google/wiki40b huggingface dataset:
Romualdas Požerskis

Biografija

1957–1969 m. mokėsi Kauno 8-ojoje vidurinėje mokykloje. 1969–1975 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultete. 1975–1980 m. Lietuvos fotografijos meno draugijos Kauno skyriaus metodininkas. Nuo 1976 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys. 1980–1993 m. laisvas fotografas. 1993–2011 m. Vytauto Didžiojo universiteto Menų fakulteto Menotyros katedros lektorius, nuo 2011 m. Šiuolaikinių menų katedros profesorius.
1979 m. vedė, žmona Virginija (g. 1954). Šeimoje du vaikai – Povilas Požerskis (g. 1980) ir Monika Požerskytė (g. 1981).

Fotografija

1964 m. pradėjo fotografuoti tėvo padovanotu fotoaparatu. Vėliau, 1973 m. susidomėjęs menine fotografija kartu su bendramoksliu Virgilijum Šonta surengė fotografijos darbų parodą. 1974 m. pradėjo fotografuoti serijas „Pergalės ir pralaimėjimai“, „Senamiesčiai“ ir „Atlaidai“. Po metų Kauno politechnikos institute atidarė pirmąją autorinę fotografijos darbų parodą „Jaunystė“. 1977 m. Tarptautiniame fotografijos festivalyje, jaunųjų fotografų konkurse, paskirti du svarbiausi prizai – fotografų ir žiūrovų (Arlis, Prancūzija).
Šaukštdėtė

Šaukštdėtė (arba šaukštinė) – medinė lentyna kasdien naudojamiems stalo indams sudėti.
Šaukšdėtę lietuvių valstiečiai naudojo XIX amžiuje ir XX amžiaus pirmojoje pusėje. Buvo kabinama virtuvėje ant sienos netoli krosnies arba viryklės. Dažniausiai vienos–keturių lentynų; be lentynos šaukštams (dažniausiai ji šiek tiek išsikišusi, su išpjovomis kasdieniams šaukštams sukabinti), joje būdavo lentynos indams laikyti. Seniausios šaukštdėtės buvo apie 75–80 cm ilgio lentos su trikampėmis išpjovomis. Vėlesnių laikų šaukštdėtės buvo sudėtingesnės – turėdavo spintelę su durelėmis.
Šaukštdėtės savo puošnumu nenusileido rankšluostinėms. Priekyje prie lentynų kraštų buvo prikalamos lentelės, dažniausiai puoštos kiaurapjūve technika atliktais geometriniais ornamentais. Šaukštdėtės buvo puošiamos stilizuotais saulės motyvais.
XX amžiaus pirmojoje pusėje šaukštdėtes pakeitė virtuvinės spintelės.
Neurobiologija

Neurobiologija – mokslas tiriantis nervų sistemos sandarą, funkcionavimą, genetiką, biochemiją, fiziologiją ir patologiją. Pastaraisiais metais išpopuliarėjo terminas "neuromokslai," kuris apima platesnį ratą mokslų, susijusių su smegenų veikla, pavyzdžiui, pažinimo (kognityvinius) neuromokslus.
Be to, neurobiologija nagrinėja filogenezinį bei ontogenezinį nervų sistemos vystymąsi.
Elektrofiziologija tiria elektrinį nervinių impulsų perdavimą (signalinė transdukcija). Perduodant potencialų skirtumą didelį vaidmenį vaidina kalio kanalas bei natrio kanalas.
Neurobiologijos tyrimai apima taip pat ir (fiziologinius) mokymosi, suvokimo bei kitų fiziologijos tiriamų procesų pagrindus.
Ašchabadas

Istorija

Miestas įkurtas 1881 metais. Iki 1919 m. vadinosi Aschabadu, iki 1927 m. – Poltorackas.
1948 metais miestą ištiko stiprus žemės drebėjimas.
FK Cementarnica 55 Skopje

Istorija

Klubo ištakos siekia 1955 m.
Kazimieras Četkauskas

Biografija

Vyresniojo brolio Petro Četkausko išmokytas vargonuoti, nuo 1928 m. iki mirties vargonininkavo ir vadovavo chorui Švedriškės parapijoje, lankė Konrado Kavecko vadovaujamus vargonininkų kursus Utenoje. K. Četkausko diriguojamas choras ne tik giedodavo bažnyčioje, bet ir dalyvaudavo viešuose koncertuose valstybinių švenčių metu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Dainius Junevičius

Dainius Junevičius (g. 1958 m. liepos 28 d. Kaune) – lietuvių diplomatas.

Biografija

1976 m. baigė Kauno 12-ąją vidurinę mokyklą, 1981 m. – Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą. 1985–1988 m. neakivaizdžiai studijavo Lietuvos Mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto aspirantūroje.
1981–1983 m. dirbo inžinieriumi gamykloje „Venta“, 1983–1990 m. – Puslaidininkių fizikos instituto jaunesnysis mokslo darbuotojas.
1991 m. pradėjo dirbti Užsienio reikalų ministerijoje Rytų ir Vidurio Europos skyriaus vyriaus. referentu, 1991–1992 m. – Lietuvos informacijos biuro Varšuvoje vadovas, laikinasis Lietuvos Respublikos reikalų patikėtinis Lenkijoje. 1992–1994 m. – Lietuvos ambasadorius Lenkijoje.
1994–1997 m. – Kultūros ir meno instituto Kultūros istorijos skyriaus mokslo darbuotojas. 1995–1997 – Lenkijos banko „Kredyt Bank S.A.“ atstovybės Vilniuje direktorius.
1997–2001 m. – URM generalinis inspektorius. 2001–2006 m. – Lietuvos ambasadorius Graikijos Respublikoje (2002–2006 m. – taip pat ir Bulgarijos Respublikai, Rumunijai bei Albanijos Respublikai).
2006–2008 m. – buvo URM Informacijos ir viešųjų ryšių departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams, 2008–2010 m. – Lietuvos Specialiosios misijos Afganistano Islamo Respublikai vadovas, ambasadorius ypatingiems pavedimams.
Nuo 2010 m. spalio 5 d. – Lietuvos ambasadorius Egipto Arabų Respublikoje bei Katarui, Jungtiniams Arabų Emyratams, Kuveitui, Jordanijai, Saudo Arabijai, Libanui bei Lietuvos pasiuntinys Arabų Lygoje. Iš šių pareigų atšauktas nuo 2015 m. rugpjūčio 5 d.
Publikavo straipsnių Lietuvos fotografijos istorijos temomis.
Žmona – Asta Dirmaitė-Junevičienė, buvusi Lietuvos nacionalinės UNESCO komisijos generalinė sekretorė.
Varaklianai

Istorija

Istoriniuose šaltiniuose Varaklianai minimi nuo 1583 m. Miesto teisės suteiktos 1928 m.
Tarybiniais metais veikė linų apdirbimo gamybinis susivienijimas, pieninė.
Balstogės Marijos Dangun Žengimo arkikatedra bazilika

Istorija

Pirmoji renesansinė bažnyčia šioje vietovėje buvo pastatyta 1617–1626 metais, kurios statybas finansavo Petras Viesiolovskis. XIX a. pabaigoje parapijiečių skaičius siekė 12,000 žmonių, o bažnyčia talpino tik 1000, todėl buvo nuspręsta pastatyti naują erdvesnę bažnyčią. Dabartinė neogotikinė bažnyčia pastatyta 1900–1905 metais, architektas Józef Pius Dziekoński. 1980 m. sausio 28 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1977–1984 m. šalia pastatyta klebonija. 1992 m. kovo 25 d. suteiktas arkikatedros statusas. 1996–2004 m. bažnyčia buvo restauruojama.
Albinas Baltramiejūnas

Albinas Baltramiejūnas (1905 m. vasario 27 d. Gilbonyse, Panevėžio raj. – 1941 m. birželio 25 d. Rainiuose, Telšių raj.) – lietuvių poetas, žurnalistas, Rainių kankinys.

Biografija

Jaunystėje tėvai norėjo leisti į kunigus, tačiau, nors ir mokėsi kunigų seminarijoje, vėliau ją metė. Apie 1924 m. įstojo į Kauno Vytauto Didžiojo universitetą. Studentaudamas gyveno vargingai – neturėjo pastovios gyvenamosios vietos.
Visa jo kukli manta tilpo portfelyje. Vėliau gyveno Kretingoje.
1940 m. rugsėjo 29 d., už bolševikinės valdžios kritiką darbininkų tarpe, kaip politinis kalinys pateko į Telšių kalėjimą. 1941 m., naktį iš birželio 24 d. į 25-ają, kartu su kitais 72 Telšių politiniais kaliniais, nukankintas Rainių miške.
Urbo kalnas

Urbo kalnas – 52 m aukščio kopa, stūksanti Nidoje. Geomorfologinis paminklas. Nuo kalno matyti plati panorama – tiek Kuršių marios, tiek Baltijos jūra.
Ant kalno stovi Nidos švyturys, pastatytas 1874 m., nacių nugriautas, vėliau atstatytas.
Auditas Lietuvoje

Lietuvoje po ilgesnės pertraukos pradėjus kurtis privačioms įmonėms, atsirado įvairių audito įstaigų ir auditorių. Audito būtinumą sąlygojo bendro kapitalo įmonių ir įstaigų atsiradimas, nesąžiningi verslininkai, žemas privačiose įmonėse buhalterinę apskaitą vedančių žmonių kvalifikacijos lygis. Kurį laiką auditinis patikrinimas nebuvo privalomas ir nesąžiningi verslininkai tiesiog neleisdavo atlikti auditinio patikrinimo savo vadovaujamose įmonėse ar įstaigose, arba kviesdavo auditorius atlikti tik tų sričių auditą, kuriose nebuvo piktnaudžiavimų, taip pat norėdami pritraukti daugiau investuotojų. Svarbiausios audito veiklos datos Lietuvoje yra 1994 m. liepos 5 d., kai buvo nurodyta visose akcinėse bendrovėse vykdyti privalomą auditinį tikrinimą ir 2000 m. vasario 7 d. kai nurodyta įsteigti vidaus audito tarnybas valstybinėse įstaigose ir įmonėse.

Audito kūrimosi svarbiausi įvykiai

Vyriausybė supratusi audito būtinumą pradėjo reglamentuoti komercinių įmonių ir įstaigų kontrolę:
1991 m. gruodžio 17 d. priimtame nutarime nurodyta, kas gali būti auditoriumi ir kokias paslaugas teikti (tikrinti, konsultuoti), nurodyta teisė netvirtinti neteisingos atskaitomybės, nurodyta auditoriaus atsakomybė, patvirtinta komisija, kuri įpareigota teikti auditoriaus kvalifikaciją.
1994 m. liepos 5 d. priimtame akcinių bendrovių įstatyme įvedamas privalomas akcinių ir uždarų akcinių bendrovių auditinis tikrinimas.
1995 m. birželio 1 d. priimtame nutarime nurodoma bankuose įsteigti vidaus audito tarnybą.
1997 m. vasario 19 d. Sveikatos apsaugos ministerija įsteigia audito inspekciją.
2000 m. vasario 7 d. nurodyta ministerijose, apskričių viršininkų administracijose, Valstybinėje mokesčių inspekcijoje ir kituose valstybinėse įstaigose, valstybinėse įmonėse įsteigiama vidaus auditoriaus pareigybė ar tarnyba. Jei įstaigoje ar įmonėje dirba mažiau kaip 300 darbuotojų, steigiama vidaus auditoriaus pareigybė, jei daugiau kaip 300 darbuotojų, steigiama vidaus audito tarnyba.
2000 m. vasario 7 d. įsteigiami Vidaus audito rūmai. Jiems pavedama išduoti auditoriaus kvalifikacinius pažymėjimus ir kontroliuoti jų veiklą.
2000 m. spalio 26 d. patobulinta vidaus audito valstybinėse įmonėse struktūra. Jei ministerijose ir apskričių viršininkų administracijose, kitose valstybės įstaigose, taip pat valstybės įmonėse dirba daugiau kaip 300 darbuotojų, nurodoma steigti vidaus audito tarnybą, jei dirba nuo 100 iki 300 darbuotojų vidaus audito pareigybė. Jei mažiau kaip 100 darbuotojų auditą atlieka steigėjo tarnyba, o jei steigėjas jos neturi, auditą atlieka Finansų ministerijos vidaus audito tarnyba.
2001 m. rugsėjo 13 d. leidžiama ministerijose ir apskričių viršininkų administracijose, kitose valstybės įstaigose įsteigti centralizuotą vidaus audito tarnybą. Patikslinama, kad jei įstaigoje ar įmonėje dirba mažiau kaip 100 darbuotojų auditą atlieka steigėjas, ar Lietuvos Respublikos Vyriausybės paskirta institucija. Taip pat leidžiama suderinus su steigėju įsteigti vidaus auditoriaus pareigybę.
2003 m. liepos 15 d. pritariama įsteigti vidaus audito tarnybą Turto fonde.
Bėgimas bekele

Bėgimas bekele (angl. trail running) – ekstremalaus bėgimo sporto šaka, kurios metu bėgama gamtiniu reljefu. Varžybų metu asfaltuota danga negali sudaryti daugiau nei 20 proc. trasos. Tai iš esmės yra kroso bėgimas, tik rungtynių pobūdis skiriasi. Šioms varžyboms būdinga didelė vertikalių kilometrų suma (nuo kelių šimtų m iki 10 km vienadienėms varžyboms) ir dažniausiai didžiuliai atstumai (nuo 10 km iki 170 km vienadienėms varžyboms). Tokio pobūdžio varžybos vyksta ištisus metus, nepriklausomai nuo oro sąlygų, įvairiuose žemynuose. Daugelis rungtynių rengiamos įvairiuose nacionaliniuose ar regioniniuose parkuose, santykinai laukinėse vietovėse.
Tiek pasaulyje, tiek Lietuvoje tai gan nauja sporto šaka. Nuo 2012 m. rengiamos įvairaus pobūdžio Padebesių bėgimo rungtynės. 2014 m. įsteigta Pasaulio bekelės ultramaratonų bėgimo taurė, kurioje itin sėkmingai Lietuvą atstovauja Gediminas Grinius, Vaidas Žlabys ir Andrius Ramonas. Tais pačiais metais pradėjo vykti ir Lietuvos bekelės bėgimo taurės varžybos. O 2015 m. surengtas pirmasis Lietuvoje apie 80 km ilgio ultramaratonas „Kernavė–Vilnius“, kurio trasa driekėsi palei Nerį, Neries regioniniame parke.

Pasaulio bekelės ultramaratonų bėgimo taurė

Pasaulio bekelės ultramaratonų bėgimo taurė (angl. Ultra-Trail World Tour, UTWT) buvo įsteigta 2014 m. Čempionatas susideda iš 22-iejų varžybų įvairiuose pasaulio žemynuose. Visos varžybos vyksta kalnuotose vietovėse, šių ilgis siekia 100–170 km, o vertikalaus sukilimo suma – 3–10 km.

Keturių dykumų iššūkis

Keturių dykumų iššūkis (angl. 4 Deserts) – daugiadienis ultramaratonų bėgimas dykumų trasomis (Atakamos, Sacharos, Gobio dykumose, Paskutinėje dykumoje Antarktidoje) – vieną etapą sudaro 250 km trasa. Kol kas tik Ryan Sandes pavyko laimėti visus rungtynių etapus. Be to, jis laimėjo visas varžybas iš pirmo bandymo.

Greičiausiai įveiktos trasos laikas

Greičiausiai įveiktos trasos laikas (angl. fastest known time) – tiesiog geriausias bėgiko pasiekimas trasoje, kurioje paprastai nevyksta varžybos. Paskutiniu metu bėgikų tarpe tai ypač madinga. Nors anksčiau tai buvo tik garbės reikalas, bet dabar tokio pobūdžio iššūkiai susilaukia vis daugiau rėmėjų ir žiniasklaidos dėmesio. Pavyzdžiui, Ryan Sandes išbandymus Fiš Riverio kanjone bei Drakeno kalnuose rėmė „Red Bull“ ir „Salomon“ prekės ženklai. Istorijos taip pat buvo paskelbtos „Sidetracked“ žurnale bei „Red Bull Media House“ svetainėje ir kitur.
Jostein Gaarder

Biografija

Gorderis gimė Osle. Motina buvo mokytoja ir vaikiškų knygų autorė, tėvas – mokyklos direktorius. 1974 m. rašytojas vedė Siri Dannevig, po penkerių metų su žmona persikėlė gyventi į Bergeną. Studijavo Oslo universitete skandinavų kalbas ir teologiją.
1997 m. su žmona įsteigė vadinamąjį Sofijos apdovanojimą, kuris buvo teiktas iki 2013 m. už ekologijos sklaidą.
Justeinas Gorderis parašė beveik 20 knygų, iš jų kelios išverstos į lietuvių kalbą: „Sofijos pasaulis“ (norv. Sofies verden, vert. Eglė Išganaitytė, 1995), „Ei! Ar čia kas nors yra?“ (norv. Hallo? Er det noen her?, vert. Eglė Išganaitytė, 1996), „Maja“ (norv. Maya, vert. Leonas Petravičius, 2002), „Mergaitė su apelsinais“ (norv. Appelsinpiken, vert. Leonas Petravičius, 2006), „Cirko direktoriaus duktė“ (norv. Sirkusdirektørens datter, vert. Eglė Išganaitytė, 2007), „Kortų paslaptis“ (norv. Kabalmysteriet, vert. Eglė Išganaitytė, 2012), „Kalėdų paslaptis“ (norv. Julemysteriet, vert. Justė Nepaitė, 2014).
2010 m. rašytojas lankėsi Lietuvoje.
Kūjainiai

Aplinkinės gyvenvietės

VARNIAI – 2 km
Ketvirtasis pėstininkų Lietuvos Karaliaus Mindaugo pulkas

Ketvirtasis pėstininkų Lietuvos Karaliaus Mindaugo pulkas – Lietuvos kariuomenės karinis pėstininkų dalinys, veikęs 1919–1940 m., dislokuotas Panevėžyje.

Istorija

Pulką 1919 m. sausio pradžioje Panevėžyje organizavo karininkas Jonas Variakojis. 1918 m. gruodžio 29 d. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministro įsakymu karininkui J. Variakojui liepta sudaryti Panevėžio srities apsaugos būrį ir jam vadovauti. 1919 m. sausio 5 d. J. Variakojis iš besitraukiančių vokiečų išgavo apie 70 šautuvų, o sausio 7 d. būrys gavo pirmą įsakymą. Nuo 1919 m. kovo 22 d. būrys vadintas Panevėžio atskiruoju batalionu, nuo birželio 20 d. – Panevėžio batalionu.
Nuo pirmųjų dienų pulkas ar jo daliniai kovėsi su puolančiais bolševikais prie Panevėžio, Kėdainių, Ukmergės. 1919 m. gegužės 18-23 d. pulkas dalyvavo Kurklių-Panevėžio operacijoje, ne itin sėkmingai gynė Panevėžį. žymiai sėkmingesnė buvo 1919 m. gegužės 26 d. – birželio 3 d. Kupiškio-Utenos operacija , kurios metu užimti Kupiškis, Rokiškis, Alūkšta. Pulkas dalyvavo išstumiant bolševikus už Dauguvos.
Nuo 1919 m. spalio 15 d. pulkas jau kovojo su bermontininkais. Už sėkmingas kovas 1919 m. lapkričio 1 d. Šiaulių miestas pulkui įteikė vėliavą. Nuo 1920 m. sausio 7 d. pulkas oficialiai pavadintas Ketvirtuoju Lietuvos karaliaus Mindaugo pulku.
1920 m. liepos 26 d. pulkas įžengė į Vilnių, spalio mėnesio pradžioje jį gynė nuo lenkų kariuomenės, o vėliau kovėsi su jais Musninkų-Širvintų bare, dalyvavo Giedraičių mūšyje. Per nepriklausomybės kovas žuvo 3 pulko karininkai ir 72 kareiviai, 121 kareivis sužeistas. 33 pulko karininkai ir 198 kareiviai apdovanoti Vyčio kryžiaus ordinais. 
1922 m. pulkas perkeltas į Panevėžį. 1926 m. apdovanotas III laipsnio Vyčio Kryžiaus ordino vėliava su įrašu „Viešpatie, padėk mums Tėvynės laisvę ir garbę ginti“.  Įėjo į Pirmosios pėstininkų divizijos sudėtį, kai kurie padaliniai kurį laiką buvo dislokuoti Kupiškyje ir Ukmergėje. Prasidėjus sovietinei okupacijai 1940 m. liepos 25 d. pavadintas 4 pėstininkų pulku, 1940 m. rugpjūčio 30 d. išformuotas. 1940 m. rugsėjo 9 d. jo pagrindu įkurtas Raudonosios armijos 215-asis šaulių pulkas.
Mechanizmas

Mechanizmas – prietaisas, sukonstruotas taip, kad paverstų teikiamas jėgas ir judėjimą į norimos išeigos jėgas ir judėjimą. Mechanizmai paprastai sudaryti iš judančių dalių, pvz.: krumpliaratis, krumpliaračių sistema, diržas, grandinės pavaros, kumštelis, taip pat iš sujungimo dalių, trinties įtaisų – stabdžiai ir mova ir struktūrinių detalių – rėmas, sklendė, tepalai ir plombos. Dar gali būti ir specialių mašinos detalių – kaiščių, smaigių ir raktų. Kai judesį keisti padeda ir skysčiai, mechanizmai vadinami hidrauliniais, kad dujos – pneumatiniais. Mechanizmas paprastai yra dalis didesnio proceso arba mechaninės sistemos. Kartais visa mašina gali būti vadinama mechanizmu. Pavyzdžiai būtų vairavimo mechanizmas automobiliuose arba laikrodžio sukimosi mechanizmas. Sudėtiniai mechanizmai yra mašinos.

Mechanizmų tipai

Nuo Archimedo laikų iki Renesanso mechanizmai buvo konstruojami iš paprastųjų mechanizmų: svertas, skridinys, sraigtas, ratas ir ašis ir nuožulnioji plokštuma. Reuleaux, kuris buvo susitelkęs į kūnus, jungtis tarp kūnų pavadino kinematinėmis poromis arba sandūromis.
Norint panaudoti geometriją studijuojant mechanizmų judėjimą, sandūros yra modeliuojamos kaip kieti kūnai. Tai reiškia, kad atstumas tarp sandūrų tarytum nesikeičia, kai mechanizmas juda, jungtys nėra lanksčios. Tuo tarpu santykinis judėjimas tarp taškų, sujungtų jungtimis, yra dėl kinematinės poros, kuri jungia juos.
Kinematinės poros arba sandūros užtikrina idealų ryšį tarp dviejų jungčių, tokių kaip. Mechanizmas yra tvirtų jungčių ir kinematinių porų surinkimas.

Mechanizmų grandys

Mechanizmą sudarantys judamai sujungti kietieji kūnai vadinami grandimis. Kiekviename mechanizme yra nejudama grandis, vadinama stovu. Daugelyje mechanizmų grandžių deformacijos būna mažos ir nedaro įtakos mechanizmo veikimui.
Centrinis departamentas

Istorija

Iki 1992 m. departamento centru buvo Asunsjonas, bet šis įgavo savivaldą ir nauju departamento centru tapo Aregva.

Geografija

Centrinis departamentas yra išsidėstęs Paranenijos gamtiniame regione. Šiaurėje ribojasi su Prezidento Hajeso departamentu, šiaurės rytuose – su Kordiljeros departamentu, rytuose – su Paragvari departamentu, pietuose – su Njeemubuku departamentu ir vakaruose – su Argentina. Būdinga banguota aukštuma (kerta Ivitipanės kalvagūbris), išraižyta Paragvajaus upės intakų. Pietryčiuose paviršius žemesnis, pelkėtas, apaugęs krūmais. Miškai išlikę tik upių slėniuose ir aukštumose.
Vakariniu departamento pakraščiu teka svarbiausia šalies upė – Paragvajus. Iš rytų į vakarus departamentą kerta jo intakai. Centriniame departamente telkšo didžiausi natūralūs šalies ežerai: rytuose – Ipakarajaus ežeras, pietuose, pelkėtoje Paragvajaus pakrantėje – Ipoa, Kabralio lagūna ir daug kitų senvagių ir pelkynių. Vidutinė metinė oro temperatūra svyruoja ~24 °C tačiau metų bėgyje svyruoja vidutiniška tarp 19 ir 29 °C. Pe metus iškrenta 1420 mm kritulių; drėgniausias mėnuo – lapkritis, sausiausias – rugsėjis.

Gyventojai

Centriniame departamente 2002 m. gyveno 1362 tūkst. gyventojų, tai sudaro 26,4 % šalies gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas 553 žm./km². Tai tankiausiai apgyvendintas šalies departamentas. Daugiausia gyventojų susitelkę Asunsjono metropolinėje teritorijoje, mažiausiai – pietuose. Apie 86 % gyventojų gyvena miestuose. Moterų yra šiek tiek daugiau nei vyrų. Indėnų, palyginus su kitais departamentais, labai nedaug (1332; 2002 m.). Raštingumo rodikliai aukščiausi šalyje. Vienai gyvenamajai vietai vidutiniškai tenka 5 gyventojai. Daugiau nei 90 % gyvenamųjų vietų turi elektros tiekimą ir kanalizaciją, 77 % – vandentiekį.

Ekonomika

Dauguma departamento gyventojų dirba paslaugų sektoriuje, gamyboje, prekyboje. Iš žemės ūkio produkcijos gausiau auginamos tik cukranendrės (118,6 tūkst. t, 2002 m.), vyrauja sodininkystė, daržininkystė. Vystoma gyvulininkystė (galvijai – 79,4 tūkst., kiaulės – 15,3 tūkst.).
Kveta

Istorija

Kveta nuo seno buvo gyvenama puštūnų genties kasi. Rašytiniuose šaltiniuose Kveta minima nuo XI a., kai buvo užkariauta Mahmudo Gaznevi. XVI a. miestą valdė Mogolai. Vakariečiai miestą aplankė 1828 m., jį aprašė kaip pastatytą iš 3000 molinių namų apsuptų moline siena. Valdant britams Kveta tapo svarbiu strateginiu postu, čia įrengta nauja infrastruktūra. 1935 m. gegužės 31 d. stiprus žemės drebėjimas visiškai suniokojo miestą, žuvo ~40 tūkst. žmonių. Vėliau miestas atstatytas, prisijungė prie Pakistano ir tapo Beludžistano provincijos sostine.
Europos lengvosios atletikos komandinis čempionatas

Europos lengvosios atletikos komandinis čempionatas – Europos lengvosios atletikos asociacijos šalių lengvosios atletikos varžybos, kurios suskirstytos į keturias lygas. Pirmasis čempionatas įvyko 2009 m.

Struktūra

Visos komandos varosi 40 rungčių (po 20 moterims ir vyrams). Kiekviena šalis turi teisė atsiųsti po vieną sportininką į kiekvieną rungtį. Aukščiausią vietą užėmusio sportininko šalis gauną tokia taškų suma, koks yra lygoje dalyvaujančių komandų skaičius, o paskutinę vietą užėmusio sportininko šalis pelno vieną tašką. Neužfiksavus jokio rezultatus valstybei skiriama 0 taškų. Jeigu susiklosto lygiosios sportininkai gauna jų lygiems rezultatams skirtų taškų vidurkį. Dvi ar trys pirmąsias vietas užėmusios šalys taškų klasifikacijoje patenka į aukštesnę lygą, o paskutiniasias vietas užėmusios šalys atsiduria žemesnėje lygoje.
Vienaląsčiai

Vienaląstis organizmas – organizmas sudarytas iš vienos ląstelės, dažniausiai nematomas plika akimi, įžiūrimas tik pro mikroskopą.
Vienaląsčiai neužauga didesni nei smeigtuko galvutė.
Skirstymas į daugialąsčius ir vienaląsčius organizmus yra sąlyginis. Daug jų gali būti priskiriami bet kuriai grupei ir visi daugialąsčiai bent trumpą laiko tarpą būna sudaryti iš vienos ląstelės (pvz., zigota, kiaušialąstė, spermatozoidas).
Vienaląsčiai organizmai gali būti: bakterijos, grybeliai, mikroskopiniai pirmuonys, dumbliai.
Lubangas

Istorija

Įkurtas 1885 m. kaip portugalų kolonizatorių iš Madeiros gyvenvietė. 
Iki Angolos nepriklausomybės gavimo 1975 m. vadinosi Sá da Bandeira ir buvo pagrindinis portugalų miestas pietinėje šalies dalyje ne prie jūros.
Gvianos plokščiakalnis

Gvianos plokščiakalnis (isp. Macizo Guayanés, las Guayanas) yra Pietų Amerikos šiaurės rytuose, tarp Llanos lygumų rytuose, Amazonės žemumos pietuose, Andų šiaurėje ir Atlanto vandenyno šiaurės rytuose. Išsidriekęs Venesuelos, Brazilijos, Gajanos, Surinamo ir Prancūzijos Gvianos teritorijomis. Aukščiausia vieta – Neblinos k. (2994 m).
Plokščiakalnis susidaręs ant kristalinio Gvianos skydo. Susideda iš skalūnų, gneisų, granito, vietomis vyra kvarcinio smėlio sluoksnių. Geležies, mangano rūdų, aukso, boksitų, deimantų telkiniai. Vyrauja denudavusios, pusiau banguotos lygumos (150–400 m aukščio), su pavieniais iškilusiais stalkalniais, vadinamais tepui. Svarbiausi: Autana, Roraima, Aujantepui ir kiti. Klimatas ekvatorinis ir subekvatorinis; drėgnas ir karštas. Už stalkalnių susilaiko drėgnos oro masės, todėl Gvianos plokščiakalnyje iškrenta 1200–1700 mm kritulių per metus, o centre iki 3500 mm. Vakaruose ir rytuose drėgnieji tropiniai miškai, centre – amžinai žaliuojančių ir lapus metančių medžių miškai su savanų ruožais, stalkalniuose – akmeningos pusdykumės.
Algimantas Kviklys

Algimantas Kviklys (1936 m. lapkričio 23 d. Rokiškis – 1992 m. rugpjūčio 2 d. Babtai) – Lietuvos agronomas sodininkas, žemės ūkio mokslų kandidatas.

Biografija

Tėvas Mečislovas Kviklys. 1961 m. baigė Mičiurinsko sodininkystės ir daržininkystės institutą. 1970 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
1961–1963 m. Vilniaus sodo augalų veislių tyrimo punkto vedėjas ir Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas. 1963–1992 m. dirbo Lietuvos sodininkystės ir daržininkystės institute, 1972–1992 m. Sodo agrotechnikos skyriaus vedėjas.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo kryptys – sodų agrotechnika, vaismedžių dauginimas, žemaūgiai vaismedžiai. Surinko apie 90 tipų obelų ir kriaušių vegetatyvinių poskiepių kolekciją, nustatė jų atsparumą šalčiams, dauginimosi ypatybes, augimo pobūdį, tinkamumą skiepijamoms veislėms. Atrinko geriausius intarpus kriaušėms į svarainį skiepyti. Pirmasis Lietuvoje įdiegė vaismedžių akiavimą priglaudimu (1969 m.), įveisė pirmąjį devirusuotų obelų sodą (1976 m.). Iš lenkų kalbos išvertė A. Mikos „Vaismedžių ir vaiskrūmių genėjimą“ (1987 m.). Paskelbė apie 200 mokslinių straipsnių.