google/wiki40b huggingface dataset:
Viešojo ir privataus sektorių partnerystė

Viešojo ir privataus sektorių partnerystė, VPSP (angl. Public Private Partnership, PPP) – viešojo ir privataus sektorių atstovų bendradarbiavimas, pagrįstas ilgalaike sutartimi kurio esmė yra teikti tradiciškai viešojo sektoriaus kompetencijai priskiriamas paslaugas ir plėtoti šių paslaugų teikimui reikalingą infrastruktūrą. Viešojo ir privataus sektorių partnerystė gali būti apibūdinama ir kaip naujosios viešosios vadybos idėjomis pagrįsta viešojo sektoriaus reformų strategija.Plėtojant VPSP, valstybinis turtas nėra parduodamas, o tik numatytą laiką perduodamas valdyti privačiam sektoriui. Netgi tuo atveju, jei viešoji infrastruktūra buvo sukurta finansuojant privačiam kapitalui, praėjus nustatytam laikotarpiui (paprastai 25–30 metų) ji pereina viešojo sektoriaus nuosavybėn.

VPSP lygiai

Viešojo ir privataus sektorių įgyvendinimo lygiai yra trys. Pirmas, valstybinis lygis, kada vienas iš partnerių yra valstybės institucija. Antras, vietos savivaldos lygis, kada vienas iš partnerių yra vietos savivaldos institucija. Ir paskutinis, tarpvalstybinis lygis, kada partnerystės projektuose dalyvauja kelios valstybės. Dažniausiai taikomas Lietuvoje savivaldos lygis.

VPSP taikymas

Labiausiai paplitusios VPSP taikymo sritys - kelių tiesimas ir priežiūra, komunalinių paslaugų teikimas, mokyklų, ligoninių, oro uostų, autobusų ir geležinkelio stočių, kalėjimų, elektrinių, valdžios institucijų pastatų statyba bei remontas, vandens ir šilumos ūkių pertvarkymas.
Antanas Navalinskas

Biografija

Baigė Širvintų jaunimo vidurinę mokyklą, 1962 m. – Vilniaus universitete žurnalistiką.
1951–1958 m. Širvintų rajono laikraščio „Lenino vėliava“ literatūrinis darbuotojas, 1958–1962 m. – laikraščio redaktorius. 1962–1965 m. – Ukmergės rajono laikraščio „Gimtoji žemė“ redakcijos skyriaus vedėjas, nuo 1965 m. vėl Širvintų rajono laikraščio „Lenino vėliava“ atsakingasis sekretorius, nuo 1982 m. redaktoriaus pavaduotojas, 1989–1995 m. pakeitusio pavadinimą į „Širvinta“ laikraščio redaktorius, nuo 1995 m. vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Rašė savivaldybių veiklos temomis, apie rajono problemas, įdomius žmones.
XI amžius

Vienuoliktasis mūsų eros amžius – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 1001 metų sausio 1 dieną ir pasibaigęs 1100 metų gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: X amžius – XI amžius – XII amžius
Dešimtmečiai: 1-as 2-as 3-as 4-as 5-as 6-as 7-as 8-as 9-as 10-as
Baltakaklis gandras

Paplitimas ir biotopas

Paplitę Užsachario Afrikoje, išskyrus pietines sritis, Indijoje, išskyrus vakarinę pakrantę ir Pietryčių Azijoje. Įprastas drėgnose vietose šalia upių, ežerų, ryžių laukų, pelkių, miškų bei šlapynėse.

Išvaizda

Mažesnis už baltąjį gandrą. Kūno ilgis 86 – 95 cm. Suaugusių paukščių nugaros plunksnos juodos, su mėlynu, žaliu ar violetiniu spindesiu. Sparnai ir uodega juodos spalvos. Kaklas, pilvas ir pauodegys yra baltos spalvos. Kaklo plunksnos pasišiaušusios.
C. episcopus microscelis veidas juodas, pakaušis ir sprandas balti su juoda. Ilgas snapas iki pusės juodas, galas – raudonas. Rainelė raudona. Kojos juosvos. C. episcopus episcopus plikoji veido dalis pilka. Viršugalvis ir pakaušis juodos spalvos. Rainelė rudai raudona. Stambus snapas pilkas, o galiukas – rausvas. Kojos ir pėdos yra raudonos spalvos. C. episcopus neglecta išvaizda panašus į C. episcopus episcopus, tik snapas beveik visas yra raudonas.
Jaunikliai rusvos spalvos, plunksnos nėra blizgios. Viršugalvis ir pakaušis juodos spalvos. Snapas pilkas. Kojos pilkšvos.

Biologija

Gyvena apie 16 metų. Nėra bendruomeniški. Laikosi 4 – 5 individų būriuose. Vidiniai Afrikos ir Azijos migrantai. Dideliais būriais migruoja iš šiaurės į pietus. Skraido ištiesę kaklą. Sklando pasinaudodami oro srovėmis. Balsas labai tylus švilpimas ir šnypštimas. Prie lizdo kalena. Pajutę pavojų – šnypščia.
Medžioja lėtai vaikščiodami ir snapu rankiodami grobį. Minta žuvimi, varliagyviais, ropliais, krabais, moliuskais, žiogais ir skėriais, termitais.
Monogamai. Šiaurės Indijoje veisimosi periodas liepos – rugsėjo mėnesiais; Pietų Indijoje – gruodžio – kovo mėnesiais; Pietryčių Azijoje vasario – gegužės ar rugpjūčio – lapkričio mėnesiais; Afrikoje – drėgnuoju sezonu. Dažniausiai lizdus suka atskirai nuo kitų, bet gali krauti lizdus ir 4 – 5 porų kolonijose. Kiekvienais metais peri tame pačiame lizde. Lizdą krauna abu partneriai. Krauna medžiuose, ant telefono stulpų, ant stačių uolų, 20 – 30 metrų aukštyje virš žemės ar vandens. Lizdą krauna iš šakų, iškloja šakelėmis smulkiomis, žole ir žaliais lapais. Dėtyje 2 – 4 rusvi kiaušiniai. Peri abu partneriai, 30 – 31 dieną. Abu tėvai jauniklius maitina 55 – 65 dienas. Po kelių savaičių tampa visiškai savarankiški.

Apsauga

Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis baltakaklis gandras yra pažeidžiama rūšis. Populiacijoje yra 35 000 individų.
Populiacijos mažėjimo priežastys: medžių, tinkančių lizdavietėms, kirtimas; šaudymas.
Rūšies apsaugos priemonės: šlapynių paskelbimas saugomomis teritorijomis, medžioklės ribojimas. Rūšis yra įtraukta į „Afrikos – Eurazijos migruojančių vandens paukščių apsaugos susitarimo“ sąrašą.
Hanibalas (Misūris)

Istorija

Gyvenvietę 1819 m. įkūrė Moses Bates, ir ji buvo pavadinta Hanibalo upelio vardu (dabar Meškų upelis (Bear Creek)). Pavadinimas galiausiai yra susijęs su kartaginiečių didvyrio Hanibalo vardu. Prieš tai buvo vietinių indėnų genčių  ir atsikėlėlių teritorija. Gyvenvietė vystėsi lėtai, 1830 m. čia gyveno tik 30 žmonių, bet dėl nutiesto geležinkelio Hanibalas–Sent Džozefas ir priėjimo prie Misisipės 1850 m. gyventojų padaugėjo iki 2020. 
1845 m. Hanibalas gavo miesto teises. Jis tapo regiono centru prekiaujant gyvuliais ir grūdais  bei kitais vietiniais produktais, tokiais kaip cementas ir avalynė. „Empire State Building“ dangoraižiui ir Panamos kanalui cementą gamino „Atlas Portland Cement Company“ netoliese esančiame gamyklos miestelyje Ilasco.
1933 m. pastatytas Marko Tveno atminimo švyturys, kurį skirtingais laikotarpiais per atminimo renginius buvo uždegę trys prezidentai: Franklinas Ruzveltas, Džonas Kenedis ir Bilas Klintonas.
Finansų politika

Finansų politika – ekonominės politikos sritis, apimanti (viešųjų) finansų sritį. Už finansų politiką atsakinga Finansų ministerija – vykdomosios valdžios institucija (asmeniškai - finansų ministras). Paskirtis – kurti ir vykdyti efektyvią valstybės finansų politiką, siekiant užtikrinti šalies makroekonominį stabilumą ir ekonomikos plėtrą. 
Finansų ministras atstovauja valstybei tarptautinėse ir regiono institucijose. Pvz., LR FM Lietuvai - Europos Sąjungos ekonomikos ir finansų ministrų taryboje (ECOFIN).
Vladislovas Ivaška

Vladislovas Ivaška (1943 m. lapkričio 2 d. Ageniškis, Biržų valsčius) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, profesorius, atradėjas.

Biografija

Baigė Biržų J. Janonio vidurinę mokyklą, 1969 m. baigė Vilniaus universitetą, 1987 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.
Nuo 1962 m. Vilniaus universiteto bendradarbis, nuo 1993 m. Radiofizikos katedros vedėjas, 1990 m. profesorius.
Lietuvos fizikų draugijos Mokslo komisijos narys. 1995 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys. Sutuoktinė Janina, vaikai Petras, Justinas.

Veikla

Mokslinių tyrimų sritys – mikrobangos ir taikomoji elektrodinamika, elektromagnetinio lauko topologinės ir geometrinės savybės. Atrado nenuostoviuosius elektromagnetinius virpesius ferite, išplėtojo mikrobangų neapgręžiamųjų grandinių teoriją.
Kuleše Podlipnė

Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 7 namai ir 35 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 9 namai ir 59 gyventojai.
Giluišiai (Punskas)

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Istoriniuose šaltiniuose kaimas minimas nuo XVII a. antros pusės – žinomas Giluišgirio miškas su Barsukalniu. Senovėje Barsukalnio viršūnėje stovėjo koplytėlė. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą knygnešys Vincas Markevičiusįkūrė pirmą privačią mokyklą (mokytojas Viktoras Vailokaitis). 1920 m. tarpvalstybinė demarkacinė linija kaimą padalino į dvi dalis: mažesnioji atsidūrė Lietuvoje, (dabartinis Giluišių kaimas Kalvarijos savivaldybėje), o didesnioji liko Lenkijoje. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 46 žmonės, iš kurių visi buvo lietuviai.
Tarpukaryje Giluišiuose dar kurį laiką veikė pradinė lietuviška pradinė mokykla, Šv. Kazimiero draugijos skyrius, kitos lietuviškos organizacijos. 1935 m. mokykla paversta lenkiška, lietuviškų organizacijų veikla sustabdyta. 1959 m. Giluišių, Trumpalio ir Vaičiuliškių kaimų gyventojai apsijungė į žemės ūkio kooperatyvą. Į Giluišius įjungtas buvęs Trumpoliškių kaimas. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Literatūra

Giluišiai (Punskas). Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004, 656 psl.
Nova Zagora

Istorija

Dabartinio miesto teritorijoje žmonės apsigyveno akmens amžiuje, tai liudija archeologų rasti radiniai. Šie radiniai yra saugomi ir eksponuojami Nova Zagoros istorijos muziejuje.
Marso sfinksas

Marso sfinksas, Marso veidas – 1976 m. Marso regione Cidonijoje zondo „Viking Orbiter“ darytoje nuotraukoje matomas į žmogaus veidą panašus darinys. Jo skersmuo apie 1,5 km. Netoli matomi ir šiek tiek Egipto piramides primenantys dariniai. Šioje vietoje daug kraterių turinti teritorija pereina į lygumą, kuri praeityje galėjo būti vandenyno dugnas, taigi „sfinkso“ vieta galbūt buvo jūros krantas. Pirmoji gauta nuotrauka buvo nedelsiant atmesta kaip šviesos ir šešėlių žaismas. Tačiau po 35 orbitų buvo gauta dar viena nuotrauka, kurioje veidas buvo aiškiai matomas jau esant kitokiam apšvietimui ir kitai šešėlių krypčiai.
Iš viso „Viking“ nufotografavo veidą septynis kartus, visose jis atpažįstamas, tačiau „Viking“ raiška fotografuojant palyginus nedidelė. Vėliau gautose geresnės raiškos nuotraukose („Mars Global Surveyor“) veidas panašesnis į natūralų kalną. Tokių gamtos sukurtų veidų, sfinksų pasitaiko ir kosminėse Žemės nuotraukose.
Labiausiai tikėtinas paaiškinimas, kad veidas ir piramidės yra natūralios uolų formacijos, atsiradusios dėl vėjų ir kitų natūralių gamtinių jėgų, tačiau neištyrus vietoje dirbtinės kilmės alternatyvą galutinai atmesti labai sunku. Objektai net pačiu geriausiu atveju panašūs tik į labai senus griuvėsius.
2006 metais metu gauta daugiau šio darinio nuotraukų, geriau rekonstruotas trimatis vaizdas. Šių nuotraukų aptarimuose minima, jog darinys atrodo tarsi turėtų akis ir šnerves. Trisdešimt metų po atradimo, formacija ir toliau skatina mitų ir konspiracijos teorijų kūrimą.
FK Zvijezda Brgule

Istorija

Klubo įkūrimo data laikoma 2009 m. Žaidžia serbų respublikos Pirmoje lygoje. Įkurtas etnografiniame Stanišičių kaime, kuris yra netoli Bijelinos miesto. Kartais vadinamas Bijelinos „Zvijezda“, kituose šaltiniuose Stanišičių etnografinio kaimo „Zvijezda 09“.
Žaidžia serbų respublikos Pirmoje lygoje.

Pasiekimai

Klubas pasigirti dideliais pasiekimais negali.

Sudėtis

Nežinoma.
Štrelazundas

Štrelazundas (vok. Strelasund) – Baltijos jūros sąsiauris, skiriantis Riugeno salą nuo Vokietijos žemyninės dalies. Sąsiaurį kerta naujas tiltas Rügenbrücke ir senas kelias Rügendamm su dviem tiltais.
Sąsiauris eina maždaug šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi iš mažos, seklios įlankos Kubitzer Bodden šiauriau Štralzundo į kitą panašią įlanką Greifswalder Bodden pietryčiuose. Sąsiaurio plotis niekur neviršija 3 km pločio. Jis plačiausias pietrytiniame gale, ilgis – maždaug 25 km.
Vienintelė sala Štrelazunde yra Denholmas (vok. Dänholm), kaip tik prieš Štralzuną. Per Denholmą eina Rügendamm kelias į Riugeną.
Riugeno krantas daugelyje vietų yra status, bet skardžiai protarpiais pertraukti žemo kranto su nendrynais kai kuriose vietose. Žemyno krantas yra visiškai plokščias.
Štrelazunde vyko du mūšiai. Pirmasis – 1362 m., o antrasis – 1369 m. Abiejuose Danijos karalius Valdemaras IV kovėsi su Hanzos laivynu. Abiejų pusių nesutarimai buvo suderinti 1370 m. Štralzundo sutartimi.
Julijonas Lindė-Dobilas

Julijonas Lindė-Dobilas (1872 m. lapkričio 15 d. Dovydai, Joniškėlio valsčius – 1934 m. gruodžio 2 d. Panevėžys) – Lietuvos rašytojas, kunigas, pedagogas.

Biografija

1898 m. baigė Kauno kunigų seminariją, įšventintas kunigu. Kunigavo Latvijoje (Skaistkalnėje, Pilbergėje, Lyvberzėje, Alūkstoje), Varniuose. Per Pirmąjį pasaulinį karą mokytojavo Jekaterinoslave (dab. Dnipras). Nuo 1922 m. Panevėžio gimnazijos mokytojas, nuo 1926 m. – direktorius. Su kitais įkūrė moksleivių sambūrį „Meno kuopa“ ir jam vadovavo.

Kūryba

Svarbiausiame kūrinyje – romane „Blūdas, arba Lietuva buvusios Rusijos revoliucijos mete“ (1912 m. 2 leid. 1990 m.) – realistiškai vaizduojami 1905–1907 m. revoliucijos įvykiai, kritikuojama konservatyvioji dvasininkija. Tai pirmasis lietuvių psichologinis romanas. Sukūrė etinės problematikos dramas „Širdis neišturėjo“ (1921 m.) ir „Kur laimė?“ (1930 m.), apsakymų („Juodnugaris“, „Kūčios“, „Valiūtė“). Jo studija „Ar paseno Tenas: Jo „Meno filosofijos" kritika“ (1927 m.) sukėlė ginčų ir aštrią polemiką su J. Eretu. Parašė straipsnių apie literatūrą, estetiką, rašytojus. Publicistikai (rinkiniai „Į slėpiningąjį dvasios pasaulį“, išl. 1996 m.) būdinga filosofinė, kultūrologinė problematika, aukšto dvasinio polėkio apibendrinimai, intelektuali kalba.
Aleksandar Trifunović

Biografija

A. Trifunovičius anksčiau buvo krepšininkas. Didžiąją karjeros dalį rungtyniavo „Zadar“ ir Belgrado „Crvena Zvezda“ komandose. 1993 ir 1994 m. tapo Jugoslavijos čempionu.
A. Trifunovičius sužaidė ir keliolika rungtynių Jugoslavijos rinktinėje, tačiau dėl įvairių priežasčių nedalyvavo nei 1992 m. Barselonos olimpiadoje nei 1995 m. Europos čempionate.
Baigęs žaidėjo karjerą A. Trifunovičius keletą metų dirbo „Crvena Zvezda“ komandos trenerio asistentu, o 2004–2005 m. buvo vyriausiasis šios komandos treneris. Jo vadovaujama Belgrado komanda buvo vienintelė tais metais įveikusi „Lietuvos rytą“ ULEB taurės grupės varžybose.
2006 m. vasarą treneris buvo sulaukęs pasiūlymo treniruoti Serbijos jaunimo rinktinę, tačiau vėliau Serbijos krepšinio federacija savo pasiūlymą atsiėmė.
2008 m. birželio 6 d. pasirašė sutartį su Atėnų „Panionios“ klubu. 2009 m. liepos 11 d. persikėlė į Rusiją. 2009 m. gruodžio 27 d. sugrįžo į Serbiją ir treniravo Belgrado „Crvena Zvezda“ krepšininkus.
2010 m. spalio 11 d. buvo paskirtas Vilniaus „Lietuvos ryto“ vyr. treneriu. 2011 m. balandžio 11 d. buvo atleistas iš „Lietuvos ryto“ vyr. trenerio pareigų.
2011 m. spalio 31 d. pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Kauno „Žalgirio“ klubu.
A. Trifunovičius yra vedęs. Augina du sūnus. Jauniausias sūnus gimė 2006 m. lapkritį.
Sukinys

Sukinys (kvantinės fizikos terminas), sukininis judesio kiekio momentas, elementariosios dalelės savasis judesio kiekio momentas. Nesusijęs su mechaniniu judėjimu. Yra vidinė materijos savybė. Elementariųjų dalelių sukinys yra kvantuotas, nusakomas sukinio kvantiniu skaičiumi 's'. Elektrono (elektrono sukinys yra elektrono sukimasis aplink savo ašį), protono, neutrono, neutrino ir jų antidalelių s=1/2. π ir K mezonų s=0, o fotono s=1.
Sukinys apskaičiuojamas pagal formulę . Čia  – mažoji Planko konstanta. Sukinio kryptis taip pat yra kvantuota; ji apibūdinama magnetiniu kvantiniu skaičiumi : dydis  lygus sukinio projekcijai į kurią nors ašį erdvėje (pvz., elektrono =±1/2).
Sukinio sąvoką 1925 metais pradėjo vartoti S. Gaudsmitas su Dž. Ūlenbeku (abu iš Nyderlandų). Pagal jų hipotezę, elektronas turi sukinį, kuris sukelia elektrono magnetinį momentą. Remdamasis elektrono sukiniu, V. Paulis (Šveicarija) suformulavo draudimo principą, teigiantį, kad du tos pačios sukinio projekcijos elektronai negali būti tos pačios kvantinės būsenos. Elektrono sukinio ir su juo susijusio magnetinio momento buvimą rodo reliatyvistinė Dirako lygtis. Remiantis elektrono sukiniu, buvo paaiškinta smulkioji atominių spektrų struktūra, anomalusis Zėmano efektas.
Dalelių savybes apibūdinančių parametrų yra labai daug. Svarbiausi jų – masė, elektros krūvis, sukinys ir gyvavimo trukmė. Iš visų išvardytų parametrų paaiškinti reikėtų tiktai sukinį. Anksčiau galvota, kad sukinys kiekybiškai apibūdina dalelės sukamąjį judėjimą. Dalelę galima laikyti besisukančiu rutuliuku. Sukantis elektringajai dalelei, atsiranda apskritiminė srovė, kuri sukuria magnetinį lauką. Tačiau remiantis tokiu modeliu elektrono įsivaizduojamo paviršiaus taškai turėtų suktis greičiau už šviesą, kas prieštarauja reliatyvumo teorijai. Todėl nutarta laikyti, kad sukinys yra tiesiog dalelių savybė kaip ir masė ar elektros krūvis, be kurių jos neegzistuoja.
Dalelė yra tarytum nedidelis magnetas. Įvairių dalelių sukiniai (mechaniniai momentai) ir jų magnetiniai laukai (magnetiniai momentai) gali būti skirtingi, o tos pačios rūšies dalelių absoliučiai vienodi. Kiekvieno elektrono mechaninis momentas lygus .
Liaudė

Pavadinimas

Liaudė (Lauden) minima 1372 m. Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje.
Vandenvardžio kilmė neaiški. Dažniausiai siejamas pavadinimas su šaknimi *laud- (liaudis „žmonių pulkas, minia“, taip pat plg. latv. ļaude, kadangi Latvijoje nemaža tos pačios šaknies žodžių) ir gali būti asmenvardinės kilmės. Tačiau neatmestinas ir finougrizmas (plg. est. laud „drėgnas“).
Čekiškasis kubizmas

Čekiškasis kubizmas – 1910–1925 m. architektūros ir dailės avangardinis judėjimas, daugiausiai vykęs Čekijos sostinėje Prahoje. Pagrindinė mintis buvo pritaikyti kubistinių paveikslų ypatybes 3D erdvėje, skiriamieji bruožai buvo aštrūs kampai, kristalinės figūros bei kapotos plokštumos. 
Šis judėjimas buvo įkvėptas Prancūzijos dailininkų kubistų paveikslų bei skulptūrų. Čekijos kubizmas labiausiai suklestėjo 1910–1914 m. Pirmasis Pasaulinis karas šį judėjimą pristabdė, o po karo gimė nauja kubizmo atšaka – rondokubizmas.

Pagrindiniai nariai

Pagrindiniai čekiškojo kubizmo nariai buvo: tapytojai František Kupka, Emil Filla, Bohumil Kubišta, Antonín Procházka, Vincenc Beneš ir Josef Čapek, skulptorius Otto Gutfreund, rašytojas Karel Čapek, architektai Pavel Janák, Josef Gočár, Vlastislav Hofman and Josef Chochol.
Wacken Open Air

W:O:A Metal Battle

Festivalyje nuo 2004 m. vyksta „W:O:A Metal Battle“ konkurso finalas, kurio dalyviai pretenduoja į nemenką apdovanojimą – sutartį su įtakinga sunkiosios muzikos leidybos kompanija „Nuclear Blast“. Lietuvoje „W:O:A Metal Battle“ konkursas pradėtas rengti 2008 m. Vokietijoje konkurso scenoje jau pasirodžiusios nacionalinį konkursą laimėjusios lietuvių grupės: „Mandragora“, „Kielwater“, „Soul Stealer“, „Paralytic“. Muzikos festivalis „Velnio akmuo“ Lietuvos nacionalinį finalą laimėjusią grupę kviečia pasirodyti pagrindinėje festivalio scenoje Anykščiuose „apšilimui“ prieš tarptautinį „Metal Battle“ finalą festivalyje „Wacken Open Air“ Vokietijoje.
Antrasis Petro laiškas

Antrasis Petro laiškas – viena iš Naujojo Testamento knygų. Autorius siūlo krikščionims, kuriems skirtas šis laiškas, susikaupti tikrajam Dievo pažinimui ir gyventi kaip tie, kurie laukia Jėzaus Kristaus sugrįžimo.

Turinys

Laiške kalbama apie Dievo pažinimą ir jo apreiškimą, netikrus mokytojus, teigiama, kad Kristus tikrai sugrįš.

Autorius ir parašymo laikas

Autorius vadina save Simonu Petru, tačiau yra abejojančių, ar laiškas iš tikrųjų rašytas Petro, ir manančių, kad jis galėjo būti sukurtas I a. pabaigoje ar truputį vėliau. Tai argumentuojama tuo, jog laiško stilius ir idėjos labai skiriasi nuo Pirmojo Petro laiško. Antrasis šio laiško skyrius iš dalies sutampa su Judo laišku.
Aloyzas Rudys

Aloyzas Rudys (g. 1963 m. sausio 1 d.) – Lietuvos krepšinio treneris.
2000 m. tapo LKAL lygos Mažeikių „Naftos“ vyr. treneriu. 2001 m. su Mažeikių „Nafta“ tapo LKAL čempionu ir po pereinamųjų rungtynių prieš Marijampolės „Suvalkiją“ pateko į LKL. Mažeikių komandą treniravo iki 2004 metų, 2003–2005 m. buvo Mažeikių sporto mokyklos vyriausiasis treneris. 2005 m. tapo Šiaulių „Šiaulių“ komandos vyr. treneriu ir 2006 m. su komanda iškovojo trečiąją vietą BBL ir LKL lygose.
2006–2007 m. sezonas nebebuvo toks sėkmingas: komanda užėmė tik ketvirtą vietą per LKF taurės varžybas, pirmą kartą liko ketvirta BBL turnyre, bet ekipa vėl laimėjo LKL bronzą ir pirmą kartą pateko į kitą FIBA Europos taurės turnyro etapą, tačiau ir šios pergalės nepadėjo A. Rudžiui, po sezono „Šiauliai“ pranešė, kad nebepratęs sutarties su treneriu.
2007 m. liepos 16 d. tapo Klaipėdos „Neptūno“ vyr. treneriu. 2008 m. trenerio sutartis su klubu pasibaigė ir nebuvo pratęsta.
2008 m. rugpjūčio 31 d. Aloyzas Rudys debiutavo Mažeikių „Mažeikiai“ vyriausiojo trenerio poste. 2017 m. gruodžio viduryje tapo Mažeikių klubo vyr. trenerio A. Straupio asistentu.
Bernardas Stanislovas Gozdskis

Biografija

1734 - 1762 - Karūnos prievaizas. 
1754 - generolas.
1762 - 1771 - Palenkės vaivada.
Marijampolės rajono apylinkės teismas

Marijampolės apylinkės teismas – apylinkės teismas pietvakarių Lietuvoje. Teritorija – Marijampolės savivaldybė. Dirba 26 teisėjai.
Adresas: Kauno g. 8, Marijampolė, LT-68505.
Apeliacinė instancija – Kauno apygardos teismas (KAT).
Larmoro precesija

Klasikinis aiškinimas

Klasikiniu požiūriu šį reiškinį galima paaiškinti remiantis vaikiško vilkelio precesijos pavyzdžiu. Tokiu atveju kalbama apie jėgos momentą, atsirandantį dėl nagrinėjamo objekto ir magnetinio lauko sąveikos: .
Joniškio rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.

Teisinis pagrindas

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Joniškio rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.

Veikla

Rajono meru išrinktas Juozas Sperauskas, jo pavaduotoju Gediminas Čepulis. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Pranas Bičkus.
Lina Smelstorienė

Biografija

1993 m. baigė Kauno maisto pramonės technikumą, maisto prekių kasininkė – kontrolierė. Linos Smelstorienės individualios įmonės savininkė.
Lietuvos socialdemokratų partijos LSDP Marijampolės skyriaus narė. Nuo 2007 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narė.
Buktos kaimo bendruomenės pirmininkė, Marijampolės savivaldybės bendruomenių asociacijos pirmininkė.
Sutuoktinis Juozas, vaikai Aurelija, Daivalas.
Ramulėnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis buvo įrengtas atskiroje kalvoje. Iš šiaurės ir rytų jį juosė pelkė, pietuose jis siekė žemus sausesnius laukus. Aikštelė buvo apie 60-70 m ilgio rytų – vakarų kryptimi ir apie 20-25 m pločio, su kultūriniu sluoksniu. Šlaitai statūs, 8 m aukščio.
Piliakalnis sunaikintas XX a. septintame dešimtmetyje jį nukasant žvyrui. Dabar jo vietoje žvyrduobė.

Aplinkiniai piliakalniai

Luponių piliakalnis 22 km
Žuvininkų piliakalnis 8 kmKalnelio piliakalnis 32 kmTričių piliakalnis 42 km
Peleniškių piliakalnis 36 kmSauginių piliakalnis 23 km
Kurtuvėnų piliakalnis 34 kmRaginėnų piliakalnis 26 kmKudinų piliakalnis 27 kmVaitiekūnų piliakalnis 42 kmPakalniškių piliakalnis (Radviliškis) 26 km
Triptikas

Triptikas (gr. triptychos 'trigubai sudėtas')  – tai viršutinė puošnaus altoriaus dalis iš 3 paveikslų, iš kurių vidurinysis yra nejudantis, šoniniai gali būti varstomi; meno kūrinio (tapybos, grafikos, skulptūros) kompozicija iš 3 dalių; 3 panašios kompozicijos, artimos viena kitai siužetu, tema, idėja.

Istorija

Triptikų taikymo mene pradžia laikomas ankstyvasis krikščioniškasis viduramžių menas – tuomet tai buvo paplitusi paveikslų, kabinamų prie bažnyčių altorių, kūrimo praktika. Jais buvo puošiamos sienos aplink altorius Europoje ir tolesniuose kraštuose. Savo darbais šiuo stiliumi garsėjo bažnytinio vitražo meistrai. Žymūs to meto tapytojai, skulptoriai savo darbuose taip pat naudojo triptiką.