Denys Arcand

Biografija

Denis Arkanas gimė religingoje šeimoje, nedidelėje Deschambault gyvenvietėje, 58 km į pietvakarius nuo Kvebeko. Devynerius metus mokėsi jėzuitų gimnazijoje, buvo aktyvus žurnalistikoje ir politikoje. Monrealio universitete studijavo istoriją.
Baigęs mokslus įstojo į Nacionalinę Kanados filmų asociaciją ir pradėjo kurti trumpus dokumentinius filmus apie prancūziškąją Kvebeko provinciją: „Šamplenas“ 1963 m. (pranc. Champlain), „Monrealiečiai“ 1964 m. (pranc. Les Montrealistes), „Monrealis, vasaros diena“ (pranc. Montréal, un jour d'été) ir „Atlanto parkas“ 1967 m. (pranc. Parc Atlantiques).
1970 m. D. Arkanas sukūrė pirmąjį pilnametražį dokumentinį filmą „Su medvilne sunku“ (pranc. On Est Au Cotton), pasakojanti apie tekstilės pramonės darbininkų išnaudojimą Kanadoje. Filmas išprovokavo nuomonių skirtumus ir buvo platinamas pogrindyje, o ekranuose pasirodė tik 1976 m.
1971 m. pasirodė istorinis filmas „Kvebekas: Diuplesi ir po to…“ (pranc. Québec: Duplessis et après…) pasakojantis apie Kanados Kvebeko provincijos premjerą Mauricijų Diuplesį.
1972 m. D. Arkanas debiutavo vaidybiniame kine su kriminaliniu filmu „Prakeikti pinigai“ (pranc. La maudite galette) pasakojančiu apie pinigų valdžią ir jų išprovokuotą prievartą. Filmo buvo sėkmingai parodytas Kanų kino festivalyje, o D. Arkanas tapo žinomu režisieriumi. Paskui daugelis jo sukurtų filmų buvo demonstruojami šiame festivalyje. Naujieji jo filmai tapo dar griežtesni – dramoje „Režane Padovani“ (1973 m.) (pranc. Réjeanne Padovani) pasakojama, kaip pramonininkas nužudo neištikimą žmoną, kad neprarastų pelningo užsakymo greitkelio statyboje, o dramoje „Džina“ (1975 m.) (pranc. Gina) stipriai parodijuojamas amerikiečių mėgstamas vesternas.
1981 m. D. Arkanas sukūrė eilinę skandalingą juostą „Komfortas ir abejingumas“ (pranc. Le Comfort Et L'indifference), pasakojanti apie 1980 m. referendumo šalininkų pralaimėjimą, dėl Kvebeko nepriklausomybės.
Pirmuoju tarptautiniu režisieriaus triumfu tapo, tuo metu drąsiu pavadinimu, filmas – „Amerikietiškos imperijos saulėlydis“ (pranc. Le Déclin de l'empire américain). Juokingas ir graudus filmas buvo nominuotas Oskarui ir nubrėžė Kvebeko intelektualų tarpe savotišką vakarų civilizacijos pusiausvyrą, tarp jų religinių vertybių ir seksualinių moralės normų.
1989 m. pasirodė D. Arkano režisuotas filmas „Jėzus iš Monrealio“ (pranc. Jesus De Montreal), kuriame evangelija pernešama į realų teatro pasaulį. Aktorius, įkūnijantis Dievo Sūnų, tampa šiuolaikinio žiauraus ir abejingo pasaulio auka – tai atrodo kaip mažai aktuali alegorija, bet šis filmas buvo įvertintas Kanų kino festivalio pagrindiniu prizu.
1993 m. pasirodė pirmasis D. Arkano filmas „Meilė ir žmonių palaikai“ (angl. Love And Human Remains) anglų kalba.
Tapęs įžymiausiu Kanados režisieriumi, D. Arkanas tęsė savo jautrius puolimus ant valdžios institutų ir bažnyčios 1996 m. filme „Džiaugsmingos kančios“ (pranc. Joyeux Calvaire).
2003 m. D. Arkano režisuotas filmas Barbarų įsiveržimai (pranc. Les Invasions barbares) surinko visus įmanomus Europos kino festivalių apdovanojimus ir pelnė Oskarą geriausio užsienio filmo kategorijoje.
Pats režisierius savo kūrybą vadina folkloru ir save vadina „nusivylusiu etnografu“, kuris dar turi jėgų ir gali tęsti savo juokingą bei liūdną misiją.
D. Arkanas buvo kelių filmų prodiuseriu, filmavosi keliuose filmuose kaip aktorius.