google/wiki40b huggingface dataset:
Margasis tarkšlys

Išvaizda

Patinas užauga iki 30 mm ilgio, patelė - 39 mm. Tai stambiausia tarkšlių rūšis. Margas, spalva varijuoja. Užpakaliniai sparnai avietiškai raudoni. Labai panašus į raudonsparnį tarkšlį, nuo jo atskirti galima pagal prie galvos esančią priešnugarėle, ji su dviem skersinėmis raukšlėmis, be keteros. Skrisdami skleidžia tarškiantį garsą.

Paplitimas

Labai retas, lokaliai, izoliuotuose vietose gyvena Vokietijoje (įrašytas į Vokietijos raudonąją knygą (RK 1 kat.)), Švedijoje gyvena tik Elando saloje (Įrašytas į Švedijos raudonąją knygą (RK 3 kat.)), Suomijoje. Išnykęs Latvijoje (RK 0 kat.) ir Lenkijoje (RK 0 kat.); neaišku, ar dar gyvena Estijoje (RK 5 kat.).
Lietuvoje tarpukariu buvo aptiktas Mažalotės apylinkėse (Švenčionių raj.), dabartiniame Pabradės poligone. Čia prof. Janas Priuferis 1924 metais sugavo du individus, kurie dabar saugomi VU Zoologijos katedros muziejuje. Vėliau, iki pat 2008-ųjų, duomenų apie Lietuvoje gyvenančius marguosius tarkšlius nebuvo. 2008-ais metais buvo pakartotinai aptikta margųjų tarkšlių populiacija tam pačiam poligone.
Nyksta dėl buveinių apsodinimo mišku, natūralios sukcesijos ir ekologinių trikdžių, suformuojančių tas buveines, stokos.
Vydas Baravykas

Biografija

1967 m. baigė Liudvinavo vidurinę mokyklą, 1968–1970 m. tarnavo tarybinėje armijoje, 1971–1977 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, mokslinis agronomas.
1970–1971 m. Kapsuko liejimo mechaninės įmonės Liudvinavo medžio apdirbimo cecho normuotojas, 1972–1977 m. kolūkio „Komjaunimo keliu“ brigadininkas, agronomas. 1977–1989 m. Atžalyno kolūkio (Alytaus rajonas) pirmininkas, 1989–1994 m. Verebiejų žemės ūkio bendrovės pirmininkas.
1994–1995 m. Alytaus rajono valdytojas, 1995–1996 m. Alytaus apskrities valdytojas, 1997 m. AB „Lietuvos kuras“ Alytaus zonos viršininkas, 1998 m. AB „Lietuvos žemės ūkio bankas“ Pietų regiono vadybininkas, 1999–2000 m. Marijampolės skyriaus valdytojas.
2000 m. Alytaus rajono savivaldybės meras, 2000–2004 m. Seimo narys. 2005 m. Lietuvos valstybinio žuvivaisos ir žuvininkystės tyrimų centro Simno filialo direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Alytaus rajono skyriaus narys.
1995–1997 m., 2000–2002 m. ir nuo 2011 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.
Rytų Australijos srovė

Rytų Australijos srovė – šiltoji paviršinė vandenyninė srovė, tekanti Ramiajame vandenyne prie rytinių Australijos krantų. Pietų Pasatų srovės atšaka. Vandens temperatūra žiemą 11–20 °C, vasarą 15–26 °C. Tėkmės greitis – 30–50 cm/s, vidurinėje dalyje – virš 75 cm/s. Srovės plotis tarp 25 ir 35 ° p. pl. lygiagrečių – 100–200 km. Rytų Australijos srovė teka iš šiaurės į pietus (per Koralų, Tasmano jūras), ties Tasmanija susilieja su Vakarinių Vėjų srove.
Juozas Balčikonis (1885)

Biografija

Gimė valstiečių šeimoje, kurioje buvo vyriausias vaikas. Pirmąsias skaitymo pamokas gavo iš daraktorės Vincentos Kraniauskaitės, gyvenusios gretimame Žvirblių kaime. Toliau mokėsi Ramygalos pradinėje mokykloje, o ją baigęs 1898 m. įstojo į Panevėžio realinę mokyklą. Joje besimokydamas pradėjo domėtis lietuvių kalba, skaitė draudžiamąją literatūrą.
1906 m. paskatintas Jono Jablonskio, nutarė studijuoti filologiją ir įstojo į Peterburgo universiteto Slavistikos skyrių. Susipažinęs su Kazimieru Būga, kuris buvo aukštesniame kurse, ne kartą lankėsi jo kambaryje ir tarėsi įvairiais klausimais. Bet dažniausiai susitikdavo pas docentą Eduardą Volterį, kuris kviesdavosi studentus pasikalbėti apie lietuvių kalbos problemas.
Gyvenimas Peterburge buvo sunkus: įtemptas darbas universitete, rūpestis dėl maisto pareikalavo daug sveikatos, kurios tolimesniame gyvenime pasigesdavo. J. Balčikonis įsitraukė į aktyvų spaudos darbą: kūrė eilėraščius, vertė į lietuvių kalbą populiarias knygeles.
1918–1920 m. Panevėžio gimnazijos, 1920–1924 m. Panevėžio mokytojų seminarijos direktorius. 1924–1940 m. gyveno Kaune. 1924–1931 m. Lietuvos universiteto docentas. 1944–1960 m. dėstė Vilniaus universitete; 1944–1950 m. Lietuvių kalbos katedros vedėjas. Nuo 1944 m. profesorius, nuo 1946 m. Lietuvos SSR MA narys. Mirė 1969 m., palaidotas Ėriškiuose.

Veikla

1930 m. paskirtas „Lietuvių kalbos žodyno“ redaktoriumi. Perėmęs K. Būgos žodyno kartoteką, organizavo sistemišką žodžių rinkimą iš spausdintų ir rankraštinių lietuvių kalbos paminklų, žodžių rinkimą iš gyvosios kalbos. Buvo vienas iš „Dabartinės lietuvių kalbos žodyno“ (1954 m.) redaktorių. Surinko ir išleido J. Jablonskio „Raštus“ (1932–1936 m.), Motiejaus Valančiaus raštų redaktorius (1931 m.), parašė straipsnių apie kalbininkus. Surinko daug Lietuvos vietovardžių. Išvertė į lietuvių kalbą pasakų, grožinės literatūros kūrinių.
1978–1982 m. išleisti J. Balčikonio „Rinktiniai raštai“ (sudarė Aldonas Pupkis), 1985 m. Vytauto Vitkausko knygelė „Juozas Balčikonis“ (Kaunas, 1985 m.).
Lengeras

Istorija

Lengerui miesto teisės suteiktos 1945 m.
Andrea del Verrocchio

Biografija

Andrėja gimė apie 1435 m. Florencijoje. Tėvas Mikelė, Frančesko Čionės sūnus, buvo plytų ir koklių lipdytojas. Nuo jaunumės Andrėja mokėsi auksakalystės pas Džuljaną del Verokją (Giuliano del Verrocchio) pagal kurį jam suteikta pravardė Verokjas. Metęs mokslus Andrėja vertėsi kaip juvelyras, skulptorius, tapytojas. Maža žinių apie jo jaunystės dienas. Jis turėjo daug seserų ir brolių bei šeimos finansinė padėtis nebuvo gera. Jo skulptūroje jaučiama Donatelo ir A. Roselino įtaka. Minima, kad jis buvęs A. Baldovinečio mokiniu bei, gali būti, kad dirbo Prato mieste kartu su Sandru Botičeliu kaip Fra Filipo Lipio pagalbininkai. Savo vardą Andrėja susikūrė 1472 m. sukūręs Florencijos Medičių šeimai Pjero ir Džovanių Medičių kapo sarkofagus Šv. Lauryno katedros senojoje zakristijoje.
Su Medičių globa, Verokjas atidarė savo dailės mokyklą Florencijoje, kurioje mokėsi Lorencas di Kredis, Leonardas da Vinčis, Domenikas Girlandajas, Luka Sinjorelis, Pjetras Perudžinas. Manoma, kad tuo metu Verokjas galėjo pabūvoti Romoje. Jis kūrė kostiumus, šarvų dekorą Medičių šventėms, priėmimo progoms ir pan. Gyvenimo pabaigoje dailininkas persikėlė į Veneciją, kur atidarė savo studiją (studiją Florencijoje prižiūrėjo Lorencas di Kredis). Venecijoje Verokjas pagal užsakymą sukūrė vietos kondotjero Bartolomėjo Koleonio pomirtinį paminklą, kuris laikomas jo šedevru. Andrėja del Verokjas mirė 1488 m. Venecijoje. Jis nebuvo vedęs.

Kūryba

Nors iš pažiūros Verokjas turėjo būti sukūręs daug kūrinių, tačiau vos keli tapybos ir ne ką daugiau skulptūros darbų dabar jam yra priskiriami. Apie 1470 m. datuotas „Madona su vaiku“ paveikslas, manoma, tikrai yra jo. Paveikslas „Tobijas ir arkangelas Rafaelis“ tapytas, manoma, su Domeniko Girlandajo pagalba, o žuvį šiame paveiksle nutapė Leonardas da Vinčis. „Madona su Šv. Jonu ir Šv. Donatu“ – kūrinys Pistojos katedrai – buvo baigtas Lorenco di Kredžio. Paveiksle „Kristaus krikštas“, datuojamame 1475 m., angelas kairėje tapytas Leonardo da Vinčio ir, greičiausiai, dalis peizažo. Dž. Vazario teigimu, Verokjas, pamatęs kaip tapo Leonardas da Vinčis, nusprendė daugiau niekuomet nebeimti teptuko į rankas. Maždaug nuo 1475 m. iš tikro Andrėja atsidėjo labiau skulptūrai.
SAAB 9-6X

Saab 9-6X turėjo būti visais ratais varomas Saab modelis, paremtas Subaru Tribeca. Tačiau 2005 m. spalį General Motors pardavus savo dalį Subaru (Fuji Heavy Industries) savininko teisių, 9-6X projektas buvo oficialiai nutrauktas.
Vodų vėliava

Vodų vėliava - neoficiali vodų etnoso vėliava:
Bertrano teorema

Bertrano uždavinys

Tai atvirkštinis dviejų kūnų judėjimo uždavinys, kurio esmė, žinant judėjimo trajektorijos savybes nustatyti sąveikos jėgą.
I. Niutonas parodė, kad Keplerio dėsniai seka iš visuotinio traukos dėsnio ir mechanikos dėsnių (I, II ir III Niutono dėsnių). Tačiau buvo neaišku, ar galimos kitokios sąveikos jėgos, kurios duoda tuos pačius Keplerio dėsnius. Tik 1870 m. Ž. Bertranas su bendradarbiais suformulavo problemą: 
Pirmasis Bertrano uždavinys. Rasti jėgos išraišką, priklausančią tik nuo materialaus taško padėties, ir nepriklausančią nuo pradinių sąlygų, kuriai veikiant materialus taškas  gali judėti  kūgio pjūvio kreivėmis.
Šis uždavinys buvo sėkmingai išspręstas darbu ir Alfeno pasitelkus papildomą sąlygą, kad jėga - centrinė, bet vėliau pavyko atmesti ir šią prielaidą . Jie parodė, kad  tokių jėgų dvi : visuotinio traukos dėsnio jėga ir Huko tamprumo jėga. Tuo pačiu nuo I. Niutono laikų lekęs neišspręstas klausimas buvo sėkmingai išaiškintas.
Antrasis Bertrano uždavinys. Žinodami, kad jėga veikianti judančią aplink  Saulę planetą priklauso tik nuo atstumo, ir planetos trajektorijos yra uždara kreivė, nepriklausomai nuo pradinių sąlygų, jei greitis neviršija tam tikros ribos.
Šį uždavinį išsprendė pats Bertranas. Pilnas įrodymas pateiktas darbu. Atsakymas toks pats: tai visuotinės traukos jėga ir Huko tamprumo jėga.
Pagaliau Kenigsas suformulavo dar bendresnį uždavinį: 
Kenigso (Koenigs G.) uždavinys. Žinodami, kad jėga veikianti planetą judančią aplink Saulę, priklauso tik nuo atstumo, ir jos veikimo pasėkoje planetos trajektorija yra algebrinė kreivė, nepriklausomai nuo pradinių sąlygų, rasti jėgos išraišką.
Atsakymas yra tas pats: jėga gali būti arba Huko tamprumo jėga, arba visuotinio traukos dėsnio jėga. Šį uždavinį išsprendė pats Kenigsas.
Lazdijų Šv. Onos bažnyčia

Istorija

Pirmoji bažnyčia pastatyta apie 1560 m. kapinėse. Jai 1570 m. skirti Ivaškevičių (vėliau Pudziškės) ir Šadžiūnų kaimai (14 valakų). 1570 m. minima parapinė mokykla. 1652 m. pastatyta nauja bažnyčia, po 1760 m. – kita. Jai 1774 m. pristatyti 2 bokštai. 1870 m. bažnyčia uždaryta (1874 m. nugriauta), pastatyta laikina. 1886 m. sudegė ir vėl pastatyta kita laikina bažnyčia (nugriauta 1896 m.).
1861 m. parengtas mūrinės bažnyčios projektas. Jo atsisakius, 1867 m. architektas Feliksas Lipskis suprojektavo kitą bažnyčią. Leidimas statyti gautas 1886 m. Dabartinė mūrinė bažnyčia pastatyta 1894–1895 m. Statybai vadovavo Aleksandras Aleris iš Suvalkų. Bažnyčioje sumontuoti garsaus lietuvių meistro Jono Garalevičiaus pagaminti vargonai.
Bažnyčioje 1895 m. pradėta giedoti lietuviškai. Lenkiškai kalbantys miestelėnai trukdydavo besimeldžiantiems, keldavo muštynes. Dėl to bažnyčia 1896 m. kurį laiką buvo uždaryta. Lazdijuose 1898 m. lankėsi vyskupas Antanas Baranauskas, gal tada jis bažnyčią konsekravo. 1908 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius, įsteigta biblioteka. 1931 m. pastatyta mūrinė klebonija (1949 m. nacionalizuota). 1937 m. birželio 27 d. Lazdijuose įvyko bažnytinių chorų dainų šventė. Lazdijų klebonas Bernardas Čepulis 1950 m. ištremtas (mirė tremtyje).

Architektūra

Bažnyčia neobarokinė, stačiakampio plano, dvibokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su geležinėmis grotomis ir plytų mūro stulpais. Šventoriuje palaidotas Lazdijų klebonas dekanas Vaclovas Strimaitis (1905–1982 m.), istorikas.
Tanzanijos herbas

Tanzanijos herbas – Tanzanijos valstybės simbolis.

Herbo aprašas

Herbo skydas migdoliškos formos, vertikaliai perkirstas į keturias vienodo aukščio dalis. Viršutinis laukas auksinis, jame matyti oranžiniai deglo viršutinė dalis ir liepsna; žemesnis laukas yra Tanzanijos vėliava; dar žemesnis laukas yra raudonas su sukryžiuotais oranžiniais kirviu (galva heraldinėje dešinėje) ir kauptuku; pats apatinis laukas baltas su trimis horizontaliomis mėlynomis banguotomis juostelėmis.

Per apatinių trijų laukų vidurius eina auksinė ietis antgaliu į viršų.
Skydininkai yra du rudaodžiai žmonės žaliais drabužiais – dešinėje vyriškis, kairėje – moteris. Tolimesnėmis rankomis skydininkai laiko skydą, o artimesnėmis – baltas dramblio iltis, kurių ilgis lygus skydo aukščiui ir iltys išlenktos taip pat, kaip ir skydo šonai.

Herbo pagrindas yra žalsvai pilkas Kilimandžaro kalno atvaizdas. Ties vyro kojomis auga kvapiojo gvazdikmedžio krūmas, o ties moters – vilnamedžio krūmas. Apatinėje pagrindo dalyje balta juosta žalia išvirkščia puse su devizu raudonomis raidėmis suah. Uhuru na Umoja 'Laisvė ir vienybė'.
Holografinis principas

Holografinis principas yra kvantinės gravitacijos ir stygų teorijos principas, teigiantis, kad norint išnagrinėti bet kokius uždarame tūryje vykstančius procesus užtenka aprašyti tik tą tūrį ribojantį paviršių. Pirmą kartą šį principą 1993 metais suformulavo Gerard 't Hooft, o jo interpretaciją stygų teorijoje pateikė Leonard Susskind 1995.
Platesne prasme, šis principas teigia, kad visa mūsų trimatė Visata gali būti traktuojama kaip dvimatė informacinė struktūra, nupiešta ant stebimojo kosmologinio horizonto. Mūsų stebimi trys matmenys tėra tam tikras efektinis makroskopinių mastelių ir žemų energijų fizikos pasireiškimas. Tačiau kosmologinė holografijos teorija dar nėra matematiškai aprašyta.
Holografinis principas buvo suformuluotas analizuojant juodųjų bedugnių termodinamiką. Iš jos seka, kad maksimali entropija yra proporcinga juodosios bedugnės horizonto plotui, o ne tūriui. Tai reiškia, kad informacija apie bet kokius objektus, įkritusius į juodąją bedugnę yra pilnai užkoduota įvykių horizonto paviršiaus fliuktuacijose. Tuo būdu holografinis principas išsprendžia juodųjų bedugnių informacinį paradoksą.

Juodųjų bedugnių informacinis paradoksas

Mėgindamas paaiškinti informacinį paradoksą Gerard 't Hooft pastebėjo, kad įkrentančios dalelės deformuos juodosios bedugnės horizontą. O deformuotas horizontas turėtų spinduliuoti skirtingai, nei nedeformuotas. Tokiu būdu išeinančioje spinduliuotėje yra koduojama informacija apie įkrentančią medžiagą. Jei entropiją traktuoti informacijos terminais, jos kiekis bus matuojamas bitais. Ribotame tūryje gali tilpti baigtinis informacijos kiekis (Bekenšteino riba), reiškiantis, kad medžiagos negalima dalyti be galo daug kartų - vienąkart bus pasiekta smulkiausio dalinimo riba (fundamentali dalelė, kuri bus vienas informacijos bitas)
Holografinis principas teigia, kad bet kokio uždaro paviršiaus ribojamos erdvės entropija bus proporcinga paviršiaus plotui, o ne tūriui. Tuo būdu tūris yra tik iliuzija, ir Visata yra tarsi holograma, užrašyta ant ją ribojančio horizonto (Matematiniais terminais kalbant Visata yra holograma, kuri izomorfiška informacijai, užkoduotai Visatą ribojančiame horizonte).

Gravitacijos bangų (ne)aptikimo paaiškinimas

Fermilab fizikas Craig Hogan teigia, kad gravitacinių detektorių registruojamas triukšmas iš tiesų gali būti informacijos ant Visatos horizonto granuliacijos efektas
Žemiau kalvos 60

Turinys

Oliveris Vudvardas vadovauja australų minuotojų būriui, kuris kasa tunelį po vokiečių pozicijomis ir sprogdindami užtaisus padeda anglų kariuomenei vykdyti puolimus viršuje. Po sėkmingai įvykdytos operacijos būrys perkeliamas į Belgiją, kur turi padėti kariuomenei užimti aukštumą, vadinamą Kalva 60. Ten įsitvirtinusios didelės vokiečių pajėgos, kurių niekaip nepavyksta įveikti sausumos kariuomenei, todėl britai nori iškasti tunelius ir atlikti seriją sprogdinimų tiesiai po vokiečių apkasais.
Vudvardo būrys imasi darbo, o vokiečiai, įtardami priešus ruošiant sprogmenis, taip pat ima kasti tunelį. Prieš pat prasidedant sprogimams, įvyksta griūtis ir dalis Vudvardo būrio lieka atkirsti tunelyje, tačiau sustabdyti planuotos operacijos nebelieka laiko.
Tokugavos šiogūnatas

Valdymo politika

Tokugavos atliko nemažai reformų šalyje, kurios buvo siejamos su valdžios centralizavimu: sutvirtintas šalies administravimas, nutiesti keliai, suklestėjo sostinė Edo, pagyvėjo prekyba, pagausėjo valstybės aukso ir sidabro atsargos, patvirtintos politinės ir socialinės luomų pareigos ir teisės, pagyvėjo pramonės vystymasis (plieno ir ketaus gamyba), nustatytos senosios (šintoizmo) ir naujosios (budizmo) religijų mišinio apeigos. Siekdami sumažinti provincijų kunigaikščių (daimyo) (liet. – daimio) valdžią, Tokugavos įvedė tvarką, pagal kurią šie privalėjo dalį laiko pragyventi sostinėje. Kadangi jie keldavosi su visais tarnais, tokie persikėlimai labai brangiai kainuodavo ir ekonomiškai neleido iškilti nė vienam kunigaikščiui.

Izoliacinė politika

Tokugavos pradėjo ir šalies izoliacinę (sakoku) politiką, kuri draudė užsieniečiams atvykti į šalį. Prekyba buvo galima tik su olandais, kurie turėjo savo atstovybę Dešimoje, prie Nagasakio uosto. Tokugavos siekė izoliacijos, vengė šalies modernizavimo manydami, kad taip Japonija neteks autentiškumo. Taip pat buvo bijoma Kinijos įtakos ir agresijos. Tačiau 1853 m., atvykus amerikiečiui Matthew C. Perry ir apšaudžius Tokijo uostą, šiogūnas buvo priverstas atverti Japoniją pasauliui.

Tokugavų šiogūnato žlugimas

Laikotarpis nuo 1853 iki 1868 m. yra vadinamas Bakumatsu. Būtent tuo laikotarpiu šalyje kilo pilietinis karas. Kovojo Tokugavos šiogūnato pajėgos prieš imperialistus (jap. „Ishin – shishi“), kurie, kaudamiesi po imperatoriaus vėliava, norėjo nuversti šiogūnatą ir perimti valdžią. 1868 m. karas baigėsi imperialistų naudai ir valdžia buvo sugrąžinta imperatoriui Meidži. Tačiau pavieniai sukilimai vyko iki pat 1877 m.
Aleksandras Jurašaitis

Aleksandras Jurašaitis (1859 m. Telšiuose – 1915 m.) – Vilniaus fotografas.
Gimė Telšiuose. Buvo Rusijos armijos atsargos karininkas. Nuo 1894 m. gyveno Bielske (Baltarusija). 1902 m. persikėlė į Vilnių. Čia atidarė fotoateljė Gedimino prospekto ir Totorių gatvės kampe. Įsitraukė ir į lietuvišką veiklą. Fotoateljė tapo lietuvių inteligentų susitikimų vieta.
Fotografavo Joną Basanavičių, Joną Jablonskį, Mykolą Biržišką, Juliją Žemaitę, Petrą Vileišį, kunigą Juozą Tumą-Vaižgantą, kitus žymius lietuvių ir daugelį kitų žymių lietuvių veikėjų.
1906 m. išsirūpino leidimą šalia fotoateljė įsteigti cinkografijos dirbtuves. Gamino klišes visų, Vilniuje tuomet leistų lietuviškų laikraščių spausdinimui.
Valai (Trakai)

Istorija

Seniau Valai (žinomi kaip Woly, Волы, Woły) buvo nedidelis kaimas abipus Neries. XX a. 2 dešimtmetyje gyventojai išsiskirstė į viensėdžius, o TSRS metais čia išaugo kolektyviniai sodai.
Pinigų rinka

Pinigų rinka – finansų rinka, kurioje prekiaujamos tokiomis finansinėmis priemonėmis, kurių trukmė neviršija vienerių metų. Pinigų rinka labai veiksminga, nes didelės pinigų sumos gali būti pervestos greitai ir mažais kaštais. Pinigų rinkos investuotojai siekia likvidumo bei saugumo, ir yra itin jautrūs rizikai. Pinigų rinkoje aktyviausiai dalyvauja bankai ir vyriausybės, kiek mažiau įmonės, ir retai, privatūs asmenys.
Pinigų rinkos poreikis kyla dėl to, kad pinigų išlaidos ir įplaukos retai sutampa, o įmonės bei finansinės institucijos, laikydamos didelį grynų pinigų balansą, reikalingą veiklai, susiduria su alternatyviais kaštais (nes negauna palūkanų). Todėl stengiamasi laikyti minimalų kasdienei veiklai reikalingą lėšų kiekį, o kitą paversti pinigų rinkos instrumentais, kuriuos galima greitai ir pigiai paversti pinigais reikalui esant. Pinigų rinkos instrumentų dydis (nominalas) būna didelis, nuo 1 iki 25 mln. JAV dolerių ir daugiau Jungtinėse Amerikos Valstijose, Lietuvoje dažniausiai nuo 1 iki 20 mln. ir daugiau litų. Dėl šios priežasties pinigų rinka kartais laikoma didmenine lėšų rinka, priešingai mažmeninei rinkai, kurioje skolinasi mažos įmonės bei vartotojai ir skolinamos mažesnės sumos. Galiojimo trukmė svyruoja nuo 1 dienos iki 1 metų, nors dažniausiai neviršija 3 mėnesių.
Elina Konstantopoulou

Biografija

Gimė Graikijos sostinėje Atėnuose, ten studijavo muziką ir dainavimą nacionalinėje konservatorijoje. Po studijų ji pradėjo dainuoti naktiniuose klubuose. 1993 metais sutiko kompozitorių Nikos Terzis, kuris jai parašė tris dainas. Tais pačiais metais išleido debiutinį albumą „San Paramithi“. 1995 m. Graikijos transliuotojo ERT išrinkta atstovauti šaliai „Eurovizijos“ dainų konkurse. Su Nikos Terzis ir Antonis Pappas sukurta daina „Pia Prosefhi“ E. Konstantopoulou užėmė 12-ą vietą. Tų pačių metų vasarą pasirodė antrasis jos albumas „Ti Zoi Mou Litrono“.
2002 metais drauge su Marion Georgiou bandė patekti į „Euroviziją“, tačiau daina „Beautiful life“ nesulaukė palaikymo ir į tolesnį etapą nepateko. 2005 metais „Eurovizijoje“ atstovavo Kiprui kaip Constantinos Christoforou pritariančioji atlikėja.
Vida Vičkačkaitė

Vida Vičkačkaitė (g. 1961 m. sausio 26 d. Telšiuose) – VU Analizinės ir aplinkos chemijos katedros docentė, daktarė, Lietuvos mokslo premijos laureatė.

Biografija

1978 m. baigė Telšių Žemaitės vidurinę mokyklą, 1983 m. – VU Chemijos fakultetą (chemijos dėstytojos specialybė). Vėliau apgynė daktaro (fiziniai m., chemija) disertaciją (1988 m.) ir atliko habilitacijos procedūrą (2006 m.). Stažavosi Venecijos (Italija, 1994 m.), Helsinkio technologijos (Suomija, 1997 m.), Padujos (Italija, 1997–1998 m.), Barselonos (Ispanija, 2000 m.), Florencijos (Italija, 2002 m.), Perudžios (Italija, 2002–2003, 2005) universitetuose.

Nuo 2006 m. – VU Analizinės ir aplinkos chemijos katedros profesorė.
Noimiunsteris

Istorija

Pirmą kartą paminėta 1127 m., kaip Wippendorf kaimas.
Berdo stotis

Berdo stotis (angl. Byrd Station) – buvusi Jungtinių Amerikos Valstijų antarktinė tyrimų stotis, įkurta vakarų Antarktidoje, Merės Berd žemėje, Berdo lygumoje, 1553 m aukštyje virš jūros lygio, 660 km nuo vandenyno kranto. Įkurta 1957 m., minint tarptautinius geofizikos metus. Stotis pastatyta naudojant apleistų Litl Amerikos bazių medžiagas. Pirmajai bazei sugriuvus, 1960 m. pastatyta nauja. Ji stovėjo iki 1972 m., kol dėl per storos sniego dangos, užgulusios statinius, apleista. Nuo tada Berdo stotis tebuvo vasaros stovyklaviete, o 2004 m. visiškai apleista.
Berdo stotis yra tiesiai ant Vakarų Antarktidos ledo skydo, kurio tyrimas labai svarbus stebint klimato pokyčius. Vidutinė temperatūra čia yra -28,5 °C (rugpjūčio vidutinė -36,3 °C, sausio -14,6 °C). Per stebėjimų laikotarpį temperatūra sparčiai kilo (viena sparčiausiai šylančių Žemės vietų).
Stotis pavadinta JAV poliarinio tyrinėtojo Ričardo Berdo vardu. Berdo stotis vaizduojama siaubo filme „Padaras“.
Vytautas Valaitis

Biografija

1972 m. baigė Josvainių vidurinę mokyklą. 1977 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, Miestų statybos fakultete įgijo kelių inžinieriaus specialybę.
1977–1990 m. Kauno politechnikumo dėstytojas. 1990–1991 m. jaunimo biuro „Veikla“ darbų vykdytojas. 1991–1995 m. UAB „Vanera“ vyriausias inžinierius. 1995–2004 m. UAB „Meldija“ direktorius, nuo 2004 m. įmonės vadybininkas.
Partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys. Nuo 2007 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys.
Našlys, dukterys Asta, Jovita, Giedrė.
Georgijevskas

Istorija

Dabartinio miesto vietoje 1777 m. vadinamoje Azovo-Mozdoko gynybos linijoje buvo įkurta tvirtovė. Pavadinimas kilęs nuo Šv.Jurgio, kuris Rusijoje tradiciškai laikomas pergalės simboliu. Čia 1783 m. pasirašytas Georgijevsko traktatas. Miesto teises gavo 1786 m. Nuo 1802 m. iki 1822 m. Rusijos Kaukazo gubernijos centras. XIX a. plėtota šilko pramonė, svarbus prekybos centras. Nuo 1885 m. veikia geležinkelis. Per Antrąjį pasaulinį karą nuo 1942 m. rugpjūčio iki 1943 m. sausio buvo užimtas Vermachto.
Lehua

Lehua – nedidelė pusmėnulio formos Havajų salelė, iškilusi už 1 km į šiaurę nuo Niihau salos. Žmonių negyvenama sala yra užgesusio Niihau ugnikalnio fragmentas. Čia įrengtas aukščiausiai esantis Jungtinių Amerikos Valstijų švyturys (antrasis – Kaula salelėje).

Fauna

Lehua gyvena ne mažiau kaip 16 rūšių paukščių, čia įkurtas paukščių draustinis, todėl saloje ribojama žmonių veikla, bet sala nėra uždara teritorija, čia galima lankytis. Taip pat čia gyvena žiurkių ir triušių.
Mėgstama nardymo vieta, garsėja neįprastu geologiniu dariniu – „kiaura“ uola - vertikaliu plyšiu, kertančiu aukštą uolos keterą (nuotraukų galima rasti „Google Earth“).
Adamas Alksnis

Biografija

Mokėsi Rygos vokiečių amatų mokykloje, 1883–1892 m. su pertraukomis studijavo Sankt Peterburgo dailės akademijoje, 1888 m., 1891 m., 1892 m. gavo paskatinamuosius medalius. Devintame-dešimtame dešimtmetyje Sankt Peterburge vadovavo latvių dailininkų būreliui „Rūkis“.