google/wiki40b huggingface dataset:
San Luis Potosi

Istorija

1583 m. San Luiso vietoje įkurta pranciškonų misija, o 1592 m. ir pats miestas. Greitai suklestėjo kaip aukso ir sidabro kasybos centras. 1863 m. San Luisas laikinai buvo Meksikos Respublikos sostine.
Tikrosios angys

Aprašymas

Šio pošeimo gyvatės neturi termolokatorių, kurių pagalba jaučia aplinkui esančius šilumą išskiriančius gyvūnus (duobagalvės angys tokius termolokatorius turi). Kūnas nuo 28 cm (Namagvos nykštukinė margė (Bitis schneideri)) iki 2 m ilgio (Gabono angis (Bitis gabonica)). Didenės dalis rūšių gyvena ant žemės, bet kai kurios, pvz., krūmyninės afrikinės angys, pirmenybę teikia medžiams. Gyvagimdės, bet persijinė angis deda kiaušinius.

Paplitimas

Tikrosios angys paplitusios Europoje, Azijoje ir Afrikoje. Madagaskaro saloje jų neaptikta.
Užpelkiai (Tytuvėnai)

Aplinkinės gyvenvietės

Šedbarai – 2,5 km
HypoVereinsbank

Bayerische Hypo - und Vereinsbank AG (HypoVereinsbank, HVB) − Vokietijos kapitalo bankas, antroji pagal dydį Vokietijos finansų institucija, HVB Group ir UniCredit Group grupių narys.
Iki 2007 m. rugsėjo 1 d. turėjo skyrių Lietuvoje, vėliau šio skyriaus verslą perėmė „UniCredit Bank“ bankas.

Plėtra Lietuvoje

2001 m. vasario mėn. − Vokietijos bankas Vereins - und Westbank AG pradėjo savo veiklą Lietuvoje, įsteigdamas Vereins - und Westbank AG Vilniaus skyrių.
2003 m. gegužės mėn. atidarytas Klaipėdos poskyris.
2005 m. sausio 14 d. − įvykus Vereins - und Westbank AG prijungimui prie Bayerische Hypo - und Vereinsbank AG, Vereins - und Westbank AG Vilniaus skyrius pakeitė savo pavadinimą ir nuo 2005 m. vasario 4 d. vadinosi Bayerische Hypo - und Vereinsbank AG Vilniaus skyrium.
2007 m. rugsėjo 1 d. AS „UniCredit Bank“ perėmė „HVB~Bank“ Vilniaus ir Talino skyrių verslą. Prekės ženklas „HVB~Bank“ pakeistas į „UniCredit Bank“.
Katalonų muzikos rūmai

Istorija

Rūmų kertinis akmuo padėtas 1904 m. Jie buvo statomi trejus metus, daugiausiai už paaukotas lėšas. Jiems buvo numatyta dvejopa paskirtis: ir koncertų salė, ir katalonų muzikos chorų sąjungos „Orfeó Català“ buveinė. 1982–1989 m. pastatas buvo restauruojamas ir praplečiamas, atnaujinama techninė įranga.
Barselonos Katalonų muzikos rūmai, kartu su Šv. Pauliaus ligonine, nuo 1997 m. įrašyti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Architektūra

Pastato architektūroje dominuoja katalonų modernui būdingos kreivos, o ne tiesios linijos, dinaminės formos nustelbia statines, plačiai panaudota meninė ornamentika. Statybos eigoje pastatytas plieninis karkasas leido sukurti plačias vidines erdves. Koncertų salės lubose įrengtas kupolas, sudarytas iš spalvoto stiklo mozaikos. Kupolo centre panaudota auksinių atspalvių mozaika, įkūnijanti saulę, o aplink ją, pakraščiuose – melsvi dangaus tonai. Sienose, kaip ir lubose, daugiausiai įrengti spalvoto stiklo vitražai. Salėje pastatyta daugybė skulptūrų, sukurtų XX a. pradžios meistrų. Scenos centre įtaisyta Katalonijos vėliava.
Laimontas Dinius

Biografija

1981 m. baigė Šiaulių 14-ąją vidurinę mokyklą (dabar Lieporių vidurinė mokykla), vėliau Šiaulių K. Didžiulio politechnikumą. Buvo įstojęs į Vilniaus konservatoriją, vėliau į Maskvos M. Lomonosovo universitetą, bet nebaigė. 1993 m. mokėsi rinkodaros kursuose Vokietijoje ir JAV.
1986–1992 m. grupės „Rondo“ narys, sukūrė dešimtis populiarių dainų. Agentūros „Factum“ duomenimis, daina „Tau“ ilgiausiai buvo populiariausia lietuviška daina.
1988 m. kartu su latvių grupe „Livi“ Lietuvoje ir Latvijoje organizavo nepriklausomybės akcijas – koncertus „Žygis į Kernavę“ ir „Akcija Staburags“. Su RONDO išleido dvi LP "Tau -1" ir "Tau-2", įrašė keletą koncertinių programų, albumų. 
1994–2008 m. UAB „MAX‘as“ direktorius, regioninių televizijos stočių „Šiaulių TV“ ir „Splius TV“ laidos „Viražas“ vedėjas ir prodiuseris.
Nuo 2015 m. „Šiaulių TV“ laidos ir radio RS2 laidų „Sinkopės“, "O buvo taip", KiTaipTV prodiuseris ir vedėjas. Nuo 2016 m. Seimo narės Viktorijos Čmilytės-Nielsen patarėjas.

Politika

1997–2003 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003–2006 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, Šiaulių skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2008–2009 m. Tautos prisikėlimo partijos narys.
2000–2007 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, 2002–2003 m. – Šiaulių miesto vicemeras, 2003–2006 m. Liberalų ir centro sąjungos frakcijos miesto taryboje seniūnas.
2008–2012 m. Seimo narys. 2008–2009 m. Tautos prisikėlimo partijos frakcijos, 2009–2010 m. frakcijos „Viena Lietuva“ seniūnas. Nuo 2009 m. nepartinis.

Šeima

Žmona Tatjana. Dukra Gerda (g. 1985 m.). Sūnus Matas (g. 2000 m.).
Albinas Jacevičius

Biografija

1980 m. baigė Vilniaus universitetą, istorikas. Lietuvos Žemės ūkio rūmų organizatorius savivaldai.
1990–1995 m. Panevėžio rajono tarybos deputatas, 2007 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.
1989–1991 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
Lietuvos ūkininkų sąjungos vicepirmininkas, Lietuvos ūkininkų sąjungos Panevėžio skyriaus pirmininkas, Deputatų klubo „Santara“ narys. Išsiskyręs, vaikai Mindaugas, Gediminas.
Vladislovas Baltramiejus Giedraitis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Giedraičių giminės Videniškių šakos, tėvas Kasparas Giedraitis. Žemaičių kanauninkas, Smolensko prelatas, Giedraičių, Veliuonos ir Talačyno (dab. Vitebsko sritis) klebonas. 1646-1666 m. Vilniaus universitete studijavo filosofiją. 1667 m. įgijo magistro laipsnį. 1667-1669 m. Žemaičių vyskupijos valdytojas, kol į Varnius atvyko naujai paskirtas Žemaičių vyskupas Kazimieras Pacas. 1689-1691 m. Naugarduko jėzuitų kolegijoje dėstė gramatiką.
Parašė 2 knygas – Utenos ir Platelių seniūno Kazimiero Eustachijaus Valavičiaus ir Nemunaičio seniūnaitės Barbotos Sapiegaitės jungtuvėms skirtą Santuokų santuokos iškilminga eisena… (lot. Maiestas pompae nuptialis inter nuptias… 1646 m.) ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės paiždininkio ir raštininko žmonos O. Mlockaitės-Krišpinienės-Kiršenšteinienės mirčiai paminėti „Senųjų brangenybių lobis, dorybės auksu padabintas…“ (lenk. Skarbiec starożytnych kleynotów w wyborne cnot zloto osadzonych… 1666 m.).
Kruonio valsčius

Kruonio valsčius buvo pietinėje Lietuvoje. Centras – Kruonis.
Džebedžiai

Džebedžiai (turk. Cebeci) – Osmanų imperijos kariuomenės artilerijos korpuso dalinys.

Įkūrimas

Dalinio įkūrimo data nėra žinoma, bet manoma, kad jis buvo įkurtas XV a. Džebedžiai buvo vienu iš privilegijuotų osmanų kariuomenės dalinių.  Jie buvo laikomi janyčarų dalimi, o verbuojami buvo naudojant devširmės procedūrą. Jų vadas būdavo vadinamas džebedžibašis (turk. Cebecibaşı''). Dalinys buvo nedidelis, rinktinis, jame daugiausia buvo 625 kariai (1574 m.).

Pareigos

Džebedžių dalinys buvo atsakingas už ginkluotės priežiūrą ir laikymą, gabenimą ten, kur jos reikia. Taikos metais jie saugodavo ginklus arsenaluose, vadintuose cephane. Džebedžiai dalyvavo visose kampanijose, kurioms vadovaudavo sultonas ar didysis viziris. Kitose kampanijose dalyvaudavo tik dalis džebedžių.

Panaikinimas

Daugelyje Stambulo maištų Osmanų imperijos stagnacijos ir žlugimo laikais džebedžiai veikė kartu su janyčarais. 1826 m. sultonas Machmudas II panaikino ne tik janyčarus, bet ir džebedžius.
Jonas Žemaitis (1868)

Jonas Žemaitis (1868 m. Lietuvoje – 1932 m. rugpjūčio 26 d. Šenandoa JAV) – vargonininkas, chorvedys ir kompozitorius.

Biografija

1893 m. atvykęs į JAV, nuo 1894 iki mirties vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Šenandoa mieste. Išugdė didelį skambų chorą, rengė koncertus, statė įvairius muzikinius veikalus, dalyvavo tautiniuose renginiuose. Išgarsėjo savo dainomis, kurioms kūrė tekstus ir muziką. Kai kurios jo dainos net virto liaudies dainomis. Tai „Vilniaus kalneliai“, „Aš lietuvaitė“, „O Lietuva numylėta“, „Pas darželį trys mergelės“ ir kt. 1919 m. savo lėšomis pradėjo leisti dainas atskiromis knygelėmis – iki 1929 m. išleido 26 knygeles. Tai dainynėlis mokykloms „Sietynėlis“ (16 dainų), dainų rinkinys mišriajam chorui „Bijūnėlis“ (21 daina) ir kt. Pamėgtos jo dainos „Šviesi saulutė“ ir „Tegul skamba mūsų dainos".
Nuo 1926 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai ir buvo aktyvus jos narys.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Varpai (almanachas)

Varpai – iliustruotas literatūrinis-publicistinis almanachas, leistas 1943–1944 m. ir leidžiamas nuo 1989 m. Šiauliuose.

Istorija

1943 m. almanachas įkurtas Algirdo Juliaus Greimo iniciatyva. Leido Šiaulių apygardos lietuvių meno ir mokslo centras, redagavo rašytojas Kazys Jankauskas. Išėjo du 328 p. ir 400 p. numeriai 10 000 egz. tiražu. Juose išspausdinta 30 rašytojų originalūs kūriniai (Jonas Aistis, Bernardas Brazdžionis, Jurgis Baltrušaitis, Kazys Bradūnas, Antanas Gustaitis, Kazys Jankauskas, Viktoras Katilius, Faustas Kirša, Vincas Krėvė, Antanas Miškinis, Henrikas Nagys, Balys Sruoga, Antanas Vienuolis, Stepas Zobarskas), straipsnių literatūros bei kultūros klausimais, vertimų, dailės kūrinių reprodukcijų.
1989 m. atkurtame almanache spausdinami originalūs literatūros, meno, kultūros bei publicistikos kūriniai. Tarp autorių – Bernardas Brazdžionis, Kazys Jankauskas, Viktoras Katilius, Kazys Bradūnas, Justinas Marcinkevičius, Liūnė Sutema, Marius Katiliškis, Algirdas Julius Greimas, Stasys Santvaras, Antanas Gustaitis, Henrikas Nagys, Jurgis Jankus, Algirdas Titus Antanaitis, Vanda Daugirdaitė-Sruogienė, Jonas Juškaitis, Donaldas Kajokas, Petronėlė Orintaitė, Ričardas Pakalniškis, Eduardas Mieželaitis, Bronys Raila, Kazimieras Barėnas, Vytautas Martinkus, Sigitas Geda, Alvydas Šlepikas, Valentinas Sventickas, Jonas Avyžius, Vladas Vyšniūnas, Marcelijus Martinaitis, Aidas Marčėnas, Kornelijus Platelis, Petras Dirgėla, Viktorija Daujotytė, Danielius Mušinskas, Mykolas Karčiauskas, Valdemaras Kukulas, Jurgis Kunčinas, Judita Vaičiūnaitė, Leonardas Gutauskas, Juozas Aputis, Eugenijus Ališanka, Algimantas Mikuta, Romas Gudaitis, Algimantas Baltakis, Vytautas Bubnys, Jonas Mikelinskas, Arvydas Juozaitis, Vytautas Petras Bložė, Mykolas Sluckis, Tomas Venclova, Viktoras Rudžianskas, Jonas Liniauskas, Renata Šerelytė, Petras Bražėnas, Onė Baliukonė, Birutė Jonuškaitė, Vladas Braziūnas, Vacys Bagdonavičius, Kostas Ostrauskas, Vytautas Volertas, Albinas Bernotas, Henrikas Algis Čigriejus, Rimvydas Stankevičius, Alfonsas Maldonis, Alfonsas Bieliauskas, Gintaras Grajauskas, Rimantas Vanagas, Antanas Andrijauskas, Julius Keleras, Aldona Ruseckaitė, Kęstutis Nastopka, Gasparas Aleksa, Emilija Liegutė, Jonas Užurka, Vytenis Rimkus.
Vyriausiasis redaktorius Leonas Peleckis-Kaktavičius, redaktorė Silvija Peleckienė. 1989–2012 m. išleisti 25 numeriai (nuo 124 iki 304 p.), kurių tiražas: 1989 m. 10 000 egz., 1992 m. – 4000 egz., 1996 m. – 500 egz., 1997–2012 m. – 1600–1000 egz.
Centrinės Afrikos Respublikos transportas

Šis straipsnis skirtas Centrinės Afrikos Respublikos transportui aprašyti.

Geležinkeliai

Centrinėje Afrikos Respublikoje geležinkelių nėra.

Keliai ir greitkeliai

Centrinės Afrikos Respublika turi 23 810 km kelių (2002), iš jų tik 429 km grįsti. (2002 m.)

Oro uostai

CAR turi 50 oro uostų (2002), iš kurių 3 yra asfaltuoti. Pagrindinis oro uostas – Bangio M'Poko tarptautinis oro uostas.
Aiseno provincija

Geografija

Provincija ribojasi su Palenos provincija ir Čilojės provincija šiaurėje, Kojhaikės provincija ir Cheneral Kareros provincija rytuose, Kapitan Prato provincija pietuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas.
Paviršius daugiausia kalnuotas, pakrantėje priklauso Čonoso salynas. Gausu fjordų. Svarbiausia upė – Aisenas. Telkšo San Rafaelio lagūna. Yra vaizdingas Keulato nacionalinis parkas.
Isamu Noguchi

Isamu Nogučis (angl. Isamu Noguchi, 1904–1988) – XX a. JAV skulptorius, teatro, baldų ir architektūros dizaineris.

Biografija

Isamu Nogučis gimė 1904 m. lapkričio 17 d. Los Andžele. Jo motina Leonie Gilmour buvo amerikietė literatė, tėvas Yoneiro Noguchi − japonų poetas. 1907 m. motina su sūnumi persikėlė į Japoniją pas tėvą dėl didėjančio neprielankumo japonų imigrantams Kalifornijoje. Tėvas Japonijoje turėjo kitą šeimą. Isamu motina užsiėmė anglų kalbos mokymu ir gyveno Japonijoje iki Isamu sukako 13 metų, kada ji nusiuntė sūnų mokytis į JAV, Indianos valstiją. 1922 m. I. Nogučis persikėlė į Niujorką. Jis mokėsi paruošiamosiose medicinos klasėse Kolumbijos universitete ir kartu lankė vakarinius skulptūros užsiėmimus vadovaujamas skulptoriaus Onorio Ruotolo. Isamu Nogučis pasirinko skulptoriaus kelią. 1926 m. jis susipažino su K. Brankušio kūriniais, kurie lemiamai paveikė jo kūrybą. Su Gugenheimų parama I. Nogučis 1927−1929 m. dirbo K. Brankušio dirbtuvėse Paryžiuje, kur pasuko moderniosios ir abstrakčiosios skulptūros linkme. 1929 m. grįžus į JAV Niujorke įvyko pirmoji jo personalinė paroda. Bent nuo 1935 m. skulptorius pradėjo kurti teatro scenos dizainą. 1936 m. Meksike sukūrė pirmąją viešąją skulptūrą − reljefą Abelardo L. Rodrigeso turguje − valstiečių pergalės prieš politinius suvaržymus socialine tema. I. Nogučis pagarsėjo 1938 m. skulptūra, skirta spaudos laisvei, kuri buvo užsakyta AP pastatui Rokfelerio centre Niujorke. Skulptorius gyveno Niujorke, daug keliavo, lankėsi Europoje, Azijoje, Meksikoje. Po Perl Harboro atakos skulptorius aktyviai deklaravo japonų-amerikiečių lojalumą, savanoriškai praleido 7 mėnesius internuotų japonų stovykloje Arizonoje.
1942 m. I. Nogučis įkūrė studiją Niujorko Grinvičo kaimo priemiestyje. Teatre ilgą laiką bendradarbiavo su šokėjais-choreografais Martha Graham, Merce Cunningham, Erick Hawkins, George Balanchine bei kompozitoriumi Dž. Keidžu ir karališkąja Šekspyro trupe. I. Nogučis dirbo masinių vartojimo produktų dizaino srityje: 1937 m. sukūrė garsiakalbio dizainą „Zenith Radio Corp.“ užsakymu, 1947 m. „Herman Miller“ pradėjo gaminti jo sukurtą stiklinio paviršiaus staliuką ir 1951 m. I. Nogučis sukūrė „Akari“ šviestuvų liniją. Garsiausiu I. Nogučio projektu tapo japoniškas sodas prie UNESCO pastatų Paryžiuje, įgyvendintas 1958 m. I Nogučis 1960−1966 m. kartu su architektu Lujisu Kanu kūrė žaidimų aikšteles. 1964 m. įgyvendino skulptūrų kiemelį prie Beinekės retų knygų ir manuskriptų bibliotekos Jeilio universitete. Apie 1965 m. pradėjo ilgametį bendradarbiavimą su japonų akmendirbiu Masatošiu Izumiu (I. Nogučis vienu metu turėjo dirbtuves tiek Niujorke, tiek Japonijoje). 1968 m. įvyko jo pirmoji retrospektyvinė paroda Vitni muziejuje. 1985 m. skulptorius Long Ailend Sityje (Niujorko dalis) įkūrė Isamu Nogučio sodo muziejų (dabar Nogučio muziejus), kurio dizainą pats sukūrė. 1986 m. jis atstovavo JAV Venecijos bienalėje. 1987 m. apdovanotas JAV nacionaliniu menų medaliu. Isamu Nogučis mirė 1988 m. gruodžio 30 d. Niujorke.
Pavlikeniai

Istorija

Romėnų ir trakų laikais buvo svarbus keramikos ir puodininkystės centras. XIII–XIV a. vadintas Marinopoltsi.
Osmanų valdymo laikais gyventojų skaičius padidėjo. Bulgarų tautinio atgimimo metu, 1877–1878 m., turkai buvo priversti palikti vietovę, juos pakeitė bulgarai, atkeliavę iš Balkanų kalnų ir aplinkinių vietovių. Naujakuriai miestelį pavertė svarbiu amatų ir prekybos centru. Buvo pastatyta daug pastatų. 1943 m. suteiktos miesto teisės.
Malsena

„Malsena“ – viena stambiausių grūdų perdirbimo pramonės įmonių grupė Lietuvoje. Perėmusi malūnininkystės tradicijas iš malūno, pastatyto Panevėžyje dar 1841 m., kaip akcinė bendrovė įmonė įregistruota 1994 m.
Ilgą laiką susikoncentravus ties kvietinių miltų bei sėlenų gamyba, 2000 m. Panevėžyje pradėta pirmojo Lietuvoje mišinių cecho veikla, o nupirktame ir 2004 m. rekonstruotame Vievio malūne atnaujinta kvietinių ir ruginių miltų gamyba. Tais pačiais 2004 m. UAB „Amber Pasta“ vardu (buvusi UAB „Gintarinis amžius“) Panevėžyje pradėta trumpųjų, o 2006 m. – ir ilgųjų (spageti) makaronų gamyba.
2005 m. Panevėžyje inicijuotas kvietinio krakmolo, glitimo bei granuliuotų pašarų fabriko statybos projektas. Tai pirmasis tokio pobūdžio fabrikas Lietuvoje.
2008 m. įmonės raidoje įvyko vienas iš svarbiausių etapų - kviečių krakmolo, glitimo ir pašarų gamyba Panevėžyje buvo atskirta ir toliau veiklą vysto po nauju AB "Amilina" vardu, o senas miltų bei mišinių gamybos tradicijas tęsia UAB "Malsena plius" Vievyje.
Beretta M1951

Istorija

Pistoletas buvo pirmas Beretta pistoletas, naudojęs ne laisvos spynos principą. Apie 1953 m. pistoletas buvo gaminamas nedidele serija, o 1955 m. prasidėjo serijinė gamyba, 1956-1980 m. buvo gaminamas masiškai. Po pirmos bandomosios partijos pistoleto konstrukcija buvo kiek pakeista: rėmą ėmė gaminti ne iš lengvo lydinio, o iš plieno; vamzdžio gaubtas buvo pailgintas; dėtuvės išėmimo svirtelė buvo perkelta iš rankenos apatinės dalies į rankenos viršutinės dalies dešinę pusę. 
Pistoletas M1951 Italijoje nebegaminamas. Šio pistoleto Italijos armija nepriėmė, ji ginkluotėje turėjo .380 ACP šovinius naudojantį pistoletą Beretta M 1934, kuris ginkluotėje buvo iki pistoleto 9 mm Beretta 92 priėmimo. Tačiau M1951 ginkluotėn priėmė Italijos karinis jūrų laivynas, karabinieriai ir Italijos kelių policija (it. Polizia Stradale). Čia pistoletą M1951 vėliau, 1977 m., irgi pakeitė Beretta 92.
Pistoletą Beretta M1951 priėmė ir kitų valstybių kariuomenės - Egipto (ten pistoletus gamino kompanija Maadi, jie vadinosi Helwan), Izraelio, Irako (gaminti pagal licenciją, vadinti Tariq), Nigerija, Tunisas. Daugelyje šių šalių jis jau išimtas iš ginkluotės.
Civilinėje rinkoje pistoletas žinomas kaip M951 Brigadier.

Konstrukcijos ypatumai

Konstruojant šio pistoleto užrakinimo mechanizmą didelę įtaką turėjo pistoletas Walther P38. Pistoletas turi atvirą gaiduką. Nuleistukas viengubo veikimo. Ant pistoleto rėmo, po gaiduku, yra spyną blokuojantis saugiklis, kuris užtikrina saugumą ir tada, kai lizde yra šovinys. 
M1951 naudoja 8 šovinių dėtuves. Iššovus paskutinį dėtuvės šovinį pistoleto vamzdžio gaubtas lieka galinėje padėtyje. Gaubtas grįžta į vietą paspaudus kairėje ties gaubto riba esančią gaubto išlaisvinimo svirtelę. 
Pistoleto taikikliai suderinti šaudyti 50 m nuotoliu. Komplektą sudaro vamzdžio priekyje esantis kryptukas ir taikiklio išpjova vamzdžio drūtgalio srityje.
Pistoleto vamzdis turi 6 dešiniojo sukimo graižtvas, kurios per 254 mm padaro 1 apsuką. 
Pistoletas M1951 naudojo 9x19 mm Parabellum šovinius.
Nikolajus I

Biografija

Nikolajus I gimė Gatčinoje, imperatoriaus Pavelo I ir imperatorienės Marijos Fiodorovnos šeimoje.
Nikolajus nebuvo auklėjamas būsimuoju Rusijos imperatoriumi, nes turėjo du vyresniuosius brolius: Aleksandrą I ir Konstantiną Pavlovičių.
Google Reader

Naujienų rodymas asmeniniame tinklalapyje

2006 m. Gegužės 4 Google išleido naują priedą, kuris įgalina naujienas rodyti per Google asmeninę svetainę.

Žiniatinkliai

Galima žiniatinklių ieškoti naudojant Google Reader paieškos funkciją arba surenkant tikslų RSS arba Atom failų internetinį adresą.
Naujos žinutės iš žiniatinklio rodomos kairiajame ekrano kampe. Tą sąrašą galima tvarkyti pagal datą arba svarbumą.
Kopi Luwak

Kopi Luwak (angl. civet coffee; indonez. kopi luwak, iš kopi 'kava' + luwak 'palminis musangas') – Indonezijoje gaminama kava iš laukinių gyvūnų palminių musangų apvirškintų kavos pupelių, kurios randamos gyvūno išmatose. Paruošta kava Kopi Luwak yra viena brangiausių, vertinama gurmanų.

Žaliava

Šios kavos žaliava  - kavos uogų sėklos, randamos palminio musango išmatose. Jas renka ir apdoroja Indonezijos Javos, Sumatros ir Sulavesio salose, mažesniais kiekiais – Filipinuose (ten ši kava vadinama Kopi Alamid) ir Vietname. 
Nedidelis gyvūnas, primenantis laukinę katę, yra naktinis žinduolis, gyvena medžiuose ir minta vabzdžiais, graužikais, vaisiais, ypač mangais, melionais, bananais, taip pat ir kavamedžių uogomis. Jis turi puikią uoslę, todėl laipiodamas nuo šakos ant šakos išsirenka geriausiai prinokusius kavos vaisius. Jų minkštimas skrandyje suvirškinamas, o likusios pupelės po lengvos fermentacijos pasišalina su išmatomis. Žarnyne kavos pupelės sulimpa ir po tuštinimosi primena kukurūzų burbuolę.

Kavos gamyba

Gyvūno virškinimo sistemoje „apdorotos“ pupelės būna praradusios kartumą, o gyvūno skrandžio sultys joms suteikia ypatingo prieskonio. Paveiktas tokios fermentacijos, bet nesugadintas pupeles vietiniai gyventojai surenka nuo žemės kavamedžių augimvietėse, plauna, džiovina, skrudina reikiamoje temperatūroje. Kavos pupelės toliau apdorojamos įprastiniu būdu ir tiekimos į užsienio rinkas. Didžioji dalis eksportuojama į JAV ir Japoniją. 
Kopi Luwak kasmet pagaminama palyginti mažai. Pastaruoju metu, išpopuliarėjus šiai kavai, kai kurie palminiai musangai laikomi žvėrelių fermose, kur neturi galimybės išsirinkti tik pačių geriausių kavamedžio uogų, o priversti misti tiekiamu pašaru, į kurį įmaišomos žmogaus parinktos kavamedžio uogos. Be to, gali būti daromi skirtingų kavos rūšių mišiniai. Kaina priklauso ir nuo to, kokiomis pupelėmis buvo šertas gyvūnas – arabika arba robusta. Atitinkamai Kopi Luwak pupelių kaina gali svyruoti 300–1500 €/kg ribose. Lietuvoje Kopi Luwak pupelių galima nusipirkti nuo maždaug 300 €/kg, už puodelį kavos prašoma 5–10 €, Vakarų Europos šalyse 2–5 kartus daugiau. Londone puodelis gali kainuoti 20 £.
Algirdas Adomaitis

Biografija

1979 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, elektrikas – inžinierius.
Pakruojo statybos akcinės bendrovės „Pakruojo arka“ direktorius.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pakruojo rajono skyriaus narys.
2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Zita, vaikai Aidas, Aistė.
Dainius Kunevičius

Biografija

Didžiąją aktyvios karjeros dalį praleido FBK Kaunas komandoje, su kuria ne kartą laimėjo Lietuvos pirmenybes, vėliau žaidė suomių Atlantis FC klube. 2011 m. žaidžia mėgėjų komandoje Hegelmann Litauen Kaunas.
Juozas Dailydė

Biografija

1983 m. baigė Vilniaus universitetą, istorijos mokytojas. Druskininkų Ryto gimnazijos istorijos vyresnysis mokytojas.
Nuo 2007 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos centro sąjungos, 2003–2016 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyriaus, nuo 2016 m. nepartinis judėjimas „Už Druskininkus“ narys.
Sutuoktinė Irena, vaikai Rokas, Edvardas.
Trakų Vytauto Didžiojo gimnazija

Istorija

Dar 1409 m. Ldk Vytautas fundavo Trakuose pirmą Lietuvoje parapinę mokyklą.  Apie 1802–1818 m. Trakuose įkurta nauja parapijinė mokykla, ji buvo įsikūrusi netoli nuo dabartinės gimnazijos.
1974 m. veiklą pradėjo Trakų 2-oji vidurinė mokykla. 1982 m. mokykla perkelta į naujas, modernias 7 patalpas. 1990 m. spalio 27 d. mokyklai suteiktas Vytauto Didžiojo vardas. 1995 m. gegužės 22 d. Trakų vidurinei mokyklai suteiktas pirmosios humanitarinės gimnazijos klasės statusas. 1998 m. pavasarį Vytauto Didžiojo vidurinei mokyklai patvirtintas 5 realinės ir humanitarinės gimnazijos statusas. Nuo 1999–2000 mokslo metų įvestas profilinis mokymas.
1999 m. išleista pirmoji gimnazistų laida.

Mokiniai

Mokykla išleido 44 abiturientų laidas.