo aktoryste dar vidurinėje mokykloje, kur dalyvavo teatro užsiėmimuose. Studijų metu Teksaso universitete Ostine ji mokėsi ir aktorystes. Kine debiutavo 1992 m. filme A Taste of Killing kartu su aktoriumi Jasonu Batemanu. Ji tapo žinoma suvaidinusi filme Kruvinosios skerdynės Teksase: Kita karta, po dvejų metų režisierius Cameron Crove pasiūlė Renée vaidmenį filme Džeris Magvairas su Tomu Kruzu.
Vėliau Renée suvaidino filme Aš, kitas aš ir Irena, bei filme Seselė Betė. Už šį vaidmenį ji gavo Auksinio gaublio apdovanojimą. Tačiau tikroji šlovė atėjo jai suvaidinus pagrindinį vaidmenį filme Bridžitos Džouns dienoraštis. Su aktorės suvaidintu personažu identifikavosi tūkstančiai moterų visame pasaulyje. Už šį vaidmenį Zellweger gavo pirmąją Oskaro nominaciją.
Vėliau buvo filmas Čikaga, kuris buvo nominuotas Oskarui 13 kategorijų. Po metų, 2004 m., Renée apdovanojama Oskaru kaip geriausia antro plano aktorė už vaidmenį dramoje Šaltasis kalnas.
Anglų-Egipto Sudanas

Anglų-Egipto kondominiumas (1899–1956 m.)

Atėjus Abasui Pašai į valdžią, britai nusprendė įsitvirtinti Sudane. Nuo 1896 iki 1898 m. bendros Britų-Egipto pajėgos malšino vietos gyventojų sukilimą, kuriam vadovavo Herbert Horatio Kitchener. Pasinaudodami kariniu pranašumu, britai privertė Abasą leisti britams įsitvirtinti Sudane. Kadangi britų įtaka Egipte oficialiai buvo patariamoji, britai nusprendė, kad jų vaidmuo Sudane turi būti oficialiai įteisintas. Taigi, 1899 m. buvo pasiektas susitarimas, kuris nustatė, jog Sudanas turi būti valdomas generalgubernatoriaus, kurį paskirtų Egipto ir britų susitarimu. Iš tikrųjų, daug Egipto ir Sudano nacionalistų piktinosi, jog Sudanas buvo laikomas Britų imperijos dalimi. Naudodamiesi „skaldyk ir valdyk politika“, britai buvo pasiryžę sužlugdyti visas pastangas, kuriomis siekta nuo Muhamedo Pašos laikų suvienyti abi šalis. Per Pirmąjį pasaulinį karą prie Anglų-Egipto Sudano britai prijungė Darfūrą.
Dėl šios politikos, Sudane augo įtampa tarp etninių grupių. 1924 m. britai faktiškai padalino Sudaną į dvi atskiras teritorijas: šiaurinę, kuri daugiausiai buvo apgyvendinta arabiškai kalbančių musulmonų, ir pietinę, kurią daugiausia sudarė animistai ir krikščionys, kurie buvo raginami kalbėti anglų kalba.
Netgi, kai 1936 m. Egipte baigėsi britų okupacija (išskyrus Sueco kanalą), britai išlaikė savo pajėgas Sudane. Vėlesnės Egipto vyriausybės reiškė, kad Didžiosios Britanijos valdymas Sudane yra neteisėtas bei reikalavo, jog būtų panaikintas kondominiumo susitarimas.
1954 m. Egipto ir Didžiosios Britanijos vyriausybės pasirašė sutartį, kuria užtikrino Sudano nepriklausomybę. 1956 m. sausio 1 d. įsigaliojo susitarimas ir Sudanas tapo nepriklausoma, suverenia valstybe. Tuo pasibaigė 136 metų trukusi sąjungą su Egiptu ir 55 metų priklausomybė Didžiajai Britanijai.
Romualdas Jonas Abraitis

Romualdas Jonas Abraitis (g. 1937 m. birželio 15 d. Vaikantonyse, Onuškio valsčius, dab. Alytaus raj.) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1961 m. baigė Kauno medicinos institutą, 1965 m. apgynė disertaciją „Histamino, seratonino ir acetilcholino vaidmuo eksperimentinio alerginio bronchų spazmo mechanizme“, medicinos mokslų kandidatas. 1992 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Nuo 1961 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, nuo 1993 m. Fiziologijos katedros vedėjas, nuo 1993 m. profesorius. Paskelbė mokslinių darbų, daugiausia apie širdies anafilaksiją.
Juodpetriai

Istorija

1959 metais kaime gyveno 235 gyventojai, 1991 – 165.
Ofortas

Ofortas (pranc. eau-forte - azoto rūgštis) – grafikos technika, spaudos būdas, išrastas XVII a. Būdinga šviesių-tamsių tonų deriniai, subtilus štrichavimas, laisvas piešinys.
Ant šlifuotos vario arba cinko plokštelės, kuri padengta rūgščiai atspariu laku, piešiama plieno adata. Vėliau cinko plokštelė ėsdinama azoto rūgštimi, o vario plokštė – geležies trichlorido tirpalu. Norint gauti įvairaus sodrumo linijas ėsdinama vieną ar keletą kartų. Raižant pažeidžiamas lakas, todėl įrėžtos vietos, veikiant rūgščiai, išėsdinamos. Jos atspaude sudaro linijinį piešinį. Nepažeistas lako plotas lieka šviesiu fonu. Piešinio intensyvumas priklauso nuo ėsdinimo laiko. Kuo ilgiau ėsdinama, tuo intensyvesnis išgaunamas piešinys.
Po ėsdinimo nuo plokštelės paviršiaus nuvalomas lakas. Išėsdintos vietos padengiamos dažais. Preso pagalba spaudžiama ant drėgno popieriaus.
Ofortas dažnai derinimas su akvatinta, minkštuoju laku, vario raižinio, sausosios adatos technikomis. Taip siekiama paryškinti tonų įvairovę.
Vladimiras Kriučkovas

Vladimiras Kriučkovas (rus. Крючков Владимир Александрович; 1924 m. vasario 29 d. Caricynas – 2007 m. lapkričio 23 d. Maskva) – TSRS saugumo tarnybų karininkas, vadovas, armijos generolas.

Biografija

1946 m. Vladimiras Kriučkovas tapo tardytoju, rajono prokuroru. VKP(b) narys nuo 1944 m.
1949 m. baigė Visasąjunginį neakivaizdinį teisės institutą, TSRS URM Aukštąją diplomatinę mokyklą (1954 m.), po to iki 1959 m. buvo diplomatinėje tarnyboje.
1967 m. pradėjo eiti pareigas saugumo tarnyboje. 1978 m. KGB viršininko pavaduotojas, nuo 1988 m. iki 1991 m. rugpjūčio mėnesio KGB vadovas. 1991 m. pučo metu buvo GKČP (ГКЧП) narys; patrauktas baudžiamojon atsakomybėn, 1994 m. sulaukė Valstybės Dūmos amnestijos. Buvo Armijos palaikymo organizacijos organizacinio komiteto narys.
Mokėjo vokiečių bei vengrų kalbas.
Palaidotas Trojekurovo kapinėse Maskvoje.
Niačangas

Istorija

Čampos laikais dabartinio miesto vietoje buvo įkurtas Kautaros miestas ir pastatytos Po Nagaro šventyklos. Veliau ilgus amžius vietovė buvo apleista ir iš naujo įkurta XIX a. Prancūzų valdymo metais pradėtos steigti poilsiavietės, mokslinių tyrimų centrai.
Mstislavlio kunigaikštystė

Istorija

Mstislavlio kunigaikštystė susidarė XII a. pabaigoje. Centras – Mstislavlis. Pirmasis kunigaikštis Mstislavas, Smolensko kunigaikščio Romano Rostislavičiaus sūnus. 1359 m. Algirdas Mstislavlio kunigaikštystę prijungė prie Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės.
Nuo 1392 m. valdė Algirdo sūnus Lengvenis ir jo palikuonys (su pertraukomis) Lengvenaičiai. Pasibaigus vyriškajai jų linijai, paskutinė Lengvenaitė ištekėjo už Zaslavskių atstovo, ir taip nuo 1499 m. susiformavo nauja vietos dinastija Mstislavskiai.
1569 m. kunigaikštystė pertvarkyta į Mstislavlio vaivadiją. 1772 m. Mstislavlio vaivadijos teritoriją okupavo Rusijos imperija.
Šolomas Dvoilackis

Biografija

Gimė 1893 m. Žagarėje. 1914 m. baigė fizikos ir matematikos studijas Tartu universitete. 1916 m. ištremtas į Sibirą už dalyvavimą anticariniuose protestuose. Nuo 1918 m. pradėjo dėstyti Maskvos J. Sverdlovo komunistiniame universitete bei Maskvos raudonosios profesūros institute. Nuo 1921 m. dirbo komunistinės akademijos prezidiume bei žurnalo „Po Marksizmo vėliava“ redakcijoje. 1930 m. pradėjo dirbti TSRS prekybos rūmuose. Nuo 1930 m. lapkričio dirbo TSRS užsienio prekybos departamente. 1934–1936 m. TSRS užsienio prekybos atstovas Prancūzijoje. Prasidėjus Stalino valymams 1937 m. spalio 15 d. suimtas ir 1937 m. lapkričio 27 d. sušaudytas Maskvoje. 1957 m. birželio 25 d. reabilituotas.
Paupinės valsčius

Paupinės valsčius buvo šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Paupinė.
Muharem Bajrami

Biografija

2006–2007 m. žaidė FBK Kaunas komandoje, 2008 m. – FK Šilutės klube. Vėliau išvyko į Makedoniją.
Cádiz CF

istorija

Klubas įkurtas 1910 m. 12 sezonų yra žaidęs La Liga elito pirmenybėse, bet iškrito ir šiuo metu žaidžia La Liga 2 pirmenybėse. 2016/2017 m. sezone užėmė 5 vietą, dalyvavo atkrintamosiose rungtynėse dėl patekimo į La Liga, bet pusfinalyje pralaimėjo.
Juozas Dailidė (1859)

Juozas Dailidė (1859 m. spalio 10 d. Barandų kaime, Sintautų valsčius, Šakių apskritis – 1909 m. rugsėjo 12 d. Sudarge, Šakių apskritis) – Romos katalikų kunigas, vertėjas, draudžiamos spaudos platintojas.

Biografija

Mokėsi Senų kunigų seminarijoje. Kunigu įšventintas 1883 m. 1883–1889 m. vikaravo Liudvinavo Šv. Liudviko bažnyčioje, vėliau Punsko Švenčiausios Mergelės Marijos Dangun Ėmimo bažnyčioje (iki 1894 m.), Slavikų Šv. Onos bažnyčia (iki 1899 m.). Platino draudžiamą katalikišką lietuvišką spaudą. 1909 m. paskirtas klebonu į Sudargą. Čia atstatė griūvančią Sudargo Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, su parapijiečių pagalba pastatė naują kleboniją. Senojoje liko gyventi prieš jį klebonavęs knygnešys Martynas Sederevičius. 1907 m. Sudarge įkūrė „Žiburio“ draugijos skyrių, biblioteką – skaityklą. Šelpė pinigais klieriką Pranciškų Būčį – būsimą vyskupą. Katalikiškos spaudos bendradarbis. Palaidotas Sudargo kapinėse.
Addictive (grupė)

Addictive buvo Australijos thrash metalo grupė iš Sidnėjaus (1988–1997).
Pruta

Pruta (angl. prutah; hebr. פרוטה) – senovinė žydų vario moneta, buvusi verta apie ¹⁄₁₀₀₀ svaro. Tuo metu už 10 prutų buvo galima nupirkti kepalą duonos. 1 prutas buvo lygus 2 leptoms, kurios buvo mažiausių nominalų Hasmonėjų ir Erodų dinastijų monetos.
Prutas kaldino ir Romos Judėjos provinciją valdę prokuratoriai, o vėliau, pirmojo žydų sukilimo metais, – sukilę žydai. Šias monetas dar vadina Masados monetomis.
Žodis hebr. פרוטה reiškia 'mažos vertės (moneta)' ir galbūt kilęs iš aramėjų kalbos žodžio, reiškusio tą patį.
1948-1960 m. smulkiausioji Izraelio moneta irgi vadinosi pruta.
Dniepro aukštupio kultūra

Dniepro aukštupio kultūra – neolito laikotarpio archeologinė kultūra, apie V-ojo tūkstantmečio vidurį – II-ojo tūkstantmečio iki m. e. pradžią paplitusi Dniepro aukštupio regione. Kultūrą 1967 m. išskyrė L. Tiurina.

Charakteristika

Dniepro aukštupio kultūra pakeitė Sožo kultūrą. Dniepro aukštupio kultūros gyvenvietės, kurių žinoma apie 500, kurtos žemose smėlėtose upių ir ežerų pakrantėse. Skiriami du Dniepro aukštupio kultūros laikotarpiai: ankstyvasis ir vėlyvasis.
Ankstyvojo laikotarpio gyvenviečių aptikta prie Sožo vidurupio ir žemupio. Žmonės vertėsi žvejyba, medžiokle, rinko maistą. Naudojo aukštus išgaubtomis sienelėmis smailiadugnius puodus (molio masėje yra augalinių priemaišų, kartais kvarco), puoštus sukiniais įspaudais ar duobutėmis. Gyvenvietėse rasta mezolito laikotarpio titnaginių dirbinių, gamintų iš skelčių ir lapelio formos strėlių antgalių, peilių, kirvių, gremžtukų, ylų. Dauguma jų retušuotu paviršiumi.
Vėlyvuoju laikotarpiu Dniepro aukštupio kultūra išplito visoje Aukštutinėje Padnieprėje. Šiuo laikotarpiu vyravo retušuotu paviršiumi titnaginiai dirbiniai – antgaliai, peiliai, pjautuvai. Keramika su mineralinėmis priemaišomis. Puodai lipdyti apvalesniais dugnais, profiliuotais pakraščiais, paviršius puoštas sukinių įspaudų, duobučių bei linijų ornamentais. Išplito žemdirbystė ir gyvulininkystė.
Dniepro aukštupio kultūra kartais laikoma Dniepro-Doneco kultūros lokaline grupe.
Vladimiras Čekasinas

Biografija

Šešerių metų pradėjo groti smuiku ir fortepijonu, nuo dešimties metų – klarnetu, nuo penkiolikos – saksofonu. 1965 m. baigė specialią muzikos mokyklą, 1970 m. baigė Sverdlovsko konservatorijos klarneto klasę.
1971 m. tarptautiniame jaunųjų muzikantų festivalyje „Praha-71“ gavo I premiją. Ten pat įrašė pirmą diską „Susitikimas“. Nuo 1971 m. gyvena Lietuvoje. 1971–1987 m. Viačeslavo Ganelino trio „GTČ“ narys. Nuo 1971 m. rengia programas su įvairiais tarptautiniais ir lietuvių ansambliais. Su Viačeslavo Ganelino trio, savo kvartetais ir Lietuvos muzikos akademijos bigbendu (Čekasino bigbendas), kitais atlikėjais įrašė apie 60 džiazo muzikos albumų, koncertavo Europos šalyse, JAV, Kanadoje, Kuboje, Japonijoje, Indijoje. Rengia teatralizuotas polistilistines džiazo programas, kuriose dažnai dalyvauja dramos aktoriai, šokėjai, pantomimos artistai. Nuo 1975 m. dėsto B. Dvariono muzikos mokykloje, 1975–2002 m. dėstė ir Lietuvos muzikos akademijoje.
Lietuvos džiazo mokyklos kūrėjas, išugdė daugelį Lietuvos džiazo muzikų, sukūrė originalią džiazo dėstymo metodiką. Kuria muziką teatrui ir kinui.
Mokiniai: Petras Vyšniauskas, Vytautas Labutis, Gedminas Laurinavičius, Leonidas Šinkarenko, Neda Malūnavičiūtė, Liudas Mockūnas ir daugelis kitų džiazo meistrų.
Įvertinimas: „Vilnius Jazz“ festivalio apdovanojimas, medalis „Už nuopelnus Vilniui ir tautai“, Vilniaus miesto Šv. Kristoforo statulėlė, Lietuvos muzikų sąjungos „Auksinis diskas“, „Birštonas Jazz“ festivalio Didysis prizas.
Anciranana

Transportas

Anciranana turi natūralų uostą, bet nuošali vieta ir iki neseniai buvę blogi keliai į pietus menkino jo, kaip krovinių gabenimo punkto, svarbą.

Istorija

Miestas buvo pavadintas Diego Suaresu (isp. Diego Suárez), portugalų jūrininko, aplankiusio įlanką 1543 m. vardu.
1880–1890 m. įlankos geidė prancūzai, norėję ją naudoti kaip anglių pakrovimo postą garlaiviams. Po Pirmojo Prancūzijos-Hovos karo karalienė Ranavalona III 1885 m. gruodžio 17 d. pasirašė sutartį atiduodama prancūzams įlanką ir aplinkines teritorijas, įskaitant Nusu Be ir Sent Mari salas, kaip protektoratą.
1896 m. Madagaskarą pradėjo valdyti kolonijinė prancūzų valdžia.
Rusijos imperijos Antroji Ramiojo vandenyno eskadra išmetė inkarą ir papildė atsargas Diego Suareso uoste pakeliui į Cušimos mūšį 1905 m.
Diego Suaresas buvo vienas iš įsiveržimo taškų, kai Sąjungininkai užėmė Madagaskarą 1942 m. Buvo baiminamasi, kad Japonija įtikins Viši Prancūziją atiduoti jai Madagaskarą tokiom pat sąlygomis kaip Prancūzų Indokiniją prieš metus. Dėl šios priežasties įvyko invazija. Diego-Suárezas buvo pasirinktas kaip pirmasis invazijos tikslas dėl gero uosto ir todėl, kad mieste buvo daug aukštų pareigūnų. Taip pat japonų nykštukiniai povandeniniai laivai čia puolė Britų laivyną.
Prancūzija naudojo Ancirananą kaip karinę bazę ir po Madagaskaro nepriklausomybės 1960 m. iki socialistinės revoliucijos 1973 m.
Alvydas Žerlauskas

Alvydas Žerlauskas (g. 1957 m. Kojeliuose, Klaipėdos rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs apylinkės teismo pirmininkas.

Biografija

1974 m. baigė Plungės rajono Alsėdžių vidurinę mokyklą. 1984 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1984 m. rugsėjo mėn. Skuodo rajono teismo stažuotojas, nuo 1985 m. vasario mėn. Mažeikių rajono teismo teisėjas, nuo 1985 m. birželio mėn. Skuodo rajono teismo stažuotojas, nuo 1985 m. rugsėjo mėn. Skuodo rajono Mosėdžio kolūkio juriskonsultas.
Nuo 1987 m. birželio mėn. Skuodo rajono apylinkės teismo pirmininkas, nuo 1999 m. liepos mėn. Klaipėdos rajono apylinkės teismo pirmininkas, nuo 2009 m. gegužės mėn. Klaipėdos apygardos teismo teisėjas.
Moka rusų kalbą.
Geltonasis baltikas

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 137 psl.
Arsène Wenger

Asmeninis gyvenimas

Vengeras gimė ir užaugo netoli Dutlenheimo. Jo tėvas Alfonsas Vengeras ir motina Luisa pardavinėjo automobilių dalis Stasbūre. Taip pat turėjo nedidelį restoraną (bistro) pavadinimu La Croix d'Or Dutlenheime. Turi vyresnę seserį ir brolį. Vengeras nuo pat mažų dienų žaidė futbolą. Būdamas šešiolikos organizuodavo rungtynes miestelio komandai FC Duttlenheim, kurioje ir pats žaidė. Vėliau perėjo į AS Mutzig klubą. Turi žmoną ir dukterį, gyvena Toteridže, Londone.

Futbolininko karjera

Vengerio kaip futbolininko karjera nebuvo sėkminga. Žaidė keliuose klubuose, tuo pačiu metu studijavo Stasbūro Roberto Schumano (Robert Schuman) universitete. 1978 m. pradėjo savo profesionalo futbolininko karjerą RC Strasbourg. Pirmą kartą debiutavo prieš Monako komandą. Už komandą sužaidė tik dvylika kartų, įskaitant du Ligue 1 laimėjimus, ir kartą žaidė UEFA taurėje. 1981 m. įgyjo trenerio diplomą, ir buvo paskirtas treniruoti jaunimo komandą.
Ryliškiai

Istorija

Nemuno vingyje Antrojo pasaulinio karo metu buvo įsikūrusi Prancūzijos lakūnų eskadrilė „Normandija-Nemunas“. Apylinkėse veikė „Šarūno“ partizanų būrys. Sovietmečiu buvo „Nemuno“ kolūkio centrinė gyvenvietė. Kultūros namuose įrengta Rojaus Mizaros (1895–1967 m.) ekspozicija.
Alvidas Einikis

Biografija

1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, ekonomistas.
Pagėgių savivaldybės administracijos Pagėgių seniūnijos seniūnas.
Partijos Tvarka ir teisingumas Pagėgių skyriaus narys.
2003 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Pagėgių savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Dalija-Irena, sūnus Dainius.
Pavelas Čerenkovas

Pavelas Čerenkovas (rus. Павел Алексеевич Черенков, 1904 m. liepos 28 d. Novaja Čigla, Voronežo sritis – 1990 m. sausio 6 d. Maskvoje) – rusų fizikas, Nobelio fizikos premijos laureatas.

Biografija

1928 m. baigė Voronežo universitetą. 1930–1935 m. dirbo TSRS mokslų akademijos Fizikos ir matematikos institute, nuo 1936 m. – Fizikos institute. Nuo 1948 m. Maskvos energetikos instituto, nuo 1951 m. Maskvos inžinerinio fizikos instituto profesorius.
Nuo 1970 m. TSRS mokslų akademijos narys.

Veikla

Tirdamas urano druskų tirpalų liuminescenciją, sukeltą gama spindulių, 1934 m. atrado savitą švytėjimą, kuris pavadintas jo vardu – Čerenkovo spinduliavimas. Iškėlė elektringųjų dalelių skaitiklių idėją, šie skaitikliai vėliau buvo plačiai naudojami eksperimentinėje branduolio fizikoje. Kūrė pirmuosius TSRS elektronų greitintuvus – sinchrotronus. Tyrė lengvųjų branduolių skaldymą didelės energijos gama kvantais.

Įvertinimas

1946 ir 1951 m. – Stalino premija, 1977 m. TSRS valstybinė premija, 1984 m. Socialistinio darbo didvyris.
1958 m. jo veikla kartu su Ilja Franku ir Igoriu Tammu už Čerenkovo-Vavilovo efekto atradimą ir paaiškinimą įvertinta Nobelio fizikos premija.
Chuan Emilio O'Liris

Istorija

Miestas pavadintas Paragvajaus istoriko, politiko Juan Emilio O'Leary garbei.