google/wiki40b huggingface dataset:
Medininkų mūšis

Istorija

Vokiečių ordino kariuomenei, kurią sudarė 40 riterių, Klaipėdos įgula, prūsų sembų vitingai, vadas – Vokiečių ordino maršalas Heinrichas Plockė, užpuolus Medininkų žemę ir daliai kryžiuočių pasklidus plėšti apylinkių, žemaičiai netikėtai smogė jų pagrindinėms jėgoms. Žuvo maršalas Heinrichas fon Plockė, 29 riteriai, daug vitingų, į nelaisvę paimtas Sembos fogtas Gerhardas Rude.
Medininkų mūšis sustabdė Vokiečių ordino puolimus į Medininkų žemę iki Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino sudarytų su kryžiuočiais paliaubų (1324–1328 m.).
Ulama

Ulama (’ulama; vns. ’alim) – Islamo visuomenėje, tai religinių žinovų (vadovų) luomas.
Głos Wileński

Głos Wileński (liet. Vilniaus balsas) – iliustruotas savaitraštis miestams, miesteliams ir kaimui, leistas 1920–1930 m. Vilniuje lenkų kalba.

Istorija

Leido ir redagavo P. Kovnackis, „Dziennik Wileński“. Informavo apie vidaus ir užsienio politiką, spausdino skaitytojų laiškus, straipsnius sveikatos, dorovės, religijos klausimais.
Redaktoriai: P. Kovnackis, Z. Kovnacka.
Vytautas Mieželis

Vytautas Mieželis (g. 1928 m. gegužės 27 d. Berniškių kaime, Antalieptės valsčiuje, Zarasų apskrityje) – pedagogas, visuomenininkas

Biografija

Gimė ir augo religingų valstiečių Zakaro ir Emilijos (Bukauskaitės) Mieželių šeimoje. Jų sodyba buvo apylinkės jaunimo susitelkimo vieta; vykdavo gegužinės, sueidavo kaimynai pasidalinti naujienomis, jaunimas padainuoti, pašokti.
1950 m. baigė Antalieptės vidurinės mokyklos pirmą laidą. 1954 m. grįžęs iš tarybinės kariuomenės pradėjo mokytojauti Utenos rajono Kišūnų pradinėje mokykloje (vėliau reorganizuota į septynmetę). Kaip gabus ir sumanus pedagogas 1956 m. paskiriamas Utenos rajono Ilčiukų septynmetės mokyklos direktoriumi.
Gilindamas profesines žinias, 1969 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Filologijos fakulteto neakivaizdinį skyrių. 1967–1971 m. Utenos rajono Saldutiškio vidurinės mokyklos direktorius. 
Nuo 1971 iki 2001 m. Utenos miesto naujai pastatytos 4-osios (Dauniškio) vidurinės mokyklos direktorius, mokytojas. Pasižymėjo kaip sumanus administratorius ir aktyvus visuomenininkas. Ilgą laiką Krašuonos vidurinėje mokykloje mokiniams dėstė teisėtvarką, saugų eismą, viešąją tvarką. 
Nuo 2003 m. vadovauja Utenos rajono pagyvenusių pedagogų draugijai „Atgaiva“. Gieda Utenos bažnytiniame chore, dainuoja Aukštaičių chore.
Su žmona pedagoge Stefanija Janulionyte (1929–2007) užaugino dukrą Violetą (bibliotekininkė Utenoje) ir sūnų Kęstutį (mokytojas Vilniuje).
Vaguras

Istorija

Įkurtas XIV a.

Pavadinimo kilmė

Miestelio vardas fareriškai reiškia „įlanka“.
Povilas Kulvinskas

Biografija

1956–1967 m. mokėsi ir baigė Raguvos vidurinę mokyklą. 1967-1968 m. dirbo Šilų (Panevėžio raj.) kaimo kultūros namuose. 1968-1970 m. jis atliko privalomąją karinę tarnybą sovietinėje kariuomenėje Kaliningrado srityje, kur tarnavo tankų dalinyje tanko ekipažo vadu. Grįžęs iš tarnybos, jis gyveno Panevėžyje, 1970-1976 m. dirbo Panevėžio damos teatre aktoriumi, buvo Juozo Miltinio vadovaujamos dramos studijos auklėtinis.
1976–1980 m. P. Kulvinskas dirbo Birštone, ten įkūrė liaudies teatrą, režisavo spektaklius, rengė poezijos vakarus. 1980 m. Vilniaus kultūros mokykloje (dab. Vilniaus kolegijos Menų fakultetas) neakivaizdžiai baigė teatro režisūros studijas. Už nepaklusimą statyti sovietinės ideologijos kupinus spektaklius buvo atleistas iš režisieriaus pareigų. Gyvendamas Birštone, 1980–1982 m. dirbo Kauno dramos teatre, kūrė epizodinius vaidmenis. 1996 m. apsigyveno nusipirktoje nuošalioje sodyboje Anykščių rajone.
P. Kulvinskas rašo tradicinės eilėdaros eiles, kuriose vyrauja meilės motyvai. Savo kūrybą jis publikuoja periodikoje ir rinkiniuose, skaito renginiuose, išleido keliolika poezijos knygelių.

Asmeninis gyvenimas

P. Kulvinskas buvo vedęs, su pirmąja žmona Alina Žalyte užaugino sūnus Dovydą ir Henriką. Išsiskyrė. Gyvenimo draugė – vadybininkė Janina Regina Enčerytė.
Buvusį aktorių ir liaudies teatro vadovą P. Kulvinską, gyvenantį nuošaliame vienkiemyje netoli Traupio, prieštaringai apibūdina ir vertina aplinkinių kaimų gyventojai: keistuolis, talentingas, pasipūtęs, apsiskaitęs, filosofiškas, konfliktiškas, keliantis aukštą moralės kartelę sau ir kitiems. Pagarsėjo savo sodybos išskirtinumu – stulbinantis namų interjeras primena ir bažnyčią, ir muziejų. Visos keturių kambarių namo sienos bei durys tirštai nukabinėtos meno kūrinių reprodukcijomis, religine, tautine simbolika bei kitokiais, šeimininkų supratimu, estetiškais vaizdais. Kryžiai, angelai, šventųjų paveikslai, partizanų, kunigaikščių, popiežiaus, pusnuogių blondinių bei politikų nuotraukos sienas dengia ištisai – nuo grindų iki pat lubų, taip sudarydamos savotišką būsto dekoraciją. Lauko išvietė dekoruota žinomų politikų atvaizdais, jų rinkiminiais plakatais.
Jūsų Nešvankybe

Turinys

Broliai princai Tadijus ir Fabijus – visiškos priešingybės: Fabijus narsus karys, nuolat dalyvaujantis žygiuose ir gelbstintis karalystę, o jaunesnysis Tadijus visai nemoka kovoti ir daugiausia laiko praleidžia lakstydamas paskui moteris.
Po vieno iš žygių Fabijus parsigabena namo gražuolę Beladoną, kurią ketina vesti, tačiau puotos metu apsireiškia piktasis burtininkas Lazaras ir pagrobia nuotaką. Paaiškėja, kad ši jam reikalinga, kad išpildytų pranašystę ir blogio jėgos užvaldytų pasaulį.
Fabijus su savo riteriais išsirengia ieškoti nuotakos, o karalius įsako kartu keliauti ir Tadijui. Tam, kad Lazaras būtų įveiktas, jiems būtina rasti Vienaragio kalaviją. Broliai nuolatos riejasi, nes Tadijus pavydi vyresniajam garbės ir gebėjimų kovoti, tuo tarpu pats neturi valios kažką pasiekti.
Netrukus paaiškėja, kad riteriai yra parsidavę Lazarui ir broliai kartu su Tadijaus tarnu priversti bėgti. Jie pakliūva į nelaisvę Baltiesiems Žmonėms, tačiau čia juos išgelbėja Izabelė, turinti savų sąskaitų su Lazaru. Tadijus įsimyli Izabelę, tačiau supranta, kad neturi jokių šansų jai patikti.
Tuo tarpu Fabijus pagrobiamas ir Vienaragio kalavijo, kuris paslėptas Minotauro labirinte, Tadijus turi keliauti be jo. Pakeliui įveikęs save ir pyktį ant brolio, jis su Izabele ir tarnu atvyksta į Lazaro pilį, kad sutrukdytų išsipildyti blogio pranašystei ir išgelbėtų Fabijų bei Beladoną.
Zoria

Istorija

1829 m. po turkų ir rusų karo daug bulgarų persikėlė į Rusijos užimtas žemes. Jiems buvo duodama žemė 50 metų, nemokant jokių mokesčių, atleidžiami nuo karinės prievolės. Taip 1830 m. įsikūrė viena iš bulgarų nausėdijų.

Sportas

Pastaruoju metu gyvenvietę garsina futbolo klubas „Balkanai“, kuris buvo įkurtas 2007 m. iš pradžių žaidė mėgėjų lygoje, tapo Saratos rajono čempionais, o vėliau tapo profesionaliu klubu. Debiutavo 2017/2018 m. Ukrainos futbolo Pirmoje lygoje.
Karuaru

Istorija

XIX a. vid. Karuaru vietoje pastatyta koplyčia, vėliau – bažnyčia. Apie ją pradėjo augti gyvenvietė. Miesto teisės suteiktos 1857 m. Geležinkelis Karuaru pasiekė 1895 m.
Michel de l'Hôpital

Biografija

Studijavo Tulūzoje, Padujoje, Bolonijoje. 1534 m. grįžo į Prancūziją, dirbo advokatu. Nuo 1537 m. Paryžiaus parlamento (faktiškai Aukščiausiasis Teismas) narys, 1547–1918 m. karaliaus Henriko II atstovas Tridento susirinkime. 1560–1568 m. Prancūzijos kancleris; su šalininkais nuosaikiaisiais katalikais siekė didesnės tolerancijos hugenotams, norėjo baigti Prancūzijos religinius karus. Kovoms atsinaujinus prarado regentės Kotrynos Mediči pasitikėjimą ir atsistatydino.
Parašė „Traktatą apie teismų reformą“ (Traité de la réformation de la justice) ir „Apmąstymus apie būtinybę užbaigti pilietinį karą“ (Mémoire sur la nécessité de mettre un terme à la guerre civile, abu apie 1570 m.).
Jūratė Čypienė

Biografija

1987 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja. VšĮ Rokiškio ligoninės vidaus ligų gydytoja.
Nuo 1991 m. priklauso Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungai, Rokiškio skyriaus pirmininko pavaduotoja, nuo 1995 m. Tėvynės sąjungos Rokiškio rajono skyriaus narė.
1997–2017 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narė. 
Lietuvos gydytojų sąjungos Rokiškio skyriaus pirmininko pavaduotoja. Sutuoktinis Gintaras, vaikai Nojus, Konstantinas, Jokūbas.
Grakščioji žvynabudė

Ekologija ir paplitimas

Augimo vieta: spygliuočių, mišrieji, drėgni, žolėti miškai. Pasitaiko pavieniui arba grupėmis, reti. Paplitę Eurazijoje.
Augimo laikas: vasara, ruduo.

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 205 psl.
Linas Bieliauskas (1948)

Linas Bieliauskas (g. 1948 m. liepos 22 d. Miunchenas) – JAV psichologas.

Biografija

Tėvas Vytautas Juozas Bieliauskas. Studijavo Šv. Ksavero universitete Cincinatyje (Ohajo valstija) ir Ohajo universitete Atense. 1976 m. daktaras.
1976–1989 m. dėstė Šv. Luko medicinos centre Čikagoje, 1978–1989 m. Psichologijos ir socialinių mokslų Klinikinio parengimo skyriaus direktorius; nuo 1982 m. profesorius. Nuo 1989 m. dirba Veteranų medicinos centre ir dėsto Mičigano universiteto medicinos centre (abu centrai Ann Arbore, Mičigano valstija), nuo 1990 m. ir mokymo koordinatorius. Nuo 1991 m. ir Vindzoro universiteto (Kanada) dėstytojas.
Amerikos psichologų sąjungos, Amerikos klinikinių neuropsichologų tarybos narys, nuo 1990 m. direktorius, Amerikos profesionalių psichologų tarybos narys, Tarptautinės neuropsichologų sąjungos narys, 1992–1993 m. pirmininkas.

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai iš vaikų psichologijos, gerontopsichologijos. Paskelbė studijų ir straipsnių.
Uolos kupolo šventykla

Uolos kupolo šventykla (arab. قبة الصخرة = Qubbat as-Sakhra, „Uolos kupolas“) – islamo šventykla Jeruzalėje. Viena švenčiausių vietų tarp musulmonų, pastatyta VII a. Seniausias išlikęs ir vienas žymiausių islamiškos architektūros statinių.
Uolos kupolo šventykla pastatyta kalifo Abdulmaliko nurodymu ant Šventojo kalno, ant kurio kadaise buvo judaizmo pagrindinė Saliamono šventykla. Mečetės statybos baigtos apie 691–692 m. Nėra aiški statinio paskirtis, tai nėra mečetė. Spėjama, kad Abdulmalikas galėjo siekti sukurti musulmonams naują piligrimystės traukos centrą vietoj Mekos ir Medinos, kur buvo nepalankiai Omejadų kalifatui nusiteikusių įtakingų Mahometo bendražygių ir Antrosios fitnos metu juose valdė antikalifas Abdula ibn al Zubairas. Menkai tikėtina, kad Abdulmalikas būtų puoselėjęs idėją nukonkuruoti paties Mahometo nurodytą lankyti Kaabos šventyklą Mekoje. Kita versija, musulmonų šventyklos pastatymas ant švenčiausiosios judaizmo vietos turėjo ryškią simbolinę prasmę kaip islamo įsigalėjimo Palestinoje ženklas. Trečia versija, Abdulmalikas savo valdžiai argumentuoti neturėjo religinių sąsajų, skirtingai nuo savo konkurentų, ir daugeliui musulmonų buvo žinoma, kad jis kilęs iš Omejadų, kurie aršiai priešinosi Mahometui ir atsivertė į islamą su paskutiniais Mekos gyventojais, Abdulmaliko senelį Hakamą Mahometas asmeniškai esą buvo ištrėmęs iš Mekos. Taipogi, Abdulmalikas tikriausiai siekė parodyti, kad Omejadai ištikimi islamui po neperseniausiai jo giminaičio Jazido I surengtų karo žygių prieš Meką ir Mediną. Artimiausia vieta, susijusi su Mahometo veikla, Sirijai, kurioje buvo įsitvirtinęs Abdulmalikas, buvo Jeruzalė. Dar kita versija, kai kurie vietos žydų ir krikščionių gyventojai tikėjo Abdulmaliką atstatant Saliamono šventyklą.
Uolos kupolo šventyklos planas yra aštuonkampis, skersmuo 48 metrai. Dvi ambulatorijos supa uolą, prie kurios, tikima, Abraomas bandė paaukoti Izaoką (Pradžios knyga 22). Vidinę apvalią arkadą, ant kurios laikosi kupolas, sudaro 12 kolonų ir 4 piloriai. Išorinę aštuonkampę arkadą sudaro 16 kolonų ir 8 piloriai. Kupolas yra apie 20 metrų skersmens ir pakyla apie 30 metrų virš pagrindo. Oktagonaliosios arkados viršuje yra užrašyta paauksuota apie 240 metrų ilgio inskripcija, kurioje minimas kalifas Mamūnas (IX a.), organizavęs šventyklos atnaujinimą ir liepęs ištrinti Abdulmaliko vardą. Inskripcijoje cituojamas Korano tekstas yra seniausia patikimai datuota Korano citata. Uolos kupolo mečetę pastatė vietiniai krikščionių meistrai derindami Bizantijos ir Sasanidų stilius. Originaliai statinio kupolas buvo padengtas aukso lakštais, kuriuos nuėmė vėlesni Abasidai. XVI a. osmanų sultono Suleimano I nurodymu išorės mozaikos pakeistos keraminių plytelių dekoru. Paskutinį kartą šventykla renovuota 1956–1964 m., kada kupolas buvo paauksuotas. Jau po šventyklos pastatymo buvo paskleistas gandas, kad nuo šventyklos uolos Mahometas žengė į Dangų ir iškelta versija, kad šventykla pastatyta įamžinti šį įvykį, tačiau istoriškai apie tai nėra patvirtinimų. Kartu su Al Aksa mečete Uolos Kupolo mečetė yra vienas iš dviejų svarbiausių musulmonų statinių Jeruzalėje.
5 Astrėja

5 Astrėja – stambus asteroidų žiedo asteroidas, kurį 1845 atrado Karl Ludwig Hencke.
Paviršius pasižymi dideliu atspindžio koeficientu (ryškus), o sudėtis – tikriausiai geležies – nikelio mišinys su magnio ir geležies silikatais.
Minėtas astronomas mėgėjas (pašto tarnautojas, dar atrado 6 Hebę) ieškojo kito jau rasto asteroido Vestos, bet atsitiktinai pastebėjo Astrėją. Už tai Prūsijos karalius jam paskyrė kasmetinę rentą, kuri pagal 1968 m. kursą atitiktų 300USD.
Astrėja neišsiskiria tarp kitų asteroidų fizikinėmis savybėmis, ji žymi tuo, kad po keturių pirmųjų asteroidų atradimo praėjo 38 metai (ilgą laiką buvo manoma, kad asteroidų viso yra keturi).
Orokiai

Skaičius ir paplitimas

Rusijoje orokiai gyvena daugiausia Sachalino srityje (298 iš 346). Dauguma orokių gyvena trijuose srities gyvenamuosiuose punktuose – mieste Poronaiske, miesto tipo gyvenvietėje Noglikyje ir kaime Vale (Noglikio rajone). Dalis orokių gyvena Gastelo ir Vachruševo miesto tipo gyvenvietėse, esančiose Poronaisko rajone, Viachtu kaime (Aleksandro-Sachalinskio rajonas), Smirnycho miesto tipo gyvenvietėje (Smirnycho rajonas), Ochos rajone ir Južno Sachalinsko mieste. 2002 m. Rusijos gyventojų surašymo duomenimis Rusijoje gyveno 346 orokiai.
Maža orokių bendruomenė gyvena Hokaido saloje (Japonija). 1989 m. maždaug 20 žmonių bendruomenė gyveno prie Abasirio miesto. Dabartinis šios bendruomenės dydis nežinomas.

Orokiai ir orkai

2001 m. Ukrainos gyventojų surašymo metu buvo šioje šalyje užfiksuota daug gyventojų orokių. Apdorojus duomenis paaiškėjo, kad Ukrainoje gyvena 959 orokiai, iš kurių tik 12 (mažiau 1%) orokių kalbą apibūdino kaip gimtąją. 179 žmonės (19%) gimtąja kalba nurodė ukrainiečių kalbą, o 710 žmonių (74%) – rusų. O 1989 m. Ukrainoje gyventojų surašymo metu aptikti tik 2 orokiai.
Manoma, kad šį negausių orokių pagausėjimą Ukrainoje sukėlė tolkinistai ir kiti maginės fantastikos mėgėjai. Žodžiai ukr. орки 'orkai' ir ukr. ороки 'orokiai' panašūs, tad kai kurie maginės fantastikos mėgėjai surašymo metu užsirašė „orkais“ – t. y., orokiais ir oročiais (ukr. орочі 'oročiai'). Pagal surašymo duomenis oročių Ukrainoje irgi padaugėjo, lyginant su TSRS laikais, šimtus kartų.

Kalba ir kultūra

Orokių kalba priklauso tungusų-mandžiūrų kalbų grupei. Šiuo metu iš Sachalino orokių orokiškai kalba 64 žmonės, visi kiti kalba rusiškai.
Orokiai kalba ir kultūra artimi Priamūrės tungusų-mandžiūrų tautoms – nanajams, ulčiams, oročiams, udegėjams. Orokiai nuo jų skiriasi tuo, kad verčiasi ir elnininkyste. Seniau orokių pagrindinis verslas buvo žvejyba, o elnininkystė daugiau buvo apsirūpinimas transportu.
Orokių žieminis būstas būdavo kūginis čiumas (panašus į evenkišką), vasarinis būstas – oročišką primenanti dvišlaitė žieve dengta palapinė.

Kilmė

Orokiai priklauso Šiaurės Azijos mažosios rasės Baikalo tipui.
Tradiciškai orokiai buvo susiskirstę į egzogamines patrilinijines gimines.
TSRS laikais beveik visi orokiai, gyvenę šiaurės rytų Sachaline, buvo vieno kolūkio nariai. Pagrindinis kolūkio verslas buvo elnininkystė.
Saulius Šatkauskas

Biografija

1988 m. baigė Palangos 1-ąją vidurinę mokyklą. 1993 m. baigė Kauno technologijos universitetą. 1998 m. Vytauto Didžiojo universitete apgynė mokslų daktaro disertaciją „Elektroporacijos metodo efektyvumo tyrimas navikų elektrochemoterapijoje in vivo“. 2001 m. suteiktas docento vardas.
1993–1998 m. VDU Biologijos katedros doktorantas, 1998–2001 m. – mokslo darbuotojas, lektorius, nuo 2000 m. vyresnysis mokslo darbuotojas, nuo 2001 m. VDU Biologijos katedros docentas , nuo 2011 m. VDU Gamtos mokslų fakulteto Aplinkos tyrimų centro vadovas.

Mokslinė veikla

Dirba biofizikos, biochemijos, neuromokslų srityse. Pagrindinės tyrimų kryptys – vaistų ir genų pernaša į ląsteles ir audinius naudojant elektroporacijos ir ultragarsinės sonoporacijos metodus, navikų elektrochemoterapija, aksonų augimo ir reguliacija. Paskelbė apie 30 mokslinių straipsnių.
Stažavosi 1999–2000 m. Paryžiaus Gustave-Roussy institute, 2005–2007 m., Strasbūro Neurochemijos centre, 2008 m. Strasbūro universitete.

Visuomeninė veikla

Lietuvos biofizikų draugijos narys, Lietuvos neuromokslų asociacijos narys, Lietuvos biochemikų draugijos narys.
Playing the Angel

Apie albumą

Albumas pasirodė 2005 Spalio 17 d. Albume 12 dainų. Pirmasis singlas, pristatęs albumą – Precious. Po Precious grupė išleido dar tris singlus – A Pain That I'm Used To, Suffer Well, John The Revelator / Lilian.
Lietuvis Brazilijoje

Lietuvis Brazilijoje – Brazilijos lietuvių savaitraštis, leistas 1929–1934 m. San Paule.

Istorija

Iš pradžių leido ir redagavo I. Ruškys, po 1930 m. Lietuvos konsulas Brazilijoje laikraščio leidimui organizavo „Šviesos“ bendrovę. 1934 m. vietoje savaitraščio „Lietuvis Brazilijoje“ pradėjo eiti „Lietuvis“.
Bendradarbiavo Antanas Dutkus, P. Mačiulis, P. Zuris ir kt.
Redaktoriai: S. Puišys, Jonas Valaitis, L. Gaigalas, Stasys Vancevičius, S. Bakšys, V. Atkočaitis, Juozas Stankūnas.
Elektrėnų biokuro katilinė

Istorija

Projektas inicijuotas 2011 m. rugsėjo mėnesį. 2012 m. parengta galimybių studija, paruošti pirkimo dokumentai, paskelbtas tarptautinis rangos darbų pirkimas. 2014 m. vasario 14 d. katilinės statybų aikštelėje įbetonuota statybos pradžią simbolizuojanti kapsulė. Biokuro sandėlis ir katilinės įrenginiams skirti statiniai buvo statomi ant gręžtinių polinių pamatų su gelžbetonine monolitine atramine plokšte. Pamatus sutvirtinsiantys 400 mm skersmens poliai buvo įleisti į 14 m gylį. Ant išlietų pamatų buvo sumontuoti biokuro katilai. Vėliau buvo konstruojamas pastato karkasas, viduje vyko technologinės įrangos montavimo darbai. Vieno katilo aukštis siekia 15 m, o skersmuo – 5 m.
2015 m. gegužės 13 d. jėgainė oficialiai atidaryta. Atidarymo ceremonijoje lankėsi premjeras Algirdas Butkevičius ir žemės ūkio ministrė Virginija Baltraitienė. Visa projekto vertė - 18 milijonai €. 1,73 mln. € paramą projektui skyrė Europos Sąjunga, likusias reikalingas lėšas skyrė „Lietuvos energijos gamyba“, dalį paskolino komerciniai bankai.

Pajėgumai

Elektrėnų biokuro katilinėje numatoma įrengti du verdančio sluoksnio vandens šildymo katilai, kurių bendra galia yra per 40 MW. Išmetamų dujų valymui įrengti du elektrostatiniai filtrai ir du dūmų kondensaciniai įrenginiai, kurie susigrąžina dalį energijos iš išmetamųjų dujų kondensuodami vandens garus.
Biokuro katilinė užtikrins virš 90 % Elektrėnų miesto, įmonės „Kietaviškių gausa“ šiltnamių ir „Lietuvos energijos gamybos“ valdomo Elektrėnų komplekso šilumos poreikio.
Babėnai

Istorija

Babėnai (Babyne) minimi nuo 1372 m. Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje, kadangi buvo nuniokoti kryžiuočių. XVI a. minimas Babėnų laukas, kuriame buvo bajorų Daukšų tėvonija. XIX a. pab. – bajorkaimis (okolica). Buvo Dapkevičių ir Petruševičių žemės valdos. Apie 1923 m. prijungti prie Kėdainių miesto (tuo metu čia gyveno 335 žmonės). Tarpukariu priklausė Kėdainių valsčiui, plėtojosi kaip vasarnamių, kurortinė gyvenvietė (1920 m. Babėnų miškas paskelbtas kurortine zona). 1941 m. liepos 23 d. Babėnų II kaime, pamiškėje, sušaudyti Kėdainių žydai ir bolševikai (~100 žmonių). Sovietmečiu žudynių vietoje pastatytas paminklinis akmuo.
Iki 1954 m. buvo Babėnų apylinkės centras. 1959 m. į Babėnus ėmė kursuoti pirmasis Kėdainių miesto autobusų maršrutas (nr. 1, Miesto centras–Babėnai). 1973 m. šalia Babėnų, Justinavoje Chemijos gamykla pastatė sanatoriją-profilaktoriumą.

Žymūs žmonės

Tarp 1527 m. ir 1538 m. čia gimė vienas lietuvių raštijos pradininkų – Mikalojus Daukša.
FC Kolos Kovalivka

Istorija

Klubas įkurtas 2012 m. Žaidė žemesniuose divizionuose, o vėliau tapo profesionaliu klubu ir debiutavo Pirmoje lygoje.
Bijės plynaukštė

Bijės plynaukštė (portug. Planalto Central de Angola) – plynaukštė vidurio Angoloje, tarp Lundos plynaukštės rytuose ir kalnų grandinės vakaruose. Būdingas aukštis 1520–1830 m. Jame ištakas gauna Zambezės, Kunenės, Kvanzos, Kvango baseinų upės. Klimatas ganėtinai vėsus, bet drėgnas todėl čia išvystyta žemdirbystė; auginama kava, kukurūzai, ryžiai, cukranendrės, žemės riešutai.
Maždaug pusė Angolos kaimiškų vietovių gyventojų gyvena Bijės plynaukštėje. Svarbiausi regiono miestai yra Huambas ir Kuitas.
Latvenergo

Hindroelektrinės

„Latvenergo“ priklausančios trys didžiosios Dauguvos hidroelektrinės (Pliavinių HE, Rygos HE, Kegumo HE) tiekia apie 46 % elektros energijos, kuri pagaminama Latvijoje. Iš trijų „Latvenergo“ hidroelektrinių daugiausia elektros pagamina Pliavinių HE – pagal instaliuotą galią didžiausia hidroelektrinė Baltijos šalyse ir antra pagal dydį Europos Sąjungoje. Pastarosios galia siekia 894 megavatų, Rygos HE – 402 MW., Kegumo – HE 264 MW. Palyginimui Kauno HE galia siekia apie 100 MW. Jas planuoja rekonstruoti 2017–2020 m. už 200 mln. eurų.
Marusha

Karjera

Jos karjera prasidėjo 1991 m. su radijo programa „Dancehall“, kuri buvo transliuojama per radijo stotį DT 64. Kai radijo stotis užsidarė, ji pakeitė radijo stotį į Fritz ir programos pavadinimą į „Rave Satellite“. Tuo pat metu ji vedė labai populiarią TV programą jaunimui Feuerreiter, kuri 2,5 metų buvo transliuojama per ORB, o vėliau per ADR televizijos stotis.
1994 m. sėkmingiausi atlikėjos karjeroje. Tais metais jos singlas „Somewhere Over the Rainbow“ tapo platininiu, įrašo kopijų vnt. pardavus daugiau kaip 500 000. Niekada anksčiau techno singlas nebuvo pakilęs taip aukštai į topus (Nr.3 – Vokietijoje). Kitas singlas „It Takes Me Away“ sulaukė panašios sėkmės.
2014 m. UEFA Europos lygos finalas

2014 m. UEFA Europos lygos finalas vyko 2014 m. gegužės 14 d. Turine, Juventus stadione. Jame susitiko Sevilla ir Benfica komandos. Po pratęsimo ir baudinių serijos rezultatu 4-2 nugalėjo ir čempionais tapo Sevilla ekipa.
San Migel de Aljendė

Paveldas

Miestas žymus savo architektūriniu paveldu. Yra XVII a. neogotikinė Šv. Arkangelo Mykolo bažnyčia, XVIII a. Nekaltojo Prasidėjimo seserų vienuolynas (dabar Ignasijo Ramireso kultūros centras) su bažnyčia, 1759 m. baroko ir neoklasicizmo bruožų turintys Aljendės namai-muziejus, 1736 m. statyti savivaldos rūmai, XVIII a. Šv. Pranciškaus, Sveikatos Mergelės, Šv. Pilypo bažnyčios, viešoji biblioteka, teatras, inkvizitoriaus namai it kiti XVIII–XIX a. kolonijinės architektūros statiniai. Dėl savo architektūros 2008 m. San Migel de Aljendė ir už 14 km esantis Atotonilko sanktuariumas buvo įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija

Vietovė iki ispanų atkeliavimo buvo apgyvendinta indėnų genčių (taip vadinamų čičimekų). XVI a. ispanai bandė įkurti San Migelio kaimą, bet indėnai jį ne sykį užpuolė. Dabartinė gyvenvietė buvo įkurta 1555 m. Kūrėsi kaip karinis taškas prie svarbaus sidabro gabenimo kelio iš Sakatekaso į Meksiką. Vėliau suklestėjo kaip tekstilės pramonės centras, tapo vienu svarbiausių Naujosios Ispanijos miestų. Tada ir sukurta San Migel de Aljendės architektūra. XIX a. miesto reikšmė sumenko. 1826 m. pavadintas karvedžio Ignasijo Aljendės garbei. Kurį laiką miestas buvo tapęs beveik vaiduokliu, bet 1938 m. iškilo kaip meno centras, kai čia atsikėlė menininkas Sterlingas Dikinsonas. Jis įsteigė menų mokyklą, kuri pritraukė nemažai Meksikos ir JAV menininkų. Vėliau iškilo ir turistinė miesto svarba.
Malga Ciapela

Malga Ciapela yra slidinėjimo kurortas Itaijoje, Marmolados papėdėje, Dolomitų kalnuose.
Malga Ciapela yra Rocca Pietore savivaldybės dalis (frazione) Beluno provincijoje, Veneto regione. Slidinėjimo trasos bei keltuvai yra ir į Arabos (Arabba) pusę, Selos grupės kalnus. Į rytus keliu galima pasiekti Rocca Pietore gyvenvetę, o į vakarus kelias eina per Passo di Fédaia į Canazei Fasos slėnyje Trentino regione, Trentine-Pietų Tirolyje.
Gyvenvietėje yra keletas viešbučių, kempingas. Čia yra galinė keltuvo, kuriuo galima pakilti į Marmolados viršūnes apatinė stotelė.