google/wiki40b huggingface dataset:
John Walker

Biografija

Džonas Volkeris gimė Stoktone prie Tyso, Didžiojoje Britanijoje, pirklio šeimoje. Jis turėjo du brolius: Džeimsą ir Tomą, taip pat dvi seseris: Džeinę ir Merę. 1766 m. Džonas vedė Merę Pykok (angl. Mary Peacock).
Mažai žinoma apie jo jaunystę, tačiau istorikai tvirtina, kad lankė vietinę gimnaziją, o vėliau tapo mieste gerai žinomo chirurgo ir gydytojo Vatsono Alkoko mokiniu. Kurį laiką Volkeris dirbo gydytojo - chirurgo asistentu, kol suprato, jog negali pakęsti kraujo bei chirurginių operacijų. Vis dėlto, darbas gydytojo - chirurgo padėjėju turėjo naudos, taip Volkeris priartėjo prie chemijos ir nusprendė studijuoti Durhame bei Jorke. Po kelerių metų farmacijos bei didmeninės prekybos studijų, 1812 m. jis nusprendė sugrįžti į gimtąjį miestą. Ten 1819 m. atidarė pirmąją savo parduotuvę „Chemikas ir vaistininkas“, High Street 59. Tuo metu jam buvo 38 metai ir jis buvo vienas iš retų to meto farmacininkų mieste, kuris naudojo ne tik natūralius ingredientus, bet ir chemines medžiagas (tuomet medžiagos nebuvo skirtos nei žmonių nei gyvūnų gydymui ir šiandien jos laikomos nesaugiomis ).

Degtukai

1826 m. lapkričio 27 d., praėjus ketveriems metams po žiebtuvėlio išradimo, Džonas Volkeris išrado pirmąjį „modernų“ degtuką. Džonas buvo itin susidomėjęs bandymais atrasti lengvesnį ugnies išgavimo būdą. Tuo metu buvo žinomos kelios cheminės medžiagos, kurios užsidega dėl staigaus sprogimo, tačiau ta liepsna nebuvo įmanoma uždegti kitų medžiagų. Kartą, kol Dž. Volkeris ruošė degų mišinį, degtukas, kuris buvo panardintas į jį, užsidegė nuo atsitiktinės frikcijos su židiniu. Farmacininkas iš karto įvertino šio atradimo reikšmę ir ėmė gaminti frikcinius degtukus. Jie susidarė iš medžio drožlių ar kartoninių lazdelių, padengtų siera, o ant galvutės - stibio sulfido, gumos ir kalio chlorato mišinio. Siera padeda greičiau uždegti medžio drožlę, o kvapas buvo patobulintas pridėjus kamparo. Uždegami šie degtukai buvo trinant jų galvutę į šiurkštų paviršių.
Degtukų dėžutėje buvo 50 tokių „modernių“ degtukų, o jos kaina buvo vienas šilingas. Kiekviena dėžutė buvo parduodama kartu su dvigubai sulankstytu švitrinio popieriaus gabalėliu, per kurį degtukas turi braukiamas tam, kad jį uždegti. Džonas Volkeris pavadino degtukus „Congreves“, išradėjo Viljamo Kongryvo (angl. William Congreve garbei). Per du metus Dž. Volkeris pardavė 168 dėžutes degtukų, tačiau pakankamai nesuprato savo išradimo svarbos, kad užpatentuotų savo išradimą.

Šaltiniai

1. "Walker, John (1781-1859)". Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900.
Sakralinė prostitucija

Sakralinė prostitucija – prostitucijos rūšis, atsiradusi senovės Artimųjų Rytų, Babilono šventyklose. Buvo atliekama tam tikromis progomis deivės Aštartės ir kitų dievybių garbei. Tai buvo religinių apeigų, skirtų padidinti derlingumą ir vaisingumą, dalis.
Iš pradžių Babilono šventyklose su „šventomis“ prostitutėmis santykiaudavo tik žyniai, jie atimdavo nekaltybę visoms merginoms. Vėliau kiekviena Babilono moteris turėjo bent vieną kartą per metus „pasitarnauti“ dievams. Didėjant gyventojų skaičiui ir atsiradus svetimšaliams (visų pirma, pirkliams), su šventyklų prostitutėmis leista santykiauti ir pasauliečiams, tiesa, prieš tai ką nors paaukojus deivei (t. y. šventyklai). Šalia šventyklų atsirado specialūs nameliai – viešnamių prototipai.
Vėliau sakralinė prostitucija paplito ir kituose kraštuose – Sirijoje, Finikijoje, Mažojoje Azijoje, Graikijoje (Afroditės šventyklose), Persijoje, Indijoje. Šiais laikais tokia prostitucija pasitaiko kai kuriose sektose ir yra labai slepiama nuo visuomenės.
Čamantas

Čamantas (isp. chamanto; iš mapudungunų chamall 'vilnonis audeklas') – tradicinis puošnus centrinės Čilės drabužis, panašus į pončą, austas iš šilko ir vilnos siūlų. Drabužio kontūro apdaila – kaspininis apvadas. Esminis skirtumas tarp čamantų ir kitų pončų yra abipusiškumas, nes abi čamanto pusės, tiek šviesioji, tiek tamsioji, yra gerosios. Tradiciškai čamantą tamsiąja puse į viršų dėvi dieną, šviesiąja – dažniausia naktį.
Čamantai pasaulyje pagarsėjo, kai 2004 m. viršūnių susitikime 21 APEC šalių lyderis oficialiai nuotraukai fotografavosi vilkėdami čamantus.
Čamantų audimas reikalauja didelio kruopštumo, nes tenka, derinant šilkinius ir vilnonius siūlus, austi sudėtingus raštus dviem gerosioms pusėms.
Čamantai būna puošiami raštais, vaizduojančiais Čilės nacionalinę gėlę Lapageria rosea, miežių ir kviečių varpas, gervuoges, vynuogių kekes, fuksijas, našlaites ir įvairius Čilėje gyvenančius paukščius.
SASS

SASS (South African Secret Service), Pietų Afrikos slaptoji tarnyba – Pietų Afrikos žvalgybos agentūra. SASS atsakomybėje yra nekarinė užsienio žvalgyba ir kontržvalgyba tarnybos viduje. Tarnybai vadovauja generalinis direktorius, kuris taip pat priklauso Nacionaliniam žvalgybos koordinavimo komitetui (NICOC), kuriam yra atskaitingas. Agentūros centrinė būstinė yra Pretorijoje.

Istorija

SASS buvo suformuota 1995 m. po pirmųjų Pietų Afrikos demokratinių rinkimų. Agentūra įkurta perimti užsienio žvalgybos funkcijas iš panaikintos Nacionalinės žvalgybos tarnybos (NIS), iš kurios vidaus žvalgybos funkcijas perėmė Nacionalinė žvalgybos agentūra (NIA).
BEST

Struktūra

BEST struktūra yra išskirta į tris lygius: vietinį, regioninį ir tarptautinį. Kiekviena iš 94 vietinių BEST grupių (LBGs - Local BEST Groups) atstovauja organizaciją vietiniu lygiu savo universitete. Kad komunikacija tarp LBGs ir tarptautinio BEST būtų daug efektyvesnė, 94 LBGs yra suskirstytos į 11 regionų, kuriuos koordinuoja regioniniai patarėjai (RAs – Regional Advisers). Taip pat yra tarptautinė BEST komanda, kurią sudaro 10 skirtingų departamentų. Visa organizacija veikia prižiūrima tarptautinės BEST valdybos.

Vietinės BEST grupės

Vietinė BEST grupė yra BEST narių organizacija tame pačiame universitete. Šios grupės yra atsakingos už BEST veiklų reklamą ir organizavimą savo universitete.
Vytautas Kazimieras Balčiūnas

Vytautas Kazimieras Balčiūnas (1924 m. lapkričio 29 d. Palonai, Baisogalos valsčius – 1978 m. lapkričio 27 d. Vilnius) – Lietuvos architektas.

Biografija

Brolis Vaclovas Balčiūnas. 1950 m. baigė Kauno universitetą.
1950 m. Mokslinių restauracinių gamybinių dirbtuvių Vilniuje vyr. architektas. 1960 m. po publikacijų TSRS spaudoje apie vadinamųjų feodalinių pilių restauravimą buvo priverstas atsistatydinti. 1961–1978 m. Miestų statybos projektavimo instituto Vilniuje vyr. architektas. Visuomeninių pastatų statyboje pritaikė gelžbetoninį surenkamąjį karkasą.
Motiejus Baltūsis

Biografija

1892 m., tik 16-os sulaukęs tapo knygnešiu, padėdavo iš Mažosios Lietuvos per sieną pergabenti draudžiamą literatūrą lietuvių kalba. Jam padėjo brolis Jurgis. Platindavo Pilviškių apylinkėse. Bendradarbiavo su knygnešiais Juozu Rimša, Antanu Baltrušaičiu, Stasiu Matulaičiu, Antanu Verbyla ir kt. Buvo aktyvus „Sietyno“ draugijos Pilviškių kuopelės narys, su kitais tėviškėje naikino rusiškus kaimų užrašus, platino atsišaukimus.
1895, 1900, 1901 m. bendradarbiavo laikraščiuose „Ūkininkas“, 1898–1901 m. – „Vienybė Lietuvninkų“. 1895 m. su draugais Pilviškių apylinkėje vietoje rusiškų iškabino lietuviškus kaimų pavadinimus. 1899–1900 m. už knygų gabenimą iš Tilžės kalėjo Kalvarijos kalėjime, nes žandarai, ieškodami atsišaukimų platintojų, kratė jo tėviškės namus ir rado užrašų knygelių su eilėraščiais, dainomis, laiškų su anticariniais posakiais. 1900 m. išsikėlė į Vilnių, dirbo knygrišiu, bendradarbiavo su knygnešiu V. Urbonavičiumi.
1901 m. lapkričio 6 d. žandarai vėl kratė jo tėviškę ir rado draudžiamos spaudos. 1902 m. gegužės mėn. (kitais šaltiniais – 1902 m. spalio 6 d.), Vilniaus geležinkelio stotyje suimtas su socialdemokratinės literatūros 2239 egz. kroviniu. 1902–1905 m. kalėjo Lukiškėse. Dėl caro 1904 m. rugpjūčio 11 d. manifesto, bausmė buvo sutrumpinta ir baigėsi 1905 m. rugsėjo 30 d.
1905–1907 m. dirbo LSDP spaustuvėje Vilniuje su Vaclovu Biržiška ir V. Stikliūte, rašė į Martyno Jankaus laikraščius „Lietuviškas darbininkas“, „Ūkininkas“, 1907 m. bendradarbiavo su „Žarija“. Vėliau dar kelis kartus suimtas, neradus įkalčių, nenuteistas, tačiau 1911 m. ištremtas į Irkutsko guberniją, kur gyveno iki 1918 m., dar kurį laiką dirbo Sibire. 1923 m. grįždamas į Lietuvą atvyko į Maskvą, kur susirgo šiltine ir mirė.
Haram

Haram (arab. حرام , harām) – tai kas griežtai draudžiama musulmonams pagal Koraną ir Sunną, kaip, pvz., kai kurie veiksmai, elgesys, maisto produktai, gyvų būtybių atvaizdai, muzikos instrumentai ir t. t.
Haram veiksmo atlikimo pasekmė yra nuodėmė prieš Alachą. Nuodėmės islame yra skiriamos į dižiąsias ir mažąsias. Didžiosios nuodėmės yra tos, už kurias yra skiriama bausmė (Hadd) pagal Šariatą (vagystė, svetimavimas, žmogžudystė); už kurias yra skiriama bausmė Pomirtiniame pasaulyje.
Korane sakoma:
Didžiosiomis nuodėmėmis gali tapti nuolat daromos mažosios nuodėmės. 
Nuodėmės taip pat yra skiriamos pagal sunkumą. Korane sakoma:
Tai reiškia, kad viskas gali būti atleista, išskyrus partnerių priskyrimą Alachui (širk). Vadinasi, širk yra didžiausioji nuodėmė iš didžiųjų ir yra didesnė pagal sunkumą už pvz., svetimavimą. Nors neteisinga manyti, kad tas, kuris įvykdo širk, yra galutinai žuvęs. Juk Alachas yra Visa Atleidžiantis (Al-Ghafūr). Jei asmuo padaro širk, bet vėliau gailisi, Alachas priima atgailą ir atleidžia. Bet jei žmogus nesigaili dėl to, kol yra gyvas, tada Teismo dieną Alachas jo nepasigailės. Pragaro ugnis jam bus amžina.
Islamo mokslininkų nuomonės skiriasi (ikhtilaf) dėl didžiųjų nuodėmių skaičiaus. Vieni sako, kad didžiosios nuodėmės yra septynios. Abdullah ibn Abbas yra pasakęs, kad: "Septyniasdešimt yra arčiau jų skaičiaus nei septynios, " ir jo nuomonės yra dažniausiai laikomasi.

Šaltiniai

Imam Adh-Dhahabi, Kitab ul-Kabair (Didžiųjų nuodėmių knyga), vertimas Mohammed Moinuddin Siddiqui, Dar El Fikr Beirut Lebanon leidykla, arabų-anglų kalba.
Hematologija

Hematologija (gr. αἷμα hema- kraujas" ir gr. -λoγία logos- mokslas) yra mokslas apie kraują ir jo ligas, medicinos mokslo šaka. Hematologija nagrinėja kraujo fiziologiją, patofiziologiją, kraujo ligų etiologiją, diagnostiką, gydymą bei profilaktiką.

Pagrindinės hematologijos sritys yra piktybinės kraujo ligos, kaulų čiulpų funkcijos sutrikimai, kraujo pokyčiai dėl imuninės sistemos poveikio, polinkį kraujavimui sąlygojančios ligos (hemofilijos), trombozių riziką padidinantys susirgimai.
Reikalingi daiktai

Siužetas

Kasl Roke atsidarė nauja parduotuvė. Jos savininkas – naujas žmogus miestelyje, todėl atsiduria visų dėmesio centre. Jis – savaitės naujiena, visiems baisiai rūpi, kuo jis prekiauja, kas jis per vienas ir iš kur atvyko. Niekas net nenutuokia, kaip jis pakeis ramų miestelio gyvenimą. Išblyškęs aukštas senis savo parduotuvėje turi kaip tik tai, ko kiekvienas pirkėjas ieškojo visą gyvenimą: ko trūksta iki laimės. Kažkam labai trūksta gražios vazos, derančios prie tapetų svetainėje, kažkam – retos kortelės kolekcijai, dar kažkieno gyvenimo svajonė – kad dingtų artrito sukeltas skausmas. Visa tai galima nusipirkti "Reikalingų daiktų" parduotuvėje. Kaina? Galima derėtis. Pardavėjas paims tik tiek, kiek galite sumokėti, ir už nuolaidą paprašys mažutės paslaugos: iškrėsti kai kam pokštą. Na, gal pokštas ir piktokas, tačiau Jūs juk jo nepažįstate, tiesa? Jis niekada nesužinos, kad tai Jūsų darbas, pamanys, kad tai padarė kažkas kitas, ką jis pažįsta. Jie jau senokai nesutaria tarpusavyje. Ką Jūs pasiryžę mokėti už laimę? Net jei ji netikra?
Kingui atsibodo Kasl Roko miestelis, todėl šitas romanas skirtas jo sunaikinimui. Tuojau pat visi, ir taip prastai sugyvenę, išsikasa karo kirvius ir išeina iš namų, pasiryžę perkąsti vieni kitiems gerkles. Nuostabus, linksmas naikinimo, karo ir neapykantos žaidimas – viskas, kaip visada, dėl smulkmenų, nevertų antro žvilgsnio. Fantastiška įžvalga į žmogaus psichologijos gelmes ir tamsiausius jos užkaborius, kur pats savininkas bijo užsukti.
Po "Reikalingų daiktų" Kasl Rokas nustojo figūruoti S. King’o kūryboje, nes miestelio praktiškai nebeliko. Paskutinis žvilgsnis į Kasl Roką – lavkraftiškame apsakyme "It Grows on You" ("Gali priprasti") iš rinkinio "Nightmares & Dreamscapes".
Orchanas I

Valdymas

Savo valdymo pradžioje jis bandė užkariauti šiaurės vakarų Anatoliją. Daugumą tų sričių valdė Bizantija ir jis laimėjo pirmą mūšį Pelekanone prieš Androniką III Paleologą. Orhanas taip pat užėmė Balikesyrą, kurį valdė Karasidai ir Ahio (religingų pirklių brolijos) Ankarą.
Pipietiniai karai, prasidėję Bizantijoje devynmečiui Jonui V tapus imperatoriumi, pasitarnavo Orchanui. Regentas Jonas Kantakouzenas išleido dukrą Teodorą už Orchano ir panaudojo jo turkus karius prieš karalienę Aną Savojietę, leisdamas jiems užimti Trakiją. Po to Kantakouzenas panaudojo turkus prieš patį Joną V ir atidavė jiems Çimpe pilį Europoje apie 1352 m. Žemės drebėjimas nusiaubė Galipolį (dabar Gelibolu) po dvejų metų ir miestą užėmė Orchano sūnus Suleimanas Paša, suteikdamas turkams atramos punktą Europoje.
Eduard August Feuerbach

Eduard August Feuerbach (g. 1803 m. sausio 1 d. Kylyje – 1843 m. balandžio 25 d. Bruckberg, Vokietija) – vokiečių teisininkas, privatinės teisės tyrinėtojas, teisės istorikas, germanų teisės žinovas.

Biografija

Kaip ir jo tėvas Paul Johann Anselm Ritter von Feuerbach baigė teisę ir dėstė. Docentas (1827 m.), profesorius Münchene bei Erlangene (1828–1841 m.). Germanų teisės ekspertas.
Horace Wells

Horacijus Velsas (Horace Wells, 1815 m. sausio 21 d. Hartforde (Vermontas) – 1848 m. sausio 24 d. Niujorke) – amerikiečių odontologas, chirurginės anestezijos pradininkas.

Biografija

Horacijus Velsas buvo pirmasis iš trijų Horacijaus ir Betses Velsų vaikų, gimęs 1815 m. sausio 21 d. Vermonte, Hartfordo mieste. Tėvai buvo išsilavinę ir pasiturintys žemvaldžiai, kurie suteikė galimybę Horacijui mokytis privačiose mokyklose Naujajame Hampšyre ir Amherste, Masačusetse.

Veikla

Po 2 metų stažavimosi Bostone, 1834 m. Horacijus Velsas būdamas devyniolikos pradėjo studijuoti odontologiją. Būdamas 23 metų Velsas paskelbė brošiūrą „Dantų esė“, kurioje išdėstė savo mintis apie profilaktiką odontologijoje, pabrėžė dantų šepetėlio svarbą, apibūdino dantų vystymąsi bei burnos ligas, kuriose svarbu atsižvelgti į dietą, infekciją ir burnos higieną.
Įgijęs odontologo laipsnį, Horacijus Velsas su savo kolega Williamu T.G. Mortonu, vėliau tapusiu žymių, dėl eterio panaudojimo anestezijoje, Hartforde pradėjo praktikuotis odontologijos srityje.
Vėliau išvykęs į Niujorką eksperimentavo su chloroformu, tapo nuo jo priklausomas. Apsvaigęs gatvėje sieros rūgštimi apliejo dvi prostitutes. Pasodintas į kalėjimą nusižudė.
Tikocino pilis

Istorija

1433 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Kęstutaitis Tikociną kartu su aplinkinėmis žemėmis perdavė valdyti Smolensko seniūnui Jonui Goštautui. Tais pačiais metais prasidėjo medinės pilies statybos. Po tėvo mirties pilies valdytoju tapo Martynas Goštautas. Apie 1519 m. pilies valdytoju tapo Trakų vaivada Albertas Goštautas. Po paskutiniojo Goštautų giminės atstovo Stanislovo Goštauto mirties pilis atiteko karaliui Žygimantui Senajam, o po jo mirties atiteko jo sūnui karaliui Žygimantui Augustui. Naujasis pilies šeimininkas medinę pilį perstatė į mūrinę. Plies rekonstrukcijai vadovavo architektas Hiob Bretfus. Taip pat pilyje buvo įrengti: karališkasis arsenalas, valstybės iždo saugyklos ir biblioteka. 1611-1632 m. pilis vėl buvo rekonstruojama, šį kartą prie pilies pastatytas bastionas. Rekonstrukcijos iniciatorius buvo miesto seniūnas Kristupas Viesiolovskis. 1655 m. Švedų tvano metu pilyje buvo apsistojęs Boguslavas Radvila su savo karine įgula. Taip pat pilyje trumpam buvo apsigyvenęs ir iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės pabėgęs Jonušas Radvila. 1655 m. gruodžio pabaigoje pastarąjį didiką, užsidariusį medinėje pilyje apsupo Povilo Jono Sapiegos vadovaujama kariuomenė. Jonušą Radvilą už Kėdainių sutarties pasirašymą norėtą suimti ir teisti, bet jis netikėtai gruodžio 31 d. mirė. 
Vėliau pilis atiteko Stefanui Čarneckiui, kuris 1698 m. dar kartą rekonstravo pilį. Po jo mirties pilis atiteko Janui Klemensui Branickiui. 1705 m. pilyje buvo susitikę Abiejų Tautų respublikos karalius Augustas II ir Rusijos imperijos caras Petras I. Šios susitikimo metu karalius įsteigė Baltojo erelio ordiną – seniausią ir garbingiausią Lenkijos valstybinį apdovanojimą. Pastarajam įvykiui atminti 1982 m. buvo pastatytas paminklas (autorius Ježis Grigorčiukas), vaizduojantis pasiruošusį skristi bronzinį erelį. 1734 m. pilis sudegė. 1771 m. pilies griūvėsius nuplovė potvynis, o likusius akmenis per I pasaulinį karą 1915 m. vokiečių kariuomenė panaudojo kelių statyboms.
Pagal Sankt Peterburge esančius archyvinius dokumentus, kuriuose nubraižytas detalus pilies planas buvo nuspręsta pilį atstatyti. 1961-1963 m. prasidėjo archeologiniai kasinėjimai. Vėliau vyko įvairūs parengiamieji darbai, kol galiausiai 2002 m. prasidėjo pilies atstatymo darbai. Pilies atstatymo kaina siekia 12 milijonų zlotų.

Pilies lobynas

1565 m. karalius Žygimantas Augustas įkūrė pilyje biblioteką, kurioje buvo saugomos knygos atvežtos iš Lietuvos valdovų rūmų. Karalius labai mėgo rinkti juvelyrinius dirbinius. Savo kolekcijoje karalius turėjo Imperatoriaus Karolio V rubiną. kurio vertė siekė skudų. Taip pat turėjo imperatoriaus deimantą ant kurio vienos pusės buvo pavaizduotas Habsburgų erelis, o ant kitos pusės šūkis Plus ultra. Taip pat turėjo sultono kardą, kurio vertė siekė 16,000 dukatų. Turėjo 20 skirtingų šarvų rūšis ir 360 arasus, kuriuos jam 1550-1560 m. pagamino Briuselio meistrai. Arasai puošė pilies sienas. Po karaliaus mirties visus šiuos turtus išsidalino įvairūs žmonės.
Valjės departamentas

Geografija

Didesniąją departamento dalį užima kalvos, o įlankos pakrantėje – pakrančių pelkynai ir mangrovių sąžalynai, išraižyti upių deltų. Svarbiausios upės – Nakaomė ir Goaskoranas.
Wild (Troye Sivan EP)

Įrašymas

Apie savo ketvirtąjį EP Sivan paskelbė VidCon renginyje 2015 m. liepos 25 d., teigdamas, kad tai supažindins jo fanus su muzika, kurią atlikėjas ruošiasi išleisti 2015 m. 2015 m. spalį buvo paskelbta, kad „Wild“ yra įvadas į debiutinį studijinį albumą „Blue Neighbourhood“.
Trys dainos iš „Wild“ pateko į studijinio albumo standard versiją, o delux versijoje yra visos 6 „Wild“ dainos.

Komercinė sėkmė

JAV „Wild“ debiutavo 5 pozicijoje, kur iki 2015 m. spalio buvo parduota 60 000 EP kopijų. Visame pasaulyje iki 2015 m. rugsėjo buvo parduota 97 000 kopijų. Australijoje EP debiutavo 1 pozicijoje ir tapo pirmasis tą pasiekęs EP.
Vida Krištolaitytė

Biografija

1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. gyveno Čikagoje (JAV), nuo 1964 m. Niujorke.
1961 m. baigė dailės pedagogiką Ilinojaus universitete. 1961–1964 m. tapybą ir grafiką studijavo Čikagos dailės institute, 1967 m. baigė Niujorko Frato meno institutą. Nuo 1961 m. dėstė dailę JAV mokyklose.

Kūryba

Kūrybai įtaką darė lietuvių išeivių avangardistų kūryba, ekspresionizmas, Niujorko mokykla. Meistriškai įvaldė figūrinę tapybą, plėtojo portreto, natiurmorto, peizažo žanrą. Jau ankstyvuose grafikos („Tremtiniai“ 1960 m., „Vietnamo motina“ 1966 m., „Didvyrio liekanos“ 1974 m.) ir tapybos („Baltas debesis“ 1973 m., „Liūdesys“ 1987 m.) paveiksluose, bei vėlesnėje kūryboje (tapybos ciklai „Aušros vartų deivės“ 1998 m., „Juodi paukščiai – pavargę angelai“, „Sielos peizažai“, abu 1999 m., „Pianistei Aldonai Dvarionaitei atminti“ 2001 m., piešinių ciklas „Dievai ir žmonės“ 2004 m.) ryški įtaigi meninė stilistika. Kūryboje atsispindi tėviškės netekties drama, nerimastingų išgyvenimų, vidinių būsenų pasaulis. Tapyba pasižymi savitu spalvos pojūčiu, veržliu, dinamišku potėpiu, piešiniai – ekspresyvia, virtuoziška linija.
Nuo 1962 m. dalyvauja parodose; individualios parodos surengtos JAV ir Lietuvoje (1998–2005 m.). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.
Verdono tarpeklis

Verdono tarpeklis (pranc. Gorges du Verdon arba Grand canyon du Verdon) yra Prancūzijos pietryčiuose, Alpėse.
Verdono tarpeklis yra apie 20 km ilgio ir iki 700 m gylio. Tai didžiausias tarpeklis Europoje. Plačiausia jo vieta viršuje – daugiau nei 1,6 km pločio, tačiau dugne uolų sienos kartais nutolusios viena nuo kitos ne daugiau nei per keletą metrų.
Verdono tarpeklis susidarė srauniam vandeniui vis giliau graužiant Verdono upės vagą klintinėje Aukštutinio Provanso plynaukštėje. Kadangi į plynaukštę krintantis lietus susigeria į žemę, nesusidaro upeliai, kurie graužtų ir lygintų tarpeklio uolų sieną.
Iki 1905 m. niekas nebuvo perplaukęs viso Verdono tarpeklio. Tik tada Eduardas Martelis (Édouard-Alfred Martel) (1859–1938), urvų tyrinėjimo (speleologija) Prancūzijoje pradininkas, nuvedė per jį ekspediciją.
Mindaugas Stoncelis

Biografija

1999 m. Baigė Šiaulių universitetą; įgijo matematikos ir informatikos bakalauro laipsnį ir mokytojo kvalifikaciją, 2001 m. Šiaulių universitete įgijo matematikos magistro laipsnį ir gimnazijos mokytojo kvalifikaciją.
1998-2002 m. Šiaulių Jovaro pagrindinės mokyklos matematikos ir informatikos mokytojas, 2002-2003 m. Šiaulių Juliaus Janonio gimnazijos inžinierius-programuotojas, nuo 2002 m. Šiaulių universiteto informatikos katedros lektorius, nuo 2007 m. dar ir Šiaulių universiteto audiovizualinio meno katedros lektorius. Dėstomi dalykai: kriptografija, interneto technologijos.
Lietuvos matematikų draugijos narys.
Behaimo gaublys

Behaimo gaublys – apie 1492 m. Martino Behaimo sukurtas seniausias žinomas gaublys. Šiam gaubliui padaryti prireikė daugiau nei dvejų metų ir tapytojų bei kitų amatininkų pagalbos.
Behaimo kūrinys pateikia milžinišką informacijos kiekį: net 1100 vietovardžių, daug vėliavų, herbų ir valdovų paveikslų. Gaublys padailintas laivų, jūrų gyvūnų ir fantastinių būtybių piešiniais. Behaimas daugiausiai naudojosi Ptolemėjaus, Marko Polo informacija, taip pat gerai žinojo apie portugalų keliones palei vakarinius ir pietinius Afrikos krantus. 
Šiame gaublyje Afrika vaizduojama jau ne kaip vientisas žemės plotas, besidriekiantis iki Azijos. Jame panaudotos neseniai kapitono Bartolomėjaus Diaso kelionėje atrastos žinios, kad apiplaukus piečiausią Afrikos tašką galima patekti į atvirą Indijos vandenyną.
Behaimas aprašė ir prekybinius paaiškinimus (pavyzdžiui, kur geriausi prieskoniai ir kitus). Jie pradėjo ir skatino tarpžemyninės prekybos apraiškas.
Turku

Istorija

Tiksli miesto įkūrimo data nežinoma, bet tradiciškai laikoma, kad miestas įkurtas apie 1229 metus. Iki pat XIX a. Turku buvo Suomijos sostinė (Suomija tuo metu buvo Švedijos karalystės sudėtyje).
1542 m. Turku vyskupijoje išleista Mikael Agricolos abėcėlė, laikoma pirmąja suomiškai spausdinta knyga.
Dešiniajame upės Aurajoki krante stovi seniausia (nuo 1280 m.) Suomijos pilis. Daug kartų perstatyta, kol XVI a. įgavo renesansinių bruožų, išlikusių iki šiandien. 1562 m. Suomijos kunigaikštis Jonas (vėliau Švedijos karalius Jonas III) Vilniuje vedė Žygimanto Senojo dukrą Kotryną Jogailaitę ir su ja apsigyveno Turku pilyje.
Po 1812 m. šaliai patekus Rusijos įtakon, sostinė perkelta į Helsinkį.

Kultūra

Turku mieste yra išlikusi XIII a. pilis, XIV a. Katedra, Aboa Vetus muziejus, kuriame eksponuojami XIV a. archeologiniai radiniai.

Transportas

Į Turku galima atvykti autobusu iš daugelio Suomijos vietų, taip pat yra tarptautinė keltų linija (dažniausi reisai – į Stokholmą, (artimiausią stambų miestą), bei tarptautinis oro uostas.
Zelenogradas

Istorija

Įkurtas 1958 m. kaip tekstilės pramonės centras. 1963 m. gavo miesto teises.