google/wiki40b huggingface dataset:
Dresdenas

Architektūra ir kultūra

Mieste yra daugiau nei 30 muziejų ir gausybė šiuolaikinių meno galerijų.
Briu terasa. Ji vadinama Europos balkonu, dėl nuostabaus reginio į Elbės upę su Augusto tiltu bei istoriniais pastatais. Terasa buvo pastatyta XVIII a. pr., išpuošta plačiais laiptais, skulptūromis. Terasos apačioje – Dresdeno tvirtovės kazematai (kareivinės).
Frauenkirche. Pastatyta XVIII a., dviejų stilių – Baroko ir Klasicizmo – derinys. II pasaulinio karo metu bažnyčia buvo apgriauta, atstatymo darbai baigti 2006 m.
Albertinų muziejus, kurio pasididžiavimas Žalieji skliautai – monetų kalykla su lobynu. Vienas žymiausių eksponatų – Augusto Stipriojo kavos servizas iš aukso, emalės ir dramblio kaulo. Muziejuje eksponuojamos 137 auksinės skulptūrėlės papuoštos 50 tūkst. deimantų, rubinų, smaragdų ir perlų kainavo 58 500 talerių (palyginimui – neįrengta pilis Moricburge kainavo 42 tūkst. talerių).
Cvingerio rūmai. Baroko stiliaus rūmai, dabar – meno galerija, porceliano kolekcija (Tolimųjų Rytų ir Meistler kolekcija), instrumentų ir prietaisų muziejus, ginklų galerija. Karo metais rūmai smarkiai apgriauti, atstatyti 1963 m. Ant rūmų Matematikos-fizikos paviljono fasado, ant juostos, einančios nuo antrojo aukšto iki stogo pavaizduotas herbas su Lietuvos Vyčiu ir Lenkijos Ereliu. Tokį herbą galima stebėti ir ant Karūnos vartų, virš įėjimo iš pietvakarių pusės.
Rūmų katedra. Pagrindo paviršiaus plotas – 4800 m². Garsėja savo vargonais ir karalių palaikais.
Semper opera. Tai – keturių aukštų pastatas, pastatytas XIX a. vid. Žvakių apšvietimas ir puiki akustika.
Rezidenciniai rūmai – buvusi Saksonijos valdovų rezidencija, kurioje įrengta fotografijos galerija, joje daugiausiai nuotraukų yra apie Dresdeno bombardavimą.
Šv. Trejybės katedra. Joje palaidota Saksonijos kurfiursto ir Lietuvos-Lenkijos karaliaus Augusto Stipriojo širdis. Šalia amžinu miegu miega jo sūnus, ėjęs tokias pat pareigas kaip ir tėvas, Augustas III (1733–1763).
Auksinis raitelis – Augusto Stipriojo skulptūra Noištėder Markt aikštėje.
Anzu

Anzu  (šum. 𒀭𒉎𒈪𒄷 AN.IM.Mimušen) – senovės Mesopotamijos religijų demonas, tarpininkas tarp dievų ir žmonių. Šis demonas turėjo paukščio sparnus ir liūto galvą, alsavo ugnimi ir vandeniu.
Šumerų – akadų mitologijoje tai audrų paukštis, iš Enlilio pagrobęs Likimo lentelę ir paslėpęs ją kalno viršūnėje. Anu įsakė kitiems dievams sugrąžinti lentelę. Dievai Anzu nužudė. Gilgamešo epe pasakojama, kad Anzu yra hulupo medžio šakose.
 Babilono ir  Asirijos mitologijoje Anzu yra susijęs kosmogonija.
Henrikas Jablonskis

Biografija

Baigė istorijos mokslus Varšuvos universitete. Antrojo pasaulinio karo metais dalyvavo antinacinėje veikloje okupuotoje Lenkijoje, vėliau – Norvegijoje (Narviko mūšyje) bei Prancūzijoje.
1947–1989 m. buvo Lenkijos Seimo deputatas. 1947–1953 m. buvo Švietimo ministro pavaduotojas, 1965–1972 m. – LLR švietimo ir aukštojo mokslo ministras. 1955–1965 m. – Mokslų akademijos mokslinis sekretorius, o 1966–1971 m. – akademijos viceprezidentas.
1972 m. kovo 28 d. – 1985 m. lapkričio 6 d. – LLR Valstybės tarybos pirmininkas (formalus šalies vadovas).
Nuo 1931 m. buvo Lenkijos socialistų partijos, vėliau – LJDP nariu. 1948–1981 m. buvo LJDP CK narys, 1970–1981 m. – Politinio biuro narys.
Kazimieras Šavinis

Biografija

1954–1959 m. Kauno politechnikos institute įgijo inžinieriaus kelininko specialybę. 1959–1962 m. Šiaulių automobilių kelių valdybos inžinierius, darbų vykdytojas. 1962–1964 m. Šiaulių miesto kelių ir tiltų valdybos gatvių rekonstravimo bei gyvenamųjų kvartalų ir įmonių teritorijų tvarkymo darbų vyresnysis darbų vykdytojas. Skaitė darbų saugos technikos paskaitas Kauno politechnikos instituto Šiaulių filialo studentams.
1964–1990 m. Valstybinio automobilių kelių projektavimo instituto Šiaulių skyriaus vyriausiasis projektų inžinierius. Jam vadovaujant buvo suprojektuoti keliai Bubiai – Kelmė, Šiauliai – Panevėžys, Šiauliai – Kuršėnai, Kėdainių, Šeduvos, Kuršėnų, Telšių, Utenos aplinkkeliai, pradėtas rengti Šiaulių aplinkkelio projektas. 1975–1978 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto aspirantas. Rašė straipsnius žurnalui „Mokslas ir technika“. 
1990–1991 m. pirmasis po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo Šiaulių miesto meras, 1992–1995 m. mero Arvydo Saldos pavaduotojas. 1995–1996 m. Šiaulių miesto savivaldybės Komunalinio ūkio skyriaus eismo problemų vyriausiasis specialistas. 1996–2000 m. LR Seimo narys.  2000–2001 m. susisiekimo viceministras. 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, 2003–2007 m. mero Vytauto Juškaus pavaduotojas.
1993 m. Lietuvos centro sąjungos narys, nuo 2003 m. Lietuvos liberalų ir centro sąjungos narys.
1978–1988 m. Šiaulių inžinierių namų tarybos Gamtos ir visuomeninių mokslų grupės vadovas. Lietuvos kultūros fondo Šiaulių krašto tarybos narys. Didžiųjų ir kurortinių miestų merų klubo narys. Paskelbė per 30 mokslo straipsnių.
Žmona – Donata, duktė Nerilė. 
Palaidotas Vyžuonų (Utenos rajonas) kapinėse.
2010 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Europa/6 grupė

XIX Pasaulio futbolo čempionato atrankos Europos zonos 6 grupės rezultatai.
Herlingemas

Istorija

Gyvenvietė ėmė kurtis apie 1888 m. airių imigrantų įkurtą herlingo klubą „Hurling Club“ (iš čia ir pavadinimas). Čia kūrėsi daug imigrantų iš britų salų.
1995 m. Herlingemas tapo partido centru (šis buvo atskirtas nuo Morono partido).
Marija Šibajeva

Biografija

Nuo 2007 metų buvo Klaipėdos Maksimo Gorkio pagrindinės mokyklos (rusų kalba)  mokinė. Klaipėdos Žaliakalnio gimnazijos moksleivė.
Montes Klarosas

Istorija

Europiečiai dabartinio miesto žemėse ėmė kurtis 1707 m. Miesteliu tapo 1831 m. (tada vadintas Vila de Montes Claros de Formigas). Nuo 1857 m. Montes Klarosas tapo atskira savivaldybe. 1882 ir 1889 m. miestą nusiaubė gaisrai. XX a. 8-ajame dešimtmetyje imta sparčiai plėtoti pramonė, suplūdo daug naujakurių.
Haris Poteris

Siužetas

Istorija prasideda džiaugsmingu ir visų pastebimu, paprastai uždaro, burtininkų pasaulio šventimu. Daugybę metų jis buvo terorizuojamas piktojo burtininko Valdovo Voldemorto. Naktį prieš tai, spalio 31 d., Voldemortas suradęs Poterių šeimos slaptavietę, kurios vietą sužinojo iš Poterių paslapties saugotojo Piterio Trumpulio, nužudė Džeimsą ir Lilę Poterius. Deja, kuomet jis pabandė nužudyti jų naujagimį sūnų Harį, Avada Kedavra žudymo kerai, kuriuos pasiuntė Hariui, atsigręžė prieš jį patį. Voldemorto kūnas buvo sunaikintas, bet jo siela išliko: jis buvo nei gyvas nei miręs. Tuo tarpu, likęs našlaičiu, Haris buvo paliktas su skiriamuoju ženklu – žaibo formos randu jo kaktoje – vieninteliu fiziniu ženklu liudijančiu Voldemorto išpuolį. Haris yra vienintelis žinomas žmogus išgyvenęs žudymo kerus, o paslaptingas Voldemorto pralaimėjimas privertė burtininkų pasaulį praminti Harį „Berniuku Kuris Liko Gyvas“. Haris yra saugomas galingų senovinių kerų, kurie buvo sukurti tuomet, kai jo motina mirė gindama jį nuo Voldemorto. Šie kerai galios iki Hario 17-ojo gimtadienio.
Lapkričio 1 d., Rubėjus Hagridas, kuris yra pusiau milžinas, atgabena Harį pas jo vienintelius likusius gyvus giminaičius – Durslius, kurie yra iki gyvo kaulo magijos bijantys žmonės. Durslių šeimą sudaro dėdė Vernonas, irzlus dėdė, teta Petunija – moteris, kuri pasirodo yra visiškai pasibjaurėjusi Hariu ir Dudlis – jų išlepintas ir antsvorį turintis sūnus. Pagal profesorės Makgonagal žodžius, Dursliai yra „patys blogiausi žiobarai, kokius tik galima įsivaizduoti“. Dursliai siekia paslėpti Hario tikrąją prigimtį sugalvodami išgalvotą istoriją, jog Hario tėvai mirė per avariją. Jie elgiasi su Hariui kaip su vergu ir priverčia jį gyventi mažame, siaurame sandėliuke po laiptais esančiame Ligustrų gatvės ketvirtame name.
Tačiau artėjant Hario vienuoliktajam gimtadieniui jis pirmą kartą susiduria su magijos pasauliu, kuomet pradeda gauti laiškus iš Hogvartso burtų ir kerėjimo mokyklos, kuriuos jam pristato pelėdos. Deja, jo dėdė konfiskuoja laiškus. Tačiau laiškai ir toliau yra siunčiami, todėl dėdė Vernonas nusprendžia persikelti su šeima, o kartu ir su Hariu, į apleistą salą pajūryje, tikėdamasis, kad laiškų siuntėjas jų neras. Mušant laikrodžiui vidurnaktį Hario gimtadienio metu, Rubėjus Hagridas, Hogvartso pusiau milžinas ir raktų saugotojas, išspiria trobelės duris, kurioje Dursliai ir Haris apsistoję, ir įteikia Hariui laišką paaiškindamas, kad jis yra burtininkas ir buvo pakviestas mokytis Hogvarsto burtų ir kerėjimo mokykloje. Kiekviena šios knygų serijos knyga iš eilės aprašo po vienerius Hario gyvenimo metus, kurie daugiausiai yra praleidžiami Hogvarste. Ten jis išmoksta naudotis magija ir maišyti eliksyrus. Haris taip pat sugeba įveikti daugybę magiškų, socialinių ir emocinių kliūčių, kuomet būdamas paauglys kovoja su antru Voldemorto prisikėlimu ir Magijos ministerijos korupcija bei nekompetentingu elgesiu. Susidurdamas su daugybe kliūčių, naujų ilgalaikių draugysčių atradimu ir mylimųjų praradimo skausmo jausmu Haris Poteris nugali Tamsos Valdovą paskutinį kartą.
Norėdami sužinoti platesnį siužetą skaitykite kiekvienos knygos atskirus straipsnius.
NK SAŠK Napredak

Istorija

Po II pasaulinio karo komunistinis Jugoslavijos režimas klubą panaikinto, 1999 m. jis vėl įkurtas.
Jonas Katinas

Biografija

1963 m. pradėjo lankyti Molėtų raj. Balninkų vidurinės mokyklos pirmąją klasę. 1971 m. baigęs aštuonias klases įstojo į Panevėžio politechnikumą, 1973 m. šeima persikėlė į Panevėžį, 1975 m. su pagyrimu baigė Panevėžio politechnikumą, suteikta techniko statybininko kvalifikacija. 1988 m. su pagyrimu baigė Kauno politechnikos instituto Panevėžio filialą, pramoninės ir civilinės statybos inžinierius.
1975 m. Pasvalio raj. „Ryto“ kolūkio inžinierius statybininkas, 1975 m. pašauktas į Tarybinę armiją, Juodosios jūros laivyno jūreivis pasienietis. 1978 m. grįžo dirbti į Pasvalio „Ryto“ kolūkį. 1981 m. Panevėžio raj. Paliūniškio kolūkio vyr. inžinierius statybininkas, 1994 m. įkūrė UAB „Katinėlis“, 1996 m. UAB „Pas Katiną“ direktorius.
Nuo 1996 m. Lietuvos centro sąjungos narys, nuo 2003 m. gegužės 31 d. Liberalų ir centro sąjungos, Panevėžio rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.
1990–1995 m. Panevėžio rajono tarybos deputatas, nuo 2000 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Panevėžio Lions klubo narys. Sutuoktinė Nijolė, vaikai Ingrida, Silvija.
Strofiumas

Strofiumas (lot. strophium, iš gr. strophion, iš gr. strophos 'persukta juosta, raištis') - plati juosta, kuria moterys apjuosdavo krūtinę. Juosdavosi virš apatinės tunikos ar ant nuogo kūno (pvz., sportuojant). Manoma, kad dažnai būdavo odinis. Liemenėlės pirmtakas.
Kitas strofiumo pavadinimas - lot. fascia pectoralis 'krūtininis raištis'.
Choroščas

Istorija

Tai yra viena iš seniausių gyvenviečių Palenkės regione. Pirmieji žmonės čia apsigyveno dar mezolito laikotarpiu. Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. 1459 m. įkurta Choroščo Šv. Jono Krikštytojo ir Šv. Stepono parapija. XV a. pabaigoje gyvenvietė atiteko bajorui Jonui Ivanui Chodkevičiui. 1507 m. karalius Žygimantas Senasis suteikė gyvenvietei miesto teises. Tais pačiais metais buvo įkurta Choroščo Dievo Motinos parapija. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. XVI a. miestas pradėjo sparčiai augti. XVI a. mieste apsigyveno pirmieji žydai. XVI a. pabaigoje mieste buvo 200 namų ir 1200 gyventojų. 1654 m. trakų vaivada Mikalojus Steponas Pacas pakvietė į miestą dominikonų ordino vienuolius. XVII a. mieste siautė maro epidemijos, gaisrai ir kariniai konfliktai. 1683 m. sudegė didelis dalis miesto pastatų. 1709 m. mieste apsigyveno didysis karūnos etmonas Janas Klemensas Branickis, kuris mieste pasistatė rūmus bei finansavo bažnyčios ir cerkvės statybas. Pagal Branickių šeimos herbą sukurtas ir Choroščo miesto herbas. 1753-1756 m. pastatyta Choroščo Šv. Jono Krikštytojo ir Šv. Stepono bažnyčia. XVIII a. pabaigoje mieste buvo 15 bravorų. Po etmono mirties rūmai atiteko Izabelai Poniatovskai. XVIII a. buvo įkurtos Choroščo žydų kapinės. XVIII a. pabaigoje mieste gyveno 584 žmonės, iš kurių 156 žydai, taip pat buvo 122 namai ir 4 pagrindinės gatvės. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1807-1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842-1914 m. Gardino gubernijai. 1840 m. pastatyta milo gamykla. 1886 m. mieste gyveno 1512 žmonės, iš kurių 765 buvo ne lenkų tautybės. Buvo 300 katalikų, 200 evangelikų ir 200 stačiatikių. 1878 m. pastatyta Choroščo Dievo Motinos cerkvė. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. Prieš I pasaulinį karą mieste gyveno apie 5,000 žmonių, iš kurių po karo liko tik 2,405 žmonės. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1930 m. pastatyta psichiatrijos ligoninė. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Balstogės rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. 1941 m. šalia esančiame Novosiulkų miške buvo nužudyti 464 miesto gyventojai. Iš viso per karą šiame miške buvo nužudyta apie 4000 žmonių. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. Per karą buvo sugriauti Choroščo Branickių rūmai, kurie vėliau buvo atstatyti ir kuriuose šiuo metu veikia Choroščo rūmų interjero muziejus. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Aje kaimas

Aje (Aye) – mažas kaimelis netoli Marche-en-Famenne savivaldybės, belgų provincijoje, Liuksemburge. Aje kaimo gyventojai vadinami „Godis“ Valūno dialektu. Pašto kodas – 6900.
Užsienio lietuvių studentų klubas

Užsienio lietuvių studentų klubas (ULSK) – organizacija, vienijanti lietuvių kilmės jaunimą, atvykstantį studijuoti Lietuvos aukštosiose mokyklose. Įkurta užsienio lietuvių kilmės studentų 2006 m. prie Užsienio lietuvių rėmimo centro. Šiuo metu veikia prie Lietuvių namų Užsienio lietuvių švietimo centro.

Veikla

Užsienio lietuvių studentų klubas per pažintinius projektus puoselėja Lietuvos tautines vertybes. Padeda lietuvių kilmės jaunimui, siejančiam savo gyvenimą ir studijas su Lietuva, adaptuotis vietinėje bendruomenėje, skatina pilietiškumą, aktyvumą ir siekimą prisidėti prie Lietuvos gerovės.
Užsienio lietuvių studentų klubas organizuoja keliones po lankytinas istorines vietas svarbias Lietuvai, rengia lietuviško kino vakarus, tinklinio treniruotes, mini svarbias istorines datas (patriotinės: Sausio 13-osios, Vasario 16-osios, Kovo 11–osios), susitinka ir aktyviai bendradarbiauja su užsienio lietuvių jaunimo organizacijomis ir lietuvių bendruomenėmis užsienyje.
Užsienio lietuvių studentų klubą finansuoja Švietimo ir Mokslo ministerija.
Jonas Čekys

Biografija

Lenkijos užimtame Vilniuje bendradarbiavo lietuvių leidiniuose „Mūsų jaunimas“, „Kultūra“, „Mintis“, „Sėja“, „Varsnos“ ir kituose. 1941 m. lietuvių dienraščio „Vilniaus balsas“ korespondentas. Dalyvavo antinacinėje veikloje. 1953–1972 m. leidyklos „Vaga“ direktorius, atleistas dėl ideologinių motyvų. Jo vadovavimo metais išleista vertingų lituanistikos veikalų. 1961 m. baigė partinę mokyklą. 1972–1986 m. LSSR Kultūros ministerijos Dramaturgijos repertuaro kolegijos redaktorius.
Parašė eilėraščių, sudarė Jono Karoso raštus („Audringi pavasariai“, 1978–1979 m., 2 t.), literatūros straipsnių ir apybraižų rinkinį „Literatūra ir visuomenė“ (1982 m.), Juozo Kėkšto (1986 m.), Juozo Mikšto (1996 m.) kūrybos rinkinių. Išvertė grožinės literatūros knygų iš rusų ir lenkų kalbų. Parengė Vilniaus krašto poezijos antologiją (rankraštis).
Giovanni Paolo Panini

Džiovanis Paolo Paninis (arba Paninis, Giovanni Paolo Pannini, 1691 m. birželio 17 d. – 1765 m. Spalio 21 d.) – italų tapytojas ir architektas, geriausiai žinomas kaip vedutistas (veduta – dailės kūrinys, detaliai vaizduojantis miestą, jo fragmentą arba atskirus pastatus).
Lietuvos dailės muziejus turi Paninio paveikslų, kapričes „Senovės Romos griūvėsiai su triumfo arka“ ir „Senovės Romos griuvėsiais su Centijaus piramide“.

Biografija

Iš pradžių Paninis mokėsi scenos dizaino savo gimtajame Pjačenzos mieste. 1711 m. persikėlė į Romą, kur kartu su Benedetto Luti studijavo piešimą. Kaip tapytojas, Paninis labiausiai žinomas už Romos vaizdus, kuriuose didžiausią dėmesį skyrė istorinėms miesto vietovėms.
Vėliau pats dėstė Accademia di San Luca ir Académie de France meno akademijose. Paninis turėjo didelės įtakos Jean-Honoré Fragonard, Antonio Joli, Canaletto ir Bernardo Bellotto kūrybai.
Mirė 1765 m. spalio 21 d. Romoje.

Darbai

Žinomiausi Paninio darbai – Panteono interjeras Romoje bei Romos vedutos, vaizduojančios griūvėsius. Jo darbai pilni įmantraus ir dažnai netikroviško puošnumo.
Jolanta Šalnienė

Biografija

1995 m. baigė Visagino profesinio rengimo centrą, pardavėja.
Meikštų bibliotekos filialo vyr. bibliotekininkė.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė. Nuo 2011 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Gintaras, vaikas Evelina.
Grodziskas (Palenkės Sokoluvo apskritis)

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1463 metais. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1919 m. įkurta Grodzisko Šv. Trejybės parapija.
Pietų Azija

Apibrėžimai

Kaip ir visų pasaulio regionų, Pietų Azijos apibrėžimas nėra vieningas, nors jis nėra toks komplikuotas, kaip, pvz., Rytų Azijos.
Geografinė Pietų Azija tiksliai sutampa su Indijos subkontinentu, kuriame yra didžioji dalis Indijos, Pakistano, Bangladešas, Nepalas, Butanas.
Kartais Pakistanas priskiriamas Islamo šalių regionui, kuriam yra artimesnis kultūriškai, o Butanas ir Kašmyras – Centrinės Azijos regionui, mat tai yra Tibeto kultūros periferijos sritys.

Subregionai

Nors politiškai Pietų Azijoje yra viena didelė valstybė, šis regionas yra toks pat tautiškai ir kultūriškai mišrus, kaip ir Europa. Per visą istoriją regionas niekuomet nebuvo vieningas, išskyrus kolonijinį Britų Indijos laikotarpį, kuris ir suformavo vieningos Indijos idėją.
Pietų Aziją galima dalinti į keliolika istorinių – kultūrinių subregionų. Kiekvienas jų turi savo atskirą istoriją, kalbą, kultūrą, rašto sistemą. Šie regionai tarpusavyje nuolat konkuruodavo, ir kai kuriems jų pavykdavo sukurti imperijas, apimančias didesnę ar mažesnę dalį Indijos subkontinento. Tačiau per visą Pietų Azijos istoriją beveik nebuvo atvejų, kad kuriai nors imperijai būtų pavykę įsigalėti visoje Pietų Azijoje, taip kaip ir Europa niekuomet nebuvo suvienyta politiškai.
Šiuo metu kai kurie iš subregionų yra išsaugoję nepriklausomybę. Tai yra Nepalas, Šri Lanka. Bengalijos regiono dalis yra nepriklausoma kaip Bangladešas. Tačiau dauguma subregionų savo noru įstojo į Indijos sąjungą 1947 m., ir joje yra išlaikę dalinę nepriklausomybę. Dabar jie sudaro Indiją, ir jų teritorijos dalinai atitinka Indijos valstijų ribas.
Dabartinė Indija – atskirų valstijų, turinčių savo kalbas, politiką ir kultūras, sąjunga, daug kuo primenanti Europos Sąjungą.
Stovyklos pinigai

Stovyklos pinigai (vok. Lagergeld) – Trečiojo Reicho monetos ir banknotai, 1933–1945 m. kursavę Trečiojo reicho įsteigtuose getuose, darbo ir koncentracijos stovyklose.

Lichtenburgas

Viena iš pirmųjų Lichtenburgo koncentracijos stovykla buvo įsteigta 1933 m. Išliko tik keli vienetai stovyklos pinigų, kurių nominalas 1 ir 2 pfenigiai. Tai popieriniai, atitinkamai geltonos ir žalios spalvos lapeliai, kurių matmenys 50×50 mm. Vienoje pusėje išspausdintas nominalas 0,01 ir 0,02, Häftlings Lagergeld Konzentrationslager Lichtenburg Nur gültig im Konzentr.-Lager (Stovyklos pinigai Lichtenburgo koncentracijos stovyklos kaliniams Galiojantys tik koncentracijos stovykloje). Šiuos pinigus realiai buvo galima panaudoti tik vietinėje valgykloje.

Oranienburgas

Oranienburgo koncentracijos stovyklos ypatybė buvo jos „atvirumas“ „Raudonojo kryžiaus“ ir užsienio spaudos atstovams. Čia buvo norėta padaryti pavyzdinę sulaikymo vietą Trečiajame Reiche. Stovyklos pinigų įvedimas palengvino šią užduotį. Pinigų išvaizdos kūrėju tapo stovyklos nuteistasis, graveris Horstas Vilis Lipertas. Jis sukūrė 5, 10, 50 pfenigių ir 1 markės (pastaroji žinoma keliais bandomaisiais egzmplioriais) nominalo banknotus. Orienburgo pinigų ypatybė buvo atsiradę vandens ženklai.
Žinodamas, kad stovyklos pinigus gali pamatyti užsienio spaudos atstovai, H. V. Lipertas ant kai kurių banknotų, žodžių junginyje vok. Lagergeld des konzentrationslagers Oranienburg žodyje „konzentrationslagers“ šiek tiek pakeitė raidę „g“, nuimdamas jos viršutinę dalį. Po šio pakeitimo žodis skaitėsi kaip „konzentrationslayers“. Jis vylėsi, kad jo siųsta žinutė bus suprasta teisingai, todėl, kad angliškas žodis „slayers“ reiškia „žudikai“. Tačiau nei užsienio valdžios atstovai, nei koncentracijos stovyklos vadovybė neatkreipė dėmesio į šią koduotą žinutę. Apie šią istoriją, 1981 m., praėjus keliems dešimtmečiams po Antrojo pasaulinio karo, papasakojo pats H. V. Lipertas. Banknotai su užrašu „konzentrationslayers“ buvo išsaugoti.
Oranienburgo koncentracijos stovykla gyvavo neilgai. 1934 m. birželį stovykla buvo uždaryta. Po kelių metų netoliese buvo įkurta nauja Zachsenhauzeno koncentracijos stovykla.
Tauro T žvaigždės

Tauro T žvaigždės yra jaunos (iki 10 milijonų metų) mažos masės (iki 2 Saulės masių) F, G, K, M spektrinių klasių žvaigždės, dar skendinčios dujų ir dulkių debesyse. Tai yra objektai, dar esantys žvaigždėdaros (gravitacinio traukimosi) stadijoje, artėjantys prie pagrindinės sekos (t. y. jų centre dar nevyksta vandenilio virtimo heliu reakcijos). Spektruose stebime vandenilio, kalcio, geležies emisijos linijas, taip pat ličio perteklių, lyginant su pagrindinės sekos žvaigždėmis. Litis yra efektyviai ardomas evoliucijos eigoje (daugiau nei 2,5 milijonų kelvino laipsnių prisijungdamas protoną jis lengvai virsta beriliu, kuris greit skyla į du helio atomus). Šių objektų spindesys gali neperiodiškai kisti. HR diagramoje jie yra išsidėstę dešiniau ir virš pagrindinės sekos. Šios žvaigždės dar kartais vadinamos Orionidėmis arba Vežėjo RW tipo žvaigždėmis. Jų grupės pavadinimas duotas pagal pirmosios rastos tokio tipo žvaigždės (Tauro T) vardą.
Tauro T žvaigždžių analogai didesnių masių srityje (2-8 Saulės masių objektai) yra vadinamos Herbigo Ae/Be žvaigždės. Didesnių masių (>8 Saulės masių) žvaigždžių iki pagrindinės sekos nerandame, nes jos evoliucionuoja labai greitai, ir kai mes jas pastebime (t. y. praretėja ir dalinai išsisklaido jas supantis tankus dulkių dujų debesis), jų centre jau dega vandenilis, taigi jos jau yra pagrindinės sekos objektai.
Sėjaus dėsnis

Sėjaus dėsnis (Say’s Law): bendroji pasiūla sukuria sau lygią bendrąją paklausą.
Tai reiškia, kad bendrojo nacionalinio produkto gamyba duoda tiksliai lygų tai produkcijai pajamų kiekį (darbo užmokesčiai, pelnas ir t. t.), kuris, jeigu išleidžiamas, yra kaip tik pakankamas nupirkti visą pagamintą produkciją. Todėl, norint pasiekti nacionalinės gamybos visiško užimtumo lygį, būtina padidinti bendrąją pasiūlą.
Brady Ellison

Biografija

2008 m. pateko į nacionalinę rinktinę atstovauti JAV 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Komandinėje rungtyje sportininkė su šalies rinktine pralaimėjo aštuntfinalyje Kinų Taipėjaus komandai. Individualiuose varžybose kovą baigė antrame ture. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse individualioje rungtyje antrame ture pralaimėjo Australijos atstovui Taylor Worth ir iš tolimesnės kovos pasitraukė. Komandinėje rungtyje pelnytas sidabro medalis. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnyta bronza individualioje rungtyje ir sidabras komandinėse varžybose.
2019 m. pasaulio šaudymo iš lanko čempionate Brady Ellison finale įveikė Malaizijos atstovą Khairul Anuar Mohamad ir pirmą kartą tapo pasaulio čempionu individualioje rungtyje.