google/wiki40b huggingface dataset:
Surviliškio Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia

Istorija

Surviliškio dvaras 1505 m. dovanotas Žemaičių vyskupui. Tarp 1592 ir 1597 m. Surviliškyje buvo bažnyčia. Jai 1638 m. dovanotas Bučionių kaimas. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. Klebono Juozapo Žibarto rūpesčiu 1791 m. pastatyta nauja bažnyčia. Kapinėse 1800 m. pastatyta Surviliškio koplyčia.
Kunigas Leopoldas Urbanavičius apkaltintas sukilėlių rėmimu ir 1865 m. ištremtas į Tomsko guberniją. F. Semelevičiaus, klebonavusio Surviliškyje 1863–1891 m., iniciatyva bažnyčia suremontuota. 1921 m. perdažyta. 1908–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

Architektūra

Bažnyčia turi baroko ir klasicizmo bruožų, medinė, kryžminio plano, su penkiais virš stogo iškilusiais bokšteliais. Šventorius apjuostas medinių statinių tvora su mūrinių stulpų vartais. Jame stovi medinė varpinė.
Karaliaus Mindaugo husarų batalionas

Istorija

1991 m. birželio 6 d. Panevėžyje buvo suformuota mokomoji kuopa. Tų pat metų gruodžio 1 d. Krašto apsaugos ministro įsakymu įkurtas Panevėžio atskirasis batalionas. Jo vadu paskirtas kapitonas Algis Vaičeliūnas. 1993 m. gruodžio 10 d. batalionui suteiktas Lietuvos karaliaus Mindaugo vardas. 1992 m. pavasarį batalionas priskirtas „Geležinio Vilko“ Lauko kariuomenės brigadai. 1995 m. gegužės 28 d. batalionui įteikta kovinė vėliava su šūkiu „Viešpatie, padėk mums, Tėvynės laisvę ir garbę ginam!“. 1996 m. gegužės 10 d. batalione įkurtas karininkų, o 1997 m. spalio 21 d. ir seržantų klubai. Nuo 2002 m. bataliono kariai dalyvavo taikos palaikymo misijose Kosove, Afganistane ir Irake, kitose tarptautinėse operacijose. Nuo 2010 m. pirmojo pusmečio Karaliaus Mindaugo motorizuotojo pėstininkų bataliono karių kuopa vykdė budėjimą Lenkijos vadovaujamoje Europos Sąjungos kovinėje grupėje. Nuo 2012 m. batalionas yra tiesiogiai pavaldus Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgų vadui. 2014 m. sausio 1 d. batalionui suteiktas Lietuvos karaliaus Mindaugo husarų bataliono pavadinimas, pakeistas bataliono tarnybos ženklas. Nuo 2014 m. sausio 1 d. batalionas vykdo budėjimą Lietuvos kariuomenės Taikos meto užduočių operacinėse pajėgose. Nuo 2016 m. sausio batalionas vėl įjungtas į Mechanizuotosios pėstininkų brigados „Geležinis Vilkas“ sudėtį.
Kuršėnų miškų urėdija

Kuršėnų miškų urėdija − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.
Kuršėnų miškų urėdas − Algimantas Juozas Kundrotas.
1992 m. urėdijos teritorijoje įsteigti keturi draustiniai: Šakynos geomorfologinis draustinis, Varputėnų geomorfologinis draustinis, Šilkalnio geomorfologinis draustinis ir Gelžės botaninis−zoologinis draustinis.

Istorija

Kuršėnų miškų urėdija buvo įkurta 1919 m. gruodžio 5 d. Įsteigtos pirmosios trys girininkijos: Akmenės, Papilės ir Šaukėnų. 1926 m. įsteigtos dar keturios girininkijos: Kruopių, Užvenčio, Šiaudinės ir Raudėnų.
Pokario laikotarpiu 1948 m. sausio 1 d. Kuršėnų miško pramonės ūkis buvo panaikintas ir prijungtas prie Mažeikių miškų ūkio. Įsteigus Kuršėnų rajoną atkuriamas Kuršėnų miškų ūkis.
2003 m. liepos 22 d. likviduojamos Vanagiškių ir Vidsodžio girininkijos, Vanagiškių girininkijos miškai prijungti Pažiužmėlių girininkijai, o Vidsodžio − Šaukėnų girininkijai.
Šiuo metu urėdijoje yra medelynas, 8 girininkijos, 27 eiguvos.
Darinė

Aplinkinės gyvenvietės

Stanislavavas – 2,5 km
Naujojo pasaulio grifai

Paplitimas

Savaime paplitę Amerikos žemynuose – visame Pietų Amerikos žemyne bei Šiaurės Amerikos žemyno pietinėje dalyje. Išnykusios teratornitidų šeimos rūšių griaučiai aptinkami tik Amerikos žemynuose.

Elgsena

Amerikos grifų (Cathartidae) šeimos paukščiai minta tik dvėseliena, gerokai rečiau kiaušiniais ir paukščių jaunikliais.

Apibūdinimas

Naujojo Pasaulio grifų būryje (Cathartiformes) vidutinio dydžio ir labai dideli paukščiai. Smulkiausia rūšis yra mažasis kalakutinis grifas (Cathartes burrovianus), jo kūno ilgis 56–61 cm, svoris 0,95–1,55 kg bei abiejų išskleistų sparnų tarpugaliai iki 150–165 cm. Būryje esantis andinis kondoras (Vultur gryphus) yra stambiausias dabar pasaulyje gyvenantis plėšrusis paukštis, kurio svoris 8–15 kg, kūno ilgis 100–142 cm, išskleistų abiejų sparų tarpugaliai 270–330 cm. Kaliforninis kondoras (Gymnogyps californianus) savo matmenimis beveik identiškas andiniam kondorui. Išnykusi teratornitidų šeima pasižymėjo dar stambesniais paukščiais, vienas jų didingasis argentavis (Argentavis magnificens) svėrė 70–78 kg, kūno ilgis siekė 1,7–2 m, o išskleistų abiejų sparų tarpugaliai siekė 7 metrus.
Onuškis

Aplinkinės gyvenvietės

AUKŠTADVARIS – 14 km 
 Vaickūniškės – 5 km
RŪDIŠKĖS – 16 km 
 Grendavė – 6 km
Dusmenys – 9 km 
 Pivašiūnai – 18 km 
 DAUGAI – 23 km
Taučionys – 4 km 
 Gruožninkai – 5 km 
 Žilinai – 12 km
Prie miestelio plyti Onuškio miškas (Dusmenų-Onuškio miškų masyvo dalis), šiaurėje telkšo Onuškio ežeras, pietuose – Dumblis.

Pavadinimo kilmė

Miestelio pavadinimas – asmenvardinės kilmės.  Kryžiuočių karo kelių aprašymuose minimas Ywanendorf, o netoli jo – ir Hannusdorf, nors ir keista, kodėl šie kaimai minimi pakeliui iš Merkinės pro Perloją link Šalčininkų, kadangi dabar Onuškis yra pastebimai nutolęs nuo šio kelio (keliaujant palei Merkį šiaurės rytų kryptimi, gaunasi nemažas lankstas į šiaurę). Šie du kaimai gali būti verčiami kaip Ivano ir Hanuso kaimai (vok. Dorf reiškia „kaimas“) – tai rodo, kad XIV a. pabaigoje šiuose kraštuose jau būta Ivanų ir Hanusų.
Hanuso vardo lietuviškas atitikmuo būtų Onusas. Pasakojama, kad dvaro trobesiai XV–XVI a. esą pastatyti ant baudžiauninko Anuso (Hanuso) žemės. Todėl galima teigti, kad bet kuriuo atveju (Ivano ir Hanuso ar Onuso) miestelio vardas kilęs nuo vardo Jonas fonetinio varianto. XX a. tarpukariu miestelis buvo žinomas kaip Oniškis.

Įdomybės

„Onuškio“ vardu buvo pavadintas traleris, priklausęs Klaipėdos okeaniniam žvejybos laivynui. Jis buvo pastatytas Štralzundo laivų statykloje.

Kultūriniai paminklai

Onuškio miestelis gausiai apdovanotas skulptoriaus Juozo Lebednyko kūriniais. Skverelyje prie bažnyčios įsikūrusi Šv. Roko skulptūra – pirmoji menininko dovana savo gimtajam kraštui. Ramošiškių ir Kauno gatvių sankirtoje 2007 m. pasirodė ,,Gėlių angelas", o bažnyčios jubiliejaus proga 2009 m. šventoriuje buvo pastatyta Šv. Marijos skulptūra. Onuškiečius džiugina ir Juozo Lebednyko dėka restauruotas senasis šulinys, esantis pačiame miestelio centre, Kipro Petrausko aikštėje.
2008 m. Rusijos prezidento rinkimai

2008 m. Rusijos prezidento rinkimai vyko 2008 m. kovo 2 d. Tai buvo penkti Rusijos prezidento rinkimai šalies istorijoje. Juos laimėjo ir trečiuoju šalies prezidentu tapo V. Putino ir penkių šalies partijų remiamas Dmitrijus Medvedevas, gavęs 70,28% balsų.

Rezultatai

Rinkimuose dalyvavo dar trys kandidatai – Rusijos Federacijos Komunistų partijos atstovas Genadijus Ziuganovas, Vladimiras Žirinovskis (Rusijos liberalų demokratų partija) ir Andrėjus Bogdanovas (Rusijos demokratinė partija).
G. Ziuganovas gavo 17,96 % balsų, V. Žirinovskis – 9,48 %, A. Bogdanovas – 1,31 %.

Rinkimų įvertinimas

Rinkimų teisingumas buvo vertinamas nevienareikšmiškai – vieni stebėtojai rinkimus vadino laisvais ir teisingais, kiti – kad ne visiems kandidatams buvo suteiktos lygios teisės pasirodyti žiniasklaidoje, rasta kitų pažeidimų.
Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos stebėtojai atsisakė vertinti rinkimus, teigdami, kad stebėtojai sulaukė labai griežto Rusijos vyriausybės ribojimo.
NVS stebėtojai rinkimus (kaip ir 2004 m.) pavadino laisvais, teisingais ir demokratiškais. Tą patį tvirtino ir Šanchajaus bendradarbiavimo organizacijos stebėtojai.
Ekonominis savaitraštis „The Economist“ paskaičiavo, kad per rinkimų kampaniją D. Medvedevas žiniasklaidoje buvo paminėtas daugiau nei 6 kartus už visus tris jo konkurentus.
Žurnalistas Viktoras Šenderovičius teigė, kad pagal nepriklausomus kandidatus šiaurės Kaukazo regione į rinkimus atėjo vos 3,5% rinkėjų, tuo tarpu pagal centrinį rinkimų komitetą jų buvo apie 90%.
Linux-VServer

Linux-VServer yra atvirojo kodo sistema skirta Linux branduoliui. Naudojama kurti virtualius, serverius, veikiančius viename fiziniame kompiuteryje (serveryje).
Linux-VServer leidžia kurti virtualius privačius serverius (VPS), kurie veikia kaip įprastiniai Linux serveriai, tačiau jų gali būti daug. Visi virtualūs serveriai veikia vienoje sistemoje, tačiau galima įjungti arba išjungti atskiras paslaugas (ssh, mail, web, duomenų bazes) kiekvienam virtualiam serveriui taip pat, kaip ir administruojant realius serverius. Kiekvienas virtualus serveris turi savo atskirus vartotojų duomenų bazę ir administratorių. Tarpusavyje jie yra nepriklausomi ir negali turėti įtakos kitų virtualių serverių veikimui.
Linux-VServer naudojimui reikalingas Linux branduolys palaikantis VServer, t. y., galintis izoliuoti atskirus virtualių serverių branduolius, kurie veiktų nepriklausomai vienas nuo kito. Linux branduoliai su pataisymais, tinkantys VServer, nurodyti čia: Linux-VServer.org.
Švč. M. Marijos Taikos Karalienės bažnyčia

Istorija

1932 metais prasidėjo akcija, skirta naujos bažnyčios statyboms. Bažnyčia turėjo būti pašventinta Stanislavo Kostkos vardu. Bažnyčios architektas Jan Borowski. Ši modernizmo stilistikos šventovė pretendavo tapti pačia moderniausia visame Vilniaus krašte, tačiau dėl lėšų stygiaus įgyvendintas kiek santūresnis projekto variantas.
Tarpukario laikotarpiu dabartinės psichiatrinės ligoninės teritorijoje buvo įsisteigusios kareivinės, kuriose buvo įsikūręs lenkų kariuomenės 13-tas Vilniaus ulonų pulkas. Tuo metu kareiviai pradėjo statyti įgulos bažnyčią norėdami jai priskirti šv. Stanislovo Kostkos titulą. Deja, bet II pasaulinis karas nutraukė statybos darbus, o ši bažnyčia taip ir netapo maldos vieta.
Po karo, sovietmečiu, bažnyčios pastatas buvo naudojamas parduotuvės, vyno sandėlio, o vėliau dirbtuvių reikmėms. Bažnyčios pastatas priklausė psichiatrinės ligoninės nuosavybei, o ši ligoninė prieš tai buvo įsikūrusi buvusių kareivinių patalpose, tiksliau sakant, ligoninė sugrįžo į caro laikais jai ir statytas patalpas. 
2002 m., kuomet Lietuva jau 12 metų buvo nepriklausoma, ligoninės valdžia perdavė bažnyčią ir dar vieną ligoninės pastatą Vilniaus arkivyskupijai. Naujos parapijos kūrimui, kuriai buvo suteiktas Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės titulas, Vilniaus arkivyskupas metropolitas kardinolas Audrys Juozas Bačkis paskyrė kleboną kun. Vaclav Volodkovič.
2005 m. spalio 8 d. kardinolas A. J. Bačkis, dalyvaujant gausiam tikinčiųjų būriui drauge su dvasininkais, iškilmingai konsekravo Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės bažnyčią. 
2014 m. parapija tapo naujai įsteigto Naujosios Vilnios dekanato centru, o pastarajam dekanatui buvo priskirtos: Šv. Kazimiero (Naujosios Vilnios), Nemenčinės, Sužionių, Bezdonių, Balingrado, Buivydžių, Lavoriškių, Mickūnų, Šumsko, Medininkų, Pavilnio, Rukainių ir Rudaminos parapijos bei keletas Vilniaus apylinkių koplyčių.
Mindaugo kalnas (Naugardukas)

Istoriografija

Galimomis Mindaugo karūnavimo vietomis, be Naugarduko, laikomos dar kelios – Vilnius, Kernavė, Latava. Naugarduko versija prigijo XIX–XX a. istoriografijoje. Be pačių baltarusių, ja neabejojo ir kai kurie lietuvių istorikai (Konstantinas Jablonskis, Zenonas Ivinskis).

Legendos

Pagal vietos padavimą, XIII a. čia buvo palaidotas Lietuvos kunigaikštystės įkūrėjas kunigaikštis Mindaugas. Apie tai užsimenama 1795 m. lotyniškai išleistoje Lvove pirmoje monografijoje apie Naugarduką. Neilgai prieš mirtį nuo savo politinių priešų jis atsisakė katalikybės ir buvo palaidotas kalne (kurgane) pagal pagonių papročius.
Pagal kitą versiją, toks kalno pavadinimas galėjo atsirasti dėl to, kad ant šio kalno ir aplink jį galimai vyko Mindaugo karūnacija, kurios metu jis priėmė Romos popiežiaus Inocento IV karūną ir pirmojo bei vienintelio Lietuvos karaliaus titulą, nes, pasak metraščio, karūnacija vyko ne pilyje, o šalia jos. Ypatingą populiarumą legendai apie Mindaugo kalną pelnė iš Naugarduko kilęs poetas Adomas Mickevičius, tai ne kartą minėjęs savo kūriniuose.

Kapinės

Maždaug nuo XVII a. pabaigos ant Mindaugo kalno įsikūrė miesto krikščionių kapinės. Daugelio akmeninių ir geležinių antkapinių paminklų, medinių kryžių vaizdai įamžinti pirmosios XX a. pusės nuotraukose. Šiose kapinėse nustota laidoti nuo XX a. pradžios. Seniausias išlikęs antkapis ant šio kalno datuojamas 1820 m.
Legendoje kalbama, kad kalno viršūnėje buvusi antkapinė marmuro plokštė su angeliško veido mergaitės atvaizdu. Čia buvusi palaidota gražuolė Kristi, kuri tapo prototipu daugeliui skulptūrų ir sieninių tapybos kūrinių Vilniaus bažnyčiose, kurių autorius buvo italų skulptorius Pjetras Pertis.
Jonas Pranas Aleksa

Biografija

Broliai Konradas Aleksa ir Zigmontas Antanas Aleksa – „Angarietis“. 1891–1900 mokėsi Marijampolės gimnazijoje. 1900–1907 m. Maskvos universitete studijavo gamtos mokslus, agronomiją, sociologiją, 1914–1915 m. Varšuvos aukštojoje Žemės ūkio mokykloje – agronomiją ir zootechniką. 1929 m. Žemės ūkio akademijos garbės daktaras.
Studijų metais buvo nelegalios Maskvos lietuvių studentų draugijos narys. Už anticarinę veiklą 1902 m. kalėjo Maskvoje, Varšuvoje, Kališe. 1918 m. birželio mėn. grįžo į Lietuvą. Nuo 1918 m. lapkričio mėn. Žemės ūkio ir valstybės turtų ministerijos skyriaus vedėjas, vėliau Žemės ūkio departamento direktorius. 1920 m. birželio mėn. – 1923 m. birželio mėn. Žemės ūkio ir valstybės turtų ministras. 1924–1927 m. bendrovės „Lietūkis“ tarybos pirmininkas. 1925–1927 m. redagavo žurnalą „Žemės ūkis“, 1936 m. – savaitraštį „Ūkininkų žodis“. Žemės ūkio rūmų steigimo iniciatorius, 1926–1927 m. pirmininkas. 1926–1927 m. Trečiojo Seimo atstovas. 1926 m. gruodžio mėn. – 1935 m. rugsėjo mėn. žemės ūkio ministras. Ūkininkų partijos veikėjas, 1925–1927 m. 1928–1936 m. organizacijos „Ūkininkų vienybė“ pirmininkas. 1925–1940 m. Vytauto Didžiojo universitete, 1940 m. Vilniaus universitete dėstė žemės ūkio ekonomiką.
TSRS okupavus Lietuvą NKVD suimtas, 1940–1941 m. kalintas Marijampolėje, Kaune. Birželio sukilimo išlaisvintas nuo 1941 m. rugpjūčio mėn. dėstė Vilniaus universitete, 1942 m. profesorius. 1942 m. su K. Griniumi ir M. Krupavičiumi vokiečių generaliniam komisarui Kaune įteikė memorandumą, kuriame protestavo prieš Lietuvos kolonizavimą, Lietuvos piliečių (t. p. ir žydų, rusų, lenkų) žudymą. 1942 m. gestapo suimtas ir ištremtas į Vokietiją, gyveno gestapo prižiūrimas. 1945 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Žemės ūkio institute, nuo 1945 m. profesorius. 1946 m. iš darbo pasitraukė, palaikė ryšius su pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui organizacija – Lietuvių tautine taryba. 1948 m. ištremtas į Sibirą, kur ir mirė. Palaikai 1990 m. pargabenti į Lietuvą, palaidoti Palangoje.

Mokslinė veikla

Pirmasis žemės ūkį pradėjo tirti kompleksiškai plėtros teorijos požiūriu, propagavo žemės ūkio kooperaciją, buvo vienas vadinamosios ūkininkiškosios ideologijos kūrėjų Lietuvoje.
Žygimantas Jonušas

Karjera

Per šešiolika metų negrįžo nė į vieną savo buvusią komandą, kurioje rungtyniavo prieš tai. Sėkmingiausias sezonas – 2004–2005 m., kai Alytaus „Alitos“ ekipai LKL vidutiniškai pelnydavo po 19,3 taško, atkovodavo po 5,7 kamuolio ir atlikdavo po 2,6 rezultatyvaus perdavimo. Ž. Jonušas ilgiausiai rungtyniavo „Eisbaren“, kur praleido trejus metus. Pustrečio sezono jis žaidė kitoje Vokietijos ekipoje – Hageno „Phoenix“ ir dvejus metus gynė „Alitos“ garbę.
Kazorija

Istorija

Kazorija pirmąkart paminėta 993-998 m. dokumentuose kartu su „Raviosos auksiniu namu“ (lot. casa aurea raviosa, pirmąkart minimu 952-988 m. Tačiau vietovė apgyvendinta keli šimtmečiai prieš mūsų erą.
Kaimas augo nuo 1000 m. dėl San Gregorio Armeno benediktinų vienuolyno Neapolyje. XIII a. tai buvo Neapolio archivyskupų valdos. 1580 m. Kazorija atiteko Neapolio karaliui. 1815 m. miestas tapo Dviejų Sicilijų karalystės circondario, kuriam priklausė 19 savivaldybių, sostine.
Tuo metu nusausinto pelkės tapo viena iš derlingiausių žemių regione. Iki XX a. vidurio Kazorija buvo žemės ūkio centras, kur buvo gaminamas vynas, pasta ir kanapiniai dirbiniai. Dėl pramonės plėtros, Kazorija buvo tapusi pagrindiniu pramonės centru Pietų Italijoje, o gyventojų skaičius padidėjo keturis kartus 1951-1991 m. Tačiau dauguma pramonės dabar išnyko.
2005 m. miesto taryba buvo paleista dėl jos narių ryšių su kamora.
Ugnis (simbolis)

Ugnies garbinimas – ugnies simbolikos religinis išaukštinimas. Laikomas vienu iš indoeuropiečių religijos kertinių bruožų, bet žinomas daugelyje pasaulio kraštų.
Ugnis simboliškai suprantama kaip šviesos ir šilumos teikėja, gynėja nuo tamsos ir blogio, namų židinys, namų širdis, skaistinanti, valanti galia. Ji turi savybę visad kilti į viršų, jos dūmai sklaidosi danguje, todėl ugnis laikyta tarpininke tarp žmonių ir dievų, į ją lietos aukos, tikintis, kad su dūmais pasieks dievus. Ugnis yra suburianti – aplink ugnį vykdavo įvairios religinės apeigos, be jos buvo neįsivaizduojamos šventės, bendruomenės renginiai.
Gilesne prasme, ugnis yra tapatinama su dvasios liepsna, žmogaus užsidegimu, ryžtu, gyvenimo varu, dieviškumu (plg. mitą apie Prometėją, žmonėms pavogusį dieviškąją ugnį). Kosmologiškai ugnimi laikoma ne tik žmogaus įžiebiama ugnis, bet ir dieviškoji ugnis – žaibas, saulė, žvaigždės.
Iki krikščionybės atsiradimo Lietuvoje Vaidilutės ąžuolų giraitėse kurstė šventąją ugnį dievams. Ypatinga ugnies reikšmė buvo iškelta Vedų ir Avestos kultūrose, kur visi ritualai vykdavo tik ugnies pagalba.
Manoma, kad pirmieji ugnies pažabojimo pėdsakai aptinkami prieš 790 tūkst. metų dabartinio Izraelio teritorijoje. Mokslininkai spėja, kad religinės svarbos nuovoka galėjo išsivystyti būtent tuo metu.
Ieva Žalimaitė

Biografija

Baigė Plungės „Saulės“ gimnaziją. 2013-2017 m. Aleksandro Stulginskio universiteto (ASU) Ekonomikos ir vadybos fakulteto absolventė, ASU Šachmatų kultūros centro narė. ASU komandos sudėtyje atstovavo Universitetui Lietuvos studentų šachmatų čempionatuose, SELL studentų žaidynėse.
Šachmatais žaidžia nuo pirmos klasės. Sudomino mama Genovaitė Žalimienė, Plungės visuomeninio šachmatų klubo (VŠK) „Bokštas” direktorė ir trenerė. Šachmatais žaidė ir vyresnioji sesuo Virginija Žalimaitė.
Pirmasis treneris – Vitalijus Vladas Andriušaitis. Jaunių čempionatui rengė Sigitas Kalvaitis. Plungės sporto mokyklos Šachmatų skyriaus mokinė. Plungės VŠK klubo "Bokštas" narė. Daugkartinė Pasaulio jaunių šachmatų čempionatų dalyvė (2002, 2004, 2006, 2007, 2010 m.). 2018 metais nugalėjo Lietuvos moterų čempionate, aplenkusi čempionato favoritę, tituluotą kraštietę Daivą Batytę (WFM), Lietuvos olimpinės moterų rinktinės narę.
Stančikų tiltai

Stančikų tiltai – du nebeveikiančio siaurojo geležinkelio tiltai Suvalkijoje, prie Stančikų kaimelio šiaurės rytų Lenkijoje (Varmijos Mozūrų vaivadija, Geldapės apskritis, Dubininkų valsčius), į šiaurės vakarus nuo Suvalkų, technikos ir architektūros paminklai.

Istorija

Tiltai pastatyti Romintos girios pakraštyje, per Blindės upelį tiesiant siaurojo geležinkelio linijos Rytų Prūsija-Karaliaučius atkarpą Geldapė-Žydkiemis. Šiaurinis tiltas pastatytas 1912–1914 m., darbai nutrūko prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui. Pietinis tiltas pastatytas 1923–1924 m.
Abu tiltai penkių arkų, abiejų ilgis 180 m, aukštis 31,5 m. Tai aukščiausi tiltai Lenkijoje. Pastatyti pagal Senovės Romos akveduko prie Pont du Gard pavyzdį. Tiltus projektavo vokiečių inžinieriai, manoma, kad jie pastatyti betoną klojant be armatūros. Bėgiai buvo pakloti tik ant šiauriniojo tilto, nes 1927 m. baigta tiesti geležinkelio linija buvo vienbėgė, antrasis vaidino tik strateginį ir propagandinį vaidmenį.  
Su tiltų statyba susijęs įdomus faktas. Juos užbaigus, po 1926 m. gegužės 31 d. vykusios audros išnyko greta kaimo buvęs Stančikų ežeras. Išsiveržus ežero dugne susikaupusioms balų dujoms, ežero vanduo, susimaišęs su dumblu ir moliu, pakilo didžiuliu stulpu į orą ir pasiskleidė apylinkėse.
Kurį laiką tiltais naudojosi ekstremalaus sporto mėgėjai šuolininkai su Bungee kordu, tačiau, tiltams patekus į privačią valdą, tokie šuoliai uždrausti. Tiltai buvo panaudoti 2007 m. sukant Stanislavo Tymo filmą „Lūšis“ (lenk. Ryś).
Daukšiagirės dvaras

Istorija

XIX a. dvaras priklausė M. ir S. Frenkeliams.
Nuo 1925 metų dvarą valdė J.K.Sasnauskas.
1928 m. nuosavybė perėjo Jonui Norkaičiui, kuris karo metu pasitraukė į Vokietiją.
Janis Princis (1796)

Biografija

Gimė žvejo šeimoje. Su žmona Edi turėjo devynis vaikus – aštuonis sūnus ir vieną dukrą.
1826–1844 m. tarnavo djaku Mikeltuornio bažnyčioje. 1844 m. pavasarį persikėlė su aštuoniais sūnumis į Ventspilį. Čia valdžia skyrė didelį žemės sklypą, skatindama kurtis ir želdinti smėlio pustomą vietovę apsisaugojimui nuo keliaujančių kopų.
1845 m. Jelgavoje kartu su bendravardžiu sūnumi Janiu (1821–1904) išspausdino latviškų eilėraščių rinkinį „Jūrnieku svētās dziesmas un lūgšanas“, kuris buvo antrasis originalios latvių literatūros kūrinys. Kartu su sūnumis Janiu ir Pėteriu (1831–1889) išvertė ir išleido lyvių kalba „Evangeliją pagal Matą“ (vieną iš pirmų dviejų knygų, išleistų lyvių kalba), kuri 1863 m. buvo išspausdinta Londone.
J. Princio straipsnius spausdino laikraštis „Latviešu Avīzes“. 1846 ir 1852 m. jis buvo suomių kalbininko Anders Johan Sjögren informantas, kuriant pirmąjį latvių–lyvių žodyną ir lyvių gramatiką.

Atminimo įamžinimas

J. Princis palaidotas Ventspilio Cirpstenės kapinėse. 2006 m. Ventspilyje, skvere prie Vasarnīcu ir Kroņa gatvių kampo, pastatytas atminimo paminklas, taip pat Princių vardu pavadinta gatvė (Prinču iela).