google/wiki40b huggingface dataset:
Vitalijus Novikovas

Biografija

Žaidžia šachmatais tiek prie stalo, tiek ir susirašinėjant. Su Vilniaus „Šachmatų–Bridžo klubas" dalyvavo 2008 metų Europos klubų šachmatų čempionate Graikijoje.
Paprastasis miežis

Sudėtis

Grūduose 76 % angliavandenių, iki 15,8 % baltymų, fermentų, 9,6 % ląstelienos, mineralinių medžiagų, 3,5 % riebalų, vitaminų A, B, D, E.

Mityba

Miežinė duona yra blogesnė, greitai žiedėja, trupa. Iš veislių, kurių grūdai yra stambūs ir baltymingi, gaminamos miežinės, perlinės kruopos.
Iš miežių grūdų gaminamas kavos pakaitalas. Nuo senų laikų tai pagrindinė alaus gamybos žaliava. Tam auginamos specialios miežių veislės, turinčios daug krakmolo ir mažai baltymų. O iš baltymingų grūdų gaminamas spiritas.
Diskrečiųjų elementų metodas

DEM šeima

Be klasikinio DEM metodo, pasiūlyto Cundall'o 1971-aisiais egzistuoja kelios metodo atšakos. 1985 metais Hocking pasiūlė apibendrintąjį diskrečiųjų elementų metodą. 1988 metais kelios tyrėjų grupės pasiūlė baigtinių-diskrečiųjų elementų metodą. 1985 metais Williams, Hocking, and Mustoe parodė, kad DEM gali būti laikomas apibendrintuoju baigtinių elementų metodu.
Auksinis gaublys

Auksinis gaublys (angl. Golden Globe Awards, liet. k. Auksinio gaublio apdovanojimai) – Jungtinėse Amerikos Valstijose įteikiami apdovanojimai, skirti filmams ir TV laidoms. Nuo 1944 m. juos įteikia Holivudo užsienio spaudos asociacija (HFPA). Apdovanojimai yra įteikiami kiekvienų metų pradžioje.

Istorija

Pirmieji "Auksiniai gaubliai" buvo įteikti 1944 m. 20th Century Fox studijose. Nuo to laiko įteikimo ceremonijos vyksta kiekvienais metais, bet vis kitose vietose, kaip "Beverly Hills" viešbutyje ar įvairiuose klubuose Holivude.
Hurufizmas

Hurufizmas (arab. حروفية = hurūfyah, iš hurufi – „raidės“) – sufistinis mokymas, XIV a. pab.–XV a. paplitęs po vakarų Persiją, Anatoliją ir Azerbaidžaną.
Hurufizmo pradininkas ir dvasinis mokytojas yra iš Astarabado kilęs Fazlula Astarabadis Naimis. Jis buvo sufijų Rumi ir Mansuro al Haladžo sekėjas, o po 1370 m. pats tapo dvasiniu mokytoju ir skleidė savo mokymą vakarų Persijoje. Tebrize jis buvo globojamas Džalairidų valdovų, ten tikriausiai parašė savo veikalą Jawidan-Al-Kabir. Vėliau Naimio mokymas tapo vis labiau ezoteriškas, jis pateko į Persiją užvaldžiusių Timūridų nemalonę ir 1394 m. nužudytas prie Alidžos bokšto Timūro sūnaus Miranšacho. Tai sukėlė Naimio sekėjų, hurufitų, sukilimą, bet jis buvo numalšintas. Hurufizmas įvairiais pavidalais gyvavo dar keletą amžių.
Pasak Naimio, raktas į septintąją Korano knygą yra kabalistinė raidžių sistema, pagrįsta arabišku raidynu. Hurufitai šią šifrų sistemą išdėstė kūriniuose Hidayat-nama, Jawidan ir Mahram-Nama. Fazlula Naimis teigė visatą esant nuolatiniu virsmu, Dievo veidą esant nenykstamai atskleistu per žmogų, o patį Dievą – įsikūnijus į kiekvieną atomą. Hurufitai pripažįsta Fazlulą greta Adomo, Mozės ir Mohameto kaip vieną iš Dievo galios įsikūnijimų. Septynetą laiko šventuoju skaitmenimi. Žmogus yra raktas į aukščiausiąją slaptą tiesą (haqiqa). Hurufizmo ir izmailizmo pagrindinis skirtumas tas, kad izmailitai raktu į haqiqa laiko imamą, o hurufitai – raidžių magiją.
Po Naimio mirties svarbiausi hurufizmo mokytojai buvo Imadadinas Nasimis, Aliulas Ala, Seidas Išagas. Hurufizmo idėjos vėliau veikė kitus sufijų poetus, o hurufizmo raštų ir idėjų prieglobsčiu tapo bektašių ordinas. Vėliau hurufizmo mintis veikale „Raktas į Neregimą“ surašė bektašių poetas Giulas Baba. Hurufitai siejami su Osmanų sultonu Mehmetu II – teigiama, kad jie į savo mokymą siekę atversti sultoną, bet vėliau sultono aplinkos žmonių paskelbti eretikais ir sudeginti.
Daiva Mongirdaitė

Biografija

Nuo 1950 m. gyvena JAV. 1960 m. baigė Bostono universitetą. Būdama studentė ir vėliau aktyviai dalyvavo įvairiuose lietuvių renginiuose, dainavo beveik visuose didesniuose JAV miestuose. 1961 ir 1969 m. dalyvavo Baltų muzikos koncertuose Bostone. „Dirvos“ jaunųjų menininkų konkurse 1959 m. laimėjo I vietą. Čikagos lietuvių operos dainininkė.
Charlotte Susa

Biografija

Gimė 1898 m. kovo 1 d. šalia Kretingalės stovėjusiame Gausių (Gut Gaußen) dvare, kaip Charlotta Wegmüller. Pirmą kartą dainavo prieš publiką 1915 m. Tilžėje. Pradėjusi dainininkės karjerą ji pasikeitė savo pavardę į motinos mergautinę pavardę Susa. Dainavo ir vaidino įvairiose Vokietijos operose ir operetėse. Pirmą kartą suvaidino tyliajame kino filme Der Prinz und die Tänzerin 1926 metais. Dažniausiai vaidino Femme fatale personažus. 1932 m. pasirašė kontraktą su JAV kino filmų kompaniją MGM ir persikėlė į JAV, tačiau nenusisekus karjerai jau 1934 m. grįžo į Vokietiją. Paskutinį kartą filme suvaidino 1941 m. ir tada grįžo vaidinti ir dainuoti į operas. Buvo tris kartus ištekėjusi už Paul Cablin, Fritz Malkowsky ir Andrews Engelmann. Mirė 1976 m. liepos 28 d. Bazelyje.
Violeta Zališauskaitė-Tursienė

Violeta Zališauskaitė-Tursienė (g. 1948 m. rugpjūčio 2 d. Aleksandrijoje, Skuodo rajonas) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

1964–1968 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos Stasio Šimkaus muzikos mokykloje (dėst. M. Filipovas). 1968–1973 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. P. Vailionio ir doc. N. Kazakauskienės klasės).
Nuo 1973 m. rudens Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos ir Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų, 1974–1992 m. Panevėžio Jono Švedo pedagoginės muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1975 m. respublikinei dainų šventei parengė Panevėžio autokompresorių gamyklos mišrųjį chorą. 1976–1985 m. Panevėžio „Ekrano“ gamyklos dainų ir šokių liaudies ansamblio „Ekranas“ (1979 m.) meno vadovė ir dirigentė. Ansamblį paruošė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms – konkursų laureatas ir prizininkas. 1980 m. kolektyvas gastroliavo Kuboje, 1982 m. koncertavo Maskvoje. 1986 m. chorvedė įkūrė vaikų dainų ir šokių ansamblį „Pynimėlis“, kurį parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei.
Nuo 1991 m. Panevėžio miesto kultūros rūmų direktorė.
V. Tursienė – Panevėžio miesto dainų švenčių ir 1985 m. respublikinės dainų šventės dirigentė, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės režisierė. 1985 m. jai suteiktas nusipelniusios kultūros-švietimo darbuotojos garbės vardas.
Stanisław Sztarejko

Biografija

Gimė 1895 m. rugsėjo 21 d. Varėnoje. 1919-1921 m. dalyvavo Lenkijos-sovietų kare, buvo dislokuotas Breste. 1924 m. gruodžio 1 d. suteiktas majoro laipsnis, po kiek laiko buvo išsiųstas tarnauti į Poznanę. 1928 m. lapkričio 2 d. pradėjo lankyti Varšuvos aukštąją karininkų mokyklą, kurią baigė 1930 m. lapkričio 1 dieną. 1931 m. suteiktas papulkininkio laipsnis. 1932 m. išsiųstas atgal į Brestą, kur paskirtas štabo viršininku. 1934 m. gegužės 8 d. paskirtas vado pavaduotoju ir išsiųstas į Jaroslavo miestą. 1937 m. perkeltas į Pinską, kur išbuvo iki II pasaulinio karo pradžios. 1939 m. rugsėjo viduryje dalyvavo Bzuros mūšyje prieš vermachtą. Po pralaimėto mūšio pasitraukė į Modlino tvirtovę, kur vėliau vykstant mūšiams buvo sužeistas ir paimtas į nelaisvę, kurioje išbuvo viso karo metu. Po karo pasitraukė į Jungtinę karalystę, kur ir mirė 1976 m. spalio 13 d. Londone.
Julius Geniušas

Julius Geniušas (g. 1962 m. balandžio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos dirigentas.

Biografija

Tėvai Rimas Geniušas ir Irena Žemaitytė-Geniušienė, brolis Petras Geniušas. 1986 m. baigė Lietuvos konservatorijos J. Aleksos klasę. Nuo 1986 m. Kauno muzikinio teatro dirigentas, nuo 1990 m. vyr. dirigentas. Nuo 1992 m. diriguoja ir Lietuvos operos ir baleto teatre. Nuo 1991 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) Kauno fakulteto docentas. Nuo 2011 m. Vytauto Didžiojo universiteto Muzikos akademijos profesorius.
Dirigavo simfoninius koncertus. Gastroliavo Baltarusijoje, Estijoje, Latvijoje, Vokietijoje, Rusijoje (Sankt Peterburgas).
Vytautas Lukauskas

Biografija

VĮ Kretingos miškų urėdija, Kartenos girininkijos girininkas.
Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Kretingos rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narys.
Alijasantana

Alijasantana (Aliyasantana, Aliya Katt) – matrilinijinė paveldėjimo sistema, kai paveldi vyriškio sesers sūnus, kurios ir dabar laikosi buntai ir kitos Karnatakos (Indija) pakrančių bendruomenės.
Marumakkathayam (malajalių kalba) buvo panaši sistema, kurios laikėsi nairai ir thijai (Thiyyas) regione, kuris dabar vadinasi Kerala.

Kilmė

Kai kurie antropologai, pvz., Marija Gimbutienė, teigė, kad matrilinijinės bendruomenės buvo įprastos ankstyvosiose žmonių kultūrose.

Kilmės mitai

Tulai tiki, kad Aliya Kattu buvo įvesta karaliaus Bhootala Pandya paliepimu. Legenda tradicijos kilmę aiškina taip: demonas norėjo, kad karalius paaukotų savo sūnų. Tačiau nė viena jo karalienė ir nė vienas jo sūnus nenorėjo tokio aukojimo. Matydama tokią sunkią padėtį karaliaus sesuo pasiūlė paaukoti jos sūnų. Tačiau demonas pasirodė gailestingas ir aukojimą atšaukė. O karalius savo sūnėną paskelbė tikruoju įpėdiniu.
João Vieira

Biografija

Sportininkas tarptautinę karjerą pradėjo 1997 m. pasaulio sportinio ėjimo taurėje kur 20 km ėjimo rungtyje liko 28 vietoje. Po dvejų metų sportininkas vėl dalyvavo IAAF rengiamoje ėjimo taurėje ir užėmė 21-ąją vietą, nors rezultatas buvo 4 minutėm prastesnis nei pirmą kartą. 2002 m. Vieira įveikė europinį normatyvą ir pateko į Europos čempionatą. Sportininkas varžybose užėmė dvyliktą vietą. Po metų sportininkas debiutavo Pasaulio čempionate, kur užėmė 17 vietą. 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse ėjikas pagaliau pasiekė geriausiųjų dešimtuką ir užėmė 8 vietą. 2006 m. Europos čempionate lengvaatletis pelnė pirmąjį svarbų apdovanojimą – Europos pirmenybių bronzą. 2007 m. pasaulio čempionatas ir 2008 m. vasaros olimpinės žaidynės sportininkui buvo nesėkmingos. Jis atitinkamai užėmė 25 ir 32 vietas. 2009 m. pasaulio čempionate sportininkas pasirodė geriau ir pelnė 10 vietą. Po metų Vieira iškovojo antrąjį bronzos medalį 2010 m. Europos čempionate.
Lietuvių dailės draugija

Lietuvių dailės draugija – dailininkų ir kitų kultūros veikėjų organizacija, veikusi 1907–1914 m. Vilniuje ir 1926–1928 m. Kaune. Įsteigta 1907 m. rugsėjo 2 d. Vilniuje P. Rimšos, A. Žmuidzinavičiaus (pirmininkas), A. Jaroševičiaus iniciatyva.

Veikla

Lietuvių dailės draugija surengė 11 apžvalginių dailės parodų Vilniuje, Kaune, Šiauliuose, 1910 m. Rygoje ir dvi M. K. Čiurlionio kūrybos parodas Vilniuje ir Sankt Peterburge, rūpinosi dailės propaganda, rinko liaudies meno eksponatus, surengė konkursų, šelpė dailininkus, išleido knygų (A. Jaroševičiaus „Lietuvių kryžiai“ 1912 m.), kūrinių reprodukcijų, dailėtyros veikalų (V. Bičiūno „Mikalojus Konstantinas Čiurlionis“ 1927 m., A. Rukštelės „Lietuvių tautodailė“ 1929 m.).
1908 m. M. K. Čiurlionio iniciatyva prie Lietuvių dailės draugijos įkurtas muzikos fondas. 1913 m. įkurta Čiurlionio kuopa, kuri rūpinosi dailininko kūrybos išsaugojimu.

Draugijos nariai

Draugijos veikloje be jos organizatorių dalyvavo Tadas Daugirdas, Juozas Gedminas, Petras Kalpokas, Juozapas Kukta, Jonas Mackevičius, Kazys Puida, Justinas Vienožinskis, Kazimieras Ulianskis, Juozas Zikaras.
Pigmėjai

Pigmėjai – rasiškai ir lingvistiškai nesusijusi žmonių grupė, paprastai apibrėžiama pagal ūgį: pigmėjų suaugęs vyras yra vidutiniškai 150 cm ūgio. Šiek tiek aukštesni žmonės vadinami pigmidais.
Pigmėjai, priskiriami keletui skirtingų rasių, yra paplitę skirtingose pasaulio dalyse, daugiausia tropinėse zonose. Labiausiai žinomi pigmėjai paplitę centrinėje Afrikoje, taip pat Pietryčių Azijoje (Tailande, Indonezijoje, Filipinuose, Papua Naujojoje Gvinėjoje), Amazonijoje (Brazilijoje bei Bolivijoje). Dažniausiai šis terminas taikomas išimtinai Centrinės Afrikos pigmėjams, o kitoms grupėms egzistuoja kiti terminai.

Etimologija

Terminas „pigmėjus", apibūdinantis mažaūgius žmones, kilęs iš graikiško žodžio Pygmaioi, reiškiančio ilgio vienetą lygų atstumui nuo alkūnės iki krumplių. Graikų mitologijoje šis žodis apibūdina Homero aprašytą Etiopijoje gyvenusią neūžaugų gentį.

Ūgio paaiškinimai

Yra sukurta įvairių teorijų, paaiškinančių mažą pigmėjų ūgį. Pavyzdžiui, maisto trūkumas atogrąžų miškuose, mažas kalcio kiekis dirvožemyje, poreikis judėti tankiose džiunglėse, prisitaikymas prie karščio ir drėgmės, greitas reprodukcinis subrendimas dėl ankstyvo mirtingumo.
Ultravioletinių spindulių kiekis atogrąžų miškuose yra labai mažas. Tai gali lemti mažą vitamino D, pagaminamo žmogaus odoje, kiekį, o tai riboja kalcio, reikalingo kaulų augimui ir tvirtinimui, įsisavinimą iš maisto. Todėl gali išsivystyti mažas skeletas, būdingas pigmėjams.
Vaisiaus kauliukas

Vaisiaus kauliukas - sultingojo vaisiaus dalis, sėkla su sumedėjusiu dangalu (endokarpiu), būdinga kaulavaisiams. Endokarpis sudarytas iš sklereidžių. Kauliuke esanti sėkla dažnai vadinama branduoliu.
Kartais kauliukais vadina ir kitokias sultinguose vaisiuose aptinkamas kitas sėklas (pvz., vynuogių, arbūzų sėklas), nors jų kietoji dalis yra tvirta sėklos luobelė, o ne endokarpis.
Dalies kaulavaisių kauliukai su pašalintais apyvaisiais buitinėje ir prekybininkų kalboje vadinami riešutais, nors pagal savo sandarą ir vystymąsi nėra tikri riešutai. Tokie netikri riešutai yra kokosai, graikiniai riešutai, pistacijos.
Aviečių, gervuogių ir tekšių sutelktiniai vaisiai sudaryti iš kaulavaisiukų, kurių viduje yra mažyčiai kauliukai.

Panaudojimas

Abrikosų ir persikų kauliukų branduolius kartais naudoja kaip migdolų pakaitalus.
Iš daugelio rūšių kauliukų branduolių, kaip ir iš daugelio sėklų galima spausti aliejų.
Stasė Žukienė-Lukošiunaitė

Stasė Žukienė-Lukošiunaitė (1945 m. rugpjūčio 18 d. Šniukštų k., Zarasų r.), choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

1959–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. R. Lasmanavičienė). 1964–1970 m. choro dirigavimą studijavo neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Z. Venckus).
1963–1967 m. Šakių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, vienus metus vadovavo Šakių vidurinės mokyklos vaikų chorui ir Lukšių vidurinės mokyklos vyresniųjų klasių moksleivių mišriajam chorui. 1967–1969 m. Marijampolės vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir miesto vokalinių ansamblių vadovė. 1969–1979 m. Marijampolės kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja. 1975 m. respublikinei dainų šventei parengė mokyklos moksleivių mišrųjį chorą ir konkurse pelnė trečiąją vietą. Minėtai šventei paruošė ir Kazlų Rūdos kultūros namų mišrųjį chorą.
Nuo 1979 m. Šiaulių aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, nuo 1985 m. merginų choro vadovė – jį parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Pedagogė išugdė didelį būrį jaunųjų chorvedžių, kurių dalis baigė ir aukštąjį muzikos mokslą.
1980–1983 m. buvo Šiaulių mokytojų mišriojo choro „Varsa“ chormeisterė, įkūrė Šiaulių inžinierių namų kamerinį mišrųjį chorą ir 1982–1989 m. jam vadovavo. Choras daug koncertavo Šiauliuose ir kituose Lietuvos miestuose, dainavo Rusijoje ir Moldavijoje. 1996 m. minėtas kolektyvas vėl atgaivintas – jį lanko per 30 dainos entuziastų, kurie pasivadino „Atgaivos" vardu. Choras vėl koncertuoja ir dalyvauja dainų šventėse, parengtas 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
S. Žukienė – Šakių (1965 m.), Marijampolės (1975 m.) rajonų ir Šiaulių miesto (1990 m., 1994 m.) dainų švenčių dirigentė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Šilalės rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Veikla

Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 11 d. Savivaldybės meru išrinktas Albinas Ežerskis, mero pavaduotoju Jonas Gudauskas. Administracijos direktore paskirta Zita Lazdauskienė, direktoriaus pavaduotoju Virginijus Noreika.
Juodosios jūros žaidynės

Juodosios jūros žaidynės – kas 4 metus rengiamos įvairaus sporto varžybos, kuriose dalyvauja Juodosios jūros regiono šalių atstovai.
AJAX

AJAX puslapių ypatumai

Tradicinių svetainių interaktyvumas kuriamas kaskart kreipiantis į serverį. Pavyzdžiui, užpildžius anketą (ar formą), kreipiamasi į serverį ir užkraunamas naujas puslapis. Tokiu būdu bereikalingai iššvaistomi resursai, nes didelė dalis informacijos nepakinta ir siunčiama kaskart iš naujo. Taip pat tokiu būdu neįmanoma pasiekti tokio interaktyvumo, kokį gali suteikti ne internetinės aplikacijos.
AJAX svetainės gali siųsti užklausas serveriui, gauti atsakymą tam tikra apsibrėžta forma (SOAP ar kita XML paremta), bei naudojant JavaScript programavimą atnaujinti tik reikiamą puslapio dalį. Tokiu būdu sutaupomi tinklo resursai, nes žymiai sumažinami duomenų srautai. Taip pat taupomi ir serverio procesoriaus resursai, nes dalis logikos perkeliama klientui.

Privalumai bei trūkumai

Kaip ir DHTML svetainėms, AJAX svetainėms reikia žymiai daugiau testavimo, nes kiekviena naršyklė gali elgtis šiek tiek skirtingai. Tačiau naudojant šią technologiją paspartinamas interaktyvumas. Naudojant AJAX, padaugėja mikro - užklausų į serverį, tai neapgalvotai naudojant gali sulėtinti bendravimą tarp kliento ir serverio.
Kartais sunku ar net neįmanoma AJAX svetainių pritaikyti nepalaikomoms naršyklėms, taip pat sudėtinga pritaikyti svetaines standartams, kurie atsižvelgia į žmones su negalia.
Aleksandras Isačenka

Biografija

Nuo 1926 m. VKP(b) narys. 1927 m. baigė darbininkų fakultetą, 1934 m. baigė Maskvos V. Molotovo energetikos institutą. Nuo 1934 m. Maskvos elektros gamyklos inžinierius konstruktorius, nuo 1938 m. Maskvos prožektorių gamyklos VKP(b) komiteto sekretorius. 1939–1943 m. VKP(b) Maskvos miesto Stalino rajono komiteto, 1944 m. Maskvos srities komiteto sekretorius.  1944 m. gruodžio mėn. VKP(b) CK atsiųstas į Lietuvą. 1944 m. gruodžio 30 d. – 1946 m. lapkričio 24 d. LKP(b) CK antrasis sekretorius. Kuravo pramonę, kadrus, kontroliavo bendrą politinę padėtį, Antano Sniečkaus veiklą. Aktyviai ieškojo ir šalino iš partinių, ūkinių organizacijų, administracinių vadovaujamųjų pareigų vadinamuosius „buržuazinius nacionalistus“. Dėl įtaraus būdo ir intrigų susiklosčius įtemptiems santykiams su A. Sniečkumi apkaltintas komunistinės moralės normų pažeidimu. 
1946 m. rugpjūčio mėn. Michailo Suslovo pavaduotojas F. Kovaliovas kartu su A. Sniečkaus „šešėliu“ A. Isačenka „susiorganizavo“ didelį kiekį tuo metu deficitinių prekių, likusių po respublikos žemės ūkio pasiekimų parodos, taip pat pretendavo įsigyti iš Vokietijos gautus baldus. Visa tai buvo pakrauta į vagoną ir turėjo būti išsiųsta jų šeimoms. Šiandien dar neaišku, kaip tai paaiškėjo, tačiau Lietuvos geležinkelių valdybos viršininkas Kožukovskis ir jo pavaduotojas Žemaitis atplėšė užanspauduotus konteinerius ir surašė aktą. Apie tai greitai sužinojo A. Sniečkus ir, su niekuo nepasitaręs pranešė į VKP(b) CK. Prasikaltusių čia niekas nesvarstė – jie iš karto buvo atšaukti į Maskvą. 
1946 m. lapkričio 22 d. atleistas iš partinių pareigų LKP(b) CK ir atšauktas iš Lietuvos. 1947–1949 m. dirbo TSRS Ministrų Taryboje. 1944–1946 m. LKP(b) CK ir CK biuro narys, 1946–1949 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas.
Utenis B

Istorija

Utenos klubo dubleriai yra dalyvavę 1998 metų IV pakopos pirmenybėse (LFF III lyga)..
2016 m. Utenis B dalyvavo Antros lygos, Rytų zonos pirmenybėse ir užėmė pirmąją vietą. Ekipa iškovojo teisę žaisti Pirmoje lygoje.
2017 m. licencijavosi Pirmos lygos pirmenybėms.  Komandos branduolys 2017 m. sudarytas iš Utenoje gimusių ir užaugusių futbolininkų.  Po dešimt turų nebuvo iškovoję nė taško ir buvo paskutinėje vietoje.
Vasarą į Uteną atvyko būrys legionierių. Dalis iš jų sustiprino jaunimo ekipą, buvo iškovoti pirmieji taškai, tačiau komanda liko paskutinėje (penkioliktoje) vietoje.
Arajų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Lašių piliakalnis 9 kmPalazdinių piliakalnis 13 km
Pilskalnės piliakalnis 7 kmTimšanų piliakalnis 2 kmDirdų piliakalnis 19 kmKakišių piliakalnis 7 km
Apšių piliakalnis 5 kmSuvieko piliakalnis 13 kmLiaudiškių piliakalnis 16 kmBaltkajų piliakalnis 15 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Reistrai

Istorija

Kaimas pirmąkart rašytiniuose šaltiniuose minimas 1561 m., Pajūrio valsčiaus inventoriuje, Regiestrowski vardu.
Mišučių evangelikų liuteronų kapinės

Kapinės

Įrengtos Minijos slėnio terasoje. Stačiakampio plano, pailgos šiaurės-pietų kryptimi, apjuostos tvora, apaugusios medžiais, daugiausia - spygliuočiais. Kapinės veikiančios, prižiūrimos ir tvarkomos. Palei vakarinį kraštą praeina tarpkaiminis lauko kelias Raguviškiai-Rubuliai.
Į pietus yra Raguviškių kaimo senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais, o už jų - Raguviškių kapinynas. Priešingame Minijos krante stūkso Mišučių dvaro sodyba.

Istorija

Kapines XIX a. antroje pusėje įsirengė Mišučių kaime įsikūrusi evangelikų liuteronų bendruomenė, priklausanti Kretingos evangelikų liuteronų bažnyčios parapijai. Jos buvo įrengtos bendro naudojimo kaimo žemių pakraštyje, ties riba su Raguviškiais stūksančioje pakilumoje. Kapinėse taip pat laidoti kituose Mišučių apylinkės kaimuose gyvenę evangelikai liuteronai.
1976 m. įrašytos į saugotinų Kretingos rajono kultūros paveldo objektų katalogą.

Tyrimai

1974-1976 m. kartografavo Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, o 1982 m. - Aerofotogeodezinių tyrinėjimų institutas.
Raudonojo kilimo teatras

„Raudonojo kilimo“ teatras – Vilniaus universiteto Kauno fakulteto teatras, įsikūręs Muitinės g. 8, Teatro menėje (IV korpusas). Šiuo metu teatrui vadovauja Kauno valstybinio lėlių teatro aktorė Indrė Taločkaitė.

Istorija

Teatrą 2013 m. įkūrė aktorius-režisierius Andrius Žiurauskas. Teatras debiutavo 2014 m. gegužės 15 d. „Poezijos muitine“ – niekada nepublikuotos poezijos skaitymais fakulteto Liepų kiemelyje (Muitinės g. 8). Sulaukęs didelio susidomėjimo, renginys imtas organizuoti kiekvienais metais. 2015 m. balandžio 8 d. teatras pristatė publikai autentiškų istorijų vakarą „Atmintyje kai kas liko“.
Griūtys

Istorija

Archeologinės ekspedicijos metu 1985 m. kaime buvo rastas XV a. senkapis.
Elona Bajorinienė

Elona Bajorinienė-Bundzaitė (g. 1959 m. rugsėjo 30 d. Vilniuje) – Lietuvos teatrologė, kultūros veikėja, programų organizatorė.

Biografija

Sesuo vargonininkė Jūratė Bundzaitė. Mokėsi M. K. Čiurlionio vidurinėje mokykloje, baigė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą. 1982 m. baigė Leningrado teatro, muzikos ir kinematografijos institutą. 1982–1983 m. dirbo Teatro draugijoje Vilniuje, 1983–1996 m. žurnale „Kultūros barai“. 1995–1999 m. Atviros Lietuvos fondo Atlikėjų meno programos koordinatorė, 1999–2003 m. šio fondo Kultūros programų direktorė. Surengė tarptautinius forumus: kino – „Įamžintas laikas“ (1995 m.), teatro – „Kaitos taškas“ (1996 m.), muzikos – „Musica Ficta“ (1997 m.). Nuo 2003 m. Europos kultūros programų centro vadovė. Nuo 2004 m. tarptautinio teatro festivalio „Sirenos“ meno vadovė. Nuo 2007 m. buvo programos „Vilnius – Europos kultūros sostinė 2009“ direktore. 2009 m. vasario mėnesį ji buvo atleista iš šių pareigų.
Interviu (2003 filmas)

Turinys

Politikos apžvalgininkas, žurnalistas Pjeras Pitersas, gauna netikėtą užduotį – parengti interviu su populiariausia šalyje kino žvaigžde. Jiedu susitinka Katios bute ir vienas kitam nuo pat pradžių nepatinka: Pjeras, įpratęs bendrauti su politikais ir įtakingais žmonėmis, žiūri į merginą iš aukšto, tuo tarpu šią siutina, kad jis atvyko nepasiruošęs, neparengęs „namų darbų“ ir beveik nieko nežino apie jos veiklą ir pasiekimus. Interviu pamažu virsta tikra žodžių ir emocijų dvikova, atverianti kiekvieno jų praeities žaizdas ir kupina nuotaikų kaitos: abejingumo, meilės prisipažinimo ir neapykantos...
Saitynas

Saitynas, pasaulinis tinklas, žiniatinklis (angl. World Wide Web arba WWW) – interneto dalis, ištekliai, kuriuos internete galima pasiekti naudojant URL (vieningus resursų identifikatorius, tokius, kaip https://www.example.com/), tarpusavy galimai susietus hipertekstu. Saityno išteklius galima naudoti taikomaja programa, vadinama naršykle. Dėl savo naudojimo platumo jis dabar yra neretai supainiojamas su visu internetu apskritai, tačiau tai yra tik interneto poaibis.
Pasaulinis tinklas daugiausia remiasi hipertekstu – HTTP protokolu ir HTML kalba.
Siekiant išvengti painiavos, vietoj žiniatinklio tikslinga vartoti terminą saitynas.