google/wiki40b huggingface dataset:
Prišaudymas

Prišaudymas (rus. пристрелка) – artilerijos pabūklų taikiklių ir sprogdiklių tinkamiausių nuostatų suradimo būdas šaudant. Prišaudoma šaudant tiesiai į taikinį ar į netoliese esantį orientyrą (po to ugnis perkeliama į tikrąjį taikinį). Parinkus nustatomus parametrus (vertikalų ir horizontalų taikymo kampus) jie naudojami naikinančiam apšaudymui.

Prišaudomasis pabūklas

Tai specialiai paskirtas pabūklas, kuriam prisišaudžius gauti taikymosi parametrai naudojami viso dalinio ar laivo artilerijai. Prišaudomasis pabūklas turi turėti tokias pačias balistines savybes kaip ir pabūklai, kurie naudoja jo gautus duomenis. Prišaudomieji pabūklai būdavo naudojami atvejais, kai reikėdavo atsižvelgti į orų įtaką (vėjo greitį ir kryptį, oro temperatūrą).

Prišaudomasis sviedinys

Prišaudymui artilerija neretai naudojo specialius sviedinius, kurie būdavo pigesni už kovinius (tai ypač svarbu stambaus kalibro artilerijai), bet turėjo tą pačią balistiką ir leisdavo gerai stebėti kritimo vietą. Tokie sviediniai paprastai užtaisomi fosforu arba pirotechniniais mišiniais, kurie sudaro ryškiaspalvių dūmų debesį.

Prišaudomasis kulkosvaidis

Prišaudomasis kulkosvaidis (angl. ranging machine gun; rus. пристрелочный пулемет) – kulkosvaidis, kuris būna suporintas su patranka ir naudojamas prišaudymui. Jo balistika atitinka pagrindinio pabūklo balistiką. Tam naudojama ir specialūs prišaudomieji šoviniai.
Dabar, kai tankai ir artilerija naudoja balistinius kompiuterius trajektorijoms apskaičiuoti, atrodytų, kad prišaudymas nebereikalingas. Prišaudomuosius kulkosvaidžius nustojo naudoti dabar jau pasenusiuose švedų tankuose STRV-103, Indijos Vijayanta, D. Britanijos Chieftain Mk5, JAV М551 Sheridan. Tačiau balistinis skaičiuoklis turi turėti meteorologinę informaciją (oro temperatūra, vėjo greitis ir kryptis), kurios neturint belieka naudoti prišaudymą.

Prišaudomasis šautuvas

Prišaudomasis šautuvas (angl. spotting rifle) – prie patrankos ar raketų leidimo įtaiso (pvz.,  pritaisytas šautuvas, skirtas prišaudymui.
Prišaudomuosius šautuvus turėjo beatošliaužiai 105 mm pabūklai M40 (JAV).

Prišaudomasis šovinys

Specialus šovinys, naudojamas prišaudant prišaudomuoju kulkosvaidžiu. Pvz., D. Britanijos kariuomenės naudojami 12,7×99 mm šoviniai L11A1, L11А2, L13А1 , Indijos kariuomenės prišaudomieji šoviniai
Paprastoji kraujažolė

Farmakologinės savybės

Lapuose, stiebuose ir graižuose yra eterinių aliejų. Be to, žolėje yra alkaloidų, organinių rūgščių, tanidų, inulino, asparagino, dervų, karčiųjų medžiagų, karotino, C vitamino, antivėžinio flavonoido Apigenino ir kt. Vartojama sutrinta žolė kraujui iš žaizdos arba nosies sulaikyti, arbata geriama nuo hemorojaus ir kitų ligų. Kraujažolės preparatai vartojami skrandžio opaligei gydyti, įvairiems kraujavimams stabdyti.
Laplandinė pelėda

Kūno matmenys

Tai viena didžiausių pelėdinių paukščių rūšių. Paprastai kaip ir tarp daugumos pelėdų, patinėliai kiek smulkesni už pateles. Laplandinių pelėdų kūno ilgis 65-70 cm, išskėstų sparnų tarpugaliai 135-160 cm, svoris 650-1100 g (patinėliai), 1000-1900 g (patelės).

Kiti požymiai

Viršutinė kūno pusė tamsiai pilka, išilgai ir skersai dėmėta, ant nugaros stambios tamsios dėmės; apatinė – balsva su plačiomis išilginėmis juodai rusvomis dėmėmis. Akys palyginus mažos, geltonos. Skruostai pilki su tamsiais ratais ir juoda dėme prie akies. Po snapu juoda išilginė juosta.

Lizdavietės

Įsikuria dideliuose, tankiuose spygliuočių miškų masyvuose, netoli kirtaviečių ir kitokių atvirų vietų. Lizdų nesuka patys, bet įsikuria kitų plėšriųjų paukščių ar kranklių apleistuose lizduose. Deda 2-4 kiaušinius. Kiaušiniai 42,7 mm pločio ir 53,5 mm ilgio. Perėjimo laikas užtrunka 28-36 dienas.

Mityba

Didžiausią jos raciono dalį sudaro smulkūs graužikai, žiurkėnai. Kartais gaudo voveraites, smulkius paukštelius ir iš stambesnių - smulkesnėmis antimis, kiškius.

Paplitimas

Lietuva yra tuoj už jos natūralaus paplitimo arealo zonos Eurazijoje pietvakarių ribų pakraščio, tad Lietuvoje labai reta ir nėra duomenų apie šiuo metu perinčius paukščius, bet dažniausiai stebimos tik per migracijas. Nors XX a. yra pavieniai atvejai, kada laplandinės pelėdos yra perėje centrinėje Lietuvoje bei netoli Lenkijos sienos. Pasak Latvijos ornitologų šaltinio, teigiama kad arčiausia Lietuvos laplandinių pelėdų perimvietė yra Baltarusijos Pastovių rajone. Nors Baltarusijoje taip pat retos, bet paplitę ir peri gana įvairiuose jos regionuose (įskaitant Berezinos rezervatą, Belovežo girią). Manoma kad nors ir nereguliariai, Baltarusijoje gali perėti apie 50-100 šių paukščių porų.

Kiti duomenys ir amžius

Suaugę kartais tampa didžiųjų apuokų, kilniųjų erelių, lūšių aukomis, jų jaunikliai ar nesubrendę paukščiai nukenčia nuo stambesnių vanaginių paukščių, ypač vištvanagių, taip pat lokių, kiaunių žuvautojų (Šiaurės Amerikoje) atakų. Išgyvena iki 15-16 metų.
Benjamin Ruggiero

Benjamin „Kairiarankis“ Ruggiero (1926 m. balandžio 19 d. – 1995 m. lapkričio 24 d.) buvo Niujorko mafijos Bonanno šeimos narys.
Labiausiai jis žinomas, kaip Donnie Brasco, brangakmenių vagies mokytojas ir globėjas. Paaiškėjus, kad Donnie Brasco iš tiesų yra FTB agentas, Ruggiero pasidavė FTB, bijodamas mirties bausmės iš mafijos už savo klaidą. 1981 metais atsisakęs tapti informatoriumi, jis buvo įkalintas dvidešimčiai metų, ir anksčiau laiko paleistas 1992 m. po trejų metų mirė nuo širdies smūgio.
Karl Adolph Gjellerup

Biografija

Iki 1878 m. K. Gjelerupas studijavo teologiją ir turėjo tapti pastoriumi kaip ir jo tėvas. Tačiau dėl Georg Brandes ir Čarlzo Darvino idėjų poveikio jis atsisakė siekti pastoriaus vietos ir ėmė keliauti po Rusiją, Graikiją, Italiją ir Vokietiją. 1892 m. apsistojo Drezdene.
Liesiškis

Istorija

2009 m. vasarį–spalį kaimas buvo seniūnaitijos centras, bet vėliau priskirtas Drąseikių seniūnaitijai.
Magnatas

Lenkijoje

Lenkijoje magnatais buvo vadinami dvasininkai bei pasaulietiniai senatoriai. Politinė opozicija buvo Seimas, šlėktos, atstovai smulkiosios bajorijos.
Sukrė (valstija)

Geografija

Sukrės paviršius daugiausia kalnuotas, čia driekiasi Pakrantės Kordiljera. Kranto linija labai raižyta, išsikiša Parijos ir Arajos pusiasaliai, apsupti Parijos ir Kariako įlankų. Pakrantėje yra nedidelių salų (Karakaso salos). Svarbiausios upės: Mansanaresas, San Chuanas, Kariakas. Būdingi kserofitinių krūmų sąžalynai, kalnuose yra miškų. Įsteigti Parijos, Močimos, Turuepano nacionaliniai parkai.
Valstijos simbolis – Platymiscium diadelphum.
Bolesław Leśmian

Biografija

1901 m. Kijevo universitete baigė teisės studijas. Nuo 1933 m. Lenkų literatūros akademijos narys.
1903–1906 m. ir 1912–1914 m. gyveno Prancūzijoje, 1906–1912 m. – Varšuvoje, bendravo su M. K. Čiurlioniu. Pirmojo pasaulinio karo metais Lenkų teatro Lodzėje literatūrinis vadovas. Nuo 1918 m. notaras Hrubiešove, nuo 1922 m. – Zamostėje. Nuo 1935 m. vėl gyveno Varšuvoje.

Kūryba

Sukūrė eilėraščių. Rašė sakmes lenkų folkloro motyvais, esė. Sukūrė filosofinės baladės žanrą, rašė originalius sensualius, erotinius eilėraščius. Kūryboje ryški F. Nyčės ir A. Bergsono filosofijos, modernizmo įtaka. Jis sukūrė rafinuotą poetinį pasaulį – plastišką, vaizdingą, konkretų ir kartu fantastišką, nerealų, jame išnyksta žemės ir dangaus riba: Dievas, žmogus, gamta, fantastiški sutvėrimai gyvena vienoje erdvėje. Kūryboje naudojo humorą, groteską, vyrauja metafizinė problematika. Boleslavas Lesmianas sukūrė daug rafinuotų neologizmų.
Giedraičių Šv. Baltramiejaus bažnyčia

Istorija

Bažnyčią, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto Didžiojo įpareigotas, 1410 m. pastatė Mykolas Gintilavičius-Gentvila. 1445 m. ji aprūpinta beneficija (vėliau aprūpindavo Giedraičiai). 1510 m. bažnyčia buvo perstatyta. Klebonui priklausė miestelio jurisdika, 8 kaimai, 3 ežerai. 1542 m. įrengtas Šv. Onos altorius.
1655 m. Rusijos kareiviai bažnyčią sudegino, 1676 m. dar buvo laikina bažnyčia. 1725 m. įkurta Šv. Rožančiaus brolija. 1777–1782 m. veikė parapinė mokykla.
Žemaičių vyskupas Juozapas Arnulfas Giedraitis ir jo brolis Martynas 1809 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią. Pagal vyskupo valią po mirties (1838 m.) jo širdis įmūryta presbiterijos sienoje; zakristijoje kabo fundatoriaus portretas. 1893 m. bažnyčioje vartota lenkų kalba, bet pamokslai sakyti ir lietuviškai. Pamaldos 1903 m. pradėtos laikyti lietuvių kalba, suburtas lietuvių bažnytinis choras. 1911 m. lenkai trukdydavo lietuviškas pamaldas bažnyčioje. 1912–1913 m. riaušių kėlėjai buvo teisiami. 1912–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius, kuris 1913 m. birželio 29 d. Giedraičiuose surengė pirmą viešą lietuvišką vaidinimą.
1919 m. rugpjūčio 24 d. lenkai sutrukdė lietuviškas pamaldas, tyčiojosi iš klebono, jį terorizavo ir išvežė iš Giedraičių. Klebonas Kazimieras Liesevičius (1883–1963 m.) 1949 m. suimtas ir nuteistas 10 m. kalėti. Į Lietuvą grįžo 1955 m.

Architektūra

Bažnyčia klasicistinė, bebokštė, su portalu, trikampiu frontonu ir plačiu antablementu. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Tvoros kampe – masyvi klasicistinė varpinė, pastatyta XIX a. viduryje pagal Karolio Gregotovičiaus projektą iš akmens mūro su ažūriniu viršutiniu tarpsniu iš medžio konstrukcijų.
Socialistinis kelias (Dusetos)

Socialistinis kelias – Dusetų rajono laikraštis, ėjęs nuo 1951 m. balandžio 28 d. iki 1959 m. gruodžio 9 d. Dusetose.

Istorija

LKP Dusetų rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, leistas du kartus, 1951 m. – vienąkart-dukart per savaitę. Tiražas 1951 m. – 1050 egz., 1959 m. – 2300 egz.
Laikraščio leidimas nutrauktas, 1959 m. gruodžio 7 d. panaikinus Dusetų rajoną, jo teritorija padalyta Zarasų, Rokiškio ir Utenos rajonui. Teritorijoje platinti tų rajonų laikraščiai.
UEFA

Istorija

UEFA buvo įkurta 1954 m. birželio 15 d. Bazelyje, Šveicarijoje, prancūzų, italų ir belgų futbolo federacijų iniciatyva. Iki 1959 m. būstinė buvo Paryžiuje, vėliau perkelta į Berną. Henri Delaunay buvo pirmasis generalinis sekretorius, tuo tarpu Ebbe Schwartz – prezidentas. Nuo 1995 m. pagrindinė administracija yra Nione (Šveicarija).
UEFA nacionalinė rinktinės laimėjo dešimt FIFA Pasaulio taurių (4 Italija, 3 Vokietija, Anglija, Prancūzija ir Ispanija po kartą). UEFA klubai laimėjo dvidešimt vieną Tarpžemyninę taurę ir keturias FIFA Pasaulio futbolo klubų taures.
Dabartinis UEFA prezidentas yra slovėnas Aleksander Čeferin.

Rinktinės komandos

Pagrindinis UEFA organizuojamas turnyras yra Europos futbolo čempionatas, pradėtas rengti nuo 1958 m., taip pat rengiami Europos jaunimo čempionatai, moterų čempionatai, salės futbolo čempionatas.

Klubinės komandos

UEFA rengia keletą Europos klubų varžybų, į kuriuos įvairių šalių klubai patenka pagal UEFA skaičiuojamus šalių koeficientus.
Prestižiškiausias klubinis turnyras yra UEFA Čempionų lyga (anksčiau vadinosi Čempionų taurė, kurios turnyrai rengti nuo 1955 m., 1991 m. reorganizuojant į lygą), kurioje dalyvauja stipriausi klubai. Antrasis turnyras yra UEFA Europos lyga (ankstesnioji Mugių taurė, rengiama nuo 1955 m., 1971 m. reorganizuojant į UEFA taurę). Taurių taurės turnyrai buvo rengiami nuo 1960 m. iki 1999 m. UEFA supertaurės rungtynės rengiamos nuo 1973 m. Intertoto taurėje, lyginant su paminėtomis taurėmis, dalyvavo silpniausios komandos – UEFA šį turnyrą prižiūrėjo nuo 1995 m. iki 2005 m., ir buvo atranka į UEFA taurės turnyrą klubams, nesugebėjusiems patekti į UEFA taurę pagal šalių čempionatų rezultatus.
Janyčarų maištai

Janyčarų maištai (turkų kalba: Kazan Kaldırma) buvo Osmanų imperijos kariuomenės janyčarų dalinių maištai. Visi maištai prasidėdavo nuo to, kad janyčarų virtuvė atveždavo į rūmus (milžiniškus) maisto puodus ir pareikalaudavo pripildyti juos auksu. Maištai paprastai baigdavosi algų pakėlimu ir piniginiu atlyginimu.

Poveikis

Kai janyčarai ėmė suvokti savo svarbą, jie pradėjo siekti geresnio gyvenimo. XVIII a. pradžioje janyčarai turėjo tokį prestižą ir įtaką, kad vyravo vyriausybėje. Jie galėjo diktuoti politiką bei trukdyti vykdyti armijos struktūros modernizavimą. Panorėję jie galėjo nuversti sultonus organizuodami rūmų perversmus. Janyčarai tapo žemvaldžiais ir prekybininkais.
Kai janyčarai įgavo galimybę gauti daugiau pinigų iš Sultono ir verslo, o šeimyninis gyvenimas pakeitė kovinį pasirengimą, janyčarų kaip karinių junginių efektyvumas sumažėjo. Šiaurinės Osmanų imperijos sienos po antrojo Vienos mūšio 1683 m. ėmė pamažu trauktis į pietus.

1449

1449 m. janyčarai sukilo pirmą kartą reikalaudami padidinti algas, kas ir buvo padaryta. Taip buvo sukurtas precedentas ir janyčarų įtaka ėmė didėti. Po 1451 m. kiekvienas naujas sultonas jautėsi įpareigotu išmokėti kiekvienam janyčarui papildomą atlyginimą ir pakelti algas. 1566 m. sultonas Selimas II-asis leido janyčarams vesti, taip nutraukdamas jų išskirtinio lojalumo dinastijai tradiciją.

1622

Po Moldavijos didikų karų (1595-1621 m.) su Abiejų Tautų Respublika ir Habsburgais, kurių kulminacija buvo Cecoros mūšis ir Osmanų pralaimėjimas Chotyno mūšyje, janyčarai pasipriešino pastangoms reorganizuoti armiją. 1622 m. jie nužudė sultoną Osmaną II-ąjį, kuris bandė pakeisti armijos struktūrą. Janyčarus palaikė ir bektašių sekta.

1807-1810

1807 m. janyčarų maišto metu buvo nuverstas sultonas Selimas III-asis, kuris bandė pagal Vakarų Europos pavyzdį modernizuoti armiją. Po perversmo sultonu tapo vienas iš sąmokslininkų Mustafa IV-asis. Ankstesnio sultono šalininkai 1808 m. į sostą iškėlė Mahmudą II-ąjį. Jam pavyko pašalinti Mustafą ir rasti kompromisą su janyčarais. Dar apie dešimtmetį jam užtruko galutinai užsitikrinti savo padėtį.
1810 m. balandžio mėn. janyčarai sudegino 2 000 namų Galatoje; 1811 m. pavasarį du daliniai pradėjo susišaudymą Stambule. Šie daliniai kovojo Graikijos nepriklausomybės kare.
Galiausiai Mahmudas II-asis ėmė siekti visai atsikratyti janyčarų. Jų piktnaudžiavimas valdžia, kovinis neefektyvumas, priešinimasis reformoms ir atlyginimų mokėjimo 135 000 karių armijai, kurių daugelis net netarnavo kariuomenėje arba buvo žuvę (tai leido jų atlyginimus pasiimti jų karininkams, pristatantiems suklastotus atlyginimų lapus), našta tapo nebepakeliama.

1826

1826 m. janyčarai pastebėjo, kad sultonas formuoja naują armiją. Kai kuriems pasirodė, kad taip sultonas skatina juos sukilti. 1826 m. birželį janyčarai Stambule sukilo, tačiau šį kartą didžioji armijos ir gyventojų dalis buvo nusistatę prieš juos. Sipahiai ir sultonui lojali kavalerija privertė juos atsitraukti į kareivines. Kareivinės buvo apšaudytos artilerijos ir daugybė janyčarų žuvo. Likę gyvi buvo nužudyti arba ištremti, o po dvejų metų Mahmudas II-asis konfiskavo paskutines janyčarų valdas.
Janina Siliūnaitė

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus technologijos technikumą. Dirbo Šiaulių fabrikuose „Verpstas“, „Neaustinės medžiagos“ ir „Venta“. Dalyvavo respublikinėse lengvosios pramonės darbuotojų turistinių sąskrydžių skaidrių ir nuotraukų konkursuose, laimėjo prizines vietas. Su bendraautore parengė kraštotyros darbą „BGS Venta kraštotyros grupė Jovaras: išvykų fotografijų metraštis 1980-1985“. Darbas „Baldininkas Ignas Jurgaitis“ dalyvavo jubiliejinėje kraštotyros darbų parodoje Šiauliuose. 1997-2001 m. Šiaulių Aušros muziejaus fotografė, įamžino svarbiausius muziejaus įvykius, fotografavo eksponatus, darė fotografijas iš senų negatyvų, jas publikavo leidiniuose.
Primaras

Primaras (rumun. primar, iš vulg. lot. primarius) – miesto meras Moldavijoje ir Rumunijoje.

Moldavija

Moldavijoje primaras yra atstovaujančioji administracinio vieneto gyventojų valdžia ir vietinės tarybos vykdomoji valdžia, renkama visuotiniu, lygiu, slaptu laisvu balsavimu. Primarų rinkimai vykdomi remiantis Rinkimų kodeksu. Vietinės tarybos ir primarai veikia kaip valdžios savarankiškos institucijos, remdamiesi įstatymais sprendžia bendruomeninius kaimų (komunų) ir miestų (municipijų) klausimus.
Kaimai (komunos) ir miestai (municipijai) turi po vieną primarą ir po vieną primaro pavaduotoją. Belcio, Benderų, Komrato ir Tiraspolio municipijai turi po vieną primarą ir tris primaro pavaduotojus. Kišiniovo municipijus turi generalinį primarą ir keturis primaro pavaduotojus.

Miestai, turintys virš 15 tūkst. gyventojų, savo tarybos nutarimu gali turėti du primaro pavaduotojus.
Komunų ir municipijų, turinčių mažiau kaip 5 tūkst. gyventojų, primarų pavaduotojai paprastai dirba visuomeniniais pagrindais.
Jūra

Jūros druskingumas

Vandenynuose gausu mineralų, kuriuos, išplautus iš sausumos uolienų, atplukdo upės. Daugiausiai esti chloro ir natrio – susijungę jie sudaro valgomąją druską (natrio chloridą). Vidutinis vandenynų druskingumas – 35 g/l, tai reiškia, kad 1 litre vandenynų vandens esti 35 gramai įvairių druskų. Sūriausio pasaulio vandens telkinio, Negyvosios jūros, druskingumas – 320 g/l.
Karolis Snežko

Biografija

1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius, mašinų gamybos technologas.
1962–1966 m. Vilniaus kuro aparatūros gamyklos inžinierius technologas, technologijos biuro viršininkas. 1966–1968 m. darbininkas ir gręžimo meistras Rusijoje, Čitos srityje, Udokane ir Aichale, bei Jakutijoje. 1968–1992 m. Vilniaus kuro aparatūros gamyklos cecho viršininkas, vyriausiojo inžinieriaus pavaduotojas, technikos direktorius, 1996–2002 m. vyr. technologas. 1992–1996 m. Seimo narys.
Buvo TSKP narys, 1990–1996 m. LDDP narys, nuo 1996 m. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos narys.
Žmona Zinaida. Sūnus Markus, dukra Julija.
Vimpel

Vimpel – TSRS specialios paskirties karinė grupė tebeveikianti Rusijoje.

Istorija

1981 m. rugpjūčio 19 d. TSRS Ministrų Tarybos ir Komunistų partijos politinio biuro bendrame posėdyje buvo priimtas sprendimas sukurti KGB „C“ skyriuje (nelegali žvalgyba) visiškai slaptą specialios paskirties grupę. Grupės pagrindą sudarė jau egzistavusių grupių Zenit, Kaskad ir Omega kariai jau spėję pakariauti Afganistane.
Pagrindinė grupės užduotis žvalgybinių – diversinių operacijų vykdymas už TSRS ribų. Kandidatai į grupę praeina specialią pusantro mėnesio atrankos programą. Įkuriant grupę programą praėjo virš 6 000 kandidatų, atrinkta buvo 200. Pagrindiniai atrankos kriterijai: psichologinė ir sveikatos būklė, užsienio kalbų žinojimas, drąsa, šaltakraujiškumas, mokėjimas improvizuoti ir priimti nestandartinius sprendimus nestandartinėse situacijose. Visi grupės nariai turi turėti aukštąjį išsilavinimą, bet nebūtinai karinį. Pavyzdžiui, karį, baigusį aukštąją Riazanės desantininkų mokyklą, grupėje ruošdavo dar dvejus metus, o tai byloja apie ypatingai aukštą karių parengimą.
Laikui bėgant miškuose prie Maskvos buvo įkurtas grupės mokymo centras.
1981 m. grupėje jau buvo 1 200 žmonių, 90 % sudarė karininkai kurių amžius nuo 27 iki 36 metų. Yra žinoma, kad grupė šalies viduje užgrobdavo strategiškai svarbius objektus ir taip vykdydavo mokymus, o tuo pačiu parodydavo objektų apsaugos spragas. Nuo 1988 m. grupė buvo siunčiama po karštus taškus iš vienos vietos į kitą.
1991 m. rugpjūčio pučo metu grupė nepalaikė GKČP ir įvykius nesikišo. 1992 m. grupė perduota VRM sistemai, protestuodami prieš tai 90 % grupės narių padavė atsistatydinimo raportus ir išėjo. 1992 m. pabaigoje grupės likučiai perduoti „Tarprespublikinei saugumo agentūrai“ vėliau „Rusijos federacijos federalinei saugumo agentūrai“.
1993 m. grupė atsisakė šturmuoti Baltuosius rūmus Maskvoje, bet vėliau be mūšio įėję į rūmus suėmė Ruckojų, Chasbulatovą, Barnikovą. B. Jelcinas neatleido už įsakymo nevykdymą ir atskiru nurodymu išformavo grupę. 1994 m. vėl atkurta grupė „Vimpel” dabar ji priklauso „Federalinei specialių operacijų ir kontržvalgybos valdybai“ .
Yra žinoma, kad 1983 m. grupėje įkurtas kovinių plaukikų būrys. Apie jo veiklą nėra jokių duomenų.
Petras Skodžius

Biografija

1940 m. baigė Biržų „Aušros“ pradžios mokyklą, 1947 m. – Biržų gimnaziją.
1951–1952 m. Pabiržės mašinų ir traktorių stoties laikraščio redakcijos literatūrinis darbuotojas. 1952–1986 m. laikraščio „Biržiečių žodis“ redakcijos korektorius, atsakingasis sekretorius, redaktoriaus pavaduotojas. Prie redakcijos subūrė jaunųjų literatų būrelį ir jam vadovavo. Dalyvavo Biržų krašto ir respublikos literatūriniame gyvenime.
Spaudoje debiutavo eilėraščiais, nuo 1953 m. periodinėje spaudoje skelbė apsakymus, feljetonus, humoreskas. Išvertė kelis rusų rašytojų prozos ir dramos veikalus. Jo kūrybos yra išversta į azerbaidžaniečių, čekų, estų, kazachų, latvių, lenkų, rusų, ukrainiečių ir kt. kalbas. 1961 m. Lietuvos rašytojų sąjungos, Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. 
Palaidotas naujosiose Biržų miesto kapinėse.
Viešo naudojimo kūrinys

Viešo naudojimo (angl. public domain) kūrinys yra tada, kai jo negina autorinės teisės dėl autorinių teisių galiojimo laiko baigties, dėl buvimo viešuosiuose archyvuose. Viešo naudojimo režimas galioja ir kūriniams, kuriems autorinės teisės negali būti taikomos. Taip pat viešai naudojamas kūrinys tampa tuomet, kai savo noru autorius atsisako autorinių teisių.
Intelektinė nuosavybė tam tikrą laiką paprastai yra saugoma teisės normų. Jam pasibaigus, kūrinys tampa viešo naudojimo, kadangi preziumuojama, kad jau praėjo laikotarpis, per kurį buvo būtina teisinė apsauga, paprastai užtikrinanti autoriaus pajamų šaltinį, dauginant kūrinį ir leidžiant juo naudotis.
Ainė Ramonaitė

Ainė Ramonaitė (g. 1976 m. liepos 11 d.) Lietuvos politologė, nuo 2003 dirba VU TSPMI, yra VU TSPMI Tarybos narė. Lietuvos socialinių mokslų forumo koordinatorė, Lietuvos politologų asociacijos narė, žurnalų „Baltic Journal of Political Science“ ir „Politologija“ redakcinės kolegijos narė; Aukštojo mokslo tarybos narė (2007–2009); Valstybės pažangos tarybos narė (nuo 2010 m.). 2007 m. išrinkta geriausia TSPMI dėstytoja.

Biografija

1998 baigė Politikos mokslų bakalauro programą ir Lyginamosios politikos magistro programą (2000) VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute, 1996 - 1997 studijavo Helsinkio universitete. 2005 metais apgynė daktaro disertaciją "Piliečių ir valstybės santykis pokomunistinėje demokratijoje: politinio susvetimėjimo Lietuvoje analizė".

Mokslinė veikla

Profesorės moksliniai interesai yra šie - pilietinė visuomenė, politinis dalyvavimas, politinių partijų studijos, politinė elgsena, politinė kultūra, rinkiminis elgesys.  Profesorė yra išleidusi 8 knygas viena arba bendradarbiaujant su kitais politologais, paskelbusi kelias dešimtis mokslinių straipsnių; aktyviai vykdo mokslinius projektus ir tyrimus, yra Lietuvoje pripažinta profesorė ir tyrėja, kurios darbai įvertinti įvairiais apdovanojimais.
Centrinė Tibeto administracija

Statusas

CTA nėra pripažinta jokios valstybės ar vyriausybės, bet susilaukia finansinės paramos iš vyriausybių ir tarptautinių organizacijų. Nuo 1991 m. yra Pasaulinės valstybingumo siekiančių tautų organizacijos narė.
Pailgotis

Istorija

Pailgotis minimas nuo 1779 m., kai jis paminėtas Šilalės parapijos vizitacijos akte. Buvusioje dvarvietėje auga 3,65 m apimties uosis.
Ojaras Abuolas

Biografija

1946–1951 m. Latvijos dailės akademijoje pas O. Skulmę studijavo monumentaliąją tapybą. Vėliau studijas gilino Leningrado I. Repino tapybos, skulptūros ir architektūros institute.
Pirmoji žmona filologė Mirdza Abola, jų sūnus kompozitorius Juris Abolas. Antroji žmona – dailininkė Džema Skulmė, jų duktė – dailininkė Marta Skulmė.

Kūryba

Nutapė įvairios tematikos molbertinės („Peizažas su rugių gubomis“ 1959 m., „Džema“ 1960 m., „Vidudienį“ 1963 m., „Antikinis motyvas“ 1975 m., sienų (plafonas Rygos pilyje, 1958 m. kompozicijos Rygos viešbučiuose „Daugava“ ir „Latvija“) tapybos kūrinių. Nuo septintojo dešimtmečio kūrė grafiką – knygų, žurnalų iliustracijas.