google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksandras Korvinas Gosievskis

Giminė

Kilęs iš Lietuvos bajorų Gosievskių giminės. Tėvas Jonas Gosievskis. Vedęs Ievą Pacaite suartėjo su kylančia didikų Pacų gimine. Vaikai Kristupas Korvinas Gosievskis, Mikalojus Korvinas Gosievskis, Motiejus Korvinas Gosievskis, Vincentas Aleksandras Korvinas Gosievskis, Zuzana Korvin Gosievska.
Valdė Veližo (į šiaurės vakarus nuo Smolensko), vėliau Punsko, Kupiškio ir Bielsko seniūnijas.

Biografija

Nuo 1596 m. dirbo LDK kanclerio Leono Sapiegos kanceliarijoje. 1600 m. L. Sapiegos vadovaujamos delegacijos, vykstančios į Maskvą derybų dėl taikos sudarymo, narys. Nuo to laiko formavo ir vykdė LDK, Abiejų Tautų Respublikos politiką su Rusija, vadovavo diplomatinėms misijoms.
1605 m. su 200 pėstininkų dalyvavo Salaspilio mūšyje.
1606–1611 m. dalyvavo pirmojo ir antrojo Dmitrijų Apsišaukėlių žygiuose į Rusiją, vadovavo ten nusiųstai Abiejų Tautų Respublikos kariuomenei.
Nuo 1610 m. Lietuvos referentas, 1615–1625 m. Lietuvos didysis raštininkas. 1613 m. gruodžio 3 d. – gruodžio 24 d. Abiejų Tautų Respublikos Seimo maršalka. 1617–1618 m. dalyvavo Lenkijos karalaičio Vladislovo Vazos žygyje į Maskvą.
1621–1622 m. dalyvavo mūšiuose su Švedijos kariuomene Livonijoje ir Kurše, sudarant su švedais Mintaujos paliaubas.
Nuo 1625 m. vidurio Smolensko vaivada.
Su LDK didžiuoju etmonu Leonu Sapiega Livonijoje atrėmė švedų puolimus, kurį laiką Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės vadas. Nuo 1630 m. LDK kariuomenės lauko raštininkas.
Po karo su Švedija ėmė statydinti bastioninę Smolensko citadelę. 1633 m. dalyvavo Smolensko kare ir derybose dėl jį 1634 m. užbaigusios Polianovkos taikos sutarties.
Įsteigė jėzuitų kolegijas 1619 m. Smolenske, 1637 m. Vitebske, 1629 m. rezidenciją Daugpilyje. Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčioje, pastatydino sau mauzoliejinę koplyčią.
Panevėžio vyskupija

Panevėžio vyskupija – viena iš septynių Lietuvos vyskupijų. Sudaryta 1926 m.

Vyskupijos istorija

Didesnė Panevėžio vyskupijos teritorijos dalis iki 1849 m. priklausė Vilniaus vyskupijai, o 12 jos parapijų – Žemaičių vyskupijai.
1920 m. Žemaičių vyskupijos Zarasų dekanato 13 bažnyčių pateko į Lenkijos kariuomenės kontroliuojamą teritoriją. Jos 1925 m. priskirtos prie Vilniaus arkivyskupijos.
1926 m. iš Žemaičių vyskupijos šiaurės rytų dalies sudaryta Panevėžio vyskupija. Jai priklausė šie dekanatai: Anykščių (išskyrus Kurklių ir Balninkų parapijas), Biržų, Kupiškio, Panevėžio, Pasvalio, Raguvos, Rokiškio, Šeduvos (be Radviliškio ir Šiaulėnų parapijų su Polekėlės filija), Utenos (be Suginčių filijos) ir Zarasų. Atiteko 69 parapinės, 4 rektoratų bažnyčios ir 41 filija. Statoma Kristaus Karaliaus bažnyčia pertvarkyta į Panevėžio Kristaus Karaliaus katedrą. Pirmasis vyskupas – Kazimieras Paltarokas. 1926 m. jam nupirktas medinis dviejų aukštų namas.
1927 m. sudaryta kapitula iš 4 prelatų ir 4 kanauninkų.
1927 m. pradėta kaupti Panevėžio vyskupijos centrinė biblioteka, įsikūrusi kurijos patalpose.
Panevėžio katalikų veikimo centras (KVC) leido laikraščius: „Panevėžio balsą“ (1924–1935; KVC perėmė 1928 m.) ir „Panevėžio garsą" (1935–1940). 1930 m. Panevėžio KVC įsigijo spaustuvę.
1928 m. birželio 17 – 1928 m. birželio 18 d. Panevėžyje įvyko vyskupijos jaunimo eucharistinis kongresas.
1936 m. sausio 2 d. – 1936 m. sausio 6 d. sušauktas vyskupijos sinodas.
1939 m. buvo statoma kunigų seminarija, tačiau darbus sutrukdė karas.
1939 m. vyskupijoje buvo 90 parapinių, 15 rektoratų bažnyčių, 28 filijos, 230 kunigų.
1940 m. okupacinė valdžia nusavino vyskupų namus.
1941 m. suimtas ir nebegrįžo Panevėžio katedros vikaras Vladas Didžiokas, Vyžuonų klebonas Aleksandras Mileika. 1941 m. birželio 24 d. raudonarmiečiai išsivežė Zarasų kleboną Stasį Baltrimą (dingo be žinios), 26 d. nužudytas Rokiškio altarista Benediktas Šveikauskas. Pokario metais politiniais motyvais suimta daugiau kaip 50 kunigų, 7 iš jų iš bausmės atlikimo vietų nebegrįžo. Panevėžio vyskupijos vyskupai Kazimieras Paltarokas ir Julijonas Steponavičius buvo ir Vilniaus arkivyskupijos administratoriai.
1992 m. pabaigoje vyskupijoje buvo 122 bažnyčios, tačiau 44 iš jų buvo aptarnaujamos iš kitų parapijų atvykstančių kunigų.
Lepšiškės koplyčia

Istorija

Koplyčia pastatyta manomo švč. Marijos apsireiškimo vietoje, vietinių gyventojų vadintoje Purvalksnotu. Apie 1988 m. šį įvykį regėjo ir liudijo vietos gyventoja Elena Vaičienė (g. 1933 m.), įtikinusi vietos bendruomenę tai pažymėti pastatant koplyčią. Koplyčia sumūryta per pora sezonų, užbaigta apie 1992 m. Pastatyta už vietos tikinčiųjų suaukotas lėšas. Vėliau buvo pašventinta Betygalos klebono. Keletą pirmųjų metų retsykiais laikytos šv. Mišios, buvo renkamasi į gegužines pamaldas. Laikui bėgant mažėjo senųjų gyventojų (mirė, išsikėlė gyventi kitur), todėl nuošali, sunkiai prieinama koplyčia tapo nebelankoma.

Architektūra

Statinys sumūrytas iš natūralių lauko riedulių, pastatytas ant betoninių pamatų. Priekiniu fasadu orientuotas į pietus, stačiakampio plano, 4x5 m dydžio, be rūsio, prie galinio fasado prišlietu kvadratinio plano, 2x2 m dydžio priestatu. Jo viena siena sutapdinta su pagrindinio pastato šonine siena (nuo miško pusės). Pastato frontonas vainikuojamas aukšto geležinio kryžiaus. Ant galinio kraigo stovi kiek mažesnis ornamentuotas kryžius su spinduliais. Senieji kryžiai atvežti iš Paliepių kapinių, kur nebebuvo naudojami, t. y. nestovėjo ant kapaviečių. Pagrindinio pastato stogas dvišlaitis, dengtas metalinėmis čerpėmis. Taip pat uždengtas priestatas, tik jo stogelis atskiras, žemesnis. Statinio langų ir durų angos arkinės, grotuotos. Grotas atstoja metalinės saulutės. Yra du langai – po vieną šoninėse sienose. Koplyčios durys masyvios, metalinės, dvivėrės. Sienų storis – 50 cm. Viduje išmūrytas skliautinis perdenginys. 4,7 m aukščio patalpa ištinkuota, baltomis sienomis ir lubomis. Grindys išklotos keraminėmis plytelėmis. Išlikęs altoriaus stalas, ant jo – keli smulkūs kryželiai su paveikslėliu, žvakidės.
Šventorius atviras, vienoje pusėje remiasi į vandeningą griovį, kitoje – į mišką. Priešais koplyčią stelbiamas medžių, nykstantis, stovi apie 4,5 m aukščio medinis kryžius.
Giedrius Apuokas

Biografija

1975 m. baigė Vilniaus 23-čiąją vidurinę mokyklą, 1975–1976 m. studijavo Vilniaus universiteto Matematikos fakultete, 1976–1980 m. – Maskvos M.Lomonosovo universiteto Skaičiavimo matematikos ir kibernetikos fakultete.
1980–1983 m. buvo VU Matematikos fakulteto Diferencialinių lygčių ir skaičiavimo matematikos katedros asistentas, 1983–1992 m. – VU Skaičiavimo centro vyr. specialistas.
1991–1992 m. dirbo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Vidurio Europos šalių skyriaus II-asis, vėliau I-asis sekretorius. 1992–1995 m. buvo Lietuvos ambasados Čekijoje patarėjas. 1995–1998 m. vėl dirbo URM (Amerikos šalių skyriaus vedėju).
1998-2003 m. buvo Lietuvos Generalinis konsulas Čikagoje, nuo 2003 m. iki 2008 m. – URM Informacinių technologijų departamento direktorius.
2008 - 2012 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Armėnijos Respublikoje. Vėliau buvo ambasadorius ypatingiems pavedimams Lietuvos URM Transatlantinio bendradarbiavimo ir saugumo politikos departamente.
Nuo 2017 m. rugpjūčio 7 d. - Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Estijoje.
G. Apuokas 2003 m. apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi. Turi Nepaprasatojo ir įgaliotojo ambasadoriaus diplomatinį rangą.
FK Sibirʹ Novosibirsk

Istorija

Klubo ištakos siekia 1936 m. Vieną sezoną yra žaidę elito divizione, bet liko 16 vietoje ir iškrito į antros pakopos pirmenybes.
Liuteinas

Šaltiniai

Daug liuteino turi žalios lapinės daržovės, kiaušinio trynys, tamsios spalvos vaisiai.

Savybės

Šis ksantofilas, kaip ir į jį panašus zeksantinas, iš pradžių buvo naudojamas kaip natūralus dažiklis dėl jo raudonai – oranžinės spalvos. Liuteinas sugeria mėlyną šviesą ir todėl atrodo geltonas kai jo koncentracija maža, ir raudonai – oranžinis, kai jo koncentracija didelė.

Liuteinas anksčiau buvo naudojamas ruošiant lesalą viščiukams, kad broilerių oda būtų geltonesnė. Taip buvo daroma todėl, kad vartotojų apklausos parodė, kad jiems geltona vištienos odos spalva atrodė patrauklesnė nei balta. Liuteinas nėra naudojamas kaip dažiklis kituose maisto produktuose, kadangi jo stabilumas yra nedidelis.

Funkcijos

Tyrimai parodė, kad liuteinas koncentruojasi tam tikroje makulos dalyje, atsakingoje už centrinį regėjimą. Hipotezė teigia, kad tokia natūrali liuteino koncentracija šioje vietoje yra todėl, kad liuteinas saugo nuo oksidacinio streso ir stiprios šviesos. Tyrimai rodo, kad yra tiesioginis ryšys tarp suvartojamo liuteino kiekio ir akies pigmentacijos. Be to, kai kurios studijos pademonstravo, kad makulos pigmentacijos padidėjimas sumažina su amžiumi susijusios makulos degeneracijos galimybę.

Poreikis

Nuo 1996 metų liuteinas imtas pardavinėti ir kaip maisto papildas. Kol kas nėra nustatyta rekomenduojama liuteino dienos norma, tačiau teigiamas jo poveikis yra pastebimas vartojant 6 miligramus per dieną.

Perdozavimas

Vienintelė žinoma liuteino perdozavimo pasekmė yra odos pageltimas (karotenodermija). Taip atsitinka ir perdozavus beta - karoteno.
Hikikomori

Hikikomori (jap. 引きこもり, „atsiskyrimas, izoliacija“) – asmuo (paprastai vaikas, paauglys, jaunuolis ar jaunas suaugęs žmogus), atsisakęs socialinio gyvenimo ir siekiantis socialinės izoliacijos, savo noru nedalyvaujantis visuomeniniame gyvenime, visiškai atsiribojantis nuo išorinio pasaulio ir gyvenantis tik savo asmeninėje erdvėje (paprastai tik savo kambaryje). Priežastis – nesugebėjimas pereiti iš vaikystės ir jaunystės į suaugusiųjų gyvenimą.
Japonijos sveikatos, darbo ir gerovės ministerija hikikomori laiko asmenį, atsisakantį išeiti iš namų (su retomis išimtimis) daugiau nei 6 mėnesių laikotarpiui. Kai kurie hikikomori iš namų neišeina netgi kelerius metus ar dešimtmečius. Dažnai izoliacija prasideda atsisakymu lankyti mokyklą.
Hikikomori reiškinys labiausiai paplitęs Rytų Azijoje – Japonijoje, Pietų Korėjoje, Taivane, Kinijoje, tačiau pasireiškia ir Vakarų šalyse. Atsiskyrimą lemia itin konkurencinga visuomenės hierarchija, sunkūs mokymo krūviai, netolerancija nonkonformistiškiems asmenims, ypač būdinga Rytų Azijoje. Atsiskyrėlis paprastai turi socialinę fobiją, viešojoje aplinkoje kenčia ujimą, patyčias, nesugeba susidoroti su keliamais reikalavimais. Žmogus būna liūdnas, neturi draugų, tampa drovus, nekalbus.
Dėl nepakeliamo visuomenės spaudimo tokie žmonės dažnai atsiriboja nuo pasaulio užsidarę savo kambaryje ir dienas leidžia miegodami, žiūrėdami televizorių, naršydami internete, žaisdami kompiuterinius žaidimus, skaitydami knygas, klausydami muzikos. Hikikomori tampa visiškai priklausomi nuo juos išlaikančių tėvų. Hikikomori būdamas izoliacijoje vis labiau praranda socialinius įgūdžius, vis labiau vengia tarpasmeninių santykių. Dėl nutrauktų mokslų tokiems asmenims vėliau sudėtinga iš naujo integruotis į mokymąsi, o dėl darbo patirties neturėjimo – į darbo rinką.
Daugelis šeimų, turinčių hikikomori, tai slepia, nenorėdami užtraukti gėdos, visuomenės apkalbų, tačiau taip pat nežino kaip elgtis su vaiku ir dažnai palieka problemą likimo valiai.
Emily Blunt

Biografija

Gimė pietvakarių Londone. Emily buvo antras vaikas iš keturių vieno žinomiausių JK advokato Oliverio Saimono Piterio Blanto ir mokytojos Džoanos šeimoje. Nuo 1999 m. dvejus metus lankė privatų Hurtwood House koledžą, kur mokėsi dramos ir dainavimo meno. Dar būdama studente, 2000 m. Edinburgo teatre atliko debiutinį vaidmenį Paul Sellar parašytame miuzikle „Bliss“.
Nuo 2000 m. pasirašiusi sutartį su Kenneth Mcreddie, ji suvaidino tokiuose serialuose kaip „Henris VIII“ ir „Imperija“.

Asmeninis gyvenimas

Trejus metus draugavo su kanadiečių dainininku Michael Bublé. Jiedu susipažino 2005 m. australų „Logie“ televizijos apdovanojimų užkulisiuose Melburne. Iki 2008 m. kartu gyveno Vankuveryje, Kanadoje. Nuo 2008 m. lapkričio mėn. ėmė susitikinėti su amerikiečių aktoriumi John Krasinski, už kurio ištekėjo 2010 m. Italijos Komo mieste.
Nuo vaikystės (maždaug nuo 7 iki 14 metų) ją kamavo mikčiojimas, kurį įveikti jai padėjo aktorystės mokytoja. Jai taip pat buvo diagnozuotas obsesinis-kompulsinis sutrikimas.
Vygantas Paulauskas

Biografija

1962 m. baigė Kauno 8-ąją vidurinę mokyklą. 1962–1967 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Matematikos fakultete, 1968–1969 m. VU aspirantūroje. 1969 m. VU apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dab. daktaro), 1978 m. matematikos mokslų daktaro (dab. habilituoto daktaro) disertacijas.  1981 m. suteiktas profesoriaus vardas, tais pačiais metais tapo VU Matematinės analizės katedros vedėju.  1990 m. išrinktas LMA nariu korespondentu. Nuo 2011 m. tikrasis LMA narys

Mokslinė veikla

V. Paulausko mokslinio darbo kryptys – ribinės teoremos begalinio matavimo erdvėse, operatorių pusgrupių aproksimacija.
Nuo 1995 m. dirba ir Matematikos ir informatikos institute. Nuo 1981 iki 2014 V. Paulauskas buvo VU Matematikos ir informatikos fakulteto Matematinės analizės katedros vedėjas, daug metų buvo VU Matematikos ir informatikos instituto Tikimybių teorijos ir statistikos skyriaus vyriausiasis mokslo darbuotojas. Paruošė 15 mokslo daktarų, iš kurių 4 jau tapo habilituotais daktarais.
Girgždų akmuo

Girgždų akmuo – saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Kaišiadorių rajone, Žiežmarių apylinkės seniūnijoje, Girgždų kaime. Paskelbtas saugomu Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos 1992 m. spalio 1 d. sprendimu Nr. 231.
Akmuo surastas ir į šalikelę atvilktas melioratorių. Išskirtinės, piramidiškos formos, masyvus riedulys matomas iš tolo visu ūgiu. Jis stūkso ant šalikelės kalvelės, gruntinio kelio Sevelionys–Kovaičiai posūkyje (vingio vidinėje pusėje). Šalia, toje pačioje kelio pusėje, už 150 m į vakarus, įsikūrusi viena sodyba, priešingoje kelio pusėje matyti kita sodyba. Paminklinis akmuo pažymėtas senu informaciniu ženklu (neįskaitomu). Akmuo įvairiaspalvis, jo ūgis – 310 cm, pado plotis – 258 cm. Pagal savo tūrį šis akmuo užima trečią vietą tarp Kaišiadorių rajone saugomų geologinių gamtos paveldo objektų.
Palenkė (miestas)

Istorija

Tai vėlyvojo klasikinio laikotarpio (600–900 m.) majų miestas. Palenkėje buvo daug įspūdingų pastatų, iš kurių bene geriausiai išlikusi šventykla su hieroglifų įrašais. 1952 m. atrasta kripta, kurioje yra, manoma, valdovo-šventiko palaikai iš VII a.
Dėl savo svarbios istorinės ir kultūrinės reikšmės Palenkė 1987 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Meksikos Čiaposo valstijoje įsikūręs miestas – viena didžiausių ir svarbiausių majų gyvenviečių. Hieroglifai leidžia spėti, kad miestas labiausiai klestėjo vėlyvuoju klasikiniu periodu (600–900), kai buvo vadinamas Lakam Ha. Tai buvo karallystės sostinė. Šiose vietose archeologų kasinėjimai vykdomi nuo XVIII a. pabaigos. Jie rodo, kad monumentus, kuriuos matome šiandien, pastatydino valdovai Hanabas Pakalis II Didysis (615–683) ir jo sūnus Kan Balamas II (684–702). Pastatai stovi natūralios žalumos tankmėje. Jie iškilo turint aiškų politinį ir ideologinį tikslą – šlovinti valdovus savitomis akmens puošmenomis fasadų išorėje, o viduje – tinko reljefais ir akmens raižiniais.

Užrašų piramidė

Pagrindiniuose pastatuose išraižyti hieroglifai, vardijantys miesto valdovus ir rodantys jų siekį įteisinti savo dinastiją ir stiprinti jos svarbą paliekant rašytinių paminklų. Harmoningos formos, stilius ir skulptūrų gausa – spėjama, jų bruožus kadaise ryškino raudonos, mėlynos, ochros ir žalios spalvų dažai – leidžia vadinti statinius unikaliais dinastijos ir valdovo šlovinimo architektūros pavyzdžiais. Užrašų šventyklos kolonose ir sienose daug hieroglifų, tarp jų ir žymiausi dinastijų sąrašai. Šis pastatas – tai Hanabo Pakalio II kapavietės šventykla. Ją statydintis valdovas pradėjo dar būdamas gyvas, bet darbus baigė jo sūnus Kan Blamas II.
Pati šventykla stovi 24 metrų aukštyje, ant laiptuotos piramidės viršuje esančio cokolio. Piramidė primena vieną ant kito sudėtus aštuonis nupjautus kūgius. Į viršų pakylama pietų pusėje esančiais laiptais. Į pirmąją didelę patalpą patenkama pro penkias įeigas, palei kurias rikiuojasi lipdiniais dekoruotos kolonas. Antroji patalpa padalinta į tris dalis. Žemyn, pro šventyklos perdangas besileidžiantys laiptai aikštele padalinti į dvi dalis. Jais patenkama į kriptą, kurios sienos išpuoštos tinko reljefais. Tai devynio figūros (protėvių arba majų mitologijos personažų – Nakties valdovų). Pakalio Didžiojo sarkofago šonai dekoruoti negiliais reljefais. Jį dengia didžiulė Filiograniškai išraižyta plokštė. Plokštė išmarginta bene žinomiausiais ir gerai ištirtais majų reljefais – daugybė amžinąjį mirties ir atgimimo ciklą vaizduojančių figūrėlių su karalių po mirties akimirką. Karalius vaizduojamas su dieviškais atributais, simbolizuojančiais žengimo į nebūtį (o iš jos į pomirtinį pasaulį) akimirką. Iš jo pilvo auga kosminis kryžiaus pavidalo medis.
Kripta įrengta po piramidės pagrindu, pačiame centre. Atrastas sarkofagas tapo abejonių nekeliančiu įrodymu, jog pastatas išdygo dėl dviejų priežaščių – reikėjo ne tik talpinti patį sarkofagą, bet ir įkūnyti valdovo asmenybę.
Goytre United FC

Istorija

Klubas įkurtas 1963 m. Žaidė žemesniuose divizionuose. Pastaruoju metu iškopė į Antros pakopos pirmenybes.
Garden Village AFC

Istorija

Klubas įkurtas 1922 m. Žaidė žemesniuose divizionuose. Buvo iškopę į Antros pakopos pirmenybes.
Dziennik Wileński

Dziennik Wileński (liet. Vilniaus laikraštis) – kultūros ir literatūros žurnalas, ėjęs 1805–1806 m. ir 1815–1830 m. Vilniuje lenkų kalba.

Istorija

Iš pradžių leido Vilniaus universitetas, 1818–1821 m. – spaustuvininkų draugija, 1822–1830 m. – Antonijus Marcinovskis. Išėjo 64 tomai. 1805–1825 m. spausdino Juozapo Zavadskio spaustuvė.
Žurnalas nemažai vietos skyrė lietuvių tautosakai. Bendradarbiavo Mykolas Balinskis, Mykolas Dluskis, Andrius Matusevičius.
Redagavo Gotfrydas Ernestas Grodekas, Stanislovas Bonifacas Jundzilas, Jonas Kosakovskis, Andrius Sniadeckis, Kazimieras Kontrimas.
Varpas (Čikaga)

Istorija

Leido Čikagos „Varpo“ bendrovė. Redaktorius J. Laukis (Domininkas Keliauninkas). Leidimu rūpinosi A. Kaulakis, J. Grišius, N. Krukonis, J. Paukštys ir kt.
Stasys Štikelis

Biografija

Mokėsi Varnių gimnazijoje. 1951–1953 m. Klaipėdos srities laikraščio „Tarybinė Klaipėda“ korespondentas. 1953–1956 m. Eltos korespondentas. 1954 m. baigė Klaipėdos mokytojų institutą. 1956–1966 m. Klaipėdos miesto laikraščio „Tarybinė Klaipėda“ redakcijos skyriaus vedėjas. Nuo 1966 m. Lietuvos radijo redaktorius, Lietuvos televizijos programų direktorius, įvairių redakcijų vyriausias redaktorius, radijo ir televizijos fondų skyriaus vedėjas. 1992 m. baigė Vilniaus universiteto Specialistų tobulinimo fakulteto menedžerių-prodiuserių specializaciją.
Rašė ir rengė laidas visuomenės gyvenimo, kultūros istorijos temomis. Paskelbė straipsnių radijo ir televizijos istorijos klausimais. Nuo 1958 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Žurnalistikos enciklopedijos straipsnių autorius.
Ch-58

Ch-58 (rus. Х-58, изделие 112, изделие Д-7) (NATO kodas - AS-11 Kilter) – antiradarinė raketa sukurta ir gaminama TSRS (šiuo metu Rusijoje), pakeitusi anksčiau naudotą Ch-28.
Karinėse oro pajėgose pradėta naudoti nuo 1978 m. 1992 m. buvo modernizuota. Valdoma nurodant taikinį prieš paleidimą.
El Limonas (Venesuela)

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis XX a. pr., cukranendrių ūkio vietoje. 1962 m. tapo savivaldybės centru.
Viktoras Diawara

Viktoras Diawara (pravardė Vee, g. 1978 m. vasario 13 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkas ir prodiuseris. „Skamp“ grupės bei „LT United“ projekto narys.

Biografija

Gimė lietuvės ir Malio dramaturgo šeimoje. Augo Malyje, vėliau gyveno Vokietijoje ir Airijoje. 1995 m. Vokietijoje, Vasario 16-osios gimnazijoje kartu su Viliumi Alesiumi įkūrė grupę „Skamp“. Grįžęs į Lietuvą 1998 m. nusprendė rimtai pradėti muzikinę karjerą.
2001 m. gegužės 12 d. – pirmas ryškus tarptautinis pasiekimas: viename didžiausių Europos muzikinių renginių – Eurovizijos dainų konkurse – užimta trylikta vieta. Viktoras Diawara kartu su grupe „Skamp“ atliko dainą „U Got Style“. 2006 m. gegužės mėnesį dalyvavo „LT United“ projekte ir Eurovizijos projekte užėmė šeštąją vietą (didžiausias Lietuvos pasiekimas Eurovizijoje).
Tetralogija

Tetralogija – keturių kūrinių (dažniausiai literatūros ar filmų) rinkinys, kuriuose rutuliojasi ta pati tema. Tetralogijose dažniausiai būna pasakojama viena istorija, nors neretai jos dalys būna susijusios tik tais pačias veikėjais ar dar mažiau.
Patrik Ouředník

Gyvenimas

Patrikas Ouržednikas jaunystę praleido XX a. aštunto dešimtmečio Čekoslovakijoje, vadinamosios normalizacijos, sunaikinusios „Prahos pavasario“ viltis, laikotarpiu. Dėl „ideologinio nekonformizmo” jam buvo neleista studijuoti universitete (Ouržednikas pasirašė Peticiją dėl politinių kalinių išlaisvinimo, redagavo savilaidos leidinius). 1984 m. emigravo į Prancūziją, kur gyvena iki šiol.
Visiems Patriko Ouržedniko veikalams – „netradiciniams“ žodynams, esė, romanams, eilėraščiams, pastišams – būdingas dėmesys prietarams ir stereotipams, kurie analizuojami kalba, autoriaus laikoma „epochos tiesa“: „Aš manau, kad teiginio „epochos tiesa“ sinonimu galima laikyti pačią tos epochos kalbą”.
Argentinos žinios

Argentinos žinios – Argentinos lietuvių savaitraštis, leistas 1931–1935 m. Aveljanedoje (Buenos Airių priemiestis).

Istorija

Leido ir redagavo K. Kliauga. 1935 m. „Argentinos žinias“ pakeitė savaitraštis „Pietų Amerikos žinios“.
Atranka

Atranka tyrimui (angl. sampling) – tai tyrimo imties sudarymas. Ruošiantis atlikti tyrimą, atranka reikalinga dėl to, kad paprastai nėra galimybės (dėl techninių ir finansinių kliūčių) arba nėra racionalu apklausti ar ištirti visus dominančios populiacijos ar generalinės aibės elementus, pvz., apklausti visus miesto gyventojus. Tyrimui yra atrenkama tik tam tikra populiacijos dalis, o ne visa populiacija. Pagal tai, kokiu principu yra atliekama atranka, tyrimams yra sudaromos atsitiktinės arba neatsitiktinės imtys.
Mikalojus Tiškevičius Logoiskis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Juozapas Tiškevičius Logoiskis. Motina Barbora Pacaitė. Broliai Pranciškus Tiškevičius Logoiskis, Stanislovas Tiškevičius Logoiskis.
Stanislavas Caplinas

Biografija

1955–1957 m. mokėsi KGB mokykloje Nr. 302. 1957–1968 m. dirbo Karelijos ATSR KGB operatyviniu įgaliotiniu. 1968–1971 m. – Karelijos ATSR KGB 2-jo skyriaus 1-ojo poskyrio viršininko pavaduotojas. 1971–1976 m. – Karelijos ATSR KGB 2-jo skyriaus viršininko pavaduotojas. 1976–1980 m. dirbo Astrachanės srities KGB valdybos 2-ojo skyriaus viršininku. 1980–1983 m. – Tiumenės srities KGB valdybos viršininko pavaduotojas. 1983–1986 m. – SSRS KGB inspekcijos valdybos 4-ojo skyriaus vyresnysis inspektorius. 1986–1987 m. – SSRS KGB inspekcijos valdybos 3-ojo skyriaus viršininkas. 1987 m. paskirtas LTSR KGB pirmininko pirmuoju pavaduotoju. 1991 m. – LTSR KGB pirmininkas. 1991 m. pabaigoje pasitraukė į Rusiją.