google/wiki40b huggingface dataset:
Kobicha

Istorija

Miestas įkurtas 1906 m. generolo Enrique Cornejo ir pavadintas Bahía. 1908 m. įgijo Kobichos vardą pagal Bolivijos uostą prie Ramiojo vandenyno Kobichą (dab. Antofagasta), kurį užėmė Čilė. XX a. pr. svarbiausia ekonomikos šaka buvo kaučiuko gavyba. Vėliau šio paklausai sumenkus, Kobicha nuskurdo. Dabar daugiausia eksportuojami kastanijos riešutai.
Mėlynoji bitė

Išvaizda

Kūnas 20-27 mm ilgio, juodas, apaugęs juodais plaukeliais. Sparnai su mėlynai violetinės spalvos blizgesiu.

Biologija

Skraido nuo gegužės pradžios iki rugpjūčio pabaigos. Lanko daugelio augalų stambesnius žiedus. Lizdus daro negyvoje, sausoje medienoje: senuose sudžiūvusiuose medžiuose, mediniuose stulpuose, įvairiuose mediniuose pastatuose. Urvai būna iki 30 cm ilgio. Vienam lizde būna iki 10–15 akelių. Nauja karta išsivysto ir lizdus palieka liepos pabaigoje – rugpjūčio mėn. Žiemoja suaugėlio stadijos supuvusiuose kelmuose ar statinių sienose.

Paplitimas, gausumas

Aptinkama Vakarų ir Vidurio Europoje (išskyrus šiaurinius regionus), Šiaurės Afrikoje, Viduriniuosiuose Rytuose, Turkijoje, Kaukaze, pietų Sibire, Centrinėje Azijoje, Mongolijoje.
XX a. pirmoje pusėje arealas Europos šiaurėje siekė net Pietų Suomiją ir Ladogos ežero pakrantes. Šiuo metu Lietuvoje ir Latvijoje neaptinkama. Lenkijoje išliko tik pietrytinėje šalies dalyje. Lietuvoje paskutinį kartą pastebėta 1944 m. Mazgaigalio kaime (Panevėžio r.). Išnykimo priežastys nėra tiksliai žinomos, manoma, jog dėl medinių statinių ir pavienių sausų medžių sumažėjimo. Rūšis įrašyta į Lietuvos, Rusijos ir Ukrainos raudonąsias knygas

Šaltiniai

Lietuvos Raudonoji Knyga, Lututė 2007, 35 p. ISBN 978-9955-692-71-3.
Kouvola

Istorija

2009 m. prijungti Anjalankoskis, Elimekis, Jala, Kūsankoskis ir Valkeala.
Mogiliavo sritis

Geografija

Vyrauja lygumų reljefai. Rytuose yra Oršos-Mogiliavo lyguma, šiaurės rytuose – Horkų-Mstislavlio lyguma (didžiausia altitudė 239 m), vakaruose – prieledyninė Centrinė Biarezinos lyguma, šiaurėje – Oršos aukštumos atšakos (didžiausia altitudė 224 m).

Klimatas

Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -8,2 °C srities šiaurės rytuose, –6,5 °C pietvakariuose; liepos mėnesio atitinkamai 17,8 °C ir 18,7 °C. Metinis kritulių kiekis 550–650 mm.

Hidrologija

Svarbiausios srities upės – Dniepras, Berezina, Sožas, Ptičė, Drutė. Yra keli nedideli ežerai, didžiausias – Zaozerė. Didžiausi tvenkiniai – Čyhiryno ir Asipovičių.

Gamta

Miškai užima 35 % srities teritorijos. Yra Zaozerų ir Čerykavo gamtos draustiniai. Po 1986 m. Černobylio AE avarijos Mogiliovo srities rytinė dalis užteršta radioaktyviaisiais nuklidais.

Naudingosios iškasenos

Kasami fosforitai (palei Sožo upę), kreida, molis, smėlis, durpės. Yra mineralinių versmių.

Demografija

Mogiliavo srityje gyvena 1,072 mln. gyventojų (2014 m. duomenys). Tai sudaro 12,2 % šalies kiekio. Tautinė sudėtis: baltarusiai 89,3 %, rusai 10 %, žydai, lenkai, ukrainiečiai, totoriai, lietuviai, armėnai, čigonai.

Transportas

Laivuojamos upės: Dniepras, Biarezina, Sožas. Per srities teritoriją eina geležinkeliai Vitebskas–Žlobinas, Žlobinas–Babruiskas–Minskas, Kryčavas–Mogiliavas–Asipovičai. Svarbiausi plentai – Sankt Peterburgas (Rusija)–Mogiliavas–Kijevas (Ukraina) ir Mogiliavas–Babruiskas–Minskas. Praeina naftotiekis Unecha (Rusija)–Polockas.

Pramonė

Didžiausi pramonės centrai – Mogiliavas ir Babruiskas. Vyrauja mašinų gamyba, naftos perdirbimas, metalo ir medienos apdirbimo, chemijos (sintetinio pluošto, plastikų), statybinių medžiagų (cemento, plytų), baldų, tekstilės, siuvimo, avalynės, maisto (mėsos, pieno, konditerijos, gaiviųjų gėrimų) pramonė.

Žemės ūkis

Žemės ūkio naudmenos užima 51 % srities teritorijos. Auginami javai (rugiai, kviečiai, miežiai, avižos), bulvės ir kitos daržovės, pašariniai augalai. Veisiami pieniniai ir mėsiniai galvijai, kiaulės, avys, ožkos, naminiai paukščiai.
Vengrijos transportas

Šis straipsnis yra apie transporto infrastruktūrą Vengrijoje.

Sausumos keliai

Iš viso Vengrijoje yra nutiesta 159 568 km kelių, iš kurių 70 050 km yra asfaltuoti. Autostrados šalyje sudaro 1 481 km.
Pagrindinė autostrada Vengrijoje yra M1. 171 km ilgio kelias jungia sostinę Budapeštą ir Austrijos pasienį.
Trijuose šalies miestuose veikia troleibusų sistemos – Budapešte, Debrecene ir Segede.

Oro transportas

Vengrijoje veikia apie 40 oro uostų, iš kurių 20 turi dengtus pakilimo takus. Pagrindinis šalies oro uostas yra Budapešto Ferenco Listo tarptautinis oro uostas. 2018 m. oro uostas aptarnavo 14 867 491 keleivį ir buvo 38 vietoje Europoje.
Rimantas Gramas

Biografija

1977 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas.
Iki 1992 m. dirbo ūkyje vyriausiuoju inžinieriumi. 1992–2000 m. Č. Čepo tikrosios ūkinės bendrijos narys. 2000–2001 m. Mažeikių rajono savivaldybės administracijos Mažeikių seniūnijos seniūnas, nuo 2001 m. Mažeikių rajono savivaldybės administracijos Žemės ūkio skyriaus vedėjas.
2003 m., 2007 m., 2011 m., 2015 m. ir 2019 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, nuo 2000 m. Mažeikių skyriaus pirmininkas.
Mažeikių aeroklubo tarybos narys, Mažeikių kredito unijos valdybos pirmininko pavaduotojas. Sutuoktinė Regina, vaikai Rėda, Raminta.
Hamiltonas (Naujoji Zelandija)

Istorija

Įkurtas kaip karinis postas maorių kaimo vietoje. 1945 m. gavo miesto teises, buvo pavadintas kapitono John Hamilton (britų kariškio, išžudžiusio daug maorių) garbei.
Girdžiūnai

Aplinkinės gyvenvietės

Pagaujėnai – 1 km 
 DIEVENIŠKĖS – 9 km
Arona

Istorija

Pirmaisiais amžiais po salos apgyvendinimo šioje teritorijoje gyveno nedaug žmonių. Viera y Clavijo paminėjo nedidelę gyvenvietę tokiu pat pavadinimu savo ankstyvame darbe apie salas, tačiau iki XVII a. čia nebuvo bažnyčios, o parapijinės bažnyčios statusą ji įgavo tik 1796 m. kovą.
Ekonomikos pagrindą iki XX a. sudarė žvejyba ir žemės ūkis, įskaitant bananų ir galvijų auginimą. Žvejų gyvenvietėje Los Kristianosas XIX a. taip pat buvo akmens skaldykla.
Antrasis Kongo karas

Bendri bruožai

Tai buvo didžiausias karas šiuolaikinės Afrikos istorijoje, vienas iš daugiausiai aukų pareikalavusių karų po Antrojo pasaulinio karo. Karas tiesiogiai įtraukė aštuonias Afrikos valstybes ir apie 25 ginkluotas grupes. Karo metu žuvo apie 3,8 mln. žmonių, daugiausia dėl su karu susijusio bado ir ligų. Milijonai žmonių turėjo palikti savo gyvenamas vietas ir tapo pabėgėliais kaimyninėse šalyse.
Nepasaint to, kad karas formaliai baigėsi 2003 m. liepą ir buvę priešininkai susitarė dėl nacionalinės vienybės vyriausybės suformavimo, 2004 m. nuo ligų ir bado kasdien mirė po 1000 žmonių. Konflikto atsinaujinimo grėsmė kyla daugiausia iš nesutarimų Kongo kariuomenėje integravusioje buvusius sukilėlius bei agresyvių kaimyninių šalių (pvz., Ruandos) veiksmų.

Antrojo Kongo karo priežastys

Antrojo Kongo karo šaknis galima rasti 1994 m. vykusiame Ruandos genocide ir panašiais įvykiais Burundyje, kai šimtai tūkstančių šių šalių gyventojų, daugiausia hutų tautybės, pasitraukė į rytus, į Zayro teritoriją. Pabėgėlių stovyklas greitai ėmė kontroliuoti hutų karinės grupuotės Interahamwe, kurių dalis narių buvo tutsių genocidą vykdę asmenys.
Pirmasis Kongo karas kilo 1996 m., kai Ruanda neapsikentusi hutų karinių grupuočių, rengusių antpuolius per sieną į Ruandą, veiksmais įsiveržė į Zayrą. Šią intervenciją pasmerkė Zayro prezidentas Mobutu Sese Seko. Ilgą laiką Mobutu rėmė Jungtinės Valstijos, nes jis laikytas svarbia figūra kovojant prieš komunizmo plitimą subsacharinėje Afrikoje. Po Šaltojo karo pabaigos, abi supervalstybės nustojo aktyviai domėtis subsacharinės Afrikos reikalais. JAV nustojus remti Mobutu, prasidėjo sukilimas prieš jo valdžią. Ruanda ir Uganda aktyviai kariais ir pinigais rėmė Kongo išlaisvinimo demokratinių jėgų aljansą (AFDL), kuriam vadovavo Laurent-Désiré Kabila.
Užėmęs sostinę Kabila 1997 m. gegužės 17 d. paskelbė imąs Zayre valdžią į savo rankas ir pervadinąs šią šalį Kongo Demokratine Respublika. Tačiau dalinantis įtaką naujoje vyriausybėje kilo daugybė nesutarimų, ypatingai dėl užsieniečių (ypač ruandiečių) dalyvavimo joje. Dėl Kinšasoje tebesančių ruandiečių karių Kabilą vietos gyventojai ėmė laikyti užsieniečių statytiniu.
Situacija pasidarė ypač įtempta, kai 1998 m. liepos 14 d. Kabila atleido savo kabineto vadovą ruandietį James Kabare, pakeisdamas jį vietiniu kongiečiu. Tuo būdu Kabila siekė pradėti atsikratyti šalių, atvedusių jį į pergalę, įtakos. Nors šis žingsnis atšaldė ir taip jau susikomplikavusius santykius su Ruanda, Kabila sušvelnino situaciją paskirdamas Kabare jo posto perėmėjo kariniu patarėju.
Po kelių savaičių Kabila atsisakė šių diplomatinių manevrų. Jis pareikalavo išvesti Ugandos ir Ruandos kariuomenes iš šalies. Ruandos kariniai patarėjai turėjo išvykti iš Kinšasos per 24 valandas.
Ernestas Jurevičius

Biografija

2001 m. baigė Zarasų „Ąžuolo“ gimnaziją, 2006 m. baigė Mykolo Riomerio universitetą, teisininkas, 2008 m. ten pat baigė tarptautinės teisės magistrantūrą.
2003 m. Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos Zarasų filialo vykdantysis direktorius, 2003 – 2005 m. UAB ,,Oksalis” Zarasų sk. parduotuvės direktorius, 2003 – 2012 m. UAB ,,Ersofta” direktorius, 2016 – 2017 m. Zarasų rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas, nuo 2006 m. NT agentūros UAB ,,Adomus” direktorius, nuo 2018 m. Jungtinės centrinės kredito unijos (KREDA) Stebėtojų tarybos narys.
Visuomeninė veikla: Zarasų Rotary klubo prezidentas, Lietuvos darbdavių konfederacijos narys, Utenos apskrities darbdavių asociacijos Prezidiumo narys. 
Nepriklauso jokiai politinei partijai.
Sutuoktinė Rasa, vaikai Evita, Solvita.
2007–2011 m. ir nuo 2011-2012 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narys.
Kalėdų nebus (knyga)

Siužetas

Du pagyvenę sutuoktiniai, likus mėnesiui iki Kalėdų išleidžia savo vienturtę dukrą į Peru, kur ji mokys indėnų vaikus. Vos išlydėjes dukrą, Liuteris Krenkas nusprendžia šiemet Kalėdų nešvęsti, o išvažiuoti į kruizą po Karibų jūrą. Jo žmona irgi pritaria šiai minčiai, tačiau kaimynai ir visi bendradarbiai į juos pradeda žiūrėti kreivai ir visokiais būdais ragina neignoruoti didžiausios metų šventės. Tačiau Krenkai laikosi savo.
Bet Kūčių dieną dukra Bleira paskambina tėvams ir pasako, kad jau yra Majamyje ir už kelių valandų bus namie, be to ji Peru susirado sužadėtinį ir nori jam parodyti kaip Kalėdos švenčiamos JAV.
Po tokios žinios Krenkai vos neišsikrausto iš proto, parduotuvės tuščios, o jie nieko neturi – nei maisto, nei eglės. Tačiau kaimynai, kuriems Kalėdos šventas reikalas atskuba į pagalbą ir padeda vos per porą valandų pasiruošti.
Idzu žemė

Istorija

Iki 680 m. Idzu buvo Surugos žemės dalis. Nuo tų metų iki pat Edo laikotarpio, Idzu priklausė trys apskritys: Tagatos, Kamo ir Nakos. Edo laikotarpiu ketvirtąja Idzu apskritimi tapo Kimisava.
Sengoku laikotarpiu Idzu žemę valdė tie patys klanai, kaip ir šalia buvusias Sagamio ir Musašio žemes, vėliau valdžią perėmė Tokugavos.
Kurtumas

Kurtumas – klausos sistemos negalia, kuomet žmogus praranda gebėjimą girdėti.
Gyventojų statistikos registre nurodoma, kad apie 2-3 % Lietuvos gyventojų negali girdėti be klausos aparatų.
Rąstas

Rąstas (angl. log, lumber; vok. Stammholz; pranc. bille, tronce, rondin) – tam tikrų matmenų ritinio formos medienos gabalas (apvalusis sortimentas), gaunamas skersai supjausčius medžio kamieną (kartais ir labai storas šakas), kurio ilgis daug kartų didesnis už skersmenį.

Rąstų rūšys pagal paskirtį

Miško ūkyje ir medienos prammonėje rąstai skirstomi pagal tinkamumą į tam tikras rūšis.
Agripina Vaganova

Agripina Jakovlevna Vaganova (rus. Агриппина Яковлевна Ваганова, 1879 m. birželio 6 d. – 1951 m. lapkričio 5 d.) – rusų baleto šokėja, choreografė.
1889 m. A. Vaganova pradėjo mokytis Imperatoriškojoje baleto mokykloje Sankt Peterburge (dabar A. Vaganovos baleto akademiją). 1915 m. tapo Sankt Peterburgo Marijos teatro balerina.
Šlepečiai

Istorija

Kaimas minimas nuo 1746 m.
Alina Briedelytė-Kavaliauskienė

Alina Audronė Briedelytė-Kavaliauskienė (1942 m. kovo 17 d. Panevėžys – 1992 m. lapkričio 18 d. Vilnius) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

Biografija

1960–1966 m. studijavo tekstilę Lietuvos dailės institute. Nuo 1965 m. dirbo dailininke restauratore Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejuje. Sukūrė gobelenų („Jūra“ 1976 m. Palangos poilsio namuose „Žuvėdra“, „Šviesa ir šešėliai“ 1978 m. Lietuvos aklųjų draugijos kombinate, „Žydintis medis“ 1980 m., „Rudens muzika“ 1982 m., „Vartai į kosmosą“ 1984 m.), erdvinių kilimų („Quo vadis. Hirosimai atminti“ 1985 m.), batikų, aplikacijų, margintų audinių etalonų Panevėžio linų kombinatui, tekstilės miniatiūrų.
Kūriniai dekoratyvūs, kompozicija grįsta sąlygiškų apibendrintu formų derme, erdvė savitai pakeista pagal optinio meno principus. Nuo 1966 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje. Jos kūrinių yra Lietuvos dailės muziejuje, Kauno karo muziejuje.
Šarūnas Skapcevičius (1944)

Biografija

1972 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos studijas.
1971–1972 m. laikraščio „Tiesa“ atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, 1972–1978 m. – žurnalo „Darbas ir poilsis“ redakcijos darbuotojas, 1975–1978 m. – šio žurnalo vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1978–1992 m. žurnalo „Sparnai“ vyriausiasis redaktorius, 1993–1995 m. savaitraščio „Sargyba“ redaktoriaus pavaduotojas. Nuo 1995 m. – Vidaus reikalų ministerijos Informacijos skyriaus viršininkas. 
Daugiausia rašė apie nusikalstamumą.
Serdokai

Istorija

Sovietmečiu kaimas priklausė Šeimenos kolūkiui. 1971 m. lapkričio 16 d. kolūkio žemdirbiai pirmieji Lietuvos TSR baigė keltis iš vienkiemių.

Susisiekimas

Serdokų pagrindinis kelias yra  A7  Marijampolė–Kybartai–Kaliningradas , šis kelias priklauso Europos kelio  E28  Berlynas-Gdanskas-Kaliningradas-Marijampolė-Prienai-Vilnius-Minskas  daliai.
CFR Cluj

Istorija

1948 m. prijungtas Ferar Cluj klubas.
Riurikas

Biografija

Riurikas gimė apie 800 m. Skandinavijoje. Dalis mokslininkų sako, kad jis danas, kai kuriems atrodo, kad švedas, o dar kiti teigia, kad galėjo turėti ir slaviško kraujo, kadangi tada buvo dažnos skandinavų vikingų ir slavų moterų santuokos. Kita dalis mokslininkų teigia, kad Riuriko tėvas ir motina buvo Vakarų slavai, gyvenę dabartinėje Šiaurės Vokietijoje.  850 m. Riurikas ir jo du broliai Sinėjus ir Truvoras su vikingų armija persikėlė per Baltijos jūrą į šiaurės vakarinę Rusijos dalį ir apsigyveno prie Ladogos ežero, netoli dabartinės Rusijos – Suomijos sienos. Netrukus Riurikas įsikūrė Novgorode. Anot kai kurių šaltinių, negalėdami susitvarkyti su politiniu chaosu, valdyti savo krašto Ruriką pasikvietė vietiniai slavai. Čia jis perėmė valdžią ir pasistatė pilį, kurioje gyvendamas valdė Rusijos žemes.

Novgorodo kunigaikštis

862 metai, kuomet Riurikas tapo Novgorodo kunigaikščiu, laikomi Rusijos valstybės pradžia.
Rusijos ir rusų pavadinimo kilmė iki šiol nėra galutinai išsiaiškinta. Viena iš hipotezių teigia, kad žodžiai Rusia ir rusas kilę iš skandinavų žodžio ruotsi, reiškiančio „irkluotojas“, o į jų šalį atplaukusius vikingus užkariautojus gyventojai vadino „ruseriais“.
Rurikas su žmona kunigaikštiene Efenda (Edvina) susilaukė sūnaus Igorio (875–945 m.), šis vėliau tapo Didžiuoju Kijevo kunigaikščiu. Kuomet 862 m. vikingai užvaldė šiaurinę Rusiją, pietuose slavų kunigaikštis Kijis įkūrė Kijevo teritoriją.
Riurikas mirė 879 m. Rašytiniuose šaltiniuose minima, kad narsusis vikingas, Novgorodo kunigaikštis Riurikas žuvo mūšyje prie Mskoros tvirtovės, stovėjusios ant Lugos upės kranto. Kunigaikštis ir jo 12 karių buvo sudeginti ant Šum-Gora piliakalnio.

Riurikų dinastija

Riuriko draugas ir bendražygis vikingas Olegas (Helga) perėmė valdymą, kadangi Riuriko sūnus Igoris tam dar buvo per jaunas.
880 m. Olegas užkariavo Kijevą ir po dvejų metų Kijevas tapo jo valdų sostine. Kai buvo sujungtos dvi sritys (šiaurinės Rusios ir Kijevo), Rusios valstybė tapo viena iš didžiausių ir galingiausių valstybių pasaulyje.
Riurikų dinastija gyvavo 862–1598 m. Mirus carui Feodorui I, dinastijos niekas nepratęsė, nes jis neturėjo vaikų ir nepaliko įpėdinio. Rusią valdė tik dvi dinastijos. Pirmoji buvo Riurikų, antroji – Romanovų.
Aukštutinė Sona

Aukštutinė Sona (70) (pranc. La Haute-Saône) – Prancūzijos departamentas šalies rytuose, Burgundijos–Franš Kontė regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Vezulis (Vesoul). Generalinės tarybos pirmininkas Ivas Kratingeris (Yves Krattinger) (PS).
Departamente 2 apskritys, 32 kantonai, 30 municipalinių susivienijimų ir 545 komunos. Plotas – 5 360 km². 1999 m. – 229 732 gyventojai, 43 gyv./km² .

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Franš-Kontė provincijoje.

Geografija

Aukštutinės Sonos departamentas ribojasi su Juros, Kot Doro, Aukštutinės Marnos, Vogėzų departamentais ir Belforo teritorija.
Miškai užima 2250 km², iš jų savivaldybių miškai – 1220 km².

Klimatas

Klimatas kontinentinis, tačiau labai nepastovus, nes departamente daug kalnų, slėnių, plynaukščių.

Turizmas

Departamente turizmas dažniausiai šeimyninis, savaitgalinis, žaliasis ir kaimo turizmas. 2004 m. departamento viešbučiuose ir svečių namuose nakvota tik 2 mln. naktų. Pajamos siekė 85 mln. eurų. Tai 89 vieta iš 95 departamentų.
Departamente yra nemažai senovinių kaimelių ir miestelių su nuostabios architektūros bažnyčiomis, muziejais. Ronšampo (Ronchamp) Dievo motinos katedrą 1955 m. pastatė žymus architektas Le Korbiuzjė.

Politika

Aukštutinės Sonos departamentui Prancūzijos senate atstovauja Bernaras Žoli ir Ivas Kratingeris, Atstovų rūmuose – 3 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 32 nariai, kurių pusė kas trejus metus renkami šešerių metų kadencijai.
Ašančio regionas

Geografija

Regionas įsikūręs Ašančio istoriniame regione. Didžioji krašto dalis kalnuota (Kvahu plynaukštė), apaugusi tropiniais miškais. Svarbiausios upės – Pra ištakos (Ofinas, Anumas), Tanas, Aframas. Telkšo Bosumtvio ežeras. Įsteigta keletas gamtos draustinių.
Vytautas Miniotas

Biografija

Spaudoje pradėjo dirbti nuo 1946 m. 1947–1949 m. Raseinių apskrities laikraščio „Stalinietis“, 1949–1950 m. Biržų apskrities laikraščio „Biržiečių tarybinis žodis“ redaktorius. 1947–1950 m. laikraščio „Tiesa“ korespondentas Raseinių ir Tauragės, Biržų ir Pasvalio apskritims. 1950–1974 m. dirbo „Tiesos“ redakcijoje. 1963 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką. 1974–1988 m. redagavo dvisavaitį žurnalą „Laikas ir įvykiai“. 1989–1992 m. žurnalo „Lietuvos ūkis“ redakcijos darbuotojas. Bendradarbiavo ir kituose Lietuvos laikraščiuose bei žurnaluose, spausdino publicistinius straipsnius.
Naujosios Vilnios komercinis bankas

Naujosios Vilnios komercinis bankas - buvęs Lietuvos komercinis bankas, vienas iš 7 bankų, veikęs dar pertvarkos metais. Būstinė - Naujoji Vilnia.
TSKP CK Politbiuras

TSKP CK Politbiuras – Tarybų Sąjungos komunistų partijos aukščiausias valdymo organas. Į Politinį biurą įėjo įtakingiausi TSKP CK nariai, apspręsdavę partijos, o vienapartinės sistemos sąlygomis – visos valstybės politiką. Faktiškai Politinio biuro nariai buvo aukščiausi TSRS vadovai, netgi jei jie formaliai ir neužėmė valstybinių postų.
Pirmasis Politbiuras buvo sukurtas 1917 m. spalio 23 d. , kaip prasidėjusio sukilimo (Spalio revoliucijos) politinis vadovaujantis darinys. Jam vadovavo Leninas.
Kaip nuolat veikianti institucija sukurtas 1919 m. RKP(b) VIII-ame suvažiavime. 1952–1966 m. ši institucija buvo vadinama TSKP CK Prezidiumu, 1966 m. grąžintas buvęs pavadinimas.
TSKP Įstatuose buvo numatyta, kad Politbiuras renkamas TSKP CK plenumuose ir laikotarpiuose tarp jų vadovauja partijos veiklai. Tačiau praktikoje dėl Politbiuro sudėties būdavo tariamasi kuluaruose, siaurame partijos vadovų rate. Būtent Politbiure priimtus sprendimus vėliau TSKP CK plenumas įteisindavo. TSKP CK Politiniame biure buvo tikrieji nariai ir kandidatai į narius (pastarieji posėdžiuose dalyvavo tik su patariamjo balso teise).
Pradžioje Politbiurą sudarė 8 nariai, 7-to dešimtmečio pabaigoje – 25 nariai. Jai paprastai būdavo Generalinis sekretorius, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas, Rusijos ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas, Ukrainos KP I-asis sekretorius, Maskvos ir/arba Leningrado miestų partijos komitetų I-ieji sekretoriai, nuo 1973 m.- taip pat KGB pirmininkai, Užsienio reikalų ir Gynybos ministrai.
Valdant N. Chruščiovui į Politbiurą pradėta įtraukti kai kurių respublikų kompartijų I-uosius sekretorius, o 1990–1991 m. į Politbiuro sudėtį buvo įtraukti visų TSRS respublikų kompartijų pirmieji sekretoriai (nors Lietuva jau buvo paskelbusi Nepriklausomybės atstatymą, Mykolas Burokevičius buvo Politbiuro narys, o Estiją atstovavo abiejų kompartijų vadovai).
Ilgiausiai ir trumpiausiai Politbiuro nariais buvo maršalai Klimentas Vorošilovas (34 su puse metų) ir Georgijus Žukovas (120 dienų).
Langnesas

Langnesas, Langneso pusiasalis (angl. Langness; men. Langlish; iš sen. skand. 'ilgas kyšulys') – mažas pusiasalis, kyšantis apie 2 km iš pietrytinės Meno salos dalies. Anksčiau tai buvo sala, bet grunto judėjimas ir nugulimas pagal Kasltauno įlankos pakrantę suformavo tombolą, sujungusį buvusią mažą salą su didžiąja Meno sala.
Pamatinės pusiasalio dalies rytinėje pusėje, arti Kasltauno, įsikūrusi maža Derbiheivno (Derbyhaven) bendruomenė.
Pietinis pusiasalio galiukas yra Dreswick Point kyšulys, labiausiai pietrytinis Meno salos taškas. Prie šiaurinės pusiasalio dalies siauru pylimu prijungta Šv. Maiklo sala (St Michael’s Isle), dar vadinama Forto sala (Fort Island).
Pusiasalyje ir greta Derbiheivno esančioje teritorijoje išsidėstęs Kasltauno Golfo ir užmiesčio klubas (Castletown Golf & Country Club) bei viešbutis. Šiame klube yra vykę daug tarptautinių čempionatų. Pvz., 2005 m. čia vyko Duke of York Young Champions Trophy golfo čempionatas.
Konteineris

Konteineris – krovinių gabenimo priemonė. Tie patys standartiniai konteineriai neretai tinka gabenti tiek laivais, tiek ir žeme (geležinkeliu arba sunkvežimiais). Šiuo metu konteineriais pervežama apie 90 % krovinių, išskyrus piltinius krovinius (birius ar skystus).

Konteinerių pervežimas laivais

Konteinerių pervežimams jūra naudojami laivai konteinervežiai. Jie taip pastatyti, kad tiktų specialiai gabenti konteinerius. Kai kurie konteinervežiai gali gabenti tūkstančius konteinerių. Jų pajėgumas yra pamatuojamas TEU (angl. twenty feet equivalent unit '20 pėdų ekvivalentinis vienetas') ir FEU (angl. forty feet equivalent unit '40 pėdų ekvivalentinis vienetas').
Pavyzdžiui, laivai, galintys gabenti 1000 40 pėdų ilgio konteinerių, arba 2000 20 pėdų konteinerių, gali būti apibūdinti, kaip 1000 FEU arba 2000 TEU.
Didžiausias registruotas pastoviai gabenantis krovinius laivas yra kiek didesnis nei 8000 TEU. Šiuo metu kuriami 13000 TEU laivų projektai.