google/wiki40b huggingface dataset:
Teismo medicina Lietuvoje

Teismo medicina Lietuvoje – viena iš Lietuvos medicinos sričių.
Lietuvoje veikia Mykolo Romerio universiteto Teismo medicinos institutas – universiteto mokslo instituto statusą turinti biudžetinė valstybės mokslinių tyrimų įstaiga, įsteigta Lietuvos ir tarptautinio lygio teismo medicinos mokslo šakos moksliniams tyrimams vykdyti, užsiimanti praktine ekspertine veikla teikianti paslaugas pagal teisėsaugos institucijoms ir gyventojams.
Taip pat – Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Patologijos, teismo medicinos ir farmakologijos katedra.

Istorija

Teismo medicinos užuomazgos buvo žinomos jau Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės laikais, kai žygūnas atlikdavo teismo medicinos ekspertizę. Pirmajame Lietuvos Statute teigiama, kad žygūnai įvykio vietos apžiūros metu apžiūrėdavo nukentėjusįjį arba mirusįjį. Jie kviesdavo kviestinius, „žmones gero vardo, iš bajorų“.

Mokslas

Prie anatomijos ir fiziologijos kursų atskirus teismo medicinos fragmentus nuo 1781 m. iki 1787 m. dėstė prof. Steponas Bizio. 1787–1806 m. – prof. Jurgis Andrius Liobenveinas, pradėjęs skaityti naują teismo medicinos kursą, teismo medicinos disciplinos Lietuvoje įsteigėjas.
1808 m. VU MF įsteigta Teismo medicinos katedra.
1806–1808 m. dėstė adjunktas Benediktas Borsukas (1769–1808).
1820–1824 m. teismo mediciną dėstė ir vadovavo katedrai prof. Vaclovas Pelikanas (1790–1873).
1824–1843 m. paskutinis teismo medicinos dėstytojas universitete buvo Jonas Berkmanas (1780–1856), teismo medicinos profesoriumi paskirtas 1826 m.
1924 m. rudenį teismo medicinos katedrą pradėjo organizuoti prof. S. Šilingas-Siengalevičius.
1944–1945 m. teismo mediciną dėstė ir laikinai ėjo katedros vedėjo pareigas vyr. dėstytojas Simonas Virkutis (mirė 1945 m.).
1946–1947 m. Teismo medicinos katedrai vadovavo Salezijus Pavilonis.
1947 m. buvusios mažos Patologinės anatomijos ir Teismo medicinos katedros sujungtos į vieną Patologinės anatomijos katedrą (vadovavo doc. Jonas Rimšelis, dėstęs teismo mediciną iki 1959 m.
1960 m. teismo mediciną dėstė Ožiūnas.
1961–1987 m. teismo mediciną dėstė ir nuo 1977–1987 m. vadovavo katedrai prof. Juozas Markulis.
Nuo 1964–2000 m. teismo mediciną dėstė Jurgis Pleskačiauskas, o nuo 1988 m. iki šiol dėsto doc. Algimantas Jasulaitis.
Aleksandriškių uosis

Aleksandriškių uosis – išskirtinio amžiaus uosis, augantis Elektrėnų savivaldybėje, Kazokiškių seniūnijoje, Kaišiadorių miškų urėdijos Žaslių girininkijos (541 kv., 9 skl.) teritorijoje, Sukros miške, Aleksandriškių kaime.
Uosis paskelbtas gamtos paveldo objektu Elektrėnų savivaldybės tarybos 2008 m. rugsėjo 24 d. sprendimu Nr. TS-184.
Uosis auga nuošalioje vietoje, pasiekiamas iš kelio  4717  Vievis–Kazokiškės–Paparčiai–Žasliai  ties Aleksandriškėmis pasukus į šiaurės rytus pagal ženklą link Latvių piliakalnio. Pavažiavus apie 1,5 km gruntiniu keliu pamiške, už sodybos iš miško kelio staigiai pasukti į dešinę (į rytus), plačia miško laukyme pavažiuoti apie 0,7 km link sodybų. Uosis stūkso prie miško, šiauriniame sodybos pakraštyje, netoli gyvenamojo namo. Šalia auga dar vienas storas uosis. Prie medžio pastatyta informacinė lentelė.
Rytiniame sodybos pakraštyje auga Aleksandriškių eglė.
Maksimilianas I (Bavarija)

Valdymas

Į Bavarijos hercogo sostą sėdo 1597 m. Reformavo šalį, skatino ekonomikos raidą, sukūrė gerai organizuotą valdymo aparatą bei 100 metų galiojusį įstatymų rinkinį Codex Maximilianeus. Kovojo už kontreformaciją. 1607 m. įvykdė nuosprendį Donauvorto miestui. Vėliau protestantai susijungė į Evangeliškąją uniją. Žemės kunigaikštis į tai atsakė, 1609 m. įsteigdamas Karališkąją lygą; taip atsirado prielaidos Trisdešimties metų karui. Jo pradžioje atėjo pagalbon imperatoriui Ferdinandui II su lygos armija, vadovaujama generolo Tilio: 1620 m. – kovojant dėl Bohemijos, 1623 m. – dėl Pfalco. Už tai gavo Aukštutinį Pfalcą bei Pfalco kurfiursto titulą. Rėgensburgo kurfiurstų susirinkime 1630 m. pasiekė, kad būtų atleistas Valenšteinas. Ilgu Maksimiliano viešpatavimo laikotarpiu Bohemija virto ankstyvojo absoliutizmo valstybe, dėl kurios gerovės nenuilsdamas darbavosi religingasis jos kurfiurstas. Aistringai garbino Dievo motiną ir turėjo didžiulės įtakos Bavarijos dievobaimingumui (Marija, mergelė).
Naročius (gyvenvietė)

Istorija

Pirmą kartą paminėtas XV a. šaltiniuose. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės laikais priklausė įvairioms didikų šeimoms, tarp jų Goštautams. XVII a. nukentėjo per Abiejų Tautų Respublikos karus su Rusija.
1434 m. kunigaikščių Svirskių rūpesčiu pastatyta medinė Šv. Andriaus bažnyčia. Ji 1736 m. Naugarduko kašteliono M. Askerkos rūpesčiu rekonstruota. 1862 m. bažnyčiai sudegus 1897–1904 m. atstatyta.
1847 m. Naročiuje pastatytas vandens malūnas, vyninė, 1885 m. cerkvė, sinagoga, keturios krautuvės, smuklė. 1892 m. įsteigta pradžios mokykla. Naročiuje kasmet vykdavo 5 turgūs. 1916 m. kovo mėn. – 1918 m. sausio mėn. miestelį buvo užėmusi Vokietijos kariuomenė, 1920–1939 m. okupavo Lenkija, 1939 m. pagal Molotovo-Ribentropo paktą – SSRS, priskirtas Baltarusijai, 1941–1944 m. buvo okupavusi nacių Vokietija.
Kongijus

Kongijus (lot. congius, iš gr. konkhion, kuris yra mažybinė forma iš gr. konkhē, konkhos 'kriauklė; kiek telpa į kriauklę') – skysčių tūrio matas, kurį sudarė 6 sekstarijai arba 1/8 amforos, dabartiniais matais – 3,25 litro. Manoma, kad kongijus buvo lygus Senovės Graikijos tūrio matui chous.
Yra išlikęs indas, vadinamas Vespasiano kongijus arba Farnezių kongijus, ant kurio yra užrašas, teigiantis, kad jis padarytas 75 m. pagal Kapitolijaus etaloną.
Plinijus Vyresnysis rašė, kad Novelijus Torkvatas (Novellius Torquatus) iš Mediolano gavo pravardę Trikongijus (lot. Tricongius), nes gebėdavo išgerti tris kongijus vyno paeiliui.
Kazys Saja

Biografija

Gimė neturtingų tėvų ūkyje. Būdamas trejų metų, neteko tėvo, sulaukęs septynerių – motinos. Kartu su broliu persikėlė gyventi pas dėdienę į Kauną. Ten praleidęs tik metus, buvo išvežtas į Plungės rajone esantį Vaištarų kaimą. 1943 m. baigė Paukštakių pradžios mokyklą. 1949–1952 m. mokėsi Klaipėdos žemės ūkio technikume (dab. Klaipėdos valstybinė kolegija), agronomas. Norėdamas tapti architektu, buvo įstojęs į Kauno politechnikos institutą, tačiau jo nebaigė, grįžo į Klaipėdą. Čia jis ketino mokytis Mokytojų institute, Lietuvių kalbos ir literatūros skyriuje, tačiau jį priėmė tik į Gamtos ir geografijos skyrių, kurį rašytojas baigė 1954 metais. Tuo metu parašė savo pirmąją pjesę „Lažybos“, kuri 1954 m. pastatyta Klaipėdos dramos teatre, o 1955 m. Pernu dramos teatre Estijoje.
K. Saja išvyko į Vilnių, kur nepateko į Vilniaus universitetą, tačiau įstojo į Pedagoginio instituto Lituanistikos fakultetą. Studijuodamas Vilniuje, parašė apsakymų knygelę „Klumpės" ir su ja atėjo į vaikų literatūrą. Tuo pat metu 1957 m. sulaukė ir dviejų savo premjerų: Lietuvos akademinis dramos teatras pastatė komediją „Silva studentauja“, o Klaipėdos dramos teatras – „Septynias ožkenas“. 1958 m. rašytojas baigė studijas. Tuo metu jo pjesės buvo aktyviai statomos teatruose – „Pirmoji drama“, „Nerimas“, „Saulė ir stulpas“, „Jo ekselencija Vabalas“, „Gaidžio pentinai“.
1988–1990 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Vilniaus miesto tarybos narys. 1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas, signataras. 1956–2004 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. 
Tekstams būdinga laisvamaniškumo, tautiškumo, humanizmo, kaimo, pagonybės, senolių išminties temų sklaida.
K. Saja dalyvauja visuomeninėje veikloje ir pasisako politiniais, socialiniais, etikos ir kitais svarbiais klausimais. Kartu su kitais Lietuvos kultūros žmonėmis yra pasirašęs daugybę komentarų ir priekaištų, skirtų Lietuvos Respublikos oficialioms institucijoms, tarp jų ir Piliečių Santalkos inicijuotą laišką Lietuvos Respublikos generaliniam prokurorui dėl VSD pareigūną Vytautą Pociūną 'šmeižusių' tuometinių VSD darbuotojų Arvydo Pociaus ir Dainiaus Dabašinsko.
Viktoras Čatrauskas

Biografija

Baigęs Zibalų aštuonmetę mokyklą, mokėsi Bartkuškio hidromelioracijos technikume. 1986 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius hidrotechnikas.
1970 m. pašauktas į sovietinę armiją. Atlikęs tarnybą 1973–1991 m. vidaus reikalų ministerijos pareigūnas. 1991 m. paskirta pareigūnų ir karių valstybinė pensija.
1991–1995 m. Širvintų valstybinės tiekimo įmonės vyr. inžinierius. 1996 m. laimėjo konkursą, iki 2000 m. SP UAB „Širvintų autobusų parkas“ direktorius. Nuo 2001 m. ekologinio ūkio savininkas.
1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Širvintų rajono skyriaus narys. 1999 m. Lietuvos partijos „Socialdemokratija 2000“ Širvintų skyriaus pirmininkas. 1999–2000 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Valė, duktė Aušra.
Emigracinė vyriausybė

Emigracinė vyriausybė arba vyriausybė tremtyje – politinė grupė, teigianti, kad yra teisėta atitinkamos valstybės vyriausybė, kuri dėl kokių nors priežasčių (pavyzdžiui, okupacijos) negali vykdyti savo įgaliojimų, ir reziduoja kitoje valstybėje (tremtyje).
Emigracinės vyriausybės dažnai suformuojamos karo metu. Pavyzdžiui, per Antrąjį pasaulinį karą Jungtinėje Karalystėje rezidavo Prancūzijos, Lenkijos, Belgijos, Jugoslavijos, Nyderlandų, Norvegijos ir Čekoslovakijos emigracinės vyriausybės.

Dabartinės vyriausybės tremtyje

Vyriausybės tremtyje paprastai neturi jokio arba turi labai mažą pripažinimą. Dabartinės vyriausybės tremtyje:
Holo efektas

Holo efektas – magnetiniame lauke esančiame laidininke, kuriuo teka elektros srovė, susidaręs potencialų skirtumas. Šis potencialų skirtumas susidaro tarp sienelių, lygiagrečių srovės tekėjimo krypčiai.
Šį reiškinį 1879 m. atrado Edvinas Holas.

Fizikinis paaiškinimas

Eksperimentiškai buvo nustatyta, kad susidarantis potencialų skirtumas
U_H=R_H\frac{IB}{d}
kur
R_H\; – proporcingumo koeficientas (Holo konstanta)
I\; – laidininku tekančios srovės stipris
B\; – magnetinio lauko indukcija
d\; – laidininko storis

Elektros srovei tekant laidininku, esančiu magnetiniame lauke, ją sudarantys krūvininkai veikiami Lorenco jėga. Jeigu magnetinio lauko nebūtų, krūvininkai laidininku keliautų tiesia linija, tačiau Lorenco jėga nukreipia juos kurio nors laidininko krašto link. Dėl to krūvininkai pasislenka vieno krašto link ir šitaip laidininke susidaro netolygus krūvių pasiskirstymas. Viename iš kraštų elektronų yra daugiau negu kitame krašte, tad tarp priešingų laidininko kraštų susidaro potencialų skirtumas.
Didžiausias potencialų skirtumas būna tada, kai laidininkas į magnetinio lauko jėgų linijas atsisukęs statmenai. Jei laidininkas orientuotas lygiagrečiai magnetinio lauko jėgų linijoms, tai potencialų skirtumas nesusidaro (kaip būtų ir tuo atveju, jei magnetinio lauko nebūtų apskritai).

Teorinis išvedimas

Didėjant potencialų skirtumui ateina toks laikas, kai krūvininkus nukreipianti Lorenco jėga F_L\; susilygina su jėga, kuria dėl Holo įtampos atsirandantis elektrinis laukas E_H\; veikia krūvininkus. Tada sistema pereina į pusiausvyros būseną:
\begin{align}
qE_H&=qv_dB\\
E_H&=v_dB\\
U_H&=v_dBl\\
U_H&=\frac{1}{qn}\cdot\frac{IB}{d}\end{align}
Šis teorinis Holo efekto išvedimas, besiremiantis mikroskopiniu srovės stiprio apibrėžimu ir faktu, kad laidininko plotas S=ld\;, atskleidžia, kad Holo konstanta
R_H=\frac{1}{qn}
kur
q\; – vieno krūvininko krūvis
n\; – krūvininkų koncentracija

Pagal Holo konstantą galima nustatyti krūvininkų ženklą. Holo efektas taikomas holotronuose, elektrinių ir magnetinių dydžių davikliuose, skaičiavimo elementuose ir keitikliuose.
Mikalojus Nemiraitis

Biografija

1412 m. buvo įrašytas į Krokuvos universiteto studentų sąrašą. Lietuvoje pirmą kartą minimas per 1440 m. įvykius.
Tėvas – Jonas Nemira. Žmona – Elžbieta (kilmė neaiški). Vaikų greičiausiai neturėjo, nes po mirties jo valdos atiteko Teodoro Nemiraičio vaikams.
Save vadino Vseliubo tėvoniu. Taip pat jam priklausė Iškaldės dvaras ir kt. 1445 m. iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero gavo valdyti Nesvyžių.

Valstybės tarnyba

1463–1470 m. – Vitebsko vietininkas. 1467 m. – Smolensko vietininkas. 1467 m. – Liubicko ir Mcensko seniūnas. 1471 m. – valdovo maršalka.
1456 m. vyko pasiuntiniu į Lenkiją; 1471 m. – į Pskovą.1445 m. buvo vienas lietuvių kariuomenės vadų kare prieš Maskvą.
Ramunė Glebutė-Navickienė

Ramunė Gliebutė-Navickienė (g. 1954 m. birželio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

Baigusi Kauno 4-ąją vidurinę mokyklą ir vaikų muzikos mokyklą, 1968–1972 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Jonas Narvidas). 1972–1977 m. choro dirigavimo studijas tęsė LSSR konservatorijoje (doc. Klemenso Griauzdės klasė).
Nuo 1977 m. rudens – Kauno Juozo Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo dėstytoja, nuo 1990 m. merginų choro chormeisterė. 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei parengė Kauno prekybos darbuotojų mišrųjį chorą.
1977–1978 m. Kauno politechnikos instituto studentų mišriojo choro „Jaunystė“ chormeisterė, 1981–1991 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (universiteto) studentų mišriojo choro „Daina“ chormeisterė, nuo 1992 m. meno vadovė ir dirigentė.
Prasidėjus Lietuvos tautiniam atgimimui ir įvairiems persitvarkymams, vadovė parodė daug sumanumo ir išradingumo, kad išlaikytų ir sustiprintų vieną iš seniausių Lietuvos aukštųjų mokyklų studentų chorą ir parengtų jį 70-mečio jubiliejiniam koncertui. Į kolektyvą sutelkusi arti 80 dainininkų, juos išmokė daug įvairių epochų ir stilių kūrinių, pagyvino koncertinį gyvenimą.
Chorą parengė 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje, 1995 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventei „Gaudeamus-XII“ Tartu, 1995, 1996 ir 1997 m. Lietuvos aukštųjų mokyklų rudeniniams festivaliams bei 1998 m. I tarptautiniam studentų chorų festivaliui Vilniuje. „Daina“ laureato vardą pelnė 1995 m. X Juozo Naujalio chorų konkurse Raudondvaryje, gražiai pasirodė 1997 m. tarptautiniame studentų mišriųjų chorų konkurse „Juventus“ Kaune. Dirigavo 1995 m. Baltijos studentų dainų šventėje „Gaudeamus-XII“ Tartu, sudarė ir išleido choro bukletą „Daina“ (1997 m.).
Roma Kazlauskienė-Karaškaitė

Biografija

Baigusi Kauno „Saulės“ gimnaziją, 1960–1964 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Rapolas Vindašius). 1964–1969 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Nadeždos Kazakauskienės klasė). Studijuodama vienus metus mokytojavo Nemenčinės vaikų muzikos mokykloje ir vadovavo chorui.
Nuo 1969 m. rudens – Marijampolės kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, merginų choro vadovė. 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse choras laimėjo trečiąją vietą.
Nuo 1974 m. – rudens Kauno 1-osios vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1979 m. – chorinio dainavimo skyriaus jaunučių choro vadovė. Choras dalyvauja koncertuose ir Kauno miesto dainų šventėse, parengtas 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje – gražiai pasirodė ir konkurse. Mokytoja diriguoja Kauno miesto dainų šventėse, 1994 m. suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Juodoji Volga

Juodoji Volga (len. czarna wołga) – XX a. septintame ir aštuntame dešimtmečiuose Lenkijoje, Rusijoje, Ukrainoje ir Mongolijoje plačiai paplitusi sąmokslo teorija. Pagal ją, juodos Volgos automobilių vairuotojai grobdavo vaikus. Buvo teigiama, kad šiuos automobilius vairuoja kunigai, vienuolės, žydai, vampyrai, satanistai ar pats šėtonas. Pagrobtų vaikų kraujas buvo naudojamas gydyti turtingiems Vakarų pasaulio ir Arabijos piliečiams, sergantiems leukemija. Kai kurie tikėdavo, kad vaikai būdavo grobiami kūno dalių prekybai.
Ši legenda dar kartą išryškėjo vėliau, tik vietoj Volgos automobilių buvo naudojami BMW ir Mercedes markių automobiliai. Pasak naujos teorijos, žmonės ir vaikai būdavo nužudomi, kuomet juos užkalbindavo vairuotojai.
Karališkasis kolonijinių pajėgų korpusas

Karališkasis kolonijinių pajėgų korpusas (it. Regio Corpo Truppe Coloniali) – Italijos karalystės ginkluotųjų pajėgų korpusas, kurį sudarė visos Italijos kolonijinės pajėgos Afrikoje iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos.
Kecaltenango departamentas

Geografija

Departamento paviršius labai kalnuotas. Stūkso keletas ugnikalnių – Sero Kemadas, Santa Marija, Santo Tomas ir kt. Užgesusio Čikabalio ugnikalnio krateryje telkšo Čikabalio lagūna.
Lietuvos neįgaliųjų forumas

Tikslai

Pagrindinis asociacijos tikslas – ginti neįgaliųjų žmonių pilietines, socialines ir ekonomines teises bei skatinti lygias galimybes visiems visose Lietuvos ir Europos institucijose. Asociacija bendradarbiauja su vyriausybinėmis, savivaldomis, nevyriausybinėmis institucijomis ir organizacijomis, konfesinėmis bendruomenėmis, Lietuvos ir užsienio organizacijomis, kurių pagrindinis tikslas yra neįgaliųjų socialinė integracija.

Veikla

Lietuvos neįgaliųjų forumas siekia lygių galimybių dėl lyties, rasės, amžiaus, negalios ir seksualinės orientacijos, religinių įsitikinimų įtvirtinimo. Asociacija skleidžia informaciją apie neįgaliųjų socialinę padėtį bei socialines programas, savo veikla prisideda prie aktualių socialinių klausimų sprendimo. Taip pat dalyvauja formuojant šalies socialinę politiką, numato, analizuoja perspektyvias, prioritetines socialinės politikos kryptis ir jas įgyvendina. LNF padeda atitinkamoms institucijoms plėtoti socialinę pagalbą neįgaliesiems, kuriant vyriausybines, savivaldos bei nevyriausybines, taip pat ir privačias socialines tarnybas. Organizacija skatina neįgaliųjų socialinių problemų mokslinius tyrimus, leidžia mokslinio ir populiaraus turinio leidinius bei kitas publikacijas, rengia seminarus, mokymus, konferencijas. 2007-ųjų metais asociacija aktyviai dalyvavo Europos neįgaliųjų forumo organizuotoje parašų kampanijoje „Vienas milijonas už neįgaliuosius“. Kampanijos tikslas buvo per visą Europą surinkti vieną milijoną parašų, kuriais piliečiai pasisako efektyvių įstatymų, ginančių neįgaliųjų teises, priėmimą. Lietuvoje devynis mėnesius trukusios kampanijos metu Lietuvos neįgaliųjų forumo iniciatyva buvo surinkta daugiau kaip trylika tūkstančių parašų. Asociacija kasmet organizuoja konferencijas, kurių metų diskutuoja su valdžios bei neįgaliųjų organizacijų atstovais, kaip būtų galima pagerinti neįgaliųjų gyvenimo kokybę, keisti visuomenės požiūrį. Lietuvos neįgaliųjų forumas siekia efektyvaus bendradarbiavimo su visomis Lietuvos savivaldyvėmis, todėl organizuoja susitikimus su savivaldybių atstovais, susipažįsta su skirtingose rajonuose egzistuojančiomis neįgaliųjų problemomis ir siekia padėti jas išspręsti.

Valdymas

LNF asociacijos organai yra: visuotinis narių susirinkimas, kolegialus valdymo organas – Taryba ir vienasmenis valdymo organas – prezidentas.
Visuotinis narių susirinkimas yra aukščiausias Asociacijos organas, vykstantis ne mažiau kaip kartą per metus. Jis nustato pagrindinius Asociacijos tikslus, pagrindinius uždavinius, priima, keičia ir papildo Asociacijos įstatus, renka Asociacijos prezidentą. Tarp visuotinių narių susirinkimų Asociacijai vadovauja Taryba, kuri numato, svarsto ir tvirtina Asociacijos veiklos kryptis. Taryba renkasi ne rečiau kaip keturis kartus per metus.
Asociaciją atstovauja prezidentas. Jo vardu sudaromos sutartys atskiriems darbams bei projektams vykdyti. Dabartinė Asociacijos prezidentė Dovilė Juodkaitė. (pirmasis asociacijos prezidentas – Jonas Vaškevičius).
Pamario kultūra

Kultūra

Manoma, kad išsivystė VI a. pr. m. e. iš Lužitėnų kultūros Baltijos pajūryje tarp Vyslos ir Persantės. Vėliau plito į pietus, ten išsivystė į Varpinių kapų kultūros sritį. Kultūros gyventojai jau augino rugius. Būdingi radiniai – laidojimo urnos su žmonių veidais. Palaikė prekybinius ryšius su etruskais: tarp kultūros artefaktų randami etruskų stiliaus dirbiniai. Manoma, kad Etrūrijoje randamas gintaras keliaudavo iš šios kultūros arealo.
Kultūros kūrėjai kalbėjo indoeuropiečių kalba, tačiau neidentifikuota, kuriai grupei ji priklausė. Dažniausiai jos atstovai identifikuojami su vėliau antikiniuose šaltiniuose minimais venedais, tačiau dėl jų lingvistinės priklausomybės yra ginčijamasi.
Naujausių tyrimų duomenimis, Vyslos ir Oderio baseinai beveik ištisai priklauso baltiškosios hidronimijos paplitimo arealui.
Vėlyvuoju laikotarpiu jos rytiniame areale (Varpinių kapų srityje) išsivystė Pševorsko kultūra ir apie II a. pr. m. e. pajūrio teritorijose ją pakeitė Oksyvo kultūra.
Tauta (laikraštis)

Istorija

Tautos pažangos partijos leidinys. Leido „Rašto“ bendrovė. Iš pradžių ėjo dukart, vėliau – kartą per savaitę. Spausdino Valstybės spaustuvė Kaune. Išėjo 65 numeriai. 1921 m. balandžio 20 d. vietoje „Tautos“ pradėtas leisti „Lietuvos balsas“.
Rašė politikos, kultūros, ekonomikos, socialiniais ir kitais klausimais.
Bendradarbiavo Jonas Aleksa, Juozas Balčiūnas, Sofija Čiurlionienė, Jonas Jablonskis, Martynas Yčas, Petras Klimas, Vincas Krėvė-Mickevičius, Pranas Mašiotas, Domas Šidlauskas, Stasys Šilingas, Juozas Tūbelis, Augustinas Voldemaras ir kt.
Redagavo redakcinė komisija (J. Gaigalaitis, Liudas Noreika), redaktoriai Vytautas Petrulis, Juozas Tumas.
Mėnulio Lietuva

Siužetas

Tragikomiška istgorija vyksta pokario Lietuvos miestelyje. Čia vieni tarnauja sovietų okupantams, kiti – kovoja už tėvynės laisvę, laukdami pagalbos iš Vakarų.
Pijokėlis Rapolas Pulmonas, senu arkliu vežiojantis duoną, susiduria su enkavedisto Pernaravičiaus pretenzijomis ir jo persekiojamo gimnazistų partizanų būrio vadu Jėzumi, išvaizda labai panašiu į viešpatį.

Jauną mokytoją Angelę beviltiškai įsimylėjęs Pernaravičius, ją myli ir vokiečių okupacijos metais mokytojos išgelbėtas rusų kareivis Ivanovas. Meilę jai puoselėja gimnazistų būrio vadas žavusis Jėzus, vėliau tragiškai žuvęs meilės glėbyje. Ją įsimyli ir mokyklos direktorius Čaplikas, valdžios atsiųstas patikrinti Angelės moralinį veidą, kuris jam tapo labai patrauklus…
Guntiškis

Istorija

XVII a. priklausė Čivylių arba Giedraičių vaitystei, XVIII a. Čivylių seniūnijai. Pirmąkart paminėtas 1636 m. Vilniaus tijūnystės inventoriuje. XVII–XVIII a. dar vadinamas Gudiškiu (Gudziszki). 1755 m. kaime gyveno Jokūbo Raukšo ir Lauryno Tarailio, 1765 m. – Lauryno Tarailio ir Jokūbo Petronio šeimos. 1789 m. kaime buvo 2 ūkiai ir 7 gyv. Kaimas mokėjo 39 auksinus 28 grašius mokesčio. 1923 m. kaime buvo 3 ūkiai 10 gyv.
Saulius Bubinas

Biografija

1994 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius hidrotechnikas.
Kupiškio rajono savivaldybės administracijos Žemės ūkio skyriaus vyresnysis specialistas.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narys. 2011 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys, dėl užimamų pareigų mandato atsisakė.
Komunista (Vilnius)

Komunista (liet. Komunistas) – Lietuvos ir Baltarusijos KP CK dienraštis, ėjęs 1918 m. gruodžio 21 d. – 1919 m. vasario 22 d. Vilniuje lenkų kalba.

Istorija

Išėjo 45 numeriai. Bendradarbiavo Mečislovas Kozlovskis, Jonas Olskis ir Stanislavas Petkovskis.
Redaktorius Kazimieras Cichovskis.