google/wiki40b huggingface dataset:
Amaury Vassili

Eurovizijos dainų konkursas 2011

2011 m. sausio 27 d. buvo paskelbta, kad Vasilis bus Prancūzijos atstovas 2011 m. Eurovizijoje, kuri vyks Diuseldorfe, Vokietijoje. Daina buvo „Sognu“ ir buvo atliekama korsikiečių kalba.
Amoris finale užėmė 15 vietą su 82 taškais.
Miškiniai (Kaunas)

Aplinkinės gyvenvietės

Netoniai – 2 km 
 KULAUTUVA – 8 km
RAUDONDVARIS – 3 km
Stokholmo rotušė

Stokholmo Rotušė (šved. Stockholms stadshus arba Stadshuset) – miesto savivaldybės pastatas esantis rytiniame Kungsholmen salos pakraštyje. Šiame pastate vyksta Nobelio premijos laureatų banketai ir yra viena iš Stokholmo turistų lankomų vietų.
1907 m. Stokholmo savivaldybė nusprendė pastatyti naują rotušės pastatą. Buvo pasirinktas architekto Ragnaro Estbergo projektas. Pastato statybos vyko nuo 1911 m. iki 1923 m. ir buvo panaudota apie 2,5 mln. raudonų plytų. Rotušės pastatas yra šiaurės romantizmo architektūros stiliaus pavyzdys.
Pastatas turi 106 m aukščio „Didįjį bokštą“ į kurį veda 365 pakopų laiptai, o bokšto viršų puošia trys paauksuotos karūnos (Švedijos imperijos simbolis). Bokšto viršuje yra muziejus ir varpinė su apžvalgos aikštelė iš kur atsiveria Stokholmo miesto panorama.
Rotušės pastate yra dvi salės: „Mėlynoji salė“ (šved. Blå hallen) ir „Auksinė salė“ (šved. Gyllene Salen). Mėlynojoje salėje yra rengiamas banketas, po kasmetinio Nobelio premijos įteikimo. Čia yra ir didžiausi Skandinavijoje vargonai su 10 200 vamzdžių. Virš Mėlynosios salės yra Auksinė salė, kurią puošia 18 mln. paauksuotų plokštelių mozaika, Švedijos istorijos tema.
Rotušės sodo kiemelis prie Mälaren ežero papuoštas švedų skulptorių Karlo Eldo ir Kristiano Eriksono (Christian Eriksson) skulptūromis.
Joma

Jóma – pramoninė Ispanijos kompanija, besispecializuojanti sportinės aprangos ir avalynės gamyboje. Kompanijos būstinė yra įsikūrusi Porltillo De Toledo, nedideliame miestelyje netoli nuo Toledo (Ispanija) provincijos administracijos centro.

1965-2000

Kompaniją 1965 m. įkūrė Fructuoso Lopez. Joma pradėjo savo produkcijos gamybą turėdama vos 8 žmonių kolektyvą. Palaipsniui Joma išsikovojo patikimo aukštos kokybės futbolo avalynės, futbolo aprangos, sportinės avalynės ir kasdienės aprangos gamintojo reputaciją.
1992 m. kompanija tapo pirmaujančia Ispanijoje pagal futbolo avalynės pardavimus. 1997 m. Joma tapo salės futbolui skirtos avalynės ir aprangos pardavimų lyderiu. 2000 m. mažytė Porltillo De Toledo įkurta gamykla išsivystė į šiuolaikišką 70 000 m² ploto patalpas užimančią įmonę. Joma įkūrė savo mokslinių tyrimų centrą, kuris užsiima naujų sportinės avalynės rūšių kūrimu bendradarbiaujant su Toledo Avalynės Tyrimų Asociacija ir Valensijos Biomechanikos Institutu.

2001-2009

Dabartinė Joma - tarptautinė kompanija turinti savo dukterines įmones JAV, Vokietijoje, Kinijoje, Italijoje, Meksikoje, Honkonge, Panamoje bei platinanti savo prekes daugiau kaip 70 šalių. Kompanija vysto gamybą Ispanijoje, Kinijoje ir Meksikoje bei aprūpina darbu daugiau kaip 1000 darbuotojų. 2007 m. Joma buvo priimta į Ispanijos Pripažintų Prekinių Ženklų Forumą kaip vienas iš 70 šalies prekės ženklų, labiausiai paplitusių pasaulyje bei lyderiaujančių savo srityje . 2007 m. kompanija teikė paramą daugiau kaip 40 profesionalių komandų ir daugiau kaip 500 sportininkų visame pasaulyje. 2009 m. kompanija sudarė rėmimo sutartį su Ispanijos Lengvosios Atletikos Federacija, pagal kurią šios šalies lengvaatlečiai keturis ateinančius metus rungtyniaus vilkėdami Joma sportinę aprangą .

Produkcija

Kompanija gamina vyrišką, moterišką ir vaikišką sportinę aprangą bei avalynę tokioms sporto šakoms kaip futbolas, tenisas, fitnesas, lengvoji atletika, salės futbolas.

Vadovybė

Prezidentas Fructuoso Lopez, kompanijos valdybos pirmininkas – Jose Manuel Lopez.
San Marino futbolo varžybos 1988–1989 m.

1988–1989 m. San Marino futbolo pirmenybės

Tai buvo ketvirtasis San Marino futbolo čempionatas.
Dusia

Geografija

Plotas 2346 ha, trečias pagal dydį Lietuvos ežeras. Ilgis iš vakarų į pietryčius 8,4 km, didžiausias plotis 4,1 km. Ežero šiauriniame gale yra siaura Kojos įlanka. Paviršiaus altitudė 106,4 m. Didžiausias gylis 32,6 m ežero vidurinėje dalyje, vidutinis gylis 15,4 m. Ežeras užima ledo luisto daubos vakarinę dalį, be Dusios šioje dauboje susidarė Metelio ir Obelijos ežerai.
Baseino plotas 107,8 km². Kranto linijos ilgis 23,46 km. Krantai daugiausia žemi, lėkšti, su terasomis, smėlingi, tik vakariniai ir šiaurės vakarų krantai aukšti, priemolingi. Dusią supa daugiausia dirbami laukai, pietrytiniame krante tarp Dusios ir Metelio auga pušynas (Bijotų miškas), šiaurės rytiniame krante – mišrusis miškas (Rinkoto miškas), o šiaurės vakariniame krante – pievos. Ežero šiaurinėje dalyje, netoli Kojos įlankos, yra 0,05 ha sala.
Įteka Sutrė (pietuose, iš Babrų ežero), Šventupė (pietvakariuose, iš Šventežerio), Pryga (šiaurės vakaruose). Iš Kojos įlankos į Simno ežerą išteka Spernia, prie ištakos 1972 m. įrengtas šliuzas reguliatorius, ežero vandens lygis pakeltas apie 0,4 m. Pratakumas 6 %. Pakrantėje yra platus, 50–200 m pločio smėlingas atabradas, jis užima apie 12 % viso ežero ploto. Giliau dugne – įvairus molis ir dumblas, smėlinga ir dumblinga gėlavandenė klintis. Dugno nuosėdų storis 7,6 m.
Dusia priklauso labai lėtos vandens apykaitos ežerų grupei, vanduo atsinaujina kas 15 m. Augalų daugiausia Kojos įlankoje, jos pakraščiuose ištisinę juostą sudaro meldai ir nendrės, dugną dengia maurabraginiai dumbliai, plūdės, plunksnalapės, elodėjos, aštriai. Iš viso ežere auga 57 rūšių augalai.

Gyvūnija

Dusioje sugaunama 18 žuvų rūšių: lydekos, ešeriai, kuojos, seliavos, karšiai, karosai, lynai, raudės, aukšlės, meknės, pūgžliai, šližiai, stintos, vėgėlės, unguriai, gružliai, kirtikliai, dyglės. Taip pat ežere gyvena reliktiniai vėžiagyviai keturspyglė šoniplauka ir reliktinė mizidė.

Apylinkės

Ežero šiaurės vakarų pakrantėje yra Prelomčiškės piliakalnis, rytinėje ir pietinėje pakrantėse – poilsiavietės, Kryžių koplyčia. Prie ežero įsikūrę Padusio, Barčių, Metelių, Metelytės, Zebrėnų, Staigūnų, Straigiškės, Graužų ir Vaickūniškės kaimai. Veikia 10 kaimo turizmo sodybų. Rytine pakrante eina kelias  181  Seirijai–Simnas–Igliauka , pietine pakrante -  2523  Janėnai–Meteliai .

Vandenvardis

Ežerėvardis Dusia siejamas su žodžiu dusti („stigti oro, švinkti, trokšti, ilsti“) arba jo vediniais dausos, dausa („rojus, šiltas tolimas kraštas“), dausingas („vėjuotas, vėsus“), latv. dusa („ramybė, snaudulys, miegas“).
Konamara

Konamara (air. Conamara iš Conmhaicne Mara Conmhaicne – „gentis“, mara – „jūra“) – vietovė vakarų Airijoje, Golvėjaus grafystėje (Konachtas, Airija). Konamara yra regionas į vakarus nuo Koribo. Regione yra Konamaros nacionalinis parkas, garsūs Dvylikos kalnų grandinė, Maumturko kalnai. Pietuose plyti Golvėjaus įlanka.
Sečuros dykuma

Sečuros dykuma (isp. Desierto de Sechura, keč. Sichura ch'in pacha) yra Pietų Amerikoje, užima visą Peru vakarinę pakrantę (nuo Atakamos pietuose iki Piuros šiaurėje). Tai ilgiausias dykumos plotas Pietų Amerikoje. Sečuros dykuma pasižymi savitais ypatumais, nei Čilės Atakamos dykuma. Jos dykumą vagoja daugiau kaip 50 Andų upių, yra keletas plačių lygumų, bet ir nemažai kalvelių. Didžiausias dykumos plotis yra 150 km. Čia iškrenta labai mažai kritulių, tik 150–200 mm per metus.
Sečuros dykumoje gyvavo keletas Peru kultūrų: močikai, Lambajekės kultūra, Čimu.
Lina Balčiūnienė

Biografija

1995 m. baigė Šiaulių Aukštesniąją medicinos mokyklą medicinos felčerė, 2005 m. baigė Šiaulių kolegiją bendruomenės slaugytoja, 2010 metais baigė Šiaulių universitete išlyginamąsias studijas (sveikatos edukologija). 2013 m. Šiaulių universitete baigė magistrantūros studijas, įgijo edukologijos magistro laipsnį (specializacija -sveikatos edukologija).
Tytuvėnų pirminės sveikatos priežiūros centro Mockaičių medicinos punkto vedėja, nuo 2007 m. Šiaulių visuomenės sveikatos centro Kelmės skyriaus vyr. specialistė, nuo 2010 metų Kelmės rajono savivaldybės visuomenės sveikatos biuro direktorė.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės rajono skyriaus narė. 2004–2007 m. ir nuo 2007 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Erlandas, vaikai Vilija, Ermandas.
Vikaičiai

Istorija

Kaimas įkurtas išparceliuoto Antomyro dvaro žemėse.
Vikaičiai tarybiniais metais priklausė Gudžiūnų apylinkei, buvo „Žemaitės“ kolūkio centrinė gyvenvietė.
Edvardso sindromas

Diagnozė

Įtariant tiriamas kariotipas.

Prognozė

Pusė miršta pirmąją savaitę, kiti dažniausiai iki 1 metų. Vienetai – iki 10 metų; jie esti labai psichiškai ir protiškai atsilikę, nevaikšto.

Profilaktika

Nėštumo metu atliekama prenatalinė diagnostika.
Miesto tipo gyvenvietė

Miesto tipo gyvenvietė (trump. mtg) – SSRS egzistavęs gyvenvietės tipas, tarpinis tarp miesto ir kaimo. Lietuvoje įvairiu metu jų buvo apie 20. Po nepriklausomybės atgavimo dauguma šių gyvenviečių tapo miestais, kai kurios – miesteliais.

Statusas ir ypatumai

Gyvenvietės, pertvarkytos į miesto tipo gyvenvietes, turėdavo valstybinį butų ūkio fondą, bent 2000 gyventojų, iš kurių bent 2/3 yra darbininkai (neskaitant žemės ūkio darbuotojų), tarnautojai ir jų šeimų nariai. Šioms gyvenvietėms taip pat priskiriamos kurortinės ir poilsinės gyvenvietės, jeigu į jas kasmet atvažiuoja ilsėtis ir gydytis daugiau nei 50 proc. nuolatinių gyventojų skaičiaus. Kai kuriais atvejais miesto tipo gyvenvietės statusas suteikiamas ir mažesnėms gyvenvietėms, jeigu yra ryški jų ekonominės, socialinės raidos, gyventojų daugėjimo perspektyva.
Miesto tipo gyvenvietės teises suteikdavo ar panaikindavo LSSR AT Prezidiumas rajonų vykdomųjų komitetų teikimu ir LSSR ministrų tarybos siūlymu.
Janina Jūratė Pocienė

Biografija

1994 m. AB „Palangos duona“ sekretorė-buhalterė, nuo 2001 m. UAB „Palangos rugilė“ direktorė.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Palangos skyriaus narė. 2003–2010 m. LSDP Palangos skyriaus atsakingoji sekretorė, 2010–2918 m. skyriaus pirmininko pavaduotoja, nuo 2018 m. skyriaus pirmininkė.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos narė.
Vytautas Jovaiša

Biografija

1950 gegužės mėn. saugumo agentų buvo suimtas ir už antitarybinę veiklą nuteistas 25 metus kalėti. Bet, mirus Stalinui, bausmė sumažinta iki šešerių metų. Gyveno ir dirbo Sibire – Vorkutoje. Grįžęs į Lietuvą, 1956–1959 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. B. Daukintaitė, A. Buzys ir A. Kepenis). 1960–1966 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. K. Griauzdės klasė).
Nuo 1959 Priekulės vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir kultūros namų meno vadovas.
Nuo 1960 dėstė muziką ir dainavimą Šilutės 1-ojoje vidurinėje mokykloje ir dirbo kultūros namų meno vadovu. 1964 I respublikinei moksleivių dainų šventei parengė jaunučių chorą. 1960–1965 vadovavo Šilutės kultūros namų mišriajam chorui, vokaliniams ansambliams ir solistams. Chorą paruošė 1960 ir 1965 respublikinėms dainų šventėms, respublikinėse apžiūrose su juo laimėjo prizinių vietų, dalyvavo jaunimo šventėse Rambyne, Latvijos ir Estijos rajonų dainų šventėse, koncertavo Klaipėdoje ir Kaune.
1965–1992 Šilutės vaikų muzikos mokyklos direktorius, jaunių choro ir akordeonistų orkestro vadovas. Abu kolektyvus parengė 1969 respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei, o vaikų chorą ir 1975 respublikinei dainų šventei. 1972–1977 Šilutės melioracijos statybos valdybos mišriojo choro vadovas. Kolektyvą paruošė 1975 respublikinei dainų šventei, chorų apžiūrose su juo pelnė prizinių vietų, koncertavo Smolensko ir Maskvos sričių gyvenvietėse. 1979–1986 vadovavo Šilutės rajoninių kultūros namų mišriajam chorui, su kuriuo dalyvavo 1980 ir 1985 respublikinėse dainų šventėse, nemažai koncertavo, dalyvavo televizijos laidoje ir įvairiuose kultūros renginiuose.
Nuo 1992 Šilutės politinių kalinių ir tremtinių mišriojo choro (50 dalyvių) „Pamario aidas" (1995) vadovas. Choras dalyvavo koncertuose, chorų sąskrydžiuose Vilniuje (1993), Panevėžyje (1995) ir Klaipėdoje (1997), parengtas 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje (talkino Č. Jovaiša). 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei paruošė Žibų pradžios mokyklos jaunučių chorą.
V. Jovaiša buvo Šilutės rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, 1965–1974 rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas, meno mėgėjų kolektyvų vertinimo komisijos pirmininkas arba narys ir konsultantas. Sukūrė dainų chorams ir vokaliniams ansambliams. 1969 jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Andrelėnai

Istorija

Tarybiniais metais priklausė Šiūlėnų apylinkei. Andrelėnuose gyveno beveik visi lenkų tautybės žmonės. 1980 metais gyveno 43 gyventojai, 2003 metais – 6 gyventojai.
Kernavės Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės bažnyčia

Istorija

Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1430 m. Kernavės dvaro valdytoja Ona Kareivaitė-Mačkuvienė 1496 m. ją apdovanojo ir įsteigė altariją. 1508 m. bažnyčiai dar skyrė turtų. Per reformaciją netoli bažnyčios buvo pastatyta arijonų sektos koplyčia. Kurį laiką arijonai buvo užėmę ir bažnyčios beneficiją. 1522 m. bažnyčia atstatyta. 1655 m. ji sudegė, pastatyta laikina. Po 1674 m. buvo statoma nauja.
1739 m. pastatyta ąžuolinių rąstų bažnyčia (nugriauta 1933 m. ir pervežta į Krivonis, dabartinė Krivonių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia). Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. Kernavės parapija XIX a. buvo gerokai sulenkinta. Lietuviškas pamaldas 1900 m. pradėjo kunigas Viktoras Miškinis. Dabartinė mūrinė bažnyčia pastatyta 1910–1920, konsekruota 1925 m. Lenkija 1920 m. dalį Kernavės parapijos okupavo. 1933 m. senoji Kernavės bažnyčia pervežta į Krivonis.
1930–1934 ir 1968–1979 m. čia klebonavo visuomenės veikėjas, rašytojas, lietuvybės skleidėjas Nikodemas Švogžlys-Milžinas (1899–1985; suremontavo bažnyčią, parašė Kernavės istoriją, įkūrė muziejų, palaidotas šventoriuje). 1946 m. bolševikai nuteisė ir ištrėmė kleboną Zenoną Baužį (mirė kalėjime). Kleboną Kazimierą Pivariūną nuteisė 10 m. kalėti. Po 1979 m. klebonas monsinjoras Česlovas Krivaitis atnaujino bažnyčią, pastatė kleboniją, įrengė muziejų, 1985 m. pastatė Lietuvos krikščionybės 600 m. jubiliejaus paminklą.

Architektūra

Bažnyčia neogotikinė, su aukštu fasado bokštu, penkiasiene apside ir zakristijomis iš šonų. Vidus 3 navų, skliautuotas. Šventorių juosia plytų mūro tvora su smailiaarkiais vartais. Jame dvi koplyčios: medinė koplyčia (XVIII a., dabar bažnytinių reliktų muziejus) ir mauzoliejinė koplyčia (pastatyta 1856 m.; palaidoti Riomerių, Puzinų, Lubaneckių, Chrapaveckių palaikai), Lietuvos kario paminklas. Klebonijos pastatas (pastatytas 1881 m.).
Katya Virshilas

Biografija

1990 m. su šeima persikėlė į Izraelį, kur jau gyveno Katyos motinos giminės. 1996 m. išvyko gyventi į Vankuverį. 2001 m. tapo Kanados standartinių šokių čempione, dalyvavo 2003 metų pasaulio čempionate. Nuo 2004 m. dalyvavo įvairiuose televizijos šokių projektuose, šoko tango su aktoriumi Antonio Banderasu filme „Gatvės tango“. Ji mokė šokti Richard Gere ir Jennifer Lopez, kai kartu su jais filmavosi juostoje „Pašoksime?“. 2012 m. susituokė su Klaus Kongsdal.
Vidas Ločeris

Vidas Ločeris (1948 m. birželio 11 d. Vilnius – 1999 m. spalio 8 d. ten pat) – Lietuvos kompozitorius.

Biografija

Tėvas Algirdas Ločeris. 1972 m. baigė Lietuvos konservatorijos E. Balsio kompozicijos klasę. Stažavo Maskvos konservatorijos asistentūroje, M. Čulakio klasėje, Lvovo konservatorijoje.
1972–1979 m. dėstė Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje, 1973–1993 m. Lietuvos konservatorijoje.
Žmona koncertmeisterė Nadežda Ločerienė.

Kūryba

Sukūrė oratoriją „Kryžkalnis“ (1976 m., R. Baltrušaičio žodžiais), „Jaunatvišką simfoniją“ (1973 m.), 3 koncertus (simfoniniu orkestrui, 1972 m., saksofonui, trimitui ir džiazo orkestrui, 1976 m., koncertą variacijas fortepijonui ir orkestrui, 1978 m.), „Concertino“ violončelei ir styginiams (1977 m.), fortepijoninį (1974 m.) ir dvigubą (1983 m.) kvintetą, sonatą smuikui ir fortepijonui (1973 m.), sonatų ir sonatinų akordeonui, chorų, dainų, romansų, vokalizių, pjesių fortepijonui („Aitvaras“, 1981 m.), smuikui, birbynei („Baladė“, 1977 m.), kaimo kapelai, pramoginės muzikos ansambliams ir orkestrams. Koncertavo su tėvu kaip akordeonų duetas.
Gedminaičiai

Istorija

Gedminaičiai minimi 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 9-ios drevininkų šeimos. 1695 m. – 13 drevininkų šeimų. 1820 m., padalijus Švėkšnos dvaro valdą, Gedminaičiai ir aplinkiniai kaimai atiteko Lietuvos istorijos, kalbos ir kultūros tyrinėtojui grafui Jurgiui Plateriui (1810–1836); 1831–1834 m. pas jį Gedminaičiuose gyveno ir jo biblioteką tvarkė rašytojas Simonas Stanevičius. Nuo 1899 m., mirus grafo J. Platerio sūnui Teodorui, Gedminaičių dvaras priklausė Švėkšnos dvaro savininkams. Po žemės reformos, tarpukaryje, Gedminaičių dvaro centrą (80 ha) nupirko Lietuvos valstybės diplomatas Eduardas Jatulis. Pokaryje iš Gedminaičių į Sibirą ištremtos Stanislovo Eidėno (5 asmenys), Antano Norvilo (4 asm.), Jono Raukos (2 asm.), Mykolo Šlajaus (3 asm.) šeimos. Sovietmečiu kurį laiką veikė pradinė mokykla (uždaryta 1962 m.), buvo nedidelis smėlio karjeras (0,2 ha), žemė priklausė „Švėkšnos“ tarybiniam ūkiui. Dabar vyrauja smulkūs gyvulininkystės ūkiai – 2003 m. 12 ūkių laikė 64 galvijus.
1923 metais kaime buvo 8 ūkiai, 54 gyventojai, 1997 – 19 ūkių, 40 gyventojų.
Klaipėdos rajono vaikų ir jaunių sporto mokykla

Klaipėdos rajono vaikų ir jaunių sporto mokykla - Klaipėdos rajono sporto mokykla. Siekiama teikti kokybiškas neformaliojo švietimo paslaugas, tenkinti Gargždų miesto ir Klaipėdos rajono moksleivių ugdymosi poreikius.

Sporto šakos

Lengvoji atletika: Živilė Olčauskaitė, Remigija Simoneit (Gargždai) Birutė Ruigienė (Vėžaičiai) Laima Bloškienė (Priekulės I.Simonaitytės vid.) Arūnas Šimkevičius (Dovilų pagr.)
Krepšinis: Kęstutis Rauka, Petras Mickus, Virginijus Čekanauskas, Valentas Marcinkevičius (merginos), Rimantas Mikalauskas (Gargždai) Antanas Rimkus (Priekulės I.Simonaitytės vid.)
Žirginis: Antanas Ruškys (Dreverna)
Tenisas: Jolanta Romančikienė (Gargždai)
Sunkioji atletika: Karolis Juraitis, Edvardas Šauklys (Gargždai)
Dziudo: Jonas Tilvikas, Rimvydas Platakis (Gargždai)
Step-aerobika: Andželina Papievienė (Gargždai)
Laisvosios imtynės: Vladas Ruškys (Judrėnai)
Stalo tenisas: Vladas Ruškys (Judrėnai) Feliksas Žemgulis, Antanas Blinstrubas (Gargždai)
Šachmatai.
Pavirinčiai (Molėtai)

Istorija

1657 m. kaimas minimas Alantos metrikų knygoje. Ten pat 1663 m. minimas Pavirinčių laukas, kuriame gyvena bajoras Petras Gadumskis.
Rita Pilypaitė-Jurgaitienė

Biografija

Baigusi Panemunio septynmetę mokyklą, 1954–1958 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. Aleksandras Liberis ir Marija Sasnauskienė), 1963–1968 m. choro dirigavimo studijas tęsė LSSR konservatorijoje (vyr. dėst. Algimanto Lopo klasė).
Dar besimokydama muzikos mokykloje, 1957 m. subūrė Panevėžio linų kombinato mišrųjį chorą. 1958–1963 m. Pasvalio vidurinės mokyklos ir vaikų muzikos mokyklos mokytoja, vaikų choro vadovė. Taip pat vadovavo Pasvalio kultūros namų mišriajam chorui ir vokaliniams ansambliams. Choras buvo prijungtas prie miesto dainų ir šokių liaudies ansamblio, bet rengė ir savo atskiras koncertines programas, dalyvavo dainų šventėse ir konkursuose. 1963 m. I respublikiniam vyrų chorų sąskrydžiui Vilniuje parengė jungtinį Pasvalio miesto vyrų chorą. Kurį laiką vadovavo Pasvalio rajono muzikos mokymo metodinei komisijai.
1968–1971 m. Respublikinių liaudies meno rūmų dirigentė-konsultantė. Vadovavo Lietuvos taupomojo banko moterų ir vyrų vokaliniams ansambliams, Vilniaus miesto medicinos darbuotojų mišriajam chorui.
Nuo 1971 m. Elektrėnų (Trakų r.) vaikų muzikos mokyklos mokytoja, įsteigė chorinio dainavimo skyrių, nuo 1985 m. teorinio skyriaus vedėja, nuo 1994 m. muzikos mokytoja metodininkė. 1972–1991 m. ir 1991–1995 m. kultūros namų vyrų choro „Energetikas“ chormeisterė, vyrų ir moterų vokalinių ansamblių vadovė. Vyrų ansamblis 1976 m. respublikinio konkurso „Sidabriniai balsai" laureatas, o moterų ansamblis 1981 m. tokio pat konkurso laureatas.
Nuo 1977 m. Elektrėnų kultūros namų moterų choro vadovė. Kolektyvą parengė 1980 m. ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, taip pat chorų sąskrydžiams Šiauliuose. Choras respublikiniuose konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų (1985 m. konkurse laimėjo geriausio moterų choro vardą zoninių kultūros namų grupėje), koncertavo Lietuvos, Latvijos, Estijos, Baltarusijos, Moldavijos, Danijos ir Lenkijos miestuose.
Nuo 1995 m. vyrų choro „Energetikas“ meno vadovė ir dirigentė. Choras parengė religinės muzikos programų, koncertavo Lietuvos ir Danijos bažnyčiose, 1996 m. balandžio 27 d. surengė koncertą savo 30-mečiui pažymėti. Skambėjo chorai iš G. Verdi operų „Nabukas“ ir „Trubadūras“, Gloria ir Sanctus iš Ch. Gounod Mišių C-dur, lietuvių kompozitorių originalios ir harmonizuotos liaudies dainos. Vyrų ir moterų chorai buvo parengti 1995 m. Baltijos ir Siaurės šalių chorų festivaliui Rygoje (Latvija) ir 1997 m. analogiškam festivaliui Gotlande (Švedija). „Energetikas“ parengtas ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
R. Jurgaitienė – Pasvalio ir Trakų rajonų dainų švenčių dirigentė. 1980 m. apdovanota Kultūros žymūno ženklu.
The Edge

David Howell Evans (dar žinomas kaip The Edge, g. 1961 m. rugpjūčio 8 d. Londone, Jungtinėje Karalystėje) – airių roko grupės U2 gitaristas.
The Edge grupėje nuo pat jos susikūrimo pradžios. Jis yra palaikantis vokalas, taip pat groja gitara, klavišiniais bei bosine gitara.
Jiezno kautynės

Rusijos puolimas

Raudonosios armijos vadovybė planavo puolimu iš šiaurės – per Kėdainius ir pietų apsupti bei užimti Kauną. Raudonosios armijos junginių pietinės grupuotės dalis (7-asis pulkas, daugiau kaip 600 žmonių) turėjo žygiuoti per Aukštadvarį, Jiezną, Birštoną, Prienus, kita dalis – per Alytų ir pulti Kauną iš pietų. Gavusi žvalgybos duomenų apie Raudonosios armijos planus ir pradėtą žygį, Lietuvos karinė vadovybė iš Kauno pasiuntė S. Zaskevičiaus vadovaujamą Antrojo pėstininkų pulko kuopą ir raitelių būrį, apie 30 karių, Jiezno link.

Kautynės

Vasario 9 d. Raudonosios armijos dalinys jau buvo užėmęs Jiezną ir susitelkęs gretimuose kaimuose. Gavę įsakymą užimti Jiezną, lietuvių pėstininkai, padalyti į dvi dalis, vasario 11 d. apie 12 val. 30 min. pradėjo puolimą iš vakarų ir iš pietų, o raitininkai – iš rytų. Priešo pajėgos buvo stipresnės; puolimas nepavyko iš dalies ir dėl 1-ojo būrio vado Četuchino išdavystės (pasidavė į nelaisvę). 18 sužeistų karių pateko į nelaisvę, vėliau jie buvo raudonarmiečių nužudyti. Kuopa pasitraukė į Birštoną.
Vasario 11 d. iš Alytaus į Prienus atvyko pastiprinimas: Pirmojo pėstininkų pulko kuopa ir saksų savanorių pėstininkų dvi kuopos su sunkiaisiais kulkosvaidžiais, artilerija. Iš šiaurės turėjo pulti saksų savanorių raitųjų žvalgų padalinys. Vasario 13 d. lietuvių kariai drauge su vokiečiais pagal kartu parengtą planą puolė Jiezną. Miestelis buvo apsuptas, Raudonosios armijos daliniai sumušti ir priversti trauktis. Lietuviams atiteko: 4 kulkosvaidžiai, apie 50 šautuvų, daug šovinių, Raudonosios armijos 7-ojo pulko vėliava. Raudonosios armijos vadovybės planas užimti Kauną puolimu iš pietų per Jiezną pradėjo žlugti, galutinai žlugo per 1919 m. vasario 12-15 m. Alytaus kautynes.
Jungtinių Valstijų Senatas

JAV Senatas (angl. United States Senate) – vieneri iš dviejų JAV Kongreso rūmų, paprastai laikomi aukštaisiais rūmais. Kiekviena valstija į Senatą siunčia po 2 atstovus, vadinamus senatoriais. Dėl to Senatą sudaro 100 senatorių.

Senato rinkimai

Iš pradžių senatorius rinkdavo valstijų legislatūros, tačiau 1913 m. balandžio 8 d. ratifikavus septynioliktąją JAV Konstitucijos pataisą senatoriai pradėti rinkti tiesiogiai. Senatoriaus kadencija trunka šešerius metus. Tačiau rinkimai rengiami kas porą metų, vienu metu perrenkant apie trečdalį Senato. Vieną ir tą pačią valstiją atstovaujantys senatoriai renkami ne tais pačiais metais.