google/wiki40b huggingface dataset:
Karolis Sierakauskas

Biografija

Kadetų korpuso, kuriame gavo išsilavinimą 1766–1772 m., absolventas. 1773 metais ten buvo vėliavos nešėju, o 1774 metais kapitonu su pabrigadininko funkcija, 1783 metais paaukštintas į majorus; tuo pat metu buvo geometrijos ir architektūros profesoriumi. Nuo 1789 m. spalio 14 d. dėstė fortifikaciją Karūnos inžinierių mokyklos korpuse. Tais pačiais metais paaukštintas į pulkininkus ir liko vadovauti Karūnos inžinierių korpusui. Pulkininko laipsnyje liko iki 1794 m. birželio.
ATR-Maskvos 1792 m. kare apdovanotas Virtuti Militari kryžiumi.
Kosciuškos sukilimo metu vadovavo divizijai ir korpusui, paaukštintas į generolus-majorus, sužeistas Maciejovicės mūšyje, pateko į nelaisvę.
Varšuvos kunigaikštystėje divizijos generolas.
1812 metais karinio ministro Juzefo Vielhorskio pavaduotojas. 1815 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Nuo 1815 metais artilerijos ir inžinerijos korpuso vadas, 1818 metais paaukštintas į artilerijos generolą ir senatorių-vaivadą.
Palaidotas kalvinistų kapinėse Varšuvoje, katakombose.
Henris

Henris (simbolis H) - SI sistemos induktyvumo matavimo vienetas. Pavadintas JAV fiziko Džozefo Henrio, beveik tuo pačiu metu, kaip ir Maiklas Faradėjus, atradusio elektromagnetinės indukcijos reiškinį, vardu.
Vusteris (Masačusetsas)

Istorija

Gyvenvietėje įsikurta 1673 m. Miestas įkurtas 1722 m., miesto teisės suteiktos 1844 m.
Rusijos imperijos kariuomenė

Istorija

Rusijos imperijos kariuomenės užuomazga – jaunojo Petro Aleksejevičiaus 1683 m. kariniams žaidimams Preobražensko kaime iš bendraamžių suformuoti „pramoginiai pulkai“, kuriuose pats Petras tarnavo tik būgnininku. Iš šių pulkų 1687 m. buvo sudarytas leibgvardijos Preobražensko pulkas.
Petrui I apsilankius Europos valstybėse buvo atlikta senosios kariuomenės reorganizacija, iš esmės sukurtas naujas Rusijos karo laivynas, artilerija, reformuota kavalerija. Ši struktūra praktiškai išsilaikė iki 1807–1812 m. karų su Prancūzija.
Dar viena kariuomenės valdymo ir struktūrinė reforma buvo atlikta po kariuomenės pralaimėjimų Rusijos-Japonijos kare. Tačiau tai Rusijos imperijos nebeišgelbėjo – 1917 m. Vasario revoliucija panaikino visą imperiją.

Kariuomenės struktūra

Rusijos imperijos kariuomenę sudarė:

Pėstininkai

Pėstininkų divizijos buvo suskirstytos pagal teritorinį principą į 4 apygardas, kiekvienoje po 13 pėstininkų divizijų, iš viso 208 pulkai.
Kalėnai

Istorija

Seniau Kalėnai buvo vadinami šalia esančios vietovės vardu – Traksėdžiais. Iki 1832 m., kol nebuvo nutiesto kelio per Lauksargius, Tilžės – Tauragės kelias ėjo per Kalėnus, Meldiklaukius, Požerūnus, Jovarus. Kol nebuvo nutiestas kelias, kaimas buvo didesnis už Lauksargius, todėl čia 1728 m. pradėjo veikti mokykla, 1736 m. ją lankė 33 vaikai iš Kalėnų, Traksėdžių, Meldiklaukių, Lauksargių, Papilkių, Oplankių ir Greižėnų. Mokykloje buvo dėstoma lietuviškai, nors mokytojai buvo vokiečiai.
Donegalo įlanka

Donegalo įlanka (angl. Donegal Bay, air. Bá Dhún na nGall) – didelė Atlanto vandenyno įlanka, įsiterpusi į Airijos salos šiaurės vakarinę dalį. Atskiria Donegalo grafystę (šiaurėje), nuo Leitrimo ir Sligo grafysčių (pietuose). Krantai labai skardingi. Čia yra 6-as pagal aukštį Europoje Slev Lygo klifas (601 m). Įteka Erno ir Esko upės.
Prie Donegalo įlankos įsikūrę miesteliai: Donegalas, Kilibegsas, Bališanonas, Bundoranas, Tulachanas.
Žeta

Žeta (portug. Ilha de Jeta) – sala Atlanto vandenyne, šalia Bisau Gvinėjos krantų. Priklauso Kašeu regionui. Yra tuoj į vakarus nuo Pesišės salos, Mansoa estuarijoje, nuo žemyno atskirta 3 km pločio sąsiauriu. Į pietus yra smulkios Kaio salelės (vienoje jų yra švyturys). Plotas – 108,9 km². Kranto linijos ilgis – 72,6 km.
Salos paviršių dengia tropiniai miškai, pakrantės vešliai apžėlusios mangrovių sąžalynais. Yra daug trumpų upių, pelkynų. Klimatas tropinis, vasarą dažnos liūtys.
Žetoje gyvena mandžakų tautos žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Bagangas.
Augustinas Povilaitis

Biografija

Gimė 11 vaikų šeimoje. Savanoriu įstojo į Lietuvos kariuomenę, dalyvavo nepriklausomybės kovose su bermontininkais, buvo sužeistas. Kaip savanoris gavo 15 ha žemės, prisipirkęs dar tiek pat, Giedrių kaime įkūrė pavyzdinį ūkį. Buvo abstinentas, su paskaitomis prieš alkoholizmą apvažinėjo visą Lietuvą.
1920–1927 m. saugumo policijos valdininkas. 1927–1931 m. Kriminalinės policijos valdybos direktoriaus asmeninis sekretorius. 1931–1934 m. Valstybės saugumo policijos viršininkas. 1933 m. eksternu baigė Kauno suaugusiųjų gimnaziją. 1934–1940 m. LR Vidaus reikalų ministerijos Valstybės saugumo departamento direktorius. 
1939 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakulteto Ekonomikos skyrių. Mėgo literatūrą, meną, rašė straipsnius periodiniams leidiniams „Lietuvos aidas“, „Vairas“, „Ūkininko patarėjas“, redagavo „Kriminalistikos žinyną“, skaitė paskaitas Radiofone.
1940 m. birželio 13 d. atleistas iš pareigų. Neatlaikiusi Maskvos spaudimo Lietuvos Vyriausybė sutiko, kad birželio 15 d. Kazys Skučas ir Augustinas Povilaitis būtų suimti (vad. Butajevo byla).  Abu iš Vokietijos pasienio buvo nuvežti į Kauną ir uždaryti į VI forto kalėjimą, tuomet vadintą drausmės batalionu, čia tardyti. 1941 m. birželio 23 d. SSRS Aukščiausiojo Teismo karinė kolegija nuteisė jį mirties bausme. 1941 m. liepos 12 d. sušaudytas Maskvos Butyrkų kalėjime. 1993 m. reabilituotas.
Naminis kalakutas

Matmenys

Naminių kalakutų vidutinis kūno ilgis 100–124,9 cm. Patinų svoris – 12–16 kg (sunkiausias užaugintas svėrė 39 kg), patelių – 7–9 kg. Per metus kalakutės padeda apie 90 kiaušinių. Peri 28 paras.

Auginimas Lietuvoje

Lietuvoje kalakutai buvo laikomi dvaruose, valstiečiai jų beveik neturėjo. 1939 m. šie paukščiai sudarė tik 2,4 % šalyje auginamų paukščių, daugiausia jų buvo Užnemunėje.

Žodžio kilmė

Kalakuto pavadinimai daugelyje kalbų reiškia vis skirtingas geografines vietas; pvz., angl. turkey, turk. hindi, portug. peru. Lietuviškas paukščio vardas kilęs nuo Kalikuto uosto. Spėjama, kad tokia painiava kilo dėl to, kad šis paukštis buvo supainiotas su giminingu paukščiu patarška. Prekybą šiais paukščiais daugiausia kontroliavo Osmanai (Turkija), o tie paukščiai gabenti iš Madagaskaro. Indijos pavadinimas su gyvūnu susijęs greičiausiai dėl Amerikos laikymo Azijos (Indijos) dalimi.

Mėsa

3–4 mėnesių kalakučiukus jau galima valgyti. Mėsa dietinė, skani, lengvai virškinama.
Samuelis Kuklianskis

Biografija

1953 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1989 m. teisės mokslų daktaras.
1953–1955 m. Dotnuvos rajono prokuratūros, 1955–1957 m. Šiaulių miesto prokuratūros tardytojas. 1957–1967 m. Lietuvos TSR prokuratūros ypatingai svarbių bylų tardytojas, 1967–1970 m. Tardymo skyriaus prokuroras. 1970–1990 m. Teismo ekspertizės mokslo tyrimų instituto Nusikalstamumo tyrimo ir įstatymų tobulinimo skyriaus vedėjas. 1990–1991 m. Teisės informacijos departamento prie Teisingumo ministerijos direktorius.
1991–2003 m. Lietuvos teisės universiteto (1990–1997 m. Lietuvos policijos, 1997–2000 m. Lietuvos teisės akademija) dėstytojas; nuo 1993 m. profesorius.
Vedęs. Dukra Faina Kukliansky. Teisės firmos "Laistrigone", bendrovės „Hiroma“ advokatė.

Mokslinė veikla

Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: nusikalstamumo prevencija, kriminologijos problemos, kriminalistika. Paskelbė daugiau kaip 150 mokslinių straipsnių.
Juodmarškinių laipsniai

Juodmarškinių laipsniai – sukarintosios Juodmarškinių organizacijos laipsniai. Juodmarškinių daliniai buvo Italijos kariuomenės dalis, o jų laipsniai buvo karinių laipsnių analogas ir suderinti su to meto Italijos armijos laipsniais, nors pavadinimai sutapo ne visi. Dalis juodmarškinių laipsnių pavadinimų buvo parinkti pagal Romos imperijos karinius laipsnius (pvz., generolas konsulas) ar dalinių pavadinimus (pvz., manipulos vadas).
Pašimšės akmuo

Pašimšės (Ėrtelio) akmuo – valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, esantis šalia Pašimšės kaimo, Tytuvėnų apylinkių seniūnijoje, Kelmės rajono savivaldybėje.
Riedulys 1964 m. paskelbtas gamtos paminklu. 2005 m. spalio 3 d. įregistruotas LR Saugomų teritorijų kadastre.
Akmuo nuorodomis nepažymėtas. Pasiekiamas iš kelio  2105  Tytuvėnai–Pakapė–Šiauliai , 3 km į šiaurę nuo Kiaunorių, pasukus į pietvakarius. Apie 0,8 km žvyrkelis apie 0,8 km veda pro Pašimšės gynybinį įtvirtinimą-piliakalnį link buvusio dvaro teritorijos. Toliau lauko keliukas apie 0,5 km veda nuokalne link miško. Masyvus, apsamanojęs, apie 2 m aukščio riedulys stūkso dirbamo lauko paribyje, miškingo Šimšės upelio slėnio pakraštyje.
Eugen Kalkschmidt

Biografija

Gimė 1874 m. gruodžio 10 d. Budelkiemyje. Mokėsi Klaipėdos vidurinėje mokykloje, vėliau mokėsi Tilžės gimnazijoje. Baigęs mokslus išvyko uždarbiauti į Berlyną, tačiau grįžo į Įsrutį, kur dirbo spausdinimo įmonėje, vėliau vėl dirbo Tilžėje. 1892 m. išvyko dirbti į Šmalkaldeną, Tiuringijoje, buvo paimtas į karinę tarnybą Miunchene, o 1894 m. išvyko į Hamburgą, kur pradėjo vaidinti teatre. 1896 m. pradėjo vaidinti Drezdeno teatre, kur vienerius metus studijavo dramos studijas. 1898 m. vaidino Leipcigo teatre, kur susipažino su dramaturgu Frank Wedekind. Pradėjo domėtis literatūra ir estetika. Rašė straipsnius į įvairius laikraščius estetinės architektūros ir interjero tematika. 1905 m. vedė dailininkę Olga Therese Batsch (1876–1959). 1906 m. išleido pirmąją knygą Großstadtgedanken. Sammlung von Anregungen aus der ästhetischen Praxis. 1912-1923 m. dirbo Miuncheno meno žurnalo Jugend redaktoriumi, rašė straipsnius literatūros, fotografijos ir muzikos tematika. I pasaulinio karo metu kovojo fronte, buvo apdovanotas. Po karo rašė knygas apie meno ir Vokietijos istoriją. Mirė 1962 m. vasario 1 d. Miunchene.
Kauno Lavera

Istorija

1993-1994 metų reguliariajame sezone užėmė trečią vietą, tačiau mažajame finale pralaimėjo Vilniaus "Statybai" ir medaliais nepasipuošė. Kitame sezone "Lavera" reguliariajame sezone vėl liko trečia ir po atkaklios kovos pusfinalyje nusileido Kauno "Atletui". Varžybos dėl trečios vietos organizuojamos nebuvo. Iškart po sezono klubas paskelbė apie savo bankrotą.
Čchaltos kalnagūbris

Čchaltos kalnagūbris (gruz. აფხაზეთის ქედი) arba Abchazijos kalnagūbris yra kalnagūbris Abchazijoje, Kaukazo pietų šlaite; Bzybės kalnagūbrio tęsinys. Ilgis 60 kilometrų. Didžiausias aukštis 3156 metrai. Susidaręs iš porfiritų ir skalūnų. Yra ledynų.
Girtas Jakovlevas

Biografija

1963 m. baigė Latvijos konservatoriją. Nuo 1960 m. Latvijos nacionalinio teatro (iki 1988 m. Andrejo Upyčio dramos teatras) ir kino aktorius.
Branduolinė fizika

Branduolinė fizika yra fizikos šaka, kuri tiria atomų branduolių savybes ir sąveikas. Šios srities atradimų rezultatai darė ir daro didelę įtaką kasdieniniam gyvenimui bei įvairioms mokslo sritims. Radioaktyvumas panaudojamas medicinoje, gamyboje, radioaktyvių izotopų indikatoriai prisidėjo prie biochemijos tyrimų plėtros.
Bioliuminescencija

Bioliuminescencija (gr. bios 'gyvybė', 'gyvenimas'; lot. lumen 'šviesa') – gyvųjų organizmų švytėjimas. Dauguma bioliuminescencija pasižyminčių organizmų gyvena vandenynuose. Tai įvairūs stuburiniai ir bestuburiai: žuvys, moliuskai, medūzos, dumbliai. Sausumoje bioliuminescencinėmis savybėmis pasižymi kai kurie grybai, sausumos bestuburiai.
Ikitosas

Istorija

Miestą įkūrė jėzuitų misija 1750 metais. 1864 m. Ikitosas tapo departamento centru. XX a. pirmojoje pusėje Ikitosas buvo vienas svarbiausių pasaulyje kaučiuko apdirbimo centrų.

Ekonomika

Ikitosas – uostas prie Amazonės upės (pasiekiamas ir jūrų laivais). Naftos perdirbimo, medienos apdirbimo pramonė. Apylinkėse auginama medvilnė, ryžiai, tabakas. Kaučiuko gamyba. Vertingos medienos kirtimas. Yra universitetas.
Sergejus Naumovas

Sergejus Naumovas (g. 1969 m. balandžio 4 d., Rygoje) – Latvijos ledo ritulio vartininkas.
2006 m. jis žaidė Latvijos ledo ritulio lygos klube HK Riga 2000. Savo karjerą Naumovas pradėjo Rigas „Dinamo“ klube, per savo karjerą yra žaidęs Rusijoje, Šiaurės Amerikoje, 2 sezonus praleido Švedijoje. Latvijos rinktinės sudėtyje pirmąkart jis dalyvavo 1993 m. Pasaulio čempionate, nuo to laiko jis yra žaidęs 9 Pasaulio čempionatuose ir 2 (2002 ir 2006 m.) Olimpinėse žaidynėse.
Augalinė ląstelė

Augalinė ląstelė – eukariotinių organizmų ląstelė, būdinga augalams.
David Miliband

Vaikystė

David Miliband gimė Londone, žydų emigrantės iš Lenkijos Marion Kozak ir Belgijoje gimusio marksisto Ralpho Milibando šeimoje. Apie savo kilmę pats D. Milibandas sakė: „aš esu žydų emigrantų vaikas ir tai yra labai svarbi mano identiteto dalis“. Abu jo seneliai iš tėvo pusės gyveno žydų kvartale Varšuvoje. O senelis Samuelis, kuris buvo profesionalus odos gaminių siuvėjas, kovojo Raudonosios armijos pusėje per lenkų-sovietų karą 1919-1921 m. ir po to išvyko į Belgiją. Jo senelė Renia taip pat emgiravo į Belgiją ir su Samueliu susituokė 1923 m. Prasidėjus II pasauliniam karui ir vokiečiams įsiveržus į Belgiją, Samuelis su D. Milibando tėvu Ralphu pabėgo į Angliją, o motina su jaunesniąja seserimi Nan liko Belgijoje. Pora vėl susijungė tik 1950 m. Lankydamsis Varšuvoje 2009 m., D. Milibandas aplankė savo šeimos kapą Varšuvos žydų kapinėse. Vizito metu jis pareiškė: „mano motina gimė čia, jos gyvybę išsaugojo tie, kurie rizikavo savo pačių pastoge, gelbėdami ją nuo nacių prievartos“. Jis taip pat sakė, jog yra vienas iš milijono britų, turinčių lenkiško kraujo.
Abu Dabio emyratas

Geografija

Emyratas ribojasi su Saudo Arabija ir Omanu pietuose, o iš šiaurės jį skalauja Persijos įlanka, kurios pakrantėse gausu naftos telkinių. Didžiąją dalį teritorijos užima negyvenama Rub el Halio dykuma. Dauguma gyvenviečių įsikūrusios įlankos pakrantėje, tačiau giliau žemyne yra didelė Livos oazė.

Istorija

Teritorija gyvenama nuo 3 tūkstantmečio pr. m. e. Ilgus amžius čia verstasi tik datulių auginimu oazėse, perlų rinkimu Persijos įlankoje ir karavanine prekyba. XX a. vid. atrasta nafta iš esmės pakeitė emyrato vystymąsi. Abu Dabio emyrato iniciatyva buvo sudaryti Jungtiniai Arabų Emyratai.
Juvelyrika

Juvelyrika (iš ol. juweel 'brangakmenis') – taikomosios dekoratyvinės dailės šaka.
Juvelyrikai priskiriami papuošalai, smulkūs liturginiai reikmenys, miniatiūrinė plastika iš tauriųjų ir spalvotųjų metalų  (auksas, sidabras, platina, varis, alavas, titanas) ar jų lydinių bei brangiųjų ir pusbrangių akmenų (ametistas, berilas, chalcedonas, cirkonas, granatas, ortoklazas, opalas, piropas, rutilas, sfaleritas, spodumenas, topazas). Juvelyrikoje taip pat plačiai naudojamas dramblio kaulas, perlai, gintaras ir kitos natūralios medžiagos.
Kuriant dirbinius taikomi dailiųjų amatų būdai – kalyba, liejyba, kalstymas, drožyba, granuliavimas, filigranas ir mechaniniai būdai – štampavimas, presavimas, valcavimas. Gamyboje naudojamas juodinimas, ėsdinimas, oksidacija, emaliavimas. Juvelyrinių dirbinių paviršius poliruojamas, šlifuojamas, puncuojamas. Jie puošiami inkrustacija, raižyba.
Turi puošybinę, socialinę, simbolinę, ikiistoriniais laikais turėjo ir maginę funkciją.
Julius Garnelis

Biografija

Mokėsi Kauno Varpo gimnazijoje. Buvo Kauno „Jaunalietuvių sporto organizacijos" mokyklos auklėtinis. Treneris Kęstutis Kaunas (g. 1942 m.).
 MRU studentas. Surėjaus universitete (Pietryčių Anglijoje) studijavo finansų matematiką, pagal mainų programą studijavo Nanjano technologijos universitete (Singapūras).
Tarptautinis Sopoto dainų festivalis

Tarptautinis Sopoto dainų festivalis (lenk. Międzynarodowy Festiwal Piosenki) – dainų atlikėjų konkursas, kasmet vykstantis Lenkijos kurorte Sopote prie Baltijos jūros. Festivalį organizuoja Lenkijos visuomeninė televizija TVP kartu su privačiu televizijos kanalu TVN. Tai yra vienas didžiausių muzikos renginių Lenkijoje.

Istorija

Pirmasis Sopoto festivalis buvo surengtas 1961 m., pagrindinis organizatorius buvo Vladislavas Špilmanas iš Lenkijos radijo.
1977–1980 m. festivalį laikinai pakeitė Intervizijos dainų konkursas (angl. Intervision Song Contest), kuris taip pat buvo organizuotas Sopote.
Priešingai Eurovizijos dainų konkursui, Tarptautinis Sopoto dainų festivalis dažnai keičia taisykles ir formatą ir siūlo įvairius konkursus dainų atlikėjams. Tai nėra vien tik Europos atlikėjų pasirodymui skirtas renginys – jame dažnai dalyvauja atlikėjai iš Kubos, Dominikos Respublikos, Mongolijos, Naujosios Zelandijos, Nigerijos, Peru, Pietų Afrikos Respublikos.
Festivalio populiarumas nulėmė, kad 2005 m. jo organizavimas buvo perduotas privačiai televizijai TVN.
Nuo 1999 m. festivalyje nebuvo didžiojo prizo, o TVP televizija nutarė į festivalį kviesti muzikos žvaigždes (pavyzdžiui, Whitney Houston ir kt.). 2005 m. TVN televizija nutarė sugrąžinti festivaliui konkurso formatą, o 2006 m. į festivalį pakvietė Elton John.

Nugalėtojai pagal šalis

Lenkija (10), TSRS, Jungtinė Karalystė (4), JAV (3), Kanada, Suomija, Graikija ir Šveicarija (2), Austrija, Čekoslovakija, Prancūzija, Vokietija, Italija, Latvija, Lietuva, Nyderlandai, Norvegija ir Švedija (1)
Vladislovas Raugelė

Vladislovas Raugelė (1927 m. gegužės 15 d. Ratkūnų k., Rokiškio r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija

1941 m. baigęs Suvainiškio pradžios mokyklą, mokėsi Pandėlio progimnazijoje ir Rokiškio gimnazijoje. Nesant muzikos mokytojo, jaunuolis suorganizavo gimnazijos baigiamųjų klasių mišrųjį chorą.
Baigęs gimnaziją, 1947 m. rudenį pradėjo mokytojauti Pandėlio vidurinėje mokykloje – dėstė muziką, fiziką ir matematiką. Suorganizavo vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį ir mergaičių chorus, vėliau – ir vaikų chorą bei skudučių ansamblį. Mišrųjį chorą parengė 1950 m. respublikinei dainų šventei.
1953–1956 m. – Pandėlio darbo jaunimo vidurinės mokyklos direktorius ir matematikos mokytojas. Kurį laiką neakivaizdiniu būdu studijavo fiziką – matematiką Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute. 1955–1959 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. Antanas Ilčiukas).
Pandėlio vidurinės mokyklos vaikų chorą ir skudučių ansamblį parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei. Skudučių ansamblis konkurse pelnė antrąją vietą. Kiek laiko vadovavo Pandėlio kultūros namų ir Suvainiškio kaimo mišriesiems chorams, su kuriais lankėsi Latvijoje ir Estijoje.
1960–1991 m. – Kauno 15-osios ir 1961–1966 m. – Kauno 13-osios vidurinių mokyklų muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų, vokalinių ansamblių, pučiamųjų orkestro ir skudučių ansamblio vadovas. Vaikų chorus parengė visoms respublikinėms moksleivių dainų šventėms, taip pat 1965, 1970, 1975 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms. Skudučių ansamblis dalyvavo 1964 ir 1969 m. respublikinėse moksleivių dainų šventėse.
Gausius chorų kolektyvus mokytojas parengė ir Kauno miesto dainų šventėms, chorų apžiūrose ir konkursuose pelnydavo prizinių vietų, dažnai koncertuodavo moksleiviams ir jų tėvams. Be to, pedagogas 1960–1963 m. muzikos mokė ir Kauno 9-ojoje septynmetėje mokykloje, 1961–1963 m. buvo Kauno vaikų namų choro ir mergaičių vokalinio ansamblio vadovas. Taip pat vadovavo Kauno mokytojų namų ir fabriko „Mada“ pučiamųjų orkestrams.
V. Raugelė – Pandėlio rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, Kauno miesto dainų švenčių dirigentas. 1968–1971 m. – Kauno miesto muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas. 1964 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Šauk į gyvuosius, melskis už mirusius

Turinys

Po sėkmingo banko apiplėšimo Deno Hogano gauja susirenka Šakalo rančoje netoli Meksikos, laukdami kol šio mergina Eleonora atgabens aukso krovinį, o nusamdytas vedlys perves juos per kalnus į kitą šalį. Tačiau vietoje šio pasirodo nepažįstamasis, pasivadinęs Džonu Vebu, ir pasisiūlo padėti pereiti sieną už pusę laimikio. Kadangi netoliese gaujos ieško reindžerių būrys, Hoganas sutinka.
Pakeliui gauja, atsargiai kiršinama Vebo, ima pykstis ir jų būrys vis labiau retėja. Galiausiai, atsidūręs pasienyje ir atsikratęs visų savo kompanionų, Hoganas sužino, kad dėžėse gabenama visai ne auksą, o naujasis vedlys turi su juo asmeninių sąskaitų…
Pampasas

Istorija

Pampasas oficialiai įkurtas 1825 m.
Nova Sulė

Istorija

Gyvenvietė, priklausiusi Bohemijos karalystei, minima nuo XIV a. 1585 m. dokumente paminėta gyvenvietė, vadinta Neusalzburg, vėliau pavadinimas pakeistas į Neusalz. 1592 m. pastatytas prekybinis uostas. 1591–1597 m. statyta protestantų šv. Mykolo bažnyčia, kuri 1654 m. pertvarkyta į Romos katalikų. 1742 m. okupuotas Prūsijos karalystės. Karalius Frydrichas II 1743 m. spalio 9 d. suteikė miesto teisės.
XIX a. pastatyti lino ir plieno fabrikai. 1871 m. geležinkelio bėgiais sujungtas su likusia Silezija. Tais pačiais metais tapo Vokietijos imperijos dalimi. 1897 m. spalio 11 d. prasidėjo uosto plėtros ir modernizavimo darbai. 1919 m. tapo Prūsijos (Žemutinės Silezijos provincijos) dalimi.
Širdiplėvė

Širdiplėvė (lot. pericardium) – viena žmogaus (ir kitų gyvūnų) kūno plėvių, apgaubianti ir apsauganti širdį. Širdiplėvė sudaryta iš trijų membranų; yra svarbi apsaugoti nuo širdies ir plaučių tarpusavio trynimosi. Tarp membranų esama ertmės, vadinamos širdiplėvės ertme, kuri yra užpildyta skysčiu. Per daug šio skysčio spaudžia širdį ir sukelia klinikinių problemų. Širdiplėvės uždegimas sukelia perikarditą – būseną, kai širdies membranos trinasi viena į kitą.

Struktūra

Širdiplėvė sudaryta iš dvejų sluoksnių – paviršinio skaidulinio (lot. Pericardium fibrosum) ir vidinio serozinio (lot. Pericardium serosum).
Paviršinis sluoksnis viršuje pereina į stambių kraujagyslių adventiciją, o priekyje krūtinkauliniais širdies raiščiais (lot. Ligamenta sternopericardiaca) prisitvirtina prie krūtinkaulio vidinio paviršiaus. Pati širdiplėvė sudaryta iš dviejų lapų: visceralinio (lot. Lamina visceralis), kuris suauga su širdies paviršiumi ir dar vadinamas epikardu , ir pasienio (lot. Lamina parietalis), kuris dengia širdį iš priekio ir šonų atokiau nuo jos paviršiaus. Tarp viceralinio ir pasienių lapų yra širdiplėvės ertmė (lot. Cavum pericardii), kurioje yra nedaug serozinio skysčio (lot. Liquor pericardii). Visceralinis lapas (lot. Epicardium) pereina į pasieninį lapą palei širdies kraujagysles ir prieširdžių užpakaliniame paviršiuje. Dešiniajame prieširdyje perėjimo linija kyla nuo apatinės tuščiosios venos prie viršutinės tuščiosios venos ir apima ją iki lykinės venos (lot. Vena azygos) žiočių. Kairiajame prieširdyje ji eina horizontaliai tarp dešiniosios ir kairiosios viršutinių plaučių venų. Ties aorta perėjimo linija per 1 cm nesiekia žastinio galvos kamieno (lot. Truncus brachiocephalicus), ties plaučių kamienu beveik siekia arterinį raištį (lot. Ligamentum arteriosum). Per plaučių venas ji eina ties jų įėjimu į plaučių vartus. Apačioje širdiplėvė suauga su diafragmos sausgysliniu centru ir priekine raumenine dalimi. Užpakalyje purusis jungiamasis audinys širdiplėvę jungia su stemple ir aorta. Vietoje, kur visceralinis lapas pereina į pasienį, susidaro skersinis (lot. Sinus transversus pericardii) ir įstrižinis (lot. Sinus obliquus pericardii) ančiai. Skersinis antis yra už kylančios aortos ir plaučių kamieno. Priekyje jis atsiveria plyšiu tarp kylančios aortos ir viršutinės tuščiosios venos. Įstrižinis antis yra tarp dešiniųjų ir kairiųjų plaučių venų, o į apačią nusitęsia link apatinės tuščiosios venos (lot. Vena cava inferior).