google/wiki40b huggingface dataset:
Algirdas Gaižutis

Biografija

1945 m. motina ir tėvas areštuoti kaip rezistencijos dalyviai, motina kalėjo Vorkutos, tėvas Norilsko lageriuose. 1959 m. baigęs Utenos 2-ąją vidurinę mokyklą, 1959–1961 m. Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1961–1966 m. Maskvos valstybiniame M. Lomonosovo universitete studijavo filosofiją ir estetiką. 1966–1970 m. šio universiteto Estetikos katedros aspirantas. 1970 m. apgynė filosofojos mokslų kandidato disertaciją „Apie meninių vertybių prigimtį“.
1970–1985 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, 1976 m. docentas, 1978–1979 m. Filosofijos, 1979–1985 m. Estetikos katedros vedėjas, nuo 1987 m. profesorius. 1984 m. apgynė habilituoto daktaro disertaciją „Dvasinis kūrybinis menininko potencialas (kūrybos, psichologijos, meninio talento prigimties ir ugdymo problematika)“.  1985–1987 m. LSSR MA Istorijos instituto direktoriaus pavaduotojas, 1987–1989 m. Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto direktoriaus pavaduotojas. Inicijavo Kultūros ir meno instituto (nuo 2002 m. Kultūros, filosofijos ir meno institutas) įkūrimą, 1989–1992 m. jo direktorius, plėtojo naujas mokslo kryptis.
1990 m. Lietuvos mokslų akademijos (LMA) narys korespondentas. 1992–1993 m. laikinojo prezidento Algirdo Brazausko patarėjas švietimo, kultūros, mokslo ir religijų klausimais. Nuo 1998 m. LMA tikrasis narys (akademikas), Humanitarinių ir socialinių mokslų skyriaus pirmininkas. 1998 m. stažavo Paryžiuje. 1999–2003 m. Lietuvos mokslo tarybos kolegijos narys ir Humanitarinių mokslų ekspertų komisijos pirmininkas. Nuo 2001 m. LMA viceprezidentas. 2004 m. laikinojo prezidento Artūro Paulausko konsultantas nacionalinės švietimo, ugdymo, mokslo politikos klausimais.  Nuo 2003 m. kovo 26 d. Lietuvos edukologijos universiteto rektorius.
1996 m. draugijos „Žinija“ prezidentas, 2002 m. Europos Sąjungos ateities Lietuvos forumo prezidentas, Lietuvos švietimo tarybos narys. 2006 m. birželio mėn. trumpai – LR Seimo narys, iškėlė Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjunga.

Profesinė veikla

Mokslinių interesų sritys: menotyra, estetika, kultūros filosofija, istorija ir teorija. Parašė, parengė ir paskelbė per 20 mokslinių monografijų, knygų ir studijų, per 200 mokslinių ir meno kritikos straipsnių.
Nuo 1994 m. žurnalo „Menotyra“ ir tęstinių leidinių „Senovės baltų kultūra“, nuo 1995 m. „Lietuvos kultūros tyrinėjimai“, nuo 1992 m. „Lietuvos sakralinė dailė“ vyr. redaktorius, mokslo ir meno žurnalų „Problemos“, „Santa“, „Humanistica“, „Sociologija“, „Lietuvos mokslas“, „Mokslas ir gyvenimas“, „Dailė“ ir kt. redkolegijų narys. 
Dalyvavo parengiant per 100 mokslo daktarų ir habilituotų daktarų (vadovavo doktorantams, buvo komitetų narys, oponentas). Skaitė ir tebeskaito meno sociologijos, estetikos, kultūros filosofijos kursus magistrantams, doktorantams.
Konstantinas Daugirdas

Biografija

Kilęs iš Ariogalos bajorų Daugirdų šeimos, herbas „Gulbė“. Tėvas – Mykolas Steponas Daugirdas (1807–1869) – atsargos poručikas, dvarininkas, 1863 m. sukilimo rėmėjas; turėjo, Pernaravos, Mikalavos ir Verėduvaitės dvarus; išėjęs į atsargą, Ariogalos apylinkėse 1848 m. pastatė Daugirdavos dvarą, 1864 m. Pernaravos dvare įsteigė pradžios mokyklą. Motina – Sofija Charitonovaitė (g. 1817), baigė Smolnio institutą, tarnavo freilinos pareigose Nikolajus I ir Aleksandros Fiodorovnos Romanovų dvare, po santuokos persikėlė gyventi į Lietuvą. Tėvas buvo katalikas, tačiau pravosalvė motina visus vaikus krikštijo stačiatikių bažnyčioje. Po 1864 m. iš Chlevinskių įsigijo Pagojų (Podgaj - lenk.) dvarą ir ūkį (turėjo teisę pirkti kaip pravosalvų šeima).
Konstantinas Daugirdas baigė karo akademiją, tarnavo Rusijos Imperijos kariuomenėje, įgijo pulkininko inžinieriaus laipsnį. Tarnavo Raseiniuose dislokuotame 3 Novorosijsko Dragūnų pulke. Buvo Lietuvos patriotas, platino uždraustą lietuvišką spaudą. Susekus caro ochrankai, teko palikti kariuomenę, parduoti Pagojų dvarelį (Julijonui Butkevičiui) ir bėgti į Rusijos gilumą. Tarnybą baigė štabs-rotmistro laipsniu. Susikūrus nepriklausomai Lietuvai, po 1918 m. grįžo gimtinėn.
Nuo 1918 m. pirmosios nepriklausomos Lietuvos vyriausybės narys, tarnavo valstybės kontrolieriaus pareigose. Buvo asmeninis prezidento Antano Smetonos draugas.
Senatvėje gavo valstybinę pensiją, gyveno Pernaravos dvare (dar vadinamas Pernarai). Čia Daugirdą ne kartą lankė prezidentas Smetona su šeima.
Kylis

Istorija

Kylį dar XIII a. įkūrė Holšteino grafas Adolfas IV fon Šauenburgas, tikėjęs, kad miestas taps svarbiu prekybiniu centru. Tačiau šiandieninis miestas neišlaikė Viduramžių dvasios, nes jį ištiko panašus kaip ir Drezdeno likimas – Kylis buvo sugriautas iki pamatų.
1242 m. vietovei suteikiamos miesto teisės, o už kelių dešimtmečių Kylis tampa vienu iš Hanzos miestų. XVII a. Holšteino-Gotorfo hercogas Christianas Albrechtas įkuria universitetą. XIX a., kai į Kylį buvo perkeltas Prūsijos laivynas, miestas ima sparčiai augti, tampa pagrindine karine-jūrine Vokietijos baze Baltijos jūroje. Tuo metu buvo atidarytas ir Šiaurės-Baltijos jūros kanalas. Miestas tapo vienu stambiausių karinės pramonės centrų ir išlaikė šį vardą iki XX a. antrosios pusės.
Greitakalbė

Greitakalbė – smulkiosios tautosakos žanras, posakiai, kurie greitai tariant iškraipomi.
Greitakalbės žodžiai komponuojami į sakinį dėl skambėjimo (aliteracijų, asonansų), o ne dėl prasmės, juose daug vienodų ar giminingų priebalsių, sunkinančių tarimą. Greitakalbės turi būti tariamos greitai, todėl tariantysis dažnai suklysta (asimiliuoja, sukeičia vietomis garsus), dėl to pakinta žodžių reikšmės, sukuriami humoro efektai. Greitakalbės lavina sudėtingiausių kalbos garsų, jų junginių tarimą.
Klemenas Bolha

Karjera

Karjeros pradžioje atstovavo įvairius klubus gimtinėje.
2019 m. birželio mėn. tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu.
Udžis

Simboliai

Oficiali miesto gėlė – Kerria japonica, medis – klevas.
Jonas Sakas

Jonas Sakas (1912 m. Papilėje – 1987 m. Beržore) – pirmasis Panevėžio dramos teatro direktorius.

Biografija

1940 – 1941 metais buvo pirmuoju Panevėžio dramos teatro direktoriumi.
1941 metais vokiečių okupacijos pradžioje Kaune suimtas, bet greitai paleistas. Karo metais dirbo artistu Vilniaus „Vaidilos“ teatre. 1944 metais mobilizuotas karinei tarnybai Vokietijoje. Karui baigiantis, pateko į amerikiečių kariuomenės nelaisvę. Paleistas bandė pasiekti namus, bet buvo suimtas ir išgabentas į rusų filtracijos lagerį Tolimuosiuose Rytuose, Chabarovsko krašte, kur kalėjo iki 1946 metų rugsėjo.
Grįžęs iš lagerio, dirbo Šiauliuose finansų skyriaus vedėju ir keletą metų Kelmės rajone – Šaltenių mokyklos direktoriumi, Kražių vidurinės mokyklos direktoriumi, Šaltenių kolūkio pirmininku.
Nuo 1958 pabaigos iki pensijos gyveno ir dirbo Klaipėdoje. Tuo metu dalyvavo vietos literatų veikloje, publikavo apsakymus. Klaipėdos saviveiklininkai buvo pastatę spektaklį pagal jo scenarijų.
Gyvenimą baigė prie Platelių esančiame Beržore, kur ir palaidotas.
Paryžiaus baseinas

Paryžiaus baseinas arba Šiaurės Prancūzijos žemuma (pranc. Bassin parisien) − kalvota lyguma Prancūzijos šiaurėje, tarp Ardėnų, Vogėzų kalnų, Centrinio Masyvo ir Armorikos aukštumos.
Paryžiaus baseinas − svarbiausias Prancūzijos pramonės ir žemės ūkio rajonas.
Paryžiaus baseinas užima apie ¼ Prancūzijos ploto. Paviršiaus aukštis viduryje apie 100 m, į pakraščius kyla; rytuose ir pietryčiuose yra kuestinių kalvagūbrių, kurių aukštis iki 500 m. Paryžiaus baseinas susidaręs muldoje iš juros, kreidos, paleogeno ir neogeno uolienų.
Dauguma Paryžiaus baseino upių (Uaza, Marna, Jona) priklauso Senos baseinui. Vyrauja vidutinių platumų jūrinis klimatas.
Didžiausi miestai: Paryžius, Havras, Reimsas, Nansi, Ruanas, Mecas.
Ute Starke

Biografija

1968 m. vasaros olimpinėse žaidynėse (Meksikas) kartu su VDR komanda laimėjo bronzos medalį. Taip pat dalyvavo 1960, 1964 ir 1968 m. atskirose rungtyse. Baigusi karjerą, dirbo trenere SC Leipzig.
Talvaras

Talvaras (angl. talwar, talwaar, tulwar; devanagari तलवार) – viduramžių Indijai būdingas kardas, žinomas nuo XIII a. Panašus į persų šamširą bei turkų kiličą. Talvaro geležtė būna platesnė nei paminėtų kardų. Būdinga rankenos forma parodyta nuotraukoje.
Pasirodė XII a. ar kiek vėliau. Populiariausias buvo Šiaurės Indijoje Didžiųjų Mogolų laikais. Naudotas iki XIX a. Buvo mėgstamas radžputų ginklas.

Kita

Talvaro variantas yra XIX a. Afganistane gamintas pulvaras.
Viena iš Indijos karinio jūrų laivyno raketų fregatų pavadintas „Talwar“
Leonardo da Vinči mirtis

„Leonardo da Vinči mirtis“ (pranc. La Mort de Léonard de Vinci) – prancūzų neoklasicisto Žano Ogiusto Dominiko Engro aliejinės tapybos darbas, nutapytas 1818 m. Paveikslo matmenys – 40 × 50,5 cm. Eksponuojamas Petit Palais muziejuje Paryžiuje.

Istorija

Studijų Romoje metais, Žanas Ogiustas Domininkas Engras tapė ne tik oficialius paveikslus Paryžiaus salonui, bet ir portretus ar mažus istorinius paveikslus privatiems asmenims. Šį istorinį siužetą, kuriame vaizduojamas ant Prancūzijos karaliaus Pranciškaus I rankų Château du Clos Lucé, Ambuazo mieste, mirštantis 1519 m. garsus Italijos Renesanso tapytojas Leonardas da Vinči, užsakė kunigaikštis Pierre Louis Jean Casimir de Blacas d’Aulps (1771–1839), Prancūzijos ambasadorius Romoje bei svarbi Restauracijos periodo figūra.
Paveikslo scena paremta Džordžo Vazario traktatu „Žymiausi tapytojų, skulptorių ir architektų gyvenimai“ (1550 m.). Prancūzijos karaliaus veidas nukopijuotas nuo Luvro muziejuje eksponuojamo Tiziano Vecellio paveikslo „Pranciškaus I portretas“ 1538 m. Tapytojas naudoja savo siužete romantizuoto teatro efektą, kuriame persipina herojaus mirtis bei komiškos personažų fizionomijos.
2014 m. paveikslas buvo trumpam paskolintas Liono meno muziejui, kur tuo metu vyko paroda „Praeities išradimas. Širdies ir kalavijo istorija Europoje 1802–1850“ (L’invention du Passé. Histoires de cœur et d'épée 1802–1850).
Zorūbai (Seinai)

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Rotšildai

Rotšildai (vok. Rothschild) – viena įtakingiausių XIX a. bankininkų šeimų pasaulyje, vieni svarbiausių Europos bei JAV finansininkų.

Dinastijos pradininkas – Vokietijos žydų kilmės bankininkas Amšelis Majeris Rotšildas. Internete teigiama, kad jie jau daugiau nei 200 metų dirba finansų srityje. Kai kurie žmonės įtaria šios šeimos narius bandant įvesti savanaudišką pasaulio tvarką, kurioje jiems svarbu apsaugoti tik savo šeimos interesus, išnaudojant kitus bei slapta darant įtaką pasaulio valdžios atstovams. Tai dažnai diskutuojama teorija tarp žmonių, nusitaikiusių prieš Rotšildus.
Praeityje šios šeimos bankai slapta suteikdavo paskolas Anglijai, Austrijai ir Prūsijai, bandančioms nugalėti Napoleoną. Skolininkų gretose vėliau buvo atsidūrusi ir Japonija. 1934 metais sukurtame filme Rotšildai teigiamai vaizduojami tikrais faktais paremtoje istorijoje, kai Prūsija po kiek laiko pasipiktinus uždraudžia tolimesnę šios šeimos įtaką Europoje. Įskaudinti Rotšildai panaudoja savo galias, sunaikinant Europos finansų struktūrą. Count Ledrantz, vienintelis fiktyvus asmuo (tolygus Vokietijai), filme vaidinamas Boriso Karloffo, užpykęs ir pasibaisėjęs Rotšildų šeima pradeda programą prieš žydus; tuo pat metu Napoleonas sugrįžta iš tremties.
Hattrick

Hattrick (sutrumpintai HT) – internetinis futbolo vadovavimo žaidimas, sukurtas Švedijoje. Žaidimas išverstas į 54 kalbas (taip pat ir lietuvių) ir žaidžiamas 128 šalių, kurių kiekviena turi savo šalies piramidės principu paremtą lygų sistemą. Žaidimas veikia nuo 1997 m. rugpjūčio 30 d., o 2007 m. lapkričio mėnesį turėjo apie 940 500 vartotojų.
Užsiregistravęs Hattrick žaidėjas gauna komandą, kurioje gali keisti treniruočių tipą, pasamdyti ar atleisti klubo darbuotojus, pirkti ir parduoti futbolininkus, nustatyti komandos sudėtį rungtynėms, investuoti į jaunimo komandą. Žaidimas yra nemokamas, bet yra priedų, kuriuos galima įsigyti: Hattrick Rėmėjas ir mobilaus telefono paslaugos. Hattrick nuolatos yra vystomas ir žaidimo kūrėjai nuolat papildo naujais priedais ir tobulina esamus. Šie priedai ir pasiūlytos naujos idėjos nuolatos aptariami žaidimo konferencijose.
Teresė Ciškevič

Teresė Ciškevič, lenk. Teresa Ciszkiewicz arba lenk. Teresa Ciszkiewiczowa, vok. Thérèse von Ciszkiewicz (1848 m. Nevėžninkuose (Kauno gubernija) – 1921 m. balandžio 20 d. Varšuvoje) – Lenkijos gydytoja, visuomenės veikėja.

Biografija

Augo nedideliame Panevėžio krašto dvarelyje, pradinį išsilavinimą įgijo namuose. Per 1863 m. sukilimą buvo sukilėlių ryšininkė, tiekdavo jiems maistą. Mokėsi gimnazijoje Rygoje, šiame mieste tuo metu apsigyveno ir jos tėvas. 1873 m. pradėjo studijuoti mediciną Berno universitete, 1879 m. įgijo gydytojos diplomą. Tais pačiais metais apgynė mokslų daktarės disertacija tema Ueber die Gaehrung des schleimsauren Ammoniaks ir dirbo šio universiteto Fiziologinės chemijos katedroje prof. Marcelio Nenckio asistente.
1883 m. ištekėjo už savo pusbrolio architekto Alfredo Cieškevičiaus ir apsigyveno Varšuvoje. Atidarė ginekologijos praktiką, buvo viena pirmųjų moterų gydytojų Lenkijos sostinėje. Aktyviai dalyvavo visuomeninėje politinėje veikloje: priklausė Liga Narodowa, Towarzystwo Oświaty Narodowej ir Legiony Polskie organizacijoms. Kartu su W. Marrené-Morzkowska 1886 m. įsteigė slaptą švietėjišką moterų draugiją Koło Kobiet Korony i Litwy ir jai vadovavo. Buvo viena iš emancipacinio moterų judėjimo pradininkių Lenkijoje. Palaidota Povonzkų kapinėse.
Visos apsaugos priemonės

Turinys

Filmo veiksmas vyksta nedideliame miestelyje JAV ir Meksikos pasienyje. Jame tvarką palaiko šerifai Bentenas ir Pyrsonas, tuo tarpu iš Meksikos per sieną nuolat plūsta narkotikai, kuriuos tiekia buvęs Benteno draugas Kešas Beilis. Jiedu ir dabar bando palaikyti šiokius tokius santykius, nes juos vienija ne tik praeitis, bet ir moteris – Sarita, anksčiau buvusi su Beiliu, bet dabar gyvenanti su Bentenu.
Kol šerifai kovoja su narkotikų prekeiviais, mieste pasirodo specialusis būrys, vadovaujamas majoro Haketo. Visi šio būrio kariai yra oficialiai dingę be žinios, o jų užduotys – itin slaptos misijos. Pinigų operacijai, kurios tikslas – narkotikų tiekėjo Beilio sunaikinimas, būrys gauna apiplėšdamas miestelio banką, tačiau keli iš jų įkliūna šerifui ir Haketas priverstas atskleisti jam kortas.
Norėdamas galutinai išsiaiškinti santykius su buvusiu draugu, Bentenas vyksta pas Beilį, o jam iš paskos seka specialusis būrys, tačiau paskutiniame operacijos etape paaiškėja, kad šio vadas majoras Haketas turi visai kitokių planų...
Paprastoji skalsė

Medicina

Skalsė turi daug didesnį gydomąjį poveikį nei pats rugys. Dėl stipraus alkaloidų poveikio organizmo funkcijoms, skalsės naudojamos medicinoje. Jų preparatai naudojami kraujagyslių veiklai, kraujospūdžiui ir galvos skausmui mažinti, neurozėms, bei vegetatyviniams kraujagyslių sutrikimams gydyti. Gaminami preparatai, kuriais gydomas padidėjęs nervų sistemos jaudrumas, nemiga, vegetacinė distonija, klimakterinio periodo ir menstruacijų ciklo sutrikimai, gimdos atonija.
Skalsių preparatai yra toksiški, todėl juos galima vartoti tik su gydytojo žinia.
Kavalos nomas

Geografija

Į nomo sudėtį įeina ir Taso (Θάσος) sala. Kavalos nomas yra ryčiausias Makedonijos nomas.
Rytuose nomo riba yra Mestos (gr. Νέστος) upė.
Aukščiausias nomo taškas yra 1957 m aukščio Koutra Pangajono kalnuose (gr. Παγγαίο όρος) nomo vakaruose, antras pagal aukštį (1203 m) – Taso saloje esančiuose kalnuose.
Šiaurinė dalis yra mažai gyvenama.
Dadū Dajalas

Dadū Dajalas (hindi दादूदयाल  = Dādūdayāl, 1544–1603 m.) – Indijos gurus (santas), poetas, priskiriamas bhakti laikotarpiui, „žinių kelio“ (jñānmārgī) atšakai. Kilęs iš Džaipuro apylinkių Radžasthane.
Savo mokyme sekė Kabiro, budistų, nathų poetine linija. Kaip ir Kabiras, neigė religinės ortodoksijos ir kastinio susiskaidymo reikšmę ir pabrėžė tiesioginį atsidavimą Dievui. Dadū Dajalas manė, kad išsilaisvinti iš samsaros galima kartojant Ramos vardą. Jis apmokė 52 mokinius, kurie vėliau įsteigė ašramus įvairiose Radžasthano vietose.
Mokėjo hindi, gudžaratų, radžasthanų kalbas, savo mokymą skleidė mišria kalba, vad. khičri bhāšā. Jo poezijos rinkinys Dadu Anubhav Vani, užrašytas jo mokinio Radžabo.
Vyras (sutuoktinis)

Vyras – vyriškis, oficialiai ar faktiškai esantis moters (jo žmonos) sutuoktinis. Buvimas vyru paprastai reiškia ir dalyvavimą su santuoka susijusiuose svainystės ryšiuose.
Oficialus vyras – vyriškis, kurio santuoka su moterimi oficialiai užregistruota įstaigoje, kuriai suteikta teisė registruoti santuokas. Kai ši įstaiga pasaulietinė, santuoka yra civilinė santuoka. Dalyje šalių santuoka gali būti sudaryta bažnyčioje (bažnytinė santuoka).
Faktinis vyras (sugyventinis) – vyriškis, kuris gyvena kartu su moterimis, kartu tvarko namų ūkį ir galbūt augina vaikus, tačiau jų santykiai nėra oficialiai užregistruoti.
Šiais laikais įvairiose valstybėse egzistuoja nemažai skirtingų santuokos formų, tad ir vyro statusas teisiškai būna gana skirtingas. Buvimas vyru (sutuoktiniu) kelia tam tikras teisines pasekmes (įsipareigojimai žmonai, turimiems ar būsimiems vaikams ir pan.).
San Zeno poliptikas (Mantegna)

Aprašymas

San Zeno bazilikos abatas Gregorio Correr užsakė darbą 1457 m. Andrea Mantenja atliko jį Padujoje ir 1459 m. išsiuntė į Veroną.
Napoleono karų metu prancūzų kareiviai 1797 m. nupjovė altoriaus predelos (apatinė altoriaus dalis) fragmentus ir parsigabeno į Prancūziją. Šiuo metu centrinė „Nukryžiavimas“ yra Luvre, šoninės „Kristaus malda kalne“ ir „Kristaus prisikėlimas“ yra Turo miesto menų muziejuje Prancūzijoje.
Nepavykus susigrąžinti predelos dalių jos buvo pakeistos kopijomis, kurias nutapė tolimas Veronezės palikuonis Paolino Caliari. 2007 m. altorius buvo restauruotas ir atnaujintas. Manoma, kad poliptiko rėmas yra originalaus Mantenjos dizaino.
Altoriuje vaizduojama tradicinė scena: centrinėje panelėje Madona su Kūdikiu, šoninėse - šventieji, Veronos miesto globėjai. Mantenjos darbas pažymėtinas puošnumu, tik tai pasiekiama ne auksu, o vaisių, riešutų ir gėlių girliandų atvaizdais.
Janas Kostka

Biografija

Lenkijos magnatų Kostkų giminės atstovas, herbo „Dąbrowa“ savininkas. Pamario ir Chelmo vaivados Stanislavo Kostkos (1487–1555) ir Elžbietos iš Elenbergo sūnus.
Išsilavinimą gavo Vokietijojje, Flandrijoje ir Ispanijoje. 1568 metais Janas Koska Lenkijos karaliaus Žygimanto Augusto buvo paskirtas Jūros komisijos vadovu. Užsiėmė Lenkijos karinio jūrų laivyno organizavimu. Buvo unijos tarp Lenkijos ir Prūsijos karalyščių šalininkas.
Dalyvavo Liublino unijos (1569) ir Varšuvo konfederacijos (1573) aktų pasirašyme.
KS Pogradeci

Istorija

Klubo ištakos siekia 1932 m.
Varšuvos getas

Varšuvos getas – 1940 m. spalio 2 d. Varšuvoje vokiečių hitlerininkų įkurtas getas žydams.
Getui Varšuvos mieste buvo išskirta 4 km² vieta, kuri buvo apsupta siena atskiriant getą nuo likusio miesto. Plotas buvo padalintas į didįjį ir mažąjį getą, sujungtas mediniu tilteliu per Chlodnos gatvę išilgai Žalėžnos gatvės.
1941 m. sausį jame buvo uždaryta apie 590 tūkstančių žydų. Gete buvo sunkios gyvenimo sąlygos ir teroras. Vien iki 1942 m. pusės žuvo apie 1/4 geto gyventojų. Dalinai getas likviduotas nuo 1941 m. rugpjūčio, uždarant mažą getą, žmones išvežant į mirties stovyklas, daugiausiai į netoliese Varšuvos esančią Treblinką. 1942 m. pavasarį pradėtas sistemingas geto likvidavimas. Iki 1942 m. išvežta apie 300 tūkstančių geto gyventojų.
Vietoje iš kurios vežė iš geto yra prie geležinkelio atšakos ir tenai dabar pastatytas Umschlagplatzo paminklas.
1943 m. balandžio 19 d. gete kilo Varšuvos geto sukilimas. Kovos truko nuo gegužės 15 d. Sukilimo vadovas buvo Mordechajus Anielevičius. Po sukilimo numalšinimo galutinai visi geto gyventojai buvo išvežti, o pastatai sunaikinti vadovaujant SS generolui Jurgenui Stropui.
Iki šiandien išliko tik vienas labai trumpas geto sienos mūras. Jis yra kieme – tarp Siennos 55 ir Zlotos 62 namų.
Milgramo eksperimentas

Milgramo eksperimentas – klasikinis socialinės psichologijos eksperimentas, pirmą kartą Stanley Milgram (Jeilio universitetas) aprašytas 1963 metais straipsnyje „Paklusnumas: elgesio tyrimas“ („Behavioral Study of Obedience“), o vėliau knygoje „Paklusnumas autoritetui: eksperimentinis tyrimas“ („Obedience to Authority: An Experimental View“, 1974). Eksperimentas rodo, kad sekdamas autoritetu, žmogus laisva valia gali elgtis labai žiauriai ir visiškai nepaisydamas savo paties įsitikinimų.

Rezultatai

Milgramo bandymų metu 65 procentai bandomųjų (savanorių eksperimento dalyvių) eksperimentatoriaus nurodymu pasiuntė aukai (kuri iš tiesų buvo aktorius) įsivaizduojamą 450 voltų elektros smūgį, nors kai kurie prieš tai ir pasakė grąžinsią už dalyvavimą gautus $4,50. Nė vienas dalyvis neatsisakė trenkti aukai 300 voltų įtampa. Psichologai pakartojo šį bandymą įvairiose pasaulio vietose ir nustatė, jog aklai autoritetu (eksperimentatoriumi) sekančių žmonių dalis visur yra pastovi ir artima maždaug dviem trečdaliam.
84 procentai vėliau apklaustų dalyvių teigė esą „patenkinti“ arba „labai patenkinti“ dalyvavę šiame bandyme, daugelis rašė išsamias padėkas, siūlėsi asistuoti kituose eksperimentuose ar prašėsi priimami į darbą šioje laboratorijoje. Netgi iš atsisakiusių trenkti galutinį smūgį nė vienas nepareikalavo atsisakyti paties eksperimentavimo, nepasidomėjo „aukos“ sveikata po bandymo.
Nors bandymas atskleidė svarbų žmogaus psichologijos dėsningumą, šiuo metu jis būtų laikomas neetišku ir negalėtų būti atliktas.

Tolimesni tyrimai

Milgramas taip pat nustatė, jog neprotingam bandomojo elgesiui turi įtakos autoriteto (eksperimentatoriaus) bei aukos artumas. Jei autoritetas komanduoja bandomąjam tik telefonu, protingai besielgiančių žmonių padaugėja. Dalis bandomųjų tokiu atveju ima apgaudinėti eksperimentatorių, apsimesdami, jog tebevykdo jo nurodymus. Jei auka būdavo arti ir bandomasis turėdavo pats priglausti aukštos įtampos kontaktą, autoriteto klausančių žmonių sumažėdavo iki maždaug 30 procentų.
Įtardamas, jog bandomieji juo pasitiki kaip universitetui atstovaujančiu mokslininku, Milgramas įkūrė fiktyvią neva kažkokia miglota komercine veikla užsiimančią firmą ir pakartojo bandymus ten. Rezultatai buvo tokie patys.
Nebuvo aptikta jokių skirtumų tarp vyrų ir moterų elgesio.
Taip pat buvo nustatyta, jog žiauriam sprendimui turi įtaką grupės dydis. Jei tas pats bandymas buvo kartojamas vienu metu esant dviem arba trims bandomiesiems, jie gana dažnai sutardavo nebetęsti eksperimento. Žiauraus elgesio atvejų sumažėdavo iki 40 procentų.
Biulleten Vilenskogo v.-revoliucionnogo komiteta i politotdela N armiji

Biulleten Vilenskogo v.-revoliucionnogo komiteta i politotdela N armiji (liet. Vilniaus karinio revoliucinio komiteto ir N armijos politinio skyriaus biuletenis) – komunistinis laikraštis, ėjęs 1920 m. liepos 15 d. – rugpjūčio 31 d. Vilniuje rusų kalba.

Istorija

Išėjo 15 numerių. Bendradarbiavo Zigmas Angarietis, Roza Kagan, Aleksandras Miasnikovas ir Nikolajus Vinogradovas. Skelbė Vilniaus karinio revoliucinio komiteto įsakymus, informavo apie mūšius su Lenkijos kariuomene.