google/wiki40b huggingface dataset:
Aristofanas

Aristofanas (gr. Ἀριστοφάνης, g. apie 446 – m. 380 m. pr. m. e.) – vienas žymiausių senovės graikų komedistų, dėl to dar vadinamas komedijų tėvu, Senovės komedijų princu.
Aristofano komedijos gan sunkiai suprantamos dėl jų glaudžių sąsąjų su to meto aktualijomis. Humoras komedijose gana šiurkštus, patys tekstai vulgaroki.
Konkreti jo gimimo vieta ir data nėra žinoma, bet jis buvo dar labai jaunas, kai 420 m. pr. m. e. jis patyrė netikėtai didelę sėkmę Dioniso teatre su savo komedija „Puotautojai“. Jis buvo kilęs iš palyginti turtingos šeimos, turėjo gerą išsilavinimą. Aristofano kūriniai yra vieninteliai išlikę pilni Senosios komedijos pavyzdžiai (be Aristofano kūrinių dar išliko dideli jo amžininkų Kratino ir Eupolido darbų fragmentai). Dauguma Aristofano kūrinių buvo politinio pobūdžio, dažnai išjuokdavo visuomenėje gerai žinomus atėniečius ir jų elgesį Peloponeso karo metu ir po jo. Užuominos jo tekste leidžia teigti, kad jis kelis kartus galėjo būti patrauktas baudžiamojon atsakomybėn už Atėnų vardo šmeižimą, žinoma, kiek tame yra tiesos neįmanoma pasakyti.
Grupo Desportivo da Polícia de Segurança Pública

Istorija

Klubas atstovauja policijos struktūras. Tris kartus yra tapę čempionais (1973, 2000, 2005 m.)
Asana

Asana (skr. आसन = ā́sana – „poza, sedėsena“) – vienoje jogos sistemų (hatha jogoje) tam tikra kūno padėtis, padedanti medituoti ar ugdyti okultines galias. Patandžalio „Jogasūtrų“ mokyme – trečioji pakopa.
Pratimas pradedamas kvėpavimo valdymu, vėliau atliekamas pats pratimas suderinus su kvėpavimu (pvz., lenkiantis iškvepiama, keliantis įkvepiama) ir atsipalaidavimo perstogėmis.
Geriausiai žinoma asana – lotoso poza (padmāsana). Šioje asanoje medituojama, giedami religiniai tekstai, tiesiog sėdima. Kitos svarbesnės asanos: bhadrāsana, vajrāsana, vīrāsana, svastikāsana.
Olympe de Gouges

Biografija

Marie gimė Montobane, pietvakarių Prancūzijoje, smulkių verslininkų šeimoje. Tačiau, anot motinos pasakojimų, Marie tėvas buvo poetas Žanas Žakas Lefrankas (Jean-Jacques Lefranc de Pompignan), garsėjęs savo polemika su Volteru. Tačiau poetas neigė bet kokį ryšį su Marie. Šis gyvenimo faktas vėliau paskatino ją ginti nesantuokinių vaikų teises. 1765 m. ištekėjo už Louis Aubry. 1770 m. Marie su savo sūnumi Pierre atvyko į Paryžių (jos vyras jau buvo miręs), pasivadino Olimpija de Guž. 1774 m. parašė abolicionistinę pjesę „Negrų pavergimas“ (išspausdinta 1789 m.). Įsitraukė į Socialinio ratelio (Cercle social), vadovaujamo Sofijos de Kondorse (Sophie de Condorcet) politinę veiklą.
Filosofo Šarlio Monteskje pavyzdžiu siekė įgyvendinti valdžių padalijimo principą. Būdama mirties bausmės priešininkė, protestavo prieš mirties nuosprendį karaliui Liudvikui XVI, oponavo Prancūzijos revoliucijos veikėjams Robespjerui ir Maratui. 1791 m. įsikūrė Olimpijos de Guž vadovaujama politinė organizacija „Moterų revoliucionierių respublikonių draugija“. 1793 m. Olimpija de Guž, parašiusi pamfletą „Trys urnos“, nukreiptą prieš Jakobinus, buvo areštuota, jos Respublikonių draugija uždrausta, o vėliau – Revoliucinio tribunolo nuosprendžiu – rašytoja nuteista myriop ir giljotinuota.

Veiklos reikšmė

Siekdama įgyvendinti svajonę apie lygių ir laisvų žmonių visuomenę, Olimpija de Guž buvo Didžiosios Prancūzijos revoliucijos laikų moterų emancipacijos šauklė, sukūrusi garsiąją „Moters ir pilietės teisių deklaraciją“. Tuo tarpu revoliucija skelbė, kad visi žmonės, nepriklausomai nuo kilmės, yra laisvi ir lygūs, turėjo omenyje tik vyrus, o lozungas „Laisvė. Lygybė. Brolybė“ moterims nebuvo taikomas. Jos kūryba ir visuomeninė veikla padarė didelę įtaką demokratinėms ir socialistinėms idėjoms, kurios tapo priimtinos ir buvo realizuotos tik po šimtmečio.
Nigerijos prezidentas

Istorija

Kai Nigerija 1963 m. tapo federacine respublika Sandraugoje, ji išsaugojo vyriausybės parlamentinė sistemą, paveldėtą iš britų. Nnamdi Azikiwe, buvęs generolas gubernatorius, tapo prezidentu, o tai buvo ceremonialinis postas, tuo tarpu Abubakar Tafawa Balewa išliko ministru pirmininku.
Tačiau, 1966 m. Nigerijoje valdžią užgrobė kariuomenė, įkurdama federacinę karinę diktatūrą, ir civilinis valdymas nebuvo atkurtas iki 1979 m.
Pagal naują konstituciją, sukurtą JAV konstitucijos pavyzdžiu, prezidento pareigos buvo vykdomasis postas, bet 1983 m. kariuomenė vėl užgrobė valdžią. Nors rinkimai buvo surengti 1993 m., karinė vyriausybė, vadovaujama Ibrahim Babangida, anuliavo rinkimų rezultatus manydama, kad laimėjo Moshood Kashimawo Olawale Abiola, pasiturintis pramonininkas. Abiola vėliau mirė nelaisvėje, valandos iki jo laukiamo išlaisvinimo. Civilinis valdymas nebu pilnai atkurtas iki 1999 m.

Teisė kandidatuoti

Asmuo gali būti išrinktas prezidentu, jei jis ar ji yra Nigerijos pilietis, yra ne jaunesnis kaip 40 metų, yra politinės partijos narys ir yra tos partijos remiamas. Konstitucija riboja galimybę būti prezidentu iki dviejų ketverių metų kadencijų.
Rio de Oras

Rio de Oras (isp. Río de Oro 'Aukso upė') buvo viena iš dviejų teritorijų (kita – Sagvija el-Hamra), sudariusių Ispanijos Sacharą po 1969 m. Ispanai šią teritoriją užėmė XIX a. pabaigoje. Pavadinimas kilo iš išdžiuvusios iš rytų į vakarus tekančios upės. Tačiau čia nebuvo rasta aukso.
Sritis yra pietinėje Vakarų Sacharos dalyje ir sudaro su trečdalius jos ploto. Rio de Oras užima 184 000 km². Ispanai provincijos sostinę vadino Villa Cisneros, o marokiečiai al Dahla.
Rio de Oro mūšis buvo britų ir vokiečių laivo dvikova per Pirmą pasaulinį karą 1914 m. rugpjūtį. 1975 m. ispanams pasitraukus iš teritorijos, ją pasidalino Mauritanija ir Marokas, bet to nepripažįsta sahravių Polisarijo Frontas. Po ketverių metų karo su Polisarijumi Mauritanija atsisakė pretenzijų į Vakarų Sacharą. Paliaubos tarp Maroko ir Polisarijaus tęsiasi nuo 1991 m. Vakarų Sacharoje yra JTO misija be teisės prižiūrėti žmogaus teisių. Tai vienintelė tokia misija pasaulyje, nes artima Maroko sąjungininkė Prancūzija vetuoja bet kokius JTO bandymus tirti marokiečių žmogaus teisių pažeidimus Vakarų Sacharoje.
David Moyes

Karjera

Pradėjo savo karjerą Glazgo Celtic klube, su kuriuo laimėjo čempionato medalį. Yra žaidęs Preston North End FC klube, kuriame vėliau dirbo treneriu. Moyes kaip futbolininkas yra sužaidęs daugiau kaip 550 lygos rungtinių.

Preston North End klubo treneris

1998 m. sausį pradėjo dirbti klubo treneriu, pakeisdamas Gary Peters, tuo metu kai Prestonui sunkiai sekėsi antroje divizijoje ir grėsė perkelimas į žemesnę lygą. Vadovaujant Moyes, klubas laimėjo 113 kartų, 63 kartus patyrė nesekmę ir 67 kartus sužaidė lygiosiomis. 2002 m. kovą paliko Prestono klubą ir pradėjo treniruoti Everton FC pakeisdamas Walter Smith.

Evertonas

Palikęs Prestoną Moyes 2002 m. kovo 14 d. tapo nauju Everton FC vyr. treneriu. Debiutavo rungtinėse prieš Fulham FC. Tą dien rungtinės baigėsi 2-1 Evertono pergale, Goodison Park stadione.

2007–2008 m. sezonas

Vadovaujant klubui, šeštą sezoną, Evertonoas pasiekė penktą vietą Premier lygos lentelėje. Anglijos lygos taurėje pasieke pusfinalį. Žaidė UEFA Taurėje, bet pralaimėjo Fiorentinos klubui baudinių serijoje. Moyes pasirašė sutartis su šiais žaidėjais: Yakubu Aiyegbeni, Steven Pienaar, Phil Jagielka.
Juosvoji guotė

Biologija

Auga vasarą ir rudenį spygliuočių (dažniausiai eglynuose), mišriuose miškuose su kalkingais dirvožemiais. Nuo kitų guočių, ypač juosvarudės guotės, skiriasi augavietėmis – pastaroji auga pušynuose.
Kepurėlė pilka, su metalo atspalviu, 3,5-8 cm skersmens, netaisyklingos formos, iškiliai plokščia, įgaubtu paviršiumi. Grybo kotas 4-6 cm x 8-20 mm. Aplink spinduliškai išsidėstę nuaugtiniai lakšteliai būna balti ar pilkšvi. Švelnaus kvapo. Sporos 7-8,5 × 4,5-5,5 µm. Grybas nevalgomas.

Populiacija Lietuvoje

2000 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje žinomos 7 populiacijos. Grybui kelia grėsmę miškų kirtimas, retinimas, o tai keičia medynų struktūrą, dirvožemio savybes.
Dvariškiai I

Istorija

Iki XX a. pr. vadinti Truskavos kaimu.
Voveraičių paminklas partizanams

Paminklas

Monumentas koplytėlės pavidalo, tinkuoto mūro, su atminimo plokštėmis ir kaltiniu kryželiu, pastatytas ant betoninio cokolio, apsuptas akmeninis grįstos aikštelės.
Abi atminimo plokštės juodo poliruoto granito. Pagrindinio fasado plokštėje iškaltas užrašas: „Čia 1947 m. 09. 12 sov. saugumas apsupo LLA Žemaičių apyg. “Kardo“ rinkt. Kartenos Buganto Kuopos partizanus. Žuvo: Vadas Stasys Lukas, pav. Juozas Baltuonis, eil. Kazys Žiobakas, Mykolas Račkus“. Nugarinėje paminklo pusėje iškalta: „Tautos pralietas kraujas / Atpirko Laisvę / partizanai“.
Virš paminklo priekyje kyla kaltinis, ažūrinis kryželis-saulutė, kurio viduje yra kristograma (IHS), o stiebą puošia pora stilizuotų ąžuolo lapų.
Matmenys: paminklo aukštis – 224 cm, plotis – 91 cm, storis – 93 cm.

Istorija

Šioje vietoje Rubulių miškų masyvo pakraštyje netoli Voveraičių geležinkelio stotelės į MGB vidaus kariuomenės 273-ojo šaulių pulko kareivių ir Kartenos stribų surengtą pasalą 1947 m. rugpjūčio 9 d. pateko į Vaineikių miške sušauktą Žemaičių apygardos Kardo rinktinės kuopų vadovų pasitarimą vykę Kartenos valsčiuje veikusių partizanų Buganto kuopos vadas Stasys Lukas–Vytautas, jo adjutantas (pavaduotojas) Juozas Baltuonis–Krivaitis bei juos lydėję trys apsaugos būrio partizanai.
Partizanams nesutikus pasiduoti, užvirė nelygi kova. Per 20 minučių trukusį susišaudymą buvo nušauti ar sunkiai sužeisti keli kareiviai, žuvo partizanų kuopos vadas, jo adjutantas ir du apsaugos būrio kovotojai – Kazys Žiobakas–Vilkas (g. 1923 m.) ir Mykolas Račkus–Jaunius (g. 1927 m.). Trečiajam apsaugos būrio partizanui Juozui Slušniui–Kūmai pavyko prasmukti pro apsupties žiedą ir pasislėpti pelkėtoje vietovėje. Nukautų partizanų kūnus stribai nuvežė į Karteną ir susodino niekinimui saugumo būstinės kieme prie tvarto sienos. Juos stribai niekino, spardė, o po kelių dienų nuvežė į Minijos ir Alanto upių santaką ir ten užkasė.
Žuvusiems partizanams atminti Lietuvos laisvės kovų sąjūdžio dalyvio, Kartenos kovų už Nepriklausomybės įamžinimą draugijos pirmininko Juozapo Antano Vilucko iniciatyva 2014 m. pastatytas, birželio 6 d. iškilmingai atidengtas, o 2015 m. baigtas mūryti paminklas.
Lašiniai

Panaudojimas mityboje

Maistui lašiniai vartojami švieži, kepti, rūkyti, sūdyti, troškinti, virti.
Kulinarijoje naudojami kiaulienos lašiniai. Jautienos lašiniai maistui nėra tinkami.
Sūdymui ir rūkymui dažniausiai naudojama kiaulienos poodinės nugaros ir šonų skerdenos dalys. Sūdymui dėl skonio pagerinimo naudojama nemažai prieskonių: juodųjų pipirų, česnako, lauro lapų. Pagal vengrišką receptūrą dar pridedama paprikos ir po to papildomai parūkoma.
Kulinarijoje tokie lašiniai naudojami faršo, dešrų gamybai, kaip pagardas sriuboms, troškintiems kopūstams, neriebios mėsos pagardinimui. Valgant šiuos lašinius kaip atskirą patiekalą, prieš tai reikia nupjauti odą, nuvalyti druskos ir prieskonių perteklių, supjaustyti juos plonais griežinėliais.
Šoninė – sūdyti lašiniai besisluoksniuojantys su raumeniu, angliškai vadinami bekoniena. Tokie lašiniai gaunami kiaules maitinant ir auginant specialiu būdu. Vartojami jaunų kiaulių šoninės dalys. Rūkyta bekoniena gaminama iš sūdytos.
Bekoniena naudojama daugeliui įvairių patiekalų: kiaušinienei, salotoms, sriuboms, sumuštiniams, šaltiems ir karštiems užkandžiams ir kt.
Stipriai apkepus nedidelius lašinių gabalėlius, gaunami spirgai. Kiaulienos spirgai populiarūs beveik visoje Centrinėje ir Rytinėje Europoje, taip pat klasikinis komponentas arba ir atskiras patiekalas amerikos pietuose (fried fatback, cracklins).
Spirgai patiekiami kaip pagardas ar padažas įvairiems patiekalams arba kaip atskiras patiekalas valgomas su kokiu nors garnyru. Su spirgais kepama kiaušinienė, bulvės ir kitos daržovės.
Iš lašinių tirpinami riebalai. Šie taukai vartojami daugelio šalių kulinarijoje. Prieš tirpinimą žaliava gerai išvaloma nuo nešvarumų, kraujo, mėsos atliekų. Tam ji ne mažiau 12 valandų mirkoma pasūdytame vandenyje, kelis kartus pakeičiant vandenį. Po to žaliava supjaustoma ir lydoma ant mažos ugnies kol visiškai išgaruoja vanduo. Iš besilydančios masės nuolat išimami sukepę spirgai. Kai taukai tampa skaidrūs, jie perkošiami, išpilstomi į stiklinę arba keramikinę tarą ir sandariai uždaromi. Laikomi sausoje, vėsioje patalpoje, saugomi nuo šviesos ir sąlyčio su oru taukai gali išsilaikyti ilgą laiką.
Paprastai lydyti taukai naudojami kepimui, tačiau vartojami ir kaip užkandis, pasitepus juos ant duonos. Ruošiant taukus kaip užkandį, tinka į juos įmaišyti pipirų, trinto česnako, druskos ir kitų prieskonių.
Kregždutė (savaitraštis)

Istorija

Leidėjas Kauno įmonė „Naujasis amžius“. Tiražas 1991 m. – 10 000 egz., 1993 m. – 14 800 egz., 1997 m. – 7300 egz.  2009 m. uždarytas.

Redaktoriai

Milda Telksnytė, Vygandas Račkaitis – 1991–2009 m.
Vita Černiauskienė

Vita Černiauskienė (g. 1930 m. rugsėjo 11 d. Kaune) – Lietuvos cirko artistė.

Biografija

A. Gineikos mokinė. Nuo 1943 m. Lietuvos cirko, 1960–1966 m. trupės „Vilnius“, 1966–1979 m. TSRS cirko trupių artistė. Žonglierė, ekvilibriste. Cirko triukus nuo 1949 m. atlikdavo daugiausia su vyru Z. Černiausku.
Gastrolėse aplankyta Lenkija, 1964 m., Meksika, 1968 m., Austrija, 1971 m., Japonija, 1972 m., Argentina, Brazilija, 1974 m.
Pakeliamasis tiltas

Pakeliamasis tiltas – judančių tiltų tipas. Tai seniausias judančių tiltų tipas. Dažniausiai tokie tiltai buvo naudojami įėjimui ir išėjimui pilyse.

Apžvalga

Dažniausiai pakeliami tiltai yra statomi virš mažų vandens kanalų. Tokie vandens kanalai viduramžiais buvo sukuriami dirbtinai, pilies ar gyvenvietės apsaugai. Tokių tiltų kėlimo mechanizmas yra pora sijų atsvara, kuri nėra dalis tilto struktūros.
Dažniausiai tokie tiltai yra pagaminti iš medienos.

Keliai ir geležinkeliai

Tokio tipo tiltų retkarčiais naudojami automobilių transporte, kuomet reikia kirsti mažą vandens kanalą ar upę. Geležinkelių transporte tokie tiltai naudojami sunkiose, daug augmenijos turinčiose, trasose. Dažniausiai tokie tiltai būna tik alternatyviuose geležinkelių maršrutuose ir nėra sujungti į pagrindinį geležinkelio mazgą.
Aeronaut

Aeronaut A/S – istorinė Estijos oro linijų bendrovė.

Istorija

Bendrovę 1921 m. kovo 22 d. įsteigė Estijos verslininkai Robertas Holstas (est. Robert Holst) ir Jakobas Tilo (est. Jakob Tillo). Jos lėktuvas su pašto siuntomis į pirmą reisą Helsinkin iš Talino pakilo 1921 m. liepos 29 d. Buvo skrendama du, vėliau tris kartus per savaitę, o nuo 1923 m. kovo 12 d. – kasdien. 1922 m. rugpjūčio 31 d. atidarytas reisas Talinas–Ryga. Šį maršrutą eksploatavo ir „Latvijas Gaisa Satiksmė“, tad tarp abiejų konkurentų prasidėjo kova dėl išlikimo. 
Estijos oro bendrovės pagrindiniai akcininkai buvo „Sablatnig“ ir „Dansk Luftexpres“, o 1923 m. akcijas nusipirko „Junkers“. Naujasis savininkas „Aeronaut“ bendrovei suteikė tris naujus lėktuvus Junkers F 13, bendrovė įstojo į aviacijos vežikų susivienijimą „Osteuropa-Union“.  Tai padėjo nukonkuruoti pagrindinį varžovą „Latvijos Gaisa Satiksmė“ (pastaroji bendrovė 1925 m. bankrutavo). Estų bendrovės flotilę sudarė: pradžioje du LVG C. V ir vienas Sablating P III lėktuvai, o 1923 m. jau buvo registruota vienuolika lėktuvų. Įmonei visą laiką vadovavo Juri Ots (est. Juri Ots). „Aeronaut“ 1924 m. antroje pusėje reisą Talinas–Ryga pratęsė per Klaipėdos oro uostą iki Karaliaučiaus. Šiuo maršrutu konkurencinėje kovoje dėl keleivių ir pašto krovinių teko galinėtis su švedų oro bendrove „AB Aerotransport“.
1926 m. aviacijos katastrofos metu žuvo bendrovė steigėjas Jokobas Tilo, o 1927 m. balandžio 11 d. buvo paskelbta, kad „Aeronaut A/S“ bankrutuoja.
Darbai ir dienos

Darbai ir dienos – Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto mokslo darbų tęstinis leidinys, leistas 1930–1940 m. ir nuo 1995 m. Kaune.
Skuvojus

Skuvojus (far. Skúvoy/far. Skúgvoy; dan. Skuø) – sala Farerų salyno viduryje, į pietus nuo Sandojaus. Sala taip pavadinta dėl čia gausiai sutinkamų plėšikinių (skua) paukščių, kurie turi įprotį pulti įsibrovusiuosius į jų teritoriją. Plotas – 10 km², gyventojų 50 (2007 m. duomenys). Saloje tėra viena gyvenvietė – Skuvojus. Stūkso du kalnai: Knukuras (392 m) ir Heigjurin Miklis (391 m).
Leon Osman

Biografija

Osmanas gimė Didžiajame Mančesteryje, jo tėvas kilęs iš Kipro, o senelis – iš Somalio.

Klubinė karjera

Osmanas 1998 m. pradėjo lankyti futbolo treniruotes Everton FC jaunimo akademijoje, su kurios komanda pelnė FA Cup jaunimo turnyro taurę, tačiau tame pat sezone patyrė traumą ir turėjo be futbolo praleisti visus metus.
2002 m. jis buvo paskolintas Carlisle United FC klubui, rungtyniaujančiam žemesnėje lygoje, ir sezono pabaigoje buvo pripažintas geriausiu komandos žaidėju. 2003 m., nepavykus patekti į pagrindinę Evertono sudėtį, jis vėl buvo paskolintas, šį kartą Derby County FC komandai. Čia sezonas jam tai pat susiklostė sėkmingai ir „Derby“ domėjosi galimybe įsigyti futbolininką, tačiau sandėris neįvyko. Likus 3 rungtynėms iki sezono pabaigos, Osmanas grįžo į Evertoną, kuriame debiutavo rungtynėse su Wolverhampton Wanderers FC ir per kelias žaidimo minutes sugebėjo pelnyti įvartį.
Nuo 2004–05 m. sezono Osmanas tapo pagrindinės sudėties žaidėju, o 2013 m. kovo 16 d. rungtynės su Manchester City FC jam buvo 300-osios komandos sudėtyje.

Tarptautinė karjera

Dėl savo kilmės Osmanas galėjo atstovauti Turkijos nacionalinei rinktinei, tačiau pasirinko Angliją. Šios šalies U-16 rinktinėje jis sužaidė 5 rungtynes, o 2012 m. lapkričio 14 d., būdamas 31, debiutavo nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse su Švedija.
Dahranas

Istorija

Dahranas pradėjo kurtis 1938 m., apylinkėse ėmus siurbti naftą. 1946 m. pastatytas oro uostas. XX a. pab. – XXI a. pr. sparčiai auga.
Pilypas IV (Ispanija)

Biografija

Pilypas IV gimė Valjadolide, jis buvo vyriausias Pilypo III ir Margaritos Habsburgaitės sūnus. Labiausiai jis atsimenamas dėl „pribloškiančio entuziazmo“, su kuriuo jis kolekcionavo meno kūrinius, kai Ispanijos Aukso amžius ėjo į pabaigą tarsi jis norėtų užpildyti galios vakumą, atsiradusį jam valdant.
Bičio kyšulys

Bičio kyšulys arba Bičihedas (angl. Beachy Head – „paplūdimio kyšulys“) – kyšulys Anglijos Rytų Sasekso grafystėje. Jame yra aukščiausias kreidinis klifas visoje Didžiojoje Britanijoje, kurio aukščiausias taškas virš jūros lygio iškilęs 162 m aukščio. Bičio kyšulio kreidiniai klifai yra ilgesnės kreidinių klifų pietinėje Anglijoje dalis

Geografija

Bičio kyšulio kreidiniai klifai yra susidarę prie Lamanšo sąsiaurio šiaurės rytų dalies arba Anglijos Rytų Sasekso grafystės pietvakariuose – tuoj pat į pietryčius nuo Septynių Seserų kreidinių klifų. 
Bičio kyšulio pietinės pakrantės klifai nuo Istborno miesto centro yra apie 4,8 km į pietvakarius, nuo Syfordo miesto apie 10,7 km į pietryčius, nuo Istdyno miestelio apie 3,7 kilometrai į pietvakarius. Į šiaurės vakarus yra nedidelis Fristono miškas.
Bičio kyšulys yra Pietinių Daunso kalvų nacionalinio parko dalis, ir yra jo pietryčių pakraštyje.

Geologija

Bičio kyšulys formavosi apatinės kreidos periodo pabaigoje, maždaug prieš 66-100 milijonus metų, kai ši vieta buvo priešistorinės jūros dugne. Per kainozojaus erą kreidos depozitai buvo iškelti. O pasibaigus paskutiniam ledynmečiui, ėmė kilti jūros lygis suformuodamas Lamanšo sąsiaurį, per visą šį laiką dėl jūros bangų mūšos, vėjo veikiamos erozijos palei Sasekso pakrantę formavosi šie klifai.
Bičio kyšulio pakrantės klifai ir toliau formuojasi veikiami vėjo ir jūros bangų erozijos, bet stambūs uolienų atskilimai pasitaiko rečiau.
Nepaisant kad nuo Rytų Sasekse esančių kreidinių klifų grandinės, kurioje yra Bičio kyšulys, dėl atskilusių uolienų stambūs griuvimai pasitaiko ne kasdien, bet dėl įskilusių klifo uolienų visada išlieka pavojus, netoli klifų krašto esantiems žmonėms. Dėl uolienų nuosmukių pasirodo perspėjimai nuo klifo krašto laikytis mažiausiai 100 m atstumu ar nestovėti šalia klifo apatinės dalies. Netoliese Bičihėdo esančiose vietovėse, dėl žmonių neatsargumo, nepaisymo į perspėjimus pasitaiko ir aukų. 2017 m. į rytus nuo Kukmierheivno (Cuckmere Haven) vietovės esančiame Sevensisters gamtos parke (Seven Sisters Country Park) šalia klifo pagrindo su nusmukusiomis uolienomis buvo rasta žuvusi jauna mergina.

Pavadinimo kilmė

Pirmą kartą Bičio kyšulys paminėtas 1274 m. kaip „Beauchef“, o 1317 m. jau buvo vadintas „Beaucheif“. Ir tik nuo 1724 m. nusistovėjo dabartinis pavadinimas „Beachy Head“. Angliškasis Bičio kyšulio pavadinimas neturi nieko bendro su paplūdimiu, iš tikrųjų tai yra tik prancūzų kalbos žodžių „Beau chef“ iškraipymas, reiškiantis nuostabus kyšulys.

Kita

Bičio kyšulys pasaulyje liūdnai pagarsėjęs savižudybėmis. Jo apylinkės yra turistų traukos centras. Čia yra filmuota nemažai filmų, tarp kurių tokie filmai: „Haris Poteris ir Ugnies taurė“ bei „Į dienos šviesą“.
Emmanuel Matadi

Biografija

2016 m. bronzos medalio prizininkas Afrikos čempionate. Liberijos vėliavnešys 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių atidarymo ceremonijoje. Olimpiadoje užimta 43 vieta 100 m bėgime ir 30 vieta 200 m bėgime. 2017 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionato 100 m bėgimo varžybose pateko į pusfinalį ir galutinėje rikiuotėje užėmė 14 vietą. 2019 m. įvykdė kvalifikacinį normatyvą į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.
Londono lietuvių Šv. Kazimiero bažnyčia

Londono lietuvių Šv. Kazimiero bažnyčia yra lietuvių bažnyčia įsikūrusi Londono Bethnal Green rajone. Pamaldos vyksta lietuvių kalba. Bažnyčioje gali tilpti 250 sėdinčių žmonių.

Istorija

Vestminsterio arkivyskupas kardinolas Herbert Vaughan 1894 m. laiške minėjo, kad lietuviai ir lenkai stengiasi turėti savo bažnyčią. 1900 m. kardinolas pareiškė pageidavimą, kad lietuviams reikėtų turėti savo kunigą. Kardinolas po kurio laiko paskelbė, kad atidaroma misija, dvasios vadu paskirdamas kun. Boleslovą Šlamą ir leido laikinai pamaldoms naudotis vokiečių Šv. Bonifaco bažnyčia, kol jie susiras sau pastovią vietą. Ten pirmas pamaldas lietuviai turėjo 1901 m. sausio 13-ąją dieną. Nuo tada prasidėjo lietuvių parapijinė veikla. 1903-ųjų metų liepos mėnesį atvyksta kunigas Antanas Racevičius (Talmontas), bet jam susirgus 1905-ųjų lapkričio 15-ą jį pakeičia kun. Kazimieras Jurgis Matulaitis. Dabartinė bažnyčia buvo atidaryta kardinolo Francis Bourne 1912-ųjų kovo 10-ąją. Šventąsias Mišias ta proga celebravo kunigas Benedict Williamson, kuris buvo ir bažnyčios architektas. Jam talkino dar keturi kunigai, iš kurių vienas buvo E. Cartonas de Wiartas. Po Šv. Mišių buvo pirmą kartą lietuvių misijoje teikiamas Sutvirtinimo sakramentas. „The Tablet“ korespondentas aprašęs iškilmes pabrėžė, jog šį sakramentą priėmė tik suaugusieji. 1926-ųjų rugpjūčio mėnesį pirmą kartą parapijoje lankėsi kun. palaimintasis arkivyskupas Jurgis Matulaitis. Atvykimo metu buvo nutarta, kad parapiją aptarnaus Marijonai (MIC). 1946-ųjų gegužės mėnesį į Londoną atvyksta kun. Jonas Sakevičius, o 1948-aisiais ir kun. Antanas Kazlauskas. 1951-aisiais kun. Sakevičius išvyksta ir grįžta 1969 m. kovo 20-ą. 1999-aisiais pablogėjus kun. Sakevičiaus sveikatai, negalėdami skirti kito dvasininko, Marijonai (MIC) atsisako aptarnauti Londono lietuvių bažnyčią. Parapijos Komitetas kreipiasi į Lietuvos vyskupų konferenciją ir Telšių vyskupas Anatanas Vaičius išleidžia kun. Petrą Tverijoną į Londoną. Tų pačių metų birželio 20-ą dieną į Londoną atvyksta kun. Petras Tverijonas ir Vestminsterio vyskupijos yra paskirtas parapijos kunigu.

Architektūra

Bažnyčioje pastatytas „Švč. Mergelės Marijos Danguje vainikavimo altorius“ – 1851 m. pagamintas „Tyroliaus“ firmoje. Viso tokių altorių buvo pagaminta 3. Atidaroma bažnyčia dar neturėjo jokios vidinės apdailos. Tik praėjus porai savaičių nuo atidarymo ant sienų buvo pakabinti Kryžiaus kelių vaizdai, kurie galbūt buvo perkelti iš senosios lietuvių bažnyčios. 1913 m. nuspręsta nudažyti bažnyčios sienas, įdėti langus zakristijoms, pagaminti reikalingas spintas. 1916 m. pastatomi nauji Kryžiaus keliai (jie yra iki šiol). Juos bažnyčiai paaukojo Londono lietuviai. 1928-aisiais pastatyta Liurdo koplytėlė, o 1936 m. Šv. Kazimiero altorius. 1981 metų vasarą bažnyčioje giminių iniciatyva buvo įamžintas kunigo Juozo Montvilos, žuvusio laive „Titanikas“, atminimas – bažnyčios koplyčioje įmūryta paminklinė lenta. Priestatas susirinkti žmonėms prie bažnyčios pastatytas 1974-aisiais.