google/wiki40b huggingface dataset:
George Canning

Biografija

D. Kaningo tėvas, turtingas Airijos žemvaldys, vesdamas vargšę airių merginą, rašytojo ir politiko Ričardo Šeridano (Richard Brinsley Sheridan) giminaitę, užsitraukė savo giminės nemalonę. Vos praėjus metams po sūnaus gimimo, jis pasimirė, todėl jauna našlė su kūdikiu ant rankų liko be pragyvenimo šaltinio. Ji buvo priversta susirasti darbą ant scenos, kur būdama susipažino su vienu aktoriumi ir netrukus už jo ištekėjo. Berniuko likimu susidomėjo jo dėdė, turtingas bankininkas Stratfordas Kaningas (diplomato Stratfordo de Redklifo (Stratford de Redcliffe) tėvas), paimdamas globoti aštuonmetį našlaitį. Jis buvo išleistas į Itono mokyklą, kur pasirodė kaip gabus mokinys, toliau mokėsi Oksfordo universitete. Į jaunuolį atkreipė dėmesį Ričardas Šeridanas, Čarlzas Foksas (Charles James Fox) ir Edmundas Berkas, tačiau jis anksti pateko į Viljamo Pito jaunesniojo įtaką. Su jo pagalba 1793 m. Džordžas Kaningas tapo Bendruomenių rūmų nariu. 1796 m. jis buvo paskirtas užsienio reikalų ministro padėjėju. Uoliai palaikydamas V. Pito politiką Parlamente, jis pasirodė ir kaip talentingas užtarėjas spaudoje, dalyvaudamas torių žurnalo „Anti-Jacobin“ veikloje.
Prieš tapdamas 1807 m. torių užsienio reikalų ministru, ankstesnėje vigų vyriausybėje, kuriai vadovavo Viljamas Grenvilas (William Grenville), buvo opozicijos lyderis. Jau būdamas ministru ėmė vykdyti suartėjimo politiką su Ispanija, besipriešinančia Napoleonui Bonapartui. Jis matė Pirėnus kaip karo teatro vietą, o karo ministras Robertas Stiuartas (Robert Stewart) stengėsi atidaryti antrąjį frontą Nyderlanduose. Ginče D. Kaningą palaikė Arthur Wellesley. Prieštaravimai tarp ministrų stiprėjo, dėl to buvo paralyžiuojamas vyriausybės darbas. Galiausiai 1808 m. šalys nutarė išsiaiškinti santykius tarpusavio dvikovoje, kurioje D. Kaningas buvo sužeistas. Tai ministrų kabinete sukėlė krizę. Naujuoju jo vadovu tapo Spencer Perceval. Šio kabineto darbe D. Kaningas atsisakė dalyvauti, negavęs torių vadovo vietos Žemuosiuose rūmuose.
1822 m. buvo numatyta jį paskirti Indijos generalgubernatoriumi, tačiau netikėtai tuometinis užsienio reikalų ministras gyvenimą baigė savižudybe, todėl šį postą skyrė D. Kaningui. Šiose pareigose jis išbuvo iki 1827 m., kuomet tapo ministrų kabineto vadovu.
1822–1827 m. laikotarpyje jis pasirodė kaip labiausiai matomas Anglijos valstybės veikėjas, šaliai ypatingai pasitarnavęs savo tvirta politika, davusia Anglijai įtakingą tarptautinį vaidmenį. Jam vadovaujant, Didžioji Britanija viena iš pirmųjų pripažino ispaniškųjų kolonijų Lotynų Amerikoje nepriklausomybę, taip pat prisijungė prie graikų jų nepriklausomybės kare su osmanais.
Savo politikos pagrindiniu uždaviniu laikė taiką ir ramų šalies kultūros jėgų vystymąsi. Pirmą kartą buvo imta laikytis tvirto kurso nesikišti į Europos reikalus, užtvirtinant tai Anglijos išstojimo iš Šventosios sąjungos aktu. D. Kaningas buvo palaidotas Vestminsterio vienuolyne šalia Viljamo Pito jaunesniojo. Premjero poste jį pakeitė senas bendražygis Arthur Wellesley. Sūnus Čarlzas Džonas (Charles John Canning) nuo 1855 m. užėmė Indijos generalgubernatoriaus postą.
Don Žuanas (filmas)

„Don Žuanas“ – 1988 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu sukurtas 2-jų serijų muzikinis filmas pagal to paties pavadinimo V. A. Mocarto operą.

Muzikos atlikėjai

Liubovė Kazarnovskaja, Anatolijus Safiulinas, Michailas Dejneko, Jolanta Čiurilaitė, Vladimiras Prudnikovas, Jānis Sproģis, Arvydas Markauskas, Natalja Gerasimova.
Matthias Reim

Biografija

M. Reimas gimė Korbacho miestelyje, Heseno federalinėje žemėje. Augo Homberge. Studijavo 18 semestrų vokiečių ir anglų filologiją Getingeno universitete. Matiasas Reimas pats rašo, aranžuoja ir atlieka dainas. Pirmoji ir didžiausia sėkmė – 1990 m. išleistas hitas „Verdammt, ich lieb' dich“ („Velnias, aš tave myliu“). Iki 1999 m. jis išleido papildomus devynis albumus su „Polydor“.
Stari Pavluvas

Istorija

Kaimas įkurtas XV amžiuje. Iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1919-1943 m. kaimas buvo Pavluvo valsčiaus centras. 1929-1930 m. pastatyta medinė Stari Pavluvo Šv. Mikalojaus cerkvė.
Kulių valsčius

Kulių valsčius buvo Žemaitijoje. Centras – Kuliai.
Želmuo

Želmuo – javo daigas (iki krūmijimosi pabaigos). Taip pat želmenimis vadinama jauna, ką tik sužėlusi žolė.

Želmenų gydomosios savybės

Augalų želmenys yra natūralių vitaminų šaltinis. Tai lengvas ir švarus maistas, padedantis sureguliuoti įvairius sveikatos sutrikimus.
Želmenų sultys valo organizmą nuo teršalų, pagerina medžiagų apykaitą bei kraujotaką, stiprina imuninę sistemą, padidina hemoglobino kiekį, valo inkstus, aprūpina organizmą reikalingomis mineralinėmis medžiagomis, vitaminais, baltymais ir fermentais.
Kviečių želmenyse ir šviežiose želmenų sultyse gausu chlorofilo, baltymų, vitaminų A, B, B12, C, E, K, aminorūgščių, mineralų ir daugiau nei 90 žmogui reikalingų mikroelementų. Želmenų sultyse gausu folinės rūgšties, kalcio, kalio, geležies, magnio, fosforo, natrio, cinko.
Romutis Juozauskas

Biografija

1967 m. baigė Šiaulių politechnikumą, technikas elektrikas.
Ilgametis Joniškio rajono savivaldybės administracijos Žemės ūkio skyriaus vyresnysis specialistas, nuo 2004 m. UAB „Joniškio agrochemija“ technikos pardavimų direktorius.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Havras

Istorija

Miestas buvo įkurtas 1517 m. Pranciškaus I ir pavadintas Francispoliu. Iki miesto įkūrimo vietovėje stovėjo Malonės Notre Dame koplyčia, kuri pavadinimą perėmė iš jūros uosto Le Havre de Grâce (Malonės jūros uostas). Šiandieninės vietovės Havro vardas reiškia uostą.
1944 m. Normadijos mūšyje Antrojo pasaulinio karo metu miestas buvo nuniokotas Nacistinės Vokietijos kariuomenės. 5000 žmonių žuvo ir 12000 namų buvo sunaikinta, daugiausia nuo atakų iš oro. Po karo miesto centras buvo atstatytas, pagal architektą modernistą Auguste Perret.1949 m. liepos 18 d. Havras buvo apdovanotas garbės legiono žvaigžde. 2005 m. miestas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Sportas

Mieste yra Le Havre AC futbolo klubas, įkurtas 1872 m. kaip pirmasis prancūzų futbolo klubas.
Havre 1938 m. vyko III pasaulio futbolo čempionatas.
Iš Paryžiaus su meile

Turinys

Jaunas CŽV agentas Džeimsas Rysas dirba JAV ambasadoriaus Prancūzijoje padėjėju, tačiau svajoja apie rimtas užduotis. Netrukus jam pasitaiko tokia proga, kuomet į miestą atvyksta agentas Čaris Viksas, o Rysas paskiriamas jam padėti. Užduotis – išaiškinti pakistaniečių teroristų tinklą, kurie, tuo pačiu, užsiima ir prekyba žmonėmis. Netrukus paaiškėja, kad pakistaniečiai jau seniai seka Rysą naudodamiesi jo sužadėtine Karolina ir planuoja teroristinį išpuolį prieš ambasadorių...
1993 m. Europos krepšinio čempionatas

XXVIII Europos krepšinio čempionatas vyko 1993 m. Vokietijoje (Berlynas, Karlsrūhė ir Miunchenas). Šiame čempionate Vokietijos komanda pirmą ir vienintelį kartą iškovojo aukso medalius, finale rezultatu 71:70 nugalėjusi Rusijos rinktinę.

Lietuvos rinktinės pralaimėjimas atrankoje

Dėl tuomet galiojusios FIBA varžybų struktūros 1992 m. olimpinėse žaidynėse bronzos medalius laimėjusi Lietuvos rinktinė teisės kovoti dėl kelialapio į 1993 m. Europos krepšinio čempionatą neturėjo, nes atrankos etapas prasidėjo prieš FIBA atkuriant Lietuvos krepšinio federacijos narystę. Tačiau į Vokietijoje surengtą Europos krepšinio čempionatą buvo surengtas papildomas atrankos turnyras, o komandų, žaidusių čempionate skaičius padidintas nuo 12 iki 16. Vis tik, Lietuvos rinktinė nesugebėjo patekti į šį čempionatą, nes nepateko į kitą Vroclave surengto papildomo atrankos turnyro etapą. Lietuvos rinktinė trijų komandų pogrupyje rezultatu 102:99 įveikė Lenkijos rinktinę, tačiau antrose rungtynėse 80:88 pralaimėjo Baltarusijos rinktinei. Lenkijos rinktinei rezultatu 81:75 įveikus Baltarusijos komandą, ir visoms trims grupės komandoms pasiekus po vieną pergalę buvo skaičiuojamas įmestų ir praleistų taškų skirtumas. Lietuvos rinktinė pagal šį rodiklį atsidūrė paskutinėje vietoje. Pastebėtina, kad į čempionatą iš šio atrankos turnyro nesugebėjo patekti nei Lenkijos, nei Baltarusijos komandos.
Apsinuodijimas deguonimi

Apsinuodijimas deguonimi, hiperoksija yra apsinuodijimas atsirandantis kvėpuojant padidėjusio dalinio slėgio deguonimi ar jo mišiniais su kitomis dujomis. A[sinuodijimas deguonimi gali įvykti naudojant deguonies aparatus, regeneracinius aparatus, kvėpavimui naudojant dirbtinius dujų mišinius, atliekant deguoninę dekompresiją. Apsinuodijus deguonimi pažeidžiamos centrinės nervų sistemos, kvėpavimo ir kraujotakos organų funkcijos.
Padidėjus deguonies koncentracijai audiniuose, atsiranda hiperoksijai būdingi sindromai: dezorientacija, kvėpavimo sunkumai, regos sutrikimai (pavyzdžiui, miopija). Biocheminį apsinuodijimo pagrindą sudaro redukcijos procesas, kurio metu deguonies molekulė netenka vieno arba dviejų elektronų ir susidaro aktyvios deguonies formos (peroksidai, superoksidai, laisvieji radikalai). Oksidacinio streso metu pažeidžiamos ląstelių sienelės, subliūkšta alveolės, ardoma tinklainė. Į deguonies nuodingumą turi atsižvelgti narai, paprastai jų kvėpavimo mišinį sudaro 20 procentų deguonies ir 80 procentų helio, esant vienos atmosferos mišinio slėgiui.
Albinas Jonas Masaitis

Biografija

Gimė lietuvių pasieniečio šeimoje. 1940 m. apsigyveno Tamošių kaime (Veliuonos valsčius), tėvo gimtinėje. 1946 m. baigė Gausantiškių pradinę, 1955 m. Veliuonos vidurinę mokyklą. 1955–1956 m. Vilniaus pedagoginiame institute studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1956 m. rudenį vykusių Vengrijos įvykių metu, Rasų kapinėse prie Jono Basanavičiaus paminklo dalyvavo susibūrime Vengrijos okupacijai atminti. Už tai buvo areštuotas, 1956–1961 m. kalėjo Mordovijos bendro ir sustiprinto režimo lageriuose, speckalėjime. 1962–1972 m. dirbo įvairiose Vilniaus gamyklose ir įstaigose. 1977 m. baigė Vilniaus universitetą, įgydamas filologo lituanisto specialybę.
1972–1982 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Kalbų katedros dėstytojas, Leidybos skyriaus vyr. redaktorius, Kraštotyros draugijos Kalbos sekcijos Kauno skyriaus vadovas. 1982–1996 m. Lietuvos radijo ir televizijos vyresnysis redaktorius, TV laidų „Mūsų kalba“, „Mokomės lietuvių kalbos“, „Šnekasi baltai“, „Gerbkime žodį“ bei populiariosios kalbos viktorinos „Moki žodį – žinai kelią“ autorius ir redaktorius. A. Masaitis buvo aktyvus Lietuvos Sąjūdžio dalyvis, daugelio 1988–1991 m. politinių akcijų Lietuvoje ir už jos ribų organizatorius (Maskvoje, Minske, Červenėje, Rygoje, Ragainėje). 1989 m. vienas Lietuvos politinių kalinių sąjungos įkūrėjų, Sausio 13-osios brolijos narys.
Parašė per 100 straipsnių lingvistinio švietimo ir kalbos kultūros klausimais. Nuo 2000 m. dirbo „Versmės“ leidykloje, buvo pagrindinis leidyklos kalbos redaktorius, redagavo „Lietuvos valsčių“ serijos monografijas „Raguva“, „Veliuona“, „Seredžius“, „Kvėdarna“, „Papilė“, „Musninkai. Kernavė. Čiobiškis“, „Gelvonai“, „Baisogala“, „Gruzdžiai“, „Gelgaudiškis“, „Sintautai“, „Vaiguva“, „Jieznas. Stakliškės“. Buvo aktyvus leidyklos organizuotų renginių ir ekspedicijų dalyvis, straipsnių autorių konsultantas. Pats rašė straipsnius monografijoms rezistencijos tematika.
Audronė Marcinkevičiūtė

Biografija

1962–1966 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Jonas Januškevičius). Mokyklą baigusi su pagyrimu, 1965–1970 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Nadeždos Kazakauskienės klasė). Studijų metais buvo Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mergaičių choro „Liepaitės“ chormeisterė (1967–1970 m.).
1970–1974 m. – Marijampolės kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja. 1974–1985 m. – Kauno 1-osios vaikų muzikos mokyklos filialo 27-ojoje vidurinėje mokykloje mokytoja. Nuo 1974 m. – Kauno Juozo Naujalio vidurinės meno mokyklos (muzikos gimnazijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, nuo 1982 m. – choro dirigavimo ir muzikos teorijos metodinės komisijos pirmininkė, 1994 m. suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija, 1995 m. – metodininkės.
Nuo 1993 m. – Lietuvos muzikos akademijos Kauno fakulteto vyr. asistentė. 1976–1986 m. – Kauno medicinos instituto studentų mišriojo choro „Neris“ chormeisterė, nuo 1974 m. – Kauno akademinių klinikų moterų choro „Kanklės“ chormeisterė, nuo 1992 m. – meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą parengė 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje. 1995 m. „Kanklės“ koncertais pažymėjo savo kūrybinės veiklos 50-metį. Choras lankėsi Prancūzijoje, Austrijoje ir Lenkijoje, 1996 m. dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos surengtoje neįgaliesiems žmonėms akcijoje „Pabūkime drauge, supraskime vienas kitą“.
Pedagogė priklauso Lietuvos chorų sąjungai, 1996 m. – J. Naujalio mišriųjų chorų konkurso Raudondvaryje žiuri narė, 1996 m. – Kauno miesto dainų šventės dirigentė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
USS Harry S. Truman (CVN-75)

Istorija

Pirmą kartą „Harry S. Truman“ išsiųstas vykdyti užduotį 2000 m. lapkričio 28 d. operacijoje „Pietų patrulis“. Grįžo 2000 m. gegužės 23 d., tačiau 2002 m. gruodžio 5 d. išsiųstas atgal.
2003 m. dalyvavo Irako kare.
2004 m. spalio 13 d. dislokuotas Persijos įlankoje.
2004 m. laimėjo Marjorie Sterrett Battleship Fund apdovanojimą kaip geriausiai mūšiui pasiruošęs Jungtinių Valstijų Atlanto laivyno laivas.
2006 m. sausį buvo atnaujintos įvairios „Harry S. Truman“ sistemos, atlikti patobulinimai, ištaisyti nedideli suvirinimo defektai.
Ulitis

Ulitis (angl. Ulithi) – atolas Ramiajame vandenyne, Karolinų salose, priklauso Mikronezijos Federacinių Valstijų Japo valstijai. Yra nutolęs 191 km į rytus nuo Japo salos. Plotas 548 km², iš jo sausumos dalis – 4,5 km². Atolo žiedą sudaro ~40 salelių. Lagūnos ilgis 30 km, plotis 15 km.
Atole gyvena 773 gyventojai (2000 m.). Gyvenamos yra 4 salelės: Falalopas, Asoras, Mogmogas ir Fedarai. Falapope yra nedidelis lėktuvų pakilimo/nusileidimo takas, viešbutis, parduotuvė, aukštoji mokykla. Uličio atolo vadas gyvena Mogmogo salelėje.
Pirmasis europietis, atradęs šį atolą buvo portugalas Diego da Rocha (1526 m.). II pasaulinio karo metais čia buvo įsikūręs japonų laivynas.
2011 m. Didžiosios Britanijos Grand Prix

Aktyvaus difuzoriaus apipūtimo draudimas

2011 m. birželio 16 d. FIA nutarė nuo Didžiosios Britanijos GP uždrausti aktyvaus difuzoriaus apipūtimą aktyviosiomis dujomis. Pagal naują tvarką komandos nuo varžybų Silverstoune turėjo užtikrinti, kad laisvai veikiančio bolido išmetamųjų dujų srautas neviršytų 20 proc. to, kuris sukuriamas lenktynininkui pilnai spaudžiant akceleratorių. Aktyvų difuzorių apipūtimą FIA iš pradžių ketino uždrausti dar nuo Ispanijos GP lenktynių, tačiau sukilus komandoms buvo kurį laiką atidėjusi šiuos planus.
Tačiau prieš pat Didžiosios Britanijos lenktynės situacija ėmė keistis. FIA kiek pakoregavo bolidų difuzorių aktyvaus apipūtimo draudimą, pritaikydama tam tikras išimtis „Mercedes“ ir „Renault“ variklių naudotojams. „Renault“ padaryta išimtis, leidžiant varikliu sukurti didesnį – net 50 proc. – išmetamųjų dujų srautą nenaudojant degalų. Taip esą nuspręsta dėl to, kad šis gamintojas tokią praktiką dar nuo 2009 m. naudojo patikimumo sumetimais – taip esą aušinami išmetamųjų vamzdžių vožtuvai. „Mercedes“ atveju tam tikras – spėjama, gerokai mažesnis – papildomas lygis bus leidžiamas dėl kuro deginimo stabdant.
Jau kitą dieną - liepos 9 - FIA prieš Didžiosios Britanijos GP šeštadienio treniruotes paskelbė atšaukianti „Renault“ varikliams padarytą išimtį taikant aktyvaus difuzorių apipūtimo draudimą. Toks sprendimas buvo priimtas po penktadienio vakarą vykusių intensyvių organizacijos atstovo Charlie Whitingo konsultacijų su motorų gamintojų specialistais.
Liepos 9 d. vakare FIA paskelbė visiškai keičianti savo ansktesnius nutarimus - esą ji yra pasiruošusi visiškai atšaukti aktyvaus difuzoriaus apipūtimo draudimą, jei tik tam pritars visos Formulės 1 ekipos. Prieš pat sekmadienio lenktynes Formulės 1 komandos bandė susitarti dėl šio draudimo atšaukimo, tačiau to padaryti nepavyko, tad liko galioti anksčiau FIA įvestas draudimas.
Po šių lenktynių komandoms pavyko susitarti ir jos visos bendrai pritarė šio draudimo atšaukimui. Liepos 14 dieną FIA oficialiai patvirtino atšaukianti draudimą iki sezono pabaigos.
Karonga

Istorija

Kurį laiką iki 1877 m. Karonga egzistavo kaip žymaus arabų vergų pirklio tvirtovė. 1883 m. įsteigtas Jungtinės Karalystės prekybos postas. Britų tyrinėtojas seras Harry Johnston įsigijo post1 1895 m. ir užbaigė prekybą vergais vakariniame Malavio ežero krante. Šiuo metu Karomga yra svarbus šalies prekybos ir agrikultūros centras. Pasak didžiausios kelionių gido bendrovių Lonely Planet, mieste vis dar jaučiama stipri svahilių-arabų kultūros įtaka ir šiandien.
Šalia miesto yra rasta senovinių įrankių ir iškasenų.
2009 m. vietovę sudrebino serija žemės drebėjimų.

Kalba

Tumbukų kalba yra labiausiai vartojama kalba Karongoje tiek edukacinėje sistemoje, tiek vietinių bendravime. Miestas garsus dėl tumbukos kultūros ir kalbos išsaugojimo.

Ekonomika

Vietovės ekonomika priklauso nuo medvilnės ir ryžių auginimo palei ežero pakrantė ir kavos auginimą, bei gyvulininkystės vakarinėje miesto dalyje. Karongos gyventojai taip pat priklausomi nuo žvejybos.
Archeoastronomija

Archeoastronomija (gr. ἀρχη 'pradžia' + αστρον 'žvaigždė' + νόμος 'tvarka, įstatymas') – mokslinė disciplina, susiformavusi XX a. pabaigoje.

Objektas

Remiasi daugiausia archeologija, astronomija, architektūra, etnologija, mitologija, tautosaka, ikonografija, kalbotyra, religija, istorija bei kitais duomenimis ir išvadomis. Archeoastronomijos tyrimo metodais iš išlikusių statinių, piešinių gaunama žinių apie senovėje stebėtus dangaus šviesulius, jiems teiktą reikšmę, naudotas kalendorines sistemas. Dažniausiai tiriamos senovės šventyklos su akmenų ar stulpų sistemomis. Archeoastronominiai tyrimai padeda rekonstruoti senovės civilizacijų pasaulėžiūrą, dvasinę kultūrą.
Archeoastronomijos terminas vartojamas nuo Stounhendžo (Anglija) tyrimų pradžios (XX a. pirma pusė). Įkurti tyrimo centrai Merilando (JAV) ir Lesterio (Didžioji Britanija) universitetuose. Nuo 1981 m. rengiamos pasaulinės archeoastronomijos konferencijos (vad. Oksfordo konferencijos).
Leidžiami žurnalai: „Archeoastronomy“ (JAV), „Journal for History of Astronomy“ su priedu „Archeoastronomy“.

Archeoastronomija Lietuvoje

Lietuvoje archeoastronomiją plėtoja Lietuvos etnokosmologijos muziejus (Molėtų rajono savivaldybė). Žinomiausias archeoastronomijos paminklas – Žemaičių Alkas Palangoje (XIV a. – XV a. statinys).
Klojimo teatras

Klojimo teatras – teatras Lietuvoje, spektakliai ir koncertai klojimuose lietuvių tautinio atgimimo laikotarpiu, nuo XIX a. pab. iki Pirmojo pasaulinio karo.

Istorija

Klojimo teatras kilo iš Sodžiaus vaidinimų, davė pradžią slaptiems ir viešiems lietuviškiesiems vakarams. 1918 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, klojimo teatras nesunyko, bet
dar labiau išsiplėtė, ypatingai Lenkijos valdytame Vilniaus krašte. 1978–1989 m. Rumšiškėse, Lietuvos liaudies buities muziejuje taip pat vykdavo klojimo teatro vaidinimai. Klojimo teatro spektaklius ir koncertus rengė ir teberengia Punsko ir Seinų apylinkių lietuviai.
Dabartinio Klojimo teatro judėjimas prasidėjo 1983 m. Klaipėdos universiteto ir Petro Bielskio iniciatyva suremontavus apleistą valstiečio sodybos klojimą Agluonėnuose. 1984 m. susilaukė LKP CK aštrių sankcijų kaip feodalinės Lietuvos propaguotojai. 1988 m. liepos 17 d. į pirmąją Lietuvos klojimo teatrų krivūlę (suvažiavimą) Agluonėnuose atvyko jau 9 klojimo teatrai. 1991 m. vasario 12 d. Lietuvos Teisingumo ministerija įregistravo Nr. 25-VO Lietuvos klojimo teatro draugijos įstatus. Iki šiol sušauktos 27 krivūlės žymių kultūros veikėjų tėviškėse – J. Basanavičiaus, M. Valančiaus, kun. Jono Katelės, J. Vaičkaus, Lazdynų Pelėdos, Žemaitės, Tallat-Kelpšų, Jurskių, Maironio, Punsko krašte ir kt. Klojimo teatrams vadovauja beveik išimtinai Klaipėdos universiteto liaudies teatro režisūros absolventai. Remiasi tautodailės kūrybiniais metodais.
Kepler-20f

Kepler-20f – egzoplaneta, skriejanti apie Kepler-20 žvaigždę. Ši planeta reikšminga tuo, kad jos spindulys (1,034+0,100 -0,127 Re) iš visų tuo metu atrastų egzoplanetų mažiausiai skyrėsi nuo Žemės spindulio. 
Kepler-20f yra ketvirta planeta pagal nuotolį nuo savo žvaigždės. Temperatūra (siekia 705 K) joje per aukšta, kad planetos paviršiuje galėtų egzistuoti skystas vanduo. Spėjama, kad Kepler-20f turi vandens garų atmosferą. 
Apie šios bei kitų keturių tos pačios sistemos planetų atradimą buvo paskelbta 2011 m. gruodžio 20 d.

Orbita

Kepler-20f didysis pusašis yra 0,1104 av, orbitos periodas – 19,57706 dienos (galima paklaida itin maža). Planetos inklinacija – 88,68°, todėl jos tranzitai gali būti stebimi iš Saulės sistemos. Kaip ir kitos tos pačios sistemos planetos, Kepler-20f turi aukštą maksimalų ekscentricitetą – 0,32.
Pokeris lovoje

Turinys

Batų pardavėjas Mikelis turi ydą – nuolat pralaimi kortomis dideles sumas. Kad padengtų skolas, jis už pinigus teikia intymias paslaugas moterims. Tapęs priklausomas nuo dviejų jį finansuojančių seserų Lili ir Monikos, Mikelis susidomi ir kaimynystėje gyvenančio nevykusio rašytojo Alberto žmona Eva, tačiau nuolatinės nesėkmės prie kortų stalo sukelia vis naujas problemas.
Gajus Avidijus Kasijus

Gajus Avidijus Kasijus (Gaius Avidius Cassius, g. apie 130 m. – 175 m.) – Romos imperijos karvedys ir uzurpatorius, trumpai valdęs Egiptą ir Siriją.

Gyvenimas

Valdant Markui Aurelijui, Gajus Kasijus pasiekė karinės karjeros viršūnę, pasižymėjęs 162–165 m. karuose su partais ir užkariavęs Romai Seleukiją bei Ktesifoną. Vėliau pateko į senatą, o 166 m. tapo Sirijos vietininku.
175 m. atėjus klaidingoms žinioms apie Marko Aurelijaus mirtį, Avidijus Kasijus pasiskelbė imperatoriumi. Šiam žingsniui, pasak kai kurių šaltinių, jį skatino ir Aurelijaus žmona Faustina, kadangi jos sūnus, teisėtas paveldėtojas Komodas tuo metu buvo dar per jaunas valdyti. Tačiau nespėjus visiškai užimti Romos valdžios paaiškėjo, kad Markas Aurelijus iš tiesų yra gyvas. Tai žinodamas, karvedys vis tiek tęsė savo perversmą.
Avidijui Kasijui pavyko visiškai kontroliuoti Egiptą ir kai kurias kitas labai svarbias rytines Romos provincijas, tačiau platesnio pripažinimo jis nesulaukė ir kitų į savo pusę nepatraukė. Senatas paskelbė jį visuomenės priešu, o Kapadokijos vietininkas liko ištikimas Markui Aurelijui. Be to, Marką Aurelijų palaikė žymiai didesnė armijos dalis.
Po trijų mėnesių ir šešių dienų Gajų Avidijų Kasijų nužudė jo paties centurionas. Sukilėlio galva buvo nusiųsta Markui Aurelijui, kuris net nepasižiūrėjęs įsakė ją sudeginti.
Daugiausiai žinių apie Kasijų šiuo metu turima iš romėnų istoriko Kasijaus Diono „Romėnų istorijos“ bei „Augustų istorijos“.