google/wiki40b huggingface dataset:
Infiltracijos šulinys

Montavimas

Šuliniai montuojami, kai gruntinio vandens lygis (GVL) yra bent 1 m žemiau negu infiltracijos šulinio dugnas. Infiltracijos šulinio skersmuo parenkamas tokio dydžio, kad 1 m² plotui tektų atitinkama hidraulinė apkrova, priklausanti nuo grunto. Maksimalios hidraulinės apkrovos priklauso nuo grunto, pavyzdžiui, esant šulinio skersmeniui 1,5 m, šulinio leistinas hidraulinis apkrovimas neturi būti didesnis nei 260 l/parą priesmėlio grunte, o vidutinio smulkumo smėlyje – 570 l/parą. Infiltracijos šuliniai dažniausiai statomi iš gelžbetoninių perforuotų žiedų, kurių viduje suformuojama įkrova iš atitinkamos frakcijos smėlio, žvyro, skaldos. Įrengus mažesnio diametro šulinius, jų neperforavus ar netinkamai suformavus įkrovą, dėl įkrovos kolmatacijos sutrumpėja įkrovos tarnavimo laikas.
Apuolės kapinynas

Kapinynas

Įrengtas pakrantės aukštumoje ir jos pietiniame, pietrytiniame šlaite. Didesnė dalis dirvonuoja, likusi – ariama.
Teritorijos plotas – 2,4 ha.
1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR955), 1992 m. registruotas Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registre, 1997 m. įrašytas į registro archeologinių vietų sąrašą(A469), 1998 m. paskelbtas Lietuvos Respublikos kultūros paminklu (A469P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paminklu.
Datuojamas II – XIII a.
2009 m. kapinyną nusiaubė „juodieji archeologai“.

Tyrimai

1928–1930 m. tyrė Eduardas Volteris, 1931 m. – Birgeris Nermanas, 2001 m. – Vida Kliaugaitė ir Zenonas Baubonis.
1948 ir 1966 m. žvalgė Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas, 1974, 1981 ir 1987 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba.
Kapinyne ištirtas 172,3 m² plotas, aptikta griautinių ir 21 degintinis X – XII a. kapas, rasta žalvarinių antkaklių, juostinių ir storagalių apyrankių, pasaginių segių, smeigtukų, svarelių, žalvario ir mėlyno stiklo karolių, geležinių peilių, kirvių, kalavijų bei jų nuolaužų, lipdytos keramikos, surinkta pavienių II – IV a. dirbinių.
Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus, Stokholmo istorijos muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus ir Skuodo muziejus.
Elegija

Elegija (gr. elegeia < elegos – rauda) – lyrikos žanras, antikos poezijos kūrinys ir iš jo susiformavęs vėlesnių laikų eilėraštis, kuriame vyrauja graudulio, liūdesio, susimąstymo nuotaikos; elegijai būdingas poetinis intymumas, švelnumas ir asmeninio gyvenimo atskleidimas.
Iš pradžių elegijos tematika buvo įvairi: karo heroika, patriotizmas, meilė, vėliau įsigalėjo sielvarto, meilės kančių motyvai. Žymiausi antikinės elegijos kūrėjai – Kalinas, Solonas, Ovidijus, Katulas. Elegija buvo populiari XVII–XVIII a. Tai asmeninių išgyvenimų, filosofinės refleksijos, tylaus liūdesio, ilgesio nuotaikų eilėraščiai, neturintys specifinės eiliavimo formos. Romantizmo laikais neteko žanrinio apibrėžtumo. Elegijas kūrė Persis Bišas Šelis, Johanas Volfgangas Gėtė, Raineris Marija Rilkė, Aleksandras Puškinas, Michailas Lermontovas.
Gacho

Gacho (tikrasis vardas Gatis Irbe gimė 1983 m. spalio 19 d., Rygoje) – Latvijos hip-hop muzikos atlikėjas.
Ruojos valsčius

Istorija

1945 m. Lubezerės valsčiuje buvo įsteigta Ruojupės kaimo taryba. 1950 m. prie Ruojupės kaimo buvo prijungta dalis Jaunciemo sodžiaus ir Jūrmalos kaimo, 1954 m. – didžioji Lubezerės kaimo dalis, 1963 m. – dalis Kalkių kaimo. 1969 m. Ruojupės kaime esančiai Ruojai buvo suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas, o kaimą prijungė prie Ruojos kaip kaimišką teritoriją. 1991 m. Ruoja neteko miesto tipo gyvenvietės statuso ir kartu su kaimiška teritorija buvo pertvarkyta į valsčių. 2008 m. Ruojos valsčius susijungė su Mėrsrago valsčiumi ir sudarė Ruojos savivaldybę. 2011 m. Mėrsrago valsčius atsiskyrė nuo Ruojos ir tapo atskira Mėrsrago savivaldybe. Nuo tol Ruojos savivaldybė teritoriškai nebedalijama.
Legenda apie Korą

Kūrimas

Apie serialo kūrimą paskelbta 2010 m. liepos 22 d. vykusios „San Diego Comic-Con“ mugės metu. Pradžioje serialui buvo numatyta suteikti „Avataras: Koros legenda“ pavadinimą ir parodyti tik dvylika serijų, bet vėliau pavadinimas buvo sutrumpintas iki „Koros legenda“, o serijų skaičius išaugo iki 52.
BIOS

Atviro kodo BIOS

Konkrečiai pagrindinei plokštei pritaikytą BIOS variantą dažniausiai sukuria šios plokštės gamintojas, ir galutinis jos išeities kodas būna paslaptis. Esama iniciatyvos sukurti atviro kodo BIOS (LinuxBIOS projektas, ). Kadangi BIOS pradeda dirbti dar neveikiant operatyvinei atminčiai (jos inicializacija – viena BIOS užduočių), specialiai šiam projektui buvo sukurtas vien registrus naudojantį kodą kuriantis C kompiliatorius (romcc). Autoriai teigia, jog LinuxBIOS kompiuterį darbui paruošia greičiau, nes jau nuo šešioliktos instrukcijos dirba 32 bitų režimu (dauguma įprastinių BIOS visą laiką dirba 16 bitų režimu). Tačiau ši BIOS dirba tik su tokia įranga, kurios gamintojai sutiko atskleisti būtiną techninę informaciją.
Lietuvos ryšių su visuomene specialistų sąjunga

Istorija

Sąjunga įkurta 2000 m. liepos 4 d., kai Steigiamajame susirinkime išrinkta pirmoji LRVS Taryba (pirmininkė – Vilija Gudonienė).
2001 m. lapkritį LRVS tapo Tarptautinės ryšių su visuomene asociacijos (IPRA) partnere.

Valdymo organai

Visuotinis narių susirinkimas yra aukščiausias LRVS valdymo organas. Susirinkimo metu dvejų metų kadencijai renkama Taryba, kurią sudaro septyni nariai. Taryba vykdo visas administracines funkcijas, organizuoja renginius, užsiima naujų narių pritraukimu, Sąjungos veiklos populiarinimu.

Etikos kodeksas

LRVS Etikos kodeksas patvirtintas 2015 m. lapkritį.
Kodeksu siekiama palaikyti aukštus ryšių su visuomene veiklos standartus, visuomenės, klientų, darbdavių ir žiniasklaidos pasitikėjimą ryšių su visuomene specialistais. Kiekvienas narys privalo laikytis valstybinių teisės aktų, užtikrinti informacijos patikimumą ir saugumą, atsakingai vertinti savo galimybes siekiant rezultatų ir vengti nesąžiningos konkurencijos.

Organizuojami renginiai

Pagrindiniai sąjungos nariams organizuojami renginiai profesionalumui kelti yra RsV klubai, kurių nuo pirmojo, įvykusio 2007 m. rugsėjį, iš viso surengta 23.
2007–2008 m. sąjunga organizavo konferenciją „PR Formos” – pirmąjį RsV specialistams skirtą tarptautinį renginį Lietuvoje.
2014 m. organizuotas pirmasis metinis komunikacijos renginys Lietuvoje „PaRa 2014“, jo metu išdalinti kasmetiniai apdovanojimai.
Šovinynas

Šovinynas, bandoljeras, patrontašas (angl. bandolier, bandoleer) – diržas su kišenaitėmis šoviniams laikyti. Tai gali būti juosmens ar perpetinis diržas, dažniausiai einantis per krūtinę. Pirmieji bandoljerai buvo būdingi XVI-XVIII a. kareivių ekipuotei. Kišenaitėse buvo nešiojami užtaisai muškietoms.
XX a. pradžioje atsirado kitas šovinynų variantas, nes kišenaitėse imta nešioti ne atskirus šovinius, o šovinių apkabas. Pirmojo ir Antrojo pasaulinių karų metu šovinynai buvo pėstininkų, ginkluotų šautuvais, ekipuotės dalis. Šovinynai dažnai būdavo audekliniai, prie kurių prisiūta juosta sudarydavo kišenaites. Kaip šovinynus plačiai naudodavo ir neišardomas kulkosvaidžių juostas, kurias nešiodavo kryžmai perjuostas per krūtinę kaip perpetes.
Dabar į karinės ekipuotės sudėtį įeina tik šovinynai, skirti povamzdinių granatsvaidžių granatoms nešioti. Šovinių apkabas pakeitusios šovinių dėtuvės nešiojamos kito tipo talpyklėse, ne šovinynuose.

Perpetinius šovinynus patogiau nešioti nei juosmeninius, nes didelis svoris ties klubais apsunkina judėjimą.
Šovinynus plačiai naudoja medžiotojai, nes juose patogu nešioti lygiavamzdžių šautuvų, pvz., 12-to kalibro, šovinius. Tokius šovinynus naudoja ir pramoginiai šauliai, naudojantis lygiavamzdžius šautuvus. Kartais šovinyno tipo šovinių kišenaites turi lygiavamzdžių šautuvų diržai, tik gerokai mažiau nei tikri šovinynai.
Autopilotas

Autopilotas – mechaninis, hidraulinis, elektrinis ar elektroninis įtaisas, kuris valdo transporto priemonę be žmogaus. Paprastai autopilotais laiko tik tokius lėktuvų valdymo įtaisus, tačiau autopilotų tipo prietaisai naudojami ir kitokioms transporto priemonėms (laivams, kosminiams laivams, raketoms ir kt.) valdyti.
Nigerio ekonomika

Nigeris yra skurdžiausia pasaulio valstybė, užimanti paskutinę vietą Jungtinių Tautų vystymo programos žmogaus socialinės raidos indeksų sąraše. Nigeris – Subsacharos regiono šalis, neturi išėjimo į jūrą. Pagrindinės šalies ūkio šakos yra natūrinė žemdirbystė, gyvulininkystė ir vienų didžiausių pasaulyje urano klodų panaudojimas. Nigerio ekonomikai neigiamos įtakos turi besikartojantys sausrų periodai, žemės virtimas dykuma, žmonių skaičiaus augimas (2,9 proc.) bei sumažėjusi tarptautinės rinkos urano paklausa.
Nigeris priklauso Vakarų Afrikos pinigų sąjungai, kurios visos aštuonios valstybės narės naudojasi bendra valiuta, CFA franku, bei vienu Vakarų Afrikos valstybių centriniu banku (BCEAO).
2000 m. gruodžio mėn. Nigeris įgijo teisę gauti padidintą skolos sušvelninimą pagal Tarptautinio valiutos fondo (TVF) Sunkiai įsiskolinusių neturtingų šalių (HIPC) programą bei pasiekė susitarimą su Fondu dėl Skurdo mažinimo ir augimo programos (PRGF). Skolos sušvelninimo dėka sumažinami Nigerio metinės skolos aptarnavimo mokesčiai ir taip sukuriama lėšų pagrindinei sveikatos priežiūrai, pradiniam ugdymui, ŽIV ir AIDS prevencijai, kaimiškosios vietovės infrastruktūrai ir kitoms priemonėms, siekiančioms mažinti skurdą. 2005 m. gruodžio mėn. buvo paskelbta, jog Tarptautinis valiutos fondas sušvelnina Nigerio skolą 100 procentų. Nigeris buvo atleistas nuo 86 milijonų JAV dolerių skolos Tarptautinės valiutos fondui, be to, Nigeriui dar buvo suteikta finansinė parama pagal HIPC programą. Beveik pusę vyriausybės biudžeto pajamų sudaro parama iš užsienio. Šalies ūkio plėtros perspektyvos yra naftos, aukso, anglies bei kitų mineralinių išteklių eksploatacija: per pastaruosius keletą metų nežymiai augo urano kainos. Dėl 2005 metų sausros ir skėrių antpuolio 2,5 milijono nigeriečių patyrė maisto nepriteklių.
Technikos enciklopedija

Technikos enciklopedija – Mokslo ir enciklopedijų leidybos instituto nuo 2000 m. leidžiama enciklopedija, tapusi pirmąja originalia lietuviška technikos enciklopedija. Joje galima rasti informacijos iš visų technikos, tiksliųjų mokslų bei su technika susijusių žmogiškosios veiklos sričių.

Apimtis

Planuota, kad enciklopediją turi sudaryti 4 knygos (tomai) po 112 leidybos lankų (730 p.), apie 15000 straipsnių, 6000 spalvotų ir nespalvotų iliustracijų bei keli žemėlapiai. Šiuo metu yra išleisti visi planuoti keturi tomai.

Istorija

1990-ųjų viduryje susibūrė susibūrė kolektyvas, kuris nusprendė parengti ir išleisti Technikos enciklopediją. Jų pirmasis darbo vaisius pasirodė 2000 m., antrasis 2003 m., trečiasis 2006 m.

Redaktorių redakcija

Redaktorių tarybą sudaro pirmininkas prof. habil. dr. Edmundas Kazimieras Zavadskas, pirmininko pavaduotojai akad. Ramutis Petras Bansevičius, prof. habil. dr. Algirdas Eduardas Čižas, prof. habil. dr. Kęstutis Kriščiūnas, akad. Algirdas Žukauskas. Rašyti ir recenzuoti straipsnius padeda Lietuvos aukštųjų mokyklų dėstytojai ir kiti šalies mokslininkai, visuomenės ir kultūros veikėjai. Bendras tiek autorių ir tiek recenzentų skaičius siekia po kelis šimtus.
Kauno Dainavos progimnazija

Istorija

Kauno 34-oji vidurinė mokykla pastatyta 1973 m. 1976 m. birželio 19 d. į gyvenimą palydėta pirmoji 33 abiturientų laida. 1977 m. mokinių skaičius pasiekė 1971. 1992 m. gegužės 8 d. mokyklai suteiktas Dainavos vardas šioje vietoje buvusiam kaimui atminti.
Iki 1992 m. 12 abiturientų baigė aukso, 31 – sidabro medaliais, 11 – su pagyrimu. 
2013 m. mokykla tapo pagrindine.
Kietojo kūno lazeris

Kietojo kūno lazeris – lazeris, kurio aktyvioji terpė yra kietasis kūnas. Spinduliuoja nuo 170 nm iki 7,2 μm bangos ilgio šviesą. Puslaidininkiniai lazeriai kartais taip pat priskiriami kietojo kūno lazeriams, tačiau dėl skirtingo užpildos apgrąžos sudarymo mechanizmo (leidžiant elektros srovę, o kietojo kūno lazeriuose kaupinimas – optinis) laikomi atskira lazerių rūšimi. Pirmajame 1960 m. pademonstruotame lazeryje aktyvioji terpė buvo rubinas. Šiuo metu vienas populiariausių tokio tipo yra Nd:YAG lazeris , o keičiamo bangos ilgio – titano safyro lazeris.
Kietojo kūno lazeriams taip pat priklauso plonojo disko ir šviesolaidinis lazeriai.

Aktyvioji terpė

Paprastai kietojo kūno lazerių aktyvioji terpė yra dielektrinės kristalinės ar amorfinės (stiklas) medžiagos, kuriose įterpta priemaišinių jonų: retųjų žemės elementų (pvz., neodimio, erbio) ar pereinamųjų metalų (pvz., chromo, titano). Šių priemaišinių jonų, vadinamų aktyvatoriais, energijos lygmenų sistema naudojama užpildos apgrąžai gauti, kadangi dažniausiai jų vidinės orbitalės nėra iki galo užpildytos, o sužadintos būsenos nėra taip tampriai susietos su fononais (kristalinės gardelės virpesiais). Vienos svarbiausių šių jonų spektrinių linijų atitinka elektronų šuolius tarp 4f-4f, 4f-5d ir 3d-3d elektronų lygmenų.

Kristalinė terpė

Aktyviosios terpės kristalai dažniausiai būna monokristalai. Palyginti su stiklais, kristalai paprastai turi didesnius šuolių skerspjūvius, mažesnę sugerties ir spinduliavimo juostą. Pgrindinis kristalinių terpių minusas – brangi jų gamyba, kadangi kokybiško monokristalo auginimas yra pakankamai sudėtingas technologinis uždavinys.
Kai kurie kristalai, naudojami šio tipo aktyviajai terpei sudaryti: itrio aliuminio granatas (Y₃Al₅O₁₂, sutr. YAG), itrio ortovanadatas (YVO₄), itrio ličio fluoridas (LiYF₄, sutr. YLF), kai kurie volframo junginiai su oksidais, safyras, rubinas, cinko chalkogenidai, forsteritas ir kt.

Stiklinė terpė

Stiklinė aktyvioji terpė su priemaišomis turi kelis kartus platesnes sugerties ir spinduliavimo juostas (dėl to stiprinimas yra mažesnis, o generavimo slenkstis – didesnis). Šį išplitimą lemia mikroskopinės tvarkos nebuvimas. Dėl tos pačios jų šiluminis laidis yra mažas. Tai ypač aktualu didelės galios lazeriams, kadangi tai gali lemti terpės suardymą ar termolęšių susidarymą, kuris mažina generuojamo pluošto kokybę.
Šiuo metu dažniausiai naudojami fosfatiniai stiklai. Pirmąjį lazerį su stiklo terpe (legiruota neodimiu) 1961 m. pademonstravo E. Snitzer.
Revoliucijų amžius

Revoliucijų amžius – periodas nuo maždaug 1775 iki 1848 metų, kada Europoje ir Amerikoje įvyko eilė svarbių revoliucinių judėjimų. Periodas išsiskiria perėjimu nuo absoliutinės monarchijos valdymo prie konstitucinio ir respublikinio valdymo. Šiuo laikotarpiu įvyko Amerikos revoliucija, Didžioji Prancūzijos revoliucija, Haičio revoliucija, vergų sukilimas Lotynų Amerikoje bei Lotynų Amerikos tautų nepriklausomybės sąjūdžiai. Šio istorinio periodo metu susilpnėjo imperialistinės Europos šalys, kurios prarado didelę dalį turto visame Naujajame pasaulyje. Britanijai Trylikos Kolonijų praradimas reiškė ekspansinės politikos posūkį – Azija ir Ramiojo vandenyno regionas tapo naujais išorinės ekspansijos taikiniais.
Beslanas

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1847 m. ir pavadinta Beslanyktau (Бесланыкау) vietinio žemvaldžio Beslano Tulatovo garbei. 1941 m. pervadintas Iristonu (Иристон), o 1950 m. suteikus miesto statusą, duotas Beslano pavadinimas.
2004 m. rugsėjo 1 d. Beslano 1-oji vidurinė mokykla buvo užimta teroristų. Įkaitų išvadavimo operacijos metu žuvo 334 žmonės (Beslano žudynės).
Alekna Davainaitis

Biografija

Pirmąkart minimas 1432 m. spalio 15 d. Gardino sutartyje su Lenkija.
Tėvas – Davaina Vizgirdaitis. Žmona – Barbora (Vaska) (Jono Iljiničiaus sesuo). Palikuonių turbūt neturėjo, nes žmona po jo mirties užrašė Jonui Iljiničiui ir Jonui Kučiauskiui.

Šaltiniai

Rimvydas Petrauskas "Lietuvos Diduomenė XIV a. Pabaigoje – XV a. " 229 psl.
Nyderlandų notarų rūmai

Nyderlandų notarų rūmai (ol. Koninklijke Notariële Beroepsorganisatie, KNB; „Karališkoji notarų profesinė organizacija“) - Nyderlandų viešosios teisės organizacija, vienijanti notarus bei kandidatus į notarus (Nyderlandų Konstitucija, 134 straipsnis). KNB įkurta pagal Notariato akto (Wet op het Notarisambt) 60 str. Būstinė - Haga.

Istorija

Iki 1997 m. KNB vadinosi „Karaliaus notarų brolija" (Koninklijke Notariële Broederschapderschap). 1997 m. spalio 1 dieną šios asociacijos pavadinimas pakeistas į Karališkąją profesinę organizaciją.
KNB nare yra Nyderlandų notariato akademinė draugija.
Ona Daukšaitė

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus kultūros mokyklą, įgijo bibliotekininkės specialybę. Dirba Šiaulių rajono savivaldybės viešosios bibliotekos Ginkūnų filiale.
Aktyvi visuomenininkė, kultūrinių renginių organizatorė, Lietuvos samariečių bendrijos Šiaulių skyriaus tarybos sekretorė, Lietuvai pagražinti draugijos Ginkūnų skyriaus tarybos narė.
2003 m. pripažinta geriausia Šiaulių rajono savivaldybės bibliotekininke. Už veiklą, puoselėjant Šiaulių krašto etnokultūros tradicijas apdovanota Šiaulių apskrities viršininko administracijos, Šiaulių rajono savivaldybės administracijos kultūros skyriaus ir Šiaulių rajono savivaldybės viešosios bibliotekos direktorės padėkomis.
Mika Waltari

Mika Toimi Waltari (pseudonimai Leo Arne, Kristian Korppi, Nauticus, Leo Rainio, M. Ritvala; 1908 m. rugsėjo 19 d. Helsinkyje – 1979 m. rugpjūčio 26 d.) – vienas populiariausių XX a. suomių romanistų, išgarsėjęs istoriniu romanu Sinuhė egiptietis (orig. k. „Sinuhe egyptiläinen“).

Biografija

M. Valtari gimė 1908 m. rugsėjo 19 d. Helsinkyje. Rašytojo tėvas, liuteronų pastorius ir mokytojas, mirė, kai M. Valtari tebuvo penkerių. Motina liko su trimis vaikais, kuriuos padėjo užauginti giminaičiai. Ypač didelę įtaką M. Valtari augimui ir vertybių formavimuisi turėjo du jo dėdės – teologijos daktaras ir inžinierius. Jie buvo pirmaisiais M. Valtari mokytojais.
Šeimos pageidavimu rašytojas studijavo teologiją Helsinkio universitete, bet po kiek laiko, nepaisydamas giminaičių protestų pakeitė studijas į filosofiją, estetiką ir literatūrą. Universitetą M. Valtari baigė 1929 m.
1930–1940 metais rašytojas dirbo žurnalistu ir literatūros kritiku keliuose žurnaluose ir laikraščiuose. Daug keliavo, rašė kelionių apybraižas.
1931 m. M. Valtari vedė Marjata Lukonen (Marjatta Luukkonen). Jiems gimė dukra Satu, kuri taip pat tapo rašytoja.
Istorine tematika M. Valtari susidomėjo po karo. 1945 m. buvo išleistas pirmasis Sinuhės Egiptiečio leidimas. Šis ir kiti istoriniai romanai atnešė rašytojui pasaulinę šlovę.
M. Valtari mirė 1979 m. rugpjūčio 26 d.
Medaus mėnuo

Medaus mėnuo – sąlyginis pirmojo mėnesio po vestuvių pavadinimas, santuokinio gyvenimo pradžia. Tai ypatingos meilės ir švelnumo laikotarpis, charakterių prisiderinimas, darnių santykių formavimasis (taip pat ir lytinių), naujo gyvenimo būdo ir santykių su tėvais bei draugais formavimasis. Medaus mėnuo nebūtinai trunka 30 dienų – tai priklauso nuo aplinkybių. Neretai medaus mėnuo praeina kokioje nors egzotiškoje povestuvinėje kelionėje, kuri leidžia pailsėti ir pasiruošti naujai vedybinei kasdienybei.
Pagal svarbą santuokoje, medaus mėnuo yra panašiai svarbus kaip ir pirmoji naktis.

Lytiniai santykiai medaus mėnesį

Medaus mėnesio metu dažnai stebimas didžiausias lytinis aktyvumas – sutuoktiniai dažnai užsiima seksu, kadangi jų jau nebevaržo nesantuokinių lytinių santykių apribojimai, vedybinio gyvenimo kasdienybė ir vaikai, netrukdo darbas. Jeigu moteris iki santuokos turėjo ribotą lytinio gyvenimo patirtį, tuomet medaus mėnesio metu įvyksta intensyvus sutuoktinių pažinimas seksualumo aspektu – kas kam patinka, išbandoma naujos lytinio bendravimo formos, pozos ir aplinkybės, praplečiama lytinė patirtis ir leistinumo diapazonas. Naudojantis kontracepcija ar Natūraliojo šeimos planavimo siūlomais būdais, iki minimumo sumažinama baimė pastoti, kas leidžia kiek įmanoma labiau mėgautis patiriamais santykių su sutuoktiniu malonumais.
Karas ir taika

Fabula

Romane „Karas ir taika“ pasakojama 5 aristokratų šeimų – ypač Bezuchovų, Bolkonskių ir Rostovų istorija iki karo prieš Napoleoną 1805–1814 m. Karas siejamas su pasakojimu apie šeimos gyvenimo būdą. Romane atsispindi optimistinis tikėjimas humanizmu, asmenine laime (pvz., Nataša Rostova pilnatvės gyvenime pasiekia ištekėdama ir susilaukdama vaikų). Romane žmogaus laisvas apsisprendimas yra sąlygiškas, daug ką lemia istorinis determinizmas.
Bakalariava

Geografija

Kaimas yra Vakarų Sūduvos aukštumoje ir per jį teka Rospudos upė. Kaimo apylinkėse yra ledyninės kilmės ežerai: Samanis, Garbasė, Gilusis, Siekerevas, Skazdubekas, Balėstas, Gatnė, Grabenščizna, Karasievekas ir Apskritys. Kaimo apylinkės yra labai kalvotos ir galėtų būti įdomios turistams, tačiau turizmas nėra labai išplėtotas. Pagrinde turistai plaukioja kajakais Rospudos upės kajakų trasa arba Bebro upe. Kadangi kaimo apylinkės yra labai kalvotos ir klimatas permainingas žemės ūkio augalų vegetacijos laikotarpis yra trumpas ir žemės ūkis pakankamai neišplėtotas.

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas XVI a. pradžioje gūdžiuose miškuose ir iš pradžių vadinosi Dauspudos Bakalariava (Dowspuda Bakałarzewska) arba Bakalariavščizna (Bakałarowszczyzna). XVI a. antroje pusėje jau buvo vadinamas tik Bakalariava. Jau 1558 m. gyvenvietė turėjo miesto teises ir turėjo savo atskirą valdžią. 1607 m. įkurta Bakalariavos Šv. Apaštalo Jokūbo parapija. 1609 m. kaimo apylinkių dvarininkas Mykolas Volskis (Mikołaj Wolski) kaimo bažnyčioje finansavo altoriaus pastatymą, kuris išsilaikęs iki dabar. Į bažnyčios parapiją taip pat įėjo Kotovinos kaimas. XVII a. pabaigoje ir XVIII a. pradžioje kaime žmonės užsiiminėjo kiaulininkyste. XIX a. kaimas priklausė Stefanui Horačkai (Stefan Horaczk), o po jo mirties Kierglevičiui (Kierglewicz) ir Jonui Horačkai (Jan Horaczko) ir vėliau Jonui Stegmanui (Jan Stegman) ir Brunonui Karvovskiui (Brunon Karwowski). Seniausios kaimo gatvės yra: Kamienska, Pilypovska, Kozia, Mlinska (anksčiau Kruleviecka), Suvalska (anksčiau Grodzienska), Kživa (anksčiau Stodolna) ir Košcielna. 1870 m. gyvenvietė prarado miesto teises. XX a. pradžioje kaime gyveno apie 2000 žmonių, iš kurių daugiau nei pusė buvo žydai. Tarpukariu kaime pastatyta plytinė mokykla 1926m., bažnyčia 1936 m. ir sutvarkyta turgaus aikštė 1937 m. Per Antrąjį pasaulinį karą buvo sugriauta 90% kaimo pastatų. Didelės kautynės kaimo apylinkėse vyko 1939 m. 2-rugsėjo 4 dienomis. Nuo 1973 m. kaimas yra valsčiaus centras. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Pavadinimo klimė

Kaimo pavadinimas kilęs nuo karališkojo rūmų mokytojo vieno iš kaimo įkurėjų Mykolo Michnovičiaus (Mikołaj Michnowicz) pravardės – Bakałarz, kas lietuviškai reiškia Mokytojas.
Bugo kraštovaizdžio parkas

Augalija ir gyvūnija

Parko plotas 741,36 km², parke saugomas unikalus Bugo upės suformuotas kraštovaizdis ir aplink upę esantys miškai, kurių didžiąją dalį sudaro spygliuočiai medžiai. Parke yra apie 1300 skirtingų augalų rūšių, iš kurių 39 skirtingos medžių rūšys ir 59 skirtingos krūmų rūšys. Parke saugomos šios retos augalų rūšys: Tripirštė uolaskėlė ir Miškinė lelija. Bugo upės slėnyje gyvena tokios retos paukščių rūšys, kaip Juodasis gandras, Krantinis tilvikas, Perkūno oželis, Didžioji kuolinga, Pilkasis garnys ir Gaidukas. Taip pat parke gyvena 37 žinduolių rūšys, 12 varliagyvių rūšių ir 29 žuvų rūšys.

Turizmas

Parke yra 251 gamtos paminklas, iš kurių didžiąją dalį sudaro seni uosiai, liepos, ąžuolai ir pušys bei skruzdėlių kolonijos. Didžiąją dalį parko sudaro maži miesteliai ir kaimai, kurių dauguma išlaikė savo tradicijas ir medinę architektūrą. Parke gausu pakelės kolpyčių, kryžių, bažnyčių ir malūnų. Taip pat išlikę keli rūmai Korčevo, Staraviešo ir Sterdino kaimuose. Parko teritorijoje yra Treblinkos koncentracijos stovyklos muziejus.
Jonas Alfonsas Liackis

Biografija

Lietuvos bajorų Liackių giminės atstovas, herbo „Cmok“ savininkas, Teodoro Liackio sūnus, senelis Teodoras Aleksndras Liackis.
Mokėsi Padujos universitete.
Išsiskyrė karuose su Švedija, Turkija ir Rusija.
Virtuvė

Virtuvė – patalpa, skirta maistui ruošti; pastato (namo), kitokio statinio (pvz., karinės palapinės) gastronominės paskirties vieta. Gali būti „vidinė“ ir „išorinė“ (pvz., lauko) virtuvė. Pagal veiklos subjektus gali būti namų ūkio, kokios nors organizacijos (įmonės, viešojo maitinimo įstaigos, pvz., kavinės arba restorano) virtuvė. Naudojami virtuvės reikmenys – įvairūs įrankiai (peiliai, šaukštai), įranga (mikrobanginė krosnelė, viryklė), indai (pvz., puodai, keptuvės).