google/wiki40b huggingface dataset:
Imties tūris

Imties tūris (angl. sample size) – tai imties tiriamų individų arba objektų skaičius. Norint apskaičiuoti imties tūrį, būtina žinoti tiriamojo požymio variaciją, reikšmingumo lygmenį ir leistinąją matavimo paklaidą. Imties tūris tuo didesnis, kuo didesnė požymio variacija, didesnis reikšmingumo lygmuo ir mažesnė leistinoji matavimo paklaida.
Audrius Bitinas

Išsilavinimas

1993 m. baigė Anykščių J. Biliūno vidurinę mokyklą. 1998 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete – teisę, teisininko kvalifikacinis laipsnis. Studijavo Jean Moulin Lyon III universiteto Teisės fakultete Lijone (Prancūzija), studijų diplomas (1996–1997 m.); Prancūzijos aukštųjų socialinės apsaugos studijų centre (EN3S) St. Etienne (2004 m. sausio mėn. – 2004 m. liepos mėn.). Socialinio draudimo įstaigų vadybos diplomas. 2008 m. gegužės 21 d. socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.

Veikla

1996–1997 m. teisinių paslaugų UAB „Egirona“ teisininkas. 1997–2001 m. AB „Lietuvos telekomas“ juriskonsultas, generalinio direktoriaus padėjėjas, Generalinio administravimo skyriaus direktorius, Tinklo departamento Teisės skyriaus viršininkas. 2002–2008 m. Valstybinio socialinio draudimo fondo valdyba prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos, Teisės skyriaus vedėjo pavaduotojas, Teisės skyriaus vedėjas.
Nuo 2006 m. MRU viešojo administravimo katedros lektorius, docentas. 2006–2007 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Tarptautinės ekonomikos ir vadybos katedros lektorius, docentas.
Nuo 2009 m. MRU Teisės fakulteto Darbo teisės ir socialinės saugos katedros docentas.
Nuo 2011 m. MRU Teisės fakulteto Darbo teisės ir socialinės saugos katedros profesorius.
2008-2011 m. įrašytas į praktikuojančių advokatų sąrašą. Nuo 2011 m. vasario 1 d. LR SADM viceministras. Kuruojamos sritys: socialinio draudimo, pensijų ir valstybinių šalpos išmokų, Europos Sąjungos paramos lėšų administravimo, kiek tai susiję su šiomis sritimis.
Vedęs, augina sūnų ir dukrą.
Anglies monoksidas

Smalkės

Šnekamojoje kalboje anglies monoksidas kartais vadinamas „smalkėmis“.
Krosnyje esant aukštai temperatūrai bei deguonies trūkumui degančios medžiagos oksiduojasi ne iki galo.
Tokios sąlygos susidaro, pavyzdžiui, per anksti užstūmus krosnies sklendę.
Kartais išsiskiria balti bei aitraus kvapo dūmai kartu su anglies monoksidu, kuris neturi nei spalvos, nei kvapo.
Tiksliau būtų teigti, kad anglies monoksidas yra smalkių sudedamoji dalis.

Pirmoji pagalba

Ūmiai apsinuodijus anglies monoksidu, ligonį būtina kuo greičiau išnešti į gryną orą. Sunkiais atvejais reikia duoti deguonies ir karbogeno inhaliacijas arba 0,5-1,5 valandos patalpinti nukentėjusįjį į barokamerą ir tiekti deguonį 2-3 atmosferos slėgimu. Trinkant kvėpavimui ar jam sustojus, skirti kvėpavimo centrą dirginančius preparatus (pervitiną, lobeliną), atlikti dirbtinį kvėpavimą. Jei per 2-3 val. šios priemonės neduoda laukiamų rezultatų, taikytinas dalinis ar visiškas kraujo perpylimas.
Anglies monoksidas (smalkės) taip pat įkvepiamas ir rūkant tabaką.

Saugumo technika

Apsinuodijimui anglies monoksidu išvengti svarbu tinkamas įrengimų ir aparatūros, dujų vamzdynų hermetizavimas, dujų mišinių su anglies monoksidu odoravimas, efektyvi vietinė vėdinimo sistema. Garažuose, mechaninėse dirbtuvėse dirbančių variklių išmetamų dujų pašalinimui būtina naudoti specialias žarnas, kurių vienas galas užmaunamas ant išmetimo vamzdžio, o antrasis – išvedamas į atvirą orą. Svarbu sekti, kad anglies monoksido koncentraciją darbo patalpų ore neviršytų leidžiamų ribų.
Angrenas

Istorija

Miestas įkurtas 1946 m. sujungus kalnakasių gyvenvietes. Po TSRS žlugimo miestas nuskurdo, didelė dalis čia gyvenusių rusų emigravo.
Vokietijos ir Latvijos nepuolimo sutartis

Vokietijos ir Latvijos nepuolimo sutartis buvo sudaryta 1939 m. birželio 7 d. (kartu su Vokietijos ir Estijos nepuolimo sutartimi), Berlyne, tarp Trečiojo Reicho ir Latvijos. Sutartį pasirašė Vokietijos ir Latvijos užsienio reikalų ministrai Joachimas fon Ribentropas ir Vilhelmas Munteris. Tai buvo trumpa (dviejų straipsnių) sutartis, kurioje numatyta, kad šalys jokiais atvejais nenaudos viena prieš kitą jėgos. Sutartis sudaryta dešimčiai metų su automatiniu pratęsimu dar dešimčiai metų, jei nebus nutraukta Vokietijos ir Estijos nepuolimo sutartis.
Kitą dieną po sutarties pasirašymo, birželio 8 d., A. Hitleris priėmė Latvijos ir Estijos pasiuntinius, su kuriais aptarė tolimesnį šalių bendradarbiavimą, ypač ekonominį.
Sutartis ratifikuota liepos 24 d. ir Tautų sąjungos pripažinta rugpjūčio 24 d.
Sutartimi Vokietija siekė užkirsti kelią Vakarų ir Sovietų įtakos stiprėjimui Baltijos šalyse. Nepuolimo sutartis su Lietuva jau buvo sudaryta po 1939 m. kovo 22 d. ultimatumo Lietuvai.
Sovietų Sąjunga pati norėjo išplėsti savo įtaką Baltijos šalyse, tačiau Latvija ir Estija, įtardamos Josifo Stalino ketinimus, sutiko pasirašyti sutartį su Vokietija.
Vokietija norėjo pasinaudoti Baltijos valstybėmis, kad sukurtų protektoratą nuo Sovietų Sąjungos. Adolfas Hitleris teisinosi, kad savos įtakos primetimas Latvijai ir Estijai yra naudingas Vokietijai, nes nuo Livonijos Ordino laikų tuose kraštuose gyvavo vokiečių kalba.
Pasirašyti tokią sutartį 1939 m. balandžio 28 d. Vokietija pasiūlė Latvijai, Estijai, Danijai, Norvegijai, Švedijai, ir Suomijai. Norvegija, Švedija ir Suomija pasiūlymą atmetė. Pirmasis sutarties variantas buvo parengtas gegužę, tačiau susitikimas buvo du kartus nukeltas, Latvijos prašymu patikslinti kai kuriuos punktus.
Portugalijos futbolo varžybos 1932–1933 m.

Portugalijos futbolo varžybos 1932–1933 m.
Kžečkovo Stare Bienkai

Istorija

Nuo XIX a. pabaigos kaimas priklausė Dmochi Glinkų valsčiui, Rosochate Košcelnės parapijai. 1827 m. kaime buvo 50 namų ir 346 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 11 namai ir 68 gyventojai, iš kurių 36 vyrai ir 32 moterys
Afrikos auksinė katė

Paplitimas

Paplitę Afrikos žemyne nuo Tanganikos ežero ir pietinės Kenijos arealo rytuose, iki Gambijos arealo vakaruose.

Gyvenamoji aplinka

Gyvena Afrikos drėgnuosiuose atogrąžų miškuose bei tankiai suaugusiuose krūmynuose.

Pavojai jų išlikimui

Nors jų suaugusių individų priskaičiuojama virš 10 000 (remiantis IUCN Cats Red List Workshop 2007 duomenimis), bet yra pastebima jų populiacijos mažėjimo tendencija. Kertant miškus, su jais traukiasi ir afrikos auksinių kačių arealas.

Apibūdinimas

Tai grakštūs, tvirto kūno sudėjimo gyvūnai su maža galva, mažomis ausimis, ilgomis kojomis bei vidutinio ilgio uodega. Jų kailio dėmėtumas ir spalva įvairūs. Kailis nuo kaštoniškai rudos iki sidabriškai pilkšvos arba visai juodos spalvos išmargintas įvairiomis dėmėmelėmis. Vienų taškuotas visas kailiukas, kitų tik taškuota balta papilvė.

Kūno išmatavimai

Maždaug dvigubai didesnis už naminę katę. Jo kūno ilgis 61-100 cm, uodega 16-46 cm, aukštis pečių lygyje 38-55 cm, patinėliai sveria 11-16 kg. Tik kartą išmatuotos patelės svoris buvo 6,2 kg.

Amžius

Nelaisvėje išgyvena iki 15 metų.

Gyvenimo būdas

Gyvena pavieniui ir aktyvūs naktimis. Daugiausiai laiko praleidžia ant žemės, bet gerai laipioja medžiais ir juose praleidžia daug laiko. Jų veisimasis mažai ištirtas, bet manoma kad veda vieną jauniklį.

Mityba

Aukas gaudo sėlindami ir vėliau staigiais šuoliais juos užpuldami. Remiantis jų išmatų analize, jie daugiausiai maitinasi graužikais, nors kartais susimedžioja nedideles antilopes, beždžiones (galbūs susižeidusias, nesveikas) ir paukščius.

Naturalūs priešai

Gamtoje afrikos auksinės katės naturalūs priešai leopardai. Tad dalis šių gyvūnų vengia vietovių, kur dominuoja leopardai.

Artimiausios rūšys

Šiai aprašomai rūšiai, katinių šeimoje genetiškai artimiausi yra servalai ir karakalai.
Ramutė Siliūnienė

Biografija

VU Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Notarė nuo 1975 m. Kauno rajono 1-ojo notarų biuro notarė.
Lietuvos notarų rūmų prezidentė (iki ~1996 m.).
Sigutė Jakštonytė

Sigutė Jakštonytė (g. 1956 m.) – lietuvių diplomatė, teisininkė, Lietuvos ambasadorė Pietų Afrikos Respublikoje (nuo 2015 m.).

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininkės kvalifikaciją. 1999–2000 m. studijavo Oksfordo universitete (Didžioji Britanija).
1979-1984 m. Lietuvos TSR teisingumo ministerijos vyriausioji konsultantė, 1984-1989 m. Lietuvos TRS Ministrų Tarybos Administracijos ir teisės skyriaus referentė, 1989–1991 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės (LRV) Ekonominių ryšių su užsieniu departamento vyriausioji specialistė, 1991–1992 m. LRV Ekonominių ryšių su užsieniu skyriaus programų direktorė.
1992–1993 m. LR užsienio reikalų ministerijos (LR URM) Tarptautinių sutarčių skyriaus pirmoji sekretorė, 1993–1994 m. LR URM Tarptautinių ekonominių sutarčių skyriaus vedėja, 1994–1996 m. Lietuvos ambasados JAV pirmoji sekretorė, 1996–1997 m. LR misijos ES (Briuselyje) patarėja, 1997–2001 m. LR URM Teisės ir tarptautinių sutarčių departamento (TTSD) direktoriaus pavaduotoja, 2001–2002 m. LR URM TTSD direktorė, 2002–2008 m. LR nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Kanadoje. 2008 m. ambasadorė ypatingiems pavedimams LR URM Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamente, vėliau – LR URM Globalios politikos departamente. 2008 - 2012 m. buvo nereziduojanti Lietuvos ambasadorė Indonezijai, Malaizijai, Singapūrui ir Tailandui, vėliau vėl vadovavo URM Teisės ir tarptautinių sutarčių departamentui.
2015 m. liepos mėn. paskirta pirmąja Lietuvos ambasadore Pietų Afrikos Respublikoje .
Kirza

Kirza (rus. кирза, iš кировский + завод 'Kirovo gamykla') - odos pakaitalas iš daugiasluoksnio medvilninio audinio, apdoroto plėviadarėmis medžiagomis. Paviršius turi išspaustą natūralios kiaulės odos reljefinę faktūrą. Didžiąją dalį kirzos panaudoja kareiviškų batų gamyboje. Taip pat iš kirzos gamina gumuotus diržinių pavarų diržus.
Kirza pavadinta pagal pirmąją masinės gamybos vietą - Kirovo dirbtinės odos kombinatą „Iskož“ (rus. Искож).

Gamybos technologija

Kirzos gamybos technologija buvo sukurta 1935 m., jos autorius - Ivanas Plotnikovas (Иван Васильевич Плотников). Kirzą masiškai ėmė gaminti TSRS-Suomijos karo metu kareiviškiems batams gaminti. Išbandžius kirzinius batus žiemos sąlygomis buvo nutarta, kad ši medžiaga batams gaminti netinka, todėl kirzos gamyba buvo praktiškai nutraukta.
1941 m. rudenį ir žiemą kirzą vėl ėmė gaminti dideliais kiekiais, bet jau pagal patobulintą technologiją. Gamyba atnaujinta kariuomenei labai stingant avalynės.
Nuo tada TSRS, o dabar Rusija yra stambiausias pasaulyje kirzos gamintojas pagal Plotnikovo technologiją, kuri liko nepakitusi nuo 1941 m. Apie 85% pagamintos kirzos sunaudojama armijos avalynei (auliniams ir paprastiems batams) gaminti. Kareiviškiems batams gaminti naudoja ne tik kirzą, bet ir juchtą. Daugelis kareiviškų batų daromi kombinuotai - 15% bato (nosis) gaminama iš juchto, o likusi dalis, ypač aulas - iš kirzos. Paskaičiuota, kad iki dabar buvo pagaminta apie 150 milijonų kirzinių batų.
Už technologijos sukūrimą jos autorius Ivanas Plotnikovas (1902-1995) TSRS LKT 1942 m. balandžio 10 d. nutarimu buvo apdovanotas antro laipsnio Stalino premija (100 tūkst. rublių).
2010 m. gegužės 3 d. kirzos išradėjo atminimą pažymėjo memorialine lenta, kuri buvo pritvirtinta prie Novikovo profesinės mokyklos Nr.7 (Tambovo srities Starojurjevo rajono Novikovo kaimas) pastato. Tame pastate anksčiau buvo parapijinė mokykla, kurioje vaikystėje mokėsi I. Plotnikovas.
Agapovka

Istorija

Agapovką 1902 m. įkūrė kazokai.
Gustavas Klucis

Biografija

1913–1915 m. studijavo Rygos meno mokykloje, mokytojai Janis Rozentalis, Vilhelmas Purvytis. 1915–1917 m. mokėsi Petrogrado meno mokykloje. 1917 m. dalyvavo Vasario revoliucijoje ir Spalio perversme. Nuo 1918 m. gyveno Maskvoje, lankė Laisvojo meno studiją, 1918–1921 m. mokėsi pas K. Malevičių. 1921–1924 m. dėstė Aukštosiose meno ir technikos dirbtuvėse Maskvoje. 1938 m. NKVD suimtas ir netrukus sušaudytas Butovo poligone, kitais duomenimis, mirė koncentracijos stovykloje 1944 m. kovo 16 d. 1956 m. reabilituotas.

Kūryba

Kūrė konstruktyvizmo, suprematizmo stiliumi, įtakos turėjo N. Gabo, A. Pevsnerio kūryba. Tapė akvarele, guašu, naudojo koliažą, skulptūras kūrė iš popieriaus ir medžio, vienas pirmųjų knygų iliustracijoms ir projektams naudojo fotomontažo techniką. Sukūrė propagandinių kūrinių TSRS paviljonams Pasaulinėje parodoje Berlyne 1929 m., Paryžiuje 1937 m., agitacinių stendų, plakatų (Tribūnos eskizas 1922 m., „Fundacija“ 1924 m., „Sporto varžybos Maskvoje“ 1928 m.), dekoracijų, kostiumų projektų.
Steven Chu

Stivenas Ču (angl. Steven Chu, g. 1948 m. vasario 28 d. Sent Luisas, Misūris) – JAV fizikas, Nobelio fizikos premijos laureatas, dabartinis energetikos sekretorius.

Biografija

1970 m. baigė Ročesterio universitetą (Niujorko valstija). 1976–1978 m. dirbo Kalifornijos universitete Berklyje. 1978 m. „Belo laboratorijos“ (Bell Laboratories) Muray Hilyje (Niu Džersis) bendradarbis, 1983 m. tapo „AT & T Bell Laboratories“ Holmdelyje Kvantinės elektronikos tyrimų skyriaus vadovu, nuo 1987 m. dėsto Stanfordo universitete, nuo 1990 m. profesorius.
1985 m. su bendradarbiais panaudojo susikertančius lazerio spindulius taikinio atomams lėtinti. Jų greitis buvo sumažintas nuo 4000 km/h iki 1 km/h, o jų temperatūra tapo beveik lygi absoliučiam nuliui. Sukūrė atomų gaudyklę, kurioje galima tirti vadinamuosius užšaldytus atomus. Ši metodika padėjo mokslininkams patobulinti atominius laikrodžius, naudojamus kosminėje navigacijoje, sukurti atominius interferometrus, kuriais galima labai tiksliai išmatuoti gravitacijos jėgą.
1997 m. Nobelio fizikos premija su Klodu Cohen-Tanudži ir Viljamu Filipsu už atomų šaldymo ir kaupimo, pasitelkiant lazerio šviesą, metodų vystymą.
2008 m. gruodžio 15 d. Barack Obama paskyrė S. Chu JAV energetikos sekretoriumi.
Ražiškiai

Istorija

Ražiškiuose nuo 1939 m. kurį laiką gyveno rašytojas Kazys Boruta.
Spindulio sekimas

Spindulio sekimo algoritmas (angl. ray tracing) – vienas trimačių kompiuterinės grafikos vaizdų formavimo metodų. Pagrindinis veikimo principas – šviesos spindulių kelio sekimas, jų sugerties bei atspindžių nuo sutiktų paviršių įvertinimas. Nors realybėje šviesa sklinda iš šviesos šaltinio ir atsispindėjusi nuo paviršių patenka į akį, dauguma algoritmų spindulius pradeda sekti nuo virtualios kameros (akies) iki šviesos šaltinio. Toks atgalinis spindulių sekimas, žymiai pagreitina algoritmo veikimą, nes realybėje tik nedaugelis šviesos šaltinio skleidžiamos šviesos pasiekia akį.
Šiuo metodu galima gauti realistiškus rezultatus, natūraliai gaunami šešėliai, bei atspindžiai nuo įvairių paviršių. Tačiau spindulių sekimo algoritmai būna gan lėti todėl retai naudojami užduotims kur vaizdai turi būti generuojami didele sparta (pavyzdžiui, kompiuteriniuose žaidimuose). Spindulių sekimo algoritmas plačiai naudojamas kuriant 3D animacijas, gaunant fotorealistiškus vaizdus.
Spindulių metimo (ray casting) algoritmą galima laikyti supaprastinta spindulių sekimo algoritmo versija. Supaprastintas algoritmas yra daug spartesnis tačiau juo negaunami tokie efektai, kaip naudojant spindulių sekimo metodą. Spindulių metimo algoritme spindulys sekamas tik nuo akies iki artimiausio paviršiaus ir iki šviesos šaltinio, spindulių sekimo algoritme gali būti sekama kaip spindulys atsispindi nuo daugelio tarpinių paviršių, kol pasiekia šviesos šaltinį. Pirmasis pristatytas spindulių metimo algoritmas buvo 1986 metais, A. Apelio.
Saulius Raščiauskas

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, pramoninės ir civilinės statybos inžinierius.
1997–2000 m. Trakų rajono savivaldybės administratorius. 2000–2003 m. Trakų rajono savivaldybės meras. 2004–2007 m. ir 2007–2008 m. Trakų rajono savivaldybės mero pirmasis pavaduotojas.
1995 m. Lietuvos centro sąjungos narys, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, Trakų skyriaus pirmininkas.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys.
Vaikai – Lukas, Marija.
Svante Arrhenius

Svantė Augustas Arenijus (šved. Svante August Arrhenius; 1859 m. vasario 19 d. Gut Wik, Upsala – 1927 m. spalio 2 d. Stokholmas) – švedų fizikas ir chemikas, 1903 m. Nobelio chemijos premijos laureatas. Suformulavo pagrindinius elektrolitinės disociacijos teorijos dėsnius. Atradus elektrolitinę disociaciją, pateikė naują rūgščių apibrėžimą, atsižvelgdamas į junginių elektrolitinę disociaciją tirpaluose. Daug garsių to meto mokslininkų nesuprato ir nepripažino Arenijaus teorijos, kad daugelis medžiagų gali disocijuoti į jonus. Pavyzdžiui, akademikas Per Teodor Cleve (1840–1905) Arenijaus disertacijos metu sušuko: Tai gryna fantazija! Juk neįmanoma, kad kalis galėtų savarankiškai egzistuoti tirpale. Kiekvienas mokinys žino, kad kalis energingai reaguoja su vandeniu… "
Indra (Latvija)

Istorija

Kaimas (anksčiau Balbinova) kūrėsi prie geležinkelio linijos, vedančios iš Daugpilio į Verchnedvinską Baltarusijoje. 1925 m. gavo gyvenvietės teises.

Žymūs žmonės

Gretimame Mateikių kaime (Mateiki) gimė lietuvių vienuolė Margarita Rimkevičaitė (1875–1969).
Šaiflingas

Istorija

Pirmas vietovės paminėjimas rašytiniuose šaltiniuose 978 m. Buvo minimas 'Sublich' pavadinimu.
Šiuo metu gyvenvietė populiari tarp kalnų turizmą praktikuojančių dviratininkų, kurie renkasi maršrutus pagal Muros upę.
Liepos mėn. pradžioje kaime yra švenčiama „Scheiflinger Kirta“, kai grojama gyva muzika ir linksminamasi.

Asmenybės

Čia gimė futbolininkas Daniel Offenbacher.
Marta Argerich

Biografija

Argerich gimė Buenos Airėse. Ji pradėjo groti pianinu būdama trejų metų. Argerich kilmė yra neaiški: kai kurie sako, kad yra katalonų kilmės, o kiti teigia, ji yra kilusi iš Kroatijos. Penkerių metų amžiaus, ji mokėsi pas mokytoją Vincenzo Scaramuzza, kuris pasižymėjo savo lyrizmu ir jausmo svarba. Argerich pirmąjį savo debiutinį koncertą surengė 1949 metais, būdama aštuonerių metų. Šeima persikėlė į Europą gyventi 1955 metais, kur Argerich Austrijoje studijavo su Friedrichu Gulda. Vėliau ji studijavo su Stefan Askenase ir Maria Curcio. 1957 m., būdama šešiolikos, ji laimėjo Tarptautinį Ženevos muzikos konkursą ir Tarptautinį Ferruccio Busoni konkursą. Didžiausią įtaką jai padarė austrų pianistas Friedrich Gulda, pas kurį ji mokėsi 18 mėnesių.

Karjera

Argerich tapo žinoma pianiste, kai ji laimėjo 1965 m. septintąjį Tarptautinį F. Šopeno pianistų konkursą, Varšuvoje, būdama 24 metų. 1966 m. debiutavo Jungtinėse Valstijose. Tais pačiais metais, ji taip pat įrašė savo pirmąjį albumą, kuriame skambėjo Šopeno, Bramso, Ravelio, Prokofjevo, Listo muzika. 1965 metais ji įrašė Šopeno Scherzo Nr. 3, Polonezą op. 53, bei kitus kūrinius.
Argerich taip pat garsėja savo atlikimu Prokofjevo Koncerto fortepijonui Nr. 3, M. Ravelio Koncerto fortepijonui G-dur, Bacho Partita Nr.2 c-moll, kurią ji įrašė kelis kartus.
Argerich taip pat skatina bei palaiko jaunus atlikėjus. Ji yra svarbi konkursų narė. 1980 m. Tarptautiniame F. Šopeno pianistų konkurse dėl Argerich veiksmų pianistas Ivo Pogorelić atsidūrė dėmesio centre: po trečiojo konkurso turo Pogorelić buvo pašalins, o Argerich teigė, jog jis „genijus“ ir būtina jį perkelti į kitą turą, tačiau kiti žiuri nariai su ja nesutiko. Ji, protestuodama prieš žiūri sprendimą, paliko žiuri nario kėdę. Taip pat ji rėmė keletą menininkų, įskaitant Gabriela Montero ir Sergio Tiempo .
Jos spaudos ir viešumo baimė lėmė likusiąją savo karjeros dalį. Vis dėlto ji yra plačiai pripažįstama, kaip viena iš didžiausių jos laikų pianistų.
Rozalimo ąžuolas

Būklė

Medžio genotipas, augimo sąlygos, žmogaus elgesys lėmė, kad Rozalimo ąžuolas yra šimtmečius menantis medis, neišvengiamai patiriantis natūralius senėjimo procesus. Žaliuojanti lajos dalis vietomis apmirusi ir išlūžusi, pažeistas kamienas, nebespėjantis apauginti atsirandančių žaizdų – neatskiriama sąsaja su branda. Netrikdoma natūrali medžio gynybinė sistema – apmirusios šakos, nebegyvos medienos buvimas – tinka saprofitų augimui, simbiotinių mikroorganizmų veiklai. Ąžuolas aptvertas, todėl po medžio laja išsaugomas natūralus grunto porėtumas, smulkiųjų šaknų gyvybinė veikla.
Širvanas (miestas)

Istorija

Iki 1938 m. vadinosi Zubovka, tada pervadinta Ali Bairamlu (azer. Əli-Bayramlı) A. Bairamovo garbei, o 2008 m. pavadinta Širvanu. 1954 m. gavo miesto teises.
Ganyprova

Istorija

Ganyprovos dvaras minimas 1572 m.
Nykštukinis sakalinis erelis

Paplitimas Lietuvoje

Į Lietuvą užklystanti rūšis. Artimausios nuo Lietuvos jų perimvietės pietų Gudijoje, kur taip pat retas ir įrašytas į jos raudonąją knygą.
Ūkis ir namai

Ūkis ir namai – savaitinis laikraščio „Mūsų rytojus“ priedas, ėjęs nuo 1933 m. birželio 2 d. iki 1936 m. gruodžio 31 d. Kaune.

Istorija

Leido „Rytojaus“ bendrovė. Išėjo 176 numeriai. Tiražas apie 100 000 egz.
Antiterrorismo Pronto Impiego

Antiteroristinė greitojo reagavimo tarnyba' (it. Antiterrorismo Pronto Impiego; ATPI) – Italijos finansų policijos (it. Guardia di Finanza) dalis, sukurta 1983 m., specializuota antiteroristinei kovai ir svarbių asmenų apsaugai. 
Šios tarnybos padaliniai dalyvavo operacijose Albanijoje, Kosove ir Vengrijoje.
CD Monte Carlo

Istorija

Klubas įkurtas 1984 m.
Karmėlavos piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis, dar vadinamas Pilimi, yra miestelio šiaurinėje dalyje, Neries kairiojo kranto aukštutinės terasos krašte. Iš trijų pusių jį juosia daubos, pietryčių pusėje yra aukštuma. Šlaitai nuo daubų pusės statūs, apie 30 m aukščio, apaugę lapuočiais medžiais ir krūmais, vasarą dengiančiais vaizdą į Neries slėnį. Viršūnės aikštelė ovali, 81x61,5 m dydžio, su apardytu kultūriniu sluoksniu. Aikštelėje stovi nuosava sodyba (gyvenamasis namas, pagalbiniai pastatai, sklypas dirbamos žemės) . Aikštelę žiedu juosia 230 m ilgio platus, 9–26 m pločio ir 1–5 m aukščio, išorėje 9 m aukščio pylimas. Už jo yra 110 m ilgio, 4,5 m gylio ir 40 m pločio gynybinis griovys. Piliakalnio pietinėje papėdėje dalis griovio užpilta, o žiedinio pylimo dalis nukasta, įrengiant įvažiavimą į sodybą.

Pilis

Piliakalnyje stovėjo 1385 m. minima Visvaldės pilis, kurią 1388 m. nuo Vokiečių ordino apgynė kunigaikščio Skirgailos vadovaujami pilėnai. Gynybai buvo panaudotos bombardos. 1391 m. rugpjūčio mėn. pilį užėmė ir sunaikino nuo Ukmergės traukiantys kryžiuočiai. Piliakalnis datuojamas XIV a.

Tyrimai

Piliakalnį aprašė Petras Tarasenka. Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1971 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. 2001 m. šalia piliakalnio ieškota papėdės gyvenvietės, rastas tik akmeninis pabūklo sviedinys bei geležinis strėlę primenantis dirbinys, kurie greičiausiai susiję su kariniais veiksmais pilies apgulties metu.

Kapinynas

Kapinynas yra 1 km į pietus nuo piliakalnio, miestelio šiaurės vakarų dalyje. 1975–1977 m. ir 1998–2004 m. jį tyrė Vytauto Didžiojo karo muziejus (tyrimų vadovė K. Rickevičiūtė). Ištirti 222 kapai, datuojami XIV–XVI a. Mirusieji laidoti karstuose. Juose buvo puodų su degėsiais. Rasta geležinių plačiaašmenių kirvių, peilių ir odinių makščių liekanų, adatų, ietigalių, segių, apyrankių, antkaklių, auskarų, kabučių, žiedų, antsmilkinių, smeigtukų, monetų, odinių piniginių ir rankinių fragmentų, puoštų metaliniais apkalais, skiltuvų, skustuvų, galąstuvų. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus.

Aplinkiniai piliakalniai

Piepalių piliakalnis 21 km
Lepšiškių piliakalnis 2,5 km
Milžinų kalno piliakalnis 18 km 
 Gudžionių piliakalnis 20 km
Bernatonių piliakalnis 16 km
Budelių piliakalnis 43 km
Kauno pilis 14 km
Visginų piliakalnis 24 km 
 Varkališkių piliakalnis 25 km
Bijautonių piliakalnis 25 km
Lenino premija

Lenino premija – viena iš aukščiausių TSRS valstybinių apdovanojimų už žymiausius mokslo, technikos, literatūros, meno ir architektūros pasiekimus.

Lenino premijos laureatai

V. Lenino vardo premija
Seoul FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1946 m., kai buvo įkurtas Seoul FC, bet netrukus (1950 m.) šis klubas nustojo veikti.
1976 m. atkurtas. Klubas žaidė nacionalinėje futbolo lygoje (pusiau profesionalioje lygoje).
Po 2003 m. sezono komanda buvo išformuota, o klubas likviduotas.