google/wiki40b huggingface dataset:
Dmitrijus Mendelejevas

Ankstyvieji metai

Mendelejevas gimė kaime netoli Lietuvos tremtinių (Sibire), Ivano Pavlovičiaus Mendelejevo ir Marijos Dmitrijevnos Mendelejevos šeimoje. Jo senelis buvo Pavelas Maksimovičius Sokolovas, Rusijos stačiatikių bažnyčios kunigas Tverės regione.
Mendelejevas, kartu su savo broliais ir seserimis, gavo naujus šeimos vardus lankydamas kunigų seminariją. Jis buvo auginamas kaip stačiatikis.
Manoma, kad Mendelejevas buvo jauniausias iš 10, 13, 14 ar 17 brolių ir seserų (tikslus skaičius skiriasi šaltiniuose ir yra istorinis ginčas). Jo tėvas buvo dailės, politikos ir filosofijos mokytojas. Būdamas trylikos jis lankė gimnaziją Tobolske.
1849 m. Mendelejevo motina išsivežė jį per visą Rusijos valstybę iš Sibiro į Maskvą, su tikslu, kad jis gautų aukštąjį išsilavinimą. Maskvos universitetas jo nepriėmė. Mama ir sūnus pabandė Sankt Peterburge, tėvo alma mater universitete. Mendelejevo šeima persikėlė į Sankt Peterburgą, kur jis 1850 m. įstojo į Pagrindinį pedagoginį institutą. Po baigimo jis susirgo tuberkulioze, kas jį privertė 1855 m. išvykti į Krymo šiaurinę Juodosios jūros pakrantę. Ten jis tapo mokslų magistru ir pasveikęs grįžo į Sankt Peterburgą 1857 m.

Vėlyvieji metai

Tarp 1859 m. ir 1861 m. jis dirbo su skysčių kapiliarumu ir su spektroskopu Heidelberge. Baigiantis 1861 m. rugsėjui jis parašė savo pirmąją knygą apie spektroskopą. 1862 m. balandžio 4 d. jis susižadėjo su Nikitična Leščeva ir jie susituokė 1862 m. balandžio 27 d. Sankt Peterburge. Mendelejevas tapo profesoriumi Sankt Peterburgo Technologijų institute ir Sankt Peterburgo universitete atitinkamai 1864 m. ir 1865 m. 1865 m. jis tapo mokslų daktaru apgynęs disertaciją „Apie vandens jungimąsi su alkoholiu“.
Eugenijus Simutis

Biografija

1990 m. baigė Vilniaus prekybos technikumą. AB „Kalnapilio Tauro grupė“ vadybininkas.
2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Palangos skyriaus narys.
Nuo 2007 m. Palangos savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Birutė, vaikai Mantas, Jonas.
Seilių liaukos

Seilių liaukos (lot. glandulae salivares) – aukštesniųjų stuburinių organas, išskiriantis šarminės reakcijos vandeningą skystį – seiles (lot. saliva). Kasdien seilių pasigamina apie 0,5-1,5 l. Jose yra fermento amilazės (ptialino), skaidančio angliavandenius, lizocimo, dalyvaujančio apsauginėse organizmo reakcijose ir kitokių medžiagų.

Seilių reikšmė

Seilių reikšmė didelė - jos itin svarbios virškinimo procese. Seilės vilgo, minkština, slidina maistą, palengvina jo kramtymą ir rijimą. Jų sudėtyje esančio ptialino dėka burnoje pradedami skaidyti angliavandeniai: polisacharidai (krakmolas, glikogenas) skaidomi iki disacharidų (maltozės ir kitų). Seilėse esanti maltazė skaido maltozę iki gliukozės, tačiau tik, kai maistas burnoje ilgai kramtomas. Dėl to, ilgai laikant ir minkant burnoje duonos gabalėlį, kartais jaučiamas saldus skonis.
Seilių poveikis esti trumpalaikis, dėl to angliavandeniai burnoje virškinami neilgai. Nuryto maisto amilazę neutralizuoja skrandžio sulčių rūgšti terpė, tačiau jeigu maistas gerai sukramtomas, jo dalelės glotniau aplimpa seilėmis, apsivelia gleivėmis, ir skrandžio druskos rūgšties poveikis mažėja (angliavandeniai dar tamtikrą laiką skaidomi skrandyje).
Seilės padeda jausti maisto skonį. Liežuvio gleivinėje esti tūkstančiai liežuvio svogūnėlių - skonio receptorių, kurie geriausiai jaučia suvilgyto (drėgno) maisto skonį (tuomet maisto cheminės medžiagos ištirpsta skystyje ir dirgina liežuvio receptorius). Impulsai iš liežuvio skonio skonio receptorių siunčiami į galvos smegenis, kur suvokiamas skonis, maisto kokybė. Sausas maistas burnoje esti beskonis, bekvapis.
Seilės gaminasi nuolat - pamažu skiriasi ištisą parą, tačiau tam tikru paros metu jų gaminasi daugiau (pvz,. išalkus, valgant). Jeigu į burną patenka maisto, tai išsiskiria daugiau fermentų turičios seilės, jei kenksmingų medžiagų - vandeningos seilės, nes tuomet reikia „praplauti“ burną. Seilių sudėtis ir jų kiekis priklauso nuo mitybos.
Seilių sekreciją reguliuoja vegetacinė (automatinė) nervų sistema: dirginanti parasimpatines nervų skaidulas, sekrecija gausėja, o simpatines - silpnėja. Parasimpatinė nervų sistema ne tik veikia seilių liaukas, tačiau plečia ir liaukų kraujagysles. Skonio jutimai keliauja su parasimpatinėmis skaidulomis, kurios nuėjusios iki seilinių branduolių smegenų kamiene, dar labiau skatina seiles skirtis. Dėl to valgant seilių sekrecija stiprėja.
Išalkus pakanka tik žvilgtelėti į apetitą žadinantį maistą ar užuosti malonų jo kvapą,- seilės jau ir skiriasi. Vadinasi, uoslės ir regos receptoriai tam tikromis aplinkybėmis skatina, o kartais (pvz., persivalgius) - slopina seilių sekreciją. Simpatinė nervų sistema slopina seilių išsiskyrimą: susijaudinus, išsigandus burna džiūsta, kalba tampa nesklandi,- kalbėti sunku, nes liežuvis, lūpos ir burnos ertmės sienos sausos ir „kliūva“ tariant garsus.
Papravalės piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Vajuonio ežero šiauriniame krante esančios didelės aukštumos pietrytiniame aukščiausiame kampe. Piliakalnio šiaurės vakarų dalį nuo gretimos aukštumos skiria 4 m gylio dauba; greičiausiai, tai gynybinio griovio liekana. Aikštelė trikampė, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 35 m ilgio ir 32 m pločio šiaurės vakarų pakraštyje, su kultūriniu sluoksniu, kuriame rasta brūkšniuotos keramikos. Aikštelės šiaurės vakarų krašte yra dabar jau nuskleistas 0,5 m aukščio, 12 m pločio pylimas. Šiaurės vakarų papėdėje, 4 m žemiau aikštelės yra 10 m pločio, 2 m gylio griovys, už kurio supiltas 1 m aukščio, 8 m pločio antras pylimas, už jo iškastas antras 6 m pločio, 1 m gylio griovys, už kurio supiltas trečias 1 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Grioviai ir pylimai geriau išlikę pietvakariniame šlaite. Šlaitai statūs, iki 30 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, gynybiniai įrenginiai – ir erozijos (smėlio pustymo). Rytinėje piliakalnio papėdėje 1,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, ji užima apie 170 x 130 m dydžio plotą. 200 m į šiaurės vakarus yra Papravalės pilkapynas, tyrinėtas 1907 m.

Aplinkiniai piliakalniai

Linkmenų piliakalnis 11 km
Puziniškio piliakalnis 11 kmGarbšių piliakalnis 21 kmVėlionių piliakalnis 7 km
Mažulonių piliakalnis 7 kmKulionių piliakalnis 35 kmStrakšiškės piliakalnis 11 km
Jakaviškių piliakalnis 10 kmBudrių piliakalnis 22 kmReškutėnų piliakalnis 4,5 kmRakštelių piliakalnis 9 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Klaipėdos krašto laikraštis

Klaipėdos krašto laikraštis – klaipėdiškių reikalų gynimo organas, leistas 1932 m. Klaipėdoje.

Istorija

Leistas lietuvių ir vokiečių kalba gotišku šriftu. Ėjo dukart per savaitę. Pirmasis numeris išleistas 1932 m. balandžio 9 d. Spausdino „Ryto“ spaustuvė Klaipėdoje. Išėjo 10 numerių.
Rašė apie lietuvių padėtį, žvejų problemas, lietuvių kalbos situaciją.
Leido ir redagavo Juozas Brazaitis.
Dūkštos

Gamta

Dūkštose yra Neries regioninio parko direkcija. Dūkštų gamtiniame rezervate – vertingas Dūkštų ąžuolynas (302 ha, iš jų 36 ha priklauso gamtiniam rezervatui). Dūkštų miške auga „Ąžuolų karalienė“, gamtos paminklas (anksčiau stovėjo ir „Ąžuolų karalius“), Velniakampio pušis, pažintinis takas (kurio pradžioje stovi skulptūra Mindaugui), stūkso akmuo su runomis, kurių perskaityti nepavyksta, o jų reikšmę žmonės traktuoja įvairiai. Dažniausiai pasakojama apie po tais akmenimis pakastus lobius. Buvo bandymų čia kasinėti, tačiau nieko nerasta.
Henrikas Šivokas

Biografija

1971 m. baigė Alytaus mechanikos technikumą, inžinierius – technologas, 2004 m. baigė Kauno technologijos universitetą, inžinierius – mechanikas.
Nuo 1995 m. AB „Snaigė“ profesinės sąjungos pirmininkas, 2000–2003 m. dar ir AB „Lietuvos draudimas“ agentas.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Alytaus skyriaus narys.
2000–2003 m. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Vida, vaikai Ernesta, Giedrė.
Stirniškiai (Šeimena)

Aplinkinės gyvenvietės

VILKAVIŠKIS
Vėliučionys

Istorija

1941 m. rugsėjo 20–22 d. 1159 žydai iš vietinių štetlų buvo masiškai išžudyti.
Elena Jakubauskienė-Radlinskaitė

Biografija

1963–1973 m. mokėsi Kaišiadorių vaikų muzikos mokykloje (A. Dzimidavičiaus akordeono ir M. Natanovičiaus smuiko klasėse), dainavo A. Pugžlienės vadovaujamame chore. 1973–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. D. Pečkaitienė). 1978–1984 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. N. Kazakauskienės klasė).
Nuo 1976 m. pradėjo dėstyti muziką Kaišiadorių 1-ojoje vidurinėje mokykloje, vadovauti jaunučių ir jaunių chorams.
Nuo 1978 m. Kaišiadorių 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, jaunių ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė, nuo 1984 m. jaunių ir merginų chorų vadovė. Merginų chorą parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje. Mokytojos parengti jaunieji dainininkai buvo 1978 ir 1982 m. respublikinių „Dainų dainelės" konkursų laureatai.
Nuo 1987 m. Kaišiadorių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1996 m. vyresnioji mokytoja, chorinio dainavimo skyriaus jaunių choro vadovė. Chorą parengdavo Kaišiadorių rajono dainų šventėms, 1990–1991 m. jis dalyvavo vaikų ir jaunimo chorų festivalyje „Dainuok, jaunoji Lietuva" Kaišiadoryse, Kaune ir Vilniuje, 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje, 1993 m. regioninėje dainų šventėje Alytuje, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1997 chorų festivalyje Kaune ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje. Mokytoja – Kaišiadorių rajono dainų švenčių jaunių chorų vyr. dirigentė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Al-Nassr FC

Istorija

Klubas įkurtas 1955 m. 
Futbolo komanda 9 kartus tapo šalies čempionais. (1976, 1980, 1981, 1989, 1994, 1995, 2014, 2015, 2019 m.)
Vidutė Petrauskienė

Biografija

1975 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, istorikė. Gargždų Vaivorykštės gimnazijos istorijos mokytoja ekspertė.
Tėvynės sąjungos Klaipėdos rajono skyriaus narė. 1995–1997 m. ir nuo 2007 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Justinas, vaikai Robertas, Gabrielė.
Jonas Katauskis

Biografija

1976 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius – mechanikas. Akmenės rajono savivaldybės administracijos Akmenės seniūnijos seniūnas, Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.
1991 m. Lietuvių tautininkų sąjungos narys. 2000 m. ir 2011 m. vasario–kovo mėn. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Sofija, vaikai Lina, Alma, Tomas.
Šačių herbas

Aprašas

Auksiniame lauke iš žalios papėdės auganti žalia pakalnutė su dviem į priešingas puses palinkusiais žiedynstiebiais, kurių kiekvienas turi po keturis sidabrinius žiedus, ir su dviem lapais. Tarp žiedynstiebių iš augalo kyšo plonas žalias kryžius.

Istorija

Herbą patvirtino 2011 m. gegužės 17 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-694.
Streimnesas

Istorija

1893–1927 m. Streimnese veikė norvegų banginių medžioklės stotis.
Kolumbijos himnas

Žodžiai ispanų kalba (trumpoji versija)

CORO

¡Oh gloria inmarcesible!

¡Oh júbilo inmortal!

En surcos de dolores

el bien germina ya…

el bien germina ya.

¡Oh gloria inmarcesible!

¡Oh júbilo inmortal!

En surcos de dolores

el bien germina ya.
I PARTE

Cesó la horrible noche,

la libertad sublime

derrama las auroras

de su invencible luz.

La humanidad entera,

que entre cadenas gime,

comprende las palabras

del que murió en la cruz.
CORO

Lietuviškas vertimas

PRIEDAINIS

O neblėstanti šlovė!

O džiaugsmas nemirtingas!

Skausmo raukšlėse,

Jau auga kilnumas…

Jau auga kilnumas.

O neblėstanti šlovė!

O džiaugsmas nemirtingas!

Skausmo raukšlėse,

Jau auga kilnumas.
I DALIS

Pasibaigė siaubinga naktis,

Taurioji laisvė,

Skleidžia aušras,

Nenugalimos šviesos.

Visa žmonija,

Kuri dejuoja grandinėse,

Supranta žodžius To,

Kuris mirė ant kryžiaus.
PRIEDAINIS
Jaroslav Narkevič

Biografija

1983 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, matematikos mokytojas, 2010 m. – Mykolo Romerio universitetą, viešojo administravimo magistras.
1983–1984 m. Salkininkų mokyklos mokytojas, 1984–2002 m. Šklėrių pagrindinės mokyklos mokytojas, 1987–2002 m. mokyklos direktorius. 2002–2008 m. Vilniaus rajono savivaldybės administracijos švietimo skyriaus vedėjas. 
Nuo 2008 m. Seimo narys. Nuo 2019 m. susisiekimo ministras.
2000–2008 m. ir 2011 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Nuo 1996 m. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos Trakų rajono skyriaus narys, Lietuvos lenkų sąjungos, Trakų rajono skyriaus pirmininkas.
Sutuoktinė Irena, vaikai Karolina, Katažyna.
Pagryžuvio dvaras

Parkas

Mišraus stiliaus Pagryžuvio parką Riomeriai pagal to paties architekto F. Rimgailos projektą įkūrė 1840–1863 m. išraiškingo, gražaus reljefo teritorijoje – banguotame Gryžuvos upelio dešiniajame krante. Parkas išsidėstęs dviejose terasose: viršutinėje – prie rūmų, ir apatinėje – prie upelio. Per parką teka Blikės upokšnis.
Amerikos lietuvių taryba

Amerikos lietuvių taryba (ALT, angl. American Lithuanian Council) – JAV lietuvių politinė organizacija.

Istorija

Įkurta 1940 m. per Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijos suvažiavimą. Tikslai – vienyti visas Amerikos lietuvių demokratines jėgas, ginti ir saugoti JAV nepriklausomybę, pagrindines žmogaus teises, siekti Lietuvos nepriklausomybės (iki 1990 m.), teikti moralinę ir materialinę pagalbą Lietuvai, skleisti apie ją JAV visuomenei teisingą informaciją.
Amerikos lietuvių taryba palaiko ryšius su JAV valstybinėmis įstaigomis, Atstovų Rūmų ir Senato nariais, padeda naujiems lietuvių emigrantams įsikurti JAV. Tarybos iniciatyva pabėgusiems nuo okupantų lietuviams šelpti 1944 m. buvo įkurtas Bendrasis Amerikos lietuvių fondas (BALF), taryba Niujorke įkūrė ir išlaikė Amerikos lietuvių informacijos centrą. Bendradarbiavo su Vyriausiuoju Lietuvos išlaisvinimo komitetu, jį rėmė.

Veikla

Amerikos lietuvių tarybos pastangomis JAV Kongrese 1953 m. sudarytas Kersteno komitetas, nuo 1951 m. Amerikos balsas pradėjo transliuoti laidas Lietuvai. Amerikos lietuvių tarybos atstovai dalyvavo Europos Saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos konferencijose ir pasitarimuose. Nuo 1961 m. ALT nariai atstovauja lietuviams Jungtiniame Amerikos baltų tautiniame komitete. Amerikos lietuvių tarybos iniciatyva 1990 m. vasario 16 d. JAV prezidentas Džordžas Volkeris Bušas paskelbė atsišaukimą dėl Lietuvos nepriklausomybės dienos. Po 1990 m. Taryba rūpinosi, kad Lietuva būtų priimta į NATO.
Saryagašas

Istorija

Miesto teisės suteiktos 1968 m, o 1997 m. Sary Agačo miestas pervadintas į Saryagašą.
Priekulė (Latvija)

Istorija

Priekulė minima kaip tvirtovė 1483 metais, bet kaip miestas ėmė augti tik po 1871 m., kai buvo nutiestas geležinkelis Liepoja-Romnai. 1915 m. nutiestas Bajorų–Priekulės geležinkelis. 1928 m. gavo miesto teises.
Ustka

Istorija

Įsikūrė IX a. kaip žvejų gyvenvietė, pavadinimu Ujść. Miesto teisės suteiktos 1935 m.
Haviržovas

Istorija

Miestas įkurtas 1955 m. ir yra naujausias šalyje. Suprojektuotas pagal socialistinio realizmo modelį. Į miestą atvyko nemažai imigrantų iš Slovakijos.
Pisa

Etimologija

Upės, kaip ir Pišo miesto pavadinimas kilęs iš prūsų žodžio pisa – pelkė. Kryžiuočių ordinas upę vadino Galinde, pagal šalia gyvenusią galindų gentį. Ši upė nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. skyrė baltų genčių galindų ir jotvingių gyvenamus plotus.
PV 1110

PV 1110 arba Pvpj 1110 (šved. Pansarvärnspjäs) – švedų gamybos 90 mm prieštankinis ginklas, pabūklas arba kitaip dar vadinamas prieštankiniu beatošliaužiu, skirtas naikinti šarvuotus visureigius, tankus, sunkvežimius ir nedidelius pastatus. Pagrindinė paskirtis – naikinti šarvuotą techniką.
Pabūklai tvirtinasi prie sunkvežimių ir BV-206. Pagrindiniai naudotojai: Lietuva, Latvija, Estija, Švedija ir Airija.
Elektrėnų Versmės gimnazija

Istorija

1983 m. gruodžio mėn. buvusio Kakliniškių kaimo laukuose pradėta statyti 1284 vietų Elektrėnų 3-oji vidurinė mokykla, atidaryta 1986 m. rugsėjo 1 d. 1987 m. sustiprintas matematikos, informatikos mokymas, įrengtas informatikos kabinetas su kompiuteriais, turtėjo mokyklos biblioteka. 1992 m. mokiniai rinko mokyklos vardą, laimėjo Jūratės Markauskaitės pasiūlyta „Versmė“, 1993 m. rugpjūčio 25 d. Trakų rajono valdybos nutarimu Elektrėnų 3-oji vidurinė mokykla pavadinta „Versme“.
1995 m. pasirašyta bendradarbiavimo sutartis tarp mokyklos ir Kauno technologijos universiteto. 1995 m. internete paskelbta pirmoji oficiali gimnazijos svetainė. 1996 m. gegužės 11 d. LR švietimo ir mokslo ministerijos kolegijos nutarimu mokyklai suteiktas realinio profilio gimnazijos statusas. Lapkričio 8 d. klebonas J. Sabaliauskas pašventino gimnaziją.
1997 m. ekspertų komisijos patvirtino informatikos ir vokiečių kalbos sustiprinto mokymo programas, 1998 m. patvirtintos istorijos sustiprinto mokymo, vokiečių k. mokymo humanitarinėms gimnazijos klasėms, anglų kalbos ir lietuvių kalbos mokymo programas. 1999 m. birželio 11 d. LR švietimo ir mokslo ministerijos kolegijos nutarimu mokyklai suteiktas ir humanitarinio profilio gimnazijos statusas. 1999 m. atidaryta gimnazijos bibliotekos skaitykla, gimnazijos kompiuterių tinklas gauna interneto prieigą. 2010 m. gimnazijos pastatas buvo renovuotas.
Vytautas Ūsevičius

Biografija

Baigęs Vabalninko pradžios mokyklą, pramoko muzikos ir kurį laiką vargonininkavo Kazliškyje (Rokiškio r.). Baigęs Kupiškio gimnazijos keturias klases, 1946–1950 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. A. Ilčiukas) ir kartu lankė miesto 1-ąją vidurinę mokyklą. 1950–1955 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. J. Motiekaičio klasė).
1955–1960 m. choro dirigavimą dėstė Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje; 1955–1959 m. neakivaizdinio skyriaus vedėjas, 1959–1960 m. direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams. 1960–1970 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto muzikos specialybės prodekanas ir vyr. dėstytojas. 1963–1968 m. šio instituto merginų choro (100 dalyvių) vadovas. Chorą parengė Vilniaus miesto dainų šventėms ir 1965 m. respublikinei dainų šventei, 1967 ir 1968 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventėms „Gaudeamus" Tartu ir Vilniuje, surengė koncertų.
1970–1973 m. Vilniaus kultūros mokyklos direktorius, 1973–1988 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos dėstytojas. Mokyklose išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1971–1973 m. buvo Vilniaus miesto (rajono) Liaudies deputatų tarybos deputatas – kultūros ir sporto komisijos pirmininkas, respublikinių dainų švenčių konsultantas. 1968 m. pedagogas apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.
Jaskonys

Istorija

Kaimas yra minimas nuo 1784 m.
Raseinių rajono apylinkės teismas

Raseinių rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Lietuvoje. Teritorija – Raseinių rajonas. Dirba 4 teisėjai.
Adresas: Tiesos g. 2, Raseiniai, LT-60170.
Apeliacinė instancija – Šiaulių apygardos teismas (ŠAT).
Dovydas Judelevičius

Dovydas Judelevičius (g. 1925 m. spalio 5 d. Kaune) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, teatrologas, vertėjas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija

1951 m. Maskvos universitete baigė anglų kalbą ir literatūrą. 1957 m. filologijos mokslų kandidatas.
1951–1994 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas) dėstytojas, nuo 1962 m. docentas. 1965–1967 m. tęstinio leidinio „Lietuvos TSR aukštųjų mokyklų mokslo darbai. Literatūra“ atsakingasis redaktorius. Nuo 1958 m. – Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Sudarė S. Nėries poezijos vertimų į rusų k. rinkinius (1974 m.; su V. Kubiliumi, 1979 m., 1988 m.) Parašė straipsnių apie teatrą, užsienio dramaturgijos ir poezijos vertimus, T. S. Elioto, Dž. Džoiso, O. Vaildo kūrybą, V. Šekspyro kūrinių leidimus lietuvių kalba, parengėjų paaiškinimus (Raštai 6 t. 1961–1965 m., Du veroniečiai. Tuščios meilės pastangos 1983 m. ir kt.). Išvertė S. Beketo, A. Milerio, B. Šo, J. Sobolio pjesių.
Kalnų sritis

Kalnų sritis (dar vadinta Šiaurės Rytų Lietuvos sritimi, 1948 m. rugpjūčio 4 d. suteiktas Karaliaus Mindaugo srities vardas) – Lietuvos partizanų sritis.

Istorija

Pirmasis srities vadas buvo Jonas Kimštas-Dobilas (paskirtas 1947 m. sausio 12 d.).
Brindizis

Istorija

Yra daug mitų apie Brindizio įkūrimą. Vienas jų teigia, kad įkūrėjas buvo Diomedas.
Brindizis buvo senovės graikų miestas įkurtas prieš romėnų ekspansiją. Lotyniškas pavadinimas Brundisium kilo nuo graikiško Brentesion (Βρεντήσιον), kuris reiškia „elnio galva“, nes miesto uostas panašios formos į gyvūno galvą. 267 m. pr. m. e. (245 m. pr. m. e. pagal kitus šaltinius) Brindizį užėmė romėnai. Puntos kyšulyje, kuris yra už uosto, rastas Bronzos amžiaus kaimo (XVI a. pr. m. e.) liekanos su mikėniškos keramikos likučiais. Herodotas mini vietinių gyventojų mikėnišką kilmę. Tor Pisanos nekropolis (į pietus nuo Brindizio senamiesčio) grąžino Korintas|korintietiškus ąsočius VII a. pr. m. e. pirmoje pusėje. Brindizio mesapiai palaikė tvirtus ryšius su Egėjo jūros graikais.
Po Pūnų karų miestas tapo romėnų karinio laivyno ir jūrinės prekybos centru. Per Sąjungininkų karą miestiečiams buvo suteikta romėnų pilietybė, o Sula paskelbė Brindizį laisvu uostu. Tačiau jis nukentėjo nuo Cezario apgulties 49 m. pr. m. e. ir vėl buvo užpultas 42 m. pr. m. e. ir 40 m. pr. m. e.
Čia gimė poetas Pacuvijus 220 m. pr. m. e. ir mirė poetas Vergilijus 19 m. pr. m. e. Romėnams valdant tai buvo svarbus uostas su 100 tūkst. gyventojų, per kurį buvo keliaujama į Graikiją per Dyrachiumą ar Kerkyrą. Uostą su Roma jungė Via Appia ir Via Traiana. Via Appia kelio pabaigą prie jūros žymėjo dvi kolonos, kurių viena išliko, o kita perkelta į Lečę.
Vėliau miestą užėmė ostgotai ir atkariavo Bizantija VI a. 674 m. miestą sugriovė Romualdo I vadovaujami lombardai iš Benevento, bet Brindizį greitai atstatė. IX a. netoliese buvo saracėnų gyvenvietė, piratai miestą užpuolė 836 m.
1070 m. miestą užėmė normanai, jis tapo Taranto ir Apulijos kunigaikštysčių dalimi, o valdė Konversano grafai. Po baronų sukilimo 1132 m. Brindizį valdė Sicilijos karalius Rodžeris II. Kryžiuočių laikais miestas vėl suklestėjo, kai vėl tapo archivyskupystės centru, buvo pastatyta katedra ir pilis su svarbiu nauju arsenalu, o uostas tapo pageidautinu tarpiniu punktu kelyje į Šventąją žemę. Šioje katedroje vedė Sicilijos princas Rodžeris III. Imperatorius Frydrichas II iš čia pradėjo Šeštąjį kryžiaus žygį 1227 m. Kaip kitus Apulijos uostus Brindizį trumpai valdė Venecijos respublika, kol jį užėmė Ispanija.
Maras ir žemės drebėjimas nusiaubė miestą 1348 ir 1456 m.
1707–1734 m. Brindizį valdė Austrijos imperija, o po to Burbonai. Tarp 1943 m. rugsėjo ir 1944 m. vasario miestas buvo laikinoji Italijos sostinė.
XXI a. Brindizis yra San Marko brigados, jūrinės brigados pakeitusios pavadinimą po Venecijos gynimo per Pirmąjį pasaulinį karą, bazė.
Kipro vėliava

Kipro vėliava – baltas stačiakampis, kuriame yra pavaizduoti: Kipro sala ir dvi alyvmedžio šakelės.

Istorija

Kipro vėliava buvo sukurta 1960 metais, tuometinio Kipro prezidento M. Makarios dekretu (1960 metų kovo 6 dieną) ji buvo paskelbta oficialia šios salos vėliava.
1974 metais Turkija užėmė šiaurinį Kiprą, o vėliau ši Kipro dalis paskelbė nepriklausomybę (žr. Turkų Kipras) ir patvirtino savo atskirą vėliavą. Pietinė graikų valdoma Kipro dalis išlaikė ankstesnę vėliavą.

Simbolika

Balta spalva simbolizuoja taikų sambūvį tarp dviejų kipro tautų – graikų bei turkų. Salos spalva simbolizuoja varį, kuriuo antikiniais laikais ši sala garsėjo, alyvmedžio šakelės – taiką.