google/wiki40b huggingface dataset:
Leonas Kozlovskis

Biografija

1914–1917 m. kovėsi lenkų legionuose, priklausė Lenkų karinei organizacijai. 1921–1931 m. ir 1935–1939 m. Lvovo universiteto profesorius. 1935 m. Lenkų mokslų akademijos narys.
1928–1935 m. Seimo narys, 1935–1939 m. senatorius. 1930–1932 m. žemės reformų ministras. 1934 m. gegužės 15 d. – 1935 m. kovo 28 d. Lenkijos ministras pirmininkas. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui 1939–1941 m. kalintas TSRS, nuteistas mirti, bet amnestuotas. Priklausė V. Anderso lenkų armijai, dezertyravo pas vokiečius. Internuotas Berlyne, lenkų karo lauko teismo už akių nuteistas mirti. Žuvo per bombardavimą.
Atstovavo vadinamajai neoautochtonų mokyklai, teigė, kad slavų protėviai gyvenę Oderio ir Vyslos baseinuose.
Audronė Pitrėnienė

Biografija

1976 m. baigė Ylakių vidurinę mokyklą. 1984 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, įgijo vidurinės mokyklos biologijos ir žemės ūkio pagrindų mokytojos specialybę.
1984–1986 m. Vilniaus prekybos technikumo (dab. Vilniaus kolegija) dėstytoja. 1986–1988 m. Skuodo rajono Trumplaukės pagrindinės mokyklos, 1988–1998 m. Gėsalų pagrindinės mokyklos direktorė. 1993 m. suteikta 2-oji vadybos kategorija. 1998–1999 m. Mosėdžio vidurinės mokyklos, 1999–2004 m. Skuodo P. Žadeikio gimnazijos direktorė. 2004 m. Klaipėdos universitete baigė edukologiją. 2009–2010 m. – Mosėdžio seniūnijos seniūnė, 2010–2012 m. Skuodo rajono savivaldybės Švietimo skyriaus vyresnioji specialistė.
Nuo 1997 m. – vadybos ekspertė ir Skuodo rajono vadovų atestacinės komisijos narė, dalyvavo vertinant mokyklų vadovų veiklą kvalifikacijos kategorijai įgyti. 1999–2001 m. dirbo bendrojo lavinimo mokyklos vidaus audito metodikos rengimo grupėje, 2002 m. gavo vidaus audito konsultantės pažymėjimą ir pradėjo šią veiklą. 2004 m. gavo mokymo ir mokymosi tobulinimo konsultanto pažymėjimą. Publikacijų bendrojo lavinimo mokyklos audito metodikos, mokytojų kvalifikacijos kėlimo klausimais bendraautorė.
Sutuoktinis Aurelijus Pitrėnas, vaikai – Tomas Matutis ir Aurelijus Pitrėnas.

Politinė ir visuomeninė veikla

2003–2017 m. Darbo partijos narė. 2004–2008 m. LR Seimo narė, išrinkta Skuodo-Mažeikių rinkimų apygardoje Nr. 37. 2005–2006 m. Seimo Švietimo, mokslo ir kultūros komiteto pirmininkė. 2009–2012 m. Lietuvos radijo ir televizijos tarybos narė.
2007 m. (išrinkta, bet mandato atsisakė) ir 2011 m. Skuodo rajono savivaldybės tarybos narė, išsikėlė savarankiškai, bet mandato Vyriausiosios rinkimų komisijos sprendimu neteko, nes kandidato anketoje nurodė einanti pareigas, nesuderinamas su savivaldybės tarybos nario pareigomis, ir apie užimamų pareigų ar mandato atsisakymą nepranešė. 2012–2016 m. LR Seimo narė, Švietimo, mokslo ir kultūros komiteto pirmininkė. 2015–2016 m. – LR švietimo ir mokslo ministrė.
2017 m. Vyriausioji tarnybinės etikos komisija nusprendė, kad A. Pitrėnienė pažeidė Viešųjų ir privačių interesų derinimo valstybinėje tarnyboje įstatymo nuostatas, kai baigusi eiti ministrės pareigas per kelis mėnesius įsidarbino Karaliaus Mindaugo profesinio mokymo centro Palangos skyriuje po to, kai jos teikimu Vyriausybė panaudos teisėmis centrui skyrė beveik 1000 m² patalpų Palangoje. A. Pitrėnienė tvirtino, kad sprendimą apskųs teismui.
Vilhelmas I

Biografija

Kilęs iš Hohencolernų dinastijos, buvo antrasis karaliaus Frydricho Vilhelmo III ir karalienės Luizės sūnus. 1829 m. vedė Saksonijos-Veimaro princesę Augustę Mariją Luizę Katariną, su kuria susilaukė dviejų vaikų – Frydricho Vilhelmo ir Luizės, 1856 m. ištekėjusios už Badeno didžiojo hercogo Frydricho I. Kai 1840 m. įžengė į sostą jo bevaikis brolis Frydrichas Vilhelmas IV, Vilhelmas, turėdamas „Prūsijos princo“ titulą, tapo sosto įpėdiniu. Buvo konservatyvių pažiūrų (dėl savo veiksmų malšinant 1848–1849 m. revoliuciją Vokietijoje buvo niekinamai pramintas „kartečės princu“ (vok. Kartätschenprinz)).

Valdymo bruožai

Po to, kai 1858 m. Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas IV patyrė smūgį, paralyžiavusį ir padariusį jį protiškai neįgaliu, Vilhelmas tapo regentu. Po brolio mirties 1861 m. sausio 2 d. regentas įžengė į sostą, spalio 18 d. buvo karūnuotas Karaliaučiuje ir tapo visateisiu valdovu. Nors dar jam regentaujant, Prūsijoje buvo paskirta liberali vyriausybė, leista kurtis politinėms partijoms, tačiau Vilhelmui I įžengus į sostą, prasidėjo nuolatinis konfliktas su liberalų dominuojamu Prūsijos landtagu. Landtagas atsisakė palaiminti 1860 m. karo ministro Albrechto von Roono parengto armijos reorganizavimo projekto finansavimą, manydamas, kad karo prievolės laikotarpio pailginimas sustiprins karaliaus valdžią. Krizė užaštrėjo 1862 m., kai karalius paleido landtagą, bet naujuose rinkimuose daugumą vėl laimėjo liberalai. Kariškiai ėmė svarstyti, kas turi svarstyti kariuomenės klausimus: karalius ar landtagas. Karaliaus ministrai nepajėgė įtikinti delegatų, todėl karalius jau ketino atsistatydinti. Išeitį iš susidariusios situacijos rado 1862 m. rugsėjo 23 d. naujai paskirtas Prūsijos reichkancleris (ministras pirmininkas) Otto von Bismark. Nuo to laiko O. Bismarkas lėmė Prūsijos politiką, kai kada netgi stipriai konfliktuodamas su karaliumi.
O. Bismarko politikos dėka tapo 1867 m. liepos 1 d. įkurtos Šiaurės Vokietijos sąjungos (vok. Norddeutscher Bund) prezidentu, o po karo su Prancūzija, nors ilgai delsė, sutiko tapti Vokiečių imperatoriumi. Iškilmingas vainikavimas įvyko 1871 m. sausio 18 d. Versalio rūmų Veidrodžių salėje.
1878 m. gegužės 11 d. įvykęs pasikėsinimas į Vilhelmo I gyvybę tapo pretekstu Bismarko vyriausybei pateikti įstatymo dėl „gynybos nuo socialdemokratinių išsišokimų“ projektą. Priėmus jo pagrindu įstatymą, visos darbininkų organizacijos Vokietijoje turėjo būti paleistos, jų laikraščiai uždaryti, o veikėjai suimti.
Kamišlis

Istorija

Kamišlis įkurtas 1926 m., tiesiant geležinkelį į Mosulą.
Ūsuočiai

Vystymasis

Lervos vystosi medžių žievėje ir medienoje, rečiau žolinių augalų audiniuose. Jų kūnas storokas, mėsingas, balsvai gelsvas su ruda galvute (pav). Generacijos trukmė dažniausiai trunka 1 - 2 metus. Stambesnių, ar tų, kurios vystosi sausoje medienoje, rušių gali trukti ir 5 – 6 metus. Išsiritę iš lėliukių vabalai turi dar papildomai maitintis, kad subręstų ir galėtų veistis. Vieni ūsuočiai (dažniausiai dieniniai) telkiasi ant įvairių augalų žiedų ir minta žiedadulkėm. Kiti apgraužia medžių lapus ir sumedėjusių lapuočių ir spygliuočių ūglių žievę. Pastarieji žydinčių augalų nelanko.
Aleksejus Žilinas

Aleksejus Žilinas (Žilionis) (Алексей Жилин; 1766 m. Kurske – 1848 m. Maskvoje) – aklas romansų kompozitorius ir atlikėjas.

Biografija

Apako būdamas šešių mėnesių amžiaus.

Jis grojo pianinu, smuiku, violončele ir gitara. Jis kūrė polonezus, maršus, kadrilius, valsus ir t. t. Jo kompozicijos pasižymi paprastumu, nuoširdumu ir melodingumu. Tam jis naudojo poetų Dmitrijevo I. I., Neledinskio – Meleckio J. A., Heraskovo M. M., Deržavino G. R. ir kitų sentimentalius tekstus. Jis taip pat sukūrė muziką piano koncertui (1815 m.) ir uvertiūrą visam orkestrui.
1808-1818 m. buvo St. Peterburgo aklųjų darbuotojų instituto kapelmeisteris, vadovavo orkestrui.
Sūnus Timofey-Tamošius Žilionis – Stakliškių ūkininkas, sūnus Dmitrijus Žilinas – L. Tolstojaus apysakos "Kaukazo belaisvis" herojus, anūkas Konstantinas Dmitrijevičius Žilinas – Kursko gub. dvarininkas, anūkas Aleksandras Aleksejevičius Žilinas – Kijevo universiteto teisės profesorius, prosenelis Sergiejus Fiodorovičius Žilinas gimęs Ašmenoje, kuriam LDK valdžia suteikė dvarą Kursko gubernijoje 1684 m.
Juodoji jūra (filmas)

Turinys

Atleistam iš pareigų povandeninio laivo kapitonui paslaptingas nuomininkas pateikia pasiūlymą vadovauti ekspedicijai ieškoti paskendusio povandeninio laivo Juodosios jūros pakrantėse. Šis priklausė nacistinei Vokietijai ir gabeno aukso krovinį. Tikėdamasis uždirbti daugybę pinigų ir atkeršyti buvusiam darbdaviui, kapitonas surenka komandą iš Rusijos ir Didžiosios Britanijos jūreivių ir leidžiasi į jūrą, kurioje patruliuoja Rusijos karinis laivynas, tačiau, laivui jau panėrus, supranta, kad jų tyko kur kas didesnis pavojus...
Port Glazgas

Istorija

Gyvenvietė žinoma nuo viduramžių. Tuo metu buvo pastatyta Niuarko pilis. Vietovė taip pat buvo žinoma Niuarko pavadinimu. 
Vėliau buvo pavadintas Niuportu Glazgu, o vėliau tapo Port Glazgu.
Lietuviškai vokiškas savaitraštis

Lietuviškai vokiškas savaitraštis (vok. Litauische deutsche Wochenschrift) – žinios iš Lietuvos ir lietuvių tautos gyvenimo, priemonė lietuvių šių dienų rašomajai kalbai pažinti, ėjęs 1912–1913 m. Tilžėje.

Istorija

Leistas lietuvių ir vokiečių kalba. Leido Jokūbas Stikliorius. Spausdino spaustuvė „Lituania“ Tilžėje. Išėjo 61 numeris. Nuo 1913 m. gruodžio 5 d. vietoje šio savaitraščio išleistas „Prūsų Lietuvos savaitraštis“.
Skelbė žinias iš Lietuvos ir kitų šalių, pasakas, lietuvių rašytojų kūrinių fragmentus, perspausdindavo straipsnius iš Lietuvos periodikos.
Redagavo Enzys Jagomastas.
Kinijos Liaudies Respublikos himnas

Istorija

1982 m. Savanorių maršas tapo oficialiu himnu Kinijos Liaudies Respublikoje. Tiek Honkongas, buvusi Britų imperijos dalis, kuri 1997 m. atiteko KLR, tiek Makao, buvusi Portugalijos imperijos dalis, kuri 1999 m. atiteko KLR, priėmė himną kaip oficialųjį perleidimo metais. 2004 m. įtrauktas į KLR konstituciją.
Sapiegų parko liepa

Sapiegų parko liepa – seniausia Vilniaus liepa, auganti Antakalnyje įsikūrusių Sapiegų rūmų (buv. Sapiegos ligoninės) parke, netoli ištaigingų įvažiavimo vartų prie Antakalnio gatvės. Sapiegoms priklausiusios rezidencijos parkas – seniausias ir vienas iš ryškiausių taisyklingo geometrinio barokinio parko pavyzdžių Lietuvoje.
Ši liepa nuo 1996 m. gegužės 29 d. yra Vilniaus miesto savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Prie medžio įrengtas informacinis stendas.
2014 m. pavasarį senoji Vilniaus krašto liepa buvo tvarkoma: formuojama medžio viršūnė, šalinamos negyvos šakos ir menkavertės ataugos.
Ovimbundu

Kolonializmas

Po vergų prekybos uždraudimo ir Bengelos geležinkelio nutiesimo ovimbundų reikšmė sumažėjo. Jie perėjo prie kaučiuko prekybos. Galutinai prie Portugalijos Vakarų Afrikos ovimbundų sritys buvo prijungtos XIX a. pabaigoje ir tapo dabartinės Angolos dalimi. Šis prijungimas sukėlė svarbias transformacijas ovimbundu visuomenėje. Kadangi ovimbundu pirklius pakeitė portugalai, jie buvo priversti savo ūkį remti ne prekyba, o žemdirbyste, virsdami agrarine tauta.
Iš pradžių kavos introdukavimas leido ovimbundams pasiekti greitą ekonominį klestėjimą, tačiau XX a. viduryje dėl įvairių priežasčių (dirvos nualinimas, portugalų kolonistų vykdytas žemių nusavimas ir kt.) vedė prie ovimbundų krašto nuskurdimo. Daug vietos gyventojų buvo priversti migruoti į ekonomiškai turtingesnes Angolos dalis: Uižę, Šiaurės Kvanzą, Luandą.
Kolonializmo laikais ovimbundu sudarė gana stiprią tapatybę turinčią bendruomenę, kurią labai stiprino krikščionybė. Misijos sukūrė tankų gyvenviečių švietimo ir ugdymo tinklą.
Antigonidų dinastija

Antigonidai Mažojoje Azijoje

Aleksandras per trumpą laiką užkariavo Achemenidų imperiją, bet mirė jaunas, nepalikęs suaugusio įpėdinio. Imperiją pradėjo valdyti regentas Perdikas, o Aleksandro generolai Babilono dalybų metu 323 m. pr. m. e. pasidalino imperiją. Vienas karvedžių, Antigonas Vienaakis, gavo valdyti nedideles sritis Mažojoje Azijoje – Lydiją ir Pamfiliją. Tai buvo jo valstybės pradžia.
Pasinaudodamas diadochų karais, Antigonas greitai plėtė savo teritorijas kitų imperijos paveldėtojų sąskaita. 316 m. pr. m. e. nugalėjęs Eumeną, jis gavo didžiąją dalį Mažosios Azijos. Netrukus jis pradėjo karą su Seleukidais, Ptolemėjais ir Antipatridais, užimdamas sritis Graikijoje, Kipre, Sirijoje. Tačiau 301 m. pr. m. e. Ipso mūšis buvo lemtingas Antigono imperijai: jis pats žuvo, o jo valdos padalintos tarp kitų diadochų – Lisimacho, Seleuko ir Kasandro.

Antigonidai Makedonijoje

Antigonidų valstybę bandė atkurti Antigono sūnus Demetrijus, po Ipso mūšio išlaikęs kontrolę Peloponese. 294 m. pr. m. e. jam pavyko užgrobti Makedonijos sostą, tačiau jį prarado 288 m. Jam taip ir nepavyko susigrąžinti žemių Mažojoje Azijoje, kol mirė 283 m. pr. m. e.
Geriau sekėsi Demetrijaus sūnui Antigonui II. Pasinaudodamas suirute, kilusia Balkanuose po lisimacho mirties, 277 m. pr. m. e. jis įsitvirtino Makedonijos soste ir pavertė Makedoniją savo atsparos tašku. Be to, jis gavo valdyti Trakiją. Tokiu būdu visi Balkanai (išskyrus Epyrą) atiteko į jo rankas.
Taip buvo sukurta antroji Antigonidų valstybė, kurioje Antigono dinastija išlaikė valdžią iki pat 168 m. pr. m. e. Vėlyvuoju jos egzistavimo laikotarpiu valstybę siekė užimti Romos Respublika, kuri pradėjo Makedonijos karus. Paskutinis Antigonidas buvo Persėjas, kuris pralaimėjo Trečiąjį Makedonijos karą. Užėmę Antigonidų karalystę, romėnai padalino ją į keturias respublikas, o 146 m. pr. m. e. jas pavertė Makedonijos provincija.
Grinokas

Istorija

XIX a. klestėjo laivų statyba, cukraus ir vilnos pramonė.
Vainežerio dvaro parkas

Vainežerio dvaro dendrologinę vertę turintis parkas plyti Ančios ežero vakarinėje pakrantėje, Vainežeryje, Kapčiamiesčio seniūnijoje, Lazdijų rajone, apie 1 km į rytus nuo kelio  2503  Veisiejai–Kapčiamiestis . Paskelbtas saugomu gamtos paveldo objektu 2007 m.
Parkas užima 17,79 ha. Į jo teritoriją patenka ir Vainežerio ežeras. Pastatų neišlikę. Didžiąją teritorijos dalį užima įvairių rūšių medžiai ir krūmai, senojo sodo medžiai. Parkas įveistas prieš 200 metų, tačiau jau 50 metų paliktas gamtos globai. Parką pusiau skiria Vainežeris. Pietvakarinėje dalyje yra įėjimas į parką, takai, aplink kuriuos išsidėstę parko želdiniai, automobilių stovėjimo aikštelė, pažintinis stendas. Vakarinėje parko dalyje vyrauja atviros erdvės, kurias skiria medžių ir krūmų grupės. Čia auga nemažai klevų, uosių, vinkšnų, taip pat svetimžemiai medžiai: pilkasis kėnis ir europinis maumedis.
Į šiaurę nuo parko, Ančios pusiasalyje, stūkso Vainežerio senovės gynybinis įtvirtinimas.

Istorija

Nuo XVI a. iki XX a. pradžios Vainežerio dvarą ir jo derlingas žemes valdė keletas didikų: V. Kopočius, M. Oginskis, J. Masalskis, M. Žinevas, Tiškevičius, I. Ablamavičius ir jo dinastija. Vainežerio (Justinavo) dvaro rūmai iškilo XVIII a., šalia užveistas parkas. Ignaco Ablamavičiaus valdymo laikais, 1831 m. Justinavo dvare mirė grafaitė, sukilimo dalyvė Emilija Pliaterytė (dvarvietėje pastatyta jos skulptūra).
1922 m. dvaro žemės buvo išparceliuotos. Rūmuose įsikūrė Seinų apskrities urėdija ir Vainežerio pradinė mokykla. Karo metais dvaras nenukentėjo. 1948 m. dvaro pastatai sudegė, sodai nunyko.
Atskirasis karinis dalinys

Atskirasis karinis dalinys (rus. отдельная воинская часть) – karinis dalinys, neįeinantis į sekančio aukštesnio lygio dalinio ar junginio (brigados, divizijos, korpuso) sudėtį ir tiesiogiai pavaldus aukštesnio lygio vadovybei.
Pvz., atskirasis batalionas neįeina į pulko ar brigados sudėtį arba atskirasis pulkas neįeina į divizijos ar korpuso sudėtį.
Atskirieji kariniai daliniai skirti specialiems uždaviniams spręsti ir paprastai turi pakeistą sudėtį. Tokių karinių dalinių vadai paprastai būna vienu lygiu aukštesnio laipsnio. Pvz., atskirajai kuopai vadovauja ne kapitonas, o majoras, o atskirajam batalionui – ne majoras, o papulkininkis ar pulkininkas.
Laimutė Zimkienė

Biografija

1976 m. baigė Šiaulių J. Janonio vidurinę mokyklą. 1990 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Žurnalistikos katedroje baigė žurnalistiką.
1976–1984 m. Šiaulių televizorių gamyklos daugiatiražio laikraščio „Žydrasis ekranas“ korespondentė, 1984–2008 m. redaktorė.  1994–1995 m. Šiaulių raj. laikraščio „Laikas“, 1995–2003 m. Šiaulių miesto laikraščio „Šiaulių naujienos“ korespondentė. 2003–2008 m. UAB „Šiaulių tauro televizoriai“ atstovė ryšiams su visuomene bei atgaivinto laikraščio „Žydrasis ekranas“ redaktorė. Kartu 2000–2005 m. Šiaulių vyskupo atstovė spaudai visuomeniniais pagrindais, „Vatikano radijo“ lietuviškų laidų, laikraščių „Draugas“, „Lietuvos žinios“ ir kitų bendradarbė. 2008–2010 m. Šiaulių Juliaus Janonio gimnazijos muziejaus vadovė ir žurnalistų būrelio vadovė. Nuo 2011 m. apskrities ir miesto laikraščio „Šiaulių kraštas“ bendradarbė.
1988–1991 m. aktyvi Televizorių gamyklos „Tauras“ Sąjūdžio grupės dalyvė, renginių organizatorė. Nuo 1996 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė.
Judriškė

Istorija

1950–1962 m. Kuršėnų rajono, 1962–1995 m. Šiaulių rajono Raudėnų apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Raudėnų tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Atuoniai – 1,5 km
Gelžė – 1,4 km
Stakminiai – 3,6 km
Pagelžiai – 2,7 km 
 KURŠĖNAI – 17 km
Medlaukė – 0,7 km
Pėžai – 3,3 km
Čibirikai – 1,2 km
  ŠIAULIAI – 42 km
RAUDĖNAI – 3,8 km
Lizi Pop

Biografija

Liza Džaparidzė gimė 2003 m. rugsėjo 19 d. Gruzijoje. Ambicijų nestokojanti atlikėja mėgsta mokytis, sportuoti ir rūpintis gyvūnais. Liza laisvai kalba anglų, rusų ir prancūzų kalbomis bei turi žaliąjį karatė diržą.
Nuo 2011 m. ji aktyviai mokosi vokalo studijoje „BzikebiStudio“ su Giga Kukhianidze, kurio dainos yra dalyvavusios vaikų 2008, 2010, 2011, 2012 ir 2013 m. vaikų „Eurovizijos“ konkursuose. 2014 m. liepą Gruzijos nacionalinis transliuotojas GPB pasirinko Lizi 2014 m. lapkritį Maltoje vyksiančiame vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurse. Jame atlikėja atliks kūrinį „Happy Day“.
Karpačas

Kilmė

Karpačas buvo išrastas maždaug1950 m. Venecijos restorane Harry's Bar. Pavadinimas užkandžiui suteiktas, pasiskolinus viduramžių italų dailininko Vittore Carpaccio pavardę.

Dabartinė karpačo versija

Mūsų laikais karpačas dažniausiai serviruojamas jau nebe su originaliu padažu, bet supaprastintai: su alyvuogių aliejaus ir citrinos sulčių mišiniu, apibarsčius tarkuotu parmezano sūriu.

Sinoniminis termino vartojimas

Šiuo metu sąvoka „karpačas“ naudojama kaip sinonimas, kai kalbama apie gaminimą tokių patiekalų, kuriems naudojami labai plonai supjaustyti ingredientai.
Mikelis Ašmys

Biografija

1912–1915 m. studijavo teisę Karaliaučiaus, Halės, Berlyno universitetuose. Redagavo laikraštį „Apžvalga“. 1915 m. grįžo į Povilus, dirbo laikraščio „Dabartis“ redakcijoje Tilžėje. Vengdamas vokiečių policijos persekiojimo 1917 m. išvyko į Berlyną, 1918 m. – į Lozaną.
Kartu su J. Eretu redagavo Lietuvių informacijos biuro biuletenį „Litauen“ ir kt. leidinius vokiečių kalba. Remdamasis svetimų kalbų intensyvaus mokymosi metodika vokiečių kalba parengė lietuvių kalbos vadovėlį užsieniečiams ir vokiečių – lietuvių kalbų žodynėlį. Straipsnyje „Lietuvių skaitlius Prūsijoje“ (1913 m.) apibūdino lietuvių nykimo priežastis Mažojoje Lietuvoje. Turėjo įtakos J. Ereto apsisprendimui dirbti Lietuvoje.
Aleksas Lemanas

Biografija

Mokėsi Kauno 7-je vidurinėje mokykloje (dabar Šančių vidurinė mokykla). Atlikęs tarnybą sovietinėje armijoje, 1964–1968 m. su Romualdo Grabšto ansambliu dainavo Kauno „Metropolio“ restorane. Mokėsi tuometiniame Kauno prekybos technikume. Konkurso „Vilniaus bokštai“ diplomantas ir laureatas, Antano Šabaniausko premijos laureatas. Dainavo ansambliuose „Sodžius“, „Džentelmenai“, „Seklyčia“, išleido keliolika solinių albumų. Sutuoktinė – Milda Lemanienė. Po 47 metus trukusios santuokos (nuo 1968 m.) 2016 metais su ja išsiskyrė. 
2016 m. vedė antrą kartą. Sutuoktinė -  Lina Gelbūdienė - Lemanė
FK Novaci

Istorija

Klubas įkurtas 1956 m. 
Ilgą laiką rungtyniavo žemesniuosiuose divizionuose. 
2016/2017 m. antros pakopos pirmenybėse buvo treti ir turėjo galimybę kovoti atkrintamosiose varžybose dėl patekimo į elitą, tačiau nusileido FK Shkupi bendru rezultatu 2:7 ir nepateko į Pirmą lygą.
Kęstutis Gudelevičius

Biografija

1986 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.
Marijampolės profesinio rengimo centro Kudirkos Naumiesčio filialo darbuotojas.
Partijos Tvarka ir teisingumas Šakių rajono skyriaus narys. 2008 m. išrinktas skyriaus pirmininku. Nuo 2011 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys.
Vecsaulė

Istorija

Kaimas kūrėsi apie Vecsaulės (Alt-Rahden) dvarą. Tarybiniais metais – kolūkio centrinė gyvenvietė.
Santarvės centras

Istorija

2005 m. liepos 9 d. Tautos santarvės partija, Naujasis centras ir Daugpilio miesto partija įkūrė sąjungą „Santarvės centras“. Po to iš Tautos santarvės partijos pasitraukė jai vadovavęs Janis Jurkanas. Pirmuoju sąjungos pirmininku tapo Naujojo centro lyderis Sergejus Dolgopolovas, o jau spalio 29 d. jį pakeitė 2005 m. vasarą į Tautos santarvės partiją įstojęs Pirmojo Baltijos kanalo žurnalistas Nilas Ušakovas. Gruodį prie sąjungos prisijungė Latvijos socialistų partija, kurios atstovai neprisijungė prie Santarvės centro frakcijos Rygos Taryboje ir 8-toje Saeimoje.
2006 m. sausį įregistruota A. Holostovo vadovaujama sąjungos jaunimo organizacija „Patrioti.lv“. Prieš rinkimus buvo išleisti partijos laikraščiai „Tava avīze“ ir „Твоя газета“ (Tvoja gazeta). Spalį 9-tos Saeimos rinkimuose Santarvės centras gavo 14,42 % balsų ir 17 vietų Saeimoje (Tautos santarvės partija – 11, Latvijos socialistų partija – 4, Naujasis centras – 1, Daugpilio miesto partija – 1).
Krikščionių demokratų sąjunga

Krikščionių demokratų sąjunga, KDS – Lietuvos politinė partija, veikusi 1990–2001 m. Valdybos pirmininkai – 1990 – 1991 m. Viktoras Petkus, 1991–2001 m. Kazys Bobelis.

Istorija

1989 m. vasario 10 d. trylikos asmenų grupė paskelbė pareiškimą, kad atgaivina veiklą Lietuvos krikščionių demokratų partija. Pirmuoju partijos pirmininku buvo išrinktas žymus disidentas Viktoras Petkus. Tačiau dėl asmeninių ambicijų ir tarpusavio nesutarimų netrukus dalis partijos narių, vadovaujami V. Petkaus įsteigė naują krikščioniškos pakraipos partiją – Krikščionių demokratų sąjungą. 1990 m. partija įregistruota Teisingumo ministerijoje (kodas 190747985, registracijos adresas – Vilnius, Akmenų g. 1-17).
Partija dalyvavo visuose 1992–2000 m. vykusiuose Seimo ir savivaldybių rinkimuose, tačiau žymių pasiekimų nebuvo. Partijos pirmininkas K. Bobelis į Seimą buvo renkamas pagal mažoritarinę sistemą Marijampolės rinkimų apygardoje.
KDS 2001 m. balandžio 7 d. savo suvažiavime priėmė nutarimą susijungti su Lietuvos krikščionių demokratų partija į partiją Lietuvos krikščionys demokratai. 2001 m. gegužės 12 d. įvyko Jungiamoji konferencija, kurioje abi krikščioniškosios demokratijos partijos susijungė.
Kiruna FF

Pasiekimai

Klubas aukščiausiajame Švedijos divizione nėra žaidęs, tačiau 1991 m. jam pavyko patekti į tarpinę lygą, kurioje žaidė 4 silpniausios komandos iš aukščiausiosios lygos ir 4 stipriausios iš I lygos. Joje Kirunos klubas užėmė 8 vietą ir nepateko į kitų metų aukščiausiąjį divizioną.
Narevka (kaimas)

Istorija

Kaimas įkurtas 1639 metais. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pirmieji žydai į kaimą atsikraustė apie 1690 metus. 1865-1867 m. kaime pastatyta Narevkos Šv. Mykolo cerkvė, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1869 m. įkurta Narevkos Šv. Mykolo parapija. XIX a. įkurtos Narevkos žydų kapinės. XIX a. viduryje pastatyta Narevkos sinagoga. 1878 m. kaime gyveno 743 žydai.1908 m. įkurta Narevkos Šv. Jono Krikštytojo parapija. 1921-1939 m. kaimas buvo Masevo valsčiaus centras. 1970-1973 m. pastatyta Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia.
Gamtos mokslas

Gamtos mokslas – natūralistinis visatos, suprantamos kaip paklūstančios natūralaus atsiradimo dėsniams, tyrinėjimas.
Šis terminas naudojamas atskirti sritis, kuriose tiriama gamta, nuo socialinių mokslų (tiria žmogaus kaip socialinės būtybės elgseną ir visuomenės reiškinius) ir formalių disciplinų (pvz., matematika ar logika).
Petras Mykolas Miončinskis

Biografija

Lenkijos bajorų Miončinskių giminės atstovas, herbo „Suchekomnaty“ savininkas. Karūnos dvaro paiždininkio ir Voluinės vaivados Artanazo Miončinskio ir (1639–1723) ir Elenos Luškovskos sūnus.
1711 metais Petras Mykolas iš savo tėvo gavo valdyti Kšepicės seniūniją. 1725 metais buvo paskirtas Chelmo kaštelonu. 1728 m. gegužės 19 d. Petras Mykolas Miončinskis tapo husarų vėliavos rotmistru. 1737 m. liepos 8 d. buvo paskirtas Černigovo vaivada. 1764 m. gegužės 7 d. Petras Mykolas Miončinskis pasirašė manifestą, kuriame skelbė neteisėtu konvokacinį seimą, sušauktą dalyvaujant rusų kariams.
1774 metais tapo Švento Stanislovo ir Baltojo erelio ordinų kavalieriumi.