google/wiki40b huggingface dataset:
BMW M3

Autosportas

E30 M3 buvo naudojamas tiek gamyklinėje BMW automobilių sporto komandoje, tiek privačiose komandose. Automobilis sėkmingai konkuravo su kita technika tokiose lenktynių serijose kaip „Deutsche Tourenwagen Meisterschaft“, „British Touring Car Championship“, „European Touring Car Championship“, „World Touring Car Championship“. E30 M3 pergalingai baigė „Guia Race“, „24 Hours Nürburgring“ ir „Spa 24 Hours“ lenktynes.
E30 buvo naudojamas ir kaip ralio automobilis. Pasaulio ralio čempionate dalyvavo nuo 1987 iki 1989 metų. Vėliau į M3 buvo sumontuota 6 pavarų mechaninė dėžė. Su ja automobilis galėjo išvystyti 295 AG. Žvyrinėje ralio trasoje M3 nebuvo konkurencingas visais ratais varomai technikai, bet buvo labai efektyvus asfaltiniuose ruožose.

E36 specialūs modeliai

Buvo išleisti šeši specialūs E36 M3 modeliai: M3 Euro-Spec, M3 LTW, M3 GT, M3 GT-R, M3-R ir M3 GT2.

M3 Euro-Spec

M3 Euro-Spec buvo specialus modelis, skirtas Kanados rinkai. Iš viso buvo pagaminti 45 automobiliai, kurių kiekvieno bazinė kaina siekė 59 900$. Visi automobiliai turėjo 3,0 l darbinio tūrio I6 variklį, kurio galia siekė 210 kW (282 hp).

M3 GT

M3 GT buvo Europos rinkai skirtas ribotos gamybos modelis, gamintas 1995 metų vasario-birželio mėnesiais. Buvo pagaminti 356 automobiliai, iš jų 50 skirti Didžiosios Britanijos rinkai.
M3 GT buvo 30 kg lengvesnis už standartinį M3, o jo didžiausias greitis buvo 275 km/h.

E46 specialūs modeliai

Buvo gaminami trys specialūs E46 M3 modeliai: M3 CSL, M3 GTR V8, M3 CS.

M3 GTR

Pirmasis E46 GTR buvo pagamintas 2001 m. vasarį. Automobilis turėjo 4,0 l darbinio tūrio V8 variklį, kurio galia siekė 368 kW; 493 AG. M3 GTR automobiliai sėkmingai dalyvavo American Le Mans Series serijos lenktynėse. Po 2001 m. lenktynių sezono BMW pardavė 10 gatvėms skirtų GTR modelių. Kiekvieno jų kaina siekė 250 000 eurų. Dėl 2002 m. taisyklių pakeitimų M3 GTR daugiau nebegalėjo dalyvauti šios serijos lenktynėse.
Nuo 2003 m. automobiliais lenktyniaujama tokiose lenktynėse kaip 24 Hours Nürburgring, 24 Hours Spa.

M3 CSL

BMW M3 CSL buvo gaminamas tik 2004 metais, per kuriuos buvo pagaminti 1 400 vienetai. CSL niekada nebuvo išleistas į Šiaurės Amerikos rinką, o automobiliai buvo gaminami tik dviejų spalvų – pilkos sidabrinės ir juodo safyro.
M3 CSL svoris yra 1385 kg, 110 kg mažesnis nei įprasto M3. Kuriant CSL buvo panaudota daug BMW F1 svorio mažinimo technologijų. Buvo pašalintas didelis kiekis garso izoliacijos, elektrinės sėdynės, navigacijos sistema.
Dotnuvos dvaras

Istorija

Dotnuvos dvaras rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XVI a. Tuomet jis priklausė Izakauskiams. XVII a. jį valdė Mlečkai. Jų dukrai ištekėjus už Jono Vladislovo Bžostovskio dvaras atiteko šiai giminei. 1701 m. dvarininkų Bžostovskių pakviesti Dotnuvoje įsikūrė iš Vilniaus atvykę vienuoliai bernardinai. Jie pastatė naują bažnyčią, vienuolyną, 1976 m. įsteigė gimnaziją. Po Bžostovskių dvarą valdė Ščitauskiai, XVII a. pab. jį įsigijo Chrapovickiai. Pastarieji naujai sutvarkė dvaravietę, pastatė prabangią rezidenciją, kurioje ne kartą viešėjo net caras Aleksandras I su žmona Elžbieta. Chrapovickių dvare veikė baldų fabrikas, jame buvo gaminami meniški, ištaigingi baldai. Po 1863 m. sukilimo caro valdžia Chrapovickių dvarą konfiskavo. 1867 m. jį per varžytines nupirko Šuvalovas, o 1869 m. šias valdas perėmė grafas Genrikas Kreicas (jis palaidotas dvaro parke). Taip dvaras ėjo iš rankų į rankas. Vėliau šios valdos priklausė Piotrui Stolypinui, carinės Rusijos vidaus reikalų ministrui. Stolypinas buvo ir 1906 m. rusų agrarinės reformos autorius. Tikriausiai ne be jo iniciatyvos 1911 m. rusų valdžia Dotnuvos dvare įkūrė Žemės ūkio mokyklą, kuri 1915 m. buvo iškeldinta į Rusijos gilumą. 1918 m. Lietuvos vyriausybės vardu Dotnuvos dvarą su mokykla įsigijo Viktoras Ruokis (1885–1971), vėliau išgarsėjęs kaip Lietuvos dirvožemių tyrinėtojas. 1919 m. čia įsteigta Žemės ūkio ir miškų mokykla, kuriai vadovavo pats V. Ruokis. 1922 m. įsteigus Kultūrtechnikos skyrių, mokykla pavadinta Žemės ūkio technikumu. 1924 m. įsteigta Žemės ūkio akademija. Greitai čia apsigyveno dėstytojai, akademijoje dirbęs personalas su šeimomis, darbininkai, studentai. Dvaravietė tapo lyg atskiras miestelis, kuriame buvo valgykla, parduotuvė, smulkaus kredito draugija. Centre stovėjo didieji akademijos rūmai, juose buvo mokymo įstaigos, kabinetai, auditorijos, laboratorijos, skaitykla, biblioteka, studentų bendrabutis, virtuvė ir valgykla. Tuomet čia mokėsi 300–400 studentų.
Šalia Akademijos pastato, nedidelėje daloje, – dvaro rūmai, statyti XIX a. antrojoje pusėje. Tai eklektinis stačiakampio formos, triaukštis pastatas, centrinės jo dalies akcentas – siauras rizalitas. Iš parko pusės rūmus puošė nedidelis dviaukštis priebutis su laiptais, vedančiais prie netoliese esančio tvenkinio.
Akademijos dvaravietė skaudžiai nukentėjo baigiantis Antrajam pasauliniam karui. 1944 m. liepos mėnesį traukdamiesi vokiečių armijos kariai išsigabeno didžiąją dalį akademijos turto. Per gaisrą žuvo vertinga biblioteka, įrengimai.
Nuo 1945 m. buvusiame akademijos pastate veikia Lietuvos žemdirbystės institutas. Akademijoje yra paminklų čia dirbusiems žymiems žmonėms – prof. Dionizui Rudzinskui (skulpt. Antanas Milkintas), prof. Stasiui Nacevičiui (archit. Jonas Vikaras), prof. Juozui Tonkūnui (skulpt. Vladas Vildžiūnas), vienam paskutinių dvaro savininkų Genrikui Kreicui (1817–1891). Rūmus ir kitus dvarui priklausiusius pastatus supa senas, vaizdingas parkas.
DRS

DRS (angl. Drag Reduction System) yra galinio sparno sistema, pradėta naudoti 2011 m. Formulės 1 sezone. Ši sistema leidžia lenktynininkui numatytoje lenktynių trasos zonoje pakelti viršutinį galinio sparno elementą. Tokiu būdu sumažinama prispaudžiamoji bolido jėga ir lenktynininkams yra lengviau aplenkti kitus sportininkus.
Čin

Istorija

Čin buvo viena iš septynių didžiausių valstybių, kovojusių tarpusavyje Kariaujančių valstybių periodu. Ji iškilo, nes sukūrė gerokai mobilesnę pėstininkų armiją, ėmė naudoti geležį įvairiems padargams (taip paspartindama žemės ūkio gamybą). Taip pat karalystė buvo sukaupusi nemenką karinę patirtį. Valstybė sustiprėjo valdyme įdiegus legistinę sistemą: valdovas turi visą valdžią, ypač stiprinama kariuomenė, pagrindine karine ir politine jėga tampa valstiečiai.
IV a. pr. m. e. Čin pradeda vieną po kitos nukariauti kitas valstybes. 253 m. pr. m. e. nukariauja Džou (valstybę, kurios valdovas anksčiau buvo laikomas visos Kinijos valdovu). Čin valdovas Džaosiangas (kin. 秦昭襄王, pinyin: qín zhāo xiāng wáng, liet. Čin Džao siang vang) valdė Čin, kai ji nuvertė Džou dinastiją. Tačiau tuo metu kitos šešios kariaujančios valstybės dar buvo nepriklausomos. Todėl istoriografai laikotarpį nuo Džaosiango laiko Džou dinastijos tąsa.
221 m. pr. m. e. Čin valdovas Ing Džengas (pinyin: Ying Zheng) baigia nukariavimus ir pasiskelbia „pirmuoju aukščiausiu imperatoriumi“ – Ši Huangdi (pasisavindamas titulą iš legendinių Kinijos valdovų). Kadangi Ši Huangdi pirmasis pasiskelbė imperatoriumi po suvienijimo 221 m. pr. m. e., būtent šie metai laikomi „Činų dinastijos“ pradžia.

Palikimas

Viena iš Kinijos pavadinimo kilmės teorijų teigia, jog Vakaruose naudojamas žodis Kinija yra kilęs nuo Čin valstybės ir jos sukurtos Čin dinastijos.
Čin pavadinimas buvo nekartą panaudotas vėliau istorijoje šiame regione susikūrus nepriklausomoms karalystėms. Pvz., 351–394 m. di etninė gruoė atgaivino Čin pavadinimą, įkurdami Ankstyvąją Čin, vėliau jų pavyzdžiu pasekė čiangai, sukūrę Vėlyvąją Čin, bei šianbai, sukūrę Vakarų Čin.
Laukžemės–Palangos miškai

Laukžemės-Palangos miškai – miškai Palangos savivaldybės ir Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje į šiaurę nuo Palangos, abipus plento į Liepoją iki Latvijos sienos, pietvakarinė dalis siekia Baltijos pajūrio kopas.

Geografija

Plotas 5720 ha, mišku apaugę 5370 ha. Sudaro Būtingės, Kalgraužių, Laukžemės, Mažučių, Namiškės, Padarbio, Pajūrio kopų, Palangos ir Šventosios miškai. 70 % miškų yra valstybės reikšmės, priklauso Kretingos miškų urėdijai ir Palangos savivaldybei. Per Laukžemės-Palangos miškų šiaurės vakarinę dalį teka Šventoji, į ją įteka Darba su intaku Žiba. Paviršius lygus, pajūryje pereina į kopas.

Medynai

Miško augavietės nederlingos, normalaus drėgnumo ir laikinai įmirkusios. 5 % miškų yra ekosistemų apsaugos II A grupės, 62 % – rekreaciniai II B grupės, 8 % – apsauginiai III grupės, 25 % – ūkiniai IV grupės. Kultūrinės kilmės medynų 26 %. pušynų yra 60 %, beržynų 23 %, Eglynų 10 %, uosynų, juodalksnynų ir baltalksnynų po 2 %, kitų medžių rūšių (kalninių, Bankso, veimutinių pušų ir kėnių) 1 %. Jaunuolynai sudaro 31 %, pusamžiai medynai – 50 %, bręstantys – 15 %, brandūs – 4 %. Medynų vidutinis amžius 59 m., bonitetas 11,6, skalsumas 0,69, tūris 185 m³/ha. Miškai intensyviai naudojami rekreacijai: yra dviračių ir pėsčiųjų takų, stacionarių ir miško poilsiaviečių, 8 gamtos ir kultūros paminklai (Naglio piliakalnis, pilkapiai ir kitų).

Istorija

1944–1952 m. Laukžemės-Palangos miškuose veikė Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Lietuvos partizanai.
Koptai

Koptai (arab. قبطي, lot. coptus). Šiuo vardu vadinami koptų ortodoksų, katalikų ir koptų protestantų bažnyčių tikintieji, o apibendrinta prasme – visi Egipto krikščionys. Koptų šaltiniai nurodo jų esant apie 10 – 15 mln., tačiau oficialiai manoma, kad jų yra tik kiek daugiau nei 7 mln. (apie 10 % Egipto gyventojų).
Viktoras Budrys

Viktoras Budrys (g. 1956 m.) – buvęs Lietuvos futbolininkas. Saugas.

Biografija

Kilęs nuo Salantų. Žaisdamas Mažeikių „Atmosferos“ komandoje, kartu su šia komanda 1979 m. tapo Lietuvos čempionu. Čempionų komandoje žaidė 4 metus.
Ekatepekas

Pavadinimo kilmė

Nahuatlių kalba miesto vardas reiškia „vėjuota kalva“ (ehecatl + tepetl), o Morelos pridėta pagerbiant Meksikos nepriklausomybės karo didvyrį José María Morelos (1765–1815).
Batalionas

Batalionas – karinis vienetas, kurį sudaro apie 700 karių. Susideda iš 2–8 kuopų arba baterijų. Keli batalionai sudaro pulką. Batalionui paprastai vadovauja pulkininkas leitenantas. Dažniausiai batalionas būna mažiausias karinis dalinys, galintis vykdyti atskiras operacijas, be to, mažiausias dalinys, turintis savo štabą.
Batalionai būna: pėstininkų (mechanizuotasis, motorizuotųjų pėstininkų, motorizuotųjų šaulių, šaulių, pėstininkų aeromobilusis), tankų, parašiutų desantinis, desantinis šturmo, jūrų pėstininkų, žvalgybos (žvalgybos aeromobilusis), armijos aviacijos, inžinerinis, ryšių, elektroninės kovos, automobilių, logistikos, medicinos ir kt.
Lietuvos kariuomenėje motorizuotųjų pėstininkų batalioną sudaro vadovybė, 3 motorizuotųjų pėstininkų kuopos, sunkiosios ginkluotės kuopa, aprūpinimo ir aptarnavimo padaliniai.
Pradžioje batalionas reiškė kovos rikiuotę. XVII a. ši rikiuotė buvo suskaidyta į sudedamąsias dalis, kurios buvo pavadintos batalionais.
Šiaulėnų Marcelino Šikšnio gimnazija

Istorija

Šiaulėnų miestelio ir jo apylinkių švietimo istorija prasidėjo 1805 m., kai prie bažnyčios buvo įsteigta parapinė pradinė mokykla. Tai buvo dabartinės mokyklos pirmtakė. 1847 m. šioje mokykloje mokėsi 11 mokinių. Juos mokė kunigas. 1853 m. mokėsi jau apie 50 vaikų. Mokoma buvo lietuvių kalba. Valstybinė pradinė mokykla (Narodnoje volostnoje učilišče) miestelyje įsteigta 1865 m. Joje buvo dėstoma rusų kalba. Mokytojais galėjo būti tik rusai. Tais pačiais metais prie Šušvės pastatytas vieno aukšto medinis mokyklos pastatas. 1883–1884 m. šioje mokykloje mokėsi ir būsimasis kultūros, švietimo veikėjas, rašytojas Marcelinas Šikšnys, kurio vardu vadinasi dabartinė mokykla. Iki 1936 m. tai buvo žemesnio laipsnio 4 metų pradinė mokykla. Nuo 1936 m. mokykloje jau buvo šeši skyriai. Tais metais baigtas įrengti ir naujas medinis mokyklos pastatas, kuris mokymo reikmėms naudojamas dar ir dabar. Mokykloje mokėsi 1933 m. 195, 1940 m. – 222 mokiniai. 1944 m. mokykla perorganizuota į progimnaziją, 1949–1950 mokslo metais buvo septynmetė, o nuo 1951 m. vidurinė. 1966 m. pastatytas pirmasis mokyklos priestatas, 1976 m. antrasis priestatas su sporto sale. 1980 m. prie mokyklos pastatytas 120 vietų bendrabutis. 1980–1981 mokslo metais mokykloje mokėsi net 512 mokinių. Vėliau mokinių skaičius ėmė mažėti. 2004 m. prie mokyklos prijungti Acokavų ir Žeimių skyriai, kuriuose mokoma pagal pradinio ugdymo programą. 2008 m. dėl sumažėjusio mokinių skaičiaus Acokavų pradinio ugdymo skyrius uždarytas, 2011 – uždarytas ir Žeimių pradinio ugdymo skyrius. 2014 m. buvo akredituota mokyklos vidurinio ugdymo programa ir ji tapo gimnazija.
Krakynė (Zarasai)

Istorija

Viensėdis minimas 1675 m. balandžio 24 d. Vencavų dvaro inventoriuje.
Krakynės slėnyje vokiečiai 1941 m. rugpjūčio 26 d. nužudė 2569 Zarasų apskrities žydų tautybės asmenis: vyrus, moteris, vaikus. Žydų genocido aukoms atminti šioje vietoje pastatytas didingas monumentas.
Svetlana Pauliukaitė

Biografija

Svetlana Pauliukaitė gimė Skuode 1985 m. liepos 31 dieną. Sportuoti pradėjo 1998 metais. Pirmasis treneris - Alfonsas Lenkis, dabartinis treneris - Antanas Jakimavičius.
Belovas

Istorija

Belovas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1726 m. Nuo 1851 m. apylinkėse pradėta anglies gavyba. 1921 m. Belovą pasiekė geležinkelis, gyvenvietė pradėjo sparčiai augti, 1938 m. jai suteiktas miesto statusas. Tarybiniais laikais veikė cinko metalurgijos kombinatas, radijo aparatūros gamykla, tekstilės ir maisto pramonės įmonės. Po TSRS žlugimo daugelis įmonių bankrutavo.
Brazilijos lietuviai

Brazilijos lietuviai – lietuviai, emigravę į Braziliją ar ten gimę ir išlaikę lietuvybę bei dalyvaujantys lietuviškoje veikloje. Pirmosios žinios apie lietuvius byloja, kad dar XVII a. Biržų Radvilų tarnautojas pastatė Itamarako tvirtovę olandų valdomoje šiaurės rytų Brazilijoje. 1886 m. Andrius Višteliauskas prisidėjo prie Brazilijos armijos kovoje prieš Paragvajų. 1890 m. apie 200 lietuvių šeimų atvyko į Ižui ir Guaporą, pačioje piečiausioje Brazilijos valstijoje Pietų Rio Grandėje (portug. Rio Grande do Sul).
Didžioji emigracija į Braziliją prasidėjo 1923 m., daugiausiai į San Paulo valstiją. Nuo tų metų bendras lietuvių emigrantų skaičius išaugo iki 6-30 tūkstančių. Dar ir dabar lietuvių pėdsakų galima aptikti Vila Zelinoje (portug. Vila Zelina), San Paulo miesto dalyje.
Bulviniai blynai

Bulviniai blynai – riebaluose kepti blynai, kurių pagrindinis ingredientas yra bulvės. Dažniausiai gaminami iš tarkuotų arba trintų bulvių, bet taip pat kartais naudojama ir bulvių košė. Labiausiai paplitę Vidurio ir Rytų Europoje, žydų virtuvėje. Tradicinis Chanukos šventės patiekalas. Dažniausiai patiekiama su grietine, obuolių padažu arba džemu.
Gimnastiorka

Gimnastiorka (rus. гимнастёрка, iki 1917 m. dar vadintas rus. гимнастическая рубаха 'gimnastinė palaidinė') – tankaus audeklo ilga palaidinė, nešiojama su diržu, žinybinės ar karinės uniformos dalis, paplitusi carinėje Rusijoje ir TSRS iki XX a. 7-to dešimtmečio pabaigos.

Istorija

Pavadinimas rus. гимнастёрка kilęs iš senesnio pavadinimo rus. гимнастическая рубаха. Ši aprangos rūšis buvo įvesta 1862 m. kaip karinės uniformos dalis carinės Rusijos kariuomenėje mankštai atlikti. Pagal kitus duomenis ši uniformos dalis pirmą kartą paminėta 1860 m. birželio 18 d. Rusijos karo ministro įsakyme, kuriuo Rusijos armijos generolams ir karininkams įvesti balti drobiniai kiteliai pagal jau kavalerijoje naudotų kitelių pavyzdį.
1869 m. balandžio 26 d. karinės žinybos įsakymu Nr. 149 visiems Rusijos ginkluotųjų pajėgų Turkestano karinės apygardos dalinių kariškiams liepta kaip vasarinės žygio uniformos dalį vilkėti baltas gimnastines palaidines. Nurodyta, kad šios palaidinės turi būti vilkimos su prisegtais 1868 m. pavyzdžio antpečiais.
Rusijoje gimnastiorkos plačiai paplito dėl gerų eksploatacinių savybių, siuvimo ir priderinimo paprastumo, vilkėjimo patogumo.
Gimnastiorkos iki 1972 m. sausio 1 d. naudotos kaip Raudonosios, vėliau – Tarybinės armijos karinės uniformos dalis. Vėliau irgi naudota kaip uniformos dalis, bet jas vilkėdavo atsargos kareiviai, pašaukti į karinius apmokymus (vadinamieji partizanai), bei reguliarios tarnybos kareiviai kaip darbinį drabužį. Šiuo metu gimnastiorkas dar naudoja kai kurie Rusijos Federacijos drausmės daliniai.
Tarybų Sąjungos ginkluotosiose pajėgose gimnastiorkas pakeitė medvilninėmis ir pusvilnonėmis striukėmis, nes sužeistiems gimnastiorkas dėvintiems kareiviams sunkiau suteikti medicininę pagalbą, nes gimnastiorkas sunku nuvilkti.
Kaina

Kaina – pinigų suma, mokama už produktą ar paslaugą, arba vertybių suma, kurią vartotojai išmaino į teisę turėti arba vartoti produktą ar naudotis paslauga. 
Siaurąja prasme kaina yra pinigų suma, mokama už gaminį ar paslaugą, arba pinigai, kuriuos vartotojas keičia į naudą, gaunamą iš gaminio ar paslaugos. Istoriškai kainos buvo nustatomos derantis dėl jos pirkėjams ir pardavėjams. Pavieniai pirkėjai mokėdavo skirtingas kainas už tą patį produktą, nes tai priklausė nuo jų poreikių ir sugebėjimo derėtis. Kaina yra vienintelis rinkodaros komplekso elementas, kuris padeda generuoti pajamas. Visi kiti elementai yra susiję su sąnaudomis. Kaina kartu yra lanksčiausias rinkodaros komplekso elementas. Priešingai produkto savybėms ir įvairioms prekių paskirstymo grandinėms, kaina galima greitai pakeisti.

Vidiniai veiksniai

Rinkodaros tikslai – prieš nustatydama kainą, bendrovė privalo apsispręsti dėl produkto strategijos. Kuo aiškiau firma mato savo tikslus, tuo lengviau jai nustatyti kainas. Bendrieji tikslai gali būti tokie: bendrovės išlikimas, esamo laikotarpio pelno maksimizavimas, rinkos dalies maksimizavimas ir lyderystė rinkoje pagal produkto kokybę.
Rinkodaros komplekso strategija – kad rinkodaros programa būtų nuosekli ir efektyvi, sprendimai dėl kainos turi būti derinami su produkto dizainu, paskirstymo ir rėmimo sprendimais. 
Sąnaudos – nuo jų priklauso, kokia kaina gali būti nustatyta, nes siekiama padengti gamybos, paskirstymo ir produkto pardavimo sąnaudas ir būtų gauta pakankamai pelno už bendrovės pastangas bei riziką. Sunaudotos skirstomos į pastoviąsias sąnaudas, kintamąsias sąnaudas bei bendrąsias sąnaudas. 
Kainodaros organizavimas – tai vidiniai sprendimai apie tai, kas organizacijoje turi nustatinėti kainas. Kainodaros veikla gali būti vykdoma įvairiais būdais. Mažose bendrovėse kainas dažniausiai nustato aukščiausio rango vadovybė, o ne rinkodaros ar pardavimų skyriai. Didelėse įmonėse kainodara dažniausiai užsiima padalinių arba prekių grupių vadybininkai. Pramonės prekių rinkose pardavėjams gali būti leidžiama derėtis su klientais tam tikrose kainų ribose. Bet kuriais atvejais aukščiausio lygio vadovai apibrėžia kainodaros tikslus bei politiką ir dažnai patvirtina kainas, kurias siūlo žemesnio rango vadovai ar pardavėjai.

Išoriniai veiksniai

Rinka ir paklausa – rinka ir paklausa nustato viršutines kainos ribas. Kainos ir paklausos santykis skiriasi skirtingų tipų rinkose. Ir vartotojai, ir verslo rinkos pirkėjai pasveria produkto ar paslaugos kainą ir gaunamą naudą juos įsigijus, todėl prieš nustatant kainą, pardavėjas privalo įvertinti santykį tarp kainos ir produkto paklausos. 
Konkurencija – tai konkurentų sąnaudos, kainos bei galimos reakcijos į veiksmus. Bendrovės sprendimai dėl kainos gali turėti įtakos konkurencijos pobūdžiui ir atvirkščiai. 
Kiti aplinkos veiksniai (ekonomika, prekybos tarpininkai, vyriausybė) – sprendimas dėl kainos įtaką gali daryti tokie ekonominiai veiksniai, kaip gamybos pakilimas ar nuosmukis, infliacija, palūkanų normos, nes jie lemia ir produkto gamybos sąnaudas, ir vartotojų suvokimą apie produkto kainą ir vertę.
Solna

Futbolas

Solnoje 1958 m. vyko VI pasaulio futbolo čempionatas, o 1992 m. – IX Europos futbolo čempionatas.

Futbolo klubai

Miestą garsina AIK Fotboll klubas.
Kalninė pušis

Paplitimas ir augimvietės

Natūraliai auga kalnuotose Europos vietovėse: Pirėnuose, Apeninuose, Alpėse, Rūdiniuose kalnuose, Tatruose, Balkanuose. Priklausomai nuo geografinės padėties, auga nuo 200 iki 2700 m ar aukštesniam aukštyje. Kalninės pušys dažnai dekoratyvinamos, auginamos soduose ir parkuose. Jomis apsodinami kalnų šlaitai, kopos. Įvežta ir į Lietuvą, dabar daug jų auga Kuršių nerijoje.

Morfologija

Spygliai poriniai, 3-7 cm ilgio. Kankorėžiai 2,5-5,5 cm ilgio, simetriško kūgio formos.

Ekologija

Pušis yra atspari šalčiams (iki -40° C), ligoms ir kenkėjams.
Katmandu

Istorija

Iki XVI a. miestas vadinosi Kantipuru. 1769 m. tapo Nepalo karalystės sostine.

Pavadinimo kilmė

Nors tiksliai nėra aiški miesto vardo kilmė, tačiau dabar dažniausiai aiškinama taip: sanskrito kalba Kastha-Mandap reiškia „Medinė šventykla“.
Pavandenė (Molėtai)

Istorija

1686 metais priklausė Dubingių kunigaikštystės Baranavos valsčiui.
Jordanijos muchafazos

Jordanija administraciškai padalinta į 12 muchafazų (arab. محافظات = muḥāfaẓāt). Šios grupuojamos į 3 neoficialius regionus: šiaurės, vidurio ir pietų. Muchafazos padalintos į 52 nahijas.
Johann Unterweger

Johann Unterweger, pravarde Jack (1950–1994) – Austrijos žudikas maniakas, žudęs prostitutes. Pirmą sykį buvo nuteistas 1974 m., kalėjime rašė poeziją, apsakymus, pjeses, taip pat išleido savo autobiografiją, pagal kurią buvo sukurtas filmas. Unterweger tapo vietine žvaigžde, prasidėjo visuomeninis judėjimas už jo paleidimą, kuriame dalyvavo žinomi Austrijos politikai ir intelektualai – tarp jų ir 2004 m. Nobelio literatūros premijos laureatė Elfriede Jelinek. Nusikaltėlis buvo pristatomas kaip puikus reabilitacijos pavyzdys. Šio judėjimo pastangomis, Johann Unterweger buvo suteikta amnestija. Išėjęs į laisvę, jis vedė televizijos laidas apie kalinių reabilitaciją.
1991 m., Austrijos žurnalo pasamdytas parašyti straipsnį apie prostituciją Los Andžele, jis nuvyko į JAV, kur ieškodamas medžiagos straipsniams bendradarbiavo su vietine policija, lankėsi miesto Raudonųjų žibintų kvartaluose.
Panašiu metu Austrijos ir JAV policija surinko pakankamai įrodymų, kad vien per pirmuosius metus po amnestijos Unterweger nužudė šešias prostitutes. Kaip vėliau paaiškėjo, vizito JAV metu Los Andžele jis nužudė dar tris merginas. Grįžusį į Austriją, vietos policija bandė jį areštuoti, tačiau Jack spėjo pabėgti.
1992 m. vasario 27 d. jis galiausiai buvo rastas ir areštuotas Majamyje (JAV). 1994 m. rugpjūčio 29 d. Austrijos teismas jį pripažino kaltu viso dėl 11 žmogžudysčių ir nuteisė laisvės atėmimu iki gyvos galvos be teisės į amnestiją. Tą pačią naktį kalėjime Johann Unterweger pasikorė.
Beržėnų dvaras

Istorija

Nuo XVII a. priklasė Šemetoms. 1636 m. valdą pirko Korfai, iš kurių XVIII a. antrojoje pusėje ją perpirko Gorskiai. XIX a. pradžioje kaip Stanislavos Gorskytės kraitis atiteko grafui Adolfui Čapskiui. XIX a. dvaras priklausė Čapskiams. Dvaro rūmai pastatyti apie 1840 m., rekonstruoti 1885–1887 m. pagal architekto K. Lorenco projektą.
1926 m. dvaras išparceliuotas Čapskiams paliekant 80 ha. II pasaulinio karo metais rūmai apgriauti, vėliau restauruoti. Dabar tai privati valda.
Išlikusi dvarininkų laidojimo koplyčia.
Piedra del Agila

Istorija

Gyventojai čia pradėjo keltis nuo 1890 m. Piedra del Agila oficialiai įkurta 1897 m., čia įsteigtas karinis dalinys. 1983 m. pastatyta Piedra del Agilos hidroelektrinė.