google/wiki40b huggingface dataset:
Um Kaisas

Istorija

Senovėje miestas buvo žinomas kaip Gadara (hebr. גדרה, gr. Γάδαρα) arba Semiramio Antiochija (sen. gr. Ἀντιόχεια Σεμίραμις). Romėnų laikais miestas buvo svarbus gynybinis punktas. 218 m. pr. m. e. Gadara užkariauta Seleukidų. I a. pr. m. e. čia gimė graikų poetas Meleageras. 63 m. pr. m. e. Pompėjus miestą atkariavo ir įjungė į Dekapolį. 30 m. pr. m. e. imperatorius Augustas paskyrė miestą valdyti žydų karaliui Erodui. Spėjama, kad Gadaroje galėjęs vykti Biblijoje minimas Jėzaus atliktas demono išvarymas. II a. graikai į miestą nutiesė 170 km ilgio vandentiekį. Gadara vėliau tapo vyskupijos centru. 636 m., po Jarmuko mūšio, miestą užkariavo musulmonai. 747 m. Gadarą nuniokojo žemės drebėjimas, miestas buvo apleistas.
Vilniaus Žėručio pradinė mokykla

Istorija

Įkurta 2001 m. Vilniaus „Minties“ gimnazijos pagrindu buvusiose Vilniaus Simono Daukanto vidurinės mokyklos patalpose.
Jonas Tručinskas

Biografija

1971 m. baigė Panevėžio J. Balčikonio vidurinės mokyklos sustiprintos matematikos ir fizikos klasę,  1976 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1989 mokėsi Vilniaus universitete.
1976–1990 m. Šiaulių dviračių ir variklių gamyklos „Vairas“ inžinierius, vyriausiojo inžinieriaus pavaduotojas. Nuo 1993 m. nuosavame versle ir yra ALKOS įmonių grupės vadovas.
1990–1995 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos deputatas, Pirmasis Šiaulių miesto savivaldybės tarybos pirmininkas atkurtoje nepriklausomoje Lietuvoje.
Buvo: Lietuvos pramonininkų konfederacijos narys, Šiaulių pramonininkų asociacijos viceprezidentas, Šiaulių universiteto tarybos narys, Šiaulių nevyriausybinių organizacijų konfederacijos prezidentas, Šiaulių „Saulės“ Rotary klubo narys.
Dukra Daina, anūkas Arnas
Eleonora Matulaitė

Eleonora Matulaitė (g. 1938 m. gegužės 27 d. Alėjai, Raseinių valsčius) – Lietuvos aktorė.

Biografija

1957–1961 m. lankė Panevėžio dramos teatro vaidybos studiją (vadovas Juozas Miltinis), nuo 1961 m. šio teatro (nuo 1995 m. Juozo Miltinio dramos teatras) aktorė. Sukūrė daugiau kaip 80 vaidmenų teatre ir kine, parengė literatūrinių kompozicijų apie L. Šepką, M. Romerį, J. Baltrušaitį, A. Strazdą ir kitus, režisavo spektaklių vaikams, parašė pjesių vaikams.
Čaojangas

Ambasados

Išskyrus Rusiją ir Liuksemburgą, visos kitos valstybės savo ambasadas yra įsteigę Čaojango rajone. Čia įsikūrusi ir Lietuvos ambasada Kinijoje.

Kompanijos

Rajone savo centrines būstines ir padalinius yra įsteigę nemažai tarptautinių kompanijų: Air France, IBM, Lufthansa, Halliburton ir kt.
Hepatitas A

Priežastis

Paprastai liga plinta vartojant maistą ar gėrimus, užterštus virusu užkrėstomis išmatomis. Gan dažnas užkrato šaltinis – patiekalai iš nepakankamai termiškai apdorotų kiaukutinių. Liga gali plisti ir per artimą kontaktą su užsikrėtusiu žmogumi (pvz., per neplautas rankas, naudojantis tais pačiais indais ir pan.). Užsikrėtusiems vaikams liga dažnai simptomų nesukelia, tačiau tokie vaikai gali užkrėsti kitus asmenis. Po vienos infekcijos asmuo įgyja imunitetą visam gyvenimui. Diagnozė nustatoma atlikus kraujo tyrimus, nes simptomai panašūs į daugelio kitų ligų sukeliamus simptomus. Šią ligą sukelia vienas iš penkių žinomų hepatito virusų, hepatito A virusas (HAV). Kitos žinomos šio viruso rūšys: hepatito B, C, D, ir E virusai.

Epidemiologija

Pasaulyje kasmet nustatoma beveik 1,5 milijono simptomais pasireiškiančios ligos atvejų; manoma, kad užsikrėtusiųjų skaičius siekia dešimtis milijonų. Liga dažniau pasitaiko tuose pasaulio kraštuose, kur trūksta sanitarijos priemonių ir švaraus vandens. Maždaug 90 % vaikų besivystančiose šalyse hepatitu A perserga iki 10 metų amžiaus, todėl suaugę turi šiai ligai imunitetą. Hepatito A protrūkių pasitaiko pažengusiose šalyse, kur vaikai nesusidūria su infekcija būdami maži, o skiepijimas nėra labai paplitęs. 2010 m. nuo ūminio hepatito A mirė 102 000 asmenų. Kasmet liepos 28-ąją minima Pasaulinė hepatito diena, taip siekiant atkreipti visuomenės dėmesį į virusinį hepatitą.
Cušima (Aičis)

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė – visterija, medis – japoninė pušis, paukštis – didysis baltasis garnys.
Urkis

Draustinis

Nuo 1960 m. ežeras ir jo apylinkės paskelbtos ornitologiniu draustiniu (plotas 2,64 km²). Čia saugomi įvairūs gan reti vandens ir pelkių paukščiai: rudakakliai kragai, tikučiai, didžiosios kuolingos. Taip pat peri pempės, juodosios žuvėdros, rudagalviai kirai, ausytieji kragai, gulbės nebylės, didžiosios antys. Ežere draudžiama plaukioti, pakrantėse – šienauti, ganyti gyvulius.
Jozef Tiso

Biografija

Jozefas Tiso mokėsi Nitros teologinėje seminarijoje. Kaip gabus studentas buvo pasiųstas mokytis į Vienos universitetą, kurį baigė 1910 m. I Pasaulinio karo pradžioje tarnavo kapelionu Austrijos-Vengrijos kariuomenėje. 1915 m. tapo Nitros seminarijos rektoriumi, teologijos profesoriumi. 1921–1924 m. dirbo vyskupo sekretoriumi. 1924 m. tapo dekanu Banovcėje (Bánovce nad Bebravou), kur oficialiai tarnavo iki pat 1945 m.

Politinė karjera

1918 m. susikūrus Čekoslovakijai tapo nariu Slovakijos Nacionalinėje partijoje (SLS), siekusioje autonomijos naujos valstybės sudėtyje. 1926 m. tapo Čekoslovakijos parlamento nariu, 1927–1929 m. buvo sveikatos apsaugos ir sporto ministru. 1939 m. spalio 1 d. tapo nacionalistinės SLS partijos lyderiu. 
1938 m. Vokietijai okupavus Sudetus ir iš šalies pasitraukus prezidentui Edvardui Benešui, Slovakija paskelbė autonomiją Čekoslovakijos sudėtyje. 1938 m. spalio 7 d. Tiso tapo autonomijos ministru pirmininku. 1939 m. kovo 9 d. Prahos vyriausybei pavaldžios Čekoslovakijos karinės pajėgos užėmė Slovakijos autonomiją ir nušalino Tiso nuo pareigų. Kovo 13 d. Tiso buvo priimtas Berlyne pas Adolfą Hitlerį, kur buvo spaudžiamas paskelbti Slovakijos nepriklausomybę, kuri būtų patronuojama Vokietijos. Ji buvo paskelbta 1939 m. kovo 14 d., o Trečiasis Reichas kitą dieną okupavo Čekiją. Tiso tapo Slovakijos ministru pirmininku, nuo spalio 26 d. – prezidentu.

Nacių šalininkas

J. Tiso įtvirtino Slovakijos valstybingumą kolaboravimo su naciais kaina. Jis stengėsi vykdyti nuosaikią politiką, todėl dažnai konfliktavo su provokiškos politikos šalininko ministro pirmininko Vojtecho Tukos vyriausybe. Slovakija buvo  Vokietijos sąjungininkė okupuojant Lenkiją. Paties J. Tiso siūlymu slovakų daliniai buvo pasiųsti į Rytų frontą prieš TSRS, jis pats lankėsi okupuotose TSRS teritorijose. Pats Tiso neslėpė ir savo antsemitinių pažiūrų: pasirašė įstatymą dėl tūkstančių žydų deportacijos iš Slovakijos.

Mirties bausmė

1945 m. balandžio mėn. Tiso pasitraukė į Bavariją, bet birželio 6 d. ten buvo suimtas amerikiečių karinių pajėgų ir išduotas Čekoslovakijai. Aukščiausiojo teismo buvo nuteistas myriop už tėvynės ir Slovakijos nacionalinio sukilimo išdavimą bei bendradarbiavimą su naciais. Čekoslovakijos prezidentas E. Benešas malonės nesuteikė, nors Tiso ir buvo pakankamai populiarus tarp slovakų. 1947 m. spalio 18 d. Bratislavoje sutaną dėvėjęs monsinjoras Tiso buvo pakartas. Palaidotas slapta, baiminantis politinių neramumų.
FC Wacker Innsbruck

Istorija

Nors formaliai Tirol Innsbruck klubas apie 2000 m. yra bankrutavęs, tačiau dabartinis klubas save laiko Tirol ir Wacker tradicijų perėmėju.
Šuniškoji poniabudėlė

Išvaizda

Jaunų grybų vaisiakūnis kiaušiniškas, balandžio kiaušinio dydžio. Vaisiakūniui subrendus pirmiausia plyšta viršutinė dalis ir iš jo išauga ilgas (8–12 cm) cilindriškas vaisiakūnis, kuris būna tuščiaviduris, kartais suglebęs ir dažnai lieka gulėti ant žemės. Kūgiška ryškiai oranžinė viršūnė (1–2 cm skersmens) būna nežymiai sustorėjus; iš pradžių ją dengia žalsva gleivėta sporų masė. Prie pagrindo lieka drebučių pavidalo mėsingas apvalkalas, su trumpomis plonų šaknelių pavidalo išaugomis, kuriomis įsišaknija į žemę. Grybo trama skleidžia nestiprų nemalonų kvapą.
Spalvos kaita: kotas balkšvas, gelsvas arba rausvai geltonas. Sustorėjusi viršutinė dalis oranžinė, iš pradžių ją dengia gleivėta žalsva sporų masė, savo šleikščiu kvapu viliojanti muses, kurios išnešioja sporas.
Panašios rūšys: Ravenelio poniabūdėlė (Mutinus ravenellii) ir Elegantiškoji poniabudėlė (Mutinus elegans), jos Lietuvoje sutinkamos dar rečiau ir taip pat yra nevalgomos.

Trumpa grybo atsiradimo istorija Europoje

Šis iš Šiaurės Amerikos kilęs grybas į Europą atkeliavo prieš pat Antrojo pasaulinio karo pabaigą – jo sporų ant savo ginkluotės greičiausiai atvežė amerikiečių kareiviai.

Augavietė

Šis retas grybas, dažniausiai sutinkamas lapuočių ir mišriuosiuose miškuose, kur auga ant nukritusių lapų ir spyglių ar senų kelmų.
Sezonas: liepa – spalis
Grigalius XI

Biografija

Pierre Roger de Beaufort gimė Momonto pilyje, Marijos de Šambon ir popiežiaus Klemenso VI brolio, Boforo kunigaikščio Gijomo Rožė, sūnus. Turėjo devynis brolius ir seseris, kurie padėjo jam atlikti popiežiaus misiją. Nuo 1348 m. gegužės 28 d. devyniolikmetis – jau dėdės įšventintas Šv. Marijos diocezijos kardinolas diakonas. Perudžoje studijavo kanonų teisę pas profesorių Pjetrą Baldį, tapo itin kvalifikuotu kanonistu . Kanonų teisės daktaras, teologijos daktaras. Pasižymėjo aukšta morale, bet buvo silpnos sveikatos.
Išrinktas popiežiumi Avinjone. Siekė taikos Šimtamečiame kare ir kare tarp Florencijos bei Milano, kovojusių dėl popiežiaus žemių. 1376 m. įveikęs Florencijos respublikos pasipriešinimą ir Kotrynos Sienietės įkalbėtas 1377 m. perkėlė popiežių rezidenciją iš Avinjono į Romą ir įsikūrė Vatikane, taip baigėsi Avinjono nelaisvė.
1373 m. išleido ediktą, kuriuo reikalaujama, kad kunigai išmoktų vietos gyventojų kalbą ir ja mokytų tikybos dalykų. 1373 m. kreipėsi į Lietuvos didžiuosius kunigaikščius, siūlydamas priimti krikščionybę. Siekė unijos su Rytų bažnyčia. 1375 m. bule Debitum pastoralis offici įsteigė Haličo katalikų metropoliją ir arkivyskupiją.
Pasitelkdamas inkviziciją kovojo su erezijomis Provanse, Vokietijoje, Ispanijoje. 1377 m. pasmerkė Džono Vaiklifo raštus. Po jo popiežiumi nebuvo išrinktas nė vienas prancūzas. 1378 m. Sarzanoje surengė Europos kongresą, kuriame dalyvauti be Romos ir Florencijos atstovų, atvyko Prancūzijos karaliaus, Vengrijos, Ispanijos, Neapolio pasiuntiniai. Tačiau prasidėjus kongresui popiežius buvo rastas miręs. Jam mirus prasidėjo Didžioji Vakarų schizma (1378 – 1418 m.)
Vladas Zinkevičius

Vladas Zinkevičius (1923 m. vasario 4 d. Kauno priemiestyje Šančiuose – 1982 m. sausio 26 d. tragiškai žuvo Maskvoje) – Lietuvos pedagogas, chorvedys ir vargonininkas.

Biografija

Augo muzikalioje šeimoje. 1932–1936 m. mokėsi Šančių pradžios mokykloje, 1936–1941 m. Kauno 2-ojoje progimnazijoje, dainavo moksleivių chore, kuriam tada vadovavo A. Jankauskas ir F. Svirskis.
Vokiečių okupacijos metais dirbo Kauno pašto siuntinių skyriuje. 1945–1949 m. mokėsi Kauno mokytojų seminarijoje. 1956–1961 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. Jonas Narvidas, Lionginas Abarius, Boleslovas Piekarskis, Antanas Jozėnas, Danutė Einikienė-Dovydėnaitė).
Nuo 1949 m. Kupiškio vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas (įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą) ir moksleivių chorų vadovas. Mokykloje visą laiką vadovavo trims chorams ir vokaliniams ansambliams. Kūrybiškai dirbo su vyresniųjų klasių moksleivių mišriuoju choru, į kurį sutelkdavo iki 100 dainininkų. Mišrusis ir vaikų chorai nuolat dalyvaudavo respublikinėse dainų šventėse, konkursuose pelnydavo pirmąsias ir kitas prizines vietas.
1954–1965 m. vadovavo Kupiškio rajono švietimo darbuotojų mišriajam chorui, į kurį taip pat suburdavo iki 100 dainininkų. Kolektyvą parengė 1955, 1960 ir 1965 m. respublikinėms dainų šventėms, zoniniuose ir respublikiniuose konkursuose pelnė prizinių vietų, daug koncertavo, dalyvavo rajono dainų šventėse ir festivaliuose.
1961 m. suorganizavo Kupiškio pensininkų chorą, kuris 1965 m. tapo plačiai pagarsėjusių „Kupiškėnų vestuvių“ pagrindiniu branduoliu. 1965 m. respublikinei dainų šventei parengė prie Kupiškio kultūros namų sutelktą trijų kolūkių mišrųjį chorą. Taip pat suorganizavo Šimonių etnografinį ansamblį. 1970 m. respublikinei dainų šventei parengė 65 dainininkų kolektyvą, sudarytą iš „Kupiškėnų vestuvių“, Šimonių etnografinio ansamblio ir kitų rajono vietovių dainos mėgėjų, gražiai su juo pasirodė Vilniaus Kalnų parke ansamblių vakare. 1975 m. išėjęs į pensiją, vargonininkavo Šančiuose ir Kulautuvoje.
V. Zinkevičius atliko didelį visuomeninį darbą. Buvo Kupiškio rajono dainų švenčių ir festivalių organizatorius ir vyr. dirigentas, rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas, chorvedžių ir muzikos mokytojų seminarų organizatorius. 1961 m. suteiktas nusipelniusio kultūros-švietimo darbuotojo garbės vardas.
Grafų teorija

Grafų teorija – matematikos sritis, nagrinėjanti grafus. Grafas yra sudarytas iš lankais (briaunomis) sujungtų viršūnių.
Jei grafo briaunos turi kryptį, tai orientuotas grafas. Jei grafas turi tik vieną viršūnę ir nei vienos briaunos, tai trivialus grafas. Grafas be briaunų – tuščias grafas, o be viršūnių ir be briaunų – nulinis grafas.

Istorija

L. Oilerio straipsnis apie septynis Karaliaučiaus tiltus laikomas pirmuoju grafų teorijos straipsniu.
Šumperkas

Etimologija

Miesto pavadinimas vokiškas, sudarytas iš dviejų žodžių: būdvardžio „schön“, reiškiančio grožį ir veiksmažodžio „berg“ – kalva arba kalnas. Čekų kalba pavadinimas buvo fonetinė transkripcija „Šenberk“ (schön=šen; berg=berk), vėliau pakeistas į „Šumberk“ ir galiausiai į „Šumperk“.

Istorija

Manoma, kad Šumperkas buvo įkurtas antroje XIII a. pusėje vokiečių iš Silezijos. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1281 m.
Higor Vidal

Karjera

„Santos“ ir „Parana“ klubuose (Brazilijoje) mokėsi futbolo paslapčių.
Būdamas 19 m. išvyko į Graikiją ir atstovavo Janinos PAS klubą. Elitinėje šalies lygoje sužaidė 48 rungtynes ir pasižymėjo trimis įvarčiais, bei atliko du rezultatyvius perdavimus.
Graikijos taurės turnyre (Kypello Elladas) sužaidė 13 rungtynių, per kurias įvarčių nepelnė, bet atliko du rezultatyvius perdavimus.
Atvyko į Lietuvą ir 2019 m. rugpjūčio mėn. tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. Debiutavo 2019 m. rugpjūčio 31 d. rungtynėse prieš FK Palanga. Pasirodė po keitimo ir aikštėje praleido 14 minučių.
Gobelenas

Gobelenas (pranc. gobelin) – rankų darbo unikalus austinis sieninis kilimas. Paprastai gobelenas audžiamas paprastos konstrukcijos vertikaliomis ar horizontaliomis staklėmis-rėmais. Metmenys ir ataudai dažniausiai būna iš suktų vilnonių, rečiau – šilkinių siūlų. Stipriai įtempti matmenys perpinami drobiniu pynimu trumpomis spalvotų ataudų atkarpomis pagal vadinamąjį kartoną – iš anksto sukurtą piešinį. Skirtingai nei paprastų audinių, gobeleno ataudai nėra ištisi. Kadangi gobeleno metmenys paprastai būna retesni ir storesni už ataudus, audinio paviršiuje matyti ryškūs, kaip ripsinio audinio, išilginiai ranteliai. Būna iki kelių tūkstančių atspalvių ataudų.
Rankiniam gobeleno audimui reikia didelio audėjų meistriškumo, kruopštumo ir meninės nuovokos: vienas audėjas per metus išaudžia 1–3 m² gobeleną. Platų gobeleną gali austi keletas audėjų vienu metu.
Gobelenai austi jau senovės Persijoje, Mesopotamijoje, Bizantijoje. XII a. Vakarų Europoje pradėti austi kilimai, kurių struktūra panaši į gobeleno. XIV–XVI a. gobeleno tipo audiniais garsėjo Paryžius, Arasas, Briuselis. 1662 m. įsteigus karališkąją gobeleno manufaktūrą, plečiant XV a. įkurtas meistrų Gobelenų šeimos dirbtuves, gobeleno gamyba ištobulėjo. Dailininkai Rafaelis, P. P. Rubensas, Š. Lebrenas yra sukūrę kartonų gobelenams. Kurį laiką buvusi pamiršta, XX a. antrojoje pusėje gobeleno gamyba vėl atgijo.
LDK XVII–XVIII a. gobelenai buvo gaminami Radvilų manufaktūroje Koreličiuose ir Oginskių – Slonime (dabartinė Baltarusija). Lietuvoje po I pasaulinio karo gobeleno tipo audiniai buvo audžiami „Marginių“ ir „Dailės“ kooperatyvų tekstilės dirbtuvėse.
Gobelenu taip pat vadinami mechaninėmis audimo staklėmis išausti masinės gamybos žakardiniai dekoratyviniai specialios struktūros audiniai, kuriuose yra mažai (iki keliolikos) spalvų.
Pociškės

Istorija

1923 m. buvo 2 sodybos (7gyv.).

Žymūs žmonės

Kaime gyveno teologas, prelatas, mišiolų vertėjas į lietuvių kalbą, kun. Leopoldas Pratkelis (1912–1983).
Anžė

Istorija

Sena galų gyvenvietė. IV–V a. pavadinta lot. Andecavis (civitas Andecavorum) pagal andekavų genties vardą, iš kurio ilgainiui atsirado Anžė vardas.
Ampermetras

Ampermetras – prietaisas, skirtas matuoti elektros srovės stiprį grandinėje.
Šių prietaisų skalė sugraduota amperais. Į elektros grandinę ampermetras jungiamas dviem gnybtais. Pastovios srovės ampermetro gnybtai pažymėti pliuso ir minuso ženklais. Gnybtas su pliuso ženklu laidu jungiamas prie srovės šaltinio teigiamo poliaus, o gnybtas su minuso ženklu – prie šaltinio neigiamojo poliaus.
Ampermetras į elektros grandinę jungiamas nuosekliai (ta pati srovė teka iš eilės visomis grandinės dalimis). Jis beveik nekeičia elektros srovės stiprio elektros grandinėje (nes labai maža jo varža) ir rodo, kad visose jos dalyse srovės stipris yra vienodas.
Nevada Smitas

Turinys

Jaunuolio Makso Sando tėvus nužudo trejetas nusikaltėlių: Fičas, Kou ir Bodrou. Vaikinas dega noru keršyti, tačiau pavyti ir įveikti trijulę nėra lengva užduotis. Maksas susipažįsta su Jonu Kordu, ginklų prekeiviu, kuris jaunuolį apmoko elgtis su ginklu.
Po ilgų paieškų Maksas susiduria su vienu iš žudikų, Kou, turinčiu arklį, pažymėtą jo tėvų ūkyje. Maksui pavykta grumtynėse įveikti Kou, tačiau kitų jo sėbrų nepavyksta rasti dar ilgą laiką.
Iš laikraščio sužinojęs, kad antrasis ieškomasis, Bodrou, yra įkalintas griežto režimo stovykloje pelkėse, Maksas įmituoja nesėkmingą banko apiplėšimą, kad būtų suimtas. Įkalintas dvejiems metams, jis atsiduria toje pat stovykloje, kur Bodrou jo neatpažįsta. Ištyrinėjęs aplinką, Maksas pasiūlo jam bėgti. Jiems padeda gretimoje fermoje gyvenanti indėnė Pilar, parūpinanti valtį. Pabėgimas pavyksta, tačiau Pilar, įkasta gyvatės, miršta, o Maksas įvykdo savo teisingumą Bodrou.
Kad pasiektų paskutinį taikinį, Fičą, Maksas pasivadina Nevada Smitu ir sugeba įsilieti į jo gaują, planuojančią didelį apiplėšimą. Nors Fičas įtaria, kas iš tiesų yra Smitas, tai nesutrukdo apiplėšimui, po kurio Maksas ima jį persekioti. Po susišaudymo Fičas sužeidžiamas, tačiau Maksas nusprendia palikti jį gyvą, sakydamas, kad šis yra nevertas mirti...
Vasilkuvo Jėzaus Apsireiškimo bažnyčia

Istorija

1880 m. pradėtos mūrinės bažnyčios statybos, kurios buvo užbaigtos 1883 metais. Architektas Romuald Lenczewski. Per II pasaulinį karą bažnyčia buvo stipriai apgriauta, 1944 m. pabaigoje atstatyta. 1987 m. lapkričio 11 d. bažnyčia įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Budiliai

Istorija

Sovietmečiu kaime buvo pastatytos kolūkio fermos, kuriose dabar veikia baldų gamykla.
Kosminis siaubas

Kosminis siaubas (angl. cosmic horror), kitaip kosmicizmas (angl. cosmicism) – siaubo žanro variantas ir literatūrinė filosofija, kurios pradininkas yra H. P. Lovecraft.

Pagrindiniai bruožai

Svarbiausias kosminio siaubo istorijų bruožas yra visiškas ir absoliutus žmonijos nereikšmingumas Visatoje. Lovecraftas tikėjo, kad Visata yra beprasmė, mechaniška, abejinga, svetima, žmonių atsiradimas ir neišvengiamas išnykimas bus tik vienas iš daugybės nereikšmingų, niekam nerūpinčių įvykių, ir tai atsispindėjo jo kūryboje. Vieninteliai „dievai“ kosminio siaubo žanro pasaulyje yra kitos būtybės, žmonėms dėl labai riboto pasaulio suvokimo atrodančios neįtikėtinai galingos, net magiškos, tačiau iš tiesų neturinčios nieko dieviško, paklūstančios Visatos dėsniams. Žmonės joms dažnai reiškia ne daugiau, kaip žmonėms skruzdėlės. Kad ir kokie įvykiai vyktų, dėl kokių priežasčių jos pasirodo Žemėje ar šalia, kosminio siaubo žanre žmonės dažniausiai net nepajėgūs jų suvokti. Visos kūrinio veikėjus ištinkančios nelaimės dažniausiai yra tik šalutinis efektas nesuprantamų kosminių būtybių veiksmų, kurie atliekami vadovaujantis svetima, nesuprantama moralės sistema, ir labai dažnai - be jokių gerų ar piktų ketinimų žmonijos atžvilgiu, žmonės yra per daug nereikšmingi.
Labai dažnas žanro bruožas yra jokios laimingos pabaigos nebuvimas. Retai kada pagrindiniams veikėjams istorija baigiasi „gerai“. Neskaitant mirties, įprastos pabaigos, kur žmonės išprotėja jų protui neatlaikius susidūrimo su nesuvokiamomis gyvybės formomis, veikiančiomis pagal nesuvokiamus dėsnius.
Dažna siužeto tema yra gilesnių žinių apie pasaulį ieškojimas. Jis taip pat pasibaigia blogai, paaiškėja, kad gilesnės žinios yra daugiau nei žmogus pajėgus aprėpti ir suprasti išlaikydamas sveiką protą.
Šiame žanre gali figūruoti ir „įprastinės“ siaubo kūrinių pabaisos, demonų kultai (to, ką kulto nariai laiko demonais) ir panašiai. Tačiau istorija visada išsiskirs nihilistine, fatalistine nuotaika, tamsia atmosfera, bus pabrėžiamas žmonių bejėgiškumas. Tačiau dažniau tokiuose kūriniuose veikiančios pabaisos (tai, ką žmonės laiko pabaisomis) yra neapibūdinamos. Tai yra, pabrėžiama, kad jų išvaizda yra nesuvokiama žmogaus protui ir jos neįmanoma perteikti žodžiais.
Kosminis siaubas dažnai laikomas nihilistiškiausiu siaubo žanru.
Juozapas Gabrielius Stempkovskis

Biografija

Kilo iš bajorų Stemkovskių giminės, herbo „Suchekomnaty“ savininkas. Žarnovo kašteliono Jokūbo Stempkovskio (m. 1763) ir Terezės Gechau sūnus.
1767 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į Repino seimą nuo Liublino vaivadijos. Seimo metu įėjo į delegacijos, priverstos spaudžiant Rusijos pasiuntinio kunigaikščio Nikolajaus Repino daryti nuolaidas Rusijai, sudėtį.
1768 metais Karūnos regimentas Gabrielius Stemkovskis dalyvavo malšinant Gaidamacko sukilimą Ukrainoje, po to dalyvavo kovoje prieš Baro konfederaciją (1768–1772 m.).
1772 metais Juozapas Gabrielius Stempkovskis gavo Kijevo kašteliono pareigybę. 1773–1775 metų seime buvo prieš ATR pirmo padalijimo aktų ratifikavimą. 1784 tapo Karūnos iždo komisijos nariu. 1777 jam buvo skirtas Karūnos armijos generolo-leitenanto laipsnis. 1785–1791 metais buvo Kijevo vaivada.
Švento Stanislovo (1769) ir Baltojo erelio (1773) ordinų kavalierius.
Krosbis

Istorija

Krosbis minimas šaltiniuose nuo X a.
Motiejus Eimaitis

Motiejus Eimaitis (1840 m. liepos 26 d. Zapyškis – 1919 m. Jekaterinoslavas, Rusija) – lietuvių knygnešys, 1863 m. sukilimo dalyvis.

Biografija

22 metų įsijungė į 1863 m. sukilėlių gretas. Žlugus sukilimui, sugebėjo išvengti persekiojimo. Tarnavo pas Zapyškio pristavą vežiku.
Vienas pirmųjų knygnešių, knygas gabenti pradėjo 1865 m. Spaudą vežė iš Tilžės; bendravo su knygų leidėjais J. Zabermanu, E. Vejeriu, J. Lapinu, kitais. Aprūpindavo daugelį kitų spaudos platintojų. Nuveždavo spaudos į Dzūkiją ir Vilniaus kraštą. Bendradarbiavo su knygnešiais M. Sederevičiumi, J. Kriaučiūnu, B. Sutkumi ir kitais. Nuo aštuntojo dešimtmečio pabaigos dirbo su knygnešiu J. Urbaičiu, jo atgabentas knygas išvežiodavo kitiems knygnešiams. 1897 m. žandarai atėmė vežimą draudžiamosios spaudos, bet pats M. Eimaitis bausmės išvengė. 1901 m. per kratą jo namuose žandarai rado lietuviškų knygų, jis kelis mėnesius kalintas. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui su šeima pasitraukė į Rusijos imperijos gilumą. Kapas nežinomas.
Zigmas Čelkevičius

Biografija

Baisogalos UAB „Baisogalos bioenergija“ realizacijos inspektorius, Baisogalos bendruomenės tarybos narys, namo savininkų bendrijos „Gluosnis“ valdytojas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Radviliškio rajono skyriaus narys.
1995–1997 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Žmona Zinaida, vaikai Andrius, Arūnas, Karolis.