Žemaitukai

Žemaitukai – viena seniausių naminių arklių (Equus ferus caballus) veislių Europoje, žinoma jau nuo VI–VII amžiaus, išvesta Lietuvos teritorijoje.

Žemaitukų veislės istorija

Manoma, kad žemaitukai yra kilę iš Rytų stepių tarpanų, į Lietuvos teritoriją patekusių kartu su indoeuropiečiais maždaug prieš 5 tūkst. metų. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose žemaitukai paminėti XVI a. Ši veislė padėjo lietuviams karų ir priespaudų metais. Veislė nepakitusi per pastaruosius 100 metų.

Kunigaikščiai Oginskiai ir žemaitukai

XIX a. Lietuvoje paplitus atvežtoms iš Vakarų Europos arklių veislėms (anglų, arabų, trakėnų ir kt.), be jokios sistemos pradėta žemaitukus su jomis mišrinti. Žemaitukai ėmė sparčiai nykti. Pirmieji susirūpinę grynaveislių žemaitukų išsaugojimu buvo kunigaikščiai Irenėjus Kleopas Oginskis su sūnumis Mykolu ir Bogdanu. Oginskiai populiarino žemaitukus ne tik tarp dvarininkų, bet ir tarp valstiečių, rengė parodas. 1881 m. jie įkūrė žemaitukų augintojų draugiją. Tais pačiais metais buvo įsteigti kergimo punktai Kauno, Šiaulių, Panevėžio, Zarasų apskrityse. Sudėjus žirgyno ir draugijos narių laikomus arklius, viso buvo 14 žemaitukų: 8 eržilai ir 6 kumelės. Oginskiai išgarsino šią žirgų veislę toli už Lietuvos ribų. 1900 m. 3-iojoje pasaulinėje parodoje Paryžiuje kumelė Žaiba (iš Bogdano Oginskio žirgyno) ir eržilas Hiršas buvo apdovanoti aukso medaliais, o eržilas Kerstutis – didžiuoju sidabro medaliu. 1901 m. jau buvo 210 veislinių žemaitukų arklių: 20 eržilų, 113 kumelių ir 77 kumeliukai. Parodose Varniuose diplomais ir medaliais buvo apdovanojami tik žemaitukai. 1879 m. B.Oginskis demonstravo 5 žemaitukus Sankt Peterburgo parodoje. Žemaitukus dėl gerų savybių, tokių kaip ištvermingumas, nereiklumas, didelė jėga, noriai pirko latviai, belgai, vokiečiai, anglai. Iki Pirmojo pasaulinio karo Lietuva parduodavo iki 30 tūkstančių arklių. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, vėl sunyko žemaitukų žirgynas, kergimo punktai.

Savybės

Tai labai ištvermingi, ilgaamžiai, vislūs, nereiklūs pašarui, grakščių judesių, paklusnaus būdo gyvuliai. Kojos plonos, bet labai tvirtos. Eisena lengva, grakšti. Ypač gerai bėga risčia.

Panaudojimas

Žemaitukų panaudojimo sritys: veislei žemaitukų veislės viduje; veislei, gerinant kitas veisles ir konsoliduojant stambųjį žemaituką į atskirą veislę su atskiru pavadinimu, šeimos ūkyje kaip universalus arklys, hipoterapijai, reabilitacijos centruose, vaikų jojimo klubuose (konkūrams, išjodinėjimui, lenktynėms, dresūrai), žirgų varžybose (konkūruose, maratonuose, karietinio, figūrinio važiavimo varžybose), turizmo bazėse, pramogai, ekologiniuose ūkiuose. Žemaitukais galima joti, važiuoti, naudoti žemės ūkio darbams. 
Senovėje tai buvo nepamainomas lietuvio karo žirgas. Ateityje, pagausėjus populiacijai, žemaitukai turėtų būti viena iš populiariausių veislių eksportui.

Veislės reikšmė ir apsauga

Pasaulinei bioįvairovei ir gyvūnų evoliucijai žemaitukai reikšmingi tiek istorine, kultūrine, tiek selekcine, ekologine ir ekonomine prasmėmis. Žemaitukų žirgų veislė yra kaip Lietuvos paveldas. Žemaitukai labai gerai perduoda palikuonims per šimtmečius genuose įsitvirtinusias savybes: nereiklumą, ištvermę, tvirtą konstituciją, universalų darbingumą, energingą temperamentą, dailų eksterjerą, todėl yra neįkainojamas Lietuvos arklininkystės genetinis fondas.
Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacija žemaitukus pripažino kaip saugotiną veislę ir įtraukė į Pasaulio žemės ūkio gyvūnų katalogą. Žemaitukų skaičius ėmė didėti, tačiau veislė vis dar tebėra dideliame išnykimo pavojuje.

Žemaitukų veislynai

Už žemaitukų veislininkystę ir darbingumo išbandymus atsakinga 1997 m. įsikūrusi Žemaitukų arklių augintojų asociacija, kurios buveinė yra LVA Gyvulininkystės institute. Pagrindiniai veisliniai branduoliai yra laikomi Vilniaus žirgyne ir LVA Gyvulininkystės institute, bei pas privačius augintojus. 2005 Lietuvoje buvo apie 191 žemaitukų veislės arklys.