google/wiki40b huggingface dataset:
Trijntje Oosterhuis

Biografija

1990-aisais su savo broliu Tjeerd Oosterhuis suformavo grupę Total Touch ir jau 1991 metais dalyvavo Grote Prijs van Nederland, svarbiausiame muzikantų mėgėjų konkurse Nyderlanduose.
1995 m. Total Touch pasirašė sutartį su įrašų kompanija „BMG Music“, o 1996-aisiais grupė išleido debiutinį albumą „Total Touch“. Albumo pirmasis singlas „Touch Me There“, tapo vasaros hitu ir tapo platininiu, per pirmąjį mėnesį buvo parduota daugiau nei 100 000 kopijų. Kitas grupės albumas „This Way“ taip pat tapo sėkmingu, nors buvo ne taip gerai žinomas tarptautiniu mastu. 2001 metais grupės nariai nusprendė eiti savais keliais. Trijntje pradėjo solinę karjerą.
2003 m. kovo mėn. Trijntje išleido debiutinį solinį albumą „Trijntje Oosterhuis“, tačiau sėkmės nesulaukė. 2004 metais atlikėja pasirašė sutartį su „Blue Note Records“ ir išleido koncertinį albumą „Strange Fruit“. Šis albumas gavo kritikų pripažinimą, ir Trijntje pagaliau pavyko pasiekti šlovę už savo šalies ribų.
Atlikėja turi du sūnus – Jonas (g. 2004 m.) ir Marijn Benjamin (g. 2006 m.).
Burbiškio Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia

Istorija

Iš JAV 1932 m. grįžęs kunigas Pranciškus Zabiela (1876–1936) nusipirko Burbiškio dvaro rūmus (pastatyti 1857 m.). Rūmų antrajame aukšte įrengtoje koplyčioje 1932 m. lapkričio 15 d. aukotos pirmosios šv. Mišios, o po kelių dienų koplyčia perkelta į pirmąjį aukštą, nes taip buvo patogiau gyventojams. Dvaro savininkas kun. P. Zabiela didelę patalpą paskyrė bažnyčiai - buvo iškeltos lubos, atliktas remontas, padarytas altorius. Šventovę 1933 m. sausio 8 d. pašventino Leliūnų parapijos klebonas kun. Antanas Masaitis. Parapija įkurta 1933 m. spalio 23 d., bažnyčia pavadinta Švč. Jėzaus Širdies vardu.
P. Zabielos rūpesčiu pastatyti ūkiniai trobesiai. Klebonas Antanas Riauba pastatė 5 × 8,8 m dydžio presbiteriją, išdažė bažnyčią, nupirko fisharmoniją, bažnytinių reikmenų. Klebonas Ignas Šiaučiūnas 1941 m. suremontavo bažnyčią. Vlado Čižausko lėšomis 1942 m. pastatytas naujas altorius, presbiterijoje pakeistos grindys.
Prie bažnyčios (dvaro rūmų kieme) 1943 m. pastatyta apie 4 m aukščio Kristaus statula (skulp. Jakševičius) įkurtos Burbiškio parapijos dešimtmečiui atminti. Sukurta „Laiminančio Kristaus“ skulptūros Palangos botanikos parke pavyzdžiu, skulptūra buvo tapusi Burbiškio simboliu, prie jos mėgdavo fotografuotis burbiškiečiai.
Sovietų valdžia 1947-aisiais Burbiškio bažnyčią uždarė, nors parapijiečiai (o jų būta beveik 1600) labai prieštaravo. Išrinkti bendruomenės atstovai važiavo teisybės ieškoti į Maskvą, bet bažnyčia vis tiek buvo panaikinta, motyvuojant tuo, kad ji trukdo kaimynystėje veikiančiai mokyklai, buvusiai tuose pačiuose rūmuose. Burbiškiečiams buvo leista nupirkti šalia kelio stovintį Povilo Meškausko klojimą, kurį suremontavus įsteigta medinė bažnytėlė. 1955 m. metais naujoji bažnyčia buvo pašventinta - ji veikia iki šiol. Tikintieji, bijodami, kad Kristaus skulptūra gali būti išniekinta ir sunaikinta, ją nuo buvusios bažnyčios perkėlė į kaimo kapines, kur tebestovi iki šiol.
1943 m. įkurta Jaunimo ramovė. Klebonas Antanas Riauba (1902–1951) 1949 m. suimtas, žuvo Sibire.

Architektūra

Bažnyčia savo forma primena gyvenamąjį namą, stačiakampio plano, su pristatytu prieangiu ir zakristija. Ant kraigo priekio – bokštelis. Šventoriaus tvora medinių statinių. Prie bažnyčios stovi medinė varpinė.
Pleinės

Istorija

Kaimas pirmą kartą minimas 1588 m. 1923 m. kaime buvo 7 sodybos. Per sovietų okupaciją nukentėjo Rainių miškelio kankinys, buvęs amatininkas, siuvėjas, smulkių ūkininkų sūnus Motiejus Norvaiša, kilęs iš Pleinių 1945 m. pradžioje buvo ištremti šio kaimo gyventojai.
Judi

Judi (kin. 玉帝, pinyin: Yù Dì) arba Juhuang (kin. 玉皇, pinyin: Yù Huáng – Nefritinis valdovas) kinų daoistinėje ir vėlesnėje liaudies mitologijoje – Aukščiausiasis valdovas, kuriam pavaldi visa visata: dausos, žemė ir požemio pasaulis, taip pat dievybės ir dvasios. Daoistiniame panteone Juhuang – antras iš trijų aukščiausių dievybių Sandzin. Judi įvaizdis, panašu, susikūrė ~X a. Manoma, kad šiam įvaizdžiui įtaką galėjęs padaryti su budizmu į Kiniją iš Indijos atkeliavęs Indros (kin. 釋提, pinyin: shì dī) įvaizdis.
Judi paprastai vaizduojamas sėdintis soste apsivilkęs ritualinį imperatoriaus apsiaustą, išsiuvinėtą drakonais, su karališkuoju galvos apdangalu (mian) ir su nefritine lentele rankose. Veidas padengtas barzda ir ūsais, neišreiškia jokios išraiškos (daoistinis tikrosios didybės ženklas). Pasakojama, kad Judi gyvena dangiškuose rūmuose, kurie yra aukščiausiame iš 36 dangaus juostų – Dalo. Iš ten jis valdo visus dangus, žemę ir požemio pasaulį. Jo rūmų duris saugo daoistų šventasis Van Linguanas. Judi paklūsta visos dievybės ir dvasios. Judi rūmuose yra savotiški skyriai (ministerijos): griaustinio, ugnies, jūros potvynių, Penkių šventųjų kalnų, turtų ir kt.
Labai retai minima Judi žmona. Jo antraeile žmona laikoma šilkininkystės deivė Matounjang, viena jo jaunųjų seserų laikoma Jandziango motina, o jo dukteris Cigunjang („septintoji mergelė“) – dažna pasakų, liaudies tikėjimų veikėja (jos dvasią kviečia merginos, norėdamos ištekėti). Pasak kai kurių daoistinių pasakojimų, Judi atsirado dangaus ir žemės sutvėrimo akimirką ir gyvena jis rūmuose ant Judzinšano kalno.
Anglijos grafystės

Anglijos grafystės − Anglijos administracinio suskirstymo vienetas. Jos kilo nuo Anglijos isšsiskirstymo į grafystes ar šyrus (valdomus grafo) nuo anglosaksų laikų. Istorijos bėgyje jų ribos ir administracinė reikšmė, suskirstymo sistema kito. 1888 m. Vietos Valdymo Aktu buvo patikslintos jų funkcijos, ribos ir išskirta nauja Londono grafystė. XX a. antroje pusėje vyko grafysčių ribų ir funkcijų pakeitimai įsteigus 6 metropolines grafystes. Nuo senovės buvusios 39 grafystės vadinamos istorinėmis grafystėmis. Istorinės grafystės neturi jokios administracinės reikšmės.
Stefanija Čerškutė

Stefanija Čerškutė (1930 m. rugsėjo 12 d. Šapeliuose, Rokiškio raj. – 2008 m. gruodžio 30 d. Kaune) – Lietuvos architektė restauratorė.

Biografija

1957 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1957–1985 m. dirbo Specialiosiose mokslinio restauravimo dirbtuvėse Kaune, nuo 1979 m. vyr. specialistė.

Publikacijos

Paskelbti straipsniai architektūros istorijos, architektūros paminklų restauravimo temomis.
Leipalingis

Geografija

Miestelio vakariniu pakraščiu prateka Baltosios Ančios intakas Seiros upelis. Miestelio šiauriniame pakraštyje yra Leipalingio ežeras, į rytus – Avirio ežeras, į pietus – Baltajo Bilso ežeras. Iš pietų prieina Leipalingio giria, iš šiaurės – parkas.
Greta miestelio yra Leipalingio kaimas.

Pavadinimo kilmė

Vietovė įsikūrusi tradicinėse jotvingių žemėse, todėl pavadinime yra jotvingiška liepos medžio lytis (leipa).
Juozas Maldžius

Biografija

J. Maldžius augo su dviem broliais. Iki 1881 m. gyveno tėvų namuose, dirbo savo ūkyje, vėliau tarnavo samdiniu pas Kavarsko apylinkių ūkininkus. Apie 1880 m., paragintas kaimyno, per trumpą laiką pramoko lietuviškai skaityti. Lietuviškos draudžiamos spaudos pasiskaityti gaudavo iš Kavarsko klebono Pranciškaus Idzelio, nusipirkdavo iš škaplierininkų.
1881 m. Kavarske susipažino su knygnešiu Stanislovu Didžiuliu iš Griežionėlių, gavo pasiūlymą platinti draudžiamą literatūrą. Iš S. Didžiulio ją gaudavo išsimokėtinai ir nemokamai.
Mirus tėvui pardavė paveldėtą žemę, o gautus pinigus investavo į knygnešystę, toliau bendradarbiavo su S. Didžiuliu. Gautą spaudą slėpdavo šiaudiniame stoge, turėjo kitų slėptuvių pas patikimus kaimynus. J. Maldžiui pavyko neįkliūti policijai, nors pas jį buvo daromos kratos, o per paskutinę kratą pas Didžiulius jis buvo sumuštas. Gavęs S. Didžiulio laiškus, J. Maldžius juos galėjo perskaityti tik su kaimynų pagalba, nes mokėjo skaityti tik spausdintą raštą.
J. Maldžius lietuviškos spaudos taip pat gaudavo iš kitų spaudos platintojų, bendradarbiavo su knygnešiais Jonu Šaučiūnu iš Padvarninkų kaimo, Baltramiejumi Šakaliu iš Panevėžio, Juozu Gyliu iš Pravydžių kaimo, Juozu Simanoniu iš Domeikių kaimo ir kitais. Kartais jis knygas pirkdavo iš Panevėžio žydo Bencelio.
Apie trečdalį savo berno algos J. Maldžius išleisdavo knygoms pirkti, kurių nemažą dalį išdalydavo nemokamai. Iš knygnešystės veiklos nepraturtėjo, bet iki gyvenimo pabaigos džiaugėsi turėjęs malonumą „platinti šviesą ir stiprinti tautinę sąmonę". Turėjo sukaupęs visus komplektus „Aušros", „Žemaičių ir Lietuvos apžvalgos" bei „Šviesos", daug spaudos draudimo metais leistų knygų. Šiuos rinkinius nepriklausomos Lietuvos laikotarpiu jis pardavė Lietuvos Seimo kanceliarijai ir Kauno centriniam knygynui.
J. Maldžius senatvėje skurdo, kol sulaukė valstybės paramos kaip knygnešys. Nuo 1938 m. jam buvo skirta 25 litų valstybinė knygnešio pensija. Buvo apdovanotas Lietuvos nepriklausomybės medaliu (1938 m.). Palaidotas Kavarsko kapinėse.
Tomas Vyšniauskas

Biografija

Gimė 1978 m. kovo 3 d. Elektrėnuose. 1996 m. Pasaulio D grupės čempionato aukso medalio laimėtojas. 2002 m. ir 2004 m. Pasaulio II diviziono čempionato aukso medalio laimėtojas.
KF Tirana

Istorija

Klubo ištakos siekia 1920 m.
Gyventojų registro tarnyba

Gyventojų registro tarnyba – Lietuvos valstybės įstaiga, tvarkiusi Gyventojų registrą 2000–2015 m.

Istorija

Tarnyba įkurta 2000 m. prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos, perėmus iš Lietuvos statistikos departamento tvarkyti Gyventojų registrą.
Nuo 2009 m. sudarė ir tvarkė asmens atpažinimo elektroninėje erdvėje sertifikatus ir kvalifikuotus sertifikatus, įrašomus į asmens tapatybės korteles.
2014 m. įstaiga perėjo Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijai ir ėmė kartu su Registrų centru tvarkyti Gyventojų registrą. 2015 m. tarnyba prijungta prie Registrų centro.
Direktorė – Marija Norkevičienė.
Strateginis žaidimas

Strateginis žaidimas – žaidimas (pvz., kompiuterinis arba stalo žaidimas), kuriame žaidėjų nepriverstiniai, o dažnai ir savarankiški sprendimų priėmimo įgūdžiai turi didelę reikšmę žaidimo baigčiai. Beveik visi strateginiai žaidimai iš žaidėjo reikalauja turėti scheminio vidinių sprendimų priėmimo mąstymo ir papratai labai aukštų situacijos įsisavinimo įgūdžių.
Strateginis žaidimas kartais įvardijamas taktiniu žaidimu. Tačiau taktinis žaidimas yra toks žaidimas, kuriame žaidėjas privalo priimti situacinius sprendimus, norėdamas įgauti didelį pranašumą. Tai labiau būdinga žaidimams, pasižymintiems didesne atsitiktinių atvejų įvairove, kuriuose tolimesni veiksmai dėl atsitiktinių įvykių taip pat iš dalies turėtų būti iki galo išnagrinėti.
Terminas strategija kilęs iš graikų kalbos (στρατηγια arba strategia) ir reiškia 'karo meną, vadovavimą'. Nuo taktikos strategija skiriasi tuo, kad ji nurodo bendrą dalykų planą, o taktika nusako tokių dalykų organizavimą ir vykdymą.
Tokiame žaidime labai svarbu turėti ilgalaikį veiksmų planą. Strateginiuose žaidimuose retai kada pasitaiko atsitiktinumų. Strateginiai žaidimai, be kita ko, yra žaidimų teorijos tyrimų objektas; ji taikoma matematikoje ir ekonomikoje. Kaip priešingybė klasikinei sprendimų teorijai, žaidimų teorija apibūdina situaciją, kurioje individo sėkmė priklauso ne tik nuo jo paties veiksmų, bet ir nuo kitų asmenų veiksmų (tarpusavyje susijusių sprendimų situacija).
Brandbergas

Vieta

Brandbergo kalnas yra Damaralande, šiaurės vakarų Namibos dykumoje, šalia pakrantės ir užima maždaug 650 km² plotą. Aukščiausias taškas yra Kionigšteinas (vok. Königstein), kurio aukštis 2 573 m virš jūros lygio. Giedra diena Branderbergo kalnas matosi iš didelio atstumo. Jį pasiekti yra daug būdų, lengviausias kelias kopti per Ga'aseb upės slėnį.

Vardo kilmė

Vardas Brandbergas afrikanų ir vokiečių kalboje reiškia Ugnies kalnas, kuris kilo dėl savo spindinčios spalvos šviečiant saulei.
Natūrinis logaritmas

Natūrinis logaritmas – toks logaritmas, kurio pagrindas yra iracionalusis skaičius e (apie 2,718281828). Natūrinis logaritmas apibrėžiamas visiems teigiamiems realiesiems skaičiams x ir taip pat gali būti apibrėžiamas nenuliniams kompleksiniams skaičiams. Žymima logₑ(x) arba tiesiog ln(a). Kartais ši funkcija vadinama Neperio logaritmu, nes pirmasis ją panaudojo Džonas Neperis.
Regina Žukauskienė

Biografija

1978 m. baigė architektūrą Vilniaus statybos technikume, 2003 m. vadybą-administravimą ir 2005 m. viešąjį administravimą Kauno technologijos universitete.
UAB „Kultūros paveldo tyrinėjimų ir projektavimo centras“ direktorė.
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narė. 1997–2000 m. ir nuo 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narė. 
Lietuvos restauratorių sąjungos valdybos narė.
Vaikų Eurovizijos dainų konkursas 2017

Vieta

2017 m. vasarį ETS (Europos transliuotojų sąjunga) paskelbė, kad konkursą rengs Gruzija. lapkričio 21 dieną. Tai buvo pirmas kartas, kai Gruzija organizuos bet kokį „Eurovizijos“ renginį. 2017 m. vasario 26 d. paaiškėjo, kad renginys vyks šalies sostinėje Tbilisyje. Vėliau buvo paskelbta, kad konkurso arena bus Tbilisio Sporto Rūmai. kurie talpina maždaug 11 tūkst. žiūrovų.
2017 m. rugpjūčio 9 d. arena buvo pakeista į 4 tūkst. žiūrovų talpinantys Olimpiniai Rūmai, kurie yra patogesni ir geresni konkursui.

Grafinis dizainas

Logotipas paskelbtas buvo 2017 m. gegužės 12 d. konferencijoje, kuri vyko Kijeve. Logotipas atvaizduoja spalvotą saulę, kuri kviečia ir nori, kad jaunimas galėtų parodyti, atskleisti savę.

Vedėjai

2017 m.. spalio 3 d. buvo paskelbti renginio vedėjai. Tai Helen Kalandazde - garsi Gruzijos televizijos laidų vedėja ir dainininkė ir Lizi Japaridze (Lizi Pop) - Gruzijos atstovė 2014 m. Vaikų Eurovizijoje.

Balsavimo tvarka

Rezultatus lėmė nacionalinės žiuri ir internetinė auditorija. Kiekviena šalis naudojo nacionalinę žiuri, sudarytą iš trijų muzikos industrijos specialistų, ir dviejų vaikų nuo 10 iki 15 metų, kurie buvo šalies, kurioje jie atstovauja, piliečiai. Pirmasis internetinio balsavimo etapas prasidėjo 2017 m. lapkričio 24 d. Žiūrovai galėjo balsuoti oficialiame tinklalapyje, kuriame buvo parodyta visų šalių repeticijų ištraukos. Žiūrovai turėjo galimybę žiūrėti ilgiau kaip vienos minutės įrašus iš kiekvieno dalyvio repeticijos. Šis pirmasis balsavimo turas baigėsi lapkričio 26 d. 15:59 val. Antrasis internetinio balsavimo etapas įvyko renginio metu. Jis prasidėjo po paskutinio pasirodymo ir buvo atidarytas 15 minučių. Tarptautiniai žiūrovai galėjo balsuoti ne mažiau kaip už tris ir ne daugiau penkias šalis. Pirmą kartą žiūrovai taip pat galėjo balsuoti už savo šalies dainą.
Taškų kiekis nustatytas pagal gautų balsų procentą. Visuomenės nuomonė sudarė 50% galutinio rezultato, o kiti 50% - iš kiekvienos šalies nacionalinės žiūri.

Dalyvaujančios šalys

Dalyvavimą konkurse patvirtino 16 šalių. Į konkursą po 10 metų grįžo Portugalija. Deja, iš konkurso pasitraukė dvi šalys - Bulgarija ir Izraelis.
Rimutė Viniarskaitė

Biografija

Nuo 1995 m. Druskininkų renginių organizavimo kūrybinės grupės „GROK“ įmonės direktorė, Druskininkų 4 – os vidurinės mokyklos studijos vadovė, nuo 1998 m. VĮ „Saulės laikrodis“ direktorė, nuo 2000 m. Druskininkų savivaldybės laisvalaikio centro, Druskininkų kultūros centro direktorė.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyriaus narė.
1997–2000 m. ir 2003–2004 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narė.
Jean-Louis-Ernest Meissonier

Ernestas Meisonjė (pranc. Ernest Meissonier, 1815–1891 m.) – XIX a. Prancūzijos tapytojas, iliustratorius ir skulptorius.

Biografija

Žanas Luji Ernestas Meisonjė (piln. Jean-Louis-Ernest Meissonier) gimė 1815 m. vasario 21 d. Lione. Jo tėvas buvo pasiturintis prekiautojas. Paryžiuje jis mokėsi piešimo pas menko žinomumo dailininką Jules Potier, po to perėjo mokytis į akademinio dailininko Léon Cogniet (1794−1880) studiją. Pramoko graviūros ir akavatinto technikų. Jis debiutavo Paryžiaus salone 1834 m. paveikslu „Flamandų biurgeriai“, kuris buvo nupirktas (dabar pervadintas į „Olandų biurgeriai“). Tapyboje Meisonjė buvo paveiktas XVII a. buities ir savo meto istorinės tapybos. Šiuose žanruose jis daugiausiai ir dirbo. Taip pat, apie 1830-ųjų vidurį Meisonjė nemažai uždirbdavo iš knygų iliustravimo. Ilgainiui menininkas perėjo prie karinių temų, jomis išgarsėjo. Meisonjė karjeros viršūne tapo 1859 m. valstybės užsakymas iliustracijoms knygai apie Solferino kampaniją. Dailininkas savo paveiksluose šlovino Napoleono III armijos karinius žygius, idealizavo jo pirmtako Napoleono I armiją. Dailininkas gyvenimo metu buvo aukštai pripažintas: 1861 m. tapo Prancūzijos dailės akademijos nariu, buvo pasaulinių parodų ir Paryžiaus salono žiuri nariu, Prancūzijos Instituto prezidentu ir vėliau − Nacionalinės dailės draugijos prezidentu.
E. Meisonjė dalyvavo pralaimėtame 1870−71 m. Prancūzijos-Prūsijos kare, po kurio dar daugiau tapė Prancūzijos napoleoninės eros karinės galios nostalgija dvelkiančius paveikslus. Šie kūriniai buvo populiarūs ne vien Prancūzijoje, bet ir užsienio šalyse. Ernestas Meisonjė mirė 1891 m. sausio 31 d. Paryžiuje. Po jo mirties publika plačiau sužinojo apie dailininko skulptūros darbus. Didelės Meisonjė kūrinių kolekcijos sukauptos Orsė muziejuje Paryžiuje ir Voleso kolekcijoje Londone. Tarp jo paveikslų išskiriami „Barikada Mortelri gatvėje“ (1848−49), skirtas 1848 m. revoliucijos įvykiams, ir „Napoleono ir jo štabo sugrįžimas iš Suasono“ (kitaip „Prancūzijos kampanija“, 1864). Dauguma E. Meisonjė paveikslų buvo mažų matmenų, tačiau labai kruopščiai ir detaliai atlikti.
Kerija (miestas)

Istorija

Seniau Kerija buvo vienas iš „šilko kelio“ miestų. Ankstyvojoje Hanių dinastijoje dabartinės Kerijos oazė vadinta Vumi (扜彌, Wūmí), joje gyveno 20 tūkst. žmonių. Vėliau miestas minimas kaip Džumi (拘彌, Jūmí) bei Hanmi (扞彌, Hànmí). XIII a. čia lankęsis Markas Polas (vietovę jis vadino Pem ar Peyn). Tuomet čia prekiauta medvilne, kastas nefritas ir chalcedonas. Iki XIX a. apylinkėse išgautas ir auksas.
Aleksandras Ostrovskis

Biografija

Tėvas Maskvos teismo tarnautojas, motina mirė gimdydama, kai Aleksandrui buvo aštuoneri. Jauniausias brolis – valstybės veikėjas, Rusijos imperijos slaptasis patarėjas Michailas Ostrovskis. Tėvas vedė švedų baronaitę, kuri nesirūpino vaikų auklėjimu.
Aleksandras nuo vaikystės mokėsi užsienio kalbų, mokėjo graikų, prancūzų, vokiečių, anglų, italų ir ispanų kalbas. 1840–1843 m. studijavo teisę Maskvos universitete, 1843–1851 m. tarnavo teismo įstaigose. Pirmąją komediją „Šeimyninis paveikslas“ perskaitė 1847 m. profesoriaus Ševyriovo ratelyje, ji buvo sutikta palankiai. O 1849 m. parašyta satyrinė komedija „Bankrotas“ (vėliau „Savi žmonės, susitarsim“), kuriai siužetas paimtas iš teismo bylų, išgarsino autorių, bet užrūstino carą Nikolajų I. Ji buvo uždrausta, o autorių pradėjo sekti policija. Nepaisant to, dramaturgas, įkvėptas sėkmės, kasmet pradėjo rašyti po keletą pjesių. Nuo 1850 m. bendradarbiavo žurnale „Москвитянин“, kuriam vadovavo Michailas Pogodinas. Tačiau dėl mažų honorarų ir nuolatinių konfliktų jis perėjo į „Современник“, kuriam tuo metu vadovavo Nikolajus Nekrasovas, nuo 1853 m. Nikolajus Černyševskis, nuo 1856 m. Nikolajus Dobroliubovas. 1856 m. dalyvavo ekspedicijoje Pavolgyje, tyrinėjo ir aprašinėjo vietinių žmonių gyvenimą bei papročius. 1862 m. keliaudamas į Europą, lankėsi Vilniuje. 1870 m. įkūrė Rusų dramaturgų draugiją ir jai vadovavo. Nuo 1886 m. Maskvos teatrų repertuarinės dalies vedėjas.
1863 m. už literatūrinę veiklą apdovanotas Uvarovo premija ir išrinktas Peterburgo mokslų akademijos nariu korespondentu, buvo renkamas daugelio visuomeninių organizacijų, susijusių su teatrine veikla, valdybos nariu ir vadovu.
Michael Gambon

Biografija

Tėvas – inžinierius. Po Antrojo pasaulinio karo, kai Maiklui tebuvo 5 m., nusprendė prisidėti prie sugriauto Londono atstatymo ir su šeima persikėlė į Mornington Crescent rajoną šiaurės Londone. Nežinant Maiklui, tėvas pasirūpino, kad jam būtų suteikta Didžiosios Britanijos pilietybė.
Vaikystėje buvo auklėjamas pagal Romos katalikų tradicijas. Mokėsi Jėzuitų Švento Aloyzo berniukų mokykloje Somerstaune, patarnavo Šv. Mišių metu. Vėliau įstojo į Šv. Aloyzo koledžą Hornseileine, Londone, kur mokėsi kartu su Peteriu Sellersu. Neilgai pasimokęs, metė koledžą ir pradėjo mokytis mokykloje Kente, bet būdamas 15 metų, išėjo ir iš šios mokymo įstaigos, nebaigęs mokslų. Dirbo įrankininko Vickerso Armstrongo pameistriu. Būdamas 21 metų tapo kvalifikuotu inžinieriumi, ir ilgus metus dirbo šį darbą. Šis darbas paliko pėdsaką visam gyvenimui – Maiklas lig šiol aistringas senovinių ginklų, laikrodžių ir automobilių kolekcionierius.

Citatos

„Tai buvo tarytum širdies plakimas. Kažkas manyje. Tarsi svajonė. Manau, tai svajojimas vaikystėje. Svajojantys vaikai tampa aktoriais, ar ne? " – Michael Gambon kalba apie savo filmavimosi Kings Cross geležinkelio stotyje kartu su Vienybės teatru (Unity Theatre) patirtį.
François Villon

Fransua Vilonas (pranc. François Villon; 1431–1474 m.) – Prancūzijos XV a. poetas, vagis ir valkata. Jis labiausiai žinomas kūriniais Testaments (Testamentai) ir Ballade des Pendus (Pakaruoklio baladė). Dabar dažnai vadinamas modernios prancūzų poezijos pradininku.

Biografija

Vilonas greičiausiai gimė Paryžiuje 1431 m. Nuo vaikystės gyveno skurdžiai, anksti mirė tėvas. Šią pavardę jis perėmė iš savo dėdės kanoninės teisės profesoriaus, kuris jį globojo. Dvylikos metų tapo menų studentu Paryžiaus universitete. Bakalauro studijas baigė 1449 m., o magistro – 1452 m. Studijų metais Vijonas gyveno audringą Paryžiaus studento gyvenimą.
Pirmas reikšmingas skandalas Vilono gyvenime įvyko 1455 m., kai konflikto metu jis susimušęs nužudė kunigą Philippe Chermoye. Už tai buvo nubaustas tremtimi, bet Prancūzijos karalius Karolis VII paskelbė amnestiją. Vis dėlto, jis už nusikaltimą, prarado darbą Navaro kolegijoje (Paryžiaus universitete) ir buvo priverstas užsidirbti dainuodamas smuklėse. 1456 m. pabaigoje jis vėl įsivėlė į bėdą: įsivėlęs į muštynes buvo stipriai sumuštas ir norėdamas išvengti pajuokos pasitraukė į provinciją. Prieš išvažiuodamas jis parašė Petit Testament (Mažąjį Testamentą). Tų pačių metų Kalėdų dienomis buvo įsilaužta į Navaro kolegiją ir pavogta 500 aukso kronų. Vagystė pastebėta tik kitų metų vasarį, o pati vagių gauja buvo susekta tik gegužę. Tardant vieną pagautų įsilaužimo dalyvių paaiškėjo, kad gaujos lyderis yra Fransua Vijonas, tuo metu dingęs iš Paryžiaus.
Už šį ir kelis kitus smulkius nusikaltimus jis buvo dar kartą ištremtas. Ketverius po to sekusius metus jis buvo keliautojas, besiverčiantis atsitiktinėmis vagystėmis. Žinoma, kad jis lankėsi kunigaikščio Karolio Orleaniečio dvare, kur dalyvavo poezijos konkurse, taip pat lankėsi Puatjė ir Grenoblio apylinkėse. 1461 m. vasarą jis praleido vyskupo kalėjime Luarė. Iš kalėjimo paleistas tų pačių metų spalį, kai atėjus į valdžią naujam karaliui Liudvikui XI buvo išleisti visi kaliniai. Po to jis parašė žymiausiąjį darbą – Grand Testament (Didysis Testamentas). Sugrįžęs į Paryžių F. Vilonas kurį laiką gyveno ramiai. Navaro kolegijos vagystės tyrimas dėl įrodymų stokos buvo nutrauktas. Tačiau Vilonas vėl įsivėlė į muštynes 1463 m., buvo suimtas, kankintas ir nuteistas pakarti. Bausmė vėliau pakeista tremtimi. Apie vėlesnį jo gyvenimą nieko nežinoma.

Kūryba

Vilonas buvo didelis poezijos temų ir formų novatorius. Jis buvo puikiai susipažinęs su dvaro idealais, bet sąmoningai ėjo prieš srovę, jo poezija dažnai pavirsdavo parodijomis ir vulgariais juokeliais, prisodrintos jo nuosavo žodyno. Kelios mažiau žinomos poemos sukurtos Paryžiaus vagių slengu. Dauguma Vijono eilių yra apie jo paties gyvenimą, skurdą, bėdas.
Vilonas savo metu buvo beveik nežinomas ir iš naujo atrastas tik XVI amžiuje, kai jo darbus išleido poetas Clément Marot.
Ukrainos futbolo varžybos 2016–2017 m.

Premier Lygos 2016–2017 m. pirmenybės

Dvidešimtšeštasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 2016 metų liepos 22 iki 2017 m. gegužės 31 d. 
Donecko „Šahtar“ tapo čempionais dešimtą kartą. 
Kijevo „Dinamo“ liko antras. Luhansko „Zorâ“- trečioje vietoje.