google/wiki40b huggingface dataset:
Kolumbo sąsiauris

Kolumbo sąsiauris (angl. Columbus Channel, isp. Canal de Colón) arba „Gyvatės Gerklė“ (angl. Serpent's Mouth, isp. Boca de la Serpiente) – sąsiauris, skiriantis Trinidado salos pietinę dalį nuo Pietų Amerikos žemyno (Venesuelos krantų). Jungia Atlanto vandenyną su Parijos įlanka.
Pakrantės apaugusios mangrovėmis, retai apgyvendintos.
Tabaré Vázquez

Biografija

Gimė Urugvajaus sostinės Montevidėjaus La Teja rajone. 1972 m. baigė universitetą Montevidėjuje (isp. Universidad de la República) ir įgijo gydytojo onkologo specialybę. 1976 m. papildomai mokėsi Paryžiaus Gustave Roussy institute.
1990–1995 m. išrinktas Montevidėjaus meru (pirmasis šiame poste iš "Plataus fronto partijos.
1994 m. dalyvavo rinkimuose į prezidento postą, tačiau surinkęs 30.6 % balsų kovą pralaimėjo. 1996 m. buvo išrinktas Plataus fronto partijos lyderiu. 1999 m. vėl dalyvavo prezidento rinkimuose. Surinko 45.9 % balsų, tačiau to neužteko ir prezidentu tada buvo išrinktas Jorge Batlle.
2004 m. rinkimuose surinko 51,7 % balsų ir buvo išrinktas Urugvajaus prezidentu (paskelbtas 2004 m. spalio 31 d.). Pareigas eina nuo 2005 m. kovo 1 d.
Pasisako už mokesčių reformą, sveikatos apsaugos ir socialinių garantijų didinimą. Plečia ryšius su kitomis šalimis, ypač su pietryčių Azijos.
Gumbinės apygarda

Gyventojai

1818 m. apygardoje gyveno 378 000 žmonės, iš jų dešimtyje lietuviškų apskričių – 273 460 žmonės. Iš jų miestuose gyveno 34 970 žmonių. Vokiečių oficialios statistikos duomenimis, 1818 m. apygardoje užrašyta: lietuviais – 91 301, vokiečiais – 177 798, lenkais – 108 401.
1825 m. lietuvių užrašyta 102 134, 1843 m. – 121 640, 1852 m. – 110 175 (vokiškai kalbančiųjų – 390 900).
1861 m. iš 691 753 gyventojų lietuviais užrašyta – 104 583 (15 %), lenkais – 148 071 (21,3 %), vokiečiais – 439 099.
1885 m. apygardos plotas buvo 15 870 km², joje gyveno 788 074 gyventojai, iš jų 756 448 evangelikai liuteronai, 12 064 katalikai, 5791 žydas.
1900 m. apygarda turėjo 792 240 gyventojų. Buvo 19 miestų, 2780 seniūnijų ir 871 dvaras.
1910 m. apygardoje buvo 804 871 gyventojas.
1939 m. Gumbinės apygarda apėmė 11 821 km², 12 apskričių ir 3 miestus, buvo 693 239 gyventojai.
Garvežys

Garvežys yra bėginė transporto priemonė, naudojanti garo variklį. Dažniausiai garvežys juda ant žemės nutiestais bėgiais, tačiau būna ir kelio garvežių.
Didesni garvežiai turi nuolat prijungtą tenderį, kuriame vežamos vandens ir kuro atsargos. Garvežiai dažniausiai buvo varomi malkomis, anglimi arba nafta. Garvežio jėgainė paprastai yra stūmoklinė garo mašina. Būta ir garo turbinomis varomų garvežių tačiau tie bandymai nelaikomi sėkmingais.
Garvežiui valdyti paprastai reikalingi bent du žmonės, mašinistas (vedantis garvežį) ir kūrikas (kuris taip pat rūpinasi vandens kiekiu ir apskritai garo mašinos darbu). Garvežys turi savo nepriklausomą stabdymo sistemą bei gali tiekti suspaustą orą ar vakuumą vagonuose esantiems stabdžiams.
Garvežiai dominavo nuo XIX a. vid. iki XX a., o vėliau juos pakeitė dyzeliniai ir elektriniai lokomotyvai.
Garvežiai yra klasifikuojami pagal jų ratų išdėstymą. Populiariausios dvi klasifikacijos – Ejyte žymėjimas (Didžiojoje Britanijoje) ir UIC klasifikacija (likusioje Europoje).
Daugumoje šalių garvežiai yra priskiriami atskiroms klasėms. Skirstymas į klases taip pat žymimas pagal ratų išdėstymą.
Dyzelinio kuro kainų didėjimas sukėlė kelias iniciatyvas atgaivinti garvežių veikimą, tačiau iki šiol garvežiai veikia tik kai kuriose mažose stotyse arba jais vežiojami turistai.
Verchojansko kalnagūbris

Verchojansko kalnagūbris (rus. Верхоянский хребет, jak. Үөһээ Дьааҥы сис хайата) – kalnų sistema Rusijoje, šiaurės rytų Sibire, Jakutijoje. Tęsiasi palei Lenos upę nuo Lenos deltos šiaurėje iki Tompo upės (Aldano bas.) pietuose 1200 km. Iš rytų riboja Janos upė. Susidaro iš daugybės masyvų ir nedidelių kalnagūbrių. Vyrauja aukštikalnių ir vidutinkalnių reljefas. Aukščiausia vieta – 2389 m. Sudarytas iš aleuritų, smiltainių, skalūnų. Visoje teritorijoje išplitęs amžinasis įšalas.
Pašlaitėse auga maumedžių retmiškiai, 800–1200 m aukštyje – žemųjų pušų ir alksnių krūmų sąžalynai, aukščiau – akmeninga, krūmynais apaugusi, kalnų tundra. Aukso, alavo telkiniai. Kalnagūbryje fiksuojamos žemiausios šiaurės pusrutulyje temperatūros.
Nacionalinė kalba

Nacionalinė kalba yra kalba ar jos dialektas, vartojamas tam tikrų žmonių grupių, valstybių ar teritorijų. Šio termino vartojimas yra ginčytinas. Pavyzdžiui, nacionalinė kalba gali būti pristatoma kaip valstybės ar tautos nacionalinio identiteto dalis. Nacionalinė kalba taip pat gali būti suprantama, kaip plačiausiai vartojama kalba tam tikroje valstybėje ar teritorijoje, bet nebūtinai oficiali kalba.

Liuksemburgas

Liuksemburge nuo 1984 m. liuksemburgiečių kalba yra apibrėžta kaip nacionalinė kalba, tuo tarpu prancūzų ir vokiečių kalbos yra „administracinės“ kalbos.

Namibija

Namibijoje, šalia oficialios anglų kalbos, egzistuoja ir taip vadinamos „nacionalinės kalbos“ (angl. National Languages), kurios turi kai kurias regioninių kalbų teises. Tos kalbos yra vokiečių, afrikanų, namų, ovambų, hererų, kwangali ir lozi kalbos.
Abisalė

Abisalė (gr. abyssos – bedugnė) – jūrų ir vandenynų didžiausių gylių sritis, kurios gylis daugiau negu 2000 metrų. Abisalėje vanduo neapšviestas, beveik nejuda, žemos temperatūros (1–2 °C), pastovaus druskingumo (34,7–34,9‰) ir tankio. Gruntą daugiausia sudaro mineralinės arba organinės kilmės dumblas. Gyvūnai dėl nuolatinės tamsos yra akli arba labai didelėmis akimis; daugelis turi fotoforus.
Vakarų Flandrijos provincija

Geografija

Paviršių sudaro plokščia, sukultūrinta lyguma, daug kur sudaryti polderiai. Aukščiausias taškas – 159 m (Kemelbergas). Svarbiausios upės: Lisas, Izeras.
Virbalio pagrindinė mokykla

Istorija

1646 m. minima miestiečio Donelaičio namuose veikusi parapinė mokykla. 1674 m. domininkonai įsteigė šešių skyrių mokyklą. 1819–1870 m. veikė parapinė mokykla. 1861 m. Gedimino gatvėje įsteigta pirmoji valstybinė mokykla. 1880 m. pastatyta dviejų aukštų mūrinė mokykla. 1925 m. Dariaus ir Girėno gatvėje pastatyta nauja mokykla, iki 1937 m. joje buvo 4 skyriai. 1947 m. įkurta septynmetė mokykla. 1956 m. mokykla reorganizuota į aštuonmetę, 1957 m. į vidurinę. 1965 m. pastatytas 3 aukštų priestatas. 1979 m. duris atvėrė dar vienas priestatas.
Užusalių Šv. Aleksandro Neviškio parapija

Istorija

Parapija įkurta 1864 metais. Prieš I pasaulinį karą parapijoje buvo apie 1000 tikinčiųjų. 1937 m. parapijoje buvo 840 tikinčiųjų. 1921–1935 m. čia dirbo šventikas Stepanas Semionovas. 1945 m. parapijoje buvo 637 tikintieji. TSRS valdžia 1947 m. leido įregistruoti parapiją. Dėl sumažėjusio tikinčiųjų skaičiaus 1986 m. parapija buvo likviduota.
Leningrado prospektas

Leningrado prospektas (rus. Ленинградский проспект; šnek. Ленинградка) – viena iš svarbiausių Maskvos transporto magistralių, gatvė Šiaurės administracinėje apygardoje, pati plačiausia gatvė Maskvoje (iki 120 m). 2010 m. vykdant projektą „Didžioji Leningradka“ (rus. Большая Ленинградка) plečiamas iki 8 juostų abiem judėjimo kryptimis.
Nuotekų dumblo deginimas

Nuotekų dumblo deginimas – tai nuotekų dumblo apdorojimo technologija, skirta žymiai sumažinti dumblo kiekius nuotekų valyklose. Deginant dumblą išgaunama šiluminė energija yra naudojama dumblo džiovinimui ir elektros energijos gamybai.

Nuotekų dumblo deginimo technologija

Dumblo deginimas vyksta deginimo krosnyje su ardynu (ketaus grotelės krosnyse: jis dedamas pakuros apačioje – ant jo dega kuras), kurio zonose įrengtas individualus valdymas ir oro tiekimas. Pelenų pašalinimas iš ardyno vyksta automatiškai. Iš ardyno karštos dūmų dujos teka į šilumokaitį, kuris perduoda šiluminę energiją į mažos dujų turbinos suslėgtą technologinį orą, o turbinos gamina elektrą. Taip pat, šilumokaitis pašildo siurbiamą orą ištekančiomis išmetamosiomis dujomis prieš degimo kamerą. Ataušintos dūmų dujos tiekiamos į šalinamo oro valymo įrenginius. Azoto oksidų valymas vykdomas pakopiniu deginimu ir dūmų dujų recirkuliacija. Išmetamosiose dujose esančios rūgščios kenksmingos dujos, tokios kaip SO2 ir HCl, šalinamos sausu sorbcijos procesu. Šalinamo oro valymas vykdomas plautuve, kuris „išplauna“ dulkių daleles ir cheminius junginius iš šalinamo oro. Organiniai junginiai, galintys sukelti kvapus, yra absorbuojami ir biologiškai skaidomi toliau esančiame biofiltre.

Deginimo nauda ir efektyvumas

Pagrindinis tikslas, kurio siekiama naudojant šią dumblo apdorojimo technologiją, yra esminis dumblo kiekio sumažinimas. Dėl to labai sumažėja kaštai ir tarša, susijusi su dideliu dumblo kiekio transportavimu į galutinio panaudojimo ar deponavimo vietas. Energijos kiekis, kuris yra gaunamas deginant dumblą, yra apytikriai lygus energijos kiekiui, kuris sunaudojamas dumblui paruošti (išdžiovinti) ir sudeginti.

Deginimo trūkumai

Pagrindinis aplinkosaugos požiūriu neigiamas dumblo deginimo aspektas yra kenksmingos medžiagos išmetamose dujose, reikalaujančios dujų išvalymo. Kitas aspektas – pavojingos cheminės medžiagos šlake, dėl ko šlakas gali būti priskirtas pavojingų atliekų grupei ir šalinamas į specialius pavojingų atliekų šalinimo įrenginius.
Khunfravo nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 220,00 km² ir apima Maesoto (Mae Sot) ir Maeramato (Mae Ramat) apylinkėse, 60 km į vakarus nuo Tako.

Flora ir fauna

Khunfravo nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, mišrūs ir visžaliai miškai.
Kančia

Kančia – tam tikra skausmo atmaina, jutiminė ar jausminė nemaloni patirtis, susijusi su žala ar žalos grėsme kančią išgyvenančiam individui.
Kančia gali būti fizinė arba dvasinė, priklausomai nuo to, ar ji sukeliama somatinių organizmo procesų, ar protinių procesų. Fizinės kančios pavyzdžiai: skausmas, pykinimas, oro trūkumas, niežėjimas. Dvasinės kančios pavyzdžiai: nerimas, sielvartas, neapykanta, nuobodulys.
Kančios stiprumas gali skirtis, įmanoma tiek lengva, tiek sunkiai pakeliama kančia. Trukmė bei pasikartojimų dažnumas taip pat priskiriami prie svarbių kančią apibūdinančių veiksnių.
Žmonės kančią suvokia subjektyviai ir skirtingai, priklausomai nuo to, kiek lengva ar sunkia, išvengiama/neišvengiama, naudinga/nenaudinga laiko konkrečią kančią; su kokio dydžio pasekmėmis ją sieja, ar manosi jos užsitarnavę (verti), ar kančia pasirinkta savo valia ar ne, ir pan.
Skirtingo pobūdžio kančią tenka patirti visiems jaučiantiems organizmams.
Papagajo pusiasalis

Papagajo pusiasalis (isp. Península de Papagayo – „papūgų pusiasalis“) – pusiasalis Kosta Rikos šiaurės vakaruose, Gvanakastės provincijoje, išsikišęs į Ramųjį vandenyną, iš pietų skalaujamas Papagajo įlankos. Pusiasalis pasižymi laukinės gamtos plotais, balto smėlio paplūdimiais, didele bioįvairove. Įsteigtas Santa Rosos nacionalinis parkas. Gausu prabangių viešbučių, poilsio centrų, vilų, golfo aikščių.
Piskas

Istorija

Piskas įkurtas 1640 m. šalia tokio pat vardo inkų kaimo (jo pavadinimas reiškia „paukštis“). 2007 m. rugpjūčio 15 d. miestą nuniokojo stiprus žemės drebėjimas. Jo metu sugriuvo ~80 % pastatų, žuvo ~300 žmonių, dauguma katedroje, mišių metu.
Antanas Minkevičius

Biografija

Sūnus Vytautas Minkevičius. 1928 m. baigė Lietuvos universitetą. 1938 m. gamtos mokslų daktaras, 1961 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas
1925–1940 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) dėstytojas. 1930–1932 m. specializavosi Aukštojoje technikos mokykloje Ciuriche. 1940–1992 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1940–1944 m. ir nuo 1952 m. Botanikos katedros, 1944–1952 m. Žemesniųjų augalų sistematikos katedros vedėjas; nuo 1944 m. profesorius. 1945–1959 m. dar dirbo Biologijos institute, 1945–1950 m. Botanikos poskyrio vedėjas, 1959–1961 m. Botanikos instituto Fitopatologijos sektoriaus vadovas. 1961–1963 m. Lietuvos mokslų akademijos Gamtos mokslų skyriaus akademikas sekretorius.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – Lietuvos samanų, kerpių, grybų, dumblių flora. Kuršių marių, ežerų augalija, parazitinių grybų biologija. Lietuviško botanikos žodyno (1938 m.) daugelio sporinių augalą vardų autorius,
Platelių herbas

Aprašas

Juodame lauke šv. Petras iki juosmens, sudėjęs rankas plaštakomis kryžmai ir jose laikantis sukryžiuotus raktus, vienas auksinis, kitas sidabrinis, barzdelėmis aukštyn ir į šonus. Plaukai ir barzda sidabriniai, veidas natūralios spalvos, virš galvos auksinė aureolė, vilki raudoną palaidinę ir auksinį viršutinį drabužį.
Osteodermas

Osteodermas (lot. osteoderm; angl. osteoderm), antriniai odos sukaulėjimai – kai kurių stuburinių gyvūnų odos mezoderminiame sluoksnyje susidarę kauliniai dariniai, paprastai nedidelių plokštelių pavidalo.
Odos kauliniai dariniai stuburinių evoliucijoje susidarė ne vieną kartą ir nepriklausomai skirtingose tetrapodų grupėse, jie nėra žuvų kaulinių žvynų homologai.
Osteodermai būdingi daugeliui šiuolaikinių ir išmirusių roplių grupių. Juos turėjo arba dabar turi daugelis dinozaurų (ypač ankilozaurų ir stegozaurų), primityvių archozaurų, plakodontų, parejazaurų, krokodilų, kai kurie driežai (scinkai, Cordylidae, gluodenai, nuodadančiai). Iš šiuolaikinių roplių labai gerai išvystytus osteodermus turi krokodilai. Jų osteodermai būna po raginiais skydeliais. Galvos osteodermai gali suaugti su kaukolės kaulais. Vėžlių šarvuose osteodermai sudaro periferines (peripherale), nuchalines (nuchale) ir pigalines (pygale) karapakso kaulines plokšteles.
Žinduoliams osteodermai nebūdingi, bet kai kurie jų turi, pvz., šiuolaikiniai (šarvuočiai) ir išmirę (gliptodontai ir antžeminiai tinginiai) nepilnadančiai. Koriumo (dermos) suragėjusiems dariniams priskiriami ir prie kaukolės kaulų priaugantys ossa cornua,kurie sudaro porakanopių ragų kaulinius pamatus. Dykaragiuose ir žirafiniuose šie kaulai nuolatiniai. Elninių ossa cornua keičiami, jie kasmet nukrenta, nes osteoklastai suardo jų pamatus. Nukritusių ragų tvirtinimo vietas apauga oda, o vėliau po oda ima formuotis nauji kaulai.
Odos raginiai dariniai pirmiausia atlieka apsauginę funkciją. Šiuolaikinių krokodilų osteodermai turi tankų kraujagyslių tinklą, todėl veikia ne tik kaip šarvas, bet ir kaip termoreguliacijos organas.
Antanas Baranauskas (1945)

Biografija

1951 m. tėvai su 3 vaikais buvo išvežti į Sibirą. Ten baigė 4 klases rusų kalba. 1956 m. sugrįžo į Lietuvą. 1966 m. baigė Panevėžio politechnikumą, pramonės įmonių elektros įrengimų specialybę. 1984 m. baigė Kauno politechnikos institutą, radioinžinierius.
Nuo 1967 m. gyvena Neringoje, dirbo poilsio namų „Jūratė“ elektriku, nuo 1969 m. Lietuvos radijo ir televizijos perdavimo centro Nidos RRS elektros mechanikas, stoties viršininkas, vyr. inžinierius.
Nuo 1993 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Neringos skyriaus narys, skyriaus pirmininkas.
1992–1995 m. Neringos miesto tarybos deputatas, 1995–2011 m. Neringos savivaldybės tarybos narys. Kuršių nerijos Nacionalinio parko ir ūkio komiteto pirmininkas.
Pastoracinės tarybos pirmininkas. Sutuoktinė Angelė, vaikai Aidas, Aistė.
Hwaebul SK

Istorija

Klubas įkurtas 2013 m.
Komanda žaidžia elito divizione.
Fiat 527

Fiat 527 – lengvasis automobilis, kuris buvo leidžiamas „Fiat“ nuo 1934 iki 1936 metų.
527 modelis buvo 6-ių cilindrų Fiat 518 Ardita automobilio versijos, ir buvo taip pat žinomas Ardita 2500 pavadinimu. Automobilis buvo leidžiamas tik sedano kėbulu su atstumu tarp ratų ašių 3170 mm. ilgio.
Automobilis buvo gaminamas tik Italijoje, viso pagaminta apie 1000 egzempliorių.
Industrializacija

Industrializacija – dėl pramonės perversmo vykę socialiniai bei ekonominiai pokyčiai, kuriems būdinga stambiosios mašininės gamybos (kaip išskirtinės ekonomikos plėtros priemonės) diegimo bei plėtojimo strategija, ir šių pokyčių pagrindu vykęs perėjimas nuo agrarinės prie industrinės visuomenės. Šie socialiniai ir ekonominiai pokyčiai glaudžiai susiję su technologinėmis naujovėmis, ypač stambaus masto energijos gamybos ir metalurgijos vystymu.
Išsivysčiusios šalys patyrė tris industrializacijos bangas. Pirmoji jos banga XVIII a. pabaigoje – XIX a. pražioje praėjo Šiaurės - vakarų Europoje ir JAV, nors faktiškai stipriau palietė tik Jungtinę Karalystę. Jos metu atsiradę geležinkeliai suteikė galimybę pasklisti pramonės perversmo nulemtiems pokyčiams visuomenėje ir davė postūmį antrosios bangos, stipriausiai palietusios Vokietiją, pradžiai. Tuo metu pramonė taip pat ėmė sparčiau vystytis Belgijoje, Nyderlanduose, Prancūzijoje, Pjemonte, Skandinavijos šalyse ir Šveicarijoje. Tačiau rytinės ir pietinės Europos dalys atsiliko. Ispanijoje, Portugalijoje, Rytų Europoje ir Balkanų pusiasalyje dominavo stambūs žemvaldžiai, kuriuos mažai domino politiniai ir ekonominiai pasikeitimai. Industrializacija Rytų Europoje apsiribojo atskirais regionais, kurie kaip salos buvo išsibarstę atsilikusių kaimiškų rajonų jūroje, pvz., Šiaurės Bohemijoje ar Galicijos bei Rumunijos naftos gavybos rajonuose Borislave bei Ploještyje. Trečioji banga XIX a. pabaigoje palietė Japoniją, Rusiją, Italiją ir likusias Skandinavijos šalis. Šiuo laikotarpiu pramonės augimą skatino jau nebe geležis ir anglis, o elektra ir benzinas.
Šaltojo karo metais daugelis Trečiojo pasaulio šalių pradėjo industrializaciją veikiamos arba Jungtinių Valstijų, arba SSRS. Šios pastangos buvo sėkmingos daugeliui Rytų Azijos valstybių, tuo tarpu kitur jos davė ne itin sėkmingų rezultatų.
Pirmoji industrializacijos fazė iki XIX a. 7–8 dešimtmečių sandūros pasižymėjo daugybe naujų technikos išradimų, kurie padidino prekių gamybą. Didžiausią reikšmę nuo 8 dešimtmečio turėjo komunikacijų plėtimas, geresnis bankų ir biržų tinklas, įvairių mokslo sričių pasiekimai. Bankai ir akcinės bendrovės kaupė laisvus pinigus, kad investuotų juos potencialiai pelningiausiose srityse, nes bet kokiai pažangai buvo reikalingas stambus finansinis kapitalas.
Industrializaciją labai pagyvino geležinkelių tinklo išvystymas ir garlaivių linijų išplėtimas. Geležinkelis pagyvino ekonomiką ir numušė transportavimo kainas, stimuliavo mainus. Jis panaikino regionų izoliaciją ir prisidėjo prie nacionalinių rinkų kūrimo. Garlaivių dėka pasaulinė prekyba ir prekių transportavimas tapdavo vis greitesnis ir patikimesnis.
Pelkinis piengrybis

Išvaizda

Vaisiakūniai vidutinio didumo. Kepurėlė 3–6 cm skersmens, jauna išgaubta, greitai iškiliai paplokščia, paplokščia, su gūbreliu arba be jo, nežymiai įdubusi, paviršius nezonuotas, oranžiškai rudas, geltonai oranžinis, plytos raudonumo. Lakšteliai balsvi. Kotas 2–5 (6)x0,4–0,8 (1) cm, kepurėlės spalvos, cilindriškas, iš pradžių pilnaviduris, vėliau – tuščiaviduris. Trama plona, aitroko skonio, su baltomis sultimis, kurios reaguodamos su oru pageltonuoja. Sporos elipsinės, beveik rutuliškos, 7–9x6–7 μm dydžio.

Augavietė

Auga pavieniui arba grupėmis mišriuosiuose arba tik lapuočių miškuose, mėgsta beržų kaimynystę, žolėtas vietas.
Sezonas: rugpjūtis – spalis
Šis grybas labai panašus į švelnųjį piengrybį (Lactarius mitissimus) ir palšvąjį piengrybį (Lactarius thejogalus), tačiau pelkinis piengrybis daugiau mėgsta beržo kaimynystę, žolėtas vietas.
Alfonsas Leonavičius

Alfonsas Leonavičius (g. 1941 m. gruodžio 1 d. Kurkliai) – Lietuvos baleto artistas, pedagogas.

Biografija

Baigė Kurklių vidurinę mokyklą, 1963 m. baigė Čiurlionio meno mokyklą, 1984–1986 m. dėstė joje. 1963–1982 m. šoko Lietuvos operos ir baleto teatre.
Žymiausi mokiniai: Jurijus Smoriginas, Petras Skirmantas.
Joniškio rajono taryba 1990–1995 m.

Joniškio rajono taryba – Joniškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – Joniškio rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Joniškio rajono taryba.

Teisinis pagrindas

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Joniškio rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Blua

Istorija

Blua miestą įkūrė romėnai. Viduramžiais Blua buvo grafystės centras. 1171 m. mieste buvo nužudyta kelios dešimtys žydų, apkaltintų esą jie vykdę kruvinus ritualus. Nuo 1391 m. Blua priklausė Orleano kunigaikščiams. 1504 m. mieste pasirašyta Blua sutartis tarp Prancūzijos ir Ispanijos, kuria Neapolio karalystė priskirta Ispanijai, o šiaurinė Italija – Prancūzijai. XVI a. – Valua dinastijos karalių rezidencija. 1576 m. ir 1588 m. Blua rinkosi Prancūzijos Generaliniai luomai. Antrojo pasaulinio karo metu Blua buvo užėmęs Vermachtas.

Architektūra

Išlikusi didžiulė Blua pilis. Šv. Mikalojaus, šv. Liudviko bažnyčios. Rotušė. 1724 m. pastatytas tiltas per didžiausią Prancūzijos Luaros upę.
Billy Talent

Grupės nariai

Benjamin Kowalewicz – vokalas.

Ian D’Sa – gitara, vokalas.

Jonathan Gallant – bosinė gitara, back vokalas.

Aaron Solowoniuk – būgnai.

Istorija

Grupė susikūrė 1993 pavadinimu Pezz. 1998 metais ji pavadino grupę knygos veikėjo Billy Talent vardu.
Tiesioginio pavaldumo regionas

Geografija

Šiaurinę ir rytinę regiono dalį užima Gisaro ir Zeravšano kalnagūbriai. Centrinė dalis išvagota derlingų slėnių: Gisaro, Vachšo. Klimatas kontinentinis. Žiemos šaltos, rūsčios; vasaros karštos. Drėgnesniuose kalnų šlaituose auga miškai. Tačiau didžiojoje teritorijos dalyje būdingos dykumos, akmenynai, stepės.

Ekonomika

Slėniuose išvystyta sodininkystė, auginama medvilnė, daržovės. Galvijų, avių, arklių veisimas. Yra kelios HE. Aliuminio metalurgija, maisto, lengvoji, metalo apdirbimo pramonė.
Liuksemburgo Šveicarija

Liuksemburgo Šveicarija arba Miulertalis (liuks. Kleng Lëtzebuerger Schwäiz; Mëllerdall) − geografinė sritis rytinėje Liuksemburgo dalyje.
Šis pavadinimas sričiai buvo duotas dėl geografinio panašumo su Šveicarija. Regiono gamta labai panaši į Šveicarijos − čia dominuoja uolų reljefas, tankūs miškai ir daugybė mažų upokšnių. Aukščiausias taškas − 414 metrų virš jūros lygio.
Liuksemburgo Šveicarija yra pati mažiausia Liuksemburgo sritis, kuri užima tik 7 % šalies teritorijos. Čia yra tik vienas didesnis miestas − Echternachas, kuris yra seniausias Liuksemburgo miestas.
Al Kharaitiyat SC

Istorija

Klubas įkurtas 1996 m. Al-Hilal Sports Club.
2004 m. spalio 24 d. įgavo dabartinį pavadinimą Al Kharaitiyat Sports Club.
45 kalibras

Turinys

Didysis Elas ir jo draugužė Ket užiima ginklų prekyba, parduodami juos bet kam ir bet kokiomis aplinkybėmis. Ket draugė, lesbietė Vika, yra šią įsimylėjusi ir nori bet kokiomis aplinkybėmis išskirti ją su Elu. Manydama, kad vienintelė galimybė – tai nužudyti Elą, Vika kreipiasi į buvusį šio partnerį Reilį, kuris, siekiantis tiek Ket, tiek pačios Vikos palankumo, sutinka padėti. Tuo metu Ket pradeda merginti puertorikietis narkotikų platintojas ir Elo konkurentas Chosė. Nusprendęs, kad draugė jam neištikima, Elas žiauriai nubaudžia Chosė ir sumuša Ket. Ši kreipiasi pagalbos į policiją, tačiau vėliau atsiima ieškinį, bijodama dėl savo gyvybės, nors tiek Vika, tiek moteris padedančioje organizacijoje dirbanti Liza mėgina ją perkalbėti. Dar kartą Elo sumušta Ket sugalvoja planą kaip atsikratyti buvusiu draugu ir įtraukia į jį Viką, Lizą ir Reilį, šiems net neįtariant, kad jais meistriškai manipuliuojama...
Papragiai

Istorija

Anksčiau kaimas buvo vadinamas Žemaisiais Pilypais.
1923 m. kaime buvo 21 sodyba, taip pat minimi du Papragių vienkiemiai su 20 gyventojų. 1935 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius.
1921–1933 m. veikė Papragių pradinė mokykla (1930–1931 m. Svirnų mokyklos skyrius).
Nuo 1944 m. iki 1954 m. gegužės 25 d. veikė Ukmergės apskrities Kavarsko valsčiaus (vėliau – Kavarsko rajono) Papragių apylinkės Darbo žmonių deputatų tarybos vykdomasis komitetas.