Klevalapis platanas

Paplitimas

Daugiausiai paplitę Europos švelnesnio klimato šalyse, ypač Ispanijoje, Prancūzijoje, Belgijoje, Nyderlanduose, Anglijoje, Vokietijoje, bei kaip dekoratyvinis medis introdukuotas kai kuriose JAV vietovėse. Jiems augti ir derėti Lietuvoje yra nepalankios klimatinės sąlygos ir dėl žiemos laiku užsitęsiančių šalčių visai nušąla, o išlikę apšalę prastai vegetuoja. Arčiausia Lietuvos jų augimo linija arba šiaurės rytų paplitimo arealas nusidriekęs linija nuo Gdansko iki Minsko, o nuo pastarojo miesto į pietus iki Rostovo prie Dono. Gerai auga vidutinio derlingumo, vidutinio drėgnumo ar drėgnuose, bet gerai pralaidžiuose dirvožemiuose. Mėgsta neužpavėsintas, saulėtas vietas. Priskiriamas 5-9 augalijos atšiaurumo zonoms.

Matmenys

Greitai augantys ir gana stambūs medžiai, užauga 20–35 m, rečiau 40 m ir aukštesni. Kamieno skersmuo iki 3 m arba kartais daugiau. Rekordinio aukščio medis – 48,56 m išmatuotas augantis Anglijos Dorseto grafystėje esančiame Blandford Forum miestelyje.

Amžius

Manoma, kad maksimaliai išgyvena iki 1000 metų. Pagal apytiksliai nustatytą amžių, dabar augantis vienas seniausių žinomas Prancūzijos centro šiaurės Il de Franso regione, Senos ir Marno departamente esančiame Šėsi (Chessy) miestelyje – medžiui apie 393 metų (skaičiuojant pagal 2012 m.).

Apibūdinimas

Laja apvali, retoka, skėstašakė. Kamienas dažnai labai nelygus, gumbuotas, o jo žievė lygi, margai pilkšvų atspalvių ir lupasi nedideliais, plonais lakšteliais, kurie šalia medžio dažnai buna nukritę ant žemės. Pumpurai, rausvi, buki, kiaušiniškos arba kūgiškos formos iki 1 cm ilgio. Jo lapai labai karpytos formos, giliai triskiaučiai, rečiau penkiaskiaučiai, dideli, 10–20 cm ilgio ir 12–25 cm pločio, kurie iš pirmo žvilgsnio primena paprastojo klevo lapus. Lapų skiautės stambiai dantytos ir trumpai nusmailėjusios. Jauni lapeliai plaukuoti, veltiniški, vėliau viršutinė jų pusė plika, tamsokai žalios spalvos, žvilganti, apatinė pusė šviesiai žalia, plaukuota tik pagysliais. Lapkotis 3–10 cm ilgio, iš pradžių veltiniškai plaukuotas, vėliau apauga retais plaukeliais. Žiedai smulkūs, vyriškieji gelsvi, moteriški rausvi, rutuliškuose žiedynuose, kurie dažniausiai po 2-6 ant vieno 6-8 cm ilgio kotelio. Vaisiai 2-3 cm skersmens, rudi, apvalūs, savotiškai dygliuoti, dydžiu, išvaizda, forma labai panašūs į Lietuvoje introdukuotų kaštoninių medžių vaisius. Šie nusvirę vaisiai subręsta per šešis mėnesius ir kabėdami išsilaiko iki pat pavasario. Per žiemą vaisius pamažu suskyla ir jo viduje išlaisvina esančias 2–3 mm ilgio gausias sėklytes.

Panaudojimas

Klevalapis platanas pakankamai atsparus vėjovartoms, labai atsparus oro užterštumui ir turėdamas gana glaudžią, kompaktišką šaknų sistemą, labai plačiai išplatintas kai kurių vakarų ir pietų Europos miestų gatvėse ir parkuose. Daug jų augančių Londono gatvėse bei parkuose. Daugiausiai tik jais apsodinti vieni pagrindiniai Londone Green ir Sent Džeimso parkai, daug augančių Hyde parke, kuriuose medžiai pasiekę brandos amžių, tarp kurių didelė dalis su labai storais kamienais. Šių medžių sėklomis minta voveraitės, kai kurie paukšteliai.

Istorija

Klevalapių platanų kilmė prasidėjo apie 1650 m. Ispanijoje ir Anglijoje, savaime susikryžminus vakariniam (Platanus occidentalis) ir rytiniam (Platanus orientalis) platanams. Botaninėje literatūroje pirmą kartą juos apibūdino 1789 m. škotų botanikas William Aiton augalų kataloge – „Hortus Kewensis“, kaip rytinio platano (Platanus orientalis) atmaina.