google/wiki40b huggingface dataset:
Aušrinė

Lietuvių tautosakoje

Aušrinė tautosakoje susijusi su Saule, uždega jai rytais šviesą. Laikoma Saulės dukra. Aušrinė ir jos sesuo Vakarinė vaizduojamos mergelėmis. Aušrinė kartu su Vakarine patarnaudavo Saulei ir jos vyrui Mėnuliui: Aušrinė kūrė ugnį, nešė vandenį, virė sriubą, rytais nušviesdavo Saulei kelią, Vakarinė klojo Saulei patalą. Toks siužetas užfiksuotas Liudviko Rėzos užrašytoje dainoje:

Miela Saulyte, Dievo dukryte,

Kas rytais vakarėliais

Prakūrė tau ugnelę?

Tau klojo patalėlį?

Aušrinė, Vakarinė:

Aušrinė ugnį prakūrė,

Vakarinė

patalą klojo…
Tyrinėtojai linkę manyti, kad Aušrinė ir Vakarinė lietuvių tradicijoje laikytos skirtingomis žvaigždėmis, nors nemaža pavyzdžių, kur jiedvi gretinamos arba tapatinamos.
Algirdas Julius Greimas bandė nustatyti Aušrinės šeimą, jos pusbroliu laikė Auštrinį. Greimas tapatina Aušrinę su tautosakoje minima Marių Merga. Jis daro išvadą Aušrinę turėjus savo bandą ir galėjus pasireikšti „jūros kumelės“ pavidalu. Aušrinė daugelyje baltų ir slavų tekstų vadinama karalaite, jos papuošalai – žvaigždės, rasa. Tautosakoje minimą Aušrinės tarną A. J. Greimas
laiko Aušrinės karvių [= žvaigždžių?] piemeniu, kasryt genančiu jas „per mares (dangų) į ganyklas“. Pranė Dundulienė ir Jonas Vaiškūnas Aušrinės tarnu laiko Merkurijaus planetą. Vladimiro Toporovo teigimu, Aušrinė galėjo būti dangiškoji Perkūno partnerė. Pasak Norberto Vėliaus, Aušrinė yra dangiškasis binarinių opozicijų mediatorius: Danguje priešpriešą naktis–diena atitinka mėnulis–saulė, nes mėnulis šviečia naktį, o saulė – dieną. Vidurinysis šios priešpriešos narys, yra Venera – Vakarinė ir Aušrinė, kuri vakare pirmiausia pasirodo, o ryte vėliausiai prapuola, tarsi sujungia naktį su diena, mėnulį su saule.
Bene žymiausias mitas, susijęs su Aušrine pateiktas Liudviko Rėzos užrašytoje dainoje:

Mėnuo saulužę vedė

Pirmą pavasarėlį.

Saulužė anksti kėlės,

Mėnužis atsiskyrė.

Mėnuo viens vaikštinėjo,

Aušrinę pamylėjo.

Perkūns, didžiai supykęs,

Jį kardu perdalijo.

– Ko saulužės atsiskyrei?

Aušrinę pamylėjai?

Viens naktį vaikštinėjai?
Panašus siužetas randamas ir gudų liaudies dainose. Šis įvaizdis siejamas su astronominiu reiškiniu, kai Mėnuliui leidžiantis ryte ir šviečiant Aušros žvaigždei pateka Saulė. Po šitokios dangaus šviesulių sandūros Mėnuo ima dilti. Liaudyje tada sakoma, kad Saulė sugauna Mėnulį su Aušrine ir jį daužo, dalina, pagauna. Toks metas dar vadinamas „padaužais“.

Sąsajos

Aušros žvaigždė – labai svarbus simbolis daugelio tautų mitologijoje. Dažniausiai įsivaizduojama kaip graži mergelė. Indoeuropiečių pasaulėvaizdyje Aušra dažnai siejama su karve – taip vadinama senovės indų deivė Ušasė („Aušra“), o pačios karvės – „aušrinėmis“. Artimuosiuose Rytuose su Aušra visųpirm sieta deivė Ištar, kurios ženklas – pentagrama. Pagal romėnų aušros deivę Venerą astronomijoje pavadinta ir pati planeta. Latvių mitologijoje aušrinę atstovauja vyriškas dievaitis Auseklis, o prūsiškai Aušros žvaigždė vadinama *Deinainā.
Krikščioniškame pasaulėvaizdyje Aušrinės įvaizdį perima Šv. Marija, ypač jos hipostazė – Jūrų Žvaigždė (Stella Maris).
Geriausias Serie A žaidėjas

Geriausias Serie A žaidėjas (it. Migliore calciatore assoluto) – kasmetiniai apdovanojimai, skirti geriausiam Serie A lygos žaidėjui. Apdovanojimus organizuoja Italijos futbolininkų asociacija (it. Associazione Italiana Calciatori).
Šis apdovanojimas yra Oscar del Calcio (futbolo oskarų) dalis ir laikomas vienu prestiziškiausiu futbolo apdovanojimų šalyje.
Vilniaus miesto antrasis apylinkės teismas

Vilniaus miesto antrasis apylinkės teismas (sutr. Vilniaus m. 2-asis apylinkės teismas) – bendrosios kompetencijos teismas, nagrinėjęs civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas.

Istorija

Įkurtas 1958 m. kaip Vilniaus miesto Stalino rajono liaudies teismas. 1961 m. buvo pervadintas į Vilniaus miesto Spalio rajono liaudies teismą.
1990 m. buvo pervadintas į Vilniaus miesto antrąjį apylinkės teismą.
2013 m. buvo sujungtas su Vilniaus miesto pirmuoju, trečiuoju ir ketvirtuoju apylinkių teismais.
Teismo veiklos teritorija apėmė Vilniaus miesto Pilaitės, Vilkpėdės, Grigiškių, Karoliniškių, Lazdynų, Naujamiesčio, Panerių seniūnijas.
Kosta Brava

Kosta Brava – pakrantės regionas šiaurės rytų Katalonijoje, Ispanijoje. Costa kataloniškai ir ispaniškai reiškia 'krantas', o Brava reiškia 'nelygus'. Kosta Brava tęsiasi nuo turistų miestelio Blanes, 60 km nuo Barselonos iki Prancūzijos sienos.
1950 metais Ispanijos Francisko Franko vyriausybė nutarė, jog Kosta Brava regionas gerai tinka kurortų steigimui, ypač turistams iš Šiaurinės Europos, daugiausia iš Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos.
Šilta vasara, puiki gamta, geri paplūdimiai – visa tai lėmė, kad pajūrio kurortuose Blanes, Tossa de Mar ir Lloret de Mar buvo pastatyta daug viešbučių ir apartamentų turistų poilsiui. Labai greit turizmas tapo pagrindinė Kosta Brava verslo šaka ir aplenkė žvejybą.
Daliai regiono virtus turistiniais, kitos dalys išlaikė tradiciškesnį pobūdį ir liko „paslėptais deimantais“ tiems, kurie ieško šio to daugiau nei saulės, smėlio ir sangrijos. Maži miesteliai tokie, kaip Cadaqués (prie Prancūzijos sienos ir Pirėnų) pritraukė tokius menininkus kaip Salvadoras Dali ir Pablo Picasso ir dabar yra madingi kurortai. Pakrantė tarp Roses and Tossa de Mar turi daug žavingų mažų pakrantės miestelių tokių kaip: Pals, Begur, Tamariu, Llafranc, L’Estartit, Aigua Blava, Fornells, Calella de Palafrugell, Palamós and Sant Feliu de Guixols.
Kardinolas protodiakonas

Kardinolas protodiakonas – vyriausiasis kardinolas diakonas, į šias pareigas parenkamas pagal vyriausią amžių arba pagal didžiausią kardinolo diakono stažą.
Kardinolas protodiakonas turi keletą privilegijų. Būtent kardinolas protodiakonas iš Apaštalų rūmų balkono paskelbia apie naujo Romos popiežiaus išrinkimą ištardamas formulę Habemus papam ir naujai išrinkto pontifiko vardą.
Iki 1978 m. kardinolai protodiakonai karūnuodavo naujai išrinktus popiežius. Pvz., taip kardinolas protodiakonas Alfredas Otavianis (Alfredo Ottaviani) karūnavo Paulių VI. Po 1978 m. kardinolas protodiakonas naujajam popiežiui ir naujiems metropolitams įteikia palijų – senovinį vyskupo rango simbolį.
Nuo 2011 m. vasario 21 d. kardinolas protodiakonas yra prancūzų kurijinis kardinolas Žanas Luji Toranas (Jean-Louis Tauran), pakeitęs italą kardinolą Agostiną Kačavilaną (Agostino Cacciavillan), kuris tą dieną buvo pakeltas į kardinolus kunigus.
Renee Soutendijk

Biografija

Vaikystėje Renė aktyviai sportavo, lankė gimnastikos treniruotes. Po vaidmens TV seriale „Dagboek van een herdershond “, 1980 m. sulaukė Paul Verhoeven kvietimo vaidinti filme „Purslai“, kurio dėka išpopuliarėjo šalyje ir imta vadinti sekso simboliu. Kartu su Monique van de Ven ir Willeke van Ammelrooy 9 dešimtmetyje buvo populiariausios Nyderlandų aktorės ir paprastai bent viena jų vaidindavo kiekviename šalyje sukuriamame filme.
1981-89 m. ji vaidino viename ilgiausiai šalyje rodytų TV serialų „Zeg ,ns Aaa“. Renė pavyko sukurti keletą vaidmenų ir Holivude („Forced March“, „Eve of Destruction“), tačiau nusprendė grįžti į gimtinę, kurioje buvo likęs jos vyras. Po keleto nesėkmingų filmų Nyderlanduose, ji dar filmavosi ir Vokietijoje, o nuo 2001 m. daugiausia dėmesio skiria vaidmenims teatre.
Šiaurės Azijos mažoji rasė

Šiaurės Azijos mažoji rasė (rus. североазиатская малая раса) – viena iš mongolidų mažųjų rasių. Kitas pavadinimas – Šiaurės Azijos antropologinis tipas.

Arealas

Šio tipo žmonių arealo vakarinė riba eina ties Jenisiejumi, rytinė – Ramusis vandenynas.
Šios rasės žmonės sudaro daugelį vietinių Sibiro tautų – evenkus, jakutus, buriatus ir kitas.
Londonas (Kanada)

Istorija

Iki europiečių pasirodymo miesto apylinkėse gyveno įvairios algonkinų ir irokėzų tautos. Vieta Londono miestui parinkta 1793 m. kaip būsimoji Aukštutinės Kanados sostinė. Miestas pavadintas Anglijos sostinės Londono garbei. Gyvenvietė įkurta tik 1826 m. ir sostine niekad netapo. 1855 m. Londonas tapo miestu.
Podgorija

Geografija

Šis pailgas regionas, išsidėstęs šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi, apėmė dalį Dinarų kalnyno – pačią aukščiausią jo dalį, esančią tarp palyginti derlingų Adrijos pajūrio žemumų (Duklia, Travunija ir Zahumlje) ir žemyninės Serbijos (Raškos ir Bosnijos) šiaurės rytuose. Tradiciškai buvo laikoma, kad regionas tęsiasi nuo Neretvos upės baseino iki Moračos.
Regionas buvo retai gyvenamas ir pasižymėjo aukštikalnių klimatu. Čia buvo Sinjajevinos, Durmitoro, Zelengoros kalnagūbriai. Išilgai regioną vagojo dviejų upių – Neretvos ir Pivos aukštupiai. Tai buvo natūrali skiriamoji riba tarp pajūrio ir žemyninės Serbijos.
Tradicinės župos regione buvo Onogost, Moratia, Comerniza, Piva, Gerico, Netusini, Guisenio, Com, Debreca, Neretva ir Rama.
Karl Maria Wiligut

Karl Maria Wiligut (dar vadinamas Weisthor, Jarl Widar, Lobesam; g. 1866 m. gruodžio 10 d. Vienoje – m. 1946 m. sausio 3 d. Bad Arolzenas) – ariosofistas ir nacių okultistas. Jis buvo vienintelis okultistas, tiesiogiai daręs įtaką Trečiajam Reichui dėl to dar vadintas „Himlerio Rasputinu“.
Gimė Vienoje, austrų karininko šeimoje. 1884 m. įstojo į armiją. 1889 m. tapo masonų ložės nariu, susipažino su Naujojo Tamplierių ordino nariais. XX a. pr. pradėjo rašyti eiles remdamasis liaudies folkloru ir mitologija.
I pasaulinio karo metais kariavo Rusijos ir Italijos frontuose, 1919 m. gavo pulkininko laipsnį. Po karo nagrinėjo ir rekonstravo senovės germanų istoriją ir mitologiją. Tuo pat metu patyrė finansinį nuosmūkį, šeimynines problemas, buvo uždarytas į psichiatrinę ligoninę. Buvo įsitikinęs, kad tapo masonų sąmokslo auka. Viligutui diagnozuota schizofrenija.
Išleistas iš ligoninės 1932 m. emigravo į Vokietiją kur susipažino su reichsfiureriu Himleriu. Jo pagalba tapo Senovės istorijos tyrimų padalinio vadovu. 1934 m. gavo SS štardantenfiurerio, 1934 m. oberfiurerio, o 1935 m. brigadenfiurerio laipsnį.
1936 m. drauge su Giunteriu Kirchhofu Murgo kalvoje Švarcvalde pradėjo kasinėjimus, kur pasak Viliguto, buvo irminizmo centras. Viligutas tapo SS irminizmo šventiku, vedęs okultistinius ritualus Vevelsburgo pilyje.
1938 m. Himlerio adjutantas Karl Wolff aptiko dokumentus apie Viliguto medicininę praeitį. 1939 m. jis buvo atleistas motyvuojant jo prasta sveikatos būkle.
1940 m. grįžo į Austriją. Pasibaigus karui vėl išvyko į Vokietiją, bet netrukus mirė.
Karlo Viliguto idėjos buvo paremtos arijanizmu. Pats Viligutas tvirtino esąs palikuonis šventos germanų dinastijos Viligotų, kurie kilo iš oro dievų Asų bei vandens dievų Vanų. Pasak jo, jis savo atmintyje sugebėjo talpinti tūkstantmečių istoriją ir prisiminti laikus, kuomet žemėje gyveno milžinai, nykštukai ir kitos fantastinės būtybės, o danguje švietė trys saulės. Jo protėviai jam neva perdavinėję šią informaciją runų forma.
Viligutas įvedė naują terminą Irminizmą, tikrąjį germanų tikėjimą, kurį priešpriešino Odinizmui. Jis tvirtino, kad Biblija sukurta germanų ir pašvęsta jų senajam dievui Kristui, o krikščionys, masonai ir judėjai ją sufalsifikavo.
Keistutis Vabulas

Biografija

1945-1947 m. mokėsi Veisiejų gimnazijoje (Lazdijų r.), 1947-1949 m. – Kauno „Saulės“ gimnazijoje, 1952-1955 m. – Kačiugo 2-ojoje vidurinėje mokykloje (Irkutsko sritis, Kačiugo r., Rusija), 1955-1957 m. studijavo Irkutsko medicinos institute, 1957-1962 m. – Kauno medicinos institute gydytojo specialybę, 1975-1980 m. – Vilniaus eksperimentinės ir klinikinės medicinos mokslinio tyrimų instituto aspirantas. 1981 m. apgynė medicinos daktaro disertaciją „Viršutinių kvėpavimo takų būklės pakitimai dirbantiems azotinių trąšų gamyboje (ankstyvos diagnostikos metodų ir sveikatingumo priemonių pagrindimas)“.
1958-1962 m. Respublikinės Kauno klinikinės ligoninės slaugytojas, 1962–1965 m. – Švenčionių r. centrinės ligoninės gydytojas otorinolaringologas, 1965–1967 m. – Jonavos rajono centrinės ligoninės gydytojas otorinolaringologas, 1967–1969 m. – Kauno medicinos instituto Ausų, nosies ir gerklės ligų katedros klinikinis ordinatorius, nuo 1969-2007 m. Jonavos rajono centrinės ligoninės (vėliau – VšĮ Jonavos ligoninės) Ausų, nosies ir gerklės ligų skyriaus vedėjas. Aukščiausios kategorijos gydytojas otorinolaringologas.
Per 30 mokslinių straipsnių moksliniuose žurnaluose, suvažiavimų, konferencijų rinkiniuose, 6 racionalizacinių pasiūlymų medicinos tematika, pranešimų konferencijose ir simpoziumuose, straipsnių sanitarinio švietimo, publicistikos klausimais periodinėje spaudoje, publicistinių straipsnių rinkinio „Kodėl taip sunkiai keliasi Lietuva“ (1996 m., kartu su žmona Zofija) autorius.
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo tarėjas, Jonavos rajono savivaldybės tarybos narys (1995-1997 m.).
Lietuvos gydytojų otorinolaringologų mokslinės draugijos, Jonavos ligoninės gydytojų tarybos, Lietuvos gydytojų sąjungos, Jonavos Šv. Apaštalo Jokūbo parapijos Pastoracinės tarybos, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos Jonavos skyriaus tarybos narys.
Amora FC

Istorija

Klubas įkurtas 1921 m. Yra žaidę aukščiausioje lygoje. Vėliau iškrito iš elito diviziono.
Sibiu apskritis

Geografija

Didesnioji dalis teritorijos yra Transilvanijos plynaukštėje. Pietiniu pakraščiu driekiasi Fegerašo, Lotru ir Čindrelio masyvai. Svarbiausios upės – Oltas, Tirnava, Čibinas.
Vladas Terleckas

Biografija

1946–1951 m. mokėsi Krivasalio pradinėje, 1951–1958 m. Linkmenų vidurinėje mokykloje. 1958 ir 1959 m. dėl brolio Antano antisovietinės veiklos ir kalinimo nebuvo priimtas studijuoti nei Vilniaus universitete, nei Vilniaus pedagoginiame institute, nors stojamuosius egzaminus išlaikė gerai.
1959–1961 m. dirbo Kazachstano plėšiniuose, medienos paruošimo darbus Karelijoje, durpyne Lietuvoje, darbininku, geodezininku, meistru rekonstruojant Vilniaus aerouosto nusileidimo taką. Tik 1961 m. priimtas į Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą, 1966 m. jame baigė bankininkystę.
1966–1967 m. SSRS valstybinio banko Vilniaus skyriaus tarnautojas. 1967 m. pakviestas į Vilniaus universiteto Finansų ir kredito katedrą dėstyti bankinių disciplinų ir dirbo katedroje iki 2000 m. 1976 m. Leningrado finansų ekonomikos institute apgynė ekonomikos mokslų kandidato disertaciją „Atsiskaitymų negrynaisiais pinigais plėtra ir jų tobulinimo galimybės“. Atsisakė paklusti viešai pasmerkti brolio veiklą arba bent paskelbti sovietinę tikrovę liaupsinantį straipsnį, todėl 10 m. buvo sulaikytas docento vardo suteikimas. Jį gavo tik 1986 m.
Nuo 1972 m. tyrinėjo tarpukario Lietuvos pinigų ir bankininkystės istoriją. 1989–1996 m. daug dėmesio skyrė dabartinės Lietuvos pinigų bei kredito sistemų sukūrimui. 1989 m. paskirtas vadovauti Lietuvos savarankiškos pinigų ir kredito sistemos kūrimo grupei, kuri parengė daugelį bankininkystės įstatymų projektų. 1991–1993 m. papildomai – Lietuvos banko konsultantas, Mokslo centro direktorius, 1993–1996 m. komercinio banko Mokymo centro direktorius.
1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos deputatas, išrinktas Vilniaus Pilies rinkimų apygardoje Nr. 1, iškeltas Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio. Politinėms partijoms nepriklausė. Iš Seimo pasitraukė protestuodamas prieš jam nepriimtinus Lietuvos turto privatizavimo įstatymus, kuriuos kūrė ir aprobavo Kazimiera Prunskienė, Kazimieras Antanavičius, Gediminas Vagnorius.
1999 ir 2012 m. Lietuvos banko valdyba V. Terleckui skyrė Vlado Jurgučio premiją už 1995–1999 m. ir 2011 m. išleistas knygas ir paskelbtus straipsnius Lietuvos bankininkystės istorijos tema.
Brolis Antanas Terleckas. Žmona Regina, dukra Jūratė.
Arti

Arti (hindi आरती  = Ārtī, skr. आरात्रिक = Ārātrika – „nakties šalintojas“) – hinduistinis ritualas, aukojimo (pūdžos) dalis, kuomet dievybei yra aukojama žibintų skleidžiama šviesa. Tam naudojami specialūs žibintai, kurių dagčiai, įmerkti į ghi arba kamparą. Arti ritualą lydi maldos, muzika, smilkalų aukojimas.
Arti ritualas išsivystė iš vedinių somos aukojimo praktikų (jadžna), kurių metu į šventąją ugnį buvo liejama soma bei ghi.
Šventyklose naudojamos arti lėkštės, kurios pradžioje keliamos priešais dievybių mūrti, o paskui nešamos palei susirinkusius maldininkus, o šie rankomis sklesteli link savęs liepsnas, kurios, kaip tikima, apvalo sielą. Įspūdingos arti ceremonijos kiekvieną vakarą vyksta Varanasyje, Dašašvamedhos ghate, kur arti su masyviais žibintais ir smilkalinėms atlieka gausus šventikų būrys.
Srovinės katžuvės

Paplitimas

Paplitusios gėluose vandenyse pietryčių Azijoje.
Veronika Mackevičiūtė

Biografija

Tikslios gimimo ir mirties datos nežinomos. Sesuo(?) Janina Lašienė-Mackevičaitė.
1921 m. balandžio 29 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovė, pakeitė Seime J. Deksnį. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.
Rasa Melnikienė

Biografija

1980 m. baigė Marijampolės 5-ąją vidurinę mokyklą, 1985 m. –Lietuvos žemės ūkio akademijos Ekonomikos fakultetą, įgijo ekonomistės kvalifikaciją.
1985–1990 m. Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos instituto jaunesnioji mokslinė bendradarbė, 1992–1993 m. – Ekonomikos ir privatizavimo instituto Nuosavybės santykių transformavimo skyriaus mokslinė bendradarbė. 1993 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto doktorantė.
1996–2000 m. Seimo narė. 2001–2002 m. Lietuvos Respublikos socialinės apsaugos ir darbo ministerijos viceministrė, Vilniaus pedagoginio universiteto Socialinės komunikacijos instituto dėstytoja. 2003–2005 m. Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos Kaimo plėtros departamento direktoriaus pavaduotoja. Nuo 2006 m. Lietuvos agrarinės ekonomikos instituto direktorė.
1997 m. Lietuvos verslininkių ir vadybininkių draugijos pirmininkė. 1994 m. Lietuvos Centro Sąjungos tarybos narė.
Valentinas Bukauskas

Biografija

1981 m. baigė Telšių rajono Tryškių vidurinę mokyklą. 1981–1983 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1988 m. baigė Šiaulių K. Didžiulio politechnikumą ir įgijo techniko – elektriko specialybę. 2005 m. Vakarų Lietuvos verslo kolegijoje baigė ekonomiką (išlyginamosios studijos).
1983–1989 m. Klaipėdos elektros tinklų elektrikas. 1989–1997 m. individualios įmonės „Telšių aeroklubas“ direktorius. 1997–2003 m. uždarosios akcinės bendrovės „Džiugas“ direktorius. 2003–2004 m. uždarosios akcinės bendrovės „Šiaulių skalbykla“ direktorius.
2000–2004 m., 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Telšių rajono savivaldybės tarybos narys.  2000–2003 m. Telšių rajono savivaldybės valdybos narys, Verslo, ekonomikos ir finansų komiteto pirmininkas.
Nuo 2004 m. Seimo narys. 2004–2006 m. ir 2012–2016 m. Darbo partijos seniūno pirmasis pavaduotojas, 2006 m. balandžio – lapkričio mėn. Valstybės valdymo ir savivaldybių komiteto pirmininkas, vėliau pirmininko pavaduotojas.
1998 m. Naujosios Sąjungos narys, 2002 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, nuo 2004 m. Darbo partijos narys, šios partijos Telšių rajono skyriaus pirmininkas.
Nuo 2000 m. Telšių miesto Ateities vidurinės mokyklos tarybos narys, Telšių aeroklubo tarybos narys, tarptautinio Lions klubo narys.
Žmona Alina, sūnūs Simas ir Paulius.
Frankfurter Rundschau

„Frankfurter Rundschau“ – dienraštis, leidžiamas Frankfurte prie Maino, Vokietijoje. Leidžiamas kiekvieną dieną, išskyrus sekmadienius, dviem regioniniais ir vienu nacionaliniu leidimais, taip pat ir skaitmenine forma. Turi internetinę versiją. Laikraščio leidėjas – „Frankfurter Rundschau“ GmbH.

Istorija

Laikraščio pirmasis leidimas išėjo 1945 m. rugpjūčio 1 d., netrukus po Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Tai buvo pirmasis laikraštis, leistas JAV kontroliuojamoje Vokietijos teritorijoje, ir pirmasis pokario Vokietijoje. Licencija leisti laikraštį buvo patikėta pirmajai laikraščio redakcijos komandai, kurią sudarė Emil Carlebach, Hans Etzkorn, Wilhelm Karl Gerst, Otto Grossmann, Wilhelm Knothe, Paul Rodemann ir Arno Rudert, socialdemokratijos šalininkai progresyvistai, politiniai katalikai ir komunistai, buvę pasipriešinimo dalyviai, nacių koncentracijos stovyklų kaliniai ar tremtiniai. Artinantis Šaltajam karui JAV valdžia privertė visus komunistais save laikiusius narius palikti laikraščio redakciją.

Tiražas

1993 m. laikraščio tiražas siekė 189 000 egz. 2012 m. pirmąjį ketvirtį – apie 120 000 egz.
Medingėnų Švč. Trejybės bažnyčia

Istorija

Kunigo Gečo rūpesčiu 1671 m. pastatyta medinė bažnyčia. Ji buvo Žarėnų parapijos filija. 1769 m. pastatyta nauja bažnyčia, 1881 m. pailginta. 1890 m. apmūrytas šventorius, 1891 m. pastatyta mūrinė varpinė (Ustino Golinevičiaus projektas). Klebono Kazimiero Malinausko rūpesčiu 1901–1902 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia (Nikolajaus Andrejevo projektas). 1907 m. įsigyti nauji vargonai, 1913 m. įkurta parapija. Medingėnuose klebonavo iš kalėjimo (1950–1956) grįžęs Jonas Paliukas (1913–1990 m.), 1968 m. išleisto „Liturginio maldyno" autorius.
Alejandro Montero

Alejandro Montero – muzikos grupės „Zingaros“ narys ir vienas iš įkūrėjų.

Apie

Turėdamas aistrą interpretuoti, o ne akademiškai atlikti muziką jis puikiai įvaldė styginius instrumentus: gitarą, balalaiką, buzukį, smuiką, sazą ir mandoliną. Šie instrumentai daro įtaką ir suteikia spalvų jo balkanų, Rytų Europos ir čigoniškos muzikos interpretacijoms.
Alejandro Montero buvo graikų, žydų ir armėnų muzikos grupių narys („I-Xenites“, „Mikonos Ensemble“, „Sefardí Ensamble“). Nuo 2004 m. groja čigonišką tango su Argentinos grupe „Zingaros“.
Sekstas Pompėjus

Sekstas Pompėjus (Sextus Pompeius, pilnas vardas Sekstas Pompėjus Didysis Pamaldusis, lot. Sextus Pompeius Magnus Pius, 68–35 m. pr. m. e.) – senovės Romos respublikos karvedys, Gnėjaus Pompėjaus Didžiojo jauniausiasis sūnus.
Labiausiai žinomas kova prieš Cezarį kartu su Metelu Scipionu ir Katonu Jaunesniuoju. Šios kovos buvo pralaimėtos, Scipionas ir Katonas nusižudė, o vyresnysis Pompėjaus brolis Gnėjus buvo nužudytas, bet pačiam Sekstui pavyko pabėgti į Siciliją.
Po Cezario mirties antrasis triumviratas nukreipė savo dėmesį į Brutą ir Kasijų, todėl Sekstas Pompėjus Sicilijoje turėjo laiko surinkti armijai, ypač stipriam laivynui ir pasiruošti kovai. 39 m. pr. m. e. kautynės pasibaigė lygiosiomis, ir triumvirai su Sekstu pasirašė taiką. Markas Antonijus norėjo savo legionus panaudoti kovoje prieš partus.
Kova atsinaujino 37 m. pr. m. e., tačiau Mesinos jūrų mūšyje Sekstas sugebėjo įveikti Oktaviano pajėgas. Dar sykį Pompėjus įveikė Oktavianą 36 m. pr. m. e., bet vos po mėnesio Agripos vadovaujamas laivynas pagaliau visiškai sutriuškino Seksto laivyną ir jūrų bazę Naulocho mūšyje. Pats vadas pabėgo.
35 m. pr. m. e. Sekstas Pompėjus buvo pagautas Mileto mieste (dab. Turkijos teritorija) ir Marko Antonijaus vietininkas Markas Ticijus jį nužudė be teismo, kas prieštaravo Romos respublikos įstatymams. Po kelerių metų, prasidėjus konfliktui tarp Antonijaus ir Oktaviano, pastarasis šią žmogžudystę panaudojo kaip vieną iš teisinių ginklų prieš Antonijų.
Teisutis Saldauskas

Biografija

1945-1955 m. mokėsi keliose Šiaulių miesto mokyklose, 1960 m. baigė Šiaulių muzikos technikumą, 1977 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetą.
1961-1963 m. Šiaulių statybos tresto estradinio orkestro vadovas, 1963-1979 m. Lietuvos Valstybinės filharmonijos ansamblių „Nemuno žiburiai“, „Vilniaus aidai“ vadovas. Kai 1963 m. prie Lietuvos valstybinės filharmonijos buvo nuspręsta įkurti profesionalų estradinį ansamblį, jam vadovauti iš Šiaulių buvo pakviestas Teisutis Saldauskas, kuris pasiėmė savo saviveikliniame ansamblyje jau dainavusius šiauliečius Ziną Jurgutytę, kuri tapo jo žmona, Nijolę Ščiukaitę, Juozą Garbenį, Adolfą Jarulį, taip pat šiauliečius pūtikus. Tik ritminę grupę naujajame kolektyve sudarė muzikantai iš Kauno. Ansamblis pagal kompozitoriaus B. Gorbulskio dainą pasivadino „Nemuno žiburiai“. 
1978-1981 m. Vilniaus B. Dvariono muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1981 m. – Lietuvos konservatorijos dėstytojas. 
Lietuvos kompozitorių sąjungos narys.

Kūryba

Sukūrė daugiau kaip 1000 muzikos kūrinių instrumentuočių ir aranžuočių, pirmosios džiazo pjesės lietuviška tema, kantatos chorui „Muzika“ autorius. Koncertavo Latvijoje, Rusijoje, Ukrainoje, Lenkijoje, Vokietijoje ir kt.
Paprastoji geneta

Šaltiniai

Dalis informacijos paimta iš leidinio Gyvūnijos pasaulyje.