google/wiki40b huggingface dataset:
Pavelas Bobrovskis

Pavelas Bobrovskis (rus. Павел Осипович Бобровский; 1832 m. balandžio 2 d. Vakos dvare netoli Vilniaus – 1905 m. vasario 16 d. Sankt Peterburge) – Rusijos imperijos infanterijos generolas, karo juristas ir istorikas, etnografas, Rusijos senatorius.

Biografija

Gimė 1832 m. Išsilavinimą gavo Polocko kadetų korpuse (1849 m.) ir Bajorų pulke (vėliau – pervadintas į Konstantino artilerijos mokyklą).
1851 m. rugpjūčio 7 d. gavo pirmąjį karininko laipsnį ir paskirtas į Leibgvardijos Lietuvos pulką (rus. Литовский лейб-гвардии полк). Dalyvavo 1853–1854 m. Krymo kare Dunojaus karo teatre.
1857 m. baigė kursą Rusijos Nikolajaus Generalinio štabo Akademijoje. Vadovavo junkerių karo mokykloms. 1859–1875 m. tarnavo generalinio štabo pareigybėse.
1870 m. balandžio 17 d. suteiktas generolo majoro laipsnis. 1871 m. apdovanotas 1-ojo laipsnio Šv. Stanislavo ordinu. 1875 m. paskirtas Aleksandro karo juridinės akademijos viršininku ir apdovanotas 1-ojo laipsnio Šv. Anos ordinu. 1878 m. apdovanotas 2-ojo laipsnio šv. Vladimiro ordinu. 1881 m. rugsėjo 30 d. suteiktas generolo leitenanto laipsnis. 1885 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
1896 m. gegužės 14 d. suteiktas infanterijos generolo laipsnis. 1897 m. paskirtas senatoriumi.
1873 m. Zarasų apskrityje, nuo dvarininko Kelpšos nusipirko Mukulių dvarą, kuriame vasarodavo ir ilsėdavosi su šeima.
Buvo Rusijos geografijos draugijos narys bendradarbis.
P. Bobrovskis mirė 1905 m. vasario 16 d. Sankt Peterburge, jo palaikai palaidoti Mukulių kapinaitėse, Zarasų rajone.

Mokslinė veikla

Spausdino straipsnius apie Baltarusijos etnografiją. Detalios studijos „Rusijos geografijos ir statistikos medžiaga, surinkta generalinio štabo karininkų. Gardino gubernija.“ (Материалы для географии и статистики России, собранные офицерами генерального штаба. Гродненская губерния) autorius.
Prisikėlimo ugnis

Prisikėlimo ugnis – Lietuvos partizanų laikraštis, ėjęs 1946–1952 m. Suvalkijoje.

Istorija

Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos vardu leido Prisikėlimo apygardos štabas.
Ona Baliukonė

Biografija

1970 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. Žurnalų „Moksleivis“, savaitraščių „Dialogas“ ir „Dienovidis“ redakcijų darbuotoja. Nuo 1975 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė. 2000 ir 2001 m. surengė tapybos darbų parodas.

Kūryba

Ankstyvieji eilėraščiai (rinkinys „Laukinės vaivorykštės“, „Viltis“) pasižymi emociniu atvirumu, žmogaus ir gamtos vienovės pajautimu. Rinkinyje „Iš kelio dulkių“ sustiprėjo dramatizmas, etinis maksimalizmas, vienišumo, romantinio išskirtinumo nuotaikos. Vėlesnėje kūryboje (rinkinys „Tėve mūsų gyvenime“, „Vaduok“) ryškios bendrumo su pasauliu, harmonijos, dvasios ramybės paieškos, metafizinė laikinumo ir amžinybės priešprieša siejama su moteriškąja patirtimi. Eilėraščių rinkiniuose „Bokštai“, „Elgetaujanti saulė“, „Neregio sodai“ krikščioniški motyvai susipina su Rytų religijų įvaizdžiais.
Alopecia universalis

Alopecia universalis yra organizmo autoimuninis sutrikimas, dėl kurio plaukai neauga ant viso organizmo (tiek galvos srityje, tiek ir gaktoje, pažastyse). Tai vienas iš retesnių Alopecia areata (liet. židininis nuplikimas) tipų. Paprastai Alopecia universalis išsivysto iš kitų židininio nuplikimo tipų. Užsienio praktikoje ši liga laikoma jauno amžiaus žmonių liga. Dažniausiai pirmieji židininio nuplikimo simptomai pasirodo dar paauglystėje ar vaikystėje. Naujausi Nacionalinio Alopecia Areata Fondo (angl. National Alopecia Areata Foundation, žr. „Naudingos nuorodos“) tyrimai teigia, kad ši liga yra genetiškai paveldima, tačiau tam, kad pasireikštų simptomai, turi būti ir tam tikras išorinių veiksnių veikimas.
Proxy (objektas)

Proxy (objektiniame programavime) – programos vykdymo metu (dinamiškai) sukurtas objektas, išpildantis reikiamą interfeisą ar interfeisus, tačiau nepriklausantis jokiai programavimo metu aprašytai objektų klasei.
Sąsajoje (interfeise) aprašomi objektui pritaikomi metodai. Dinamiškai sukurtam proxy objektui galima kviesti visus tuos pačius metodus, tačiau šie kvietimai tiesiog nukreipiami su objektu susijusiam kvietimų vykdytojui (angl. invocation handler). Šio vykdytojo bazinė klasė turi sutartą metodą, kuriam parametrais perduodamas kviečiamo proxy objekto metodo vardas bei (panaudojant kokią nors tam tinkamą duomenų struktūrą) to metodo parametrai. Šiame metode patalpinamas programuotojui reikalingas specifinis kodas.

Pavyzdys

Už pagrindinės atminties ribų esančiam nuotoliniam objektui pasiekti bei jo metodams iškviesti gali būti automatiškai sukuriamas jį atitinkantis vietinis proxy objektas, išpildantis tuos pačius interfeisus. Proxy objekto kvietimų vykdytojas žino kviečiamo objekto vardą bei jo parametrus. Jei sukūrimo metu buvo nurodytas ir nuotolinio objekto adresas, turimos informacijos pakanka nuotoliniam metodui iškviesti. Kvietimų vykdytojas yra specifinis naudojamam komunikacijos protokolui (CORBA, RMI), tačiau jis nėra specifinis konkrečiam objektui ar interfeisui ir gali būti sisteminės bibliotekos dalis. Taip proxy klasės palaipsniui pakeičia RMI ir CORBA paplitusį automatiškai generuojamą kodą.
Arvydas Salda

Biografija

1991–1995 m. Šiaulių miesto meras. 1995 m. Lietuvos ir JAV UAB „Šiaulių skrydis“ direktorius, UAB „Laisvųjų ekonominių zonų vystymo centras“ direktorius, nuo 1999 m. UAB „Šiaulių banko turto fondas“ direktorius, nuo 1991 m. AB Šiaulių bankas Tarybos narys, nuo 1999 m. pirmininkas.
1997 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, LLS valdybos narys, LLS pirmininko pavaduotojas, 1999–2003 m. LLS Šiaulių skyriaus pirmininkas, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, Valdybos narys.
1995–1997, 1997–2000, 2000–2003 m. ir nuo 2003 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. Šiaulių regiono plėtros tarybos narys.
Šiaulių krepšinio klubo viceprezidentas, Lietuvos merų klubo narys, Rotary klubo narys. Žmona Nijolė, vaikai Artūras, Saulius.
Kasa

Topografija

Kasa yra pilvo ertmės viršutiniame aukšte, prisiglaudusi prie užpakalinės sienos, skersai kerta stuburą. Apie vieną trečdalį kasos yra dešinėje nuo vidurio linijos, likusi dalis – kairėje. Kasos galva yra stuburo dešinėje, pirmo arba antro juosmens slankstelių aukštyje, apsupta dvylikapirštės žarnos kilpos – viršutinio linkio, nusileidžiančiosios dalies ir apatinės dalies. Tarp galvos ir dvylikapirštės žarnos eina bendrasis tulžies latakas. Kūnas nukrypęs į kairę ir viršų, maždaug pirmo juosmens slankstelio aukštyje kerta stuburą ir kairėje jo pereina į uodegą. Uodega įsiterpia į skrandinį blužnies raištį, taip atsidurdama intraperitoninėje padėtyje, liečia vidinį blužnies paviršių. Kasos priekinį paviršių liečia skrandžio užpakalinė siena, jį taip pat išilgai kerta skersinės gaubtinės žarnos pasaito šaknis. Priekinis kasos paviršius atsiduria taukinės maišo užpakalinėje sienoje, Užpakalinis paviršius liečia apatinę tuščiąją veną, pilvo aortą, kairįjį inkstą, inkstų kraujagysles. Virš kalinės ataugos yra kasos įlanka, incisura pancreatis, kurią kerta viršutinė pasaito arterija ir vena. Virš įlankos, kasos užpakaliniame paviršiuje esančioje vagoje, susijungia blužnies vena ir viršutinė pasaito vena, taip susidaro vartų vena. Pilvaplėvė kasą dengia tik iš priekio, iš dalies ir iš apačios, taigi ji guli ekstraperitoniškai. Užpakalinį kasos paviršių dengia adventicija.

Kasos latakai

Kasos latakas, ductus pancreaticus, eina per visą kasą, nuo jo uodegos iki galvos, išėjęs iš kasos, susijungia su bendruoju tulžies lataku ir atsiveria dvylikapirštės žarnos didžiojo spenelio viršūnėje. Per visą savo ilgį turi daug smulkių intakų. Pats latakas esti iki 2 – 3 mm pločio. Priedinis kasos latakas, ductus pancreaticus accessorius, prasideda galvoje. Jis gali būti kaip atsišakojimas nuo pagrindinio kasos latako. Latakas išeina iš galvos kiek aukščiau, atsiveria atskirai dvylikapirštės žarnos mažojo spenelio, papilla duodeni minor, viršūnėje. Du atskiri latakai susiformuoja todėl, kad kasa vystosi iš dviejų užuomazgų – ventralinės ir dorsalinės. Ventralinėje užuomazgoje, esančioje greta kepenų užuomazgos, susidarantis latakas tampa pagrindinio kasos latako dalimi kasos galvoje. Iš dorsalinės užuomazgos formuojasi likusi pagrindinio latako dalis ir priedinis kasos latakas.

Kasos kraujagyslės ir nervai

Kasos kūną arteriniu krauju aprūpina blužninės arterijos – pilvinio kamieno šakos. Kasos galva kraują gauna iš dvylikapirštės žarnos arterijų: a. pancreaticoduodenalis superior(iš pilvinio kamieno baseino) ir a. pancreaticoduodenalis inferior(viršūtinės pasaito arterijos baseinas). Veninis kraujas įvairiomis venomis nuteka į vartų veną. Kasą įnervuoja simpatinės ir parasimpatinės skaidulos, ateinančios iš pilvinio rezginio.
Germano Busčo provincija

Istorija

Provincija įkurta 1984 lapkričio 30 d. pertvarkius Anchelo Sandovalo ir Čikitoso provincijas. Provincija pavadinta Bolivijos prezidento ir Čiako karo didvyriui Germán Busch Becerra garbei.

Geografija

Šiaurėje Germano Busčo provincija ribojasi su Anchelo Sandovalo provincija, vakaruose su Čikitoso provincija ir Kordiljeros provincijomis, pietuose su Paragvajumi, rytuose su Brazilija.
Germano Busčo provincija patenka į dvi skirtingas ekosistemas Pantanalio zoną ir Čikitano miškus (isp. Bosque Chiquitano). Provincijos vidutinis aukštis 100 metrų virš jūros lygio. Vyraujantis reljefas lygumos ir kalvos. Regionas gausus mineralinėmis iškasenomis. Manoma, kad provincijoje esančiame 756 m aukščio Mutuno kalne (isp. Cerro Mutún ) yra vienos didžiausių geležies rūdos atsargos. Teritoriją kerta daug upių, iš kurių svarbiausia Paragvajaus upė. Rytinėje provincijos dalyje yra Cáceres ežeras.
Provincijoje vyrauja drėgnas subtropinis klimatas. Išsiskiria du ryškūs sezonai: lietaus sezonas lapkričio-balandžio mėnesiais ir sausasis sezonas gegužės-spalio mėnesiais. Vidutinė metinė tempertūra 26 °C, metinis kritulių kiekis 1051,7 mm.
Šluotelė

Šluotelė – sudėtinis žiedynas, kurį sudaro ant pagrindinės ašies išsidėstę žiedai ar paprasti žiedynai - kekės (alyva), varputės (kai kurie javai), graižai (kai kurie graižažiedžiai).
Būdinga daugeliui miglinių augalų: avižai, smilgoms, lendrūnams.
Marijos Nekaltojo Prasidėjimo nacionalinė šventovė bazilika

Marijos Nekaltojo Prasidėjimo nacionalinė šventovė bazilika (angl. Basilica of the National Shrine of the Immaculate Conception) – svarbiausia JAV Romos katalikų bažnyčia, nacionalinė šventovė, įsikūrusi sostinėje Vašingtone. Pastatyta visų Amerikos vyskupijų katalikų lėšomis. Iš šios bazilikos transliuojamos pagrindinės šv. Mišios didžiųjų katalikiškų švenčių proga.

 
Bazilika neturi savo parapijos bendruomenės, bet aptarnauja netoliese veikiantį Amerikos Katalikų universitetą, šalies Vyskupų konferenciją, joje vyksta Bažnyčios įvairių organizacijų iš visos šalies rengiamos pamaldos. Bazilika nepriklauso Vašingtono arkivyskupijai, todėl jos rektorių skiria pačios Vyskupų konferencijos įsteigtas komitetas.
Bazilikoje veikia nuolatinė ekspozicijų salė. Joje yra unikalių objektų, susijusių su JAV katalikų vaidmeniu visuotinės Bažnyčios gyvenime, II Vatikano susirinkimo įvykiuose. Baziliką lankantys piligrimai stengiasi pamatyti paskutinę popiežių nešiotą tiarą, kuri priklausė Pauliui VI, bei kitą simbolišką eksponatą – popiežiaus Jono XXIII stulą, kurią šis dėvėjo atidarydamas II Vatikano susirinkimą.

Architektūra

Bazilika neobizantinio stiliaus. Jos interjerą puošia daugybės kupolų erdvės, dekoruotos mozaikomis, panašiai kaip Šv. Morkaus bazilikoje Venecijoje, tik daug didesnėmis. Mozaikos atspindi amerikietiškas katalikų personažų vaizdavimo tradicijas. Menininkas Jan Henryk De Rosen, kuris vadovavo šventovės puošybos komitetui, taip pat buvo atsakingas už daugelį jos dekoracijų, įskaitant didelės mozaikos kūrimą virš šiaurinės apsidės.
Bazilika yra didžiausia katalikų bažnyčia JAV, antra pagal aukštį Vašingtone. Bazilikos pastatas yra 152 m ilgio, 73 m pločio, 72 m aukščio iki kryžiaus ant kupolo. Pagrindinio (Trejybės) kupolo skersmuo yra tik 2 m mažesnis už Jungtinių Valstijų Kapitolijaus kupolą. Šventovė buvo pastatyta kaip viduramžių bažnyčia, su mūrinėmis plytų sienomis ir kolonomis vietoj struktūrinio plieno ir gelžbetonio konstrukcijų. Bazilika  skirta priimti 10 000 maldininkų, yra įrengti šiuolaikiniai patogumai, pavyzdžiui, kavinė rūsyje, paslėpta garso stiprinimo sistema visoje bazilikos erdvėje, oro kondicionieriai, apšildymas.
Visenso namas

Istorija

1925 m. pastatas kito architekto Juan Sierra de Martínez buvo renovuotas, išplėstas (kiemo fasadas, sodas), prisilaikant Gaudi stiliaus. Išplatinus Carolinas gatvę, buvo pakeisti įėjimai namo pirmajame aukšte, o vietoje buvusių atsirado langai. Pats Gaudi buvo užsiėmęs Šv. Šeimynos bažnyčios projektu ir pritarė pakeitimų planui.
Visenso namas buvo privačia nuosavybe iki 2014 m., atveriamas lankytojams tik kartą metuose, gegužės 22 d., kai minima šv. Rita. Namą nupirkus bankui „MoraBanc“, po remonto jis paverstas muziejumi ir tapo prieinamas visuomenei.

Architektūra

Pirmasis namo savininkas M. Visensas turėjo plytų ir keraminių plytelių gamybos įmonę. Namo statybai panaudotos medžiagos atspindėjo užsakovo veiklą: neapdirbto akmens ir plytų derinys, spalvotos keraminės apdailos plytelės su augaliniais motyvais, išdėstytos šachmatine tvarka. Gaudi panaudojo daug įvairių dekoratyvinių elementų: bokšteliai, erkeriai, balkonai, išsikišę fasadai. Statinio konstrukciniai ir dekoratyviniai elementai atspindi maurų Neo-Mudéjar architektūros įtaką, tai ypač pastebima viršutinėje pastato dalyje, tačiau statinys papildytas naujomis formomis ir dekoratyviniais elementais. Tai vienas pirmųjų Gaudi modernizmo stiliaus architektūros darbų, kuris ryškiai kontrastavo su tuo metu vyravusiu eklektizmu. Jau šiame ankstyvajame darbe Gaudi siekė sukurti architektūrinį ansamblį, kuriame svarbi kiekviena detalė. Todėl jis pats suprojektavo originalius ažūrinius vartų, balkonų užtvarus, langų grotas, paruošė svetainės ir rūkomojo interjerų eskizus.
Šaukoto Švč. Trejybės bažnyčia

Istorija

Šaukote 1767 m. pastatyta bažnyčia. Jai 1773 m. dovanota žemės. Iki 1863 m. bažnyčia perstatyta. Kunigas Simonas Jakavičius už sukilėlių atsišaukimo perskaitymą 1863 m. ištremtas 7 m. į Tobolską; atimtas dvasininko titulas.
Prie bažnyčios buvo prieglauda, iki 1863 m. veikė parapinė mokykla. Apie 1922 m. įsteigta parapija.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su zakristija prie šono, penkiasiene apside, bebokštė. Šventoriuje stovi medinė varpinė (XVIII a.).
NK Inter Zaprešić

Istorija

Klubo ištakos siekia 1929 m.
Konstitucinio Teismo rūmai

Istorija

Statinys pastatytas 1931–1932 m. kaip Prekybos ir amatų rūmai. 1941–1944 m. čia veikė Vermachto komendantūra. 1944–1990 m. pastate buvo įsikūrę LKP Vilniaus miesto komitetas ir LLKJS Vilniaus miesto komitetas, 1990–1991 m. – LKP (TSKP) Vilniaus miesto komitetas.
1980 m. pastatas rekonstruotas (projekto autorė Dalia Drėmienė).
1991–1993 m. čia veikė Lietuvos Respublikos energetikos ministerija ir Vilniaus miesto privatizavimo tarnyba, o nuo 1993 m. – Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas.
Petronijus

Tacito liudijimas

Anot Tacito, Petronijus iškilo savo tingumo dėka. Diena miegodavo, o naktimis tvarkydavo reikalus ir linksmindavosi. Tacitas apibūdina Petronijų rafinuotos prabangos mėgėju, kurio laisvi ir neatsakingi poelgiai buvo vertinami geriau dėl jų paprastumo. Būdamas Bitinijos konsulu Petronijus esą parodė sumanaus valdytojo sugebėjimų. Jis tapo Nerono aplinkos vienu artimiausių žmonių. Neronas neapsieidavo be Petronijaus patarimų prabangos ir elegancijos srityse ir pritardavo tik tuomet, kai Petronijus ką nors pagirdavo. Tai sukėlė Nerono pretorionų prefekto Tigelino pavydą dėl įtakos Neronui. Tigelinas per papirktą vergą sugebėjo įrodyti, kad Petronijus turėjo ryšių su sąmokslininkais prieš Neroną. Petronijus pasirinko savižudybę Kumuose Nerono kelionės metu. Mirties dieną jis surengė puotą, kurioje persipjovė venas ir jas surišo. Jo paliepimu buvo dainuojamos dainos ir deklamuojama poezija. Petronijus surašė testamentą, kuriame nieko neskyrė Neronui, bei išvardino Nerono nedorybes, jo artimiausius bendrininkus bei jų ištvirkavimus ir užantspauduotą sąrašą nusiuntė imperatoriui. Po pietų Petronijus užmigo, kad jo mirtis atrodytų natūralia.

„Satyrikono“ autorius

Šiuo metu Petronijus laikomas „Satyrikono“ autoriumi. Viename viduramžių „Satyrikono“ manuskripte tikinama, kad jo autorius yra Titas Petronijus. Paties romano tekstas datuojamas Nerono laikų Roma. Tekste yra aliuzijų į Senekos mintis, o knygos veikėjas Eumolpas savo eilėmis atliepia poeto Lukano kūrybą. Abu buvo žinomi Petronijui, Seneka nusižudė to paties sąmokslo kaip ir Petronijus metu. Kai kurių tyrinėtojų nuomone knygos veikėjas Trimalchionas yra paties Nerono parodija. Visus šiuos spėjimus sunku patvirtinti, nes praktiškai nieko nežinoma apie asmeninius paminėtų asmenybių bruožus.
Besivystančios rinkos

Besivystančios rinkos – (angl. Emerging Markets) tai sparčiai kylančios rinkos, kurių ekonomikos auga greičiau nei išsivysčiusių rinkų. Investicijos į besivystančias rinkas yra rizikingesnės - valiutos devalvacijos gresmė, politinio perversmo didesnė tikimybė ir pan. Būtent dėl šios priežasties investuotojas gali tikėtis didesnio pelno arba nuostolių. Šiuo metu pasaulyje yra apie 30 šių rinkų iš kurių didžiausios besivystančios rinkos yra Indija ir Kinija. Lietuva taip pat įtraukiama į šį sąrašą.
Juozas Rimantas

Biografija

1943 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą.
Dirbo bibliotekose. 1939–1940 m. ir 1944–1950 m. – Centrinės valstybinės bibliotekos (dabar Nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka) direktorius, 1959–1963 m. – Knygų rūmų vyr. bibliografas, skyriaus vedėjas. 1942–1943 m. ir 1944–1947 m. dėstė Kauno universitete, 1951–1958 m. mokytojavo Kaune.
Jaunystėje aktyviai bendradarbiavo spaudoje, leidiniuose „Trimitas“, „Rytas“, „Lietuvos aidas“, „Kultūra“, „Židinys“. Nuo 1932 m. redagavo laikraštį „Lietuvos studentas“, 1927 m. dirbo žurnalo „Sargyba“ redakcijoje, 1930–1934 m. ji redagavo. 1936–1939 m. dirbo Kauno radiofone.
Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Išleido knygų bibliotekininkystės ir bibliografijos klausimais.
Bijotų herbas

Aprašas

Žaliame lauke auksinis Baublys atverta juoda durų anga.

Istorija

Istorinio herbo Bijotai neturėjo. Svarstant Bijotų herbo motyvus, niekam nekilo abejonių, jog naujame herbe turi būti pavaizduotas bemaž prieš 200 metų Dionizo Poškos pastatytas Baublys.
Herbą 2010 m. birželio 3 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-383. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.
Linas Pernavas

Linas Pernavas (g. 1976 m. rugsėjo 1 d.) – Lietuvos teisininkas.

Biografija

1995–1996 m. Ignalinos rajono policijos komisariato Savivaldybių policijos policininkas. 1996 m. Ignalinos rajono policijos komisariato Savivaldybių policijos Prevencijos tarnybos jaunesnysis inspektorius. 1996–1999 m. Ignalinos rajono policijos komisariato Savivaldybių policijos Didžiasalio policijos nuovados Prevencijos tarnybos apylinkės inspektorių jaunesnysis inspektorius, nuovados inspektorius.
1999–2005 m. Ignalinos rajono policijos komisariato kelių policijos vyresnysis inspektorius, viešosios policijos komisaras inspektorius, komisaro pavaduotojas, viršininko pavaduotojas. 2005–2008 m. Zarasų rajono policijos komisariato viršininkas. 2008–2014 m. Utenos apskrities vyriausiojo policijos komisariato viršininkas, vėliau Kauno apskrities vyriausiojo policijos komisariato viršininkas.
Nuo 2014 m. lapkričio 11 d. – policijos generalinis komisaras.
Oroslanis

Istorija

Oroszlankew („liūto akmuo“) gyvenvietė istoriniuose šaltiniuose minima nuo 1383 m. XV a. priklausė didikų Čakų šeimai. XVIII a. į turkų nuniokotas žemes atkeldinta žmonių iš Slovakijos. XX a. vid. pradėta plėtoti sunkioji pramonė ir kalnakasyba, 1954 m. Oroslaniui suteiktas miesto statusas.
Lumpėnų Enzio Jagomasto pagrindinė mokykla

Istorija

1946 m. įsteigta pradžios mokykla, 1953–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, dešimtmetė, nuo 1999 m. pagrindinė, nuo 2009 m. Lumpėnų Enzio Jagomasto pagrindinė mokykla.
2014 m. lapkričio 1 d. reoganizuota į Vilkyškių Johaneso Bobrovskio vidurinės mokyklos skyrių.
Licencija

Licencija (lot. litentia) - dokumentas, oficialus leidimas, suteikiantis teisę vykdyti tam tikras dažniausiai komercines operacijas. Licenciją išduodantis fizinis ar juridinis asmuo vadinamas licenciaru, o ją gaunantis - licenciatu.
Kiekviena įmonė turi bent keletą licencinių sutarčių. Jų prekybos balansas nerodo įmonės atsilikimo, kartais ekonomiškai naudingiau būna įsigyti teisę gaminti, pardavinėti objektą, taip pat gauti techninę dokumentaciją, gamybos paslaptis, negu patiems konstruoti ir eikvoti lėšas bei laiką.
Kermanšaho provincija

Geografija

Provincija vakaruose ribojasi su Iraku. Paviršius kalnuotas, iškilęs 2805 m aukščio Sefid Koho kalnas. Teka Sarabo upė, sudaranti derlingą slėnį.

Gyventojai

Provincijoje gyvena persai, kurdai, azerbaidžaniečiai, lurai ir kt.
Didžiausi miestai: Kermanšahas, Islamabade Gerbas, Harsinas, Kangavaras, Džavanrudas, Sonkoras.
Andžejus Potockis (1609)

Biografija

Žymios magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Karūnos lauko sargybinio Mikalojaus Potockio (1517/1520–1572) ir Anos Čerminskos (1525–1579) antrasis sūnus. Broliai  –  Braclavo vaivados Jokūbas, Janas ir Stefanas.
Jaunystėje buvo Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto rūmuose. Jo keturi broliai buvo susiję su Podole, kur užėmė Podolės Kameneco kaštelionų pareigybes, Podolės Kameneco generalinių seniūnų ir mažiau svarbias pareigybes. Kaip rotmistras, Andžejus Potockis  kartu su broliais dalyvavo mūšiuose su rumunais, moldavais ir turkais. 1595 metais dalyvavo Lenkijos armijos žygyje į Moldaviją, kur tų pačių metų gruodžio 12 d. dalyvavo Sučavo mūšyje. Iki 1599 metų valdė dalį Auksinio Potoko.
Zebžydovskio rokošo metu Andžejus Potockis išsaugojo ištikimybę Lenkijos karaliui Zigmantui III Vazai. 1607 metų liepos 5 d. kartu su broliais dalyvavo rokošo dalyvių armijos sutriuškinime Guzovo mūšyje. Mūšyje Andžejus Potockis buvo sunkiai sužeistas, jį vos rado gyvą tarp daugelio užmuštų kūnų.
Buvo išrinktas pasiuntiniu į 1589 ir 1607 metų seimus. 1607 metais už nuopelnus tėvynei gavo Podolės Kameneco kašteliono pareigybę ir leidimą miestų įkūrimui nuosavose valdose.
Nemuno delta

Nemuno delta yra delta vakarų Lietuvoje (Šilutės rajone) ir Rusijos Kaliningrado srityje (Polesko rajone), ties Nemuno įtekėjimu į Kuršių marias. Prasideda žemiau Tilžės Nemuno vagai skylant į Giliją ir Rusnę. Gilija teka į pietvakarius per Rusijos teritoriją, o Rusnė toliau šakojasi į Atmatą (deš.) ir Skirvytę (kair.). Tar jųdviejų yra pagrindinė deltos dalis – 8 protakų suskaidytos salos (didžiausia – Rusnės sala).
Nemuno delta, pakilusi vos kelis metrus virš jūros lygio, yra žemiausia Baltijos pajūrio žemumos dalis, patenka į Nemuno deltos žemumą.
Gilijai tenka 16–29 % Nemuno debito, o dauguma vandens nuteka per Rusnę ir jos atšakas (per Skirvytę 48–54 %, per Atmatą 23–30 %). Deltą raižo daug atšakų, senvagių, kanalų, užutėkių. Pagrindinės atšakos tarp Skirvytės ir Atmatos yra Vorusnė, Pakalnė, Skatulė, Naikupė, Rusnaitė, Vytinė, Ūstraginė, Ulmas, Vilkinė. O nuo Gilijos dešinėn atsišakoja Tovė (Tovarnaja). Tarp Skirvytės ir Tovės iš šiaurės į pietus mariosna įteka Akmena (Dalnaja), Karklė (Razlivas), Lūja (Rybnaja), Grybupė (Promyslovaja).
Kasmet pavasarinių potvynių metu Nemuno deltoje nusėda po 5–20 t/ha sąnašų, dėl to delta plečiasi į vakarus (pvz., 1800–1925 m. Skirvytės žiotys pasistūmėjo į vakarus ~2 km).
Juozas Orlauskis

Biografija

Sesuo Zuzana Arlauskaitė-Mikšienė. 1908 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją, 1913 m. – Peterburgo universitetą.
Nuo 1918 m. pradėjo mokytojauti Šiaulių gimnazijoje. 1919–1920 m. Šiaulių miesto savivaldybės burmistras. Prisidėjo ruošiant naują miesto planą, jo pastangomis atgaivinta Šiaulių ugniagesių draugija, pradėta naujų namų statyba.
1919 m. Šiaulių mokytojų seminarijos steigėjas, iki 1940 m. seminarijos mokytojas ir direktorius. Lietuvai pagražinti draugijos Šiaulių skyriaus pirmininkas. Jo rūpesčiu 1935 m. pastatytas paminklas 1863 m. sukilimo aukoms ir dalyviams pagerbti.
1940 m. dirbo Kaišiadoryse, 1941–1946 m. Šiaulių gimnazijoje dėstė fiziką ir matematiką.