google/wiki40b huggingface dataset:
Vytautas Tininis

Biografija

1986 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė istoriją. 1986–1988 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (dab. VGTU), 1992–2012 m. Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademijos dėstytojas. 1993 m. VU apgynė disertaciją tema „Sovietinis režimas Lietuvoje 1944–1953 metais“, humanitarinių mokslų daktaras. 
Nuo 2001 m. žurnalo „Kariūnas“ atsakingasis sekretorius. Nuo 2012 m. Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro istorijos ekspertas, žurnalo „Genocidas ir rezistencija“ redkolegijos narys, KGB archyvinių dokumentų skelbimo aprobavimo grupės ekspertas. Tarptautinės komisijos nacių ir sovietinių okupacinių režimų nusikaltimams Lietuvoje įvertinti ekspertas.

Mokslinė veikla

Per savo mokslinę karjerą išleido leidinius „Sovietinė Lietuva ir jos veikėjai“, „Sniečkus. 33 metai valdžioje“, „Komunistinio režimo nusikaltimai Lietuvoje 1944–1953 m.“, „Sovietų Sąjungos politinės struktūros Lietuvoje ir jų nusikalstama veikla“, „Komunistinio režimo įtvirtinimas Lietuvoje ir jo nusikaltimai“.
Kartu su bendraautoriais parengė knygas „Lietuva 1940–1990: okupuotos Lietuvos istorija“ ir „Lietuvos kariuomenės karių uniformos, ženklai ir vėliavos 1990–2010 m.“, "Macikų mirties namai. Antrojo pasaulinio karo belaisvių ir GULAG’o lageriai 1939–1955 metais Šilutės apylinkėse“. Paskelbė daugiau nei 100 mokslinių ir publicistinių straipsnių, parašė daugiau nei 200 recenzijų, įvairių leidinių sudarytojas ir atsakingasis redaktorius.
Smėlinka (Alanta)

Istorija

1919 m. minimas juodraštinėje Balninkų priešvedybinės apklausos knygoje.
Guajana Esekiba

Guajana Esekiba (isp. Guayana Esequiba) – vakarinė Gajanos valstybės teritorija (į vakarus nuo Esekvibo upės), į kurią pretenduoja Venesuela. Šis terminas naudojamas tik Venesuelos. Teritorija apima 6 Gajanos regionus – Barimą-Vainį, Kujunį-Mazarunį, Pomerūną-Supenamą, Potarą-Siparunį, Aukštutinį Takutu-Aukštutinį Esekvibą ir Esekibo salas-Vakarų Demerarą. Plotas 159 500 km².
Pirmą kartą į šią teritoriją ispanai pretenzijas pareiškė 1788 m., tačiau jokių veiksmų ją užimti nesiėmė. 1840 m. britų komisija Robert Schomburgk pagalba nustatė vakarinę Britų Gvianos ribą. Su šia riba nesutiko Venesuela ir XIX a. su Britanija konfrontavo dėl teritorijų. 1899 m. tarptautinis tribunolas nustatė dabartinę Gajanos-Venesuelos sieną.
1962 m. Venesuela vėl iškėlė sienos klausimą. 1966 m. Venesuela pripažindama Gajanos nepriklausomybę paskelbė savo pretenzijas į Guajanos Esekibos regioną. Nuo 1970 m. Venesueloje leidžiamuose šalies žemėlapiuose greta šalies teritorijos žymima ir Guajana Esekiba, kuri dažnai įvardinama kaip Zona en Reclamación.
Amatai

Amatai – tradicinės profesijos, kurių atstovai vadinami amatininkais, o dirbiniai paprastai gaminami rankiniais įrankiais arba neautomatinėmis mašinomis. Amatų paslaptys buvo perduodamos iš kartos į kartą (tėvo sūnui ar meistro mokiniui). Industrinėse valstybėse rankų darbo gamyba yra beveik išnykusi, dėl to amato sąvoka dažniausiai siejama su ikikapitalistiniais produkcijos metodais.
Istorijoje amatininkai burdavosi į amatininkų gildijas, siekdami įtvirtinti savo teises ir interesus mieste. Gamybos technologija būdavo saugoma didžiausioje paslaptyje ir paslapties išlaikymui būdavo imamasi radikaliausių priemonių; pavyzdžiui, Venecijos stiklo liejykla 1291 m. buvo perkelta į Murano salą, baiminantis, jog dažni miestą siaubiantys gaisrai sunaikins klestinčios stiklo gamybos receptus.
Šiais laikais dauguma amatų yra tik laisvalaikio leidimo būdas.
Stanislovas Blinstrubas (1901)

Stanislovas (Stasys) Blinstrubas (1901 m. gruodžio 20 d. Šiauliai – 1969 m. balandžio 19 d. Vilnius, palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse) – Lietuvos mokslininkas, radijo inžinierius, geologas, magnetinės ir gravimetrinės naudingųjų iškasenų paieškos pradininkas.

Biografija

1910–1921 m. su tėvais gyveno Ukrainoje. 1918 m. Berdianske baigė 8 klasių komercinę mokyklą. 1921 m. sugrįžęs į Lietuvą įstojo į Kauno universiteto Technikos fakultetą. 1923 m. tęsti studijų išvyko į užsienį, studijavo geologiją Lježo universitete (Belgija), 1929 m. baigė Auštąją elektrotechnikos mokyklą Paryžiuje.
1926 m. Kauno radijo stoties inžinierius, 1936–1939 m. Klaipėdos radijo stoties viršininkas, 1939–1945 m. Vilniaus radijo stoties viršininkas. 1949–1963 m. dirbo Geologijos ir geografijos, nuo 1963 m. – Geologijos institute.

Mokslinė veikla

Nuo 1949 m., atėjęs dirbti į Lietuvos mokslų akademijos Technikos mokslų institutą, susidomi magnetine ir gravimetrine naudingųjų iškasenų žvalgyba. 1952 m. pradeda dirbti Lietuvos TSR Mokslų Akademijos Geologijos ir geografijos instituto geofizikos sektoriuje. 1954 m. apgynė mokslų kandidato disertaciją, o 1964 m. – mokslų daktaro disertaciją tema „Magnetinių anomalijų kiekybinio interpretavimo metodas” ir gavo technikos mokslų daktaro laipsnį. 1950–1960 m. vadovavo Lietuvos gravimetriniam kartografavimui. Nuo 1963 m. reorganizavus Mokslų akademijos institutus, dirbo Geologijos institute, o nuo 1965 m. – Mokslų akademijoje.
Svarbiausi moksliniai darbai yra apie magnetinių anomalijų interpretavimą. Domėjosi teoriniais ir praktiniais magnetinės žvalgybos klausimais. Jam vadovaujant ir pačiam aktyviai dalyvaujant, buvo atlikta tiksli magnetinė ir gravimetrinė kai kurių Lietuvos rajonų žvalgyba. Jis atrado ir ištyrė eilę magnetinių ir gravimetrinių anomalijų Lietuvoje, sukūrė originalią metodiką magnetinėms anomalijoms interpretuoti ir pasiūlė paprastą bei aiškų metodą iškasenų klodų formai ir gyliui nustatyti, domėjosi magnetinių reiškinių ryšiais su žmonių sveikata. S. Blinstrubas vienas pirmųjų šalyje tyrė blokinę kristalinio pamato sandarą, pagal matematinių anomalijų išsidėstymą gravitaciniame lauke analizavo anomalijų ir tektoninių lūžių ryšį.
Eve Forward

Evė Forvard (angl. Eve Forward; 1972 m. vasario 17 d.) – rašytoja ir scenaristė. Ji yra garsaus JAV fiziko ir fantastikos rašytojo Roberto Forvardo (angl. Robert L. Forward) duktė. Jos brolis Bobas Forvardas taip pat rašytojas ir filmų režisierius.

Knygos

Žinoma pagrinde dėka dviejų maginės fantastikos romanų "Piktadariai iš reikalo" (angl. Villains by Necessity) (1995 m.) ir "Animistas" (angl. Animist) (2000 m.). Pastaroji išleista lietuviškai Eridano leidyklos 2010 metais.
FC Ajka

Istorija

Klubo ištakos siekia 1923 m. Nuo 2019/20 m. sezono žaidžia NB II pirmenybėse.

Stadionas

Namų rungtynes žaidžia „Varosi“ sporto centro stadione (veng. Ajkai Városi Sportcentrum), Ajkoje.
Kantvainai

Žymūs žmonės

Spėjama, kad iš Kantvainų kilęs filosofo I. Kanto prosenelis Richardas Kantas, kurio tėvai buvo atsikėlę iš Kuršo. Richardas vokiškai nemokėjo. I. Kanto senelis dirbo balniumi Klaipėdoje, o tėvas jau vertėsi tuo pačiu amatu Karaliaučiuje.
Bydgoščius

Lengvoji atletika

2008 m. mieste vyko pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionatas, 1999 m. vyko pasaulio jaunučių čempionatas, 2003 m. vyko Europis iki 23 metų čempionatas, 1979 m. vyko Europos jaunimo čempionatas.
Conus albuquerquei

Paplitimas

Yra aptinkama Angoloje.
Jaurai (Alanta)

Istorija

1912 m. minimas juodraštinėje Balninkų priešvedybinės apklausos knygoje.
Erdvilas

Erdvilas (Gerdvilas, lenk. Erdywił, lenk. Erdiwił, lenk. Erdwil, rus. Ердивил) – XIII a. pirmosios pusės žemaičių vyresnysis kunigaikštis.
Paminėtas Ipatijaus metraštyje tarp 21 Lietuvos kunigaikščio, 1219 m. Lietuvos-Voluinės taikos sutarties dalyvio. Iš dviejų žemaičių vyresniųjų kunigaikščių, sutarties dalyvių, nurodytas pirmuoju, prieš Vykintą. Manoma, valdė Žemaitijos rytinę dalį, kurios didžiūnai vėliau veikiausiai rėmė Mindaugą. Jo sūnus galėjo būti Treniota, nors neatmestina ir kitų istorikų versija, kad Treniotos tėvas buvo Vykintas.

Legenda

Erdvilo vardas duotas ir vienam legendinių lietuvių kunigaikščių Lietuvos metraščių Plačiajame sąvade (Bychovco kronika) ir kai kuriuose Platesniojo, Viduriniojo sąvado (Ališavos kronika) nuorašuose. Iš jų tas vardas pateko į A. Rotundui priskiriamą Trumpą pasakojimą apie Lietuvos kunigaikščius ir M. Strijkovskio kronikų. Šis mitologinis personažas su istoriniu Erdvilu neturi nieko bendra.
Gaurės herbas

Aprašas

Sidabriniame lauke iš žalios papėdės augantis žalias ąžuolas, kurio šoninės šakos sudaro U pavidalo lają, virš ąžuolo - raudonas saulės diskas.

Istorija

Gaurės miestelis (Tauragės rajonas) istorinio herbo niekada neturėjo. Komisijoje svarstant naujo herbo idėjas kartu su seniūnijos atstovais buvo pritarta siūlymui herbe pavaizduoti ąžuolą ir saulę, siekiant įprasminti Gaurės gyventojų tvirtumą bei ryžtą parodytą kovose už Lietuvos laisvę ir nepriklausomybę.
Dailininkas Rolandas Rimkūnas parengė Gaurės herbo etaloną. Jį Heraldikos komisija aprobavo 2004 m. gegužės 28 d. (komisijos posėdžio protokolas Nr. 305). 2004 m. birželio 9 d. Prezidento dekretu patvirtintas miestelio herbas.
Pavartyčiai

Istorija

Pavartyčiai pirmą kartą dokumentuose paminėti 1588 m.
1950–1963 m. buvo Pavartyčių apylinkės centras, taip pat Gyvulininkystės instituto Šeduvos eksperimentinio ūkio centrinė gyvenvietė.
Litva Sovetskaja

Litva Sovetskaja (liet. Lietuva – tarybinė) – LKP (TSKP) laikraštis, leistas nuo 1990 m. kovo iki 1991 m. rugpjūčio Vilniuje rusų ir lietuvių („Tarybų Lietuva“) kalbomis.

Istorija

Iš pradžių ėjo pavadinimu „Sovetskaja Litva“. Spausdino rašinius, kuriuose Lietuvoje vykstančius įvykius vertino iš komunistinių pozicijų, propagavo komunistines nuostatas. Spausdino Baltarusijos KP CK leidyklos Minsko Darbo Raudonosios vėliavos ordino spaustuvė. Iš viso išėjo 131 numeris rusų kalba ir 103 numeriai lietuvių kalba.
Tiražas 1990 m. – 15 800 egz. rusų ir 22 000 egz. lietuvių kalbomis, 1991 m. – 40 000 egz. rusų ir 17 600 egz. lietuvių kalbomis.
1991 m. leido savaitinį priedą rusų kalba „Moralė ir teisė“ (išėjo 30 numerių, tiražas 5000 egz.).
Laikraštyje dirbo ir bendradarbiavo Vladas Bikuličius, Žana Naumova, A. Iljina, Ivanas Kučerovas, V. Metosian, V. Olševskis, S. Smolenkis, J. Stroganovas, V. Šileikis, Mykolas Burokevičius, Juozas Jermalavičius, Stasys Laurinaitis, Julius Pagirys, Jonas Sakalauskas, Konstantinas Surblys ir kt.
Redaktorius Aleksandras Gelbachas („Tarybų Lietuva“ redaktorė – Stanislava Juonienė).
Tacharo provincija

Geografija

Beveik visą teritoriją užima Hindukušo kalnai, tik šiaurėje paviršius nuolaidesnis. Šiaurine riba teka Piandžas, centrinę dalį kerta Kokča. Rytuose yra svarbi Latabando perėja. Yra akmens anglių, aukso telkinių.

Gyventojai

Provincijoje gyvena daugiausia uzbekai ir tadžikai, taip pat yra puštūnų (kočių), hazarų, pašajų, gurdžarų. Dauguma gyventojų yra musulmonai sunitai (yra ir šiitų).
Karklės kapinės

Karklės kapinės – įkurtos ir tebeveikiančios kapinės Karklės kaime, kopose prie Baltijos jūros (vienintelės kapinės ant jūros kranto Lietuvoje). Kapinėse buvo laidojami skenduoliai, vėliau Karklininkų (dabar Karklė) gyventojai. Įtrauktos į Kultūros vertybių registrą (unikalus kodas 35607).
Kapinėse yra apie 200 kapų, išlikę palaidojimai nuo XIX a. Antkapiai akmeniniai, geležiniai ir mediniai. Senųjų medinių kryžių ar krikštų beveik nebėra, dalis nurinkta ir sukrauta prie kapinių tvoros. Užrašai neįskaitomi arba įskaitomi sunkiai. XX a. pr. kapinės vadintos Liepų kapinėmis, iš to laikmečio išlikę mediniai bei akmeniniai antkapiai su epitafijomis vokiečių kalba. Palaidotųjų pavardės būdingos pajūrio gyvenviečių lietuvninkams: Plennis, Tydekas, Mykolait, Gibbisch, Lumplesch, Macpreits, Lenart, Bastions, Zwikis. Kapai orientuoti į vakarus, rytų-vakarų kryptimi. Šiuolaikiniai palaidojimai neypatingi.
Kapinėse palaidotas poetas avangardistas, buriuotojas Salys Šemerys.
Collonge-Bellerive

Collonge-Bellerive yra Ženevos kantono administracinis vienetas (taip vad. „politinė savivaldybė“) (Šveicarija).
Seniūnija (savivaldybė) apima kaimus kaip Collonge, Vésenaz ir Saint-Maurice, taip pat Weiler Cherre, Bellerive, La Repentance ir La Capite.
Collonge-Bellerive yra prie Ženevos ežero kranto; mena vėlyvuosius bronzos laikus (apie 1000 m. pr. m. e. – 900 m. pr. m. e.).
Didžioji Fatra

Didžioji Fatra (svk. Veľká Fatra) – Vakarų Karpatų kalnagūbris šiaurės Slovakijoje. Driekiasi į vakarus nuo Žemųjų Tatrų, tarp Vaho ir jo intako Turieco. Šios upės skiria nuo Mažosios Fatros kalnagūbrio. Masyvo ilgis (iš šiaurės rytų į pietvakarius) 45 km, plotis iki 20 km. Aukštis iki 1592 m (Ostredoko k.).
Kalnai sudaryti iš granito, dolomito ir klinties. Labai paplitę karstiniai reiškiniai, yra ~350 urvų. Šlaituose auga eglių, bukų miškai, aukščiausiose vietose plyti kalnų pievos. Didžioji dalis masyvo patenka į Didžiosios Fatros nacionalinį parką. Vystomas turizmas, žiemos sportas.
Aloyzas Kveinys

Pasiekimai

Tapo Lietuvos čempionu 1983, 2008 ir 2012 m., pasidalijo pirmąją vietą 2001 m.
Atstovaudamas Lietuvą (1992-1996) ir (2000-2008) m. sužaidė 97 partijas (+29 = 45 - 23) pasaulio  šachmatų olimpiadose.  Laikomas atakuojančio stiliaus šachmatininku.
2014 m. Lietuvos senjorų (virš 50 metų) komandos sudėtyje tapo Pasaulio senjorų komandų šachmatų čempionu.
Leonas Čibiras

Leonas Čibiras (1921 m. liepos 14 d. Čekiškė, Švenčionių apskritis – 1992 m. gruodžio 24 d. Vilnius) – Lietuvos miškininkas, dendrologas, kraštovaizdžio architektas.

Biografija

1947 m. baigė Vilniaus universitetą. 1947–1950 m. Vilniaus universiteto, 1950–1957 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, dėstė dendrologiją. 1951–1960 m. Lietuvos miškų instituto mokslinis bendradarbis, tyrinėjo Lietuvos parkus, atliko medžių ir krūmų introdukcijos bandymų. Nuo 1960 m. Statybos ir architektūros reikalų komiteto, Automobilių transporto ir plentų ministerijos, Techninės estetikos instituto, Paminklų konservavimo instituto kraštovaizdžio architektas. 
Brolis Povilas Čibiras, žmona Irena Ona Čibirienė.
Palaidotas Saltoniškių kapinėse, Vilniuje.

Veikla

Parengė kelis rekomenduojamų Lietuvos želdynams augalų sąrašus. Pirmasis Lietuvoje pagal tinkamumą naudoti želdynams augalų rūšis pradėjo skirstyti į pagrindines ir šalutines.
Kartu su bendradarbiais parengė Palangos, Rietavo, Joniškėlio, Raudondvario pilies parkų restauravimo projektus. Dalyvavo kuriant Vilniaus universiteto botanikos sodą Kairėnuose, Pajieslio (Kėdainių rajono savivaldybė) dendrariumą.
Aloyzas Dirsė

Biografija

Mokėsi Šėtos pradžios mokykloje, vėliau – progimnazijoje, Kėdainių gimnazijoje. 1949–1954 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Hidromelioracijos ir žemėtvarkos fakultete. 1955 m. ir 1959–1961 m. dirbo LMA Melioracijos institute, 1961–1962 m. LMA Energetikos ir elektrotechnikos institute vyr. mokslo darbuotoju.
1962–1996 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1973–1993 m. Melioracijos katedros vedėjas, 1974–1977 m. Hidromelioracijos ir žemėtvarkos fakulteto dekanas, nuo 1975 m. profesorius. 1974 m. žemės ūkio mokslų daktaras.  1991–1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas. Nuo 1994 m. profesorius emeritas.
Vydmantų seniūnija

Istorija

Vydmantų seniūnija įsteigta Kretingos rajono savivaldybės tarybos 2016 m. gruodžio 22 d. sprendimu Nr. T2-320. Oficialiai pradėjo veikti nuo 2017 m. liepos 1 d.
Uolainės savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Rygos rajono dalies.
Anastazas Janulis

Biografija

Jėzuitas. 1934–1936 m. mokėsi Pagryžuvio jėzuitų noviciate. 1936 m. davė įžadus. Iki 1948 m. gyveno Pagryžuvio jėzuitų namuose. 1950 m. nuteistas 10 m. lagerio už tai, kad 1941 m. prasidėjus TSRS-Vokietijos karui nuo vienuolyno pastato nuplėšė TSRS atributiką ir iškėlė Lietuvos vėliavą. Paleistas 1955 m. Grįžęs dirbo vargonininku įv. bažnyčiose, 1962–1980 m. ir 1983–1989 m. Kaišiadorių Kristaus Atsimainymo katedroje. 1962 m. inkriminavus spekuliavimą buvo suimtas, išteisintas. Nuo 1979 m. daugino ir platino pogrindinius periodinius leidinius: Lietuvos Katalikų Bažnyčios Kronika, „Aušra“, „Rūpintojėlis“ ir kitus; už tai 1980–1983 m. kalintas Mordovijoje.
Kosovo vėliava

Kosovo vėliava – stačiakampė, mėlyname fone auksinis Kosovo žemėlapis, virš kurio puslankiu įkomponuotos šešios baltos penkiakampės žvaigždės.

Istorija

Vėliava įteisinta Kosovo parlamente tą pačią dieną kaip ir paskelbta nepriklausomybė nuo Serbijos – 2008 m. vasario 17 d.
2007 m. gegužės 30 d. Kosovo parlamentas paskelbė tarptautinį konkursą Kosovo vėliavai sukurti. Sąlygose, buvo nurodyta, jog vėliava turi atspindėti Kosovo daugiatautiškumą, pabrėžiama, jog neturėtų būti naudojamos Serbijos vėliavos (raudona – mėlyna – balta) ir Albanijos vėliavos (Raudona – juoda) spalvinės schemos, bei nepageidaujami erelio simboliai, kurie yra jau paminėtų valstybių vėliavose ar herbuose. Taip pat buvo nurodytos vėliavos proporcijos (2:3). Iš 993 projektų apie 700 atitiko šiuos reikalavimus.
Grupė politikų ir ekspertų atrinko tris variantus, kuriuos pasiūlė Kosovo parlamentui.

Simbolika

Šešios žvaigždės simbolizuoja Kosove gyvenančias tautas: albanus, serbus, turkus, goriečius, romus ir bosnius. Dabartinė vėliava buvo išrinkta 2/3 parlamente balsavusiųjų.
Žaliukė

Paplitimas

Eurazijoje žaliukės arealas driekiasi nuo Atlanto iki Uralo, šiaurinė riba eina centrine Suomija, Kamos aukštupiu, pietinė – Viduržemio jūros pakrante, Mažąja Azija, Volgos žemupiu, Uralo vidurupiu. Yra izoliuotas arealas Vidurinėje Azijoje, taip pat gyvena Šiaurės Afrikoje, Viduržemio jūros salose.
Lietuvoje paukštis dažnas, bet žiemą pastebimas retai.

Išvaizda

Patino viršutinė kūno pusė gelsvai žalia, apatinė geltona, žalio atspalvio. Patelė panaši į patiną, bet blankesnių, rusvai gelsvų spalvų. Snapas balsvas, kojos rausvos. Jaunikliai panašūs į patelę, jų nugara dėmėta, o antuodegis rudas. Patinų kūno ilgis 88,9 mm, kūno masė 28,1 g, patelių kūno ilgis 86,1 mm, masė 26,8 g.

Elgsena

Gyvena miškų pakraščiuose, gyvatvorėse, soduose, parkuose, kapinėse, sodybose ir kituose želdynuose kur yra eglių, kėnių, tujų ar pocūgių. Gyvena būreliais po 2-3 poras, o vasaros pabaigoje ir rudenį telkiasi į didesnius būrius, laikosi linų, javų laukuose, prie sodybų.
Lizdą krauna krūmuose, iki 3 m aukštyje. Lizdui naudoja šakneles, sausą žolę, kerpes, samanas, vidų iškloja įvairiais plaukais, augalų pūkais. Deda 5-6 melsvai baltus su rudomis dėmelėmis kiaušinius. Peri 13-14 dienų. Išaugina dvi vadas. Jaunikliai lizde išbūna apie 14 dienų. Lietuvoje visur dažna, neretai žiemoja.

Mityba

Žaliukė maitinasi įvairių augalų pumpurais, lapeliais, garstukų, rūgčių, svėrių, kiečių, šeryčių, linų, grikių, usnių, guobų, kanapių, vinkšnų, pušų, skirpstų, eglių, maumedžių sėklomis. Taip pat lesa vabzdžius bei jų lervas (straubliukus, sprindžius, pjūklelius, lapsukius).
Brian Houghton Hodgson

Brian Houghton Hodgson (1800 m. vasario 1 d. arba 1801 m. − 1894 m. gegužės 23 d.) – gamtininkas ir etnologas, dirbęs Indijoje ir Nepale kaip britų rezidentas. Jis aprašė daug paukščių ir žinduolių rūšių, gyvenančių Himalajuose. Tyrinėjo Tibeto budizmą ir plačiai aprašė religiją ir lingvistiką.
Dryžuotasis baltikas

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 146 psl.
Netikėta sėkmė

Turinys

Melvinas – samdomas žudikas, kuriam sekasi jo darbas, tačiau ne asmeniniai santykiai. Jis gyvena su sužadėtine Pem, kuri bijo prisipažinti tėvams, jog būsimas žentas nėra žydas, bei turi meilužę Šantalę, nuolat reikalaujančią vis daugiau dėmesio ir pinigų. Šių vis labiau trūkstant, Melvinas sutinka prisidėti prie „kolegų“ Sisko, Vinco, Gampo ir Krančo suplanuoto „darbelio“. Vyrai pagrobia verslininko Jiro Niši dukterį Keiko, tikėdamiesi gauti milijono dolerių išpirką. Kol Melvinas slepia įkaitę Šantalės namų rūsyje, Sisko skambina Niši, neįtardamas, kad verslininkas bankrutavęs ir ketina nusižudyti.
Sužinojęs, kad duktė pagrobta, Niši kreipiasi pagalbos į jos krikšto tėvą – Perišą – kuris yra ir Melvino bei Sisko „darbdavys“. Įtūžęs Perišas pasikviečia Sisko, kuris persigandęs supranta, kad dabar išsisukti nebus lengva. Perišas liepia SIsko surasti ir nubausti pagrobėjus ir šis sugalvoja planą, kaip viskuo apkaltinti Melviną.
Pastarojo bėdos nesibaigia: kol jis iš paskutiniųjų stengiasi įtikti atvykusiems Pem tėvams, neradusi sąskaitoje pakankamai pinigų, Šantalė meta jį ir išvyksta su kitu meilužiu, prieš tai į namus jam atgabenusi surištą Keiko. Melvinas slepia ją mašinos bagažinėje, o, likęs vienas, išleidžia, kad ši padėtų jam paruošti vakarienę. Nors mergina vis bando pabėgti, Melvinas pradeda ją įsimylėti.
Pem, įkalbėta motinos, ketina po pietų pranešti Melvinui, kad šį meta, tačiau vos jiems susėdus prie stalo, pasirodo Sisko, Perišas ir būrys smogikų...
Vilhelmas Chadzevičius

Biografija

1953 m. baigė Švenčionių 1-ąją vidurinę mokyklą. Metus dirbo Švenčionių rajono Vidutinės septynmetės mokyklos direktoriumi. 1959 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.
Nuo 1958 m. laikraščio „Milicijos darbuotojas“ sekretorius, 1963–1970 m. šio laikraščio (nuo 1965 m. pavadinto „Liaudies sargyboje“) vyriausiasis redaktorius. 1970–1983 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“, 1983–1985 m. „Vakarinės naujienos“, 1985–1992 m. žurnalo „Kultūros barai“ redaktorius.  1991–1994 m. leidybos direktorius. Nuo 1997 m. savaitraščio „Voruta“ atsakingasis sekretorius. Daugiausia rašė nusikalstamumo, jaunimo švietimo, užimtumo, kultūros, redakcijos darbo organizavimo klausimais. 
1970–1983 m. LLKJS CK biuro narys.
Griežės kapinynas

Tyrimai

1926 m. latvių archeologas Edvardas Paeglė kasinėjo kelis IX a. – XIV a. nedegintų mirusiųjų kapus, 1981–1983 m. Istorijos instituto archeologai (tyrimų vadovas Algirdas Varnas) ištyrė 2200 m² plotą. Rasta 12 didelių duobių, kuriose buvo nuo kelių iki keliolikos sudegintų mirusiųjų kapų, 25 simboliniai kapai ar apeiginės duobės ir 47 nedegintų mirusiųjų (daugiausia vaikų) kapai, datuojami XI a. – XIII a. Radinius, apie 1700, daugiausia papuošalai, saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Netoli kapinyno, Varduvos pušyne, yra Griežės pilkapynas.
Šv. Hiacinto (Jackaus) koplyčia

Šv. Hiacinto (Jackaus) koplyčia - koplyčia stovinti S.Konarskio ir Jovaro gatvių sankryžoje, dominikonų vienuolio iš Silezijos atminimui.
Pirmoji koplytėlė čia pastatyta 1403 metais šv. Jackaus (1185–1258 m.), apaštalavusio Lietuvoje garbei, 1762 metais ji atnaujinta - pastatyta apaštalą vaizduojanti skulptūra ir prie jos pritvirtinta marmurinė lenta. Sunykusi koplyčia J. K. Vilčinskio ir kitų vilniečių lėšomis 1843 metais atstatyta. 1901 metais smarkiai restauruota: išlieta nauja Jackaus skulptūra, ji pastatoma ant aukštos sumūrytos koplyčios, senoji skulptūra patalpinama Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčioje. Dešinėje Hiacinto rankoje - jo bažnyčios monstrancija, kairėje - Švč. Marijos su kūdikėliu skulptūra.
Bernhard Dombek

Bernardas Dombekas (vok. Bernhard Dombek; g. 1939 m. vasario 5 d. Berlyne, Vokietija) – vokiečių teisininkas, advokatas, notaras, buvęs Vokietijos advokatų rūmų pirmininkas (1999–2007).

Biografija

Berlyne baigė Jėzuitų gimnaziją (Canisius kolegiją). 1960–1964 m. Berlyno laisvajame universitete studijavo teisę, išlaikė II valstybinį egzaminą. 1968 m. apgynė disertaciją tema „Tiubingeno mokyklos ir vokiečių teisės sociologijos santykis“ (vok. Das Verhältnis der Tübinger Schule zur deutschen Rechtssoziologie), teisės mokslų daktaras.
Advokatas Berlyne. Specializacija – įmonių teisė, paveldėjimo teisė. Nuo 1978 m. notaras.
Vedęs. Žmona Ingeborg Rakete-Dombek, NJW leidėja.
Gilberto salos

Gilberto salos (angl. Gilbert Islands) – 16-os atolų grandinė Ramiajame vandenyne, pagrindinė Kiribačio valstybę sudaranti dalis. Salos driekiasi šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi. Pusiaujas dalina grandinę praktiškai per centrą. Plotas 281,1 km². Gyvena ~83,4 tūkst. gyventojų.

Istorija

Salos nuo seno buvo apgyvendintos mikroneziečių. Pirmieji europiečiai 1788 m. atradę salyną buvo britų kapitonai Thomas Gilbert, plaukęs laivu Charlotte, ir John Marshall, plaukęs laivu Scarborough. 1820 m. rusų admirolas Ivanas Kruzenšteinas salas pavadino Gilberto vardu. 1892 m. Gilberto salos paskelbtos JK protektoratu, o 1915 m. drauge su Eliso salomis sudaro Gilberto ir Eliso salų koloniją. II pasaulinio karo metais salyne vyko nuožmūs mūšiai tarp JAV ir Japonijos armijų. 1978 m. nuo Gilberto salų atsiskyrė Eliso salos (Tuvalu), o po metų salynas tapo nepriklausomos Kiribačio valstybės dalimi.