google/wiki40b huggingface dataset:
Kajaanin Haka

Istorija

1953 m. buvo įkurtas Hevossuon Haka klubas. 1963 m. pervadintas ir tapo Kajaanin Haka.

Pasiekimai

Klubas niekada nežaidė Aukščiausiojoje lygoje, tačiau 1993 m. jam pavyko patekti į tarpinę lygą, kurioje kovojo 4 silpniausios komandos iš Aukščiausiosios lygos ir 4 stipriausios iš I lygos. Šiame turnyre KajHa užėmė 7-ąją vietą ir į kitų metų Aukščiausiąją lygą nepateko.
Bhagavata purana

Bhagavata purana (skr. भागवतपुराण = Bhāgavata Purāṇa „viešpaties sakmė“), dar vadinama Šrymad Bhagavatam (Śrīmad Bhāgavatam) – viena iš puranų (tam tikro pobūdžio hinduistinių pasakojimų rinkinys), skirta daugiausia Višnui ir jo avatarai Krišnai. Bhagavata purana sudaryta 12 knygų, 332 skyrių. Svarbiausia laikoma 10 knyga, kurioje pasakojama apie Krišnos vaikystę. Be to, kaip ir kitos puranos, aprašo kosmologiją, geneologijas, mitologiją, geografiją, legendas, šokius, jogą. Joje aprašomas „pieno vandenyno plakimo“ mitas. Bhagavata purana datuojama apie VIII–X a. Vėliau dar nesyk pildyta (kai kurios dalys yra net iš XVIII a.), versta į skirtingas kalbas todėl turi skirtingų redakcijų.
Bhagavata purana kartu su „Bhagavadgyta“ yra vienas pagrindinių Gaudija vaišnavų šventraščių.
Bhagavata purana buvo verčiama į Europos kalbas, iliustruojama, turėjo didelės įtakos Indijos viduramžių amžių literatūrai, miniatiūrų mokykloms.
Pažangusis verdančio vandens reaktorius

Pažangusis verdančio vandens reaktorius, ABWR (angl. Advanced Boiling Water Reactor) – trečios kartos atominių elektrinių verdančio vandens reaktorių tipas. Pradėtas plėtoti XX a. 9-10 dešimtmečiuose.
XX a. 10 dešimtmečio pradžioje ABWR reaktoriai buvo patvirtinti JAV Branduolinio reguliavimo komisijos ir leisti gamybai standartiniu dizainu. Vėliau daug ABWR reaktorių buvo pastatyta Japonijoje.

Veikimo principai

Verdančio vandens reaktoriai veikia vieno kontūro atominėje elektrinėje. Vanduo tokiame reaktoriuje užverda aktyviojoje zonoje. Susidaręs garas keliauja į garo turbiną, joje plečiasi, sukdamas turbiną, o ši – elektros generatorių. Po turbinos atidirbęs garas sukondensuojamas, kondensacijos šilumą pašalinant į šaltesnio vandens telkinį arba aušinimo bokštą. Kondensatas grąžinamas atgal į reaktorių.
FC Chambly

Istorija

Klubas įkurtas 1989 m. Į futbolo metraščius patenka dėl to, kad prasibrovė į taurės pusfinalį 2017/2018 m. sezone. (Tuo metu žaidė trečios pakopos pirmenybėse.)
Čegemas (miestas)

Gyventojai

2010 m. 78,6 % Čegemo gyventojų buvo kabardinai, 15,9 % – balkarai, 2,7 % – rusai.

Istorija

1822 m. kunigaikščiai Kundetovai savo žemėse prie Čegemo upės įkūrė aūlą. 1920 m. Kundetovo aūlas pervadintas Čegemu I-uoju. Miestu tapo 2000 m.
Ainų mažoji rasė

Ainų mažoji rasė (rus. айнская (курильская) малая раса) – ainų antropologinė mažoji rasė. Kiti pavadinimai – ainų antropologinis tipas, Kurilų mažoji rasė, ainuidai, ainoidai, kurilidai. Paprastai laikoma tarpine mažąja rase.
Kai kas ainus laiko senoviniais europidais, kai kas – senoviniais australidais, kai kas – pradine forma, iš kurių vėliau atsirado tiek europidai, tiek mongolidai.
Genofondas pakankamai unikalus, todėl kai kas teigia, kad ainų rasei reikia pripažinti didžiosios rasės statusą.

Arealas

Šio tipo žmonės gyvena Hokaide. Senovėje šio tipo žmonės gyveno platesnėse teritorijose – kitose Japonijos salose, Kuriluose.
Kingstonas

Istorija

Prie dabartinio uosto yra senojo Port Royal uosto liekanos, kurį 1692 m. nuniokojo žemės drebėjimas. Po metų britai čia įkūrė Kingstoną. XVIII a. miestas garsėjo vergų prekyba, o 1872 m. tapo salos sostine (perkelta iš Spanish Town). 1907 m. miestą vėl smarkiai sugriovė žemės drebėjimas. 1962 m. Kingstonas tapo nepriklausomos Jamaikos sostine.
Aleksandras Stonkus

Biografija

1992 m. Nenupės žemės ūkio bendrovės valdytojas, 1996 m. L. Stonkuvienės agroserviso įmonės valdytojas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šakių rajono skyriaus narys, tarybos narys.
1995–2000, 2002–2003 m. (LDDP sąraše) ir nuo 2003 m. balandžio mėn. (LSDP) Šakių rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos žemės ūkio rūmų narys, Žemės ūkio bendrovių asociacijos narys.
Tomáš Šimkovič

Karjera

Karjeros pradžioje atstovavo įvairius klubus Austrijoje. Žaidė Kazachsatano klubuose.
Atvyko į Lietuvą. 2018 m. tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. 
Buvo pripažintas geriausiu rugsėjo ir spalio mėnesių žaidėju.
Tuo metu jo statistika buvo per 28 rungtynes pelnyti 6 įvarčiai ir atlikti 14 rezultatyvūs perdavimai.
2019 m. vasario 11 d. pranešta, kad žaidėją įsigijo RFS klubas iš Latvijos.
Vytis Viliūnas

Biografija

Gimė 1944 m. liepos 19 d. Panevėžyje. 1970 m. baigė Maskvos valstybinį V. Lomonosovo vardo universitetą, kur po aspirantūros apgynė psichologijos mokslų kandidato laipsnį (1974) ir psichologijos mokslų daktaro laipsnį (1990). Nuo 1973 m. – MU dėstytojas, nuo 1992 m. – MU Bendrosios psichologijos katedros profesorius. Moksliniuose darbuose V. Viliūnas tyrinėjo emocijų fenomenologiją, savo kuriamą emocijų teoriją pagrindė empiriniais duomenimis. 1990 m. aktyviai dalyvavo Maskvos lietuvių kultūros bendrijos kūrime, buvo bendrijos pirmininku, Pasaulio lietuvių bendruomenės Valdybos Pirmininko pavaduotoju, redagavo ir leido laikraštėlį „Maskvos lietuvių naujienos“. Mirė 2011 m. lapkričio 10 d. Vilniuje.
Červonės Bagno draustinis

Gyvūnija

Draustinyje gyvena Kanopiniai-briedžiai (Alces alces), Balinis elnias (Cervus elaphus), Stirnos (Capreolus capreolus) ir Vilkai (Canis lupus). Taip pat gyvena paukščiai: Jūrinis erelis (Haliaeetus albicilla), Kilnusis erelis (Aquila chrysaetos), Mažasis erelis rėksnys (Aquila pomarina).

Augalija

Draustinyje auga daug beržų (Betula), taip pat auga reti augalai kaip: Apskritalapė saulašarė (Drosera rotundifolia ), Karališkoji glindė (Pedicularis sceptrum-carolinum).
Paantvardys (Skirsnemunė)

Žymūs žmonės

Kaime gimė Jurgis Baltrušaitis (1873–1944), poetas ir diplomatas. Gimtinė pažymėta paminkliniu akmeniu ir kryžiumi.
Vytautas Puronas

Biografija

1935–1937 m. mokėsi Vainiūniškio, 1937–1940 m. Antalinos, 1940–1942 m. Surdegio pradžios mokyklose. 1942 m. įstojo į Panevėžio vyrų gimnazijos II klasę, bet netrukus perėjo į Kupiškio gimnaziją. Nuo 1946 m. gyveno pas tėvą Vilniuje, 1949 m. baigė Vilniaus I-ąją berniukų gimnaziją. 1954 m. baigė Leningrado universiteto Teisės fakultetą. 
1954–1955 m. LSSR MA Istorijos instituto darbuotojas. 1955–1956 m. Ekonomikos instituto mokslinis bendradarbis, 1956–1959 m. mokslinis sekretorius, 1959–1984 m. direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams; 1959–1980 m. Politinės ekonomijos ir liaudies ūkio istorijos sektoriaus, 1980–1986 m. Liaudies ūkio ir ekonominės minties istorijos skyriaus vadovas.  1987–2005 m. LMA prezidiumo mokslo organizacinio skyriaus vedėjas.  1990 m. apgynė istorijos mokslų kandidato disertaciją „Lietuvos pramonė ikimonopolinio kapitalizmo laikotarpiu“.

Mokslinė veikla

Mokslinės veiklos pagrindinė sritis – ūkio istorija. Europos šalių archyvuose surinko retos medžiagos apie Lietuvos XIX–XX a. ūkį. Dalyvavo sudarant ekonomikos terminų žodynus. Rūpinosi žymesnių Lietuvos socialinių mokslų specialistų kūrybinio palikimo išsaugojimu. Paskelbė per 100 mokslo bei informacinių straipsnių apie politinę ekonomiją ir ūkį. 1988–2005 m. sudarinėjo ir redagavo kasmetinį leidinį „Lietuvos mokslų akademijos veikla“, organizavo leidinį „Lietuvos mokslų akademijos žinios“, 1994–2005 m. buvo jo sudarytojas ir redaktorius.
Michailas Počepovičius

Biografija

1980 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius.
Vilkaviškio rajono savivaldybės administracijos žemės ūkio skyriaus vyriausiasis specialistas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys, LSDP grupės pirmininkas. 2011 m. (atsisakė mandato) Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Irena, vaikai Edita, Agnė
Palenkės Januvo valsčius

Administracinis suskirstymas

Bloniai, Bubel Grana, Bubel Lukoviska, Jakuvkai, Palenkės Januvas, Kajetanka, Klonovnica Mala, Klonovnica Placas, Novi Pavluvas, Ostruvas, Peredilas, Polinuvas, Romanuvas, Stare Bučicė, Stari Bubelis, Stari Pavluvas, Verchlišas, Voroblinas ir Vigoda.
Kazlai (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

Pasvaliečiai – 2,5 km
Lapiškiai – 2,7 km
Strėliškiai (Biržai) – 1,2 km
BIRŽAI – 14 km
Mediniai (Biržai) – 4,2 km 
Daniūnai (Krinčinas) – 4,4 km
Pabiržė – 7 km 
 Kirdonys – 5 km
Mnogooziornas

Lietuviai

1941 m. rugpjūčio mėn. į Mnogooziorną ištremta 150–200 Lietuvos gyventojų lietuvių ir kelios žydų šeimos. Tremtiniai kirto mišką, rinko sakus, dirbo Mnogooziorno pabėgių įmonėje. 1941 m. žiemą daug jų mirė nuo bado ir šalčio. 1943 m. apie 30 žmonių buvo paimta į vadinamąją darbo armiją, išvežti dirbti į kitas TSRS vietas, taip pat išgabenta į Jakutijos šiaurę prie Laptevų jūros, perkelta į kitas Altajaus krašto gyvenvietes. 1944–1945 m. grupė lietuvių jaunuolių leido rankraštinį žurnalo „Tėvynės ilgesys“ (išėjo 7 numeriai). 1948 m. gyvenvietėje buvo likę apie 50 lietuvių.
Mnogooziorno kapinėse palaidota apie 20 lietuvių, tarp jų – generolo S. Raštikio tėvai. Iki 1992 m. daugumos tremtinių palaikai parvežti į Lietuvą.
Klermonas-Feranas

Istorija

Dabartinis miestas susikūrė 1633 m., susijungus dviem miestams. Iki tol labiau buvo žinomas Klermonas – nuo IV a. vyskupijos centras, daugelio sinodų vieta. Klermone popiežius Urbonas II paskelbė Pirmąjį kryžiaus žygį. Nuo XII a. – grafystės sostinė. XIII a. gavo miesto teises. 1551 m. prijungtas prie Prancūzijos.

Architektūra

Išliko senovės Romos pastatų liekanos. XIII–XIV a. Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų katedra, romaninė Dievo Motinos bažnyčia, renesanso rūmai.
Mincė

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1558 metais. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1727 m. kaime gyveno 56 žmonės.
Ona Labonaitė-Kiršanskienė

Ona Labonaitė-Kiršanskienė (1899 m. Peštinių kaime (Debeikių valsčius) – 1925 m. rugsėjo 17 d. Vilniuje) – viena pirmųjų profesionalių Lietuvos dramos aktorių.

Biografija

Dar būdama labai jauna išvyko į tuometinė Rusijos imperijos sostinę Sankt Peterburgą uždarbiauti. 1916 m., Pirmojo pasaulinio karo metu, tapo Juozo Vaičkaus vadovaujamo Skrajojančio teatro aktore, kartu mokėsi šio teatro vaidybos studijoje. Dalyvavo statant Br. Laucevičiaus-Vargšo „Žmonės“, P.Vaičiūno „Aukos“ ir kt. spektaklius. Vaidino kartu su būsimais garsiais aktoriais Ona Kurmyte-Mazurkevičiene, Teofilija Dragūnaite-Vaičiūniene, Petru Kubertavičiumi, Juozu Stanuliu. 1918 m. teatras grįžo į Lietuvą, su pasisekimu pasirodė Vilniuje, Panevėžyje. Kai Vilniaus kraštą užėmė L.Želigovskio kariuomenė, visa trupė pėsčiomis iškeliavo į Kauną ir įsikūrė tuometinėje „Laikinojoje sostinėje“. 1923 m. J.Vaičkus su keliais aktoriais išvyko darbuotis į Ameriką, tarp iškeliavusių O.Labonaitės-Kiršanskienės nebuvo.
Sunki tuberkuliozės forma vertė ją vis dažniau laikytis lovos režimo. Buvo ištekėjusi ir augino sūnų Juozą (1923–1978), bet vyras kartu negyveno. 1924 m. pervažiavo į Vilnių, kur ją globojo sesuo. Netrukus mirė, palaidota Bernardinų kapinėse.
Reikalavimas

Reikalavimas – lūkestis; poreikis; direktyvus (įsakmus) prašymas, pareiškimas, nurodymas dėl kokio nors veiksmo (ne)atlikimo, tikintis kad jis arba bus atliktas, arba ne (priklausomai nuo reikalaujančiojo valios, pageidavimo).

Teisė

Reikalavimas (reikalavimo teisė) – subjektinė teisė reikalauti tam tikro elgesio (veikimo arba neveikimo); tokios teisės įgyvendinimas, išreiškiant valią dėl konkrečių veiksmų, kuriuos kitas asmuo turi atlikti arba jų nesiimti. Taip pat reikalavimas gali būti suprantamas kaip kokia nors teisinė pareiga, pvz., reikalavimas elgtis sąžiningai (LR CK 6.158 str.). Reikalavimo teisės būdingos tiek privatinei, tiek ir viešajai teisei.
Berestečko mūšis

Priešistorė

1651 m. pasibaigė po Zborovo mūšio sudarytos Zborovo paliaubos ir Lenkija atnaujino karo veiksmus prieš Chmelnickio armiją. Jonas Kazimieras, įvertinęs Zborovo kampanijos pamokas norėjo tinkamai pasiruošti karui.
Dėl chano Islamo Girėjaus pozicijos Bogdanas Chmelnickis buvo priverstas atsisakyti nuo aktyvių puolamųjų veiksmų (daugiau nei mėnesį 100–110 tūkstantinė kazokų kariuomenė manevravo Ternopolio rajone), o tai leido karaliui Jonui Kazimierui atvesti kariuomenę iki Berestečkos ir iki birželio 25 d. ją perkelti per Styrės upę. Tik sulaukęs birželio viduryje atvykusio chano etmonas pradėjo žygį.
Kunigaikštis Višnioveckis, kuris vėliau vadovavo mūšiui, persekiojo kazokus, kuriuos tikėjosi įveikti nedideliuose susidūrimuose. Jonas Kazimieras laikėsi prielaidos, kad kazokai ir totoriai trauksis toliau į pietus, į Krymo pusiasalį. Birželio 27 d. naktį Višnioveckis išsiuntė avangardą link kazokų stovyklos ir ten rado didžiulę apie 110 000 karių dydžio kariuomenę. Tarp jų buvo apie 80 000 kazokų ir apie 30 000 Krymo totorių. Apie tai buvo pranešta Jonui Kazimierui ir jį ši žinia šokiravo. Tada buvo nuspręsta grįžti į stovyklą prie Berestečkos. Kitos dienos rytą prasidėjo susidūrimai su totoriais.

Eiga

Birželio 17 (27) – 18 (28) d. totoriai padegė netoliese esantį kaimą ir bandė „išjudinti“ priešininką. Jie atakavo, po to traukėsi, vėl atakavo. Koncepolskis ir Liubomirskis patys atakavo totorių kavaleriją.
Birželio 18 (28) lauke tarp lenkų ir kazokų pajėgų prasidėjo nedideli susidūrimai.
Birželio 19 (29) Islamas III Girėjus užėmė pagrindines aukštumas prieš Berestečką ir mūšis atsinaujino. Lenkai didelėmis pajėgomis puolė kazokų stovyklą, tačiau Chmelnickis smūgiavo iš šono ir atkirto lenkų kariuomenę nuo jų stovyklos, kazokai paėmė 28 vėliavas, tarp jų ir hetmano Potockio.
Birželio 20 (30), visą naktį prasimeldęs karalius išdėstė kariuomenę tokia tvarka: dešinysis sparnas – etmonas Potockis, kairysis – etmonas Kalinovskis. Centre, kur buvo daugiausia lenkų ir vokiečių pėstininkai, buvo pats karalius. Buvo išardyti tiltai per Styrę.
Gavęs karaliaus leidimą, Višnioveckis, kurio pajėgose buvo ir rejestriniai kazokai (šešios vėliavos), atakavo kazokų stovyklą. Chmelnickis kontratakavo, bet jį sustabdė vokiečių pėstininkai.
Paulius Jasiukonis

Paulius Jasiukonis (1932 m. liepos 9 d. Kaunas – 2008 m. kovo 18 d. Los Andželas) – JAV lietuvių kinematografininkas, teatralas.

Biografija

Per Antrąjį pasaulinį karą su tėvais pasitraukė į Vokietiją. Lankė Č. Janušo dailės studiją Viurcburge. 1950 m. redagavo lietuvių evangelikų jaunimo dvimėnesinį leidinį "Jaunimo ratelis". Lankė 1950-51 m. Lietuvių Vasario 16-sios gimnaziją Diepholze.
Nuo 1951 m. gyveno Los Andžele. 1958 m. baigė kinematografiją Pietų Kalifornijos universitete. 1958–1964 m. dirbo Jeilio universitete Niu Havene, prisidėjo steigiant universiteto mokomųjų filmų studiją. 1954 m. Los Andžele įsteigė dokumentinių filmų bendrovę „Litu-Filmas“, 1959 m. – plokštelių įrašymo bendrovę „Litu-Garsas“. 1974 m. bendrovės buvo sujungtos, veikia pavadinimu „Gintaras“. 1952–1968 m. Los Andželo lietuvių radijuje vedė laidą „Lietuviškoji scena“. 1964 m. Los Andžele įsteigė filmų garso įrašymo ir redagavimo studiją „Independent Producers Service“, joje 1965 m. redagavo ir įgarsino Holivudo vaidybinių, reklaminių ir dokumentinių filmų, rašytojos B. Pūkelevičiūtės režisuotą filmą „Aukso žąsis“. Nuo 1978 m. dirbo kino bendrovės „Metro Goldwyn Mayer“ televizijos laidų redaktoriumi.
Nuo 1963 m. su ansambliu „Spindulys“ važiuodavo į visas šokių šventes. Daugiausia savo lėšomis sukūrė (režisierius, scenaristas, redaktorius) apie 15 trumpametražių dokumentinių filmų, videofilmų, nufilmavo JAV lietuvių kultūros įvykių. Suredagavo „Lietuvių fotoarchyvo“ sukurtų filmų. Išleido lietuviškų muzikos plokštelių. Dalyvavo (garso režisierius, dailininkas) Los Andželo lietuvių mėgėjų teatro veikloje. 1974 m. Dailiųjų menų klubo Los Andžele steigėjas. Sukaupė JAV lietuvių filmų ir radijo laidų archyvą.
Hanijos aukštuma

Hanijos aukštuma (est. Haanja kõrgustik) – aukštuma Estijos pietryčiuose, prie Latvijos ir Rusijos sienos. Aukščiausia – Sūr Munamiagio kalva (318 m.) Kalvotas moreninis reljefas, daug ežerų.
Georgas Sableris

Georgas Tomas Sableris (Zableris) (vok. Georg Thomas Sabler, rus. Георг Заблер arba rus. Егор Егорович Саблер, est. Georg Sabler; 1810 m. balandžio 18 d. Haljaloje, Estijos gubernija, Rusijos imperija – 1865 m. gruodžio 4 d. Vilniuje, Vilniaus gubernija, Rusijos imperija) – Baltijos vokiečių kilmės Rusijos imperijos geodezininkas ir astronomas, dirbęs Estijoje, Rusijoje ir Lietuvoje.

Biografija

Gimė evangelikų liuteronų pastoriaus šeimoje, brolis Georgas Christianas užaugęs tapo garsiu gydytoju, Maskvos medicinos ir chirurgijos akademijos profesoriumi.
Georgas Tomas mokėsi privačiai, vėliau baigė gimnaziją prie Tartu evangelikų katedros. 1828–1832 m. studijavo teologiją, o 1832–1839 m. – matematiką Tartu universitete. Dirbo Tartu observatorijos direktoriaus Vilhelmas Struvės jaunesniuoju padėjėju. 1836–1837 m. dalyvavo  ekspedicijoje, kurioje buvo matuojamas Juodosios ir Kaspijos jūrų lygių skirtumas. Apibendrinus ekspedicijos tyrimus, 1839 m. G.Sableriui buvo suteiktas filosofijos daktaro laipsnis. 
Tais pačiais metais pervažiavo gyventi į Pulkovą ir tenai 1839–1854 m. darbavosi Nikolajaus observatorijos vyresniuju astronomu. Jis didžiuoju meridianiniu skrituliu matavo tikslias žvaigždžių koordinates, dalyvavo geodezinėje ekspedicijoje tiriant ilgumos skirtumas tarp Pulkovo ir Altonos observatorijų. Buvo vienas iš ekspedicijos dalyvių matuojant Žemės dienovidžio lanką (dabar vad. Struvės geodezinis lanku) Suomijoje ir Besarabijoje. Laisvalaikiu Georgas Sableris šlifuodavo lęšius ir gamindavo achromatinius objektyvus (vienas jų saugomas Vilniaus universiteto Mokslo muziejuje).
1854 m. buvo paskrtas Rusijos mokslų akademijai pavaldžios Vilniaus observatorijos direktoriumi. Jo vadovavimo metu šioje mokslo įstaigoje pirmąkart pasaulyje pradėta tirti Saulės dėmių dinamiką jas fotografuojant, taip pat buvo vykdoma žvaigždžių fotometrija. Be to, tęsė Struvės lanko matavimus, patikslindamas vieno iš atraminių punktų, įrengto šalia Nemėžio kaimelio, geografinę padėtį. 1862 m. jis viešėjo Londone, kur su įžymiu optiku Džonu Henriu Dalmejeriu susitarė dėl prietaiso Saulės dėmėms fiksuoti gamybos. Sugrįžęs į Vilnių, pasijuto negaluojantis (gydytojai jam nustatė galvos auglį) ir po kelių metų, nepasitraukęs iš užimamų pareigų, mirė.
Tubaso muchafaza

Administracinis suskirstymas

Muchafazos sudėtyje yra 23 gyvenvietės: 1 miestas, 2 savivaldybės, 6 kaimų tarybos, 1 kaimų spiečius, 1 pabėgėlių stovykla.
Tauzų senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos aukštumoje, vadinamoje Pilale. Didesnė dalis apaugusi mišku, kurio viduryje yra nedidelė pakiluma, primenanti pilkapį. Jos viršuje iš akmenų sukrautas pamatas koplytėlei ir ratu sudėti akmenys, kuriais buvęs sutvirtintas čia stovėjusio kryžiaus pagrindas. Pakilumą juosia pavieniai, į žemę susmegę stambūs akmenys, o palei pietvakarinį miško pakraštį sukrautas akmenų pylimas, priešais kurį stovi archeologijos paminklo ženklas. Vakarinė ir pietvakarinė teritorijos dalis apaugusi daugiamete žole.
Teritorijos dydis – 0,25 ha.
50 m į šiaurę yra Tauzų kapinynas, vad. Papilale.

Istorija

Veikė XVII–XIX a., laidoti Tauzų kaimo gyventojai. Kapines juosė akmenų tvora, o viduryje stovėjo koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir monumentalus kryžius. Tvora tarpukariu nuardyta, akmenys išvežti naujakurių ir Šventosios uosto statyboms. Koplytėlė ir kryžius sunyko pokario metais.
1972 m. kapinės įrašytos į vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą.

Tyrimai

1939 m. žvalgė Pranas Baleniūnas, 1981 ir 1987 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijų vadovai Romas Olišauskas ir Bronius Dakanis), 2002 m. – Julius Kanarskas.
Adomas Stanislovas Sapiega

Biografija

Lietuvos-Lenkijos kunigaikščių Sapiegų giminės atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Kunigaikščio Leono Liudviko Sapiegos (1802–1878) ir grafaitės Jadvygos Zamoiskytės (1806–1890), grafo Stanislovo Kostkos Zamoiskio dukters, vyresnysis sūnus.
Vaikystę praleido kartu su motina Paryžiuje. Nuo 1832 metų – gyveno Haliče. 1847 metais baigė Lvovo gimnaziją. Jis pradėjo mokytis Londono universitete.
San Andreaso lūžis

San Andreaso lūžis (angl. San Andreas Fault) yra tektoninis lūžis JAV, Kalifornijos valstijoje. Jo ilgis, įvairių šaltinių duomenimis, ~1100-1287 km.
San Andreaso lūžis susiformavo konservatyviajame tektoninių plokščių pakraštyje: ties juo Ramiojo vandenyno plokštė slysta palei Šiaurės Amerikos plokštę šiaurės kryptimi, o Chuano de Fukos plokštė nyra po Šiaurės Amerikos plokšte.
William McKinley

Biografija

Gimė gausioje pramonininko šeimoje. 1859 m. baigė mokyklą. Dirbo paštininku ir mokytoju. JAV pilietinio karo metu kovėsi Ohajo savanorių pulke. Baigęs teisės studijas, 1867 m. pradėjo dirbti advokatu. 1877 m. išrinktas Atstovų rūmų nariu. Nuo 1891 m. iki 1897 m. – Ohajo valstijos gubernatorius. Jo valdymo laikotarpio metu Kuboje sutriuškinus ispanų flotilę ir JAV užgrobus Filipinus ir Puerto Riką baigėsi Amerikos-Ispanijos karas. 1897 m. pirmą kartą išrinktas JAV prezidentu. Pasisakė už šalies protekcionizmą, palaikė aukso standarto sistemą.
1900 m. žymia balsų persvara jis buvo išrinktas antrajai kadencijai. Kitais metais Bafalo mieste prie Niagaros krioklio buvo surengta visos Amerikos parodų mugė, kurią aplankė ir prezidentas. Čia jis buvo nušautas, besisveikinantis su gyventojais.

Nužudymas

Muzikos salėje viešo priėmimo metu, stovėjusioje žmonių eilėje, laukiančioje, kol galės paspausti ranką prezidentui, stovėjo 28 metų lenkų kilmės Leonas Czogolzas iš Klivlendo, Ohajaus valstijos.
Leono Czogolzo subintuotoje dešinėje rankoje buvo paslėptas ginklas, kuriuo prezidentui sveikinant Czolgolzą jis iššovė. Pirmoji kulka atšoko nuo McKinley liemenės sagos, tačiau žudikas iš karto iššovė antrą kartą. Antra kulka pataikė prezidentui į pilvą, ir Czogolzas sušuko: „Aš atlikau savo pareigą.“ Prezidento sargybiniai suėmė Czogolzą, atėmė iš jo šautuvą ir trenkė jam, tačiau McKinley silpdamas ištarė: „…nemuškite jo, vaikinai.“
Kulka dėl McKinley apkūnumo nebuvo surasta. Prezidentas mirė Bafale rugsėjo 14 d. būdamas 58 metų. Prezidento pareigas perėmė Theodore‘as Rooseveltas. Czogolzas buvo nuteistas mirties bausme, kitą mėnesį jis visiškai ramus atsisėdo į elektros kėdę, sakydamas: „Aš nužudžiau prezidentą, nes jis buvo visų gerų žmonių – gerų darbo žmonių priešas.“
Mokegvos departamentas

Istorija

Senovėje teritorijoje vystėsi Pukaros kultūra, vėliau ją pakeitė Tihuanako kultūra, aimarai, galiausiai – inkai. 1540 m. Mokegvoje pasirodė pirmieji ispanai ir įkūrė Mokegvos miestą. Peru pasiekus nepriklausomybę, teritorija priklausė Arekipos departamentui. Vėliau teritorijos ne kartą perskirstytos. Mokegvos departamentas sukurtas 1857 m. su sostine Taknoje. 1875 m. Taknos ir Mokegvos departamentai atsiskyrė.

Geografija

Pietinė departamento dalis yra sausringoje pakrantės lygumoje (Kostoje). Šiaurės rytuose paviršius kyla į Andus – Baroso ir Vulkaninę Kordiljeras. Krašte iškilę 3 ugnikalniai: Ubinasas (5672 m), Tiksanis (5408 m), Huainaputina (4850 m). Taip pat yra iškilusios aukštos Keljos (4800 m), Jaretanės (4700 m), Sučeso (4650 m) viršūnės. Pakrantėje yra maža Koleso salelė.
Upės nedidelės, nusekančios, teka iš Andų į vandenyną: Mokegva, Ilas, Osmorė, Asana. Svarbiausi ežerai – Viskača, Chukumarinis.
Klimatas daugiausia tropinis, sausringas. Pakrantėje temperatūra visus metus laikosi apie 18–24 °C, kritulių praktiškai nebūna. Kalnuose kiek vėsiau ir drėgniau.

Ekonomika

Verčiamasi daugiausia drėkinamąja žemdirbyste – auginami alyvmedžiai, vaismedžiai (citrinos, rūgščiosios citrinos, abrikosai), vynmedžiai. Veisiami galvijai, avys. Vystoma tekstilės, maisto pramonė, žvejyba.

Gyventojai

Didžioji dauguma Mokegvos departamento gyventojų yra metisai, kalbantys ispaniškai. Aimarų kalba yra gimtoji 10 % krašto gyventojų, kečujų kalba – 9,5 %.