google/wiki40b huggingface dataset:
Ekosisteminės paslaugos

Ekosisteminių paslaugų vertinimas

Ekosisteminių paslaugų vertinimas yra būdas visuomenei parodyti ekosistemų naudą žmogaus gyvenimui. Tai taip pat yra pagalbinė priemonė teritorijų planavimo procese. 
Ekosisteminių paslaugų vertinimas gali būti atliekamas taikant skirtingus metodus – biofizinį, socialinį ar ekonominį. Metodai vienas kitą papildo, tačiau teikia skirtingus atsakymus sprendimų priėmėjams. Ekonominis ir socialinis vertinimai atskleidžia tiesioginę ekosistemų naudą visuomenei, todėl gali lemti tam tikrų sprendimų dėl žemėnaudos priėmimą ir turėti įtakos tam tikroms visuomenės grupėms. Biofizinis vertinimas padeda suprasti ekosistemos funkcionavimą, jos reikšmę skirtingoms rūšims, buveinėms, žemės dangai, jų teikiamas ekosistemines paslaugas. Šie vertinimai yra pagrindas ekosisteminių paslaugų kartografavimui. 
Biofiziniai vertinimo metodai naudojami siekiant nustatyti ekosistemų potencialą žmogui teikti ekosistemines paslaugas ir šio potencialo kuriamo nuimto derliaus kiekį. Tam gali būti naudojami biofizinių parametrų matavimų duomenys (pvz., lauko tyrimų, apskaitų, statistikos). Lauko tyrimų duomenų gavimas, apdorojimas ir analizė reikalauja daug laiko ir brangiai kainuoja. Dėl to biofizinis ekosisteminių paslaugų vertinimas teritorijose, apie kurias turima mažai duomenų, dažniausiai atliekamas paprasčiau – pasikliaujama ekspertų žiniomis, ekosisteminių paslaugų vertinimo indikatoriai siejami su žemės dangos tipais, abiotiniais ir biotiniais veiksniais. Toks vertinimas paprastai atliekamas santykinėje skalėje naudojant arba „lentelinės skaičiuoklės” (angl. spreadsheet) arba „matricos” metodą. Ekspertai skiria ekosisteminių paslaugų teikimo balą kiekvienam žemės dangos tipui ar ekosistemai ar buveinei.
Gunvor Guggisberg

Gunvor Guggisberg (žinoma kaip Gunvor, g. 1974 m. rugpjūčio 23 d. Berne) – šveicarų dainininkė ir šokėja.
Gunvor atstovavo Šveicarijai 1998 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Birmingeme, Anglijoje, su daina „Lass ihn“. Nors atlikėjos daina prieš konkursą buvo laikoma viena favoričių, tačiau jame nesurinkusi jokių taškų užėmė paskutinę vietą.
Peru-Čilės lovys

Peru-Čilės lovys (dar vadinamas Atakamos loviu) – povandeninė įduba Ramiojo vandenyno rytuose, maždaug 160 km nuo Peru ir Čilės parantės. Lovio ilgis – iki 5 900 km (kai kurie šaltiniai nurodo mažiau), vidutinis plotis 65 km, užimamas plotas – apie 590 000 km², didžiausias gylis – 8 180 m.
Lovys susidarė Naskos ir Pietų Amerikos tektoninių plokščių destruktyviajame pakraštyje, ties kuriuo į rytus judanti vandenyninė Naskos plokštė nyra po Pietų Amerikos plokšte (subdukcijos zona) ir, ją keldama, formuoja Andų kaln
Kadangi tai geologiškai labai aktyvi teritorija, Peru-Čilės lovio zonoje dažni galingi žemės drebėjimasi, tarp kurių paminėtinas stipriausias užregistruotas 9,5 magnitudės Didysis Čilės žemės drebėjimas 1960 m. gegužės 22 d.
Peru-Čilės lovys daro ryškų poveikį Pietų Amerikos vakarinės pakrantės jūrinei ekosistemai. Šiame regione pučiantys pasatai stumia į vakarus šiltą paviršinį Ramiojo vandenyno vandenį, o į jo vietą iš Peru-Čilės lovio gelmės kyla šaltas vanduo, prisotintas mineralinių medžiagų, kurios duoda pradžią mitybinei jūros ekosistemos grandinei (vadinamasis El Ninjo efektas, arba El Ninjo anomalija (isp. El Niño). Todėl iki šiol Peru ir Čilės pakrantės buvo viena iš žuvingiausiųjų Pasaulinio vandenyno vietų. Tačiau pastaruoju metu ši vandens apykaita pradėjo keistis, atitinkamai prasidėjo žuvų rūšių migracija ir/arba nykimas, ir tai sukėlė rimtų problemų Peru ir Čilės žvejybos verslui.
Roguno užtvanka

Projektas

Pasiekusi projektinį 335 m aukštį, užtvanka taps aukščiausia pasaulyje. HE projektinis galingumas numatomas 3600 MW (6 radialiniai ašiniai hidroagregatai po 600 MW), metinė elektros energijos gamyba – 17,1 mlrd. kWh. Požeminio HE statinio mašinų salės dydis: ilgis – 220 m, plotis – 22 m, maksimalus aukštis – 78 m, transformatorių pastotės dydis: 200×20×40 m. Numatomo tvenkinio visas tūris pasieks 13,3 km³, naudingas tūris – 10,3 km³. Dambos ilgis sieks 1,5 km. Vandens saugykla statoma tiek energetiniams, tiek 300 tūkst. ha ploto sausų žemių drėkinimo poreikiams tenkinti.

Kritika

Tai ne pirmą dešimtmetį užsitęsęs hidroenergetinis projektas nuolat stokojančioje elektros energijos šalyje, patyrusioje pilietinį karą ir ekonominį nuosmukį po SSRS žlugimo. Roguno užtvanka statoma aukšto seisminio aktyvumo zonoje ir kelia ekonominius nesutarimus su žemupyje besiribojančiu kaimyniniu Uzbekistanu. Užbaigus Roguno užtvanką su HE, Tadžikistano biudžetas gaus papildomų pajamų iš elektros energijos eksporto. Tačiau Uzbekistano valdžia baiminasi, kad paleidus aukščiau stovinčią Roguno HE, pasikeitęs Vachšo upės nuotėkis neigiamai įtakos Amudarjos upės režimą. Tokiu būdu šios šalies ekonomika negaus didelio vandens kiekio, ir tai pirmiausia darys įtaką pelningos medvilnės gamybai.

Statybos istorija

1974 m. parengtas techninis projektas. 1976 m. į Vachšo slėnį atsikėlė pirmieji statybininkai. Upės slėnyje pradėtas statyti Roguno miestas. 1987 m. buvo užtvertas Vachšas. 1993 m. užtvankos aukštis pasiekė 40 m. Tuo metu jau buvo iškasta 21 km tunelių, atlikti pagrindiniai kalnakasybos darbai, įrengiant mašinų (70 %) ir transformatorių (80 %) sales. Po SSRS griūties statybos užkonservuotos. 1993 m. pavasario potvyniai nuplovė užtvankos viršutinį pylimą, iš dalies paskandino tunelius ir mašinų salę.
2004 m. pasirašytas susitarimas su Rusijos kompanija „Rusal“ užbaigti statybas. Buvo derinami naujo projekto variantai, rusai siūlė pastatyti 285 m aukščio gelžbetoninę užtvanką. Tadžikistano pusė nesutiko ir 2007 m. sutartį nutraukė. Suplanuotas užtvankos užbaigimas 2009 m. buvo atidėtas. Dviejų pirmos eilės 400 MW bendro galingumo hidroagregatų paleidimas buvo numatytas 2012 m. pabaigoje. Tai neįvyko, nes Pasaulio Banko samdyti ekspertai pasiūlė sumažinti statinio aukštį iki 170 m, o Tadžikistanas su tuo kategoriškai nesutiko.
Atnaujinus užtvankos statybas, 2016 m. spalio 29 d. buvo pertverta Vachšo upė, pakeičiant jos tėkmės kryptį nutekėjimo tuneliais. Sudarytas darbų planas paleisti pirmajai Roguno HE eilei iki 2018 m. pabaigos, antrajam hidroagregatui – 2019 m. balandžio mėn.
Sylva Koscina

Biografija

Koščina gimė Dalmatijos mieste Splite, tuo metu priklausiusiame Jugoslavijai (dabar – Kroatijai). Jos tėvas buvo graikas, o motina – lenkė. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, paauglė Silva išvyko į Italiją su seserimi, kuri buvo ištekėjusi už italo ir įgijusi šios šalies pilietybę. 
Karui pasibaigus, ji liko Italijoje ir įstojo į Neapolio universitetą studijuoti fizikos.
Kurį laiką dirbusi modeliu, 1952 m. ji išrinkta dviračių lenktynių „Tour of Italy“ „Miss Di Tappa“ ir susidomėjo kinu, nors pirmieji bandymai buvo nesėkmingi. Sėkmė ją aplankė 1958 m., jai suvaidinus juostoje „Heraklis“, o po 2 metų – jos tęsinyje.
Savo kino karjeros metu Silva filmavosi daugiausia Italijoje, pačių įvairiausių žanrų filmuose. Septintojo dešimtmečio pabaigoje ji išmėgino jėgas Holivude, tačiau didesnio pasisekimo nesulaukė ir grįžo į Italiją. 1969 m. ji suvaidino Jugoslavijoje sukurtame kariniame epe „Neretvos mūšis“. 
Nuo 1960 m. ji gyveno su kino kompanijos „Minerva Films“ prodiuseriu Raimondo Castelli, tačiau šio buvusi žmona nenorėjo duoti sutikimo išsiskirti. Jiedu susituokė 1967 m. Meksikoje, tačiau Italijoje ši santuoka oficialiai nebuvo pripažįstama. Vis dėlto 1971 m. ji taip pat iširo.
Aktorė mirė Romoje, būdama 61 nuo krūties vėžio.
Jimmy Vicaut

Biografija

2009 m. Vicaut debiutavo pasaulio jaunių čempionate, kur finale 100 m distanciją įveikė per 10,89 s ir užėmė septintąją vietą. 2010 m. pasaulio jaunimo čempionate lengvaatletis finale distanciją įveikė per 10,28 s ir pelnė bronzos medalį. Tais pačiais metais sportininkas debiutavo 2010 m. Europos čempionate, kur kartu su Prancūzijos komanda pelnė aukso medalį 4x100 m estafetėje. Po metų sportininkas debiutavo ir 2011 m. pasaulio čempionate. Individualioje rungtyje Vicaut pasiekė finalą ir užėmė šeštąją vietą, o komandinėje estafetėje kartu su Prancūzijos rinktine pelnė sidabro medalį. 2012 m. Europos čempionate Vicaut pelnė ir savo pirmąjį suaugusių lygio tarptautinį medalį individualioje 100 m bėgimo rungtyje iškovodamas sidabro medalį
Helsinkio regionas

Helsinkio regionas (suom. Helsingin seutu, šved. Helsingforsregionen) arba Didysis Helsinkis (suom. Helsingin seutu, šved. Helsingforsregionen), taip pat mažesnis plotu Sostinės regionas (suom. Pääkaupunkiseutu, šved. Huvudstadsregionen) yra skirtingų dydžių regionų aplink Suomijos sostinę Helsinkį pavadinimai.
Šie regionai yra pietinėje šalies dalyje, palei Baltijos jūros Suomijos įlanką. Mažesnysis Sostinės regionas apima Helsinkio, Espas, Vanta ir Kauniainenas miestus su 1 020 166 gyventojais (2008 m. gruodžio 31 d. duomenimis).
Mikronezijos Federacinių Valstijų geografija

Mikronezijos Federacinės Valstijos (MFV) susideda iš 607 salų, užimančių 2900 km² plotą. Jos užima didesnę dalį Karolinų salyno.
Salos driekiasi tarp Karolinos salos archipelago ir Filipinų. Pagrindinės keturios salų grupės yra Čiukas, Kosraė, Ponapė ir Japas. Prie šių grupių nepriskiriama pora salų: Nukuoras ir Kapingamarangis, nes, nors jos geografiškai ir politiškai priklauso Mikronezijai, tačiau kalba ir kultūra artimesnės Polinezijai.
Ričardas Sargūnas

Biografija

1972 m. baigė Ukmergės 1-ąją vidurinę mokyklą, 1977 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, įgijo autotransporto ekonomikos ir organizavimo specialybę, suteikta inžinieriaus ekonomisto kvalifikacija.
1977 m. Anykščių autotransporto įmonės inžinierius technologas, saugaus eismo inžinierius, 1979 m. Eksploatacijos skyriaus viršininkas. 1983–1985 m. tarnavo Tarnybinėje armijoje Tolimuosiuose Rytuose, atsargos vyresnysis leitenantas. 1985–1994 m. Anykščių autotransporto įmonės komercijos direktorius, 1994–2004 m. uždarosios akcinės bendrovės „Antransas“ direktorius. 2004–2005 m. Utenos apskrities viršininkas. Nuo 2005 m. UAB „Litten transport“ direktoriaus pavaduotojas, UAB „Jaros sauga“ komercijos direktorius.
Nuo 2003 m. Darbo partijos narys, partijos Anykščių skyriaus pirmininkas. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Nuo 2012 m. LR Seimo Darbo partijos frakcijos narys. 
Sutuoktinė Violeta, sūnus Deivis.
Dmytro Firtašas

Dmytro Firtašas (ukr. Дмитро Фірташ, g. 1965 m. gegužės 2 d., Bohdanivkos km., Rytų Ukrainoje) – ukrainiečių verslininkas.
Dmytro Firtašo motina buvo cukraus gamyklos buhalterė, tėvas – vairuotojas. Nuo pat vaikystės įprato daug dirbti: tuometinėje Vakarų Ukrainoje dauguma žmonių greta pagrindinio darbo turėjo ir „nedarbinių“ pajamų (verslų, ūkinės veiklos ar kt.). Dmytro nuo 6 metų amžiaus keldavosi 4 valandą ryto ir dirbdavo iki vėlaus vakaro.
Būdamas 17 metų amžiaus pradėjo savarankišką gyvenimą. 1984 m. baigė Donecko geležinkelių technikumą. 1986–1988 m. atliko karinę tarnybą. 1989 m. dirbo gaisrininku Černivciuose.
1988–1989 m. vieno sėkmingo stambaus sandorio dėka susikrovė pradinį verslo kapitalą (50 000 JAV dol.) – įtikino gamyklos direktorių jam parduoti 4 000 t sauso pieno (miltelių) ir, davęs garbės žodį, pas pažįstamą bankininką pasiskolino 5 mln. rublių, o nupirktą produkciją nugabeno į Uzbekistaną, kur už ją gavo medvilnės, kurią iš Odesos uosto, po derybų su uosto direktoriumi, jam pavyko eksportuoti į Honkongą. Per 8 mėn. buvo gauta 1,2 mln. JAV dol. pajamų, iš kurių Firtašui liko 50 tūkst. kaip atlyginimas už tarpininkavimą.
Nuo 1990 m. užsiima verslu, valdo įmones Ukrainoje, Rusijoje, Jungtinėje Karalystėje, Vengrijoje, Turkmėnistane, Estijoje. Viena stambesnių – Centragas. Yra Rosukrenergo bendrasavininkis.
Kalabrija

Istorija

Kalabriją pirmiausiai apgyvendino oskai. Dvi jų gentys vadinosi enotrais ir italais. Graikams bendraujant su pastaraisiais Italija buvo pavadintas visas pusiasalis.
Daugybė graikų įsikūrė Kalabrijos pakrantėje, o jų įkurti miestai dominavo Didžiojoje Graikijoje VI ir V a. pr. m. e. Po to kai III a. pr. m. e. regioną užėmė romėnai Kalabrija nebesusigrąžino buvusio klestėjimo.
Graikus užkariavo iš šiaurės atvykusios oskų gentys, kurioms priklausė samnitų atšaka lukianai ir lukianų atšaka brutijai. Pastarieji įkūrė pagrindinius Kalabrijos miestus, įskaitant Kozencą. 
Po Romos imperijos žlugimo maliarija nuginė vietinius gyventojus nuo jūros, o nuo ankstyvųjų viduramžių iki XVII a. prie jos prisidėjo ir piratai. Kalabrija buvo nuniokota per gotų karus, o po to ją valdė Bizantijai ištikimas kunigaikštis. IX-X a. Kalabrija, buvusi Romos pagrindine grūdų tiekėja prieš užkariaujant Egiptą, tapo Bizantijos ir Sicilijos arabų emyrato mūšio lauku. Kraštas tapo retai apgyvendintas ir demoralizuotas ir tik graikų vienuolynai palaikė kultūrą.
Po 1060 m. Robert Guiscard brolio Rodžerio vadovaujami normanai įsikūrė šiame krašte ir organizavo Bizantijai pavaldžią vyriausybę, kuriai vadovavo Kalabrijos stambūs pirkliai. 1098 m. popiežius Urbonas II paskelbė Rodžerį apaštališkuoju legatu, o jis vėliau suformavo tai, kas tapo Sicilijos karalyste. Administracinis suskirtymas, atsiradęs viduramžių pabaigoje išliko iki Italijos suvienijimo: Calabria Citeriore (arba Lotynų Kalabrija) šiaurėje ir Calabria Ulteriore (arba Graikų Kalabrija) pietuose.
Angevinai valdė Kalabriją iš Neapolio kaip Neapolio karalystės dalį ir ji buvo taip valdoma iki Italijos suvienijimo. Karalystę valdė daugybė skirtingų valdovų: Ispanijos ir Austrijos Habsburgai, Burbonai, sukūrę Dviejų Sicilijų karalystę, Napoleono brolis Juozapas Bonapartas, prancūzų maršalas Joachim Murat, kuriam įvykdyta mirties bausmė Pizo miestelyje Kalabrijoje. Kalabrijoje kilo valstiečių maištai per 1848 m. revoliuciją. Jie paruošė sceną Italijos suvienijimui, kai Giuseppe Garibaldi 1861 m. prijungė Sicilijos karalystę. Aspromontėje vyko garsus mūšis per kurį Garibaldi buvo sužeistas.
'Ndrangheta, Kalabrijos organizuoto nusikalstamumo šeimos apie 1860 m. Dabar ji kaip lygiavertė kaunasi dėl įtakos su geriau žinoma Sicilijos Cosa Nostra, nors ji nepriklausoma nuo siciliečių ir ypač reiškiasi kokaino prekyboje.
Iki XX a. Pietų Italija buvo tarp vargingiausių Europos regionų ir Kalabrija buvo pagrindinis italų emigrantų šaltinis. Daug Kalabrijos gyventojų persikėlė į šiaurinę Italiją, likusią Europą, Australiją, Ameriką (ypač Argentiną, Braziliją, Kanadą ir JAV). Nuo 1970 m. ekonominė padėtis pagerėjo ir prie to prisidėjo modernus žemės ūkis, turizmas ir auganti komercinė bazė. Nors ekonominiu požiūriu Kalabrija atsilikusi nuo šiaurės ir Centrinės Italijos, bet jos pajamos vienam žmogui artėja prie ES vidurkio.
Mitilėnė

Istorija

Antikos laikais Mitilėnė buvo graikų polis. Apie 478 metus pr. m. e. miestas tapo Delo lygos nariu. 428 metais pr. m. e. Mitilėnės gyventojai buvo sukilę prieš Delo sąjungos vadovaujamus Atėnus.
Helenizmo laikais miestas sunyko. Mitilėnė vėl suklestėjo ankstyvaisiais Romos imperijos laikais.
Mitilėnėje gimė graikų poetai Alkajas ir Sapfo.
Algirdas Sysas

Biografija

1961–1969 m. mokėsi Naujosios Vilnios, Antano Vienuolio vidurinėse mokyklose, 1969–1973 m. – Vilniaus politechnikume, kur įgijo radioelektronikos specialybę. 1977–1982 m. mokėsi Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete, kurį baigęs įgijo ekonomisto specialybę.
1973 m. – trumpai dirbo Vilniaus radijo matavimo prietaisų Mokslinių tyrimų institute, 1973–1976 m. tarnavo karinėse jūrų pajėgose, 1976–1982 m. – gamyklos „Vilma“ darbininkas, 1982–1987 m. – cecho viršininko pavaduotojas, realizacijos skyriaus viršininko pavaduotojas, 1987–1994 m. – profesinės sąjungos komiteto pirmininkas, 1991–1996 m. – Lietuvos metalistų profesinės sąjungos pirmininkas, 1992–2002 m. – Lietuvos profesinių sąjungų susivienijimo pirmininkas, 2002–2005 m. – Lietuvos profesinių sąjungų konfederacijos pirmininkas, Tarptautinės laisvųjų profesinių sąjungų konfederacijos (ICFTU), Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Baltijos šalių profesinių sąjungų tarybos narys.
Nuo 2005 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys. LSDP Pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos ir prezidiumo narys,LSDP Darbo, šeimos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas.
1995–1997 m. ir 2000–2001 m. – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 1996, 2000, 2004, 2008, 2012 m. išrinktas Seimo nariu, 2001–2004. Nuo 2012 m. – Seimo Pirmininko pavaduotojas. Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose.
2004–2008 m. – Socialinių reikalų ir darbo komiteto (SRDK) pirmininkas, 2000–2001 m. SRDK pirmininko pavaduotojas, 1996–2000 m., 2008–2012 m., 2013 m. – SRDK narys (nuo 2012 m. lapkričio iki 2013 m. spalio mėn. – Audito komiteto narys). Ilgametis Seimo Narkomanijos ir alkoholizmo prevencijos komisijos narys. Šiuo metu A. Sysas tai pat yra Vaiko gerovės bei Vystomojo bendradarbiavimo, reprodukcinės sveikatos ir teisių parlamentinių grupių narys.
A. Sysas priklauso Tarpparlamentinių ryšių su Austrija, Japonija, Kinija, Lenkija, Prancūzija, Rumunija, Šiaurės Europos šalimis (Danijos Karalyste, Islandijos Respublika, Norvegijos Karalyste, Suomijos Respublika, Švedijos Karalyste) ir Vokietija grupėms.
Nuo 2012 m. A. Sysas yra Seimo delegacijos Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos Parlamentinėje Asamblėjoje pirmininkas bei Seimo delegacijos Lietuvos Respublikos Seimo ir Lenkijos Respublikos Seimo ir Senato narių asamblėjoje narys. 2003–2004 m. – Seimo delegacijos Europos Tarybos Parlamentinėje Asamblėjoje narys.
Aktyvaus politiko gyvenime svarbią vietą turėjo ir turi visuomeninė veikla. Daug laisvalaikio skiria orientavimosi sportui. Lietuvos vandens turizmo čempionato prizininkas, orientavimosi sporto čempionas ir prizininkas. 1999–2006 m. Lietuvos orientavimosi sporto federacijos prezidentas.
Svitenė

Istorija

Kaimas kūrėsi apie Švitenės (Schwitten) dvarą.
Galvinis vikšris

Biologija

Vienmetis, 5–15 cm aukščio žolinis augalas. Stiebai laibi, prie žemės šakoti. Žiedai po kelis susitelkę į žvaigždiškas galvutes stiebų viršūnėse. Žydi birželio–rugsėjo mėn. Auga drėgnose ganyklose ir dirbamuose laukuose, laikinai užliejamuose jų plotuose, smėlynų lomose, ant lauko keliukų. Augalas siejamas su nederlingų drėgnų smėlio dirvožemių Isoeto–Nanojuncetea klasės bendrijomis. Augalų gausą tiesiogiai lemia meteorologinės sąlygos – drėgnomis vasaromis, ypač antroje vegetacijos sezono pusėje, augavietės dera gausiau.

Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje galvinis vikšris nuo 1981 m. įrašytas į Saugomų augalų rūšių sąrašus.
Ankstesnės radavietės nustatytos pietiniuose rajonuose, vėliau šių augalų aptikta Skuodo, Klaipėdos, Jonavos, Trakų rajonuose. Buvusi gausi populiacija pajūrio smėlynų keliukuose ir ties Šaipiais (Klaipėdos raj.) beveik sunykusi – ją baigia išstumti susiverianti daugiamečių psamofitų velėna.  Grėsmę kelia mažėjantis lauko keliukų tinklas sausinamuose ir išlyginamuose laukuose, pasėlių priežiūrai taikomos pažangios technologijos.
Ivaniškiai (Josvainiai)

Istorija

XX a. pr. buvo Janogrado kaimas ir dvaras Josvainių valsčiuje, priklausęs Višnevskiams.
Aštadhjaja

„Aštadhjaja“ (skr. अष्टाध्यायी = Aṣṭādhyāyī „aštuondalė“) – pirmoji norminė sanskrito gramatika, sudaryta Indijos kalbininko Paninio (~V–IV a. pr. m. e.). Veikalą sudaro 8 dalys, kiekviena suskirstyta į 4 skyrius. Iš viso, tekstą sudaro 3996 sūtros (kelios gali būti neautentiškos). Paninio „Aštadhjaja“ išdėstytais principais remiasi visa klasikinio sanskrito gramatika – šis veikalas tapo pagrindu vėlesnėms sanskrito gramatikoms. Tai nėra pati seniausia sanskrito gramatika (Paninis mini kelis savo pirmtakus), bet seniausia išlikusi.
„Aštadhjaja“ yra ypač sudėtingas techninis tekstas, sudarytas algoritmų principu, neturintis analogų niekur tuometiniame pasaulyje.
„Aštadhjajos“ priedais laikomos Šivos sūtros, kuriose fonetiniu principu išdėstomi sanskrito garsai (savotiška „abėcėlė“, kurią pagrįstas ir visų Indijos raštų sistemų ženklų išdėstymas), taip pat „Dhatupatha“ – sanskrito žodžių šaknų žodynėlis. Apie II a. pr. m. e. „Aštathdajai“ sukurtas komentaras „Mahabhašja“ (Mahābhāṣya), priskiriamas Patandžaliui.
CD+G

CD+G – kompaktinio disko standarto plėtinys, kuris geba atvaizduoti žemos raiškos grafiką kartu grodamas garso įrašą, jį paleidus su šiuo formatu suderinamu įrenginiu. CD+G diskai paprastai naudojami karaokė automatuose, kurie naudoja šią funkciją diske esančių dainų žodžiams pavaizduoti ekrane. Standartą sukūrė įmonės „Philips“ ir „Sony“.
Taip pat egzistuoja CD+EG formatas, kuris atvaizduoja geresnę grafiką, bet yra daug rečiau paplitęs.

Veikimo principas

CD+G formatas naudoja papildomus kanalus R ir W, kurie nenaudojami standartiniuose audio CD formatuose. Grafiniai duomenys talpinami šešiuose bituose.
CD+G sistemoje 16 spalvų (4 bitų) grafika atvaizduojama rastriniame lauke, kuris yra 300×216 pikselių dydžio, bet naudojamas tik 288×192 pikselių plotas su spalvotu rėmeliu (6 pikselių pločio, 12 eilučių aukščio) aplink jį.

Grotuvai

Be karaokė automatų, yra ir kitų plataus vartojimo įrenginių, kurie groja CD+G formato diskus: NEC TurboGrafx-CD (CD-ROM priedas žaidimų konsolei PC Engine/TurboGrafx-16) ir Turbo Duo, Philips CD-i, Sega Saturn, Sega CD, JVC X’Eye, 3DO Interactive Multiplayer, Amiga CD32 ir Commodore CDTV bei Atari Jaguar CD (Atari Jaguar priedas). Kai kurie CD-ROM įrenginiai taip pat palaiko šį formatą. Pioneer CLD-A100 „LaserActive“ LaserDisc grotuvas taip pat gali paleisti CD+G diskus, jeigu yra sumontuoti bent vienas iš PAC-S1/S-10 ar PAC-N1/N10 žaidimų modulių.
Taip pat yra keletas DVD grotuvų, palaikančių CD+G formatą.
Chuck Daly

Charles Jerome „Chuck“ Daly (1930 m. liepos 20 d. – 2009 m. gegužės 9 d.) – JAV krepšinio treneris, dukart NBA čempionas su Detroit Pistons, Barselonos olimpinių žaidynių aukso medalio laimėtojas, šį titulą gavo kaip legendinės Svajonių komandos vyr. treneris.
Nuo 1994 metų gegužės 9 dienos treneris yra Krepšinio šlovės muziejaus narys. 1996 m. renkant NBA 50-mečio Visų laikų komandą Daly buvo atrinktas tarp 10 geriausių NBA vyr. trenerių.
Morn Trua Pitono nacionalinis parkas

Nacionalinio parko geografija

Vos 7 hektarų plota užimantis Morn Trua Pitono nacionalinis parkas yra už 13 km į rytus nuo šalies sostinės Rozo.
Šiame nacionaliniame parke pastebimas gana ryškus vulkaninis aktyvumas. Parke yra nemažai karštųjų versmių, geizerių, fumarolių, taip pat 3 gėlavandeniai ežerai bei Boilingo ežeras.
Pohang Steelers

Istorija

Klubo ištakos siekia 1973 m.