google/wiki40b huggingface dataset:
Oldenburgo EWE Baskets

Istorija

1954 m. įkurtas klubas vadinosi Oldenburger TB (Oldenburger Turnerbund atletikos klubas). Pradžioje buvęs jaunimo akademija, klubas greitai augo, ir 1962 m. tapo Vokietijos jaunimo čempionais. Po dvejų metų, Oldenburgas triumfavo Šiauriniame regioniniame čempionate ir jau 1966 m. pateko į Vokietijos lygą. Vokietijos lygoje žaidė 5 sezonus, tačiau 1971 m. iškrito į žemesnę lygą. 1976 m. padedant amerikiečiui Ralph Ogden klubas sugrįžo į aukščiausią lygą ir ten žaidė dešimtmetį.
1985 m. vėl nukrito į žemesnę lygą, tačiau sugrįžo į 1987-88 sezonui į aukščiausią lygą. Naujo tūkstantmečio pradžia buvo sėkminga, klubas vėl grįžo į Vokietijos lygą, šį kartą ilgesniam laikui. Klubą pradėjus remti energijos konglomeratui EWE, klubas tapo rimta jėga Vokietijos lygoje. Vadovaujant vyriausiam treneriui Don Beck, klubo komanda antrą sezoną pateko į Vokietijos taurės Top 4, ir trejus sezonus pateko į Vokietijos lygos atkrintamųjų etapą.
2007 m. sezone klubas užėmė 9 vietą ir nepateko į atkrintamasias, todėl vyriausias treneris Beck'as paliko postą. Kitame sezone buvo suformuotas naujas klubo branduolys, į komandą atėjus Rickey Paulding, Jason Gardner ir Ruben Boumtje Boumtje, 2007-2008 sezone užimta 5-tą vietą ir ketvirtfinalyje įveikti praėjusio sezono čempioną Brose Baskets. 2008-2009 sezone klubo komanda įveikė visus varžovus atkrintamosiose varžybose ir finale laimėjo prieš Bonos "Telekom Baskets" klubą, taip iškovodamas teisę dalyvauti Eurolygoje. Tai yra aukščiausias klubo pasiekimas, per klubo gyvavimo istoriją.
Asta Černiauskienė

Biografija

Baigė Leipalingio vidurinę mokyklą, 1997 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių filologiją. 2006 m. baigė Vilniaus pedagoginio universiteto edukologijos studijas. Nuo 1993 m. Leipalingio mokyklos lietuvių kalbos mokytoja, nuo 2003 m. Druskininkų savivaldybės Leipalingio pagrindinės mokyklos direktoriaus pavaduotoja ugdymui, nuo 2008 m. vasario 12 d. direktorė.
Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyriaus narė. 2007–2008 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narė.
Randamonys (Varėna)

Aplinkinės gyvenvietės

Šunupis – 1 kmRandamonys – 2 km
Der Emes

Der Emes – LKP CK dienraštis, ėjęs 1940 m. gruodžio 7 d. – 1941 m. birželio 21 d. Kaune jidiš kalba.

Istorija

Tiražas – 3000–5000 egz. Redaktorius Joselis Šochotas.
Saijoko nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 500,00 km², apima Thongfapumo (Thong Pha Phum) ir Saijoko (Sai Yok) apylinkėse Mianmaro pasienyje, 95 km į šiaurės vakarus nuo provincijos centro Kančanaburio. Per parką teka Kvainoja.

Flora ir fauna

Saijoko nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai, lapuočių, mišrūs ir bambukų miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), tikrasis bambukas (Bambusa bambos), rudoji šorėja, Walsura robusta, švelnusis dialis (Dialium cochinchinense) ir kt.
Parke gyvena: Azijinis dramblys, Indijos muntjakas, baltarankis gibonas, baltaliemenis tapyras ir kt, sutinkama daug paukščių: pilkasis povinis fazanas, didysis kukalis, tamsiakrūtė nendrinukė siuvėja (Orthotomus atrogularis), pilkakepuris bulbiulis (Pycnonotus aurigaster) ir kt.
Šefildas

Istorija

Pavadinimas kilo nuo Šyfo (angl. Sheaf) upės, kurios ištakos buvo lauke (angl. field) netoliese (dabar miesto priemiesčių teritorijoje). Normanams užkariavus Angliją, buvo pastatyta pilis, prie kurios ėmė augti nedidelis miestelis. Nuo 1296 m. tuometinėje Turgaus aikštėje (nuo XX a. 7 dešimtmečio Pilies, angl. Castle Square) pradėti rengti turgūs. Šioje aikštėje 1854 m. buvo pastatytas paminklas poetui E. Eliotui, vėliau 1875 m. perkeltas Vestono (angl. Weston) parką.
Žinoma, kad jau XIV a. mieste buvo gaminti peiliai. Miestas pradėjo ypatingai garsėti XIX a. įvedus daug naujovių plieno pramonėje – vėliau ir nerūdijantį plieną. Ir šiandien apie pusė chirurgijoje naudojamų skalpelių yra pagaminta Šefilde.
Šefildas yra garsus ir tuo, kad jame 1977 m. susikūrė legendinė britų roko grupė Def Leppard, kuri aktyviai koncertuoja ir iki šių dienų.

Susisiekimas

Pro miestą eina geležinkelis, kurio pagrindinė stotis yra miesto pietryčių rajone. 18 km nuo miesto centro yra tarptautinis Robino Hudo vardo Donkasterio aerouostas. Pro miestą eina M1 (jungiantis su Londonu ir Lydsu) ir M18 greitkeliai. M18 netoli Šefildo atsišakoja nuo M1 link Donkasterio aerouosto ir Hamberio.

Mokslo įstaigos

Miestas turi du universitetus (Šefildo universitą ir Šefildo Hallam universitą), kuriuose mokosi apie 45 tūkst. studentų. Tačiau tėra tik du koledžai: Šefildo koledžas, įsteigtas sujungus kitus 6 miesto koledžus ir Longley parko Šeštosios formos (Sixth Form) koledžas (nuo 2004 m.). Iš 7 privačių mokyklų paminėtinos Birkdale mokykla (berniukams) ir Šefildo aukštesnioji mergaičių mokykla.

Futbolas

Šefildo futbolo klubas Sheffield FC laikomas seniausiu futbolo klubu pasaulyje. Jį 1857 m. spalio 24 d. įkūrė kriketo žaidėjai. Pirmuoju klubo sekretoriumi ir kapitonu tapo Nathaniel’is Creswick’as. 1857 m. Šefilde atspausdintos ir pirmosios futbolo taisyklės. 1860 m. Šefilde įkurtas ir antrasis pasaulyje futbolo klubas Hallam FC. Jis vis dar tebežaidžia seniausioje pasaulyje futbolo aikštėje greta Krospulo (angl. Crosspool) priemiesčio. Miesto klubai Sheffield Wednesday FC ir Sheffield United FC žaidžia Anglijos Football League Championship lygoje.
Mieste 1966 m. vyko VIII pasaulio futbolo čempionatas, o 1996 m. – X Europos futbolo čempionatas.
Altūna

Istorija

Altūna įkurta 1849 m., nutiesus geležinkelį. XIX a. miestas sparčiai augo, buvo svarbus geležinkelių pramonės centras. XX a. antroje pusėje Altūna išgyveno ekonominį nuosmukį.
Vilma Karaliūnaitė

Biografija

1995 m. baigė Kauno medicinos universitetą, gydytoja.
Darbo partija (leiboristai) narė, nuo 2011 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narė.
Tadžura

Istorija

Viduramžiais Tadžura priklausė Ifato ir Adalio sultonatams. XIX a. čia buvo prekiaujama vergais, dramblio kaulu, kviečiais, medumi, sorgais, velniapupėmis, auksu, stručių plunksnomis, civetonu. Miestas buvo pavaldus afarų sultonams (Ad-Ali Abli sultonato sostinė). XIX a. jį užkariavo prancūzai. Nutiesus Džibučio–Diredavos geležinkelį, Tadžuros reikšmė sumenko.
2000 m. Tadžuroje įrengtas giliavandenis uostas.
Poliploidija

Poliploidija (gr. πολλαπλοῦν – daugialypis + εῖδος – pavidalas) – chromosomų mutacija, kai eukariotų mutantai turi daugiau nei du chromosomų rinkinius.
Priklausomai nuo to, kiek chromosomų rinkinių turi organizmas, jis gali būti triploidas (3n), tetraploidas (4n), pentaploidas (5n) ir t. t.
Tarp gyvūnų poliploidų būna retai. Augalų poliploidija – vienas iš būdų naujoms rūšims susidaryti.
47 % žiedinų augalų yra poliploidai; tarp jų ir daug kultūrinių augalų tokių kaip kviečiai, kukurūzai, taip pat yra ir gėlių kaip chrizantemos, viendienės gėlės ir kt.
Poliploidai dažniausiai susidaro dėl tarprūšinio kryžminimosi. Susikryžminus skirtingom rūšims, jų palikuonys turi neporinį chromosomų rinkinį, todėl mejozės metu chromosomos negali sudaryti porų, ir hibridas yra sterilus (pvz., mulas).
Kai kryžminant augalus atstatomas dvigubas chromosomų rinkinys, mejozės metu chromosomos gali pasiskirstyti poromis.
Dahomėjos karalystė

Istorija

Dahomėjos valdovų dinastija kildino save iš Ardros. Pasak legendos, vienas Ardros valdovų XVII a. pradžioje turėjo tris brolius, kurie ėmė valdyti tris skirtingas sritis: vienas liko Ardroje, kitas įsikūrė Adžačėje, o trečiasis buvo Gangnihesu, kuris tapo pirmuoju Agbomės srities karaliumi ahosu. Jo tolimesnis įpėdinis Vegbadža šioje srityje įkūrė Abomėjos miestą, kuris tapo Dahomėjos karalystės sostine.
Vegbadža buvo žinomas kaip valdovas, kuris taip pat sukūrė valstybės valdymo sistemą, biurokratiją, pradėjo daug įstatymų, standartizavo valstybinį kultą, kurie būdingi vėlesnei Dahomėjos valstybei.
Vegbadžos įpėdiniai Akaba ir Agadža padėjo pamatus militaristinei šalies ekspansijai ir pavertė ją tikra to meto imperija, valdžiusią visą Vergų krantą. Dahomėja užkariavo didžiausią iki tol valstybę Ardrą, o vėliau – Hvedą, kas leido jai prieiti prie jūros ir monopolizuoti vergų prekybą. Tuo metu buvo panaudotos amazonių armijos, kurios pasirodė labai sėkmingos.
Per Dahomėjos istoriją valdė 12 įteisintų karalių (ne visi pripažįstami). Valstybė nuolat turtėjo, kadangi sugebėjo tiekti europiečiams daugybę vergų, kuriuos gaudavo vykdydama užkariavimus ir grobiamuosius žygius.
Pradedant 1890 m. prasidėjo kolonijiniai Prancūzų-Dahomėjos karai, kuriais Prancūzija siekė įgyti Vergų kranto teritoriją. 1894 m. Dahomėja pralaimėjo, o jos paskutinis karalius Behanzinas buvo nuverstas nuo sosto.
Jungtinės Karalystės vėliava

Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės vėliava (Union Flag, Union Jack) − simetriškas raudonas kryžius su baltu apvadu tamsiai mėlyname fone su raudonai baltu Andriaus kryžiumi. Vėliavos pločio ir ilgio santykis yra 1:2 (karinės − 3:5). Oficiali šalies vėliava nuo 1801 m. sausio 1 d.
Ši vėliava simbolizuoja administracinę visų į Jungtinę Karalystę susijungusių šalių – Škotijos, Anglijos, Airijos (nuo 1921 m. Šiaurės Airijos) – sąjungą.

Istorija

Anglijos vėliava − Šv. Jurgio kryžius − buvo pradėta naudoti 1194 m., karaliaus Ričardo I laikais, kai Anglija, Škotija, Velsas ir Airija buvo nepriklausomos šalys.
XVI a. pr. Velsas prisijungė prie Anglijos ir tapo jos provincija, valdoma Anglijos karaliaus. Šalis pagal salos pavadinimą buvo pradėta vadinti Didžiąja Britanija. 1606 m. karaliaus įsakymu Anglijos ir Škotijos vėliavos buvo sujungtos.
1707 m., pasirašius Škotijos ir Anglijos uniją, abi šalys tapo vieninga valstybe, turinčia vieną parlamentą. Šalis buvo pavadinta Jungtine Didžiosios Britanijos karalyste, o valstybinė vėliava pradėta vadinti Jungtine vėliava (Union Flag).
1801 m. į Škotijos ir Anglijos sąjungą įsiliejus Airijai, jos vėliava − Šv. Patriko kryžius − buvo įkomponuota į jau egzistavusią Jungtinę vėliavą.
XX a. pr., reikalaujant admiralitetui, oficialiai buvo įteisintas antrasis vėliavos pavadinimas Union Jack, nes valstybės vėliava privalo kabėti kiekvieno laivo priekyje, o laive kabinama vėliavėlė tradiciškai vadinama „jack“.
Pusiasalis

Pusiasalis yra sausumos dalis, kuri iš vienos pusės jungiasi su žemynu ar didele sala, o iš kitų pusių yra supama jūros arba ežero.
Nedideli pusiasaliai dažnai vadinami kyšuliais. Daugeliu atveju pusiasalis geologine prasme sudaro vieną visumą su žemynu.
Pusiasalio plotas, skirtingai nuo salos, yra sutartinis dydis.
Stromae

Ankstyvieji gyvenimo metai

Van Haver gimė Briuselyje ruandiečio ir belgės šeimoje. Vaikystėje savo tėvo beveik nematė, o 1994 m. jis buvo nužudytas Ruandos genocido metu. Van Haver motina kalbėjo olandiškai, tačiau sūnų užaugino prancūziškoje Briuselio priemiesčio bendruomenėje. Būdamas vienuolikos Paul Van Haver susidomėjo muzika ir pradėjo lankyti 'l'Académie Musicale de Jette, kur mokėsi muzikos istorijos bei groti būgnais.

Asmeninis gyvenimas

2011 m. liepos mėn. Stromae patvirtino, jog draugauja su buvusia Mis Belgija Tatiana Silva. Jie išsiskyrė 2012 m. rugsėjo mėn.
2015 m. gruodžio mėn. Stromae susituokė su savo stiliste Coralie Barbier
Rimvydas Valatka

Biografija

1975 m. baigė Palangos vidurinę mokyklą, 1980 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Istorijos fakultetą, įgijo istorijos mokytojo specialybę.
1978–1987 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto laborantas ir laikraščio „Tarybinis pedagogas“ redaktorius. 1982–1983 m. „Valstiečių laikraščio“ korespondentas. 1983–1987 m. dirbo laikraščio „Tiesa“ informacijos skyriuje. 1987–1990 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1989 m. išrinktas Lietuvos žurnalistų sąjungos valdybos pirmininko pavaduotoju. 
1990–1991 m. savaitraščio „Atgimimas“ redaktorius. 1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas, priklausė Liberalų frakcijai.  1992 m. kandidatavo į LR Seimą. 1992–2012 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, internetinio portalo lrytas.lt redaktorius. 1996 m. televizijoje TV3 su Liudvika Pociūniene vedė poleminę laidą „Detektorius“. 1999 m. BTV vedė laidą „Kitu kampu“. 2012–2015 m. laikraščio ir naujienų portalo „15 min“ vyriausiasis redaktorius. 2015–2016 m. žurnalo „Veidas“ vyriausiasis redaktorius ir direktorius. 2017 m. naujienų agentūros ELTA vyriausiasis redaktorius, dirbo juo vieną dieną. Nuo 2017 m. Info TV veda laidą „@rimvydasvalatka“.
1989 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos valdybos pirmininko pavaduotojas.  Paskelbė straipsnių ekonomikos, kultūros ir politikos klausimais.
Morungo apskritis

Geografija

Morungo apskritis apėmė pietinę Aukštutinės Prūsijos, iškilusios iki 100 m virš jūros lygio, dalį, ribojosi su Prūsų Olandijos, Heilsbergo ir Osterodės apskritimis.
1848–1860 m. per apskritį iškastas Elbingo kanalas, jungiantis Yluvos ežeryną su Aistmarėmis. 1882 m. nutiestas plentas Marienburgas – Alnaštynas.
FK Balkany Zoria

Istorija

Klubas įkurtas 2007 m. etiniame bulgarų kaime, kuriame gyvena išeivių iš Bulgarijos palikuonys. Žaidė mėgėjų lygoje, tapo rajono čempionais, o vėliau tapo profesionaliu klubu.
2016/2017 m. Antroje lygoje užėmė ketvirtą vietą ir pateko į Pirmą lygą.
Debiutavo 2017/2018 m. Pirmoje lygoje.
Vikicitatos

Vikicitatos (angl. Wikiquote) – laisvasis interneto projektas, kaip ir Vikipedija besiremiantis mediawiki programine įranga. Tikslai - Viki principu sudaryti citatų kompendiumą įvairiomis kalbomis. Vikicitatose skelbiamos įvairios citatos, aforizmai, sentencijos, lozungai, žymių žmonių mintys, šmaikštūs posakiai, patarlės ir priežodžiai pačiomis įvairiausiomis temomis.

Problematika

Citatos turi būti paskelbtos tam tikrame kontekste, kuris pateisina svetimų kūrinių naudojimą – šiuo atveju, citavimą. Vikimedijos bendruomenė teigia, kad vikiprojektus reikėtų suprasti kaip vientisą erdvę, kurioje, pvz., rašant straipsnius Vikipedijoje, pateikiama nuoroda į atitinkamas citatas, kurios (techniškai žiūrint) publikuojamos kitoje vietoje, bet kartu sudaro vientisą kontekstą (tam tikro straipsnio tekstą). Todėl rekomenduojama, kad greta atitinkamų citatų būtų nuoroda į kitus Vikimedijos projektus, kuriuose citatos galėtų būti suprantamos kaip sudėtinė dalis.
Antropologinė rekonstrukcija

Antropologinė rekonstrukcija – individo dokumentinio portreto atkūrimas pagal kaukolę siekiant buvusio tikro ir atkurto atvaizdų tapatumo.
Rekonstrukcija būna grafinė – galvos profilio piešinys ir plastinė – skulptūrinė kaukė arba biustas. Antropologinės rekonstrukcijos metodika remiasi ryšiais tarp minkštųjų veido dalių ir kaukolės kaulų dydžio proporcijų, formos bei kaulinių šiurkštumų išvešėjimo laipsnio.

Istorija

Antropologinės rekonstrukcijos metodikos pagrindus XIX a. pabaigoje – XX a. pirmoje pusėje sukūrė Hermanas Šafhausenas, Julius Kolmanas, Hermanas fon Egelingas (Vokietija), Viltonas Krogmanas (JAV) ir kiti. Vidurio ir Rytų Europoje plačiai naudojamas M. Gerasimovo 1949 m. sukurtas antropologinės rekonstrukcijos metodas, kuris padeda iliustruoti žmogaus tapsmo etapus (antropogenezė), paruošti rasinių tipų etalonus (etninė antropologija), identifikuoti asmenybe (teismo medicina), atkurti praeities žymių žmonių portretus.

Antropologinė rekonstrukcija Lietuvoje

Lietuvoje antropologinė rekonstrukcija plėtojama nuo 1965 m. Naudodamas M. Gerasimovo metodą archeologas Vytautas Urbanavičius atkūrė seniausiųjų Lietuvos gyventojų dokumentinius portretus. Tai akmens amžiaus Kirsnos žmogus, Turlojiškės žmogus (1968 m.) ir Duonkalnio žmogus (1983 m.); geležies amžiaus žmonių iš Veliuonos (1966 m.), Seredžiaus (1967 m.), Krikštonių (1968 m.), Maudžiorų (1969 m., Kelmės rajono savivaldybės teritorija);, Taurapilio, Graužių (1972 m.), Zastaučių (Biržų rajono savivaldybės teritorija; 1978 m.) ir Vaitiekūnų (1981 m.); viduramžių žmonių iš Skrebinų (Jonavos rajono savivaldybės teritorijoje), Liepiniškių (1972 m.), Rumšiškių (1970 m.) ir Jakštaičių (1979 m.) 
V. Urbanavičius atliko plastines rekonstrukcijas pagal kaukoles, rastas Tolminkiemio kapuose nr. 1 ir nr. 2 (1969 m.) Mokslininkų komisija nustatė jas esant K. Donelaičio ir Tolminkiemio dvaro amtmono Ruigio. Atkurtas K. Donelaičio portretas įsitvirtino poeto ikonografijoje, juo remiantis sukurtas paminklas, biustas, medaliai. Tyrinėjant Vilniaus arkikatedros požemius 1987–1990 m. iš rastos kaukolės V. Urbanavičius sukūrė Vilniaus vyskupo A. Vainos (1569–1649 m.) skulptūrinį portretą.
Namų mokytoja

Turinys

Fortepijono mokytoja Luiza atvyksta į miestą pas vyrą, kurį yra įsimylėjusi, tačiau netikėtai sužino, kad šis vedęs. Neprarasdama vilties atsikovoti jį, Luiza apsigyvena gretimame name, tačiau čia gyvenantys jaunuoliai palaiko ją lengvai prieinama moterimi ir įvairiais būdais stengiasi užkariauti šios dėmesį...
Istorinis kelias Sankt Peterburgas–Varšuva

Istorija

XVIII a. pab.–XIX a. pr. neskaitlingos pašto siuntos keliavo tarp Rusijos imperijos ir Austrijos–Vengrijos sostinių tarp kurių, po trijų Abiejų Tautų Respublikos padalijimų, įsivyravo draugiški santykiai. Trasa tarp Europos imperinių sostinių Austrijos–Vengrijos Vienos ir Rusijos Sankt Peterburgo buvo vadinama Traktas Sankt Peterburgas–Viena (rus. Венский дорожный тракт, vok. Poststrasse Wien–Sankt Petersburg).
Susidėjo iš daugelio senų kelių, nutiestų paminėtose valstybėse, o taip pat po Trečiojo ATR padalijimo prie carinės Rusijos prijungtų LDK ir Lenkijos karalystės teritorijose buvusių traktų. Važiuojant į šiaurę, trasa kirto Krokuvos, Varšuvos ir Gardino miestus; Vilniaus gubernijoje ji ėjo nuo Benekainių link Vilniaus, po to per Nemenčinę, Bajorus, Arnionis, Švenčionis, Senąjį Daugėliškį, Vidžius, Apsą ir Breslaują (kelias Vilnius–Apsas–Breslauja Lietuvos didžiosios kunigaikštystės laikais Breslaujos paviete skyrė gudų ir lietuvių gyvenamas žemes). Nors daugelyje išvardintų gyvenviečių buvo įrengtos arklių keitimo stotys, visgi važiuoti šia trasa nebuvo lengva: veikiama atmosferinių kritulių danga ištiždavo, miškuose kelią užversdavo medžiais, Rusijos imperijos gubernijose kelias vingiavo mažai apgyvendintomis vietovėmis.
1826 m. birželio 16 d. Rusijos imperijos senatas nusprendė tiesti naują kelią iš sostinės į Varšuvą, jo trasa turėjo eiti
per Dinaburgo ir Kauno tvirtoves (t. y. kiek vakariau nei Traktas Sankt Peterburgas-Viena). Buvo planuojama kelio atkarpą iki Kauno baigti iki 1833 m., tačiau darbams sutrukdė 1831 m. sukilimas ir eismas prasidėjo tik 1836 m.

Kaštai ir pašto veikla

Kelio tiesimas vyko ypač sudėtingomis sąlygomis. Iždui kelio atkarpa nuo Daugpilio iki Kauno kainavo 1,225 mln. rublių (6060 rublių kilometrui).
1830–1836 m. tiestas Zarasų–Kauno ruožas pirmasis Lietuvoje turėjo grindinį – kietą suplūkto žvyro dangą. Iš abiejų pusių ėjo gilūs grioviai, apsodinti baltais beržais.
Savo laikmečiui tai buvo modernus kelias, darantis įtaką ekonominei plėtrai ir politinei veiklai. Kelio priežiūrai statyti pastatai (pašto stotys, stočių prižiūrėtojų namukai, kelio užkardos, karčiamos).
Išsamių duomenų nėra, tačiau išlikę 1857 m. duomenys rodo, kad per metus Utenos pašto stotis aptarnavo 2960 keleivių, jiems pervežti panaudoti 15545 arkliai.

Kelias sugriuvus Rusijos imperijai

Prieš Antrąjį pasaulinį karą šio kelio dalis nuo Kauno iki Zarasų buvo vadinama Aukštaičių plentu. Lygiagrečiai šiam keliui tarp Jonavos ir Ukmergės taip pat buvo nutiestas ir siaurasis geležinkelis.
Dabar Lietuvoje šio kelio maršrutu nutiestas magistralinis kelias A6.
İstanbul Başakşehir

Istorija

Klubas įkurtas 1990 m. Stambule, kai miesto savivaldybė sujungė kelis mažesnius miesto klubus. Vadintas Istambul BB (Istanbulspor BB).
2014 m. birželio mėnesį pervadintas į „İstanbul Başakşehir Futbol Kulübü“.
2015 m. gegužės 25 d. klubas pasirašė sutartį su rėmėju „Medipol Eğitim ve Sağlık Grubu“ ir pasikeitė pavadinimą į „Medipol Başakşehir Futbol Kulübü“.
Algirdas Vaisiūnas

Algirdas Vaisiūnas (rus. Олег Петрович Вайсюнас; 1929 m. vasario 16 d. Utenoje – apie 2013 m. liepos 3 d. Barnaule) – Lietuvos tremtinys, Sibiro medžiotojas.

Biografija

1941 m. birželio 14 d. su motina ištremtas į Altajaus krašto Troicko rajono Južakovo miškininkystės ūkį. Lankė vietinę rusišką mokyklą, 1944–1945 m. su grupele lietuvių mokinių (V. Dambravaite, D. Ramzaite ir A. Mikutavičiumi) leido rankraštinį literatūrinį žurnaliuką „Tėvynės ilgesys“. Nors leidinio tematika buvo neutrali, Alg. Vaisiūnas buvo teisiamas „už antisovietinę agitaciją tarp tremtinių“.
Norėdamas užsidirbti maistui, mažametis Algirdas laukuose spąstais gaudė suslikus (lot. Spermophilus), o nuo 13 metų tapo medžiotoju profesionalu: šaudė šermuonėlius, voveres. (Siekiant nesugadinti šių žverelių kailio, reikėdavo pataikyti į akį.) 
Lapes medžiodavo aptvėręs jų gyvenamą teritoriją siūlu ir palikdamas išbėgimą iš jos. Šio savotiško ilgo ir siauro „koridoriaus“ gale žvėrių laukdavo medžiotojas. Lapes viliodavo ir imituojant pelių cypimą, jį išgaudavo iš žąsies plunksnos padaryta švilpyne. Apie 1970 m. krašte padidėjus plėšriųjų vilkų populiacijai, A.Vaisiūnas buvo priimtas į jų naikinimo brigadą. Šiuos žvėris gaudydavo spąstais, kuriuos medžiotojai statydavo apsimovę drobinėmis pirštinėmis – kad tik vilkai neužuostų žmogaus kvapo. Norint įvykdyti medžiotinų žvėrių planą, Alg.Vaisiūnui Sibiro taigoje tekdavo gyventi pastoviai. 
Tekdavo lydėti į medžioklę ir Maskvoje reziduojančius užsieniečius diplomatus, jie į Sibirą atvykdavo pavilioti pirmapradės laukinės gamtos. 1965 m. Algirdui Vaisiūnui pavyko įsigyti tarybinį medžioklinį šautuvą MC–5–27. Jis, preciziškai pagamintas garsioje Tulos ginklų gamykloje, buvo skirtas dovanoti kažkuriam iš užsienio valstybių vadovų. Su šiuo šautuvu A. Vaisiūnas nesiskyrė kelis dešimtmečius. Medžiodavo jis ir meškas, elnius bei briedžius. Medžioklės trofėjai pelnė prizus Liaudies ūkio pasiekimų parodoje Maskvoje, buvo eksponuojami Austrijoje. 1971 m. už Budapešto tarptautinėje parodoje demonstruotus briedžio ragus medžiotojas buvo apdovanuotas aukso medaliu. 
Prieš išeidamas į užtarnautą poilsį, ketriasdešimt metų dirbo Altajaus krašto Miškų ūkio valdyboje, buvo daugelio techninių išradimų autorius. Už gerą darbą apdovanuotas medaliu. Laisvalaikiu iš medžio droždavo miško gyventojų figūras ir darydavo jų iškamšas, šiuos savo darbus demonstravo parodose Barnaule. Pastarajame mieste Algirdas Vaisiūnas paskutinius gyvenimo metus praleido pas sūnų verslininką Algirdą, bendrovės „Nida“ savininką. Jau būdamas garbingo amžiaus aktyviai prisidėjo prie 1991 m. įkurtos Altajaus krašto Lietuvių kultūros draugijos veiklos.