google/wiki40b huggingface dataset:
Njikos plokščiakalnis

Njikos plokščiakalnis (angl. Nyika Plateau) – plokščiakalnis šiaurės Malavyje, į vakarus nuo Malavio ežero, prie Livingstonijos ir Čilumbos miestų. Apima taip pat nedidelę teritoriją rytų Zambijoje. Driekiasi iš šiaurės į pietus 90 km, plotis iki 50 km. Būdingas aukštis 2100–2200 m, aukščiausia vieta – 2605 m (Ngandos k.). Iš vakarų stačiai ribojamas Luangvos slėnio, pietuose skardžiais leidžiasi link Pietų Rukuru upės.
Būdingos kalnų stepės, krūmynai. Didelė dalis plokščiakalnio yra saugoma Njikos nacionaliniame parke Malavyje, taip pat nedidelis tokio pavadinimo nacionalinis parkas yra ir Zambijoje.
Klebiškio koplyčia

Istorija

Klebiškio žmonėms pamaldumo netrūko ne tik praeityje, bet ir sovietiniais metais. 1981 m. rugpjūčio 21 d. JAV lietuvių laikraštis „Draugas“ pranešė, jog kaimo gyventojai 1981 m. parašė skundą LKP CK sekretoriui Petrui Griškevičiui. Tikintieji rašė, jog vasario 5 d. buvo sutrukdyta jų parapijos kunigui Antanui Gražuliui aplankyti ir pašventinti žmonių namus. Nutarta pas žmones jį pavežioti karietoje. Tą darė kolūkio santechniku dirbęs Juozas Kaminskas. Netrukus prisistatė Šilavoto apylinkės milicijos įgaliotinis ir liepė iškinkyti žirgus, baigti kunigo vežiojimą, nes tai buvo įstatymų pažeidimas. Tačiau jo nebuvo paklausyta, todėl netrukus įgaliotinis sugrįžo kartu su Prienų rajono vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotoju Morkvėnu ir Šilavoto apylinkės pirmininku Alfonsu Petkevičiumi. Buvo iškinkyta karieta, kunigą Gražulį nusivežė į seną kolūkio kontorą. Tuo metu į kaimą atvažiavo milicijos mašina su keliais pareigūnais, kurie dar budėjo apie porą valandų. Vėlesniais metais buvęs „vežėjas“ J. Kaminskas pasuko tarnystės Dievui keliu.
Koplyčia pastatyta Klebiškio tikinčiųjų jėgomis, pašventinta 1990 m. birželio mėn. Tuomet įvyko iš Klebiškio kilusio primicijanto kunigo J. Kaminsko (g. 1955 m.) pirmosios šv. Mišios, baigus Kauno kunigų seminariją. Į iškilmę susirinko kaimo žmonės, giminės, buvo kunigų iš kitų parapijų. Koplyčią pašventino J. Kaminskas, gavęs vyskupo Juozo Žemaičio pritarimą.
Atgimimo pradžioje mintis pastatyti koplyčią kilo vietos žmonėms, norėjusiems pažymėti jų pamaldaus kraštiečio J. Kaminsko įšventinimą į kunigus. Jis tuomet ėjo į pabaigą mokslus seminarijoje, pasiūlė kaime, gražioje vietoje netoli piliakalnio, pastatyti koplyčią. Tam pritarė vyskupas. Koplyčią pagal seminaristo nubraižytą planą statė vietos žmonės, sudėję pinigus ir medžiagas, jų skyrė ir Šilavoto kolūkis (pirm. Antanas Abromavičius).
Šilutės Pamario pagrindinės mokyklos Rusnės progimnazijos skyrius

Istorija

Pirmą kartą Rusnės mokykla paminėta 1583 m. 1946 m. atidaryta pradinė mokykla, mokėsi 63 mokiniai. 1950 m. ji tapo septynmete, 1955 m. vidurine, 2001 m. Rusnės pagrindine. 1968 m. perkelta į naują pastatą.
2017 m. rugpjūčio 31 d. dėl sumažėjusio mokinių skaičiaus Rusnės pagrindinė mokykla reorganizuota prijungimo būdu prie Šilutės Pamario pagrindinės mokyklos, tapo Šilutės Pamario pagrindinės mokyklos Rusnės progimnazijos skyriumi. Progimnazijos skyriuje vykdomas ikimokyklinis, priešmokyklinis, pradinis ir pirmos pakopos pagrindinis ugdymas.

Mokiniai

Pirmoji 12 abiturientų laida mokyklą baigė 1959 m. Atestatų išdavimo knygoje Nr. 1 įrašyta Valerija Danaitytė.
Paskutinė 14 abiturientų laida mokyklą baigė 2001 m. Paskutinė, Nr. 666 pažymėta abiturientė Ingrida Gedminaitė.
Derybininkai (TV serialas)

Siužetas

Specialusis „Derybininkų“ būrys sprendžia vaikų pagrobimo, savižudybės, grasinimų sprogdinti bombas ar gaujų smurto bylas. Ekspertai derybininkai, kasdien narplioja sudėtingas situacijas, priklauso FBI Krizių sprendėjų skyriui. Metas Flaneris (akt. Ron Livingston), Emili Lėman (akt. Rosemarie DeWitt) bei visa specialiojo skyriaus komanda sunkiai dirba ieškodami išeities kebliose ir sudėtingose situacijose, kad per derybas sugebėtų išmušti iš vėžių bet kurį įstatymų pažeidėją, keliantį grėsmę visuomenei. Jie yra ne tik pora darbe. Gyvenime juos taip pat sieja itin intymūs santykiai, apie kuriuos bendradarbiai nė nenutuokia. Jau pirmoje serijoje Meto ir Emili tarnybinis romanas per įkaitų dramą iškilo į viešumą, o karjera pakibo ant plauko.
Lietuvių dragūnų divizionas

Lietuvių dragūnų divizionas – Rusijos kariuomenės karinis dalinys 1917–1918 m. veikęs Valkoje, dab. Latvijos ir Estijos pasienyje, vienas pirmųjų XX a. lietuvių karinių dalinių.

Istorija

Per Pirmąjį pasaulinį karą 1917 m. pabaigoje Rusijos kariuomenės Šiaurės fronto 12-osios armijos vadovybė pritarė lietuvių karininko J. Mikuckio bei kitų iniciatyvai ir leido formuoti lietuvių dragūnų eskadroną. Eskadronas sudarytas 1917 m. gruodžio mėn. iš apie 100 20-ojo suomių dragūnų pulke ir kituose daliniuose tarnavusių lietuvių. Iš viso surinkta 120 karių ir 83 žirgai, todėl pradėtas formuoti ir antrasis eskadronas. 1918 m. sausio mėn. armijos vadovybė leido formuoti Lietuvių dragūnų divizioną. 1918 m. vasario mėn. jame buvo daugiau kaip 200 karių su žirgais.
1918 m. kovo 6 d. Vokietijai puolant Sovietų Rusiją, besitraukiantis divizionas Verro (dab. Viru, Estija) mieste pateko į Vokietijos kariuomenės nelaisvę. Kariai, nors buvo susitarimas jiems leisti grįžti į Lietuvą, buvo išvežti į karo belaisvių stovyklas Vokietijoje, daugiausia Hamburge. Per 8 mėnesius visi paleisti ir grįžo į Lietuvą. Daugelis vėliau tapo Lietuvos kariuomenės savanoriais. Lietuvių dragūnų diviziono vadas – Juozas Mikuckis.
Varpas (leidinys)

Istorija

Ėjo kaip atgaivintas 1889 m. Tilžėje V. Kudirkos pradėtas leisti ir redaguoti žurnalas. Buvo spausdinamas rašomąja mašinėle. Numerio apimtis – iki 30 p.
Algimantas Vincas Ulba

Biografija

Pokario metais gyveno Žemaičių Kalvarijoje (Plungės raj.), čia 1958 m. baigė vidurinę mokyklą. 1958–1963 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje ir įgijo mokslinio agronomo kvalifikaciją. 1963 m. pagal paskyrimą – Šateikių (Plungės raj.) tarybinio ūkio vyriausias agronomas ir direktoriaus pavaduotojas. 1963–1965 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1965 m. Klaipėdos rajono žemės ūkio valdybos Gargžduose agronomas, vyresnysis agronomas, nuo 1969 m. vyriausiasis agronomas. 1989–1993 m. Priekulės paukštininkystės ūkio direktorius. 1995–2003 m. Klaipėdos miesto savivaldybės įmonės „Senasis turgus“ direktoriaus pavaduotojas.
Lietuvos agronomų sąjungos tarybos narys, LR žemės ūkio ministerijos mokslinės tarybos narys. Palaidotas Palangos senosiose kapinėse.

Politinė veikla

1990 m. iškeltas kandidatu į Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos deputatus Priekulės rinkimų apygardoje Nr. 65, 1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas, Kovo 11-osios Akto signataras.
1993 m. gruodžio 27 d. – 1995 m. kovo 1 d. Palangos miesto meras. Nuo 1995 m. Lietuvos centro sąjungos narys. 1995–1997 m., 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Palangos savivaldybės tarybos narys.
Paprastasis grambuolys

Kovos priemonės

Išnaikinti varputį. Prieš veisiant uogyną, tikslinga toje vietoje auginti grikius, lubinus, kanapes.
Vasarą grambuolius nuo medžių nukrėsti ant brezento ir sunaikinti.
Romualdas Kulikauskas

Romualdas Kulikauskas (1935 m. balandžio 5 d. Kaune – 2011 m. balandžio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos violončelininkas, pedagogas.

Biografija

1959 m. baigė Maskvos konservatoriją. 1959–1962 m. dėstė Kauno J. Naujalio meno mokykloje, griežė Kauno muzikinio teatro orkestre, 1962 m. – Lietuvos kameriniame orkestre. 1962–2000 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija), 1971–1997 m. Kamerinio ansamblio katedros vedėjas, 1997–2000 m. Kauno fakulteto Styginių instrumentų katedros vedėjas, nuo 1991 m. profesorius.
1962–1990 m. griežė Lietuvos kvartete (1964 m. Tarptautinio styginių kvartetų konkurso Lježe II premija, 1965 m. LTSR valstybinė premija, su kitais), su juo koncertavo daugelyje šalių, tarp jų – JAV, Kanadoje, Kuboje, Libane, dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose. Suredagavo lietuvių kompozitorių kūrinių violončelei solo, styginių kvartetui.
Tarp mokinių – Augustinas Vasiliauskas.
Gerhart Hauptmann

Gerhart Hauptmann (Gerhartas Hauptmanas; 1862 m. lapkričio 15 – 1946 birželio 6), rašytojas, svarbus vokiškai rašęs natūralizmo atstovas.

Gyvenimas

Gerhartas Hauptmanas gimė Oberzalcbrune (dabartinė Lenkija), viešbučio savininko šeimoje. Mokėsi kaimo mokykloje ir realinėje mokykloje Breslau, nuo 1878 m. balandžio ėmė mokytis žemės ūkio Lohnig dvare, o vėliau Lederose (Silezijoje).

Skulptorius ir literatas

Būdamas 18 metų pradėjo lankyti skulptūros klasę Breslau Karališkoje meno ir amatų mokykloje. Po trumpų skulptūros studijų Breslau ir Jenoje pradėjo pirmuosius literatūrinius bandymus. Rašymui jį paskatino Ernst Haeckel ir Rudolf Eucken, kurie lankėsi Jenoje, paskaitos. Hauptmanas daug keliavo, įskaitant Ispaniją, Šveicariją ir Italiją. Jo skulptoriaus karjera Romoje 1883-4 metais žlugo. 1885 m. vedus pasiturinčią Marie Thienemann (1860–1914), kuri buvo viena iš penkių Drezdeno prekybininko Berthold Thienemann dukterų, Hauptmano finansinės problemos dingo. Nuo to laiko jis galėjo dirbti kaip laisvas rašytojas. Hauptmanas su savo žmona persikėlė į Berlyną, kur bendravo su daugeliu modernizmo menininkų, pvz., Arno Holz.

Menininko karjera

Pirmuosiuose savo įvairių žanrų darbuose intensyviai naudojo natūralizmą, pvz., novelė Bahnwärter Thiel, pjesės Vor Sonnenaufgang („Prieš auštant“) ir Die Weber („Audėjai“). Jo pirmoji pjesė Vor Sonnenaufgang (1889) laikoma vienu iš pagrindinių natūralizmo kūrinių; čia vaizduojamas moralinis valstiečių šeimos nuosmukis, kai jai staiga pavyksta praturtėti, nes jų žemėje atrandama anglis. Su šiuo kūriniu jis akimirksniu išgarsėjo, nes pjesės pastatymas sukėlė vieną didžiausių skandalų vokiečių teatro istorijoje.
Vėliau nuo natūralizmo pamažu tolo, kūryboje atsirado romantinių elementų. Žlugus pirmajai santuokai, 1904 m. jis vedė antrąkart. Antroji žmona buvo aktorė Margarete Marschalk (1875–1957), jaunesnioji jo draugo kompozitoriaus Max Marschalk, kūrusio muziką kai kurioms Hauptmano dramoms, sesuo. Ją Hauptmanas buvo įsimylėjęs jau 1893 m. ir nuo 1900 m., dar tebebūdamas vedęs Marie Thienemann, su Margarete Marschalk turėjo sūnų Benvenuto. Antrajai žmonai jis jau 1900 m. ėmėsi statyti namą „Haus Wiesenstein“ Agnetendorfe.
Tragikomedijoje Die Ratten (Žiurkės), dramoje Rose Bernd ir komedijoje Der Biberpelz („Bebro kailis“) vėl grįžo prie socialinės kritikos. 1912 m. Hauptmanas tapo Nobelio literatūros premijos laureatu, nepaisant to, kad testamente Nobelis buvo nurodęs premiją skirti tik idealistiniams kūriniams.
Kasimo chanatas

Istorija

Dėl chanato susikūrimo yra nemažai diskusijų, o galima išskirti kelias atsiradimo versijas. Aišku tai, kad Kasimo chanatas susikūrė, kai 1452 m. chanas Kasimas gavo valdyti chanatą ir tapo pirmuoju jo valdovu. Kasimas buvo Kazanės chano Ulu-Muchamedo sūnus.

Teritorija

Po to, kai subyrėjo Aukso orda, meščerų genties gyventose žemėse įsikūrė eilė nepriklausomų valstybių. Viena iš jų buvo Kasimo chanatas. 1445 metais chanas Kasimas įsitvirtino vakarinėse meščerų genties žemėse, buvusiame Narovčato uluse.
Iš pradžių chanato teritorija apsiribojo Gorodec Meščerskij miesteliu, kuris vėliau tapo Kasimu (Kasimovu). Tačiau ilgainiui į chanato teritoriją įėjo ir kitos žemės, kurios išlaikė savivaldą ir iš esmės buvo nepriklausomi dariniai (Kadomas, Temnikovas, Šackas, Enkaujus ir kiti).

Vergai

Vergai (čūra) (чура) buvo daugiausiai rusų ir mordovių kilmės žmonės. XVI amžiuje Kasimo mieste egzistavo vergų turgus.

Ekonomika

Kasimo chanate pagrindinis vaidmuo tekdavo: žemdirbystė, bitininkystė, medžioklė, žvejyba. Taip pat buvo gaminamas vynas, odos dirbiniai, vaškas, išgaunama druska, ir net auksas. Buvo smulkiųjų amatininkų, kurie tarnavo chanui.
Kadangi chanato gyventojai buvo karo vyrai, tai jiems reikėjo arklių žygiams, todėl valstybėje gyvulininkystė vaidino ypač svarbų vaidmenį.

Religija

Iki XVI аmžiaus pačia svarbiausia religija buvo islamas.
Tačiau vėliau prasidėjo krikščionybės plitimas, net 1573 metais chanas Sein-Bulatas perėjo į krikščionybę ir buvo pakrikštytas Simeono vardu. O 1683 metais Seid-Burchanas tapo Vasilijumi Arslanovičiumi.
Paskutine Kasimo chanato valdytoja musulmone buvo Fatima-sultan.

Priklausomybė nuo Rusijos valstybės

Nuo pat atsiradimo Kasimovo chanatas buvo Maskvos įtakoje. O galiausiai pateko į vasalinę Maskvos priklausomybę, ir negalėjo turėti savarankiškos politikos su kaimyninėmis valstybėmis. 1681 metais Kasimo chanatas nustojo egzistavęs.
Oralas

Istorija

Įkurtas 1584 metais, 1613 m. atkeltas į dabartinę vietą. Iki 1775 m. vadinosi Яицкий городок.
Prieraslis

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas 1570 metais, o 1576 m. Steponas Batoras kaimui suteikė Magdeburgo teises. 1571 m. įkurta Prieraslio Švč. Mergelės Marijos parapija. XVII a. pirmoje pusėje kaimas buvo viena iš didžiausių gyveviečių Suvalkijoje. Kaimas buvo prekybos kelyje tarp Lenkijos karalystės ir LDK. Kaime apsigyveno nemažai žydų, kurie vertėsi įvairiausia prekyba. Laikui bėgant kaimas po truputį silpo ypač po karų su Švedija, maro epidemijų ir prekybos kelių pasitraukimo labiau į pietus link Suvalkų ir Augustavo.
XVIII a. pabaigoje ir XIX a. pradžioje kaimas buvo dideliame pakilime ir net didesnis už Suvalkų miestą. 1870 m. kaimas prarado visas turėtas teises ir privilegijas. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 750 žmonių, iš kurių 747 lenkai, 1 gudas, 1 žydas ir 1 lietuvis. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai. Kaime yra išlikęs senovinis turgus prieškariniame žydų gyventame kvartale. Taip pat bažnyčia perstatyta 1948-1953 m. su išlikusia 1790 m. varpine. Kaime yra nebeveikiančios evangelikų ir Prieraslio žydų kapinės bei veikiančios katalikų kapinės.
Šilalės naujienos

Šilalės naujienos – nepriklausomas miesto laikraštis (savaitraštis), ėjęs nuo 1994 m. gegužės 1 d. iki 2000 m. Šilalėje, Dariaus ir Girėno g. 34-3.

Istorija

Įsteigė ir leido A. Viluckis, vėliau UAB „Šilalės naujienos“. Tiražas 3000 egz. 2001 m. spalio 1 d. išregistruotas.
Redaktorė E. Aušrienė.
Bresto vaivadija

Atstovavimas

Bresto vaivadiją Abiejų Tautų Respublikos senate atstovavo Bresto vaivada ir Bresto kaštelionas. Kiekvieno pavieto seimelis rinkdavo po du atstovus į Abiejų Tautų Respublikos Seimą ir du deputatus į Lietuvos Tribunolą.
Miesto seniūnus turėjo Brestas, ir Pinskas.
San Ġwann FC

Istorija

Klubas įkurtas 1972 m. dalyvauja žemesniųjų pakopų pirmenybėse, bei futbolo taurės turnyruose.
Madu

Madu (dar žinomas kaip maru, singuata) – indiškas dvigeležtis ginklas su rankena, skirtas priešo atakoms atremti ir atakuoti dūriais.
Tradicinius madu sudarydavo rankena, kurios galuose būdavo pritvirtinti du antilopės ragai (jų ašys sutampa su rankenos ašimi), smaigaliais į priešingas puses. Neretai ragų galiukus apkaustydavo plieniniais smaigaliais, o rankeną pridengdavo mažu skydu, dengiančiu kumštį ir riešą. Toks madu primena kumštinį skydą, iš po kurio į šonus atsikišę du smaigaliai. Vietoj ragų dažnai naudodavo dviašmenes geležtes.
Madu laikydavo kaire ranka, kaip papildomą ginklą ar skydą+ginklą. Madu dažnai naudodavo Indijos kardininkai ar kalavijininkai arba indusų religiniai elgetos.
Megučioniai

Istorija

1950–1963 m. buvo Megučionių apylinkės centras.
Knutas IV Šventasis

Valdymas

Siekdamas stiprinti monarchiją ir centralizuoti šalį kovojo su didikų separatizmu, rėmėsi Bažnyčia, jai suteikė privilegijų. Pastatydino ir globojo keletą bažnyčių.
Pasižymėjo kovodamas su piratais Baltijos jūroje, užėmė jų pilis Kurše ir Prūsijoje. 1085 m. rengė karinę ekspediciją į Angliją, bet dėl jo vykdomos vidaus politikos (norėjo įvesti dešimtinę) Jutlandijoje sukilus diduomenei laivai neišplaukė. Šv. Albino bažnyčioje (dabar Šv. Knuto katedra), kurią pats buvo įkūręs, nužudytas sukilėlių vado brolio Banedikto. Nuo 1101 m. Šventasis, šventė – sausio 19 d.
Kočino karalystė

Istorija

Ši karalystė atsirado suirus Čeros imperijai, ir tradiciškai jos valdovų dinastija save kildina iš paskutiniojo Čeros valdovo Ramavarma Kulasecharos sesers. Ji buvo viena stipriausių, drauge su Valuvanadu. Jos pirmoji sostinė buvo Vaneris.
XIV a. pradžioje, šiaurėje augant Kožikodės karalystei, per ilgus karus ši apkarpė daug Kočino teritorijų šiaurėje. Tada Perumpadapas neteko Vanerio ir buvo priverstas perkelti sostinę į pietus, į Kodungalorą.
1402 m. vėl prasidėjo Kožikodės ekspansija. Kožikodės sienos grėsmingai priartėjo prie sostinės, todėl ji vėl buvo perkelta piečiau, į Kočiną. Tam buvo ir kitų priežasčių: po XIV a. potvynio Kodungaloras tapo nebetinkamas geram uostui, o prie Kočino atsirado puikiausios tam sąlygos.
Nuo XVI a. be Kočino svarbios sostinės buvo ir Trisuras bei Tripunitura. Pastarojoje nuo XVIII a. vidurio rezidavo valdovai. XVII-XVIII a. valstybės valdyme labai didelį vaidmenį vaidino paliath ačanai, savotiški ministrai pirmininkai, visi kilę iš vienos šeimos.
1503 m. portugalai Kočine įsteigė pirmąją koloniją Indijoje: čia buvo pastatytas Kočio fortas. Jie persekiojo čia nuo seno gyvenusią žydų bendruomenę. 1663 m. olandai, sudarę sąjungą su Kočino priešais Kožikode ir Kolathunadu, išvijo portugalus ir įsigalėjo Kočine.
1773 m. auganti Maisoro karalystė pavertė Kočiną savo vasalu, o vėliau įsigalėjo britai.
Britų Indijos laikais Kočino karalystė išlaikė savivaldą. Po Indijos nepriklausomybės 1947 m. Kočinas buvo sujungtas su Travankoru, tokiu būdu suformuojant naują valstiją. Senosios dinastijos nariai yra išlikę iki dabar.
Miasas (miestas)

Istorija

Miasas įkurtas 1773 m. ir vystėsi kaip mineralinių iškasenų gavybos ir apdirbimo centras. 1926 m. suteiktas miesto statusas.
Lazdijai

Pavadinimo kilmė

Lazdijų miesto pavadinimas kilo pagal upelį, kuris teka pro miestą – Lazdiją (kitas Raišupio upelio vardas). Tačiau nėra aišku, kaip atsirado Lazdijos pavadinimas. Manoma, kad Raišupio pavadinimas yra jotvingiškas ir buvo susijęs su žodžiu riešutas; kadangi Lietuvoje riešutai auga ant lazdynų, todėl tikriausiai ir atsirado upelio pavadinimas Lazdija (vadinama ir Lazda).

Kultūra, švietimas

Lazdijuose yra M. Gustaičio gimnazija, du darželiai-mokyklos („Kregždutė“ ir „Vyturėlis“), meno mokykla, dvi bibliotekos, rajono ugdymo ir globos centras „Židinys“, kultūros, švietimo, verslo informacijos, kūno kultūros ir sporto, turizmo informacijos centrai, kultūros namai, sporto klubas „Sakalas“ ir kiti klubai. 2000 m. atsidarė modernus Lazdijų sporto centras.
Leidžiami laikraščiai: „Dzūkų žinios“ (nuo 1995 m.), „Ryto žvaigždė“ (nuo 1996 m.), „Lazdijų reklama“ (nuo 2001 m.).

Ekonomika

XX a. ketvirtame dešimtmetyje Lazdijuose veikė 4 bankai ar jų skyriai, žemės ūkio kooperatyvas, pieninė, 3 malūnai, amatininkų dirbtuvės, lentpjūvė, elektrinė. 1960 m. įkurtas Kauno „Baltijos“ siuvimo gamybinio susivienijimo cechas, dab. bendrovės „Kauno Baltija“ Lazdijų siuvimo baras. Yra statybų bendrovė „Lazdista“.

Geografija

Per Lazdijus į Rimiečio ežerą teka Raišupio upelis, į pietus yra Baltajo ežeras, įrengtas pliažas. 3 km į šiaurės rytus yra Metelių regioninis parkas. Į pietvakarius nuo miesto įsikūręs Lazdijų kaimas.
1969 m. kovą užfiksuotas rekordinis Lietuvoje įšalas – 145 cm.

Susisiekimas

Lazdijų pagrindiniai keliai yra  132  Alytus–Seirijai–Lazdijai  į rytus,  134  Leipalingis–Lazdijai–Kalvarija  iš pietryčių į šiaurės vakarus ir  135  Lazdijai–Akmeniai , kelias į Lenkiją.
Jonas Zamoiskis

Biografija

Lenkijos bajorų Zamoiskių giminės atstovas, herbo „Jelita“ savininkas. Jono Zamoiskio sūnus, turėjo brolius Lvovo kaštelioną Vaclovą (m. 1650) ir Stanislovą. Daugelio karų su Krymo totoriais ATR pietiniame pasienyje dalyvis. 1619 m. žuvo kovoje su totoriais.
2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas/100 m vyrai

1 raundas

Į kitą etapą patenka keturi geriausi iš kiekvienos grupės (Q) ir 4 geriausi pralaimėtojų pasirodymai (q).

Pusfinalis

Į kitą etapą patenka pirmi du iš kiekvienos grupės ir 2 greičiausi pranešinėtojai (q).
Saturnas

Sudėtis

Saturnas priklauso didžiosioms dujų planetoms. Jo atmosfera (kaip ir Jupiterio) susideda daugiausia iš vandenilio ir helio, tačiau kitokiu santykiu. Jeigu Jupiterio atmosferoje šie elementai yra panašiu santykiu, kaip ir Saulėje, tai Saturne helio dalis yra žymiai mažesnė. Vėjo greičiai Saturno atmosferoje siekia iki 500 m/s.

Fizinės charakteristikos

Planetos masė 95 kartus viršija Žemės masę. Aplink ašį Saturnas apsisuka per 10,25 val. Saturno žiedas susidaręs iš ledo gabaliukų. Šiauriniame poliuje stebėta šešiakampė debesų sistema.
Saturnas yra antroji pagal dydį Saulės sistemos planeta. Jo pusiaujinis skersmuo 120 000 km, ašigalinis – 12000 km trumpesnis. Planeta smarkiai suplota pirmiausia dėl nedidelio vidutinio tankio, kuris mažesnis negu vandens, ir antra, dėl spartaus sukimosi apie ašį. Saturne daugiausia yra vandenilio. Jame šiek tiek daugiau metano ir mažiau amoniako negu Jupiteryje. Nors Saturno masė 95 kartus didesnė negu Žemės, laisvojo kritimo pagreitis ties paviršiumi beveik toks pat kaip Žemėje.
Emfizema

Emfizema (sen. gr. emphysema 'išsipūtimas') – oro arba dujų susikaupimas audiniuose arba organuose.
Dažniausiai pasitaiko plaučių emfizema. Jai būdinga tai, kad nuolat didėja oro pripildomas plotas. Kartais po krūtinės ląstos traumos, pažeidus stemplę, plyšus krūtinplėvei ir patekus orui į plaučių vartus atsiranda tarpuplaučio emfizema. Tada oras spaudžia svarbiausias kraujagysles, širdį ir gali sukelti asfiksiją, širdies veiklos nepakankamumą.
Poodžio emfizema esti, kai oras iš kvėpavimo takų ar stemplės plinta kaklo ir veido poodinėje ląstelienoje. Paspaudus išsipūtusios odos vietą, girdėti būdingas traškėjimas. Suspaudus trachėją, stambias kraujagysles, pradedama dusti. Kai į negyvus galūnių, dubens, juosmens, sėdynės audinius patenka anaerobinė infekcija, audiniuose pradeda rinktis dujų – atsiranda dujinė gangrena.
Lietuvos irklavimo federacija

Lietuvos irklavimo federacija (LIF) – nevyriausybinė organizacija plėtojanti akademinio irklavimo sporto šaką Lietuvoje.

Istorija

Lietuvos irklavimo federacijos priešistorė prasidėjo 1885 m., kuomet Klaipėdoje įkurtas pirmasis irklavimo klubas. 1908 m. įkurta irklavimo sekcija Vilniuje. 1936 m. surengtas I-asis Lietuvos čempionatas. Tik 1945 m. įkurta atskira Lietuvos irklavimo federacija. 1991 m. po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo LIF priimta į tarptautinę irklavimo federaciją (FISA).
2006 m. Surengtas FISU pasaulio studentų irklavimo čempionatas Trakuose. 2012 m. Trakuose surengtas FISA pasaulio jaunimo (iki 23 m.) irklavimo čempionatas. 2013 m. Trakuose organizuotas FISA pasaulio jaunių (iki 18 m.) irklavimo čempionatas ir atranka į 2014 m. jaunimo vasaros olimpines žaidynes.
Biukas

Biukas (veng. Bükk) – kalnų masyvas šiaurės rytų Vengrijoje, Vakarų Karpatuose. Aukštis iki 960 m (Kettős-bérc). Didesnioji dalis susidariusi iš klinties. Gausu įvairių karstinių formų, ištirta daugiau kaip 600 urvų (giliausias – Ištvano, 250 m). Reljefą skaido Šajo ir Tisos intakų slėniai. Šlaituose auga sodai, vynuogynai, aukščiau – ąžuolynai, bukynai.
Didžioji dalis Biuko kalnų įeina į Biuko nacionalinį parką. Slidinėjimo kurortai, archeologinės radimvietės (Ištaloškės urvas ir kt.).
Liepos 12

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Bonifacas – Brunonas – Sigisbertas – Margiris – Vyliaudė – Izabelė