google/wiki40b huggingface dataset:
Vlodava

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose gyvenvietė paminėta 1242 m., kur minimas gyvenvietėje apsistojęs kunigaikštis Danielius, pabėgęs 1241 m. nuo totorių. Tuo metu gyvenvietė priklausė Haličo-Volynės kunigaikštystei. 1446-1447 m. gyvenvietė prijungta prie Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, kur iki 1566 m. priklausė Trakų vaivadijai, o nuo 1566 m. iki 1795 m. Bresto vaivadijai.
Per gyvenvietę tekanti Vlodavkos upė tapo siena tarp LDK ir Lenkijos karalystės. 1475 m. gyvenvietę karalius Kazimieras Jogailaitis padovanojo Sanguškų šeimai, kuri čia pasistatė pilį. XVI a. įkurta Vlodavos Šv. Mergelės Marijos Gimimo parapija. 1534 m. gyvenvietei suteiktos Magdeburgo teisės ir Vlodavos miesto herbas bei Vlodavos miesto vėliava. Miestas būdamas pasienyje ir gaudamas dideles pajamas sparčiai vystėsi.
XVI a. į miestą atsikraustė pirmieji žydai. 1556 m. įkurta Vlodavos Šv. Liudviko parapija. Nuo 1596 m. priklausė Leščinskių šeimai. 1624 m. įkurta kalvinistų mokykla veikusi iki 1698 metų. 1634 m. mieste įvyko LDK ir Lenkijos karalystės reformatų sinodas. 1648 m. miestą nusiaubė kazokai vadovaujami Bogdano Chmelnickio. 1684 m. pastatyta Vlodavos Senoji sinagoga. 1739-1752 m. pastatyta Vlodavos Šv. Liudviko bažnyčia. XVIII a. įkurtos Vlodavos žydų kapinės. 1764-1774 m. pastatyta Vlodavos Didžioji sinagoga. 1786 m. pastatyta Vlodavos Mažoji sinagoga.
Nuo 1795 m. iki 1809 m. miestas priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijai. 1805-1809 m. veikė Vlodavos cirkului. 1809–1816 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. 1816–1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai.
1827 m. mieste gyveno 2,236 žydai. 1840-1843 m. pastatyta Vlodavos Šv. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė. 1837–1844 m. priklausė Palenkės gubernijai, kuri 1844 m. prijungta prie Liublino gubernijos. 1867 m. miestas prijungtas prie naujai sukurtos Sedlcų gubernijos, kuriai priklausė iki 1912 metų.
1907 m. mieste gyveno 6,706 žydai. 1912–1915 m. priklausė Chelmo gubernijai. 1915–1919 m. priklausė Oberostui. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Liublino vaivadijai. 1928 m. pastatyta Vlodavos sinagoga. Prieš II pasaulinį karą žydai sudarė apie 70% miesto gyventojų, per karą didžioji dalis miesto žydų buvo nužudyti netoli miesto įkurtoje Sobiboro naikinimo stovykloje. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Lenkijos Liaudies Respublikos Liublino vaivadijai. 1975–1998 m. priklausė Chelmo vaivadijai. Nuo 1973 m. iki 1992 m. miestui priklausė Orchuveko kaimas. 1993 m. įkurta Vlodavos Švč. Jėzaus Širdies parapija.
Lapė Alisa

Lapė Alisa (rus. Лиса Алиса) – Aleksejaus Tolstojaus pasakos „Buratinas arba auksinis raktelis“ (išleista 1936 m.) veikėja. Karlo Kolodžio knygoje „Pinokio nuotykiai“ (Le avventure di Pinocchio. Storia d’un burattino) vietoje lapės veikia lapinas. Kai kuriuose vertimuose išversta, kad tai lapė.
Lapė Alisa yra Katino Bazilijaus bendrininkė. Alisa labai gudri, kas būdinga visoms lapėms rusų folklore.
Kino filme „Buratino nuotykiai“ lapę Alisą vaidino aktorė Jelena Sanajeva (Елена Санаева).
Janas Kristupas Tarnovskis

Biografija

Lenkijos magnatų Tarnovskių giminės atstovas, herbo „Leliva“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono ir Krokuvos kašteliono Jano Amor Tarnovskio (1488–1561) sūnus nuo antros santuokos su Sofija Šydlovecka (1513–1551).
Užėmė pareigas: karaliaus sekretorius (1554) ir Vojnicos kaštelionas (1557), Sandomiro, Stryjsko ir Dolinos seniūnas.
Jam priklausė miestai: Tarnuvas, Pševorskas, kaimai: Tarnavecas, Kremena, Kurilovka, Veviurka, Roznovas, Staroje Selo, Rusios vaivadijoje. Išplėtė senąją pilį Ternopolyje.

Šeima

1555 metais vedė Sofiją Odrovonž (apie 1540–1580), Podolės ir Rusios vaivados Stanislavo Odrovanžo (apie 1509–1545) ir kunigaikštytės Anos Mazoveckos dukterį. Vedybų dėka gavo valdyti Satanovo ir Jaroslavo miestus. Santuoka buvo bevaikė.
Po vyro mirties Sofija ištekėjo už Sandomiro vaivados Jano Kostkos (1529–1581).
Albertas Jankauskas

Biografija

Buvęs Alytaus pataisos namų Sveikatos priežiūros tarnybos vadovas.
1995–1997 m. LDDP sąraše Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.
Eimutis Misiūnas

Biografija

1996 m. baigė Lietuvos policijos akademiją ir įgijo teisininko kvalifikaciją. 2004–2010 m. studijavo  Mykolo Romerio universitete, kuriame suteiktas socialinių mokslų (teisės) daktaro laipsnis.
1996–1998 m. dirbo asistentu Lietuvos policijos akademijos Policijos teisės ir profesinės taktikos katedroje. 
1997–2004 m. buvo VšĮ „Teisinės pagalbos centras“ teisininkas.
1998–2005 m. buvo asistentas, lektorius Lietuvos teisės universiteto Policijos fakultete, Policijos teisės katedroje. 2005–2014 m. dirbo Mykolo Romerio universitete lektoriumi. 2005–2008 m. buvo Tarptautinės teisės ir verslo aukštosios mokyklos Teisės fakulteto dekanas.
2008–2015 m. – Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnybos Korupcijos prevencijos valdybos vyr. specialistas. 2015–2016 m. – Vilniaus miesto apylinkės teismo teisėjas.
2016–2019 m. – vidaus reikalų ministras. Nuo 2019 m. krašto apsaugos ministro patarėjas.

Šeima

Vedęs, žmona – valstybės tarnautoja Vaida Misiūnienė, augina sūnų ir dukrą.
Skrantonas

Istorija

Nuo XIX a. antros pusės Skrantone įsikūrė daug lietuvių (ypač Haid Parke ir Providense), kurie dirbo anglių kasyklose. 1888 m. įkurta Šv. Kazimiero draugija, 1897 m. – socialistų kuopa. 1910–1915 m. Skrantone Jonas Šliūpas leido žurnalą „Laisvoji mintis“. Veikė angliakasių unijos lietuvių skyrius, Lelevelio draugija (1896–1937 m.), moterų draugija (rengė vaidinimus, turėjo chorą, rūpinosi švietimu). 1894 m. įkurta lietuviška parapija, 1914 m. – lietuvių tautinės bažnyčios, nepavaldžios Vatikanui, parapija. XX a. pr. kasykloms užsidarius, daug lietuvių iš Skrantono išsikėlė.
Palendriai

Pavadinimo kilmė

Pavadinimas kilęs nuo upelio Lendra, kuris skiria kaimą į dvi dalis.
Žemės branduolys

Žemės branduolys – centrinė Žemės planetos dalis, sudaryta iš geležies-nikelio lydinio. Branduolį sudaro dvi dalys: išorinis skystas branduolys ir vidinis kietas branduolys. Išorinis branduolys slūgso apie 4000 km, o vidinis apie 6000 km gylyje. Išoriniame branduolyje vyksta aktyvus konvekcinis masių judėjimas, dėl kurio (pagal kai kurias teorijas) atsiranda intensyvus magnetinis laukas. Magnetinis laukas apsaugo žemę nuo radioaktyvių kosminių spindulių.
Orla

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Apie 1512 m. įkurta Orlos Šv. Jono Teologo parapija. 1529 m. pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas kaimas ir jame esantys rūmai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. 1585 m. šių vietovių savininkė Katarzyna Olekowicz ištekėjo už Kristupo Radvilos Perkūno ir taip ši vietovė atiteko Biržų Radvilų linijai, kuri šias vietoves valdė dar 300 metų. 1616 m. kaime buvo 93 namai. 1618 m. gyvenvietei suteiktos miesto teisės. 1622 m. Kristupas Radvila Jaunasis pakvietė į miestą Kalvinistų vienuolius. 1626 m. mieste trumpam buvo apsistojęs Jonušas Radvila, kuris 1643 m. miestui suteikė įvairių privilegijų, savaitinius turgus ir gynybinės sienos statybas. 1663 m. mieste gyveno 800 žydų. XVIII a. įkurtos Orlos Senosios žydų kapinės. Apie 1754 m. pastatyta barokinė Orlos sinagoga. 1775 m. mieste buvo 90 namų. 1794 m. sudegė Šv. Simono cerkvė. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1796 m. pastatyta Orlos Šv. Archangelo Mykolo cerkvė. 1799 m. mieste buvo 242 namai. XIX a. įkurtos Orlos Naujosios žydų kapinės. 1807-1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842-1914 m. Gardino gubernijai. 1867 m. mieste gyveno 1375 žmonės, iš kurių 91 % buvo žydai. 1870 m. pastatyta Orlos Šv. Kirilo ir Metodijaus cerkvė. 1900 m. mieste gyveno 4,286 žmonės, iš kurių 3,678 buvo žydai, tai yra 85 % miesto gyventojų. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. Po I pasaulinio karo gyvenvietė prarado miesto teises. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1921 m. mieste gyveno 1,518 žmonės, iš kurių 1,167 buvo žydai. 1938 m. mieste kilo didelis gaisras, kurio metu sudegė nemažai miesto pastatų. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Bielsko rajonui. 1941-1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1991-1995 m. pastatyta Orlos Šv. Simono Slupniko koplyčia.
Lina Kochanskienė

Biografija

1982 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja. Vilkaviškio PSPC gydytoja.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narė.
2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narė.
Išsiskyrusi, vaikai Simonas, Jolanta.
Vytautas Šeinauskas

Biografija

1939 m. vokiečiams užėmus Klaipėdos kraštą, Šeinauskų šeima persikėlė gyventi į Kuršėnus. Baigęs Kuršėnų mokykloje aštuonias klases, nutarė mokytis muzikos ir įstojo į Šiaulių muzikos technikumą. 1963 m. baigė Vilniaus J.Tallat-Kelpšos aukštesniąją muzikos mokyklą, chorinio dirigavimo specialybę.
1963 m. Utenos kultūros namų meno vadovas, vėliau persikėlė gyventi į Telšius, rajoninių kultūros namų meno vadovas, 3-os vidurinės mokyklos muzikos mokytojas. Suorganizavo chorą, solistus, koncertmeisterius, orkestrą ir 1965 m. pastatė J. Gaižausko operetę „Ramunė“ Vytauto Bložės libretu. Operetė keletą kartų dar skambėjo Telšiuose, Palangoje, Kretingoje, Kuršėnuose, Daugėliuose. Padėjo kultūros namuose bei gimnazijoje surengti J. Gaižausko smuiko kūrinių autorinius koncertus, kviesdavo jį dalyvauti rajoninėse dainų šventėse, diriguoti kaimo kapeloms. Būdamas muzikos mokytoju, pamatė, kad vaikams labai trūksta dainų ir pats pradėjo užpildyti tą spragą.
Nuo 1973 m. dirbo Šiaulių 43-oje profesinėje mokykloje, vadovavo šios mokyklos 80 mergaičių chorui, Šiaulių televizorių gamyklos chorui „Tauras“, dirbo dailininku apipavidalintoju Šiauliuose, vėliau – Kuršėnuose.

Kūryba

Gražiai piešė, nutapė kunigaikščio Vytauto Didžiojo bei kompozitorių portretų. 1975 m. lapkričio 28 d. surengė autorinę plakatų parodą Šiaulių dailininkų namuose, dalyvavo respublikinėje plakatų parodoje Vilniuje.
Pirmoji daina „Kodėl išskrido gandras“, sukurta pagal Justino Marcinkevičiaus žodžius, paskelbta 1972 m. Nuo to laiko jis daug jėgų skirdavo vaikų muzikos kūrybai bei propagavimui. Didžiausi V. Šeinausko pagalbininkai buvo poetai Ramutė Skučaitė, Zita Gaižauskaitė, Violeta Palčinskaitė, Martynas Vainilaitis, Stasys Žlibinas, Jurgis Kunčinas, Juozas Erlickas ir kt.  Sukūrė ir išleido septyniolika dainų, skirtų vaikams, jaunimui ir suaugusiems, rinkinių. Juose apie 250 dainų.
Ramūnas Šiškauskas

Karjera

1994–1996 m. atstovavo „Kaišiadorių Baltijos“ komandai. 1996 m. persikėlė į Vilnių ir žaidė Sakaluose, o nuo 1998 m. – Lietuvos Ryte. Su šiuo klubu 2 kartus – 2000 ir 2002 m. – tapo Lietuvos čempionu. 2004 m. pradėjo legionieriaus karjerą – dvejus metus atstovavo Italijos „Treviso Benetton“ komandai. 2006–2007 m. rungtyniavo Atėnų „Panathinaikos“ ekipoje, o pasibaigus sezonui persikėlė į Maskvos CSKA. 2007 ir 2008 m. tapo Eurolygos čempionu.
2000 m. debiutavo Lietuvos rinktinėje ir žaidė Sidnėjaus olimpinėse žaidynėse, kur laimėjo bronzos medalį. 2003 m. Švedijoje vykusiame Europos čempionate iškovojo aukso medalį.
2007 m. rugpjūčio 4 d. Lietuvos rinktinės balsavimu išrinktas komandos kapitonu ir su ja 2007 m. rugsėjo 16 d. iškovojo Ispanijoje vykusio Europos čempionato bronzos medalį.
2008 m. R. Šiškauskas atsisakė dalyvauti 2009 m. Europos čempionate ir pareiškė, kad nebežais Lietuvos rinktinėje. 
2012 m. gegužės 21 d. R.Šiškauskas paskelbė apie profesionalaus krepšininko karjeros pabaigą. 
2017 m. vasario 20 d. R. Šiškauskas paskirtas Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės vyr. trenerio D. Adomaičio asistentu.
Bosnijos ir Hercegovinos vėliava

Bosnijos ir Hercegovinos vėliavą sudaro plati vertikali mėlyna juosta dešinėje pusėje ir geltonas lygiašonis trikampis, besiliečiantis su šia juosta ir vėliavos viršutiniu kraštu. Likusi vėliavos dalis mėlyna, su septyniomis baltomis penkiakampėmis žvaigždėmis ir dviem žvaigždžių pusėmis vėliavos viršuje ir apačioje, išsidėsčiusiomis palei trikampio pagrindą.
Manoma, jog trys trikampio kampai vaizduoja tris Bosnijos tautas: bosnius, kroatus ir serbus. Žvaigždžių, vaizduojančių Europą, skaičius begalinis, todėl jos tęsiasi nuo viršaus iki apačios. Vėliavos spalvos dažnai siejamos su neutralumu ir taika. Geltona spalva simbolizuoja taiką ir saulę, mėlyna spalva ir žvaigždės – Europą.
Dabartinė Bosnijos ir Hercegovinos vėliava priimta 1998 metų vasario 4 dieną.

Istorija

1946 metų gruodžio 31 dieną Bosnija ir Hercegovina, kaip komunistinės Jugoslavijos dalis, priėmė raudoną vėliavą su Jugoslavijos vėliava kairiajame viršutiniame kampe. Raudona spalva reiškė komunizmą.
1992 metais Bosnijai ir Hercegovinai tapus nepriklausoma valstybe, buvo pasirinka balta vėliava su Kotromaniči skydu vėliavos viduryje. Kotromaniči skydas yra bosnių simbolis. Po Daytono sutarties pasirašymo Bosnijoje ir Hercegovinoje gyvenantys serbai ir kroatai buvo nepatenkinti šia vėliavą, nes pasak jų, ši vėliava reprezentavo tik Bosnijos ir Hercegovinos bosnius (buvusius Bosnijos musulmonus).
Biržos tiltas

Istorija

Iki XVIII a. antrosios pusės medinis Biržos tiltas turėjo strateginę reikšmę: dešiniajame upės krante jį saugojo supiltas ravelinas. Tiltas miestui duodavo nemažų pajamų: kiekvienas praplaukiantis laivas privalėjo mokėti tilto pakėlimo mokestį – tilto viduryje būdavo atidaroma nedidelė anga, kad pralįstų burlaivių stiebai. Iki XIX a. vidurio tai buvo vienintelis tranzitinis tiltas. Jam buvo skiriama daug dėmesio – tiltas buvo daug sykių rekonstruotas, perstatytas.
1877 m. pagal vietinio architekto Mejerio projektą pradėtas statyti naujas varstomas metalinis tiltas ant mūrinių atramų. Metalinė dalis suprojektuota inžinieriaus Bernšteino iš Vysbadeno. Tiltą statė Gdansko firma. Atidarytas 1879 m. 
Dvi tilto dalys buvo varstomos – atsidarydavo 19 ir 14 m pločio angos. 1904 m., kai pradėjo važinėti tramvajus, viršutinė tilto dalis dar kartą rekonstruota. Po šios rekonstrukcijos tiltą papuošė du metaliniai ažūriniai jugendo stiliaus portalai, prie kurių buvo pritvirtinti žibintai. Kad judamos tilto dalys neišlinktų, jų galai buvo įtempti metalinėmis alkūninėmis konstrukcijomis. Toks tiltas išstovėjo iki XX a. trečiojo dešimtmečio pabaigos. Vėliau jo turėklai buvo supaprastinti, o portalai pašalinti.
Antro pasaulinio karo metu sugriautas. Atstatytas 1948 m., rekonstruotas 2006–2007 m.
Javai

Javai – svarbiausi maistiniai augalai, turintys daug žmogaus organizmui reikalingų baltymų, angliavandenių, vitaminų ir kt. medžiagų. Iš grūdų kepama duona, konditerijos gaminiai, jie yra pašaras gyvuliams.
Javų ūkis – svarbi žemdirbystės šaka. Javų pasėliai užima daugiau nei 50 % viso pasaulio ariamų žemės plotų.
Yra daugybė javų rūšių, svarbiausios iš jų – kviečiai, rugiai, avižos, miežiai, soros, kukurūzai ir ryžiai. Svarbiausias daugelio šalių gyventojų maistas – kviečiai, ryžiai ir kukurūzai. Šioms kultūroms tenka daugiau kaip 80 % visos pasaulio grūdų gamybos.
Europoje, Š. Amerikoje daugiausia auginami kviečiai, rugiai, avižos ir kukurūzai. Čia užauginama 90 % pasaulio derliaus. Azijoje užauginama 90 % pasaulio ryžių, Afrikoje – daugiausia sorų.
Juozas Jurkėnas

Juozas Jurkėnas (g. 1929 m. rugsėjo 4 d. Bostone) – Lietuvos kalbininkas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija

1959 m. Šiaulių pedagoginiame institute baigė rusų kalbą ir literatūrą. 1961–1964 m. studijavo Vilniaus universiteto aspirantūroje, filologijos mokslų kandidatas. 1980 m. filologijos mokslų daktaras.
1964–1983 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas, 1964–1966 m. vyresnysis dėstytojas, 1966–1968 m. Pedagogikos fakulteto prodekanas, 1968–1972 m. ir 1975–1983 m. Rusų kalbos katedros vedėjas. 1983–1986 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, Rusų kalbos katedros vedėjas. 1986–1989 m. Leipcigo universiteto Teorinės ir taikomosios lingvistikos sekcijos profesorius. Nuo 1989 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas dėstytojas, 1989–1992 m. Rusų kalbos metodikos katedros vedėjas, nuo 1985 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Tyrinėja sudurtinius vardus Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės raštuose, apeliatyvų onimizaciją ir indoeuropiečių kalbų antroponiminių sistemų raidą. Parašė rusų kalbos vadovėlių.
Fricis Dziesma

Biografija

Nuo 1913 m. gyveno Ventspilyje, 1927 m. baigė Ventspilio vidurinę mokyklą. Dirbo periodinių leidinių redakcijose. Nuo 1939 m. laikraščio „Brīvā Zeme“ techninis redaktorius, 1940 m. mėnesinio almanacho „Atbalss“ atsakingasis redaktorius. Nuo 1941 m. dirbo laikraštyje „Tēvija“ ir leidykloje „Zelta ābele“. 1944 m. lapkričio mėn. pasitraukė į Švediją, dirbo bibliotekininku Karališkojoje literatūros, istorijos ir senųjų raštų bibliotekoje.{{VLE|V|263|[[ Sukaupė didelį latvių istorijos ir kultūros fotoarchyvą.

Kūryba

Pirmuosius kūrinius išspausdino laikraščiuose „Ventas Balss“, „Zemgales Balss“, „Tukuma Balss“. Eilėraščiuose aukštinamas gimtojo krašto gamtos ir gyvenimo grožis. Viena lyviškųjų tarmių (ventiniu) Alanto Vilio slapyvardžiu parašė „Poemą apie kūlimą“.
Fiat 50 HP

Fiat 50 HP – Lengvasis automobilis, leistas „Fiat“ kompanijos nuo 1908 iki 1910 metų.
Automobilyje buvo įrengtas 4-ių cilindrų, 7430 kub.cm apimties, 50 a.j. galingumo prie 1400 aps./min. variklis. Didžiausias greitis buvo 90 km/val.
Pavarų dėžė buvo keturių greičių, stabdžiai buvo montuojami ant pavaros veleno. Ant užpakalinių ratų buvo įrengtas stovėjimo stabdis. Automobilio apšvietimas atliekamas naudojant magnetą.
Grimsėjus

Grimsėjus (isl. Grímsey) yra maža, 40 km nuo Islandijos nutolusi sala, išsidėsčiusi tiesiai ant arktikos rato. Koordinatės 66°33′0″N 18°01′0″W. Aukščiausias taškas siekia 105 m virš jūros lygio. Arčiausias žemės plotas yra Flatėjaus sala, 39,4 km į pietus nuo jos. Grimsėjus yra municipalitetas (isl. Grímseyjarhreppur).
Salos plotas – 5,3 km². Tai šiauriausias gyvenamas Islandijos regionas, kuriame gyvena apie 100 žmonių. Pagrindinė pramonės veikla – žuvininkystė. Į pagrindinę salą galima patekti su keltu, kuris plaukia į Dalviko miestą. Taip pat yra ir mažas oro uostas; skrydžiai paprastai atliekami tarp salos ir Akureyri miesto.
Tauragės valsčius

Tauragės valsčius buvo vakarų Lietuvoje. Centras – Tauragė.
Lietuvos kooperatyvų centras

Lietuvos kooperatyvų centras – Lietuvos prekybinė organizacija, veikusi 1925–1930 m. Kaune.

Veikla

Steigėjai: A. Bilevičius, A. Kubilius, D. Trimakas, B. Sakalauskas. Lietuvos kooperatyvų centras vienijo apie 100 vartotojų kooperatyvų, kuriuose buvo apie 10 000 narių ir keletą kooperacijos draugijų, kurioms darė įtaką krikščionys demokratai. Turėjo didmeninių sandėlių Kaune, Šiauliuose ir Vilkaviškyje, iš jų tiekdavo prekes vietos kooperatyvams. Metinė apyvarta 15 mln. litų. Nustojo veikti neatlaikęs „Lietūkio“ konkurencijos.
Tompėjos pilis

Tompėjos pilis (est. Toompea loss) − viduramžių pilis Estijoje, Talino centre.
Tai vienas iš seniausių ir didžiausių architektūrinių statinių Estijoje. IX−XI a. šioje vietoje stovėjo medinė pilis, o XIII−XIV a. ant Tompėjos kalvos, 50 m virš jūros lygio buvo pastatyta mūrinė pilis. Jau keletą šimtmečių pilis yra šalyje valdančiosios valdžios simbolis.
Po Tompėjos kalva yra dar viduramžiais iškasti požemiai, kuriuose temperatūra tiek žiemą, tiek vasarą siekia vos 8 laipsnius šilumos. Kažkada čia buvo laikomi kaliniai, vėliau, per II pasaulinį karą, gyventojai požemiuose slėpdavosi nuo miestą bombarduojančių bombų. Sovietmečiu čia rinkdavosi ir maištaujantis jaunimas, kuriuos vienijo meilė pankrokui, išskirtinė išvaizda ir alternatyvus gyvenimo būdas. Dabar bokšto tuneliuose eksponuojami praeitį menantys daiktai.
Tompėjos pilyje įsikūręs Estijos parlamentas (Riigikogu). Ant Tompėjos pilies kampinio bokšto, vadinamo Aukštuoju Hermanu, plevėsuoja nacionalinė Estijos vėliava.
Žvaigždynas

Žvaigždynas – grupė žvaigždžių, tarpusavyje vizualiai susijusių tam tikra konfigūracija. Nors trimatėje kosmoso erdvėje šios žvaigždės gali neturėti ryšio, žiūrint iš Žemės į nakties dangų jas galima sugrupuoti į tam tikras grupes. Senovėje žmonės taip žiūrėdami į dangų kai kurias žvaigždžių grupes/žvaigždynus siejo su tam tikrais simboliais. Dažniausiai tokie simboliai buvo mitiniai personažai arba gyvūnai.
Žvaigždynų sistematikos pradžia buvo Senovės Graikijoje. Hiparcho kataloge minimi 49 žvaigždynai, Klaudijus Ptolemėjus aprašė 48 šiaurinio dangaus žvaigždynus, vėliau tarp jų buvo įterpiami nauji, taip pat sugalvoti pavadinimai pietų pusrutulio žvaigždynams.
1922 m. Tarptautinė astronomų sąjunga (International Astronomical Union – IAU) priėmė dabar naudojamą žvaigždynų sąrašą. Jame yra 88 žvaigždynai. Šiuo metu astronomai žvaigždynui priskiria visus sutartame jo užimame plote esančius dangaus kūnus, taip pat ir nematomus plika akimi.
MFK Frýdek-Místek

Istorija

Įkurtas 1921 m.
Ice on Fire

Turinys

Prie albumo įrašymo prisidėjo ir tuometinis „Wham!“ grupės narys George Michael, kuris padėjo įrašyti „Nikita“ ir „Wrap Her Up“. Taipogi įrašinėjant albumą prisidėjo tokie įžymūs atlikėjai kaip Nik Kershaw, Sister Sledge, Pino Palladino, Mel Gaynor bei Millie Jackson. Pastaroji atliko duetu su Eltonu dainą „Act of War“. Roko grupės „Queen“ nariai  Roger Taylor ir John Deacon grojo būgnais ir bosine gitara dainoje „Too Young“. Senuosius grupės narius pakeitė David Paton, Charlie Morgan ir Fred Mandel. Šįkart albumą prodiusavo aštuntojo dešimtmečio Eltono Džono albumų prodiuseris Gus Dudgeon'as.

Dainų sąrašas

Visas dainas parašė Elton John ir Bernie Taupin, išskyrus kur pažymėta.
Žemaičių naujienos

Žemaičių naujienos – lietuvių dienraštis, leistas 1935 m. gegužės 1 d. – birželio 9 d. Telšiuose, Mažojo kalno g. 13.

Istorija

Leistas vietoje laikraščio „Telšių naujienos“. Leido V. Vebras. Spausdino Vyskupijos spaustuvė Telšiuose. Išėjo 31 numeris.
Nušvietė Žemaitijos krašto gyvenimą, spausdino žinias iš įvairių Lietuvos regionų.
Redagavo B. Mačerauskas.
Briedžio rinktinė

Briedžio rinktinė – Lietuvos partizanų Vyčio apygardos rinktinė, veikusi Panevėžio apskrityje 1949–1951 m. Apėmė Ukmergės ir Kėdainių apskrityse su okupaciniu režimu kovojusius partizanų būrius. Pavadinta vieno pirmųjų apygardos vadų Danieliaus Vaitelio–Briedžio garbei.

Rinktinės vadai

1949 m. Alfonso Smetonos–Žygaudo įsakymu įsteigta Briedžio rinktinė, vadu paskirtas Mykolas Šemežys–Aras, Putinas. 1950 m. rugpjūčio 17 d. M. Šemežiui–Arui tapus Vyčio apygardos vadu, Briedžio rinktinės vadu paskirtas Jonas Kalvaitis–Pažįstamas.
1951 m. pradžioje į Vyčio apygardą atvyko LLKS Prezidiumo narys Jonas Kimštas-Žalgiris. Jo įsakymu sudaryta Gedimino rinktinė, į kurią įjungta Briedžio rinktinė.
Vismaliukai

Geografija

Pro Vismaliukus teka Veržuva, Neries kairysis intakas. Ties Vismaliukais susidariusios upės kilpos, patenkančios į Veržuvos hidrografinio draustinio teritoriją.
Vismaliukuose didžiausias vandens telkinys – Laumžirgio tvenkinys (592 m²), iš kurio išteka Veržuvytės upelis. Taip pat yra bevardis ežeras šalia Vismaliukų vandens bokšto, sovietmečiu vadintas Kareivių ežeru, nes jį tvarkė Vismaliukų poligone gyvenę karininkai. XXI amžiaus pradžioje užpelkėjo.

Gyventojai

Vismaliukuose gyvena lietuvių, rusų ir lenkų tautybės gyventojai. Sovietmečiu Vismaliukų kolektyviniuose soduose kūrėsi rusų tautybės karininkų šeimos. Po 1990 metų etninė Vismaliukų sudėtis pakito, išvykus daugumai rusakalbių šeimų.