google/wiki40b huggingface dataset:
Paflagonija

Istorija

Paflagonijos gyventojai (paflagonai) istorijos knygose praktiškai neminimi, tačiau jie buvo viena senoviškiausių Anatolijos tautų. Hetitų laikais Paflagonijoje gyveno tauta kaškėjai, kurių etniniai ryšiai su paflagoniečiais neaiškūs. Spėjama, kad jie buvo giminingi gretimos Kapadokijos gyventojams, kalbėjusiems viena iš indoeuropiečių kalbų (Anatolijos grupė).
Paflagonija nuo seniausių laikų buvo artimai politiškai susijusi su stipresne Frygija. Ją nuo XIII a. pr. m. e. valdė Frygijos Tantalidų dinastijos atšaka, kildinama iš Tantalo sūnaus Pelopso. Nuo X a. pr. m. e. Paflagonija priklausė Frygijai. Herodotas minėjo paflagoniečius kaip VII a. pr. m. e. Lydijos karaliaus Krezo (Croesus) užkariautą tautą.
Didelis paflagonų dalinys dalyvavo 480 m. pr. m. e. Kserkso kariuomenėje. Ksenofontas rašė, kad paflagonus valdo savas kunigaikštis. Gali būti, kad tuo metu jie buvo laisvi, nes jų šalį nuo gretimų kraštų skyrė aukšti kalnagūbriai ir sunkios perėjos. Tuometinės Paflagonijos valdovai, atrodo, priklausė Pylaimenų (Pylaimenes) dinastijos. Tai rodytų, kad ši giminė kilusi iš Iliadoje minimo paflagoniečių vado su tokiu pačiu vardu.

Ponto valdžioje

IV a. pr. m. e. Paflagoniją užvaldė Makedonijos karaliai. Mirus Aleksandrui Didžiajam, Paflagonija kartu su Kapadokija ir Mysija tapo Eumeno (Eumenes) valda. Tačiau tiesiogiai šalį ir toliau valdė vietiniai kunigaikščiai, kol šalį pajungė Ponto karalystė. Ponto karalystės dinastija tapo didžiosios Paflagonijos dalies šeimininkais dar Mitridato Ktisto (Mithridates Ctistes; 302–266 m. pr. m. e.) laikais. Paflagoniją jie užvaldė visiškai 183 m. pr. m. e., kai Farnacas (Pharnaces) užvaldė Sinopą.
Paflagonija liko Ponto valdžioje iki Mitridato žlugimo 65 m. pr. m. e.

Romos valdžioje

Pompėjus prijungė pakrantinius Paflagonijos rajonus kartu su didžiąja Ponto dalimi prie Romos provincijos Bitinijos ir Ponto. Vidinė Paflagonijos dalis liko valdoma vietinių vadų, kol šių dinastija išnyko ir visa Paflagonija tapo Romos imperijos dalimi.
Po to geografai Paflagonijos pavadinimą išlaikė, nors jos ribų geografas Klaudijus Ptolemėjus jau griežtai nenurodė. Paflagonija kaip atskira Paflagonijos provincija vėl pasirodė III a. pabaigoje, Diokletiano reformų metu, Bitiniją ir Pontą padalinus į 3 dalis. VII a. provinciją panaikinus, Pflagonijos vietovardis nunyko.
Romutis Visockas

Biografija

Ūkininkas, ekologinio ūkio savininkas. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjunga narys. 2000–2003 m. ir 2003 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.
Jokūbas II

Biografija

Jokūbo I anūkas, antrasis Karolio I sūnus ir jaunesnysis Karolio II brolis. Paskutinis britų karalius katalikas; nuverstas „Šlovingosios revoliucijos“ metu 1688 m. Jokūbas II buvo tvirto būdo, ryžtingas ir nuoseklus.
Gruntinis kelias

Gruntinis kelias – kelias, neturintis tvirtos dangos (asfaltbetonio, betono, žvyro). Paprastai tai būna vietinės reikšmės keliai, einantys per miškus, skirti privažiavimui prie sodybų, vandens telkinių, gamtinių, archeologinių paminklų, kartais gali jungti nedidelius kaimus. Skurdesnėse šalyse gruntiniai keliai neretai jungia ir stambias gyvenvietes, miestus.
Dėl tvirtos dangos nebuvimo gruntiniai keliai pasikeitus meteorologinėms sąlygoms (pvz., prasidėjus lietui) gali tapti sunkiai pravažiuojami lengvaisiais automobiliais. Daug gruntinių kelių tinkami važiuoti tik dalį metų – žiemą rečiau naudojami gruntiniai keliai užpustomi, o pavasarį ar vėlyvą rudenį sunkiai pravažiuojami dėl patižusios kelio dangos. Tokiais keliais tada gali pravažiuoti tik sunkvežimiai, traktoriai, padidinto pravažumo lengvieji automobiliai.
Viazemskis

Istorija

Viazemskojės gyvenvietė įkurta 1894 m., pavadinta inžinieriaus, Usūrio geležinkelio statytojo Oresto Viazemskio garbei. Miesto teisės nuo 1951 m.
Seira

Pavadinimo kilmė

Upėvardis galimai susijęs su lėtumo reikšme (plg. latv. seiris „neveiklus žmogus“, taip pat plg. isl. seinn „lėtas, vėlus“). Kitas variantas yra kilmė iš šaknies *sei-, kuri susijusi su tėkme.
San Sebastian de los Rejesas

Istorija

Įkurtas 1488 m. Iki XX a. buvo žemės ūkio regionas, vėliau tapo sostinės priemiesčiu, išvystytas prekių ir paslaugų sektorius.
Įmonės nemokumas

Įmonės nemokumas – įmonės būsena, kai ji neatsiskaito su kreditoriumi (kreditoriais) praėjus trims mėnesiams po termino, nustatyto įstatymų, kitų teisės aktų, taip pat kreditoriaus ir įmonės sutartyse įmonės įsipareigojimams įvykdyti, arba praėjus tokiam pat terminui po kreditoriaus (kreditorių) reikalavimo įvykdyti įsipareigojimus, jeigu sutartyse terminas nebuvo nustatytas, ir pradelsti įmonės įsipareigojimai (skolos) viršija pusę į jos balansą įrašyto turto vertės.
Užskaita

Užskaita tai tarp dviejų ar daugiau fizinių ar juridiniu asmenų savanoriškai atliekamas veiksmas, kuriuo siekiama padengti vienas kitam esamus tarpusavio įsipareigojimus (įsiskolinimus, skolas).
Pavyzdžiui: įmonė A skolinga įmonei B – 50.00 Lt. Įmonė B skolinga įmonei A – 100.00 Lt. Tarp įmonių A ir B pasirašomas tarpusavio skolų užskaitymo aktas – 50.00 Lt sumai, tai reiškia įmonė A nebeskolinga įmonei B. Užskaita taip pat gali būti ir daugiašalė, t. y. joje gali dalyvauti daugiau kaip dvi šalys.
Natalie Geisenberger

Biografija

2008 m. vokietė pirmą kartą tapo Europos čempione. Tais pačiais metais Natalie pelnė savo pirmąjį pasaulio čempionatų medalį - sidabrą moterų vienetų rungtyje. 2009 m. pasaulio čempionate pelnytas pirmasis aukso medalis - komandinėje estafetėje. 2010 m. Geisenberger dalyvavo savo debiutinėse 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kuriose pelnė bronzą moterų vienetų varžybose. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse sportininkė pelnė savo pirmuosius olimpinius aukso medalius moterų vienetų ir mišrios komandinės estafetės rungtyse. 2019 m. pasaulio rogučių sporto čempionate Geisenberger pelnė auksą moterų sprinto ir moterų vienetų rungtyse.
Kvecių pilkapynas

Vieta

Įrengtas masyvios kalvos, vadinamos Kapų pušynėliu, viršūnėje. Šiaurės vakarinėje teritorijos dalyje yra tyrimų metu atidengtas ir eksponavimui paliktas didžiojo pilkapio pagrindas, kurį sudaro koncentriniai akmenų žiedai, o pilkapio vietą juosia žemių sampilas, apaugęs želdiniais. Į pietus ir pietryčius nuo šio pilkapio pastebimi dar 3–4 pilkapių sampilai, kurių skersmuo 10–15 m, aukštis – iki 20–30 cm. Teritorija apaugusi ir apsodinta pavienėmis pušelėmis.
Teritorija – apie 0,42 ha.
Į pietus nuo pilkapyno yra Kvecių senosios kapinės, pilkapyno teritorijoje ir aplinkui plyti Kvecių kapinynas. 0,62 km į šiaurės rytus buvo Kvecių II pilkapynas, vadinamas Katmilžiais.

Tyrimai

1950 m. pilkapyną išaiškino Ignas Jablonskis, 1958 m. žvalgė – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Kultūros paveldo centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas). 1963 m. tyrinėjo Istorijos instituto ir Kretingos kraštotyros muziejaus ekspedicija (tyrimų vadovas Algimantas Merkevičius, talkino Juozas Mickevičius).
Pilkapyną sudarė 6–7 pilkapių grupė, iš kurios išliko 4–5 apardyti pilkapiai. 1963 m. buvo ištirti 2 pilkapiai. Nustatyta, kad I pilkapio sampilas buvo 13 m skersmens ir 1,63 m aukščio, jo pagrindą sudarė 2 koncentriniai akmenų vainikai, o pačiame centre rasta smulkių akmenų grindinys. II pilkapio sampilo skersmuo 6 m, aukštis – 1 m. I pilkapyje rasta 12 žmonių ir 1 žirgo, II pilkapyje – 4 žmonių kapai. Mirusieji laidoti sudeginti, lipdytose molinėse urnose, be įkapių. Žirgas palaidotas nedegintas. Kapai datuojami bronzos amžiaus pabaiga – ankstyvuoju geležies amžiumi. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
1972–1992 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR534), 1992 m. pilkapyno teritorija priskirta Kvecių kapinynui.
Vienkiemis

Vienkiemis – atskira sodyba su žemės sklypu, įeinanti į kurią nors gyvenvietę (kaimą, miestelį, viensėdį), bet esanti atokiau nuo kitų jos sodybų.

Istorija

Lietuvoje kaimai pradėti skirstyti į vienkiemius XIX amžiuje. Jų daugiau atsirado Stolypino reforomos metu, o ypač daug į vienkiemius kaimų išskirstyta 1919–1939 m. Lietuvoje vienkiemių kaip gyvenamųjų vietovių 1923 m. buvo 7352. Iki 1944 m. iš viso jų sudaryta apie 300 tūkstančių, t. y. apie 80 proc. valstiečių gyveno vienkiemiuose. Vienkiemiui dažniausiai priklausė ne tik sodyba, bet ir jo šeimininko žemė, valda. Sovietmečiu valda išnyko, liko tik sklypas. Vienkiemių buvo sunaikinta per II pasaulinį karą, po jo mažėjo dėl urbanizacijos, gyventojų persikėlimo į stambesnes gyvenvietes.
1950 m. buvo 280 tūkst., 1967 m. vienkiemių inventorizacijos metu 263.560, 1970 m. – 250 tūkst., 1980 m. – 145 tūkst., 1985 m. – 118,2 tūkst. vienkiemių, 1990 m. – apie 100 tūkst. Toks sumažėjimas buvo sovietinės kolektyvizacijos ir urbanizacijos politikos pasekmė, siekiant vienkiemių gyventojus persikelti į kolūkių gyvenvietes.
Prokurorai (TV serialas)

Siužetas

Prokuroras Tadas Vitkus po atleidimo iš generalinės prokuratūros dėl autoritetų nepaisymo ir savivaliavimo, ateina dirbti į apygardos prokuratūrą, kuriai vadovauja Marijonas Kontrimas, kolegų vadinamas Maryte. Prokurorui talkina du bendražygiai - teisės studentas Laika ir kriminalistas Bulvė. Vyrai tiria bylas. Prasidėjusi byla dėl Mažeikių naftos pražudo Tado mylimąją Neringą, kuri draugui palieka mažametį sūnų Gytį iš pirmosios santuokos. Tadas siekia keršto. Po draugės žūties vyras persikrausto į kitą butą, prasideda problemos dėl vaiko, nes amžinai tenka dirbti, o Gytį reikia pasiimti iš mokyklos ar būrelio. Jaunuolis dažnai būna vienas namuose. Marytės šeimą taip pat ištinka krizė - pirmoji žmona Vilija jam neleidžia matytis su sūnumi, o antroji žmona Rima visada prikaišioja, kad vyras grįžta namo paryčiais. Marijonas dažnai nakvoja pas Tadą su kuriuo vis labiau suartėja. Praėjus kuriam laikui po Neringos žūties, į prokuratūrą atvyksta dirbti jauna ir žavi tyrėja Ieva. Mergina simpatizuoja Tadui, tačiau šis ją atstumia. Galiausiai serialo pabaigoje pora nutaria gyventi kartu. Laika pasiperša nusikalstamo pasaulio autoritetu laikomo Tarano dukrai Jurgai, o Marijonas palikęs antrąją žmoną grįžta gyventi pas Viliją.

Struktūra

Serialą sudaro 33 serijos. Pirmosios 14 serijų turi pavadinimus, o nuo 15 serijos serialas skiriamas į istorijas - vienai istorijai skiriamos 4 serijos. Pirmąjį ketvertą sudaro Mažeikių naftos byla, per kurią nušaunama Neringa. Vėliau analizuojamas striptizo klubo ir į užsienį vežamų merginų gyvenimas. Striptizo klube užsimaskavusi įsidarbina Ieva, kuri po sėkmingo darbo priimama į prokuratūrą. Vėliau tiriamos nelegalios kovos ir senukus žudančio bei sau palikimu visą jų turtą pagrobiančio buvusio satanisto Rutkausko medžioklė.Taip pat prokurorai susidūrė su nusikaltėliais, mokyklose pardavinėjančiais narkotines medžiagas. Incidento metu nukenčia Gytis ir Tarano sūnus. Ligoninėje Laika susipažįsta su Tarano dukra.

Kūrybinė grupė

Prie serialo dirbo stipri komanda. Scenarijų kūrė Alvydas Šlepikas, Aidas Puklevičius, Rūta Budrytė ir Darius Tauginas. Režisavo Raimundas Banionis ir Kristina Kunčinaitė. Kompozitorius - Faustas Latėnas.
Martynas Staškus

Martynas Staškus (1969 m. birželio 10 d. Širvintose), choro, orkestro ir operos dirigentas, pedagogas.

Biografija

1984–1988 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. V. Žvirblis). 1986 respublikinio jaunųjų atlikėjų konkurso Klaipėdoje laureatas. 1988–1993 Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (muzikos akademijoje) studijavo choro dirigavimą (doc. R. Misiukevičiaus klasė), o 1989–1995 toje akademijoje – orkestrinį dirigavimą (doc. G. Rinkevičiaus klasė). 1990 tarptautinio J. Naujalio dirigentų konkurso Vilniuje ir 1991 tarptautinio choro dirigentų konkurso Lenkijoje Vroclave (Wroclaw) laureatas.
Nuo 1992 Lietuvos muzikos akademijos Kauno fakultetų Choro dirigavimo katedros dėstytojas.
Nuo 2014 Lietuvos muzikos akademijos Docentas.
Nuo 1993 Vilniaus mokytojų namų kamerinio mišriojo choro (apie 30 dalyvių) „Salutaris“ meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvas paruošė nemaža koncertinių programų ir surengė per 100 koncertų Lietuvoje ir užsienyje. Su orkestrais ir solistais atliko stambių J. S. Bacho, W. A. Mozarto, F. Schuberto, G. Faurė, F. Poulenco ir kitų kompozitorių kūrinių. „Salutaris" 1993 ir 1994 tarptautinių konkursų Italijoje Arece (Arezzo), Saviljane ir Prancūzijoje Ture (Tours) laureatas, 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje ir 1995 X S. Šimkaus konkursų Klaipėdoje laureatas, 1996 tarptautinio chorų konkurso Vokietijoje (Miltenberge) laureatas. 1998 vasarą choras antrą kartą gastroliavo Vokietijoje (Bavarijoje). Jis – 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dalyvis.
Nuo 1995 M. Staškus Lietuvos operos ir baleto teatro dirigentas, nuo 1997 vyr. dirigentas. Diriguotos šios operos: G. Verdi „Nabukas“, „Aida“ ir „Makbetas“, G. Puccini „Madam Butterfly“ ir „Toska“, C. M. Weberio „Laisvasis šaulys“, J. Strausso „Čigonų baronas“, baletai: J. Strausso „Žydrasis Dunojus“, M. Ravelio „Dafnis ir Chloja“, P. Čaikovskio „Spraktukas“, M. Teodorakio (Theodörakes) „Graikas Zorbas“. Pastatė W. A. Mozarto operą „Pagrobimas iš Seralio“ ir Ch. Gaunod operą „Faustas“, dirigavo J. Strausso operetę „Vienos kraujas" ir kitus veikalus.
M. Staškus dirigavo daug įvairių programų, parengtų su Lietuvos muzikos akademijos kameriniu orkestru, Lietuvos valstybiniu simfoniniu orkestru, Lietuvos nacionalinės filharmonijos simfoniniu orkestru, Vilniaus universiteto kameriniu „Archi Vilnensis“ orkestru, Lietuvos kameriniu orkestru, Kauno miesto simfoniniu orkestru su Lietuvos operos ir baleto teatro orkestru ir choru – pirmą kartą Lietuvoje atliko J. S. Bacho „Pasijas pagal Morkų". M. Staškus – 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Neftçi PFK

Istorija

Klubas įkurtas 1937 m. Vienas iš tituluočiausių klubų. Daugkartinis šalies čempionas.
Geizerių slėnis

Geizerių slėnis (rus. Долина гейзеров) – geizerių laukas Rusijoje, Kamčiatkoje, antras pagal geizerių koncentraciją pasaulyje (po Jeloustouno). Tai vienintelis geizerių laukas visoje žemyninėje Eurazijoje (išskyrus taip pat Kamčiatkoje esantį Mutnovskio geizerį).
Geizerių slėnis – tai 6 km ilgio slėnis su ~90 geizerių ir daugybe karštųjų versmių. Slėnį sudaro Geizernajos upė, tekanti nuo jauno Kichpinyčiaus ugnikalnio. Geizerių vandens temperatūra siekia iki 250 °C. Didžiausias geizeris (Velikanas) gali sudaryti 40 m aukščio čiurkšlę.
Slėnis patenka į Kronokų biosferos draustinį, yra atokioje vietoje ir pasiekiamas dažniausiai tik sraigtasparniu. Geizerių slėnis yra UNESCO pasaulio paveldo objekto „Kamčiatkos ugnikalniai“ dalis.
Geizerių slėnis atrastas 1941 m. tarybinės geologės Tatjanos Ustinovos. Savo tyrimus ji paskelbė po keturiolikos metų, tačiau dėl regiono atokumo didesnės ekspedicijos nevyko iki pat 1972 m. 1991 m. įrengta automatinė monitoringo sistema. 2007 m. birželio 3 d. smarki nuošliauža nusirito per 2/3 Geizerių slėnio. Didelė dalis geizerių ir versmių atsidūrė po žeme, susidarė terminis ežeras.
Vilniaus (Kalvarijų) Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia

Istorija

Verkių dvaras 1387 m. paskirtas Vilniaus vyskupui. Vilniaus išvadavimui iš Rusios valstybės užimtų žemių (1655–1661) atminti vyskupas Jurgis Bialozoras iš Verkių dvaro 1662 m. paskyrė 7 valakus žemės bažnyčiai ir Kryžiaus kelio stotims.
1669 m. pastatyta bažnyčia ir vienuolynas, tarp Baltupių, Jeruzalės ir Trinapolio – medinės koplyčios. Įkurdinti dominikonai. 1701 m. įkurta Verkių parapija.
Dvarininkų Mykolo Petrausko ir Kristinos Petrauskienės lėšomis 1755–1772 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia ir vienuolynas, kaip manoma, pagal Jono Kristupo Glaubico projektą. XVIII a. įrengtos 35 Kryžiaus kelio (kalvarijų) stotys: pastatyta 19 mūrinių barokinių koplyčių, 7 mediniai ir 1 mūriniai vartai, tiltas per Cedrono upelį. Vienuolyno prepozito Domininko Daunoravičiaus rūpesčiu prie bažnyčios 1793 m. primūryta zakristija, praplėstas vienuolynas.
1812 m. sudegė vienuolynas su biblioteka, nukentėjo bažnyčia ir koplyčios. Prancūzai iš bažnyčios ir vienuolyno paėmė 75 sidabrinius liturginius reikmenis. Bažnyčia suremontuota, vienuolyno viršininko Motiejaus Magruševskio iniciatyva restauruotos kalvarijos, 1817 m. atstatytas vienuolynas. 1850 m. vienuolynas uždarytas, jo name įrengta klebonija; bažnyčia tapo parapine.
Vilniaus gubernatorius 1867 m. carui Aleksandrui III siūlė nugriauti Kalvarijos koplyčias. Bažnyčia ir koplyčios 1893 m. atnaujintos. Stočių paveikslus piešė Juozapas Balzukevičius. 1906 m. restauruotas bažnyčios vidus.
Prieš Antrąjį pasaulinį karą kalvarijas lankydavo visos Lietuvos maldininkai. Po karo jas lankyti uždrausta. Kai kurie paskutiniųjų 1949 m. eitynių dalyviai areštuoti ir tardyti. Iš buvusių 35 stočių liko tik 4 mūrinės koplyčios greta šventoriaus. Kitos 1962 m. sunaikintos, mūrinės – išsprogdintos.
1990 m. koplyčios pradėtos atstatyti pagal Brigitos Radavičiūtės projektą. Klebono Vaclovo Aliulio rūpesčiu 1969 ir 1983 m. remontuotas bažnyčios fasadas. 2006 m. bažnyčia rekonstruota.
Kraniškis

Aplinkinės gyvenvietės

Apušynė (Biržai) – 2 km
Skultiškiai – 1 km
Akmeniškis (Parovėja) – 1,1 km
Kašeliškiai – 3,9 km
BIRŽAI – 15 km 
Pagervė – 1,8 km
Latveliai (Biržai) – 8 km 
Parovėja – 9,5 km
Tamošiūnai II – 6,7 km
Garofalo

Benvenutas Tizis, pramintas Garofalo (it. Benvenuto Tisi da Garofalo, 1481–1559 m. rugsėjo 6 d.) – italų XVI a. pradžios renesanso dailininkas iš Feraros.

Biografija

Benvenutas Tizis, spėjama, gimė 1481 m. (kitu spėjimu 1476 m.) Feraroje Pietro Tisi ir Antonia Barbiani šeimoje. Pravardę gavo nuo šeimos miesto Garofalo. Iš pradžių Garofalas mokėsi pas Domenico Panetti, po to, apie 1497−1500 m. pas Boccaccio Boccaccino Feraroje. 1506 m. Garofalas sukūrė freskas Palazzo Costabili rūmuose Feraroje, kurios rodo ženklią Andrea Mantegna įtaką, ypač jo darbų Camera degli Sposi. Ankstyvojoje Garofalo kūryboje pasireiškė Lorenzo Costa įtaka. 1506 m. jis gavo pirmą užsakymą iš Feraros kunigaikščių Esčių − turėjo nutapyti keletą paveikslų Lukrecijos Bordžijos apartamentuose kunigaikščių pilyje.
Spėjama, kad apie 1508 m. Garofalas pabuvojo Venecijoje, kur, Giorgio Vasari tikinimu, susidraugavo su Džordžone, kuris paveikė jo tapybą. Apie 1513–14 m. Garofalas tikriausiai lankėsi Romoje, kur buvo stipriai paveiktas Rafaelio kūrybos, ką rodo 1514 m. atliktas altorinis ištapymas Feraros Santo Spirito bažnyčioje. Garofalas daug dirbo vietos bažnyčiose. Apie 1529–30 m. Garofalas vedė Caterina Scoperti. Maždaug nuo 1530 m. dailininkas dirbo Feraros bernardinų vienuolyne, sukurdamas daug paveikslų (laikui bėgant didelė jų dalis pateko į muziejus). 1530-ųjų pabaigoje Garofalo regėjimas pradėjo prastėti ir apie 1550 m. jis tapo beveik aklu.
Garofalas mirė 1559 m. rugsėjo 6 d. Palaidotas šalia anksčiau mirusios žmonos Santa Maria in Vado bažnyčioje Feraroje. 1829 m. jo palaikai buvo perkelti į kartuziečių vienuolyną Feraroje, 1841 m. toje vietoje pastatytas monumentas dailininkui. Be Džordžonės ir Rafaelio įtakų, dar Garofalas buvo paveiktas Giulio Romano ir Dosso Dossi. Jo dailė vertinama kiek tradiciškesne nei Dosso Dossi. Vėlesniems Garofalo darbams būdingas manieristinis vaizdavimas.
Klipa

Klipa (vok. Klippe, iš šved. klippa 'pjauti, kirpti') – apvali moneta, nukalta ant kvadratinio ar stačiakampio ruošinio. Tokias monetas kaldindavo nepalankiomis sąlygomis, paprastai apsiaustuose miestuose. Pvz., tokias supaprastintas monetas 1529 m. kaldino Vienoje, kai ji buvo apgulta osmanų kariuomenės.
Pirmos tokios monetos pasirodė jau XI a. Skandinavijoje.
Daugelis vokiškų klipų yra apgulčių pinigai. Vėliau kvadratines klipų pavidalo monetas ėmė kaldinti kaip bandomąsias monetas arba kaip atmintines ar apdovanojamąsias monetas, pvz., už pergalę varžybose ar gerą mokymąsi.
Marcinkonių seniūnija

Geografija

Yra Lietuvos pietuose, pasienyje su Baltarusija. Didžiąją dalį užima miškai ir pelkės, čia yra Dzūkijos nacionalinis parkas, kurio adminstracinis centras ir muziejus yra Marcinkonyse, ir Čepkelių rezervatas (Čepkelių pelkė – didžiausia Lietuvoje). Seniūnija viena didžiausių Lietuvoje savo plotu (juo lenkia kai kurias savivaldybes) ir sykiu viena rečiausiai gyvenamų teritorijų, vos 3,5 gyventojo į kvadratinį kilometrą – tankumas smarkiai atsilieka nuo Lietuvos vidurkio (apie 55 gyv./km²) ir labiau primena retai gyvenamų vidurinės Azijos ar Okeanijos šalių tankumus. Per seniūnijos teritoriją teka Merkys, Ūla, Grūda.
Seniūnijoje yra daug išlikusių drevėtų pušų.

Ekonomika

Iš dalies remiasi turizmu (Dzūkijos nacionalinio parkas). Kuriasi kaimo turizmo sodybos (jau 7), įrengti svečių namai Marcinkonyse. Atgimsta tradiciniai amatai. Veikia medienos apdirbimo įmonė.

Susisiekimas

Kelių tinklas labai retas, daugiausia dėl ypač mažo gyventojų tankumo. Asfaltuoti keliai sujungia Marcinkonis su Merkine ir Varėna, vienas jų nueina link pietinių kaimų, o visi kiti keliai yra neasfaltuoti – iki kai kurių kaimų net po keliasdešimt kilometrų reikia važiuoti žvyrkeliais ar netgi išvis negrįstais keliais. Dėl šios priežasties susisiekimas žiemą gali būti sunkus. Susisiekti su kitais miestais, įskaitant ir rajono centrą Varėną bei valstybės sostinę Vilnių padeda geležinkelis, kurio stotis yra Marcinkonyse. Yra dar ir penkios stotelės, tačiau nutraukus reisus į Gardiną, pietinės stotelės nebeveikia, veikia tik viena Zervynose. Iš Marcinkonių į Vilnių nuvažiuoti traukiniu trunka maždaug dvi valandas. Nutraukus Gardino reisus bei pakeitus reisų į Varšuvą kelią į geležinkelį per Šeštokus, ši kadaise svarbaus Sankt peterburgo-Varšuvos geležinkelio atkarpa neteko reikšmės, bet kelis kartus per dieną čia važiuoja Marcinkonių-Vilniaus traukiniai.

Kultūra, švietimas, sveikatos apsauga ir mokslas

Yra viena pagrindinė, viena pradinė mokykla, 2 bibliotekos, laisvalaikio ir pramogų centras (teatras, sporto klubas, etnografinis ansamblis), Marcinkonių etnokultūros muziejus, Čepkelių rezervato kraštotyros muziejus, Dzūkijos nacionalinio parko Marcinkonių informacinis centras. Yra vaistinė, ambulatorija, medicinos punktas.
FIBA EuroBasket 2015 atkrintamosios varžybos

EuroBasket 2015 atkrintamosios varžybos vyko rugsėjo 12–20 dienomis Lilio arenoje „Pierre-Mauroy stadionas“.
Keturios nugalėjusios komandos iš visų grupių pateko į šį etapą.

Patekimo į olimpines žaidynes formatas

Šio čempionato nugalėtojas ir komanda, užėmusi antrą vietą, automatiškai patenka į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes. Komandos, pralaimėjusios pusfinalyje, patenka į 2016 m. FIBA pasaulio olimpinį kvalifikacijos turnyrą. Kitos keturios komandos, pralaimėjusios ketvirtfinalyje, kovoja dėl 5–8 vietos (komandos užėmusios 5–7 vietas taip pat patenka į kvalifikacijos turnyrą).
Jaovangas

Jaovangas (kin. 药王, pinyin: Yaowang – 'medicinos karalius') daoistinėje ir vėlyvojoje kinų liaudies mitologijoje – vaistininkų ir gyduolių globėjas. Jaovangais senovėje vadindavo iškilius gydytojus.
Mitologiškai Jaovangas siejamas su Tang dinastijos gydytoju ir alchemiku Sun Simiao) (kin. 孙思邈, pinyin: Sūn Sīmiǎo (nors pagal kitas versijas tai buvęs budistų vienuolis Vei Gudao, ar Vei Šangdzunas, ar Bjang Dziao). Jaovango gimimo dieną, kuria laikyta 28 (ar 30) ketvirtojo mėnulio diena, minėdavo visi gydytojai, vaistininkai. Kartais Jaovangu buvo laikomas ir Šeng Nunas.
Nikita (filmas)

Turinys

Pankė ir narkomanė Nikita nuteisiama iki gyvos galvos už policininko nužudymą. Įkalinimo įstaigoje ji apsvaiginama vaistais, o atsibudusi sulaukia pasiūlymo – tapti žudike, vykdančia slaptųjų tarnybų užsakymus. Oficialiai paskelbta, jog mergina mirė ir atsisakymas reikštų tikrą jos mirtį.
Po ilgų dvejonių ir pasipriešinimų Nikita sutinka. Treniruotės trunka keletą metų, o po sėkmingai išlaikyto egzamino ji išleidžiama į laisvę ir ima fiktyviai dirbti medicinos įstaigoje. Netrukus Nikita susipažįsta su prekybos centre dirbančiu Marku, tačiau tariamą jos laisvę riboja nuolat gaunamos užduotys...