google/wiki40b huggingface dataset:
Sokulkos apskritis

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Apie XV a. šias vietoves pradėjo kolonizuoti mozūrai ir lenkai. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1795 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1914 m. priklausė Rusijos imperijos Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį apskrities šiaurinės dalies valsčiai buvo priskirti Lietuvos Respublikai. Tokiu pačiu pavadinimu 1919–1939 m. egzistavo tarpukario Sokulkos apskritis. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR. 1941–1945 m. priklausė Trečiajam reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 2005 m. lapkričio 25 d. patvirtinas Sokulkos apskrities herbas.
Hera

Gimimas

Tik gimusią kaip ir jos brolius ir seseris prarijo jos tėvas Kronas, tik Dzeusą Rėja, jos motina, išgelbėjo. Užaugęs Dzeusas, patartas žmonos Metidės, davė Kronui išgerti stebuklingo gėrimo, ir šis visus vaikus atrijo atgal. Dzeusas pakvietė visus savo brolius ir seseris,  kiklopus, hekatonkheirus, gigantus į kovą su titanais. Per dešimt metų titanai buvo nugalėti ir sumesti į Tartarą, kur juos saugojo šimtarankiai. Taip baigėsi titanų ir prasidėjo Olimpo dievų valdymas.

Įsikūnijimai

Hera – pasaulio valdovo žmona olimpinėje tobulybėje, ji – tikras moteriškumo įsikūnijimas. Greta gegutės, kitas jos šventasis paukštis yra povas, įkūnijantis spindintį moters grožį ir „povišką“ moterišką tuštybę, pasipūtimą, kartu jos didelėse karviškose rudose akyse giliai atsispindi motinystė, romumas ir liūdesys. Kaip tik todėl moteriškasis Heros grožis buvo nusakomas žodžiu „jautakė“ (boopis) net tada, kai liaudis jau seniai nebeįsivaizdavo dievų gyvulių pavidalu ir niekas nebeprisiminė, kad kažkada Dzeusas buvo garbinamas kaip jautis, o jo žmona kaip karvė.

Dzeuso žmona

Dzeuso žmona – baltarankė deivė Hera. Tris šimtus metų dar prieš susituokdami, Dzeusas ir Hera mylėjo vienas kitą. Eubojos saloje, Ochės viršukalnėje, Dzeusas pirmą kartą apkabino Herą. Pagal kitas vietines legendas, tai atsitikę kitoje vietoje (ant kito kalno), bet  visada „šventosios vestuvės“ įsivaizduojamos kalno viršūnėje. „Šventųjų vestuvių“ šventę graikai švęsdavo pavasarį, kai palaimingas lietus apvaisindavo žemę. Tai rodo Heros emblemos; gėlių vainikas ant deivės galvos ir gegutės ant jos skeptro. Mitas sako, kad Dzeusas ateina pas žmoną pasivertęs gegute, o gegutės kukavimas, pagal graikų valstiečių išmintį, reiškia trijų dienų lietų. Dangaus ir Žemės, Dzeuso ir Heros susitikimas pavasarį taip pat yra tik vienas jų sąjungos momentas, ir Žemė, palaimingoje ramybėje laukianti lietaus – apvaisintojo, tiktai vienas Heros moteriškojo dieviškumo požymis. Dangus yra tik viena iš daugelio Dzeuso, pasaulio valdovo, apraiškų.

Vaikai

Motinos sunkiu joms metu laukė iš Heros pagalbos ir jos dukterimi laikė Eileitiją, kuri dalyvaudavo gimstant kiekvienam kūdikiui. Hera su motinišku pasididžiavimu žvelgia į savo dukterį Hebę, jaunystės deivę. Jos sūnūs: Arėjas, karo dievas, ir Hefaistas, šlubas dievas – kalvis. Hefaisto yda, jo luošumas, labai užgauna motinišką Heros išdidumą.

Šeimos židinio saugotoja

Hera saugo moterystės šventumą, todėl mituose pasakojama, kaip jos pačios vedybiniam gyvenimui nuolat gresia pavojus; taip mituose stengiamasi gyviau ir visapusiškiau mums įrodyti, kaip Hera saugo šeimos židinį: Hera – vedybinės ištikimybės pavyzdys; ji reikalauja, kad Dzeusas sunkiai nubaustų jos suvedžiotoją Iksioną. Dzeusas mažiau laikosi santuokinės ištikimybės. Herai nematant, jis užmezga vedybinius santykius su deivėmis ir mirtingosiomis moterimis. Tokiais atvejais Hera energingai gina savo santuokines teises, negailestingai žudo ir persekioja savo varžoves bei jų vaikus, gimusius iš Dzeuso (pavyzdžiui, Heraklį).
Kazys Dausa

Biografija

Baigęs Utenos progimnaziją, 1925 m. baigė Panevėžio berniukų gimnaziją, mokėsi Marijampolės pedagoginiuose kursuose. Lietuvos universitete studijavo pedagogiką ir filosofiją. Gavęs diplomą, žinias gilino Vienoje ir Berlyne. 1934 m. Vytauto Didžiojo universitete apgynė diplominį darbą „M. Schelerio antropologinės filosofijos bruožai“.
1934–1936 m. mokytojavo „Aušros“ mergaičių gimnazijoje ir Kūno kultūros kursuose Kaune. 1936–1940 m. Vytauto Didžiojo ir Vilniaus universitetų humanitarinių fakultetų asistentas. 1929–1930 m. redagavo „Jaunąją kartą“, 1939–1940 m. – paskutinis reformuoto žurnalo „Vairas“ vyriausias redaktorius.
Priklausė Lietuvos žurnalistų sąjungai. 1941 m. išvežtas į Krasnojarsko kraštą, 1957 m. grįžo į Lietuvą.
Panamos vėliava

Panamos vėliava – stačiakampė, perskelta ir perkirsta, padalinta į keturis stačiakampius. Prie flagštoko viršutiniame baltame stačiakampyje mėlyna penkiakampė žvaigždė, po juo mėlynas stačiakampis. Laisvajame vėliavos krašte viršutinis stačiakampis yra raudonos spalvos, apatiniame baltojo stačiakampio centre – raudona penkiakampė žvaigždė.

Istorija

Vėliava patvirtinta 1903 m. gruodžio 20 d. 1904 m. vėliavą laikinai patvirtinta kaip valstybės simbolis, o 1925 m. galutinai įteisinta. Vėliavą sukūrė Maria Ossa de Amador.
Panamos vėliavos diena – lapkričio 4-oji – Panamos nepriklausomybės nuo Kolumbijos diena.

Simbolika

Mėlyna ir raudona spalvos simbolizuoja (atitinkamai) Panamos konservatorių ir liberalų partijas. Taip pat mėlyna spalva reiškia ir Ramųjį vandenyną ir Karibų jūrą, o raudona – kraują pralietą už valstybę. Balta – taikos spalva. Mėlyna žvaigždė simbolizuoja visuomenės teisingumą ir garbę, raudona žvaigždė – įstatymą ir valdžią.
Meshari

Meshari (liet. Mišiolas) – seniausia knyga, parašyta ir išleista albanų kalba. Knyga buvo parašyta katalikų dvasininko Gjon Buzuku 1555 m. Knygą sudaro 188 puslapiai, kurie parašyti dvejais stulpeliais. Meshari yra pagrindinių katalikų liturgijos dalių aprašymas albanų kalba. Knygoje aprašomos pagrindinių metų švenčių liturginės apeigos, patabos iš maldaknygių, ištraukos iš Biblijos ir katekizmas.
Vienintelė knygos kopija saugoma Vatikane.
Steponas Rusteika

Biografija

1908 m. baigė Rygos Aleksandro gimnaziją, o 1914 m. Dorpato universiteto teisės fakultetą.
Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Tarnaudamas baigė Kazanės karo mokyklą, dalyvavo mūšiuose.
1918 m. grįžo į Lietuvą, nuo 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919–1920 m. Šiaulių miesto komendantūros teisių skyriaus viršininkas, su pertraukomis ėjo ir karo komendanto pareigas. 1920–1930 m. Telšių miesto ir Telšių apskrities karo komendantas, o 1930 m. vasario 1 d. – 1931 m. balandžio 2 d. – Kauno kriminalinės policijos departamento direktorius. Pulkininkas leitenantas.
Nuo 1931 m. balandžio 1 d. XV Juozo Tūbelio Ministrų kabinete (dirbo 1929 m. rugsėjo 23 d. – 1934 m. birželio 8 d.) – vidaus reikalų ministras, pakeitęs šiame poste Petrą Aravičių. 1935–1940 m. Kauno viceburmistras.
Lietuvių tautininkų sąjungos narys, Jaunosios Lietuvos sąjungos tarybos narys.
1940 m. rugpjūčio mėn. NKVD suimtas, kalintas Kauno sunkiųjų darbų kalėjime, nuteistas mirti. Sušaudytas 1941 m. birželio 24 d. Minsko kalėjime.
Daken Dabanas

Daken Dabanas arba Riterio kalnai – Nanšano kalnų masyvo vakarinės dalies kalnagūbris (vidurio vakarų Kinija). Išsidriekęs per 200 km, tarp Ulan Dabano ir Tergun Dabano kalnagūbrių. Aukštis iki 5926 m. Susideda iš kristalinių skalūnų, smiltainių, filito. Labai sudūlėjęs. Centrinę dalį dengia ledynai. Iki 3000 m aukščio auga druskių dykumos, iki 3300–3500 m – aukštikalnių stepės, vietomis iki 3800 m subalpinės pievos, aukščiau – akmenynai.
Vokiečių geografo Karlo Riterio garbei kalnus pavadino Nikolajus Prževalskis.
Tapos valsčius

Administracinė reforma

Vykdant vietos savivaldos administracinę reformą, 2017 m. prie Tapos valsčiaus buvo prijungtas Tamsalu valsčius. 2014 m. valsčiaus plotas buvo 262,8 km², gyventojų – 7849 žm. Po atlikto teritorijų sujungimo, 2018 m. valsčiaus plotas tapo lygus 480 km², gyventojų padaugėjo iki 11049 žm.
Lietuvos sveikuolių sąjunga

Lietuvos sveikuolių sąjunga – visuomeninė pelno nesiekianti organizacija. Sveikuolių sąjunga vykdo švietėjišką veiklą: steigia sveikatos mokyklas, rengia paskaitas, kursus, konferencijas, seminarus apie judėjimą, grūdinimąsi, kvėpavimą, sveiką mitybą, ekologiją, dvasinį tobulėjimą, taip pat įvairias varžybas, žygius, vasaros stovyklas.

Istorija

1990 m. sausio 13 d. buvo įkurta Kūno kultūros ir sveikatos sąjunga. 1996 m. vasario 23 d. pervardinta į Lietuvos sveikuolių sąjungą.
Simonas Dailidė 2017 m. Kovo 25 d. tapo Sveikuolių sąjungos prezidentu. Dainius Kepenis – Lietuvos sveikuolių sąjungos garbės prezidentas.
Rėkyvos seniūnija

Istorija

Įkurta 2004 m.
Mokslinis asistentas

Vokietija

Vokietijoje mokslinis asistentas vok. Wissenschaftlicher Assistent – mokslinis bendradarbis laikinas universiteto arba kitos mokslinės aukštosios mokyklos valstybės tarnautojas (kategorija C1). Kvalifikaciniai reikalavimai – daktaro laipsnis. Pirmiausiai mokslo asistentais buvo paskirti asmenys, rengiantys habilitaciją bei besiruošiantys tapti profesoriais.
Tiltai (Trakai)

Architektūra

Tiltai – gatvinis, tankiai užstatytas kaimas. Yra 9 paminklinės sodybos, XIX a. pab.–XX a. pr. 39 paminkliniai pastatai. Sklypai (buvę rėžiai) siauri, pailgi, gyveamieji namai ir trobesiai stovi galais į gatvę, sodybų gilumoje – pakluonių liniją sudarantys kluonai. Gyvenamieji namai dvigaliai, kai kurie su puošniais prieangiais ir langais, tvartai narvelinio tipo, įvažiavimai į kluonus iš galo.

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad kaimo pavadinimas kilo nuo 1641 m. Valkininkų karališkųjų girių aprašymuose minimo kvartalo – Naujasis tiltas. Kita pavadinimo kilmės versija: kadangi kaimo vieta buvo pelkėta, į ją patekti buvo galima tik rąsteliais nuklotais tiltais. 

Istorija

Tiltai pirmą kartą paminėti 1777 m. Nuo pat įsikūrimo priklausė Valkininkų Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvarui. Baudžiavos laikais buvo karališkasis kaimas, nėjęs lažo, dvarui duoklę mokėjęs pinigais. 1848 m. buvo 6 pusinės sodybos, karčema. XX a. pradžioje ant Gelužos kranto stovėjo vandens malūnas, kuris malė grūdus, darė kruopas, jame veikė vilnų karšykla, milo vėlykla, dažykla, lentpjūvė. 1968–1971 m. iš naujo užtvenkus upelį, susidarė nemažas tvenkinys.
1920–1939 m. kaimas buvo okupuotas Lenkijos. Įkurta Tiltų seniūnija, priklausiusi Vilniaus-Trakų apskrities Valkininkų valsčiui, veikė Šv. Kazimiero draugijos skyrius. Po Antrojo pasaulinio karo Tiltų apylinkėse veikė Lietuvos partizanai. Sovietmečiu kaimas buvo Tiltų kolūkio centrinė gyvenvietė, 1975–1988 m. – Lieponių apylinkės centras.
Berikas prie Tvido

Istorija

Nuo XI a. pr. Berikas prie Tvido priklausė Škotijai, buvo Lodiano centras. Tuo laikotarpiu tai buvo svarbiausias Škotijos uostas, vienas iš 4 karališkųjų miestų. XII a. Tvido upei tapus Anglijos ir Škotijos siena, nuo XIV a. ėjo 13 kartų iš rankų į rankas, kol 1482 m. atiteko Anglijai. 1302 m. karalius Eduardas I miestui suteikė savivaldos privilegiją. Neretai Berikas buvo laikomas atskiru administraciniu dariniu tarp Škotijos ir Anglijos. XXI a. pr. dalis gyventojų siekia Beriko prisijungimo prie Škotijos.
Suomijos transportas

Suomijos transportas yra gerai išvystytas. 2005 metais, Suomija turėjo 78 186 km kelių, iš kurių 50 616 km asfaltuoti. Bendras automagistralių ilgis buvo 653 km. Pagrindiniai tarptautiniai šalies vartai yra Helsinkio-Vantos oro uostas, su daugiau nei 13 milijonų keleivių. Bendras geležinkelių ilgis – 5 794 km.

Keliai

Suomijos keliai yra populiariausias būdas keliauti po šalį, ypač į nuošalesnes kaimo vietoves, kur nėra geležinkelių linijų. Šalyje yra 78 000 km kelių, iš kurių dauguma asfaltuoti. Pagrindinių kelių yra apie 13 000 km. Tankiausias tinklas yra pietuose. Pirmieji greitkeliai buvo pastatyti XX amžiaus 7-as dešimtmetį. Dabar jų yra apie 700 km.
Didžiausias greitis greitkeliuose yra 120 km/h vasarą ir 100 km/h žiemą. Pagrindiniai keliai dažniausiai turi greičio apribojimus nuo 80 km/h iki 100 km/h. Miestuose, greitis ribojamas nuo 30 km/h iki 60 km/h.

Geležinkeliai

Šalyje yra 5 794 km geležinkelių, su 1524 mm vėže. Suomijos geležinkelių sistema priklauso „VR Group“. Geležinkeliai aptarnauja visus pagrindinius miestus ir daug kaimo vietovių.
Suomijoje taip pat yra greiti Pendolino traukiniai, kurie iš Helsinkio aptarnauja Joensū, Kuopiją, Oulu, Tamperę ir Turku.
Helsinkyje ir jo apylinkėse veikia trys miesto geležinkelių sistemos: tramvajai, Helsinkio metro ir VR priemiestiniai traukiniai.
Mercedes-Benz SLR McLaren

Savybės

Mercedes-Benz SLR McLaren variklis sveria 232 kilogramus ir yra rankomis rinktas turbokompresorinis 5.4 litro aliuminis SOHC V8. Cilindrai yra išdėstyti 90 laipsnių kampu su trimis vožtuvais cilindrui ir dviem tarpiniais aušintuvais. Variklis sukuria maksimalią 626 AG/6500 galią ir maksimalų 780 Nm/3250 sukimo momentą.
SLR kėbulas pagamintas iš anglies pluošto, kad maksimaliai sumažinti automobilio svorį. Nepaisant to automobilis sveria visus 1768 kg, 100 km/val pasiekia per 3.8 sekundės ir pasiekia didžiausią 334 km/val greitį. SLR stabdžių diskai yra keraminiai su daug gersnėmis dėvėjimosi ir stabdymo savybėmis negu plieniniai diskai. Mercedes-Benz tvirtina, kad šitie diskai yra atsparūs iki 1200 °C temperatūros.
Kaniūkai (Molėtai)

Sportas

Kaimas turi savo krepšinio mėgėjų komandą – Kaniūkų „Pasirašom“ ekipą, kuri dalyvauja Molėtų miesto lygos pirmenybėse. Šiuo metu komandai atstovauja devyni įvairaus amžiaus jaunuoliai.

Aplinkinės gyvenvietės

UTENA – 19 km 
 Pakalniai – 8 km
Runionys – 8 km 
 Alanta – 12 km
Skudutiškis – 4 km 
 MOLĖTAI – 20 km
Administracinis nusižengimas

Administracinis nusižengimas (anksčiau – administracinis teisės pažeidimas) – nusižengimas, teisės pažeidimas; priešingas teisei, kaltas (tyčinis arba neatsargus) veikimas arba neveikimas, kuriuo kėsinamasi į valstybinę arba viešąją tvarką, nuosavybę, piliečių teises ir laisves, į nustatytą valdymo tvarką, už kurį įstatymai numato administracinę atsakomybę.
Théodore Rousseau

Biografija

Teodoras Ruso gimė 1812 m. balandžio 15 d. Paryžiuje. Jo tėvas buvo siuvėjas, kilęs iš Juros departamento. Apie 13 metų T. Ruso buvo išsiųstas į Jurą, dirbo raštinėje prie lentpjūvės. T. Ruso trumpai mokėsi pas peizažistą Charles Rémond (1795−1875), po to 1828 m. pradėjo mokytis pas istorinį akademinį tapytoją Guillon-Lethière (1760−1832). Piešė eskizus Kompjeno ir Fontenblo miškuose, Sen Klu miestelyje. 1829 m. dalyvavo konkurse dėl akademinio „Romos prizo“ pradedantiesiems dailininkams istorinio peizažo žanre. 1830 m. T. Ruso lankėsi Overnė, nutapė pirmuosius, savo stilistikos peizažų etiudus. 1830 m. dailininkas tapė Normandijoje, 1834 m. jo peizažą įsigijo Orleano hercogas, T. Ruso laimėjo medalį Paryžiaus Salone. 1835 m. Juroje T. Ruso pradėjo didelio formato peizažą „Gyvulių sugrįžimas iš pievų“, ties kuriuo dirbo metus laiko. Šis paveikslas buvo 1836 m. atmestas Paryžiaus Salono komisijos. Prie to greičiausiai prisidėjo tai, kad T. Ruso bendravo su ekscentriškais ir socialistinių pažiūrų meno bohemos atstovais, kas erzino akademistinę žiuri.
1836 m. T. Ruso pradėjo dirbti ties paveikslu „Miškas ties Breo“, kurį po daugelio revizijų užbaigė tik iki 1867 m. Dailininkas dirbo kartu su Jules Dupré (1811−1889) Beri ir Landai regionuose, Uazos slėnio departamente. Ilgainiui dailininkas iki 1848 m. apsigyveno Barbizone su ilgamete drauge Eliza Gros. 1848 m. Liepos revoliucijos metu buvo išardyta akademistinė Salono žiuri, T. Ruso įtrauktas į Laisvojo salono žiuri ir 1849 m. Salone eksponavo tris paveikslus, buvo apdovanotas aukso medaliu. Tačiau jo kolega Jules Dupré, nors nepristatė nei vieno paveikslo, buvo tais metais apdovanotas Garbės Legiono ordino kryžiumi ir dailininkai susipyko. Žanas Fransua Milė, kuris apsigyveno Barbizone 1849 m., tapo naujuoju T. Ruso draugu tapytoju.
1852 m. T. Ruso buvo apdovanotas Garbės legiono ordinu. Jo paveikslą „Ąžuolai Apremone“ įsigijo imperatoriaus Napoleono III pusbrolis. 1855 m. Visuotinėje Paryžiaus parodoje T. Ruso pristatė 13 paveikslų, kurie susilaukė didelės sėkmės, tačiau vėliau publika tapo vis šaltesnė T. Ruso kūrybos atžvilgiu. Po 1860 m. jo paveikslų pirkėjų buvo mažai, dailininką pradėjo persekioti kreditoriai, žmonos psichinė sveikata pakriko. 1866 m. daug jo paveikslų įsigijo meno dileriai Bramė ir Diuran-Riuelis. 1867 m. T. Ruso buvo žiuri prezidentu Visuotinėje parodoje Paryžiuje ir jos uždarymo metu pelnė Didįjį Garbės medalį, bet, skirtingai nuo kitų žiuri narių, jo rangas nebuvo pakeltas į Garbės Legiono karininkų. Napoleonas III vėliau tai įgyvendino, bet ši istorija palaužė T. Ruso sveikatą ir dailininkas mirė 1867 m. gruodžio 22 d. Barbizone.
Sprogdinimo virvutės delsiklis

Sprogdinimo virvutės delsiklis (angl. detonating cord relay) – įtaisas iš mažų metalinių vamzdelių, kurie pripildyti delstinio pirotechninio mišinio ir sprogstamosios medžiagos. Šie įtaisai naudojami taip sujungti sprogdinimo tinklą iš sprogdinimo virvučių, kad sulėtėtų sprogdinimo detonavimo bangos sklidimas ir sprogdinimo užtaisai sprogtų numatytais laiko momentais.
Tokios sistemos naudojamos kalnakasyboje, griovimo darbuose.
Anu

Anu (An, Anas; šum. 𒀭 = *An) – šumerų mitologijos, o vėliau asirų ir babiloniečių, dangaus dievas, žvaigždynų valdovas, dievų, dvasių ir demonų karalius. Anu yra vyriausias šumerų panteono dievas, įeinantis į triadą kartu su dangaus dievu Enliliu ir vandens dievu Enkiu. 
Kai kada Anu protėviu laikytas dievas Urašas, vėlesniais laikais šios dievybės buvo sutapatintos. Babiloniečių „Enuma Eliš“ epe nurodoma, kad Anu tėvai – pirmapradės dievybės Anšaras ir Kišara. Sutuoktinė – žemės deivė Uraš, vėlesnėje tradicijoje – Ki. Babiloniečiai Anu žmona laikė deivę Antu.

Kultas

Kadangi dantiraščio ženklas AN gali būti suprantamas įvairiai, nėra iki galo aišku, kada An / Anu, kaip konkreti dievybė, anksčiausiai paliudytas. Visgi neabejojama, jog būtent šis dievas minimas Faros dievų sąraše (III tūkst. pr. m. e.). Be to, XXVII a. pr. m. e. Ūrą valdė karalius Mesanepada. Jo vardas reiškia „jaunuolis, kurį pasirinko An“. Aptiktas šio valdovo „dievui An, savo viešpačiui“ dedikuotas kabutis. Vėlesniais amžiais An / Anu kulto būta Uruke bei Nipūre, dievybės vardas sutinkamas karalių tituluose. Lugalzagesis (apie 2375–2350 m. pr. m. e.) ir Sargonas (apie 2334–2279 m. pr. m. e.) titulavosi An / Anu žyniais.
Akadai, Mesopotamijos valdovai, užkariavę Šumerą 2334 m. pr. m. e., jį vadino Anu. Buvo laikomas dievų karaliumi. Sudarė triadą kartu su Bel ir Ea (vėlesnė Enki versija), vadinamas Pirmuoju tėvu (kaip pirmasis dievas). Manoma, kad Uruko miestas buvo Anu kulto centras, o Ištara (Inana) buvo jo žmona.
Anu simbolis – karūna su ragais. Kai kada ji vaizduojama padėta ant sosto. Šventasis gyvūnas – jautis. Antropomorfinių atvaizdų, kurie neabejotinai vaizduotų Anu, nėra žinoma.

Charakteristika

Šumerų ir akadų mitologiniuose tekstuose An / Anu vaizduojamas kaip karalius ir dievų tėvas. Senosios Babilonijos karalystės laikų tekste „Gilgamešas, Enkidu ir požemio pasaulis“ užsimenama apie pirmykštį visatos padalijimą – An atitekę dangūs (11–12 eilutės). Kaip dangaus valdovas, šis dievas minimas ir Atrahasio mite apie tvaną. 
Anu buveinė – aukščiausiasis iš 3 vienas ant kito esančių dangų. Anu keliu buvo vadinama vertikali rytinio horizonto juosta. Į šiaurę nuo jos būta Enlilio kelio, o į pietus – Ea.
Dažnas Anu epitetas – „dievų tėvas“. Jo vaikais įvardijamos įvairios dievybės. Įrašuose iš Lagašo, datuojamuose III tūkst. pr. m. e., kaip Anu vaikai nurodomi Gatumdug, Bau ir Ningirsu. Vėlesniuose tekstuose Anu sūnumis įvardijami Adadas, Enkis (Ea), Enlilis, Gibilis (Gira), Nana / Sinas, Nergalas, Nusku bei Šara, o dukterimis – Inana (Ištarė), Nanaja, Nisaba, Ninisina, Gula, Ninmug, Ninibru, Ninsunė ir Nungalė.
Anu yra dievų Anunaki galva, jis sukūrė demonus Lamaštu, Asagą bei Sebetu. Kaip minima epe „Era ir Išumas“, Anu davęs Erai demonus Sebetu kaip ginklus, skirtus žudyti žmonėms, kai jų keliamas triukšmas pasidarysiąs nebepakeliamas (Lentelė I, 38ff).
Ilgainiui dievas Enlilis savo svarba susilygino su Anu ar net jį pranoko, o jų funkcijos iš dalies ėmė sutapti. Be to, Anu buvo tapatinamas su dievu Amuru, o Seleukidų laikų Uruke – su Enmešara ir Dumuziu.
Antanas Žilinskas (1948)

Biografija

1999 m. Gražiškių vidurinės mokyklos mokytojas, nuo 2001 m. Vilkaviškio krašto muziejaus direktorius.
Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys, Etikos ir procedūrų komisijos pirmininkas.
2000–2003 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys. „Gelbėkit vaikus“ rajono skyriaus pirmininkas.
Aurora (kreiseris)

„Aurora“ (rus. Крейсер «Аврора») – šarvuotadenis kreiseris, esantis Sankt Peterburge, šiaurinėje Petrogrado krantinėje. Kreiseris laikomas vienu iš Sankt Peterburgo simbolių.

Istorija

Laivas pastatytas 1900 m. „Naujojo Admiraliteto“ laivų statykloje pagal K. Tokarevskio projektą. Kovinį krikštą kreiseris gavo 1905 m. gegužės 14 d. Cusimos mūšyje. Vėliau buvo Baltijos laivyne, 1911 m. dalyvavo Siamo karaliaus karūnavimo iškilmėse Bankoke. 
Laivo jūreiviai aktyviai dalyvavo 1917 m. Rusijos revoliucijos įvykiuose. Susiformavęs stereotipas, kad „Auroros“ tuščias šūvis tapo signalu pulti Žiemos rūmus Spalio perversmo metu.
Iki 1940 m. „Aurora“ buvo mokomasis laivas, jame praktiką atliko karinių mokyklų kursantai. Leningrado blokados metais dalyvavo mūšiuose ginant miestą nuo vermachto puolimo ir nuskendo. Po karo pakeltas, suremontuotas ir nuo 1948 m. kaip muziejus stovi prieplaukoje Didžiojoje Nevkoje. 2014–2016 m. kreiseris kapitaliai suremontuotas.
Lietuvos radijo ir televizijos centras

Veikla

Telecentras eksploatuoja didžiausius radijo ir televizijos programų siuntimo tinklus Lietuvoje – tiek antžeminės analoginės televizijos, tiek ir antžeminės skaitmeninės televizijos (DVB-T). TV programų glaudinimo standartą MPEG-4 AVC/H.264 bendrovė pradėjo naudoti 2006 m. Jį įdiegus, atsirado galimybė vienu DVB-T tinklu transliuoti 10 kokybiškų skaitmeninės TV programų. Be to, naudojant šį standartą galima transliuoti ir didelės raiškos TV programas. Telecentras yra Pasaulinio „WiMAX“ forumo narys. 2009 m. bendrovė pirmoji Europos Sąjungoje pradėjo naudoti 4G mobiliojo ryšio „WiMAX“ tinklą interneto paslaugoms teikti.

Paslaugos

Bendrovė teikia radijo ir televizijos programų siuntimo Lietuvos gyventojams, duomenų perdavimo, tinklų sujungimo, telefonijos ir kitas paslaugas. Nuo 2001 m. bendrovė teikia belaidžio interneto „Erdvės“, nuo 2009 m. – mobiliojo 4G interneto MEZON paslaugas. Telecentrui priklauso aukščiausias šalies statinys Vilniaus televizijos bokštas (326,5 m). TV bokšto viduje ir išorinėje dalyje sumontuoti įrenginiai, kuriais siunčiami radijo ir televizijos signalai, perduodami duomenys interneto ir kt. paslaugoms teikti.