google/wiki40b huggingface dataset:
Viktor Golovač

Biografija

Baigė Vilniaus pedagoginį universitetą.
Vilniaus ir Trakų r. Tradicinio Karate-do klubo "Ritualas" vadovas, tradicinio karatė-do instruktorius, treneris – sporto mokytojas.
Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Trakų rajono skyriaus narys.
Nuo 2003 m. balandžio mėn. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys.
Vaikai Aleksandras, Sonata.
Lietuvos tradicinio karatė-do federacijos prezidentas, vaikų ir jaunimo centro „LEXUS“ pirmininkas.
Paplaka

Istorija

Paplakos dvaras minimas nuo 1422 m. Jis 1802 m. atiteko Židikų seniūnui Johanui fon der Ropui. 1848 m. atidaryta mokykla. Per antrąjį pasaulinį karą dvaras sugriautas. Tarybiniais metais – „Pionieriaus“ kolūkio centrinė gyvenvietė.
Paplakos dvare 1837 m. gimė Nikolajaus Rericho tėvas, notaras Konstantinas Rerichas.
Jerry Tuwai

Biografija

2014 m. pakviestas į Fidžio nacionalinę rinktinę.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Fidžio nacionaline regbio-7 komanda pasiekė finalą, kuriame rezultatu 43-7 nugalėjo Jungtinę Karalystę ir tapo olimpiniais čempionais. Tai pirmasis Fidžio olimpinis medalis.
Raiatea

Raiatea (pranc. Raiatea:; tait.: Ra’iatea) – sala Ramiajame vandenyne, Prancūzų Polinezijoje, Draugijos salose (Pavėjinių salų grupėje). Antra pagal dydį Draugijos salyno sala. Išsidėsčiusi 210 km į vakarus nuo Taičio, tarp Huahine ir Bora Boros salų. Plotas 238 km². Gyvena 11,1 tūkst. gyventojų (2002 m.). Gyventojų tankumas – 47 žm./km².
Koordinatės: 16°44′0″S 151°27′0″W
Raiatea ir šiauriau esančią Tahaa salą supa bendras koralinis rifas ir lagūna todėl neretai laikomos viena sala. Sala vulkaninės kilmės; kalnuota. Aukštis iki 1017 m (Tefatoaiti k.). Saloje yra endeminių augalų rūšių (Taičio gardenija).
Raiatea sala padalinta į 3 komunas: Uturoa, Taputapuatea ir Tumaraa. Svarbiausia gyvenvietė – Uturoa (Pavėjinių salų padalinio administracinis centras). Yra ligoninė, trys koledžai (vienas privatus), 2 licėjai, oro ir jūrų uostai. Kopros gamyba, vanilės eksportas, žvejyba.
Senovėje Raiatea buvo svarbiu Polinezijos kultūros centru. Ji darė didelę įtaką aplinkinių salų kultūrai. Yra išlikę senovinių šventyklų griūvėsiai. 1769 m. salą atrado Džeimsas Kukas.
Dechna

Dechna (arab. صحراء الدهناء) arba Mažasis Nefudas – dykuma Arabijos pusiasalio centrinėje dalyje, Saudo Arabijoje, tarp Didžiojo Nefudo šiaurėje ir Rub el Halio pietuose. Rytuose pereina į El Hasos dykumą, vakaruose remiasi į Tuvaiko kalnus. Ilgis iki 1200 km. Vyraujantis aukštis 400–500 m.
Vyrauja krūminė augalija. Verčiamasi ganykline gyvulininkyste.
Lieponys

Pavadinimo kilmė

Senesniuose istorijos šaltiniuose dar vadinamas Liepūnais ir Leipūnais. Manoma, kad vietovės pavadinimas kilo nuo šalia kaimo augusių liepynų.

XVI amžius

1516 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Senasis Lieponis ir kitus kaimus už 400 kapų grašių perdavė valdyti Jokūbui Kuncevičiui. 1524 m. valdė Morkus Kuncevičius.
1536 m. dvarą laikė karaliaus dvariškis Andrius Mackevičius. Tačiau jis valdydamas nesilaikė valdovo duotų valstiečių valdymo nuostatų, todėl pateko į valdovo nemalonę. 1541 m. Žygimantas Senasis atėmė iš Andriaus Mackevičiaus Lieponis už valstiečių engimą ir pasipriešinimą karalienei Bonai Sforcai. Tuomet žemių valdytoju paskirtas valdovo dvariškis Vaitiekus Jundilas. 1581 m. Lieponių palivarkas buvo įkeistas Užgorodo kaštelionui Kasparui Klodzinskiui.

XVII amžius

1611 m. Lieponis laikė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ginklininkas, Lieponių seniūnas ir girininkas Mikalojus Kristupas Chaleckis.
XVII a. dvarui priklausė ūkiniai pastatai, pirtis su kanalizacija ir žalvariniais vamzdžiais, kuriais tekėjo karštas vanduo iš kubilo, karalienės gyvenamasis namas. Už jo buvo įkurta kalvė, ginklų kalykla su plytinėmis krosnimis, kalėjimas baudžiauninkams, tvenkiniai, daržai, žemė. Dvarui priklausė amatininkai, kalviai, račiai, puodžiai, klėtininkai. Lieponys kartu su Valkininkais sudarė vieną apskritį, kuri 1566 m. buvo panaikinta ir įjungta į Trakų apskritį, kuri tokiu pavidalu išliko iki Pirmojo pasaulinio karo.
Lieponių apylinkėse buvo kasama geležies rūda, veikė geležies lydymo krosnys. XVII a. Lieponys buvo vadinami miesteliu. Lieponių miestelis su ženklais pažymėtas 1613 m., 1665 m., 1749 m. LDK žemėlapiuose. 1700 m. ties Lieponimis įvyko lemiamas mūšis tarp dviejų Lietuvos kariuomenių pulkų: bajorų Valkininkų konfederatų kariuomenės, kurioje buvo Višniaveckių, Radvilų, Oginskių daliniai, ir didikų Sapiegų pulkų. Lietuvos bajorų konfederatų 12 tūkst. dalinys sumušė perpus mažesnę – 5 tūkst. Lietuvos etmono Kazimiero Sapiegos kariuomenę. Šiame mūšyje žuvo apie tūkstantis karių, kurie buvo palaidoti Bradelio kalne. Lieponių kaime dabartinių kapinių žemėje stovėjo koplyčia, sudeginta per karą su švedais XVIII a. pradžioje. 

XX–XXI amžius

1906 m. Lieponyse įsteigta rusų pradžios mokykla .
1923 m. prie Lieponių vyko mūšiai dėl Valkininkų-Rūdiškių geležinkelio ruožo.
1925–1927 m. veikė lietuviška „Ryto“ draugijos mokykla. 1939 m. įsteigta pradinė, 1947 m. – septynmetė, 1961–1977 m. veikė aštuonmetė mokykla.
Pirmojo pasaulinio karo metais, slenkant frontui, beveik pusė kaimo sudeginta. 1923–1939 m. buvo okupuotas lenkų. Iki 1936 m. veikė Šv. Kazimiero draugija, platinusi lietuviškus laikraščius ir knygas, turėjusi bibliotekėlę. Draugijos pastangomis 1930 m., minint kunigaikščio Vytauto Didžiojo 600-ąsias mirties metines, kaimo viduryje buvo pastatytas kryžius. 
1936 m. buvo suvaidintas pirmasis lietuviškas vaidinimas – R. Keturakio komedija „Amerika pirtyje“.
Sovietmečiu buvo įkurtas „Pergalės“ kolūkis, vėliau sujungtas su Tiltų kolūkiu. 1940–1975 m. buvo Lieponių apylinkės centras, perkėlus į Tiltus, Lieponių apylinkė veikė iki 1988 m.
Artpop (daina)

Kompozicija

Žurnalas „Billboard“ šią dainą traktavo kaip „lurching electro-jazz“ stiliaus dainą.

Gyvas atlikimas

Lady Gaga šią dainą gyvai atliko specialioje Padėkos dienai skirtai laidai Lady Gaga and the Muppets' Holiday Spectacular, kuri vyko 2013 metais lapkričio 28 dieną.
Sienos katedra

Sienos katedra (it. Duomo di Siena, piln. Švč. Marijos Ėmimo Dangun katedra, it. Cattedrale di Santa Maria Assunta) – viduramžių gotikinė katedra Sienos mieste, Italijoje. Katedra pagarsėjusi dėl daugelio meno kūrinių, tarp kurių yra Donatelo, Nicola Pisano, Giovanni Pisano, Duccio, Mikelandželo, Berninio sukurtų, bei marmuro meninėmis grindimis.

Istorija

Katedra pastatyta prieš tai buvusios Švč. Marijos bažnyčios ir vyskupijos vietoje. Apie šią bažnyčią išlikę mažai žinių. Ji galėjo būti pastatyta IX a. Bažnyčią prižiūrinti Opera di Santa Maria menininkų ir akmenskaldžių grupė buvo užsakyta pradėti statyti katedrą 1196 m. XIII a. pradžioje katedroje jau buvo laikomos mišios. 1264 m. baigtas katedros kupolas. 1265–68 m. katedros marmurinę sakyklą sukūrė Nicola Pisano. XIII a. pabaigoje katedros fasadą daugiausia kūrė Giovanni Pisano. Dėl neaiškių priežasčių Giovanni Pisano nebaigė darbų. Pagal kiek pakeistus jo projektus darbą tęsė kiti architektai. Didesnioji dalis fasado skulptūrų dabar yra perkeltos į Katedros meno muziejų, o pačiame fasade yra kopijos.
1288 m. Duccio sukūrė katedroje vitražą. Apie 1311 m. didįjį altorių papuošė Duccio panelės tapyba Maesta (šiuo metu didesnioji jos dalis yra katedros meno muziejuje). 1313 m. baigta 77 m aukščio katedros kampanilė. Apie 1333 m. katedrai sukurta Simone Martini ir Lippo Memmi „Geroji naujiena“ (dabar Uficių galerijoje). XIV a. pradžioje buvo planuojama katedrą praplėsti ir paversti ją didžiausia krikščionių bažnyčia pasaulyje, tačiau 1348 m. Sieną nusiaubus marui, planai liko neįgyvendinti. Pradėtos statybos dabar vadinamos „Naująja katedra“. Tarp pradėtų navų liekanų šiuo metu yra įėjimas į Katedros meno muziejų. Iki XIV a. pabaigos buvo baigtas gotikinio stiliaus fasadas.
1455 m. Šv. Jono Krikštytojo skulptūrą sukūrė Donatelas (dabar Šv. Jono Krikštytojo koplyčioje). 1492 m. buvo pastatyta Piccolomini biblioteka kardinolo Francesco Piccolomini Todeschini (būsimas popiežius Pijus III) užsakymu. Apie 1503 m. Mikelandželas sukūrė 4 nišines skulptūras Piccolomini altoriui (kuris buvo pastatytas 1481–85 m. to paties kardinolo užsakymu). 1502–07 m. Piccolomini biblioteką freskomis Pijaus II-ojo gyvenimo tema ištapė Pinturicchio. Prie freskų projektų ruošimo prisidėjo Rafaelis. 1530–41 m. pagal Baldassarre Peruzzi projektą sukurtas pagrindinis dabartinis katedros marmuro ir bronzos altorius. Katedros pagrindinio fasado vitražą, vaizduojantį Paskutinę vakarienę, 1549 m. sukūrė Pastorino de' Pastorini. XVI a. katedroje dirbo Domenico Beccafumi, kuris sukūrė katedros apsidės freskas, bei dirbo ties grindų mozaikomis. 1659–62 m. pastatyta Chigi koplyčia, kurios Marijos Magdalenos ir Šv. Jeronimo skulptūras sukūrė Berninis.
Justice

Muzikinis stilius

Justice muzikai ir atlikėjų įvaizdžiui didelę įtaką daro roko muzika. Duetas yra stipriai paveiktas sunkiojo metalo ir pasižymi „kapotais“ žemaisiais dažniais su iškraipytais sintezatoriaus garsais. Justice savo kūriniuose taip pat naudoja intarpus iš kitų populiarių kūrinių, pavyzdžiui, dainoje „Tthhee Ppaarrttyy“ (kartu su Uffie).

Naudojama įranga

Justice muzikos kūrimui ir atlikimui naudoja kompanijos „Apogee Digital“ programinį produktą „Ensemble“, Power Mac G5 kompiuterį, specialiai duetui sukurtą sintezatorių „Valentine“ (taip pat – keletą kitų analoginių sintezatorių) ir „Cubase“ programinę įrangą. Grodami gyvai, Justice naudoja minėtąjį „Valentine“, du „JazzMutant Lemur Input Device“ kontrolerius, du MacBook Pro kompiuterius, kuriuose veikia Ableton Live, „Korg microKORG“ sintezatorių-vokoderį, „AKAI MPD24“ kontrolerį, „Korg ZERO 8“ ir „Pioneer DJM800“ mikšerius.
Prie atlikėjų iš abiejų pusių paprastai stovi po aštuonias „Marshall“ kolonėles (iš viso jų – 16).
Mazari Šarifas

Istorija

Mazari Šarifas priklauso Chorasano regionui. Jį valdė Tachiridų, Safaridų, Samanidų, Gaznevidų, Guridų, Ilchanato, Timūridų ir Bucharos chanato dinastijos. Rumi gimė miesto apylinkėse, bet tiksli vieta nežinoma.
Gurjevskas

Istorija

1255 m. sembų tvirtovę Vurgvalą užėmė kryžiuočiai, kurie 1262 m. čia pastatė Noihauzeno pilį. 1525 m. Noihauzenas tapo Sembos vyskupo būstine. XIV a. pastatytas malūnas. Iki XIX a. pab. buvo nedidelė gyvenvietė (1820 m. – 329 gyventojai), bet nutiesus geležinkelį gerokai išaugo. 1935 m. atidarytas Beringo instituto filialas.
II pasaulinio karo metais miestas subombarduotas. Pervadintas tarybinio generolo, žuvusio Pilavos šturme, Stepano Gurjevo garbei.
Juozas Radikas

Juozas Radikas (1935 m. lapkričio 6 d. Vaineikiuose – 2005 m. rugpjūčio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas.

Biografija

Mokėsi Vaineikių pradinėje mokykloje. 1955 m. baigė Darbėnų vidurinę mokyklą, 1961 m. – Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą.
1961–1975 m. dirbo gydytoju Jurbarko rajone, vėliau buvo Kupiškio, Joniškio rajonų centrinių ligoninių vadovas. 1975–1985 m. Respublikinės kraujo perpylimo stoties vyr. gydytojas. 1985–1988 m. Respublikinės Vilniaus klinikinės ligoninės vyr. gydytojo pavaduotojas gydymo reikalams, 1988–1996 m. – vyr. gydytojas, generalinis direktorius.
1996–1999 m. Vyriausybės konsultantas sveikatos apsaugos klausimais. 1999–2002 m. dirbo Sveikatos apsaugos ministerijoje.
Kalnų Badachšano autonominė provincija

Istorija

1925 m. sudaryta Kalnų Badachšano autonominė sritis. Tarybiniais metais dauguma teritorijos gyventojų, vad. pamyriečių, priversitinai iškeldinta į Tadžikistano pietvakarius. 1991 m. šaliai iškovojus nepriklausomybę, sritis pervadinta į provinciją. 1992 m. vykstant pilietiniam karui, vietinė valdžia pasiskelbė nepriklausomybę nuo Tadžikistano. Prasidėjo ginkluotas konfliktas tarp vietinių gyventojų ir tadžikų karių. Netrukus nepriklausomybės siekis buvo numalšintas.

Geografija

Kalnų Badachšanas išsidėstęs Pamyro kalnuose, iškylančiuose iki 7495 m (Ismailo Samani k.). Taip pat šiaurėje iškilusi 7134 m Nepriklausomybės viršukalnė (buv. Lenino k.) ir 7105 m Korženovskio k. Kalnus vagoja gilūs sraunių upių – Bartango, Piandžo, Gunto, Pamyro upių slėniai. Yra aukštikalnių ežerų – Karakulis (meteorinės kilmės), Zorkulis, Sarezas. Klimatas kontinentinis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -8 °C vakaruose, iki -20 °C rytuose. Liepą atitinkamai 22 ir 13 °C. Kritulių iškrenta nuo 60 mm rytuose, iki 240 mm vakaruose. Dirvožemiai daugiausia pilkžemiai. Vyrauja pusdykumės ir dykumos, vakaruose – kalnų stepės. Augalija skurdi, prisitaikiusi prie atšiauraus klimato.

Demografija

Dauguma gyventojų – tadžikai, yra nedidelės rusų ir kirgizų mažumos. Yra du miestai – Chorogas ir Murgabas. Išplitę daug vietinių kalbų ir dialektų. Dauguma tikinčiųjų – musulmonai izmailitai (šiitų atšaka).

Ekonomika

Kasybos ir maisto pramonė. Slėniuose vystoma drėkinamoji žemdirbystė. Auginami javai, moliūgai, bulvės, tabakas. Sodininkystė ir šilko gamyba. Veisiamos avys ir jakai. Vienintelė sausumos susisiekimo arterija – Pamyro traktas. Per Vachano koridorių galima patekti į Afganistaną, per Kulmos perėją – į Kiniją.
Francesco Albani

Frančeskas Albanis (it. Francesco Albani, 1578  – 1660 m. spalio 4 d.) – italų baroko tapytojas. Akademistinės Karačių Bolonijos dailės mokyklos auklėtinis. Šiaulių „Aušros“ muziejaus rinkiniuose yra paveikslas „Europos pagrobimas“, priskiriamas Frančeskui Albaniui.

Biografija

Frančeskas Albanis gimė 1578 m. Bolonijoje šilko prekiautojo šeimoje.  Būdamas dvylikos metų, jis įstojo mokytis pas Bolonijos dailininką-manieristą Denijs Calvaert, kurio dirbtuvėse sutiko Guido Reni. Greitu laiku abu būsimieji dailininkai perėjo mokytis į įtakingą Bolonijos Karačių dailės mokyklą, studijavo pas Annibale Carracci. 1600 m. kartu su Annibale Carracci ir didele grupe mokinių jis persikėlė į Romą studijuoti klasikinio meno pavyzdžių ir padėti Karačiams išpildyti didelius freskų užsakymus Farnezės rūmuose. Atliko freskų liunečių Aldobrandini rūmuose (dabar Dorija Pamfili galerijos dalis).
1602−1606 m. Frančeskas Albanis dirbo San Giacomo degli Spagnoli bažnyčioje, 1606−1609 m. atlikinėjo darbus Mattei di Giove ir Giustiniani rūmuose. Jau susikūręs garsaus dailininko vardą, Albanis dirbo 1609−1612 m. Kvirinalo rūmuose kartu su Guido Reni. Albanis buvo Guido Reni konkurentas, nors niekuomet neįgavo tokios šlovės kaip Guido. 1612−1614 m. Albanis atliko freskų Santa Maria della Pace bažnyčioje. Vėliau dirbo ne vien Romoje, bet ir Bolonijoje, Mantujoje, Riminyje ir Florencijoje. 
Frančeskas Albanis mirė 1660 m. spalio 4 d. Bolonijoje. Jis buvo tipiškas Bolonijos akademistinės mokyklos auklėtinis, tačiau kai kurių figūrų traktavimas jo paveiksluose rodo, kad jis buvo nevisiškai atsisakęs manieristinio vaizdavimo bruožų. Albanis daugiausia tapė religines ir alegorines scenas antikinės mitologijos motyvais.
Asta Lukošiūnienė

Biografija

Mokėsi I-ojoje vidurinėje ir Gasčiūnų pagrindinėje mokyklose, specialų vidurinį namų ekonomės bei aukštesnįjį buhalterės išsilavinimą įgijo Joniškio žemės ūkio mokykloje, valstybinėje Šiaulių kolegijoje gilina buhalterijos specialybės žinias.
2001-2007 m. dirbo Airijoje, Dubline. UAB Ainex bendrasavininkė, B. Balčiūnienės IĮ, V Amasenkovo IĮ buhalterė.
Liberalų ir centro sąjungos narė. Nuo 2011 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Kęstutis, sūnus Kristupas.
Tūris

Tūris – geometrinė objekto savybė, trimatės erdvės dalis, kurią objektas užima. Šildant objektą (metalą) jo tūris – didėja. Šaldant – mažėja.

Tūrio matavimo būdai

Kai kurių kietų objektų (pvz., obuolio) tūris gali būti sužinomas panardinant į vandenį ir išmatavus išstumto vandens kiekį (tūrį). Tam naudojami matavimo cilindrai ar menzūros.

Tūrio matai

Tūrio matai pateikti straipsnyje „Matavimo vienetai“.
Turkestano sritis

Geografija

Didžiąją dalį teritorijos sudaro lygumos. Šiaurėje plyti Betpak Dalos ir Mujunkumo dykumos, pietvakariuose – Kyzylkumo dykuma, pietryčiuose siekia Tian Šanio pašlaitės, iškylančios iki 4238 m aukščio. Sritį kerta Syrdarjos upė, iš kurios atsišakoja daug drėkinimo kanalų, jos slėnyje įrengtas stambus Šardaros tvenkinys. Į Syrdarją teka keletas upių iš kurių svarbiausia – Arysas. Šiaurėje yra druskingų ežerų (Akžaras, Akžaikymas ir kt.), ten driekiasi sausos Ču, Sarysu upių vagos. Būdingos varpinių-kiečių ir druskių dykumos, besikaitaliojančios su kalnų stepėmis ir aukštikalnių pievomis. Yra Aksu–Žabagli draustinis.
Klimatas ryškiai žemyninis. Vidutinė sausio temperatūra nuo -21 iki -11 °C, liepos temperatūra +19–29 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – nuo 100 mm lygumose iki 1000 mm kalnuose.
Jonas Markelevičius

Jonas Markelevičius (g. 1951 m. rugpjūčio 4 d. Liškiavoje) – Lietuvos ekonomistas, statistikas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija

1974 m. baigė Vilniaus universiteto ekonominės kibernetikos ir finansų fakultetą. 1982 m. ekonomikos mokslų kandidatas.
Nuo 1974 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1984–1989 m. Statistikos katedros vedėjas; nuo 1984 m. docentas. Nuo 1996 m. Statistikos departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės direktoriaus pavaduotojas, nuo 1998 m. generalinio direktoriaus pavaduotojas, nuo 2010 m. sausio 26 d. generalinis direktorius. Stažavo 1994 m. Vokietijoje, 1995 m. Austrijoje, 2004 m. Olandijoje. Nuo 2004 m. Europos Komisijos statistikos tarnybos „Eurostat“ Pinigų, finansų ir mokėjimų balansų statistikos komiteto narys. Nuo 2005 m. Lietuvos atstovas Europos oficialios statistikos tyrimų programos darbo grupėje. 2006 m. ir 2008 m. leidinio „Lietuvos regionų portretas“ red. kolegijos pirmininkas.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų pagrindinė kryptys – statistinių metodų taikymas oficialioje statistikoje, makroekonominė statistika, statistinė analizė. Paskelbė daugiau kaip 60 mokslinių straipsnių. Vadovavo adaptuojant Lietuvoje tarptautinius statistinius klasifikatorius (NACE, CPA, PRODCOM, ISCO, ISCED ir kitus), vadovauja inventorizuojant oficialų statistikos terminyną.
Komandantas

Komandantas (angl. commandant) – karinis laipsnis Prancūzijos, Ispanijos, Airijos kariuomenėse, lygus kitų šalių armijos majorui (NATO sistemoje rangas OF-3).

Airija

Komandantas (air. ceannfort) (santr. Comdt) – karinis laipsnis Airijos armijoje ir Airijos aviacijos korpuse, lygus kitų šalių majorui. Airijos laivyno tarnyboje to paties lygio laipsnis vadinasi komanderis leitenantas.

Prancūzija

Komandantas (pranc. commandant), sutrumpintai iš pranc. capitaine-commandant) 'kapitonas vadovaujantis (batalionui)') – Prancūzijos armijos ir karinių oro pajėgų karinis laipsnis, atitinkantis kitų šalių majorą.
Komandantas pėstininkų daliniuose dar vadinamas pranc. chef de bataillon) 'bataliono vadas', šarvuočių daliniuose pranc. chef d'escadrons 'eskadronų vadas', artilerijoje ir žandarmerijoje – pranc. chef d'escadron 'eskadrono vadas'.
Komandantas yra kreipinys Prancūzijos karo laivyne, taip kreipiamasi į capitaine de corvette, capitaine de frégate ir capitaine de vaisseau.

Ispanija

Ispanijos armijoje ir Karinėse oro pajėgose komandantas irgi yra kitų valstybių majoro analogas.

Pietų Afrika

Pietų Afrikoje komandantais XIX a. – XX a.pr. vadino milicijos dalinių vadus.

1950-1994 m. Pietų Afrikos armijoje, Pietų Afrikos Karinėse oro pajėgose ir Pietų Afrikos Medicininėje tarnyboje komandantas buvo karininko laipsnis, analogiškas kitų šalių papulkininkio ar pulkininko leitenanto laipsniui.
Tėviškės aidai

Tėviškės aidai – Australijos lietuvių katalikiškas savaitraštis, einantis nuo 1956 m. Melburne.

Istorija

Leidžiamas vietoje „Švyturio“. Leidžia Australijos lietuvių katalikų federacija. Leido priedus: laikraštį „Ateities žingsniai“ (nuo 1962 m.) literatūrinį leidinį „Verpetai“ (1965-1979 m.)
Bendradarbiavo Vincas Augustinavičius, Petras Butkus, Jonas Kunca,
Redaktoriai: P. Bačinskas, Bronius Zumeris, Pranas Vaseris, Pranas Dauknys, E. Šidlauskas.
Margaritos sala

Margaritos sala (isp. Isla Margarita) yra Venesuelai priklausanti ir 40 km nutolusi nuo jos sala, esanti Karibų jūroje šiaurės vakaruose nuo Venesuelos, tik 11º nuo ekvatoriaus. Margaritos salos dydis 1150 km², didžiausias atstumas tarp šiaurės ir pietų pakrantės – 33 km, tarp rytinės ir vakarinės – 64 km. Saloje gyvena 425 000 gyventojų. Sostinė – La Asunsjonas (La Asuncion). Įeina į Nueva Espartos valstiją.
Klimatas jūrinis tropinis. Nėra ryškių sezonų skirtumų, temperatūra saloje svyruoja nuo 26 °C sausį iki 36 °C rugsėjį.
Margaritos salą atrado Kristupas Kolumbas. Dėl gausybės netoliese randamų perlų, ispanai įkūrė miestą Nueva Cadiz. 1542 m. regioną sukrėtė didelis povandeninis žemės drebėjimas ir likę gyvi gyventojai persikėlė į didžiausią salą Nuevą Espartą, vėliau pavadintą Margaritos vardu. XVI-XVII amžiais dėl šio regiono varžėsi Nyderlandai, Anglija, Prancūzija bei Ispanija.

Dabar 48 % salos teritorijos yra saugoma valstybės. Macanao pusiasalyje išsidėstęs nacionalinis parkas „Laguna de La Restinga“, užimantis 18 850 hektarų teritorijos.
Politinė Margaritos salos sostinė yra La Asunsjonas (La Asuncion). 1565 m. įkūrė kapitonas Pedro Gonzales de Albornoz. 1570 m. pradėta statyti bažnyčia „La Iglesia de nuestra Senora de la Asuncion“ – viena seniausių bažnyčių visoje Venesueloje.
Didžiausias salos miestas yra Porlamaras. 1534 m. ispanų šventikas Francisko Villacorta įkūrė kaimelį Villa de Espiritu Santo (Šventosios Dvasios kaimas) ir pastatė jame bažnyčią. Dėl nuolatinių piratų puldinėjimų gyventojai buvo priversti pasitraukti į kalnus. Laikui bėgant, buvusios gyvenvietės išaugo į du miestus – dabartinį Porlamarą ir „Valle de Espirtu Santo“. Dabar Porlamaras laikomas Margaritos salos prekybos, pramogų, visuomeninio ir valstybinio gyvenimo sostine. Jame gyvena didžiausia salos gyventojų dalis. Porlamare gražiai dera kolonijinio stiliaus pastatai ir modernūs šiuolaikiniai dangoraižiai.
Senas ir ne mažiau žavus Margaritos salos miestas – Pampataras, kilęs iš mažo žvejų kaimelio. Ispanai apstatė šį kaimelį pilimis ir fortais.
Pagrindiniai verslai – turizmas, komercinė žvejyba ir statyba.
Taveunis

Taveunis (fidž. Taveuni) – trečia pagal dydį Fidžio salyno sala, esanti 6,5 km į rytus nuo Vanua Levu, nuo jos atskirta Somosomo sąsiauriu. Salos plotas 435 km², ilgis 42 km, plotis iki 10,5 km. Taveunio paviršius – skydinis ugnikalnis. Saloje yra net apie 150 vulkaninių kūgių, iš kurių aukščiausias – Uluigalau (1241 m). Istoriniais laikais yra įvykę keletas nemažų išsiveržimų, kurie paliko lavos laukus. Saloje yra kraterinis Tagimausijos ežeras, Boumos krioklys. Pakrantėse yra rifų, iš kurių žymiausias – Vaivorykštės rifas. Dalį Taveunio salos dengia džiunglės, kuriose yra retų augalų ir gyvūnų.
Taveunio saloje gyvena apie 9000 gyventojų (1996 m.), iš kurių 75 % yra vietiniai fidžiai. Sala priklauso Šiauriniam Fidžio padaliniui. Pagrindinė gyvenvietė – Vaijevas (Waiyevo). Verčiamasi kopros gavyba, taro, vanilės, kavamedžių, tropinių vaisių, svaigiųjų pipirų auginimu, turizmu.
Šiaurės Korėjos vona

Vona – Šiaurės Korėjos piniginis vienetas, dalijamas į 100 čonų.

Istorija

Vona tapo Šiaurės Korėjos piniginiu vienetu 1945 m. kuomet pakeitė Korėjos jeną. 1959 m. jos vertė buvo pakeista santykiu 100:1.
Kaip ir daugumoje socialistinių valstybių, Šiaurės Korėjos vona skirta tik šalies piliečiams, o besilankantiems šalyje Prekybos Bankas išleido atskirą valiutą. Tačiau Šiaurės Korėjoje yra dvi užsieniečiams skirtų valiutos sertifikatų rūšys: viena skirta „socialistinių respublikų“ piliečiams (raudonos spalvos), o kita – „kapitalistinių valstybių“ piliečiams (mėlynos ir žalios spalvų). Kadangi užsieniečiai dažnai atsiskaito kitomis valiutomis, ypač eurais, sertifikatai pastaruoju metu smarkiai nuvertėjo.
2001 m. Šiaurės Korėjos vyriausybė atsisakė legendinio santykio 2.16 vonos už vieną dolerį (kalbama, jog jis kilo iš Kim Čen Iro gimimo datos, vasario 16 d.), o dabar šalies bankai laikosi santykio, artimesnio juodosios rinkos kursui. Tačiau itin aukšta infliacija taip smarkiai sumažino Šiaurės Korėjos vonos vertę, jog manoma, kad dabar ji verta tiek pat, kiek Pietų Korėjos vona. Bet kokiu atveju, JAV doleris ir kitos valiutos Šiaurės Korėjos juodojoje rinkoje vertos daugiau nei oficialiai skelbiama.
1993 m. Pietų Afrikos Grand Prix

1993 m. Pietų Afrikos Grand Prix buvo Formulės 1 lenktynės, rengtos Kyalami trasoje Kovo 14 d., 1993 metais. Tai buvo pirmosios 1993 m. Formulės 1 sezono lenktynės.