google/wiki40b huggingface dataset:
Janas Gruščinskis

Biografija

Lenkijos bajorų Gruščinskių giminės atstovas, herbo „Poraj“ savininkas. Jano Gruščinskio iš Gruščicės ir Ivanovicės ir Margaritos iš Naramovicės sūnus.
Nuo 1431 m. Janas Gruščinskis mokėsi Krokuvos akademijoje, vienu metu dirbdamas karaliaus kanceliarijoje. 1440 m. jis lydėjo Lenkijos karalių Vladislovą III išvykoje į Vengriją, kur pastarasis siekė užimti Vengrijos karaliaus sostą. 1442 m. nuo karaliaus gavo Seradzo probsto titulą. Jis taip pat dirbo Lenkijos karaliaus Kazimiero Jogailaičio kanceliarijoje, buvo vienas iš centralizuotos politikos bendraautorių.
1450 m. paskirtas Kujavijos vyskupu. 1454 m. gavo Karūnos didžiojo kanclerio pareigybę, tapdamas Trylikos metų karo (1454–1466 m.) Lenkijos politikos vadu. 1462 m. gavo Krokuvos vyskupo pareigas, o 1463 m. tapo Gniezno arkivyskupu ir Lenkijos primu.
1469 m. Janas Gruščinskis, dalinai paralyžiuotas, atsisakė nuo Karūnos didžiojo kanclerio pareigybės, bet išsaugojo artimus ryšius su karaliumi Kazimieru Jogailaičiu, lydėjo jį daugybėje išvykų ir posėdžių.
1473 m. lapkričio 9 d. Janas Gruščinskis mirė Krokuvoje. Palaidotas Gniezno katedroje.
Jagomasto spaustuvė

Jagomasto spaustuvė – Mažosios Lietuvos spaustuvė, poligrafinė įmonė ir leidykla, 1896–1941 m. veikusi Tilžėje.

Istorija

1896 m. spaustuvę įsteigė Rytų Prūsijos lietuvių publicistas, knygų leidėjas Enzys Jagomastas. XX a. pradžioje jos materialinė padėtis labai pablogėjo. 1911 m. spaustuvė pavadinta „Lituania“ (vadinta Lituania 2). Suklestėjo po 1918 m., ėmus leisti knygas Didžiajai Lietuvai. 1913 m. turėjo 12 mašinų ir 14 darbininkų, 1925 m. – 17 mašinų ir 22 darbininkus. 1920–1922 m. kasmet išleido po 30 knygų. 1933 m. hitlerininkams ėmus smarkiai slopinti Mažosios Lietuvos lietuvių kultūrinę veiklą, darbas sumenko. 1941 m. kovo mėn. Vokietijos valdžios uždaryta.
Neoplatonizmas

Neoplatonizmas – religinės ir mistinės filosofijos mokykla, kurią III amžiuje įkūrė Plotinas (205–270 m.). Neoplatonizmas buvo paplitęs Romos imperijoje, ypač jos rytinėje dalyje. Ši filosofijos srovė rėmėsi Platono ir jo pasekėjų mokymais.
Dinamizmas – ryškiausias metodologinis šios koncepcijos bruožas. Būtis traktuojama kaip hierarchiška esamybės formų struktūra, emanacijos (ji laikoma būtinu, dėsningu esamybės formų kūrimosi iš absoliuto procesu) būdu laipsniškai kylanti iš kūrybiško, ekspansyvaus absoliuto. Pabrėždamas absoliuto emanacijos imanentiškumą, nepriklausomą nuo valios ar atsitiktinumo, siekė atsiriboti nuo monoteizmo. Neoplatonikai teigė egzistuojant Vieniui arba Gėriui, visų dalykų šaltiniui. Gyvenant dorai ir medituojant siela sugeba susijungti su Vieniu, kas yra tikrosios žmogiškosios būties funkcija.
Neoplatonizmas buvo pagrindinis krikščionybės varžovas iki VI amžiaus.
Neoplatonizmo pradininko Plotino idėjas plėtojo jo Romoje įkurtos mokyklos mokiniai – Amelijas, Porfirijas (233–309 m.). Taip pat ir vėlesnės atšakos: Jamblicho Chalkidiečio mokykla Sirijoje (245–325 m.), Pergamo neoplatonikai (Edesijas, imperatorius Julianas Apostata, IV a.), mokyklos Atėnuose (Proklas, V a.), Aleksandrijoje (Hipatija, IV–V a.), Italijoje (Boecijus, V–VI a.).
Neoplatonizmo idėjų veikiama formavosi patristika, jos paveikė scholastinę viduramžių filosofiją, panteistines renesanso bei naujųjų amžių filosofines sistemas.
Peržiūrėjęs antikos tradiciją, Boecijus ją perdavė Vakarams.
Kanceliarijos direktorius

Kanceliarijos direktorius (rus. директор канцелярии) – ministerijos kanceliarijos vadovas, kurio pareigybė vadinama žodžiu direktorius.
Piusis

Istorija

1964–1990 m. buvo Kohtla Jervės miesto sudėtyje. Miesto statusą gavo 1993 m.
Simonija

Simonija (pagal Biblijoje minimo burtininko Simono, kuris prašęs apaštalų parduoti jam galią daryti stebuklus, vardą) – apie X a. prasidėjusi bažnytinių pareigų ir privilegijų prekyba. XI a., prasidėjus judėjimui už Bažnyčios pertvarkymą, simonija buvo uždrausta.
Sintautų bendruomenės centras

Sintautų bendruomenės centras – savarankiška visuomeninė organizacija, vienijanti Sintautų miestelyje ir greta esančiuose kaimuose gyvenančius, dirbančius, besimokančius piliečius. Tai viena iš Šakių rajono bendruomenių.
Sintautų bendruomenės centras įkurtas 2003 m. spalio mėn. Bendruomenės veiklai atstovauja renkama centro valdyba, vadovaujama pirmininko. Centras turi savo patalpas Sintautuose, P. Vaičaičio g. 32.
Centro nariai leidžia kasmėnesinį informacinį keturių puslapių leidinį „Sintautas“, prižiūri internetinę svetainę, renka kraštotyrinę medžiagą apie savo kraštą, kraštiečius, rengia įvairius projektus.
Bendruomenės nariai garsina Sintautų kraštą atstovaudami savo kraštiečius folklorinio ansamblio „Santaka“, gimtojo žodžio mylėtojų draugijos „Aidija“, Sintautų moterų klubo „Bičiulės“, jaunimo klubo „Penta“ veikloje.
Portalas

Portalas (lot. porta – vartai, įėjimas) – puošnus įėjimas į pastatą. Puošiamas įvairių profilių glifais, apvadais, kolonomis, piliastrais, arkomis, frontonais, skulptūromis. Kartais būna įdubus.
Senovės Egipto šventyklų portalai monumentalūs, su pilonais šonuose. Mesopotamijos (ypač Asirijos), Mažosios Azijos, Persijos pastatų portalus neretai puošė simbolinės figūros, tokios kaip demonai, liūtai. Senovės graikų ir romėnų architektūroje portalai puošti profiliuotomis atbrailomis, kolonomis, piliastrais.
Romaninių ir gotikinių portalų viršutinė dalis dažnai turėjo arkos formą, šonuose buvo įrengiamos pakopų formos įdubos, puoštos kolonomis ir skulptūromis.
Renesansinių portų šonai puošti kolonomis arba puskolonėmis, viršus buvo perdengiamas antablementu arba trikampiu (kartais segmentiniu) frontonu.
Baroko ir rokoko portalų viršutinėje dalyje dažnai buvo įkomponuojamas balkonas, dvigubos kolonos arba piliastrai. Jie gausiai puošti reljefais ir skulptūromis.
Klasicizmo stiliaus pastatų portalai savo formomis ir dekoru artimi antikinės ir renesanso architektūros statinių portalams.
XIX a. architektūroje vyravo įvairių formų stilizuoti eklektiniai ir moderno stiliaus portalai.
Šiuolaikinės architektūros įėjimams paprastai naudojama kitokios nei viso pastato apdailos medžiagos, profiliuoti apvadai, išsikišantys konsolinio tipo stogeliai.
Kastytis Krikščiukaitis

Petras Kastytis Krikščiukaitis (rus. Пятрас Крикщукайтис; 1950 m. lapkričio 26 d. Kaune – 2012 m. birželio 3 d. Pelesoje, Baltarusija) – Romos katalikų kunigas ir disidentas.

Biografija

Tėvų jam neteko pažinti, augo vaikų namuose. Buvo sipnos sveikatos, todėl daug laiko praleisdavo ligoninėse. 1972–1974 m. tarnavo zakristijonu Užpaliuose. Mokėsi Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje, po baigimo 1979 m. gegužės 25 d. buvo įšventintas kunigu. 
Vikaravo Molėtuose, Dauguose, Alytuje, Babriškėse ir Ryliškiuose. Buvo skiriamas klebonu Žilinų Šv. Antano Paduviečio (1981–1983 m.), Čiobiškio Šv. Jono Krikštytojo (1984–1989 m.) ir Užuguosčio Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus (1989–1990 m.) parapijose.
Kun. Petras Krikščiukaitis sovietmečiu aktyviai gynė tikinčiųjų teises, organizuodavo eisenas, religines šventes. Kartu su kun. Kazimieru Žiliumi dauginimo aparatu kopijavo religinę literatūrą, ją platino tikinčiųjų tarpe. Dėl savo veiklos prokuratūros buvo įspėtas.
1990 m. išleistas dirbti pastoracinį darbą į Baltarusiją, tarnavo klebonu lietuviškoje Šv.Lino parapijoje Pelesoje. 2010 m. kun. P.K.Krikščiukaitis buvo įkardinuotas Gardino vyskupijoje.
Aurelija Simutis

Biografija

Nuo pradinių klasių buvo aktyvi vaikų spaudos bendradarbė, ne kartą tapo bendrų Lietuvos, Latvijos, Estijos vaikų ir jaunimo spaudos geriausio rašinio konkursų nugalėtoja, laureatė. 1994–1995 m. dienraščio „Lietuva“ korespondentė. 1996–2002 m. radijo stočių grupės M-1 žinių tarnybos redaktorė, verslo laidų autorė ir vedėja. 1998 m. su pagyrimu baigė Vilniaus „Varpo“ suaugusiųjų vidurinę mokyklą. 1998–2012 m. UAB „Videometra“ kūrybinė darbuotoja, autorinių publicistinių projektų kūrėja. 1999 m. baigė Atvirtos Lietuvos fondo Žurnalistikos centro žurnalistikos profesines studijas. 1999 m. ištekėjo. 2001–2005 m. žurnalų „Lithuanian Business Review“, „Apskaitos menas“ korespondentė. 
2002–2007 m. Lietuvos televizijos Verslo naujienų tarnybos redaktorė, žinių laidų autorė ir vedėja.  2005 m. baigė Vilniaus universiteto Žurnalistikos institutą, įgydama komunikacijos ir informacijos bakalauro diplomą. 2006–2007 m. Lietuvos elito žurnalo „Fortuna privata“ vyriausioji redaktorė. 2008 m. transporto žurnalo „Kelias“ vyriausioji redaktorė. Nuo 2008 m. radijo stotyje „Laisvoji banga“ rengė verslo naujienas, 2010 m. diskusijų laidą „Sprendimų metas“. 2009–2011 m. TV3 analitinės publicistikos laidos „Balsas.lt televizija“ žurnalistė. Televizijoje, radijuje ir spaudoje rengė tiriamąsias laidas korupcijos, ekonomikos bei verslo temomis. Stažavosi Didžiojoje Britanijoje, JAV, Kipre, Lenkijoje.
Vidutinio svorio santuoka

Siužetas

Knygos pasakotojas ir pagrindinis personažas (kuris nė karto nemini savo vardo) yra vieno universiteto dėstytojas, nuobodžių istorinių romanų rašytojas. Rinkdamas medžiagą naujai knygai, Vienoje jis sutinka našlaitę Učę, išvengusią vokiečių ir rusų okupacijos per antrąjį pasaulinį karą. Jiedu susituokia, susilaukia dviejų vaikų ir gyvena ramų gyvenima, kol per vieną fakulteto vakarėlį susipažįsta su Severinu Vinteriu. Jis yra iš Vienos kilęs vokiečių dėstytojas ir universiteto imtynių komandos treneris. Jo žmona Edita kilusi iš turtingos šeimos.
Pasakotojas užmezga su Edita mokytojo-globėjo santykius ir netrukus abi šeimos ima viena pas kitą vakarieniauti bei pramogauti su vaikais. Pagrindinį romano personažą vis labiau traukia Edita, o Učė įsimyli Severiną. Netrukus po bendrų vakarienių poros ima keistis partneriais nakčiai. Iš pradžių viskas vyksta sklandžiai, tačiau gana greitai pradeda aiškėti, kad Vinteriai, pasinerdami į šį nuotykį, turi ir slaptų ketinimų...
Kūrinio eigoje paaiškėja, jog Severinas turėjo lytinių santykių su viena universiteto mokyoja. Tai išsiaiškinusi Edita įtūžta ir pasineria į depresiją. Norėdama atgauti emocinę pusiausvyrą Edita užmezga artimus santykius su knygos pasakotoju, tuo tarpu Severinas ir su pasakotojo žmona, Uče. Nuo to laiko ketvirtukas suyra ir patys pasiklysta santykiuose. Nepaisant to, Severinas su Edita sugeba atleisti vienas kitam ir susitaiko. Deja, apie knygos pasakotoją ir Učę tą patį pasakyti negalime. Pasakotojas jaučia nuoširdų susižavėjimą Edita, ir kol ji atsakė jam tuo pačiu viskas buvo gerai, tačiau po susitaikymo bei vedybų su Severinu, pagrindinis personažas labai nuliūsta. Tuo tarpu Učė beviltiškai įsimyli Severiną, tačiau žinia apie Severino ir Editos vedybas ją stipriai pribloškė. Učė pasiima savo globon judviejų vaikus ir grįžta į gimtąją Austriją permąstyti savo gyvenimo. Taip pat ji pasiima vyro pasą, kad šis negalėtų sekti paskui ją - ji nori būti viena. Romanas pasibaigia su nedidele viltimi Učei ir knygos pasakotojui vėl būti kartu, kai Učė atsiunčia pagrindiniui veikėjui jo pasą, taip tarytum pasakydama, jog yra pasiruošusi pabandyti užlopyti senas žaizdas ir viską pradėti iš naujo.
Knygos pavadinimas (originalus pavadinimas yra "158 svarų santuoka") susijęs su Severino Vinterio mėgstamiausia imtynių klase, t. y. iki 158 svarų, taip pat ir metaforiškai nurodo santuokos "lygį".
Mokslumas

Mokslumas – individualios žmogaus savybės, nuo kurių priklauso, kaip sparčiai ir lengvai žmogus mokydamasis įgyja žinių, mokėjimų, įgūdžių ir kokia jų kokybė.
Mokslumas nesutampa su bendraisiais protiniais gebėjimais, todėl skiriamas bendrasis mokslumas – gebėjimas išmokti bet kurį naują dalyką, rodantis žmogaus bendruosius gabumus ir specialusis mokslumas – gebėjimas išmokti tam tikrų dalykų, pvz., kai kurių mokslų, menų, praktinės veikios rūšių, rodantis specialiuosius gabumus. Mokslumo pagrindą sudaro žmogaus dėmesio ir pažinimo procesų (suvokimas, vaizduotė, atmintis, mąstymas, dėmesys, kalba), motyvacija, valia, emocijų ypatybės, taip pat mokymosi sudedamosios dalys – dalyko, kurio mokomasi, turinio suvokimas iš tiesioginių ar netiesioginių paaiškinimų ir toks dalyko išmokimas, kad galima būtų jį taikyti praktikoje.
Mokslumą rodo aktyvaus (ką jis gali pažinti ir išmokti savarankiškai) ir receptinio (ką jis gali pažinti ir išmokti padedamas kito žmogaus, jau įgijusio atitinkamų žinių, mokėjimų ir įgūdžių) pažinimo lygis. Mokslumas kaip gebėjimas mokytis ir išmokti, skiriasi nuo gebėjimo savarankiškai pažinti ir negali būti tiksliai vertinamas vien pastarojo rodikliais. Mokslumo aukštą lygį lemia savanoriško pažinimo galimybės. Siekiant įvertinti mokslumą dažniausiai tiriami asmens mąstymo gebėjimai ir produktyvumas: gebėjimas apibendrinti naują mokymosi medžiagą, pažinti nagrinėjamo dalyko esmę ir jį teisingai suprasti.
Svarbiausias mokslumo rodiklis, vadinamasis mąstymo gilumas, yra priešingas paviršutiniškam mąstymui – žemo mokslumo požymiui, kai išskiriami atsitiktiniai, antraeiliai požymiai ir sąsajos. Mąstymo patvarumas, kaip susikaupimas ir ilgas kryptingas mąstymas, per greitas perėjimas nuo vienų veiksmų prie kitų dėl atsitiktinių asociacijų ar požymių rodo mąstymo nepatvarumą. Mąstymo sąmoningumas – atliekamų veiksmų supratimas, įsisąmoninimas ir savitaisa, kurį lemia praktinio, žodinio ir loginio mąstymo santykis, kai mąstymas intuityvus, praktinis, besiformuojančios operacijos yra vienpusiškesnės ir sunkiau pritaikomos, todėl mažėja galimybė kontroliuoti ir koreguoti veiksmus atsižvelgiant į tikslą. Mąstymo lankstumas – gebėjimas prisilaikyti prie kintančių uždavinio sąlygų. Pastebėta, kad žemo mokslumo mokiniai nepajėgia suteikti dėmesio į mokymo dalykus, intelektualiai yra pasyvūs, be ryškesnių pažintinių procesų, viskam abejingi; tai gali priklausyti nuo emocinių išgyvenimų, fizinių, neurofiziologinių, socialinių, pedagoginių ir kitų priežasčių, kurios visos susijusios. Įrodyta, kad mokiniai, sėkmingai įveikę minėtas priežastis, gali išsiugdyti aukštesnį mokslumo lygį.
Racevas

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Boratinec Ruskų valsčius

Istorija

Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Semiatičės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Semiatičės ir Mielniko valsčių. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Centrinė žvalgybos agentūra

Istorija

Centrinė žvalgybos agentūra buvo įkurta 1947 metų liepos 26 dieną, kai prezidentas Haris Trumenas pasirašė Nacionalinio saugumo aktą. Didžiausias postūmis organizacijos sukūrimui buvo nenumatytas Perl Harboro užpuolimas. Be to, Antrojo pasaulinio karo pabaigoje JAV vyriausybė jautė poreikį sukurti instituciją, kuri koordinuotų JAV žvalgybos veiklą.
Atyrau sritis

Geografija

Užima Pakaspijo žemumos rytus. Didesnioji Atyrau srities dalis yra žemiau jūros lygio, rytuose – kalvos iki 221 m. Klimatas – kontinentinis vidutinių platumų. Sausio vidutinė temperatūra nuo -8 iki -11 °C, liepos 24 – 25 °C. Kritulių per metus 100–200 mm. Didžiausia upė – Uralas. Kitos – Uilas (800 km), Sagizas (511 km), Emba (712 km) – išdžiūsta. Prie Kaspijos jūros ir upių salpose – daug mažų ežerų. Dominuoja dykumos (Ryno, Taisogano smėlynai).
Šinagava

Istorija

Seniūnija įkurta 1947 m. kovo 15 d., sujungus senąsias Ebaros ir Šinagavos seniūnijas (pastarosios buvo įkurtos 1932 m.)

Vyriausybė

Miesto asamblėją sudaro 40 išrinktų narių. Dabartinis meras yra Takešis Hamano, kuris nepriklauso jokiai partijai. Miesto asamblėjoje daugiausiai yra liberalų demokratų ir Naujajai Komeito partijoms priklausančių politikų.

Simboliai

Oficiali gėlė – indinis rododendras (Rhododendron indicum), medis – kaštenis (Castanopsis), paukštis – rudagalvis kiras (Larus ridibundus).
The Elder Scrolls III: Morrowind

Apžvalga

„The Elder Scrolls III: Morrowind“ yra trečiasis RPG žanro žaidimas iš „The Elder Scrolls“ serijos žaidimų. Žaidimo pasaulis labai didelis ir detalus – norint pereiti visą žaidimo teritoriją nuo vieno krašto iki kito, užtruktų apie 45 minutes. Žaidimas pasižymi galimybių gausa, žaidėjas gali dirbti daugeliui gildijų, vogti, plaukti, bėgti, šokinėti, kautis, gali bendrauti ir net dalinti komplimentus. „The Elder Scrolls III: Morrowind“ žaidėjas pats renkasi ir kuria savo personažo išvaizdą bei sugebėjimų medį: žaidimo pradžioje reikia pasirinkti savo žaidėjo rasę, klasę ir zodiako ženklą. Gabumai žaidime – svarbus aspektas, jų yra tikrai daug, pavyzdžiui, atletika, retorika ar akrobatika. Žaidimo pasaulis priklauso maginei fantastikai, galima pamatyti medžius-grybus, vaiko dydžio krabus ir daugybę fantastinių žvėrių. Kiekvienas žaidimo pastatas turi savitą interjerą ir dydį. Žaidime galima pamatyti ir pabendrauti su elfais, orkais, nykštukais ir kitais – šio žaidimo pasaulis yra tikras rasių katilas.

Siužetas

Į Morrowind provinciją, Vvardenfell salą atvyksta nežinomas kalinys, kurio kilmė ir gyvenimo istorija nežinoma. Kalinys (žaidėjas) pradeda dirbti Blades ordinui, kuriam jis turi viską išsiaiškinti apie „šeštąją šeimą“ (Sixth house) ir išrinktąjį kovotoją Nerevarine, kurio misija – kova su blogio jėgomis. Po kiek laiko kalinys sužino, kad jis pats ir yra Nerevarine ir pradeda kovą prieš „šeštosios šeimos“ valdovą Dagoth Ur. Kovodamas kartu su Morrowind dievu – karaliumi Vivec – prieš Dagoth Ur, buvęs kalinys nugali Dagoth Ur ir lieka gyventi Vvardenfell saloje.

Papildymai

Žaidimui „The Elder Scrolls III: Morrowind“ yra sukurta daug oficialių ir neoficialių papildymų. Oficialūs papildymai – „The Elder Scrolls III: Tribunal“ ir „The Elder Scrolls III: Bloodmoon“.
Izolda Bričkovskienė

Biografija

1978 m. baigusi filologijos studijas Vilniaus universiteto Filologijos fakultete, dirbo Trakų internatinėje mokykloje, 1982–1991 m. – Vilniaus kelionių biure.
1991 m. pradėjo dirbti Užsienio reikalų ministerijos Kadrų skyriuje. 1992–1996 m. buvo URM Rytų ir Vidurio Europos šalių skyriaus trečioji, antroji sekretorė.
1996–2000 m. dirbo Lietuvos ambasadoje Varšuvoje – antroji, pirmoji sekretorė, patarėja. 2000–2003 m. buvo URM Vidurio Europos šalių skyriaus vedėja, Europos šalių departamento direktorė.
2003–2005 m. – įgaliotoji ministrė Lietuvos ambasadoje Airijoje, 2005–2009 m. – Lietuvos ambasadorė šioje šalyje.
2009–2012 m. buvo URM Vystomojo bendradarbiavimo ir paramos demokratijai departamento direktorė.
2012–2014 m. vadovavo Lietuvos Respublikos ambasadai Slovėnijoje. 2014 m. rugsėjo 10 d. paskirta Lietuvos ambasadore Norvegijoje, ja dirbo iki 2017 m. rugsėjo 25 d.
I.Bričkovskienė 2003 m. apdovanota Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi.
Skaičių teorija

Skaičių teorija – matematikos šaka, tirianti sveikųjų skaičių savybes. Nors dauguma iškeltų problemų yra paprastai formuluojamos, tačiau kai kurių sprendimas ypatingai sudėtingas.
Suomijos bankas

Istorija

Banką įkūrė Rusijos imperatorius Aleksandras I 1812 m. kovo 1 d. Turku mieste, tuometinės Suomijos Didžiosios Kunigaikštystės sostinėje. Po mėnesio sostine buvo paskelbtas Helsinkis, kurį pradėta rekonstruoti ir plėsti. 1812 m. į Helsinkį buvo perkeltos pagrindinės šalies įstaigos, tarp jų ir Suomijos bankas. 1840–1890 m. laikotarpyje bankas buvo pertvarkomas į centrinį banką. 1840 m. jame buvo įvykdyta reforma, 1860 m. imperatoriaus Aleksandro II potvarkiu Didžiosios Kunigaištystės teritorijoje buvo įvesta sava valiuta – Suomijos markė, vienu ketvirtadaliu vertės susieta su rubliu. Po penkerių metų, 1865 m., markė buvo susieta su tarptautiniu sidabro standartu, o vėliau, 1877 m., su auksu.
Bankas leido ir reguliavo Suomijos markę iki 1999 m., kai šalis įstojo į euro zoną ir ją pakeitė euru.

Banko pastatas

Pagrindinį banko pastatą suprojektavo vokiečių architektas Ludwig Bohnstedt. Pastatytas 1882 m. Priestatas iškilo 1960 m. Priešais banką stovi paminklas suomių valstybės veikėjui, finansų ministrui Johan Vilhelm Snellman. Jis buvo atidengtas 1923 m. Ant pamnklo postamento matyti išlikę 1944 m. bombardavimo pėdsakai.
Alytaus Šv. Angelų Sargų bažnyčia

Istorija

Alytuje, Nemuno kairiajame krante, 1670 m. pastatyta Šv. Jurgio bažnyčia (kitais šaltiniais – Šv. Onos koplyčia). Ji buvo ir 1703 m. ilgainiui sunyko arba sudegė. Vėliau pastatyta medinė Šv. Angelų Sargų bažnyčia. 1797 m. įkurta parapija.
1820–1825 m. klebonavęs Nikodemas Dubrovskis pastatė medinę varpinę. Klebonas Andrius Cechanavičius (Alytuje 1829–1868 m.) 1830 m. pastatė naują bažnyčią. 1866 m. pastatytos dailininko Hymenickio tapybos 14 Kryžiaus kelio stočių. 1876 m. klebonu paskirtas Sebastijonas Banevičius 1878 m. bažnyčią padidino, pristatė dvi koplyčias.
1889–1919 m. klebonavęs Mykolas Migauskas 1905 m. bažnyčią pailgino, apkalė lentomis, aptvėrė šventorių. Alytaus vikaras Vincas Dargis už draudžiamos lietuviškos spaudos platinimą 3 m. ištremtas į Černigovo guberniją, o atlikus bausmę neleista įsikurti lietuviškoje parapijoje. 1907 m. įsteigtas „Žiburio“ draugijos skyrius, įkurta biblioteka – skaitykla (pirmininkas kunigas M. Migauskas). 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.
Po Antrojo pasaulinio karo klebonas Leonardas Kavaliauskas bažnyčią suremontavo.

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, turi neoklasicizmo ir neobaroko bruožų, lotyniško kryžiaus plano, su stačiakampe apside, bokšteliais. Šventoriuje yra kapinės, kuriose palaidotas 1919 m. vasario 13 d. žuvęs karininkas Antanas Juozapavičius, 1991 m. žuvęs savanoris Artūras Sakalauskas.
Babaušis

Babaušis (Baubas) lietuvių mitologijoje – būtybė, baidyklė, šmėkla. Tapatinamas su Maumu.

Vaizdavimas

Babaušio išvaizda ir gyvenamoji vieta sunkiai nusakoma, tikriausiai tai nakties tamsa, tamsūs kampai, kertės.

Reikšmė mitologijoje

Senovėje baubu gąsdindavo vaikus: Vaikai, jau baubas į kampus lenda, reik gult.
Buvo manoma, kad paskutiniame pradalgyje pasislepianti rugių augimo dvasia, vadinama įvairiais vardais: baubu, nuogaliu, diedu, maumu, kiškiu, vilku, boba ir kt.
Pleperis

Pleperis, Pleperis naminis: paveikslas kaiminis su dainelėm – JAV lietuvių satyros ir humoro mėnesinis žurnalas, ėjęs 1899 m. Mahanoi Sityje ir 1905–1909 m. Filadelfijoje.

Istorija

1899 m. 15 psl. žurnalą leido Domininkas Tomas Bačkauskas. 1905–1909 m. leido ir redagavo Tomas Astramskas ir kt.
Naujoji Kaledonija

Politinė sistema

Kartu su Ramiojo vandenyno Prancūzijos Polinezijos teritorijomis bei Voliu ir Futūna, Naujoji Kaledonija yra Prancūzijos dalis. Jos oficialus statusas unikalus Prancūzijoje, ji stovi aukščiau už paprastą departamentą, bet dar nėra nepriklausoma valstybė. Kolonija ji buvo iki 1946 m., užjūrio teritorija nuo 1946 iki 1999 m.
Naujoji Kaledonija valdoma 54 narius turinčio kongreso, turinčio įstatymų leidybos teisę. Į jį visuotiniai rinkimai vyksta kas penkerius metus. Iš teritorijos taip pat deleguojami du parlamentarai ir du senatoriai į Prancūzijos parlamentą. Prancūziją Naujojoje Kaledonijoje atstovauja vyriausiasis komisaras.

Augmenija

Prieš dešimtis milijonų metų Naujosios Kaledonijos sala atskilo nuo Gondvanos žemyno ir visa jos flora ir fauna tapo izoliuota nuo likusio pasaulio. Saloje evoliucionavo ne tik endeminės rūšys, bet ir gentys bei šeimos, būdingos tik šiam regionui.
Naujojoje Kaledonijoje yra daug daugiau endeminių tropinių plikasėklių nei kituose panašiuose Žemės regionuose. Iš 44 vietinių plikasėklių rūšių 43 yra endeminės, viena jų – vienintelis pasaulyje žinomas parazitinis plikasėklis (Parasitaxus usta). Iš 35 vietinių araukarijų rūšių 13 Naujojoje Kaledonijoje yra endeminės. Taip pat Naujojoje Kaledonijoje auga seniausias magnolijūnas pasaulyje – Amborella, kuri yra visų magnolijūnų protėvis.
Didžiausia pasaulyje išlikusi papartūnų rūšis Cyathea intermedia taip pat yra endeminė ir auga tik Naujojoje Kaledonijoje. Ši rūšis paplitus rūgščioje dirvoje ir rytinėje pakrantėje, dažniausiai pūdymuose, paauga apie vieną metrą per metus. Saloje auga ir kitų taurėpaparčių (Cyathea) genties rūšių, pavyzdžiui, Cyathea novae-caledoniae.
Naujoji Kaledonija yra vienas iš penkių planetos regionų, kuriame notofagas yra vietinė gentis; suskaičiuojamos 5 rūšys.
Miškai užima beveik pusę Naujosios Kaledonijos sausumos ploto.