google/wiki40b huggingface dataset:
Tarptautinis universitetų teatrų forumas

Tarptautinis universitetų teatrų forumas - renginys, organizuojamas Vilniuje nuo 2000 m. (įkūrėjas režisierius Rimantas Venckus). Forumas yra Universitetų teatrų asociacijos vykdomos ilgalaikės kultūrinės edukacinės programos "Universitetas ir jaunimo kultūra" dalis.
Beveik savaitę trunkančiame renginyje dalyvauja apie dvidešimt Lietuvos ir užsienio universitetų teatro trupių, kurios parodo apie dvidešimt nemokamų spektaklių. Pasirodymus stebi speciali ir kasmet nauja tarptautinė komisija, sudaryta iš aktorių, teatrologų, žurnalistų ir dėstytojų.
Forumą rengia Universitetų teatrų asociacija, Vilniaus Universiteto ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto teatrai. Pagrindiniai organizatoriai – režisieriai Rimantas Venckus ir Olegas Kesminas (VGTU teatras - studija "Palėpė").
Forumo pagalba plečiami kūrybiniai ryšiai, vykdoma edukacinė veikla: veikia kūrybinės dirbtuvės, organizuojamos diskusijos, kūrybinės akcijos ir kt. Forumui kasmet pagal aktualias temas parenkamas devizas. Nagrinėtos įvairios kultūros paveldo problemos, daugiatautės Vilniaus kultūros klausimai, Europos jaunimo skirtumai ir panašumai, studentiškai scenai rašančių autorių fenomenas, jaunos asmenybės ugdymas teatro priemonėmis ir kitos temos.
Dimmu Borgir

Istorija

Shagrath, Silenoz ir Tjodalv 1993 metais suburė grupę. Prisijungus Brynjard Tristan (bosinė gitara) ir Stian Aarstad (klavišiniai) gimė Dimmu Borgir. Dimmu Borgir pirmasis albumas buvo parduotas per kelias savaites, tačiau pasisekimo grupė sulaukė tik 1994 metų pabaigoje. 1996 metais Dimmu Borgir išleido black metal istorijai svarbų albumą Stormblåst.
Nemerkiemio žudynės

Nemerkiemio žudynės – vietinių gyventojų egzekucija, kurią 1944 m. spalio 21 d. Nemerkiemio kaime, į pietus nuo Gumbinės surengė puolanti Raudonoji armija.
Saulius Varnas

Biografija

1970 m. baigė Panevėžio dramos teatro vaidybos studiją. 1973 m. baigė Kauno politechnikos instituto Pramoninės ir civilinės statybos fakultetą, 1978 m. – dramos režisūrą Leningrado teatro, muzikos ir kinematografijos institute, 1976 m. – Aukštuosius užsienio kalbų kursus Leningrade, įgijo vokiečių kalbos vertėjo specialybę.
1970-1973 m. Panevėžio dramos teatro aktorius. 1978–1980 m. Šiaulių dramos teatro režisierius, 1980–1989 m. – vyriausiasis režisierius, režisavo 19 spektaklių. 1989–1990 m. Panevėžio dramos teatro (dab. Juozo Miltinio dramos teatras) režisierius, 1992–1997 m. – šio teatro vadovas. 1990–1992 m. Panevėžio miesto vicemeras. Stažavo Vienoje, Amsterdame, Vašingtone.
Čučhė

Čučhė́ (kor. 주체 arba 主體, angl. Juche) – oficiali Šiaurės Korėjos ideologija, pirmą kartą paskelbta 1956 m. ir 1972 m. visiškai išstūmusi marksizmą-leninizmą, ideologinis Šiaurės Korėjos saviizoliacijos nuo kitų šalių pagrindas.

Etimologija

Korėjiečių – rusų žodynas šį terminą aiškina kaip „pagrindinė dalis“ ir „savarankiškas apsirūpinimas“. Hieroglifai, sudarantys šį žodį, gali būti išversti kaip „šeimininkas“ ir „gamta“. Taigi, galima daryti prielaidą, kad žodis čučhė reiškia „žmogus – visko šeimininkas“ ar „pats save aprūpina“.

Istorija

Pagal 1972 m. konstituciją KLDR – suvereni valstybė, kuri vadovaujasi čučhė idėjomis. Pagal čučhė, visi gyvenimiški klausimai turi būti sprendžiami savarankiškai, savomis jėgomis.
Pagal oficialią KLDR istorikų versiją, čučhė idėjas korėjiečių komunistų sueigoje Kaluno kaime (kin. 卡伦湖) Kinijoje 1930 m. paskelbė Kim Ir Senas, nors jokių įrodymų, kad jos paskelbtos prieš 1956 m., nėra.
XX a. 5 dešimtmečio viduryje paaštrėjus santykiams su TSRS, o 6 dešimtmečio antroje pusėje ir su Kinija, čučhė idėjos pasitarnavo siekiant valstybės nepriklausomybės ir savarankiškumo.
1980 metais Kim Ir Senas paskelbė straipsnius apie čučhė idėjas, galutinai jas suformulavo kaip filosofinę sistemą. Nors terminas nuolat sutinkamas Kim Ir Seno darbuose, darbas pavadinimu „Apie čučhė idėjas“ buvo parašytas jo sūnaus Kim Čen Iro ir panašėja labiau į trumpą pagrindinių postulatų kursą, o ne į rimtą, didelės apimties teorinį darbą. Po TSRS žlugimo iš čučhė buvo išimtos marksizmo-leninizmo idėjos. Kim Ir Seno mirtis pridėjo religinių elementų (kalbant apie Kim Ir Seną – „esantis nemirtingume“).
Nuo 1997 m. liepos 8 d. Šiaurės Korėjoje įvestas „Čučhės kalendorius“, pagal kurį pirmieji metai buvo 1912 m. − Kim Ir Seno gimimo metai. Tokiu būdu 2017 m. yra 106-ieji čučhė eros metai.

Kritika

Čučhė lyginama su stalinizmu, nes jos tikslas – sukurti socializmą savo jėgomis (socializmas vienoje atskiroje valstybėje). Taip pat skelbiamos vieno vadovo, militarizmo ir vartotojiško požiūrio į gamtą idėjos. Čučhė – kraštutinis antiglobalizmo, autokratijos ir izoliacijos variantas. Istorijos subjektu skelbiama ne klasė, o nacija.
De Longo salos

De Longo salos (rus. Острова Де-Лонга) yra negyvenamas salynas, Naujojo Sibiro salyno rytinė dalis. Yra į šiaurės rytus nuo Naujojo Sibiro salos.
Penkios salos sudaro 228 km² ploto salyną. Žanetos sala (о. Жаннетты), Henrietos sala (о. Генриетты) Ir Beneto sala (о. Беннетта) atrastos 1881 m. „Žanetos“ ekspedicijoje, vadovaujamoje leitenanto vado Džordžo W. DeLongo. Dalinai padengtos ledynais, yra kalvotų iškilimų. Henrietos sala buvo tyrinėjimo stočių vieta nuo 1937 iki 1963 m. Didžiausia ir aukščiausia (426 m) šio salyno sala – Beneto sala (75 km²).
Vilkickio (о. Вилькицкого) ir Žochovo salos (о. Жохова) atrastos atitinkamai: 1913 m. 1914 m. Jos išsidėsčiusios nedaug piečiau (apie 76°N), neapledėjusios, ir žemame lygyje.
Vaiguviškiai (Šakiai)

Aplinkinės gyvenvietės

Plokščiai – 2 km
Rugpjūčio 17

Vardadieniai

Hiacintas – Jacintas – Saulenis – Mažvilė – Jackus – Sigutė – Laisva – Laisvydas
Virštoninis dainavimas

Virštoninis dainavimas (arba harmoninis dainavimas, virštoninis giedojimas) – specifinė dainavimo technika, kuomet garsas kuriamas rezonuojant iškvepiamą orą. Šis rezonansas sukuria įspūdį, kad atlikėjas dainuoja daugiau nei vieno aukščio tonu, nors iš tiesų dainininkas skleidžia tik vieno dažnio toną (pagrindinį toną), o virštonį skleidžia vibruojančios ertmės (burna, gerklos, ryklė). Kartais toks dainavimas dar vadinamas gerkliniu dainavimu, bet tokiu dainavimu vadinamas ir inuitų dainavimas, nors išgaunamas skirtingai.
Virštoninio dainavimo tradicijos labiausiai paplitusios Centrinėje ir Šiaurės Azijoje; jas turi mongolai, tuviai, chakasai, altajiečiai, čiukčiai, tibetiečiai ir kt. Mongolijoje, Tuvoje ir aplinkiniuose kartuose šis dainavimas vadinamas chiomėjumi (Хөөмэй), juo atliekamos epinės poemos. Taip pat išskiriamas stilius sygt – šiurkštesnis, švilpiantis bei kargyraa – gilus, beveik urzgimas. Šiose tautose virštoninis dainavimas glaudžiai susijęs su šamanistinėmis tradicijomis. Tibeto virštonis dainavimas vadinamas Tibeto budistiniu giedojimu ir yra atliekamas budistų vienuolių. Priešingai nei kitose Centrinės ir Šiaurės Azijos tautose, kur virštoninis dainavimas atliekamas pavieniui arba keliese, Tibete jis atliekamas didelių vienuolių grupių. Seniau virštoninis dainavimas buvo paplitęs ir tarp ainų, bet dabar ši tradicija Japonijoje išnykusi.
Už Azijos ribų virštoninis dainavimas sutinkamas Sardinijoje (ten vadinamas a tenore). Šiaurės Europoje gyvenantys samiai atlikdami savo tradicinį dainavimą joiką kartais panaudoja ir virštoninį dainavimą. Šio stiliaus dainavimą naudoja ir Afrikoje gyvenančių kosų moterys.
Keletas atlikėjų iš Vakarų šalių taip pat yra įvaldę virštoninį dainavimą. Iš Žaliojo Kyšulio kilęs aklas amerikiečių bliuzo dainininkas Paul Pena iš radijo įrašų išmoko tuvių gerklinio dainavimo. Amerikiečių atlikėjas David Hykes yra subūręs harmoninio giedojimo chorą. Kiti atlikėjai (Ry Cooder, Kiva, Fátima Miranda) taip pat yra eksperimentavę su virštoniniu dainavimu.
Žymiausi tradicinio virštoninio dainavimo atlikėjai yra Huun-Huur-Tu, Saincho Namčylak, Kongar-ol Ondar, Yat-Kha, Altai Khairkhan.
Rankdarbiai (laikraštis)

Rankdarbiai – mėnesinis laikraštis, almanacho „Tautodailė“ leidinys, leistas 1991–2008 m. Vilniuje.

Istorija

Įsteigė ir leido Feliksas Marcinkas. Tiražas 1991 m. – 25 900 egz., 1997 m. – 12 000 egz. 1992 m. išleistas ir rusų kalba, taip pat išėjo priedas „Mezgimo pasaka“ (tir. 10 000 egz.).
Propagavo rankdarbius, spausdino praktinius patarimus mezgėjoms, siuvėjoms, pynėjoms, kulinarėms ir kt.
Vyriausiasis redaktorius Feliksas Marcinkas, redaktorės E. Andrulienė, Birutė Ona Boreišienė, V. Kanclerienė.
Ištarės vartai

Apie vartus

Ištarės vartai pastatyti apie 575 m. pr. m. e. Babilone karaliaus Nabuchodonosaro II valdymo metu. Tai buvo ištaigingiausi iš 8 miesto vartų. Visi Babilono vartai buvo pavadinti dievų vardais, šie skirti deivei Ištarei. Jie vedė į miesto pagrindinę gatvę ir į karaliaus rūmus. Vartai buvo pastatyti iš degtų plytų, jų išorė dengta glazūruotomis plytelėmis. Vartai iš išorės buvo mėlyni su pavaizduotais jaučiais ir drakonais. Manoma, kad juose buvo pavaizduoti 575 gyvūnai trylikoje eilių, tačiau ne visi jie buvo matomi vienu metu, nes kelio lygis kelis kartus buvo paaukštintas. Išorei naudotos mėlynos, baltos, rudos ir geltonos spalvų glazūruotos plytelės. Ištarės vartai buvo vidiniai miesto, dvigubi su projekciniais bokštais, atitinkantys dvigubą miesto sieną. Prieš vartus tęsėsi 20 m pločio Procesijų kelias, jungęs vartus su šventykla, skirta Naujųjų metų šventimui. Šis kelias buvo dekoruotas panašiai kaip vartai, tik su liūtų vaizdais. Šio kelio atšaka vedė į karaliaus rūmus („Pietinius rūmus“).
1899 m. vokiečių archeologinė grupė, vadovaujama Robert Johann Koldewey ir finansuota Berlyno muziejų bei Vokietijos orientalistų draugijos, pradėjo kasinėjimus buvusio Babilono miesto vietoje (dab. Irake). Jie dirbo iki Pirmojo pasaulinio karo metų ir siuntė rastas miesto liekanas į Berlyną. Iš 120 Procesijų kelio liūtų atvaizdų vokiečiai išgabeno 118. Berlyne iš atvežtų liekanų buvo atstatyti Ištarės vartų vidiniai vartai ir Procesijų kelio dekoracijos. Muziejuje rekonstruoto Procesijų kelio plotis tik 8 m, o ilgis 30 m, kai dekoruotos kelio atkarpos ilgis Babilone siekė 180 m. Ištarės vartai priklauso Berlyno Artimųjų Rytų senovės muziejaus kolekcijai ir eksponuojami Pergamo muziejuje. Vartų ir Procesijų kelio fragmentų yra kituose muziejuose nei Berlyno: Luvre, Stambulo Senovės Rytų, Detroito dailės, Niujorko Metropoliteno, Bostono dailės ir kt. muziejuose. S. Huseino valdymo metu Irake senovės Babilono vietovėje pastatyta vartų replika.
Džalandharas

Istorija

Miesto pavadinimas reiškia „vandenlaikys“ (pagal šaivistinės mitinės būtybės vardą). 1947–1953 m. Džalandharas buvo Pandžabo valstijos sostine.
Stasys Stacevičius

Biografija

Mokėsi Merkinės Rojaus Mizaros vidurinėje mokykloje. 1978–1979 m. studijavo lituanistiką Vilniaus universitete. Vėliau dirbo redaktoriumi regioninėje (Varėnos, Šalčininkų, Trakų laikraščių) spaudoje bei „Valstiečių laikraščio“ redakcijoje.

Kūryba

Stasio Stacevičiaus poezijoje vaizduojami poeto artimiausios aplinkos įvykiai, įspūdžiai, kartais platesnės Lietuvos istorijos realijos, pabrėžiama tyla – kaip filosofinė kategorija ir kaip būsena, gamtos forma.
Ignalinos rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Bronis Ropė, jo pavaduotoju Henrikas Šiaudinis. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Vilius Cibulskas.
Popiežė Joana

Legendos

Pirmą kartą legenda apie moterį popiežę pasirodė 1250 m. kronikininko dominikono J. de Maijy pasaulio kronikoje, bet joje dar neminimas popiežės vardas. Kronikininkas Martynas fon Tropau „Pontifiku ir imperatorių kronikoje“ (Chronicon pontificum et imperatorum – apie 1272 – 1277 m.) ją jau įtraukęs į popiežių istoriją tarp Leono IV (847–855 m.) ir Benedikto III (855–858 m.) ir nurodęs, kad ji valdžiusi kaip popiežius Jonas Anglas iš Mainco (Johannes Anglicus). Kiti šaltiniai ją vadina Jonu Angelu (Johannes Angelicus); čia tiksliai nurodyta, kad jos pontifikatas truko 2 metus, 7 mėn. ir 4 dienas.
Vėlesni autoriai perimdavo šią tariamai istorinę medžiagą ir prirašydavo naujų faktų. Anot vienos legendos, ji buvo kilusi iš Atėnų, apsimetusi vyru Romoje dirbo notare ar mokytoja, nes moterys tuo metu Romoje negalėjo užimti tokių pareigų. Taip jai esą pavyko tapti ir popieže. Apgaulė buvo pastebėta tik tada, kai ji per procesiją pagimdė kūdikį. Anot kitos legendos, ji demaskuota, kai nukrito nuo arklio; įsiutusi minia ją užmėčiusi akmenimis ir palaidojusi mirties nuosprendžio vietoje. Pasak XIV a. legendos, ji dėl to atgailavusi vienuolyne ir buvusi palaidota sūnaus, Ostijos kardinolo. Manoma, legendos galėjo atsirasti neteisingai perskaičius užrašą ant atrastos senos statulos. Vėlyvaisiais viduramžiais šia istorija buvo tikima, humanistai ir protestantai ja pasinaudodavo polemikoje su katalikais. Jos istoriškumu vienas pirmųjų suabejojo vokiečių istorikas J. Aventinas (1477–1534 m.).
Marmuro jūra

Marmuro jūra (turkiškai: Marmara Denizi, graikiškai: Θάλασσα του Μαρμαρά arba Προποντίδα) – vidinė jūra, sujungianti Juodąją jūrą su Egėjo jūra ir atskirianti Turkijos azijinę dalį nuo europinės. Ją su Juodąja jūra jungia Bosforo sąsiauris, dalinantis Stambulą į dvi dalis, o su Egėjo jūra - Dardanelai.
Marmuro jūroje yra dvi salų grupės: Princo salos ir Marmuro salos. Pastaroji salų grupė yra turtinga marmuru, nuo jos ir kilo marmuro pavadinimas.
Davidas Ben Gurionas

Biografija

Mokėsi tėvo, teisininko Avigdoro Gryno įkurtoje hebrajų mokykloje. Nuo 1903 m. Poalei Cion partijos narys. 1906 m. atvyko į Palestiną, dirbo žurnalistu, organizavo profsąjungas. 1912 m. baigė teisės studijas Stambule.
1915 m. turkų ištremtas, apsigyveno JAV. 1918 m. savanoriu įstojo į Kanados kariuomenę ir organizavo žydų savanorių legioną, kuris pirmojo pasaulinio karo frontuose kariavo Britanijos armijos sudėtyje.
1920–1935 m. žydų profesinių sąjungų Histadrut Palestinoje Generalinis sekretorius. Nuo 1930 m. Palestinos socialdemokratų partijos MAPAI narys. Nuo 1933 m. Pasaulio sionistų sąjungos narys, nuo 1944 m. Vykdomosios tarybos pirmininkas.
1948–1953 m. ir 1954–1963 m. Izraelio darbo partijos MAPAI (dabar AVODA) pirmininkas.
1949 m. vasario 25 d. – pirmasis Izraelio Ministras pirmininkas. 1953 m. pasitraukė iš politinės veiklos, gyveno Sde Bokero kibuce, bet 1955 m. laimėjus rinkimus, vėl tapo gynybos ministru, o netrukus ir Ministru pirmininku. 1963 m. atsistatydino iš valstybės tarnybos, bet 1965 m. vėl grįžo prie politinės veiklos su nauja Rafi partija ir laimėjo parlamente 10 vietų. Parlamento nariu buvo iki 84 metų amžiaus.
Liogailiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

KĖDAINIAI – 3 km
PELĖDNAGIAI – 1,5 km
Medekšiai – 1,5 km
Pagramančio valsčius

Pagramančio valsčius buvo vakarų Lietuvoje. Centras – Pagramantis.
Iverago pusiasalis

Iverago pusiasalis (air. Uíbh Ráthach, angl. Iveragh Peninsula) yra pietvakarių Airijoje, Kerio grafystėje, išsikišęs į Atlanto vandenyną tarp Dinglo įlankos ir Kenmaro upės estuarijos. Pusiasalį užima Macgillycuddy's Reeks kalnai, su aukščiausia Airijoje Karauntuhilo viršukalne. Didžiausias Iverago pusiasalio miestas – Kilorglinas. Pusiasalio pakraščiais driekiasi turistinis Kerio žiedas. Pusiasalis užsibaigia Valentijos ir Skeligo salomis.
Gediminas Kostkevičius

Gediminas Kostkevičius (g. 1957 m. sausio 25 d. Kaune) – verslininkas, vadybininkas, verslo patarėjas, verslo mokymų lektorius.

Biografija

Gimė ir užaugo gydytojų šeimoje. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisės studijas, teisės magistras. 1985 metais apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją. Studijavo verslą ir politinę ekonomiją Vaseda (Tokijas), Bocconi (Milanas), Science-Po (Paryžius) ir Linčiopingo universitetuose. Mokslinių interesų kryptys – masinės individualių produktų gamybos valdymo sistemos.
Gediminas Kostkevičius yra UAB „Baltic Orthoservice“ („Ortho Baltic“) valdybos pirmininkas ir generalinis direktorius, bei jos dukterinių įmonių UAB "Baltic RAD", UAB "Smart Factory", Easy Walk GmbH valdybos pirmininkas arba valdybos narys; vienas iš viešosios įstaigos „International Institute of Mass Customization and Personalization" (Vokietija) steigėjų.
Gediminas Kostkevičius aktyviai dalyvavo nacionalinio atgimimo veikloje. Nuo 1988 iki 1990 metų buvo Sąjūdžio Seimo narys, "Aukuro" klubo pirmininkas, Vytauto Didžiojo paminklo atstatymo Kaune komiteto pirmininkas, Vytauto Didžiojo universiteto atkūrimo konferencijos (vykusiuos 1989 m. balandžio 26-29 d. Kaune) organizacinio komiteto pirmininkas.
G. Kostkevičius iš viso yra paskelbęs 100 mokslinių, teisinių ir publicistinių straipsnių, vienas ar kartu su bendraautoriais išleido 3 knygas: apie studijas užsienyje (konkrečiai – apie JAV), bei pėdų ir batų biomechaninį suderinamumą. Kaip pranešėjas dalyvauja tarptautiniuose „mass customization & personalization" tematikos renginiuose.
Antuonas Breidakas

Biografija

1956 m. baigęs Latvijos universitetą mokytojavo. 1991 m. habilituotas daktaras.
1967–1980 m. dirbo Latvijos mokslų akademijos Kalbos ir literatūros institute, 1987–1993 m. – Latvijos universitete, nuo 1994 m. – Latvių kalbos institute ir Daugpilio pedagoginiame universitete; nuo 1992 m. profesorius.
Tyrė latvių kalbos tarmes.
Remigijus Alvydas Kirstukas

Biografija

1964 m. Kaune baigė vidurinę mokyklą, 1970 m. baigė Kauno medicinos instituto Gydomąjį fakultetą, gydytojas.
1970–1979 m. Palangos sanatorinių – kurortinių įstaigų susivienijimo „Jūratė“ gydytojas, skyriaus vedėjas, 1979–1992 m. fizioterapijos gydyklos vyriausiasis gydytojas. 1994–2000 m. dirbo privačiame versle. 2000–2003 m. Palangos miesto ligoninės vyriausiasis gydytojas. 2004–2006 m. Klaipėdos jūrininkų ligoninės Palangos sveikatos priežiūros centro vadovas. 2006–2007 m. ir 2007–2008 m. Palangos savivaldybės meras. Nuo 2008 m. Klaipėdos jūrininkų ligoninės Palangos departamento vedėjas.
Nuo 1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, LiCS Palangos skyriaus pirmininkas.
2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Palangos savivaldybės tarybos narys. 
Palangos Rotary klubo narys. Žmona Regina, dukros Eglė, Radvilė.
Tamošbūdžio valsčius

Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. amžiuje. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Naumiesčio apskričiai.
Rangūnas

Istorija

Senovėje dabartinio miesto teritorijoje egzistvusi gyvenvietė vadinosi Okala, o V a. įkurtas miestas – Dagonas. 1753 m. karalius Alaungpaya miestui suteikė dabartinį vardą – Jangonas. 1852 m. Jangoną užėmė britai ir pervadino į Rangūną. 1862 m. miestas tapo anglų valdų Mianmare administraciniu centru. 1948 m. – 2006 m. Jangonas buvo nepriklausomo Mianmaro sostinė (iki perkėlimo į Neipidą). 1989 m. Mianmaro valdžia sostinę pervadino iš britų kolonistų kilusio pavadinimo Rangūnas į senąjį – Jangonas.
Australinis baltasis ibis

Išvaizda

Smulkesnis už baltąjį gandrą. Kūno ilgis 63–76 cm, atstumas tarp sparnugalių 110–125 cm. Patinas sveria 1700 – 2 500 g, o patelė – 1 400 – 1 900 g. Galva ir kaklas pliki, juodos spalvos. Snapas ilgas, masyvus, įlenktas į apačią. Patinų snapas ilgesnis. Vyrauja balta plunksnų danga. Sparnų pirmųjų plasnojamųjų plunksnų galiukai juodi, antrosios plasnojamosios plunksnos juodos. Plikos odos plotas po sparnais rožinis arba raudonas. Uodega ir kojos juodos spalvos.
Jauniklių kaklas apaugęs plunksnomis.

Biologija

Biotopas – pelkės, lagūnos, lankos ir salpos. Taip pat pastebimas miesto parkuose ir soduose.
Minta vėžiais ir dvigeldžiais. Moliuskus atidaro baksnodamas juos snapu.
Peri didelėse, mišriose kolonijose. Dėtyje 1 – 4 kiaušiniai. Inkubacija trunka 3 savaites.
Onegos įlanka

Onegos įlanka – įlanka Baltosios jūros pietinėje dalyje, į pietvakarius nuo Archangelsko. Nusitęsus iš pietryčių į šiaurės vakarus. Ilgis – 185 km. Plotis – 50–100 km. Didžiausias gylis – 36 m. Vidutinis – 16 m.
Įteka Onegos, Kemės, Vygo upės. Įlankoje baigiasi Baltosios ir Baltijos jūrų kanalas. Prie įlankos išsidėstę Kemo, Onegos ir Belomorsko miestai. Įlankoje – Solovkų salos, Kijaus sala.
Akiniuotoji taistė

Biologija

Šios rūšies taistė panaši į paprastąją taistę, tik didesnė, apie 38 cm dydžio, su raudonomis kojomis, juodu snapu, ryškiomis baltomis dėmėmis aplink akis, juosva rainele. Žiemą papilvė balta, nugarinė dalis vienspalvė, pilkai juodos spalvos, be baltų dėmių.
Gyvena uolingose jūrų ir salų pakrantėse. Sėsli, negausi populiacija. Peri atskiromis poromis ar nedidelėse grupėse tuštumose po akmenimis, uolų plyšiuose. Patinas ir patelė panašūs. Kiaušinius – vieną ar du – padeda birželį. Minta smulkiomis žuvimis, vėžiagyviais, moliuskais, paprastai netoli kranto, kur gylis iki 15–20 m.
Monotipinė rūšis, neturinti porūšių.
JUMZ-6

JUMZ-6 (rus. ЮМЗ-6) – universalūs ratiniai traktoriai, skirti žemės ūkio ir pramonės reikmėms. Gaminti nuo 1970 m. iki 2001 m. Pietų mašinų gamykloje (Dnipre). Išleistos kelios skirtingos versijos. Pirmasis egzempliorius pagamintas 1966 m.
Traktoriaus „JUMZ-6“ sukurtas ant „MTZ-5“ bazės.

Techninis aprašymas

Traktorius turėjo „D-65“ variklį, kuris išvystė 46-49 [arklio galia|AG]], 5 (+1) pavarų dėžę, pagreitintoją. Traktoriaus gabaritiniai matmenys: ilgis 4140 mm, plotis 1884 mm, aukštis 2750 mm. Vairas buvo mechaninis, su stiprintuvu. Traktoriaus pagrindu taip pat buvo gaminami ekskavatoriai ir krautuvai.

JUMZ-6L

Pirmosios serijos traktoriai, panašūs į „MTZ-5“. Šių traktorių variklių gaubtai buvo su užapvalintomis grotelėmis. Išoriškai jie panašūs į ankstesnius traktorius „MTZ-50“.

JUMZ-6AL

Šie traktoriai turėjo reguliuojamo aukščio vairo padėtį, modifikuotą prietaisų skydelį salone, naują stačiakampio formos variklio gaubtą, taip pat pokyčius stabdžių sistemoje.

JUMZ-6K

Traktoriuje nebuvo hidraulinės sistemos, bet jis turėjo tvirtinimo taškus ekskavatoriaus ir buldozerio įrangai.
Nata (Panama)

Istorija

Nata yra seniausia tebestovinti gyvenvietė Panamoje. Ji įkurta 1522 m., pavadinta vietinio kasiko Anatá arba Natá garbei.
Ličhavų dinastija

Kilmė

Tradiciškai dinastija yra kildinama iš ličhavų genties, I tūkst. pr. m. e. gyvenusios Vridži karalystėje, nors tai nėra įrodyta. Dažniausiai teigiama, kad ličhavai išsikėlė iš Vridži V a. pr. m. e., kuomet karalystė buvo užimta Magadhos karaliaus Adžatsatru. Jie pamažėle migravo į vakarus, ir Nepale įkūrė naują dinastiją, kurios pirmasis valdovas Džajadevas laikomas 24-uoju valdovų sekoje.

Istorija

IV a. Nepalo pietuose kylant Guptų imperijai, Nepalas išsaugojo nepriklausomybę. Guptų imperatorius Čandragupta net vedė nepalietę. Žymiausias ličhavų valdovas buvo Manadeva I, kurio laikais Nepalas išsiplėtė iki Gandako, buvo pastatyti sostinės rūmai Mangrihoje.
Valdant Šivadevai, valdžia į rankas pateko puikiam administratoriui Amšuvarmai, kuris nepriklausė dinastijai. Jam valdant ličhavai išlaviravo tarp dviejų tuo metu iškilusių galybių – Haršos imperijos Indijos šiaurėje ir Tibeto. Vėlesni valdovai irgi susidūrė su panašiais iššūkiais.
869 m. dinastija buvo pakeista Thakuri dinastijos.

Administracija ir valdymas

Greta maharadžų valstybėje valdžią turėjo ministrų taryba, vadovaujama mahasamantos. Buvo sukurta tvarkinga administracinė sistema, įsteigti pančialiai – vietos teismais, spręsti vietiniams klausimams. Buvo sustiprinta armija, kurią sudarė pėstininkai, kavalerija ir dramblių jojikai.
Valstybė buvo daugiatautė, ir čia buvo įdiegta kastų sistema. Svarbiausios grupės buvo ahirai, kiratai, thakuriai ir bhutijai.
Nepalas tuo metu pagerino kelių kokybę, kas leido vystyti prekybą ir tapti svarbiu tarpininku tarp Tibeto ir Indijos. Nepale buvo kaldinamos monetos, turėję apyvartą dideliame regione.

Kultūra

Kadangi ličhaviai buvo indoarijų kilmės, valstybėje kaip oficiali kalba buvo naudojamas sanskritas, ir šalis buvo stipriai induizuota. Kai kurie valdovai rašė sanskrito gramatikas bei poeziją šia kalba.
Ličhaviai buvo hinduistai, tačiau valstybėje toleravo visas religijas, skirtingai nei kai kurie Nepalo užkariautojai tais laikais.
Šalyje klestėjo architektūra ir menas, ką liudija tokie kūriniai, kaip Svajambunatho stūpa, Bodnatho stūpa ir kt.
Birželio 9

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Efremas – Felicijonas – Gintas – Gintė – Felicijus – Vitalija
Dangaus mechanika

Dangaus mechanika – astronomijos šaka, tirianti gravitacijos veikiamų kosminių kūnų judėjimą. Nagrinėja dviejų ir daugiau kūnų judėjimo teoriją, skaičiuoja kosminių kūnų orbitas ir efemerides. Remiasi gravitacijos dėsniu, reliatyvumo teorija, trikdžių teorija, chaoso teorija, astrometrija.