google/wiki40b huggingface dataset:
Broadsheet

Broadsheet – didžiausias iš laikraščių formatų. Jam būdingi ilgi vertikalūs puslapiai (paprastai 560 mm ilgio). Terminas kilo nuo įvairių populiarių, paprastai vieno puslapio, gatvėje prekiaujamų spaudinių, aprėpusių įvairias temas nuo baladžių iki politinės satyros. Pirmasis broadsheet tipo laikraštis buvo olandų „Courante uyt Italien, Duytslandt, &c.“, išleistas 1618 m.
Broadsheet formatas itin populiarus angliškoje spaudoje. Tarp tokių leidinių yra „Financial Times“, „USA Today“; anksčiau „The Times“. Lietuvoje sovietmečiu šiuo formatu leistas laikraštis „Tiesa“.
Prolaktinas

Prolaktinas (liuteotropinis hormonas, LTH) - priekinės pasmegeninės liaukos gaminamas peptidinis hormonas.
Prolaktino yra ir moterų, ir vyrų organizmuose, tačiau vyrams jo funkcija nėra galutinai išaiškinta. Manoma, kad jis dalyvauja spermos gamyboje. Tuo tarpu mergaitėms lytinio brendimo metu prolaktinas skatina pieno liaukų vystymąsi, nėštumo metu - pieną sekretuojančių ląstelių vystymąsi, o po gimdymo - pieno sekreciją. Nėštumo metu dėl tokio veikimo jo koncentracija moters organizme ženkliai išauga, tačiau savo maksimumą pasiekia po gimdymo, nes nėštumo metu padidėjusi estrogenų koncentracija slopina prolaktino veikimą. Po gimdymo sumažėjus estrogenų koncentracijai, prolaktino veikimas sustiprėja, todėl per 3 paras po gimdymo suintensyvėja pieno išsiskyrimas. Veikdamas į pieno liaukas prolaktinas skatina į pieną įeinančių medžiagų sintezę (baltymų, lipidų, laktozės), gliukozės paėmimą iš kraujo.
Prolaktinas slopina gonadotropinių hormonų sintezę. Dėl to laktacijos metu nevyksta ovuliacija, menstruacinis ciklas nutrūksta.
Prolaktostatinas, endorfinai, enkefalinai, simpatinė nervų sistema, noradrenalinas slopina prolaktino sintezę ir sekreciją, o prolaktoliberinas, histaminas, acetilcholinas, serotoninas, parasimpatinė nervų sistema, estrogenai - skatina.
Kaunas plius TV

Istorija

Pradėtas transliuoti 1993 m. birželio 4 d. iš Kauno. Pirmaisiais veiklos metais daugiausia transliavo palydovinių televizijų programas. Nuo 1993 m. gruodžio jų atsisakius, pradėta rengti ir transliuoti originalias laidas, kurias matė Kauno miesto ir rajono gyventojai. Nuo 1994 m. gegužės iki 1996 m. rugpjūčio televizija retransliuota Vilniui.
Televizijos kanalas baigtas transliuoti 1998 m., kai jos kanalu ėmė transliuoti AR televizija. 
Transliuotojas – Kauno sporto halė.
Andrius Bulota (1907)

Biografija

Dėdė visuomenės veikėjas Andrius Bulota (1872–1941).
1925 m. įstojo į Lietuvos universitetą. 1929 m. gegužės 6 d. dalyvavo pasikėsinime į ministrą pirmininką Augustiną Voldemarą. Po to per Lenkiją emigravo į Čekoslovakiją, 1931 m. persikėlė į Vieną. 1934 m. dalyvavo antinaciniame judėjime Austrijoje. 1936–1939 m. Ispanijos pilietinio karo dalyvis.
1940–1941 m. dirbo LSSR užsienio reikalų komisariate, Valstybinėje plano komisijoje. 1943–1944 m. antinacinės pogrindinės organizacijos „Lietuvos išlaisvinimo sąjunga“ narys. Su Juozu Vitu redagavo pogrindinį laikraštį „Tėvynės frontas“ ir atsišaukimus. 
1945–1956 m. dirbo LSSR mokslų akademijoje. 1948–1954 m. Vilniaus pedagoginio instituto, nuo 1954 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1961–1973 m. Valstybinės teisės katedros vedėjas. 1962 m. teisės mokslų kandidatas, nuo 1965 m. docentas. 1965 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas.
Elias Avery Lowe

Biografija

Gimė 1879 m. spalio 15 d. Kalvarijoje. Jo tikroji pavardė buvo Elias Avery Loew, kurią 1918 m. pataisė į Elias Avery Lowe.
1908 m. baigė Miuncheno universitetą, kur įgijo daktaro laipsnį. 1911 m. susituokė su amerikiečių vertėja Helen Tracy Lowe-Porter. Su žmona iki 1937 m. gyveno Oksforde. Nuo 1937 m. apsigyveno Prinstone, Naujojo Džersio valstijoje, JAV. 1929 m. buvo vienas iš projekto Codices Latini Antiquiores iniciatorių. Projekto tikslas buvo surinkti ir išversti visus pasaulyje esamus lotyniškus rankraščius parašytus iki IX amžiaus. Paleografo dukra Frances yra Londono mero Boris Johnson močiutė.
Lošimo kauliukas

Žaidimų ar lošimų kauliukai – daugiasieniai objektai, ridenami ranka atsitiktinio sveiko skaičiaus išridenimui. Žinomiausi yra šešetainiai kauliukai (kubai), generuojantys sveikus skaičius nuo 1 iki 6.
Bendru atveju – tai daugiasieniai objektai, kurių kiekviena sienelė yra pažymėta tam tikru simboliu, naudojami atsitiktinio rezultato generavimui.

Įprasti kauliukai

Įprasti kauliukai yra šešetainiai. Tai nedideli (1-2 cm kraštinėmis) kubai (taisyklingi šešiasieniai), kurių kiekviena sienelė pažymėta nuo 1 iki 6, dažniausiai žymint taškais. Paprastai skaičiai išdėstomi taip, kad priešingų sienelių skaičių suma būtų 7.

Istorija

Tikėtina, kad kauliukai išsivystė iš riešikaulių, kurių forma panaši į tetraedro. Tai, kad kauliukai naudoti jau labai senai, įrodo radiniai įvairių laikotarpių kapavietėse, pagal kapavietes galima spręsti, kad kauliukai – azijietiškos kilmės.
Kauliukai minimi Indiškame žaidime Rig - veda, žaidimas dviem ar trim kauliukais buvo populiarus Graikijoje, tokie žaidimai buvo svarbi Romėnų švenčių dalis, nors paprastai buvo draudžiami. Viduramžiais kauliukai buvo populiarūs tarp riterių, egzistavo žaidėjų gildijos bei mokyklos.
Kauliukai iki šių laikų išliko populiarūs Japonijoje, Kinijoje, Korėjoje, Indijoje, kitose Azijos šalyse.

Sukčiavimai

Norint įtakoti kauliuko ridenimą, į kauliukus kartais dedama švino ar kitos sunkinančios medžiagos, kuri lemia, kad tam tikra pusė krenta dažniau. Kitas įmanomas sukčiavimo variantas – vienas briaunas šiek tiek užapvalinti, kitas nusmailinti. Lošimo namuose naudojami kauliukai dažnai būna permatomi, kad sunkiau būtų sukčiauti.

Ne šešetainiai kauliukai

Daugiasieniai kauliukai turi daugiau ar mažiau nei 6 sieneles. Anksčiau naudoti tik žiniuonių ir kitose okultistų praktikose, bet vėliau išpopuliarėjo stalo žaidimuose, renkamų kortų žaidimuose, vaidmenų žaidimuose. Kai kuriose senovės kultūrose taip pat buvo naudojami daugiasieniai kauliukai – yra išlikusių dvidešimtsienių kauliukų iš senovės Romos laikų. Kauliukai paprastai gaminami iš plastiko, sienelės žymimos skaičiais, o ne taškais. Siekiant atskirti 6 nuo 9, prie šių skaičių dešinėje apačioje rašomas taškas ar šie skaičiai pabraukiami.
Paprastai daugiasieniai kauliukai žymimi rašant d raidę (angliško žodžio dice (kauliukas) trumpinį) ir sienelių skaičių: d6 – šešetainis (šešiasienis), d10 – dešimtainis (dešimtsienis) ir t. t. Dažniau naudojami taisyklingos figūros – su 4, 6, 8, 12 ar 20 sienelių, tačiau kartais naudojamos ir netaisyklingos – su 10, 30, 100.
Dažnai vietoje nepatogaus šimtasienio, dar vadinamo procentinio, kauliuko naudojami du skirtingų spalvų dešimtainiai kauliukai. Ant vieno kauliuko iškritęs skaičius padauginamas iš 10 ir prie jo pridedamas kitu kauliuku išridentas skaičius.
Vienas dažniausių kauliukų rinkinių, naudojamų vaidmenų žaidimuose, variantas būna sudarytas iš 4-, 6-, 8-, 10-, 12- ir 20-tainio kauliukų. Kartais tokiame rinkinyje būna dar papildomas dešimtainis kauliukas, kuris kartu su paprastu dešimtainiu kauliuku sudaro procentinius kauliukus, žymimus d% ar d100.
Adolfas Mondeika

Adolfas Mondeika (1887 m. lapkričio 5 d. Vabalių k., Naujamiesčio valsč., Panevėžio apskr. – 1964 m. gruodžio 21 d. Čikagoje) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija

Iš mažens turėjo gražų balsą ir mėgo dainuoti. Pirmąsias muzikos žinias gavo iš Sidabravo vargonininko Žukausko, pas kurį mokėsi apie trejus metus. Vėliau muzikos žinias gilino J. Naujalio vargonininkų kursuose Kaune.
Nuo 1904 m. pradėjo savarankiškai vargonininkauti Joniškio, o vėliau Daugų parapijoje, vadovavo chorams. 1911 m. atvykęs į JAV, vargonininkavo ir vadovavo chorams įvairiose lietuvių parapijose: Šv. Jurgio Utica, NY, Šv. Onos parapijoje Spring Valley, IL, Šv. Petro ir Povilo parapijose Vestvilyje, IL, ir Grand Rapidse, MI.
Nuo 1924 m. iki pensijos vargonininkavo Šv. Antano parapijoje Sisere, IL, vadovavo Šv. Grigaliaus chorui (apie 60 dalyvių). Choras giedojo bažnyčiose, organizavo metinius koncertus ir vaidinimus, dalyvavo 1933, 1936, 1939 ir 1956 m. lietuvių dainų šventėse bei kituose tautiniuose renginiuose. Choro repertuare buvo aštuonios mišios, daug giesmių, mišparų ir dainų. Koncertuose talkindavo dukra Marija Mondeikaitė-Kutz – vargonininkė virtuoze ir chorvedė.
A. Mondeika dirbo daug visuomeninių darbų. Subūrė apylinkės vargonininkus, kurių choras giedodavo bažnyčiose atlaidų metu.
Nuo 1933 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, daug kartų buvo Centro valdybos iždininkas ir iždo globėjas, nuo 1960 m. Vargonininkų sąjungos garbės narys. Daug metų buvo Cicero Katalikų federacijos skyriaus pirmininkas, 1935 m. lankėsi Lietuvoje.
Valdemaras Manomaitis

Biografija

1937 m. baigė Kauno meno mokyklą, mokytojas Liudvikas Strolis, 1939 m. lankė Jono Mikėno skulptūros studiją Kaune. 1941–1943 m. dirbo Kauno „Dailės“ kooperatyvo „Keramikos ateljė“, 1946–1982 m. Kauno „Dailės“ kombinate, iki 1962 m. meno vadovas, 1971–1982 m. keramikos mažojo tiražo gamybos vadovas.
2015 m. Kaune, ant Parodos gatvėje esančio 7 numeriu pažymėto namo atidengta atminimo lenta.

Kūryba

Sukūrė animalistinių skulptūrėlių („Ožkų šeimyna“, 1939 m.; „Kumeliukai žaidžia“, 1950 m.; „Avinas“, 1970 m.), dekoratyvinių lėkščių („Lietuvaitė“, „Žuvys“, abi 1975 m.; „Liepsnelės“, 1977 m.), indų („Kraitelė svečiams“, 1963 m.; „Kavos servizas“, 1971 m.), nutapė peizažų. Devintame dešimtmetyje kūrė keraminę plastiką, daugiausia spiralės formos dekoratyvines vazas („Dviguba spiralė“, 1981 m.; „Spiralės plastika“, 1982 m.; „Spiralė“, 1989 m.).
Kūrybai būdingos apibendrintos formos, klasikinės proporcijos, puošyba poglazūriniais ir antglazūriniais piešiniais, dažniausiai figūrinėmis kompozicijomis, faunos ir floros motyvais. Ryški secesijos įtaka – asimetriškų formų, raiškių siluetų ąsotėliai, paukščių siluetus primenančios vazos.
Sukonstravo elektrines žiedimo stakles, retušavimo ir šlifavimo prietaisus, sukūrė reljefinės ir gilinto kontūro klišės odos technologijas. Masinei gamybai sukūrė odos dirbinių – albumų, papuošalų dėžučių, aprangos priedų etalonų, kuriuos dekoravo animalistiniais, antropomorfiniais, urbanistiniais ir tautodailės motyvais. Nuo 1936 m. dalyvavo parodose; individualios parodos surengtos Kaune – 1962 m., 1967 m., 1982 m., 1992 m., 1999 m., Vilniuje – 1997 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus.
Mikaičiai (Šiauliai)

Istorija

Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Piktuižių seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Šakynos valsčiui, nuo 1920 m. Gruzdžių valsčiaus Mimaičių seniūnijai, nuo 1950 m. – Šakynos apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Šakynos tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Mandeikiai – 3,5 km
Girkančiai – 6,6 km
Juodeikiai – 5,9 km
Riškaičiai – 1,5 km
Bičiušiai – 8,5 km
Valakai – 1,5 km  
 KURŠĖNAI – 28 km
Mimaičiai – 0,7 km  
 ŠIAULIAI – 31 km
Kiaukliai – 1,5 km
Hot d’Or

Hot d’Or – apdovanojimas, skiriamas už nuopelnus pornografijos kino pramonėje. Jo steigėjas – žurnalas „Hot Video“. Apdovanojimai buvo teikiami nuo 1992 iki 2001 metų. Pagrindinis šių apdovanojimų tikslas buvo pagerbti Europos pornografijos kūrėjus, o JAV atstovams buvo skiriamos atskiros kategorijos.
Pirmieji „Hot d’Or“ apdovanojimai vyko Kanuose, Prancūzijoje tuo pat metu kaip ir Kanų kino festivalis, dėl to sulaukė didelio žiniasklaidos dėmesio ir pagrindinio festivalio organizatorių nepasitenkinimo.
1997 m. apdovanojimų įteikimas buvo perkeltas į Paryžių, kur 2001 m. įteikti paskutinį kartą.
2009 m. buvo surengta vienkartinė ceremonija, kurios pagrindinis tikslas – paminėti žurnalo „Hot Video“ dvidešimtmetį.
„Hot d’Or“ analogas JAV yra AVN apdovanojimas.
Yi Siling

2012 m. vasaros olimpinės žaidynės

10 m pneumatikos rungtyje Yi Siling atrankiniame ture neteko tik vieno taško ir su 399 taškais pasidalino pirmą ir antrą vietas. Finaliniame ture sportininkė vos 0,7 taško aplenkė sidabrą laimėjusia lenkę Sylwia Bogacka ir tapo olimpine čempione.
Siksto koplyčia

Siksto koplyčia (lot. Sacellum Sixtinum, it. Cappella Sistina) – žinomiausia Apaštalų rūmų koplyčia. Tai oficiali popiežiaus rezidencija Vatikane. Koplyčia žymi dėl savo architektūros ir puošybos. Koplyčia išpuošta Renesanso laikotarpiu nutapytomis Mikelandželo, Sandro Botičelio, Pietro Perudžino, Pinturikjo ir kitų freskomis. 1508–1512 m. popiežiaus Julijaus II pritarimu Mikelandželas nutapė 1 100 m² lubų freskų. Lubos ir „Paskutiniojo teismo“ freska, nutapyta 1535–1541 m., laikomos genialiausiais Mikelandželo tapybos kūriniais.
Koplyčia pavadinta popiežiaus Siksto IV, kuris 1477–1480 m. atstatė ją, vardu. Tuo laikotarpiuPietro Perudžinas, Sandro Botičelis ir Domenikas Girlandajas sukūrė freskų seriją, vaizduojančią Mozės ir Jėzaus Kristaus gyvenimus. 1483 m. rugpjūčio 15 d. įvyko pirmosios Šventosios Mišios, o koplyčia buvo pašventinta.
Dabar Siksto koplyčioje vyksta konklava, procesas, kuriuo išrenkamas naujasis popiežius.

Eksterjeras

Koplyčia yra aukštas stačiakampio formos plytinis pastatas, kurio eksterjeras nepagražintas architektūriniais ar puošybos elementais. Kadangi į koplyčią įeinama iš Apaštalų rūmų, fasade nėra durų. Viduje yra trys aukštai. Žemiausias – rūsys – yra milžiniškas.
Virš jo yra pagrindinis aukštas – koplyčia, kuri yra 40,9 m ilgio ir 13,4 m pločio. Šie matmenys, įvardinti Senajame Testamente, atitinka Saliamono šventyklą. Skliautinės lubos siekia 20,7 m.
Trečiasis aukštas skirtas apsaugai.

Interjeras

Koplyčios proporcijos yra gana aiškios. Ilgis yra atskaita. Plotis gaunamas ilgį padalinus iš trijų, o aukštis – ilgį padalinus iš dviejų. Proporcijos išlaikymui kiekvienoje pusėje buvo po šešis langus, o abiejuose galuose – po du. Aiškios proporcijos buvo Renesanso architektūros požymis.
Bronius Baipšys

Biografija

Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnybos Skuodo rajono biuro inžinierius – konsultantas.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Skuodo rajono skyriaus narys, 2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
2007–2009 m. Skuodo rajono savivaldybės tarybos narys.2009 metais atsisakė tarybos nario mandato, dėl paskyrimo į savivaldybės administraciją.
Skuodo sveikatingumo draugijos pirmininkas. Sutuoktinė Gražina, vaikai Lina, Tomas.
Baciki Šrednių valsčius

Istorija

Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Semiatičės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Semiatičės valsčiaus. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Carlo Levi

Biografija

1924 m. Turino universitete baigė mediciną. 1929 m. antifašistinės grupės „Giustizia e Liberta“ vienas įkūrėjų ir vadovų. 1934 m. suimtas ir kalintas Romoje, 1935 m. ištremtas į Bazilikatą. Gyveno įvairiuose miesteliuose, daugiausia Aliane. Neatlygintinai gydė, tapė gamtą, vietinius žmones, užrašinėjo jų papročius, pradėjo rašyti atsiminimų knygą „Kristus sustojo Ebolyje“ (Cristo si e fermato a Eboli 1945 m., filmas 1979 m., režisierius F. Rosi; knyga išversta į 37 kalbas). Joje pasakojama apie kaimo žmonių skurdą, kaimo ir miesto žmonių gyvenimas vaizduojamas kaip du skirtingi saviti pasauliai. 1936 m. amnestuotas. Emigravo į Prancūziją, iš čia vadovavo grupei „Giustizia e Liberta“. 1941 m. grįžo į Italiją. Florencijoje suimtas ir kalintas iki 1945 m. Po Antrojo pasaulinio karo leido antifašistinį laikraštį „Italia libera“.
Parašė kelionių knygų („Žodžiai yra akmenys“, Le parole sono pietre 1955 m., apie Siciliją, „Aš atėjau su baime“, La doppia notte dei tigli 1959 m., apie Vokietiją), filosofinę alegorinę knygą „Laikrodis“ (L’orologio 1950 m.), esė (rinkiniai „Baimė dėl laisvės“, Paura della liberta 1946 m.). Neigė abstrakcionizmą, plėtojo realistinės tapybos tradicijas.
Nutapė portretų (tarp jų I. Kalvino, F. L. Raigto, P. Nerudos ir kt.), peizažų. Ankstyvuosiuose paveiksluose ryški naujojo daiktiškumo krypties ir A. Modiljanio, 1936–1941 m. laikotarpio kūriniams – Ch. Sutino kūrybos įtaka. Karlo Levio paveikslai išsiskiria virpančiu potėpiu. Nuo 1924 m. 5 kartus dalyvavo Venecijos bienalėje, bet 1934 m. jam uždrausta jose dalyvauti.
Ciurichas

Ankstyvoji istorija ir Viduramžiai

Jau Romos Imperijos laikais šiose vietovėse buvo pasienio stotis, bet tuo metu, šios vietovės dar nebuvo galima laikyti miestu. Ciurichas miestu tapo jau Ankstyvaisiais viduramžiais, o prie Šveicarijos Ciurichas prisijungė 1351 m. Turbūt svarbiausias Ciuricho įnašas į pasaulio istorija yra Ulricho Cvinglio paskelbta reformacija.

XVIII a. - dabar

Miestas suklestėjo XVIII ir XIX a. įsikūrus tekstilės pramonei. 1846 m. atsirado daug bankų ir draudimo bendrovių, sustiprėjo finansinių paslaugų sektoriai. XX a. pastarosios įstaigos įgavo dar didesnę svarbą.
Nuo XIX a. iki 1970-ųjų m. mieste sparčiai vyko statybos, kurios pavertė Ciurichą didmiesčiu.

Geografija

Išsistatęs 408 m aukštyje virš jūros lygio, šalia Ciuricho ežero ir apsuptas miškais apaugusių kalvų. Ciuricho plotas yra 91,88 km². Senamiestis yra išsidėstęs abiejose Limato upės pusėse. Tai didžiausias pagal gyventojų skaičių Šveicarijos miestas, kartu yra Ciuricho kantono centras. Teritorija padalinta į 12 rajonų.

Demografija

2006 m. Ciuriche gyveno 370 062 gyventojai, 30 % mieste registruotų gyventojų neturi Šveicarijos pilietybės. Didžiausią užsieniečių dalį sudaro Vokietijos piliečiai (17,4 %), taip pat daug italų ir serbų. Nemažai persikėlėlių iš kitų kantonų. Oficiali ir bendravimo kalba yra vokiečių. Kitos populiarios kalbos: italų, ispanų ir prancūzų.

Ekonomika

Ciurichas vadinamas Šveicarijos ekonomikos centru, mieste yra daug tarptautinių organizacijų. Ekonomikoje vyrauja paslaugų sektorius (ypač svarbi bankininkystė), kuriame dirba beveik 90 % dirbančiųjų. Savo būstines turi tokie bankai kaip Credit Suisse Group, Šveicarijos nacionalinis bankas (vok. Schweizerische Nationalbank) ir kiti. Pramonėje dirba apie 10 %, žemės ūkyje apie 1 % dirbančiųjų.

Kultūra ir turizmas

Daugiausia turistų lankomų objektų yra senamiestyje. Ne tik pastatai ir paminklai, bet ir miesto išsidėstymas prie Ciuricho ežero yra verti dėmesio – pakrantę mėgsta ir miestiečiai, ir atvykeliai.

Švietimas

Veikia daug aukštųjų mokyklų, tarp kurių išsiskiria 1833 m. įkurtas Ciuricho universitetas, taip pat aukštoji technikos mokykla (įkurta 1855), konservatorija ir aukštoji muzikos mokykla, muzikos akademija.

Lietuviai

Mieste nuo XVI a. studijavo LDK gyventojai. 1889 m. lietuvių studentai mieste įsteigė draugiją Draugystę lietuviškos jaunuomenės. Nuo 1920 m. iki 1983 m. (iki vicekonsulo Stepono Garbačiausko mirtes) Ciuriche veikė Lietuvos generalinis konsulatas. Po Antrojo pasaulinio karo mieste apsigyveno lietuvių pabėgėlių. 1949 m. Ciuriche buvo įsteigta Pasaulio lietuvių bendruomenės apylinkė, o 1952 m. – Šveicarijos lietuvių bendruomenė. Apie 1962 m. susibūrė lietuvių tautinių šokių grupė „Viltis“ (1982 m. visi jos šokėjai buvo šveicarai). 
1992 m. vietos lietuvių iniciatyva buvo atidaryta tiesioginė oro linija Ciurichas –Vilnius. Dėl Lietuvos biurokratinių kliūčių šie skrydžiai greit nutrūko. 2000 m. tautiškoje veikloje dalyvavo apie 30 lietuvių.
Prievolių teisė

Prievolių teisė – privatinės (civilinės) teisės pošakis; visuma teisės normų, reguliuojančių prievoles.
Prievolių teisė reguliuoja turtinius, su jais susijusius asmeninius neturtinius santykius, susiklostančius tarp teisės subjektų dėl turto perdavimo nuosavybėn, patikėjimo teise arba laikinai naudoti, dėl darbų atlikimo arba paslaugų teikimo, žalos padarymo asmeniui, turtui; taip pat darbo, komercinius ir kitokius privatinius teisinius santykius.
Lietuvoje pagrindinis prievolių teisės šaltinis – LR civilinis kodeksas, šeštoji knyga „Prievolių teisė“.
James Anderson

Karjera

2014 m. rugpjūčio 5 d. pasirašė vieno sezono trukmės kontraktą su Kauno „Žalgirio“ klubu. Tai buvo pirmasis šio krepšininko sezonas Europoje.
2014–2015 m. sezono Eurolygos ketvirtosios savaitės naudingiausias žaidėjas. 2014 m. lapkričio 6 d. rungtynėse Kaune su Kazanės „Unics“ komanda pelnė 27 taškus, atkovojo 11 kamuolių, atliko 4 rezultatyvius perdavimus, perėmė 3 kamuolius, blokavo 1 metimą, bei išprovokavo 7 varžovų pražangas taip surinkdamas 38 naudingumo balus.
Orfėjas

Genealogija

Tradiciškai Orfėjas laikomas Trakijos karaliaus Oagro ir mūzos Kaliopės sūnumi. Pagal kitą versiją jo tėvas buvo Apolonas, muzikos dievas, iš kurio Orfėjas išmokęs groti ir kuris jam padovanojo savo lyrą (Hermio padarytą iš vėžlio šarvo).

Argonautų žygis

Nepaisant savo kilmės iš Trakijos, Orfėjas dalyvavo argonautų žygyje, kurio vadovas Jasonas iš Chirono buvo sužinojęs, kad tik padedant Orfėjui jie galės praplaukti pro sirenas. Sirenos gyvenusio trijose uolėtose salelėse (Sirenum scopuli) ir dainuodavusios nuostabias dainas, kurios patraukdavo jūreivius. Tuomet jos jūreivius suėsdavo.
Kai Orfėjas išgirdo sirenų balsus, jis išsitraukė lyrą ir ėmė groti gražesnę nei sirenų muziką, taip nustelbdamas jų dainas.

Euridikė

Garsiausia istorija apie Orfėją yra susijusi su jo mylimąja Euridike, kurią jis vedė grįžęs į Trakiją iš Argonautų žygio. Bėgant nuo Aristėjo, jai įkando gyvatė ir ji mirė. Orfėjas iš liūdesio grojo tokias liūdnas dainas, kad dievai davė jam patarimą pabandyti atgauti žmoną iš mirusiųjų karalystės savo dainomis. Orfėjas nuėjo į požemio karalystę, į Hado ir Persefonės valdas, ir suminkštino jų širdis savo dainomis, todėl jie leido Euridikę gražinti į gyvųjų pasaulį. Bet su viena sąlyga, kad einant į gyvųjų pasaulį Euridikė eis už jo ir jis kelionės metu nebandys į ją pažiūrėti iki kol jie pasieks paviršių. Orfėjas sutiko, bet nesusilaikė ir žvilgtelėjo atgal, taip prarasdamas Euridikę vėl. Jie susitiko tik po jo mirties.
Po Euridikės mirties Orfėjas davė priesaiką, kad nepamils kitos moters, todėl pamildavo tik jaunas merginas. Jis žinomas Trakijos gyventojams kaip žmogus, parodęs, kokia turi būti tikra vyriška meilė, mokydamas mylėti jaunystės grožį.
Orfėjo ir Euridikės istorija turi įdomių panašumų į japonų mitą apie Izanagi ir Izanami.
Juodkotė ugniabudė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 200 psl.
Belobrodo kultūra

Belobrodo kultūra – ankstyvųjų viduramžių archeologinė kultūra, pavadinta pagal kapinyną, rastą XX a. trečiame dešimtmetyje prie Belobrodo (Kroatija).

Arealas

Paplitusi X a. – XII a. dab. Vengrijos, Čekijos, Slovakijos, Slovėnijos, Kroatijos ir Vakarų Rumunijos teritorijoje. Priskiriama ugrų (vengrų) ir slavų gentims; didesnė slavų įtaka.

Kultūra

Rasta slavams būdingų apyrankių su žvėrių galvomis galuose, auskarų su spiraliniais žiedais ir dvigubais širdelių formos pakabukais, vengrams būdingų geležinių elipsės formos apyrankių su platėjančiais galais ir Arpadų monetų. Atvežtiniai dirbiniai (keramika, antsmilkiniai, antkaklės) rodo prekybinius ryšius su senovės Rusia, Lenkija ir Bizantija.
Apeliavimas į pasekmes

Apeliavimas į pasekmes (lot. argumentum ad consequentiam) yra loginė argumentacijos klaida. Ji daroma tada, kai apie teiginio teisingumą ar klaidingumą sprendžiama pagal tai, kokias pasekmes jis sukelia ar gali sukelti.
Ypač dažnai ši klaida daroma politiniuose bei religiniuose debatuose.
Tai yra klaida, kadangi teiginio teisingumas loginiu požiūriu neturi jokio loginio ryšio su jo sukeltomis pasekmėmis.
Alionių pelkė

Alionių pelkė – pelkė Širvintų raj. ir Vilniaus raj. savivaldybių teritorijoje, 11 km į rytus nuo Širvintų.
Pelkė tvyro limnoglacialinėje lygumoje, Širvintos ir Musės vandenskyroje. Plotas 2072 ha. Yra du liekaninės kilmės ežerai: Alys (165 ha) ir Pulimas. Didesnioji pelkės dalis – plynraistinė aukštapelkė. Paviršius išgaubtas, kemsuotas. Šiaurės rytų dalis – žemapelkė; jos dalis nusausinta, paversta kultūrinėmis pievomis.
Aukštapelkės durpių klodo didžiausias storis 8,9 m, vidutinis storis 3,8 m. Durpių ištekliai 61,3 mln. m³. Vidutinis susiskaidymas 28 %, vidutinis peleningumas 5,4 %. Po durpėmis yra apie 1 m storio sapropelio sluoksnis. Dugne smėlis, molis, priesmėlis.
Smulkiaputis pienas

Smulkiaputis pienas, pieno mikroputa (angl. milk microfoam) – pienas, suputintas specialiu espreso kavavirės priedu. Ši mikroputa naudojama gaminant kai kurių variantų kavą, ypač puošiamą latte art.
Kitoks pieno putos variantas yra paprastos putos, vadinamos angl. macrofoam 'stambiaburbulės putos' arba angl. dry foam 'sausosios putos'. Ši putų rūšis vadinama sausa, kadangi didelę dalį jų tūrio dėl didelių burbuliukų sudaro oras. Tokios putos naudojamos darant kapučino kavą.

Smulkiapučio pieno burbuliukai yra smulkūs, dėl ko didesnę dalį tūrio sudaro pats pienas. Dėl šios priežasties mikroputa dar vadinama angl. wet foam ' šlapios putos'.