google/wiki40b huggingface dataset:
Užpalių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 76x22 m dydžio. Šiauriniame jos gale, atrodo, buvęs pylimas (suardytas). Šlaitai vidutinio statumo, 15 m aukščio.
Piliakalnis labai suardytas arimų, dirvonuoja.
Rytinėje ir šiaurės vakarų papėdėse, 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Aplinkiniai piliakalniai

Juodonių piliakalnis 16 kmDauliūnų piliakalnis 14 kmŠeimyniškių piliakalnis 3,5 kmLygamiškio piliakalnis 2,5 kmŠikšnių piliakalnis 8 kmGaigalių piliakalnis (Utena) 7 kmBaltakarčių piliakalnis 5,5 kmManeičių piliakalnis 7 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Kapčiamiestis

Aplinkinės gyvenvietės

VEISIEJAI – 12 kmLEIPALINGIS – 19 km
Viktarinas – 10 km

Pavadinimo kilmė

Miestelis pavadintas pagal dvaro įkūrėjo pavardę (Kapčius arba Kapočius), pridedant -miestis.

Architektūra

Kapčiamiesčio plano struktūra spindulinė. Miestelyje stovi medinė Dievo Apvaizdos bažnyčia, pastatyta 1956 m., .
Šalia miestelio yra per II pasaulinį karą žuvusių TSRS karių kapinės, paminklas.
Kosmologija

Disciplinos

Šiuo metu su kosmologija labiausiai susijusios mokslo šakos yra fizika ir astrofizika. Populiariausia mokslinė Visatos kilmę aiškinanti teorija yra Didžiojo sprogimo. Manoma, kad Visatai yra maždaug 13,7 milijardo metų. 
Populiarūs alternatyvūs nemoksliniai aiškinimai teigia, kad Visatą sukūrė Dievas (ar keli dievai kartu) arba kad Visata tiesiog egzistavo visada. Kai kurie mitai teigia, kad Visata egzistuoja cikliškai: gimsta, gyvena, miršta ir vėl atgimsta. Tarp tokių yra majų ir kitų Centrinės Amerikos indėnų genčių mitai, taip pat ir Brahmanda Purana, senovės indų religinis tekstas (XVI a. pr. m. e.). Panaši koncepcija vienu metu buvo tiriama ir mokslo (pulsuojančios visatos modelis), tačiau vėliau atmesta kaip klaidinga.
Jean-Emmanuel Gilibert

Žanas Emanuelis Žiliberas (Jean Emanuel Gilibert, 1741–1814 m.) – prancūzų gamtininkas, Liono medicinos kolegijos anatomijos, chirurgijos ir gamtos istorijos profesorius, Gardino medicinos mokyklos įkūrėjas, nuo 1781 m. – Vilniaus universiteto Gamtos katedros profesorius, tais pat metais įkūrė Vilniaus universiteto botanikos sodą.
Skuodo rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Liudvikas Žukauskas.
Raktas (1983 filmas)

Turinys

Venecija, 1939 m. Pagyvenęs profesorius Nino ir gerokai jaunesnė jo žmona Tereza susituokę jau 20 metų, tačiau laikas nei kiek nesumažino Nino aistros savo žmonai. Bėda tai, kad dėl aukšto kraujospūdžio gydytojas uždraudė jam jaudintis, taip pat ir mylėtis, be to, jo nuomone, žmona vis dar pilna kompleksų ir neatsiveria savo seksualumui. Norėdamas ją išprovokuoti, Nino pradeda rašyti dienoraštį, kuriame dėsto savo slapčiausias fantazijas ir mintis, o raktą nuo stalčiaus, kuriame šis užrakintas, nuolatos palieka matomoje vietoje, kad žmona galėtų jį paimti ir perskaityti.
Ilgainiui Nino pasiekia savo ir Tereza, priimdama žaidimo taisykles, taip pat pradeda rašyti dienoraštį, tačiau jos geismo objektu tampa ne tik vyras, bet ir judviejų dukters Lizos jaunikis Laslo. Sutuoktiniai tęsia žaidimą, skaitydami vienas kito dienoraščius, Nino neprieštarauja Terezos ir Laslo santykiams, už ką atsidėkodama žmona taip pat nusprendžia jam atsilyginti, pamiršdama apie silpną vyro širdį.
Aristavos seniūnija

Aristavos seniūnija buvo Kėdainių rajono savivaldybėje. Centras – Aristava.
Imperatyvioji norma

Imperatyvioji norma (lot. imperativus – liepiamasis, įsakomasis) arba kogentinė norma (ius cogens – prievartinė teisė) – viena iš teisės normų, kategoriškai nurodanti reguliuojamų visuomeninių santykių subjektams jų teises ir pareigas ir šie negali jų keisti, rūšių. Būdingas apibrėžtumas (terminai, apimtys, periodiškumas, išraiška, pvz., procentais ir kt.), konkretumas ir kokybiškumas (turto rūšių įvardijimas, veiksmų aprašymas, jų atlikimo tvarka ir kt.), ji numato teisės normos taikymo sąlygas ir įgyvendinimo būdus, draudžia nenurodytus veiksmus.

Viešoji teisė

Imperatyvioji norma būdinga konstitucinei, administracinei, baudžiamajai, finansų teisei ir kitoms viešosios teisės šakoms. Pvz., Lietuvos Konstitucijoje nustatyta, kad Seimas privalo svarstyti 50 000 Lietuvos Respublikos piliečių, turinčių rinkimų teisę, pateiktą įstatymo projektą.

Privatinė teisė

Imperatyviųjų normų yra ir privatinėje teisėje. Pvz., 2001 metų Lietuvos civiliniame kodekse įtvirtinta, kad viešajai tvarkai ir gerai moralei prieštaraujantis sandoris yra niekinis ir negalioja. Pagal teisinio reguliavimo kategoriškumo kriterijų imperatyvioji norma yra priešinga dispozityviajai normai. Vertikaliesiems santykiams reguliuoti taikomas imperatyvinis metodas.
Marcinkonių getas

Marcinkonių getas – nacių valdžios įsakymu įkurtas žydų getas Marcinkonių miestelyje. Vienų šaltinių teigimu getas buvo įkurtas 1941 m. pabaigoje, kitų 1942 m. pavasarį (po žydų šventės Paschos).

Istorija

Nacių ir sovietų karo išvakarėse Marcinkonyse gyveno 370 žydų. Dauguma jų vertėsi prekyba ir amatais. Vietos žydų bendruomenė turėjo hebrajišką pradžios (Tarbuto) mokyklą, knygų jidiš ir hebrajų kalbomis bibliotekas ir maldos namus. 1941 m. liepos 26 d. duomenimis, miestelyje gyveno 324 žydai (iš jų 50 vaikų iki 6 metų) ir 651 kitų tautybių gyventojas.
Getas buvo įkurtas netoli Marcinkonių geležinkelio stoties, apie 1 km nuo miestelio, užėmė apie 1,5 ha plotą. Iš pradžių buvo galima laisvai įeiti į getą ir išeiti iš jo. Žydai netgi toliau galėjo prekiauti su pažįstamais aplinkinių kaimų valstiečiais. Dauguma geto kalinių dirbo geležinkelio stotyje ir grybų apdirbimo fabrikėlyje. 1942 m. vasaros viduryje Marcinkonių žydus pasiekė žinios apie masines jų tautiečių žudynes kaimyninėse Baltarusijos srityse. Į Marcinkonių getą atvykdavo išsigelbėję žydai iš kitų Baltarusijos vietovių. Nacių valdžia įsakė Žydų tarybai neįleisti tokių atvykėlių iš kitur. Gete buvo uždaryti ne tik Marcinkonių, bet ir Rudnios, Kabelių bei dalis Varėnos žydų. Iš viso čia buvo keli šimtai žydų.

Panaikinimas

Marcinkonių getas buvo panaikintas 1942 m. lapkričio 2 d. Jo kaliniai turėjo būti susodinti į traukinius ir išvežti nežinoma kryptimi, veikiausiai į koncentracijos stovyklą Vokietijoje. Akciją turėjo vykdyti vokiečių žandarai kartu su vokiečių muitininkais, girininkais ir kitais Reicho vokiečiais (iš viso 29 asmenys). Vadovu buvo paskirtas Pariečės žandarmerijos skyriaus vyresnysis vachmistras (Hauptwachtmeister d. Gendarmerie) Wietzke.
Vokiečiai getą apsupo apie 5 val. ryto. Prieš tai jiems buvo duotas nurodymas šaudyti bandysiančius pabėgti arba pasislėpti žydus. Atvykę vokiečių žandarai pakvietė Žydų tarybos atstovus ir pranešė apie būsimą geto evakuaciją. Visiems geto gyventojams buvo įsakyta 8 val. su būtiniausiais daiktais susirinkti geto aikštėje. Nustatytą valandą aikštėje buvo tik apie 80 žydų. Žandarai pareikalavo, kad susirinktų visi žydai, ir vaikščiojo po geto namus ieškodami pasilikusių žmonių. Geto aikštėje susirinko apie 150 žydų. Jiems buvo įsakyta rikiuotis į eiles po šešis. Staiga žydai ėmė bėgti: vieni pro sugadintą geto tvorą į mišką, kiti – į geto namus. Vokiečiai ėmė šaudyti į bėgančius žmones iš automatinių ginklų ir pistoletų. Buvo nušauta apie 90 įvairaus amžiaus žydų vyrų, moterų ir vaikų. Paskui vokiečiai vaikščiojo po namus ieškodami pasislėpusių žmonių. Surasti buvo šaudomi vietoje. Apieškoję geto namus, žandarai surado penkis slaptus bunkerius. Žydai atsisakė iš jų išeiti, tada žandarai bunkerius susprogdino granatomis. Likviduojant getą nužudyti nuo 105 iki 132 žydų, bet apie 200 žydų (daugumai jaunų vyrų) pavyko pabėgti į netoliese esantį mišką. Karą išgyveno 45 pabėgę žydai.
Cilindrinė krumplinė perdava

Cilidrinė krumplinė perdava – tokia krumplinė perdava, kurioje krumpliaračiai įtaisyti ant lygiagrečių ašių. Paprasčiausia yra vienos pakopos cilidrinė krumplinė perdava. Ji sudaryta iš dviejų velenų, iš kurių ant kiekvieno įtaisyta po krumpliaratį. Pridėjus daugiau krumpliaračių ir tarpinių velenų, gaunama daugiapakopė perdava.

Taikymo sritys ir pranašumai bei trūkumai, lyginant su kitų rūšių perdavomis

Cilindrinės krumplinės perdavos yra plačiai naudojamos. Jos sutinkamos laikrodžių mechanizmuose, vidaus degimo varikliuose, dideliuose pramoniniuose įrenginiuose.
Šio tipo perdavos privalumas – gana paprasta konstrukcija, nes joje nenaudojama daug judamų detalių. Be to, krumpliaračių su išoriniais krumpliais gamyba paprastesnė nei, pavyzdžiui, krumpliaračių su vidiniais krumpliais, sliekračių ar kūginių krumpliaračių. Cilindrinei krumplinei perdavai taip pat būdingas patvarumas ir didesnis naudingumo koeficientas dėl tiesiogiai ir vien tik mechaniškai perduodamo judesio.
Cilindrinės krumplinės perdavos trūkumas – nedidelis perdavimo santykis, galimas vienoje pakopoje. Įprasta, kad vienoje pakopoje galima pasiekti daugiausia 6:1 perdavimo santykį. Be to, cilindrinė krumplinė perdava yra didesnė ir sunkesnė nei tos pačios perdavimo galios planetinis mechanizmas. Lyginant su sliekine perdava, cilidrinė krumplinė perdava taip pat veikia triukšmingiau.

Krumpliaračiai su tiesiais, įstrižais ir ševroniniais krumpliais

Cilindrinėse krumplinėse perdavose dažnai naudojami krumpliaračiai su įstrižais krumpliais, perdavos ašies atžvilgiu pasuktais kampu. Sukabinti šio tipo krumpliaračiai iš pradžių sukimba ne visu profiliu, skirtingai nei krumpliaračiai su tiesiais krumpliais. Šiuo atveju, sukantis krumpliaračiams, jų sukibimo paviršius vis didėja, kol pasiekia visą plotį, ir ima mažėti krumpliams atsikabinant. Dauguma cilindrinių krumpliaračių su įstrižais krumpliais būna visada sukibę bent dviem krumpliais, o tiesiais – tik nuo vieno iki trijų krumplių.
Sukabinant krumpliaračius su įstrižais krumpliais įvyksta švelnesnis susidūrimas, dėl to jie mažiau vibruoja ir tyliau sukasi; be to, įstrižakrumplės perdavos gali atlaikyti didesnes apkrovas. Garsumo skirtumą galima pajausti senesniuose automobiliuose: tiesiakrumplė perdava, naudojama atbulinėje pavaroje, skleidžia daugiau triukšmo nei įstrižakrumplė perdava, naudojama priekinės eigos pavarose. Šis skirtumas atsiranda ir dar dėl to, kad atbulinėse pavarose dažnai naudojami prastesnės kokybės krumpliai ir dėl to, kad užbaigus grūdinimo procesą, detalė nėra papildomai apdirbama.
Įstrižakrumplių perdavų trūkimas – didesnė trintis, dėl kurios prarandama daugiau energijos. Be to, atsiranda ašinės jėgos, stumiančios krumpliaračius šonais vienas į kitą. Dėl to mechanizmui reikalinga brangesnė priežiūra.
Be tiesiakrumplių ir įstrižakrumplių dar naudojamos ir ševroninės perdavos, kurias sudaro du vienas prie kito pritvirtinti krumpliaračiai su įstrižais krumpliais. Dėl tokios sandaros išvengiamos ašinės jėgos, bet kartu ir žymiai išauga gamybos kaštai.
Raupsuotųjų kolonija

Raupsuotųjų kolonija, leprozoriumas (iš lot. leprosus 'raupsuotasis') – sergančiųjų raupsais karantino vieta. Raupsuotųjų kolonijos išpopuliarėjo viduramžiais, dažniausiai jas prižiūrėdavo vienuoliai. Krikščionių prižiūrimos kolonijos dar kartais vadinamos lazaretais, pagal biblinį veikėją Lozorių.
Raupsų buvo bijoma, nes jie subjaurodavo žmogų, buvo nepagydomi ir buvo manoma, kad jie labai užkrečiami. Kolonijos dažnai buvo įkuriamos salose ar kitose atokiose vietose. Išeinantys iš apgyvendintose vietose esančios kolonijos sergantieji dažnai privalėjo dėvėti barškučius, iš tolo perspėjančius aplinkinius, kad artinasi raupsuotasis. Dėl visuotinės raupsų baimės nukentėdavo ir niekuo dėti žmonės, sergantys odos ligomis, išoriškai panašiomis į raupsus.
XX a. kai kurios kolonijos taip pat buvo ir ligos tyrimų centrai. Sukūrus vaistus nuo raupsų ir suvokus, kad tai nėra lengvai plintanti liga (~95 % žmonių turi įgimtą imunitetą), kolonijos pradėjo nykti.

Klaipėdos leprozoriumas

1899 m. leprozoriumas buvo įsteigtas Klaipėdoje. Vokietijos valdžia šį vienintelį imperijoje raupsuotųjų priežiūros centrą įkūrė po raupsų protrūkio, 1897 m. prasidėjusio Egipte. Klaipėdos leprozoriumas buvo ne atstumtųjų getas, bet medicininę priežiūrą teikianti įstaiga, kurioje ligonius prižiūrėjo nebe vienuolės, o medicinos seserys, ligonius kas savaitę apžiūrėdavo gydytojas. Skrodimų medžiaga buvo siunčiama į Karaliaučiaus, Kauno medicinos universitetų laboratorijas. Pagal architekto Josefo Callenbergo projektą pušyne pastatytame trijų aukštų name su bokšteliu buvo įsteigta 30 lovų, ligoniai siųsti ne tik iš Vokietijos, bet ir Lietuvos, Estijos, Latvijos, Lenkijos, Brazilijos bei Javos. Klaipėdos leprozoriumu domėjosi vokiečių mikrobiologas Robert Koch.
Pirmieji pacientai, žvejo Jurgio Maslos šeima iš Melnragės, į koloniją buvo priimti 1899 m. liepos 22 d. 1937 m. kolonijos knygoje buvo registruotas pacientas nr. 117, iš įregistruotųjų knygoje 105 jau buvo mirę.
Leprozoriumas likviduotas 1944 m. rudenį. Tuo metu likę penki pacientai buvo evakuoti į Vokietiją, o pastatai sugriauti karo metu.
Namtokčatrakano nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 543,00 km² ir apima Čatrakano (Chat Trakan) ir Nakhonthajo (Nakhon Thai) apylinkes, 65 km į šiaurės rytus nuo provincijos centro Fitsanuloko.

Flora ir fauna

Namtokčatrakano nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai ir mišrūs miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), puošnioji šorėja (Shorea roxburghii), rudoji šorėja, aukštasis sparnenis (Dipterocarpus alatus), briaunotasis sparnūklis (Anisoptera costata), tankiažiedis ąžuolūnas (Lithocarpus densiflorus), vietinis mangas, bei įvairūs bambukai.
Parke gyvena: Indijos muntjakas, šernas, bankivinė višta, javinis elniukas, dvispalvė ratufa (Ratufa bicolor), Tupaia belangeri ir kt., sutinkama daugiau paukščių, roplių.
Dešimtkovė

Dešimtkovė – lengvosios atletikos rungtis, kurioje varžomasi 10 skirtingose bėgimų, metimų ir šuolių rungtyse. 1904 m. tapo olimpine rungtimi. Tarptautiniuose čempionatuose dešimtkovėje dalyvauja dažniausiai tik vyrai (moterys dalyvauja septynkovėje), nors kai kuriuose čempionatuose leista dalyvauti ir moterims. Šiuo metu vyrų dešimtkovės rekordas priklauso Roman Šebrle ( Čekija), o moterų Austrai Skujytei ( Lietuva).

Rungtys

Varžybos trunka 2 dienas. Kiekvieną dieną sportininkai turi atlikti po 5 rungtis.
Kerelių piliakalnis

Piliakalnis

Šlaitai statūs, 5–6 m aukščio. Piliakalnio aikštelė stačiakampė, 30x19 m dydžio. Jos šiaurės vakarų ir pietryčių galuose yra 1,2-1,5 m aukščio ir 11 m pločio pylimai. Piliakalnio šiaurės vakarų ir pietvakarinėje papėdėje yra senovės gyvenvietė. Piliakalnis priskiriamas brūkšniuotajai kultūrai. Datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. antrąja puse – VI a.

Aplinkiniai piliakalniai

Bakšėnų piliakalnis 18 kmNereta 40 kmLukštų piliakalnis 41 kmAukštupėnų piliakalnis 11 kmVaduvų piliakalnis 7 kmPapilių piliakalnis (Kupiškis) 7 kmAluotų piliakalnis 16 km
Kartakalnis 31 kmObonių piliakalnis 8 km
Juodonių piliakalnis 22 km
Edmundas Leonavičius

Biografija

1973-1977 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (Irenos Vaišytės kursas). 1977-1991 m. vaidino Šiaulių dramos teatre. 1991 m. pabaigoje su režisiere ir žmona A.Bagatyryte įkūrė netradicinio teatro studiją „edmundo studija 3“, jos aktorius-vadovas, vaidina monovaidinimuose, kuriuos rodė tarptautiniuose renginiuose Egipte, Baltarusijoje, Danijoje, Olandijoje, Suomijoje, Tunise, Čekijoje, Vokietijoje, Rusijoje, Austrijoje ir kitur.
Stažavosi Senegale. 1999 m. inicijavo pirmą Afrikos Dienos minėjimą Lietuvoje (1999). Su A. Bagatyryte surengė fotoparodų („Senegalietiškos meditacijos“, nacionalinėje UNESCO būstinėje Vilniuje; „Fiksavimai“, Šiaulių P.Višinskio viešojoje bibliotekoje ir kt.).
Tongos istorija

Pirmieji gyventojai

Pagal archeologinius duomenis pirmieji Lapita kultūros žmonės į salas atkeliavo iš Santa Kruzo salų (Saliamono salos) maždaug prieš 6000 metų. Šios kultūros žmonės gyveno aplinkinėse Tongos, Samojos ir Fidžio salose apie 1000 metų, kol atrado Markizo, Taičio ir greičiausiai visas kitas Ramiojo vandenyno salas, kurias apgyvendino. Seniausi archeologiniai radiniai (Lapita keramika) datuojama 2800–2750 m. pr. m. e.(seniausi Polinezijoje), todėl Tonga laikytina viena iš Polinezijos kultūros židinių. Nuo seniausių laikų buvo auginamos kiaulės, vištos, prijaukinti šunys.
Iš seniausių laikų išlikę monumentinaiai senųjų kultūrų megalitiniai statiniai – Ha’amonga (Trilitonas) ir Langi. Trilitonas – masyvus 5 m aukščio trijų koralinės kilmės akmenų statinys (kiekvienas sveria po 40 t), Langi – terasinis 2-3 pakopų senųjų monarchų kapinynas.

Pirmieji europiečiai

Europiečiai salas atrado 1616 (olandai Willem Schouten ir Jacob Le Maire, prie Niuatoputapu salos). Daugiau žinių apie salas atsirado po Džeimso Kuko 1773, 1774 ir 1777, Londono misionierių 1797 bei metodisto Valterio Laurėjaus (Walter Lawrey) 1822 ekspedicijų.

Suvienijimas

1799 m. Imperijoje kilo pilietiniai karai, kol galiausiai Tongą į karalystę 1845 suvienijo (nutraukė vidaus karus) jaunas ambicingas karys ir oratorius Taufa'ahau (pilnas vardas – Siaosi Taufa’ahau Tupou Maeakafaua). Po dėdės mirties jis tapo 19-uoju Tui Kanokupolu (taip vadinamas Tupou rūmų valdovas), panaikino abi kitas dinastines linijas ir pradėjo šalies modernizavimą.
Taufaahau 1862 m. panaikino baudžiavą (vergovę). Pagal krikščioniškas tradicijas pasivadino karaliumi Jurgiu I (George Tupou I). 1875, padedant misionieriui Shirley Baker, šis karalius Tongą paskelbė konstitucine monarchija, išleido pagrindinius įstatymus dėl vergų, žemės valdymo, spaudos laisvės, apribojo valdovų funkcijas.

XX a. istorija

1900 gegužės 18 Tonga pasirašė draugystės sutartį su Britanija mainais už tai, kad britai padėjo karaliui vidaus kovose (Tonga tapo britų protektoratu). Ši sutartis galiojo iki 1970 birželio 4. Nuo 1970 – Britų Sandraugos, nuo 1999 – JT narė.
Hektografas

Hektografas (sen. gr. hekaton 'šimtas' + graphō 'rašau') – spausdinimo įtaisas, skirtas dauginti tekstui ir iliustracijoms. Hektografas sudarytas iš plokščios dėžės, į kurią lygiu sluoksniu pripilta drebučių iš želatinos, glicerino bei vandens. Originalas hektografiniu rašalu, kuriame esama organinių dažų, glicerino, spirito, parašomas popieriuje, paskui prispaudžiamas prie drebučių paviršiaus; nuėmus popierių, originalo atvaizdas lieka drebučių paviršiuje. Prie jo spaudžiant švarius lapus, galima gauti iki šimto kopijų.
Lietuvos energetikos institutas

Lietuvos energetikos institutas (LEI) – Lietuvos energetikos mokslo tyrimo įstaiga Kaune, Breslaujos g.

Istorija

1948 m. Lietuvos mokslų akademija įsteigė Technikos mokslų institutą, kuriame buvo Energetikos, Metalų technologijos, Tekstilės technologijos, Statybos bei inžinerinių konstrukcijų, Technikinės fizikos poskyriai. Institutui vadovavo akademikas Juozas Indriūnas. Darbams vadovavo Kauno Politechnikos instituto, Vilniaus valstybinio universiteto darbuotojai bei auklėtiniai. Institute plečiant tyrimus įvairiose technikos mokslų srityse, giliau nagrinėjant gamybos procesus, tyrimų metodika bei teorinis nagrinėjamų klausimų sprendimas vis glaudžiau ėmė sietis su fizika. Jos problemas taip pat reikėjo nagrinėti,  tuo labiau, kad jau pokario metais padaugėjo ir specialistų fizikų, galinčių jas gvildenti. Tad 1952 m. spalio mėn. Technikos mokslų institutas reorganizuotas į Fizikos-technikos institutą. 
1956 m. atskirų instituto sektorių laboratorijų ar jų grupių bazėje Kaune įkurti Statybos ir architektūros institutas bei Lietuvos žemės ūkio mechanizacijos ir elektrifikacijos institutas, o Vilniuje – Fizikos ir matematikos institutas (kurio bazėje susikūrė Fizikos institutas, Matematikos ir kibernetikos institutas bei Puslaidininkių fizikos institutas. Pertvarkius Fizikos-technikos institutą įkurtas ir Energetikos ir elektrotechnikos institutas. Po tolesnės instituto specializacijos Pluoštinių medžiagų laboratorijos bazėje 1961 m. įsteigtas Tekstilės pramonės mokslinio tyrimo institutas. 1967 m. institutas pavadintas Fizikinių ir techninių energetikos problemų institutu (FTEPI), nuo 1992 m. – Lietuvos energetikos institutas.

Struktūra

Lietuvos energetikos institute 2008 m. veikė Atsinaujinančių energijos šaltinių, Branduolinės inžinerijos problemų, Branduolinių įrenginių saugos, Degimo procesų, Energetikos kompleksinių tyrimų, Hidrologijos, Medžiagų tyrimo ir bandymo, Regionų energetikos plėtros, Sistemų valdymo ir automatizavimo, Šiluminių įrenginių tyrimo ir bandymo  laboratorijos, Informacijos skyrius, Efektyvaus energijos naudojimo tyrimo centras. Lietuvos energetikos institute 2008 m. dirbo 300 darbuotojų, iš jų 19 habilituotų daktarų, 75 daktarai.
Uhovas

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1445 metais. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1753 m. kaime pastatyta medinė bažnyčia. 1797 m. kaime įkurta parapija. 1862 m. atidaryta Uhowo geležinkelio stotis. 1914-1919 m. pastatyta Uhovo Šv. Vojciecho bažnyčia, kurią 1921 m. rugpjūčio 8 d. pašventino Vilniaus vyskupas Jurgis Matulaitis.
Šapokliakas

Šapokliakas (pranc. chapeau claque) – vyriška skrybėlė, cilindro variantas; ypatingas tuo, kad gali būti suspaustas į diską.

Istorija

Pirmieji šapokliakai buvo pagaminti Paryžiuje po 1830 m. Skrybėlės viduje esantis mechanizmas leidžia vertikaliai suspausti skrybėlę, kad ji mažiau užimtų vietos. Paprastai patalpose šapokliakus nešiodavo suspaustus po pažastimi. Iki 1914 m. tokios skrybėlės buvo balių aprangos dalis.
Po Pirmojo pasaulinio karo šapokliakai pasidarė nebemadingi kaip ir paprasti cilindrai.
Jekabas Medinis

Biografija

Tėvas Rusijos imperijos kariuomenės orkestro klarnetininkas Jūris Medinis. Broliai Janis Medinis, Jazepas Medinis. 1903–1905 m. studijavo Rygos Emilio Zygerto muzikos instituto smuiko, vargonų ir fortepijono klasėse. 1921–1940 m. dėstė Jelgavos mokytojų seminarijoje, nuo 1944 m. Latvijos konservatorijoje, 1948–1951 m. rektorius; nuo 1945 m. profesorius.

Kūryba

Sukūrė „Jaunystės simfoniją“ (1955 m.), 8 kantatas, 11 instrumentinių koncertų, 3 styginių kvartetus (1945 m., 1953 m., 1956 m.), apie 300 choro dainų, kino filmų muzikos, harmonizavo liaudies dainų, parengė dainų rinkinių.