google/wiki40b huggingface dataset:
Vladas Mieželis

Biografija

Žmona Juzė Petrauskaite (1909 - 1982), sūnūs Raimundas (g. 1931) ir Arimantas (g. 1941).
Baigęs privačia A. Lebedevo gimnaziją Maskvoje,1916 m. pradėjo studijuoti Maskvos universitete, bet buvo mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. 1917 m. Maskvoje baigęs Aleksandro karo mokyklą, kovėsi fronte. 1918 m. demobilizuotas gyveno Kijeve. 1919 m. kaip karininkas mobilizuotas į Raudonąją armiją. Tarnavo Pietų ir Kaukazo frontuose bei Atsargos armijoje, 1921 m. 11-osios armijos inspektorius, Azerbaidžano Raudonosios armijos teritorinės brigados pulko vado padėjėjas, vadas. 1921 m. birželio mėn. susirgo cholera, lapkričio mėn. nelegaliai grįžo į Lietuvą.
1922 m.sausio 27 d. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę ir paskirtas 1 - jo atsargos bataliono jaunesniu karininku. 1922 m. birželio 14 d. suteiktas leitenanto laipsnis. 1923 m. gegužės 23 d. pakeltas į vyr. leitenantus .1922–1923 m. Kariuomenės teismo sekretoriaus padėjėjas, 1923–1926 m. sekretorius. 1926 m. rugpjūčio 3 d. pakeltas į kapitonus. 1926 m. baigė Lietuvos universitetą ir tapo diplomuotu teisininku. 1927 m. rugpjūčio 1 d. pakeltas į majorus. 1926–1938 m. dirbo Kariuomenės teisme, kartu 1928–1934 m. dėstė Karo mokykloje, 1931 m. liepos 13 pakeltas į pulkininkus leitenantus, 1935 m. lapkričio 23 d - į pulkininkus. 1932–1936 m. Aukštojoje karo mokykloje. 1933–1938 m. kartu ir Vyriausiojo tribunolo karo teisėjas (1933–1936 m. laikinai). 1938 m. lapkričio 23 d. pakeltas į brigados generolus. 1938 m. balandžio 7 d. LR Prezidento aktu paskirtas Lietuvos kariuomenės teismo pirmininku ir šias pareigas vykdė iki 1940 m. birželio 25d. Prisidėjo prie Karo teisenos projekto rengimo. Bendradarbiavo žurnaluose „Kardas“, „Mūsų žinynas“, „Teisė“, Lietuviškoje enciklopedijoje.
1940 m. birželio mėn. sovietams okupavus Lietuvą, birželio 25 d. paleistas į atsargą, vengdamas represijų slapstėsi. 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis, dirbo štabe. 1941 m. per nacių okupaciją – Lietuvos Raudonojo Kryžiaus įgaliotinis nukentėjusiems nuo karo šelpti. 1941–1944 m. Apeliacinių rūmų teisėjas. Įsitraukė į antinacinį pasipriešinimą. 1944 m. išvyko į Vokietiją. 1949 m. persikėlė į JAV, apsigyveno Čikagoje, dirbo plieno fabrike, vėliau persikėlė į Phoenix, aktyviai dalyvavo JAV lietuvių bendruomenės veikloje. Buvo teisininkų, karių veteranų organizacijos "Ramovė" valdybų nariu. Už nuopelnus išrinktas Arizonos lietuvių bendruomenės garbės pirmininku.
1994 m. Jakštuose V. Mieželiui pastatytas atminimo koplytstulpis, Zarasų krašto muziejuje įrengta nuolatinė ekspozicija.
Kohima

Istorija

1879 m. Kohimoje įkurta Asamui priklausiusio Nagų Kalvų rajono administracija. 1944 m. čia vyko strategiškai svarbus Kohimos mūšis, kuriame britai nugalėjo japonus. 1963 m. miestas tapo Nagalando sostine.
Tedis 2

Turinys

Praėjo pusė metų po to, kai Džonas išsiskyrė su savo drauge Lore. Meškinas Tedis veda Tami-Lyn, tačiau jų santykius ištinka krizė. Norėdami išsaugoti šeimą, jie nusprendžia turėti kūdikį, tačiau po Tedui su Džonu niekaip nepavyksta rasti tinkamo donoro. Netrukus juos ištinka bėda: valstybės institucijos galų gale susidomi Tedžiu ir jo teisiniu statusu. Šis netenka darbo, o santuoka su Tami-Lyn anuliuojama. Nenorėdamas nusileisti, Tedis nusprendžia teisme išsiaiškinti savo socialinį statusą ir įrodyti esąs žmogus.
Byla tenka pradedančiai advokatei Samantai, kuri patinka ir Džonui, ir Tedžiui. Pastarasis stengiasi juodu supiršti, tačiau byla pralaimima ir Tedis teismo pripažįstamas daiktu. Vienintele jo, Džono ir Samantos viltimi tampa patyręs advokatas Patrikas Meighanas, kurį jie turi įkalbėti imtis bylos…
Lietuvos futbolo sistema

Lietuvos futbolo veiklą kontroliuoja Lietuvos futbolo federacija (LFF). LFF organizuoja varžybas Lietuvoje, bei atstvauja Lietuvą UEFA bei FIFA. LFF yra atsakinga už nacionalines vyrų ir moterų rinktines, vyrų bei moterų lygų bei taurės varžybas, salės futbolo (futsalo) vyrų ir moterų klubų bei rinktinių varžybas, bei paplūdimio futbolo klubų bei nacionalinių futobolo rinktinių varžybas.

Lygų sistema

LFF organizuoja ketverius vyrų futbolo klubų lygmenis. A lygos, I lygos (profesionalios), II ir III lygos (mėgėjiškos) varžybas. LFF pavedimu Lietuvos futbolo klubų asociacija organizuoja A ir I lygos varžybas. II lygos varžybas organizuoja Kauno AFF ir Klaipėdos AFF. Už III lygos varžybų organizavimą atsakingos 10 apskričių futbolo federacijų. Penktojo (SFL A divizionas) bei žemesnių lygmenų (SFL B ir C divizionai) vyrų klubų varžybas organizuoja Sekmadienio futbolo lyga (SFL). Šiuo metu SFL savo veiklą vykdo nepriklausomai nuo LFF.

Kitos klubinės varžybos

Lietuvoje vyksta šios vyrų klubinės varžybos: mažojo futbolo (8x8; 7x7; 6x6), senjorų (virš 35; virš 40; virš 46; virš 50), studentų lyga, jaunimo lygos (U-14; U-15; U-16; U-17; U-19), įmonių lyga, salės futbolo (futsalo) čempionatas bei taurės varžybos, tarpmokyklinės berniukų futsalo žaidynės, bei paplūdimio futbolo čempionatas bei taurės varžybos. 
Taip pat vyksta klubinės moterų futbolo varžybos, įvairaus amžiaus mergaičių futbolo varžybos, moterų futsalo varžybos, tarpmokyklinės merginų futsalo žaidynės.

Apskričių federacijos

Lietuvoje yra 10 apskričių futbolo federacijų (AFF). AFF atsakingos už III lygos varžybų organizavimą, ir už visų kitų futbolo renginių veiklą savo apskrityje.
Pranciškus Bernardas Mnišekas

Biografija

Lenkijos magnatų Mnišekų giminės atstovas, herbo „Mniszek“ savininkas. Sandomiro vaivados Jurgio Mnišeko (1548–1613) ir Jadvygos Tarlo (m. po 1629) ketvirtasis sūnus. Rusijos caraitės Marinos Mnišek jaunesnysis brolis (1588–1614).
1636 metais Pranciškus Bernardas Mnišekas nupirko Duklios pilies dalį iš Pranciškaus Miesinskio našlės, žuvusio karalaičio Vladislovo Vazos žygio į Maskvą 1618 metais metu. 1638 metais perstatė pilį, sutvirtinęs jį valais ir bastionais. 1638 metais gavo Sondecko kašteliono pareigybę.
1657 metų kovą Duklios pilis, priklausiusi Pranciškui Mnišekui buvo užimta ir išplėšta Transilvanijos kunigaikščio Djerdo II Rakocio.
1661 metais Pranciškus Bernardas Mnišekas mirė Dukloje epidemijos metu.
36 Fudzijamos kalno vaizdai

36 Fudži kalno vaizdai (jap. 富嶽三十六景) – 1832 m. 46 medžio raižinių grafikos rinkinys, sukurtas ukiyo-e dailininko Kacušikos Hokusajaus (1760–1849). Jame vaizduojamas Fudži kalnas įvairiais metų laikais, įvairiomis oro sąlygomis ir iš įvairaus atstumo.
Lyduvėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia

Istorija

Lyduvėnų katalikų bažnyčia XVI a. antrojoje pusėje atiteko evangelikams reformatams. 1613 m. minima katalikų bažnyčia. XVIII a. pirmojoje pusėje pradėta statyti mūrinė bažnyčia. Mirus Lyduvėnų dvaro savininkui, statyba sustojo. Vėl pradėta 1755 m.
1761 m. bažnyčia pastatyta. Stanevičiai 1754 m. jai skyrė 6 valakus ir 7 margus žemės. Lyduvėnuose gyveno 2 kunigai. 1853 m. minima parapinė mokykla. Klebonas Antanas Opulskis 1863 m. ištremtas į Sibirą (ten 1872 m. mirė). Architektas Nikolajus Andrejevas 1902 m. suprojektavo bažnyčios bokštą. Jis 1907 m. pastatytas ne pagal projektą. Statinį komisija priėmė tik 1911 metais. 1914 m. įsteigta „Saulės“ draugijos mokykla. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia apgriauta, vėliau suremontuota. Bokštas pastatytas žemesnis už buvusį.

Architektūra

Bažnyčia turi vėlyvojo baroko bruožų, stačiakampio plano, vienabokštė, su pusapskrite apside. Šventoriaus tvora mūrinė. Jame yra kapinės.
Hidrotechninis betonas

Hidrotechninis betonas – betonas, kurio tankiui, nepralaidumui vandeniu, ilgaamžiškumui keliami padidinti reikalavimai. Ši betono rūšis naudojama konstrukcijoms, kurios bus pastoviai veikiamos vandens. Taip pat naudojamas esant reikalui atlikti betonavimo darbus po vandeniu.
Nelaidumas vandeniui priklauso nuo betono tankumo. Didesnio tankumo, mažiau laidus ar nelaidus vandeniui betonas gaunamas naudojant didesnes cemento sąnaudas, plastifikuojančiais priedais mažinant, naudojant aktyvius ar inertinius mikroužpildus, gerai sutankinant ir tinkamai prižiūrint kietėjantį betoną. Nelaidumas vandeniui gali būti vertinamas pagal vandens įsiskverbimo gylį ir nelaidumo vandeniui markėmis. Vandens įsiskverbimo gylis nustatomas betono bandinius 3 paras paveikus 0,5 MPa (5 atm) slėgiu pagal LST EN 12390-8. Nepralaidžiu vandeniui laikomas toks betonas, kai vidutinis vandens įsiskverbimo gylis yra mažesnis negu 20 mm.
Algirdas Lititauskas

Biografija

1963 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.
1956–1959 m. buvusio Linkuvos rajono laikraščio „Socialistinis kelias“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, 1960–1962 m. – Linkuvos kultūros namų instruktorius, 1962–1968 m. – Joniškio rajono laikraščio „Tarybinis balsas“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, laiškų ir masinio darbo skyriaus vedėjas, 1968–1970 m. – „Žinijos“ draugijos Joniškio rajono valdybos atsakingasis sekretorius. 1970–1993 m. Joniškio rajono laikraščio „Tarybinis balsas“, nuo 1990 m. „Sidabrė“ redaktoriaus pavaduotojas, 1994–1995 m. – redaktorius. Daugiausia rašė kultūros, politikos temomis.  Vėliau bendradarbiavo ir laikraštyje „Lietuvos žinios“.
Leonas Vytautas Derkintis

Biografija

1976 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, matematikos mokytojas. UAB „Sedos komunalinis ūkis“ direktorius.
Tėvynės sąjungos Mažeikių rajono skyriaus narys.
2007 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys, mandato atsisakė.
Sedos bendruomenės pirmininkas. Sutuoktinė Marija, vaikai Eglė, Žilvinas.
Karakorumo perėja

Karakorumo perėja arba Karakoramo perėja (hindi क़राक़रम दर्रा  = Qarāqaram darrā, kin. 喀喇昆仑山口, pinyin: Kālǎkūnlún Shānkǒu) – kalnų perėja, esanti 5540 m aukštyje Karakorumo kalnuose. Yra ties Indijos (Džamu ir Kašmyras) bei Kinijos (Sindziangas) siena. Šia perėja eina senovinis karavanų kelias tarp Leho (Ladakas) ir Jarkendo (Tarimo baseinas). Pavadinimas tiurkų kalbomis reiškia 'juodas žvyras'.
Dėl sausringo, atšiauraus gamtovaizdžio Karakorumo perėjoje nusibaigia daug per ją varomų gyvūnų. Perėjos viršutinė dalis yra 45 m pločio, būdingos žemos temperatūros, atšiaurūs vėjai, neretos pūgos. Perėja įveikiama tik nemotorizuotu transportu. Dėl ledo ir sniego negausos bei gana lėkštų šlaitų tinkama įveikti ir žiemą.
Senovės astronautų teorijos

Senovės astronautų teorijos yra įvairios teorijos apie protingų ateivių apsilankymą žemėje ne moderniais laikais. Kontaktas su nežemiška civilizacija dažnai yra siejamas su žmonių kultūros vystymosi pradžia, technologijomis arba religijomis. Pasak kai kurių tokio tipo teorijų, dauguma dievybių iš tikrųjų buvo ateiviai ir pažangios technologijos buvo palaikytos jų dieviškumo įrodymais. Taip pat dažnai spėjama, kad žmonės yra ateivių palikuonys arba kūriniai. Senovės astronautų teorijos yra skeptiškai vertinamos mokslinės bendruomenės ir susilaukė labai mažai rimtų mokslinių tyrinėjimų, bet jos yra dažnai naudojamos mokslinėje fantastikoje.

Statiniai ir daiktai

Kai kurie teorijų šalininkai sako, kad tokie statiniai kaip Gizos piramidės, Maču Pikču, Baalbekas ir pan. negalėjo būti pastatyti tų laikų technologijomis ir teigia, kad jie yra pastatyti ateivių arba su jų pagalba. Daugelis archeologų tokius teiginius kategoriškai atmeta.
Naskos piešiniai – tai šimtai milžiniškų piešinių ant žemės, kuriuos įmanoma atpažinti tik iš oro. Jų sukūrimo būdas ir paskirtis taip pat kartais yra siejama su ateiviais. Tiesa, profesorius Joe Nickell, naudodamas tik technologijas, kurios, manoma, tuo metu žmonėms buvo prieinamos, sugebėjo šiuos piešinius gan tiksliai atkartoti.
Kai kurie antikiniai dirbiniai primena modernius lėktuvus ir sklandytuvus, nors archeologai dažniausiai tai interpretuoja kaip stilizuotus paukščių ir vabzdžių vaizdavimus. Taip pat skraidančias lėkštes primenančių objektų yra randama renesanso ir viduramžių mene.

Religiniai tekstai

Teorijų šalininkai sako, kad mitai apie dievus, kurie nusileidžia iš dangaus ir sukuria žmones arba jiems vadovauja, iš tikrųjų aprašo ateivius, kurie dievais buvo palaikomi dėl savo pažangių technologijų. Panašus fenomenas yra žinomas ir moderniais laikais. XX amžiaus pradžioje buvo atrasti krovinių kultai – izoliuotos kultūros, tikinčios, kad modernūs laivai ir lėktuvai yra atsiųsti dievų. Artūras Clarke spėliojo, kad „bet kokia pakankamai pažangi technologija yra neatskiriama nuo magijos“.
Senajame Testamente aprašomas skraidantis objektas, kuris atrodė kaip ugningas viesulas, o nusileidęs ant žemės – kaip pagamintas iš metalo. Jame, pasak teksto, buvo keturios „gyvos būtybės“, panašios į žmones.

Kritika

Be teorijos šalininkų antikinių tekstų ir dirbinių interpretacijų, kol kas nėra rasta jokių stiprių įrodymų, remiančių šią hipotezę. Dauguma mokslininkų laiko tokias teorijas nepagrįstomis ir žiūri į jas skeptiškai. Dalis teiginių apie senovės astronautus prieštarauja vieningoms mokslinėms archeologinių radinių ir antikinių tekstų interpretacijoms.
7-oji Rusijos karinė bazė

Priešistorė

Po 1991-1993 m. Gruzijos-Abchazijos karo remiantis 1994 m. gegužės 14 d. Maskvos sutartimi dėl ugnies nutraukimo ir pajėgų atitraukimo bei Nepriklausomų valstybių sąjungos 1994 m. sprendimu sukurti kolektyvines pajėgas palaikyti taiką Abchazijoje į Abchaziją buvo įvesti NVS taikdariai, kurie buvo vien Rusijos kariškiai. Po 2008 m. Kodorio tarpeklio operacijos, vykusios aukštutinėje Kodorio tarpeklio dalyje, kurią Gruzija oficialiai vadino Aukštutine Abchazija, ir oficialaus Abchazijos Respublikos pripažinimo iš Rusijos pusės buvo priimtas nutarimas įkurti nuolat veikiančią Rusijos karinę bazę.
Bazė pavaldi Rusijos Pietų karinei apygardai. Šiuo metu naujausia bazėje esanti ginkluotė yra oror erdvės gynybos zenitinis raketinis kompleksas S-300.

Įkūrimas

Bazė įsteigta 2009 m. vasario 1 d. 131-osios atskirosios motošaulių brigados pagrindu. 2010 m. vasario 17 d. Rusijos prezidentas Dmitrijus Medvedevas ir Abchazijos prezidentas Sergejus Bagapšas pasirašė sutarimą dėl jungtinės Rusijos karinės bazės Abchazijos teritorijoje.
Pagal Rusijos-Abchazijos sutarimą į jungtinės karinės bazės sudėtį įėjo buvę taikdarių objektai ir karinis Bambouros aerodromas (abu netoli Gudautos), karinis poligonas ir dalis įlankos ties Očamčira, bendros Rusijos ir Abchazijos įgulos Kodorio tarpeklyje ir ties Ingurio hidroelektrine. Be to, Suchumyje, Gagroje, Gudautoje, Naujajame Afone, Ešeroje bus kariniai administraciniai ir medicininiai objektai (sanatorijos ir poilsio namai), nors dėl medicininių objektų buvo nesutarimų.).
Numatyta, kad visus objektus naudos tiek Rusijos ginkluotosios pajėgos, tiek Abchazijos, todėl už karo bazę mokestis nenumatytas. Bazės naudojimo trukmė – 49 metai, numatytas automatinis kartotinis pratęsimas papildomiems 15 metų laikotarpiams.
Viso Abchazijoje dislokuota apie 4 tūkst. Rusijos kariškių.
Beilaganas

Istorija

Manoma, kad miestą įkūrė Sasanidų imperijos imperatorius Gobadas, ir kad miestas buvo pastatytas iraniečių migracijos metu.
Azerbaidžano TSR laikais buvo žinomas kaip Ždanovskas (pavadintas Andrejaus Ždanovo garbei). 1989 m. pervadintas į Beilaganą.
FC Santos Tartu

Istorija

Klubas įkurtas 2006 m. dalyvaudavo žemesniųjų divizionų kovose. Šio klubo treneriu yra dirbęs lietuvis Algimantas Liubinskas.
Kelis sezonus žaidė antros pakopos pirmenybėse, tačiau po 2018 m. sezono nusprendė savanoriškai pasitraukti į mėgėjišką lygmenį.
Vitalius Zaikauskas

Biografija

Vidurinę mokyklą baigė Kaune. 1973 m. įstojo į Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. Baigė 1978 m.
1978–1989 m. dirbo Vilniaus Viešojoje A. Mickevičiaus bibliotekoje.
1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžiui įsteigus savaitraštį „Atgimimas“ iš pradžių rūpinosi visos Sąjūdžio ir Sąjūdžio palaikomos respublikinės ir regioninės, vietinės spaudos platinimu Lietuvoje bei užsienyje, kiek vėliau pradėjo dirbti šio savaitraščio žurnalistu.
1990 m. pradžioje buvo pakviestas bendradarbiauti su išeivijos savaitraščiu „Dirva“ – turėjo nuolatinę savo skiltį, taip pat kelerius metus dirbo su Clevelando lietuvių radiju, vėliau Čikagos lietuvių radijo stotimis – buvo jų korespondentas Lietuvai
1989–1993 – Savaitraštis „Atgimimas“, žurnalistas
1990–1993 – Išeivijos savaitraščio „Dirva“ bendradarbis Lietuvoje
1993–2009 – Čikagos lietuvių radijo korespondentas Lietuvoje
1989–1990 – Savaitraštis „Pirmadienis“, skyriaus redaktorius
1990–1995 – Dienraštis „Respublika“ skyriaus redaktorius, spec. korespondentas
1995–1996 – Žurnalas „Šeima“, skyriaus redaktorius
1996–1997 – Dienraštis „Vilniaus laikraštis“, reporteris
1997–1998 – Dienraštis „Lietuvos žinios“, skyriaus redaktorius
1990–1998 – Radijo stotis „Laisvoji banga“ autorinių laidų vedėjas
1998–2000 – Televizija LNK, laidos „Bobų vasara“, redaktorius
2000–2001 – Televizija LNK, laidų „Atleisk“ redaktorius, „2blis“ redaktorius
2001–2002 – Televizija LRT, laidos „Nepabuvęs kareivėliu“, autorius ir redaktorius
2002–2003 – Televizija LRT, laidų „Ieškau darbo” redaktorius, televizijos viktorinos „Veto!“ redaktorius
2003–2007 – Televizija LNK, laidos „Meilės istorijos“, redaktorius
2007–2008 – Televizija LNK, laidos „Paskutinė instancija“, redaktorius
2008–2009 – BTV laidos „Lietuvos žinių“ tyrimas“ vedėjas ir redaktorius, LNK laidos „Paskutinė instancija“ redaktorius
2009–2010 – LNK laidos „Byla“, „Paskutinė instancija“ redaktorius
2010–2011 – LNK laidos „Kakadu“ redaktorius
2011–2012 – Atstovas ryšiams su visuomene ir žiniasklaida Vilniaus dailės akademijoje
2012–2013 – LRT laidos „Klaidos kaina" redaktorius
Nuo 2014 – Išeivijos dienraščio „Draugas“ žurnalistas.
2012 m. suteiktas Meno kūrėjo statusas.
Vladas Fedotas-Sipavičius

Biografija

Gimė rusų inžinieriaus Fedotovo ir operos dainininkės Liudos Sipavičiūtės šeimoje. Pirmojo pasaulinio karo metais su tėvais išvyko į Rusiją, 1912–1919 m. mokėsi realinėje mokykloje Maskvoje, privačiose baleto, tapybos ir skulptūros, Maskvos F. Koršo dramos teatro studijose.
1922 m. grįžo į Lietuvą. 1922–1923 m. Telšių gimnazijos mokytojas, Liaudies mokytojų padėjėjų kursų, Telšių mokytojų seminarijos dėstytojas, dėstytojas. 1949 m. sovietinės valdžios suimtas ir ištremtas į Sibirą, grįžo 1956 m. Po 1956 m. – Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklos, Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto dėstytojas.

Meninė veikla

Iki 1922 m. Maskvos F. Koršo dramos teatro studijos teatro aktorius. 1924–1936 m. – Valstybės teatro režisierius, aktorius, baleto artistas, be to, 1931–1934 m. – Šaulių sąjungos Eksperimentinio dramos teatro-studijos (Kaunas), įkūrėjas ir vadovas. 1936 m. – Pirmosios Kauno dramos studijos įkūrėjas ir vadovas.
1936–1939 m. Valstybės teatro Klaipėdos skyriaus aktorius ir režisierius, 1936 m. Marionečių teatro režisierius, 1939–1942 m. Valstybės teatro Šiaulių skyriaus, režisierius, 1943 m. – Valstybės teatro Šiaulių skyriaus Naujojo muzikinio teatro operetės įkūrėjas, režisierius ir aktorius.
1944 m. – Kauno muzikinės komedijos teatro operetės režisierius, 1946–1949 m. – Kauno valstybinio dramos teatro aktorius, dailininkas, 1949 m. – Kauno jaunojo žiūrovo teatro režisierius. Po 1956 m. – Kauno ir Vilniaus saviveiklinių kolektyvų vadovas, Senamiesčio teatro Vilniuje aktorius.
Marnos slėnis

Marnos slėnis (94) (pranc. Val - de-Marne) – Prancūzijos departamentas šalies centro šiaurėje, Il de Franso regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Kretėjus (Créteil). Generalinės tarybos pirmininkas Kristianas Favjė (Christian Favier) (Prancūzijos komunistų partija).
Departamente 3 apskritys, 49 kantonai, 2 municipaliniai susivienijimai, 4 aglomeratai ir 40 komunų. Plotas – 245 km². 1999 m. – 1 255 639 gyventojas, 5 125 gyv./km².

Istorija

Įsteigtas 1968 m. sausio 1 d. pagal 1964 m. liepos 10 d. įstatymą, patvirtintą 1965 m. vasario 25 d. dekretu, apjungus 29 buvusio Senos departamento komunas ir 18 Senos ir Uazos departamento komunų.
Įeina į Prancūzijos „Mažąją karūną“, sostinės regioną, kurį sudaro Aukštutinė Sena, Sena-Sen Deni ir Marnos slėnis. Didžiąją karūną sudaro Uazos slėnis, Ivlinas, Esonas bei Sena ir Marna.

Geografija

Marnos slėnio departamentas šiaurės rytuose ribojasi su Senos-Sen Deni, rytuose su Senos ir Marnos, pietuose su Esono, vakaruos su Aukštutinės Senos ir šiaurės vakaruose su Paryžiaus departamentais.

Ekonomika

Departamente yra Orli oro uostas, pastatytas 1947 m. Jį kerta automagistralės A4, A6, A86, geležinkelis RER (linijos A, B, C, D ir E), metro 1, 7 ir 8 linijos. Veikia tarptautinė paroda.
Yra kelios pasaulinio lygio medicinos klinikos, auktųjų technologijų tyrimo institutai, kelios kino studijos. veikia Paryžiaus XII universitetas, Paryžiaus urbanistikos institutas.

Turizmas

Marnos upė, kurią yra apdainavę Žanas Gabenas, Žanas Drežakas, Burvilis, yra viena iš patraukliausių vandens turizmui ir iškyloms jos pakrantėmis. Veikia Vitri prie Senos šiuolaikinio meno muziejus. Įdomios Vensano pilis, Grosbua pilis, pirmieji pasaulyje rožynai.
Departamento viešbučiuose yra 170 keturių žvaigždučių, 2784 – trijų, 3635 – dviejų ir 1651 mažiau, kaip dviejų žvaigždučių kambarių, kurių užimtumas 2003 m. buvo 56 %.
Nikolskojė (Kamčiatka)

Istorija

Gyvenvietę 1826 m. įkūrė aleutai, atsikėlę iš Atu salos (Aleutų salynas). 1932 m. paskelbtas Aleutų nacionalinio rajono centru. XX a. vid. čia perkelti Preobraženskojės (Medno s.), Severnojės ir Saranojės (Beringo s.) gyventojai.
Tžcianų valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1513 m. dabartinio valsčiaus žemės priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, o nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. priklausė Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1914 m. priklausė Rusijos imperijos Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. Nuo 1919 m. iki 1939 m. priklausė Lenkijos Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. valsčius buvo prijungtas prie Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR. 1941–1945 priklausė Trečiajam Reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Barvikas, Boguševas, Boguškai, Bžezinai, Budai, Choinovas, Dobažas, Gačas, Gelčinas, Gugnai, Kleščė, Korčakas, Krinica, Laskovecas, Milevas, Mročkai, Neviarovas, Nova Viešas, Pisankai, Stare Baikai, Stuika, Šorcė, Tžcianai, Vilamuvka, Višovatė, Zaikai, Zubolė ir Zucelecas.
Toliara

Istorija

Toliarą XVII a. įkūrė prancūzai. Pradėjo augti po 1897 m.
Šilalės rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Osvaldas Šarmavičius, jį paskyrus Tauragės apskrities viršininko pavaduotoju meru išrinktas Steponas Norbutas.
Giovanni Schiaparelli

Marsas

Dž. Skiaparelis 1877–1879 m. ypač įdėmiai tyrinėjo Marsą ir pastebėjo jo paviršiuje įvairias susikertančias linijas, kurias pavadino „canali“ (kanalais), padarė jų brėžinius.
Indijos filosofija

Indijos filosofijos laikotarpiai

Indijos filosofijos istorija skirstoma į 4 pagrindinius laikotarpius:
1. Vediškasis laikotarpis (1500 metai pr. m. e. – 600 metai pr. m. e.) – Vedų ir Upanišadų laikotarpis, kai formavosi indiškosios filosofijos ištakos.
2. Epiškasis laikotarpis (600 m. pr. m. e. – 200 metai m. e) – laikotarpis nuo ankstyvųjų Upanišadų iki filosofinių sistemų (Daršanų) atsiradimo.
3. Sutrų laikotarpis (nuo 200 m.) – sukauptos filosofinės medžiagos apibendrinimo laikotarpis.
4. Scholastinis laikotarpis (nuo ~II a.) – filosofinės polemikos laikotarpis.
Darbininkų žodis (Kaunas)

Darbininkų žodis – Lietuvos profsąjungų organizacinio centro biuro dienraštis, ėjęs 1940 m. birželio 29 d. – 1941 m. birželio 21 d. Kaune.
Redaktorius J. Kvietkauskas.
Jami

Vedizmo tikėjime Jami (Jamuna) – pirmoji moteris kartu su savo broliu dvyniu Jama. Rigvedoje dešimtoje mandaloje yra giesmė, kur jie vienas kitam dainuoja. Abu jie yra Surjos (Vivasvat formos) ir Saranjos „šešėlio“ Chayya vaikai. Taip pat vadinama Jamuna.
Pagal tibetiečių tikėjimą Jami – mirties deivė, Jamos karalienė, valdanti moterų dvasias pomirtiniame pasaulyje (Narakoje).