google/wiki40b huggingface dataset:
Arūnas Tarabilda

Biografija

Gimė menininkų šeimoje. Tėvas Petras Tarabilda, motina Domicėlė Tarabildienė. Broliai Ramonas Tarabilda ir Rimtas Tarabilda, sesuo architektė Giedrė Tarabildaitė-Kontvainienė.
1952 m. pradėjo studijuoti grafiką LSSR dailės institute (dėst. Vytautas Jurkūnas). Tame pačiame kurse mokėsi grafikai Stasys Krasauskas, Vytautas Kalinauskas, Juozas Galkus, Kastytis Juodikaitis. Viename iš piešinių draugus pavaizdavo kartu su humoristiniu kurso herbu, tarsi pranašaujančiu vėlesnį jo susidomėjimą heraldika.
Per 1956 m. Vėlines Vilniuje, Rasų kapinėse, studentai ir moksleiviai rinkosi prie Jono Basanavičiaus, Mikalojaus Konstantino Čiurlionio ir kitų žymių Lietuvos asmenų kapų. Minėjime dalyvavo Arūnas Tarabilda, prof. Jonas Dagys, Rimtautas Gibavičius, Albinas Bernotas, Laimutis Barkauskas, Vytautas Viliūnas ir kt. A. Tarabilda išdrįso viešai kelti klausimą dėl Gedimino vardo grąžinimo Vilniaus Stalino prospektui (dab. Gedimino prospektas), sutrukdė valdžiai nuimti kryžių nuo Šv. Kazimiero bažnyčią vainikuojančios karūnos.
Už antisovietinę veiklą 1957 m. pašalintas iš LLKJS ir Dailės instituto, paimtas į sovietinę armiją, tarnavo sveikatai kenksmingomis sąlygomis radiacija užkrėstoje zonoje Sverdlovsko srityje. 1959–1961 m. vėl studijavo grafiką Dailės institute. Nuo 1961 m. dalyvavo dailės parodose. Palaidotas Rasų kapinėse.

Asmenybė ir kūryba

Nuo vaikystės jam buvo būdingi romantiniai polinkiai, veiklumas, nagingumas. Dalyvavo aviamodelizmo būrelyje, pasiekė rekordų su sklandytuvų modeliais, vėliau šokinėjo iš parašiuto, sukonstravo burinį laivą, suaugęs pasistatė namą vaizdingoje Pavilnio vietovėje, nors dėl to ir teko kurį laiką atsitraukti nuo kūrybos.
1966 m. buvo įsteigta Respublikinė heraldikos komisija. Į prasidėjusį Lietuvos miestų ir miestelių senųjų herbų atkūrimą ir naujų projektavimą įsijungė nemažai dailininkų, bet A. Tarabilda buvo vienas iš aktyviausių. Šio darbo, atitikusio jo patriotines aspiracijas ir domėjimąsi Lietuvos istorija, jis ėmėsi labai rimtai. Ieškojo medžiagos Maskvos archyvuose, iš senųjų dokumentų kopijavo LDK emblemas, gilinosi į griežtas, per šimtmečius susiklosčiusias herbų komponavimo taisykles. Gerai perpratęs šios specifinės taikomosios dailės srities reikalavimus, dailininkas sukūrė puikių ir išraiškingų herbų. Jis atkūrė šešis ir sukūrė septynis naujus herbus. Tačiau jau po Arūno mirties, po 1970 m. dainų šventės, kurios dalyviai, pasipuošę spalvinga savo miestų atributika, papiktino aukštus svečius iš Maskvos, Heraldikos komisijos veikla buvo uždrausta.
Marsnik programa

Marsnik programa – SSRS bepiločių erdvėlaivių programa, skirta Marso tyrimams, vykdyta 1960 m. Tai turėjo būti pirmieji aparatai praskrieję pro Marso planetą. Šiai programai priklausė du erdvėlaiviai: Marsnik 1 ir Marsnik 2, kurių abiejų kelionės baigėsi netoli Žemės, sprogus raketoms.
Aparatai turėjo rinkti informaciją apie tarpplanetinę erdvę tarp Žemės ir Marso, fotografuoti Marso paviršių.
Romualdas Gailys

Romualdas Gailys (1941 m. vasario 2 d. Padarbuose, Židikų valsčius – 2017 m. vasario 15 d.) – Lietuvos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1964 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1975 m. medicinos mokslų kandidatas.
Nuo 1964 m. dirbo Kauno raj. centrinėje ligoninėje. Nuo 1966 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas, nuo 2010 m. Lietuvos sveikatos mokslų universitetas) dėstytojas, 1990–1992 m. Patologinės anatomijos katedros vedėjas, nuo 1998 m. medicinos fakulteto dekanas. Nuo 1993 m. profesorius. Nuo 2002 m. Patologinės anatomijos klinikos vadovas.
Mokslinio darbo svarbiausia kryptis – širdies vainikinių arterijų sienos ir nervinio aparato pokyčiai ištikus miokardo infarktui.
Psalmodija

Psalmodija (gr. psalmos – giesmė ir ōdē – giedojimas) – bažnytinio giedojimo forma, kurią krikščionys perėmė iš judėjų.
Būdingi psalmodijos bružai: nedidelio diapazono melodika (dažniausiai apima 2–3 gretimus dermės laipsnius), rečitatyvinis giedojimas, visiška ritmo priklausomybė nuo loginių bei gramatinių akcentų.
Jonas Dabrila

Biografija

1975 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, miškų inžinierius. VĮ Kazlų Rūdos mokomosios miškų urėdijos vyr inžinierius, 2000 m. urėdo pavaduotojas gamybai ir komercijai.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 1996 m. Lietuvos centro sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Kazlų Rūdos skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Vida, vaikai Laimis, Gitana.
Salantų valsčius

Salantų valsčius buvo šiaurės vakarų Lietuvoje. Centras – Salantai.
Lensko ulusas

Geografija

Didžioji dalis teritorijos į Lenos plynaukštėje. Svarbiausios upės – Lena, Vitimas, Niuja, Peledujis.
Lietuvos kultūros sąjunga

Lietuvos kultūros sąjunga – Lietuvos liberalių ir demokratinių organizacijų sąjunga, veikusi 1924 m. gruodžio mėn. – 1935 m. lapkričio mėn. Kaune. Koordinavo organizacijų - narių kultūrinę veiklą.

Veikla

Lietuvos kultūros sąjunga rūpinosi švietimu, kultūra ir mokslo žinių skleidimu. 1925–1932 m. kasmet šaukiamuose kultūros kongresuose nagrinėtos suaugusiųjų švietimo, vaikų auklėjimo, sveikatos ir blaivybės, kraštotyros ir kt. problemos. Lietuvos kultūros sąjungos iškelta idėja leisti Lietuvių enciklopediją įgyvendinti 1929 m. pradėjo „Spaudos fondas“. Kongresų nutarimus vykdė jų renkama Lietuvos kultūros taryba (LKT). LKT parengė liaudies universitetų, suaugusiųjų mokymo kursų programas, statutus, rūpinosi populiarios mokslinės literatūros leidyba, bibliotekomis, rengė paskaitas.
Remigijus Aleksandras Viniarskas

Biografija

Mokėsi Druskininkų 1-ojoje vidurinėje mokykloje, baigė Vilniaus politechnikumą. Paimtas TSRS kariuomenėn tarnavo Vokietijoje. 2004 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete baigė pramonės technologijų inžinerijos specialybę.
1981 m. Druskininkų šilumos tinklų operatorius, inžinierius, Alytaus šilumos tinklų Druskininkų rajoninės katilinės meistras, 1997–2003 m. SPAB „Druskininkų šilumos tinklai“ direktoriaus pavaduotojas, nuo 2003 m. direktorius, UAB „Litesko“ Druskininkų filialo direktorius, UAB „Litesko“ „Druskininkų šiluma“ direktorius.
2003–2015 m. ir nuo 2016 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys. 
1999–2016 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyriaus, nuo 2016 m. nepartinio judėjimo „Už Druskininkus“ narys.
Jaunystėje žaidė rankinį Vilniaus politechnikumo komandoje, Lietuvos rinktinėje, Druskininkų rankinio klubo narys. Žmona Vitalija, dukra Lina, sūnus Marijus.
Rudiškių herbas

Aprašas

Sidabriniame lauke raudonas plūgas su išaugančiomis iš jo rankenų raudonomis apynių virkščiomis su lapais ir spurgais.

Istorija

Kraštietis dailininkas Juozas Galkus parengė Rudiškių herbo etaloną. Jį heraldikos komisija aprobavo 2005 m. kovo 31 d. (komisijos posėdžio protokolas Nr. 320). Herbas patvirtintas Lietuvos Respublikos Prezidento 2005 m. gegužės 10 d. dekretu Nr. 297.
Meteliai

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardas vandenvardinės kilmės, nuo Metelio ežero.
Žmonės pasakoja, kad apylinkėse anksčiau augdavo daug aitraus kvapo augalų – mėtelių. Kita liaudies versija – vietos tarme šernai vadinami meiteliais, ir žmonės bėgdami nuo šernų šaukdavo „meiteliai atbėga“, o aplinkiniams pasigirsdavo „meteliai atbėga“, nes šernų aplinkiniuose miškuose būdavo labai daug.

Geografija

Kaimas įeina į Metelių regioninį parką. Širvinto miške yra Didysis Širvinto ir Drevėtasis Širvinto ąžuolai – gamtos paminklai.
Julian Assange

Jaunystė

Asandžas gimė Taunsvilyje, Kvynslende. XX a. 8-ojo dešimtmečio viduryje su motina ir patėviu persikėlė į Lismorą Naujajame Pietų Velse. Jo motina ištekėjo dar kartą ir susilaukė antro sūnaus. Skiriantis su antruoju vyru, kilo ginčai dėl vaiko globos, ir dėl to Asandžo motina su abiem sūnumis keliavo per visą Australiją ir slapstėsi 5 metus. Paauglystėje Asandžas kraustėsi kelias dešimtis kartų ir mokėsi daugelyje skirtingų mokyklų, kartais buvo mokomas namuose.
Būdamas 16 metų Asandžas tapo kompiuterių įsilaužėliu. Už tai buvo teisiamas dėl 25 nusikaltimų ir 1995 m. pripažintas kaltu.
1988–1989 m. Asandžas vedė ir su žmona susilaukė sūnaus Danieliaus. Jie išsiskyrė prieš Asandžo areštą ir kaltinimų jam pateikimą.
Teismo vertėjas

Teismo vertėjas - teismo tarnautojas, vertėjas; teisinė pareigybė. Teismo vertėjas dalyvauja teismo posėdžiuose, verčia žodžiu bei raštu (teismo dokumentus ir kt.).
Teismo vertėjui teisinio išsilavinimo reikalavimai netaikomi. Rekomenduotinas universitetinis išsilavinimas.
Šiongnu imperija

Istorija

Pačioje III a. pr. m. e. pabaigoje, nusilpus kaimynams, šiongnu, tuo metu apgyvendinę didžiąją dalį Mongolijos plynaukštės, vadovaujami pirmojo istorinio valdovo Toumeno (arba Teomen) buvo suvienyti į bendrą imperiją, ir migravo į pietus. Buvo įtvirtinta valdovų, tituluojamų šanju, dinastija, reformuota armija.
Toumeno sūnus Maodunis (Modu, Mete) (209–174 m. pr. m. e.) sukūrė tikrą stepių imperiją, kuri ėmė kontroliuoti didžiules teritorijas ir daugybę genčių. Jis užkariavo dinglingus šiaurėje, sutriuškino donghu rytuose, galiausiai juedži vakaruose, užvaldydamas Rytų Turkestaną. Tai buvo didžiausias imperijos išsiplėtimas.
Kinijoje įsitvirtinus Han dinastijai, pradėta ruoštis karui su šiongnu. 133 m. pr. m. e. prasidėjo ilgai trunkantys šiongnu-Kinijos karai, kurių metu Kinijai pavyko nustumti šiongnu į šiaurę, užvaldyti strategiškai svarbų Gansu koridorių. Tačiau šie karai išsekino ir Kiniją, kurios kariams buvo labai sunku kovoti neįprastose klimato sąlygose bei toli nuo maisto bei vandens tiekimo.
Tuo metu Šiongnu imperija turėjo problemų ir viduje. Žlugo vienybė, atskiri vadai nebepakluso šanju valdžiai, prasidėjo įpėdinystės nesutarimai, kas silpnino šiongnu. 53 m. pr. m. e. šanju Huhanye pasirašė su Kinija sutartį, pagal kurią Šiongnu imperija tapo Kinijos vasale. Ji įsipareigojo mokėti metinę duoklę ir laikyti valdovo įkaitus Kinijos sostinėje.
Šanju Huduershi (18-48) laikais Kinijoje kilus neramumams, šiongnu vėl iškovojo nepriklausomybę, tačiau netrukus pietiniai šiongnu buvo tiesiogiai prijungti prie Kinijos. Šiauriniai šiongnu kurį laiką (iki 89 m.) išlaikė nepriklausomybę, bet I a. pabaigoje pralaimėję šianbams ir Kinijai, pradėjo migracijas į vakarus. Spėjama, kad jie pradėjo Didįjį tautų kraustymąsi ir vakaruose tapo žinomi kaip hunai.

Valstybės valdymas

Šiongnu imperija buvo valdoma valdovo, tituluojamo šanju (kin. 單于, pinyin: chányú), dar, kinišku pavyzdžiu, tituluojamo dangaus sūnumi. Jis atstovavo Luanti (kin. 攣鞮, pinyin: Luándī) klanui, vienam iš penkių didžiųjų šiongnu klanų. Kiti įtakingi klanai buvo Hujan (kin. 呼衍, pinyin: Huyan), Suibu (kin. 須卜, pinyin: Xubu), Čiulin (kin. 丘林, pinyin: Qiulin) ir Lan (蘭).
Šanju reziduodavo Orchono aukštupyje, Longčenge (蘢城) (šiame regione vėliau mongolai pastatė Karakorumą), kuriame kasmet rinkdavosi ir visi vadai. Valdymo hierarchijoje žemiau valdovo buvo du karaliai, tituluojami tuči, atstovaujantys kairę ir dešinę pusę. Dešinysis karalius rezidavo Cherleno upės aukštupyje, o kairysis – greičiausiai Changajaus kalnuose.
Kiekvienas iš dviejų karalių turėjo savo valdininkus. Pagal hierarchiją: kuli, generolus, tunghu, kutu. Žemiau stovėjo tūkstantininkai, šimtininkai, dešimtininkai, kurie valdė atitinkamus armijos padalinius. Visa visuomenė buvo organizuota pagal juos. Ši sistema vėliau buvo perimta kitų Mongolijos plynaukštės tautų.
Abakano kalnagūbris

Abakano kalnagūbris (rus. Абаканский хребет) – kalnagūbris esantis Rytų Sibiro pietvakarinėje dalyje, patenkantis į Vakarų Sajano sudėtį. Didžioji dalis plyti Chakasijoje, patenka į Kemerovo sritį ir Altajaus Respubliką. Kalnagūbris yra Kuznecko Alatau aukštumų tęsinys, pietuose susijungiantis su Korbu kalnagūbriu Altajuje. Klimatas – kontinentinis, su šalta, snieginga žiema ir gana šiltomis vasaromis. Kalnuotoje kalnagūbrio dalyje per metus iškrenta iki 1500 mm kritulių. Kai kuriuose golcuose sniegas išbūna visą vasarą.
Kalnagūbris plyti pietrytiniame Kuznecko įdubos pakraštyje, yra Abakano (Jenisiejaus baseinas), Tomės, Mras-Su ir Lebedės (Obės baseinas) upių vandenskyroje.
Abakanas iš šiaurės rytų į pietvakarius driekiasi apie 300 km. Vidutinis aukštis – 1400–1700 m virš jūros lygio. Aukščiausias taškas – 1984 m (bevardė Čočeko kalnagūbrio viršūnė). Antra pagal aukštį viršūnė – Didysis Atalykas (1900 m). Kitos reikšmingesnės viršūnės – Didžioji Koltaiga (1883 m), Mažoji Koltaiga (1770 m).
Kalnagūbris susiformavęs iš metamorfinių ir vulkaninių uolienų (granito, gabro, diorito intruzijos). Reljefas stipriai raižytas, šlaituose (žemiau 1705 m) – tamsi taiga (kėniai, eglės, sibirinės pušys), aukščiau – aukštikalnių tundra.
Kalnagūbrio atšaka – Azyrtalas.

Turizmas

Abakano kalnagūbryje nėra išsiskiriančių viršūnių ir kalnų perėjų. Aukščiausi kalnagūbrio taškai įtraukti į 2-3 sudėtingumo kategorijos pėsčiųjų ir slidininkų maršrutus. 4 kategorijos pėsčiųjų maršrutai dažnai baigiasi plaukimu Abakano upe ir jos intakais. Abakano kalnagūbris dažnai lankomas vandens turistų, nes jį kerta trumpiausias maršrutas nuo Teleckojės ežero iki Didžiojo Abakano aukštupio.
Kazimieras Vytautas Kryževičius

Biografija

Baigęs Rietavo vidurinę mokyklą, 1949–1951 m. ir 1962–1964 m. studijavo Lietuvos veterinarijos akademijoje, baigė 4 kursus. Pokario metais dalyvavo pogrindžio veikloje, Lietuvos Laisvės kovos sąjūdyje, už tai nuteistas dešimčiai metų kalėti Rusijos šiaurėje, Komijoje, Intos anglių kasyklose. Po šešerių metų amnestuotas, grįžo į Lietuvą. 25 metus dirbo Kauno Dirbtinio pluošto gamykloje darbininku, technologu.
1989 m. vasario 16 d. Lietuvos Krikščionių demokratų partijos atkūrimo iniciatorius, LKDP tarybos narys, vicepirmininkas. Politinių kalinių ir tremtinių bendrijos tarybos narys. 2000 m., protestudamas prieš nesutarimus krikščionių demokratų stovykloje išstojo iš visų organizacijų. 1992-1996 m. ir 1996–2000 m. Seimo narys, 1996–2000 m. Etikos ir procedūrų komisijos pirmininkas, priklausė Krikščionių demokratų frakcijai.
2000 m. apdovanotas Lietuvos nepriklausomybės medaliu. Žmona Elena, vaikai Giedrius, Raminta. Palaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse.
Povilas Pranciškus Sapiega

Biografija

Lietuvos magnatų Sapiegų giminės Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Karūnos lauko raštininko Jono Frederiko Sapiegos (1618–1664) ir Konstincijos Herburt jaunesnysis (trečias) sūnus. Vyresnieji broliai – Braclavo vaivada Mikalous Leonas ir Trakų vaivada Kazimieras Vladislovas.
Mokėsi jėzuitų kolegiume Lvove ir Varšuvoje. Tęsė savo mokslus Vakarų Europoje, aplankė Italiją, Prancūziją, Nyderlandus ir Vokietiją. 1679 metais grįžo į Lietuvą.
1683 metais Lietuvos armijos pulkininko laipsnyje Povilas Pranciškus Sapiega dalyvavo žygyje Lietuvos-Lenkijos armijos į Slovakiją ir Vengriją. 1684 metais atsisakė karinės karjeros ir priėmė dvasinį saną. 1686 metais buvo įšventintas į kunigus. Nuo 1686 metais – Kodenio probstas. Ilgą laiką buvo Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jono Sobieskio rūmuose. 1690 metais gavo Varšuvos kanauninko saną, nuo kurio atsisakė 1699 metais.
1694 metais tapo cisterionų abatu Pradizėje, nuo 1708 metų – ATR cisterionų ordino generalinis komisaras.
Povilas Pranciškus Sapiega 1702 metais išsaugojo ištikimybę Lenkijos karaliui Augustui II, kuri 1704 metais perdavė jam Lietuvos didžiojo dvasinio sekretoriaus pareigybę. 1707 metų vasarą giminaičiams spaudžiant perėjo į Stanislovo Leščinskio pusę.
1715 m. sausio 21 d. Povilas Pranciškus Sapiega gavo Žemaitijos vyskupo saną.
1715 m. spalio 1 d. mirė Kodenyje ir buvo palaidotas vietos Šventos Onos bažnyčioje.
Oberforšneideris

Oberforšneideris (rus. обер-форшнейдер; vok. Vorschneider 'pagrindinis patiekalų pjaustytojas') – Rusijos imperatoriaus dvaro rūmininko laipsnis, įsteigtas 1856 m. rugpjūčio 30 d. Aleksandro II karūnavimo proga ir priskirtas Rangų lentelės II rangui.
Oberforšneideris lydėdavo prie imperatoriaus stalo nešamus patiekalus, eskortuojamus dviejų Kavalergardų pulko karininkų su apnuogintais palašais, mėsą supjaustydavo ir dėdavo į imperatorių poros lėkštes.
Per visą laiką Rusijos dvare buvo 3 oberforšneideriai: N. Muchanovas (Н. А. Муханов), grafas S. Gendrikovas (С. А. Гендриков), kunigaikštis J. Urusovas (Ю. Д. Урусов).
Algimantas Remeikis

Biografija

1973 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius elektrikas.
UAB „Šilalės komunalinis ūkis“ direktorius, 2005 m. UAB „Hidroprojektas“ projekto autorius.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šilalės rajono skyriaus narys.
2006–2007 m. ir nuo 2007 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Elena, vaikai Martynas, Egidijus, Evaldas.
Bambeklis (filmas)

Turinys

Merė skuba susitikti su vyru Džiulijumi, su kuriuo išsiskyrė praėjus valandai po vestuvių, tačiau negauna bilietų į lėktuvą, skrendantį į Florenciją. Jai pasiūlomas skrydis į Pizą, tačiau ir jame nėra laisvų vietų. Prieš pat skrydį Merė susipažįsta su advokatu Titu – nekalbiu vyru, visada perkančiu 2 bilietus, nes negali pakęsti pakeleivių. Merė įkalba jį leisti skristi kartu ir nors Tito tikisi, kad daugiau jam neteks susitikti įkyrios merginos, ši supainioja lagaminus ir jų keliai vėl susiduria. Vos atvykusią Merę užpuola nežinia ko tarp jos daiktų ieškantis vyras, vyras nusižudo taip ir nesusitikęs su žmona ir mergina vėl priversta kreiptis pagalbos į Titą. Merė gauna pomirtinį vyro laišką su žemėlapiu, kuriame nurodyta vieta su paslėptais 15 milijardų – šiuos jis kažkada pavogė su 3 bendrininkais, kurie dabar nori juos atsiimti. Persekiojami Titas ir Merė leidžiasi į lenktynes dėl lobio...
Chevrolet HHR

Dizainas

Automobilio dizainas buvo kuriamas pasiremiant 5-to dešimtmečio „Chevrolet“ automobiliais, ypač 1949 metų modelio Chevrolet Suburban automobiliu. HHR dizainą kūrė Bryan Nesbitt, kuris anksčiau buvo dirbęs „Chrysler“ koncernui ir prisidėjęs kuriant Chrysler PT Cruiser automobilį. „General Motors“ priviliojo dizainerį ir paskyrė jį Chevrolet markės vyriausiuoju dizaineriu. 2007 metais HHR buvo galimas keturiomis versijomis LS, LT, 2LT ir Special. Tais pačiais metais prekyboje pasirodė automobilio krovininis variantas, kuris pirmaisiais prekybos metais buvo parduodamas tik su LT versija, šiai dienai krovininis variantas galimas su visomis automobilio versijomis.
Motiejus Dogelis

Biografija

Mokėsi Ščiutino pijorų mokykloje (Lydos pavietas). Pijorų vienuolijos narys nuo 1730 m. 1744–1746 m. filosofijos, teisės ir kitų mokslų žinias gilino Leipcigo, Paryžiaus ir Strasbūro universitetuose. Mokytojavo pijorų mokyklose. 1747 m. Vilniaus pijorų kolegijos rektorius. Prie kolegijos 1754 m. įsteigė vieną geriausių Abiejų Tautų Respublikos spaustuvių, 1756 m. įkūrė bajorų jaunimo internatą.
Kazimieras Algirdas Budrys

Biografija

1984 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
1995–2000 m. Panevėžio rajono savivaldybės Upytės seniūnijos seniūnas, UAB „Litagros chemija“ vyr. agronomas – konsultantas, 2004 m. vadybininkas, UAB „Žvalguva“ komercijos vadybininkas.
Tėvynės sąjungos Panevėžio rajono skyriaus narys.
Nuo 2000 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys. 
KASP narys, Vyčio apygardos Naujamiesčio kuopos Upytės būrio vadas.
Vavras

Istorija

Pirmą kartą miestelis paminėtas 1050 m. kaip priklausantis Leveno grafystei, Brabanto regionui, tačiau šalia Vavro buvo rasta romėnų vila. Šiame mieste 1815 m. birželio 18 – 19 dienomis įvyko Vavro mūšis, vienas iš Šimto dienų laikotarpio mūšių prieš Napoleoną, kuriame prūsų kariuomenė buvo priversta atsitraukti.
Parteris

Šaltiniai

„Tarptautinių žodžių žodynas“, 1985 m., Vilnius.
Kauno diena

Istorija

1945–1950 m. spalio 15 d. vadinosi „Tarybų Lietuva“, 1950–1992 m. „Kauno tiesa“, nuo 1992 m. birželio 17 d. „Kauno diena“. Iki 1950 m. buvo LKP Kauno miesto ir apskrities komitetų bei miesto ir apskrities vykdomųjų komitetų organas. 1950–1953 m. Kauno srities ir miesto laikraštis (buvo leidžiamas ir rusų kalba – „Kaunasskaja pravda“). 1953–1990 m. LKP Kauno miesto komiteto ir miesto LDT laikraštis.
Nuo 1990 m. vasario 16 d. ėjo kaip nepriklausomas Kauno miesto laikraštis, leidžiamas redaktorių tarybos 5 kartus per savaitę. 1992 m. birželio 17 d. pakeistas pavadinimas į „Kauno diena“. Nuo 1994 m. ėjo 6 kartus per savaitę kaip Kauno miesto ir krašto laikraštis, 1995–1996 m. kaip miesto ir apskrities laikraštis, nuo 1996 m. birželio mėn. – nacionalinis dienraštis. 
1998 m. vieną didžiausių Lietuvos dienraščių įsigijo Norvegijos bendrovės „Orkla Media“ įkurta kompanija „Orkla Press“. 2006 m. spalio mėn. atiteko Didžiosios Britanijos investicinio fondo „Mecom“ valdomai Norvegijos kompanijai „Mecom Press“. 2006 m. gruodžio mėn. dienraščio akcijas nupirko investicijų bendrovė „Hermis Capital“.  2010 m. 50,15 proc. žiniasklaidos bendrovės „Diena Media News“ (DMN), leidžiančios regioninius laikraščius „Kauno diena“, „Vilniaus diena“ ir „Klaipėda“, akcijų įsigijo „Baltijos įmonių finansai“, pirkinį finansavo Ūkio bankas. Likusias 48,85 proc. DMN akcijų valdo „Hermis Capital“. 
Per daugiau kaip 60 metų laikotarpį dienraštis buvo įsikūręs įvairiose Kauno miesto vietose: Puškino g. (dab. Miško g.) 11-ame name, Gedimino g. 45, nuo 1987 m. – Vytauto pr. 27. 2007 m. rugpjūčio mėn. Bronislovo Lubio kontroliuojamam koncernui UAB Achemos grupė už neskelbiamą sumą parduotas pagrindinis dienraščio biuras su žemės sklypu Vytauto pr.  2007 m. lapkričio mėn. redakcija įsikūrė nuomojamose patalpose Kęstučio g. 86.

Dienraštis

Pagrindinės rubrikos: „Miesto aktualijos“, „Politika“, „Teisėtvarka“, „Ekonomika“, „Pasaulis“, „Sportas“. Priedai: „Namai“, „Sveikata“, „Ratai“, „Šeima“, „Šokoladas“, „Menas“, „Pramogos“, „TV diena“ ir kt.
2005 m. apie 90% tiražo buvo išplatinama prenumeratoriams. Per metus „Kauno dienai“ spausdinti sunaudota apie 1000 tonų laikraštinio popieriaus.
Liudas Noreika

Biografija

1897 m. baigė Alsėdžių liaudies mokyklą, 1901 m. Palangos progimnaziją, 1905 m. Žemaičių kunigų seminariją Kaune, 1908 m. Peterburgo dvasinę akademiją, 1917 m. – Peterburgo universiteto teisės fakultetą.

Politinė veikla

Dirbo Linkuvos pradžios mokyklos mokytoju. 1914–1915 m. Lietuvių politikos centro Rusijoje veikėjas. 1916 m. kartu su kitais veikėjais įkūrė Lietuvių tautos pažangos partiją. 1917 m. Lietuvių Tautos Tarybos, vėliau Vyriausiosios lietuvių tautos tarybos Rusijoje prezidiumo sekretorius.
1918 m. kooptuotas į Lietuvos Tarybą. III-osios Prano Dovydaičio (1919 m. kovo 12 d. – 1919 m. balandžio 12 d.), IV-osios Mykolo Sleževičiaus (1919 m. balandžio 12 d. – 1919 m. spalio 7 d.), V-osios Ernesto Galvanausko (1919 m. spalio 7 d. – 1920 m. birželio 19 d.) Vyriausybių teisingumo ministras, vėliau advokatas.
Vienas Lietuvių tautininkų sąjungos kūrėjų, 1926–1927 m. centro valdybos pirmininkas.

Visuomeninė veikla

Nuo 1907 m. rašė spaudai. Buvo nuolatinis laikraščio „Viltis“ korespondentas, 1914–1915 m. – žurnalo „Vairas“ redaktoriaus pavaduotojas, 1915–1917 m. – M. Yčo Petrograde leisto laikraščio „Lietuvių balsas“ faktiškasis ir atsakomasis redaktorius, 1916–1918 m. – atsakomasis leidinio „Ateities spinduliai“ redaktorius. 1918 m. Vilniuje redagavo dienraštį „Lietuvos aidas“. 1919 m. laikraščio „Tauta“ vienas redaktorių. Vienas iš faktiškųjų laikraščio „Lietuvis“ redaktorių. 
Su J. Pajauju išvertė V. Zakševskio „Naujųjų amžių istoriją". Dirbo Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti Centro Komitete Peterburge ir Voroneže. Nuo 1920 m. vertėsi advokato praktika. Vienas iš Katalikų mokslų akademijos steigėjų 1922 m., pirmasis jos iždininkas.
Liudą Noreiką konflikto kortavimo metu nušovė karininkas Okulič-Kazarinas.
Pilos kopa

Pilos kopa (pranc. Dune du Pilat) – aukščiausia Europoje smėlio kopa, esanti Prancūzijos Akvitanijos regiono La Test de Bušo komunoje, prie Arkašono įlankos. Nuo kopos artimiausias miestas Arkašonas (už 6 km). Kopos aukštis keičiasi priklausomai nuo supustomo smėlio. Pasitelkiant droną, 2015 m. spalį buvo atlikti nauji išmatavimai, kuriais buvo nustatytas jos aukščiausias taškas virš jūros lygio – 110,9 m. Kopos plotis yra 616 m, ji rytų–vakarų kryptimi nusitęsusi 2915 m. Kopos tūris – 60 000 000 m³.
Šiūpariai

Žymūs žmonės

Šiūpariuose gimė Pranas Gudauskas (1906–1941), vienas iš lietuvių profesionaliojo cirko kūrėjų, cirko artistas.
Posėdis

Posėdis – susirinkimo narių susitikimas, per kurį jie ilgesniam laikui (daugiau, nei keliom minutėm) neišsiskirsto.
Vienas ar daugiau posėdžių gali sudaryti vieną sesiją.
Posėdžio eigą aprašantis dokumentas vadinamas protokolu.