google/wiki40b huggingface dataset:
Rumunijos transportas

Visa Rumunijos transporto sistema priklauso valstybei ir yra prižiūrimos valstybinių įmonių.
Miestuose visuotinio susisiekimo priemonė yra autobusai, troleibusai ir tramvajai, o Bukareštas turi ir metro.

Geležinkeliai

Visų geležinkelių ilgis: 22 298 km
Elektrifikuoti: 8585 km
Vėžės plotis: 1 435 mm

Istorija

Pirmasis geležinkelis šalyje buvo pastatytas 1869 m. Nuo to laiko Rumunijos traukinių tinklas nuolat plėtėsi ir šiuo metu yra 4 pagal tinklo tankį Europoje, su 22 298 km ilgio traukinių linijomis. Iš jų 8 585 km yra elektrefikuotos linijos.

Plėtra

2009 m. Rumunijoje buvo naudojami tik 321,3 km greitkelių. Naujų kelių paruošimas ir tinklo plėtimas yra vienas šalies vyriausybės tikslų. Iki 2012 m. planuojama pastatyti 800 km naujų greitkelių. Šiuo metu tiesiamas Autostrada Transylvania greitkelis yra didžiausias tokio tipo projektas Europoje – planuojama nutiesti 588 km ilgio naują greitkelį nuo Bukarešto iki Oradijos.

Oro transportas

Šalyje yra 61 oro uostas (2006 m.). Iš jų 25 yra su asfaltuotais pakilimo takais. Taip pat šalyje yra vienas sraigtasparnių oro uostas.

Jūrų transportas

Svarbiausi Rumunijos uostai yra Konstanca prie Juodosios jūros bei Galati ir Braila, kaimyniniai miestai ant Dunojaus žemupio krantų. Giurgiu, vamzdynais sujungtas su naftos gavybos regionais taip pat yra svarbus upių uostas. 1984 m. atidarytas Dunojaus – Juodosios jūros kanalas, jungiantis Konstancą ir Dunojaus upės uostą Černavodą. Kitas kanalas, užbaigtas 1992 m., jungia Maino ir Dunojaus upes, kas leidžia Reino upe transportuoti iš Juodosios į Šiaurės jūrą.
Rumunija turi dvi pagrindines aviakompanijas, tai „TAROM“, priklausanti valstybei, ir privati aviakompanija „LAR“, įsteigta 1990 metais. Tarptautiniai aerouostai yra Bukarešte, Konstancoje, Timišoaroje ir Arade.
Juozas Gavenauskas

Biografija

Mokėsi Kauno IV-ojoje vidurinėje mokykloje, dalyvavo Kauno berniukų chore nuo pat jo įkūrimo. Iš vidurinės m – los 10-klasės perėjo į J. Gruodžio aukštesniąją muz. mokyklą mokytis chorinio dirigavimo. Ją baigęs 1970 m. įstojo į LSSR konservatorija (dabar Muzikos Akademija).
Po baigimo 1975 m. buvo paskirtas į Šiaulius, dirbo pedagoginį darbą Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje, vadovavo miesto Jovaro dainų ir šokių ansambliui(1975–1981; 1988–1999), Šiaulių mokytojų mišriam chorui "Varsa"(1983–1988), miesto mišriam chorui "Žiburys"(1994–1998). Su šiais kolektyvais koncertavo Lietuvoje ir užsienyje (Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje, Rusijoje, Lenkijoje, Moldovoje, Vokietijoje, Čekoslovakijoje, Armėnijoje). Buvo daugelio miesto ir respublikinių dainų švenčių vyr. dirigentas, žiuri komisijų narys.
Panamos istorija

Krikščionybė

Krikščionybės istorija Panamoje prasidėjo XVI a. atvykus ispanų kolonistams. Jau 1513 m. buvo įsteigta pirmoji vyskupija, tačiau savarankiška bažnytinė provincija buvo įkurta tik 1925 m. Šiuo metu ją sudaro metropolinė arkivyskupija, penkios sufraganinės vyskupijos, viena teritorinė prelatūra ir vienas apaštališkasis vikariatas.
Serinas

Serino sintezė (gavimas)

Šiai sintezei reikia vitamino B3 (niacino), B6 (piridoksino) ir folio rūgšties.

Serino sintezė pramonėje

L-serinas pagaminamas fermentacijos būdu, pagaminimo kiekis siekia nuo 100 iki 1000 tonų per metus. Trūkstant L-serino, labai retai pasitaiko vaikų metabolinis sutrikimas – L-serino trūkumas, kuriam būdinga įgimta mikrocefalija, labai atsiliekantis psichomotorinis vystymasis, epilepsijos priepuoliai, encefalopatija, spazminis paralyžius.

Serino sintezė laboratorijoje

Iš metilakrilato šiais etapais:

Signalinė (signalo perdavimo)

D-Serinas, sintezėje, vykstančios smegenyse iš L-Serino, stimuliuoja neuromediatorių veiklą, bei patį signalo perdavimo procesą.
Petras Balčiūnas (1950)

Biografija

Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, bet studijų nebaigė. Vėliau šiame universitete baigė žurnalistiką.
Nuo 1973 m. laikraščio „Biržiečių žodis“ korespondentas, nuo 1981 m. Šiauliuose Lietuvos radijo ir televizijos korespondentas Šiaulių regione, nuo 1993 m. miesto laikraščio „Šiaulių naujienos“ korespondentas, 1994–1996 m. šio leidinio vyr. redaktorius, vėliau redaktoriaus pavaduotojas. Nuo 2002 m. – savaitraščio „Šiaulių kraštas“ žurnalistas.
Pirmieji eilėraščiai publikuoti 1968 m.
Vysockas

Istorija

Vietovė švedišku Trongzundo (šved. Trångsund) pavadinimu žinoma nuo XVI a. Saloje 1710 m. rusai pastatė Trongzundo tvirtovę. 1721 m. sala prijungta prie Rusijos imperijos. 1864–1867 m. pastatyti nauji Trongzundo įtvirtinimai. Suomijos kunigaikštystei 1917 m. tapus nepriklausoma, Trongzundas pervadintas Ūrasu (suom. Uuras). Suomiai pastatė giliavandenį uostą, nutiesė geležinkelio atšaką. Po Žiemos karo, 1940 m. Ūrasas atiteko Rusijai. 1948 m. miestas pervadintas Vysocku (TSRS didvyrio Kuzmos Vysockio garbei).
FK Polissja Žitomir

Istorija

Klubas įkurtas 1959 m. "Avanhardo" pavadinimu. Po to dar keletą kartų keitėsi klubo pavadinimai.
Klubas bankrutavo 2005 m.

Pasiekimai

Niekada nežaidė Ukrainos elito lygoje. Aukščiausias klubo pasiekimas ketvirtoji vieta antros pakopos pirmenybės.
2001/2002 metų sezone Pirmoje lygoje užimta ketvirta vieta lėmė galimybę pasivaržyti dėl patekimo į elito lygą, bet šias rungtynes pralaimėjo ir į elitą nepateko.
Slėgis

Poveikis žmogui

Didžiausią įtaką slėgis daro nardytojams, alpinistams ir pilotams. Pavyzdžiui, esant giliuose vandenyse žmogus negali greitai iškilti į paviršių, dekompresija būna lėta, nes jo kraujyje ištirpęs papildomas azoto kiekis gali užvirti ir iššaukti aeroembolizmą ir kesoninę ligą.
Snaigupė

Aplinkinės gyvenvietės

Ricieliai – 1 km
Gailiūnai – 3 km
Giotto di Bondone

Kūryba

Kai kurie menotyrininkai Džoto kūrybą priskiria vėlyvajai gotikai, nes jo darbų stiprus religinis turinys dar artimas viduramžiams. Tačiau jis neabejotinai buvo naujos eros pradininkas, novatorius, kuris savo tapyboje panaudojo visai naujas, gotikai nežinomas išraiškos priemones. Gotikos dailininkai daugiausia plėtojo monumentalųjį žanrą – vitražą, be to, miniatiūrą. Jie nesistengė perteikti erdvės, jų tapyba buvo plokščia. Pasak Čenino Čeninio (apie 1400 m.), Džotas pakeitė meną „iš graikų į lotynų“. Džoto dailės inovatyvumas buvo aiškiai suprantamas amžininkų, jis sulaukė aukščiausio pripažinimo iš viduramžių menininkų: Dantė 1316 m. „Dieviškosios komedijos“ „Skaistyklos“ dalyje pavadino jį garsiausiu laikmečio tapytoju, Džovanis Bokačas „Dekamerone“ (apie 1350 m.) priskyrė jam tikrojo ir intelektualaus meno, kuris buvo nuvertintas šimtmečiais, atgaivinimą.
Džoto mokytojo, puikaus dailininko Čimabujės (Cimabue) nuostabių spalvų freskos labiau priminė Bizantijos meną. Tuo tarpu Džoto tapyboje ryškėjo naujas vaizdavimas. Jis pradėjo naudoti šviesotamsą: šešėliu atitolindamas, o šviesa priartindamas daiktus ir išgaudamas gilumą. Šviesos ir šešėlių žaismas jam padėjo išgauti ir daikto ar figūros apimtį, paveikslas tapo nebeplokščias. Džotas atrado perspektyvos dėsnius: daiktus, esančius pirmame plane, vaizdavo didesnius, o toliau esančius – mažesnius, t. y. naudojo dvimatę perspektyvą. Tačiau tai ne vieninteliai Džoto nuopelnai – perspektyva ir šviesotamsa tebuvo priemonės geriau išreikšti savo idėjas. Anksčiau už Džotą dailininkai vaizdavo figūras sustingusias, statiškas, išrikiuotas viena šalia kitos, bet neturinčias tarpusavio ryšio. Savo paveiksluose genialusis tapytojas susiejo figūras vieną su kita, sujungė jas bendru veiksmu, vykstančią dramą sustiprindamas jausmine išraiška. 
Džoto tapyba pasižymėjo anksčiau nežinota plačia jausmų skale, kuri varijavo nuo tylios lyrikos iki aistringo dramatizmo. Nors Džoto darbų tematika, kaip ir jo pirmtakų, buvo religinė, tačiau jo vaizduojami šventieji yra paprasti žmonės. Žmogus Džoto kūryboje visuomet yra centrinė figūra, o peizažas visada antraeilis, sustiprinantis vykstančią dramą. Džotas buvo pirmasis iš tapytojų 1334 m. paskirtas Florencijos katedros dirbtuvių vadovu. Pagal jo projektą pastatyta Florencijos Santa Maria del Fiore katedros varpinė – kampanilė.
Parčevo valsčius

Administracinis suskirstymas

Babianka, Brudnas, Buraduvas, Jasionka, Kočergai, Komarnė, Krulevski Dvuras, Laskai, Michaluvka, Pohulanka, Pževloka, Sedlikai, Sovinas, Šitkai, Tišmienica, Viežbuvka, Vola Pževlocka, Zaniuvka.
Pumpučiai (Molėtai)

Istorija

1645 m. kaimas priklausė Videniškių dvarui. Jame gyveno Andrius ir Stanislovas Pumpučiai. 1652 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. Tada jame gyveno Jonas Pumputis.
Papilių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Kražantės dešiniajame krante. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 65x45 m dydžio, nelygintu viršumi, vidurys ir šiaurės rytų dalis iškilę per 2 m. Joje rasta grublėtos ir žiestos keramikos. Pietvakariniame, vakariniame ir šiaurės vakariniame jos kraštuose supiltas 120 m ilgio, 2 m aukščio, 17 m pločio pylimas. Šlaitai vidutinio statumo, pietinis – 7-8 m aukščio ir 20 m nuo upės slėnio.
Aikštelė dirvonuoja, beveik visi šlaituose augę medžiai iškirsti.

Tyrimai

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1967 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIV a.

Aplinkiniai piliakalniai

Piltinės piliakalnis 14 km
Paspąsčio piliakalnis 18 kmPapilalio piliakalnis 10 km
Kalniškių piliakalnis (Vaiguva) 10 km
Galinių piliakalnis 4 kmBurbaičių piliakalnis 23 km
Puikiškės piliakalnis 23 kmPilių piliakalnis 19 km
Šilgalio piliakalnis 10 kmPagryžuvio piliakalnis 26 km
Bulavėnų piliakalnis 22 kmPlūsčių piliakalnis 3 km
Gegužkalnis 22 kmPabalčių piliakalnis 12 km
Ižiniškių piliakalnis 20 kmGaučiškės piliakalnis 15 km
Molavėnų piliakalnis 17 km
William Golding

Gyvenimo faktai

Viljamas Goldingas gimė Niukvėjuje, Kornvalyje, Jungtinėje Karalystėje. Rašyti jis pradėjo būdamas septynerių. Kornvalietiška Goldingo kilmė retai komentuojama, bet jis pradėjo mokytis kornų kalbos būdamas dar jaunas.
Tėvas buvo vietinės mokyklos direktorius ir radikalių politinių pažiūrų intelektualas ir švietėjas. Vėliau šeima persikraustė į Marlborą, kur Viljamas pradėjo lankyti Marlboro klasikinę mokyklą. 1930 m. pradėjo studijuoti Oksfordo universitete, kur studijavo gamtos mokslus ir anglų kalbą. Pirmoji knyga – eilėraščių rinkinys, pasirodė metai prieš Goldingui įgyjant bakalauro laipsnį.
1939 m. vedė chemikę analitikę Aną Brukfild (Ann Brookfield). Vėliau Solsberyje (Salisbury), vyskupo Vordsvorto mokykloje (Bishop Wordsworth’s School) įsidarbino anglų kalbos ir filosofijos mokytoju.
Antrojo pasaulinio karo metu tarnavo Britų karo laivyne ir prisidėjo prie galingiausio Vokietijos linijinio laivo „Bismarko“ sunaikinimo. Taip pat 1944 m. dalyvavo Normandijos išsilaipinime. Karo pabaigoje Goldingas vėl grįžo prie mokytojavimo ir rašymo.
Sulaukęs literatūrinės sėkmės, Goldingas nuo 1961 m. galėjo mesti mokytojavimą ir metus kaip garbės svečias praleido Holinso koledže, Virdžinijoje, kur galėjo visiškai atsiduoti kūrybai. Goldingas buvo geras Džeimso Loveloko (James Lovelock) bičiulis.
1988 m. karalienė Elžbieta II įšventino Goldingą į riterius.
Seras Viljamas Goldingas mirė savo namuose Peranarvortalyje, netoli Truro, Kornvalyje. 1993 m. palaidotas Šventosios trejybės kapinėse, Viltšyre, Anglijoje.

Kūryba

Rašytojas ypač jautriai reagavo į Antrojo pasaulinio karo žiaurumus, kuriuos patyrė tarnaudamas Britų karo laivyne eiliniu jūreiviu, o vėliau – karininku povandeniniuose laivuose nuo 1940 m. iki karo pabaigos. Stebėdamas pasaulio gyvenimą, įvykius, žmones, V. Goldingas kaskart vis labiau įsitikino, kad žmonija serga. Jo manymu, rašytojo uždavinys – nustatyti diagnozę ir gydyti. Jis ieško tos ligos apraiškų kiekviename individe, ryškiau nesiedamas jo su visuomenės struktūra. Jis gilinasi į žmogaus prigimtį, parodo, kad žemieji žmogaus instinktai atitinkamomis sąlygomis išsikeroja ir nustelbia viską, kas žmogų daro žmogumi.
Rašytojas nerimauja dėl jaunosios kartos likimo – negi ir jai teks patirti, išgyventi tą tragediją, kurią teko išgyventi vyresniajai kartai per Antrąjį pasaulinį karą? Kur yra riba tarp žmogaus ir žvėries? Kas žmogų daro žmogumi? Šie svarbiausi klausimai, nedavę ramybės V. Goldingui, atsispindi daugelyje jo kūrinių, taip pat ir „Musių valdove“ – filosofiniame – alegoriniame romane, išgarsinusiame autorių visame pasaulyje.
Neal Stephenson

Biografija

Augo inžinierių ir mokslininkų šeimoje. Su tėvais 1960 m. persikėlė į Champaign-Urbana Ilinojuje, 1966 m. – į Ames Ajovoje, kur 1977 m. baigė vidurinę mokyklą. Po to studijavo Bostono universitete, kuriame pradėjo fizikos studijas, tačiau vėliau baigė geografiją (1981 m.). Nuo 1984 m. su savo šeima gyvena Sietle.
Be fantastikos, jis taip pat rašė realius straipsnius apie technologijas tokiuose leidiniuose, kaip Wired. Yra dirbęs patarėju aerokosminių skrydžių bendrovėje Blue Origin, kuriančioje pilotuojamų sub-orbitinių kosminių skrydžių paleidimo sistemą. Vienas iš Subutai korporacijos, pradėjusios tekstinių kvestų projektą „The Mongoliad“, bendraįkūrėjų. Taip pat rašė kartu su savo dėde istoriku George Jewsbury, naudodamas bendrą slapyvardį Stephen Bury.
N.Stivensonas savo idėjas naudoja ne tik savo romanuose. Autorius žengė netikėtą žingsnį ir nusprendė kartu su Arizonos valstijos universiteto inžinieriais įgyvendinti 20 km aukščio plieninio bokšto, besiremiančio į stratosferos sluoksnius, statybų vizijos projektą. Tokiame aukštyje orų faktorius, toks svarbus aviacijoje ir kosmonautikoje, būtų nereikšmingas menkniekis. Lėktuvai, užuot leidęsi ir kilę nuo pakilimo takų, švartuodamiesi prie tokių bokštų sutaupytų galybę degalų. Tą patį būtų galima pasakyti ir apie kosminių erdvėlaivių startus į beorę erdvę. Stratosferinio bokšto aprašymus ruošiamasi publikuoti „Hieroglyph“ – jungtiniame Arizonos universiteto Mokslo ir vaizduotės centro bei N. Stivensono internetiniame projekte.
Gegutė (Lazdijai)

Istorija

Kaimas įkurtas 1927 m. išparceliuoto Šlavantų dvaro žemėse. 1974-1985 metais čia klebonavo garsus disidentas,KGB pravardžiuojamas "Akiplėša" Juozas Zdebskis.
Balduinas I

Biografija

Balduinas buvo Eno grafo Balduino V-ojo ir Margaritos I-osios, Flandrijos grafaitės, Filipo Elzasiečio sesers, sūnus.
Vakernagelio dėsnis

Vakernagelio dėsnis – Šveicarijos kalbininko Jakobo Vakernagelio (vok. Jacob Wackernagel) suformuluota taisyklė, nustatanti indoeuropiečių prokalbės bekirčių žodžių padėtį.
Pasak šios taisyklės, silpnai kirčiuoti ir bekirčiai žodžiai (vadinamieji klitikai) šliejosi prie kirčiuotųjų žodžių ir sakinyje užimdavo antrą vietą. Pirmojo (kirčiuoto) sakinio nario gramatinė klasė nebuvo fiksuota. Šis reiškinys (bekirčiai įvardžiai ir dalelytės antroje sakinio vietoje) iš dalies yra matomas ir kitose, dabartinėse, indoeuropiečių kalbose, pavyzdžiui, daugumoje slavų (sakykime, čekų) kalbų ir prancūzų kalboje (šioje – kaip antrinis reiškinys), taip pat – palyginti neseniai fiksuotoje lietuvių ankstyvųjų raštų kalboje, kur kai kada įvardinė dalelytė įsiterpdavo tarp priešdėlio ir kamieno, pavyzdžiui, išmitrauk 'mane ištrauk', patirodžiau 'tau parodžiau'; dabartinėje lietuvių kalboje taip elgiasi iš sangrąžinio įvardžio save kilusi sangrąžos dalelytė -si-: išsitrauk 'sau ištrauk'. Tokios konstrukcijos, ypač su labai daug klitikų, tipologiškai darosi panašios į vartojamąsias inkorporacinėse kalbose.
Leonhard Euler

Biografija

Gimė 1707 m. balandžio 15 d. Bazelyje. Nors matematiniai sugebėjimai išryškėjo jau vaikystėje, tėvo noru 1720 pradėjo studijuoti teologiją Bazelio universitete, bet Nikolajui Bernuliui pastebėjus jaunuolio sugebėjimus, tėvas buvo perkalbėtas leisti Oileriui studijuoti matematiką. Nuo 1727 dėstė matematiką Sankt Peterburge, kur 1730 m. tapo fizikos profesoriumi. Nuo 1741 m. dėstė Berlyne, o nuo 1760 m. vėl grįžo į Sankt Peterburgą.
Septyniolika paskutinių metų jis buvo visiškai aklas, bet per šį laikotarpį parašė apie pusę iš visų savo matematinių veikalų, iš viso užimančių 75 tomus.
Buvo dukart vedęs, susilaukė 13 vaikų (8 iš jų mirė kūdikystėje).

Palikimas

Leonardo Oilerio mokslinis palikimas – 850 darbų, iš jų 20 fundamentalių veikalų ir dar 250 darbų, kurie buvo keliasdešimt metų spausdinami po jo mirties.
Kubos vėliava

Kubos vėliava (isp. La Bandera de la Estrella Solitaria) – stačiakampės formos, padalinta į penkias vienodo aukščio mėlynas ir baltas juostas. flagštoko pusėje – kraštine priglaustas raudonas trikampis, viršūne nukreiptas į plazdančią vėliavos dalį. Trikampio centre įkomponuota balta penkiakampė žvaigždė.

Istorija

Dabartinę vėliavą 1848 m. sukūrė laikraščio „La Verdad“ (liet. Tiesa) redaktorius Migelis Tolonas (Miguel Teurbe Tolón), pagal JAV vėliavą. Pirmą kartą vėliava buvo iškelta 1850 m. šiaurės Kuboje, Kardenaso mieste, kai generolas Lopesas išsilaipino su 600 bendraminčių kovai prieš ispanų kolonialinę priespaudą.
Galutinai adaptuota ir įteisinta 1902 m. gegužės 20 d.

Simbolika

Balta žvaigždė (La Estrella Solitaria, „Vieniša žvaigždė“) simbolizuoja šviesulį, nušviečiantį kelią į laisvę (simbolis pasiskolintas iš Teksaso vėliavos (JAV). Trikampis – masonų simbolis – laisvė, lygybė ir brolybė. Trys mėlynos juostos simbolizuoja ispanų padalintą valstybę, o dvi baltos juostos – teisingumą ir tiesumą. Raudona spalva simbolizuoja kubiečių kraują, pralietą laisvės kovose.

Spalvos

        Pantone spalvų sistemoje: Mėlyna – Pantone 281; RGB spalvų sistemoje: Mėlyna – 0, 40, 104.
        Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.
        Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Pantone 186; RGB spalvų sistemoje: Raudona – 206, 17, 38.
Prienų Revuonos pagrindinė mokykla

Istorija

Prienų „Revuonos“ pagrindinė mokykla išaugo iš Prienų pradinės mokyklos, kuri buvo įkurta 1918 m. Joje buvo 4 klases. Šiai pradinei mokyklai vadovavo mokytojas Povilas Garmus. Būdamas mokyklos vedėju, daug jėgų ir sveikatos paaukojo, kad būtų pastatyta nauja mokykla, nors miestelio burmistras nenoriai skyrė lėšų statyboms. 1933 m. rugsėjo 1 d. pastatytas naujas mokyklos pastatas ir mokykla pavadinta Prienų pradine mokykla Nr. 1. Jos adresas: Prienai, S. Dariaus ir S. Girėno g. 1.
1952 m. rugsėjo 1 d. čia įsteigta septynmetė mokykla. Joje mokėsi 397 mokiniai ir dirbo 15 mokytojų. 1959 m. dalis perkelta į Prienų vidurinę mokyklą, o patalpos perduotos Prienų miesto mokyklai-internatui. Po 1960 m. mokykla vėl išplečiama, mokosi po dvi-tris paraleles klases. 1961 m. rugsėjo 1 d. Prienų septynmetė mokykla perorganizuojama į aštuonmetę mokyklą. Joje – 380 mokinių, dirbo 19 mokytojų. Klasių komplektų padaugėjo iki penkiolikos. Mokykla dirbo dviejuose mediniuose pastatuose. Šviesos ir Tarybų gatvėse. 1966 m. Prienų aštuonmetė mokykla persikėlė į vienas patalpas, nes buvo pastatytas dešimties komplektų priestatas. Mokyklos statybose dalyvavo mokyklos mokiniai bei mokytojai. Naujose klasėse įsikūrė 17 klasių komplektų, dirbo 21 mokytojas, mokėsi daugiau kaip 400 mokinių. Paskutiniais Prienų aštuonmetės mokyklos gyvenimo metais (1974–1975 m.) buvo 35 mokytojai ir 662 mokiniai.
1975 m. birželio 17 d. Prienų aštuonmetė mokykla Lietuvos SSR švietimo ministro įsakymu Nr. 145 perorganizuota į vidurinę mokyklą ir pradeda vadinti Prienų 2-ąja vidurine mokykla. Mokėsi 810–819 mokinių, buvo 19 kabinetų ir 6 klasės, sporto salė. valgykla. Veikė 18 būrelių. 7-os prailgintos darbo dienos grupės. 1979–1977 m. mokykla išleido pirmąją abiturientų laidą. Jos auklėtojas buvo K. Padvelskis.
1999 m. rugsėjo 1 d. suteiktas „Revuonos“ vidurinės vardas.
Jonas Bauža

Biografija

1957 m. gynė Tauragės jaunių komandos vartus. 1958 m. atvyko gyventi į Šiaulius pas brolį Vytautą, buvusį Elnio vartininką. Po pusmečio treneris Ignas Urbonas, neatvykus į rungtynes Vytautui, pastatė jį į vartus. 1959 m. iš vartų išstūmė Vilniaus „Spartako“ meistrų vartininką Leoną Dūdą. Vilniuje neužsibuvo – 1962 m. jį iškvietė į Maskvos CSKA.
Remigijus Sakalas

Remigijus Sakalas (g. 1968 m. gegužės 31 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, gynėjas.

Biografija

Žaidė Inkaras Kaunas (1989), Neris Vilnius (1991) ir Panerys Vilnius (1992–1996) klubuose, Lietuvos rinktinėje (1992–1993).
Kupiškio marios

Istorija

Šio projekto vadovas – Stasys Tamošiūnas, tuo metu vadovavęs Kupiškio rajonui. Prieš pradedant užtvankos statybą Lėvens slėnį ištyrė VISI Urbanistikos katedros specialistai. 1978-1980 m. Lėvens slėnio ir pakraščių archeologinius, istorinius ir etnografinius objektus tyrė kraštotyrininkų ekspedicija. Kasinėti Paketurių, Drūlėnų, Elniškių archeologiniai paminklai bei senovinio kelio, ėjusio per Lėvens slėnį iš buvusio Pajuodupės (Kupiškio) dvaro į Kupiškio-Vabalninko, pylimo liekanos ties Drūlėnais.
Užtvankos komplekso projektą parengė tuometinis Respublikinio vandens ūkio projektavimo instituto Šiaulių skyrius. Statybos darbai vyko 1980-1984 m., juos vykdė Kupiškio Melioratorių Statybos Valdyba (MSMV). Statybos darbai užbaigti 1984 m. spalio mėn. Užtvankos vandens lygis projekte numatytą ribą pasiekė 1985 m. balandžio mėn.
Marios įrengtos patvenkus Lėvens upę 111 km nuo jos žiočių, jų dugne liko senasis kelias Zuntė–Palėvenėlė. Vykstant užtvankos statybos darbams teko iškelti ir keletą sodybų, kurios būtų atsidūrusios marių dugne. Pradinė naujojo tvenkinio paskirtis buvo aplinkinių teritorijų drėkinimas. Tokia paskirtis buvo pasirinkta todėl, kad nebuvo leidžiama tuo metu rengti poilsiui ir rekreacijai skirtų tvenkinių. Tokiu būdu rajono pirmininkas apėjo aukščiausios valdžios Maskvoje draudimą.
Diamantina

Istorija

Gyvenvietė įkurta XVIII a. pr. ir vadinta Arajal do Tižuku (Arraial do Tijuco). Vėliau pervadinta į Diamantiną ir buvo svarbus deimantų kasybos centras.
Vachdžiro perėja

Vachdžiro perėja (pušt. کوتل وجیر = Kōtal-e Vakhjīr, kin. 瓦赫吉尔山口, pinyin: Wǎhèjí'ěr Shānkǒu) – tarpukalnių perėja Hindukušo ir Pamyro kalnų sandūroje. Jungia Afganistanui priklausantį Vachano koridorių su Kinija (Sindziangas, Kašgaro prefektūra). Aukščiausia perėjos vieta yra 4923 m aukštyje. Vachdžiro perėja pasižymi didžiausiu pasaulyje laiko skirtumu tarp kaimyninių šalių – Kinija yra UTC+8 laiko juostoje, o Afganistanas UTC+4:30.
Vachdžiro perėjoje sienos kirtimo posto nėra. Afganistane artimiausias kelias yra už maždaug 100 km nuo perėjos (į Sarhadą). Kinijoje artimiausios yra už 15 km esančios provėžos, jungiančios Taghdumbašo slėnį su Karakorumo plentu. 2009 m. buvo įrengtas artimesnis privažiavimas ir pasienio sargybos postas. Žiemą Vachdžiro perėja nenaudojama. Senovėje per šią perėją ėjo prekybinis kelias tarp Badachšano ir Jarekendo. Manoma, kad per ją galėjęs keliauti Markas Polas, XVII a. ją kirto misionierius Bento de Góis, XIX–XX a. pr. čia keliavo įvairūs britų pareigūnai, keliautojai (Francis Younghusband, Aurel Stein, Lord Curzon). Po XX a. vid. perėja užsieniečiams uždaryta.
Afganistano pusėje kiek žemiau perėjos (4554 m) yra ledo urvas, kuriame prasideda Vachdžiro upė.
Rokų atodanga

Rokų atodanga – valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Jiesios upės slėnyje, Rokuose (Panemunės sen.), Kauno miesto savivaldybėje.
Atodanga atsiveria Jiesios vingyje dešiniajame krante, apie 1,5 km nuo jos santakos su Nemunu. Užimamas plotas – 0,45 ha. Driekiasi pietų–šiaurės kryptimi (link žemupio) apie 350 m. Iš vakarų pusės, priešingame upės krante, slėnyje, lygiagrečiai praeina geležinkelio linija. Iš šalia pylimo vedančios Upėtakių gatvės patogu apžvelgti atodangą iš toli. Iš rytų (viršutiniame krante) – naujai įrengtas Jiesios kraštovaizdžio pažintinis takas, juosiantis raizgytą atodangos puslankį, besiplečiantis individualių namų kvartalas (P. Babicko, šv. Roko gatvės). Atodangos pietinis sparnas vos per 100 m nutolęs nuo Rokų vidurinės mokyklos stadiono. Ne mažiau įspūdingų atodangų fragmentų prie Jiesios Kauno mieste esama ir žemiau Rokų atodangos.
Objekto statusas patvirtintas Aplinkos ministerijoje 2013 m. spalio 25 d. įsakymu nr. D1-792, į Saugomų teritorijų registrą įtrauktas 2013 m. lapkričio 8 d.

Geologija

Rokų atodanga Jiesios kraštovaizdžio draustinyje – vaizdingas, o kartu ir mokslui išskirtinai vertingas geologinio paveldo objektas. Tokių atodangų Baltijos šalių regione yra tik trys. Ši atodanga – vienas pilniausių Europoje žinomų pjūvių, apimančių vidurinįjį ir vėlyvąjį Nemuno ledynmetį, maždaug 75–18 tūkst. m.
Kembridžas

Istorija

Kembridžas žinomas nuo IX amžiaus. 1951 m. gavo miesto teises.