google/wiki40b huggingface dataset:
Unity (TKS modulis)

„Unity“ modulis arba kitaip „Unity Node“ buvo pirmasis Tarptautinės kosminės stoties (TKS) komponentas, sukurtas JAV. Šį mazgą sukūrė kompanija „Boeing“. Projektavimas bei statyba kainavo apie 300 mln. JAV dolerių. Tai buvo pirmasis iš trijų jungiamųjų TKS mazgų (kiti du – „Harmony“ ir „Tranquility“).

Istorija

Po to, kai 1998 m. lapkričio 20 d. Rusijos raketa nešėja „Proton-K“ iškėlė į orbitą rusų gamybos JAV priklausantį modulį „Zaria“, 1998 m. gruodžio 4 d. startavo daugkartinio naudojimo JAV erdvėlaivis „Space Shuttle Endeavour“ nešdamas „Unity“ modulį su dviem prisijungimo adapteriais (angl. pressurized mating adapters, PMA). 1998 m. gruodžio 6 d. misijos „STS-88“ komanda „pagavo“ modulį „Zaria“ ir sujungė jį su moduliu „Unity“. Šie du moduliai niekada nebuvo tame pačiame Žemės pusrutulyje, tačiau buvo puikiai sujungti kosmose. Gruodžio 13 d., sekmadienį „Space Shuttle Endeavour“ atsijungė nuo naujosios Tarptautinės kosminės stoties (TKS) ir sėkmingai grįžo į Žemę.

Konstrukcija

„Unity“ – tai 5,49 m ilgio ir 4,27 m diametro cilindras. Svarbiausi šio modulio darbiniai įrenginiai – 6 CBM tipo jungimosi mazgai (angl. Common Berthing Mechanism 'vieningas švartavimosi mechanizmas'). Šie mazgai buvo panaudoti toliau statant TKS, prie jų prijungiant naujus modulius. Prie galinio mazgo (žiūrint TKS judėjimo kryptimi) buvo prijungtas pirmasis TKS modulis „Zaria“.
„Unity“ tiesiogiai negalėjo prisijungti prie modulio „Zaria“: amerikietiški CBM tipo mazgai buvo nesuderinami su rusiškuoju АПАС mazgu. Prie „Unity“ tiesiogiai prisijungti negalėjo ir „Shuttle“: jo jungiamajame skyriuje taip pat sumontuotas tas pats rusiškas АПАС. Todėl prie priekinio ir galinio „Unity“ jungties mazgo buvo prijungti 2 hermetiški nupjautinio kūgio formos prisijungimo adapteriai PMA (angl. Pressurized Mating Adapter). Prie PMA-1 buvo prijungtas modulis „Zaria“, o prie PMA-2 – „Shuttle“. Adapteriuose buvo sumontuoti modulio „Unity“ valdymo ir kontrolės kompiuteriai. Pradiniame TKS kūrimo etape šie kompiuteriai taip pat buvo skirti duomenų, garso bei vaizdo perdavimui. Jie papildė modulio „Zaria“ rusiškas ryšio sistemas. „Unity“ ilgis su dviem PMA adapteriais 10,98 m, o masė apie 11 500 kg.
„Unity“ modulyje sumontuotos svarbiausios stoties komunikacijų linijos: 216 skirtingi dujų bei skysčių vamzdynai, 121 vidinis bei išorinis elektros energijos bei duomenų perdavimo kabelis. Šiems kabeliams sunaudota daugiau kaip 9600 m vielos. Čia taip pat yra vidaus atmosferos parametrų reguliavimo sistemos bei gyvybės palaikymo sistemos tinklai. „Unity“ sudaro daugiau nei 50 000 mechaninių dalių.
Anatema

Anatema (gr. ἀνάθεμα - atskyrimas, pašalinimas) – klaidatikių atskyrimas nuo krikščionių bendruomenės (bažnyčios), prakeikimas; bažnytinė bausmė, griežtesnė nei ekskomunikacija. Buvo praktikuojama Viduramžiais visose krikščioniškose konfesijose.
Iki 1917 m. Rusijos imperijos Pravoslavų (stačiatikių) Bažnyčioje (Cerkvėje) iškilmingas prakeikimas buvo kasmet kartojamas pirmąjį Gavėnios sekmadienį - pravoslavijos triumfo dieną. Šventikai, pagarbinę Konstantiną, Eleną, Vladimirą, Olgą ir visus rusų carus bei carienes, iškeikdavo eretikus Stenką Raziną, Mazepą, Jemelką Pugačiovą, Levą Tolstojų ir dar apie 20 kitų.
Laumės akmuo (Šiauliai)

Duomenys

Riedulio matmenys: 3,9 m ilgio, 3,7 m pločio, 2,9 m aukščio.
Kačiūniškė

Aplinkinės gyvenvietės

Biliūnai – 1 km
RAUDONDVARIS – 10 km

Istorija

XX a. tarpukariu įkurtas Kačiūniškės dvaras.
Armėnoidų rasė

Armėnoidų rasė, kitaip dar asiroidų rasė, Priešakinės Azijos rasė – kai kurių antropologų išskiriamas antropologinis tipas, Balkanų-Kaukazo mažosios rasės variantas, kuri yra didžiosios europidų rasės dalis. Dažna Mažojoje Azijoje, Armėnijoje, taip pat pietvakarių Gruzijoje, Sirijoje, Libane ir kitur. Dėl tokio paplitimo šį tipą dar vadina asiroidų rase, hetų rase, Kapadokijos rase.
Pagrindiniais šio tipo atstovais laikomi armėnai ir asirai, jis taip pat būdingas rytų gruzinams, šiaurės Irano azerbaidžaniečiams, kurie apibūdinami kaip dolichocefaliniai armėnoidai.
Pagal veido plotį ir pigmentaciją armėnoidų rasė yra tarpinė tarp Kaukasionio ir kaspinės rasių.
Alexej von Jawlensky

Biografija

Aleksejus fon Javlenskis gimė 1864 m. kovo 13 d. Toržoke, netoli Tverės Rusijoje. Jis buvo kilęs iš bajoriškos giminės ir sekė giminės tradicija tarnauti armijoje. Kai jam buvo 10 metų šeima persikėlė į Maskvą, kur A. fon Javlenskis mokėsi kadetų mokykloje, susidomėjo daile. Tarnavo imperijos gvardijoje, 1889 m. buvo perkeltas į Sankt Peterburgą ir metė karininko tarnybą dėl dailės. 1890−1896 m. mokėsi Sankt Peterburgo dailės akademijoje vadovaujamas I. Repino. 1896 m. kartu su dailininke Mariana fon Veriovkina persikėlė į Miuncheną, kur mokėsi slovėnų tapytojo Antono Ažbés mokykloje. Joje sutiko V. Kandinskį, buvo paveiktas jo ekspresionistinių kūrinių. 1903−1907 m. A. fon Javlenskis daugiausiai gyveno Prancūzijoje, kur susipažino su neoimpresionistiniais ir fovistiniais kūriniais, 1907 m. trumpai dirbo kartu su A. Matisu. Taip pat buvo įtakotas Van Gogo dailės, 1908 m. įsigijo vieną Van Gogo paveikslą. 1908−1909 m. A. fon Javlenskis dirbo kartu su V. Kandinskiu, G. Miunter ir M. fon Veriovkina Murnau vietovėje pietų Bavarijoje.
A. fon Javlenskis daugiausiai kūrė portretus ir peizažus, jis reikšmingai įtakojo kitus menininkus. 1909 m. kartu su V. Kandinskiu Miunchene įkūrė Naująją dailės asociaciją, kurią jie kartu paliko sekančiais metais ir įkūrė ekspresionistų grupę „Mėlynasis raitelis“. Pirmojo pasaulinio karo metus dailininkas praleido Šveicarijoje. Ilgainiui A. fon Javlenskio dailė tapo vis abstraktesne, jis vis labiau koncentravosi į portretinę tapybą. Gerai žinomos jo serijos „Mistinės galvos“ ir „Abstrakčios galvos“. 1922 m. jis vedė Hélène Nesnakomoff, apsistojo Visbadene. Pora dar iki vedybų susilaukė vienintelio sūnaus Andreaso (gimęs 1902 metais). 1924 m. A. fon Javlenskis, V. Kandinskis, L. Feiningeris ir P. Klė įkūrė draugiją „Mėlynasis ketvertas“ (Der Blaue Vier), kurios parodos įvyko JAV ir Europoje. Po 1930 m. A. fon Javlenskiui išsivystė artritas ir dėl ligos 1937 m. jis visiškai nutraukė tapytojo veiklą. Nacistinėje Vokietijoje po 1933 m. jo kūriniai buvo paskelbti „išsigimusiu menu“, dailininkas gyveno labai skurdžiai. 1938 m. jis pradėjo diktuoti savo gyvenimo memuarus (publikuoti 1970 m.). Aleksejus fon Javlenskis mirė 1941 m. kovo 15 d. Visbadene. Didelė jo kūrinių kolekcija buvo padovanota Norton Simon muziejui Pasadenoje JAV. 2008 m. jo paveikslas „Schokko su plačia skrybėle užlenktas kraštais“ aukcione buvo parduotas už 18,6 mln. JAV dolerių.
Eurovizijos dainų konkursas 2003

Vieta

Latvija laimėjo 2002 m. Euroviziją, kuri vyko 2002 m. gegužės 25 d. Taline, Estijoje, atstovaujama Marie N su daina „I Wanna“. Būtent Latvijos pirmoji pergalė ir reiškė, kad sekančiais metais Latvijoje bus surengtas 2003 m. konkursas. Latvijos delegacijos vadovas Arvids Babris sakė, nors Latvijos televizijos (LTV) lėšos buvo ribotos, transliuotojas surengs 2003 m. renginį; vėliau Latvijos vyriausybė pažadėjo renginiui skirti 2 300 000 € paramą. Skonto arena Rygoje, talpinanti iki 5000 žiūrovų, buvo pasirinkta surengti konkursą. 2002 m. gruodį LTV paskelbė, kad konkursą ves Marie N ir Renaras Kauperis.

Dalyvavimas

Dvidešimt keturios šalys dalyvavo 2002 m. konkurse Taline, iš jų keturiolika buvo tikimasi dalyvauti 2003 m. Makedonija, Suomija, Šveicarija, Lietuva ir Danija buvo priverstos praleisti konkursą dėl prastų rezultatų ankstesniais metais. Šešios šalys, kurios privalėjo nedalyvauti 2002 m konkurse, sugrįžo į konkursą: Islandija, Airija, Nyderlandai, Norvegija, Lenkija ir Portugalija. Dvidešimt šeštoji valstybė buvo Ukraina, kuri debiutavo konkurse. Iš pradžių Serbija ir Juodkalnija, Albanija ir Baltarusija planavo debiutuoti 2003 metais, bet EBU iškritimo tvarka pareiškė, kad jie negalės dalyvauti. Šios trys šalys galiausiai debiutavo 2004 m. Dvidešimt šešios dainos – tai didžiausias skaičius konkurso istorijoje tuo momentu, kai daugiausiai dainų dalyvauja „Eurovizijos“ finale. Vėliau tai dar pasikartojo po devynerių metų.
Pasosas

Istorija

XVIII a. antroje pusėje dabartinio Pasoso vietoje ėmė kurtis naujakuriai. 1829 m. pastatyta Šv. Antano koplyčia. Aplink ją ėmė steigtis Pasaoso gyvenvietė, kuri 1848 m. gavo savivaldą, o 1858 m. – miesto teises.
Jonas Mikutavičius

Jonas Mikutavičius (1870 m. gegužės 17 d. Šeduvoje, Raseinių apskr. – 1963 m. rugsėjo 25 d. Minersville, PA, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija

Vargonuoti mokėsi pas Šeduvos vargonininką Stanislovą Tautkevičių ir J. Naujalio vargonininkų kursuose Kaune. 1905 m. atvykęs į JAV, apie trejus metus vargonininkavo Providence, RI, o vėliau iki mirties vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Minersville. Chorą išmokė daug giesmių, mišių, mišparų ir dainų, statė įvairius veikalus, nemažai koncertavo ir dalyvavo tautiniuose renginiuose. Su choru dalyvavo JAV 150-mečio jubiliejinėse iškilmėse Filadelfijoje ir 1939 m. Pasaulinės parodos Lietuvių dienoje Niujorke, buvo vienas iš Pensilvanijos Lietuvių dienų organizatorių.
Padėjo organizuoti ALRK Vargonininkų sąjungą – nuo 1916 m. jos narys, aktyvus Baltimores provincijos Vargonininkų sąjungos narys ir provincijos kuopos valdybos pirmininkas. Sūnus Vincentas Mikutavičius, taip pat vargonininkas, vargonininkavo ir vadovavo chorams Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje St. Clair, PA, ir Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Minersville.
Nuo 1935 m. ALRK Vargonininkų sąjungos narys.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Jausmai (filmas)

„Jausmai“ – 1968 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas latvių rašytojo Egono Lyvo romano „Velniakaulio dvyniai“ motyvais. Drama. Filmo trukmė – 85 min.

Siužetas

Filme pasakojama dvynių brolių Kasparo ir Andriaus gyvenimo istorija. Baigiantis karui vienoje Kuršių marių pusėje šeimininkauja vokiečiai, kitoje – sovietai. Pamario žvejo Kasparo žmona Morta gimdydama miršta. Jaunas našlys, likęs su dvyniais, keliasi per įlanką pas brolį Andrių, gyvenantį su buvusia Kasparo mergina Agne. Pastaroji neslepia nepasitenkinimo, įduoda atvykėlį milicininkui. Persipina herojų jausmai: Kasparo, jo brolio Andriaus, pačios Agnės, vis dar puoselėjančios aistrą Kasparui, Janės, simpatizuojančios Kasparui, tačiau ištekėjusios ir susisaisčiusios su protestuojančiais prieš sovietų valdžią.

Papildoma informacija

Filmą buvo uždrausta rodyti visoje Tarybų Sąjungoje, išskyrus Lietuvą (išleistos tik penkios filmo kopijos). Po keleto metų filmo kūrėjams pavyko išsiaiškinti, kad taip padaryta reikalaujant vienam generolui – filme rodoma, kaip valtimi vienas herojų pabėga į Švediją, o to negali būti… Filmavimo metu kaip Kasparas ir Janė susipažino aktoriai R. Adomaitis ir E. Bajorytė. Po filmo sukūrimo jie susituokė.
Geza II

Biografija

Kilęs iš Arpadų dinastijos. Tėvas Vengrijos karalius Bela II Aklasis, motina Serbijos kunigaikštytė Ilona.

Valdymas

Palaikė draugiškus santykius su Prancūzija. Dalyvavo dinastinėse kovose dėl Kijevo sosto – 1148-1152 m. padėjo Iziaslavui Mstislavovičiui, kurio seserį Eufrosiniją buvo vedęs, kovoti su Jurijumi Dolgorukiu ir kitais. 1155 m. kariavo su Bizantija, 1158 m. – su Šventosios Romos imperija. Pasikvietė į Vengriją vokiečių kolonistų.
Vokietijos atsinaujinančių išteklių energetikos įstatymas

Istorija

Įstatymo pirmtakas buvo 1990 metų gruodžio 7 dienos Įstatymas dėl elektros energijos, pagamintos panaudojant atsinaujinančius energijos šaltinius, tiekimo visuomeniniam tinklui (vok. Gesetz über die Einspeisung von Strom aus erneuerbaren Energien in das öffentliche Netz, sutr. Stromeinspeisungsgesetz), įsigaliojęs nuo 1991 m. Pagal jo 1 straipsnį „Taikymo sritis“ pirminės redakcijos įstatymas reglamentavo visuomeninių elektros energijos tiekimo įmonių elektros energijos, pagamintos panaudojant tik vandens potencinę, vėjo, saulės energiją, iš sąvartynų ir valymo įrenginių ar žemės ūkio bei miško ūkio produktų ar liekanų ir biologinių atliekų gautas dujas, pirkimą ir už tokią energiją mokamą kainą.
Yra įprasta, kad visuomeninės elektros energijos tiekimo įmonės sąvoka apima ir privačias įmones, ir iš dalies ar visiškai viešajam sektoriui priklausančias bendroves.
1994 m. liepos 19 d. Įstatymas, užtikrinantis anglių tiekimą elektrinėms ir pakeičiantis įstatymą dėl atominės energijos ir Stromeinspeisungsgesetz (Gesetz zur Sicherung des Einsatzes von Steinkohle in der Verstromung und zur Änderung des Atomgesetzes und des Stromeinspeisungsgesetzes, BGBl. 1994 I, p. 1618, toliau – 1994 m. Įstatymas) išplėtė Stromeinspeisungsgesetz 1 straipsnyje numatytą taikymo sritį energijai gautai iš medienos pramonės. 1998 m. Įstatymas pakeitė nuorodą į žemės ūkio bei miško ūkio produktus ar liekanas, biologines atliekas ir medienos pramonę „biomasės“ sąvoka ir patikslino, kad Stromeinspeisungsgesetz taikomas energijai, pagamintai panaudojant „šio įstatymo galiojimo srityje“ išvardytus atsinaujinančiuosius energijos išteklius.
Stromeinspeisungsgesetz 2 straipsnis „Pareiga pirkti“ numatė, kad elektros energijos tiekimo įmonės privalo pirkti iš atsinaujinančių energijos išteklių jų tiekimo zonoje pagamintą energiją ir už ją mokėti pagal 3 straipsnio nuostatas. Šis straipsnis, pakeistas 1998 m. Įstatymu, kuris šį straipsnį papildė antru ir trečiu sakiniu, skamba taip:
„Elektros energijos tiekimo įmonės, naudojančios bendrą tiekimo tinklą, turi pirkti iš atsinaujinančių energijos šaltinių jų tiekimo zonoje pagamintą elektros energiją ir už ją mokėti pagal 3 straipsnio nuostatas. Jei elektros energijos gamintojas nepatenka nė į vieną sistemos tiekimo zoną, ši pareiga taikoma įmonei, kurios sistema yra pritaikyta energijai perduoti ir yra artimiausia gamintojui. Papildomos su 2 ir 4 dalies punktų taikymu susijusios sąnaudos apskaitos sumetimais gali būti pridėtos prie paskirstymo ir perdavimo ir į jas gali būti atsižvelgiama, skaičiuojant atlyginimą už tranzitą“.
Adolfas Ersas

Biografija

Ankstyvuosiuose kūriniuose vyrauja legendų, antikos mitologijos motyvai. Romane „Meilės vaivorykštė“ vaizduojami septyni meilės tipai, kuriems atstovauja Erotas, Afroditė, Demetra, Apolonas, Panas, Dionisas ir Kristus. Apsakymų rinkiniuose, romanuose yra lietuviškų motyvų, vaizduojamas Latgalos krašto gyvenimas. Bendravo su lietuvių rašytojais, parašė knygų apie Lietuvą. Lietuvių kalba 1936 m. išleista jo knyga „Račinskio meilės paslaptis“.
Stuburo slanksteliai

Kaklo slanksteliai

Pirmasis kaklo slankstelis, arba atlantas (atlas), remia kaukolę. Šis slankstelis vietoj kūno turi mažesnį priekinį lanką (arcus anterior atlantis), kurio užpakaliniame paviršiuje yra danties duobutė (fovea dentis) susinerti su antrojo slankstelio dalimi.
atlanto viršutiniai sąnariniai paviršiai sudaro sąnarį su pakauškaulio krumplių sąnariniais paviršiais. Todėl turime galimybę lenkti galvą į priekį ar atgal.
Antrasis kaklo slankstelis, arba ašis (axis), turi tarytum du kūnus: vienas jų savas, o kitas ištįsęs į viršų kaip dantis (dens axis), „pasisavintas“ iš atlanto. Pastarasis gali suktis danties atžvilgiu apie vertikalią ašį. Tai lemia galimybę sukti galvą į kairę ir dešinę puses.
Septintasis kaklo slankstelis turi labai ilgą keterinę ataugą. Dėl to slankstelis vadinamas kyšančiuoju (vertebra prominens). Palenkus galvą ji labai išryškėja ir žymi ribą tarp kaklo ir krūtinės. Nuo šio slankstelio patogu į viršų ir į apačią skaičiuoti kitus slankstelius.

Krūtinės slanksteliai

Svarbiausi krūtinės slankstelių skirtumai susiję su tuo, kad prie jų tvirtinasi šonkauliai. Šonkaulių galvutės dažniausiai remiasi prie dviejų slankstelių kūnų sandūros, todėl kūnų šonuose yra po pusę įdubos – viršutinę šonkaulinę duobutę (fovea costalis superior) ir apatinę šonkaulinę duobutę (fovea costalis inferior).

Juosmens slanksteliai

Šių slankstelių kūnai – inksto pavidalo, stambūs, nes išlaiko dar ir pilvo organų masę. Jie atpažįstami iš kūno bei ataugų dydžio ir formos. Tikroji skersinė atauga pastebima tik šonkaulinės ataugos pamato užpakaliniame paviršiuje ir vadinama priedine atauga, processus accessorius. Sąnariniai paviršiai guli sagitalinėje plokštumoje, viršutinių sąnarinių ataugų užpakalinis šoninis kraštas iškyla lyg atskira maža aptaki speninė atauga, processus mammillaris. Ilgos ir smailos skersinės ataugos yra išnykusių šonkaulių liekanos, todėl vadinamos šonkaulinėmis ataugomis (processus costalis).

Kryžkaulis

Kryžkaulis – penki į vieną kaulą suaugę kryžmens slanksteliai. Per jo jungtis su dubenkauliu viršutinės kūno dalies masė pasiskirsto apatinėms galūnėms. Kaulas yra į priekį išlinkusio apversto trikampio pavidalo.

Stuburgalis

Stuburgaliu, arba uodegikauliu, apačioje užsibaigia stuburas. Suaugę stuburgalio slanksteliai yra praradę tipišką slankstelio formą.
LSMU Veterinarijos fakultetas

Istorija

1922 metais Lietuvos universiteto medicinos fakulteto tarybos posėdyje buvo nutarta atidaryti veterinarijos skyrių. 1922 metų rudenį į veterinarijos skyriaus pirmą kursą buvo priimtas 41 studentas ir 11 laisvųjų klausytojų, o į antrą- 8 studentai ir 1 laisvas klausytojas. Studentų mokymui buvo skirtas vienas 70 kvadratinių metrų ploto pastatas, todėl kai kurie dėstytojai paskaitas skaitė ir laboratorinius darbus vedė savo privačiuose butuose. Praktinis studentų mokymas vykdavo karo veterinarijos ligoninėje Šančiuose, o vėliau- I husarų pulko veterinarijos ligoninėje Žaliakalnyje. 1929 m. Lietuvos universiteto Medicinos fakulteto Veterinarijos skyrius dėl lėšų stokos buvo uždarytas. Bandymas rengti veterinarijos gydytojus Kauno valstybiniame universitete nepavyko, nes stigo pedagogų, buvo menka mokymo bazė. Uždarius veterinarijos skyrių, studentai nusiųsti tęsti studijų į įvairias užsienio valstybes. Žemės ūkio ministerijos pavedimu 1935 m. gruodžio 2 d. Veterinarijos taryba, kurioje, be Veterinarijos departamento ir jam pavaldžių įstaigų, buvo Sveikatos departamento, VDU ir Žemės ūkio akademijos atstovų, pripažino aukštosios veterinarijos mokyklos įkūrimo būtinumą. 1936 m. rugsėjo 19 d. Valstybinio veterinarijos bakteriologijos instituto rūmuose Kaune, Vilijampolėje, dalyvaujant to meto Lietuvos aukštųjų mokyklų rektoriams bei Lietuvos veterinarijos gydytojų XVI suvažiavimo dalyviams, buvo iškilmingai atidaryta Veterinarijos akademija. Visus bendruosius mokslus studentai klausė Vytauto Didžiojo universitete kartu su Medicinos fakulteto studentais ir tik gyvulių anatomijos jie mokėsi Valstybinio veterinarijos bakteriologijos instituto (VBBI) anatomijos skyriuje. Nuo 2010 m. Akademija yra LSMU sudėtyje.
Veterinarijos fakultetas yra vienintelis Lietuvoje, rengiantis veterinarijos gydytojus ir veterinarinės maisto saugos specialistus. Veterinarijos gydytojai fakultete rengiami nuo 1936 m. ir per tą laiką susiformavo gilios fakulteto tradicijos. Fakulteto absolventai puikiai vertinami ne tik Lietuvoje, bet ir už jos ribų. Veterinarijos gydytojo diplomas yra pripažįstamas Europoje.
Nuo 2011 metų Veterinarinės medicinos studijų programa pradėta dėstyti ir anglų kalba. Ją noriai renkasi studentai iš kitų Europos šalių, tokių kaip Švedija, Vokietija, Airija, Ispanija ir kt., o taip pat iš Izraelio, Indijos ir kitų šalių.
Veterinarijos fakultetas yra Europos aukštųjų veterinarijos mokyklų asociacijos (EAEVE) (The European Association of Establishments for Veterinary Education) narys, o Veterinarinės medicinos programa patvirtinta EAEVE ekspertų.
Liepa M. Daukšos kieme

Liepa Mikalojaus Daukšos kieme yra Vilniaus miesto savivaldybės saugomas išskirtinis medis, augantis Vilniuje, senamiestyje, Universiteto g. 7. Liepa žaliuoja M. Daukšos kieme prie Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto. Vietos studentų korporacijos Korp! Tilia pavadinimą, sakoma, įkvėpė ši liepa. 
M. Daukšos kiemas yra mėgiama Vilniaus universitete studijuojančių istorikų susibūrimo, švenčių rengimo vieta, nes pagrindiniai kiemo korpusai priklauso Istorijos fakultetui. Kiemo centre auga liepa, aplink kurią išdėstyti suoliukai. Be kitų renginių, fakulteto Alumni draugija į gimtosios M. Daukšos kiemelyje stūksančios liepos glėbį kviečia sugrįžti visų kartų Istorijos fakulteto auklėtinius.
Ant medžio kamieno įtaisyta nežinomo autoriaus išdrožta koplytėlė. Po jos dvišlaičiu stogeliu patalpinta figūrėlė – senovės karžygys su kardu. 
Tai mažalapė liepa (Tilia cordata Mill.), kuri botaniniu paveldo objektu paskelbta 1996 m. gegužės 29 d.
Giacomo Barozzi da Vignola

Džakomas Barocis da Vinjola (it. Giacomo Barozzi da Vignola, 1507–1573 m.) – XVI a. italų  architektas ir architektūros teoretikas. Vienas žymiausių vėlyvojo renesanso stilistikos, manierizmo, atstovų.

Biografija

Džakomas Barocis gimė 1507 m. spalio 1 d. Vinjolos miestelyje netoli Bolonijos. Mokėsi Bolonijoje ir po 1530 m. persikėlė į Romą, kur ruošė antikinių liekanų piešinius naujam Vitruvijaus traktato leidimui. 1541–1543 m. jis pabuvojo Fontenblo ir Paryžiuje, kur Prancūzijos karaliui Pranciškui I dirbo grupė italų menininkų. Tikėtina, kad ten sutiko architektą Sebastianą Serlijų ir tapytoją Primatičą. Grįžęs į Italiją Džakomas suprojektavo Bokji rūmus Bolonijoje. Po to apie 1550 m. jis grįžo į Romą, kur buvo patvirtintas popiežiaus Julijaus III architektu. Kartu su Dž. Vazario ir B. Amanačio pagalba suprojektavo popiežiui vasaros Džulijos vilą Romoje (pastatyta 1551−55 m.). 1554 m. pagal jo projektą Flaminijos gatvėje pastatyta Šv. Andriejaus bažnyčia, pirmoji su ovaliniu kupolu, bet vis dar stačiakampio plano. Daug vėliau, 1572 m. pradėtos statyti Šv. Onos Jaunavedžių bažnyčioje jis ovalo formą pritaikė ir planui, kas buvo vėliau mėgiama baroko architektų. 
1555 m. po Julijaus III mirties Džakomas Barocis daugiausiai dirbo Farnezių giminei. 1562 m. jis publikavo teoretinį veikalą „Penkių architektūros orderių taisyklės“ (Regola delli cinque ordini d’architettura), kuris buvo pamatinis veikalas apie orderius Europoje trims šimtmečiams į priekį. Po jo mirties, 1583 m. išleistas menką įtaką turėjęs traktatas „Dvi praktinės perspektyvos taisyklės“ (Le due regole della prospettiva pratica). Svarbiausiu Džakomo Barocio statiniu tapo Švč. Jėzaus Vardo bažnyčia, jėzuitų ordino motininė bažnyčia. Ji buvo pradėta statyti 1568 m. ir nebaigta iki architekto mirties. Jos planas, iliuziškai pabrėžiantis vidaus didybę, vėliau buvo imituotas daugelyje kontrreformacijos statinių Europoje. Šią bažnyčią baigė statyti Džakomas dela Porta. Džakomas Barocis da Vinjola mirė 1573 m. liepos 7 d. Romoje. Jis su Dž. Romanu ir A. Paladijumi vertinamas vienu iš trijų reikšmingiausių manieristinės architektūros atstovų, prisidėjo prie baroko architektūros išsivystymo.
Mergelės Marijos paėmimas į dangų (Correggio)

Aprašymas

Freską Koredžas sukūrė kaip savo freskos Šv. Jono Evangelisto bažnyčioje Parmoje tąsą, tik kur kas didesnio užmojo ir apimčių. Freskoje vaizduojamas Mergelės Marijos paėmimas į dangų. Mergelė Marija kyla lydyma apaštalų, apsuptyje grojančių ir žaidžiančių angelų. Iš Mergelės šonų galima pažinti Adomą ir Ievą. Pasitikti Marijos iš viršaus leidžiasi Jėzus Kristus, kuris vaizduojamas jaunas ir be barzdos. Kupolo atramų iliuziniuose okuluose – Parmos miesto globėjai: Šv. Jonas Krikštytojas, Šv. Hilarijus, Šv. Tomas (kita versija – Šv. Juozapas) ir Šv. Bernaras.
Freskos meninė koncepcija – pavaizduoti iliuzionistinį erdvės pratęsimą. Koredžo figūros atrodo ne kaip bekūnės dvasios, o kaip realūs kūnai, tačiau tuo pat metu, atrodo, laisvai skriejantys erdvėje. Darbas bendrai paveikė Italijos bažnyčių vėlesnes kupolų freskų tapimo tradicijas, o puošnumas ir dekoratyvus efektas būdingas daug vėlesniems rokoko stiliaus darbams. Giovanni Lanfranco tiesiogiai sėmėsi įkvėpimo iš Koredžo tapydamas Sant' Andrea della Valle bažnyčios kupolą Romoje.