google/wiki40b huggingface dataset:
IBM

IBM (angl. International Business Machines Corporation) – JAV kompiuterių gamintoja, programinės ir techninės įrangos prekybos bendrovė, teikianti infrastruktūros ir konsultavimo paslaugas. IBM yra viena didžiausių IT bendrovių pasaulyje. Būstinė Armonke (Niujorko valstijoje). Bendrovė taip pat vertėsi personalinių kompiuterių prekyba, tačiau ši paslaugų sferos dalis buvo parduota kinų kompanijai Lenovo. Viceprezidentas – Ambuj Goyal, pirmininkas – Tom Jackson.

Istorija

1911 m. Įkurta įmonė Computing – Tabulating – Recording Company susijungus trims bendrovėms, gaminančioms tabuliatorius ir kitus biuro reikmenis. Po trylikos metų bendrovė pakeičia pavadinimą į IBM. 1933 m. įsigijo rašomųjų mašinėlių gamybos bendrovę Elearomatic Type-writer. 1944 m. sukūrė elektromechaninę skaičiuoklę Mark I. 1952 m. pradėjo gaminti kompiuterius IBM 701, o 1964 m. kompiuterius System/360 bei 1981 m. pradėjo gaminti asmeninį mikrokompiuterį IBM PC. Turi padalinius 164 šalyse (Lietuvoje – nuo 1992 m.). Pajamos 89,1 mlrd. JAV dol. (2003 m.). ~ 319 300 darbuotojų (2004 m.).

Produkcija

Bendrovė verčiasi serverių, duomenų kaupyklų, spausdintuvų, mikroelektronikos, tinklo ir programinės įrangos, kasos aparatų, įvairių paslaugų (konsultavimo, mokymo, informacinių technologijų nuomos, sistemų valdymo) ir kita prekyba. IBM korporacija taip pat aktyviai bendradarbiauja vykdant mokslinius tyrimus. Daug kompiuterinių resursų reikalaujantiems moksliniams skaičiavimams IBM sukūrė šiuo metu vieną iš galingiausių pasaulyje kompiuterių, BlueGene.
IBM taip pat investuoja dideles sumas į atviro kodo programinę įrangą. Pavyzdžiui, apie 300 IBM specialistų toliau tobulina Linux branduolį. IBM yra inicijavusi atviro kodo ir laisvosios įrangos programuotojų labai vertinamos Eclipse sistemos sukūrimą (šiuo metu šis projektas yra nepriklausomas). Ji taip pat yra sukūrusi atviro kodo Java virtualią mašiną (Jikes RVM) išeities kodų modifikacijų reikalaujantiems moksliniams tyrimams atlikti.
Vasas SC

Istorija

Klubas įkurtas 1911 m. Yra tapę šalies čempionais.
Pokaralystė

Pokaralystė (subkaralystė) (subregnum) – mokslinės klasifikacijos kategorija, žemesnė už karalystę ir aukštesnė už skyrių.
Augalų pokaralystės taksonominiam rangui pridedama lotyniška galūnė -bionta, gyvūnų – -zoa.
Futbolo kamuolys

Futbolo kamuolys – kamuolys, naudojamas žaidžiant futbolą. Kamuolio dydis, svoris, medžiagos ir kitos savybės yra nustatytos oficialiose Tarptautinės futbolo asociacijų valdybos taisyklėse. Futbolo kamuolys turi atitikti patvirtintus FIFA reikalavimus.
Pirmieji futbolo kamuoliai buvo gaminami iš gyvūnų skrandžių ir buvo labai nepatvarūs. Pirmieji kokybiški kamuoliai buvo pradėti gaminti XIX a. atsiradus gumos pramonei ir Charles Goodyear atradus vulkanizacijos procesą. Šiuolaikinis 32 dalių kamuolys buvo išrastas Danijos futbolininko Eigil Nielsen. Dabar kamuoliai būna 24, 32 ir 42 dalių.
Šiuolaikinės kamuolių gamintojos kaip Umbro, Mitre, Adidas, Nike, Select ir Puma nuolat gerina kamuolių gaminimo technologijas bei ieško būdų, kaip būtų galima pagerinti kamuolių savybes.
Dauguma sporto prekių gamintojų gamina ir futbolo kamuolius. Anksčiau kamuolius gamintojai gamino savo šalyje. Šiuo metu apie pusė visų pasaulio futbolo kamuolių pagaminama Pakistane, o kitos didžiosios rinkos yra Kinijoje ir Indijoje.
1962 m. pasaulio futbolo čempionatui Adidas sukūrė kamuolį Adidas Santiago ir nuo to laiko kompanija gavo sutartis su FIFA ir UEFA. Ši kompanija gamina kamuolius ir UEFA Čempionų lygos varžyboms.
Lietuvos A lygoje naudojami Nike ORDEM V kamuoliai.

Futsalo kamuolys

Futsalui naudojamas mažesnis (4 dydžio, 400–440 g svorio) ir mažiau šoklus (paleidus kristi iš 2 m aukščio turi atšokti 50–65 cm) kamuolys, pripildytas putomis arba mikropluoštu. Jaunimo varžybose naudojamas 3 dydžio futsalo kamuolys.
Kolumbijos universitetas

Istorija

Įkurtas 1754 m. kaip Karališkasis koledžas. 1776 m. per Amerikos revoliuciją uždarytas. 1784 m. vėl atidarytas, pavadintas Kolumbijos koledžu. Nuo 1896 m. Kolumbijos universitetas. Universitete studijavo ar dėstė 92 Nobelio premijos laureatai.
Žemaitija (Palanga)

Žemaitija – dvisavaitis krikščioniškas, tautiškas, konservatyvios krypties laikraštis Žemaitijai, ėjęs nuo 1993 m. gegužės mėn. Palangoje.

Istorija

Steigėjas ir leidėjas Adolfas Viluckis. Iki 1995 m. – mėnesinis laikraštis. Tiražas 1993 m. – 3900 egz., 1997 m. – 1000 egz.
Redaktoriai A. Viluckis, Teresė Staponienė.
Erton Fejzullahu

Karjera

Mitrovicoje (dabartinis Kosovas) gimęs žaidėjas nuo trejų metų augo Švedijoje ir turi trijų šalių – Kosovo, Albanijos bei Švedijos pilietybes. 
Yra žaidęs Olandijos, Norvegijos, Danijos, Kinijos komandose.
2019 m. kovo mėn. tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu.

Rinktinės

Švedų jaunimo rinktinėje pavyko pasižymėti 7 kartus, o vyrų rinktinėje per 5 rungtynes įmušė 3 įvarčius. 
2017 m. puolėjas atstovavo ir tarptautinio pripažinimo sulaukusiai Kosovo rinktinei.
Norviliškių pilis

Istorija ir legendos

Teigiama, kad pilį seno dvaro vietoje XVII a. pradžioje pastatė turtingas Rytprūsių pirklys Vaitiekus Šorcas, įsimylėjęs ir vedęs vietos grafaitę Daratą Zienovičiūtę. Būtent dėl jos, kaip teigiama pasakojimuose, pirklys bei karys iš Marienburgo ir likęs Didžiojoje Lietuvos Kunigaikštystėje.
Šorcai – istorinės asmenybės, aprašytos metraščiuose. Yra net išlikęs Daratos Zienovičiūtės Vaitiekienės Šorcienės portretas. Žinoma, kad Šorcai seną dvarą pirko bendromis lėšomis ir pastatė ten pilį. Po vyro mirties Darata Zienovičiūtė Vaitiekienė Šorcienė, norėdama, kad plistų tikėjimas, pasikvietė iš Vilniaus „mažuosius brolius“ pranciškonus ir 1617 metais fundaciniu aktu jiems užrašė Norviliškių palivarką. Kad pranciškonai turėtų iš ko gyventi, palivarkas buvo užrašytas su dvaro gyvenamaisiais ir ūkio pastatais, javais, galvijais, sodybomis ir daržais, miškais, pievomis ir kitais naudmenimis. Pasikviesti vienuoliai turėjo kaip galima greičiau pasistatyti Šv. Pranciškaus vardo bažnyčią ir prie jos vienuolyną, o tame vienuolyne nuolat gyventi ir kas savaitę laikyti mišias už fundatorius. Vienuolynu tapo Šorcų dvaro rūmai.
1698 m. kovo 7-8 d. naktį, kai vienuolyno gvardijonas Bonaventūras Vaišvila buvo išvykęs su reikalais ir savo vietoje palikęs Pranciškų Glovackį, gvardijono celėje kilo gaisras. Užsidegė skrynia su dokumentais. Buvo kalbama, kad tuo metu „mažieji broliai“ buvo visiškai girti ir, jei ne vienuolyno tarnai, būtų sudegę kartu su dokumentais. Pavyko išgelbėti ir patį vienuolyną. Vėlesniuose aprašymuose minimas didesnis gaisras. Jis, matyt, buvo XVIII a. pradžioje, kai pro šalį žygiavo kariuomenės. Galimas dalykas, kad tada sudegė bažnyčia ir dėl to vienuolyno lėšomis buvo statoma nauja.
1832 m. vienuolynas buvo uždarytas, vienuoliai perkelti į Naugarduko pranciškonų vienuolyną. Uždaryta ir bažnyčia. Carinė valdžia perėmė mūrinį vienuolyną, bažnyčią ir kitus pastatus. Po kurio laiko medinė bažnyčia buvo išardyta, rąstai nuvežti į Alšėnus, ten iš jų pastatyta cerkvė. Iš pranciškonų paruoštų plytų naujos bažnyčios statybai 1834 m. buvo pastatytos kareivinės. Kareiviai įsikūrė ir senajame vienuolyno pastate, ten išbuvo iki XX a. pradžios. 1904 m. vienuolynas ir rusų kariuomenės pastatytos 2 aukštų kareivinės perėjo iš Karo ministerijos žinios Žemės ūkio ministerijai ir buvo atiduotas mergaičių žemės ūkio mokyklai. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mokykla užsidarė.
1919 m. vienuolyną ir kareivinių pastatą užėmė Surviliškių parapijos gyventojai, pageidaujantys atkurti Norviliškių bažnyčią. Po trejų metų ji buvo pradėta statyti (baigta 1928 m.).
1933 m. bažnyčios inventoriuje, sudarytame keičiantis klebonui, nurodoma, kad uždarant vienuolyną broliai užkasę į žemę 18 000 auksinų (sidabru ir auksu) katile netoli bažnyčios ir vienuolyno. Daugiau žinių apie lobį nėra. Iki šiol nerastas ir legendinis tunelis iš Norviliškių į Alšėnus, tačiau aplinkinių gyventojų įsitikinimu jis tikrai egzistuoja. Kol kas pavyko rasti tik tunelį, vedantį iš pilies į varpinę.
Regina Ališauskaitė

Biografija

1986 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos specialybę. Nuo 1975 m. Šiaulių rajono laikraščio „Leninietis“ korespondentė. 1978–1994 m. Mažeikių rajono laikraščio „Pergalės vėliava“ korespondentė, skyriaus vedėja. Nuo 1994 m. – „Lietuvos aidas“ korespondentė. 1990–1991 m. Lietuvos sąjūdžio Mažeikių rajono tarybos laikraščio „Žemaičių kraštas“ redaktorė.
Evaldas Simutis

Biografija

1997 m. Plungės rajono Kulių vidurinės mokyklos mokytojas, 2001 m. Plungės Pirminės sveikatos priežiūros centro ir individualios įmonės „Pulsas“ psichologas. 2004 m. VšĮ „Plungės socialinių paslaugų centras“ vadovas.
Nuo 1996 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Plungės rajono skyriaus narys.
2003–2004 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys.
Janina Švambarytė-Valužienė

Biografija

1976-1981 m. studijavo Vilniaus universitete, 1989-1992 m. mokėsi šio universiteto aspirantūroje, humanitarinių mokslų daktarė.
Nuo 1987 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, 1996 m. docentė. Nuo 1999 m. Šiaulių universiteto Dialektologijos centro direktorė. 1992-1993 m. Šiaulių miesto kalbos tvarkytoja.
1997-1999 m. Lietuvių kalbos draugijos Šiaulių skyriaus pirmininkė.
Charles W. Bartlett

Čarlzas Viljamas Barletas (angl. Charles W. Bartlett, 1860 m. birželio 1 d. Brindporte, Dorsete – 1940 m. balandžio 16 d.) – anglų tapytojas ir graviūrų meistras.

Kolekcijos ir parodos

Brandfordo muziejai ir galerijos (Pietų Jorkšyras, Didžioji Britanija), Bristolio miesto muziejus ir meno galerija (Bristolis, Anglija), Klyvlendo meno muziejus (Klyvlendas, JAV) , Honolulu meno akademija ir Kongero biblioteka (Vašingtonas, JAV) yra Čarlzo Viljamo Barleto kolekcijų saugotojai. Honolulu meno akademija turi didelę Čarlzo Barleto tapybos ir graviūrų kolekciją. 8 Honolulu meno akademijos laikomos parodos:
Čarlzo V. Bartleto akvarelė, aliejiniai dažai ir nuotraukos, 1939 gegužės 30, – 1939 birželio 11.
Retrospektyvinė paroda – Tapyba ir piešiniai pagal Čarlzą V. Bartletą (1860–1940), 1946 vasario 5 – 1946 kovo 3.
Rojaus graviūros: Čarlzo V. Barleto menas ir gyvenimas, 2001 lapkričio 15 – 2002 sausio 6.
Čarlzo Bartleto Indijos vizijos, 2009 balandžio 30 – 2010 sausio 31.
Bartletas Havajuose, 2009 gegužės 7 – 2009 rugsėjo 13.
Bartletas Kinijoje, 2009 liepos 16 – 2009 lapkričio 1.
Bartletas Europoje, 2009 rugsėjo 17 – 2010 sausio 17.
Bartletas Javoje ir Ceilone, 2010 sausio 28 – 2010 birželio 6
Grožis

Grožis – asmens, objekto, vietovės, idėjos savybė, sukelianti subjektyvų estetinio malonumo, reikšmingumo, pasitenkinimo jausmą. Grožį nagrinėja estetika, sociologija, socialinė psichologija, kultūra. Visuomenėje yra iškeliami grožio etalonai, o pati grožio sąvoka dažnai iškeliama kaip siekiamybė.
Gražiais ar negražiais dalykais gali būti įvardinti tiek bet kokie materialūs daiktai, būtybės, tiek nematerialūs dalykai (idėjos, muzika, vaizdai, vidinės žmogaus savybės).
Čaodžou

Istorija

Pradėjo kurtis ~III a. pr. m. e., o prefektūra tapo 590 m. Pradžioje vadintas Čaoanu (kin. 潮安, pinyin: Cháo'ān), bet nuo 1953 m. – Čaodžou.
Aldona Jonaitytė

Biografija

Mokėsi Šakynos mokykloje. 1953 m. baigė Vilniaus universitetą. 1962 m. filologijos mokslų kandidatė.
1957-1984 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute. Tyrinėjo Šakynos tarmę, arealinę kalbotyrą, tarmių niveliaciją ir kitas dialektologijos problemas. Į lietuvių kalbą išvertė latvių, rusų, gudų grožinės literatūros kūrinių.
Nyderlandų vėliava

Nyderlandų vėliava - horizontali trispalvė, kurios juostos raudona, balta ir mėlyna. Oficiali Nyderlandų vėliava nuo 1937 metų vasario 19 d.
Streptococcus pneumoniae

Sukeliamos ligos

Kaip pagrindinė plaučių uždegimo priežastis šios bakterijos buvo identifikuotos XIX a. pabaigoje. Neskaitant pavadinimą atitinkančių ligų, jos gali sukelti ir kitas, įskaitant ūmų sinusitą, meningitą, osteomielitą, septinį artritą, endokarditą ir kt.
Bakterijos gali būti sveikų žmonių nosiaryklėje (apie 5-10 % visų suaugusiųjų, 20-40 % vaikų), ypatingai aplinkose, kur žmonės praleidžia daug laiko arti vienas kito (gydymo palatose, kareivinėse). Bakterijos prikimba prie nosiaryklės ląstelių, infekcija atsiranda tik tada, kai bakterijos pernešamos į tam tikrus nosiaryklės regionus (pvz., sinusus). Plaučių uždegimas prasideda, jei bakterijos patenka į plaučius ir nėra sunaikinamos. Dėl savo polisacharidinės kapsulės bakterijos atsparios fagocitozei, ir jeigu organizme nėra atitinkamų antikūnių, alveolių makrofagai negali pilnai jų sunaikinti, dėl ko infekcija gali išplisti per kraują.
S. pneumoniae sukeliamos ligos gydomos antibiotikais, profilaktikai naudojamos vakcinos.
Kostromos srities herbas

Kostromos srities herbas - oficialus Rusijos Federacijos Kostromos srities simbolis, priimtas 2006 m. balandžio 28 d.

Herbo aprašas

Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Mėlyname lauke auksinis laivas su viena bure ir irklais plaukia sidabriniu banguotu vandeniu, kuris užima apatinį skydo trečdalį. Laivo nosies papuošalas - erelio galva su sparnais, raudonais akimis ir liežuviu. Laive septyni irklininkai, laivugalyje priekin nukreiptas vimpelas. Stiebas su bure ir priekin nukreipta vėliava, kurioje Aleksandro II laikų Rusijos erelis (juodas dvigalvis erelis su auksiniais snapais ir kojomis, su raudonais liežuviais, karūnuotas dviem mažomis ir viena didele karūnomis).
Skydo viršuje auksinė imperatoriaus karūna. Skydininkai - du auksiniai grifonai su liūtų priekinėmis kojomis ir su keteromis, su raudonais liežuviais ir akimis. Skydininkų ir skydo atrama - auksinis augalinio tipo ornamentas, perpintas Lenino ordino juosta.
Juodkrantė

Gamta

Netoli Juodkrantės yra nuo XIX a. pradžios stebima pilkųjų garnių ir kormoranų kolonija. Šiuo metu ji labai išsiplėtė ir pradeda kelti grėsmę miškui, mat nuo rūgščių jų išmatų džiūsta medžiai.
Juodkrantė įsikūrusi senųjų – parabolinių kopų slėnyje, yra išlikę senų pušynų fragmentų. Netoli Juodkrantės yra saugomos Pilkosios kopos. Kadangi nuo kito marių kranto jos atrodė tamsios, tai nuo jų ir kaimas gavo Juodkrantės pavadinimą. Prie Juodkrantės yra apžvalgos aikštelė ant Garnių kalno.
Prie Juodkrantės yra vieta, kur daugiausia Lietuvoje buvo iškasama gintaro. Jis čia kasamas nuo 1862 m., ta vieta pavadinta Gintaro įlanka.

Žymūs žmonės

Nuo Juodkrantės, Karvaičių kaimo kilęs žymūs lietuvių tautosakininkas Liudvikas Rėza. Jam čia 1994 m. pastatytas paminklas (autorius Arūnas Sakalauskas). L. Rėzos vardu yra pavadinta ir Juodkrantės Liudviko Rėzos jūrų kadetų mokykla.
Juodkrantėje jaunystę praleido vokiečių tapytojas Gustavas Fenkolis (1872–1950). Juodkrantėje gimė publicistas Martin Kakies (1894-1987).

Sportas

Juodkrantė viena universaliausių buriavimo vietų Lietuvoje. Buriuojama jėgos aitvarais ir burlentėmis tiek marių, tiek jūros pusėje prie mažosios gelbėtojų stoties. Tinka visos vėjo kryptys.
Federico Fellini

Biografija

Gimė 1920 m. sausio 20 d. Riminyje komivojažieriaus šeimoje. Buvo vyriausiasis sūnus, šeimoje dar augo brolis ir sesuo. Vaikystėje buvo silpnos sveikatos, laisvalaikiu labai mėgo organizuoti spektaklius. 1937 m. persikraustė į Florenciją, čia mokėsi reporterio amato. 1938 m. išvyko į Romą, kur uždarbiavo piešdamas paveikslėlius laikraščiams ir žurnalams, rašė reklaminius tekstus. 1939 m. įstojo į Romos universiteto Teisės mokyklą, tačiau beveik nelankė paskaitų. Tais pačiais metais pradėjo bendradarbiauti su satyriniu žurnalu Marc'Aurelio. Antrojo pasaulinio karo metu vengė tarnybos Italijos kariuomenėje. Kai Romą užėmė Sąjungininkų pajėgos, prekiavo šaržais. Tuo metu susitikęs su kino režisieriumi Roberto Rossellini bei prodiuseriu Sergio Amidei kartu parašė scenarijų filmui „Roma – atviras miestas“. Filmas susilaukė didžiulio pasisekimo ir tapo neorealistinio žanro pradininku. 1950 m. kartu su režisieriumi ir scenaristu Alberto Lattuada režisavo filmą „Varjetė šviesos“. 1953 m. filmas „Mamytės sūneliai“ buvo apdovanotas Venecijos kino festivalio Sidabrinio liūto premija. Vėliau F. Felinio filmai įgavo daugiau simbolikos ir fantazijos. 1957 m. filmas „Kabirijos naktys“ apdovanotas „Oskaro“ premija Geriausio užsienio kalbos filmo kategorijoje. 1960 m. filmas „Saldus gyvenimas“ laikomas didžiausiu F. Felinio šedevru. Ši juosta buvo apdovanota Kanų kino festivalio pagrindiniu prizu ir „Oskaro“ premija už kostiumų dizainą. 1962 m., kartu su kitais trimis italų režisieriais Mario Monicelli, Luchino Visconti bei Vittorio De Sica, sukūrė filmą Boccaccio '70. 1963 m. režisavo iš dalies autobiografinį filmą „8½“. 1969 m. filme „Satyrikonas“, kuris yra laisva Senovės Romos rašytojo Petronijaus interpretacija, F. Felinis siekė išreikšti susirūpinimą plintančioms negatyvioms šiuolaikinės civilizacijos ydoms. 1973 m. autobiografinis filmas „Amarcord“ buvo apdovanotas „Oskaro“ premija Geriausio filmo užsienio kalba kategorijoje. 1983 m. filme „Ir laivas plaukia“ derinami komedijos ir dramos elementai, farsas ir groteskas. Filmas buvo apdovanotas keturiomis David di Donatello premijomis. 1993 m. F. Felinis apdovanotas „Oskaro“ premija už viso gyvenimo kūrybą.
Stasys Šinkūnas

Biografija

Gimė 1918 m. Peterburge, kur jo tėvas Kazimieras tarnavo Žiemos rūmuose, 1922 m. šeima, drauge su 3 vaikais grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Šeimaties kaime (Tauragnų valsčius, Utenos apskritis), tapo mažažemiais ūkininkais. Pradžios mokyklą baigė Tauragnuose, 1931 m. įstojo į Kauno jėzuitų gimnaziją, nuo 1934 m. dalyvavo ateitininkų veikloje, rašė korespondencijas „XX amžiui“, keli jo eilėraščiai ir žinutės išspausdinti „Kario“ žurnale. 1939 m. baigė gimnaziją ir įstojo į Karo mokyklą, jam suteiktas jaunesniojo leitenanto laipsnis. Sovietų kariuomenei užėmus Lietuvą, 1940 ar 1941 m. įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto statybos fakultetą.
Karo metais priklausė Lietuvių frontui. Antrosios sovietų okupacijos metais 1944 m. lapkričio mėnenį įsijungė į Lietuvos išlaisvinimo tarybos veiklą. Po Mindaugo Bloznelio, Liudo Dambrausko ir Prano Sasnausko areštų (1945 m. balandžio 6 d.) vadovavo tolesnei LIT’os veiklai. Gamino atleidimus nuo kariuomenės, pasus ir kitus dokumentus. Šioje grupėje dirbo ir Juozas Lukša. Kartu su Liudu Januševičiumi, Zigmu Stanelka ir Povilu Butkevičiumi išvysto Lietuvos partizanų sąjūdį. Sovietų saugumo gaudomas, 1945 m. birželio pabaigoje suimtas, lapkritį nuteistas 10 metų lagerio, 5 metus ribojant teises (kitais duomenimis – 25 metams), kalintas Sibire, Pečioros ir Taišeto lageriuose.
1957 m. grįžo į Lietuvą. Dirbo „Kaitros“ gamykloje Lentvaryje, nuo 1960 m. vakarais studijuodamas baigė Kauno politechnikos institutą. Dirbo Miestų statybos projektavimo institute Vilniuje. 1980 m. išėjo į pensiją. Ėmėsi sudegusios Buivydžių bažnyčios atstatymo. Įtartinomis aplinkybėmis, važiuodamas į Vilnių automobiliu, Nemenčinės plente susidūrė su sunkvežimiu ir 1984 m. liepos 15 d. žuvo. Po aštuonių kunigų atlaikytų gedulingų pamaldų palaidotas Vilniuje.
Krasnoperekopskas

Istorija

Miestas įkurtas 1932 m., kaip Bromo gamyklos pramoninis rajonas. 1936 m. miestas pervadintas į Krasno-Prekopską, kuris nuo 1964 m. gavo dabartinį pavadinimą. 1966 m. buvo suteiktas miesto statusas.
Inara

Inara – hetitų ir huritų mitologijoje stepių laukinių gyvūnų deivė, audrų dievo Tešubo/Tarhunto duktė. Graikų mitologijoje ji atitinka gr. potnia theron 'žvėrių šeimininkė', kuri graikų mituose yra Artemidė. Inaros motina, spėjama, buvo Hebatė, o jos brolis – Saruma.

Mitai

Po to, kai drakonas Ilujanka įveikė audrų dievą, šis paprašė Inaros, kad ši surengtų puotą (manoma, Purulio šventę). Inara nutarė puotą panaudoti kaip priemonę privilioti ir nugalėti Ilujanką, kuris buvo jos tėvo pagrindinis priešas. Ji pasinaudojo mirtinguoju (Hupasijas iš Zigaratta), kurį patraukė tapdama jo meiluže. Drakonas ir jo šeimyna šventėje prisivaišino kiek tilpo, tad visiškai prisigėrė. Tada Hupasijas juos tvirtai surišo virvėmis. Tada Inaros tėvas užmušė Ilujanką.
Inara ant uolos pastatė namė ir atidavė jį Hupasijui. Ji vienai dievai išvyko, paliepusi jam nežiūrėti pro langus, nes jis gali pamatyti savo šeimą. Tačiau Hupasijas pro langą pažiūrėjo ir pamatęs savo šeimą ėmė prašyti leisti jam grįžti namo. Nėra žinoma, kas nutiko po to. Vienas spėjimas yra kad Inara užmušė Hupasiją už nepaklusimą jai ar už išpuikimą, kitas, kad jam buvo leista grįžti pas savo šeimą.
Deivė motina Hanahana buvo pažadėjusi Inarai žemės ir vyriškį. Bet po to Inara dingo. Jos tėvas, padedamas Hanahanos su bite jos ieškojo. Ši istorija primena Demetros ir jos dukros Persefonės istoriją graikų mituose.
Leonardas Grubliauskas

Biografija

UAB „Agrokoncernas“ direktorius, vadovų tarybos pirmininkas.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. 1990–1995 m. Šiaulių rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. (LDDP sąraše) Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys.
Irena Gražulytė

Irena Gražulytė (g. 1947 m. balandžio 18 d. Kaune) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

1950–1956 m. su tėvais gyveno tremtyje – Komijos autonominėje respublikoje, kur baigė dvi vidurinės mokyklos klases. 1956 m. su tėvais grįžusi į Lietuvą, mokėsi Kauno 8-ojoje vidurinėje mokykloje. Baigusi septynias klases, 1961–1965 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. A. Ragevičienė).
1965–1970 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. Konrado Kavecko klasė). Studijų metais buvo berniukų choro „Ąžuoliukas“ parengiamosios grupės vadovė (1967–1968 m.), Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mišriojo choro „Tauras“ chormeisterė (1968–1970 m.) ir Vilniaus 4-osios vaikų muzikos mokyklos mokytoja.
Konservatoriją baigusi su pagyrimu, paskirta dėstyti Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje. 1971–1973 m. – Kauno Jono Jablonskio vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja. 1972–1987 m. – Kauno kultūros darbuotojų profsąjungos mišriojo choro „Leliumai“ chormeisterė. Meno vadovui ir dirigentui A. Petrauskui padėjo parengti koncertines programas, dirigavo koncertuose Lietuvoje, Vokietijoje, Rumunijoje, Airijoje.
Nuo 1973 m. – Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, ten 1978–1980 m. ir nuo 1992 m. – merginų choro vadovė, parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei, 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Lietuvoje. 1982–1987 m. – būsimųjų chorvedžių mišriojo choro chormeisterė. 1994 m. suteikta vyr. dėstytojos kvalifikacijos kategorija. Išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.
1987–1992 m. – Kauno akademinių klinikų moterų choro „Kanklės“ meno vadovė ir dirigentė. Chorą parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, su juo dalyvavo koncertuose.
Nuo 1987 m. – Kauno miesto dainų švenčių dirigentė, nuo 1995 m. – Lietuvos chorų sąjungos Kauno miesto tarybos narė. 1987 m. apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Fritz Sauckel

Biografija

Gimė paštininko šeimoje, joje buvo vienintelis vaikas. Sulaukęs 15 metų, įsidarbino Norvegijos, vėliau – Švedijos ir Vokietijos prekybiniuose laivuose. Pirmojo pasaulinio karo metu jo laivas buvo sulaikytas Prancūzijoje, o įgula internuota. Iki pat karo pabaigos gyveno Prancūzijoje. Po karo dirbo fabrike ir mokėsi inžinerijos Ilmenau. 1923 m. įstojo į nacių partiją. 
Tiuringijos gauleiteris (1927–1945), SA obergrupenfiureris (1937 m.), SS obergrupenfiureris (1942 m.). 1942–1945 m. buvo keturmečio ekonomikos plano vykdymo darbo jėgos komisaras. Vokietijai pritrūkus darbo jėgos iš okupuotų teritorijų pervežė priverstiniams darbams beveik 5 mln žmonių.
1945 m. gegužės mėn. suimtas, Niurnbergo tribunole apkaltintas karo nusikaltimais, nusikaltimais prieš žmoniją ir pakartas.
F. Zaukelio tiesioginis vadovas Albertas Špejeris nuteistas 20 metų kalėti.
Ralf Mackenbach

Biografija

Nuo 2009 m. lanko Lucia Marthas šokių akademiją Amsterdame. Vaidino tokiuose miuzikluose, kaip „Tarzanas“ ir „Gražuolė ir pabaisa“, be to, jis vaidino keliose televizijos reklamose.
2011 m. dalyvavo šou „Stars Dance on Ice“. Ralf buvo vienas iš keturių teisėjų 2011 metais vykusio olandų talentų šou „My Name is…“.