google/wiki40b huggingface dataset:
Perukas

Istorija

Pirmieji perukai, kaip valdžios ir hierarchijos simboliai, atsirado senovės Egipte ir Persijoje. Tuo tarpu senovės Romoje itin madingi buvo natūralių plaukų perukai, padidinantys šukuosenas bei paslepiantys retėjančius plaukus. Na, o pripažinimo viršūnė buvo pasiekta XVIII amžiuje, kai pasirodyti visuomenėje be peruko tapo nedovanotinu nemandagumu.
Istorinės aplinkybės perukų nešiojimą koregavo ne vieną sykį: pradedant Senovės Egiptu, kur perukus dėvėjo visi (egiptiečiai kovodami su parazitais galvas skusdavosi plikai, o perukas atliko ne tik estetinę, bet ir praktinę funkciją: tarnavo ir kaip galvos apdangalas), baigiant Prancūzijos revoliucija 1789–aisiais, kai perukų buvo atsisakyta kartu su visomis kitomis turtingųjų privilegijomis.

Šinjonų era

Perukų „krizė“ sukūrė palankias sąlygas kitos puošmenos – šinjono – įsigalėjimui. Šinjonas – pridėtiniai plaukai, prisegami arba pririšami prie natūralių plaukų.
Napoleono valdymo metais perukų vajų pakeitė šinjonų mada. Tiesa, tuo metu suklestėję šinjonai visai nebuvo panašūs į tuos, kuriuos renkamės šiandien. Napoleono epochos moterys puošėsi aukštais uždedamų plaukų šinjonais, dar vadinamais „žirafomis“. Buvo manoma, kad kuo aukštesnis šinjonas, tuo labiau jis priartėja prie tų laikų mados standartų.
Kiek vėliau išpopuliarėjo įvairios kasytės, kurios buvo tvirtinamos ne prie šukuosenos, o prie skrybėlės ar kitokio galvos apdangalo.
XIX a. antrojoje pusėje įsiviešpatavo šinjonai iš dirbtinių sruogų. Šioms mados tendencijoms neliko abejingi ir vyrai: tapo įprasta dirbtinių plaukų sruoga užmaskuoti plikę ar išretėjusius plaukus.
Modernizmas šinjonų nešiojimo madas pasuko kita kryptimi. Kadangi mados norma tapo ilgų banguotų plaukų šukuosenos, šinjonai būdavo veliami ir prie šukuosenos tvirtinai taip, kad suteiktų natūraliai gausių plaukų efektą.

Perukas šiandien

Vieniems jis – būtinybė, užmaskuojanti ligos paliktas žymes arba paslepianti negausius plaukus. Kitiems perukas – vis populiarėjanti pramoga, padedanti sukurti naują stilių, išsiskirti iš minios ar tiesiog nustebinti draugus.

Gamintojai

Pagrindiniai perukų ir šinjonų gamintojai yra Kinija bei Korėja. Iš šių šalių importuojami tiek sintetiniai, tiek natūralūs plaukai dažniausiai būna pigesni. Perukų ir šinjonų gamyba užsiima ir kitos šalys. Lietuvoje populiariausia vokiečių, švedų, italų bei japonų produkcija. Lietuvoje ji brangesnė.

Kainos

Peruko ar šinjono kainą nulemia medžiagos, iš kurios jis pagamintas. Kokybiškiausiais laikomi natūralūs perukai ir šinjonai. Rinkoje apstu ir itin kokybiškų sintetinių perukų.
Sintetiniai perukai susidėvi greičiau, ne visada itin natūraliai atrodo, todėl jų kaina paprastai mažesnė. Trumpo kirpimo sintetiniai perukai kainuoja 100–140 Lt, vidutinio ilgio – nuo 140 iki 200 Lt, ilgi kainuoja nuo 200 iki 300 Lt.

Kokybiški sintetiniai perukai gali kainuoti kaip natūralūs perukai ar šinjonai. Trumpas natūralus perukas gali kainuoti 220–350 Lt, kare kirpimo – 350–500 Lt, ilgų plaukų – nuo 500 Lt.
Ipolitas Gasiūnas

Ipolitas Gasiūnas (1902 m. gegužės 21 d. Bačiūnai, Šiaulių apskr. – 1975 m. liepos 19 d. Vilnius) – Lietuvos biologas, biologijos mokslų kandidatas.

Biografija

1933 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1951 m. biologijos mokslų kandidatas.
Nuo 1933 m. Vytauto Didžiojo universiteto (nuo 1946 m. Kauno universitetas) dėstytojas; 1944–1948 m. Bendrosios biologijos katedros vedėjas. Nuo 1949 m. Biologijos instituto (nuo 1959 m. Zoologijos ir parazitologijos institutas, dab. Ekologijos institutas) mokslo darbuotojas, 1950–1952 m. Ventės rago biologijos laboratorijos vadovas; nuo 1944 m. docentas.

Mokslinė veikla

Fiziologijos, hidroentomologijos ir hidrobiologijos naujų tyrimo krypčių Lietuvoje pradininkas. Pirmasis Lietuvoje nagrinėjo anafilaksiją. Nustatė, kad Lietuvoje yra palankios sąlygos vystytis maliariniams uodams (Anopheles), ištyrė šių uodų biologiją ir ekologiją, reliktine vandens fauną, ypač vėžiagyvius, inicijavo žuvų mitybinės bazės gausinimo tyrimus. Jo pastangomis į Lietuvą buvo introdukuoti ir aklimatizuoti Kaspijos limanų vėžiagyviai.
Scottie Pippen

Biografija

Sportininkas gimė 1965 m. rugsėjo 25 d. dvylikos vaikų šeimoje. Pradėjo žaisti krepšinį Hamburgo vidurinėje mokykloje. Vėliau žaidė Centrinio Arkanzaso universiteto komandoje, kurioje itin pasižymėjo 1987 m., pelnydamas 23,6 taško ir atkovodamas 10 kamuolių per rungtynes. Tais pat metais vykusioje NBA naujokų biržoje jį aštuntuoju numeriu pašaukė Sietlo SuperSonics klubas ir iškart iškeitė į Čikagos „Bulls“ už vidurio puolėją O. Polynice.
S. Pippen žaidimas pagerėjo 1990/1991 m. NBA sezone. Tais pačiais metais jis pirmą kartą dalyvavo NBA Visų žvaigždžių rungtynėse. 1990/1991 m. NBA sezono metu, lapkričio 23 d. runtynėse su Los Andželo „Clippers“ klubu, pasiekė pirmą karjeroje trigubą dublį. Šiame sezone jis iš viso pasiekė tris trigubus dublius, taip pat prisidėjo prie klubo pirmosios pergalės NBA čempionate. 1992 m. jis buvo Svajonių komandos, kuri laimėjo 1992 m. olimpinių žaidynių auksą Barselonoje, narys. Po ketverių metų Atlantoje vykusiose žaidynėse Pippenas vėl iškovojo olimpinį aukso medalį.
1996 m. Pippenas buvo įtrauktas NBA 50-mečio Visų laikų komandą. Čikagos „Bulls“ yra įamžinę jo marškinėlius su 33 numeriu United Center arenoje.
Dvokiančioji šalmabudė

Išvaizda

Kepurėlė (2–6 cm skersmens) iš pradžių pusiau iškili, vėliau beveik horizontali, su plačiu gūbreliu per vidurį. Kepurėlė yra violetinės spalvos. Kraštuose matyti būdingos plačios vagelės. Kotas plonas cilindriškas, kietas, kepurėlės spalvos, padengtas daugybės išilginių juosvai violetinių plaušelių. Lakšteliai reti platūs, sujungti plonyčiais lakšteliukais. Trama vandeninga, kepurėlės trama balta, koto violetinė, turi stiprų ridikų skonį ir kvapą.
Apsinuodijimo pavojus: Dvokiančiosios šalmabudės tramoje yra nedidelis kiekis muskarino; jis nėra labai pavojingas grybas, tačiau silpnesnės sveikatos žmonės turėtų šio grybo vengti. Apsinuodijimo atveju, sutrinka virškinimas.
Spalvos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo rausvos iki violetinės, tačiau pasitaiko egzempliorių su balkšva ir riešutų spalvos kepurėle. Pastarųjų kotas visada violetinis. Lakšteliai balsvi ir šviesiai rausvi arba šviesiai violetiniai.

Augavietė

Dvokiančioji šalmabudė yra išties dažnai sutinkamas grybas, auga pavieniui arba grupėmis lapuočių ir spygliuočių miškuose.
Sezonas: liepa–spalis
Panašios rūšys: dėl būdingos kepurėlės spalvos ir gilių vagelių kraštuose, Dvokiančiosios šalmabudės beveik neįmanoma supainioti su jokiu kitu grybu.
Rūsteikiai

Aplinkinės gyvenvietės

Tumiškė – 2 km
ZARASAI – 12 km 
 Šauliai I – 4 km
SALAKAS – 12 km
FTP

FTP komandos

Pagrindinės protokolo komandos:

bye             užbaigti ftp sesiją
cd              pakeisti dabartinę direktoriją serveryje
cdup            pakeisti dabartinę direktoriją serveryje pereinant į tėvinę
chmod           pakeisti serveryje esančio failo teises
close           užbaigti ftp sesiją
delete          ištrinti failą serveryje
dir             rodyti esamosios serverio direktorijos turinį
disconnect      užbaigti ftp sesiją
get             inicijuoti failo siuntimą iš serverio
help            rodyti pagalbą
lcd             pakeisti dabartinę direktoriją kliente
ls              rodyti esamosios serverio direktorijos turinį
mdelete         ištrinti keletą failų serveryje
mget            inicijuoti kelių failų siuntimą iš serverio
mkdir           sukurti direktoriją serveryje
mode            pakeisti failų siuntimo režimą
mput            siųsti į serverį keletą failų
open            inicijuoti jungimąsi prie serverio
put             siųsti į serverį failą
pwd             rodyti serverio dabartinę direktoriją
quit            užbaigti ftp sesiją
recv            inicijuoti failo siuntimą iš serverio
rename          pervadinti failą serveryje
restart         pakartoti failo siuntimą nuo tam tikros vietos
rmdir           ištrinti direktoriją serveryje
send            siųsti vieną failą
user            inicijuoti prisijungimą prie serverio
Aplinkos modifikavimo sutartis

Aplinkos modifikavimo sutartis (angl. Environmental Modification Convention, ENMOD), Sutartis apie karinio ar kitokio priešiško aplinkos modifikavimo technikų naudojimo draudimą (angl. Convention on the Prohibition of Military or Any Other Hostile Use of Environmental Modification Techniques) – tarptautinė sutartis, draudžianti naudoti karinius ar kitokius priešiškus aplinkos modifikavimo būdus, kurie daro platų, ilgai trunkantį ar rimtą poveikį aplinkai. Sutartis imta pasirašinėti 1977 m. gegužės 18 d. Ženevoje, ėmė veikti 1978 m. spalio 5 d.
Sutartis draudžia orų karybą, t. y., orų keitimo technikas, siekiant daryti žalą ar naikinti. 2010 m. Biologinės įvairovės konvencija taip pat draudžia kai kurias orų modifikavimo ir geoinžinerinio poveikio formas.
Daug valstybių teigia, kad ši sutartis neįvedė visiško draudimo naudoti herbicidus (pvz., oranžinį agentą) karyboje, bet reikalauja apdairumo kiekvienu kariniu jų panaudojimo atveju.
2012 m. sausio mėnesį sutartį buvo ratifikavusios 76 valstybės.
Šelvenų apylinkė

Istorija

Šelvenų apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
1954 m. prijungta Saveikių apylinkė, Piktuižių apylinkė, dalis Šakynos apylinkės, o dalis Šelvenų apylinkės prijungta prie Žarėnų apylinkės. 1960 m. rugpjūčio 30 d. Šelvenų apylinkė performuota į Piktuižių apylinkę.
Korintas (Nikaragva)

Istorija

Korinto uostamiestis įkurtas 1858 m. bendru Centrinės Amerikos valstybių nutarimu.
Aušra Kilkuvienė

Aušra Kilkuvienė (g. 1975 m. kovo 11 d.) – Lietuvos televizijos ir radijo laidų vedėja.

Biografija

Dirbo radijo stotyse „Martis“, „Kauno fonas“. 2002–2008 m. vedė tuo metu itin išpopuliarėjusią laidą „TV pagalba“. 2008–2009 m. vedė TV3 laidą „Čia ir dabar“, tais pačiais metais buvo ir laidos „Kriminaliniai tyrimai“ užkadrinis balsas, 2010–2011 m. laidos „24 valandos“ užkadrinis balsas.
Dalyvavo „Žvaigždžių duetų“ ketvirtajame sezone, kartu su Giedriumi Arbačiausku. 2013-2015 m. vedė Lietuvos ryto TV laidą „Kitoks pokalbis" nuo 2015 m. rudens kelis mėnesius vedė Lietuvos ryto TV laidą „Ginčas“. Nuo 2015 m. Gruodžio mėnesio tapo LNK laidos „Yra, kaip yra“ vedėja ir vedė laidą iki 2016 m. vasaros. Yra projekto „Tu gali kurti“ projekto vadovė.
Dreiko sąsiauris

Dreiko sąsiauris yra tarp Pietų Amerikos (Ugnies Žemės) ir Antarktidos (Pietų Šetlando salų), jungia Atlanto ir Ramųjį vandenynus. Ilgis 460 km, plotis iki 1120 km (plačiausias sąsiauris pasaulyje). Gylis iki 5249 m (sekliausia vieta 276 m). Dažni galingi štormai. Pietinė dalis žiemą užšąla, vasarą gausu ledkalnių. Sąsiauris pavadintas anglų keliautojo ir pirato Francis Drake, juo praplaukusio 1578 m., garbei.
Antanas Jankevičius

Antanas Jankevičius (lenk. Antoni Jankiewicz, 1800 m. Anykščių parapija – m. po 1838 m. Vilnius) – Lietuvos tapytojas, piešėjas, iliustruotojas.

Biografija

Septynerius metus mokėsi piešimo ir tapybos privačiai, 1821–1829 m. studijavo dailę Vilniaus universiteto Piešimo ir tapybos katedroje pas J. Rustemą. Nuo 1823 m. Vilniaus universiteto botanikos leidinių iliustruotojas. 1825 m. sukūrė 33 iliustracijas J. Volfgango botanikos veikalui. 1829 m. dalyvavo E. K. Eichvaldo surengtoje botanikos ekspedicijoje į Ukrainą. Architekto K. Podčašinskio kvietimu pagal jo projektą ištapė Vilniaus Evangelikų reformatų bažnyčios lubų kesonus, 1838 m. dalyvavo atnaujinant Vilniaus katedros Šv. Kazimiero koplyčią.
Indų muzika

Indų muzika – Indijos subkontinento gyventojų muzikinių tradicijų, stilių ir formų visuma. Platesne prasme – Pietų Azijos muzika, apimanti Indijos ir Šri Lankos, Pakistano, Nepalo ir Bangladešo tradicinę ir šiuolaikinę muziką, išeivijoje gyvenančių etninių indų muziką. Indų muzika apima klasikinę muziką (skiriamos dvi tradicijos: Šiaurės Indijos arba hindustaniškoji, ir Pietų Indijos, arba karnatakiškoji), teatro ir šokio, populiariąją ir kino, įvairių Indijos tautų (tamilų, telugų, marathų, bengalų, gudžaratų) liaudies muziką.

Klasikinė muzika

Svarbiausi klasikinės muzikos stiliai ir žanrai – dhrupadas, chajalis, kavalis, gyta, varna, kritė.
Žymiausi Pietų Indijos kompozitoriai – Tjagaradža (1767–1847), Mutusvamis Dykšitaras (1776–1835), Šjama Šastris (1792–1827).

Šokis ir muzikinis teatras

Gyvuoja septyni klasikinio šokio ir teatro stiliai: bharanatanatjam, kathakas, kathakali, kūčipūdi, orisi, manipuri.
Antnemunio valsčius

Antnemunio valsčius buvo pietų Lietuvoje.
Šokliavoriai

Kaip medžioja

Tinklų nerezga. Kadangi jų labai gerai išvystytas regėjimas, auką stebi, prisėlina ir užšoka ant jos 2–4 cm šuoliu. Tada voras ištiesia abi kojų poras į priekį ir sučiumpa grobį, net jei jis didesnis už jį patį. Tačiau prieš šokdamas voras nusitiesia apsauginį siūlą, kurį pritvirtina prie žemės. Šis siūlas padeda žaibiškai atsitraukiti, jei negalima įveikti didesnio grobio, padeda sulaikyti skrendantį vabzdį, kad jis nenuskristų su pačiu voru, ar tiesiog grįžti į pradinę vietą, jei šuolis nesėkmingas. Šokliavorių aukomis tampa drugiai, musės, net bitės ir kiti vorai. Be to, šie vorai maitinasi ir vabzdžių lervomis bei kiaušinėliais.
Šiai šeimai yra būdingi poravimosi šokiai, kurie kiekvienos rūšies šiek tiek skirtingi. Patelė nuverpia kiaušinėlių kokoną, kurį saugo, kol išsirita jaunikliai.
Neuropsichologija

Neuropsichologija – psichologijos šaka, taip pat priskiriama neuromokslams, tirianti psichikos funkcijas kaip kognicija, kalba, emocijos, sąmonė, jų mechanizmus bei neurofiziologinius pagrindus, jų reikšmę praktinėje veikloje.
Neuropsichologija remiasi bendrosios, eksperimentinės psichologijos bei psichofiziologijos metodais bei atitinkamais duomenimis.

Taikymas

Pagrindinė neuropsichologijos taikymo sritis yra klinikinė neuropsichologija ir su ja susiję tyrimai.
Neuropsichologijoje kaip ir neurologijoje gali būti remiamasi, pvz., galvos smegenų veiklos po lokalinio jų pažeidimo ir kitais duomenimis.
Skaborų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Pauškių piliakalnis 16 km
Skroblio piliakalnis 14 kmPaplienijos piliakalnis 12,5 kmLopaičių piliakalnis 6 kmVembūtų piliakalnis 9 kmNorgėlų piliakalnis 25 kmTreigių piliakalnis 8 kmŠiuraičių piliakalnis 3,5 km
Only Teardrops

Kaltinimai plagiatu

Pasak olandų leidinio „De Telegraaf“, daina „Only Teardrops“ yra labai panaši į dainą „I Surrender“, kuri buvo įrašyta 2002 m., dabar nebegyvuojančios olandų grupės „K-Otic“. Tačiau, kaip nurodė grupės K-Otic buvusieji nariai, tarp kompozicijų yra tam tikrų panašumų, bet tai vargu, ar gali būti vadinamas plagiatu.
Kaltūnas

Kaltūnas (lot. Plica polonica) - labai stipriai susivėlę, neiššukuojami plaukai.

Istorija

Viduramžiais ir iki pat XX a. buvo paplitęs tarp varguomenės ir tarp labai pasiturinčių gyventojų, nes jie nešiodavo perukus, kad paslėptų utėlėtumą.
Iki 1876 m., kai Vilniaus medicinos draugija (VMD) buvo paskelbtas kaltūno kaip ligos egzistavimas, buvo manoma, kad tai užkrečiamoji endeminė liga. Už geriausią kaltūno teorijos išaiškinimą Henrikui Dobržickiui buvo paskirta 500 rublių premija. Nuo tada imtasi priemonių likviduoti kaltūną.
Meklenburgo įlanka

Meklenburgo įlanka (vok. Mecklenburgische Bucht, dan. Mecklenburg Bugt, lenk. Zatoka Meklemburska) − įlanka Baltijos jūros pietvakariuose.
Meklenburgo įlankos ilgis 80 km, žiočių plotis ~ 50 km, didžiausias gylis 27 m. Pietuose įlanka ribojasi su Vokietija, šiaurėje − su Danijos Lolando, Falsterio ir Mono salomis. Šiaurės vakaruose Fehmarno sąsiauriu jungiasi su Kylio įlanka. Pietvakariuose ji šakojasi į dvi dalis − Vismaro įlanką ir Liubeko įlanką.
Svarbiausi uostai: Liubekas, Vismaras, Rostokas.
Lietuvos tūkstantmečio tiltas

Tilto konstrukcijos

Tilto perdanga - erdvinė, plieninė, nekarpyta, sijinė perdanga. Perdangos erdvinę sistemą sudaro dvi lygiagrečios 3 metrų aukščio dvitėjo profilio sijos, kurios tarpusavyje sujungtos skersiniais ryšiais, o virš atramų ir skersinėmis standumo diafragmomis. Tilto paklotas surinktas ant perdangos plieninių konstrukcijų montuojant gelžbetoninius gaminius (perdangos plokštes ir turėklinius blokus), kurie tarpusavyje sujungti įrengiant monolitinius ruožus.
Tilto atramos įrengtos iš surenkamojo gelžbetonio gaminių, kuriuos sumontavus įrengti monolitiniai ruožai.
Prienai (Kelmė)

Istorija

1586 m. minimas Prienų dvaras.
Vidmantas Paliulis

Biografija

1988 m. baigė Rokiškio kultūros mokyklą, choro dirigentas, 2006 m. baigė Šiaulių universitetą, muzikos mokytojas.
1989–1993 m. Daugailių kultūros namų meno vadovas, Subačiaus vidurinės mokyklos, Subačiaus gimnazijos mokytojas, Subačiaus kultūros namų vyr. specialistas.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narys. 2007 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Jurgita, vaikai Elvinas, Sonata, Bertas, Demetrija, Domas.
Šv. Kristoforo kamerinis orkestras

Šv. Kristoforo kamerinis orkestras – Lietuvos orkestras, Vilniaus kamerinis orkestras, 1995 m. pavadintas Vilniaus miesto globėjo – Šv. Kristoforo – vardu, nuo 1997 m. Vilniaus miesto savivaldybės kolektyvas.

Veikla

Šv. Kristoforo kamerinį orkestrą 1994 m. įkūrė profesorius Donatas Katkus. Nuo 2018 m. sausio 1 d. orkestro meno vadovas ir vyr. dirigentas – Modestas Barkauskas. Dalyvauja tarptautiniuose šiuolaikinės muzikos projektuose, festivaliuose Lietuvoje ir užsienyje. Pirmasis atliko daugelį lietuvių kompozitorių kūrinių kameriniam orkestrui. 
Šv. Kristoforo kamerinis orkestras taip pat yra plačiai žinomas kaip novatoriškas, drąsus ir šiuolaikiškas kolektyvas: orkestro muzikantai nuolat dalyvauja netradicinėse akcijose, intriguojančiuose džiazo, roko, pop muzikos projektuose. Vienas sensacingiausių pastarojo meto orkestro pasirodymų – projektas Trakų smėlio karjere, kur orkestrui teko groti „smėlio scenoje“, o traktoriai bei benzovežiai „grojo“ diriguojant maestro Donatui Katkui.
Orkestrui dirigavo Denis Russel Davies, Juha Kangas, Stefan Fraas, Jonas Aleksa, Rinaldo Alessandrini, Jonas Aleksa. Su orkestru koncertavo smuikinkai Jacques Israelievitch, Moti Shmit, Anton Barachovsky, Raimundas Katilius, Rusnė Mataitytė, fleitistai Jean Ferrandis, Bonita Boid, Robert Aitken, Carsten Hustedt, Michaela Petri, violončelininkai Dominique de Williencourt, Maria Kliegel, marimbininkė Linda Maxey, pianistai Caroline Sageman, Tamami Honma, Petras Geniušas, Jan Krzysztof Broja ir kt. Gastroliavo Estijoje, Suomijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Švedijoje, Ispanijoje.
Pietų ašigalis

Pietų ašigalis – piečiausias Žemės taškas. Tai vienas iš dviejų taškų, kur žemės sukimosi ašis kertasi su paviršiumi. Greta įsikūrusi Amundseno-Skoto pietų ašigalio stotis.

Istorija

Pirmieji bandymai tyrinėti pietų poliarines teritorijas prasidėjo XIX a. pradžioje. Laikoma, kad pirmoji pasaulyje Antarktidos žemyno krantą 1820 m. vasario 2 d. pasiekė F. Belingshauzeno vadovaujama ekspedicija. Nuo 1839 m. iki 1843 m. vykusios britų pietų poliarinės ekspedicijos metu Dž. K. Roso vadovaujama ekspedicija tyrinėjo Antarktidą, atrado Roso šelfinį ledyną bei ugnikalnius Erebusą ir Terorą. Kurį laiką pietų poliariniai kraštai nebuvo tiriami. Tik 1901 m. prasidėjo kitas brito R. Skoto vadovaujama Antarktidos tyrinėjimų etapas. Ekspedicijos metu buvo gauti svarbūs ir gausūs Antarktidos geografijos, biologijos, geologijos, meteorologijos duomenys. Pirmieji žmonės pasiekę geografinį pietų ašigalį buvo šunų kinkiniais vykusi norvegas Roaldas Amundsenas ir jo grupė 1911 m. gruodžio 14 d. Beveik tuo pat metu – 1912 m. sausio 18 d. pietų ašigalį pasiekė ir pėsčiomis judėjusi R. Skoto ekspedicija, kuri grįždama tragiškai žuvo. Pirmasis 1928 m. lapkričio 29 d. virš pietų ašigalio lėktuvu praskrido amerikietis R. Berdas. 1956 m. spalį Jungtinių Valstijų karinių jūrų pajėgų grupė pietų ašigalyje pradėjo statyti pirmąją stacionarią Amundseno-Skoto pietų ašigalio stotį, kuri veikia nuo 1957 m.

Klimatas

Žiemos metu (nuo kovo iki rugsėjo) pietų ašigalyje visiškai nešviečia Saulė, tuo tarpu vasarą (nuo rugsėjo iki kovo) ji visada yra aukščiau horizonto. Poliarinės nakties metu iki ir po Saulės patekėjimo bei nusileidimo, iš viso maždaug 15–16 parų, Antarktidoje stebimos baltosios naktys. Pietų ašigalyje Saulė nepakyla aukščiau 23,5° virš horizonto. Didžiąją dalį Saulės spindulių pietų ašigalyje atspindi sniegas. Pietų ašigalio absoliutus aukštis siekia 2804 metrus. Dėl aukščio, vėjų ir ledyno, klimatas pietų ašigalyje labai šaltas, atšiaurus ir sausas. Pietų ašigalyje beveik neiškrenta kritulių. Vidutinė metų temperatūra pietų ašigalyje yra −49 °C, vasarą ji svyruoja nuo −26 °C iki −29 °C, žiemą vidutiniškai siekia apie −58 °C.

Pietų magnetinis polius

Pietų magnetinis polius yra taškas, kuriame geomagnetinio lauko linijos vertikaliai kerta Žemės paviršių. Magnetinio poliaus padėtis keičiasi, nes kinta geomagnetinis laukas.
Bebi Dol

Muzikinė karjera

Bebi Dol muzikinę veiklą pradėjo 8 dešimtmečio pabaigoje grupėje „Tarkus“.
1981 metais su Goranu Vejvoda subūrė grupę „Annoda Rouge“, tačiau grupė gyvavo trumpą laiką, išleidusi du singlus.
Po to atlikėja pradėjo solinę karjerą, bendradarbiaujama su Goranu Vejvoda, išleido dvigubą singlą „Mustafa / Na planeti uzdaha“. 1981 metais kūrinys „Mustafa“ pelnė geriausios tų metų dainos apdovanojimą.
1983 m. Bebi Dol išleido debiutinį albumą „Ruže i krv“. Tais pačiais metais laimėjo geriausio debiutinio albumo apdovanojimą, taip pat pelnė kritikų ir visuomenės palaikymą. Be jau hitu tapusios dainos „Mustafa“, debiutiniame albume taip pat buvo kiti jos populiarūs kūriniai „Superboy“, „Ruže i krv“ ir „Lapis lazzuli“.
1991 m. dalyvavo „Eurovizijos“ dainų konkurse.
2004 metais atlikėja dalyvavo Serbijos nacionalinėje atrankoje į „Euroviziją“ Evropesma 2004, tačiau į finalą nepateko.
Piotras Vrangelis

Biografija

1901 metais baigė Sankt Peterburgo Kalnų institutą. Tais pačiais metais įstojo į kariuomenę, tarnavo kazokų daliniuose. 1904 m. dalyvavo savanoriu Rusijos-Japonijos kare. Pasižymėjo Pirmojo pasaulinio karo mūšiuose. Po Spalio perversmo išvyko į Krymą. Nuo 1919 m. sausio – Pietų Rusijos ginkluotųjų pajėgų savanorių armijos vadas. Su A. Denikinu išvijo Raudonąją armiją iš Šiaurės Kaukazo, užėmė Caricyną. 1920 m. P. Vrangelio kariuomenė buvo išstumta iš užimtų teritorijų. 1920 m. lapkričio 14 d. su kariuomenės likučiais persikėlė į Turkiją. Vėliau apsigyveno Belgijoje. 1924 m. rugsėjo 1 d. įkūrė Rusų visuotinę karių sąjungą.
Antanas Grigiškis

Biografija

1909 m. baigė Mažeikių geležinkeliečių mokyklą, 1911 m. – Liepojos dviklasę geležinkeliečių mokyklą. Mokėsi individualiai. 1913 m. įstojo į Telšių gimnazijos 5 klasę, tačiau dėl sveikatos būklės mokslų nebaigė.
1913 m. atvyko į Vilnių, dirbo Lietuvos dailės draugijos raštinėje. 1914 m. mokėsi Liberiškių dvare netoli Panevėžio organizuotuose gyvulių ir pieno ūkio kursuose.
Bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvos ūkininkas“, „Lietuvos žinios“. Pirmojo pasaulinio karo metais baigė „Ryto“ draugijos organizuotus pedagoginius kursus, mokytojavo Stakliškių dviklasėje mokykloje. Nuo 1919 m. balandžio 23 d. Mažeikių apskrities viršininko padėjėjas.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos bloką. Pasibaigus kadencijai dirbo ir gyveno Raseiniuose.
1927-1928 m. kalintas, apkaltinus sukilimo prieš valdžią organizavime. Po Antrojo pasaulinio karo dirbo Kauno medžiotojų draugijos sekretoriumi, Veterinarijos akademijos Mokslo skyriuje.