google/wiki40b huggingface dataset:
Valentinas Ivanovas (1961)

Valentinas Valentinovičius Ivanovas (rus. Валентин Валентинович Иванов, g. 1961 m. liepos 4 d. Maskvoje) – rusų tarptautinių futbolo varžybų teisėjas. Dirba mokytoju Maskvoje.
Tapo tarptautinių varžybų teisėju 1997 m. sausio 1 d. Pirmosios tarptautinės rungtynės, kuriose jis teisėjavo – 1999 metais vykęs Liuksemburgo ir Lenkijos susitikimas.
Jis teisėjavo 2003 m. Konfederacijų taurės varžybose, 2004 metų Europos čempionate, 2005 m. pasaulio jaunimo (iki 20 m) čempionate, 2006 m. pasaulio čempionate. Taip pat teisėjavo dvejose 2006 metų pasaulio čempionato atrankos varžybų rungtynėse, 2006 metų Čempionų lygos pusfinalyje.
2004 metų Europos čempionate teisėjavo trejose rungtynėse, vieneriose rungtynėse parodė 15 geltonų ir vieną raudoną kortelę ir tapo ketvirtu griežčiausiu turnyro teisėju (iš viso 5,33 kortelių per rungtynes). 2006 m. pasaulio čempionato aštuntfinalio rungtynėse tarp Portugalijos ir Nyderlandų parodė rekordinį pasaulio čempionatų rungtynėms kortelių skaičių – 16 geltonų ir 4 raudonas. Taip pat teisėjavo dvejose grupės varžybų rungtynėse, kur Prancūzijos ir Šveicarijos susitikime parodė 8 geltonas korteles, o Vokietijos ir Ekvadoro rungtynėse – dvi geltonas korteles.
Jungtinė lėktuvų korporacija

Istorija

JLK buvo įkurta 2006 m. vasario mėnesį, tuometinio Rusijos Federacijos prezidento Vladimiro Putino iniciatyva. Įmonė sujungė smulkesnius žinomus aviacijos konstruktorių biurus: Beriev, Jakovlev, Mikojan-Gurevič, Irkut, Iljušin, Suchoj, Tupolev.
Rugsėjo 6

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Beata – Faustas – Vaištautas – Tautenė

Įvykiai

(kol kas nėra)
Peru vėliava

Peru vėliava – stačiakampio formos audeklas padalintas į tris lygias vertikalias juostas, išorines raudonas ir vidurinę baltą. Baltos juostos centre įkomponuotas Peru herbas.

Istorija

Vėliava įteisinta 1825 m.

Simbolika

Raudona spalva simbolizuoja karą ir didvyriškumą, balta – taiką, garbę ir progresą.
Nauji karaliaus drabužiai

Nauji karaliaus drabužiai (dan. Kejserens nye Klæder) – danų autoriaus Hanso Kristiano Anderseno pasaka apie karaliaus drabužius, kurie yra nematomi tiems, kurie yra kvaili ir nekompetentingi, nors realybėje jų nėra iš viso. Pasaka yra išversta į daugiau kaip 100 kalbų.
Pasaka pirmą kartą buvo išleista kartu su pasaka „Mažoji undinėlė“ Kopenhagoje, 1837 m. balandžio 7 d.

Siužetas

Karalius, kuriam rūpi tik jo rūbai ir kaip juos pademonstruoti, nusamdo du audėjus, kurie jam pažada pagaminti geriausios kokybės rūbus. Audėjai iš tiesų yra apsišaukėliai ir įtikina karalių, jog jų pagaminti rūbai yra nematomi tiems, kurie yra netinkami savo pozicijai arba yra beviltiški kvailiai. Rūbų gamybą sukčiai taip pat suvaidina. Taigi niekas, net karalius ar ministrai negali iš tiesų pamatyti drabužių ir todėl yra priversti apsimesti, jog juos mato, antraip, prarastų savo užimamą poziciją. Galų gale apsišaukėliai audėjai praneša, jog drabužiai yra baigti ir suvaidina, kad aprengia karalių. Karalius išvyksta pasirodyti savo žmonėms, kurie taip pat apsimeta, jog mato drabužius nenorėdami pasirodyti kvailiais. Vykstant procesijai staiga vienas mažas vaikas sušaukia, jog karalius yra nuogas ir akimirksniu visa minia taip pat pritaria jam balsu. Karalius suvokia, jog buvo apgautas, tačiau vis tiek tęsia procesiją.
Uogšilys (pelkė)

Uogšilys – pelkė (žemapelkinis raistas) Lietuvoje, Kupiškio rajone, 2,5 km į pietus nuo Šimonių, Šimonių girios šiauriniame pakraštyje. Užima 4,34 km² teritoriją. Vidutinis durpių klodo storis – 1,6 m, didžiausias – 4,5 m. Bendras durpių kiekis – 5 mln. m³. Durpės viksvinės, medieninės bei medieninės-viksvinės. Jų vidutinis drėgnumas 88 %, peleningumas 10,9 %, susiskaidymas 32 %. Po durpių sluoksniu glūdi iki 3,8 m storio sapropelio sluoksnis, po juo – smėlingas dugnas.
Uogšiliu teka Šventosios intakas Pelyša (su intaku Svėdupiu). Pietinėje dalyje telkšo nedideli Uzino (2 ha) ir Varležerio ežerai. Šiaurės vakarinė pelkės dalis (50 ha) sukultūrinta. Netoli pelkės yra Uogšilio ir Inkliuzų kaimai.
Kapodimontės muziejus

Istorija

Dabartinis muziejaus pastatas iš pradžių buvo sumanytas 1734 m., kaip Neapolio karalių medžioklės rezidencija šalia Neapolio esančiame miške (šiuo metu Kapodimontės parkas). Tačiau užsakovas, karalius Karolis III-asis persigalvojo ir nusprendė pastatą paversti naujaisiais karališkaisiais rūmais. Tam įtakos turėjo tai, kad karalius neturėjo tinkamo pastato savo motinos Elžbietos Farnezės meno kolekcijai. Pastato statybos prasidėjo 1738 m. pagal architekto Giovani Antonio Medrano projektą ir baigtos 1743 m. Netoliese buvo įkurtos dirbtuvės, kuriose buvo gaminamas garsusis Kapodimontės porcelianas. Į muziejaus kolekcijas buvo įtrauktos Farnezių ir Burbonų (it. Borbonės) meno kolekcijos, buvusios Neapolyje. Karalius rinko meno darbus, esančius Neapolio bažnyčiose ir savo meto Neapolio dailininkų kūrinius. Karoliui III-ajam tapus Ispanijos karaliumi, pastato plėtra sustojo.
Napoleono hegemonijos 1806-1815 m. laikotarpiu rūmai buvo oficiali Napoleono vietininkų, Žozefo Bonaparto ir Joachimo Miurato, rezidencija, o kolekcija perkelta į dabartinio Neapolio nacionalinio archeologijos muziejaus pastatą. 1815 m. valdžia buvo grąžinta karaliui Ferdinandui IV-ajam. Galutinės rūmų statybos ir vidinis dekoravimas baigtas 1840 m. Tuo pat metu pastate įkurdinta to laikmečio Neapolio dailės galerija. 1861 m. rūmus perėmė Savojos dinastijos Neapolio valdovai, kurie toliau plėtė meno kolekciją. 1920 m. pastatas perėjo valstybės nuosavybėn. 1957 m. buvo oficialiai atidarytas muziejus, į jį grąžinti Napoleono valdymo metu iškeldinti darbai. Po metų Mario de Ciccio padovanojo apie 1300 porceliano, majolikos ir kt. kūrinių. 1960 m. Neapolio banko surinkti meno kūriniai buvo perkelti į muziejų.

Galerijos eksponatai

Muziejaus kolekcijų pagrindą sudaro Farnezių ir Burbonų giminių meno kolekcijos, kauptos Neapolyje, Romoje ir Parmoje. Vėliau prie jų prijungta Bordžijų kolekcija. Be reikšmingų italų renesanso ir baroko dailininkų darbų, kolekcijose yra garsių flamandų tapytojų paveikslų. Karavadžas, Ticianas, Rafaelis, Mazačas, Chosė de Ribera, Piteris Breigelis Vyresnysis − tik dalis garsių kūrėjų, kurie reprezentuoti muziejuje. Kapodimontės muziejus yra vienas iš nedaugelio muziejų, kuriame senovės meno darbai eksponuojami kartu su šiuolaikinio meno pavyzdžiais. Muziejuje yra reikšminga skulptūrų, porceliano, tekstilės darbų ekspozicija, ginklų kolekcija, fotografijos galerija. Tarp porceliano, be Kapodimontės, yra Sevro, Vienos, Maiseno porceliano pavyzdžių. Svarbi flamandų gobelenų kolekcija. Atskiros galerijos yra skirtos Neapoliui ir Neapolio dailininkams.
Lusaka

Istorija

Miestą 1905 m. įkūrė europiečiai ir pavadino vietos vaduko vardu. 1935 m. ji pakeitė Livingstoną kaip britų Šiaurės Rodezijos kolonijos administracinis centras, o 1964 m. Lusaka tapo nepriklausomos Zambijos sostine.
Kostia Mušatas

Biografija

Yra prielaida, kad jis buvo Valachijos valdovo Basarabo giminaitis.
Kostia (Štefanas buvo vedęs Bogdano dukterį Mušatą (Margarita), iš jų kilę Mušatų giminė. Jie turėjo tris vaikus Petru, Romanas ir Štefanas, kiekvienas iš kurių valdė Moldavijos kunigaikštystę.
1392 dokumente minimas, kas Kostios (Štefano) įsakymu Sirete buvo pastatyta Jono Krikštytojo bažnyčia, kurioje vėliau ji buvo palaidota.
Vytogalos apylinkė

Istorija

1954 m. prijungta Varsėdžių apylinkė ir dalis Obelyno apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Vytogalos apylinkė prijungta prie Upynos apylinkės.
Laiškinis atvirukas

Laiškinis atvirukas (angl. letter sheet, lettersheet, letter card; rus. почтовый лист) - pašto popieriaus gaminys, baltas ar šviesus neperšviečiamo popieriaus lapas, skirtas siųsti paštu be voko. Tekstas rašomas tik ant vienos šio lapo pusės; lapas perlenkiamas, paprastai tik vieną kartą, taip, kad tekstas būtų sulankstyto lapo viduje. Lapo kraštai, iš anksto patepti atitinkamais klijais, suklijuojami. Viena laiškinio atviruko pusė skirta adresui užrašyti, pašto ženklui bei pašto žymoms. Laiškinis atvirukas gali turėti atplėšimą palengvinančią perforaciją. XVIII-XIX a. laiškinius atvirukus užklijuodavo antspaudiniu vašku.
Laiškiniai atvirukai buvo populiarūs, kol neišpopuliarėjo laiškų vokai. Vokus iki XIX pabaigos naudojo retai, kadangi daugelyje šalių paštas laiško voką sudarantį popieriaus lapą reikalaudavo papildomo užmokesčio, todėl bendra siuntos voke kaina padidėdavo.
Išankstinio apmokėjimo laiškinius atvirukus leisdavo patys pašto operatoriai, kadangi jie turėdavo lape išspausdintus pašto ženklus, nurodančius išankstinį apmokėjimą. Laiškinius atvirukus be išankstinio mokėjimo pašto ženklų gamindavo ir kitos privačios firmos, kurios neturėdavo teisės spausdinti išankstinio mokėjimo ženklų. Naudojant tokius laiškinius atvirukus siuntimą reikėdavo apmokėti atskirai. Daugelio šalių paštas vienu ar kitu metu leido laiškinius atvirukus, bet nustojo juos leisti populiarėjant vokams. Ilgiausiai išsilaikė aerogramų laiškiniai atvirukai.
Gintautas Misevičius

Biografija

1963 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas.
Nuo 1963 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1982 m. docentas. 1974–1977 m. – Bužumbūros pedagogikos universiteto Matematikos katedros vedėjas.

Mokslinė veikla

Tyrimų svarbiausia sritis – tikimybinė skaičių teorija: dvimačių torų endomorfizmų ribinės teoremos, Rymano dzeta funkcijos skirstinių ribinės teoremos įvairiose erdvėse.
Gediminas Lašas

Biografija

G. Lašas 1967–1978 m. mokėsi Kauno S.Nėries vidurinėje mokykloje, 1973–1977 m. – Kauno 4-metėje dailės mokykloje, 1978–1983 m. studijavo VDI Dizaino katedroje. Vedęs, šeimoje: žmona Neringa (g. 1962), filologė, vaikai – Algirdas (g. 1983), Audra (g. 1985), Austėja (g. 1995).
10 euro centų moneta

Istorija

Moneta į apyvartą išėjo 2002 m., kai eurų monetos ir banknotai buvo pradėti naudoti 12 euro zonos ir su ją susijusių valstybių. Bendrąją pusę (reversą) sukūrė Luc Luycx iš Belgijos Karališkosios monetų kalyklos. Monetos nuo 1 iki 5 centų vaizdavo Europos Sąjungos vietą pasaulyje (tarp Afrikos ir Azijos), o monetos nuo 10 centų iki 2 eurų vaizdavo ES narių teritorijas iki 2004 m. išsiplėtimo.
Tuo metu 15 šalių (euro zonos + Monako, San Marino ir Vatikano) monetų nacionalinės pusės buvo sukurtos pagal nacionaliniu mastu įvykusius konkursus, tačiau tam tik reikalavimai buvo privalomi ir nacionalinėms pusėms (pvz., turi būti pavaizduota 12 žvaigždžių, daugiau žr. eurų monetos). Iki 2008 m. buvo draudžiama keisti nacionalines puses, išskyrus monarcho (kurio portretas būdavo dažnai vaizduojamas) mirties ar sosto perdavimo atveju. Taip nutiko Monakui ir Vatikanui (Vatikanas turėjo dar ir tarpinį dizainą, kol buvo išrinktas naujas Popiežius). Dėl naujų taisyklių, kuriose buvo reikalaujama, jog ant monetų nacionalinės pusės būtų užrašytas šalies pavadinimas, įvyko keletas pokyčių (Suomijos ir Belgijos monetose nebuvo užrašyti šalių pavadinimai). Po 2004 m. ir 2007 m. ES išsiplėtimo bei numanomų kitų išsiplėtimų monetų nuo 10 centų vertės dizainas 2007 m. buvo pakeistas taip, kad vaizduotų visą Europos žemyną. Šis naujesnis dizainas Italijos, San Marino, Vatikano, Austrijos ir Portugalijos monetose vaizduojamas nuo 2008 m. 1, 2 ir 5 centų monetų dizainas keičiamas nebuvo, nes senųjų narių kontūrai buvo išryškinti labai blankiai, taigi nuspręsta, jog keisti dizainą neverta.

Dizainas

10 euro centų monetos yra pagamintos iš Šiaurės aukso. Jų skersmuo yra 19,75 mm, storis – 1,93 mm, o svoris – 4,10 g. Monetų briauna rantuota.

Bendroji pusė (reversas)

Bendrosios pusės dizainą sukūrė Luc Luycx. Monetos kairėje, vaizduojama Europos Sąjunga iki jos išsiplėtimo 2004 m. gegužės 1 d. arba nuo 2007 m. sausio 1 d. – geografinis Europos atvaizdas. Šešios plonos linijos vertikaliai eina už Europos arba Europos sąjungos ir abejose linijų pusėse yra po vieną žvaigždę (iš viso 12 žvaigždžių kaip ir Europos Sąjungos vėliavoje). Viduryje, dešinėje, pavaizduotas didelis skaičius 10, o šalia jo mažomis raidėmis tekstas „EURO CENT“. Nominalo dešinėje pusėje galima įžiūrėti autoriaus inicalus LL.
Kovotojų už Lietuvą sąjunga

Istorija

Partija pavadinimu Lietuvos prezidento sąjunga (LPS) įkurta 2011 m. rugpjūčio 6 d., reorganizavus Lietuvos laisvės sąjungą. Pirmininke paskirta buvusio prezidento A. Brazausko žmona Kristina Brazauskienė, jos pavaduotoju – Vytautas Šustauskas.
Praėjus vos trims mėnesiams iš partijos nusprendė pasitraukti pati pirmininkė Kristina Brazauskienė, partija pervadinta Kovotojų už Lietuvą sąjunga, pirmininku išrinktas 3 mėnesius pavaduotojo pareigas ėjęs Vytautas Šustauskas.
Dentonas

Istorija

1846 m. suformuota Dentono apygarda, miestas įkurtas 1866 m. Abu pavadinti pionieriaus ir Teksaso reguliariosios kariuomenės kapitono Džono B. Dentono (John B. Denton) garbei. Geležinkelio nutiesimas 1881 m. paskatino gyventojų gausėjimą. 1890 m. įkurtas Šiaurės Teksaso universitetas, o 1901 m. – Teksaso moterų universitetas. 1974 m. atidarius Dalaso-Fortvorto tarptautinį oro uostą, miestas dar labiau išaugo.
Kroatijos futbolo varžybos 1994–1995 m.

Supertaurė

Hajduk Split iškovojo supertaurę be kovos, kadangi laimėjo ir čempionatą, ir taurę.
Nikolajus Višeslavcevas

Nikolajus Višeslavcevas (rus. Николай Николаевич Вышеславцев, 1890 m. balandžio 26 d. Ano kaime, Poltavos gubernija, dabar Ukraina – 1952 m. kovo 12 d. Maskvoje) – rusų dailininkas, grafikas.

Biografija

Nikolajus Višeslavcevas gimė 1890 m. balandžio 26 d. Ano kaime, Poltavos gubernija, (dabar Ukraina). Tėvas buvo grafo Kočubėjaus dvaro valdytojas, motina, pagal šeimos palikimą, – grafienė Kočubėja.
N. Višeslavcevas baigė Tambovo gimnaziją ir 1906 m. įstojo į Maskvos dailės mokyklos tautodailės ir lipdybos klasę. 1908 m. mokslų tęsti išvyko į Paryžiaus privačią F. Kolarosio (it. Filippo Colarossi) akademiją (pranc. L'Académie Colarossi). Gyvendamas Paryžiuje dažnai vyko į Italiją studijuoti senovės meistrų technikos, ypač domėjosi L. da Vinčio naudota sfumato spalvų technika, kurią vėliau N. Višeslavcevas naudojo savo darbuose. 1914 m. grižo į Rusiją.
1914 m. įstojo į praporščikų mokyklą iš kur buvo paskirtas į Ardagano–Michailovsko pulką. Karo metu buvo sunkiai sužeistas į galvą, apdovanotas Georgijaus kryžiumi.
1939–1948 m. dėstė piešimą ir kompoziciją Maskvos poligrafijos institute ir Maskvos meno institute.
Visą savo gyvenimą N. Višeslavcevas ruošėsi parašyti knygą apie L. da Vinčį, rinko literatūrą apie didįjį menininką. Bet 1948 m. po N. Višeslavcevo archyvo ir bibliotekos arešto viskas dingo Lubiankos rūsiuose. Šis įvykis, taip pat dviejų jo studenčių iš Poligrafijos instituto areštas, sukėlė insultą. Po insulto N. Višeslavcevas liko paralyžiuotas, kas išgelbėjo jį nuo tremties.
N. Višeslavcevas mirė 1952 m. kovo 12 d. Maskvoje.

Kūryba

Jau 20–tais XX a. metais N. Višeslavcevas buvo žinomas kaip dailininkas–grafikas, iliustravo knygas (tarp jų ir Didžiąją ir Mažąją TSRS enciklopedijas), kūrė dailininkų, muzikantų ir poetų portretų, iš natūros piešė Maskvos metro, išleido serijas atvirukų ir pašto ženklų. Sukūrė unikalią portretų galerija: A. Goldenveizerio ir jo žmonos, M. Čechovo, A. Belo, M. Cvetajevos (rus. Марина Ивановна Цветаева), B. Pasternako (rus. Борис Леонидович Пастернак), P. Florenskio (rus. Павел Александрович Флоренский), N. Metnerio (rus. Николай Карлович Метнер), G. Špeto (rus. Густав Густавович Шпет) ir kt.
N. Višeslavcevo darbai nėra žinomi plačiajai visuomenei. Jis mėgo dirbti pastelės technika ir dėl sudėtingo tokių darbų saugojimo, beveik visi yra Rusijos muziejų fonduose. N. Višeslavcevas buvo artimai pažįstamas su poete Marina Cvetajeva, kuri skyrė jam 27 lyrinius eilėraščius.

Šeima

N. Višeslavcevas pirmą kartą vedė būdamas jaunas, kad įteisintų būsimą vaiką, paskui su žmona ir gimusia dukterimi ryšių nepalaikė. 1923 m. vedė Olgą Baratovą (rus. Ольга Николаевна Баратова), auklėjo jos sūnų Vadimą, kuris žuvo kare.
Etimologija

Etimologija (graikiškai étymos 'tikras, esminis' + lógos 'žodis, mokslas') – mokslas apie žodžių kilmę ir raidą. Etimologija taip pat vadinamas ir konkretaus žodžio kilmės aiškinimas.
Etimologija tiria žodžių darybą (pvz., beržas > beržinis), formos keitimus, fonetinius procesus (pvz., liet. š dėsningai atsirado iš ide. k' ) ir reikšmės kitimą (pvz., šauti reiškė 'greit pajudinti, mesti').

Žodžiai gali būti kilę iš savos kalbos ir senųjų jos formų, tada kalbama apie paveldėtą leksiką. Kiti buvo paskolinti iš svetimų kalbų ir pritaikyti saviems reikalams, įprastai fonetikai. Dar kiti kuriami dirbtinai – terminologiniams reikalams.
Norint nustatyti žodžio raidą, naudinga turėti duomenų iš senesnių šaltinių arba iš sustabarėjusių tekstų, pvz., liaudies dainų. Pagrindiniai metodai yra vidinė rekonstrukcija ir palyginimas su giminingomis kalbomis. Anksčiausių išeities taškų retai kada galima rasti dėl priešistorinių laikų duomenų stokos. Etimologijos dažnai lieka sąlyginėmis.
Lietuvių kalbos etimologinį žodyną parengė vokietis Ernst Fraenkel Litauisches etymologisches Wörterbuch, kuris buvo baigtas 1965 m.
Apollon Larissa FC

Istorija

Klubas įkurtas 1930 m. Ilgą laiką žaidė žemesniuose šalies divizionuose.
Namų rungtynes žaidžia Alcazar stadione, Larisoje.
Elipsinis treniruoklis

Elipsinis treniruoklis – treniruoklis, kuriame treniruotės metu žingsniuojama elipsės trajektorija.
Elipsinis treniruoklis naudojamas gerinti širdies, kraujagyslių ir kvėpavimo sistemos veiklą. Taip pat iš dalies treniruojami viršutinės kūno dalies raumenys. Manoma, kad judėjimas (žingsniavimas) elipse veikia įvairias raumenų grupes - kojų, sėdmenų ir šlaunų raumenis. Mažiau apkraunami sąnariai.
Elipsinis treniruoklis taip pat gali būti naudojamas paspartinti medžiagų apykaitą, deginti kalorijas ir mažinti antsvorį.
Elipsinio treniruoklio kompiuteryje galima nurodyti nuotolį, treniruotės laiką, optimalų pulsą, o ekrane stebėti šiuos duomenis.
Obninskas

Istorija

Įkurtas 1946 m., miesto teisės nuo 1956 m. 1954 m. atidaryta pirmoji pasaulyje atominė jėgainė, 2002 m. uždaryta.
Indokinijos pusiasalis

Indokinijos pusiasalis – Pietryčių Azijos pusiasalis, kuriame yra Vietnamas, Laosas, Kambodža ir rytinė Tailando dalis. Plačiausia prasme pusiasaliui taip pat priskiriamas Mianmaras ir Malakos pusiasalis (su Singapūru). Pusiasalyje yra tiek Indijos, tiek ir Kinijos kultūros, todėl ir pusiasalis pavadintas tokiu vardu.
Pagrindinė religija – budizmas.
Tauragės rajono apylinkės teismas

Tauragės rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Lietuvoje. Teritorija – Tauragės rajonas.
7 teisėjai; 14 valstybės tarnautojų ir 10 darbuotojų, dirbančių pagal darbo sutartis.
Apeliacinė instancija – Klaipėdos apygardos teismas.
Adresas: Stoties g. 25a, Tauragė, LT-72303.

Istorija

1992 m. Tauragės rajono apylinkės teisme dirbo 3 teisėjai.
1993–1995 m. įsteigus etatus, pradėjo dirbti dar 3 teisėjai.
2015 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai Žirmūnų vienmandatėje apygardoje

2015 m. kovo 1 d. nauji rinkimai į Lietuvos Respublikos Seimą vienmandatėje Žirmūnų rinkimų apygardoje Nr. 4 vyko 2015 m. kovo 1 d. ir kovo 15 d. Iš viso rinkimuose dalyvavo 12 kandidatų. Pirmame ture dalyvavo 22529 rinkėjai (52,75 %). Antrame ture dalyvavo 47,01 % rinkėjų.
Į antrąjį turą šioje apygardoje pateko Radvilė Morkūnaitė-Mikulėnienė (22,22 % nuo dalyvavusių skaičiaus) ir Šarūnas Gustainis (19,63 %). Antrajame ture R. Morkūnaitė-Mikulėnienė surinkusi 41,98 % pralaimėjo Š. Gustainiui (50,78 %).
Ramūnas Greičius

Biografija

Gimė 1968 m. Vilniuje tėvų dėstytojų šeimoje. 1986 m. baigė Vilniaus 7–ąją vidurinę mokyklą. 1988-1992 m. studijavo aktorystę ir režisūrą Vilniaus Valstybinėje konservatorijoje, 1992 - 1993 studijavo čekų kalbą Prahos Karlo universitete, 1993-2000 m. kinematografijos bakalauro ir magistro studijos Čekijos kino akademijoje.
1994-1996 m. dirbo Lietuvos televizijos korespondentu Prahoje, 1997-2007 m. kūrė, filmavo kino filmus, dokumentiką, reklamą, muzikos klipus. 2000-2005 m. Čekijos operatorių gildijos narys. Nuo 2005 m. Lietuvos operatorių asociacijos narys. Nuo 2001 m. Lietuvos Muzikos ir Teatro Akademijos Kino ir teatro fakulteto dėstytojas. 2008 m. – naujos pagrindinės (bakalauro) studijų programos „Vaizdo operatorius“ programos autorius.
Jonas Bosas

Biografija

1967–1971 m. studijavo fiziką Šiaulių pedagoginiame institute.
1971–1975 m. Šiaulėnų vidurinės mokyklos fizikos mokytojas, 1975–1995 m. Radviliškio rajono vykdomojo komiteto, Radviliškio rajono savivaldybės švietimo skyriaus vedėjas. Nuo 1995 m. Šiaulių apskrities švietimo skyriaus viršininkas, nuo 1997 m. skyriaus vedėjas, Socialinių reikalų ir švietimo departamento direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, dabar nepartinis.
1995 m. kovo – gegužės mėn. (LDDP sąraše) ir nuo 2007 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Vencavų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Gasių piliakalnis 7 kmNarkyčių piliakalnis 4 km
Jatkūniškių piliakalnis 5 kmAvilių piliakalnis 11 kmZabičiūnų piliakalnis 11 kmMineikiškių piliakalnis 10 kmVerslavos piliakalnis 27 kmZokorių piliakalnis 5 kmDegučių piliakalnis 5,5 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Vytautas Stasiulis

Biografija

1993 m. įmonės „Stasiulis ir Ko“ savininkas, 1996 m. UAB „Lukoil Baltija servisas“ Šiaulių filialo Pakruojo degalinės vadovas.
Lietuvos valstiečių partijos Pakruojo rajono skyriaus narys.
1997–2000 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys.
Vaikai Vidmina, Greta.
14-oji NKVD kariuomenės geležinkelių apsaugos divizija

Istorija

Divizija suformuota TSRS vidaus reikalų liaudies komisaro (NKVD) 1944 m. rugpjūčio 3 d. įsakymu Nr. 00922.
Nuo 1944 m. rugpjūčio 3 d. iki 1945 m. vasario 10 d. divizija buvo veikiančiosios armijos sudėtyje. Dalyvavo Baltarusijos, Pabaltijo, Rytų Prūsijos ir Rytų Pomeranijos strateginėse puolamosiose operacijose.
Pasibaigus karui 14-oji NKVD-MVD kariuomenės divizija vykdė operatyvinį darbą kovoje su nacionaliniu pasipriešinimu Lietuvoje.
Išformuota TSRS vidaus reikalų ministro 1951 m. gegužės 15 d. įsakymu Nr. 00248.

Kita

Divizijoje iki 1947 m. tarnavo majoras Vasilijus Jelovskichas (Василий Иванович Еловских; g. 1919 – m. 2012 m.), vėliau žurnalistas ir rašytojas, po karo gyveno Tiumenės ir Kurgano srityse (RTFSR).
Dialektinė teologija

Dialektinė teologija – svarbiausia šiuolaikinio protestantizmo teologijos kryptis, daugiausiai paplitusi Vakarų Europoje ir JAV. Šiai teologijos krypčiai pradžią davė S. Kierkergoro religinė mistika, vokiečių ankstyvasis egzistencializmas bei I pasaulinio karo sukelta Europos civilizacijos krizė. 1921–1922 m. teologai K. Bartas ir E. Bruneris, gyvenę Šveicarijoje, bei R. Bultmanas (Vokietija) suformulavo dialektinės teologijos principus, artimus M. Heidegerio ir K. Jasperso filosofiniam metodui. Mėgindami atnaujinti reformatų teologiją, jie kritikavo religiją už bejėgišką bandymą intelektualinėmis ir kultinėmis manipuliacijomis atskleisti tikėjimo turinį. Religija esanti iliuzija, kurios dėka žmogus Dievo paveiksle mistifikuojąs save patį. Anot dialektinės teologijos, tikėjimas, skirtingai nei religija, esąs neapibrėžtas ir iš anksto nenumatytas žmogaus suartėjimas su Dievu. Dievas laikomas žmogiškais matais neišmatuojamu, nesuprantamu, visiškai nedaiktišku visokios daiktiškumo krizės šaltiniu, pasaulio nebūtimi.
Kai kurie dialektinės teologijos atstovai kritikavo XX a. civilizaciją, kaltino ją už daiktų, technikos absoliutinimą, žmonių dvasinį nuopuolį.
Dėl 4 dešimtmečio politinių įvykių Vokietijoje dialektinė teologija suskilo; vieni jos atstovai kritikavo hitlerizmą, kiti jį rėmė. R. Nybūras JAV tęsė europinę dialektinę teologiją, perėmęs iš jos teologinio liberalizmo ir socialinio liberalizmo kritiką.
Vytinių valsčius

Geografija

Vytinių vsiejasi su Saldaus savivaldybės Vadaksties, Jaunaucės, Zvardės, Aucės savivaldybės Lielaucės, Bėnės, Ukrų valsčiais ir Aucės miestu, pietuose – su Akmenės rajono savivaldybės Naujosios Akmenės kaimiškąja seniūnija. Valsčiaus plotas 13365,7 ha, iš jų 7190,6 ha ariama žemė, 4992,9 ha miškai.
Didžiausios gyvenvietės: Bungos, Galatai, Kevelė, Kuokmuiža, Putros, Vytiniai.
Upės: Avyknė, Juglina, Lyguotnė, Melnupytė, Skujainė, Vadakstis.
Vandens telkiniai: Kevelės šaltiniai.
Amuajus

Istorija

Amuajus minimas nuo XIX a. pr. Iki 1947 m., kai čia buvo pastatyta naftos perdirbimo gamykla, Amuajus buvo mažas žvejų kaimas.