google/wiki40b huggingface dataset:
Dalė Dzemydienė

Dalė Švanytė-Dzemydienė (g. 1957 m. gegužės 4 d. Kaune) – Lietuvos inžinierė matematikė, programuotoja, fizinių mokslų daktarė.

Biografija

1980 m. su pagyrimu baigė Kauno politechnikos instituto Skaičiavimo mašinų fakulteto Taikomosios matematikos specialybę. 1995 m. apgynė matematikos ir informatikos mokslų daktaro disertaciją, 2004 m. apgynė socialinių mokslų vadybos ir administravimo habilitacinę procedūrą. 1996 m. stažavosi Talino technologijos universitete (Estija).
1980–1985 m. Lietuvos mokslų akademijos Matematikos ir kibernetikos instituto (nuo 1990 m. Matematikos ir informatikos institutas) Valdymo sistemų skyriaus jaunesnioji mokslo darbuotoja, 1985–1995 m. mokslo darbuotoja, nuo 1996 m. Programų sistemų inžinerijos skyriaus vyresnioji mokslo darbuotoja.
1994–1995 m. Lietuvos kompiuterininkų sąjungos specialistų tobulinimosi kursų dėstytoja, 1996–1997 m. Kauno technologijos universiteto Verslo informatikos katedros einanti docentės pareigas. 1997–1998 m. Mykolo Romerio universiteto (1997–2000 m. Lietuvos teisės akademija, 2000–2004 m. Lietuvos teisės universitetas) Informatikos ir komunikacijų katedros asistentė, 1998–1999 m. Teisinės informatikos katedros einanti docentės pareigas, 2000–2004 m. Teisinės informatikos katedros docentė, nuo 2005 m. Informatikos ir statistikos katedros profesorė.
Nuo 1985 m. Lietuvos kompiuterininkų sąjungos (LIKS), nuo 2002 m. Lietuvos operacijų tyrimo draugijos, Europos Dirbtinio intelekto koordinacinio komiteto ECCAI narė.
Sutuoktinis Gintautas Dzemyda, vaikai Ignas (g. 1983 m.), Giedrė (g. 1987 m.).

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: informacinių sistemų projektavimas ir kūrimas, dirbtinio intelekto metodai, žinių sistemų inžinerija, darnaus vystymosi procesų tyrimai.  Dalyvavo 1984 m. mokslinio tyrimo programose „Taršos objektų ekologinės būklės įvertinimo sistema“, 1996–1997 m. „Lietuvos multimodalinio transporto sistemos plėtros tyrimai ir strategija“. Daugiau kaip 90 mokslinių straipsnių autorė.
Tomas Minsevičius

Biografija

2001 m. baigė Kalvarijos vidurinę mokyklą. Rimo Sujetos paslaugų įmonės vadybininkas.
Darbo partijos, nuo 2010 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kalvarijos skyriaus narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narys. 
Marijampolės regiono jaunųjų verslininkų klubo narys.
Sutuoktinė Loreta, duktė Gabija.
Viterbas

Istorija

Miestas pirmąkart paminėtas kaip Castrum Viterbii VIII a. Jį sustiprino lombardų karalius Deziderijus 773 m., kai nesėkmingai bandė užimti Romą. Kai popiežiai gavo frankų paramą, Vitebras tapo Popiežiaus valstybės dalimi, bet su tuo nesutiko Šventosios Romos imperatoriai, kol 1095 m. miestas tapo nepriklausoma komūna.
Kai popiežiams iškildavo sunkumų Romoje, Viterbas buvo jų mėgstama rezidencija pradedant Eugenijumi III (1145–1146 m.), kuris buvo nesėkmingai apsiaustas. 1164 m. imperatorius Frydrichas I Barbarosa paskelbė miestą antipopiežiaus Paskalio III sostine. Po trejų metų jis suteikė Viterbui miesto statusą ir jo karius pasitelkė kovoje prieš Romą. 1172 m. miestas pradėjo plėstis: sugriovė Ferento miestą ir užėmė daug žemių. Tuo metu tai buvo vienas labiausiai klestinčių ir svarbiausių miestų Centrinėje Italijoje, o jame gyveno beveik 60 tūkst. žmonių.
1207 m. popiežius Inocentas III Viterbo katedroje turėjo susirinkimą, bet vėliau miestas buvo ekskomunikuotas kaip eretikų patarių mėgstama vieta ir romėnų nugalėtas.
XIII a. miestą pamainom valdė Gatti ir Di Vico šeimų tironai. Frydrichas II patraukė Viterbą į savo pusę 1240 m., bet kai vokiečių kariai buvo išvyti po trejų metų, imperatorius nesėkmingai bandė apsiausti miestą. Nuo to laiko miestas visada buvo popiežiaus pusėje. 1257-1261 m. mieste gyveno ir mirė popiežius Aleksandras IV. Viterbe buvo išrinktas jo įpėdinis Urbonas IV.
1266-1268 m. popiežius Klemensas IV išsirinko Viterbą baze nuožmioje kovoje su Hohenštaufenais: iš Popiežiaus rūmų jis eksmomunikavo Konradino Švabo armiją, kuri artinosi prie miesto. Kiti mieste išrinkti popiežiai buvo Grigalius X (1271 m.) ir Jonas XXI (1276 m., jis mirė Viterbo popiežiaus rūmuose, kai įgriuvo nesenai pastatytos bibliotekos lubos jam miegant), Mikalojus III ir prancūzas Martynas IV. Viterbiečiai pasipiktinę svetimšalio rinkimams, kuriems vadovavo Neapolio karalius Karolis I Anžu, įsiveržė į katedrą, kur buvo susirinkusi konklava ir suėmė du kardinolus. Po to jie buvo ekskomunikuoti, o popiežiai 86 metus vengė rodytis mieste.
Be popiežiaus miestas pateko į Di Vico rankas. XIV a. Giovanni di Vico be Viterbo valdė Čivitavekiją, Tarkviniją, Bolseną, Orvjetą, Todį, Narnį ir Ameliją. Jį sutriuškino kardinolas Gil de Albornoz 1354 m., pasiųstas Avinjono popiežių atgauti jiems priklausančias žemes, ir pastatė pilį. 1375 m. miestas atidavė raktus Francesco Di Vico, buvusio tiro sūnui, bet po trylikos metų miestiečiai jį nužudė. Po to Viterbas kreipėsi į popiežių Urboną VI, o vėliau į Giovanni di Sciarra di Vico, Frančesko pusbrolį. Tačiau popiežiaus Bonifaco IX kariai jį išvijo 1396 m. ir įvedė tvirtą popiežiaus valdžią. Paskutinis di Vico, valdęs Viterbą Džakomas buvo nugalėtas 1431 m.
Tapęs Popiežiaus valstybės dalimi Viterbas prarado savo reikšmę. XVI a. mieste gimė renesanso humanistas Latino Latini. 1871 m. miestas atiteko Italijai.
Daržininkas

Daržininkas – žemės ūkio specialistas, užsiimantis daržininkyste.
Eldegizidai

Kilmė ir hegemonija

1136 m. Seldžiukų sultonato sultonas Masudas paskyrė Shams ad-Din Eldegiz Azerbaidžano regiono valdytoju (Atabegu). Šis labai greitai įsitvirtino valdžioje, savo sostine padarė Bardos miestą, įkurdamas praktiškai nepriklausomą valstybę.
Ši valstybė tapo stipriausiu to laikotarpio Seldžiukų atabegatu ir labai greitai plėtėsi. 1161 m. jis užėmė gretimą Hamadano regioną (Kurdistaną). Pasak viduramžių istorikų, Eldegizo laikais jo valstybė valdė ne tik istorinį Azerbaidžaną (įskaitant Širvaną ir Araną), bet ir Hamadaną, Mazandaraną, Gilaną, Isfahaną. Regionai Kermanas, Farsas, Chuzestanas ir kiti tapo jo vasalais.

Tolesnė raida

Nuo pat atabegato susikūrimo stipriausias priešas buvo Gruzija šiaurėje. Gruzinai puldinėjo pasienio teritorijas, ne kartą užvaldė Gandžą, neretai ėmė duokles iš Eldegizidų.
Po Eldegizo mirties 1175 m. jo sūnus Jahan Pahlavan tęsė tėvo liniją, išlaikydamas įtaką Seldžiukų soste. Jo valdymo laikai laikomi vieni taikiausių valstybės istorijoje, nes buvo sutramdyti smulkūs feodalai, užmegzti draugiški santykiai su Chorezmidais rytuose.
Dar gyvas būdamas Jahan Pahlavan perkėlė sostinę į Hamadaną ir ėmė valdyti iš Kurdistano, o Azerbaidžano regioną atidavė savo broliui Qizil Arslan, kuris naująją sostinę įtvirtino Tebrize. 1186 m. mirus broliui, jis tapo Atabegato paveldėtoju. Silpstant valdžiai, šiaurėje esantis Širvano valdytojas sukilo, tačiau pralaimėjo. 1191 m. Qizil Arslanas nuvertė paskutinįjį Seldžiukų sultoną Togrul III ir pasiskelbė sultonu.
Po Qizil Arslano mirties trys sūnus ėmė kariauti dėl valdžios silpstančioje valstybėje. Vienas jų, Abu Bakras išlaikė Azerbaidžano regioną, tuo tarpu kitos teritorijos buvo greitai prarastos. Abu Bakro įpėdinis Uzbekas (1210–1225) buvo paskutinis Azerbaidžano atabegas. Jį nuvertė Chorezmidas Jalal ad-Din Mingburnu, kuris trumpam prijungė Azerbaidžaną prie savo imperijos.
Rabis Abu-Chalilis

Gyvenimas

Libano kompozitorius ir ūdo atlikėjas Rabis Abu-Chalilis gimė 1957 metų rugpjūčio 17 dieną Beirute. Beiruto konservatorijoje studijavo arabų ir Vakarų pasaulio muziką. 1978 metais dėl Libane kilusio pilietinio karo emigravo į Miuncheną (Vokietija), kur, vadovaujamas Valterio Toirerio mokėsi groti fleita. Šiuo metu su žmona ir dviem vaikais gyvena Miunchene, kitą dalį laiko praleidžia Pietų Prancūzijoje.

Muzika

Nuo mažens mokėsi groti ūdu – arabų liutnia be dalmenų. Beiruto konservatorijoje ūdą studijavo vadovaujamas šio instrumento virtuozo Georgeso Faraho. Dėl Libane kilusio pilietinio karo pasitraukė į Vokietiją. Miuncheno muzikos akademijoje studijavo klasikinę Vakarų fleitą pas Waltherį Theurerį.
Savo kūryboje tradicinę arabų muziką dažnai jungia su džiazu, roku, Vakarų klasikine muzika. Drauge su Anuaru Brahemu (Anouar Brahem) laikomi žymiausiais ūdo atlikėjais, griežiančiais World Jazz stiliaus muziką. Patyrė Ornetės Kolmano, Don Cherry, Franko Zapos, Belos Bartoko įtaką. 2003 m. Su pasisekimu dalyvavo Pekino džiazo festivalyje, kur muzikavo pritariant tūbai, klarnetui ir mušamiesiems.

Įrašų albumai

Pirmajame Rabi Abu-Chalilio albume Nafas (1988 m.), kurį išleido ECM įrašų kompanija, vyrauja tradicinė arabų muzika, jungiama su įvairių tautų būgnų skambesiu. Albumuose Al-jadida ir Blue Camel (1992), kurie buvo įrašyti su alto saksofonininkais Sonny Fortune ir Charlie Mariano ir fliugelhorno atlikėju Kenny Wheeler, juntama didžiulė turkiškos muzikos įtaka. Rabis Abu-Chalilis savo kūriniuose gausiai naudoja mišrius metrus (pvz., 11/8 kūrinyje „Sachara“) bei klasikinius arabų, turkų ir persų metrus, kaip antai 10/8 (grupuojama 3+2+2+3), 5/8, 7/8 ir kt. Ypač tai ryšku pjesėse "Nightfall" iš albumo Between dusk and dawn, "Ziriab" iš albumo Blue Camel, "After dinner" iš albumo Tarab ir "On a bus" iš albumo Yara. Mišrių metrų ypač padaugėjo paskutiniuose albumuose. Improvizacijų melodika grindžiama arabų dermėmis – makamais.
Savo albume Nafas ir Tarab R. Abu-Chalilis gausiai naudoja najų (ilgoji turkų fleita). 1995 metais R. Abu-Chalilio įrašytame albume „Arabų valsas“ (Arabian Waltz) griežia styginių kvartetas (Balanescu kvartetas), ūdas, tūba bei dafas (rėminis būgnas).
2004 metais R. Abu-Chalilis įrašė albumą Morton's Foot. Jame griežia akordeonistas Lucianas Biondinis, dainuoja Sardinijos dainininkas Gavinas Murgia (tradicinis gerklinis dainavimas, primena tibetiečių vienuolių giedojimą). Šiam albumui būdinga keistų, egzotiškų muzikos garsų sintezė. Albumą Journey to the Centre of an Egg (2005 m.) įrašė ūdo, fortepijono bei mušamųjų trio. Muzikos kritikai visada labai palankiai atsiliepia apie Rabio Abu-Chalilio muzika. Vienoje iš albumo Blue Camel recenzijų rašoma: „... savo šaknis įleidusi į žemę, Rabio Abu-Chalilio muzika panaši į milžinišką medį, kurio šakos išsiskleidža į visas puses ir kartu krypsta į dangų...“
1987 m. Suboticos Tarpzoninis turnyras

1987 m. Suboticos tarpzoninis šachmatų turnyras – tai pasaulio čempionato ciklo (1987–1989) atrankinės šachmatų varžybos. Vyko trys turnyrai. Vienas iš (keturioliktojo ciklo) tarpzoninių vyrų turnyrų vyko 1987 birželio 22 – liepos 14 d. Suboticoje.

Turnyras

16 žaidėjų kovojo dėl trijų kelialapių į 1988/90 m. Kandidatų mačus.

Dalyviai

Pakviesti už aukštus reitingus:  Naidželas Šortas,  Michailas Talis,  Zoltanas Riblis,  Vasilijus Smyslovas. 
Iš zoninių turnyrų pakviesti 11 žaidėjų:  Petaras Popovičius,  Alonsas Zapata,  Tomas Ernstas,  Levas Alburtas,  Siui Cziunas,  Devakis Prasadas,  Ahmedas Ibrahimas Hamedas,  Aleksandras Černinas,  Amadoras Rodrígesas,  Džonatanas Spilmenas,  Djula Saksas.
Turnyro organizatorių pakviestas:  Slavoljubas Marjanovičius.

Rezultatai

1-3 vietas pasidalijo D. Saksas, Dž. Spilmenas ir N. Šortas. Visi jie pateko į 1988/90 m. Kandidatų mačus.
Čelanas (Buriatija)

Čelanas (rus. Челан) – buvusi miško kirtėjų gyvenvietė Cagan Dabano kalnagūbrio priekalniuose, Chorinsko rajonas, Buriatija.

Lietuviai

1948 m. birželio mėn. iš TSRS okupuotos Lietuvos į buriatų kaimelį miške ištremta apie 150, kitais duomenimis – daugiau, šeimų. Tremtiniai apgyvendinti japonų karo belaisvių buvusio lagerio barakuose. Kirto mišką, genėjo ir degino šakas, krovė rąstus, gabeno juos prie Udos upės, plukdė sielius, rinko sakus, statė barakus kitose kirtavietėse (Chalsanas, Chara Kutulas, Šanatskas ir kitur). Iškirtus miškus aplink Čelaną 1950–1952 m. ten perkelti ir tremtiniai. Čelanas sunyko. 1948–1958 m. Čelano kapinėse palaidota daug lietuvių ir iš kitų kirtaviečių. 1989–1990 m. į Čelaną iš Kauno, Šiaulių, Panevėžio buvo nuvykusios kelios buvusių tremtinių, 2000 m. – bendrijos „Lemtis“ ekspedicijos. Daugelio lietuvių palaikai parvežti į Lietuvą.
Budriai (Anykščiai)

Istorija

1950–1971 m. kaimas buvo Budrių apylinkėje (centras – Kavarskas).
FK Bunyodkor

Istorija

Klubas įkurtas 2005 m. Žaidžia uzbekų Superlygoje. Penkis kartus tapo šalies čempionais.
Loksas

Loksas (angl. lox) – pasūdyta lašišos filė. Paprastai būna supjaustytas plonomis (<5 mm) juostelėmis, dažniausiai valgomas ant didriestainių, dažnai kartu su baltuoju sūriu ir kapariais.
Loksas yra svarbi aškenazių virtuvės dalis, tad šis patiekalas kartu su pavadinimu į JAV pateko kartu su žydų emigrantais iš Rytų Europos.

Etimologija

Žodis angl. lox kilęs iš vok. Lachs ir jid. לאַקס, laks 'lašiša'. Jis bendrašaknis isl. ir šved. lax, dan. ir norv. laks, rus. лосось, losos', liet. lašiša.

Gamyba

Įprastinis loksas (angl. regular lox, belly lox) tradiciškai gaminamas sūdant lašišos filė sūryme iš vandens ar aliejaus, druskos, cukraus ir prieskonių.
Kartais žodžiu loksas vadina rūkytą lašišą, bet tai kitas produktas.
Rhys Chatham

Rhys Chatham (1952 m. Rugsėjo 19) – amerikiečių avangardistas, eksperimentinių muzikantas, kompozitorius ir garso menininkas.
Fotodaugintuvas

Fotodaugintuvas (fotoelektroninis daugintuvas) yra elektroninis išorinio fotefekto fotoelementas, kurio fotosrovę sustiprina antrinė elektronų emisija.
2010 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Europa/3 grupė

XIX Pasaulio futbolo čempionato atrankos Europos zonos 3 grupės rezultatai.
Vileikių dvaras

Architektūra

Rūmai mediniai, stačiakampio plano, vieno aukšto su mansarda ir mezoninais, rūsiu po pietine pastato dalimi, verandomis ir įėjimo priestatu. Fasado centrinę dalį su pagrindiniu įėjimu akcentuoja medinė dviejų aukštų veranda. Pagrindinio tūrio stogo forma yra pusvalminė, verandų - sutapdinta, įėjimo priestato - dvišlaitė.
Ana Karenina (1997 filmas)

Kūrimas

Tai buvo tarptautinis projektas, kuriame, be amerikiečių kompanijų Warner Bros. ir Icon Productions taip pat dalyvavo ir Rusijos kino kūrėjai, o šių aktoriams buvo patikėti epizodiniai vaidmenys. Beveik visi filmavimo darbai buvo vykdomi Sankt Peterburge ir Maskvoje.
Šio filmo kūrimo darbus pradėjo Melas Gibsonas, kurio kompanija Icon Productions skyrė 20 milijonų dolerių ir kuris pats asmeniškai susitarė su Sofi Marso dėl pagrindinio vaidmens. Scenarijų filmui parašė britų režisierius Bernard Rose, o visi juostos redagavimo darbai buvo atlikti JAV. Sumontuotas filmas buvo 140 min. trukmės, todėl kino kompanijai teko jį gerokai sutrumpinti, iki 108 minučių.
Baltistika

Baltistika – daugiašakė mokslo šaka, apimanti baltų tautų  kalbų ir kultūros (istorijos, literatūros, folkloro, mitologijos) lyginamuosius tyrimus. Baltistika pagal tiriamos kultūros pobūdį dar skirstoma į lituanistiką, latvistiką, prūsistiką ir t. t. Didelis dėmesys skiriamas kalbotyros, ypač baltų prokalbės studijoms. 
Šiuo metu pasaulyje (daugiausia Europoje) yra per 30 baltistikos centrų. Pagrindinis baltistikos centras Lietuvoje yra Vilniaus universitetas. Nuo 1965 m. leidžia žurnalą „Baltistica“. Kadangi lietuvių kalba indoeuropiečių kalbų kontekste turi nemažai archajiškų bruožų, tai baltistiniai tyrimai atliekami ir ten, kur yra indoeuropeistika.

Istorija

Pirmieji lietuvių – latvių kalbų lyginimo bandymai pastebimi jau senųjų gramatikų raštuose (D. Klein, Grammatica Litvanica 1653 m., G. F. Stender, Lettische Grammatik 1783 m.). 
Karaliaučiaus universitete 1718-1944 m. veikė lietuvių kalbos seminaras. Moksliškai baltų kalbos pradėtos tirti ir lyginti su kitomis indoeuropiečių kalbomis XIX a., F. Boppui 1816 m. padėjus pirmuosius lyginamosios kalbotyros pagrindus. Į jo 1833 m. išleistą Vergleichende Grammatik jau buvo įtraukta ir lietuvių kalba. Daugiau ar mažiau lyginamosios yra ir F. Kuršaičio (Grammatik der Litauischen Sprache, 1876 m.), o. Wiedermanno (Handbuch det littauischen Sprache, 1897 m.), K. Jauniaus (Grammatika litovskago jazyka 1908–1916), A. Leskieno (Litauisches Lesebuch, 1919 m.), J. Plakio (Leišu valodas rokas gramata, 1926 m.) gramatikos.
Prūsų kalbos paminklus po G.H. F. Nesselmanno (Die Sprache der alten Preussen an ihren Ueberresten erlaeutert, 1845 m.) moksliškai tyrė E. Berneker (Die preussische Sprache, 1896 m.).
Ilgą laiką ypatinga tyrimu sritis buvo baltų-slavų prokalbės klausimas.
Žymų indėlį į baltistiką įnešė Rusijos mokslininkai V. Toporovas, parašęs Prūsų kalbos etimologinio žodyno 1-5 t., bei O. Trubačiovas, su juo išplėtojęs K. Būgos darbus, – jie išsamiai ištyrė ir konstatavo Padnieprės hidronimijos baltiškumą.

Baltistai

Žymesni baltistai: Kazimieras Jaunius, Jurgis Gerulis, Kazimieras Būga, Jonas Kazlauskas, Vytautas Mažiulis, Algirdas Sabaliauskas, Zigmas Zinkevičius, Marija Gimbutienė, Aleksandras Vanagas, Augustas Šleicheris, Ernstas Frenkelis, Vladimiras Toporovas, Michel Jonval ir kiti.
Latvijos teisinė sistema

Istorija

Latvijos teisės ištakos - paprotinė rytų baltų genčių teisė. Apie rašytinius šaltinius nėra žinoma, jų nėra išlikę. Teisę įtakojo Vokietijos bei Skandinavijos teisė (būdinga teisės recepcija). Miestuose galiojo Magdeburgo teisė, Kulmo teisė. Įtaką turėjo ir bažnytinė (kanonų) teisė. Tarybinės okupacijos metais taikyta TSRS teisė, įvesti tarybiniai kodeksai (panaikinti atkūrus nepriklausomybę).

Teisės šaltiniai

Pagrindinis Latvijos teisės šaltinis yra įstatymas. Pagrindinis Latvijos įstatymas yra Latvijos Konstitucija. Po jos seka įstatymai, poįstatyminiai aktai ir kt. Pagrindinių teisės šakų - tiek materialinės (baudžiamosios, civilinės teisės), tiek ir proceso teisės (baudžiamojo, civilinio proceso) šaltiniai yra kodifikuoti teisės aktai (įstatymai) - kodeksai: Latvijos civilinis kodeksas, Latvijos komercinis kodeksas, Latvijos baudžiamasis kodeksas, proceso kodeksai (Latvijos civilinio proceso kodeksas, Latvijos baudžiamojo proceso kodeksas, Latvijos administracinio proceso kodeksas etc.) ir kt.

Teisėkūra

Teisės normas priima įvairios institucijos (parlamentas, ministrų kabinetas). Latvijos Respublikos Seimas yra vienintelė institucija, turinti teisę priimti įstatymus. Latvijoje nėra deleguotosios įstatymų leidybos. Visi kiti valstybės institucijų priimami teisės aktai turi atitikti Konstituciją ir neprieštarauti kitiems įstatymams.
Norminiai aktai skelbiami oficialiajame leidinyje Latvijas Vēstnesis ir Ministrų kabineto oficialiajame leidinyje Ziņotājs. Dėl stojimo į ES nacionalinė teisė buvo harmonizuota su Bendrijos teisynu.
TS Švenčionių rajono skyrius

TS Švenčionių rajono skyrius – Tėvynės sąjungos (konservatoriai, politiniai kaliniai ir tremtiniai, krikščioniškieji demokratai) vietinė organizacija, veikianti Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje.

Istorija

Savo istoriją Tėvynės Sąjunga pradėjo nuo 1993 m. gegužės 1 d., kai po pralaimėjimo Seimo rinkimuose Sąjūdžio idėjoms ištikimi politikai nusprendė sukurti naują politinę jėgą. 2004 m. vasario mėn. prie Tėvynės Sąjungos prisijungė Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjunga, tų pačių metų vasarą – Lietuvos dešiniųjų sąjunga. Šiuo metu Tėvynės Sąjunga turi 15000 narių ir yra gausiausia politinė partija Lietuvoje.
Tėvynės Sąjungos Švenčionių skyrius pradėjo kurtis tuoj po partijos steigiamojo suvažiavimo. Skyriaus pirmuoju pirmininku tapo Kęstutis Marcinkevičius.
Pirmuose savivaldos rinkimuose 1995 m. Švenčionių konservatoriai gavo 3 mandatus iš 25. Tarybos nariais tapo Kęstutis Marcinkevičius, Laimutė Šapokienė ir Bronė Zita Dicevičienė.
1997 m. savivaldos rinkimų metu Švenčionių konservatoriai išlaikė turėtas pozicijas - gavo 3 mandatus. Tarybos nariais tapo Kęstutis Štaras, Audra Brazauskienė ir Valierius Navickas.
2000 m. Tėvynės Sąjunga laimėjo tik dvi vietas. Tarybos nariais tapo – Kęstutis Štaras ir Valierius Navickas. Po 2002 m. ir 2007 m. savivaldos rinkimų TS Švenčionių skyrių savivaldybės taryboje atstovauja vienas narys – Valierius Navickas.
Per šį laikotarpį keitėsi ir partijų pirmininkai. Jais buvo Bronius Lazaraitis, Algirdas Jasiulionis. Nuo 2007 m. gruodžio mėn. TS Švenčionių skyriaus partijos pirmininke išrinkta Daiva Jasiulionienė.
Šiuo metu partija vienija 111 narių.
Vladislovas Paliukaitis

Vladislovas Paliukaitis (lenk. Władysław Palukajtis g. 1852 m. spalio 11 d. Vilkaviškyje, kitais duomenimis Sasnavoje – m. po 1929 m.) – Romos katalikų kunigas Lietuvoje ir Lenkijoje, draudžiamos lietuviškos spaudos platintojas.

Biografija

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje. 1877 m. rugsėjo 15 d. įstojo į Seinų kunigų seminariją. 1883 m. sausio 28 d. įšventintas kunigu. Vikaravo Skriaudžiuose (1883-87 m.), Keturvalakiuose (1887-88 m.), Garliavoje (1888-91 m.), Zapyškyje (1891-92 m.), Bartninkuose (1892-94 m.). Nuo 1894 m. kunigavo Būdviečio filijoje (Lazdijų raj.). (1899–1903 m.) Krasnapolio (dab. Lenkija) klebonas. Čia keletą kartų baustas piniginėmis baudomis. (1903–1906 m.) klebonavo Veisiejuose, o (1906–1929 m.) – Jeleniave (dab. Lenkija).
Yra daug prisidėjęs, kad Seinų krašto kaimai liktų lietuviški, nenutautėtų. Už lietuviškų maldaknygių platinimą buvo įkliuvęs caro žandarams.
Šiuolaikinis šokis

Šiuolaikinis šokis (angl. Contemporary dance, kontemporaris) – šokio rūšis, moderniojo šokio tąsa. Atsirado kaip pasipriešinimas griežtiems baleto kanonams. Tai šokio performanso žanras, išplėtotas XX amžiaus viduryje ir nuo to laiko tapęs vienu iš vyraujančių žanrų, skirtų profesionaliai apmokomiems šokėjams visame pasaulyje, sulaukęs ypač didelio populiarumo JAV ir Europoje. Perėmė šokio technikų iš klasikinio, moderniojo, džiazo šokio stilių, ateityje įtraukė elementus iš daugelio kitų šokių stilių. Šokama basomis arba su kojinėmis.
Lomžos žemė

Istorija

Žinoma kad jau nuo X a. šiose žemėse gyveno vakarų slavų gentis Mazovai. Spėjama kad pirmosios gyvenvietės pradėjo kurtis IX a. amžiuje. XI a. šiose žemėse prie Narevo, Pisos ir Bebro upių jau egzistavo Ostrolenkos, Novogrudo, Lomžos ir Viznos gyvenvietės. 1355 m. šias žemes prie Mazovijos kunigaikštystės prijungė kunigaikštis Semovitas III. 1379 m. Semovitas III kunigaikštiją padalijo savo sūnums, šias žemes palikdamas savo sūnui Janušui I. Po tėvo mirties 1381 m. Janušas I Senasis oficialiai tapo šių žemių valdytoju. 1418 m. Lomžos gyvenvietei buvo suteiktos Kulmo miesto teisės. 1414 m. ir 1447 m. pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose buvo panaudotas Lomžos žemių terminas. 1496 m. Lenkijos karalius Jonas Albrechtas suteikė šias žemes leno teise kunigaikščiui Konradui III. 1503 m. šių žemių valdytoja tapo Ona Mazovietė. 1505–1525 m. pastatyta Lomžos Šv. Arkangelo Mykolo katedra. 1517 m. šių žemių valdytoju tapo kunigaikštis Janušas III, po kurio mirties 1526 m. žemės tapo Lenkijos karalystės dalimi. 1593–1633 m. žemėse veikė keturios apskritys: Kolno, Ostrolenkos, Ostruvo ir Zambruvo. 1795 m. žemės tapo Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos, Balstogės departamento dalimi. Šiaurinėje žemių dalyje Kurpių girioje nuo senų laikų gyvena Kurpių entnografinė grupė.