Erich von Manstein

Jaunystė

Gimė Berlyne vokiečių artilerijos generolo Eduardo von Lewinski šeimoje. Gimimo metu gavo Fritz Erich Georg Eduard von Lewinski pavardę. Iškart po gimimo buvo įsūnytas motinos jaunesniosios sesers ir jos sutuoktinio, generolo leitenanto Georgo fon Manšteino šeimos, negalėjusios turėti palikuonių. Jo dėde iš motinos pusės buvo būsimasis Vokietijos prezidentas (1925-1934 m.) P. fon Hindenburgas. 1899 m. E. fon Manšteinas baigė Strasbūro katalikų gimnaziją. 1906 m. baigė Plėno ir Lichterfeldo (Berlynas) kadetų mokyklas ir pradėjo tarnybą Vokietijos imperijos kariuomenės 3-iajame Prūsijos gvardijos pėstininkų pulke. 1907 m. pakeltas į leitenantus. 1913 m. pradėjo mokytis Prūsijos karo akademijoje, kurioje baigė vienerių mokslo metų kursą. Vėliau mokslų karo akademijoje nebaigė.

Pirmasis pasaulinis karas

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, buvo perkeltas į aktyviąją karo tarnybą ir tarnavo 2-ajame gvardijos pėstininkų pulke bataliono adjutanto pareigose. Dalyvavo įsiveržime į Belgiją. 1914 m. rugsėjį E. fon Manšteino dalinys buvo perkeltas į Rytų frontą. Dalyvavo Mozūrų mūšyje su Rusijos kariuomene, vėliau mūšiuose Aukštutinėje Silezijoje. 1914 m. lapkritį buvo sunkiai sužeistas. 1915 m. birželį paskirtas tarnauti 10-osios armijos štabe, netrukus pakeltas į kapitonus, dalyvavo Rytų fronto kautynėse. 1914 m. spalį apdovanotas Geležinio kryžiaus 2-osios klasės, o 1915 m. lapkritį – 1-osios klasės ordinais. 1916 m. kovą vėl perkeltas į Vakarų frontą. 1917 m. spalį grąžintas į Rytų fronte veikusią 4-ąją kavalerijos diviziją. Po 1918 m. kovą Centrinių valstybių ir Rusijos pasirašytos Brest-Litovsko taikos sutarties buvo vėl perkeltas į Vakarų frontą, tarnavo 213-osios pėstininkų divizijos, veikusios prie Reimso, štabe.

Tarpukaris

Po karo tęsė tarnybą Reichsvere. Nuo 1921 m. iki 1923 m. tarnavo 5-ojo Prūsijos pėstininkų pulko kuopos vadu. Vėliau tęsė tarnybą įvairiose štabo karininko pareigose. 1927 m. pakeltas į majorus. Nuo 1929 m. rugsėjo tarnavo Karo ministerijoje. 1932 m. pakeltas į pulkininkus leitenantus ir paskirtas vadovauti 4-ojo pėstininkų pulko batalionui. 1934 m. vasario 1 d. pakeltas į pulkininkus ir paskirtas 3-osios karo apygardos štabo viršininku. Nuo 1935 m. liepos tarnavo Generaliniame štabe. Pasiūlė Vermachte sukurti šturmo artilerijos dalinius, skirtus paremti puolančius pėstininkus. Šie savaeigės artilerijos daliniai buvo plačiai panaudoti Antrojo pasaulinio karo metu. 1936 m. spalį pakeltas į generolus majorus. 1938 m. vasarį paskirtas 18-osios pėstininkų divizijos vadu. 1938 m. kovą rengė Austrijos užėmimo planus.

Pokario metai

1945 m. rugpjūtį buvo suimtas Jungtinės Karalystės pajėgų. 1946 m. rugpjūtį davė parodymus Niurnbergo tribunole, kuriame teigė esą Vermachtas nebuvo atsakingas už Holokaustą Antrojo pasaulinio karo metu. 1946 m. rudenį perkeltas į specialų sulaikytiems aukštiesiems karininkams lagerį D. Britanijoje, Bridžende. 1948 m. grąžintas į Vokietiją. Nuo 1949 m. rugpjūčio iki gruodžio buvo teisiamas Britų karo tribunolo Hamburge. 1950 m. nuteistas 18 m. kalėjimo už karo nusikaltimus – nepakankamą dėmesį apsaugant civilių gyvybes karo veiksmų metu bei išdegintos žemės strategijos taikymą. Vėliau nuosprendis buvo sumažintas iki 12 metų kalėjimo, o 1953 m. dėl pablogėjusios sveikatos, E. fon Manšteinas buvo paleistas. Pakviestas pirmojo pokario Vakarų Vokietijos kanclerio K. Adenauerio, prisidėjo prie Bundesvero kūrimo. 1955 m. parašė atsiminimų knygą Verlorene Siege (liet. – Pralaimėtos pergalės), kurioje kritikavo A. Hitlerio vadovavimą, analizavo karinius Antrojo pasaulinio karo aspektus, tačiau faktiškai ignoravo karo politinį ir etinį kontekstą. 1973 m. birželio 10 d. mirė nuo insulto. Buvo palaidotas su karinėmis iškilmėmis. Britų dienraštis The Times E. fon Manšteino atminimui 1973 m. birželio 13 d. išspausdino nekrologą.

Šeima

1920 m. birželio 10 d. susituokė su Jutta Sibylle von Loesc. Šeima susilaukė trijų vaikų: dukters Giselos ir sūnų Gero bei Riudigerio. Vyresnysis sūnus Gero fon Manšteinas, užimdamas leitenanto pareigas Vermachto 18-ojoje pėstininkų divizijoje, žuvo 1942 m. spalio 29 d. Rytų fronte.