google/wiki40b huggingface dataset:
Antanas Viskantas

Antanas Viskantas  (1877 m. (1875 m. ?) gruodžio 12 d. Žemaitijoje – 1940 m. gruodžio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos katalikų kunigas, religotyrininkas ir visuomenės veikėjas, vertėjas.

Biografija

1900 m. baigė Vilniaus kunigų seminariją, tais pačiais metais įšventintas kunigu. Kurį laiką tarnavo Vilniaus Šv.Mikalojaus bažnyčioje. Nuo 1907 m. Leveno universitete studijavo filosofiją, 1911–1915 m. Romos universitete – teologiją ir bažnytinę teisę. Įgijo teologijos, filosofijos ir bažnytinės teisės daktaro bei socialinių mokslų licenciato laipsnius. 
Studijų metais aktyviai įsitraukė į lietuvišką veiklą. Dalyvavo Šveicarijos lietuvių studentų draugijos „Lithuania“ darbe, 1910 m. buvo išrinktas į Lietuvos krikščionių studentų sąjungos valdybą. Parengė ir išleido Lietuvos etnografinį žemėlapį, į prancūzų kalbą išvertė kelias lietuvių autorių knygas. Pirmojo pasaulinio karo metais priklausė Generaliniam komitetui nukentėjusiems dėl karo Lietuvoje šelpti, Pirmosios lietuvių konferencijos Lozanoje dalyvis.
1919 m. grįžo į Lietuvą, apsigyveno Vilniuje. Buvo vienas iš LDK atkūrimo šalininkų, siekė į Lietuvos valstybės kūrimo darbus įtraukti ir lenkakalbius bajorus. Savo idėjas skelbė dvikalbiame laikraštyje „Suvienytoji Lietuva“. 1920 m. buvo paskirtas Vilniaus vyskupijos notaru, popiežius suteikė Jo Šventenybės slaptojo šambeliono titulą ir prelato vardą. 1925 m. su kitais Vilniuje įsteigė Šv. Kazimiero draugiją, buvo išrinktas jos pirmuoju pirmininku. 1932–1939 m. vadovavo Vilniaus lietuvių meno ir literatūros draugijai, o 1933–1938 m. bei 1940 m. – ir Lietuvių mokslo draugijai. Bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje – „Lietuvių tautoje“, „Draugijoje“, „Vadove“; 1934 m. redagavo leidinį „Menas ir literatūra“. Rašė ir į lenkų kalba leistą „Ateneum Wileńskie“. Palaidotas Vilniaus Rasų kapinių senojoje dalyje.
Libija

Tarptautiniai santykiai

Libijos užsienio politika buvo orientuota į arabų šalis (iki 1973 m. daugiausia į Egiptą) ir TSRS. Šios politikos esminis bruožas – bandymai sudaryti sąjungą su įvairiomis arabų valstybėmis, iš kurių nė vienas nebuvo įgyvendintas. M. al Kadafio režimas finansavo ir rengė teroristus iš Šiaurės Airijos, Filipinų, Zimbabvės, rėmė Egipto, Sudano, Maroko antivyriausybines jėgas, Ispanijos teroristus ir separatistus, Centrinės Amerikos kairuoliškas jėgas.
1988 m. už mėginimą destabilizuoti padėtį Ramiojo vandenyno pietinės dalies šalyse ir Australijos opozicijos rėmimą su Libija diplomatinius santykius nutraukė Australija. 1973 m. Libija užėmė Čado pasienio ruožą, kuriame gausu naudingųjų iškasenų; Libijos parama Čado sukilėliams virto 1979–1988 m. karine intervencija. M. al Kadafio režimas rėmė Palestinos išsivadavimo organizacijos radikalųjį sparną. Tokia politika lėmė Libijos tarptautinę izoliaciją. 1986 m. JAV apkaltino Libiją tarptautinio terorizmo rėmimu ir nutraukė su ja ekonominius bei diplomatinius santykius; EEB valstybės juos taip pat apribojo. 1986 m. JAV aviacija bombardavo Libijos vyriausybines ir karines įstaigas, teroristų rengimo centrus (žuvo 37 žmonės); tai arabų šalyse šiek tiek sustiprino M. al Kadafio autoritetą. Libijos pietrytiniuose regionuose, kurie ribojasi su Čadu ir Sudanu, dažni pasienio ginkluoti susirėmimai.
Libijos vidaus ekonominė politika (ūkio suvalstybinimas) ir pasaulinėje rinkoje smukusios naftos kainos devinto dešimtmečio pabaigoje sukėlė krizę, ją dar sustiprino komunistinės sistemos žlugimas Europoje; tai skatino keisti šalies užsienio politiką. 1989 m. Libija ir Čadas pasirašė taikos sutartį. 1990–1991 m. Libija kritikavo Irako įvykdytą Kuveito užgrobimą. 1996 m. buvo nuslopinti šalyje kilę islamistų sukilimai. 2003 m. Libija prisiėmė atsakomybę už keleivinio lėktuvo susprogdinimą 1988 m. virš Lokerbio (Škotija), 270 žuvusių keleivių šeimoms įsipareigojo sumokėti 2,3 mlrd. JAV dolerių kompensaciją ir jai buvo panaikintos tarptuatinės bendrijos įvestos sankcijos. 2003 m. viduryje Libija paskelbė atsisakanti masinio naikinimo ginklo kūrimo programų.
Libija nuo 1953 m. priklauso Arabų lygai, nuo 1955 m. Jungtinių Tautų, nuo 1962 m. OPEC, nuo 1963 m. Afrikos vienybės organizacijai.
Bika

Bika (Baka, Bicheris, m. apie 2521 m. pr. m. e.) – penktasis ketvirtosios Egipto dinastijos faraonas. Džedefrės sūnus. Manoma valdė 4 metus, 2525-2521 m. pr. m. e.; 2494–2490 m. pr. m. e. arba 2492-2490 m. pr. m. e.
Pagal Maneto jis turėtų eiti po Khafrės (Chefreno), jo dėdės.
Istorikų nurodomos šio faraono valdymo datos (Ancient Egypt history & chronology, G. Allen, The Ancient Egypt Site, Krauss, von Beckerath, Malek ir Arnold) išdėstytos laiko juostoje:
Klajokliai-piemenys

Klajokliai-piemenys – klajokliškos visuomenės, kuriose verčiamasi gyvulininkyste. Joms būdinga keičiantis metų laikams persikraustyti su savo pusiau laikinais būstais, perginti savo gyvulius į naujas ganyklas. Tokia sankloda būdinga klajokliškoms bendruomenėms mažiau derlingose žemėse, tačiau neretai pastarosios užsiima ir žemdirbyste tam tikru mastu.
Klajokliai-piemenys gyvena daugiausia stepėse, dykumose, tundroje. Tokie piemenys vienoje vietoje įsikuria ilgesniam laikui (pvz., visam sezonui). Metų eigoje jie kartu su savo gyvuliais keliauja iš vienų ganyklų į kitas. Paprastai jie įsikuria tose pačiose vietose kaip ir praeitais metais. Tokių klajoklių gyvenamieji būstai daug patvaresni už medžiotojų-rankiotojų, tačiau yra laikini ir nesunkiai pergabenami (jurtos, palapinės). Klajokliai-piemenys dažnai sudaro tik dalį tautos, o kiti jos nariai gyvena sėsliai, verčiasi žemdirbyste, priešingai nei medžiotojai, kur keliauja ištisa gentis. Pavyzdžiai: mongolai, kirgizai, kalmukai (Vidurio Azija), beduinai, tuaregai, afarai, somaliai (Sachara), čiukčiai, samiai, nencai (poliariniai kraštai).
Mežuotnės piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Babytės piliakalnis 58 km
Lyčų piliakalnis 18 km
Peleniškių piliakalnis 34 km 
 Kalnelio piliakalnis 37 km
Žeimelio piliakalnis 23 km
Bauskės pilis 9 km 
 Kamardės piliakalnis 21 km 
 Auželių piliakalnis 22 km
Stasys Karčinskas

Biografija

1977 m. baigė Panevėžio 6-ąją vidurinę mokyklą, 1984 m. baigė taikomąją matematiką Vilniaus universitete.
1984 m. pagal paskyrimą – Panevėžio mėsos kombinato Informacinio skaičiavimo centro inžinierius matematikas, 1990 m. inžinierius programuotojas. 1995 m. AB „Tulpė“ inžinierius programuotojas. 1996 m. laimėjus konkursą – Panevėžio miesto valstybinės mokesčių inspekcijos programuotojas, 1999 m. inspekciją reorganizavus į Panevėžio apskrities valstybinę mokesčių inspekciją, Informacinių sistemų skyriaus viršininko pavaduotojas, nuo 2001 m. Informacinių sistemų ir analizės skyriaus viršininko pavaduotojas, 2004–2007 m. Panevėžio apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos informatikos skyriaus vedėjo pavaduotojas. Nuo 2007 m. Panevėžio miesto savivaldybės administracijos direktorius.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
2007 m. išrinktas Panevėžio miesto savivaldybės tarybos nariu, mandato atsisakė.
Pilietinio judėjimo „Už teisingą ir demokratinę Lietuvą“ Panevėžio miesto koordinatorius. Sutuoktinė Aldona, vaikai Rasa, Vaida.
Naujas žodis (bendrovė)

Naujas žodis – knygų ir laikraščių leidimo bendrovė, veikusi 1927–1934 m. Kaune.

Istorija

„Naujo žodžio“ bendrovę įsteigė Justas Paleckis, Vytautas Bičiūnas bei „Taikomojo Meno“ bendrovės atstovai: dailininkas Vilius Jomantas ir inžinierius, pašto valdybos viršininkas Adolfas Sruoga. 1929 m. viduryje „Naujas žodžis“ susijungė su pajine „Meno spaudos“ bendrove, ką tik nusipirkusia „Meno“ spaustuvę ir įsigijusią buvusią „Grafikos“ cinkografiją, taip pat įsigijo tuo metu buvusį prie bankroto ribos, B. Dauguviečio redaguotą, „Dienos“ laikraštį. Prieš tai jau buvo panašiomis aplinkybėmis įsigiję humoristinį žurnalą „Vapsva“. Taip gimė pirmas spaudos koncernas Lietuvoje.
„Meno“ spaustuvės vedėjas A. Rutenbergas, slapta paėmęs bylas su „Naujo žodžio“ išpirktais „Meno spaudos“ vekseliais, juos sunaikino, o jokių kitų dokumentų apie išpirkimą nebuvo sudaryta. Ta situacija „Meno“ spaustuvė netruko pasinaudoti – atsisakė buvusios skolos sąskaita toliau spausdinti „Naujo žodžio“ bendrovės leidinius ir tai pirmiausia pajuto žurnalas „Naujas žodis“. „Naujo žodžio“ bendrovei buvo padaryta apie 100000 litų nuostolių. 1934 m. bendrovė bankrutavo.

Veikla

Leido laikraščius: „Dienos naujienos“, „Diena“, žurnalus „Naujas žodis“, „Vapsva“, verstines knygas, daugiausia nuotykių literatūrą. Dalis leidinių buvo spausdinami kaip žurnalo „Naujas žodis“ priedai.
Jausmingoji Minesota

Turinys

Buvusi striptizo šokėja Fredė priversta ištekėti už Semo Kleitono, nes tokiu būdu naktinio klubo šeimininkas gali su juo atsiskaityti už skolas. Per vestuves sutikusi Semo brolį Džei Džei, ji įsimyli ir įkalba kartu pabėgti, prigriebiant ir Semo pinigus. Šis randa bėglius, sužeidžia Fredę ir, įmituodamas žmogžudystę, iškviečia policiją. Džei Džei paslepia kūną miške, tačiau Semas, jį pasekęs, įsidėmi vietą ir nurodo ją policijai. Ši atvykusi kūno neberandao, o abu brolius pradeda šantažuoti motelio savininkas, metęs kaip vienas jų įnešė kūną, į kambarį, o kitas jį išnešė ir paslėpė. Broliai, negalintys pakęsti vienas kito, priversti kartu sugalvoti, kaip atsikratyti šantažuotojo ir gauti pinigų jam papirkti...
Mykolas Levinskas

Biografija

Gimė Kėdainių apskrityje, 7 vaikų šeimoje. Tėvas buvo geležinkelininkas. 1930 m. Levinskų šeima apsigyveno Šiauliuose. Mama mirė 1933 m. Šiauliuose baigė pradžios mokyklą, mokėsi Berniukų gimnazijoje, vėliau – Suaugusiųjų gimnazijoje. Buvo aktyvus sportininkas. 1940 m. bolševikams užėmus Lietuvą, įsijungė į pasipriešinimo judėjimą. Žuvo 1941 m. birželio 27 d. Palaidotas senosiose Šiaulių kapinėse, netoli Lietuvos kariuomenės karių ir savanorių kapų. Tarybinės okupacijos metais apas sunyko. Artimųjų inicatyva 1992 m. kapavietė atkurta, 1996 m. Šiaulių miesto savivaldybės lėšomis pastatytas antkapinis paminklas.
1989 m. Europos krepšinio čempionatas

XXVI Europos krepšinio čempionatas vyko 1989 m. Zagrebe (Kroatija, tuometinė Jugoslavija). Čempionate SSRS rinktinę treniravo Vladas Garastas, jos sudėtyje žaidė ir bronzos medalius laimėjo keturi Lietuvos krepšininkai: Arvydas Sabonis, Šarūnas Marčiulionis, Rimas Kurtinaitis, Valdemaras Chomičius. SSRS rinktinė pusfinalyje, po nepaprastai atkaklios kovos, rezultatu 80:81 pralaimėjo Graikijos rinktinei. Tai buvo paskutinis kartas, kai Europos krepšinio čempionate žaidė SSRS rinktinė.
Truskavos koplyčia

Istorija

Truskavos kapinių koplyčia pastatyta 1860 m. klebono Vinco Prialgausko rūpesčiu ir lėšomis. Kapinės buvo aptvertos akmenų tvora, medinė koplyčia stovėjo ant akmenų pamato, joje buvo altorius ir šv. Jurgio paveikslas. 1854 m. klebonas V. Prialgauskas pastatė ir bažnyčios priestatą, skirtą bažnyčios patarnautojams. Manoma, kad klebonas buvo stropus ūkininkas, nestokota permainų jo laikais, tvarkant klebonijos ūkinius pastatus. V. Prialgauskas (kai kuriuose šaltiniuose Prialgauskis) gimė 1817 m., buvo Truskavoje 1848–1849 ir 1850–1854 m. administratorius, vikaras, 1854–1884 m. klebonas, mirė Truskavoje 1884 m. Manoma, buvo palaidotas šiose kapinėse.
1944 m. liepos mėn. sudegus Truskavos bažnyčiai, šv. Mišios buvo laikomos kapinių koplyčioje, kol bažnyčia 1945 m. buvo įrengta buvusioje šv. Vincento prieglaudoje.
Ỹ

Ỹ ir ỹ (i ilgoji su tilde) – modifikuota lotyniškos abėcėlės raidė Y.
Dažniausiai sutinkama gvaranių bei kitose tupių-gvaranių kalbose, kur žymi garsą [ɨ̃]. Tai gerklinis nosinis balsis, tariamas kaip rusų ы, tačiau per nosį. Vietnamiečių kalboje ši raidė žymi kylantį, bet nutrauktą garsą y.
Birmingamo Lotynų Amerikos festivalis

Birmingamo Lotynų Amerikos festivalis – kasmetinis Lotynų Amerikos kultūros festivalis, vykstantis Anglijos mieste Birmingame. Rengiamas nuo 1982 m., organizuojamas Peru ambasados. Vyksta pagrindėje miesto aikštėje - Victoria square. Įėjimas nemokamas. Latina muzikos koncertai, Lotynų Amerikos šokiai, indėnų muzikantų pasirodymai. Prekiaujama lotyniškais suvenyrais ir maistu.
Osumi salos

Osumi salos  (jap. 大隈諸島 Ōsumi Shotō) yra salynas, priklausantis Riūkiū saloms Japonijoje.

Istorija

Neaišku, kada salos atrastos, bet pirmąkart jos paminėtos Nihon shoki knygoje 720 m.
1543 m. portugalas Mendes Pinto su kinišku laivu užplaukė salose ant seklumos ir supažindino Japoniją su šaunamaisiais ginklais ir cukranendre. Iki XX a. šaunamieji ginklai japonų buvo dažnai vadinti Tanega-šima, manant, kad juos atgabeno Pinto. Tiesą sakant, Pinto nedalyvavo, kai pirmąkart susitiko japonai ir portugalai, nors po to jis lankėsi Tanegašimoje, kur, pasak legendos, jis vedė vietinę ir susilaukė sūnaus.
Europiečiai į Japoniją gabeno ne tik ginklus, bet ir muilą, tabaką ir kitas prekes.
1879 m. per Meidži restauraciją salos buvo prijungtos prie Japonijos. Salos iš pradžių tapo Ōsumi no Kuni (Osumio žemės), o vėliau Kagošimos prefektūros dalimi.
Per Antrąjį Pasaulinį karą 1945 m. pavasarį salas užėmė amerikiečiai ir 1953 m. atidavė Japonijai.
1969 m. atsidarė Tanegašimos kosminis centras šiaurės rytų salos dalyje.
Panevėžio specialioji mokykla

Istorija

1938 m. Švietimo ministro įsakymu prie Panevėžio pradinės mokyklos Nr. 2 įsteigta pirmoji klasė defektyviems vaikams. 1939–1940 m. Liaudies Švietimo komisariato įsakymu Panevėžio mieste pradėjo veikti savarankiška defektyvių vaikų mokykla. 1954 m. gruodžio 3 d. Lietuvos TSR Švietimo Ministro Įsakymu Nr. 2273 Panevėžyje atidaryta ketvirtoji respublikoje pagalbinė mokykla miesto centre, buvusioje lenkų gimnazijoje, statytoje 1929 m. 1955–1956 m. mokykloje pradėjo veikti logopedinis kabinetas, mokiniai pradėti mokyti amato. 1970–1971 m. pastatytas mokyklos bendrabutis, pagerėjo mokinių gyvenimo sąlygos. 1990 m. įsteigtos lavinomosios klasės vidutiniškai ir žymiai sutrikusio intelekto vaikams.
Mold Alexandra FC

Istorija

Klubas įkurtas 1929 m. Yra dalyvavęs elito diviziono kovose.
Betliejaus žvaigždė

Betliejaus žvaigždė – Mato evangelijoje aprašyta paslaptinga žvaigždė, susijusi su Jėzaus gimimu, buvusi kelrode trims išminčiams – senovės Babilono ir Mesopotamijos zoroastrizmo žyniams. Ji yra vienas iš reikšmingų Kalėdų simbolių, kuris gali būti vaizduojamas simboline žvaigžde ant Kalėdų eglutės viršūnės, dailės kūriniuose, proginiuose atvirukuose, heraldikoje.
Andreikėnai

Istorija

Pagal 1731 m. inventorių kaimas priklausė Buitūnų vaitystės, Kuktiškių dvarui (13 valakų). Netoli buvo keli dvarai – Gaižiūnų, Kaušylų, Viešintų. XVIII a. kaimui priklausė 13 valakų, buvo 5 pirkios, gyv. Mikalajūnai, Vanagai, Vedrickai. Prie kaimo buvo Pažuvinčio dvarelis.
Kaime gyveno tautodainininkės: Elena Kaušylienė, audėja Marcelė Saulienė, pynėja Juozapota Vanagienė. Kaime buvo rengiami klojimų teatrai. 1984 m. – 34 gyv., 1959 m. – 90 gyv. 2000 m. – 11 sodybų (16 gyv.). 2000 m. – 8 ūkiai (11 gyv.). 2000 m. gyveno Prano Bareišio (2), Apolonijos Gimžauskienės (1), Antano Kaušylos (2), Veronikos Mintaučkienės (1), Onos Saulienės (1), Stasės Svarauskienės (2), Filomenos Telksnienės (2), Emilijos Vanagienės (1), Onos Reginos Vanagienės (1) ir Bronislovo Vedricko (1) šeimos.
Diedrich Schroeder

Biografija

Gimė 1916 m. balandžio 16 d. Aukštumaluose. Po karo pradėjo studijuoti Getingeno universitete, baigė studijas 1949 metais. 1951 m. Hanoverio universitete tapo mokslų daktaru ir pradėjo šiame universitete dėstyti. 1954 m. tapo habilituotu mokslų daktaru apsigynęs mokslinį darbą apie dūlėjimą ir dirvodarą Lioso uolienose. 1956 m. buvo pakviestas dirbti į Kylio universitetą, kur dėstė apie dirvotyrą. Nemažai prisidėjo prie dirvotyros mokslo plėtros ir teorinio bei praktinio taikymo. Gilinosi į savo dėstomo dalyko istoriją, tyrinėjo mokslininkų Alexander von Humboldt ir Johann Wolfgang von Goethe darbus. 1962-1963 m. ir 1970-1971 m. buvo Kylio universiteto rektorius. 1974-1981 m. Vokietijos dirvotyrininkų draugijos prezidentas. Mirė 1988 m. kovo 2 d., palaidotas Kylije.
Velobolas

Velobolas arba dviratinis – dviračių sporto komandinė rungtis, dažniausiai vykdoma uždarose patalpose, kurios metu sportininkai sėdėdami ant dviračių turi kuo daugiau įmušti kamuolį į priešininkų vartus.

Taisyklės

Komandą dažniausiai sudaro du žmonės. Jie abu puola ir ginasi nuo priešininkų sėdėdami ant dviračių be stabdžių ir papildomų ratukų. Kamuolys valdomas dviračiu ir galva, išskyrus vartų gynimo metu, kuomet priešininkų pasiųstą kamuolį galima atmušti tik dviračiu. Komanda, kuri daugiausiai kartų įmuša kamuolį į priešininkų vartus, tampa nugalėtoja.

Istorija

Velobolas atsirado 1893 m. Jo kūrėju laikomas Nicholas Edward Kaufmann. Pirmasis šio sporto pasaulio čempionatas įvyko 1929 m. Ši sporto šaka populiari Austrijoje, Belgijoje, Čekijoje, Danijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Italijoje, Japonijoje, Rusijoje, Švedijoje ir Šveicarijoje.. Visų laikų sėkmingiausia komanda yra Pospíšil broliai iš Čekoslovakijos, kurie 20 kartų tapo pasaulio čempionais (1965 m. - 1988 m. intervale).

Pasaulio čempionatai

Šiuo metu pasaulio čempionatus vykdo tarptautinė dviračių sporto federacija UCI. Dviračių bolo čempionatas vyksta kartu su meninio važiavimo dviračiu pirmenybėmis UCI uždarų patalpų dviračių sporto čempionate.
100 šautuvų

Turinys

Juodaodis įstatymo sergėtojas Ledekeris keliauja po Meksiką, ieškodamas Džo Hereros: pusiau indėno, pusiau baltojo, iš banko Fynikse pagrobusio 6 tūkstančius dolerių. Džo įkliūna generolo Verdungo žmonėms ir šie ketina jį sušaudyti. Pasirodęs Ledekeris mėgina įkalbėti jį paleisti, tačiau Meksikoje jo įgaliojimai nieko verti ir šis kartu su Džo yra pastatomi prie sienos egzekucijai. Šiai nespėjus įvykti, miestelis užpuolamas indėnų bei revoliucionierių ir Džo su Ledekeriu pavyksta pabėgti. Kalnuose prie judviejų prisijungia Sarita – indėnė, kurios tėvą nužudė kareiviai, – o Ledekeris, sužinojęs, kad už pagrobtus pinigus Džo ketina nupirkti engiamiems indėnams 100 šautuvų, ima abejoti savo teisingumu ir galiausiai nutaria jiems padėti.
Trijulė atgabena šautuvus vietiniam generolui, tačiau šis prieš dieną žuvo mūšyje ir Ledekeris prieš savo norą paskelbiamas naujuoju vadu. Šiam sukūrus planą, indėnai užgrobia šarvuotą traukinį ir šio pagalba įsiveržia į miestą, kad susidorotų su generolo Verdungo kariuomene.
Lidia Ruslanova

Biografija

Lidija gimė Chernavkos kaime, netoli Saratovo, valstiečių šeimoje, buvo pakrikštyta Agafia Leykina (rus. Агафья Лейкина) Kai jai buvo penkeri, mirė jos motina, o tėvas žuvo Rusijos-Japonijos kare. Dėl to visą savo vaikystę ji daugiausiai praleido vaikų namuose. Dainuoti pradėjo ėmusi lankyti parapijos vaikų chorą, greitai tavo soliste.
Zigmas Aleksandravičius

Zigmas Aleksandravičius (1911 m. sausio 1 d. Girdžiuose, Raseinių apskritis – 1965 m. kovo 5 d. Vilniuje) – Lietuvos vargonininkas, chorvedys, pedagogas, kompozitorius.

Biografija

Pirmasis muzikos mokytojas buvo tėvas vargonininkas. Būdamas devynerių metų, Zigmas jau sugebėjo prie vargonų pavaduoti tėvą. 1923–1929 m. savarankiškai vargonininkavo Nemajūnuose, Gegužinėje ir vadovavo bažnytiniams chorams.
1929–1935 m. muzikinį darbą tęsė Alytuje: vargonininkavo, vadovavo parapijos ir Aukštesniosios miškininkų mokyklos chorams. Sėkmingiausiai dirbo su miesto pasaulietiniu choru, kuris nemažai koncertavo, dainavo Kauno radiofone. Alytuje surengė apie 50 vokalinės ir instrumentinės muzikos koncertų – pats dirigavo, vargonavo ir skambino fortepijonu.
Dirbo ir kartu studijavo Kauno konservatorijoje: 1936 m. baigė Nikodemo Martinonio vargonų ir Balio Dvariono fortepijono klases. 1936–1937 m. tobulinosi pas garsųjį vargonų virtuozą prof. M. Duprė Paryžiuje ir pas F. Džermoni Romoje. 1938 m. dar baigė Vatikano universitete Muzikos fakultetą, o 1939 m. – Prahos konservatorijos prof. O. Šino kompozicijos klasę, taip pat studijavo dirigavimą P. Dedečeko klasėje. 1939 m. išrinktas į Lietuvos muzikų draugijos Vargonininkų sekciją.
1939–1945 m. Kauno konservatorijoje dėstė vargonų mokslą ir grigališkąjį choralą. 1945–1959 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos specialiųjų teorinių disciplinų dėstytojas, nuo 1947 m. docentas, priklausė Lietuvos kompozitorių sąjungai.
Sukūrė apie 100 chorinių ir solo dainų, harmonizavo lietuvių liaudies dainų, parašė stambių vokalinių ir instrumentinių kūrinių: operas „Dangutė“ (1962 m.) ir „Vasaros nakties sapnas“ (nebaigta), poemas chorams „Jūratė ir Kastytis“, „Uosis ir žmogus“, kūrinių vargonams, fortepijoninį trio (1939 m.), koncertą smuikui ir orkestrui (1959 m.), dvi simfonines poemas (1960 m.), koncertą-simfoniją (1963 m.) , simfonones variacijas, fortepioninį trio (1939 m.), kūrinių vargonams, poemų chorui, dainų, fugų mišriam chorui lietuvių liaudies dainų temomis. Kūryboje laikėsi klasikinių tradicijų.
Alfredas Anciūnas

Alfredas Anciūnas (g. 1934 m. sausio 1 d. Pajuodupėje, Biržų apskritis) – Lietuvos mechanikos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1957 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1968 m. apgynė disertaciją „Technologijos šiaudams ir pelams "furažiro" tipo krautuvu – smulkintuvu surinkti Lietuvos TSR sąlygomis pagrindimas ir parengimas“, 1969 m. technikos mokslų kandidatas. 2002 m. Kauno technologijos universitete apgynė disertaciją „Vario junginiai anglies monoksido išsiskyrimo ir dujų valymo technologijose“, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Nuo 1959 m. dirbo Lietuvos žemės ūkio inžinerijos institute; 1978–1983 m. Galvijų fermų mechanizavimo, 1984–1991 m. Pašarų ruošimo sektoriaus vedėjas. Atsinaujinančios energijos tyrimus atliekančios grupės vadovas.
Paskelbė darbų apie galvijų fermų kompleksinį mechanizavimą, visaverčių pašarų mišinių ruošimą, biologinių dujų gamybos technologijas. 6 išradimų autorius.
Sodžius (žurnalas)

Istorija

Leido Valstybinis leidybos centras. Išėjo 3 numeriai. Tiražas 15 000 egz.
Vyriausias redaktorius Antanas Drilinga.
Kapokmedis

Kapokmedžių paplitimas

Paplitęs Meksikoje, Centrinėje ir Pietų Amerikoje, Bahamuose, Karibuose, vakarų Afrikoje ir Pietryčių Azijoje tropinio klimato zonose.

Kapokmedžių apibūdinimas

Gentyje aukščiausi tikrieji kapokmedžiai, užaugantys iki 70 m aukščio. Kapokmedžių stiebas gana šakotas, todėl sudaro didžiulę lają. Žiedai stambūs, balti. Suaugę medžiai užaugina po kelis šimtus apie 15 cm ilgio vaisių (atsidarančios dėžutės). Dėžučių sienelės iš vidaus padengtos gausiais gelsvais blizgančiais plaukeliais, kurie primena medvilnės puoštą (dėl to rusiškai šį medį vadina хлопковое дерево 'medvilninis medis'). Plaukeliai sudaryti iš celiuliozės ir lignino. Plaukelius iš vaisių išiminėja rankomis, tad tai sunkus darbas.

Panaudojimas

Iš kapokmedžio vaisių gaunamas kapokas – lengvas pluoštas, kurio plaušai gerai plaukia, sunkiai įmirksta (todėl naudojami gelbėjimo liemenėms kimšti), lengvai užsidega. Kapoką naudoja minkštiems baldams, gelbėjimo liemenėms ir ratams, minkštiems žaislams prikimšti. Pluoštą taip pat naudoja kaip garsą ir šilumą izoliuojančią medžiagą. Verpimui netinka, tekstilei nenaudojamas. Šiais laikais daug kur pakeistas dirbtiniais pluoštais.
Iš sėklų spaudžia pusiau džiūstantį aliejų, kuris naudojamas kaip ir medvilnės aliejus. Iš šio aliejaus daro muilą.