google/wiki40b huggingface dataset:
LSMU Gyvūnų mokslų fakultetas

Istorija

Tuometinės Lietuvos veterinarijos akademijos Zootechnikos fakultetas įkurtas 1946 metais. 1976 metais Zootechnikos fakultetas pavadintas Zooinžinerijos fakultetu. 1982 metais akademijos kvartale iškilo zooinžinerijos korpusas su įrengtomis auditorijomis ir laboratorijomis. 1983 metais šiame fakultete įkurta pedagoginė grupė, kurioje studentai papildomai mokosi pedagogikos ir psichologijos. 1992 metais po reorganizacijos fakultetas pavadintas Gyvulininkystės technologijos fakultetu. 2010 m. susijungus Kauno medicinos universitetui ir Lietuvos veterinarijos akademijai tapo naujai susikūrusio Lietuvos sveikatos mokslų universiteto dalimi. Nuo 2019 m. LSMU Gyvūnų mokslų fakultetas.
Teisėsauga

Teisėsaugos institucijos

Teisėsaugos institucijos – struktūros (institucijos, kitokios organizacijos), kiti asmenys, kuriems yra pavestos valstybinės teisėsaugos funkcijos.
Siaurąja prasme tai yra valstybės aparato dalis (pvz., vidaus reikalų sistema – policija, muitinė, Sienos apsaugos tarnyba, Vidaus reikalų ministerija, specialiosios tarnybos (STT, VSD); Teisingumo ministerija).
Plačiąja prasme – ir valstybės valdžios, įgyvendinančios teisingumą (teismai, taip pat teisminei valdžiai priskiriama prokuratūra), jurisdikcinės sistemos posistemės arba greta jų egzistuojantys teisiniai institutai kaip, pvz., advokatūra, antstoliai, „prevencinė“ teisėsauga (notariatas, užtikrinantis teisinių ginčų prevenciją).
Chauvenet kriterijus

Šovene kriterijus, Chauvenet kriterijus (angl. Chauvenet's criterion) – vienas iš statistinių testų, skirtų patikrinti, ar įtartinas eksperimentinis duomuo (duomenų imties narys) tikrai yra riktas. Testas pagrįstas prielaida, kad duomenys skirstosi pagal normalųjį skirstinį.

Kritika

Riktų šalinimas yra prieštaringas dalykas, dalis žinovų reikalauja atsisakyti šios procedūros. Šovene testas atrodo objektyvus ir tiksliai skaičiuojamas, tačiau jis nėra tinkamas duomenims, kurie pasiskirstę ne pagal normalųjį skirstinį.
Šilutės valsčius

Šilutės valsčius buvo vakarų Lietuvoje. Centras – Šilutė.
Tutanchamonas

Mirties priežastis

Pagal 2010 m. rugsėjo National Geographic straipsnį, Tutanchamonas buvo faraonų kraujomaišos vaisius, todėl paveldėjo keletą genetinių ligų, kurios prisidėjo prie jo ankstyvos mirties. Ilgą laiką buvo manoma, kad tokia ankstyva mirtis buvo smurtinė. Po 2005 m. atliktų tyrimų manyta, kad Tutanchamonas mirė nuo traumos (atviras kojos lūžis). Bet naujausi DNR tyrimai, kurių rezultatai buvo paskelbti 2010 m. vasarį, parodė, kad Tutanchamonas sirgo maliarija. Remiantis parazito, vadinamo Plasmodium falciparum, kelių štamų DNR buvimu, tapo akivaizdu, kad Tutanchamonas buvo užsikrėtęs maliarija – tiesą sakant, jis ne kartą sirgo sunkiausia šios ligos forma. Tokia išvada paaiškina, kodėl į faraono kapą buvo įdėtos medicininės priemonės gydyti maliarijai
2005 m. kovo 8 d. egiptiečių egiptologas Zahi Havasas (angl. Zahi Hawass) paskelbė Tutanchamono mumijos tyrimų rezultatus. Kompiuterinis tomografas (KT) Siemens SOMATOM® Emotion 6 per 15 min padarė daugiau nei 1700 trimačių mumijos nuotraukų, kurios paneigė daugelį jaunojo faraono mirties priežasčių. Kaukolės traumos pėdsakų nebuvo rasta, o esanti kaukolėje skylė atsirado mumijos balzamavimo metu. Buvo paneigti ir ankstesni mumijos kūno rentgeno tyrimai, pagal kuriuos buvo manyta, kad faraonas sirgo sunkia skoliozės forma. Pakartotinis mumijų KT skenavimas galutinai paneigė anksčiau išsakytą nuomonę, esą šeima kentėjo nuo kažkokios įgimtos ligos, tokios kaip Marfano sindromas, kuri galėjo paaiškinti ištįsusius veidus ir moterišką išvaizdą, matomą Amarnos laikotarpio meno kūriniuose.
2010 m. vasario 17 d. Zahi Havasas ir Egipto kultūros ministras Farukas Hosnis paskelbė tyrimų rezultatus, kurie buvo atliekami 2007–2009 m. Tyrimui vadovavo Egipto mokslininkai: Jehaja Gadas (angl. Yehia Gad) ir Somaja Izmailas (angl. Somaia Ismail) iš Nacionalinio tyrimų centro Kaire. Padedami Ašrafo Selimo (angl. Ashraf Selim) ir Saharos Šalim (angl. Sahar Saleem) iš Kairo universiteto medicinos fakulteto kurie padarė visų mumijų KT skenogramas. Konsultantais buvo pasirinkti trys tarptautiniai ekspertai: Karstenas Pušas (vok. Carsten Pusch) iš Tiubingeno Eberhardo Karlso universiteto, Albertas Zinkas (angl. Albert Zink) iš Europos Akademijos Mumijų ir Ledo žmogaus instituto (angl. EURAC-Institute for Mummies and the Iceman) Bolcane ir Polas Gostneris (angl. Paul Gostner) iš Bolcano centrinės ligoninės. Tyrimų tikslas buvo nustatyti faraonų giminystės ryšius ir nustatyti galimą genetinę patologiją. Pagrindinė išvada yra ta, kad tiksliai buvo nustatytas Tutanchamono tėvas – Echnatonas, o motina – Echnatono sesuo, kurios mumija vadinama „Jaunoji ponia“ KV35YV ir vardas iki šiol nežinomas. Tutanchamono močiutė buvo Amenchotepo III žmona karalienė Tija. Mokslininkai nustatė, kad faraono šeimoje buvo genetinių ligų. Blogai susiformavusi Tutanchamono pėda galėjo būti viena tokių ydų. Manoma, kad jis turėjo dar vieną apsigimimą – dalinį vilko gomurį (įgimtą gomurio ir alveolinės ataugos nesuaugimą).
Egidijus Laužikas

Egidijus Laužikas (g. 1959 m. liepos 6 d. Troškūnuose, Anykščių rajonas) – teisėjas, Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakulteto dėstytojas, Teisėjų tarybos pirmininko pavaduotojas.

Biografija

1977 m. baigė Troškūnų vidurinę mokyklą. 1977-1982 m. baigė VU Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. Stažavosi užsienyje: Liono universitete (Prancūzija, 1996 m.), Prancūzijos teisėjų nacionalinėje mokykloje Paryžiuje (1998 m.), Tarptautiniame teisinio bendradarbiavimo centre Leidene (Nyderlandai, 2001, 2004 m.), Prancūzijos antstolių rūmuose (2001 m.).
1984–1988 m. Lietuvos TSR teisingumo ministerijos (vyresnysis) konsultantas, 1988–1995 m. Vilniaus miesto Spalio rajono teismo (Vilniaus 2-osios apylinkės teismo) teisėjas, pirmininko pavaduotojas, 1995–1997 m. Vilniaus apygardos teismo, 1997–1999 m. Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas, nuo 1999 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
1982–1984 m. VU TF Baudžiamosios teisės katedros asistentas, nuo 1993 m. VU Teisės fakulteto Civilinės teisės ir proceso, nuo 2009 m. rugsėjo 1 d. – VU TF Privatinės teisės katedros dėstytojas, lektorius. Dėsto kursą „Civilinis procesas“, veda seminarus, vadovauja darbams.
LR civilinio proceso kodekso projekto darbo grupės narys. Antstolių įstatymo, kitų LR įstatymų, Teismo sprendimų vykdymo instrukcijos projektų rengimo darbo grupių narys, Civilinio proceso kodekso tobulinimo darbo grupės narys. Jis taip pat yra Studijų kokybės centro egzaminų komisijos narys, Teisėjų mokymo ir veiklos vertinimo koordinavimo komisijos prie Teismų tarybos pirmininkas. Nuo 2008 metų Teisėjų tarybos narys, nuo 2010 m.- pirmininko pavaduotojas.
Paskelbė mokslinių ir teisinės praktikos straipsnių specializuotoje periodikoje, skaitė pranešimus tarptautinėse mokslinėse konferencijose civilinio proceso teisės klausimais Vilniuje (2002 ir 2004 m.), Sočyje (Rusija, 2004 m.), Jekaterinburge (Rusija, 2005 ir 2006 m.).
Jis yra Vilniaus universiteto Teisės fakulteto Alumni draugijos narys ir šios draugijos Tarybos narys (nuo 2003 m.).
2010 m. lapkričio 26 d. išrinktas Teisėjų Tarybos pirmininko pavaduotoju.
2019 m. teisėsaugos sulaikytas kartu su grupe kitų teisėjų. Įtariamas atlikęs korupcines veikas. Kol vyksta tyrimas, teisėjo įgaliojimai sustabdyti.
Išsiskyręs. Dukros – teisininkė Irtautė Laužikaitė (g. 1983 m.) ir Ieva Laužikaitė (g. 1987 m.).
Krainos kunigaikštystė

Istorija

Kunigaikštystė buvo iki tol čia egzistavusios Krainos markos tąsa, po to, kai jos markgrafas Rudolfas iš Habsburgų dinastijos savavališkai pasiskelbė kunigaikščiu. Tai jis padarė be Šventosios Romos imperatoriaus sutikimo.
Kunigaikštystė liko Habsburgų monarchijoje iki pat XX a. Habsburgai Austrijos erchercogai paveldėdavo Krainą kartu su Karintija, Štirija ir Goricija. Tik 2 kartus šios kunigaikštystės išskirtos iš bendrų Habsburgų valdų kaip Vidinė Austrija, valdoma atskiros dinastinės linijos. Iš visų Vidinės Austrijos kunigaikštysčių Kraina buvo mažiausiai germanizuota. Didžioji dalis gyventojų išlaikė slavišką slovėnų kalbą.
Po Šventosios Romos imperijos panaikinimo 1804 m. Krainos kunigaikštystė panaikinta ir tiesiogiai inkorporuota į Austrijos imperiją. Tačiau 1809 m. jos teritoriją užėmė Napoleonas, kuris ją įjungė į Prancūzijai pavaldžias Ilyrijos provincijas. 1816 m. jas susigrąžino Austrija, kuri vėl atkūrė kunigaikštystę sau pavaldžios Ilyrijos karalystės sudėtyje. XIX a. viduryje karalystei nunykus, Kraina vėl liko tiesiogiai pavaldi Austrijos imperijai, o vėliau – Austrijai-Vengrijai.
Pasibaigus I Pasauliniam karui Sen Žermeno sutartis numatė Austrijos-Vengrijos padalinimą. Remiantis etniniu principu Krainos kunigaikštystė atiteko Jugoslavijos karalystei.
Simcha Zuhovitski

Biografija

Gimė 1908 m. birželio 17 d. Valkininkuose rabino šeimoje. Baigęs mokslus neakivaizdžiai pradėjo mokytis matematikos Kijevo universitete. Nuo 1930 m. dirbo Kijevo universiteto matematikos katedroje. 1937 m. apsigynė disertaciją ir pradėjo dirbti Ukrainos TSR mokslų akademijos matematikos institute. Buvo vienas iš pirmųjų TSRS matematikų pradėjusių optimizavimo teorijų tyrimus. Prasidėjus II pasauliniam karui savanoriškai išėjo į frontą, pateko į nelaisvę, bet paspruko ir atvyko į Kijevą, kur slapstėsi pas savo buvusius kolegas. 1943 m. lapkritį sovietams užėmus Kijevą grįžo dirbti į universitetą, kur dėstė iki 1949 metų. 1947-1952 m. dirbo ir Kijevo pedagoginiame institute. 1952 m. išvyko dirbti į Lucką, kur 1953-1957 m. buvo Lucko pedagoginio instituto matematikos katedros vadovas. 1958-1965 m. dirbo Kijevo maisto pramonės institute. Nuo 1965 m. dirbo Maskvos civilinės inžinerijos institute, kur vykdė taikomosios matematikos tyrimus. 1975 m. emigravo į Izraelį, kur pradėjo dėstyti ir dirbti Jeruzalės universiteto taikomosios matematikos ir statistikos skyriuje. Mirė 1994 m. gruodžio 2 d. Jeruzalėje, jo garbei Jeruzalės universitete įsteigta matematikų premija.
Karšuva (kaimas)

Aplinkinės gyvenvietės

SKAUDVILĖIvangėnai
Kapitono Hatero kelionė ir nuotykiai

Anotacija

1860 m. balandžio 5 d. iš Liverpulio uosto išplaukia brigas „Forvardas“. Net ir patyrusius jūros vilkus stebina neįprasta laivo įranga bei tai, kad laivas plaukia nežinoma kryptimi ir neturi kapitono. Paslaptingojo kapitono nurodymus perduoda didžiulis šuo, o pats kapitonas pasirodo tik tada, kai „Forvardui“ iškyla pavojus būti sutraiškytam ledkalnių. Paaiškėja, kad tas žmogus – garsus ir patyręs jūrininkas Hateras, siekiantis įgyvendinti didžiausią savo troškimą – Šiaurės ašigalyje iškelti Anglijos vėliavą. Susidūrus su didžiuliais sunkumais, kapitoną išduoda dalis įgulos. Ar pavyks Haterui ir jo ištikimiems draugams įveikti nepaprastus pavojus ir pasiekti tikslą?

Ekranizacija

1912 m. režisierius Žoržas Meljė pagal romaną pastatė filmą „Ašigalio užkariavimas“ (pranc. Conquête du pôle).
Kuodžiai

Istorija

Po 1950 m. kaimas kurį laiką buvo Dituvos apylinkėje (Priekulės rajonas).
Pilorospazmas

Pilorospazmas (gr. pylōros – (skrandžio) prievartis) – funkcinio pobūdžio skrandžio prievarčio spazmas.
Pasitaiko kūdikiams, dažniau berniukams, iki 3 mėnesių amžiaus dėl įgimto skrandžio prievarčio nervinės reguliacijos sutrikimo. Pavalgęs kūdikis atpila, kartais vemia, būna neramus, per lėtai auga jo kūno masė.
Pilorospazmas gydomas spazmolitinias vaistais. Kūdikis matinamas pusiau vertikalioje padėtyje nedidelėmis porcijomis, darant trumpas pertraukas. Po maitinimo palaikomas stačias, vėliau guldomas ant kairiojo šono.
Kūdikiui augant, jo skrandžio prievarčio raumenų nervinė reguliacija normalėja, pilorospazmas išnyksta.
Palomenės pagrindinė mokykla

Istorija

Mokykla Smilgių kaime įsteigta 1917 m. 1935 m. visos mokyklos mokiniai buvo perkelti į Palomenės pradžios mokyklą, kuri įsikūrė Igno Navelsko namuose. Tuo metu Palomenėje mokytojais dirbo Romanas Karpis ir jo žmona Vanda Karpienė. Pradžios mokykloje veikė 4 skyriai. Ketvirtame skyriuje mokiniai laikė egzaminus.
1945 m. įsikūrė pastate, kuris stovėjo netoli bažnyčios. Viename namo gale buvo paštas, o kitame – 4 klasių pradžios mokykla. Kita mokyklos dalis buvo įsikūrusi dabartinės parduotuvės „Vilagis“ patalpose. 1951 m. pradžios mokykla tapo septynmete mokykla, 1961 m. aštuonmete mokykla. 1964 m. pastatyti du mediniai mokyklos pastatai, įkurtas internatas. 1970 m. pastatyta mūrinė mokykla, į kurią persikėlė 5-8 klasės, pradinė mokykla liko įsikūrusi mediniame pastate, o dabartinėje parduotuvėje buvo mokyklos sporto salė ir dirbtuvės. Nuo 1985 m. visų klasių mokiniai pradėjo mokytis mūriniame pastate, o į medinį pastatą perkeltos dirbtuvės. Nuo 1986 m. mokykla devynmetė, nuo 1999 m. - dešimtmetė (pagrindinė) mokykla.
2005 m. rudenį atidarytas naujas mokyklos priestatas su sporto sale. 2006 m. pradėta senojo pastato renovacija. 2006 m. rugpjūčio mėn. uždarytas Neprėkštos pradinio ugdymo skyrius, kurio mokiniai lanko pagrindinę mokyklą.
Delstinis šūvis

Delstinis šūvis (angl. hang fire; rus. затяжной выстрел) – šūvis, kai tarpsnis nuo nuleistuko suveikimo iki sviedinio ar kulkos išlėkimo žymiai ilgesnis nei norma. Priežastys būna sudrėkęs ar kitaip sugedęs parakas (dėl ko šaunamasis užtaisas dega lėčiau), sugedusi kapsulė ir pan. Delstinis šūvis gali trukti iki kelių minučių, ir tuo metu per anksti atsklendus spyną galimos sunkios pasekmės.
Delstinio šūvio priežastis dažnai būna šovinių laikymas netinkamomis sąlygomis. Kita reali priežastis – gamintojo brokas.
Dažniausiai delstinio šūvio uždelsimo trukmė labai trumpa, todėl jo nepastebi. Delstiniai šūviai kėlė rimtų problemų sraigtiniams lėktuvams, kurių aviaciniai kulkosvaidžiai bei patrankos sinchronizuotai šaudydavo pro propelerius.
Delstinį šūvį reikia įtarti, jei ginklas neiššovė, tačiau to priežastys neaiškios. Dabartiniuose ginkluose neiššovimo priežastis dažniausiai būna blogas šovinys, kuris niekada neiššaus. Tačiau tokį įtartiną šovinį išsyk išmesti iš šovinio lizdo rizikinga. Jei vyksta delstinis šūvis, parako užtaisas gali sprogti atidarius spyną ar išmetus šovinį. Tokiu atveju susidariusios skeveldros gali rimtai sužeisti. Jei šauliui atrodo, kad ginklas reikiamai įstūmė į šovinio lizdą naują šovinį ir ginklo spyna neįstrigo, šaulys turėtų tvirtai laikyti ginklą nukreiptą į saugų taikinį apie vieną minutę. Jei per tą laiką neįvyksta šūvis, šovinį išmeta pertraukdami spyną. Toks laukimas paprastai nėra naudojamas kovinėmis sąlygomis, kai likti be veikiančio ginklo yra didesnė rizika.
Delstinio šūvio išvengti pabūkluose įtaisomi specialūs saugikliai. Artilerijos pabūklo delstinio šūvio keliamas pavojus žymiai didesnis nei šaulio ginklo ne tik dėl didesnio šaunamojo užtaiso, bet ir del galimo sviedinio sprogimo.
Amsterdamo sutartis

Amsterdamo sutartis – 1997 m. spalio 2 d. Amsterdame 15 Europos Sąjungos pasirašyta ir 1999 m. gegužės 1 d. įsigaliojusi sutartis. Ja buvo atliktos ankstesnių Europos Sąjungos ir Europos Bendrijos sutarčių pataisos, taip pat pakeistas sutarties straipsnių žymėjimas. Ši sutartis pakeitė ankstesnį Europos Sąjungos sutarties straipsnių žymėjimą raidėmis nuo A iki S į žymėjimą skaitmenimis.

Sutarties sąlygos

Sutartimi kai kurie bendradarbiavimo teisingumo ir vidaus reikalų srityse klausimai (prieglobsčio)vizų, imigracijos, išorinių sienų kontrolės) buvo perduoti Europos Sąjungos kompetencijai. Įsigaliojus Amsterdamo sutarčiai, Šengeno sutartis tapo Europos Sąjungos teisinės sistemos dalimi ir tuo metu buvo taikoma 13 ES valstybių.
Sutartis išplėtė Europos Parlamento teises, supaprastino nutarimų priėmimo Europos Sąjungos Taryboje procedūras, išplėtė Sąjungos kompetenciją teisingumo ir vidaus reikalų, taip pat bendros užsienio ir saugumo politikos srityje. Pagal Amsterdamo sutartį, bet koks bendradarbiavimas, siekiant ES tikslų, išskyrus Europos Bendrijos išimtinės kompetencijos sritis, turi apimti ne mažiau kaip pusę visų ES valstybių narių.
Amsterdamo sutartyje Europos Sąjunga savo pagrindine užduotimi pripažino ginti žmogaus teises, numatytas 1950 m. Europos žmogaus teisių konvencijoje ir įsipareigojo tas teises propaguoti. Sutartimi nustatyta, kad tuo atveju, kai valstybė narė pažeidžia demokratijos principus, tam tikros jos teisės, įskaitant jos atstovų teisę balsuoti Europos Sąjungos Taryboje, gali būti suspenduota.
Ugniažolė

Augalų morfologija

Daugiametis žolinis, 30-70 cm aukščio augalas.
Auga panamėse, dykvietėse, pamiškėje, krūmuose, kirtavietėse.
Žydi gegužę-rugsėjį. Labai dažnas.
Ben Shahn

Biografija

Ben Shahn gimė 1898 m. rugsėjo 12 d. Kaune. 1906 m. kartu su tėvais emigravo į JAV ir apsigyveno Niujorke, Brukline. 1913–1917 m. dirbo mokiniu litografinėje dirbtuvėje. 1919–1922 m. mokėsi Niujorko koledže, vėliau Niujorko universitete. 1922 m. lankė Nacionalinę piešimo akademiją. Tais pačiais metais jis vedė Tillie Goldstein. 1924–1925 m. bei 1927–1929 m. su savo žmona keliavo po Europą ir šiaurinę Afriką. 1930 m. Niujorko Downtown‘o galerijoje įvyko pirmoji personalinė paroda. Tais pačiais metais jo darbai buvo eksponuojami Niujorko modernaus meno muziejuje. 1931 m. Ben Shahną sukrėtė Sacco ir Vanzetti teismo procesas, šia tema jis nutapė 26 guašo darbus, du didelius paveikslus (darbų serija „The Passion of Sacco and Vanzetti“). Po šių kūrinių tapo gerai žinomas ne tik dailininkams, bet ir plačiajai Amerikos visuomenei. 1935 m. susituokė su dailininke Bernarda Bryson Shahn.
Prezidento Franklin Roosevelt valdymo laikais Ben Shahnas įsijungė į politinę ir profsąjungų veiklą. Buvo įtrauktas į federalinės valdžios administracijos programą puošiant pastatus sienine tapyba. 1932–1933 m. jis padėjo garsiam meksikiečių monumentalistui Diegui Riverai, kuris tuo metu buvo pakviestas į Niujorką, ištapyti Rokfelerio centrą Niujorke. 1937–1938 m. Naujojo Džersio valstijoje, Ruzvelto mieste jis ištapė Federalinio gyvenamųjų namų statybos visuomeninį centrą, 1938–1939 m. – 13 didelių paveikslų Centriniame pašte Bronkse. Antrojo pasaulinio karo metu dirbo karinės informacijos žinyboje. Kūrė plakatus, iliustravo žurnalus. Atliko ir fotografo darbą. 1956 m. buvo išrinktas JAV Nacionalinio meno ir literatūros instituto nariu, o nuo 1959 m. JAV meno ir mokslo akademijos nariu.
Paskutinį gyvenimo dešimtmetį dailininkas pradėjo kurti mozaikų ir vitražų eskizus visuomeniniams ir konfesiniams pastatams. Anot kritikų, Ben Shanhn‘as buvo menininkas, kuris kalbėjo pasauliui. Buvo visuomeninis veikėjas, propagandistas, kartais pamokslininkas. B. Shahnas visą laiką buvo jautrus socialinei tematikai, paliko daug nuotraukų apie Niujorko darbininkų buitį, pietinių valstijų juodukų gyvenimą, didmiesčių lūšnynų vaizdų. Daugelį fotosiužetų jis perkeldavo į drobes. Shahn‘as mėgdavo savo kūryboje užšifruotas alegorijas. Karo metų tematika įkvėpė savotiškai griuvėsių tapybai, simbolizuojančiai sumaištį, nuosmukį. 1960–1961 m. reaguodamas į atominius bandymus Ramiajame vandenyne, dėl kurių nukentėjo japonų žvejai, sukūrė paveikslų seriją „Laimingas drakonas“. Nuo 1940 m. Shahn‘o kūryboje atsirado biblijinė ir žydiška tematika. Noras aktyviai bendrauti su žiūrovu, jį veikti, provokuoti, Shahn‘ą įkvėpė savo darbuose naudoti aiškinančius įrašus. Taip jis tapo ir kaligrafijos meistru. 1964 m. išleido knygą apie kaligrafiją „Meilė ir žavėjimasis raidėmis“. Jo darbų yra Šiuolaikinio meno muziejuje Niujorke, Vatikano galerijoje, įvairiose pasaulio galerijose, privačiose kolekcijose. Ben Shahn mirė 1969 m. kovo 14 d. Niujorke.
Rachel Grant

Biografija

Reičelė gimė Filipinuose, Lusono saloje, buvusio gydytojo brito, barono titulą turinčio Michaelo Granto ir filipinietės Isabel Padua-Grant šeimoje, kurioje taip pat augo seserys Angela (g. 1974 m.), Rebecca (g. 1981 m.) ir pusbrolis David-Alexander (g. 1984 m.)
Netrukus po Reičelės gimimo šeima persikėlė į Didžiąją Britaniją ir apsistojo Notingeme, kur visos 3 seserys lankė šokius. Vėliau vyresnioji Angela tapo agentūros „CalCarries“ modeliu ir baleto mokytoja, atidariusia savo vardo mokyklą („Angela Grant School of Dance“), o jauniausioji Rebecca – aktore.
Reičelė yra laimėjusi grožio konkursą „Miss Hawaiian Tropic“ ir vėliau kaip ambasadorė apkeliavusi daugiau kaip 50 pasaulio šalių, skatindama įvairias socialines bei ekologines akcijas. 2014 m. ji atidarė mokyklą Bani, Filipinuose, kurioje mokosi 150 nuo gamtos stichijų nukentėjusių vaikų.
2001 m. Reičelė buvo Andželinos Džoli veiksmo scenų dublerė filme „Kapų plėšikė Lara Kroft“. Jos pirmasis savarankiškas vaidmuo kine buvo 2002 m. filme apie agentą 007 Džeimsą Bondą „Pasveikink mirtį kitą dieną“. 2007 m. ji vaidino kartu su Jean-Claude Van Damme veiksmo filme „Until Death“.
Aktorė domisi ir yra įvaldžiusi tradicinius filipiniečių kovos menus Kali. Kiti jos vaidmenys – įvairiuose Britananijos televizijos serialuose („Emmerdale“, „Murder in Suburbia“ ir „Blue Murder“), TV reklamose, taip pat nedideli pasirodymai teatre.
Gudų lobis

Gudų lobis – XI a. sidabriniai lydiniai, rasti 1938 m. ariant lauką Gudų kaime (dab. Viekšnių seniūnija, Mažeikių rajono savivaldybė).

Lobis

Rasta 12 sujungtų spiralės pavidalo keturkampio skersinio pjūvio kaltų sidabrinių lydinių, turbūt likusių sudeginus numirusįjį. 7 iš jų (ilgis 52–60 cm, bendra masė 803,6 g) pateko į Nacionalinį Čiurlionio dailės muziejų. Penki lydiniai yra trijų, du – dviejų įvijų. Kitą dalį lobio pasidalijo vietos gyventojai.
Tai didžiausias Lietuvoje rastas šio tipo lydinių lobis. 1935 m. Gudų kaime, akėjant Kojelio žemę, rasta keletas talerių. Vienas taleris buvo su 1774 m. data.
Stasys Norbutas

Biografija

1993 m. baigė Šiaulių universitetą, rusų kalbos ir literatūros mokytojas. 2004 m. Mykolo Romerio universitete baigė teisę ir valdymą, teisės mokslų magistras.
Kvėdarnos Kazimiero Jauniaus gimnazijos direktorius.
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Šilalės rajono skyriaus narys. 2011 m. (mandato atsisakė) Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Kvėdarnos bendruomenės centro valdybos narys, Lietuvos mokyklų vadovų asociacijos Šilalės skyriaus pirmininkas.
Žmona Daivutė, vaikai Agnė, Tomas.
Orlos valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1807-1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842-1914 m. Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Bielsko rajonui. 1941-1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Antonovas, Baranovce, Čechi Zablotne, Didule, Gredele, Gredele Kolonija, Gregorovce, Košele, Koškai, Kriviatiče, Kruhle, Malinikai, Maliniki Kolonija, Miklaše, Moskievce, Olekše, Orla, Paškovščizna, Pavlinovas, Redutai, Spičkai, Ščiti Dzencolovas, Ščiti Novodvorai, Šerniai, Topčikalai, Vulka ir Vulka Vigonovska.
Kuba (Azerbaidžanas)

Istorija

Įkurta XV a. XVIII a. 2-ojoje pusėje buvo chanato sostinė.
2007 m., statant vietos stadioną, upės slėnyje buvo aptikta masinė Gubos kapavietė, datuojama 1918 m. Joje rasta 137 žiauriai nužudytų žmonių, daugiausia – žydų ir azerbaidžaniečių skeletų.