google/wiki40b huggingface dataset:
Maistinės medžiagos

Maistinės medžiagos – su maistu gaunamos natūralios ir sintetinės cheminės medžiagos, aprūpinančios organizmo ląsteles energija. Jos taip pat yra ir žaliava gyvybiniams organizmo procesams bei audiniams augti, atsistatyti ir veikti.
Energijos poreikis iš dalies priklauso nuo žmogaus fizinės veiklos. Dirbantis sėdimą darbą, apie 70% dienos energijos sueikvoja savo širdies bei kitų organų darbui ir kūno temperatūrai palaikyti. Energijos reikia palaikyti nuolatinį augimo procesą kūno audiniuose, kuris vyksta visą gyvenimą. Daugumos audinių ir organų ląstelės nuolatos atsinaujina. Audinio sužalojimas taip pat skatina regeneraciją.
Pagrindiniai energijos šaltiniai – angliavandeniai ir riebalai, todėl bet kokios maisto rūšies energetinė vertė priklauso nuo šių dviejų maistingųjų medžiagų. Papildomai energijos gaunama iš organizme esančių glikogeno (gyvulinio krakmolo) ir riebalų atsargų. Glikogenas gaminasi iš gliukozės molekulių, nepanaudotų energijai gaminti. Gliukozės perteklius negalintis virsti glikogenu, kaupiasi kūne riebalų pavidalu. Alkio ar sotumo pojūtis reguliuoja, kad maisto suvalgytume būtent tiek kiek reikia, kad būtų patenkintas organizmo energijos poreikis.

Energijos gavimas

Organizmas maistą paverčia energijos atsarga, kuria galima bet kada pasinaudoti. Šis sudėtingas procesas prasideda nuo to, kad maistas skrandyje ir žarnyne virškinimo metu yra suskaidomas ir išsiskiria maistingosios medžiagos, tokios kaip gliukozė, riebiosios rūgštys ir aminorūgštys. Jos iš maisto absorbuojamos tiesiai į kraują ir paskirstomos ląstelėms visame kūne. Ląstelės gliukozę ir riebiąsias rūgštis panaudoja kaip kurą sudėtingoje cheminių reakcijų sekoje, reikalingoje energijai išgauti. Ši energija saugoma ATP (adenozintrifosfato) molekulėmis. Kai ląstelės įtraukiamos į kokią nors veiklą, ATP skyla į ADP (adenozindifosfatą) ir išsiskiria sukauptoji energija.

Maisto medžiagos

Su maistu žmogus gauna apie 40 įvairių maistinių medžiagų.
Kauno Povilo Stulgos lietuvių tautinės muzikos instrumentų muziejus

Kauno Povilo Stulgos lietuvių tautinės muzikos instrumentų muziejus – Kauno senamiestyje (L. Zamenhofo g. 12/Kurpių g. 12) įsikūręs muziejus. Tai vienintelis Lietuvoje muziejus, skirtas liaudies muzikinei kultūrai. Muziejuje rengiamos tautinės muzikos istorijos, liaudies meno ir kitos parodos.

Istorija

1985 m. balandžio 26 d. atidarytas muziejus. 1988–2003 m. prie muziejaus veikė tautinė vaikų muzikos mokykla „Tututis“. Muziejus veikia kelių restauruotų senovinių pastatų komplekse. Vienas iš pastatų – gotikinis miestiečio gyvenamas namas, pastatytas XVI a. II pusėje. Muziejaus steigėjas – Kauno miesto taryba.
2013 m. lietuvių tautinės muzikos instrumentų muziejus tapo Kauno miesto muziejaus skyriumi.
Lietuvos sporto enciklopedija

Lietuvos sporto enciklopedija (LSE) – enciklopedinis Lietuvos sporto informacijos centro leidinys apie sportą.

Apimtis

Per 5 000 biografinių ir 800 bendrųjų straipsnių.
Enciklopedijoje pateikiama informacija apie svarbiausius Lietuvos sporto reiškinius ir įvykius. Bendrųjų straipsnių turinį sudaro svarbiausi kūno kultūros, sporto terminai, sąvokos, sporto įstatymų, valstybinių ir visuomeninių sporto organizacijų, sporto klubų (ir išeivijos lietuvių), miestų, rajonų sportinės veiklos, sporto šakų, tradicinių varžybų, žymių sporto komandų, sporto mokyklų, aukštųjų mokyklų, rengiančių kūno kultūros, sporto specialistus, periodinių sporto leidinių, sporto bazių aprašymas. Biografiniuose straipsniuose pateikiamos pagrindinės žinios apie žymiausius sportininkus, trenerius, sporto šakų teisėjus, kūno kultūros mokytojus, sporto mokslininkus, medikus, organizatorius, žurnalistus. Skiriamas visiems, kas domisi kūno kultūra, sportu, jo istorija.

Leidimas

Enciklopediją nuo 2006 metų leidžia Lietuvos sporto informacijos centras. Vyriausieji redaktoriai: S. Stonkus (iki 2012 m.), Z. Motiekaitis (2012–2015 m.)
Atkarskas

Istorija

1702 m. Medvedicos pakrantėje įkurtas karinis punktas, pavadintas pagal Atkaros upę (Еткара). 1780 m. susidariusiai gyvenvietei suteiktas miesto ir apskrities centro statusas. Atkarskas tapo svarbiu prekybos duona centru. 1870 m. nuniokotas gaisro. Miestas sparčiai pradėjo augti 1872 m. nutiesus geležinkelį.
Jokūbas Potockis (1613)

Biografija

Karaliaus rotmistras, nuo 1580 metų – „Podolės žemių generolas“, Kameneco kaštelionas nuo 1609 metų, Braclavo vaivada nuo 1611 metų.
Jokūbas Potockis buvo Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto dvare. Karaliaus Zigmanto Vazos metu buvo daugiamečiu Kameneco kaštelionu.
Išsiskyrė Smolensko apgultyje. Po savo brolio Jono Potockio mirties gavo Braclavo vaivados pareigybę.
36 vakarų valstybės

Istorija

Nuo II tūkst. pr. m. e. Rytų Turkestano teritorijoje gyveno indoeuropiečiai tocharai (kinų šaltiniuose vadinami juedži), kurių kultūros pėdsakai aptinkami kapavietėse. Žymios yra Tarimo mumijos. Nuo IV a. pr. m. e. aplink Taklamakaną formavosi daug gyvenamų oazių, kuriose tocharai sukūrė valstybingumą. Taip formavosi prekybiniai miestai valstybės, sujungti tarpusavyje prekybiniais karavanų keliais. Kai kurios jų buvo tiesiog genčių sąjungos.
Savarankiškumą jie išlaikė iki I a. pr. m. e., kuomet visi po vieną buvo prijungti prie Kinijos imperijos, ir tapo jos Vakarų teritorijų protektoratu. Dauguma valstybių nunyko iki IV a., tačiau šešios iš jų, t. y. Šanšanas (Loulano įpėdinė), Gaočangas (Dziuši įpėdinė), Janči, Šulė, Jutianas ir Čiuci, išlaikė valstybingumą iki pat VII a., kol buvo įjungtos į Tangų imperijos Ansi protektoratą.
Žmogus voras (serialas)

Apžvalga

Pagrindinis serialo herojus – Piteris Parkeris, kuris tampa Žmogumi voru. Istorija prasideda, kai Piteris įgauna supergalių ir pradeda dirbti fotografu „Daily Bugle“. Serialas pristato pagrindinius Žmogaus voro piktadarius: Kingpiną, Žaliąjį gobliną, Driežą, Skorpioną, Daktarą Aštuonkojį, Raganosį, Grifą, Chameleoną ir Nuodą (angl. Venom). Per serijas laisvas Piteris pradeda romantiškus santykius su Mere Džeine Votson ir Felicija Hardi, kuri dar įkūnija Juodąją Katę. Taip pat serijose pasirodo ir kiti „Marvel Comics“ veikėjai: X-Menai, Fantastiškas ketvertas, Geležinis žmogus, Drąsiaširdis ir Kapitonas Amerika.
Karolis Tarlo

Biografija

Lenkijos bajorų Tarlų giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Liublino vaivados Petro Aleksandro Tarlo (? – 1649) nuo antros santuokos su Jadvyga Lianckoronska (m. po 1667) vyresnysis sūnus. Broliai – Mikalojus, Jonas Aleksandras, Aleksandras, Stanislovas ir Zigmantas.
1685 metais Karolis Tarlo gavo Liublino vaivados pareigybę, o 1689 metais buvo paskirtas Karūnos pakancleriu. 1697 metais palaikė Saksonijos kurfiursto Augusto Stipriojo išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą.
Triodas

Triodas – elektroninė lempa, sudaryta iš trijų elektrodų: katodo, anodo ir tinklelio. Tinklelis – vielinė spiralė arba tinklas, skiriantis anodą nuo katodo, bet jų neliečiantis. Juos gaubia metalinis cilindro formos anodas.

Istorija ir panaudojimas

Triodą 1906 m. išrado Jungtinių Amerikos Valstijų išradėjas Li de Forestas. Iš pat pradžių šis prietaisas buvo naudojamas kaip stiprinimo lempa, tačiau 1913 m. vokiečių mokslininkas A. Meisneris triodą panaudojo kaip generatorinę lempą savo elektrinių virpesių generatoriuje.

Konstrukcija

Visi triodai turi karštą katodo elektrodą, kurį šildo kaitinimo siūlelis (jis paleidžia elektronus) ir platų metalinį elektrodą, prie kurio elektronai yra traukiami. Taip pat triodai turi tinklelį tarp elektrodų, sudarytą iš laidų ekrano, taip kontroliuojama srovė. Šios dalys yra hermetiškai sudėtos stikliniame inde, kuriame nėra jokio oro. Kadangi kaitinimo siūlelis turi ribotą gyvenimo laiką, tai jis yra padarytas iš pakeičiamos dalies, elektrodai yra pritvirtinti prie terminalinių smeigtukų, kurie įsistato į lizdą. Triodo veikimo laikas yra apie 2.000 valandų mažiems vamzdžiams, o galingiems apie 10.000 valandų.
Karado

Karado - kilnojamojo cirko trupė, veikusi tarpukario Lietuvoje. 1935 m. cirką įkūrė Otilija ir Francas Černiauskai.

Cirko veikla

Trupės programą daugiausia sudarė akrobatikos, oro gimnastikos, klounados numeriai. Pradžioje nedidelis cirko kolektyvas rengdavo vaidinimus miesteliuose ir kaimuose. 1937 m. savininkams įsigijus cirko palapinę "Karado" pradėjo gastroliuoti po didesnius miestus. Tais pačiais metais (po tragiškos vyro mirties) O. Černiauskienė perdavė cirką bendrapavardžiui Vaclovui Černiauskui. Jis vadovavo cirkui iki 1940 m., po to "Karado" buvo perduotas (nacionalizuotas) tarybinei Lietuvos Respublikai.
2016-17 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos

2016-17 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos – tai vienas iš atrankos etapų į 2018 m. pasaulio čempionato šachmatų taurės varžybas. Jos dar žinomos, kaip FIDE prezidento K. Ilumžinovo taurės varžybos.
Jas sudarė trys turnyrai: Piarnu, Vilniuje ir  Liepojoje.
Susumavus turnyrų rezultatus, paaiškėjo, kad nugalėjo Estijos didmeistris Kaidas Kulaotsas. Jis pateko į 2017 m. pasaulio šachmatų taurės varžybas.

Dalyviai

2016-17 m. Baltijos zoninėse šachmatų varžybose dalyvauja žaidėjai iš Baltijos šalių: po aštuonis iš Estijos, Latvijos ir Lietuvos.

Varžybų formatas

Per dvejus metus (2016–2017 m.) rengiami trys turnyrai. Kiekvieną turnyrą sudaro 24 žaidėjai, kurie žaidžia 9 ratus šveicariška sistema. Už pirmą vietą atskirame turnyre dalyvis gauna 25 balus, už antrą – 18-ka ir t. t. Susumavus trijų turnyrų žaidėjų balus aukštesnę bendrą vietą užima dalyvis, turintis daugiau balų. Jei du ar daugiau žaidėjų surenka vienodai balų, aukštesnę vietą užima dalyvis, surinkęs per tris turnyrus daugiau taškų. Daugiausiai balų surinkęs dalyvis tampa Baltijos zonos varžybų nugalėtoju.

Laiko kontrolė

Kiekvienam žaidėjui iki partijos pabaigos skiriama po 90 min.. Be to, po kiekvieno ėjimo pridedama po 30 sek.

2016–2017 metų turnyrai

Per du metus buvo sužaisti 3 turnyrai: po vieną kiekvienoje šalyje.
2007 FIBA Okeanijos čempionatas

Patekimas į kitus čempionatus

Australija tiesiogiai pateko į 2008 m. vasaros olimpines žaidynes, o Naujoji Zelandija pateko į olimpinį kvalifikacinį turnyrą.
Romualdas Maleckis

Biografija

Gimė Vilniaus lenkų, ištremtų po 1863 m. sukilimo į Tolimuosius Rytus, šeimoje. 1895 m. – Lietuvos socialdemokratų Andriaus Domaševičiaus grupės narys. 1896 m. gegužės 1 d. – Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) pirmojo suvažiavimo dalyvis. 1903 m. – darbininkų savigynos būrio vadas, už tai 1905 m. nuteistas 15 metų katorgos.
Sibire įstojo į Rusijos socialdemokratų darbininkų partiją, vėliau tapo bolševiku.
Prasidėjus 1917 m. revoliucijai iš tremties pabėgo, vėliau, iki 1921 m., kovojo už tarybų valdžią Užbaikalėje.
1922–1924 m. – Saratovo universiteto organizatorius ir pirmasis jo rektorius. 1924–1935 m. – Vakarų tautinių mažumų komunistinio universiteto prorektorius.
Lietuvos–Moldovos santykiai

Tarptautiniai Lietuvos–Moldovos santykiai oficialiai užmegzti 1992 m. liepos 8 d., tačiau de facto prasidėjo jau pirmaisiais nepriklausomybės mėnesiais, tuometei Moldavijos TSR pirmai pripažinus Lietuvos nepriklausomybę dar 1990 m. gegužės 31 d. Lietuva savo šalies ambasadą turi Kišiniove bei garbės konsulatą Belcyje, tuo tarpu Moldovos ambasada yra įsikūrusi Vilniuje ir vienas Lietuvos konsulatas – Marijampolėje.

Istorija

Moldovos ir Lietuvos santykiai siekia Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės laikus. 1939 m. abi šalys (Moldova iki tol buvo Rumunijos dalis Besarabija) tapo Molotovo-Ribentropo akto, padalijusio Europą, aukomis ir 1940 m. buvo okupuotos TSRS. Būtent TSRS okupacijos metais vyko intensyviausia migracija iš tuometės Moldavijos į Lietuvą ir atvirkščiai.

Santykių istorija 1989-dabar

1990 m. vasario-kovo mėn. Moldavijos TSR vykusiuose pirmuose rinkimuose į Aukščiausią Tarybą, kuriuose dalyvavo ir ne komunistų partijos kandidatai, daugumą balsų gavo nepriklausomybės siekiantis Moldavijos liaudies frontas. Lietuvai tapus pirmąja nepriklausomybę nuo TSRS paskelbusia tarybine respublika, Moldavijos TSR Aukščiausioji Taryba tapo pirmoji, pripažinusi Lietuvos valstybingumą dar 1990 m. gegužės 31 d., pati vis dar būdama TSRS sudėtyje (dėl to jau kitą dieną Sovietų Sąjungos Aukščiausioji Taryba priėmė nutarimą, kad toks Kišiniovo sprendimas yra niekinis.
Abiems šalims tapus nepriklausomoms Lietuvos ir Moldovos santykiai vystėsi ir apibūdintini kaip geri. Lietuva didelę dalį savo vystomojo bendradarbiavimo lėšų skyrė Moldovai, buvo viena entuziastingiausių Moldovos ir ES asociacijos sutartį palaikančių ES valstybių.
Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Moldovos Respublika grupė, sudaryta iš 14 narių (dabartinis pirmininkas - Valerijus Simulik).
2011 m. gyventojų surašymo duomenimis, Lietuvoje gyvena 540 moldavų tautybę nurodžiusių asmenų (ir 77 rumunai). Nuo 1989 m. Lietuvoje veikia Lietuvos rumunų (ir moldavų) kultūros bendrija „Dačija“. Moldavijoje taip pat gyvena gan gausi Moldovos lietuvių bendruomenė. Kišiniove gimė garsi lietuvių aktyvistė Emilija Jasmantaitė-Vileišienė.
Denveris

Istorija

1858 m. lapkričio 22 d. keletas aukso ieškotojų įkūrė Denverio miestą. Miestas buvo pavadintas Kanzaso valstijos, kuriai tuo metu priklausė Rytinė Kolorado dalis, gubernatoriaus Džeimso V. Denverio (James W. Denver) garbei.
Mėtiniai saldainiai

Mėtinis - saldainis su vyraujančiu mėtų skoniu, kurį paprastai suteikia mentolis. Mėtų gardį gali suteikti ir mėtų eterinis aliejus.
Anglų kalboje žodžiu mint 'mėtinis' gali vadinti iš kitokius panašius saldainius. Kartais tokiems saldainiams gaminti naudoja šliaužiančiosios bruknuolės (Gaultheria procumbens) ar kitų augalų, kurie nėra mėtos, eterinius aliejus.
Lietuvoje labiausiai paplitę mėtiniai yra mėtiniai žirneliai (balti ar žali) ir mėtinės karamelės.
Didžiojoje Britanijoje populiarūs saldainiai „mint imperial“ arba „scotch mint“ - balti apvalūs žirneliai kietu apvalkalu ir gana minkštu sukramtomu vidumi. Seniau šie saldainiai būdavo rutuliukų formos, dabar išpopuliarėjo didesni, pailgi, ovoido ar diskoido formos žirneliai. Angliškas pavadinimas scotch mint atsiradęs iš tokio paties grakščiosios mėtos (Mentha ×gracilis) angliško pavadinimo.
Kieti mėtiniai žirneliai dažnai naudojami kaip kvėpavimo gaivikliai, kadangi mėtų eterinio aliejaus ar mentolo kvapas ir skonis ilgai lieka burnoje.
Mėtiniai su pipirmėtės eteriniu aliejumi populiarūs kaip virškinimą pavalgius gerinanti priemonė. Mėtų lašai ar pipirmėčių ekstraktas iš tikrųjų buvo naudojama kaip priemonė nuo žarnyno spazmų ar kitų sutrikimų. Tai antras paaiškinimas, kodėl mėtiniai ir mėtų arbata yra populiarūs.
Daugėliškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Gynėvės dešiniajame krante (dabar - tvenkinys), jos santakoje su bevardžiu upeliu. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 25 m ilgio, 11 m pločio šiaurėje pusėje bei 3 m pločio pietinėje dalyje, žemėjanti pietų kryptimi. Jos šiauriniame gale supiltas 11 m ilgio, 0,5 m aukščio, 7 m pločio pylimas, už kurio iškastas 4 m pločio 0,5 m gylio griovys. Už šio griovio supiltas antras 20 m ilgio, 0,3 m aukščio, 7 m pločio pylimas, už jo iškastas antras 25 m ilgio, 5 m pločio, iki 0,5 gylio griovys. Už jo yra 12 m pločio trečio pylimo vieta, už jo buvęs 6 m pločio, 1,5 m gylio griovys, jų liekanos matyti tik vakariniame šlaite, viršuje jie visiškai sulyginti. Šlaitai statūs, iki 20 m aukščio.
Į pietus nuo aikštelės dar yra 30 m ilgio palengva į pietvakarius žemėjantis šlaitas - greičiausiai likusi nenuplauta piliakalnio šlaito dalis. Piliakalnis labai apardytas arimų, šlaitai nuslinkę į upelį, rytinė aikštelės dalis nuplauta. Jis apaugęs mišriu mišku, aikštelė prakirsta. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 11000 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Bažavalės piliakalnis 7 km
Gėluvos piliakalnis 4 kmZvėgių piliakalnis 24 km
Vosbučių piliakalnis 15 kmPilsupių piliakalnis 11 kmEržvilko piliakalnis 52 kmStašaičių piliakalnis 38 kmPašilių piliakalnis 11 km
Seredžiaus I piliakalnis 19 kmRingovės piliakalnis 19 km
Butvilonių piliakalnis 15 kmVikūnų piliakalnis 18 km
Avanti! (filmas)

Turinys

Jaunas ir pasiturintis pramonininkas Vendelis, be rūpesčių gyvenantis Baltimorėje, gauna žinią kad Italijoje mirė jo tėvas, vadovavęs didžiulei korporacijai. Vendelis priverstas viską mesti ir vykti į Europą, kur susiduria su jam neįprastu žmonių elgesiu bei papročiais. Traukinyje jis susipažįsta su brite Pamela, kurį jį atpažįsta pagal straipsnius laikraštyje.
Viešbutyje, kuriame prieš mirtį gyveno jo tėvas (jis žuvo avarijoje), Vendelis sužino, kad mašinoje jis buvo su moterimi, kurios dukterimi pasirodo besanti Pamela, kurią vėl susitinka laive ir viešbutyje, ir kuri taip pat atvyko pasiimti motinos kūno. Paaiškėja, kad jo tėvas ir Pamelos motina buvo pažįstami jau 10 metų ir kiekvienais metais kartu praleisdavo mėnesį Italijoje, tame pačiame viešbutyje, nors priklausė visiškai skirtingiems socialiniams sluoksniams. Vendelis negali patikėti, kad jo tėvas tiek metų turėjo meilužę, o šeima nieko apie ją neįtarė.
Kadangi kūnams išgabenti reikalingi cinkuoti karstai, kurių gauti nėrа lengva, be to savaitgalis, Vendelis ir Pamela priversti užtrukti. Kol jie kartu leidžia vakarą, iš morgo dingsta abu kūnai, o už juos pareikalaujama išpirkos, nes Vendelis atsisakė padengti nuostolius, kuriuos padarė tėvas žūdamas avarijoje. Kol šis derasi dėl pinigų (vietiniai atsisako priimti dolerius), viešbučio darbuotojas Bruno, kažkada deportuotas iš JAV, padaro keletą kompromituojančių Vendelio ir Pamelos nuotraukų, kuomet šie maudosi nuogi (kartodami savo tėvų elgesį), tikėdamasis šantažu ir Vendelio įtaka vėl gauti JAV vizą. Apie tai sužinojusi Bruno meilužė, kambarinė Ana, jį nušauna Pamelos kambaryje.
Įvairūs nesklandumai dėl leidimų išgabenti kūnus lemia, kad Vendelis ir Pamela priversti leisti dienas viešbutyje kartu, kas neišvengiamai skatina jų suartėjimą, tarsi atkartojantį jų tėvų elgesį. Susirūpinusi žmona paprašo šeimos draugo, politiko Blodžeto atvykti ir padėti išspręsti problemų ir patikrinti Vendelio ištikimybę. Mirusiam tėvui jis suteikia diplomatinį statusą, kas leidžia kūną iš šalies išgabenti aplenkiant visas biurokratines kliūtis. Kol Blodžetas rengia dokumentus, Vendelis ir Pamela spėja palaidoti tėvus, o į oro uostą atgabena tuščią karstą. Jiedu išsiskiria, tačiau sutaria vėl susitikti tame pačiame viebutyje lygiai po metų...
Jonas Švažas

Biografija

Mažeikių gimnazijoje lankė tapytojo akvarelisto Česlovo Kontrimo vadovaujamą meno būrelį. 1945 m. baigė Mažeikių gimnaziją. 1946 m. įstojo į Vilniaus dailės institutą (dab. Vilniaus dailės akademija), tačiau jį metė ir 1948 m. įstojo į Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą. Vėl sugrįžo į Vilnių ir 1953 m. baigė dailės institutą, 1953–1976 m. jame dėstė tapybą. Nuo 1965 m. docentas.
Parodose dalyvavo nuo 1953 m. Tapė temines kompozicijas, peizažus, kūrė pasteles, piešė. Jo kūryboje buvo ryškus polinkis į dekoratyvumą, apibendrintą formą, laisvą ir metaforišką tikrovės interpretaciją. Sukūrė apie 600 tapybos darbų, daugiau kaip 300 pastelių, apie 150 piešinių.
1975 m. Jonui Švažui suteiktas nusipelniusio meno veikėjo vardas. LTSR Valstybinės premijos laureatas.
Brolis Kazys Švažas buvo sukūręs dailininko Jono Švažo biustą, kuris stovėjo skverelyje prie Edzaro parduotuvės. Biustas 1992 m. spalį pavogtas .

Kūryba

Vienas svarbiausių dailininkų šiuolaikinės lietuvių tapybos istorijoje. 1960–1965 metais kilus meno atsinaujinimo bangai, kuri pakeitė socrealizmą, tapo pagrindine klasikinio modernizmo judėjimo varomąja jėga kaip talentingas tapytojas, pedagogas ir parodų organizatorius.
Padarė didelę įtaką ne tik savo kartos bendraamžiams, bet ir daugeliui mokinių. Inicijavo Vilniuje Baltijos šalių tapybos trienalę ir surengė savo darbų parodas Maskvoje bei užsienyje. Vienas pirmųjų jau nuo 1960-ųjų atsisakė oficialiajame mene vyravusios žanrų hierarchijos teminį figūrinį paveikslą iškeisdamas į peizažą.
Visuose paveiksluose neįprasta tam laikotarpiui ir visai lietuvių tapybai spalvos jėga. Ekspresionistinį fovistų atvirą spalvų intensyvumą jis derina su formos ir piešinio didesniu abstrahavimu, didelėmis spalvinėmis plokštumomis, juoda kontūrine linija ir raiškia faktūra. Būdingiausias Švažo gamtos peizažų motyvas – medžių grupės mieste, paupyje ar paežerėje.
Panašaus pobūdžio kaip gamtos ir senamiesčio peizažai yra Švažo paveikslai laivų motyvais. Kaip XX a. pradžioje futuristai ir vorticistai, Švažas žavisi veržlia industrinio pasaulio dinamika. Chemijos gamyklų, elektrinių statinių korpusus, vamzdynus ir bokštus, statybviečių kranus, aerodromus, uostus, geležinkelius, radarus ir tiltų atramas tapytojas vaizduoja sintetindamas formas, kartais fragmentiškai, kartais priartindamas, kad parodytų jų gigantiškus mastelius, užgožiančius aplinką. Tapytojas šiuos monstrus nudažo ryškiomis džiugiomis spalvomis.
Knašiai (Šiauliai)

Istorija

Kaimo pietinėje dalyje buvusi senovės gyvenvietė. XVIII a. kaimas priskirtas Kurtuvėnų parapijai. TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Bubių apylinkės „Tarybinio artojo“ kolūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Kurtuvėnai – 7,5 km
BUBIAI – 7,5 km Bazilionai – 0,8 km
ŠIAULIAI – 18 km 
 Bernotai – 0,5 km
Maskvytė – 2,5 km
Simoniškė – 1 km
Bernotiškė – 1 km
Lietuvos hidrobiologų draugija

Lietuvos hidrobiologų draugija – Lietuvos visuomeninė profesinė mokslinė organizacija, nuo 1994 m. veikianti Vilniuje, Akademijos g. 2.

Veikla

Lietuvos hidrobiologų draugija 1967 m. kovo 14 d. įkurta kaip 1964 m. įkurtos Sąjunginės hidrobiologų draugijos skyrius, 1989 m. sausio 13 d. pertvarkyta į Lietuvos hidrobiologų draugiją prie Lietuvos mokslų akademijos, nuo 1994 m. savarankiška visuomeninė organizacija. Turi apie 150 narių.
Lietuvos hidrobiologų draugija rengia mokslines konferencijas, simpoziumus, seminarus, ekspedicijas. Vykdo mokslo tiriamuosius darbus, rengia ir remia jaunųjų mokslininkų konferencijas. Nuo 1980 m. leidžia tęstinį leidinį „Acta hydrobiologica Lituanica“, nuo 1994 m. – „Žuvininkystė Lietuvoje“, t. p. daug mokslo populiarinamųjų leidinių.
Gaižaičiai

Aplinkinės gyvenvietės

ŽAGARĖ – 18 km 
 Raistai – 4 km
Juodeikiai – 5 km 
 Rudiškiai – 17 km
Kepurė

Kepurė – galvos apdangalas, užmaunamas ant galvos, dengiantis viršugalvį ir paprastai pakaušį, galvos šonus. Ne visi galvos apdangalai yra kepurės – ne kepurės yra skaros, nuometai, kykai ir kt. Dalis šalmų irgi nėra kepurės.

Lietuvoje

Lietuvoje vyrai nešiojo įvairias kepures ir skrybėles. Iš sodybos vyrai neišeidavo be kepurės. Žiemą nešiotos lapės ar kiškio kailiu pamuštos „lapinės“ ausinės kepurės, taip pat veltinės skrybėlės, kurias suveldavo iš valstiečio duodavų vilnų keliaujantys skrybėlininkai. Tačiau labiausiai XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje buvo paplitę pirktinės kepurės su blizgančiu snapeliu (kaškietai). Pradedant XX a. III dešimtmečiu, vyriškos kepurės beveik be išimties buvo nešiojamos pirktinės (šlikės ir odinės kepurės). Vasaros metu mėgtos šiaudinės skrybėlės (jas pindavo patys žmonės), ypač karščių metu dirbant lauko darbus.
Diena (Ryga)

Diena – Latvijos nacionalinis dienraštis, einantis nuo 1990 m. Rygoje.

Istorija

Iki 1991 m. buvo Latvijos Respublikos AT ir MT organas, paskui – nepriklausomas laikraštis. Vienas didžiausių ir populiariausių šalies laikraščių. Tiražas 1996 m. – 65 000 egz. latvių kalba ir 19 000 egz. rusų kalba, 2010 m. – 30 000 egz.; vieno numerio vidutinė auditorija 124 000 skaitytojų. Nuo 1993 m. leistas švedų bendrovės „Bonnier“. 2009 m. latvių bendrovė „Nedela“ iš „Bonnier“  už neskelbiamą sumą įsigijo vieną didžiausių šalies žiniasklaidos grupių, leidžiančių nacionalinį dienraštį „Diena“ ir verslo dienraštį „Dienas bizness“. Tais pačias metais paskola perleisti britų  investuotojams Rowlandų šeimai. 2010 m. 51 % akcijų iš minėtos bendrovės įsigijo verslininkas Viesturas Koziolas per jam priklausančią įmonę „Žurnāli un Diena“. 2012 m. jis įsigijo dar 47,86 % akcijų ir dabar valdo 98,86 % akcijų.
Liviu Antal

Karjera

2017 m. vasarą tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu.