Motooris Noriganas

Vaikystė

Noriganas  gimė 1730 metų birželio 21 d., Matsusaka, Ise provincijoje (dabar Mie prefektūra). Jis buvo antrasis sūnus pirklių šeimoje. Jo tėvas, Sadatoshi, turėjo nuosavą parduotuvę. Norigano tėvas mirė, kai jam buvo 11 metų. Sadatoshi parduotuvę teko uždaryti ir visa šeima persikraustė gyventi į kitą Matsusuka vietą. Jo motina, Katsu, tikėjosi, kad sūnus užaugs pirkliu ir vėl atidarys Sadatoshi parduotuvę. Katsu pasirūpino, kad jis, kaip ir kitų pasituriunčių pirklių šeimų sūnūs Matsusake, gautų platų išsilavinimą – pradedant nuo kaligrafijos mokslo, No  dainų, šaudymo iš lanko iki arbatos gėrimo ceremonijos. Jis buvo mokomas būti prekybininku. Tačiau su laiku Katsu pastebėjo sūnaus aistrą skaitymui. Motina suprato, kad Motooris nebus prekybininku ir nusprendė jį nukreipti į medicinos mokslą. Nors tuo metu, gydytojų darbas nebuvo prestižinis, jie uždirbdavo pakankamai pinigų pragyvenimui bei turėjo galimybę studijuoti. Nors Noriganas sutiko būti gydytoju, jo tikrieji ketinimai buvo tapti mąstytoju. Savo memuaruose jis rašė: ,, Užsidirbti pradyvenimui praktikuojant mediciną yra nedora ir niekinga. Tai ne vyrų pašaukimas.“. Tačiau būdamas darbštus žmogus bei mąstydamas realiai, jis paklausė motinos bei pasirinko mokslą, kuris suteikė jam laiko, kad galėtų pasiekti savo tikrąjį pašaukimą.

Studijų laikotarpis Kiote

1752 metais motinos paskatinimu Norinagas išvyko studijuoti į Kiotą  mediciną. Tuo metu jam buvo 22-eji. Studijų laikotarpiu jis gyveno Kunfucijos mokslininko Hori Keizan namuose. Per penkerius su puse metų, praleistų Kiote, jis linksminosi tiek pat laiko, kiek mokinosi. Jis dažnai žiūrėdavo No ir Kabuki vaidinimus. Noriganas išmoko atpasakoti ,,The Tale of the Heike“. Taip pat, jis jodinėjo arkliais, rūkė bei labai daug gėrė sake . Kai jo motina, kuri prisidėjo prie jo pragyvenimo Kiote, sužinojo apie jo piknaudžiavimą sake, laišku jį įspėjo negereti daugiau nei trijų puodelių sake per dieną.
Per jo apsistojimo laikotarpį Kiote, Noriganas daugiau susidomėjimo rodė Japonų literatūrai nei medicinai. Hori Keizan pagalba, jis mokinosi apie Japonų bei Kinų filologiją (mokslinius jų darbus apie literatūrą ir kalbą). Hori jį supažindino ir su Keichu knyga apie Manyoshu peoziją. Noriganas buvo labai įkvėptas šia knygą bei Ogyu Sorai rašto darbais, todėl nusprendė atsiduoti Kokugaku (,,nacionaliniui mokymuisi").

Tolimesnis gyvenimas Matsusaka

1757 metais jis grįžo atgal į Matsusaka, kur pradėjo praktikuoti pediatriją. Nors ir būdamas labai užsiėmęs pacientų apžiūrinėjimu, skambučiais į namus bei medicininių saldainių gaminimu vaikams, Norigana savarankiškai mokinosi apie japonų klasiką. Jis studijavo „Genji Monogatari“ bei mokinosi ,,Nihon Shoki“ (Japonijos kronikos). Kaip gydytojas, jis priėmė savo vieno iš smarojaus protėvio vardą – Motoori. Būdamas 27-erių jis nusipirko keletą Kamo no Mabuchi knygų ir pradėjo savo Kokugaku tyrimus. 1760 metais jis susituokė su Murata Mika, tačiau santuoka ilgai netruko. Po 3 mėnesių jie išsiskyrė. Po dviejų metų jis susituokė su Kusabuka Tami. Šį kartą santuoka buvo sėkminga ir 1763 metais, susilaukė pirmojo sūnaus.
1763 metai buvo ypač svarbūs Noriganui. Mabuchi apsilankė Matsusaka ir Noriganas turėjo galimybė susitikti su juo akis į akį. Šis susitikimas, dar kitaip žinomas, kaip ,,naktis Matsusaka“ pakeitė Norigano mokymosi kryptį bei metodus. Jis paprašė, kad Mabuchi prižiūrėtų jo Kojiki (Japonų seniausios mitų knygos, sudarytos 710 metais) anotacijas. Tačiau Mabuchi patarė pirmiau išanalizuoti ,,Manyoshu“ (senovės peozija), kad jis geriau suprastų senovės Japonų kalbą. Po šio susitikimo jie ir toliau palaikė ryšius, todėl Noriganas paskatintas Mabuchi, visiškai pasinėrė į Kojiki tyrimus.
Savo vėlaisiais gyvenimo metais, Noriganas tarnavo Kii provincijos valdytojui. Jis pastoviai keliavo į Kiotą vesti paskaitų. Jis turėjo du sūnus ir tris dukras. Jo sūnus Hauniwa sekė tėvo pėdomis ir tapo Japonijos klasikos mokslininku.
Nors ir Norinagas geriausiai žinomas, kaip Kokugaku mokslininkas, jis 40 metų praleido būdamas gydytojų bei apžiūrinėjo pacientus iki pats savo mirties.
Norinagas mirė 1801 metais rugsėjo 29 d. Jis buvo palaidotas Mt. Yamamuro viršukalnėje, aštuoni kilometrai nuo Matsusaka miesto centro. Tai buvo jo noras, kurį jis parašė likus metams iki savo mirties, testamente. Taip pat, jis paprašė laidotuvių pagal Budistų papročius, tačiau Šintoistų kape. Kaip rašoma, jo testamente: ,,Kapas turi būti septynių shaku plotų (2,1 metrų ploto). Padarykite piliakalnį šiek tiek už kapo centro ir pasodinkite ant jo vyšnią. ". Vyšnia buvo pasodinta ir dabar jinai kiekvieną pavasarį pražysta virš jo kapo.

Ashiwake Obune

Dar studijuodamas Kiote, jis parašė Ashiwake Obune, kokia jo nuomone turėtų būti waka. Pagal jį, poema turi būti meno kūrinys žodžiu, kuris išreiškia poeto jausmus, tai neturi būti susieta su morale ar politika. Žodžiai turi būti pasirinkti atsargiai, kitaip poema taps vulgaria. Graži kalba gali padaryti seklią idėją prasminga, o vulgari kalba, gali sugadinti prasmę. Vis gi, niekas neatkreipė tokio didelio dėmesio į žodyną ir nebuvo toks racionalus, kaip Norinagas. Ashiwake Obune jis labai daug kartojo apie retorikos svarbą rašant peoziją. Jis primygtinai reikalavo visų tinkamo žodžių pasirinkimo bei grakščios sintaksės. Kaip jis rašė savo darbe: ,,Žiūrint iš žmogaus prigimties, nenuostabu, kad žmogus gali sukurti gerumo ir dorybės eilėraščius, nors ir jo širdis pilna pykčio bei blogio <..> Retorika yra posmo siela, tai yra žmogaus jausmų esmė.“.

Kojiki-den, Genji Monogatari ir mono no aware

Norinagos svarbiausi darbai buvo ''Kojiki-den'' (Komentarai apie Kojiki), parašytas per 35-erius metus ir pastebėjimai apie Genji Monogatari. Jis tikėjo, kad paplitęs iš kitos šalies Konfucianizmas  buvo prieštaringas senovės Japonijos paveldui, kuris kilo iš natūralaus spotaniškumo jausmo bei dvasios. Kaip jaunas mąstytojas, jis vadovavosi Ogyu Sorai metodais. Pagal Oguy, reikia nepaisyti Konucijaus idėjos, norint surasti tikrą senovės Japonijos klasikos reikšmę. Nepaisant to, jis kirtikavo Sorai dėl besitęsiančios didelės Kinijos kalbos bei kultūros įtakos.
''Kojiki'' yra parašytas kinų simboliais. Noriganos pagrindinis tikslas buvo pašalinti Kinijos įtaką bei idėjas, kurios atsispindėjo simboliuose, iš savo mokymosi būdo apie senovę. Tai ir lėmė Kojiki-den atsiradimą, kuriame jis tyrinėjo mąstymą bei emocijas apie senovės Japoniją, kurią jis aukštino. 1798 birželį, po 34-erių metų mokymosi bei rašymo, jis užbaigė savo 44 tomų Kojiki-den. Noriganas pradėjo jį rašyti būdamas trisdešimt ketverių, o baigė šešiasdešimt aštuonerių.
Senovės literatūros mokslininkų įsitikinimu, Manyoshu poezija reiškė didybę bei vyriškumą, o kiti darbai, toki, kaip Genji Monogatari buvo laikomi nevyriškais, o moteriškais. Noriganas dar kartą patvirtino Genji Monogatari svarbą, kaip ''mono no aware'' išsireiškimą – intuityvų, subtilų jautrumą pasauliui. Kadangi Kinų Budistų ir Konfucijaus tadicijos įtakojo Japonų klasiką, Noriganas pradėjo tyrimus, stebėdamas save bei bandydamas atrasti autentišką arba natūralią žmogaus prigimtį savyje. Norinagui dievybė simbolizavo viską, kas yra paslaptinga. Jis niekada nesuprato dievybės kaip absoliučios būtybės, kuri buvo transcendentinė. Vietoje to, kad bandytų pasirodyti išsimokslinęs, jis reikalavo nuolankumo bei tikėjimo iš Dievo. Tai įtakojo jo mokinį, Hirata Atsutane, kuris vėliau pradėjo Šintoizmo atgimimą.
Jis gyrė save, kad suprato senovės Japonų dvasinį pasaulį. Jis pradėjo tyrinėti Kojiki, nes jam buvo įdomu sužinoti apie senovės pasaulį. Jis pradėjo aukštinti senovės japonus, nes jo manymu jie buvo toki, koki yra – buvo tiesiog vyrai ir moterys. Norinagos nuomone senovės japonai nebuvo intelektualūs, o tiesiog gyveno pagal savo natūralią prigimtį. Vėliau japonai tapo sugadinta visuomene. Žmonės nustojo būti nuoširdūs ir jų gyvenimai tapo pilni melo.
Norinagas mono no aware idėją pavadino liūdesiu, kuris susidaro iš praeities. Jis įžvelgė tai, kaip skiriamąjį japonų bruožą, atskleistą Japonų klasikos literatūroje. Jis atrado žmogaus prigimties esmę – ne racionalumą, o emocinį širdies jautrumą. Norinagos požiūriu emocionalus jautrumas egzistuoja prieš konceptualius, prieš lingvistinius lygius ir yra žmogaus kūrybiškumo šaltinis. Japoniškoji poezija yra bandymas išreikšti sudėtingas ir subtilias emocijas, kurių konceptualios kalbos negalima suvokti. Norinagos žmogaus prigimties indentifikavimas su emocionale dimencija parodo ryškų kotrastą tarp pagrindinių filosofinių tradicijų Vakaruose, kurie yra linkę nustatyti žmogaus prigimtį pagal racionalumumą arba gebėjimą mąstyti.

Waka

Paklaustas apie Japonijos sielą, / Aš pasakyčiau / Kad, tai yra / Kaip laukinė vyšnia / Žėrinti ryto saulės spinduliuose.

Ši gerai žinoma waka buvo užrašyta ant Norinagos portreto, kurį jis nutapė pats, būdamas šešiasdešimt vienerių. Norinaga tiesiog dievino waka. Tačiau jis nerašė jų be priežasties, tai buvo jo senovės pasaulio supratimas. Jis parašė apie 1000 waka. Daugiau nei 300 jų yra tema apie vyšnią. Jam labiau patiko laukinė vyšnia, nors jos ir ne tokios nuostabios, kaip įprastos. Jis dievino subtilų laukinės vyšnios gracingumą. Savo poezija, jis stengėsi pavaizduoti vyšnią, kaip savo gyvenimą. Taip pat, ji simbolizavo Norinagos požiūrį į studijas.
Mezurashiki / Koma Morokoshi no / Hana yori mo / Akanu iroka wa sakura nari keri
Tai ne romanas / gėlė iš Korėjos ar Kinijos / Bet vyšnios žiedlapiai / Kurie turi spalvą ir kvapą / Nuo kurių aš niekada nepavargstu.

Ši poema buvo užrašyta ant paveikslo, kurį jis nutapė būdamas keturiasdešimties.
Furugoto no / Fumi wo ra yomeba / Inishie no / Te-buri koto-toi / Kiki miru gotoshi
Skaitau Kojiki, / Jaučiuosi lyg aš / Stebiu protėvius / Ir klausausi jų pokalbių.
1798 birželį, po 34-erių metų mokymosi bei rašymo, jis užbaigė savo 44 tomų Kojiki-den. Jis savo draugams išsiuntinė laiškus, kad pasidžiaugtų savo pasiekimu. Taip pat, su savo draugais bei mokiniais surengė vakarėlį, kuriame ir sukūrė poema apie Kojiki.

Motoori Norinaga Atminimo Muziejus

Matsusaka pilies vietoje, esančiame Matsusaka mieste, Motoori Norinaga kyu-taku (jap. 本居宣長旧宅) namas, kuriame gyveno Motooris Noriganas, nuo 12-os iki 72-iejų, šiuo metu yra „Motoori Noragan Atminimo Muzius“ (jap. 本居宣長記念館, Motoori Norinaga kinenkan). Namas, kuris originaliai buvo pastatytas, kaip senelių namai, Noriganos seneliui 1936 metais, 1909-tais buvo perkeltas į dabartinę jo buvimo vietą. 1953 metais Japonijos vyriausybės, namas buvo paskelbtas, kaip specialus nacionalinis paminklas. Buvo stengiamasi atkurti namo interjierą, kuo galima panašesnį į tą, kuris buvo, kai name gyveno Noriganas. Jo rašymo kabinete, kuris yra antrame aukšte, šiuo metu yra eksponuojami keli originalūs rankraščiai. Muziejuje, taip pat yra daugybė atrifaktų, kurie yra saugomi, kaip Japonijos svarbi kultūros dalis. Lankytojams yra rodoma, tik nedidelė jų dalis.