google/wiki40b huggingface dataset:
Centrinė Meksika

Geografija

Centro regionas apima pietinę Meksikos kalnyno dalį ir yra uždaroje teritorijoje, beveik iš visų pusių apsuptas kalnų. Rytuose jį supa Rytų Siera Madrė, kuri skiria nuo Įlankos regiono. Vakaruose jį supa Vakarų Siera Madrė, pietuose – Pietų Siera Madrė. Regionas liečiasi su Įlanka rytuose, Gereru ir Oašaka pietuose, Vakarais vakaruose.
Tokiu būdu susiformuoja Meksikos plokštikalnė, kurios pietinė dalis (Mesa Central) ir atitinka Centro regioną. Nors gyvenimo sąlygos čia nėra geros, Rio Grandė de Santjagas kai kurioms vietovėms suteikia drėgmės, egzistuoja daug derlingų slėnių, kurių didžiausias – Meksiko slėnis (nah. Anahuac). Meksiko slėnis buvo centro regiono svarbiausia vieta, mat čia formavosi ir kilo skirtingos kultūros. Čia buvo penki ežerai (šiuo metu nebelikę nė vieno), tapę namais daugybei tautų ir miestų.
Kiti svarbūs vietos regionai buvo Tolukos slėnis (nah. Matlatzinco), Meskitalio slėnis (otomių kalba: B’ot’ähi), Tlaskala (nah. Tlaxcallān), Mazahua, Tehuakano slėnis, Moreloso slėnis, Tulancingo slėnis ir kt.

Ikiklasikinis laikotarpis

Ikiklasikiniu laikotarpiu atskiruose regiono slėniuose formavosi savitos kultūros. Tehuakano slėnis regiono pietryčiuose yra laikomas pirmąja vieta pasaulyje, kur domestifikuotas kukurūzas.
I tūkst. pr. m. e. regioną stipriai veikė Olmekų kultūra iš rytų. Jos įtakoje Morelo slėnyje iškilo Čalkacingo ir Sasakatlos miestai, o Meksiko slėnyje – Tlatilkas ir Tlapakoja. Vėliau Meksiko slėnyje suklestėjo Kuikuilko miestas.

Klasikinis laikotarpis

Tikriausiai dėl ugnikalnio išsiveržimo, nuo III a. pr. m. e. Kuikuilkas ištuštėjo, tačiau ėmė augti Teotihuakano miestas Meksiko slėnio šiaurėje. Jis tapo svarbiu kultūriniu centru Mezoamerikoje, kurio kultūrinė įtaka buvo jaučiama ne tik Centro regione, bet ir kituose regionuose.
Kitos svarbios šio laikotarpio gyvenvietės buvo Čolula Tlaskalos slėnyje, Teotenangas Tolukos slėnyje (kur vyravo matlacinkai), Huapalkalkas Tulancingo slėnyje (kur vyravo olmekai sikalankai) ir kt.
Tiit Vähi

Biografija

Įgijęs inžinieriaus specialybę Talino technikos universitete, dirbo keliose autotransporto įmonėse.
1988 m. buvo vienas iš Estijos liaudies fronto kūrėjų. 1989 m. paskirtas Estijos TSR ryšių ir transporto ministru, juo dirbo ir po Estijos nepriklausomybės atkūrimo suformavus naująją E.Savisaro vyriausybę. Šiam atsistatydinus, nuo 1992 m. sausio iki naujų parlamento rinkimų spalio mėn. buvo Estijos ministras pirmininkas. Jam būnant premjeru buvo įvesta Estijos nacionalinė valiuta – krona, pradėta valstybės turto privatizacija.
1993 m. išrinktas Estijos koalicinės partijos pirmininku. 1995 m. jo vadovaujama partija kartu su Estijos liaudies sąjunga laimėjo Riigikogu (Estijos parlamento) rinkimuose, o T.Vähi vėl tapo ministru pirmininku.
Atsistatydino 1997 m. vasario mėn. dėl nesutarimų koalicijos viduje.
Nuo 2008 m. – Estijos pramonininkų sąjungos pirmininkas.
Stefanas Mikalojus Branickis

Biografija

1683 m. buvo Konstitucinio seimo narys. 1683 m. dalyvavo Vienos mūšyje. 1692 m. buvo tas žmogus, kuris parūpino Balstogės gyvenvietei miesto teises. Buvo Balstogės Branickių rūmų statybos pradininkas. Palaidotas Krokuvos Šv. Petro bažnyčioje.

Šeima

Gimė Jano Klemenso Branickio ir Aleksandros Kotrynos Čarneckos šeimoje. Motina buvo ATR etmono Stefano Čarneckio dukra. 1686 m. vedė Kotryną Scholastiką Sapiegaitę, kurios tėvas buvo Lietuvos didysis etmonas – Kazimieras Jonas Sapiega. Su žmona susilaukė penkių vaikų: Jano Klemenso Branickio, Kristinos, Konstancijos, Elžbietos ir Uršulos.
Mevongo nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 894,00 km² plotą ir įsikūręs Thanonthongčajo (Thanon Thong Chai) kalnuose, apima Pangtavajo (Pang Ta Wai) apylinkėse. Thanonthongčajo kalnų aukštis svyruoja nuo 400 – 1 964 m virš jūros lygio, aukščiausias Mokoču kalnas (1 964 m).
Saulius Leonavičius

Saulius Leonavičius (g. 1973 m. kovo 26 d. Marijampolėje) – Lietuvos lengvaatletis, aklųjų riedulininkas. Silpnaregis (B2).

Biografija

2005 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą.

Įvertinimas

1996 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas
Poliomielitas

Poliomielitas – ūminė virusinė infekcinė liga, dar vadinama vaikų infekciniu paralyžiumi, plintanti fekaliniu - oraliniu būdu. Ligą sukelia poliovirusas. Dauguma poliomielito infekcijų yra be simptomų. Apie 1 % ligos atvejų virusas su krauju patenka į centrinę nervų sistemą, kur pirmiausiai užkrečiami ir suardomi motoriniai neuronai. Tai sukelia atitinkamų galūnių raumenų susilpnėjimą bei paralyžių.
Arvydas Pocius (1957)

Išsilavinimas

1975 m. baigė Klaipėdos 18-ąją vidurinę mokyklą. 1979 m. baigė Kūno kultūros institutą. Po tris mėnesius trukusių kursų gavo Sovietų kariuomenės atsargos leitenanto laipsnį. 1997 m. baigė Generalinio štabo tarnybos tarptautinį kursą Vokietijos Bundesvero vadovavimo akademijoje Hamburge. 2004 m. birželio 12 d. Arvydas Pocius baigė Strateginių studijų kursą JAV Sausumos pajėgų karo kolegijoje, Karlisle (Pensilvanija). 2005–2007 m. studijavo Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute Tarptautinių santykių ir diplomatijos programą. Įgijo politikos mokslų magistro laipsnį.
Iki 1991 m. dirbo kūno kultūros ir sporto srityje. 1978 m. tapo laisvųjų imtynių Sovietų Sąjungos sporto meistru, 1980 m. – dziudo (juodojo diržo lygmuo) Sovietų Sąjungos sporto meistru .

Tarnyba Lietuvos kariuomenėje

1990 m. vasario 16 d. mitingo prie tuomentinės Aukščiausiosios Tarybos metu viešai atsisakė laipsnio ir Sovietų kariuomenės karininko priesaikos. 1991 m. sausio – rugpjūčio mėnesiais Sovietų bandymo karine jėga perimti valdžią Lietuvoje metu, dalyvavo saugant Aukščiausiąją Tarybą. 1991 m. sausio 11 d. prisiekė Lietuvos Respublikai ir tapo eiliniu savanoriu. 1991 m. paskirtas Savanoriškosios krašto apsaugos tarnybos organizacinio skyriaus viršininku. Vėliau tapo jos štabo viršininko pavaduotoju, 1993 m. – štabo viršininku, 1994 m. – vadu. 2002 m. tapo Rytų karinės apygardos vadu. 2004 m. birželio 30 d. paskirtas Lauko (sausumos) pajėgų vadu. 2007 m. paskirtas NATO Sąjungininkų transformacijos vadavietės štabo viršininko pavaduotoju kariniam švietimui ir mokymui. 2009–2014 m. Lietuvos kariuomenės vadas.
1991 m. gruodžio 30 d. tapo Lietuvos kariuomenės majoru, 1993 m. – pulkininku leitenantu, 1997 m. – pulkininku. 2004 m. Prezidentas Valdas Adamkus A. Pociui suteikė brigados generolo laipsnį. 2009 m. Prezidentė Dalia Grybauskaitė suteikė A. Pociui generolo majoro laipsnį, 2011 m. – generolo leitenanto.
Apdovanotas Vyčio Kryžiaus 4-ojo laipsnio ordinu, Sausio 13-osios atminimo medaliu, Kariuomenės kūrėjų savanorių medaliu, Krašto apsaugos sistemos lygmens medaliu „Už nuopelnus" ir kitais apdovanojimais.
Prezidentė Dalia Grybauskaitė 2014 m. rugsėjo mėn. paskyrė A.Pocių Lietuvos ambasadoriumi Rumunijoje.
Kučiūnai

Aplinkinės gyvenvietės

LAZDIJAI – 13 km
Miškiniai – 4 kmSEINAI – 14 kmVEISIEJAI – 13 km

Šnekta

Kučiūnų šnekta priklauso pietų aukštaičių tarmei. Ji yra išsamiai aprašyta 2006 m. išleistame leidinyje „Kučiūnų krašto šnektos tekstai“ (autorė Asta Leskauskaitė).
Jasiuliškio dvaras

Istorija

XIX a. buvo palivarkas, vėliau – dvaras. 1923 m. dvare buvo 49, viensėdyje – 29 žmonės. Tarpukaryje tai buvo Stomų dvaras. Dvaro savininkas Vladas Stoma, Rusijai okupavus Lietuvą, buvo ištremtas į Vorkutą, o jo dvaras nacionalizuotas. Dvarininkas, generolas leitenantas Vytautas Stoma (1868–1947) ištremtas mirė Altajuje. Jam įrengta atminimo lenta Vidiškių bažnyčios šventoriuje.
Antrojo pasaulinio karo metais dvare veikė vokiečių kareivių ligoninė. 1946 m. dvare buvo įkurti senelių ir invalidų namai, pagalbinis ūkis (šiuo metu tai Jasiuliškių socialinės globos namai). 1970 m. dvarvietėje iškilo nauji gyvenamieji korpusai, ūkiniai pastatai.
Bongoras

Istorija

Bongoras išaugo iš 1904 m. vokiečių įkurto karinio posto. 1911 m. iš Vokiečių Kamerūno atiteko prancūzams.
III Europos futbolo čempionatas

Atrankos varžybos

Grupių varžybos vyko 1966-68 metais, ketvirtfinaliai 1968 metais. Iš viso buvo 8 grupės po 4 komandas, išskyrus 4 grupę, kurioje buvo tik 3 komandos. Kiekviena grupės komanda sužaisdavo su visomis kitomis grupės komandomis 2 kartus (išvykoje ir namie). Už pergalę buvo skiriami 2 taškai, už lygiasias - 1, už pralaimėjimą - 0. Grupių nugalėtojai pateko į ketvirtfinalį, kuris buvo žaidžiamas atkrintamųjų varžybų principu.

Finalinis turnyras

Finalinis turnyras vyko 1968 m. birželio 5–10 d. Italijoje (Florencija, Neapolis, Roma). Čempionais tapo italai, nors laimėjo tik vienerias iš trejų rungtynių.
Algimantas Lėckas

Algimantas Lėckas (1934 m. gegužės 7 d. Kaune – 2009 m. kovo 20 d. Vilniuje) – Lietuvos architektas, skulptorius, dailininkas.
Feljetonas

Feljetonas (pranc. feuilleton < feuille 'lapas, laikraštis'), grožinės literatūros ir publicistikos žanras – nedidelis humoristinis arba satyrinis aktualios visuomeninės - politinės, moralinės ar socialinės tematikos kūrinys, paprastai skelbiamas periodinėje spaudoje. Jame dažnai nagrinėjami dalykai nušviečiami subjektyviu autoriaus (feljetonisto) požiūriu, su humoru, vaizdai ir mintys paryškinama įvairiomis antitezėmis, paradoksais, priežodžiais. Remiamasi tikrais faktais, atvirai šaipomasi iš realiai gyvenančių, konkrečių asmenų. Tai padeda ugdyti piktai pašaipų skaitytojo požiūrį į visuomenei žalingus reiškinius.
Kasdienėje kalboje feljetoniško stiliaus terminais dažnai pavadinami lengvo, paviršutiniško, nerimto turinio veikalai ar tokio pobūdžio stilius.

Istorija

Pavadinimas kilo iš prancūzų laikraščių specialių lapų ir atkarpų (skirtų pramoginio pobūdžio apsakymams, tęstiniams romanams, knygų, spektaklių, dailės parodų recenzijoms, kultūrinio gyvenimo kronikai) pavadinimo.

Lietuva

Lietuvių feljetonas atsirado spaudos draudimo laikais. Jis buvo visuomeninio arba publicistinio pobūdžio. Lietuvių feljetono pradininkas Vincas Kudirka išjuokė carinę užsienio ir vidaus politiką, neigiamus lietuvių gyvenimo reiškinius.
Gyvatvorė

Gyvatvorė – tvora, sudaryta iš gyvų augalų (krūmų, medžių). Gyvatvorės dažnai naudojamos aptverti sodybas, parkus, laukus. Kadangi gyvatvorės gerai sulaiko triukšmą, dulkes, užstoja vaizdą į kiemą, jos ypač tinkamos sodybos ir gatvės ribos apželdinimui. Kartais gyvatvorėmis apsodinamos ištisos pakelės, ypač soduose. Gyvatvorės būna natūralios, arba formuojamos karpant.
Gyvatvorėms tinkami augalai: raugerškis, gudobelė, karagana, guoba, totorinis klevas, šunobelė, miškinė obelis, medlieva, buksmedis, tuja ir kt.
Lengvenis Algirdaitis

Biografija

Lengvenis gimė 1360 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo ir jo antrosios žmonos Julijonos (Uliana Aleksandrovna iš Tverės) šeimoje. 1389–1392 m. Jogaila, o ir 1406–1411 m. Vytautas jį paskyrė Naugardo (arba Severėnų Naugardo) valdovu. Tuomet jis buvo stačiatikiškai pakrikštytas Simonu. 1393 metais Vytautas padovanojo jam Mstislavlį. Lengvenis buvo vienas geriausių Vytauto karvedžių. Žalgirio mūšyje jis vadovavo trims Smolensko pulkams. 1411 m. jis dalyvavo pasirašant Torunės taiką.
Lengvenis buvo vedęs Mariją (Mariya Dmitrovna, Maskvos kunigaikštytė), vėliau nežinomos kilmės žmoną. Iš pirmosios santuokos žinomas jo sūnus Jurgis Lengvenaitis (stačiatikiškai pakrikštytas Jurijumi) taip pat dalyvavo Žalgirio mūšyje ir vadovavo vienam iš Smolensko pulkų. Iš jo kilusi didikų giminė vadinta Lengvenaičiais. Tačiau jo linija greitai nutrūko, o paskutinei moteriškos lyties Lengvenaitei XVI a. ištekėjus už Mykolo Zaslavskio, prasidėjo Mstislavskių didikų giminė.
Iš antrosios santuokos gimė Jaroslavas Fiodoras Lengvenaitis.
Lengvenis mirė 1431 m. birželio 19 d.
Sarpsborg 08 FF

Istorija

Naujasis klubas įkurtas 2008 m. Prieš tai ilgus metus mieste veikė kitas klubas.
Hacettepespor

Istorija

Anksčiau vadinosi ASASSpor, bet ištikus finansinei krizei, klubą nupirko Gençlerbirliği SK. Nepaisant to, kad faktiškai OFTAS tapo dukterine Genclerbirligi komanda, jai buvo leista dalyvauti 2007 m. šalies čempionate toje pačioje lygoje, kaip ir Genclerbirligi.
Bratislavos pilis

Bratislavos pilis (svk. Bratislavský hrad) yra centrinė Slovakijos sostinės Bratislavos pilis. Ji yra pietinėje Mažųjų Karpatų dalyje, ant kairiojo Dunojaus kranto uolų, buvusioje Europos prekybinių kelių susikirtimo vietoje.

Istorija

Pilies kalnas buvo apgyvendintas jau akmens amžiuje. Pirmieji žinomi gyventojai buvo keltai, vėliau romėnai ir slavai.
Pilis pirmą kartą paminėta, remiantis skirtingais šaltiniais, 805 m. arba 907 m., kai daugelyje šaltinių minimi trys Bratislavos mūšiai, kurie nulėmė Didžiosios Moravijos žlugimą. Iš tų laikų rytinėje kalno dalyje yra išlikusi trijų navų akmeninė bazilika. Viduramžiais pilis ir apylinkės atiteko Vengrijai.
X a. čia kaldintos monetos su užrašu Preslavva Civitas. XI–XII a. čia atsirado ankstyvojo romaninio stiliaus akmeniniai rūmai. Dabartinį keturkampį pavidalą pilis įgavo XV a., kai buvo iš esmės perstatyti ir įtvirtinimai, daugiausia siekiant apsisaugoti nuo husitų antpuolių. Per vėlesnius amžius pilis ne kartą perstatyta, sugriauta ir vėl atstatyta. XVI a. pilis perstatyta renesansiniu, po šimto metų barokiniu stiliumi.
1784 m. pilis atiduota Katalikų bažnyčiai, kuri čia įsteigė katalikišką mokyklą. 1802 m. čia įrengtos kareivinės. 1811 m. Napoleono kariuomenė pilyje sukėlė gaisrą, kuris greitai persimetė ir į priešpilį bei visiškai sunaikino pilį. Po šio gaisro 150 metų virš miesto stovėjo tik pilies griuvėsiai. Pilis paskutinįkart atstatyta 1953–1968 m. Šiandien tai muziejus ir reprezentacinis pastatas.
Rusijos imperijos senatas

Rusijos imperijos senatas – 1711–1917 m. Rusijos imperijos aukščiausiasis valstybės ir teismo organas, pavaldus imperatoriui. Įkurtas Petro I kaip aukščiausiasis įstatymų leidybos ir valstybės valdymo organas. Nuo XIX a. I pusės aukščiausiasis teismo organas, vykdęs valstybinių įstaigų ir valdininkų veiklos priežiūrą. Pagal 1864 m. Teismų statutus tapo aukščiausia ir kasacine teismo instancija. Nuo 1795 m. jo kompetencijai priklausė ir Lietuvos teismų išspręstos bylos.
Garankščiai

Istorija

XX a. viduryje kaime veikė pradinė mokykla.
Rita Nenėnaitė

Biografija

1963–1974 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. J. Svirskienė). 1974–1979 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. B. Razauskienės klasė). 1976–1980 lankė vargonų klasės fakultatyvą (doc. V. Survilaitės ir prof. L. Digrio klasės). Studijų metais dirbo Vilniaus B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos choro dirigavimo mokytoja ir jaunučių choro vadove, buvo Valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros koncertmeisterė.
1979–1980 Trakų rajoninių kultūros namų darbuotoja, rajono kultūros darbuotojų moterų choro ir Lentvario kultūros namų mišriojo choro vadovė – abu kolektyvus parengė 1980 respublikinei dainų šventei, moterų choras konkurse pelnė antrąją vietą.
Nuo 1979 Vilniaus berniukų choro „Ąžuoliukas“ koncertmeisterė, nuo 1980 „Ąžuoliuko“ muzikos mokyklos jaunučių choro vadovė, dirigavimo ir balso lavinimo mokytoja, nuo 1994 vyresnioji mokytoja. 1989–1992 „Ąžuoliuko“ muzikos mokyklos direktoriaus pavaduotoja. Su jaunučių choru koncertavo Vilniuje ir kituose miestuose, dalyvavo tarptautiniame muzikos festivalyje „Gaida“, padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai, 1981–1984 dalyvavo koncertuose „Tau, mamyte“ Lietuvos valstybinėje filharmonijoje, dideliam pagrindiniam chorui 1985 dirigavo „Ąžuoliuko“ 25-mečio jubiliejiniame koncerte, choras dainavo V. Miškinio „Pasaka apie švelnukus" spektakliuose 1997 Vilniuje ir Palangoje. Jaunučių chorą (kartu su R. Gečaite) parengė 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei, o jaunių chorą – 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
1989 kartu su E. Čigriejūte įkūrė Vilniaus Arkikatedros Bazilikos vaikų chorą, kuris gieda Arkikatedroje kiekvieną sekmadienį vaikų šv. Mišiose ir kitų švenčių progomis. Chorą išmokė daug įvairių kūrinių, dalyvavo su juo tarptautiniame muzikos festivalyje „Gaida", padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai, dalyvauja J. Naujalio naujų religinės muzikos kūrinių konkursuose, gieda daugelyje Lietuvos bažnyčių, 1994 gastroliavo Ispanijoje, dalyvavo 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.
R. Nenėnaitė – 1988 tarprespublikinio berniukų chorų sąskrydžio Kaune dirigentė, 1985 respublikinės dainų šventės chorų konkurso žiuri narė, 1996 J. Naujalio religinės muzikos konkurso žiuri narė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Paro FC

Istorija

Žaidžia elito divizione.
Vytautas Jurkūnas (1910)

Vytautas Jurkūnas (1910 m. birželio 1 d. Vindeikiuose, Musninkų valsčius, Ukmergės apskr. – 1993 m. spalio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas grafikas.

Biografija

Dailininko Vytauto Jurkūno tėvas. 1929–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, mokytojai Mstislavas Dobužinskis, Adomas Galdikas, Kajetonas Sklėrius ir kt.
1937–1940 m. mokytojavo Palangoje ir Aukštadvaryje, 1940–1941 m. Kauno meno mokyklos dėstytojas. 1942–1943 m. dalyvavo Antrajame pasauliniame kare. 1945–1975 m. Vilniaus dailės instituto (nuo 1951 m. Lietuvos dailės institutas) dėstytojas, 1945–1952 m. direktorius, 1968–1975 m. Grafikos katedros vedėjas, nuo 1960 m. profesorius.

Kūryba

Jau ankstyvuosiuose raižiniuose („Motina su vaiku“ 1935 m., ciklas „Žvejai“ 1937–1939 m.) susiformavo savitas braižas: stambaus plano, kartais diagonali kompozicija, apibendrintas realistinis piešinys, linijų ir formų ekspresyvumas, dinamiškas štrichas. Karo metais sukūrė dramatiškų, ekspresyvių kompozicijų („Prie duobės“ 1943 m., ciklas „Hitlerinių okupantų žvėriškumai“ 1945–1946 m.). Po karo kūrė monumentalius, dekoratyvius estampus tam laikotarpiui būdinga socialinė tematika („Paukštininkė“, „Etnografija“, abu 1966 m., „Elektrifikacija“ 1967 m., ciklas „Taika“ 1966 m.).
Labiausiai išgarsėjo kaip knygų iliustratorius. Iliustracijas kūrė linoraižinio, medžio raižinio technika, joms būdingas prasminis ryšys su tekstu, ekspresyvus, grubokas štrichas, ryški veikėjų charakteristika, vaizdo dekoratyvumo ir buitinio konkretumo darna. Nuo 1935 m. dalyvavo parodose, individualios parodos 1960–1963 m. surengtos Vilniuje, Maskvoje, Taline, po mirties 1994 m. Vilniuje.
Darius Šulnis

Darius Šulnis (g. 1971 m.) – Lietuvos verslininkas, finansininkas, investicijų bendrovės „Invalda" prezidentas.

Biografija

1993 m. Darius Šulnis Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete baigė ekonomikos studijas, 2013 m. Duke universitete (JAV) įgijo verslo administravimo magistro laipsnį (MBA).
Nuo 1994 m. iki 2002 m. AB FMĮ „Finasta" direktorius, finansų makleris (finansų maklerio generalinė licencija), nuo 2006 m. iki 2012 m. AB „Invalda" prezidentas, nuo 2002 m. iki 2006 m. UAB „Invalda Real Estate" direktorius, nuo 2013 m. - AB "Invalda INVL" prezidentas.
Darius Šulnis turi daugiau kaip 20 metų patirties kuriant ir valdant savo srityse pirmaujančius verslus, įgyvendinant jungimosi ir įsigijimo bei pardavimo sandorius, pritraukiant investicijas ir bendradarbiaujant su strateginiais ir finansiniais investuotojais.
Zigmantas Jankauskas

Zigmantas Jankauskas (g. 1937 m. gegužės 13 d. Kaune) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija

1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1987 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.
1961–1963 m. dirbo Elektrėnų valstybinėje rajoninėje elektrinėje, 1963–1971 m. Puslaidininkių fizikos institute, nuo 1971 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus fakulteto (dab. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, 1989–1997 m. Elektrotechnikos katedros vedėjas. Nuo 1989 m. profesorius.
Mokslinių tyrimų sritys: teorinė elektronika, elektrodinamika, kvantinė elektronika, elektrotechnika.
Alvydas Medalinskas

Biografija

1970–1973 m. mokėsi Vilniaus 31-oje, 1973–1981 m. 41-oje vidurinėje mokykloje. 1981–1985 m. studijavo Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultete.
1985–1988 m. Lietuvos žemės ūkio ekonomikos instituto asistentas. 1988 m. Sąjūdžio (LPS) iniciatyvinės grupės narys, 1989–1990 m. LPS atsakingasis sekretorius. 1990–1992 m. LR-AT pirmininko pavaduotojo Bronislavo Kuzmicko padėjėjas. 1991–1992 m. studijavo Londono universitete, Londono ekonomikos ir politikos mokslų mokykloje, tarptautinių santykių magistras. 1993–1994 m. Vilniaus universiteto tarptautinių santykių instituto direktoriaus pavaduotojas.
Rengė komentarus Lietuvos televizijos laidai „Panorama“, dienraščiui „Lietuvos rytas“, „Laisvosios Europos“ radijui užsienio politikos tema.
1994–1996 m. dirbo diplomatinį darbą Londone. 1996–2000 m. ir 2000–2003 m. LR Seimo narys, 2000–2001 m. Užsienio reikalų komiteto pirmininkas.  2003–2004 m. prezidento Rolando Pakso patarėjas užsienio politikos klausimais. 2004 m. Tarptautinės politikos centro direktorius. 2008–2013 m. dienraščio „Respublika“ politikos redaktorius, nuo 2013 m. Lietuvos ryto televizijos laidų vedėjas. Mykolo Romerio universiteto Politikos mokslų katedros lektorius. Bendradarbiauja dienraštyje „Lietuvos žinios“.
1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) narys, 1991–1993 m. LSDP tarybos narys, 1991–1992 m. LSDP atsakingasis sekretorius. 1996–2003 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, sąjungos pirmininko pavaduotojas. 
Žmona Daiva, duktė Gabija.
Jean Clouet

Žanas Klujė (pranc. Jean Clouet, apie 1485−1541 m.) – XVI a. renesanso dailininkas, dirbęs Prancūzijos karaliaus dvare.

Biografija

Žanas Klujė buvo dailininkas, dirbęs Prancūzijos karaliui Pranciškui I ir minimas bent nuo 1516 m. Jis minėtas Turo mieste, iš kurio buvo kilusi jo žmona. Jis gyveno Ture ir susilaukė sūnaus Fransua Klujė, kuris vėliau tapo dailininku ir pakeitė tėvą Prancūzijos karaliaus tarnyboje. 1523 m. Žanas Klujė buvo priimtas į grumo tarnybą Pranciškaus I-ojo, nuo 1529 m. gyveno Paryžiuje. Jis nebuvo prancūzas, pagal dailės bruožus galima spėti, kad kilęs iš Nyderlandų. Nėra išlikęs nei vienas pasirašytas ir tikrai žinomas Ž. Klujė kūrinys. Jis kūrė miniatiūras, piešinius ir aliejinius paveikslus, daugiausiai portretus. Jam priskiriama grupė piešinių, esančių Šantiji ir vaizduojančių Prancūzijos karaliaus dvaro asmenybes tarp 1514 ir 1540 metų. Radus Gijomo Budė portretą (pats G. Budė minėjo, kad jo portretą buvo nutapęs Ž. Klujė) ir jo paruošiamajam piešiniui esant Šantiji, tapo aišku, kad jie kurti to paties autoriaus. Ž. Klujė kūrė brandžiojo renesanso tapybos maniera, portretūroje siekė pateikti psichologinę pozuotojo charakteristiką.
Kalenikas Miškovičius

Vaikai

Turėjo sūnus: Senką, Ivašką, Getautą- Andrejų, Akušką, Džerbą, Tišką ir dukterį (Romano Ivaškovičiaus Volkavičiaus žmona), jos anūkas Ivanas Gornostajus rėmė Tiškevičių giminę ir prisidėjo prie jos kilimo.
Aloyzas Toleikis

Biografija

1949–1955 m. mokėsi Telšių taikomosios dailės technikume, 1957–1963 m. studijavo Vilniaus dailės institute. Nuo 1963 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, nuo 1984 m. Menų fakulteto Piešimo katedros profesorius, Šiaulių universiteto senato narys. 
Nuo 1966 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba

Sukūrė paminklų, dekoratyvinių kompozicijų, portretų, medalių. Su kūrybiniais darbais dalyvavo parodose Maskvoje, Vokietijoje, Lenkijoje, Vengrijoje.
Svarbesni darbai: „Jaunystė“ (1969 m.), „Ikaras“ (1971 m.), „Grojanti mergaitė“ (1978 m.), „Dubysa“ (1976 m.), „Rytas“ (1979 m.), „Motinystė“ (1980 m.), „Mergaitė su dūdelėmis“ (1985 m.), antkapinis paminklas poetui J. Krikščiūnui-Jovarui „Poezijos mūza“ (1973 m.), antkapinis paminklas A.Bilevičiūtei (1977 m.). Sukūrė šiauliečių bareljefų, biustų: muziejininko J. Naudužo, dailininko G. Bagdonavičiaus, aktorės P. Pinkauskaitės, gydytojo J. Jankausko ir kt.
Bežemniai

Istorija

XIX a. priklausė Lazūnų dvarui. 1861 m. jame gyveno 98 žmonės, 1897 m. – 352 žm., 1940 m. – 433 žm. Tarpukaryje priklausė Valažino apskrities Lūgamėnų valsčiui. Pokaryje įjungtas į Jurotiškių rajono Babrėnų apylinkę. Įsteigta pradinė mokykla, 1950 m. įkurtas kolūkis. 1999 m. Bežemniuose gyveno 128 kaimiečiai.
Marija Jačinovskaja-Kymantienė

Biografija

Gimė 1858 m. Šiauliuose, baltarusių kilmės bankininko šeimoje. Baigė Sankt Peterburgo konservatoriją, ištekėjo už Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti iždininko Jono Kymanto. 1914 m. Vilniuje surengė koncertą lietuvių, baltarusių, lenkų ir rusų kalbomis. 1914-1918 m. vadovavo baltarusių chorui. 1911-1916 m. priklausė Vilniaus baltarusių muzikos-dramos klubui. Mirė 1922 m. Vilniuje.