Gladiatorius

Gladiatorių tradicija

Gladiatorių kautynės atsirado Etrūrijoje. Jos buvo ruošiamos etruskų aristokratų namų kiemuose. Gladiatorių tradicija kilo iš religinių apeigų, kada paimtus į nelaisvę priešus priversdavo kautis iki mirties ant žuvusių karvedžių kapo, kad nuramintų žuvusiųjų vėles ir įsiteiktų požeminio pasaulio dievams. Vėliau gladiatorių kovos įgijo pramogų reikšmę ir jas iš Etrurijos perėmė kitos italikų tautos.
Lotynų pasaulyje gladiatorių kovos pirmiausia buvo Romos karių legionierių pramoga, kuriai po kiekvieno sėkmingo mūšio karvedžiai išskirdavo tam tikrą skaičių belaisvių. Apsupti legionierių gladiatoriai kaudavosi iki mirties, sužeistieji buvo pribaigiami.
Socialinių romėnų gyvenimo sąlygų (turtų antplūdis, aukštuomenės noras patraukti į savo pusę romėnų minią, miesto plebso išaugimas) pokyčiai prisidėjo prie to, kad greta įvairių cirko vaidinimų į amfiteatrų arenas buvo perkelti ir kruvini reginiai. Gladiatorių kovos prasidėjo 324 m. pr. m. e. ir baigėsi 404 m. e. m. Tačiau kituose šaltiniuose nurodoma, kad viešos gladiatorių žaidynės Romoje pirmą kartą surengtos 264 m. pr. m. e. ir juose dalyvavo trys poros gladiatorių. II a. pr. m. e. viduryje gladiatorių žaidimai virsta dažnu reiškiniu, kuriuos paprastai ruošdavo privatūs asmenys po įžymiųjų romėnų laidotuvių. I a. pr. m. e. be gladiatorių vaidinimų neapsieidavo nė viena šventė.
Romos karai pripildė Italiją vergų, kurių tarpe buvo įvairių etninių grupių atstovų: galų, germanų, trakų, Azijos ir Sirijos helenizuotų gyventojų. Gladiatorių skaičius nuolat didėjo, o reginiams suruošti buvo išleidžiamos didžiulės pinigų sumos.
Romos imperijos laikais gladiatorių kovos tapo masinėmis ir trukdavo keletą dienų iš eilės. 65 m. pr. m. e. Julijus Cezaris į vieną kovą skyrė 320 gladiatorių porų. Jo įpėdinis Oktavianas Augustas įsakymu apribojo žaidimų dydį, leisdamas kautis tik po 60 porų per vieną kartą, bet jo paties iškeltose žaidynėse dalyvavo apie 10 tūkstančių gladiatorių. Nugalėjęs Dakiją, imperatorius Trajanas žaidynėms skyrė 123 dienas, per kurias užmušta iki 11 tūkst. žvėrių ir dalyvavo 10 tūkstančių gladiatorių.
Imperatorius Neronas dovanomis pradėjo skatinti dalyvauti gladiatorių kovose ir laisvuosius, kilmingus raitelių luomo atstovus ir nuo šiol cirko ir amfiteatro arenose buvo galima išvysti kilmingus romėnus bei profesionalius gladiatorius, kurie netgi atgavę laisvę sugrįždavo į arenas kautis vien tik dėl garbės.
Cirko arenoje mėgo pasirodyti imperatorius Komodas. Publikai jis demonstruodavo savo sugebėjimą šaudyti laukinius žvėris iš lanko. Kovodamas su kitais gladiatoriais, jis kovojo kaip sekutorius, o jo priešininkas kaip lakveatorius. Šaltiniai teigia, kad Komodas šiose dvikovose 735 kartus pasiekė pergalę, o jo žygdarbiai cirko arenoje užrašomi į valstybinius dokumentus, jis nesidrovėjo imti už kovas didelį atlygį.
Įsigalint krikščionybei, imperatoriai krikščionys ne kartą bandė uždrausti gladiatorių kovas. Paskutinės žaidynės įvyko Romoje 404 m. Stilichono pergalės prieš Alariką triumfo proga. Bažnyčios istoriko Teodorito pasakojimu, prasidėjus kovai į areną išbėgo vienuolis, kuris puolė į besigrumiančių tarpą, kad nutrauktų kovą. Pasipiktinusi publika užmušė vienuolį akmenimis, o imperatoriui Honorijui tai buvo dingstis visam laikui uždrausti kruvinus žaidimus amfiteatre.

Gladiatorių kovų vieta

Kovos vykdavo arenose, kurios buvo daugumoje Romos miestų.

Gladiatorių kovų taisyklės

Gladiatoriai būdavo išleidžiami į arenas apmokyti ir ištreniruoti. Žaidynės prasidėdavo gladiatorių paradu, kad publika galėtų išsirinkti savo favoritus ir lažintis už juos. Už kiekvieną gladiatorių jo šeimininkui (lanistui) sumokėdavo žaidynių rengėjai; jei gladiatorius išlikdavo gyvas, jis vėl tapdavo lanisto nuosavybe. Imperijos laikas įvestas apeiginis gladiatorių pasisveikinimas: Ave, Caesar Imperator, morituri te salutant (Sveikas, Cezari Imperatoriau, mirsiantieji tave sveikina).