google/wiki40b huggingface dataset:
Agentas 47

Agentas 47 – kompiuterinių žaidimų serijos „Hitman“ ir jų motyvais sukurtų filmų pagrindinis veikėjas. Jo vardas atsirado iš ant pakaušio ištatuiruoto brūkšninio kodo, kurio du paskutiniai skaitmenys ir yra „47“. Kai kuriose misijose agentas prisistato slapyvardžiais, norėdamas išlaikyti savo tapatybę. Dažniausiai jis prisistato Frescott Ranien arba Tobias Riper slapyvardžiais, o retkarčiais – Metzger ar Mr. Byrd.

Pradžia

47 yra genetiškai padaugintas klonas, pradėtas daugiau nei prieš 30 metų. Kloną sukūrė penki kriminalinio pasaulio vadai, norintys turėti tobulą ir neįveikiamą karį.
XX amžiaus 7-o dešimtmečio viduryje penki nuo valdžios besislapstantys kriminalinio pasaulio vadai atsitiktinai susitinka viename Prancūzijos užsieniečių legiono (pranc. Légion Étrangère) dalinyje. Penki vyrai, vadovaujami talentingo, bet neetiško mokslininko dr. Otto Ort-Meyer, pasirašo kontraktą, leidžiantį naudotis jų lėšomis, kad sukurtų tobulą karį, suteiksiantį jiems neįsivaizduojamą galią. Atitarnavę legione, keturi iš jų sugrįžo į savo gimtąsias šalis ir ten sukūrė milžiniškas nusikalstamos veiklos imperijas, kurių pelną perduodavo daktarui Ort-Meyer.
47 gimė Rumunijoje 1976 m. sausio 12 d. su tatuiruote ant pakaušio: brūkšniniu kodu 761201-040147, reiškiančiu jo identifikacijos numerį. Daktaro Ort-Meyer teigimu, 47 buvo labiausiai pavykęs jo kūrinys. Kol augo, 47 buvo tylus ir uždaras berniukas.
Kartu su kitais klonais, 47 nuo mažens buvo mokomas naudotis šaunamaisiais ir šaltaisias ginklais. Tarp kitų klonų 47 išsiskyrė nuostabiu taiklumu.
Po 30 metų negailestingų treniruočių, 47 aptiko spragą savo prieglobsčio apsaugoje. Nužudęs sargybinius ir apsivilkęs jų uniforma, 47 paspruko į laisvę. Pasirodo, kad 47 pabėgimas buvo tobulai suplanuotas paties Ort-Meyer, norėjusio pažiūrėti, kaip 47 gebės susitvarkyti už slėptuvės sienų.
Vėliau 47 pasamdo Tarptautinė Kontraktų Agentūra (International Contract Agency, ICA), slapta organizacija, teikianti samdomų žudikų paslaugas. Agentūra šaknis įleidusi daugelyje valstybių, tarp jų ir JAV, Japonijoje. Jo taikiniai dažniausiai yra svarbūs kriminalinio pasaulio atstovai, nuolat saugomi daugybės sargybinių. Dėl išskirtinių fizinių galimybių ir po kiekvienos užduoties augančios reputacijos, 47 greitai tampa paklausiausiu agentūros žudiku.
Kontraktų informaciją samdomam žudikui perduoda agentūros darbuotoja Diana Burnwood.
Peloponesas

Peloponesas (graikiškai: Πελοπόννησος Pelopónnisos) – didelis pusiasalis Graikijos pietinėje dalyje. Nuo žemyno šiaurėje jį skiria Korinto įlanka ir Patrų įlanka, su juo jungia 6 km pločio Korinto sąsmauka, kurią kerta Korinto kanalas. Administraciškai pusiasalis padalintas į tris administracinius kraštus: didžiąją dalį pusiasalio apima Peloponeso administracinis kraštas, mažesnė dalis priklauso Vakarų Graikijos ir Atikos administraciniams kraštams.

Geografija

Pusiasalio plotas apie 21 549 km², ir tai yra labiausiai į pietus nutolusi Graikijos žemynininė dalis. Nors formaliai Peloponesą galimą laikyti sala nuo Korinto kanalo atidarymo 1893 m., tačiau dėl tokio atskyrimo dirbtinio pobūdžio sala Peloponesas praktiškai nevadinamas. Peloponesas turi dvi jungtis su žemynu: dirbtinis – Rio-Antirio tiltas, užbaigtas 2004 m., ir natūrali Korinto sąsmauka.
Pusiasalio centrinė dalis labai kalnuota, o pakrančių kontūrai giliai dantyti. Taigeto kalnas yra aukščiausias pusiasalyje. Peloponesą sudaro keturi į pietūs nukreipti pusiasaliai: Mesenija, Mani pusiasalis, Malėjos ragas (kitaip Epidauro Limera) ir Argolis, labiausiai nutolęs į šiaurės rytus.
Prie Peloponeso krantų yra dvi salų grupės: Argosaroninės rytuose ir Jonijos vakaruose. Kytiros sala į pietus nuo Epidauro Limeros priskiriama Jonijos saloms. Peloponese yra daug antikinių ir viduramžių griuvėsių. Peloponese tebevyrauja žemės ūkis. Jame yra vienintelis didelis miestas Patra. Pusiasalyje dominuoja miškingi kalnai. Vakarinėje pakrantėje tarp Patros ir Methoni driekiasi keletas geriausių Viduržiemio jūros paplūdimių.
Mudra

Mudra (skr. मुद्रा = mudrā) – Indijos kultūros sąvoka – simbolinis ar apeiginis gestas. Sutinkama tiek hinduizmo, tiek budizmo, tiek džainizmo ikonografijoje bei dvasinėse praktikose. Paprastai tai pirštais arba rankomis rodomas gestas, nors gali būti ir viso kūno mudrų. Dažniausiai mudros vaizduojamos religinėje ikonografijoje bei atliekamos tradiciniuose šokiuose bei dramoje, kur perteikia emocijas ir simbolius, nors kartais taikomos ir kaip psichofiziologinės praktikos (pvz., hatha jogoje).
Skiriamos skaistinamosios mudros (jomis pašvenčiamas adepto kūnas), sanskara (jomis dievybė įsivaizduojamai įsikuria kūne), aukojamosios (arba pūdža) mudros. Iš šimtų mudrų labiausiai žinoma nusilenkimo (andžali; ties krūtine sudėti delnai, namaste pasveikinimo dalis) ir meditavimo (dhjana; dešinė plaštaka delnu į viršų padėta ant kairės).
Budistinėje ikonografijoje paplitusios mudros – abhaya-mudrā (bebaimiškumas, pakeltas delnas), bhūmisparśa („žemė liudytoja“, ranka, liečianti žemę), dhyāna-mudrā („meditacijos mudra“, rankos sudėtos sterblėje delnais į viršų), vitarka („susitelkimas“, delnas ištiestas, nykštys liečia smilių).
Žodis mudrā kildinamas iš veiksmažodinės šaknies mud- („džiūgauti, linksmintis“ > mudra „linksmas, žvalus“) ir etimologiškai giminiškas liet. mudrùs („šaunus, guvus, žvalus“).
KF Hasi

Istorija

Klubas įkurtas (?) m.
Dalyvavo šalies Pirmos futbolo lygos pirmenybėse. 2007/2008 m. užėmė 14 vietą (buvo paskutiniai). Prarado vietą Pirmoje lygoje.
Akmeizmas

Akmeizmas (gr. akmē – viršūnė) – XX a. 2 deš. rusų moderniosios poezijos srovė.
Akmeizmo atstovai skelbėsi atsisakantys simbolizmo ir misticizmo, siekė atskleisti gyvenimo pilnatvę vaizduodami kasdieniškus reiškinius. Garsiausi atstovė – Ana Achmatova (eilėraščių rinkiniai „Vakaras“, „Rožinis“, „Baltųjų paukščių pulkas“).

Akmenizmas rašytojų kūryboje

Akmeizmas įsitvirtino teoriniuose darbuose ir meno praktikoje, Nikolajus Stepanovičius Gumiliovas (straipsnis „Simbolizmo ir akmenizmo palikimas“ 1913 m., Sergėjus Mitrofanovičius Gorodneckis „Kai kurie judėjimai dabartinėje rusų poezijoje“ 1913 m., Osipas Emiljevičius Mandelštamas „Akmenizmo rytas“, 1919 m., Ana Andreevna Achmatova, Michailas Aleksandrovičius Zenkevičius, Elizaveta Jurevna Kuzmina-Karavajeva ir kiti apsijungė į grupę „Poetų cechas“ 1911 m. – 1914 m., atsinaujino 1920 m. – 1922 m., prisijungė prie žurnalo „Apolonas“. 1912 m. – 1913 m. leido žurnalą „Giperborei“ (redaktorius Michailas Leonovičius Lozinskis), almanachus „Poetų cechai“.
Rovaniemis

Istorija

Praktiškai visiškai sugriautas 1944 m. Miestas buvo atstatytas pagal Alvaro Alto (Alvar Aalto) urbanistinį ir architektūrinį planą.
Marinavas

Aprašymas

Vietinių gyventojų neoficialiai vadinamas ir Severnoje vardu. Įeina į Vištyčio gamtos parko (rus. Природный парк „Виштынецкий“) teritoriją. Šiaurės–pietų kryptimi ištįsusio ežero ilgis 1,5 km; vidutinis plotis 100 m; bendras paviršiaus plotas 0,42 km²; didžiausias gylis 7,6 m. Šiaurėje įteka bevardis upelis, rytuose – Mečrupis (vok. Metschrup; liet. Medžupis ?), o iš vakarinės dalies išteka Romintos dešinysis intakas Marinavas (rus. канава Майская).
Miškinguose krantuose susiformavo skardžiai, jų aukštis iki 20 m. Ežeras visu perimetru apaugęs 15–20 m pločio nendrių juosta, vietomis išsiplėtusia iki 60 m. Pakraščiuose peri gausybė vandens paukščių. Dugnas smėlėtas, pasitaiko žvirgždo ir nugludintų akmenų. Telkšo 172,4 m virš jūros paviršiaus; dugno matomumas 1,6 m. Veisiasi lydekos, kuojos, ešeriai, karšiai ir raudės.
Vandens telkinys, plytintis Sūduvos aukštumoje, susiformavo ledynmečiu ir, mokslininkų nuomone, yra senesnis nei Baltijos jūra. Rytiniame krante išsaugota nuožulni terasa, kurioje nužymėti vandens lygio pokyčiai poledyniniu laikotarpiu. Aplink stūkso rieduliais nusėtos moreninės kalvos, tarp jų ir Kaliningrado srities aukščiausia viršūnė – Dozoro kalnas (230,6 m), XX a. pr. žemėlapiuose žymėtas kaip Lazdynkalnis (vok. Lasdinkalnis).
Ežerą patogiausia pasiekti iš Pugačevo (liet. Šventiškių) gyvenvietės, nuo kurios jis nutolęs 3,5 km. Šiuo keliu iki Antrojo pasaulinio karo pasigrožėti Marinavu atvykdavo turistai – aplink vandens telkinį buvo nutiesti pėsčiųjų takai. Poilsiui buvo galima apsistoti atviroje arbatinėje, pastatytoje ežere ant į dugną sukaltų polių.
Visgi Marinavas ir jį supanti Romintos giria popliariausi buvo medžiotojų tarpe. Atsigerti vandens jiems žinomais takais rinkdavosi elnių kaimenės, jų medžioti atvykdavo pats Vokietijos kaizeris Vilhelmas II. Antrojo pasaulinio karo išvakarėse Romintos girią pamėgo vienas iš Trečiojo reicho vadeivų Hermanas Geringas, už trijų kilometrų nuo vandens telkinio pasistatęs medžiotojų poilsio namą. 1935 m. į Girią jis pasikvietė Vengrijos ministrą pirmininką Gyula Gömbös. Pastarajam medžioklė buvo itin sekminga – prie Marinavo nušovė didžiulį daugiaragį elnią, Reicho vyriausiasis medžiotojas H.Geringas ta proga pasiūlė ežerą pervadinti į Gömbös (vok. Gömbös-See). Naujasis vandenvardis pakliuvo į žemėlapius, bet gyventojų tarpe neprigijo.
Dabartiniais laikais netoli buvusios arbatinės įsikūrė turistinė bazė. Ežero pakrantėmis galima keliauti numatytais vaizdingais maršrutais, vienas iš takų skirtas eiguliui Karlui Frydrichui Vilhelmui Reiffui (1814–1867), gynusiam tauriuosius elnius nuo įsisiautojusių brakonierių. Vietą, kur nuo nusikaltėlių kulkos jis žuvo, žymi paminklinis akmuo.
Spindžius (kaimas)

Aplinkinės gyvenvietės

Strėva – 2 km
Vytautava – 3 km 
 Panošiškės – 9 km
Palangos stinta

„Palangos stinta“ – kasmetinis renginys Palangoje, J. Basanavičiaus g., rengiamas nuo 2004 m., viena iš linksmiausių pajūrio žiemos sezono atrakcijų. Šventės metu miesto svečiai gali susipažinti su vietos žvejiškomis tradicijomis, istorija bei kulinariniu paveldu. Renginyje, trunkančiame 1-2 dienas,  apsilanko iki 40 tūkst. žmonių, suvalgomos 4-6 tonos stintų.

Istorija

Vietos verslininkas Klaidas Pakutinskas prieš dešimtmetį ėmė galvoti, kaip išjudinti miegančią Palangą žiemą, todėl nusprendė visus sukviesti prie stintų stalo. Nedidelė centrinės pėsčiųjų gatvės šventė pradžioje suvienijo vos kelias kavines. Pamažu prie idėjos įgyvendinimo prisidėjo kultūros veikėjai, žvejai, visuomenės organizacijos, vietos valdžia. Iniciatyva užaugo iki didelio masto renginio. Ši pajūrio žiemos šventė jau yra tapusi tam tikra miesto įvaizdžio dalimi.  Per dešimtmetį ji išaugo į masinį renginį, nebeišsitenkantį vien J. Basanavičiaus gatvėje. Tai padeda amortizuoti sezoniškumą verslui, į miestą privilioja daug svečių. Dabar į „Palangos stintą“ skuba ir lietuviai, ir aplinkinių šalių gyventojai. Nuo 2002 m. panaši „Stintų šventė“ pavasariais vyksta Sankt Peterburge (rus. Праздник корюшки).

Gintarinė stinta

Jubiliejinėje 10-ojoje šventėje 2013 m. iš metalo ir kieto putplasčio buvo pagaminta ir iš viso per 10 kilogramų sverianti simbolinė stinta, papuošta 5,5 kilogramo gintaro. Darbas truko maždaug savaitę, gintarų spalvos derintos taip, kad stinta būtų kuo panašesnė į keptą žuvį. Dešimtus metus šventę rengiantys žemaičiai prie jūros sutiko jūrų dievą Bangpūtį, kuris paskyrė savo sūnų Stintenį globoti renginį ir būti jos talismanu. Šis talismanas bei šventės globėjas ir yra gintarinė stinta. Simbolis, puošiantis Stintų ordino pilį (vieną iš kavinių), visiems metams atneš sėkmės žvejyboje kiekvienam, gintarinę žuvį paliesiančiam ranka.
Vladas Tumasonis

Vladas Tumasonis (g. 1945 m. spalio 20 d. Alytaus raj.) – Lietuvos informatikas, Vilniaus Universiteto docentas.

Biografija

1962–1965 m. mokėsi Vilniaus Universiteto Fizikos ir Matematikos fakultete.

1965-1968 m. mokėsi Maskvos Universiteto Mechanikos ir matematikos fakultete, kurį baigė gaudamas matematiko kvalifikaciją.

1968-1971 m. – aspirantūra Maskvos universiteto Mechanikos ir matematikos fakultete, vėliau – Skaitmeninės matematikos ir kibernetikos fakulteto Sisteminio programavimo katedroje.

1971-1977 m. – vyr. dėstytojas Vilniaus Universiteto Matematikos fakultete.

1972 m. apsigynė informatikos daktaro (tada – fizikos – matematikos mokslų kandidato) disertaciją „Reiškinių ekvivalenčių transformacijų sistema“.

Nuo 1972 m. – docentas VU Matematikos fakultete, vėliau Matematikos ir informatikos fakultete.
Lietuvos standartizacijos departamento 37-ojo technikos komiteto „Terminologija“ 2-ojo pakomitečio „Kompiuterių taikymas terminologijoje“ pirmininkas.
Daugiau kaip 40 mokslinių straipsnių autorius.
Skroblaus versmės

Skroblaus versmės arba Bobos Daržo šaltinis – šaltiniuota 2,8 ha ploto teritorija esanti Varėnos rajono Marcinkonių seniūnijoje, Margionių kaime. 1997 m. paskelbta hidrogeologiniu gamtos paminklu.
Skroblaus slėnyje – jo dugne ir šlaituose – gausu šaltinių, maitinančių upelį vandeniu. Bobos daržo šaltinis tik vienas iš daugelio, bet būtent jis yra Skroblaus upelio ištakos. Šioje vietoje išsikrauna gruntinis vanduo. Gruntinio vandens sluoksnis yra labai vandeningas, nes jį maitina ne tik krituliai, bet ir giliau slūgsančių tarpmoreninių sluoksnių vanduo. Šaltinio vanduo yra gėlas, skaidrus, bespalvis, bekvapis, pagal cheminę sudėtį – hidrokarbonatinio tipo.
Skroblaus aukštupys formavosi veikiamas ypatingų geologinių sąlygų. Nuo šiauriau stovėjusio paskutiniojo ledyno pakraščio pietų kryptimi plūdę tirpsmo vandenys suklojo smėlingą storymę, siekiančią iki 47 m storio, kurioje buvo „palaidoti“ ledo luistai. Pastariesiams tirpstant, formavosi termokarstinis slėnis. Ledo ertmėse klostėsi smėlingos nuosėdos, kurios vėliau, ištirpus ledui, liko stūksoti termokarstinio slėnio dugne kalvų pavidalu. „Palaidoto“ ledo tirpimas ir jį dengusių nuogulų įdubimas vyko keliais etapais. Apie tai byloja termokarstinio slėnio pakraščiuose esančios terasos.
Maždaug prieš 12-13 tūkst. metų, ištirpus paskutiniajam ledynui, termokarstinio slėnio dugne buvusiose įdubose tyvuliavo ežeriukai, kuriuose sėdo gėlavandenės karbonatinės nuosėdos. Jos aptinkamos atkarpoje tarp Margionių ir Kapiniškių. Tuo pat metu augalijos nesutvirtintos smėlingos nuogulos buvo intensyviai pustomos vėjo, formavosi kontinentinės kopos. Vėliau termokarstiniu slėniu pradėjo tekėti Skroblaus upelis.
Tekbolas

Taisyklės

Žaidžiama tarp dviejų žaidėjų arba porose tarp keturių. Taisyklės panašios į stalo teniso, kamuolys turi būti atmuštas į priešininko stalo pusę, paliečiant jį ne daugiau nei tris kartus. Kamuolį galima liesti bet kuria kūno dalimi, išskyrus rankas. Kamuolį galima liesti ta pačia kūno dalimi tik du kartus iš eilės. Priešininkų ir stalo liesti negalima. Susitikimą sudaro 3 setai po 20 taškų.

Istorija

Tekbolą 2014 m. Vengrijoje sukūrė du futbolo entuziastai – buvęs profesionalus žaidėjas Gábor Borsányi ir kompiuterių mokslų daktaras Viktor Huszár. 
Sportą populiarina žymus buvę futbolininkai bei treneriai – Ronaldinho, Luís Figo, Carles Puyol, Nicolas Anelka, Robert Pires, Ronald Koeman ir kiti. Sportas pripažintas tinkamu lavinti kamuolio valdymo techniką treniruotėse ir yra bekontaktinis, tokiu būdu žymiai sumažinantis riziką patirti traumas.
Tekbolas buvo įtrauktas į pirmąsias Afrikos paplūdimio žaidynes 2019 m. birželio 14–23 d.
FITEQ pasirašė bendradarbiavimo sutartį su Eurosport populiarinti tekbolą 2019 m. programose pasiekiančiose 54 pasaulio šalis.

Pasaulio tekbolo taurė

Pasaulio tekbolo taurė yra kasmet rengiamas FITEQ turnyras. Pirmasis tekbolo pasaulio taurės turnyras vyko 2017 m. Budapešte, Vengrijoje. Jame dalyvavo atstovai iš daugiau nei 20 šalių. 2018 m. turnyras vyko spalio 12–13 dienomis Reimse, Prancūzijoje. Jame dalyvavo 90 žaidėjų. Planuojama 2019 m. tekbolo pasaulio taurės turnyrą rengti spalio mėn.

Tekbolas Lietuvoje

2019 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos futbolo federaciją aplankė tarptautinės Tekbolo sporto federacijos atstovai ir aptarė bendradarbiavimo galimybes.
Sent Vinsento ir Grenadinų geografija

Sent Vinsentas ir Grenadinai yra salų valstybė Priešvėjinėse Antilų salose, Mažųjų Antilų salų grupėje, kuri yra Karibų jūroje, Šiaurės Amerikoje. Valstybė sudaryta iš pagrindinės Sent Vinsento salos ir dviejų trečdalių šiaurinės Grenadinų salų grupės, kuri driekiasi nuo Sent Vinsento pietų iki Grenados. Valstybės salos apima 390 km² žemės plotą, iš kurio Sent Vinsento sala sudaro 342,7 km² ploto. Valstybės sostinė yra Kingstaunas Sent Vinsento saloje.

Salos

Pagrindinė Sent Vinsento sala yra pati kalnuočiausia ir turi tik mažą dalį lygios žemės. Taip pat yra skirtumų tarp pakrančių kiekvienoje salos pusėje. Priešvėjinė salos pusė yra labai uolėta, tuo tarpu pavėjinė pusė yra sudaryta iš daugelio paplūdimių ir turi daug daugiau įlankų. Taip pat saloje yra aukščiausia salos vieta – Sufriero ugnikalnis (1234 m). Yra keletas mažų salelių netoli kranto, įskaitant Jango salą.
Mecosopranas

Diapazonas

Mecosopranai atsirado XIX a. išsiplėtus soprano diapazonui. Mecosoprano diapazonas nuo la mažosios oktavos iki la antrosios oktavos. Trys registrai: kompaktiškasis, arba sodraus skambesio vidurinis (mediumas), artimas kontraltui žemas (krūtinės) ir intensyvus viršutinis (galvos). Gali būti aukšti lyriniai – artimi sopranui, žemi dramatiniai – artimi kontraltui ir reti koloratūriniai mecosopranai, pasižymintys virtuozine technika.
Prisikėlimas

Rezurekcija (lot. resurrectio „prisikėlimas“) – terminas, kuriuo įvairiose religijose vadinamas prisikėlimas iš numirusiųjų, kai siela sugrįžta į buvusį kūną arba miręs žmogus sugrįžta į gyvenimą. Perkeltine prasme prisikėlimas iš numirusiųjų reiškia negyvo, atsijungusio kūno naujasis funkcionavimas įprasta būsena. Medicinoje apibendrinamas kaip naujasis atgimimas po klinikinės mirties.
Krikščionybėje per Velykas švenčiamas Jėzaus Kristaus prisikėlimas amžinajam gyvenimui.
Poltergeistas

Poltergeistas (vok. triukšmingas vaiduoklis) vaiduoklis, kuris tariamai judina namuose esančius daiktus.
Poltergeistų istorijose dažni motyvai yra žingsnių garsas be regimo šaltinio, įvairūs bildėjimai ir žvangėjimai, beldimai. Dažnai įvairūs daiktai pradeda skraidyti po patalpą, neretai pasitaiko savaime judantys baldai. Kartais net pasitaiko, kad šios paslaptingos jėgos pradeda judinti žmones, levitacijos atvejai. Labai retose poltergeistų istorijose šie kalba.
Šiuo metu poltergeistų tyrimu dažniausiai užsiima įvairios parapsichologinės ir kitokios pseudomokslinės organizacijos.
Krūties spenelis

Krūties spenelis (lot. papilla mammae) – apvali, išsikišusi, išorinė žmogaus pieno liaukos dalis, iš kurios naujagimis ar kūdikis čiulpia pieną.

Anatomija

Spenelis yra šiek tiek žemiau kiekvienos pieno liaukos vidurio, maždaug ties ketvirtu tarpšonkauliu arba penktu šonkauliu. Paprastai negimdžiusių moterų spenelis yra kūgio formos, gimdžiusių – cilindro. Aplink spenelį yra vadinamoji areolė (lot. areola mammae), kurios skersmuo 3-5 cm. Spenelio ir areolės spalva skiriasi nuo odos spalvos – ji pastebimai tamsesnė. Negimdžiusių moterų rusva ar tamsiai raudona, gimdžiusių – rusva. Nėštumo metu pigmentacijos intensyvumas didėja. Areolės plote yra keletas rudimentinių pieno liaukų, vadinamųjų Montgomerio liaukų (lot. glandulae Montgomerii), kurios aplink spenelį sudaro nedidelius iškilimus. Spenelio oda padengta smulkiomis raukšlėmis. Spenelio viršūnėje yra nedidelės angos – pieno poros (lot. pori lactiferi), kuriomis baigiasi pieno latakai (lot. ducti lactiferi), vedantys iš pieno skilčių (lot. lobi mammae).
Jaunimo lapelis (Komunistas)

Jaunimo lapelis – žurnalo „Komunistas“ priedas, ėjęs 1921 m. balandį – 1923 m. vasarį Smolenske.

Istorija

Išėjo 14 numerių. Buvo skelbiami Komunistinio Jaunimo Internacionalo, LKJS Centro biuro nutarimai ir korespondencijos apie Lietuvos jaunimo gyvenimą. Nuo 1923 m. kovo vietoj „Jaunimo lapelio“ ėjo „Darbininkų jaunimas“. Bendradarbiavo Juozas Greifenbergeris, Juozas Vitas. Redaktorius Antanas Sniečkus.
Teisės klinika

Teisės klinika - ne pelno organizacija, teikianti nemokamą teisinę pagalbą gyventojams. Teisės klinikos steigiamos prie aukštųjų mokyklų, suteikiant teisės studentams galimybę atlikti praktiką, įgyti patirties, taikyti teorines žinias praktikoje.
Plaukas

Plauko mikroskopinė struktūra

Plaukas yra sudarytas iš dviejų pagrindinių dalių: matomo plauko stiebo ir plauko šaknies, kuri yra plauko maišelyje (folikule).

Plauko folikulas

Plauko folikulas yra vieta, iš kurios auga plaukas. Tai yra odos (epidermio) įduba, apsupta jungiamojo audinio sluoksnio. Plauko folikule yra plauko šaknis, riebalų liauka ir plauką pakeliantis lygusis raumuo. Visi žmogaus plaukų folikulai susidaro prieš jam gimstant, jų yra ~5 mln.
Plauko šaknis yra folikulo viduje. Ji yra sudaryta iš aktyviai besidalijančių ląstelių. Naujos ląstelės iš apačios stumia senesnes, ir dėl to plaukas auga. Iš vidinių šaknies ląstelių sluoksnių susidaro plauko stiebas, iš išorinių – išorinė plauko makštis. Plauko šaknyje taip pat yra ląstelės melanocitai, kurie gamina pigmentą melaniną. Plauko šaknies apačioje yra jungiamojo audinio spenelis (papilla), kuriame yra daug kraujagyslių, maitinančių plauką, ir nervų.

Plauko stiebas

Plauko stiebo paviršiuje yra kutikulė, sudaryta iš plokščiųjų bebranduolių ląstelių. Stiebo viduryje yra šerdis (medulla), sudaryta iš suragėjusių kubinių ląstelių, tarp kurių yra oro tarpai. Šerdies funkcija yra temperatūros palaikymas, ją turi ne visi plaukai. Tarp kutikulės ir šerdies yra plauko žievė (cortex). Žievėje yra keratino, kuris lemia plaukų savybes, taip pat žievės ląstelėse bei tarp jų yra pigmento melanino granulių. Melaninas yra sudarytas iš dviejų formų – tamsaus eumelanino ir šviesesnio feomelanino, jų santykis lemia plaukų spalvą.
Gausantė

Etimologija

Upėvardis kilo nuo žodžio gausus („apstus, pilnas“).
Paolo ir Vittorio Taviani

Paolo ir Vittorio Taviani – garsūs italų kino režisieriai ir scenarijų autoriai. Jie visuomet filmus kūrė kartu, o Paolo žmona Lina Nerli dažnai buvo jų filmų kostiumų dizainerė.

Biografija

Broliai yra gimę San Miniate, Toskanoje – Paolo 1931 m. lapkričio 8 d., o Vittorio – 1929 m. rugsėjo 20 d. Pradėję nuo trumpametražių filmų, 1960 m. sukūrė dokumentinę juostą „L'Italia non è un paese povero“. 1962 ir 1963 m. pasirodė pirmieji pilno metražo filmai „Un uomo da bruciare“ ir „I fuorilegge del matrimonio“.
Broliai kartu režisavo 24 filmus, jų filmas „Tėvas šeimininkas“ (Padre Padrone) 1977 m. laimėjo „Auksinę palmės šakelę“ ir FIPRESCI prizą Kanų kino festivalyje, taip pat daugelį pagrindinių Europos kino industrijos apdovanojimų. 1984 m. broliai buvo Venecijos kino festivalio žiuri nariais. 2012 m. jų filmas „Cezaris turi mirti“ apdovanotas Berlyno kino festivalio „Auksiniu lokiu“.
Broliai dažnai savo filmams adaptuodavo literatūros klasikų kūrinius: L. Pirandelo (Kaos ir Tu ridi), L. Tolstojaus (Resurrezione ir Il sole anche di notte), J. V. Gėtės (Le affinità elettive). Paskutinis jų filmas Wondrous Boccaccio paremtas Dž. Bokačo „Dekamerono“ istorijomis.
Vittorio Taviani mirė 2018 m. balandžio 15 d. sulaukęs 88-erių.
Jelena Grišvina

Jelena Grišvina (g. 1961 m. kovo 28 d. Gorkyje, dab. Žemutinis Naugardas) – Lietuvos baleto artistė, pedagogė.

Biografija

1979 m. baigusi Permės choreografijos mokyklą šoko Žemutinio Naugardo operos ir baleto teatre. Nuo 1984 m. Lietuvos operos ir baleto teatro (nuo 1998 m. Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras) solistė. Nuo 1995 m. Vilniaus baleto mokykloje (nuo 2001 m. Čiurlionio menų mokykla) dėsto charakterinį šokį. Šoko charakterinius šokius daugelyje baletų. Gastroliavo Egipte, Europoje, Japonijoje, JAV.
Myriaus pilis

Architektūra

Pilis keturkampė, kampuose – masyvūs bokštai, kurių aukštis apie 25 metrus. Penktas bokštas vakarinės sienos centre – vartų bokštas, kažkada ten buvo įmontuotas pakeliamas tiltas per platų griovį. Sienų storis vietomis siekia 3 metrus, aukštis iki 13 metrų. Gerai apgalvota dviejų eilių šaudymo angų sistema leido pilį ginti iš visų pusių. Vėliau šaudymo angos buvo užmūrytos arba perdarytos į langus, bokštus puošę mūrinės karūnos, pertvarkant pilį, buvo pakeistos į stogus.
Pasaulio sportinio šaudymo čempionatas

Pasaulio sportinio šaudymo čempionatas – Tarptautinės sportinio šaudymo federacijos kas ketverius metus organizuojamas geriausių pasaulio šaulių čempionatas olimpinėse sportinio šaudymo rungtyse.