google/wiki40b huggingface dataset:
Jelenia Gura

Istorija

Miestą 1108 m. įkūrė Boleslovas III Kreivaburnis. 2008 m. miestas šventė 900 m. jubiliejų. 1288 m. suteiktos miesto teisės. Silezijos Piastams praradus miesto kontrolę, jis 1392 m. atiteko Bohemijai, kurią valdė Liuksemburgiečių dinastija. 1526 m. atiteko Habsburgų monarchijai. Prieš tai jau buvo mieste įsigalėjęs protestantizmas. Mieste vystėsi audimo pramonė. Imperatorius Ferdinandas II suteikė 1630 m. miestui privilegiją lengvųjų audinių gamybai. Stipriai nukentėjo per Trisdešimtmečio karo antpuolius. 1871 m. atiteko Vokietijos imperijai. Po I Pasaulinio karo buvo Prūsijos provincijos sudėtyje. Po II Pasaulinio karo perduotas Lenkijai.
Zapyškio valsčius

Zapyškio valsčius buvo į vakarus nuo Kauno. Centras – Zapyškis.
Usėnų herbas

Aprašas

Auksinėje skydo galvoje juodi ūsai, primenantys sparnus nuleistais galais, o juodame skydo lauke trys sidabriniai vertikalūs banguoti stulpai.

Istorija

Herbą patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-952.
Kaukura

Kaukura – koralinis atolas Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyno vakaruose, Paliserio grupėje, į pietryčius nuo Arutua. Įeina į Arutua komuną. Sausumos plotas – 11 km². 353 gyventojai (2002 m.). Gyventojų tankumas – 32 žm./km². Pagrindinė gyvenvietė – Raitahiti.
Atolas gulsčio ovalo formos, 50 km ilgio ir 14 km pločio. Rifas vientisas ir laivybinių protakų nėra. Žiedą sudaro 65 salelės. Lagūna negili, užima 434 km² plotą. Šalia Raitahiti gyvenvietės yro aerodromas.
Riebiniai

Istorija

Šis kaimas pagal žydų tradiciją buvo laikomas Štetlu, nes žydai tarp gyventojų sudarė daugumą. 1897 m. gyventojų registro duomenimis šiame kaime gyveno 533 žydai (91 proc. nuo visų gyventojų). XX amžiaus pradžioje daug žydų išvyko į Palestiną ir JAV. 1935 m. žydai sudarė 68 proc. gyventojų.
Mumaičiai (Šiauliai)

Istorija

1929–1976 m. kaime buvo siaurojo geležinkelio Šiauliai – Joniškėlis stotis. 1950–1991 m. kaimo žemė priklausė kolūkiui „Didysis spalis“.
2000–2008 m. čia buvo dislokuotas Lietuvos kariuomenės Karinių oro pajėgų Oro gynybos batalionas.

Aplinkinės gyvenvietės

KAIRIAI – 4 km
ŠIAULIAI – 10 km
Zapalskiai – 5 km
Šiubaičiai – 2,5 km
Vėgėliai – 2 km
ŽADŽIŪNAI – 2 km
Kirbaičiai – 4 km
ŠNIŪRAIČIAI – 4,5 km
Kalniškiai – 2,5 km
Šahab-1

Šahab-1 (pers. شهاب-۱ 'Meteoras-1') – Irane gaminta taktinė trumpo nuotolio balistinė raketa, nedaug modifikuotas tarybinės raketos R-17 Elbrus (žinomos kaip SS-1 Scud-B), kurias 1985–1986 m. pirko iš Libijos ir Sirijos, variantas. Buvo nupirktos keturios leidimo mašinos ir 54 raketos.

Konstrukciniai ypatumai

Raketa turi vieną kovinę galvutę, skrydžio nuotolis – iki 350 km.

Panaudojimas

Scud-B raketų 300 km skridimo nuotolis leido Irano-Irako karo metu 1985 m. kovą Iranui apšaudyti Bagdadą. Tais metais į Iraką buvo iššauta 14 Scud B.
Vėliau Iranas raketas gaudavo iš Šiaurės Korėjos (spėjama, galbūt ir iš TSRS).

Papildomi Scud-B buvo įsigyti pagal 5 mln. dolerių sutartį iš Šiaurės Korėjos. Taip buvo įsigyta 90-100 Scud-B raketų.).
Paskaičiuota, kad Irano-Irako karo metu Iranas paleido 100–231 Scud B raketą.
Pagal 1995 m. Jane apžvalgą „1995 Jane’s Intelligence Review – Special Report No. 6“ apie Irano ginkluotę, Irano ginkluotėje yra 15 savaeigių leistuvų (vadinamųjų TEL angl. transporter-erector-launcher 'transportavimo, parengimo ir leidimo sistema') ir 250–300 Scud-B raketų, visa tai nupirkta iš Šiaurės Korėjos. Tame pačiame „Special Report No. 6“ teigiama, kad Šiaurės Korėja padėjo 1988 m. pastatyti Scud Mod B surinkimo gamyklą, tačiau ši gamykla raketų niekada negamino. Pagal „Flight International“ (Nov. 20 1994) Iranas pats apsirūpina savo gamybos Scud-B raketas, o gamybos vietos – Shiraz, Khorrambad, Parchin ir Semnan.
Iranas Šahab-1 raketas ėmė gaminti tarp 1988–1994 m.

Variantai

Pavadinimas Šahab žymi visą klasę Irano raketų, kurios naudojamos nuo 1988 m. Klasę sudaro raketos Šahab-1, Šahab-2, Šahab-3, Šahab-4, Šahab-5, Šahab-6.
Groteskas

Groteskas (it. grottesco, pranc. grotesque) – meninio vaizdavimo tipas, pagrįstas fantastika, komizmu, deriniais to, kas gražu ir bjauru, juokinga ir baisu, tikroviška ir neįmanoma.
Renesanso mene dekoratyvinis ornamentas (augalų motyvai suraizgyti su žvėrių ir muzikos instrumentų piešiniais), romantizmo literatūroje – komiško prado junginys su šiurpumo, mįslingumo ir tragiškumo elementais – metafizinės pasaulio netvarkos ir būties iracionalumo išraiška, disonansiškų dermių, paradoksų, alegorinio dviplaniškumo meninė struktūra, kurioje vyrauja tragiškai jaučiančio ir filosofiškai mąstančio žmogaus niūrus humoras.
Grotesko principais grindžiamas absurdo teatras: nėra ribos tarp komizmo ir tragizmo, veiksmą motyvuoja alogiškos jungtys, individuali būtis, netekusi bet kokios reikšmės, yra valdoma nepakeičiamų kvailystės, valdžios, bjaurasties modelių (S. Becketto, E. Ionesco, F.Dürrenmatto kūriniai).

Groteskas lietuvių literatūroje

Karo absurdiškumo modelis, nepaliekantis personažams jokios pasirinkimo teisės, iškilo kaip pagrindinis kūrinio struktūros principas Kazio Binkio dramoje „Generalinė repeticija“. Mirties siaubo ir piktos ironijos derinys nuspalvino Balio Sruogos „Dievų miško“ stilistiką, svyruojančią tarp memuarų ir tragikomedijos. Metafizinis nerimas kaip alternatyva vartotojiškos visuomenės gyvenimo būdui diktavo šaržišką ironiją Algirdo Landsbergio dramoje „Meilės mokykla“. Egzistencinių būties akligatvių nuojauta, paradoksų sankirtomis, veikėjų metaforiškumu laikosi Kosto Ostrausko vienaveiksmės pjesės „Žaliojoj lankelėj“, „Gyveno kartą senelis ir senelė“, artimos absurdo teatrui.
Sovietų okupuotoje Lietuvoje groteskas plito kaip ironiško santykio su esama santvarka išraiška. Kazys Saja kūrė parabolės tipo pjeses (Maniakas, Oratorius, Pranašas Jona, Mamutų medžioklė, 1968–69), išryškindamas komiškomis hiperbolėmis totalitarizmo užguitų žmogelių kvailumą ir bejėgiškumą. Sauliaus Šaltenio pjesė „Giljotina“ makabriškoje neišvengiamumo atmosferoje sarkastiškai plėtojo mitą apie prievartos ir žudymo amžinumą. Siautėjantis chaosas, naikinantis epochos protą ir sąžinę, Juozo Glinskio dramoje „Grasos namai“ lokalizuojamas beprotnamyje. Juozo Grušo pjesės „Pijus nebuvo protingas“ veiksmas taip pat vyksta beprotnamyje, pripildytame sovietinės buities realijų. Beprotystė – charakteringas grotesko leitmotyvas. Ironiškai atverdama būties prieštaravimų neišsprendžiamumą, grotesko poetika ardė socialistinio realizmo didaktizmą bei patosą, įteisino sąlygiškumo erdvę, išplėtojusi tikroviškumo logiką ad absurdum.
Kilingi Nemė

Istorija

Kilingi Nemė žinoma nuo 1560 m. XIX a. čia gyveno apie 500 gyventojų, o 1928 jau 1420. Miesto teises gavo 1938 m.
Juozapas Senkovskis

Gyvenimas

Juozapas Julijonas Senkovskis gimė 1800 m. Antagaluonės kaime, netoli Inturkės, senoje Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės bajorų giminėje. Mokėsi Minsko kolegijoje, vėliau Vilniaus universitete, kur klausydamasis J. Lelevelio paskaitų susidomėjo orientalistika. Savarankiškai išmoko daugelį rytų kalbų: arabų, koptų ir panašiai. Dalyvavo Šubravcų veikloje ir rašė straipsnius į jų žurnalą „Grindinio žinios“. 1820–1822 m. išvyko į Artimuosius Rytus, kur aplankė: Egiptą, Siriją, Sudaną (Nubiją) ir Etiopiją.
Grįžęs dirbo Rusijoje vertėju. Taip pat buvo paskelbtas Sankt Peterburgo universiteto arabų kalbos katedros profesoriumi. Savo nuotykius po rytų kraštus aprašė knygoje „Fantastiniai barono Brambeuso klajojimai“, kuri išleista 1833 m.
Dalyvavo įvairių Rusijos žurnalų leidyboje. Pats leido žurnalą „Skaitinių biblioteka“, kuris buvo populiarus to meto Rusijoje (ypač, jos provincijose). Jame buvo skelbiami tekstai išversti iš dvidešimt užsienio kalbų. Taip pat dirbo cenzoriaus pareigose bei inspektavo Vilniaus apygardos mokyklas.
Mirė 1858 m. Sankt Peterburge, Rusijoje, kur ir palaidotas.
Artūras Razbadauskas

Biografija

1982 m. baigė Klaipėdos K. Donelaičio vidurinę mokyklą. 1988 m. baigė Vilniaus universiteto medicinos fakultetą, sutekta gydytojo profesinė kvalifikacija. 2001 m. Vilniaus universitete eksternu baigė doktoratūros studijas ir sėkmingai apgynė biomedicinos mokslų daktaro disertaciją tema „Fitz – Hugh ir Curtis sindromas. Diagnostika ir laparoskopinis gydymas“. 2010 m. baigė Mykolo Romerio universiteto strateginio valdymo ir politikos fakultetą, teisės ir valdymo magistras. Magistro baigiamojo darbo tema "Informuotas asmens sutikimas atliekant transformacines medicinos procedūras".

Profesinė veikla

1988–1989 m. Vilniaus m. VI – osios klinikinės ligoninės internas – chirurgas, 1989–1994 m. Klaipėdos miesto ligoninės (dab. Klaipėdos universitetinė ligoninė) chirurgas, nuo 1995 m. Klaipėdos jūrininkų ligoninės abdominalinės chirurgijos skyriaus chirurgas, nuo 2003 m. – Klaipėdos jūrininkų ligoninės chirurgijos klinikos vedėjas. 1995 m. – suteikta I–oji kvalifikacinė chirurgo kategorija, 1999 m. – licencijuotas bendrasis ir pilvo chirurgas.
Nuo 2001 m. Klaipėdos universiteto sveikatos mokslų fakulteto slaugos katedros vedėjas, Klaipėdos universiteto Senato narys, Sveikatos mokslų fakulteto mokslo tarybos pirmininkas, Sveikatos mokslų fakulteto dekanas, profesorius.
Nuo 2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys. 2018 m. gegužės 2 d. - 2019 m. kovo 1 d. Klaipėdos universiteto taryba paskyrė į laikinojo rektoriaus pareigas.
2019 m. vasario 21 d. Klaipėdos universiteto išrinko rektoriumi. Klaipėdos chirurgų draugijos pirmininkas, klubo Lions narys.

Šeima

Žmona Daiva, taip pat medikė, dirba farmacijos srityje, dukra Indrė baigė verslo administravimo studijas.
Milašaičių Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia

Istorija

Januška-Januškevičius 1786 m. Milašaičiuose pastatė medinę koplyčią. Nauja medinė koplyčia pastatyta 1855 m. Jai 1867 m. paskirtas kunigas, koplyčia tapo Betygalos parapijos filija. 1903–1905 m. remontuota, suveržtos sienos.

Architektūra

Bažnyčia turi liaudies architektūros bruožų, stačiakampio plano, su 2 bokšteliais. Šventoriuje yra kapinės.
Neprėkšta

Istorija

1918 m. atidaryta pradinė mokykla, 1948 m. – biblioteka. Tarybiniais metais Neprėkšta buvo Palomenės kolūkio pagalbinė gyvenvietė, pateko į Palomenės apylinkę.
Alovės valsčius

Alovės valsčius buvo pietų Lietuvoje. Centras – Alovė.
Bonifacijaus sąsiauris

Bonifacijaus sąsiauris (pranc. Bouches de Bonifacio, it. Bocche di Bonifacio, kors. Bucchi di Bunifaziu) – sąsiauris tarp Korsikos ir Sardinijos. Pavadintas pagal miestą Korsikos saloje. Ilgis 19 km, plotis 12–16 km, gylis iki 69 m. Sąsiauryje daug kliūčių laivybai. Korsikos pusėje yra Bonifačo uostamiestis.
1855 m. sąsiauryje nuskendo Prancūzijos fregata Sémillante plaukusi į Juodąją jūrą, Krymo karo veiksmų zoną. Niekas neišsigelbėjo, nuskendo 750 kareivių. 1993 m. sąsiauryje nuskendo tanklaivis, nuo to laiko pavojingų krovinių gabenimas sąsiauriu apribotas.
Mintaučiai

Istorija

1700 m. užrašytas Kuktiškių santuokos knygoje (nuorašas) de mintowtiszki (p. 105v). Mintautiškių (dab. Mintaučiai, žmonės taria Mintaučkiai) kaimas 1731 m. priklausė Vilniaus vyskupo Kuktiškių dvaro Buitūnų vaitystei.
Grišoniškės

Istorija

Įkurtas kaip šlėktų palivarkas. Sudarė 1 sodyba.
Prienų spaustuvė

Prienų spaustuvė – spaustuvė, veikusi 1946–2009 m. Prienuose, Vytauto g. 7.

Istorija

Įkurta 1946 m. kartu su Prienų apskrities laikraščiu „Naujas gyvenimas“, spausdintu ir po 1950 m., tapus rajono laikraščiu. 1951–1953 m. Prienų spaustuvėje spausdintas ir Balbieriškio MTS laikraštis „Už bolševikinį derlių“.
Prienų spaustuvė 1960 m. buvo prijungta prie Alytaus spaustuvės, 1989 m. vėl tapo savarankiška, valstybine, o 1991 m. – UAB „Litera“ spaustuve, spausdino brošiūras, blankus, parodų katalogus.
Jadvyga Netupskaitė

Biografija

Nuo 1906 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) Šiaulių organizacijos narė. Baigusi mokytojų kursus, 1907–1909 m. dirbo Vladimiro Zubovo dvaro darbininkų vaikų mokyklos mokytoja. 1907 m. LSDP VII suvažiavimo delegatė. 1908 m. nuteista 3 savaitėms kalėjimo už Gegužės 1-osios proklamacijų platinimą Gubernijos dvare.
Pirmojo pasaulinio karo metais kartu su Vladimiro Zubovo šeima pasitraukė į Rusiją. Nuo 1916 m. gyveno Petrograde. Nuo 1917 m. RSDDP(b) narė. Po Spalio perversmo dirbo įvairų partinį darbą. 1926–1935 m. Leningrado politinio švietimo instituto direktorė. 1933–1935 m. VKP(b) Leningrado srities komiteto narė, kandidatė į miesto komiteto narius, miesto tarybos deputatė.  1935 m. suimta, apkaltinta, kad 1925–1926 m. buvo naujosios opozicijos veikėja. Nusižudė tremtyje.
Dalgai

Istorija

Kaimas minimas 1565 m.
Belezų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Kalninių Mijaugonių piliakalnis 12 kmLatvių piliakalnis 17,5 kmKarmazinų piliakalnis 17.5 kmBalceriškių piliakalnis 15,5 kmPipiriškių piliakalnis 2,5 kmŽuvyčių piliakalnis 8,5 kmBagdononių piliakalnis 9 kmDaniliškių piliakalnis 8 km
Ventos regioninis parkas

Kultūros paveldas

Parko teritorijoje yra Papilės, Rekčių ir Gyvolių piliakalniai, daug senkapių, kultūros, istorijos ir technikos paminklų. Saviti senieji Papilės ir Viekšnių miesteliai.
Čia veikia tautos žadintojo, istoriko ir rašytojo Simono Daukanto, aviacijos pradininko Aleksandro Griškevičiaus muziejai, viena seniausių Žemaičiuose vaistinė-muziejus, yra garsiųjų profesorių Mykolo, Vaclovo ir Viktoro Biržiškų memorialinis muziejus bei jų šeimai pastatytas paminklas.
Galima aplankyti tautodailininkų Lengvianio, Ivnčiankos, Sniegenos galerijas, senąsias Viekšnių kapines, garsaus režisieriaus Juozo Miltinio tėviškę Ramoniškės kaime, apžadų kapelius Šiurkiškėse, Pavirvytės medinį dvaro pastatą ir parką, Šiaudinės XVIII a. bažnyčią ir jos senąją varpinę.

Laisvalaikis ir pramogos

Po parką galima keliauti savu automobiliu ar dviračiu, o mėgstantiems vandens turizmą didelį įspūdį padarys kelionės plaustu ar valtimi Ventos ir Virvytės upėmis.
Parke švenčiamos Joninės, vyksta lauko teatras Juozui Miltiniui atminti, Vasaros palydos Ventoje.
Egidijus Saulius Juodis

Biografija

1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1973 m. technikos mokslų kandidatas.
1962–1965 m. Liaudies ūkio tarybos centrinio projektavimo konstravimo biuro sektoriaus grupės vadovas. Nuo 1975 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, nuo 2002 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritys – vėdinimas, energijos naudojimas pastatuose. 2001–2002 m. tarptautinio projekto „Efektyvus energijos panaudojimas pastatuose Lietuvoje“ (Energy Efficiency Housing in Lithuania) koordinatorius. Paskelbė daugiau kaip 70 mokslinių straipsnių, tarp jų ir užsienio spaudoje, 15 mokslo populiarinamųjų straipsnių, 5 mokomąsias knygas apie energijos taupymą, pastatų šildymą, oro užterštumą, padarė du išradimus.
Juozas Vitas

Juozas Vitas (tikrasis vardas Juozas Valūnas, 1899 m. sausio 8 d. Dzūnijos kaime Alytaus rajone – 1943 m. Vilniuje) – tarybinis revoliucinis ir partinis veikėjas, Tarybų Sąjungos didvyris.

Biografija

Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare bei Pilietinime kare Rusijoje. Grįžęs į Lietuvą, 1920 m. pašauktas į Lietuvos kariuomenę. Čia užsiiminėjo komunistine propaganda, buvo suimtas ir nuteistas myriop, tačiau kareivių padedamas sugebėjo pabėgti ir pasitraukti į Rusiją.
Maskvoje mokėsi Vakarų tautinių mažumų komunistiniame universitete ir Leningrado elektrotechnikos institute. Dirbo inžinieriumi elektriku, vadovavo Leningrado energetikų mokyklai. Kitaip, nei dauguma Rusijoje gyvenusių Lietuvos komunistų, neišsižadėjo lietuviškumo.
Sovietams 1940 m. okupavus Lietuvą, grįžo iš Rusijos, tapo Vilniaus m. vykdomojo komiteto pirmininku, dirbo LTSR komunalinio ūkio liaudies komisariate.
Prasidėjus Vokietijos-TSRS karui liko vokiečių okupuotame Vilniuje, subūrė pogrindinę „Lietuvos išlaisvinimo sąjungą“. Ši organizacija, sukurta be TSRS partinių ar saugumo organų paramos, buvo viena didžiausių prokomunistinio pasipriešinimo antinacinių organizacijų. 1943 m. tapo Vilniaus pogrindinės komunistų organizacijos vadovu, organizavo laikraščių ir atsišaukimų spausdinimą nelegaliose spaustuvėse. Bandė veiklai apjungti skirtingų srovių antinacines organizacijas – lenkus, lietuviškąjį pogrindį. 1943 m. vasarą buvo išduotas, gestapo kalinamas, o vėliau ir nužudytas.
Pokario metais sovietų valdžia beveik du dešimtmečius po karo neprisiminė J. Vito veiklos vokiečių okupacijos metais. Tik 1964 metais, Lenkijos Liaudies Respublikai apdovanojus J. Vitą, po mirties, Griunvaldo kryžumi, 1965 m. gegužės 8 d. J. Vitui buvo suteiktas Tarybų Sąjungos didvyrio vardas.
Pašaltuonio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Istorija

1755 m. Labaukštus (Pašaltuonį) Andrius ir Felicija Jasenskiai dovanojo Senųjų Trakų benediktinų vienuolynui. 1756 m. dvarininkas Janavičius pastatydino bažnyčią. 1805 m. ji sudegė. Dėl 1806 m. nederliaus atstatinėti nepradėta. 1832 m. vienuolynas ir bažnyčia uždaryti.
Vyskupas Motiejus Valančius, sužinojęs, kad bažnyčia neįrašyta į valstybės turtų inventorius, 1858 m. paskyrė kunigą. Bažnyčia suremontuota. 1840 m. buvusi vienuolyno žemė išdalinta valstiečiams. Vieną sklypą valstiečiai skyrė kunigui ir už jį iki 1858 m. mokėjo mokesčius. 1890 m. kunigo Vrublevskio ir parapijiečių rūpesčiu pastatyta dabartinė medinė bažnyčia (buvo Gaurės parapijos filija). Parapija garsėja Žolinės atlaidais.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su 2 bokšteliais. Joje yra 3 altoriai. Šventoriuje stovi dviaukštė medinė varpinė, yra kapinės.
Bažnyčioje stovi nežinomo meistro sumontuoti istoriniai vargonai.
Koratas

Istorija

Miestą įkūrė normanai. XV a. pabaigoje jis atiteko Aragono karaliui Alfonsui IV, o po to Karafų šeimai. Pagrindinis istorinis miesto paminklas yra romantinė bažnyčia.
Imperatorius Henrikas VI

Biografija

Kilęs iš Štaufenų dinastijos. Tėvas Frydrichas I Barbarosa, motina Beatričė Burgundė. Broliai Otonas I Burgundas, Pilypas Štaufenas.

Valdymas

1169 m. karūnuotas Vokietijos karaliumi. 1186 m. sausio 27 d. apvesdintas su Sicilijos sosto įpėdine Konstancija. Tėvui 1186 m. rudenį išvykus į kryžiaus žygį, per kurį jis 1190 m. žuvo, valdė kaip Vokietijos, nuo 1189 m. ir kaip Šventosios Romos imperijos regentas.
1189–1190 m. numalšino buvusio Bavarijos ir Saksonijos kunigaikščio Henriko Liūto sukilimą. 1189 m. mirus Sicilijos karaliui Vilhelmui II Sicilijos didikai, pažeisdami Konstancijos teises, karaliumi išsirinko Konstancijos brolio Rodžerio nesantuokinį sūnų Tankredą. 1194 m. jam mirus, Henrikas VI lengvai nukariavo Siciliją.
1195-1196 m. nesėkmingai siekė, kad Vokietijos kunigaikščiai pripažintų Šventosios Romos imperijos sostą paveldimu. Mirė nuo maliarijos, besirengdamas Kryžiaus žygiui.
Ašančių vėliava

Ašančių vėliava – ašančių etnoso vėliava: stačiakampė trispalvė su horizontaliomis juostomis – viršuje geltona, viduryje – juoda, apačioje – žalia. Vidurinę juostą nuo kraštinių juostų skiria baltos fimbros. Vidurinės juostos centre pavaizduotas legendinis ašančių auksinis sostas.
Argumentas iš kiekio

Argumentas iš kiekio (lot. argumentum ad numerum) – loginė argumentacijos klaida. Ji daroma remiantis prielaida, kad kuo daugiau žmonių tiki kažkokia idėja, tuo daugiau šansų tai idėjai būti teisinga.
Skaičių argumentas naudojamas beveik visose gyvenimo srityse. Reikia pastebėti, kad dažnai argumentas iš skaičių atsisuka prieš patį argumentuotoją (žr. pavyzdžius).
Tai yra klaida, kadangi teiginio teisingumas ar klaidingumas niekaip nepriklauso nuo to, kiek žmonių juo tiki. Ši klaida daroma su atvirkščia prielaida – kuo teiginys teisingesnis, tuo daugiau žmonių turėtų juo tikėti. Vadinasi, jei kažkuriuo teiginiu tiki labai daug žmonių, greičiausiai jis teisingas. Tačiau jokio loginio ryšio tarp teiginio teisingumo ir tikinčiųjų juo skaičiaus nėra, o iš praktikos žinoma, kad visiškai neteisingomis idėjomis tikėdavo daugybė žmonių. Todėl šis argumentas yra klaida tiek formaliosios logikos, tiek kasdienio gyvenimo ar mokslo požiūriu.
Nuo apeliavimo į mases argumentas iš skaičių skiriasi tuo, kad nėra skirtas paveikti emocijas, sutelkti minią kažkuriam tikslui, iškilti klausytojų akyse ar panašiai. Jis tiesiog teigia, kad kuo daugiau žmonių kažkuria idėja tiki, tuo ta idėja teisingesnė.
Laikas (dienraštis)

Laikas – dienraštis, ėjęs 1938–1940 m. Kaune.

Istorija

Leido Henrikas Ernestas Blazas. Spausdino M. Adomavičiaus, E. Norkienės, Vilties spaustuvės Kaune.
Spausdino informacinio, pramoginio pobūdžio rašinius.
Bendradarbiavo Vytautas Gedgaudas, Jonas Juodvalkis, A. Klimaitis, Jonas Marcinkevičius, Juozas Žlabys-Žengė ir kiti.
Redagavo Henrikas Ernestas Blazas, Justas Paleckis.
Happy Little Pill

Muzikos vaizdo įrašas

2014 m. rugpjūtį Troye Sivan YouTube Vevo kanale buvo įkeltas muzikos vaizdo įrašas, skirtas singlui. Įrašą režisavo Jeremy Kornne.
Cechų sistema

Cechų sistema – amatininkų sąjunga, normavusi jų kvalifikaciją, darbo laiką, pardavimo vietas, turimų pameistrių skaičių.

Cechų istorija

Miestuose įsikūrę amatininkai pradėjo reglamentuoti ir kontroliuoti savo veiklą. Užsiimti ūkine veikla amatininkas galėdavo tik tuo atveju, jei jis priklausydavo cechui, vienijančiam šia veikla užsiimančius asmenis. Į cechą įstojęs asmuo turėjo dalintis savo patirtimi. Norėdamas būti cecho nariu amatininkas turėdavo ne tik sumokėti mokestį cechui, bet ir vykdyti įvairias kitas sąlygas, pavyzdžiui, kelerius metus keliauti po apylinkes ir mokytis amatų, pagaminti brangų gaminį, liudijantį jo meistriškumą. Žinoma, cechų nariai nelabai norėjo įsileisti į savo tarpą naujų konkurentų ir kartais labai užkeldavo reikalavimus.
Ribodami konkurenciją tarp narių cechai varžydavo amatininkų veiklą, nustatydami maksimalų darbininkų skaičių, darbo laiką. Cecho paskirti atstovai tikrindavo, ar laikomasi nustatytų taisyklių, neretas atvejis buvo, kad cechai išlaikydavo būrį, kuris turėjo vaikyti iš kitų miestų ar kaimų atvykusius prekiautojus, kartais net su pigesnėmis ir geresnės kokybės prekėmis.
Vilniuje buvo ne tik įvairių prekių gamintojų, bet ir budelių, elgetų cechai.
San Marino futbolo varžybos 1996–1997 m.

1996–1997 m. San Marino futbolo pirmenybės

Tai buvo 12–asis San Marino futbolo čempionatas.
Gorodeco kultūra

Arealas

Gorodeco kultūra nuo VII a. pr. m. e. iki IV a. – V a. m. e. sandūros buvo paplitusi Volgos vidurupio, Okos vidurupio ir žemupio baseinuose. Ji susiklostė iš vietinių kultūrų, kurioms įtakos turėjo Abaševo kultūra.

Kultūra

Gorodeco kultūrai būdingos nedidelės, grupėmis kurtos, gimininės bendruomeninės gyvenvietės – įtvirtinti 1-3 pylimais piliakalniai. Žmonės gyveno žeminėse, pusiau žeminėse ir antžeminiuose pastatuose. Iš pradžių vertėsi žvejyba ir medžiokle, jaukino laukinius arklius, juos laikė užtvaruose, vėliau – žemdirbyste ir gyvulininkyste.
Naudojo glotnią keramiką, kurios išorėje yra audeklo ir plaušų (demblio) įspaudų, akmeninius, kaulinius ir raginius dirbinius, šiek tiek bronzinių papuošalų. Rasta darbo įrankių ir ginklų (kaulinių strėlių antgalių ir žeberklų, adatų, akmeninių kirvių), bronzinių apyrankių, įvairių buities reikmenų. Pagal darbo įrankius ir ginklus skiriamos vietinės kultūros – Riazanės kultūra, Saratovo kultūra. Mirusiuosius laidojo sudegintus ir nedegintus. Rasta aukojimo vietų (ugniaviečių).
Gorodeco kultūros žmonės prekiavo su pietinėse stepėse gyvenančiais skitais, Djakovo kultūros gyventojais. Gorodeco kultūros gyventojai siejami su Vidurio Pavolgio finougrų protėviais. Gorodeco kultūros regioną I tūkstantmečio viduryje užėmė slavai.
Triguba spiralė

Triguba spiralė, keltiškas triskelionas – senovės keltų ir ikikeltinių neolito kultūrų naudotas ornamentas, kuris sutinkamas senoviniuose megalitiniuose statiniuose, kapuose, ant įvairių akmenų, medžio dirbinių. Manoma, kad triguba spiralė galėjo turėti magišką reikšmę, siejama su saulės kultu.
Triguba spiralė yra keltų neopagonių ir Wicca tikėjimo naudojamas simbolis. Teigiama, kad spiralė simbolizuoja gamtos trejybę: žemę, dangų ir jūrą.
1969 m. Formulės 1 sezonas

Sezono apžvalga

Šiame sezone dominavo britas Jackie Stewart, kuris pelnė 6 pergales ir dar vieną kartą finišavo antroje vietoje. Antroje vietoje likusį belgą Jacky Ickx britas aplenkė 26 taškais.
Tuo pačiu J. Stewart komanda Matra-Ford tapo čempione, antroje vietoje likusią Brabham-Ford aplenkusi 17 taškų.

Sezono rezultatai

Taškai už rezultatus buvo skirstomi taip – 9-6-4-3-2-1. Tik penki geriausi rezultatai iš pirmų 6 lenktynių ir penki iš paskutinių 6 lenktynių buvo įskaičiuojami kiekvienam lenktynininkui.