google/wiki40b huggingface dataset:
Nuodėgulė

Išvaizda

Nuodėgulė yra didesnė už didžiąją antį. Tai masyvi, trumpu kaklu ir stambiomis kojomis antis. Nuo juodosios anties skiriasi baltu sparnų veidrodėliu.
Patinas visas juodas, žalsvo metalo blizgesio. Pilvas juodais rusvas. Dėmė po akimis ir veidrodėlis ant sparnų balti. Snapo pamatinėje dalyje juodas pakilimas. Likusi snapo dalis oranžiškai geltona, nuo šnervių link snapo viršūnės eina dvi juodos juostelės. Kojos raudonos, plėvės juosvos. Rainelė pilkai balta su siauru juosvu žiedu išoriniame pakraštyje. Patelė tamsiai ruda, pilvas balsvas. Tarp snapo ir akių bei prie ausies yra dvi šviesios dėmės. Snapas juodas su juosvu nagu, be pakilimo. Kojos tamsiai raudonos. Rainelė ruda. Jaunikliai panašūs į patelę.

Paplitimas

Eurazijoje paplitusi nuo Skandinavijos iki Kamčiatkos. Arealas šiaurėje siekia Europos arktinė pakrantę, Jamalo pusiasalį, Lenos, Kolymos žemupį. Į pietus paplitusi iki Baikalo, Altajaus, šiaurinio Kazachstano, Pečioros vidurupio, Estijos pajūrio. Aptinkama ir Šiaurės Amerikoje. Žiemoja Atlanto ir Ramiojo vandenyno pakrantėse.
Per migraciją užklysta į Lietuvos pajūrį.

Biologija

Vasarą gyvena tundroje nedideliuose ežerėliuose, kurių pakraščiuose gausu asiūklių bei viksvų. Baltijos šalyse peri pajūrio lygumose ir nedidelėse salose. Žiemoja pajūryje, neužšąlančiose įlankose. Labai gerai plaukioja ir nardo. Sunkiai pakyla ir skrenda neaukštai.
Monogamas. Lizdą krauna ant žemės. Paprastai lizdas būna tarp senų žolių, krūmų ar akmenų. Dėtyje – maždaug 8 kiaušiniai. Peri apie 26 dienas. Jaunikliai vikrūs, gerai plaukioja ir nardo, bet auga gana lėtai. Dažnai kelių vadų jaunikliai jungiasi į vieną bendrą šeimyną, kurią vedžioja viena patelė.
Minta vėžiagyviais, vabzdžiais ir jų lervomis, smulkiomis žuvimis, moliuskais.
Tauragnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiros ilgos kalvos centrinėje dalyje, Šventės kairiajame krante, 120 m į pietus nuo Tauragno ežero. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 16x10 m dydžio. Jos pietiniame krašte supiltas 0,2 m aukščio, 4,5 m pločio pylimas, kurio 4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 7 m pločio, 1 m gylio griovį, už kurio yra 0,2 m aukščio, 6 m pločio antras pylimas. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 0,9 m aukščio, 11 m pločio pylimas, kurio išorinis 4,5 m šlaitas leidžiasi į 25 m ilgio, 8 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Už griovio supiltas antras 0,5 m aukščio, 5,5 m pločio pylimas, iškastas antras 3,5 m pločio, 0,3 m gylio griovys, supiltas trečias 0,8 m aukščio, 5,5 m pločio pylimas, iškastas trečias 3 m pločio, 0,2 m gylio griovys ir supiltas ketvirtas 0,2 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Pirmus griovius šlaituose jungia nežymi terasėlė. Šoniniai šlaitai statūs, 10-12 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, rytinis šlaitas eroduoja. Aikštelė dirvonuoja, jos pakraščiuose auga kelios pušys, šlaitai apaugę lapuočiais, kurie kalvos galuose kertami. Į piliakalnio kalvą iš šiaurės ir pietų pusių įrengti laiptai.
Pietvakarių papėdėje, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos keramikos.
650 m į šiaurės rytus yra VI a. – VIII a. Tauragnų pilkapynas, tyrinėtas 1999 m.

Aplinkiniai piliakalniai

Klykių piliakalnis 6 kmŪdriškių piliakalnis 4,5 kmTaurapilio piliakalnis 2,5 kmKačiūnų piliakalnis 8 kmSėlos piliakalnis 4,5 kmKuktiškių piliakalnis 10 kmKamšos piliakalnis 2 kmGinučių piliakalnis 12 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Šaulio A

Šaulio A (lot. Sagittarius A) – tai sudėtingos struktūros radijo bangų šaltinis, esantis mūsų Galaktikos centre, Šaulio žvaigždyne. Optiniame diapazone nematomas, nes jį užstoja dideli kosminių dulkių debesys spiralinėse Galaktikos vijose.
Šaulio A šaltinį sudaro trys komponentės: didžiausia jų – tai rytinis Šaulio A šaltinis, kuris yra supernovos liekana, vakarinis Šaulio A šaltinis, pasižymintis spiraline struktūra, bei labai ryškus kompaktiškas radijo šaltinis Šaulio A*, esantis šios struktūros centre.

Rytinis Šaulio A šaltinis

Jis yra apie 25 šviesmečių skersmens. Panašu, kad tai yra supernovos, sprogusios prieš 10 000–100 000 metų, liekana. Tačiau manoma, kad šis sprogimas buvo 50-100 kartų stipresnis, nei standartinė supernova. Yra daroma prielaida, kad rytinis Šaulio A šaltinis – tai liekana žvaigždės, kuri labai priartėjo prie centrinės juodosios bedugnės ir buvo gravitaciškai suspausta.

Vakarinis Šaulio A šaltinis

Vakarinis Šaulio A šaltinis atrodo kaip spiralė su trijomis vijomis. Iš tiesų ši struktūra yra sudaryta iš daugelio dujų bei dulkių debesų, kurie sukasi aplink Šaulio A* šaltinį ir krenta į jį milžiniškais greičiais – iki tūkstančio kilometrų per sekundę. Šių debesų paviršinis sluoksnis yra jonizuotas dėl masyvių OB spektrinės klasės žvaigždžių poveikio.
Šis šaltinis yra apsuptas masyvaus vėsesnių molekulinių debesų disko.

Šaulio A*

Daug astronomų yra įsitikinę, kad mūsų galaktikos centre, kaip ir kitose galaktikose, yra supermasyvi juodoji bedugnė. Šaulio A* šaltinis kol kas laikomas tikimiausia jos vieta.
Radijo bangų diapazone gautos Šaulio A* nuotraukos parodo, kad jo skersmuo yra apie pusės Merkurijaus orbitos dydžio. Manoma, kad Šaulio A* šaltinio masė yra apie 3.7 milijono Saulės masių. Šaulio A* masė buvo nustatyta, remiantis netolimos žvaigždės S2 orbitiniu judėjimu. Nustatyta, kad ši žvaigždė labai greitai, iki 5000 km/s, sukasi aplink Šaulio A*, kurio masė tokiu atveju tikrai yra apie 3.7 milijono Saulės masių.
Tikima, kad itin masyvios juodosios bedugnės egzistuoja daugumos kitų galaktikų centruose.
Labuništa

Istorija

Iki 1912 metų kaimas ir apylinkės buvo turkų valdžioje. Nuo 1912 metų priklausė Serbijai, po Antrojo pasaulinio karo – Jugoslavijai. Dabar kaimas yra Makedonijos teritorijoje.
Kimerija (Konano pasaulis)

Kimerija (angl. Cimmeria) – išgalvotas barbarų gyvenamas regionas R. E. Howardo sukurtame Konano pasaulyje. Tai Konano Barbaro tėvynė.

Pramanyta istorija

Kimerų kilmė siekia Turijos laikus. Kimerai yra kolonistų iš Atlantidos palikuonys. Gyvenę pagrindiniame Turijos žemyne kolonistai išgyveno didįjį kataklizmą, kuriame nuskendo Atlantida ir buvo sunaikintos daugelis Turijos civilizacijų. Dėl kataklizmo išlikę kolonistai nusmuko į akmens amžiaus kultūrinį lygį. Netrukus jie įsivėlė į daugelį kartų trukusius karus su piktų kolonijos išlikėliais. Šis nepaliaujamas konfliktas privertė atlantus dar labiau degraduoti, vos ne iki beždžionžmogių lygio. Nebeprisimindami savo istorijos, senosios kalbos ir turėtos civilizacijos jie vystėsi savaip ir tapo kimerais. 
Savo esė „Hyborėjos laikai“ (The Hyborian Age) R. Hovardas teigė, kad „gėlai, airių ir škotų kalniečių protėviai, kilę iš grynakraujų kimerų klanų“. Hovardas Konaną pavadino keltišku vardu, mini jį keikiantį keltų dievus. Tai rodo, kad autorius kimerus tvirtai kultūriškai siejo su istoriniais gėlais.

Geografija

Kimerija buvo raižyto reljefo dykynės, kalvotos, galbūt net kalnuotos, labai miškingos. Orai dažniausiai šalti, dangus apsiniaukęs. Palyginus Hyborėjos žemėlapį su užklotu šiuolaikiniu Europos žemėlapiu, matyti, kad palei Kimerijos vakarinę sieną driekėsi kalnynas. Hovardas tai patvirtino „Hyborėjos laikuose“: „...vandenynas, skalavęs vakarinės Kimerijos kalnus, vėliau sudarė Šiaurės jūrą; šie kalnai tapo salomis, vėliau žinomomis kaip Anglija, Škotija ir Airija...“

Kultūra

Pagal Hovardą „kimerai yra aukšti ir galingi, tamsiaplaukiai, mėlynakiai ar pilkakiai“. Jie buvo protokeltai ar protogėlai.  Pagal užuominas apsakymuose jie buvo gentimis gyvenę medžiotojai ir rankiotojai, neturėję centrinės valdžios.
Jie išmanė geležies apdirbimo amatą (Konano tėvas buvo kalvis), tačiau gyveno beveik akmens amžiaus bendruomenėje. Konanas apie save sakė: „Aš mačiau save su panteros kailio šlauniaraiščiu, sviedžiančią ietį į kalnų žvėris“.
Kimerai buvo žmonės, suformuoti labai atšiaurios savo krašto gamtos. Hovardas dažnai minėjo kimerų patvarumą ir kovinius gebėjimus, kaip ir daug kitų įspūdingų jų įgūdžių. Jie gali laipioti uolomis, kurios atrodo neįveikiamos, nesunkiai seka žmonių ir žvėrių pėdomis, geba prisėlinti prie aukos be triukšmo.
Regimas kimerų primityvumas ir jų teisingumo jausmas dažnai priešpastatomas Hyborėjos „civilizuotųjų“ tautų pagedimui.
Scenos baimė (filmas)

Turinys

Teatro trupė repetuoja miuziklo sceną, kurioje nužudoma prostitutė. Režisierius Piteris itin nepatenkintas šį vaidmenį atliekančia aktore Alicija, kuri teisinasi kojos skausmu ir su drauge nusprendžia važiuoti į netoliese esančią ligoninę. Atvykusios merginos pamato, kad tai įstaiga psichikos ligoniams, tačiau vienas gydytojas suteikia Alicijai pagalbą ir merginos grįžta į teatrą. Jos nepastebi, kad į mašiną įsmunka dar vienas žmogus, kuris netrukus po grįžimo lauke nužudo Alicijos draugę. Iškviečiama policija, kuri apžiūri įvykio vietą. Kadangi spektaklio premjera numatyta po keleto dienų, o lauke siaučia liūtis, režisierius nusprendžia tęsti repeticiją. Policija palieka lauke budintį ekipažą, tačiau netrukus paaiškėja, kad žudikas pasislėpė teatre ir turi vienintelį raktą nuo durų...
Javornikai

Javornikai (svk. Javorníky – 'Klevų kalnai') – neaukštų kalnų masyvas, priklausantis Vakarų Karpatams. Driekiasi per Čekijos ir Slovakijos šiaurines dalis, tarp Baltųjų Karpatų pietuose ir Beskidų šiaurėje. Aukštis iki 1071 m (Did. Javorniko k.). Javornikai skiria Bečvos ir Odros baseinus nuo Turjeco ir Vaho baseino. Kalnai daugiausia apaugę miškais. Slovakijai priklausanti dalis saugoma Kisucės kraštovaizdžio draustinyje.
Algirdas Šilinas

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius statybininkas. UAB „Samanėlė“ direktorius.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Telšių rajono skyriaus narys.
2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys.
Algimantas Kunčius

Biografija

Žmona Eglė Kunčiuvienė. 1958–1960 m. studijavo teisę Vilniaus universitete, 1960–1963 m. muzikos pedagogiką Vilniaus pedagoginiame institute.
1963-1965 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ fotoreporteris, 1965–1981 m. žurnalo „Kultūros barai“ iliustracijų skyriaus vedėjas ir fotografas, 1992–1998 m. šio žurnalo fotografijos skyriaus redaktorius. 1982-1992 m. Lietuvos fotografijos meno sąjungos konsultantas.  1996–2002 m. Lietuvos dailės muziejaus Vaizduojamosios dailės skyriaus Fotografijos meno sektoriaus vedėjas.
1969 m. su kitais įsteigė Lietuvos fotografijos meno draugiją (nuo 1989 m. Lietuvos fotomenininkų sąjunga).

Kūryba

Sukūrė žanrinių portretinių, peizažinių fotografijų. Fotografijos emocionalios, išsiskiria filosofiniu požiūriu į kasdienybės reiškinius, raiškia faktūra. Nuo 1967 dalyvauja fotografijos parodose Lietuvoje ir užsienyje. Nuo 1976 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos menininkas fotografas.
Mikalojus Kristupas Sapiega

Biografija

Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Čerėjos-Ružanų linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Lietuvos didžiojo raštininko Kristupo Stepono Sapiegos (1590–1627) ir Anos Holovčinskaitės (m. 1643) vienintelis sūnus.
Po savo tėvo mirties 1627 metais Mikalojus Kristupas buvo auklėjamas dėdės Aleksandro Sapiegos. 1634 metais mokėsi Novodvorsko kolegiume, Krokuvoje.
1638 metais buvo išrinktas į Lietuvos tribunolą, o 1639 metais gavo Lietuvos lauko raštininko pareigybę. Mirė 1639 m. birželio 2 d. Vilniuje, galimai, buvo nunuodytas savo žmonos.
Boseronas

Boseronas (angl. Beauceron) – bandšunis, kilęs iš Prancūzijos. Atletiškieji boseronai sudaro tvirtumo, laisvės ir gyvybingumo įspūdį. Boseronai gali būti kelių kailio spalvų: juodi su gelsvai rudos spalvos plotais arba dėmėti (pilka, juoda ir gelsvai ruda spalvos). Plaukai švelnūs, trumpi, garbanoti, prigludę, pavilnė tanki ir minkšta.
Patino aukštis ties gogu 65-70 cm, kalės 63-68 cm. Svoris svyruoja tarp 30 ir 40 kg.

Priežiūra

Boserono kailiu rūpintis nesunku. Reikia kartais šukuoti, ypač kai šuo šeriasi. Kad boseronas užaugtų sveikas ir stiprus, patartina daug bendrauti su šuniuku bei kasdien jį ilgai vedžioti, leisti jam palakstyti bei pažaisti palaidam. Nemankštinamas šuo tampa dirglus ar agresyvus.

Charakteris

Sumanus, judrus, nuovokus, kartais užsispyręs, ištikimas šeimininkui ir jo šeimai šuo. Ištvermingas, labai sargus.

Dresūra

Boseroną patartina iš mažens pratinti prie įvairių žmonių, gyvūnų ir aplinkybių. Tinkamai išauklėtas boseronas sutaria su vaikais, katėmis, kitais šunimis ir kambariniais gyvunėliais. Boseronai tinka dalyvavimui kamuoliuko gaudymo arba vikrumo varžybose, nors jiems sekasi kiek prasčiau negu kitoms, tinkamesnėms sportui, veislėms.
Jūra ir krantas

Jūra ir krantas – marinistikos, kultūros ir politikos savaitraštis Lietuvai, ėjęs 1991–1992 m. Klaipėdoje.

Istorija

Redaktorius Valentinas Zaborskas. Tiražas 10 000 egz. Išėjo 7 numeriai.
Milicijos leitenantas (1936-1943)

Milicijos leitenantas (rus. лейтенант милиции) – specialusis jaunesniojo TSRS milicijos vadovaujančio personalo laipsnis 1936-1943 m. Atitiko valstybės saugumo leitenantą (NKVD sistema), kapitoną Raudonojoje Armijoje ir kapitoną leitenantą kariniame laivyne. Šis laipsnis atitiko dabartinį karinį laipsnį kapitonas.
Milicijos laipsnių sistemoje žemesnis laipsnis buvo milicijos jaunesnysis leitenantas, o aukštesnis – milicijos vyresnysis leitenantas.
Milicijos leitenantams, atitarnavusiems 3 metus su šiuo laipsniu ir teigiamai atestuotiems, būdavo suteikiamas milicijos vyresniojo leitenanto laipsnis.

Laipsnio istorija

Milicijos leitenanto laipsnis TSRS NKVD darbininkų ir valstiečių milicijos sistemoje buvo įvestas 1936 m. balandžio 26 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu, kuris buvo paskelbtas 1936 m. gegužės 5 d. NKVD įsakymu Nr. 157.
Ši laipsnių sistema veikė iki 1943 m. vasario 9 d., kai TSRS AT Prezidiumo nutarimu „Apie NKVD ir milicijos organų vadovaujančio personalo laipsnius“ (О званиях начальствующего состава органов НКВД и милиции) buvo įvesta nauja specialiųjų laipsnių sistema, atitikusi kariuomenės laipsnius.
Liudvikas VII Jaunesnysis

Biografija

Kilęs iš Kapetingų dinastijos. Karaliaus Liudviko VI antrasis sūnus.

Valdymas

Tapo įpėdiniu 1131 m. mirus vyr. broliui Pilypui. 1137 m. vedė Akvitanijos kunigaikštytę Eleonorą Akvitanietę. Stiprino karaliaus valdžią remdamasis nekilmingais ministerialais. 1147–1149 m. su Vokietijos karaliumi Konradu III vadovavo antrajam kryžiaus žygiui. Grįžęs 1152 m. išsiskyrė su Eleonora Akvitaniete, kuri tais pačiais metais ištekėjo už Anžu grafo Henriko (nuo 1154 m. tapusio Anglijos karaliumi Henriku II), vėliau, iki 1154 m., kovojo su Henriku dėl Akvitanijos. Stokodamas karinės jėgos siekė silpninti Prancūzijos kaimynus politiškai: rėmė Anglijos karaliaus priešininką Kenterberio arkivyskupą Thomą Becketą, linkusius sukilti Henriko II sūnus. Sustiprėjus popiežiaus Aleksandro III ir Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho I Barbarosos nesutarimams parėmė popiežių, kuris 1163–1165 m. gyveno Prancūzijoje.
Disertacija

Disertacija (lot. dissertatio 'samprotavimas, tyrimas', angl. thesis, disquisition) – mokslo darbas, kurį parengęs ir viešai apgynęs asmuo (doktorantas, disertantas eksternas) įgyja mokslo laipsnį.

Istorija

Disertacijų viešojo gynimo sistema pradėjo formuotis viduramžiais vokiškai kalbančių šalių universitetuose, XVI–XVII a. paplito ir kitose šalyse. Lietuvoje disertacijas pradėta ginti XVI a. pabaigoje. Vilniaus universitete pirmoji daktaro disertacija apginta 1583 m., Lietuvos universitete – 1926 m.
1945–1990 m. disertacija buvo ginama pagal TSRS galiojančią tvarką, 1990–1992 m. – pagal vyriausybės nustatytą laikiną tvarką, 1993–2003 m. – pagal vyriausybės patvirtintus nuostatus doktorantūros komitetuose, nuo 2003 m. ginama prie universitetų sudaromose mokslo krypčių tarybose.

Disertacijos gynimas

Lietuvoje disertaciją leidžiama ginti asmenims, turintiems magistro kvalifikacijos laipsnį arba jam prilygstančią aukštojo mokslo kvalifikaciją ir išlaikiusiems doktorantūros egzaminus.
Disertacijoje turi būti apibrėžtas darbo tikslas, uždaviniai, mokslinis naujumas, aprašyta tyrimo metodika, gauti rezultatai, pagrįstas jų patikimumas ir santykis su kitų tyrėjų atliktais darbais. Disertacijos pagrindiniai duomenys ir teiginiai (ne mažiau kaip 2 straipsniai) turi būti išspausdinti moksliniuose leidiniuose.
Disertacija ginama pasitelkiant oponentus, kurie neturi su disertantu bendrų publikacijų ir bent vienas turi būti iš kitos mokslo institucijos.
Šrenko baublys

Paplitimas

Paplitęs Rytų Azijoje, Filipinuose ir Didžiosios Sundos salose, žiemoja Pietryčių Azijoje.

Išvaizda

Nedidelis paukštis, kūno ilgis 33 – 39 cm, atstumas tarp sparnugalių 55 – 59 cm, sveria 89 – 123 g. Būdingas lytinis dimorfizmas.
Suaugusio patino pakaušis juodai rudas, veido šonai yra kaštoninės spalvos. Snapas trumpas, storas. Antsnapis tamsiai rudas, o posnapis žaliai geltonas. Veisimosi periodu snapas yra juodas. Rainelė geltona. Nugarinė kaklo pusė, pečiai ir pečių dengiamosios plunksnos yra kaštoninės spalvos. Uodega juodai ruda. Išorinė sparnų pusė išmarginta šviesiomis dėmėmis. Gerklė ir kaklo priekinė dalis tamsiai geltonos spalvos, per vidurį eina tamsiai ruda juosta. Viršutinė krūtinės dalis raudonai ruda. Apatinė krūtinės dalis tamsiai gelsva, išmarginta rudais dryžiais. Sparnų vidinė pusė sidabriškai pilka. Kojos žaliai rudos, pėdos – geltonos.
Patelė yra smulkesnė. Pakaušis, veidas, nugarinė kaklo pusė, nugara ir išorinė sparnų pusė yra tamsiai kaštoninės spalvos. Nugara ir išorinė sparno pusė išmarginta šviesiomis dėmėmis. Plasnojamosios plunksnos juodai rudos. Uodega juoda. Gerklė kreminės spalvos, išmarginta juodais dryžiais.
Jaunikliai yra tamsiai kaštoninės spalvos. Nugara ir išorinė sparnų pusė išmarginti šviesiomis dėmėmis. Apačia išmarginta rudais ir baltais dryžiais. Vidinė sparnų pusė pilka.

Biologija

Aptinkamas upių slėniuose, pievose, klampiose upių pakrantėse, nendrynuose ir ryžių laukuose. Migrantas. Rugpjūčio – spalio mėnesiais traukia į pietus. Į veisimosi vietas grįžta balandžio – gegužės mėnesiais.
Minta smulkia žuvimi, krevetėmis, lygiakojais ir laumžirgių lervomis. Grobio ieško dieną.
Lizdus krauna nendrėse ar krūmuose, virš vandens arba šalia vandens, 1 m aukštyje. Lizdas kūgio formos. Lizdui naudoja išdžiūvusios žolės stiebus, iškloja sausais lapais ir žole. Dėtyje 3 – 5 balti kiaušiniai. Inkubacija 16 – 19 dienų. Peri abu tėvai.
Žiedoniai

Istorija

Iki XX a. vidurio kaimas buvo vadinamas Žempučiais, jo vienkiemiai kūrėsi Smėlynės dvarui seniau priklausiusiose žemėse, išdalintose savanoriams ir kitiems naujakuriams. 1897–1899 m. tiesiant siaurąjį geležinkelį kaime buvo pastatyta Troškūnų geležinkelio stotis.
Po Antrojo pasaulinio karo Žiedonių kaimo pakraštyje, kuris glaudžiasi prie Troškūnų miestelio, pastatytas naujas vidurinės mokyklos pastatas, kuriame iki šiol veikia Troškūnų Kazio Inčiūros vidurinė mokykla.
Chelmo vaivadija

Istorija

Vaivadija buvo įkurta 1975 m. birželio 1 d. vykdant Lenkijos administracinių vienetų reformą, kai iš didelės Liublino vaivadijos buvo įkurtos 6 mažesnės: Liublino, Zamostės, Chelmo, Palenkės Bialos, Sedlcų ir Tarnobžego vaivadijos. 1999 m. sausio 1 d. vaivadija panaikinta ir įtraukta į naujai sukurtos Liublino vaivadijos sudėtį.
Svirnai I

Istorija

2002 m. vasario 11 d. Vyriausybės nutarimu Aukštieji Svirnai pervadinti Svirnais I.
Zabičiūnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje apylinkėje dominuojančioje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 38x25 m dydžio, iškiliu viduriu. Joje rasta lygios keramikos. Šlaitai statūs, 15 m aukščio.
Pietinėje papėdėje, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Aplinkiniai piliakalniai

Avižių piliakalnis 6 kmAntažiegės piliakalnis 9 kmGasių piliakalnis 7 kmBikūnų II piliakalnis 4 kmVencavų piliakalnis 11 kmBikūnų piliakalnis 3,5 kmGutaučių piliakalnis 3 kmLūžų piliakalnis 5 km
Verslavos piliakalnis 6 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
FK 91 United Kaunas

Istorija

Komanda nuo savo įkūrimo žaidžia III lygoje, kurią 3 kartus laimėjo (2006, 2007 ir 2009 m.). Be to, klubas 3 kartus iš eilės žaidė KAFF žiemos pirmenybių finale (2009–2011 m.), 2 kartus tapo Lietuvos apskričių stipriausia komanda, 1 kartą laimėjo KAFF žiemos pirmenybes, 1 kartą laimėjo Trijų karalių futbolo turnyrą.
Seminolų karai

Seminolų karai, taip pat vadinami Floridos karais buvo trys kofliktai Floridoje tarp seminolų genties ir JAV. Pirmasis Seminolų karas vyko 1817–1818 m.; Antrasis Seminolų karas 1836–1842 m.; Trečiasis Seminolų karas – 1855–1858 m.

Kolonijinė Florida

Vietinių gyventojų skaičius Floridoje po europiečių pasirodymo regione gerokai sumažėjo. Indėnai neturėjo imuniteto iš Europos atvežtoms ligoms. Ispanijai numalšinus keletą indėnų sukilimų, gyventojų šiaurinėje Floridoje dar sumažėjo. Keletas žygių per visą Floridos pusiasalį, kuriuos atliko Karolinos provincijos kariai su savo sąjungininkais indėnais XVIII a. pradžioje sunaikino beveik visus likusius vietinius gyventojus. 1763 m., kai Ispanija atidavė Floridą Didžiajai Britanijai, ispanai likusius Floridos indėnus išsivežė į Kubą.
Įvairios gentys iš dabartinių pietvakarių JAV pradėjo keltis į negyvenamas Floridos žemes. 1715 m., po konfliktų su anglų kolonijomis, į Floridą kaip ispanų sąjungininkai persikėlė jamasiai. Į Floridą keltis pradėjo ir krikai. Hičiti kalbėjusi grupė, mikasukiai apsigyveno aplink dabartinį Mikasuki ežerą netoli Talahasio. Ši grupė išlaikė atskirą identitetą (dabartiniai mikosukiai). Kita hičiti kalbėjusi grupė apsigyveno dabartinėje Alačua apskrityje, kur ispanai XVII a. turėjo galvijų rančas. Viena iš žinomiausių rančų vadinosi La Chua. Ispanai iš Sent Augustino šio regiono krikus pradėjo vadinti cimarrones, kas reiškė maždaug laukiniai. Nuo šio vardo galėjo kilti ir „seminolų“ pavadinimas.
Pati seminolų gentis susiformavo apie 1700–uosius metus. Ją daugiausiai sudarė krikai bei kiti Džordžijos, Misisipės, Alabamos ir Floridos indėnai bei iš vergijos pabėgę juodaodžiai.
Anjeza Shahini

Biografija

2003 m. Šahini dalyvavo „Festivali i këngës“ konkurse su daina „Imazhi Yt“. Jame užėmė pirmą vietą ir iškovojo teisę atstovauti Albanijai Eurovizijos dainų konkurse. Jame užėmė 7 vietą.
2008 m. rugpjūtį Anjeza Šahini išleido debiutinį albumą „Erdhi momenti“.
Paskutinės Emos Blank dienos

Turinys

Dideliame užmiesčio name gyvena turtinga moteris Ema Blank ir jos tarnai: virėja Bela ir jos sūnus Mejeris, liokajus Hanfeldas ir duktė, tarnaitė Honė, bei Teo. Moterį kankina nepagydoma liga ir ji gali bet kuriuo metu mirti, tačiau kol kas ji įvairiais rafinuotais būdais kiršina tarnus tarpusavyje, versdama atlikti pačius keisčiausius ir nelogiškiausius pavedimus. Visos šių kančios – vardan turto, tačiau vieną dieną Ema prisipažįsta, kad žadėtąjį palikimą sudaro tik namas, ir tas užstatytas. Supratę, kad buvo apgaudinėjami, jie nusprendžia atkeršyti šeimininkei...
Telsenas

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1898 m. Pavadinimas kildinamas nuo tehuelčų žodžio tülshün („argentininė kortaderija“). XX a. pr. Telsene būta vynuogynų.
Elvyra Dulaitienė

Elvyra Dulaitienė-Glemžaitė (1893 m. rugsėjo 19 d. Kupiškis – 1958 m. liepos 15 d. Kaunas) – Lietuvos pedagogė, kraštotyrininkė.

Biografija

1915–1919 m. mokytojavo Rusijoje, vėliau Lietuvoje.
Sudarė etnografinės, tautosakinės ir istorinės medžiagos rinkinį „Kupiškėnų senovė: etnografija ir tautosaka“ (Vilnius. Valstybinė grožinės literatūros l – kla, 1958 m.), kuriame aprašyta XIX a. antrosios pusės ir XX a. pradžios Kupiškio apylinkių valstiečių materialinė kultūra, buitis, papročiai bei visuomeninis gyvenimas.
Viljandžio pilis

Viljandžio pilis – Teutonų ordino pilis Viljandžio mieste Estijoje. Pilis pradėta statyti 1224 m. buvusio piliakalnio vietoje. Pilis savo laiku buvo viena iš galingiausių visoje Livonijoje. Per Lenkijos–Švedijos karą XVII a. pradžioje pilis buvo sugriauta. 1878–1879 m. buvo pradėti kasinėti ir tirti pilies griuvėsiai.