google/wiki40b huggingface dataset:
Nesvyžiaus pilis

Nesvyžiaus pilies kompleksas (brus. Нясвіжскі замак, rus. Несвижский замок) yra didžiulis pilies-rūmų kompleksas Baltarusijoje, šiaurės rytinėje Nesvyžiaus miesto dalyje. Kompleksą sudaro pilis – rūmai ir Kristaus kūno bažnyčia, kurioje yra 72 Radvilų karstai-sarkofagai.

Istorija

Nesvyžiaus pilis 1533–1939 m. priklausė Radvilų giminei. Nesvyžiaus ir Olykos žemes kaip kraitį Jonui Radvilai atnešė trečioji žmona – Ona Kiškaitė. Valdos perėjo jų vyriausiajam sūnui – Mikalojui Radvilai, pramintam Juoduoju, vienam garsiausių Radvilų giminėje, faktiniam Lietuvos valdovui, kuris turėjęs nepaprastai didelės įtakos karaliui Žygimantui Augustui. 1551 m. karaliaus valia į Nesvyžių buvo atiduota saugoti Lietuvos metrika.
1582 m. Radvilos Juodojo sūnus Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis Lietuvos didysis maršalka, Trakų ir Vilniaus vaivada, vietoje buvusios viduramžių gynybinės pilies baroko-renesanso stiliumi pradėjo statyti kvadratinę pilį. Statyba, išskyrus galerijas, kurios pastatytos po pusšimčio metų, baigta 1604 m. Pilies kampuose buvo pastatyti aštuoniakampiai bokštai.
1706 m. Šiaurės karo metu Švedijos karalius Karolis XII Gustavas užėmė pilį ir sugriovė jos įtvirtinimus. Praėjus keletui dešimtmečių Radvilos pasikvietė keletą Vokietijos ir Italijos architektų, kurie iš esmės perstatė ir praplėtė pilį. XIX a. pilis buvo negyvenama iki perėjo Antonijaus Radvilos ir jo žmonos Marijos de Kastelane nuosavybėn. Pastarieji pilies šeimininkai 1881–1886 m. atnaujino pilies interjerą ir aplink pilį pasodino apie 1 km² anglišką parką.
1939 m. Radvilas iš pilies išvarė Raudonoji armija. Sovietų valdžios metais pilyje buvo sanatorija, o parkas buvo apleistas ir sunyko. 1994 m. pilies kompleksas paskelbtas nacionaliniu istoriniu ir kultūriniu paminklu, 2005 m. įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Pilies kompleksas

Vienas iš pagrindinių pastatų Nesvyžiaus pilies komplekse yra Kristaus kūno jėzuitų bažnyčia, pastatyta 1587–1603 m. Ji taip pat tarnauja kaip kripta, kurioje palaidoti 72 Radvilų šeimos nariai. Visi sarkofagai yra panašūs, pagaminti iš beržo ir pažymėti šeimos herbu. Bažnyčios autorius – italų architektas Gian Maria Bernardoni, bažnyčios projektas panašus į pirmosios pasaulyje barokinės bažnyčios su kupolu Il Gesu bažnyčios Romoje projektą. Tai buvo pirmoji tokio stiliaus bažnyčia Rytų Europoje. Be sarkofagų bažnyčioje dar yra vertingos vėlyvojo baroko freskos, atliktos apie 1760 m. ir Venecijos meistrų 1583 m. sukurtas Nukryžiuotojo Jėzaus altorius.
Myrhorodas

Istorija

Miestelis buvo įkurtas tarp XII a. ir XIII a., kaip Kijevo Rusios rytinė forto pasienio dalis. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1575 m.
Nuo XX a. pradžios tapo kurortiniu miesteliu, dėl jame esančių požeminių mineralinių vandenų.
Rašalas (filmas)

Turinys

Paraleliai mūsų pasauliui egzistuoja sapnų pasaulis, kuriame tarpusavyje kovoja dvi jėgos: gėris ir blogis. Žmogui užmiegant, nuo šių jėgų tarpusavio kovos priklauso, kokie sapnai užvaldys žmogų ir galiausiai kas nutiks su jo siela. Džonas ir Ema – tėvas ir duktė, patekę į šių jėgų kovos centrą, priversti kovoti dėl savo sielų išgelbėjimo...
Augustas Kuvertas

Biografija

Gimė 1828 m. spalio 15 d. Nidoje. Buvo dvarininkas, turėjo karinį Junkerio laipsnį. Aprašė ir ištyrė šias vabalų rūšis Keršvabalius, Kūdravabalius, Prūdvabalius, Pjūklavabalius, Passalidae, Helophorus, Dryopidae, Elmidae.
Somalio vėliava

Somalio vėliava įteisinta 1954 m. spalio 12 d. Ją sudaro žydros spalvos fonas bei jo centre esanti penkiakampė balta žvaigždė. Vėliava pradėta naudoti po nepriklausomybės atgavimo, kai Britų Somalilandas ir Italų Somalilandas susijungė į bendrą Somalio Respubliką. Vėliavą suprojektavo Mohammed Awale Liban.

Istorija

Kolonijiniu laikotarpiu dabartinę Somalio teritoriją kontroliavo dvi kolonijinės imperijos, Italija ir Didžioji Britanija, todėl atskiri jos regionai turėjo atitinkamas vėliavas. Britų kontroliuojamoje Somalilando dalyje buvo naudojama Britanijos kolonijoms bei priklausomoms teritorijoms būdinga vėliava, o Italijos kontroliuojamoje dalyje – tuometinės Italijos vėliava. Po pilietinio karo ir po jo sekusios suirutės, Somalis de facto tapo nebeegzistuojančia šalimi. Šaliai suskilus į keletą regionų (Somalilandas, Puntlandas), kiekvienas jų susikūrė po atskirą vėliavą. Kadangi nė viena pasaulio valstybė atskilusių regionų nepripažįsta, todėl ši vėliava išlieka oficialia Somalio Respublikos vėliava.
Juozas Kalėda

Biografija

1980 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius hidrotechnikas. Savivaldybės įmonės „Simno komunalininkas“ direktorius.
Tėvynės sąjungos narys. 2003–2004 m. ir 2007 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys, bet mandato atsisakė dėl užimamų pareigų. Vaikai Odeta, Renata.
Algimantas Sakalauskas

Algimantas Sakalauskas (g. 1958 m. rugsėjo 22 d. Vilkaviškyje) – tautodailininkas, medžio skulptorius.
Tautodailės Asociacijos narys nuo 1991 metų, Asociacijos Norde Lietuva narys nuo 1998 metų. Drožybos centro "Meninė drožyba" direktorius.
Daugelio skulptūrų, paminklų, kryžių, koplytstulpių, bažnyčių bei koplyčių interjerų autorius. Sukūrė daugiau kaip 400 lauko paminklų (nuo 1,5 m iki 13,5 m aukščio). Nuo pirmosios asmeninės parodos 1986 m. Prienuose aktyviai dalyvauja medžio drožėjų ir skulptorių stovyklose, simpoziumuose, asmeninėse ir grupinėse parodose Lietuvoje ir kitose šalyse.
Kuria ir gyvena Prienuose.
El Hamra

El Hamra arba Hamada el Hamra – plynaukštė šiaurės vakarų Libijoje, Sacharoje. Sudaryta iš kalkakmenio. Vyraujantis aukštis 500 m, aukščiausia vieta 968 m (Džebel Nefuso k.). El Hamra bevandenė ir praktiškai nepadengta augalijos.
Danijos-Norvegijos operacija

Danijos-Norvegijos operacija, operacija „Vėzeriubung“ (vok. Fall Weserübung), Vėzerio manevrai – Danijos (Weserübung-Süd) ir Norvegijos (Weserübung-Nord) užėmimo operacija vykdyta Vokietijos 1940 m., Antrojo pasaulinio karo metu.
Nuo Krymo karo Skandinavijos valstybės užsienio politikoje laikėsi neutraliteto. Nuo 1905 m. iki Pirmojo pasaulinio karo pabaigos Jungtinė Karalystė ir Vokietija darė spaudimą Norvegijai dėl jos geografinės padėties, leidžiančios kontroliuoti Šiaurės jūros rytus.
Emilija Daktaravičienė

Biografija

1926–1930 m. mokėsi Žeimelio pradžios mokykloje, 1931–1935 m. progimnazijoje, 1935–1940 m. Linkuvos gimnazijoje. 1940–1942 m. lankė gailestingųjų seserų kursus prie Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninės, 1943–1944 m. Kauno universiteto medicinos technikų kursus. 1944–1949 m. studijavo Kauno universiteto Medicinos fakultete.
1949–1950 m. Kauno universiteto Medicinos fakulteto Akių ligų katedros vyr. laborantė. 1951–1953 m. Kauno medicinos instituto (KMI) Akių ligų katedros ordinatorė. 1953–1956 m. Leningrado I. Mečnikovo medicinos instituto aspirantė, 1957 m. apgynė medicinos mokslų kandidatės disertaciją. 
1956–1958 m. KMI Akių ligų katedros asistentė, 1958–1988 m. katedros vedėja. 1963 m. suteiktas docentės laipsnis. 1963–1965 m. KMI doktorantė, 1967 m. apgynė habilituoto daktaro disertaciją. Nuo 1969 m. profesorė. 1970–2001 m. KMI (nuo 1998 m. KMU) Akių ligų klinikos Regos apsaugos (nuo 1992 m. Reabilitacinės regos) laboratorijos vedėja. 1977–1988 m. Akių ir ausų, nosies, gerklės ligų katedros vedėja. Nuo 2004 m. profesorė emeritė. 
Lietuvos aklųjų, Lietuvos oftalmologų, Pabaltijo oftalmologų, Lietuvos glaukomos draugijų, LASS garbės narė. Nuo 1992 m. Katalikiškojo Prano Daunio fondo tarybos narė. 
Palaidota Palangos kapinėse.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo sritis – aklumo ir silpnaregystės priežastys Lietuvoje. 3 išradimų ir 22 racionalizacinių pasiūlymų bendraautorė.
Nevenas Spahija

Nevenas Spahija (Neven Spahija; g. 1962 m. lapkričio 6 d.) – Kroatijos treneris, buvęs nacionalinės Kroatijos rinktinės strategas nuo 2001 iki 2005 metų, pasitraukė iš rinktinės, kai jo komanda pralaimėjo Ispanijai 2005 metų Europos čempionate. Po šių rungtynių treneris pareiškė, kad daugiau niekada nedalyvaus FIBA organizuojamose varžybose.
2005–2006 m. sezone treniravo Vilniaus „Lietuvos ryto“ klubą.
Aidiečiai

Istorija

Nuo seniausių laikų priklausė Vilniaus vyskupo Molėtų dvarui (neįvardyta vyskupo valda minima 1554 m. inventoriuje). Ankstyviausias žinomas kaimo vardo užrašymas Videniškių krikšto metrikų knygoje 1661 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje Nr. 1 (1 p.) de Eydeciu (1682 m.). Kaimas sunyko per Didįjį marą (1710). 1731 m. Aidiečiuose buvo 6 valakai žemės ir du ūkininkai: Juozas Liubeckis ir Martynas Štaras. Tada kaimui priklausė 9 vienkiemiai: Darymas, Gintinis, Kurmeliškės, Miškinis, Lerviškės, Maigiaraistis, Padegsnis, Pakapinis, Ščiurys (visi nelokalizuoti). Iš Dumblio vienkiemio (prie Drąsėnų k.) Aidiečių gyventojai Molėtų dvarui pripjaudavę 20 vežimų šieno. 1731 m. kaimas mokėjęs 46 auksinus, 12 grašių mokesčio. 1866 m. kaime buvo 10 ūkių ir 108 gyventojai. XIX a. pabaigoje Aidiečių žmonės iš Suginčių dvaro pirkę 35 ha Želvų kaimo žemės, pavadintos Lydimais. 1921 m. Aidiečiuose buvo 8 ūkiai 38 gyventojai. 1960–1970 m. kaime veikė pradinė mokykla.
Vladas Šimkus

Vladas Šimkus (1936 m. spalio 15 d. – 2004 m. rugsėjo 6 d.) – Lietuvos poetas, vertėjas.

Biografija

Rašytojas gimė Kelmės rajone, Jucių kaime, baigė Kelmės 1-ąją vidurinę mokyklą ir jau būdamas moksleivis pradėjo publikuoti pirmuosius savo kūrybos bandymus. 1956–1961 m. studijavo Vilniaus universitete lituanistiką.
Baigęs studijas, dirbo Klaipėdos žvejybos bazėje, „Jaunimo gretų“, „Literatūros ir meno“, „Švyturio“, Pergalės“, „Metų“ (nuo 1991 iki 1997 m.) redakcijose. Šis darbas sudarė sąlygas V. Šimkui tapti poezijos ir poezijos vertimų redaktoriumi, apie kurį telkėsi visi, žinantys šį specifišką jo talentą.

Kūryba

1960 m. išėjo pirmoji V. Šimkaus knyga „Gražiausioji sekundė“. Kūrybine poeto branda, ryškiu talentu pažymėtos ir kitos jo knygos: „Kranto kontūrai“ (1963 m.), „Geležis ir sidabras“ (1968 m.), „Bitės pabėgėlės“ (1973 m.), rinktinė „Nusileisk, dangau, ant žemės“ (1982 m.).
V. Šimkaus vieta lietuvių poezijoje unikali: nors yra išleidęs vos keturis eilėraščių rinkinius, bet jie nagrinėjami, komentuojami solidžiose monografijose, literatūros istorijose ir mokykliniuose vadovėliuose.
Nuo rinkinio „Geležis ir sidabras“ V. Šimkus įtvirtino realybės estetiką, suteikdamas stiprių postūmių visai lietuvių literatūrai. Lig šiol jo kūryba suvokiama kaip reiškinys, veikęs ir tebeveikiantis poezijos raidą ne vien poetinio žodžio sugestija. V. Šimkus rinkiniu „Bitės pabėgėlės“ nuvainikavo visus socialinius, buitinius, kultūrinius ir net estetinius mitus. Jo leksikos, intonacijos pėdsakas atpažįstamas visur, kur tik pastebima „rupi detalė“ ir universali potekstė. Net menkiausi poetikos elementai, pavyzdžiui, rimas, atpažįstami kaip saviti V. Šimkaus stilistiniai ženklai. Šio poeto pasaulėjautos dominantės tapo tarsi apibendrinančiais jo kartos ženklais.
Jis yra išvertęs A. Mickevičiaus, A. Voznesenskio, A. Puškino, B. Brechto, S. Verešo, A. Čako, H. Heine`s, F. Garcia Lorcos, F. Schillerio, J. W. Goethe`s ir kitų poetų kūrybos. V. Šimkaus kūrybos yra išversta į anglų, vokiečių, lenkų, čekų, bulgarų, vengrų, rusų, latvių, moldavų kalbas.
Vladas Šimkus bendradarbiavo beveik su visais Lietuvos teatrais – vertė pjeses, miuziklus, operų ir operečių libretus. Parašė scenarijų televizijos miuziklui „Dičiaus karjera“ (Teofilio Tilvyčio poemos „Dičius“ motyvais, rež. Balys Bratkauskas, 1980 m.).
Būbeliai

Aplinkinės gyvenvietės

KRETINGA – 3,5 kmDupulčiai – 0,5 kmKukoriškiai – 2 kmKluonaliai – 1 kmŽygai – 0,5 km
RAGUVIŠKIAI – 5,5 kmToliai – 3 kmSkudžiai – 4 kmPetreikiai – 1 km
Virgilijus Vaičiūnas

Biografija

Drožinėti pradėjo mokydamasis septintoje klasėje, o medžio skulptoriaus įgūdžius įgijo Plungės liaudies meno įmonėje Minija. 1972 m. baigė Plungės I-ją vidurinę mokyklą, o 1980 m. – Vilniaus inžinerijos statybos institutą, kuriame įgijo architekto kvalifikaciją. Vadovavo Skuodo rajono valdybos architektūros skyriui, dirbo architektu Skuodo ir Kretingos rajonų kolūkiuose, įgijo kraštovaizdžio architektūros žinių.
Nuo 1990 m. užsiėmė medžio drožyba, 1992 m. tapo Lietuvos tautodailininkų sąjungos Žemaitijos (Klaipėdos) skyriaus nariu. 1997 m. apsigyveno Kiauleikiuose (Kretingos r.), įsirengė kūrybines dirbtuves, daug laiko ir jėgų skyrė sodybos ir parko formavimui.
Kūrė monumentaliąją skulptūrą religine tematika, mažąją skulptūrą interjerui ir taikomosios dailės kūrinius: buities reikmenis, apyvokos daiktus pirčiai, lauko ir interjero baldus. Sukūrė unikalius baldus Trakų istoriniame nacionaliniame parke įsikūrusiam poilsio kompleksui „Akmeninė užeiga“, Danijos ir Vokietijos verslininkų užsakymu. Jo sukurti monumentaliosios skulptūros kūriniai stovi Alytuje, Palangoje, Raseinių, Vilkaviškio, Kretingos rajonuose. Dalis darbų iškeliavo į Ameriką (Čikagą), Kanadą.
Pirmąją personalinę parodą surengė 1994 m. Klaipėdos parodų rūmuose. 2000 m. savo darbus eksponavo Klaipėdos „Marginių“ salone, 2003 m. – Hamburge (Vokietija), 2004 m. – Seime ir Kretingos muziejuje.
RPG-22

Konstrukcija

Granatsvaidis sudarytas iš dviejų teleskopiškai sujungtų begraižtvių vamzdžių. Pagrindinis vamzdis plonasienis, iš tokio paties stiklaplastikio kaip ir RPG-18. Antrasis vamzdis, kiek didesnio skersmens – iš poliamido.

Granata

Granatos priekinėje dalyje yra kumuliacinis užtaisas, iš sprogstamosios medžiagos Okfol.
Raketinis variklis iš parako 7/1 TR V/A (rus. 7/1 ТР В/А). Parako užtaisą sudaro pluoštas vamzdelių. Tokia užtaiso sandara užtikrina spartesnį degimą ir didesnį traukos impulsą.
Tiesioginio šūvio nuotolis – 160 m. Pataikydama 60° (nuo statmens) pramuša 200 mm vienalytį šarvą. Taip pat – 120 cm plytų sieną ir 100 cm betono.
Trestas

Trestas (tresto bendrovė, angl. trust company) – sutarties pagrindu atsiradusi įmonių grupė.
Tikslai – palengvinti, sumažinti arba eliminuoti konkurenciją, sudaryti dominuojančią grupę, užimti padėtį rinkoje, siekti monopolio, susitarti ir išlaikyti tam tikrą kainų lygį.
Dažnai yra prarandamas teisinis ir ekonominis savarankiškumas. Koordinavimą perima trečiasis asmuo, kuriam patikimas veiklos valdymas, koordinavimas; holdingo bendrovė, jei tokia sudaroma, gali vadovauti tokiai veiklai, tačiau jos veiklos rezultatai nepriklauso jai (pvz., pelnas yra gaunamas tiesiogiai atitinkamų tresto šalių bendrovių).
Trestas kaip ir koncernas siekia panašių tikslų, tik šie siekia jų veiksmingiau, kadangi dukterinės bendrovės nėra savarankiškos, ir yra galimybės kontroliuoti jų veiklą bei nukreipti norima linkme.

Atsiradimas

Trestas priešingai nei susiliejimų atveju atsiranda ne apjungus bendrus išteklius ir kapitalą, bet sutarties pagrindu, neįvardijant investicijų, kapitalo, skirstymo bendrai veiklai.
Karl Eulenstein

Biografija

Gimė ir augo daugiavaikėje Klaipėdos uosto manevrinio laivo kapitono šeimoje. Įgijęs brandos atestatą, duonai užsidirbdavo komercinėje kontoroje gimtajame mieste. 1919–1923 m. Karaliaučiaus meno akademijoje studijavo pas profesorius Artūrą Degnerį ir Richardą Pfeiferį. Nuo 1925 m. – laisvas menininkas. 1926 m. išvyko gyventi į Berlyną, bet iki pat Antrojo pasaulinio karo pabaigos kasmet lankydavosi tėviškėje, priklausė Nidos dailininkų kolonijai.
Dailininko kūrybą tyrinėtojai priskiria „realiojo ekspresionizmo“ krypčiai. Charakteringuose tamsių pustonių paveiksluose vyrauja Klaipėdos krašto motyvai, ne veltui Hamburge ir Regensburge jo surengta apžvalginė paroda vadinosi „Nida ir Kuršių nerija“. Nacių valdymo laikais dailininko kūryba buvo pripažinta netinkama ir jos neleista rodyti visuomenei. Berlyno bombardavimo metu 600 K. Oilenšteino paveikslų žuvo, pokaryje gimtojo krašto vaizdus jis atkurdavo iš atminties.
Generolas majoras

Generolas majoras – generolo rangas sausumos kariuomenėje bei oro pajėgose, aukštesnis už brigados generolo (1 žvaigždutė), žemesnis už generolo leitenanto (3 žvaigždutės).
Didysis pelėausis

Paplitimas pasaulyje

Savaime paplitę vakarų ir centrinės Europos miškų zonoje, nuo jos vakarinių pakraščių Britanijos salose, kuriose labai reti, iki Moldovos, pietvakarių Ukrainos, vakarinės Gudijos, Latvijos – arealo rytų dalies.

Paplitimas Lietuvoje

Pastaruoju metu kelios didžiojo pelėausio veisimosi kolonijos bei pavieniai žiemojantys individai buvo aptikti labai arti Lietuvos sienų: Lenkijoje ties Lomža ir Ostrolenka, Baltarusijoje prie Gardino ir Latvijoje, Papės kaimelyje.
2015 m. vasarą Lietuvoje buvo išplatinta žinia, kad šalyje pirmasis du šiuos žvėrelius, kurie naujos kartos detektoriumi registruoti po kelis kartus Prienuose 2015 m. birželio 23 d. ir Jundeliškėse, Birštono savivaldybėje 2015 m. liepos 4 d. aptiko Lietuvos ornitologų draugijos (LOD) narys Antanas Petraška. 2015 m. liepos 7 d. ties Užliekniais, Šilutės rajono savivaldybėje, LOD tarybos narys Vytautas Eigirdas šią rūšį detektoriumi užregistravo trečią kartą. Lietuvos ornitologų draugijos sekretoriato darbuotojas Gintaras Riauba dar vieną didžiojo pelėausio individą 2015 m. liepos 19 d. užregistravo ties Abromiškėmis, Elektrėnų savivaldybėje. Pakartotini stebėjimai Prienų ir Birštono savivaldybėje leidžia manyti, jog čia ši rūšis gyvena pastoviai, o keturi aptikimo atvejai įvairiose Lietuvos vietose tarp kurių dideli atstumai rodo, jog ši rūšis ne atsitiktinai užklysta, bet yra Lietuvos gyvūnijos dalis. Bet anot šikšnosparnių apsaugos Lietuvoje draugijos (ŠALD), dar nepakanka įrodymų šios rūšies populiacijos egzistavimu Lietuvoje.

Apibūdinimas

Viena stambiausių Europoje gyvenančių šikšnosparnių rūšių. Didžiojo pelėausio biologija artima kūdriniam pelėausiui, į kurį ir panašus ir išorine sandara bei kailio spalva. Tačiau didysis pelėausis už kūdrinį gerokai stambesnis. Didžiojo pelėausio kūno ilgis 67–79 mm, atstumas tarp abiejų išskėstų sparnų galų 35–43 cm, svoris 25–45 g.
Richardas Krameris

Richardas Krameris (1891 m. sausio 1 d. Vilniuje – ?) – aktorius.
Slovakų demokratų ir krikščionių sąjunga - Demokratinė partija

Slovakų demokratų ir krikščionių sąjunga - Demokratinė partija (Slovenská demokratická a kresťanská únia - Demokratická strana), sutrumpintai SDKÚ–DS, yra 2001 m. įkurta politinė Slovakijos partija. Iki 2006 m. ji buvo žinoma kaip Slovakų demokratų ir krikščionių sąjunga (Slovenská demokratická a kresťanská únia), sutrumpintai SDKÚ. SDKÚ–DS turi 28 vietas 2010-2014 m. parlamente.

Istorija

SDKÚ įsikūrė 2001 metais, kuomet Mikuláš Dzurinda vadovaujama parlamentarų grupė atskilo nuo Slovakų demokratinės koalicijos. 2002-taisiais vykusiuose rinkimuose SDKÚ buvo antroji pagal populiarumą partija ir turėjo galimybę sudaryti valdančiąją daugumą. Į ją pateko dar trys partijos: Vengrų koalicijos partija (Strana maďarskej koalície - Magyar Koalíció Pártja, SMK-MKP), Krikščionių demokratų judėjimas (Kresťanskodemokratické hnutie, KDH) ir liberalusis Naujasis piliečių susivienijimas (Aliancia Nového Občana, ANO). Nepaisant vidinių nesutarimų, koalicija sugebėjo išsilaikyti iki kadencijos galo, nors paskutiniais metais nuo jos atskilo ANO bei KDH.
2002–2006 metų laikotarpis pasižymėjo gan sėkmingai vykdomais eurointegraciniais procesais (Slovakija įstojo į NATO ir ES 2004-taisiais), sparčiu ekonomikos augimu, gerai vykdoma tautinių mažumų politika, demokratiškumu, atvirumu reformoms. Ne tokiomis sėkmingomis sritimis galima laikyti socialinę politiką.
2006 metais SDKÚ susijungė su Demokratų partija (Demokratická strana, DS ir pakeitė pavadinimą į Slovakų demokratų ir krikščionių sąjunga – demokratinė partija (Slovenská demokratická a kresťanská únia – Demokratická strana, SDKÚ-DS). Šis susijungimas pasirodė sėkmingas – per 2006 m. rinkimus partija pelnė daugiau balsų nei praėjusiuose rinkimuose, tačiau nepateko tarp valdančiosios daugumos ir šiuo metu yra opozicijoje.
Anglo-normanų literatūra

Anglo-normanų literatūra yra literatūra sukurta senąja prancūzų kalba (anglo-normanų dialektu) viduramžių Anglijoje.
Normanų kalba į Angliją pateko kartu su Vilhelmu Užkariautoju. Po normanų užkariavimo normanų kalba tapo Anglijos didikų kalba. Visą XII amžių anglo-normanų dialektas (normanų kalbos, naudotos Anglijoje variantas) kartu su lotynų kalba buvo literatūrinė Anglijos kalba ir buvo naudojama dvare iki XIV amžiaus. Tik nuo Henriko VII-ojo valdymo anglų kalba tapo gimtąja Anglijos karalių kalba. Anglo-normanų kalba keitėsi ir ėmė skirtis nuo senosios normanų kalbos, kuria buvo kalbama Normandijoje. Prancūzų kalbos anglo-normanų dialektas egzistavo iki XV a. pradžios, tačiau jo nuosmūkis prasidėjo dar XIV a. septintajame dešimtmetyje, kai šis dialektas nustotas naudoti teismuose. 1363 m. kancleris parlamento posėdį pradėjo anglų kalba sakoma kalba. Prancūzų kalbos prestižas išliko aukštas. Šimtamečio karo metu prancūzų kalbos mokytąsi vis mažiau, o anglo – normanų literatūra išnyko, nors prancūzų kalba išliko klasikine teismų kalba iki XVII amžiaus. Ji tebėra oficiali kalba Čenelio salose (Channel Islands), nors anglų kalba ten tapo dominuojančia nuo 1901 m.
Anglo – normanų literatūros klestėjimo periodu laikomas laikotarpis nuo XII a. pradžios iki XIII a. pirmo ketvirčio pabaigos. Šio laikotarpio pabaiga sutampa su prancūziškųjų provincijų praradimu, tačiau literatūros ir politinė istorija tiksliai nesutampa, todėl pirmojo laikotarpio pabaigą tiksliau žymi William the Marshal istorijos pasirodymas 1225 m. Tuometinis karalius Henrikas II ypač globojo rašytojus. Jo raginimu savo istorijas sukompiliavo Wace ir Benoît de Sainte-Maure, Henriko II valdymo laikotarpiu savo poemas sukūrė Marija Prancūzė. Su Henriku II susijęs įvykis - Thomas Becket nužudymas - sukėlė bangą rašinių, kurių dalis buvo parašyti anglo–normanų kalba. Jo laikais pasirodė poetų Béroul ir Tomo Brito kūriniai.

Epinis žanras

Prancūzų epinė poezija Anglijoje pasirodė ankstyvuoju periodu. Manoma, kad Rolando giesmė buvo giedama Hastingso mūšyje, o kai kurie anglo-normanų chansons de geste išliko iki šių dienų. Pélerinage de Charlemagne buvo išlikęs tik anglo–normaniškame rankraštyje (dabar dingęs), nors autorius akivaizdžiai buvo paryžietis. Seniausias išlikęs Rolando giesmės rankraštis taip pat yra rašytas Anglijoje.
Nors epinės poezijos paplitimas Anglijoje nepaskatino sukurti naujų chansons de geste, ji paskatino literatūrinio skonio tokiai literatūrai susiformavimą ir turėjo įtakos tokiems pasakojimams kaip Romance of Horn, Bovon de Hampton, Guy of Warwick, Waldef ir Fulk Fitz Warine. Nors paskutinieji kūriniai iki šių dienų išliko tik prozinėje versijoje, jose yra išlikę aiškūs ankstesnės poetinės versijos ženklai.
Europos tarptautinės teisės žurnalas

Europos tarptautinės teisės žurnalas (angl. European Journal of International Law, EJIL) – dalykinis ES teisės ir tarptautinės teisės, ES narių teisės leidinys Europoje. EJIL leidžiamas nuo 1990 m. Iki 1992 m. – 2 kartus per metus, 1993–2000 m. – 4 kartus. Leidėjas Oxford University Press (Jungtinė Karalystė). Redakcija įsikūrusi European University Institute (Florencija, Italija).
Šiaurės Sentinelų sala

Šiaurės Sentinelų sala - nedidelė sala Bengalijos įlankoje, toliausiai į vakarus esanti Andamanų sala. Jos plotas 72 km². Sala yra nutolusi nuo kitų salų ir supama pavojingų rifų. Sala apaugusi vešlia tropine augalija, aukščiausias taškas - 48 m virš jūros lygio.
Šioje saloje gyvena čiabuviai sentinelai, vengiantys bet kokio kontakto su kitais žmonėmis. Manoma, kad gentyje šiuo metu tarp 50 ir 200 žmonių. Vietinė regiono valdžia yra pareiškusi, kad neturi ketinimų kištis į sentinelų gyvenimo būdą ar gyvenamąją vietą.
Sala greičiausiai smarkiai nukentėjo nuo 2004 m. gruodžio 26 d. cunamio, tačiau gyventojų išliko (tai liudija faktas, kad po cunamio į žvalgybą skridęs Indijos vyriausybinis sraigtasparnis buvo apšaudytas strėlėmis). 2006 m. sausį sentinelai nužudė du žvejus, kurie atsidūrė per arti salos krantų.
Ročos departamentas

Geografija

Departamentui priklauso 170 km vandenyno pakrantės, kurią sudaro tiek balto smėlio paplūdimiai, tiek skardžiai ir uolos. Pakrantėje vyrauja lygumos, išraižytos įlankų ir lagūnų. Vakaruose paviršius kyla į Cuchilla Grande aukštumas. Šiaurės rytuose siekia Mirino lagūną. Į šią per departamentą teka Seboljati, Indijos upės.

Ekonomika

Ročos departamente vystoma gyvulininkystė (avys, galvijai), žvejyba, iškasenų gavyba (varis, lignitas, marmuras), žemdirbystė (javai, tabakas, pomidorai, kukurūzai, vaisiai).