google/wiki40b huggingface dataset:
Édouard-Léon Scott de Martinville

Biografija

Būdamas spaustuvininku, jis galėjo perskaityti naujausius straipsnius apie mokslinius išradimus ir taip tapo išradėju. Skotas de Martinvilis buvo susidomėjęs galimybe įrašyti žmogaus balsą panašiu būdu kaip tuomet dar nauja technologija – fotografija įamžindavo šviesą ir vaizdą. Jis tikėjosi sukurti kokios nors formos stenografiją, kuri sugebėtų užrašyti visą pokalbį be jokių trukdžių. Taipogi, jis buvo kelių istorijos tema, stenografijos būdu parašytų straipsnių autorius (1849 m.).
Nuo 1854 m. jis pradėjo domėtis vokalinių garsų įrašymo būdais. Kartą skaitydamas vieno fizikos vadovėlio skiltį Skotas pastebėjo klausos anatomijos piešinius. Jis siekė imituoti klausos procesą mechaniniame prietaise, ausies būgnelį pakeičiant elastine membrana, klausomuosius kauliukus eile svertų, kurie judintų stilių, o šis garso bangas užrašytų ant popieriaus, medienos ar stiklo lakštų, padengtų suodžiais. 1857 m. sausio 26 d. jis pateikė savo projektą laiške Prancūzijos Akademijai (angl. French Academy). Tų pačių metų kovo 25 d. jis gavo patentą #17 897/31 470 už fonautografą.
Fonautografas naudojo kūgio formos dubenį garsui kaupti, pritvirtintą prie diafragmos, kuri virpindavo adatėlę, o ši užrašydavo veiksmą ant suodžiais padengto cilindro. Skotas de Martinvilis sukūrė kelis tokius prietaisus su akustinių instrumentų gamintojo, Rudolfo Koenigo (Rudolph Koenig), pagalba. Kitaip nei vėliau Edisono sukonstruotas fonografas (1877 m.), fonautografas galėjo tik vizualiai užrašyti garsą ir neturėjo galimybės jį atkurti. Fonautografas buvo naudojamas tik moksliniams tikslams tiriant garso bangas.
Namtokčetsaonojo nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 28,06 km², 40 km į šiaurės rytus nuo provincijos centro Saraburio.
Šimkų valsčius

Istorija

Valsčius įkurtas 1973 m. sausio 1 d. Balstogės apskrityje, Balstogės vaivadijoje. Nuo 1975 m. birželio 1 d. valsčius buvo įtrauktas į pakeistą Balstogės vaivadiją. 1976 m. liepos 1 d. valsčius buvo panaikintas ir jo kaimai priskirti Michalovo valsčiui.
Tak Chun Ka I

Istorija

Klubas įkurtas 1985 m.
Maharaštros istorija

Senovė

Maharaštros regionas III a. pr. m. e. trumpai priklausė Maurjų imperijai, kuriai suirus, valdžią teritorijoje užgrobė Andros valstybė, valdoma Satavahanų. Nors ši valstybė buvo kilusi iš dravidų telugų teritorijų, užkariavusi indoeuropietiškas Maharaštros sritis, ji perkėlė sostinę į šias teritorijas. Satavahanų imperijoje valstybine kalba tapo maharaštri, dabartinės maratų kalbos pirmtakė, čia formavosi būsimųjų maratų identitetas.

Vakataka dinastija

III a. žlugus Satavahanų imperijai, ją Maharaštroje pakeitė Vakataka dinastija, kurioje vėl suklestėjo menas ir kultūra, sukurtos garsiosios Adžantos olos. Ši imperija buvo bendralaikė Guptams, kurie tuo metu valdė Indijos šiaurę.

Karnatakos hegemonija

VIII–XII a. Maharaštra priklausė galingai valstybei pietuose – Karnatakai: ją valdė Raštrakutų ir Čalukjų dinastijos. XII a. pabaigoje-XIII a. maratai vėl susigražino valdžią, valdant vietinei Seuna dinastijai.

Musulmonų sultonatai

Nuo XIII a. Maharaštros istoriją lėmė musulmoniškos valstybės. Po Delio sultonato įtakos čia susiformavo keletas Dekano sultonatų.

Maratų imperija

XVII a., regione stiprėjant Mogolų valdžiai, prasidėjo pasipriešinimo judėjimas. Jis išaugo kaip nauja dinastija, kuri sukūrė galingą Maratų imperiją, kurį laiką valdžiusią visą Dekaną.

Kolonijinis laikotarpis

1777–1818 m. maratai kovojo nuožmius karus su Britanija, kurie baigėsi jų pralaimėjimu. Maharaštra buvo įjungta į Bombėjaus provinciją.
Joana Viga Čiplytė

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus universitetą. Nuo 1978 m. dirba Panevėžio kraštotyros muziejuje, 1978–1990 m. Parodų rūmų skyriaus vedėja. Nuo 1978 m. surengė lietuvių ir užsienio dailės, fotografijos, istorijos parodų.
Francisco de Lerma

Biografija

Jaunystėje karaliaus Pilypo II dvariškis, įgijęs sosto įpėdinio Pilypo (nuo 1598 m. karalius Pilypas III) pasitikėjimą. Pasikeitus monarchams tapo Pilypo III pirmuoju ministru; siekė išlaikyti Ispanijos politinę įtaką Europoje, Ispanijos karališkąją šeimą susiedamas vedybiniais ryšiais su Austrijos Habsburgais ir Prancūzijos Burbonais. Daugiausia jo pastangomis 1609–1614 m. iš Ispanijos išvaryta apie 350 000 m. moriskų – krikščionybę priėmusių maurų, kurių nesisekė integruoti į Ispanijos visuomenę. Fransiskas de Lerma pasisavino daug jų turto, bet ūkiškai aktyvių žmonių praradimas sulėtino Ispanijos ūkinę raidą. Tuo pasinaudoję de lermos priešininkai, tarp jų ir sūnus Kristobalis de Lerma nušalino jį nuo valdžios.
Numatydamas savo atstatydinimą tapo dvasininku, 1618 m. paskirtas vyskupu, nuo 1621 m. kardinolas.
Ernestas Magnusas Denhofas

Biografija

Vokiečių-Baltijos bajorų Denhofų giminės, kilusios iš Lifliandijos, atstovas, herbo „Vepris“ savininkas. Vyresnysis Dorparo vaivados Gerardo Denhofo (m. 1598?) ir Margaritos fon Zveifeln (m. 1622) sūnus. Jaunesnieji broliai – pulkininkas Germanas Denhofas (m. 1620), Pamario vaivada Gerardas Denhofas (apie 1590–1648), Dorpato ir Seradzo vaivada Kasparas Denhofas (1588–1645).
1635 metais Ernestas Magnusas Denhofas buvo paskirtas Pernu kaštelionu, o 1640 metais gavo Pernu vaivados pareigybę. ATR karų su Osmanų imperija ir Švedija dalyvis. Nuo 1625 metų dalyvavo Karūnos komisijoje, įkurtoje dėl taikos sutarties sudarymo tarp ATR ir Švedijos. Dalyvavo sudarant Altmaro (1629 m.) ir Štumsdorfo (1635 m.) paliaubas.
1633 metais Ernestas Magnusas Denhofas gavo iš vokiečių imperatoriaus Ferdinando II Habsburgo Šventosios Romos imperijos grafo titulą. Jam priklausė Valduvos pilis Rytų Prūsijoje.
Livonijos vaivada

Livonijos vaivada (lenk. Wojewoda inflancki) – aukščiausias Livonijos vaivadijos ir vienas iš Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnų.

Įgaliojimai

Livonijos vaivadą paprastai iš kilmingų Kuršo ir Latgalos šeimų atstovų skirdavo karalius ir jis pareigas eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, kuriems suteiktos Magdeburgo teisės, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas.
Vaivada buvo Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Livonijos vaivada pagal rangą turėjo vieną žemiausių pasauliečių pozicijų. Livonijos vaivadija panaikinta po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1772 m., bet Livonijos vaivados pareigybė panaikinta po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m.
LITLEX

LITLEX (nuo lot. Lituanica, 'Lietuva' + lex, įstatymas, teisė) - Teisinės informacijos centro sukurta, nuolat pildoma ir tobulinama informacinė sistema, Lietuvos teisės aktų duomenų bazė.
LITLEX'e yra galiojančių LR teisės aktų raidinė – dalykinė rodyklė, tarpinės teisės aktų redakcijos, rubrikatoriai, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo leidžiamo biuletenio „Teismų praktika“ medžiaga ir kt.
Pateikiamos aktualios ir tarpinės teisės aktų redakcijos su visais pakeitimais, straipsnio lyginamosios redakcijos, nuorodos į tekste minimus dokumentus, straipsnio ryšiai su teismų praktika, įstatymais, LR Vyriausybės dokumentais ir kitais aktais; aktų loginiai tarpusavio ryšiai: „Akto keisti aktai“, „Aktą keitę aktai“, „Aktai, kuriuose minimas aktas“, „Kartu naudojami aktai”, „Kartu klasifikuoti aktai“. Rodomas dokumento straipsnių turinys, nuorodos į straipsnius.
LITLEX papildančioji medžiaga yra teminiai klasifikatoriai-sąvadai - tai nuorodos į temas, kurioms priskirtas dokumentas, taip pat klasifikatoriai „Muitinė“ (segtuvas), „Aplinka“ (segtuvas), „Lietuvos teismų praktika“.

Paieška

Naudojimui nereikia specialių programų, pakanka interneto naršyklės. Teisės aktų paieška vykdoma internete prisijungus slaptažodžiu - būtinas interneto ryšys. LITLEX'e yra sufleris, padedantis formuluoti užklausas. Galima kurti, redaguoti, pildyti savo klasifikatorius (vartotojas pats gali klasifikuoti rastus dokumentus pagal savo sukurtas temas). Yra darbo su LITLEX statistika („Vėliausiai žiūrėti dokumentai“, „Po paskutinio žiūrėjimo pasikeitę aktai“, „Populiariausi dienos, mėnesio aktai“).
LITLEX intERnet informacija pasiekiama per internetą nepriklausomai nuo darbo vietos, duomenys atnaujinami kasdien. Paieška vykdoma internete, prisijungus vartotojo vardu ir slaptažodžiu, aktai randami atliekant užklausas pagal akto atributus, raktinius žodžius, frazes tekste ar pavadinime. Straipsnio lyginamosios redakcijos, akto komentavimo ir asmeninių pastabų įrašymo galimybė, statistika, vartotojo klasifikatoriai, nuorodos į atskirus straipsnius. Teminiai klasifikatoriai - sąvadai, aktų loginiai ryšiai.
Robert Alan Dahl

Biografija

Robert Dahl gimė Invudo mieste, Ajovos valstijoje. Įstojo į Jeilio universitetą, jame apsigynė daktaro laipsnį. Nuo pat pradžių daug dėmesio skyrė galios sąvokai, jos teoriniams ir praktiniams tyrinėjimams. 1956 m. knygoje A Preface to Democratic Theory pristatė poliarchijos terminą, kuriuo įvardino daugelio žmonių, aiškaus galios centro neturinčią valdžią. Vėliau jį išplėtojo kituose darbuose. 1961 m. išleido vieną žymiausių savo knygų Who Governs?, nagrinėjančią interesų grupių sąveiką JAV. Savo knygose taip pat gilinosi į konsensuso, politinio aktyvumo, socialinės atskirties ir ekonominio išsivystymo įtakos demokratijai bei kitus klausimus.
Dahl visą gyvenimą dirbo Jeilio universitete, turėjo aukščiausią jame suteikiamą „Sterlingo profesoriaus“ laipsnį. 1995 m. gavo Juhano Šitės premiją už pasiekimus politikos moksluose.
Günter Grass

Günter Grass (Graß; Giunteris Grasas, 1927 m. spalio 16 d. ─ 2015 m. balandžio 13 d.) – prozininkas, dramaturgas ir poetas. Georgo Biuchnerio, Fontanės, Kritikų ir kitų premijų laureatas. 1999 m. Nobelio literatūros premijos laureatas.

Biografija

Gimė 1927 m. Gdanske vokiečių kilmės liuteronų protestantui Wilhelmui Grassui (1899-1979 m.) ir Helenai Grassai (1898-1954 m.), kašubų ir lenkų kilmės Romos katalikei.
1944–1945 m. tarnavo armijoje. 1945–1946 m. buvo amerikiečių nelaisvėje
Grįžęs namo, dirbo kalio kasyklose. 1949–1952 m. studijavo Diuseldorfo Meno akademijoje, mokėsi skulptūros ir tapybos. 1953-1955 m. studijavo Berlyno dailės akademijoje. 
1956 m. debiutavo kaip lyrikas ir 1957 m. kaip dramaturgas. Pasaulinę šlovę jam pelnė romanas "Skardinis būgnelis" (1959 m.).
1954 m. vedė Aną Margaritą Švarc (Anna Margareta Schwartz), su kuria 1978 m. išsiskyrė. 1979 m. vedė antrą kartą - Utą Grunert (Ute Grunert).
1956–1960 m. gyveno Paryžiuje, vėliau Berlyne, Liubeke, Belendorfe.
1999 m. už „gyvą užmiršto istorijos veido vaizdavimą“ buvo apdovanotas Nobelio literatūros premija.
Giunteris Grasas mirė 2015 m. balandžio 13 d. Liubeke, Vokietijoje.

Kūryba

Prozai būdingas subjektyvistinis tikrovės reiškinių perteikimas, drastiški vaizdai, komizmo ir siaubo elementų jungimas. Daug dėmesio skyrė fašizmo ir pirmųjų pokario metų aprašymams. Bandė perteikti žmonių, pergyvenusių fašistinį laikotarpį, tragizmą.
Vicefejerverkeris

Vicefejerverkeris (rus. вице-фейерверкер) – Rusijos kariuomenės puskarininkio laipsnis 1716–1796 m, įvestas Petro I, įtvirtintas 1716 m. Karių statute.
Vicefejerverkeris paprastai vadovaudavo pabūklo įgulai, jam pavaldūs būdavo bombardyrai, kanonieriai ir handlangeriai. Būdavo pavaldus fejerverkeriui.

Pavaldiniai į jį kreipdavosi „Ponas vicefejerverkeri“ (Господин вице-фейерверкер), o lygūs ir vyresnieji – laipsniu ir pavarde.
1796 m. caro įsakymu vicefejerverkerio laipsnis buvo pervadintas į jaunesnį fejerverkerį.
Skirmantas Pabedinskas

Biografija

1962 m. baigė Rokiškio rajono Jūžintų vidurinę mokyklą. 1962–1964 m. mokėsi Vilniaus politechnikume. 1964–1966 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1966 m. baigė Vilniaus politechnikumo fototechnikos skyrių.  1966–1972 m. Kėdainių rajono Gudžiūnų sūrių gamyklos elektromonteris, Kėdainių chemijos kombinato elektrikas, šio kombinato kultūros namų kino studijos operatorius, Kėdainių rajono laikraščio „Tarybinis kelias“ redakcijos fotokorespondentas.
Grįžus iš kariuomenės teko dirbti elektriku, automechaniku, operatoriumi Kėdainių chemijos kombinato kultūros namų kino studijoje. Kėdainiuose tuomet veikė ir filmus kūrė mėgėjiška kino studija. Filmus čia pradėjo kurti ir S. Pabedinskas. Kai kurie sukurti filmai pelnė prizines vietas ne tik Lietuvoje, bet ir tarptautiniuose festivaliuose, tarp kitų – „Begalinė vaga“, pasakojusi apie pirmuosius artojus. Kartu su kino režisieriumi Antanu Maciulevičiumi sukūrė trumpametražinį vaidybinį filmą „Kam girnos muzika“ (1972 m., scen. aut. Antanas Maciulevičius ir Bronius Bušma), laimėjusį sidabrą kino festivalyje Čekijoje.
Nuo 1972 m. Valstybinio Lietuvos radijo ir televizijos komiteto korespondentas, 1972–1984 m. atsakingasis redaktorius Utenos rajone, nuo 1985 m. operatorius Panevėžyje. 1994 m. suteikta žurnalisto pirmoji kategorija. 2000 m. Lietuvos televizijos Naujienų direkcijos vadovas. 2004–2008 m. Seimo narys.
Reportažus Lietuvos radijui ir televizijai rengė JAV, Kanadoje, Japonijoje, Italijoje, Rusijoje, Vietname, Filipinuose, Anglijoje ir kitose užsienio šalyse. Kvalifikaciją kėlė žurnalistų kursuose Lenkijoje, Danijoje bei Maskvos televizijos ir radijo kvalifikacijos kėlimo institute.
Nuo 2003 m. Darbo partijos narys.
1995–2005 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos valdybos narys, šios sąjungos Panevėžio skyriaus pirmininkas. 1975–1979 m. vykusių Baltijos šalių televizijos ir radijo darbuotojų kūrybinių konkursų laureatas ir prizininkas. 2001 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos Vinco Kudirkos premijos laureatas. 1985 m. suteiktas LTSR nusipelniusio žurnalisto garbės vardas. 1991 m. apdovanotas Sausio 13-osios medaliu.
Žmona Laima, sūnus Martynas, dukra Monika
Pelva

Istorija

Pelva žinoma nuo XIV a. Miesto teises gavo 1993 m.
Sarsango tvenkinys

Aprašymas

Sarsango tvenkinys sudarytas Tertero upėje 1976 m. Tvenkinio plotas – 14,2 km². Bendras tūris – 575 mln. m³. Užtvankos aukštis prie tvenkinio – 125 m (tai yra aukščiausia užtvanka Azerbaidžane). Atidarius užtvanką, tvenkinys tiekė drėkinimo vandenį į 100 000 ha užimančias žemės ūkio paskirties žemes Azerbaidžano rajonuose.
Barry Levinson

Biografija

Studijavo televizijos žurnalistiką Amerikos universitete Vašingtone. Nuo septinto dešimtmečio vidurio rašė komedijas, televizijos pokalbių laidų ir kino scenarijus.

Kūryba

Vadinamieji „Baltimorės trilogijos“ filmai („Užkandinė“, Diner 1982 m., „Alaviniai žmogučiai“, Tin Men 1987 m., „Avalonas“ 1990 m.) grindžiami asmenine patirtimi, juose vaizduojami paprasti žmonės; būdingas humoras, nostalgiška nuotaika. Filme „Labas rytas, Vietname“ (Good Morning, Vietnam 1987 m.) komiškomis priemonėmis kritikuojamas JAV karas Vietname. Vadinamajame psichologiniame kelio filme „Lietaus žmogus“ (Rain Man 1988 m., Berlyno kino festivalio prizas, 2 Oskarai, visi 1989 m.) vaizduojamas sudėtingas ėjimas į didesnį kito ir savęs supratimą. Politinėje satyroje „Uodega vizgina šunį“ (Wag the Dog 1997 m., Berlyno kino festivalio prizas 1998 m.) parodomas žiniasklaidos ir politikų manipuliavimas visuomenės nuomone.
Sukūrė gangsterių („Bugsy“ 1991 m.), kriminalinių („Miegaliai“, Sleepers 1996 m., Lietuvoje rodytas pavadinimu „Pragaro virtuvės vaikėzai“, „Banditai“, The Bandits 2001 m.), fantastinių („Sfera“, Sphere 1998 m.) filmų; jiems būdingas įtaigus psichologinis scenarijus, geras aktorių ansamblis. Kitų režisierių, kai kurių savo filmų scenarijaus autorius ir prodiuseris.
Gielčino miškas

Gielčino miškas (lenk. Las Giełczyński) - miškas išsidėstęs Gielčino kaimo apylinkėse. Kaimas yra Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Lomžos valsčiuje.

Istorija

Prieš 1939 m. miške buvo įrengtas karinis poligonas. Trečiajam Reichui okupavus Lenkiją 1941-1944 m. šiame miške buvo žudomi iš Lomžos geto atvežti žydų ir lenkų tautybės žmonės. Iš viso šioje vietovėje nužudyta apie 12,000 žmonių, iš kurių apie 7,000 žydų ir apie 5,000 lenkų. Žudynes organizavo vokiečių gestapas. Nužudyti žmonės buvo užkasami buvusiuose apkasuose ir šuliniuose. Dabar šioje vietovėje stovi trys paminklai skirti žudynių aukoms atminti.
Mikalojus Kiška

Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų Kiškų giminės. Tėvas Petras Kiška, broliai Stanislovas Kiška, Petras Kiška. Antroji žmona Jeronimo Chodkevičiaus ir Onos Šemetaitės duktė Barbora.
Nuo 1552 ar 1553 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvaro raikytojas, nuo 1555 m. – taurininkas. Nuo 1556 m. Drohičino seniūnas. Kaip Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės delegacijos narys dalyvavo rengiant 1569 m. Liublino unijos dokumentus 1563 m. Varšuvos, 1565 m. Petrakavo, 1569 m. Liublino seimuose. Dėl Lenkijos ponų siūlomų nepriimtinų unijos sąlygų daugumai Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės delegacijos narių išvykus iš Liublino, jis ir Lietuvos vicekancleris Eustachijus Valavičius liko Liubline. Po unijos Palenkę prijungus prie Lenkijos kaip Drohičino seniūnas prisiekė jai ištikimybę. Už tai, kad rėmė uniją buvo paskirtas Palenkės vaivada ir Bielsko seniūnu.
Saint-Chamond (tankas)

Schneider

1915 m. vasario mėnesį prancūzų ginklų gamintojas „Schneider“ testavo amerikietiškus Holto traktorius, kuriems buvo ketinama pritaikyti Breton-Pretot tipo spygliuotos vielos karpymo mechanizmą. Šis darbas buvo patikėtas Eugene Brillie, talentingam konstruktoriui, kuris dar iki karo, Ispanijoje, konstravo šarvuotas mašinas. Jis pirmasis pasiūlė praplėsti esamą projektą, traktorių aprūpinant ginklais.
1916 m. pradžioje į armijos dirbtuves buvo pristatytas gaminys, pavadintas „Traktorius A“. Tai nebuvo slapukavimas, tiesiog prancūzai dar neturėjo pavadinimo tankui (pranc. Char). Atgabentasis prototipas buvo su vikšrine važiuokle, uodega, padedančia neužstrigti įveikiant tranšėjas. Tačiau projektas buvo atmestas.

Saint-Chamond

Po atmesto „Traktorius A“ projekto, jo autorius Brielle ėmėsi kito projekto, vėliau virtusiu pirmuoju prancūzišku sunkiuoju tanku Schneider CA1.
Prancūzijos vyriausybė davė užsakymą, pagaminti 400 tankų, kitam Prancūzijos ginklų gamintojui Forges et Aciéries de la Marine et d'Homécourt, įsikūrusiame Luaros departamente, Saint-Chamond mieste, pagal „Traktorius A“ projektą. Jos autorius Brielle nesutiko leisti nemokamai naudosis projektu, įmonė savo ruožtu nesutiko mokėti patento mokesčio. Todėl naujajame projekte teko atsisakyti tam tikrų detalių, tokių kaip mašinos uodega.
„Char Saint-Chamond“ projekte atsirado benzininė-elektrinė transmisija, naudota automotrisėse, 75 mm pabūklas ir 4 kulkosvaidžiai. Tankui pritaikyti garsią prancūzų 75 mm patranką padėjo Saint-Chamond įmonės direktorius, pulkininkas Emile Rimailho, buvęs vienas to ginklo kūrėjų. Jo pastangomis pritaikytas ginklas nereikalavo kitokio tipo amunicijos nei naudojo įprastos 75 mm lauko patrankos.
Pabaigtas tankas tapo sudėtinga mašina, kuriai valdyti reikėjo 9 žmonių, jis turėjo įtvirtintą nejudamą 75 mm patranką, priekyje, gale ir po vieną šonuose lizdus kulkosvaidžiams. Mašinos šonus saugojo 11 mm šarvas, priekyje kiek storesnis, 17 mm. 23 tonų svorio, galintis išvystyti 12 km/h greitį.
Tačiau tankas turėjo labai trumpą vikšrinę važiuoklę, dėl kurios itin sunkiai sekėsi įveikti tranšėjas ar kitus gamtinius nelygumus. Prancūzijos generalinis štabas net gi susidūrė su bėda, pakankamai daug kariškių atsisakydavo tarnauti šiame tanke.

Modele 18

1918 m. buvo įdiegta serija atnaujinimų, priekinį šarvą pastorinant papildomais 8,5 mm šarvais, perprojektuojamas tanko stogas, jis tampa dvišlaičiu, dėl geresnio granatų nuriedėjimo. Priekyje buvę du apžvalgos bokšteliai panaikinami, paliekant nedidelę angą vairuotojui.

Operacijos

1917 m. gegužės 5 d. tankas debiutavo mūšyje prie Lafo (Laffaux). Jame sudalyvavo 16 tankų, kurių dalis užstrigo įveikdami tranšėjas, o trys buvo sunaikinti.
1918 m. vasarą, pasikeitus karo pobūdžiui, iš tranšėjinio, į lauko mūšius, šie tankai tampa mobiliomis vokiečių lauko artilerijos baterijų naikinimo mašinomis.
Po karo 54-i Saint-Chamond buvo perdaryti į armijos amunicijos išvežiojimo mašinas, visi kiti sunaikinti.

Išlikęs tankas

Vienintelis išlikęs tankas iki mūsų dienų – Modele 18 tipo, ir yra saugomas Prancūzijoje, Somiuro mieste esančiame muziejuje Musée des Blindés.
Mykolas Balinskis

Biografija

1818 m. baigė Vilniaus universitetą. Su J. Leleveliu 1815 m. įkūrė ir 1816–1822 m. redagavo žurnalą „Tygodnik Wileński“. Priklausė Šubravcų draugijai, bendradarbiavo (slapyvardis Auszławis, Usztaritois, Mokitinis ir kt.) jos laikraštyje „Wiadomości Brukowe“. Daug straipsnių iš Lietuvos istorijos išspausdino Vilniaus žurnale „Wizerunki I Rozstrząsania Naukowe“.  1820 m. vedė VU profesoriaus A. Sniadeckio dukterį Zofiją.
Dalyvavo 1831 m. sukilime, buvo suimtas. 1832–1847 m. gyveno Varšuvoje, po to Jašiūnuose (čia palaidotas). Su kitais 1841 m. įsteigė žurnalą „Biblioteka Warszawska“, kuriame paskelbė vertingų Lietuvos istorijos šaltinių. Buvo Vilniaus archeologinės komisijos vicepirmininkas, Rusijos imperatoriškosios geografų draugijos narys.
Veikaluose gausu vertingos faktografinės medžiagos. Parengė Jano (7 t. 1837–1839 m.) ir Andriaus (6 t. 1840–1841 m.) Sniadeckių raštus. 
Jo vardu pavadinta Jašiūnų Mykolo Balinskio vidurinė mokykla.
Garbės medalis

Garbės medalis (angl. Medal of Honor) – JAV aukščiausias šalies apdovanojimas už narsą.

Istorija

JAV Kongreso garbės medalis buvo įsteigtas Jungtinių Valstijų pilietinis karo metu kaip aukščiausias šalies apdovanojimas už narsą. Jis buvo teikiamas JAV Kongreso, gavus JAV prezidento rekomendaciją.
Šio medalio kavalieriai yra karininkai, puskarininkiai ir eiliniai kariai, kurie karinio konflikto metu kovodami su priešu pasižymėjo narsa ir drąsa, rizikavo savo gyvybe vedini pareigos jausmo.
Pirmas Garbės medalis buvo įteiktas JAV kariui 1862 m. liepos 12 d. Antrojo pasaulinio karo metais tokių medalių amerikiečių kariams buvo įteikta 464. Šie skaičiai leidžia manyti, kad būti apdovanotam JAV Kongreso garbės medaliu – ypatingas įvertinimas.
Per visą JAV istoriją šiuo medaliu buvo apdovanoti per 3 500 JAV karių. Šiuo metu tik per 80 jų dabar yra gyvi.
Kentauro proksima b

Kentauro proksima b (dar vadinama Proksima b arba Kentauro alfa Cb) – egzoplaneta, skriejanti aplink artimiausią Saulės sistemai žvaigždę, raudonąją nykštukę Kentauro proksimą. Ši planeta skrieja gyvybei tinkamoje zonoje. Nuo Žemės nutolusi 4,2 šviesmečio ir yra artimiausia žinoma rasta egzoplaneta.
Kentauro proksimos b planetą nuo žvaigždės skiria 6,9 mln. km, ji aplink žvaigždę apsisuka per 11,2 Žemės dienas, jos masė yra 1,3 Žemės masės. Tinkamumas gyvybei nėra patvirtintas, nes žvaigždinis vėjas šiai planetai daro 2000 kartų didesnį poveikį, nei Saulės vėjas Žemei. Šios planetos atradimas buvo paskelbtas 2016 m. rugpjūčio mėn. Pietų Europos observatorijoje. Planeta buvo atrasta naudojantis radialinio greičio metodu.
Idealus nuotykis

Turinys

Žurnaliste dirbanti Patricija pavargo nuo jai skiriamų kvailų ir nereikšmingų užduočių. Norėdama įrodyti savo vertę ir talentą, ji meta iššūkį leidėjui, kad sugebės parašyti dėmesio vertą straipsnį apie eilinio italo seksualines fantazijas.
Priešingu atveju ji pasižada permiegoti su leidėju...
Suasonas

Istorija

Senovėje Suasonas buvo keltų gyvenvietė. Romėnų šaltiniuose minima Noviodunum pavadinimu. Tuo metu tai buvo belgų genties suesionų sostinė. Ją užkariavo Julijus Cezaris. Jau IV a. čia buvo įsteigta vyskupija. 457–486 m. miestas buvo nuo Romos imperijos atsiskyrusio Suasono domeno sostine. Ją 486 m., po Suasono mūšio, užėmė Chlodvigas I. Merovingų laikais Suasaonas buvo vienos iš karalysčių sostine, tačiau 613 m. prijungta prie Prancūzijos.