google/wiki40b huggingface dataset:
Lelerviškiai

Istorija

1882 m. ten gimė Lenkijos kariuomenės kapitonas ir Katynės žudynių auka Adolfas Vaidotis. Pagal Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodyną, 1883 m. Lelerviškių akalicoje bajorai Danilavičiai valdė 26 dešimtines, Lukoševičiai – 33, Milgiusai – 5, Sipavičiai – 18, Žutavičiai – 36.
2009 m. Malaizijos Grand Prix

Pirmoji dalis

Pirmosiose treniruotėse pirmas tris eiles užėmė trijų ekipų pilotai - Williams F1, Brawn GP ir Scuderia Ferrari. Pirmas buvo Nico Rosbergas (1:36.260 min.), antras Kazuki Nakajima (1:36.305), trečias Jensonas Buttonas (1:36.430).

Antroji dalis

Antrojoje treniruočių dalyje dominavo Scuderia Ferrari ekipos pilotai Kimi Raikkonenas (1:35.707) ir Felipe Massa (1:35.832). Trečias liko Sebastianas Vettelis (1:35.954).

Šeštadienio treniruotė

Šeštadienį prieš kvalifikaciją vykusiose treniruotėse greičiausias buvo vokietis Nico Rosbergas su Williams F1 (1:35.940). Jis aplenkė Marką Webberį (1:36.048) ir Felipe Massą (1:36.089).
Sokolų Senosios žydų kapinės

Sokolų Senosios žydų kapinės (lenk. Stary cmentarz żydowski w Sokołach) – žydų kapinės įkurtos XVIII a. pabaigoje Sokolų kaime, šalia pl. Mickiewicz aikštės. Kapinės buvo sunaikintos per II pasaulinį karą. Kapinėse neišliko paminklų.
Šilėnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje Ventos kairiajame krante, iš pietryčių saugomas Ventos slėnio. Aikštelė ovali, pailga vakarų – rytų kryptimi, 28x22 m dydžio, 1 m aukštesniu vakariniu kraštu. Iš pietų, vakarų ir šiaurės ją juosia 70 m ilgio, 2 m aukščio, 10 m pločio pylimas, kurio išorinis 6 m aukščio šlaitas pereina į piliakalnio šlaitą. Šlaitai statūs, 11–12 m aukščio. 
Piliakalnis apardytas arimų, aikštelėje stovi geodezinis reperis. Aikštelė dirvonuoja, šlaituose auga paskiri lapuočiai.
Į pietryčius nuo piliakalnio, 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta žiestos keramikos. 700 m į pietvakarius nuo piliakalnio yra V a. – VII a. kapinynas. Vakariniame šlaite, kasant žvyrą apie 196?m. rasti senkapiai su akmenų vainikais ir gausiomis žalvarinėmis įkapėmis - pasaginės segės, įvijinės apyrankės ir žiedai, antkaklės kūginiais galais.

Istorija

Piliakalnio pietvakariniame šlaite buvo dvaras, iki XX a. pirmos pusės jis buvo dažniau vadinamas Selenių vardu, minimas 1599 m.  Sielianių dvaras (imienie Sielianskie)  Beržėnų valsčius prie Ventos ir Kumulšos upių.

Tyrimai

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1905 m. atliko Liudvikas Kšivickis, 1967 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas. L. Kšivickis iškasė tris duobes ir aikštelėje rado 0,7 m, o arčiau pylimo – 1,4 m žemės sluoksnį su degėsiais bei apdegusio molio gabaliukais.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIV a.

Aplinkiniai piliakalniai

Papilės piliakalnis 15 km 
 Rekčių piliakalnis 8 km
Rekčių piliakalnis 5,5 km 
 Romučių piliakalnis 3 km
Žagarės piliakalnis 42 km 
 Pilkalnio piliakalnis 9 km
Buožėnų piliakalnis 47 km 
 Buišų piliakalnis 22 km
Jurgaičių piliakalnis 32 km 
 Luponių piliakalnis 18 km
Biržuvėnų piliakalnis 32 km 
 Šatrija 28 km
Kalniškių piliakalnis (Šaukėnai) 19 km 
 Puikiškės piliakalnis 30 km
Sauginių piliakalnis 19 km 
 Kurtuvėnų piliakalnis 25 km
Pavištyčio II piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Pilupėnų piliakalnis 14 kmPavištyčio I piliakalnis 1 kmPiliakalnių piliakalnis (Vilkaviškis) 18 kmPapiliakalnių piliakalnis 20 kmŽydkiemio piliakalnis 6,5 kmSūduvos piliakalnis 7,5 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Fotoplokštelė

Fotoplokštelė – šviesai jautri medžiaga, kuri sudaryta iš stiklinės plokštelės, kurios paviršius padengtas šviesai jautria emulsija. Analoginėje fotografijoje ant plokštelių vaizduojamas negatyvinis vaizdas, kurio dėka gaunami pozityviniai antspaudai ar kontratipai.
Fotoplokštelių naudojimas labiausiai paplitęs buvo XIX a. viduryje – XX a. pradžioje. Antrame XX a. ketvirtyje fotoplokšteles iš meninės ir buitinės fotografijos išstūmė fotojuostos. Po to plokštelės buvo naudojamos tik mokslinėje fotografijoje (pvz.: astronomijoje) iki XX a. paskutinio dešimtmečio. Šiais laikais fotoplokšteles gamina rusų kompanija „Slavič“.
Fotoplokšteles, nedideliais kiekiais, vis dar naudoja fotomėgėjai ir profesionalūs fotografai, norėdami išgauti specifines nuotraukas. Gyvuoja keletas skystos emulsijos gamintojų, kurios pagrindu galima paruošti stiklinę fotoplokštelę ar kitą šviesai jautrią medžiagą. Nors tai atliekant namų sąlygomis iškyla netolygaus dengiamo sluoksnio grėsmė.
Kietas pagrindas leidžia pagaminti didelio formato fotoplokšteles (30×40 cm ir didesnes) ir gauti antspaudus kontaktiniu būdu.

Stiklas

Fotoplokštelių stiklas gaminamas laikantis atitinkamų skaidrumo, švarumo, cheminio patvarumo ir mechaninio stiprio reikalavimų. Mažo formato fotoplokštelių storis – 1,2 mm, didelio – 1,8-2 mm.
De jure

De jure (lot. de iure) – formalioji (teisinė, pagal įstatymą), oficialioji, viešoji padėtis, situacija, statusas. Viena valstybės ar vyriausybės pripažinimo formų. Priešingybė – de facto (tikroji situacija).

Termino vartojimas

De jure nurodo būklę, kuri turėtų būti, de facto – esamą. De jure pripažinimas teikiamas nota arba deklaracija. Tarptautinėje teisėje valstybės ar vyriausybės pripažinimas de jure yra galutinis, oficialus ir neskundžiamas. Pripažinus de jure, pradedami teisėti, juridiškai galiojantys diplomatiniai santykiai. Esant valstybės pripažinimui de jure ir perversmo keliu šioje valstybėje pasikeitus vyriausybei, kitos valstybės dažniausiai toliau palaiko diplomatinius santykius su šia valstybe.
Sąvoka de jure naudojama tiek teisiniame, tiek ir politiniame kontekste (pvz., kalbant apie kokio nors sprendimo buvimą ir įgyvendinimą).
Sereikiai

Žymūs žmonės

Kaime palaidotas poetas Zigmas Gėlė (1894–1912).
Lietuvos draudikų asociacija

Lietuvos draudikų asociacija – asocijuota verslo organizacija, vienijanti Lietuvoje veikiančias ne gyvybės draudimo bendroves, užsienio bendrovių filialus ir Lietuvos Respublikos transporto priemonių draudikų biurą.
Lietuvos draudikų asociacija buvo įkurta 1992 m. rugpjūčio 18 d., spalio 15 d. įregistruota Vilniaus miesto savivaldybės administracijoje.
Asociacija siekia formuoti bendrą ne gyvybės draudimo bendrovių politiką, vykdyti koordinuotą narių veiklą, atstovauti narių interesams bei paprastai ir aiškiai visuomenei pristatyti ne gyvybės draudimo bendrovių teikiamas paslaugas bei aktualią informaciją. Nuo 2002-ųjų dalyvauja Lietuvos verslo konfederacijos „ICC Lietuva" veikloje.
Asociacijos direktorius yra Andrius Romanovskis.

Struktūra

Aukščiausia asociacijos institucija – visuotinis narių susirinkimas, kuriame kiekvieną narį atstovauja jo vadovas arba įgaliotas asmuo. Kolegialus valdymo organas yra asociacijos taryba (jos narius renka susirinkimas 3 metų kadencijai). Tarybos pirmininkė – Žaneta Stankevičienė, If P&C Insurance AS filialo Lietuvoje vadovė. Asociacijos administracijai vadovauja direktorius (3 metų kadencijai skiria asociacijos taryba) – Andrius Romanovskis.
Chamsinas

Chamsinas (arab. khamsun, خَمْسُون‎‎; angl. khamaseen; rus. хамси́н) – slegiantis, karštas, dulkes nešantis pietų ar pietryčių vėjas, žiemos pabaigoje ir pavasarį pučiantis Egipte ir Sudane, Arabijos pusiasalyje, Levante.
Chamsino oro temperatūra neretai viršija +40 °C, greitis prilygsta audros vėjo greičiui. Dėl sausumo ir aukštos temperatūros chamsinas džiovina akių gleivinę ir lūpas. Žiemą rajonuose, kur būna +3 – +5 °C, oro temperatūra pakyla iki +20 °C
Chamsinas paprastai pučia po kelias dienas ir pasitaiko iki 50 kartų per metus. Šis vėjas paprastai kyla ciklonų, slenkančių iš Šiaurės Afrikos, priekinėse dalyse, todėl dažnai neša daug dulkių ir smulkaus smėlio.
Diana (Velso princesė)

Biografija

Diana Frensė Spenser (Diana Frances Spencer) gimė liepos 1 d. Parkhauze (Park House) netoli Sandringemo (Sandringham), Norfolke (Norfolk), Anglijoje (England), kilmingoje šeimoje. Ji buvo trečioji trisdešimt septynerių metų vikonto Oltorpo (Viscount Althorp) ir dvidešimt penkerių metų vikontės Oltorp (Viscountess Althorp) šeimos duktė.
Diana turėjo dvi vyresnes seseris: Sarą (Sara) ir Džeinę (Jane), bei jaunesnįjį brolį Čarlsą (Charles). Šeima neslėpė nusivylimo jos gimimu, nes labai tikėjosi vyriškos lyties įpėdinio, turėjusio pratęsti Spenserių giminę. 
Naujagimę pavadino Diana Frense (Diana Frances) – motinos ir vienos Spenserių prosenelės garbei.
1969 m. po keturiolikos kartu išgyventų metų išsiskyrė Dianos tėvai. Dianos tėvas gauna teisę globoti Dianą, jos brolį Čarlsą ir abi jos seseris Sarą ir Džeinę.
1974–1977 m. Diana mokėsi Vesthito (West Heath), Kente (Kent) mokykloje.
1975 m. birželio mėnesį, mirus seneliui, septintajam grafui Spenseriui, šeima persikėlė į Oltorpo dvarą (Althorp House). Po šios mirties daug kas pasikeitė. Mergaitės gavo ledi titulus, Čarlsas tapo vikontu, o tėvas paveldėjo aštuntojo grafo titulą ir Oltorpo dvarą.
1977 m. lapkričio mėnesį Diana susipažino su Jo Karališkąja Didenybe Velso Princu Čarlsu (Prince Charles, Prince of Wales), kuris prieš tai devynis mėnesius draugavo su Dianos seserimi Sara. 
1979 m. Diana gyveno Londone (London) ir dirba privačių pokylių padavėja bei padiene darbininke.
1980 m. atsinaujino Dianos kontaktai su Karališkąja šeima ir Princu Čarlsu. 1981 m. vasario mėnesį, Vindzoro pilyje Velso Princas Čarlsas oficialiai paprašė ledi Dianą Spenser tapti jo žmona. Sužadėtuvės buvo viešai paskelbtos vasario 24 dieną. Liepos 29 d. Dianą ištekėjo už Velso Princo Čarlso. Šį momentą prie televizorių ekranų stebėjo 750 milijonų žmonių daugiau nei septyniasdešimtyje šalių. Spalio mėnesį Diana išvyko į savo pirmąjį oficialų trijų dienų vizitą Velse.
1982 m. birželio 21 d. Dianai gimė sosto įpėdinis Princas Viljamas (Prince William).
1984 m. rugsėjo 15 d. Dianai gimė antrasis sūnus Princas Haris (Prince Henry).
1992 m. kovo 29 d. mirus Dianos tėvui, jos brolis Čarlsas tapo naujuoju grafu Spenseriu.
1992 m. vasarą, kai visuomenės dėmesys jos ir Princo santuokai buvo itin intensyvus, Diana pradėjo lankyti ligonines. Ji taip pat lankėsi skriaudžiamų moterų ir benamių žmonių prieglaudose, dalyvaudavo labdaros renginiuose Kensingtono rūmuose ar kitur.
1993 m. gruodžio 3 dieną, per oficialius labdaringus pusryčius, skirtus Hedvėjaus valstybinei galvos traumų asociacijai, Princesė paskelbė pasitraukianti iš visuomeninio gyvenimo.
1996 m. rugpjūčio 28 d. Čarlso ir Dianos santuoka baigė galioti. Princesė laimėjo dėl jos kanceliarijos Šv. Jokūbo rūmuose ir vienkartinės 17 mln. svarų išmokos, bet iš jos buvo atimtas garbės titulas. Išsiskyrusi, Diana pasirinko penkias labdaros sritis – Raupsuotųjų misiją, labdarą benamiams, Valstybinę sergančiųjų AIDS globą, Karališkąją Marsdeno onkologijos ligoninę ir Greit Ormond Strito vaikų ligoninę.
Diana palaidota Oltorpe (Althorp), Raund Ovalo (Round Oval) saloje.
Valdas Steponaitis

Biografija

1981 m. baigė Šiaulių 11-ją vidurinę mokyklą. 1981–1986 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete įgijo istorijos specialybę su muziejininkystės ir archeologijos specializacija. Diplominio darbo tema „Kalnelių pilkapių tyrinėjimai (Šiaulių r.)“.
Nuo 1986 m. dirba Lietuvos nacionaliniame muziejuje (Archeologijos skyriuje, nuo 2001 m. – Viduramžių ir naujųjų laikų archeologijos skyriuje).
Lietuvos archeologijos draugijos narys.

Veikla

Archeologinių tyrinėjimų interesai – Rytų Lietuvos pilkapių kultūra.
Tyrinėti objektai: Paduobės-Šaltaliūnės III pilkapynas (Švenčionų r. sav.), Bakšių ir Užubalių senovės gyvenvietės (Alytaus m. sav.), Pašekščių (Molėtų r. sav.) ir Staviškių (Vilniaus m. sav.) pilkapynai, Mankiškių kapinynas (Radviliškio r. sav.), Vilniaus pilies ir senojo miesto vieta, Paliesiaus dvaro sodyba ir kt.
Su kolegomis parengė Archeologijos proistorės ekspoziciją ir vadovą „Lietuvos proistorė“.
Juozapas Bikinas

Biografija

1892 m. baigė Panevėžio realinę mokyklą, 1898 m. baigė Kauno kunigų seminariją.
1898–1907 m. Endriejavo, Rietavo, Kauno bažnyčių vikaras. Nuo 1907 m. kunigavo Rygoje, 1910–1917 m. redagavo laikraštį „Rygos garsas“, nuo 1915 m. jį ir leido. 1918 m. persikėlė į Kauną. 1919–1920 m. redagavo leidinį „Vienybė“, 1920–1924 m. dienraštį „Laisvė“.  Nuo 1924 m. Jurbarko bažnyčios klebonas, įkūrė našlaičių vaikų ir senelių prieglaudą. Nuo 1935 m. kanauninkas.
Spaudos draudimo metais Rietave buvo įkūręs slaptų mokyklų, knygynėlį, platino lietuviškąją spaudą. Vienas Šv. Kazimiero draugijos įkūrėjų ir darbuotojų. Katalikiškų draugijų (Šv. Juozapo, Šv. Zitos), šalpos komitetų valdybos narys. Pasirašinėjo D. Dumbrės slapyvardžiu. Bendradarbiavo žurnaluose „Draugija“, „Šaltinis“, „Tėvynės sargas“, „Nedėldienio skaitymas“, „Židinys “, „Žinyčia“, laikraščiuose „Kryžius“, „Vilniaus žinios“, „Dirva“, „Tiesos kelias“. Skelbė politinius straipsnius, spausdino vertimus, paskelbė feljetonų, išleido brošiūrų (Ar bus geriaus, kad socializmas gaus viršų?, 1905 m., Bejėgis socializmas, 1920 m.).
Miško atkūrimas

Miško atkūrimas – iškirsto, nualinto arba savaime sunykusio miško atželdinimas. Tai gali būti natūralus procesas, kai miškui leidžiama susiformuoti savaime, arba tikslingi mišką prižiūrinčių įstaigų arba pavienių asmenų darbai. Pastarieji apima miškų sėklininkystę, sodmenų išauginimą, dirvos paruošimą, želdinių priežiūrą ir jų apsaugą. Tikslingas miško atkūrimas gali būti derinamas su natūraliu.
Miškai atkuriami siekiant užtikrinti medienos ar kitų miško išteklių gavybos tęstinumą, išsaugoti miško ekosistemą, kovoti su klimato kaita arba oro tarša. Kasmet Lietuvos miškų urėdijose atkuriama apie 9000 ha miško, didžioji dalis natūraliu arba pusiau natūraliu būdu.
Miškas gali būti atkuriamas sodinant vienos medžių rūšies (monokultūrines) arba mišrias plantacijas, arba stengiantis suformuoti kuo įvairesnę, natūraliam miškui artimą biologinę įvairovę.
Miško atkūrimas siejasi su miško įveisimu, kada medžiais užželdinama ne miško paskirties žemė (pvz., laukai, atviros kasyklos, buvę sąvartynai ir kt.)
Nadežda Badokienė

Biografija

Ignalinos rajono Didžiasalio UAB „Didžiasalio vaistinė“ direktorė.
Nuo 1994 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Ignalinos rajono skyriausnarė.
1995–1997 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narė.
Aleksas Šimkūnas

Aleksas Šimkūnas (1908 m. vasario 10 d. Sankt Peterburge – 1964 m. Klaipėdoje) – aktorius.
Vidas Bareikis

Biografija

1992–2005 m. mokėsi Nacionalinėje M. K. Čiurlionio menų mokykloje fortepijono specialybės (mokytoja J. Karosaitė). 2009 m. baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademiją bakalauro studijas (vaidyba, kurso vadovas Gintaras Varnas). 2013 m. baigė teatro režisūros magistro studijas Maskvoje, V. Mejerholdo teatro institute (prie MCHAT). 2007 m. kartu su Ainiu Storpirščiu sukūrė alternatyvios muzikos grupes „Suicide DJs“ ir „Stipriai Kitaip“. Studijų Maskvoje metu pradėjo solinę muzikinę karjerą. 2009 m. įkūrė teatro judėjimą „No Theatre“. 2012 m. įtrauktas į septynių perspektyviausių Rusijoje studijuojančių jaunų Europos teatro režisierių sąrašą.
2009 m. rugpjūčio 26 d. vedė Jurgą Šeduikytę, su kuria 2008 m. rugpjūčio 28 d. susilaukė sūnaus Ado.
Juozas Baublys

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus žemės ūkio buhalterinės apskaitos technikumą, buhalteris, 1992 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius.
1984–1992 m. Krivulių kolūkio vyr. buhalterio pavaduotojas. 1992–1993 m. AB „Merkys“ vyr. buhalterio pavaduoyojas, ekonomistas–finansistas. 1993–2016 m. ūkininkas.
2011–2016 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Nuo 2016 m. Seimo narys.
Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Varėnos rajono skyriaus narys.
Žemdirbių asociacijos Varėnos skyriaus pirmininkas, Nenašių žemių asociacijos tarybos narys, Žemės ūkio rūmų prezidiumo narys.
Šv. Jokūbo kelias

Lietuvoje

2016 m. Lietuva įsijungė į Europos Šv. Jokūbo kelių tinklą. Šventojo Jokūbo kelio ženklu – kriaukle – žymimos ne tik visos vienuolika Lietuvoje esančių Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčių, bet ir kitos šventovės (bažnyčios, koplyčios, vienuolynai). 2016 m. birželio 1 d. nutarimu Nr. 532 Lietuvos Respublikos Vyriausybė patvirtino oficialų šių objektų (virš 30) sąrašą.
Dirvupiai

Istorija

XX a. pradžioje minimas Dirvupių valsčius.
Dūkšto dvaras

Istorija

Dvaras paminėtas XVI a. kaip Giedraičių valda. Lietuvos Metrikos 1-ojoje viešųjų reikalų knygoje yra įrašas, kad 1567 m. rugsėjo 29 d. Dūkšto dvaras priklauso Zofijai Devaltauskienei (Deltuvienei), Stanislovo Devaltausko našlei. Ji ištekėjo už Užvenčio tijūno ir Infantų raštininko Vaitiekaus Stabrovskio. Todėl dvaras vėliau perėjo Stabrovskiams. 1573 m. dvarą nupirko Rudaminos ir valdė jį iki 1813 m., kada savininkais tapo Beganskiai. Išlikę rūmai pradėti statyti Rudaminų, o baigti – Beganskių. Vėliau savininkais tapo Daugėlos.
XIX a. pirmoje pusėje dvare gyveno žymus dailininkas, Vilniaus universiteto profesorius Jonas Rustemas. Čia ir mirė, palaidotas dvaro kapinaitėse, buvusios bažnyčios šventoriuje. Dvare dažnai lankydavosi Filomatų draugijos kūrėjas, poetas ir geologas Tomas Zanas, su kuriuo neretai atvažiuodavęs ir jo draugas Adomas Mickevičius (jo vardu yra pavadinta parko liepų alėja). 1901 m. tuometinio dvaro šeimininko Kazimiero Daugėlos dukra Teresa Daugėlaitė susituokė su Tomu Zanu (filareto Tomo Zano anūku). Zanams dvaras priklausė iki Antrojo pasaulinio karo, dvare buvo sukaupta turtinga biblioteka, archeologinių radinių ir senienų kolekcija.
Dūkšto dvaro parke iki Antro pasaulinio karo stovėjo gyvenamas namas, vadintas „prosenelių namu“. Jame gyveno Dūkšto dvaro savininko Tomo Zano (filareto Tomo Zano proanūkio) prosenelė Helena Biegańska ir kitos vyresnės kartos moterys. Kartais tame name apsigyvendavo ir dvaro savininkai – dažniausiai vasarą, kai rūmus užleisdavo svečiams ar vasarotojams, mat, savo dvare jie buvo įkūrę pensioną.
1939–1944 m. dvare buvo įsikūrusi Žemesnioji žemės ūkio mokykla. Pokario metais dvaro pastatų kompleksas paskelbti respublikinės reikšmės architektūros paminklu. 1966–1975 m. dvaro ansamblio pastatai buvo remontuojami pagal Paminklų konservavimo instituto projektus. 1951 ar 1956 m. sudegė dvaro bažnyčia.
7 kaimynai

7 kaimynai – septynių Žemaitijos rajonų turgaus laikraštis, ėjęs 1991–1992 m. Plungėje.

Istorija

Spausdino reklamas ir skelbimus, rašė ekonomikos, politikos klausimais. Leidėjas ir redaktorius Alfredas Zdramys. Tiražas 1992 m. – 2000 egz. Išėjo 15 numerių. Jį pakeitė laikraštis „Brasta“.
Ramunė (įmonė)

Ramunė - 1944-1993 m. Vilniuje veikusi individualaus drabužių siuvimo įmonė.
Orientavimosi sportas slidėmis

Orientavimosi sportas slidėmis – orientavimosi sporto disciplina, skirta žiemos sporto sezonui.
Nuo 1975 m. vyksta pasaulio čempionatas. 2006 m. orientavimosi sporto slidėmis kandidatūra į 2014 m. žiemos olimpinės žaidynes buvo atmesta.
Groningenas

Istorija

Minimas nuo XI a.
Eisaku Sato

Biografija

Sato gimė 1901 m. Tabusės mieste, Jamaguči prefektūroje. Jis buvo jaunesnis Nobusukės Kiši (taip pat Japonijos ministro pirmininko) brolis. Mokėsi Tokijo imperatoriškajame universitete (dabartinis Tokijo universitetas), baigęs dirbo specialistu Geležinkelių ministerijoje. 1926 m. vedė Hiroko, su kuria susilaukė dviejų vaikų: Riutaro ir Šinji.
Po Antro pasaulinio karo tapo Transporto ministerijos administracijos viceministru, 1948 m. – vyriausiuoju vyriausybės sekretoriumi Šigeru Jošidos administracijoje. 1949 m. pirmą kartą išrinktas į parlamentą kaip Demokratinės liberalų partijos, o nuo 1955 m. – kaip Liberalų demokratų partijos narys. Užėmė įvairiais pareigas vyriausybėje: buvo Ryšių ministerijos ministru, Statybų ministerijos ministru, Finansų ministerijos ministru, Tarptautinės prekybos ir pramonės ministerijos ministru.
1964 m. pralaimėjo partijos prezidento rinkimus Hajatui Ikedai. Pastarasis buvo išrinktas šalies ministru pirmininku, tačiau vos po kelių mėnesių atsistatydino dėl prastos sveikatos. Sato užėmė jo vietą ir išliko ministro pirmininko poste aštuonerius metus. Jis vadovavo 61-ajam, 62-ajam ir 63-iajam ministrų kabinetui, atitinkamai nuo 1964 m. lapkričio 9 d. iki 1967 m. vasario 17 d., nuo 1967 m. vasario 17 d. iki 1970 m. sausio 14 d. ir nuo 1970 m. sausio 14 d. iki 1970 m. liepos 7 d.
Sato vadovavimo metu Japonija pradėjo derybas ir 1965 m. pasirašė santykių atnaujinimo su Pietų Korėja sutartį. 1972 m. pasiekė, kad JAV Japonijai sugrąžintų Okinavą ir kitas Riūkiū salas, nepaisant jų svarbos Amerikai Vietnamo karo metu. Nors salose išliko daug karinių JAV bazių, Sato laikėsi principo, kad jose nebūtų gaminami ir laikomi branduoliniai ginklai.
Vidaus politikoje Sato inicijavo įstatymą, kuris reikalavo iš universitetų griežtesnės studentų veiklos priežiūros, taip sustabdydamas septintajame dešimtmetyje vykusius plataus masto studentų protestus. Taip pat siekė sureguliuoti žemės ūkio politiką, subsidijų sistemą.
Ilgas Sato vadovavimas buvo įmanomas jam palankių aplinkybių dėka. Tuo metu Japonijos ekonomika sparčiai augo, didėjo gyventojų atlyginimai, šalyje tvyrojo optimistinės nuotaikos dėl ateities. Partijos viduje Sato neturėjo stiprių varžovų, jo frakcija ilgą laiką išliko dominuojanti. Sato pozicijos silpnėjimą iššaukė daugiausiai pokyčiai už Japonijos ribų, ypač JAV užsienio politika. 1971 m. birželį prezidentas Ričardas Niksonas be išankstinio pranešimo apsilankė Kinijoje, o rugpjūtį atrišo dolerį nuo aukso ir padidino importo muitus. Tai iššaukė JAV ir Japonijos disputą dėl prekybos ir užsienio politikos krypties, ko pasekoje 1972 m. Sato buvo priverstas užleisti ministro pirmininko postą Kakuei Tanakai.
Už pastangas išlaikyti Japoniją nebranduoline valstybe ir taikios politikos vystymą, 1974 m. Sato gavo Nobelio taikos premiją.
Eugenijus Ostapenko

Išsilavinimas

1991-1992 m. mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (gitaros klasė), Alekso Bagdonavičiaus vadovaujamo Jaunųjų poeto būrelio narys, poetų konkursų nugalėtojas.
1993 m. baigė Klaipėdos 25 vidurinę mokyklą ir įstojo į Maskvos valstybinį kultūros institutą, kuris 1994 metais gavo universiteto statusą.
1997 m. baigė Maskvos valstybinį kultūros universitetą Kino ir televizijos režisūros katedrą ir įgijo kino ir televizijos režisieriaus specialybę, bei režisūros specialių disciplinų dėstytojo kvalifikaciją.

Atlikėjo karjera

1996 m. Rusijos televizijos 1-ojo kanalo Jurijaus Nikolajevo laidos „Utrenniaja Zvezda“ jaunųjų atlikėjų konkurso laureatas.
1996-1997 m. Rusijos radijo stoties „Majak“ hitų paradų daugkartinis nugalėtojas (dainos „Beriozovaja moja“, „List osennij letit“, „Mne byli suždeny“).
1997 m. Tarptautinio muzikos festivalio „Jurmala-97“ laureatas.
1999 m. Maskvos festivalio „Pesnia Rossiji“ laureatas.
2004 m. Lietuvoje išleido debiutinį solinį albumą lietuvių kalbą „Nakties princesė“.
2007 m. Lietuvoje išleido antrą solinį albumą lietuvių kalbą „Sulauk manęs“.
2008 m. Lietuvoje išleido trečią solinį albumą lietuvių kalbą „Dviratukas“.
2010 m. Projekto „Talentų Frontas“ prodiuseris.
2013 m. Lietuvoje išleido dainą "Studentų daina"

Dainų kūrimas

Sukūrė dainas Lietuvos atlikėjams – Romui Dambrauskui („Vėjas pučia“), Gyčiui Paškevičiui („Na beregu“), Laimai Žemaitytei („Balandis mano baltas tu“, „Mielas sudie“, “Be tavęs ir kt.).
Dauguma Eugenijaus Ostapenko atliekamų dainų (ir žodžiai, ir muzika) yra paties autoriniai kūriniai.