google/wiki40b huggingface dataset:
Auksūdžio III kapinynas

Istorija

Kapinės įrengtos apie XVI a. Veikė iki XVIII a. vidurio. Vietos gyventojų vadinamos Senkapiais, Kapeliais. I-jo pasaulinio karo metais apardytos kasant duobes slėptuvėms, o tarpukariu buvo paverstos dirbamu lauku. Didžioji kapinių dalis sunaikinta 1978–1979 m. eksploatuojant žvyro karjerą. Kasant žvyrą buvo randama žmonių griaučių su žalvarinėmis ir geležinėmis įkapėmis, monetomis. Visi mirusieji laidoti galvomis į vakarus.

Tyrimai

1979 ir 1982 m. kapines žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba, o 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras.
1979 m. kapus kasinėjo vietos gyventojas Kostas Grabys su pusbroliu Povilu Anužiu iš Vilniaus. P. Anužio kolekcijoje buvo saugomas II-jo tūkst. vidurio geležinis peilis, kaulinė ir žalvarinė adatinės, 2 amuletai, 2 žalvariniai auskarai, 3 žalvarinės pasaginės segės, 8 žiedai, karolis, 3 sagtelės, apie 10 varinių XVI a. monetų, kurios rastos kapuose po kelias įdėtos į odinius maišelius-pinigines.
1979 m. rudenį kapines tyrė Ignas Jablonskis ir Donatas Butkus (Kretingos muziejus), kurie ištyrė kelis suardytus kapus ir aptiko 2 geležinius peilius, peilio geležtės smaigalį, 5 kaltines vinis, sagtį, sagtelę, 2 žalvarinius žiedus praplatinta ir ornamentuota viršutine dalimi, odinio diržo fragmentų, puoštų geometrinio motyvo ornamentais, sudarytais iš smulkių žalvarinių kniedžių, 3 lietuviškus grašius, kurių vienas datuojamas 1501 m.
2004 m. Julius Kanarskas ištyrė 54,35 m² dydžio plotą, kuriame aptiko 1 dvigubą griautinį kapą ir 10 radinių. Kapo duobė pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 2,23 m ilgio, 83-90 cm pločio, nežymiai suapvalintais kampais. Joje buvo palaidoti 30-40 metų vyras ir 25-35 metų moteris, paguldyti į vieną karstą, sukaltą kaltinėmis vinimis. Abu gulėjo aukštielninki, galvomis atsukti į šiaurės vakarus. Vyro kairė ranka buvusi užkišta už nugaros, kojos ištiestos, o moters kojos – sukryžiuotos.
Kapinyno teritorijoje ir aplinkoje aptiktos duobės, kuriose XX a. pirmoje pusėje buvę užkasti žemdirbystei trukdę akmenys.
1987 m. kapinės paskelbtos vietinės reikšmės archeologiniu paminklu (AV2032), 2005 m. – valstybės saugoma kultūros vertybe (A1860).
Datuojamos XVI – XVIII a.
Elektroninis dalyvavimas

Elektroninis dalyvavimas, el. dalyvavimas, e-dalyvavimas – informacinių technologijų naudojimas gerinant abipusį piliečių ir valdžios dalyvavimą sprendimų priėmimo procesuose, įgalinant piliečius bendrauti ir bendradarbiauti su sprendimų priėmėjais pasitelkdami el. komunikacijos priemones.
Europos Parlamento teigimu, e-dalyvavimas tai įvairūs instrumentai, padedantys piliečiams dalyvauti savivaldoje ir įsitraukti į politinių sprendimų priėmimo procesus. Tokiais instrumentais laikomi vieši konsultacijų forumai, e-peticijios, e-apklausos, e-skundų ir pranešimų apie pažeidimus teikimas.

Lietuva

Lietuva pagal Jungtinių Tautų skaičiuojamą elektroninės valdžios išplėtojimo indeksą 2018 m. užima 40 vietą iš 193 pasaulio valstybių, o pagal piliečių e-dalyvavimo indeksą priskiriama prie pačio aukščiausio indekso (daugiau nei 0,75).
Lietuvoje yra e-peticijų portalas www.peticijos.lt, kuriame peticijos suskirstytos pagal temas (aplinkosauga, švietimas, sportas, žiniasklaida, ekonomika ir verslas, sveikatos apsauga, valdžia ir politika, žmogaus teisės). Taip pat nacionaliniu mastu gyventojai gali komunikuoti su valdžia per tinklalapį www.e.pilietis.lt Svetainėje sudarytos galimybės piliečiams kreiptis į vyriausybės valdymo srities institucijas.
Pėžai

Aplinkinės gyvenvietės

Pabalvė (Šiauliai) – 2,7 km
Čibirikai – 2,6 km
Vilkdaržė – 2,4 km
 RAUDĖNAI – 3,9 km
Vadeikiai – 3 km
ŠIAULIAI – 41 km
 KURŠĖNAI – 15 km
Giriškiai (Šiauliai) – 2,8 km
Girkantai (Šiauliai) – 1,6 km
Girininkai (Šiauliai) – 1,2 km
Ordinas

Ordinai socialistinėse šalyse

Socialistinėse valstybėse buvo atsisakyta senųjų ordinų tradicijų. Pasikeitė ne tik ordinų ženklų dizainas, bet ir apdovanojimo taisyklės. Pirmuoju Tarybų Rusijos ordinu (Raudonosios Žvaigždės ordinas) buvo galima apdovanoti kelis kartus. Apdovanotieji keliomis to paties ordino pakopomis nešioja visų pakopų ženklus. Pirmieji tarybiniai ordinai neturėjo juostos ir plokštelės, buvo tvirtinami sraigtu. Tarybiniai ordinai su juosta ant plokštelės atsirado Antrojo pasaulinio karo metais. Pagal tarybinių ordinų pavyzdį ordinus susikūrė kitos to meto socialistinės valstybės.
Thomas Lawrence

Biografija

Tomas Lorensas gimė 1769 m. balandžio 13 d. Bristolyje. Jis buvo jauniausias iš šešiolikos pakelės hotelio tarp Londono ir Bato (tuo metu populiarios britų aristokratijos poilsio vietos) savininko Tomo Lorenso ir Liusės Ryd šeimos vaikų. T. Lorensas nuo jaunų dienų parodė išskirtinį talentą dailei. Būdamas dešimties metų, be jokio formalaus lavinimosi, jis jau piešdavo šeimos hotelyje apsistojančių svečių portretus. Po 1780 m. šeima persikėlė į Batą ir T. Lorensas mokėsi pas dailininką William Hoare, išmoko tapyti pastele. 1787 m. šeima persikėlė į Londoną, apsigyveno netoli Džošua Reinoldso, tuo metu pripažinčiausio Anglijos tapytojo, namų. Džošua Reinoldsas susipažino su T. Lorensu ir skatino jį tapyti, leido naudotis savo studija. T. Lorensas tris mėnesius praleido mokydamasis Karališkosios akademijos mokyklose, kopijavo pagal antikinius modelius, po truputį apleido pastelės techniką ir perėjo prie aliejinės tapybos.
1789 m. T. Lorensas pademonstravo pirmą savo pilno ūgio tapytą portretą Karališkojoje akademijoje. Jis išgarsėjo būdamas vos 20 metų nutapęs karalienės Šarlotės portretą. Jau 1791 m. jis tapo asocijuotu Akademijos nariu, 1792 m. pakeitė Džošua Reinoldsą po jo mirties karališkojo tapytojo pareigybėje ir 1794 m. tapo tikruoju Akademijos nariu. Nuo 1793 m. jis laikė mokinius ir padėjėjus. Pats dailininkas gyveno išlaidūniškai ir nuolat buvo skolose. Sakoma, kad jis asistavo dviem seserimis, garsios aktorės Saros Sidons dukterims, ir pats niekuomet nevedė. 1814 m. Britanijos princas regentas užsakė T. Lorensui sukurti grupę antinapoleoninės koalicijos svarbių veikėjų portretų, skirtų Vaterlo salei Vindzoro pilyje ir 1815 m. dailininko rangas buvo pakeltas į riterių (jis įgavo „sero“ titulą). Tuo tikslu T. Lorensas 1818 ir 1819 m. dirbo Achene ir Vienoje, bei keliavo į Romą, kur nutapė popiežiaus portretą, ir Florenciją. 1816 m. jis pritarė Anglijos vyriausybės Elgino marmuro įsigijimui. 1820 m. T. Lorensas grįžo į Angliją, kur buvo išrinktas Karališkosios akademijos prezidentu, kuriuo išbuvo iki mirties 1830 m. sausio 7 d. Londone. Palaidotas Šv. Pauliaus katedroje. Jis žinomas 684 portretų autoriumi. Vienu iš geriausiai vykusių jo kūrinių minimas „Princesės Sofijos portretas“ (1825 m.).
Pilypas VI

Biografija

1984 m. baigė Madrido vidurinę mokyklą „Santa María de los Rosales“. Po to metus mokėsi Kanadoje, mokykloje „Lakefield College School“. 1985–1988 m. mokėsi karo akademijoje Saragosoje, karinio jūrų laivyno mokykloje Marinoje ir karinių oro pajėgų akademijoje San Chavjere. 1988–1993 m. studijavo teisę ir ekonomiką Madrido autonominiame universitete. 1995 m. apsigynė tarptautinių santykių magistro diplomą Džordžtauno universitete (JAV).
Užėmęs karaliaus sostą, įgijo generolo kapitono laipsnį. Turėjo karinio sraigtasparnio piloto licenciją.
Pilypas VI – buvęs olimpietis buriuotojas, dalyvavęs 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Barselonoje, kur su Ispanijos rinktine užėmė 6-tą vietą.

Šeima

Žmona Letizia – buvusi televizijos žinių pranešėja, dukros - Leonor (g. 2005 m.) ir Sofija (g. 2007 m.).

Ryšiai su Lietuva

2015 m. rugsėjo 20 d. Lilyje įvyko trumpas prezidentės D. Grybauskaitės ir Pilypo VI  dvišalis susitikimas prieš Europos krepšinio čempionato finalą su Lietuvos ir Ispanijos rinktinėmis.
Pelvormas

Pelvormas (vok. Pellworm, fryz. Polweerm) – sala Šiaurės Fryzų salyne, Vatų jūroje, priklauso Vokietijai, Šlėzvigui-Holšteinui. Plotas 37 km². Paviršius plokščias.
Saloje 2015 m. gyveno 1147 gyventojų. Sudaro savivaldybę. Veikia kelto linija į Nordštrando pusiasalį (su juo jungia ir damba), vėjo jėgainių parkas.
Senovėje Pelvormas buvo Štrando salos dalimi, tačiau 1634 m. potvynio banga išskaidė tą salą į Pelvormą, Nordštrando pusiasalį ir keletą salelių.
Vilius Šapoka

Vilius Šapoka (g. 1978 m. gruodžio 14 d.) – finansininkas.

Biografija

1997 m. baigė Šiaulių Lieporių vidurinę mokyklą, 2003 m. – Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą.
1999–2001 m. AB „Lietuvos taupomasis bankas“ Kasos operacijų inspektorius, Klientų aptarnavimo poskyrio viršininkas, Finansų planavimo departamento finansų analitikas. 2002–2006 m. LR finansų ministerijos Finansų rinkos departamento Finansų įstaigų skyriaus vyresnysis specialistas, vyriausiasis specialistas, vedėjo pavaduotojas. 2006–2007 m. Vertybinių popierių komisijos narys, 2007–2009 m. – pirmininko pavaduotojas, 2009–2012 m. – jos pirmininkas. 2012–2016 m. Lietuvos banko Finansinių paslaugų ir rinkų priežiūros departamento direktorius.
Nuo 2016 m. – finansų ministras Sauliaus Skvernelio Vyriausybėje.
Vedęs, turi 2 sūnus.
Moka anglų, rusų kalbas.
Čaidamo dubuma

Čaidamo dubuma (kin. 柴达木盆地, pinyin: Cháidámù Péndì) arba Caidamas (mong. Цайдам) – tektoninė dubuma centrinėje Kinijoje, rytinėje Činghajaus provincijos dalyje (daugiausia Haisi mongolų ir tibetiečių autonominėje prefektūroje). Užima ~120 000 km² plotą. Baseino ilgis ~700 km, plotis iki 400 km, būdingas aukštis 2600–2900 m virš jūros lygio. Dubumą supa Kunluno, Nanšano ir Altyntago kalnai. Paviršių sudaro smiltainio-molio lyguma su atskirais skliautgūbriais, uolynais, eoliniais dariniais („uolų miestais“ – jardangais), druskos lygumomis. Būdingos kalnų dykumos ir stepės. Yra naftos, asbesto, borakso, gamtinių dujų, ličio, magnio, kalio telkinių.
Čaidamo baseino dykynes kerta Činghajaus-Tibeto geležinkelis.
Jonas Lasickis

Jonas Lasickis (lenk. Jan Łasicki, lot. Lasicijus, 1534 m. Lasicė, Brohuvo valsčius, Mazovijos vaivadija – 1599 m. Zaslavlis ar 1602 m. Vilnius ?) – lenkų bajoras, radikaliosios reformacijos veikėjas, aktyvus kovotojas su katalikybe.

Biografija

Studijavo Ciuriche, Paryžiuje. Iki 1567 m. kalvinas, vėliau susijęs su čekų broliais. 1556-1581 su pertraukomis, keliavo po Vakarų Europą. 1581 m. ar 1582 m. gyveno Vilniuje, vėliau Zaslavlyje prie Minsko.
Parašė traktatą „Apie žemaičių, kitų sarmatų bei netikrų krikščionių dievus“, kuriame perpasakojo Mykolo Lietuvio, A. Gvaninio, J. Dlugošo, S. fon Herberšteino, J. Maleckio pasakojimus apie lietuvių ir žemaičių tikėjimą. Pateikė žinių apie žemaičių buitį, verslus, būdą – mini, kad jie esą gero būdo, dori, apie jų papročius – vestuves, laidotuves, kai kurias kalendorines šventes. Paliudijo, kad jau XVI a. per Rygą ir Karaliaučių prekiauta su Vakarų Europa Lietuvos linų pluoštu ir sėmenimis, tai skatino tekstilės pramonės plėtrą. Jis nekritiškai rėmėsi kitų autorių veikalais, nes nemokėjo lietuviškai. Stengėsi Vakarų Europos tautoms šią šalį pavaizduoti egzotišką; pateikė nemažai tikrovės neatitinkančių duomenų. Lietuvių mitologijai įdomus jo sudarytas dievybių sąrašas su trumpais kiekvieno aprašymais.
Jo traktatu nekritiškai rėmėsi Teodoras Narbutas, Juozapas Ignotas Kraševskis, Simonas Daukantas, Jonas Basanavičius.
Nalšios muziejus

Istorija

Ignotas Šilkinis, gyvenęs Santakos kaime, 1912 m. pradėjo rinkti ir komplektuoti įvairią istorinę, etnografinę medžiagą. 1925 m. vietos inteligentai kalbėjo apie muziejaus reikalingumą. Apskrities laikraštyje buvo išspausdintas atviras laiškas Švenčionių ponui Starostai, kuriame rašoma, kad reikia gelbėti nykstančius istorijos paminklus, bei prašoma leisti organizuoti draugiją, kuri rūpintųsi senojo palikimo išsaugojimu ir įgyvendintų gražią idėją – organizuotų apskrities muziejų. 1934 m. visuotiniame Mokytojų sąjungos suvažiavime buvo nutarta įsteigti visuomeninį muziejų prie Švenčionių mokytojų sąjungos skyriaus. 1936 m. jame turėta apie 500 senienų. Po metų lenkų valdžia muziejų uždarė. Eksponatai neišliko.
Švenčionių kraštotyros muziejus įkurtas 1945 m. vasario mėnesį. Muziejaus fondus sudarė mokykloje naudotos mokymo priemonės, mineralų kolekcija, akmeniniai kirvukai, monetų ir banknotų kolekcija. 1955 m. muziejui paskirtos naujos didesnės patalpos buvusiame parduotuvės savininko name, Adutiškio g. Nr.2. 1992 m. lapkričio 19 d. Švenčionių rajono valdybos nutarimu pakeistas Švenčionių kraštotyros muziejus pavadintas Nalšios vardu.
1999 m. lapkričio 15 d. po 18 metų statybos muziejui perduoti naujo pastato raktai ir 2000 m. vasario 14 d. Nalšios muziejus atvėrė lankytojams tris 414 m² ekspozicijų sales ir 136 m² parodų salę.

Ekspozicija

Muziejus turi 3 skyrius: Archeologijos, Istorijos, Etnografijos, veikia Archeologijos, Istorijos, Etnografijos ir Gamtos ekspozicijos. Muziejuje sukaupta daugiau kaip 52 000 eksponatų, kuriais atspindimas krašto mezolitas ir neolitas, žalvario amžius, geležies amžius (Kretuono gyvenvietės 1C radiniai, strėlių antgaliai, kirviai, gremžtukai, rėžtukai ir kiti archeologijos radiniai), Švenčionių krašto ir miesto istorija, pokario kovos (1999 m. Antanų girioje rastas Lietuvos laisvės armijos Tigro rinktinės štabo partizanų archyvas), numizmatika (1966 m. Labanoro kaime rastas monetų lobis). Yra fotografijos, buities, etnografijos rinkiniai. 
Muziejaus filialas – Reškutėnų muziejus. Muziejus lankymui atidarytas antradieniais – penktadieniais nuo 10 iki 17 val., šeštadieniais nuo 10 iki 17 val., paskutinė mėnesio diena – sanitarinė.
Victorio

Victorio (Bidu - ya, Beduiat, 1825 m. – 1880 m. spalio 14 d.) – čirikavų apačių čihene būrio vadas, gyvenęs dabartinės Naujosios Meksikos teritorijoje. Kartu su kitais apačių lyderiais ir vadais kovojo su amerikiečiais.

Biografija

Victorio užaugo čihene būryje (kartais vadinamame rytų čirikavais). Ne apačiai vienu metu skleidė gandus, kad jis yra pusiau meksikietis, tačiau nėra jokių akivaizdžių to įrodymų. Taip pat ne apačiai teigė, kad jis ar jo būrys turi giminystės ryšių su navahais ir jų vadinamas „Tas kuris tikrina savo arklį“. Victorio sesuo buvo garsi moteris karė – Lozen („Vikri arklių vagė“).
Eidamas trečią dešimtį kartu su Geronimo ir kitais apačių lyderiais ėmė dalyvauti reiduose prieš baltuosius kolonistus. Pagal papročius vėliau tapo Karštųjų versmių apačių (dar vadinamų mimbrenų) ir meskelerų vadu ir tęsė kovas su JAV kariuomene. Nuo 1870 iki 1886 m. Victorio ir jo būrys (ar tik jo būrys) buvo perkėlinėjami į tris skirtingus rezervatus, į kai kuriuos ne po vieną kartą, ir kiekvieną kartą jie pabėgdavo. Victorio labiausiai troško gyventi savo protėvių žemėse. Ojo Kaliente rezervatas buvo įkurtas apačių tradicinėse žemėse. 1877 m. Victorio ir jo būrys buvo perkelti į San Karlo rezervatą Arizonos teritorijoje. Victorio su savo žmonėmis ir kitais apačių būriais kaipmat pabėgo iš jo. Victorio vadovavo reidui prieš JAV naujakurius netoli Almo (Naujoji Meksika), pavadintu „Almos skerdynėmis“. Reido metu užpuolė sidabro kasyklos darbininkus, nužudė jų vadovą seržantą Džeimsą Kūnei ir dar du darbininkus, vėliau netoliese nužudė 35 avių augintojus. Žudynės buvo nutrauktos atvykus kareiviams iš Bajardo forto.
1880 m. spalio mėnesį Meksikos kareivių būrys apsupo Victorio ir jo žmones netoli Cerro Tres Castilloss, dabartinėjė Čihuahua Meksikos valstijoje. Victorio ir daugelis jo būrio narių žuvo, išsigelbėjo tik kelios moterys su vaikais.
Anatolijus Juozas Kondrotas

Biografija

1955–1961 m. studijavo Kauno medicinos instituto Gydomajame fakultete. Nuo 1961 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. KMU) dėstytojas, 1969–1973 m. Teorinės medicinos fakulteto prodekanas, 1969–1994 m. Normaliosios fiziologijos katedros docentas, 1993–2003 m. Patologinės fiziologijos katedros vedėjas, nuo 1994 m. profesorius. 1992 m. medicinos mokslų daktaras.  Nuo 1997 m. Lietuvos patofiziologų mokslinės draugijos valdybos pirmininkas.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo kryptis – imunopatologija, alergijos patogenezės mechanizmai, naujų imunomoduliatorių tyrimai. Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių.
Vembūtai (Varniai)

Aplinkinės gyvenvietės

Baginai – 0,5 km
Žvilgioji araukarija

Paplitimas

Endeminė medžių rūšis Papua saloje. Natūraliai auga salos tik rytų ir šiaurės rytų dalyse esančiose Madango, Morobės (Morobe) bei Rytų Aukštikalnių (Eastern Highlands) provincijose, maždaug 600-2000 m aukštyje nuo jūros paviršiaus.

Aukštis, kamieno storis

Tai aukščiausiai užaugantys araukarijinių šeimos ir Okeanijos regiono medžiai ir vieni aukščiausių palnetos medžių rūšių. Paprastai užauga 50–80 m, kartais pasitaiko iki 88,9 m (tokio aukščio buvo užregistruota 1941 metais) aukščio ir iki 3 m skersmens kamienu.

Apibūdinimas

Greitai augantis, amžinai žaliuojantis lapuotis medis. Iš toliau atrodo kaip piramidės formos, nors su amžiumi jo viršūnė "suplokštėja". Kamienas tiesus, žievė tamsiai ruda, šiurkšti, lupasi horizontaliai ar lopinėliais. Lapai daugiau susitelkę šakų galuose į savotiškas grupeles. Lapai auga išsidėstę spirališkai, smailėjantys, viduryje arčiau pagrindo plačiausi ir yra 6-15 cm ilgio bei 1,5-2 cm pločio, pas jaunus medelius lapai mažesni. Tai vienanamis augalas, kada vyriški ir moteriški kankorėžėliai auga ant to pačio medžio. Kankorėžiai žali, vėliau subrendę rudi. Vyriški kankorėžiai ilgi ir siauri, iki 20 cm ilgio ir tik 1,8-2,5 cm pločio, moteriški kankorėžiai vištos kiaušinio formos 15-20 cm ilgio ir 12,5 cm pločio, kurių žvyneliai turi savotiškas trumpas it plaukeliai antaugas. Kiekviename kankorėžio žvynelyje po vieną sėklą. Kankorėžėliuose sėklos panašios į trikampę formą 10 mm (30-40 mm) ilgio. Sėklos su dviem siaurokais sparneliais, kurių kiekvienas po 40 mm ilgio ir 25 mm pločio.

Panaudojimas

Atogrąžų klimato kalnuotose vietovėse testuojama kaip potenciali medžio rūsis auginimui dėl medienos.
Antanai

Istorija

Sovietmečiu kaime buvo įkurtas kraštovaizdžio istorinis draustinis, pagerbiant partizanų būrį „Vilnius“. Partizanų žeminėse buvo įkurtas Švenčionių kraštotyros muziejaus filialas.

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad pavadinimas – asmenvardinės kilmės, pagal vyrišką vardą Antanas.

Aplinkinės gyvenvietės

Mociškė – 3 km
Amanti

Turinys

Džulija, išsšskyrusi mados dizainerė, sužino serganti nepagydoma liga ir kad jai liko vos 10 dienų. Palikusi ligoninę, ji vyksta į savo vilą Italijoje, kur nori praleisti paskutines dienas niekino neblaškoma ir tiesiog žiūrėdama televizorių. Kartą ji pamato interviu su inžinieriumi Valerijumi, pasakojančiu apie naują išradimą (saugos pagalves) ir prisimena kartą jį sutikusi oro uoste. Džulija paskambina jam ir susitikus pasiūlo kartu praleisti dvi dienas. Nieko nežinodamas apie taip ją pasielgti paskatinusią priežastį (jis žino tik, kad po 10 dienų ji turės grįžti į JAV ir daugiau nebesugrįš), Valerijus sutinka.
Jiems leidžiant laiką namelyje kalnuose, atvyksta Džulijos draugė Megė ir mėgina ją įkalbėti grįžti į JAV. Šiai atsisakius, jis pasako tiesą Valerijui, tačiau šis vis vien lieka su Džulija ir įsimylėjėliai kartu praleidžia likusias jiems dienas…
Šalna

Šalnų tipai

Pagal kilmę šalna būna radiacinė, advekacinė ir mišrioji.
Advekacinė šalna susidaro, atplūdus šaltam orui. Lietuvoje šių šalnų būna dažniausiai pavasarį, atslinkus arktinei oro masei.
Radiacinė šalna susidaro giedromis ir ramiomis naktimis, kai žemės paviršius intensyviai spinduliuoja šilumą.
Mišrioji šalna susidaro, atkeliavus šaltai oro masei, kuri dar papildomai atvėsta dėl šilumos išspinduliavimo į erdvę (radiacijos).
Pagal temperatūrą šalnos skirstomos į silpnas (-1, -2 °C), vidutines (-2, -3 °C) ir stiprias (iki -6 °C).
Šalnų būna dažniau ir jos didesnės reljefo įdubimuose (kur naktį suteka atvėsęs oras), laukymėse, kiemuose. Kalnų viršūnėse ir iškiliose vietose šalnos būna retai. Kartais uždarose daubose šalnų pasitaiko net vidurvasarį (pvz., 1964 m. rugpjūčio 7 d., Zarasų raj. arba 1971 m. rugpjūčio 22 d., Alytaus raj.).
Lietuvoje pirmoji šalna pasirodo vidutiniškai spalio pirmoje pusėje (spalio 5–10 d.), paskutinė − gegužės pirmoje pusėje. Šaltais metais rudenį šalnų gali būti rugpjūčio pabaigoje, o pavasarį − dar ir birželio pradžioje.
Žemės ūkyje pavojingiausios vėlyvos pavasario šalnos: jos gali apšaldyti žydinčius vaismedžius, agurkus, pomidorus. Rudeninės šalnos pakenkia lauke ar šiltnamiuose auginamoms gėlėms (pvz., skaistažiedėms).
Crystal Palace SC

Istorija

Klubo ištakos siekia  m.
Naujokė (filmas)

Turinys

Jaunuolis Vitorijo atvyksta į provinciją aplankyti sunkiai sergančio dėdės, dono Ninio. Leisdamas laiką namuose, Vitorijo netrunka pasinerti į seksualinius nuotykius, tačiau labiausiai jį domina Marija – jauna vienuolė, slauganti dėdę...
Rytų Lietuvos televizija

Rytų Lietuvos televizija – televizijos kanalas, transliavęs 1991–1993 m. iš Vilniaus.

Istorija

Valstybinės televizijos direkcija „Rytų Lietuvos televizija“ (dar žinoma kaip RLTV) buvo įkurta 1991 m. liepą. Ji buvo pavaldi Lietuvos Respublikos Vyriausybei.
Televizija transliavo Vilniuje ir jo apylinkėse. 1993 m. televizija buvo uždaryta, jos kanalą perėmė bendra Lietuvos-JAV bendrovė Baltijos televizija.
.su

Istorija

Po 1989 m. valstybėms Europoje buvo priskirti keli nauji Interneto domenai, tarp jų .pl (Lenkija), .cs (Čekoslovakija), .yu (Jugoslavija) ir .dd (Rytų Vokietija). Tarp jų buvo ir .su, domenas Tarybų Sąjungai. Iš pradžių, dar prieš dviejų raidžių ccTLD tampant standartiniams, buvo nuspręsta Tarybų Sąjunga suteikti .ussr domeną. Trumpesnį .su domeną pasiūlė tuomet 18 metų turėjęs studentas suomis Petri Ojala. 1991 m. gruodžio 26 d. Tarybų Sąjunga formaliai nustojo egzistuoti, po ko jai priskirtas ccTLD turėjo būti išregistruotas, kaip tai buvo padaryta su Rytų Vokietijos, Čekoslovakijos ir Jugoslavijos ccTLD. Kadangi iki 1993 m. Rusija neturėjo savo ccTLD, .su tebebuvo naudojamas Rusijos reikmėms. 1993 m. Rusijai įregistruotas .ru ccTLD, kuris turėtų pakeisti .su. Senasis .su domenas turėjo būti pašalintas ICANN, tačiau Rusijos Federacijos vyriausybės bei Interneto naudotojų prašymu paliktas.
2001 m. domeno valdytojai paskelbė, jog pradėjo naujų adresų .su domene registravimą, tačiau nėra aišku, ar tai yra suderinama su ICANN potvarkiais. ICANN išreiškė norą .su domeną išregistruoti, o IANA nurodo, jog .su domenas yra šalinamas, nors 2007 m. rugsėjį lobistai paskelbė pradėję derybas su ICANN dėl domeno išsaugojimo, pirmame 2008 m. ketvirtyje adresų registravimas .su domene išaugo 45 %.

Naudojimas

Domenas buvo skirtas Tarybų Sąjungos institucijoms ir kompanijoms. Nepaisant Tarybų Sąjungos iširimo ir naujų ccTLD registravimo, .su tebėra naudojamas. Daugiausia .su adresų registruota Rusijoje ir Jungtinėse Amerikos Valstijose. Pagal RU-CENTER informaciją, 2010 m. gegužę .su domene registruota per 93500 domenų (.ru domenų yra per 2,8 mln.). Tarp institucijų, naudojančių .su, yra Vladimirą Putiną palaikantis jaunimo judėjimas Naši bei Novorosijos Federacija Rytų Ukrainoje. Kai kurios organizacijos, įkurtos TSRS, taip pat tebenaudoja .su domeną.
Pranešama apie daug .su ccTLD registruotų domenų vykdomų kibernetinių nusikaltimų, kadangi .su registruotų domenų taisyklės yra ganėtinai atlaidžios ir pasenusios. Naujos taisyklės, be kita ko pasiliekančios teisę atjungti žalingus domenus, įvestos 2013 m.