google/wiki40b huggingface dataset:
Krabo ūkas

Krabo ūkas (M1, NGC 1952) – dujinis emisinis (pluoštinis) ūkas Tauro žvaigždyne, netoli ζ Tau, supernovos sprogimo liekana.

Pagrindinės charakteristikos

Atstumas iki ūko yra apie 6000 šm. Ūko matmenys – 10 x 7 šm. Regimasis ryškis 8ᵐ,4 danguje sudaro 6 x4 ' plotą. Medžiaga plečiasi 100-1400 km/s greičiu.
Ūko centre yra maždaug 28-30 km skersmens Krabo pulsaras NP 0532 (neutroninė žvaigždė), kurio pulsavimo periodas 0,0331 s. Tai yra II tipo supernovos branduolys, stiprus Rentgeno spindulių šaltinis.

Istorija

Ūkas susidarė, sprogus supernovai (1054 m. kinų ir arabų astronomai užfiksavo, kad žvaigždė buvo matoma dienos metu 23 dienas). Sprogimo metu supernovos regimasis ryškis išaugo iki maksimalios vertės, buvusios tarp -7 ir -4,5, todėl ji buvo matoma plika akimi maždaug dar dvejus metus po jos pirmųjų stebėjimų. Krabo ūkas tapo pirmuoju astronominiu objektu susijusiu su supernovos sprogimu.
Ūką atrado 1731 m. Džonas Bėjus, nepriklausomai nuo jo – 1758 m. Šarlis Mesjė, kuris įtraukė objektą pirmu numeriu į savo katalogą. Pavadinimą suteikė Lordas Rosas 1844 m. (raudonuose spinduliuose, 653 nm, ūko forma primena krabą).
XX a. pradžioje buvo pradėti šio ūko tyrimai. Buvo nustatyta, kad ūkas tapo matomas iš Žemės maždaug prieš 900 metų.
Jolita Andriukonytė

Jolita Andriukonytė-Nemajūnienė-Frank (g. 1967 m. sausio 18 d. Kaune) – Lietuvos pianistė, vargonininkė, chorvedė, dainininkė, pedagogė.

Biografija

Baigusi Kauno 2-ąją vaikų muzikos mokyklą (mokyt. R. Berkovičienės fortepijono klasė) ir 12-osios vidurinės mokyklos aštunias klases, 1982–1986 m. skambinti fortepijonu mokėsi Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. S. Bielionytė). 1986–1991 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. R. Karosaitės fortepijono klasė), kartu privačiai mokėsi dainuoti pas dėst. K. Narbutaitę.
1986–1988 m. fortepijono mokytoja Šakių vaikų muzikos mokykloje, 1988–1989 m. Kauno 2-ojoje vaikų muzikos mokykloje. 1990–1991 m. dirbo vargonininko padėjėja Kauno Šv. Vincento Pauliečio ir Prisikėlimo bažnyčiose.
1991 m. išvykusi į JAV, kurį laiką kaip choristė ir akompaniatorė talkino Milvokio, bažnyčioms. 1993–1995 m. tobulinosi Milvokio universiteto Muzikos fakultete vokalinio akompanavimo meno srityje (prof. J. Peterssono klasė). Kaip talentinga muzikė gavo stipendiją, akompanavo universiteto kameriniam chorui, buvo Muzikos fakulteto dėstytoja-asistentė. 1995 m. įgijusi muzikos magistro laipsnį, dar fortepijono žinias gilino pas prof. Judit Jaimes, dainavimo – pas prof. W. Lawonj ir dirigavimo – pas prof. R. Hinseną, 1997 m. gavo muzikos mokytojos kvalifikacijos diplomą.
1994–1997 m. vargonininkavo Milvokio Graikų Ortodoksų bažnyčioje. Nuo 1997 m. Milvokio Šv. Roberto katalikų bažnyčios vargonininkė ir choro vadovė, taip pat fortepijono dėstytoja Carroll koledže. Aktyviai dalyvauja koncertiniame gyvenime, pasireikšdama kaip vokalinės ir instrumentinės muzikos atlikėja. Mokė dainininkus Milvokio universiteto operos spektakliams, pati pasireiškė kaip solistė. Rengia rečitalius su vokalistais ir instrumentalistais, jiems talkina tarptautiniuose konkursuose.
Dobromilo valsčius

Istorija

Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Bielsko apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Bielsko valsčiaus. 1954 m. sausio 1 d. prie valsčiaus buvo prijungta dalis Kleščelės valsčiaus kaimų. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
1953 m. Europos krepšinio čempionatas

VIII Europos vyrų krepšinio čempionatas vyko 1953 m. gegužės 23 – birželio 4 d. Maskvoje (TSRS). Į pirmenybes atvyko komandos iš 17 valstybių. Aikštės šeimininkai TSRS krepšininkai siekė apginti Europos čempionų vardus.

Rezultatai

Išsamesnė rungtynių statistika pateikta straipsnyje VIII Europos krepšinio čempionato statistika.

Pirmasis etapas

Pirmajame turnyro etape komandos buvo suskirstytos į keturias grupes – vienoje jų buvo penkios rinktinės, o kitose trijose po keturias ekipas. Kiekviena rinktinė sužaidė po vienerias rungtynes su visomis savo grupės komandomis. Už pergalę grupėje buvo skiriami 2 taškai, už pralaimėjimą – 1 taškas.
Po dvi geriausias kiekvienos grupės komandas pateko į finalinį aštuntuką. Kitos rinktinės buvo priverstos toliau žaisti dėl 9-17 vietų.

Kova dėl 9-16 vietų

Antrajame etape 8 geriausios komandos varžėsi dėl aukščiausiųjų Europos čempionato apdovanojimų, o likusios 8 rinktinės kovojo dėl 9-16 vietų.
Turnyro autsaideriai buvo padalinti į dvi grupes – vienoje jų buvo keturios komandos, o kitoje penkios. Visos ekipos sužaidė su kitomis savo grupės komandomis. Pirmąsias dvi vietas grupėse užėmusios rinktinės toliau varžėsi dėl 9-12 vietų, o trečiąsias ir ketvirtąsias – dėl 13-16 vietų. Penktąja likusi penkių komandų grupės ekipa užėmė 17 vietą.
Rudens lygiadienis

Rudens lygiadienis – momentas rudenį, kai Saulė, slinkdama ekliptika, atsiduria dangaus pusiaujo ir ekliptikos susikirtimo taškuose.
Apie rugsėjo 21–23 d. visame Žemės rutulyje dienos ir nakties trukmė tampa vienoda. Nuo šios dienos šiauriniame pusrutulyje naktis tampa ilgesnė už dieną. Pietiniame pusrutulyje atvirkščiai – diena tampa ilgesnė už naktį.

Lietuvoje

Senovės lietuviai šią dieną džiaugdavosi derliumi, dėkodavo dievui Žemininkui, aukodavo jam gyvulius. Aukoti atvesdavo po gyvulių porą: veršiuką ir telyčią, aviną ir avį, ožį ir ožką, paršą ir kiaulę, gaidį ir vištą, žąsiną ir žąsį. Kaip teigiama XVI a. dokumentuose, ypač dažnai šiai dievybei būdavo aukojamas ožys, kuris laikytas vaisingumo simboliu.
Lietuvoje aptikta paleoastronomijos paminklų – akmenų, išsidėsčiusių rytų – vakarų kryptimi. Tai sutampa su Saulės azimutais tekėjimo ar laidos metu per lygiadienius.
Kiekvienais metais Vilniaus Kalnų parke vyksta tradicinės „Ožio aukojimo“ apeigos. Jų metu skamba senovinė muzika, deginamos didžiulės šiaudų skulptūros. Kasmet per rudens lygiadienį Juodkrantėje vyksta tradicinė nendrinių skulptūrų ekspozicijos Gintaro įlankoje ant vandens, po atviru dangumi, sudeginimo akcija.
Batagaj Alyta

Istorija

Batagaj Alyta įkurta 1936 m.
Nencų apygardos herbas

Nencų apygardos herbas - oficialus Rusijos Federacijos Nencų apygardos simbolis, patvirtintas 2007 m. spalio 4 d.

Herbo aprašas

Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, perkirsta, riba - dantyta. Viršutinis laukas baltas, apatinis - žalias. Skydo centre mėlynas skritulys su sidabrine liepsna viduryje. Virš skritulio - žalia figūra iš trijų sujungtų storų gegnių ir vienos plonos apverstos viršuje. Žemiau skritulio balta figūrs iš trijų sujybtų apverstų gegnių.

Virš skydo auksinė karūna su vilkdalgio lapo formos dantimis. Nuo karūnos iki skydo smaigalio apačioje dešiniuoju šonu eina Tautų Draugystės ordino kaspinas, o kairiuoju šonu - Darbo Raudonosios Vėliavos ordino kaspinas.
Arūnas Dudėnas

Biografija

2006 m. Vilniaus universitete baigė archeologiją, 2009 m. Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute baigė politikos mokslus.
2006–2007 m. Jaunimo reikalų departamento prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos vyr. specialistas, 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo nario padėjėjas.
Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos narys, nuo 2007 m. valdybos narys, Ukmergės skyriaus pirmininkas, Lietuvos socialdemokratų partijos Ukmergės rajono skyriaus narys, nuo 2007 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
2007–2011 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys.  Jaunimo, kultūros ir sporto komiteto pirmininkas. Nuo 2011 m. Ukmergės r. savivaldybės tarybos narys, nuo 2012 m. vasario savivaldybės kontrolės komiteto pirmininkas.
Jaunimo tarptautinio bendradarbiavimo agentūros valdybos narys.
2012 m. Lietuvos socialdemokratų partijos kandidatas į LR Seimą Ukmergės vienmandatėje apygardoje.
Miroslavo Švč. Trejybės bažnyčia

Istorija

Miroslavo parapija įkurta 1719 m. pastačius medinę bažnyčią. Jai skirti 8 kaimai. 1744 m. pastatyta nauja bažnyčia. Metrikų knygos rašytos nuo 1746 m. LDK iždininkas Antanas Važinskis su žmona Terese 1763 m. pastatė naują medinę bažnyčią ir įkurdino marijonų vienuolyną. Vienuoliai įsteigė mokyklą. Į bažnyčią 1835 m. trenkė žaibas, ji sudegė. Pastatyta laikina, 1847 m. – nauja mūrinė bažnyčia (valdžia skyrė 75 000 rub. pašalpą) ir vienuolyno rūmai.
1864 m. vienuolynas uždarytas. Marijonas kunigas Vincentas Grincevičius už išeinančiųjų į 1863 m. sukilimą prisaikdinimą 1864 m. ištremtas į Sibirą. 1895–1910 m. Miroslave klebonavęs Antanas Radzinskas 1897 m. atnaujino ir pailgino bažnyčią, pristatė dvi koplyčias. 1906 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas K. Stankaitis). Jis 1907 m. įsteigė biblioteką - skaityklą, surengė Miroslave pirmą viešą vakarą.
Atsitraukdami Rusijos kareiviai 1914 m. bažnyčią susprogdino. 1917 m. parengtas jos atstatymo projektas. Pamaldos laikytos buvusioje prieglaudoje. Kunigas Juozapas Lelešius su parapijiečiais bažnyčią atstatė 1918–1929 m. 1944 m. bažnyčia apniokota. Po karo klebonas Antanas Šilingas ją suremontavo.

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, turi neoklasicizmo ir neobaroko bruožų, dvibokštė, su trisiene apside, prieangiu. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Litajus

Gyvenimas ir valdymas

Tėvo, karaliaus Lertajaus valdymo metais, Litajaus septinis metus valdė svarbų Sukotajaus karalystės miestą Si-Satčanalajų. Po tėvo mirties, princui Lertajui teko kovoti dėl sosto su sąmokslininkais ir sukilėliais, kuriuos jis, tapęs karaliumi 1347 m., visus teisė. Jis paveldėjo labai mažą karalystę, kuri apėmė Sukotajaus, Si-Satčanalajaus, Kamfaengfeto, Fitsanuloko, Fičito ir Nakonsavano miestus. Jis nesistengė susigrąžinti tėvo prarastas karalystės teritorijas, neužsiėmė politika, kas lėmė tolimesnį karalystės nuosmukį. Visas jo dėmesys buvo skirtas religijai, vienuolynų ir pagodų statybai.
Iš Ceilono pakviestais budistų dvasininkais jis reorganizavo šalies religiją ir Sukotajuje pastatė kelias Budos statulas. Viena iš jų Frašisakjamuni (Phra Sri Sakyamuni), iš bronzos nulietą 1361 m., galima pamatyti Vat Sutato (Wat Suthat) šventykloje Bankoke. Tais pačiais metais karalius Lertajus tapo budistų dvasininku.
Istorinėse kronikose rašoma, kad „karaliaus gailestingumas ir geraširdiškumas buvo toks bekraštis, kaip ir vandenyno vandenys“. Jis savo tarnus mylėjo kaip savo vaikus, o nusikaltėliams duodavo galimybę atlyginti žalą ir paleisdavo namo.
Karalius Lertajus nemėgo kariauti. Paminėti tik keli atvejai, kai jis buvo priverstas išeiti į karą 1359 m. prieš Frė ir Naną.
Karalius buvo astronomijos ir astrologijos žinovas. Jis perdarė kalendorių, o karaliaus rūmuose buvo įsteigęs astrologijos mokyklą. Karaliaus Lertajaus Sukotajuje pastatytų rūmų ir kiti visuomeninių pastatų griuvėsiai išliko Sukotajaus istoriniame parke iki šių dienų.
Per savo valdymo metus karalius Lertajus ne tik išsaugojo, bet net praplėtė karalystės ribas Nano ir Frė sąskaita. Karalystėje nebuvo ekonominio nuosmukio ženklų. Priešingai – sparčiai vyko kelių bei visuomeninių pastatų statyba; palaikomi tamprūs diplomatiniai ir kultūriniai santykiai su tolimuoju Ceilonu. O grėsmingas pietų kaimynas Ajutajos karalystė, nepaisant to, kad iš ten masiškai bėgo vergai, nei karto nedrįso įsiveržti į Sukotajų.
Karaliaus tiksli mirties data nežinoma, manoma, kad mirė apie 1368–1370 m., o sostą paveldėjo jo sūnus, princas Leutajus. Po mirties jam suteiktas vardas Tamarača I buvo religinis vardas, kurį paskui naudojo ir kiti Sukotajaus karaliai.
Sic transit gloria mundi. Šio karaliaus vardas buvo pamirštas iki 1833 m., kada buvo iššifruotas akmenyje iškaltas jo valdymo laikų aprašymas. Vėliau, 1912 m., buvo surastas iš išspausdintas karaliaus parašytas traktatas apie budizmo kosmologiją „Traibumikatas“ („Trys pasauliai“) (Traibhumikatha arba Traiphuum Phra Ruang). Religinis tekstas aprašo skirtingus budizmo kosmologijos pasaulius bei karmos transformaciją.
Čilės administracinis suskirstymas

Čilės administracinis suskirstymas yra pavyzdys charakteringas daugeliui unitarinių valstybių. Valstybės administracija yra funkcionaliai ir geografiškai decentralizuota ir atitinkamai kiekvienam administraciniam vienetui yra deleguotos atitinkamos savivaldos teisės.
Šalies vidaus valdymui ir administravimui užtikrinti, respublikos teritorija buvo suskirstyta į 15 regionų (isp. regiones), 54 provincijas (isp. provincias) ir 346 komunas (isp. comunas). Toks administracinis suskirstymas galioja nuo 1970 m., kai buvo reformuojamas šalies administravimas, pagal administracinės reformos nacionalinės komisijos (isp. Comisión Nacional de la Reforma administrativa arba CONARA) prašymą.
Nuo 2005 m., regionų, provincijų ir komunų sudarymas, panaikinimas ir jų paskirstymas, keičiant jų ribas, bei regionų ir provincijų sostinių įsisteigimas yra įtrauktas į konstitucinę teisę.
Čilės ministerijos (išskyrus Vidaus reikalų, Krašto apsaugos, Užsienio reikalų ir prezidentūros generalinį sekretoriatą) yra atstovaujamos regioniniu lygiu atitinkamai tų regionų ministerijų, jas integruojant į vadinamąją „regioninį kabinetą“.
Josifas Dubravinas

Biografija

1920–1947 m. vaidino įvairiuose SSRS teatruose. 1947–1960 m. LSSR rusų dramos teatro aktorius. 1957 m. Maskvoje baigė A. Lunačiarskio teatro meno institutą.
Kadyšas

Istorija

Kaimo pavadinimas yra tiurkiškos kilmės – viduramžiais LDK valdovas Vytautas Didysis čia buvo įkurdinęs totorius. Iš Seinų per Berznyką, Kapčiamiestį ir Kadyšą ėjo senovinis kelias į Gardiną. Kazanės istoriko J.J.Grišino nuomone, Kadyšas, kartu su šalia esančiu Čartoku (brus. Чарток), yra vienos seniausių totorių gyvenamų vietovių Gardino krašte.
XIX a. pab. – XX a. pr. kaimą sudarė kletas gyvenviečių: Valstybinis Kadyšas, Kadyšas Holovenčicė ir Počobuto (arba Gineto) Kadyšas. Per 1863 metų sukilimą apylinkėse veikė Juozapo Konstantino Ramotovskio būrys, aktyviai kovojęs su Rusijos caro kariuomene. 1863 m. gegužės 21 d. tarp jų įvyko mūšis, kurio metu žuvo keturiolika sukilėlių ir 120 caro kareivių. Pastatytas atminimo dvigubas kryžius su keturių palaidotų sukilėlių pavardėmis.
Tarpukaryje kaimas priklausė Balstogės vaivadijos Augustavo apskrities Volovičovcų valsčiui.
Chelmo gubernija

Istorija

Gubernija sudaryta 1912 m. liepos 6 d. iš rytinių Sedlcų gubernijos ir rytinių Liublino gubernijos žemių. Gubernijos įkūrimo iniciatorius buvo Chelmo stačiatikių vyskupas Eulogijus (Georgijevskis), kuris matė kad stačiatikybė regione praranda įtaką, nes po 1875 m. unitų bažnyčios panaikinimo dauguma unitų pasirinko tapti katalikais, o ne stačiatikiais.
Kita gubernijos įkūrimo priežastis buvo ta, kad šiose žemėse gyveno daug ukrainiečių. Prieš karą 1914 m. gubernijoje gyveno 50,1 % ukrainiečių, 30,5 % lenkų ir 15,8 % žydų. Įkurdami guberniją rusai siekė visiškai surusifikuoti gubernijos žmones ir taip užkirsti kelią galimam šių žemių praradimui esant dideliam kariniui konfliktui. 1915 m. balandžio 4 d. gubernija buvo prijungta prie Kijevo generalgubernijos, tačiau dėl prasidėjusio I pasaulinio karo faktiškai tas prijungimas įvyko tik ant popieriaus. Vokietijos imperijai užėmus šias žemes, šiaurinė gubernijos dalis prijungta prie Oberosto, o pietinė prie Liublino generalgubernijos. Pasibaigus karui dėl šių žemių kovojo Vakarų Ukrainos liaudies respublika, Antroji Lenkijos respublika ir Tarybų Rusija, nuo 1919 m. visos šios žemės atiteko Lenkijai ir buvo prijungtos prie Liublino vaivadijos.
Kožikodė

Istorija

Nėra žinoma, kada įkurtas Kalikutas. Malabaro krantas nuo senovės buvo svarbiausia Indijos prekybinė sritis, todėl čia būta nemažai uostų. Dauguma istorikų uosto įkūrimą datuoja tarp XI–XIII a. Jis suklestėjo Kožikodės karalystės laikais. Arabų, kinų pirkliai iš čia gabendavo pipirus, kardamoną, imbierą, cinamoną, kvepalus, smilkalus, tekstilę (kaliką). Kalikute lankėsi žymūs keliautojai – Ibn Batuta (1342–1347 m.), Ma Huan (1403 m.), Abdur Razzaq (1443 m.), Niccolò de' Conti (1445 m.), Afanasijus Nikitinas (1468–1474 m.), o 1498 m. po savo kelionės aplink Afriką šio miesto uoste išsilaipino Vaskas da Gama. Nuo tada prasidėjo kova tarp arabų ir portugalų dėl įtakos Kalikute. Šios kovos truko iki 1588 m., kol portugalai galutinai užvaldė prekybą šiame regione. XVIII a. portugalus iš Kalikuto išstūmė olandai, o vėliau teritoriją užkariavo britai.
Nagamakis

Nagamakis (jap. 長巻 'ilgas apvyniojimas'; angl. nagamaki) – japoniškas kotinis ginklas, primenantis naginatą su labai ilga geležte arba naginatos ir katanos hibridą.
Ginklas buvo populiarus XII–XIV amžiais.

Konstrukcija

Geležtė sunki, katanos tipo, vienašmenė, 60-120 cm ilgio (dažniausiai – apie 61 cm). Geležtė abiejose nugarėlės pusėse turi nuožulnas, kurios mažina geležtės masę. Naginatos geležtė trumpesnė, platesnė ir labiau lenkta prie viršūnės, negu nagamakio. Ašmenys labai aštrūs.

Nagamakio geležtė yra katanos geležtės dydžio, įkotė irgi katanos dydžio – 17-25 cm ilgio. Geležtė kote tvirtinama 2, o kartais ir daugiau kaiščių. Katanų geležtės tvirtinamos vienu kaiščiu.
Kotas – 60-90 cm ilgio (dažniausiai – apie 75 cm), apvyniojamas virvele ar dirželiu, kaip ir katanos rankena. Nagamakis buvo pavadintas pagal koto apvyniojimą. Kotas paprastai būna šiek tiek ilgesnis už geležtę ir apytiksliai lygus makšties ilgiui.
Kartais nagamakis laikomas ilgojo samurajų kalavijo nodačio variantu.

Naudojimas

Nagamakis laikomas abiem rankomis kaip ir katana. Manipuliuojant nagamakiu rankos mažiau juda kotu, negu kaunantis naginata, kur naudojamas visas koto ilgis. Dešinė ranka visada arčiau geležtės, jei karys dešiniarankis.
Nagamakiu kaunamasi plačiais kertančiais mostais, jį naudoja ir kaip ietį. Tradiciškai nagamakiai buvo pėstininkų ginklas, jį dažnai naudodavo prieš raitelius.
Nagamakiai buvo palyginti mažai paplitę, kadangi juos gaminant reikia daugiau laiko ir medžiagų.
Kosuv Lackų herbas

Kosuv Lackų herbas (lenk. Herb Kosowa Lackiego) – Kosuv Lackų miesto skydo formos herbas, kurį kartu su žemėmis, 1417 m. LDK kunigaikštis Vytautas Didysis už karinius nuopelnus suteikė Martynui Ciolkui. Herbe raudonoje užsklandoje vaizduojamas baltas galvijas su auksiniais ragais ir auksinėmis kanopomis stovintis ant žalios žolės.
Stasys Šalkauskis

Biografija

Gimė gydytojo Julijono Šalkauskio ir bajoraitės Barboros Goštautaitės-Šalkauskienės šeimoje, Kazio Šalkauskio brolis. Stasys buvo trečiasis šeimos vaikas, nuo pat vaikystės dažnokai sirgęs. 1888 m. kartu su gausia šeima buvo persikėlęs į Rygą, bet po poros metų grįžo ir visam laikui apsigyveno Šiauliuose.
Baigė Šiaulių gimnaziją. 1911 m. baigė Maskvos universiteto Teisės fakultetą. 1915–1920 m. studijavo Fribūro universitete, tapo filosofijos daktaru.
Grįžęs į Lietuvą, pradėjo dėstyti Aukštuosiuose kursuose. 1922–1940 m. Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultete dėstė filosofiją, docentas, 1922 m. profesorius, 1939–1940 m. VDU rektorius. 2007 m. Religijos studijų kolegijai suteiktas Stasio Šalkauskio vardas (Stasio Šalkauskio kolegija).
Lietuvos katalikų mokslo akademijos steigimo (1922 m.) iniciatorius, nuo 1933 m. jos akademikas, 1938–1940 m. pirmininkas. 1927–1930 m. ateitininkų federacijos vadovas. Jis galutinai suformavo ir suredagavo ateitininkų principus, ateitininkų ideologijos esmę, parašė knygą „Ateitininkų ideologija“.
1921–1922 m. redagavo žurnalą „Romuva“, 1932–1934 m. – žurnalą „Židinys“. Bendradarbiavo katalikiškos orientacijos žurnaluose „Naujoji Romuva“, „Lietuvos mokykla“, „Draugija“, „Logos“ ir kt. 
1927 m. gruodžio 28 d. vedė geriausią Salomėjos Nėries draugę, studentę Juliją Paltarokaitę (1904–1994). Panevėžyje juos sutuokė vyskupas Kazimieras Paltarokas. Palaidotas Šiaulių kapinėse.
2011 m. išleistas S. Šalkauskiui skirtas pašto ženklas.
Biatlono pasaulio taurė

Biatlono pasaulio taurė – pagrindinės stipriausių pasaulio biatlonininkų varžybos. Jos pradėtos rengti nuo 1977 m. vyrams ir nuo 1982 m. moterims.
Taurės varžybų etapai vyksta kiekvieną žiemą nuo lapkričio iki kovo mėn. pabaigos, kiekvieną savaitę skirtingose šalyse. Pertrauka daroma tik pasaulio čempionatų ar olimpinių žaidynių metu. Pasaulio taurės sezone vyksta 9-10 etapų, o rungtys vyksta nuo trečiadienio-ketvirtadienio iki sekmadienio. Estafečių rungtis sezono metu vyksta ne daugiau nei 6 kartus (įskaitant olimpines žaidynes ir pasaulio čempionatus).
Sportininkas, laimėjęs bendroje rungčių įskaitoje sezono pabaigoje yra apdovanojamas Didžiąja krištolo taure. Mažąsias krištolo taures laimi atskirų rungčių nugalėtojai.
Kiekvienoje pasaulio taurės rungtyje geriausi 40 sportininkų gauna įskaitinius taškus – pirma vieta verta 60 taškų, 2 – 54, 3 – 48, 4 – 43, 5 – 40, 6 – 38, 7 – 36, 8 – 34, 9 – 32, 10 – 31 ir toliau kiekviena vieta vienu tašku mažiau. Vienodos vietos duoda vienodus taškus. Visi visų rungčių taškai sumuojami ir įrašomi į bendrą taurės įskaitą.
2014–2015 m. pasaulio taurės tvarkaraštyje buvo įrašyta nauja biatlono rungtis – asmeninė mišri estafetė. Šioje estafetėje komandą sudaro viena moteris ir vienas vyras, kuris paeiliui šliuožia po vieną ratą ir atlieka šaudymus stovint ir gulint. Iš viso moterys atlieka 4, vyrai – 5 ratus.
Lucky Luciano (filmas)

Turinys

Laimingasis Lučianas Jungtinėse Valstijose organizavo 40-ies mafijos bosų nužudymą ir tapo vienvaldžiu organizacijos vadovu. Po keleto metų jis, net ir turėdamas įvairaus lygio politinių veikėjų paramą, buvo suimtas ir 1946 m. deportuotas į Siciliją. Čia jis netruko organizuoti penicilino kontrabandą, nelegalią prekybą kuru su JAV kariuomene, narkotikų platinimą. Italijos policija, padedant JAV kovos su narkotikais departamentui, daugelį metų mėgino surinkti įkalčius prieš Lučiano, tačiau jiems to padaryti nepavyko – šis 1962 m. mirė sava mirtimi (nuo širdies smūgio) oro uoste.
Baniyas Club

Istorija

Klubas įkurtas 1981 m. Žaidžia elito divizione
Kidulių herbas

Aprašas

Herbo mėlyname lauke sidabrinis auksinių gamtos gėrybių pripildytas gausybės ragas.

Istorija

1998 m. rugpjūčio 4 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 138. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.
Parugė

Parugė – lietuvių paprotys – apeiginis kolektyvinis rugių ir kitų pasėlių lankymas, daugiausia žydint rugiams. Valstiečiai, antifoniniu būdu dainuodami apeigines dainas, apeidavo laukus, po to vaišindavosi, susėdę parugėje. Jaunimas šokdavo, pindavo rugiagėlių vainikus.
Šis paprotys kilęs iš senovės žemdirbių magiško veiksmo – ėjimo ratu, taip siekiant apsaugoti laukus nuo krušos, piktžolių, gauti gerą derlių.
Paprotys minimas XVI a. rašytiniuose šaltiniuose. XIX a. buvo paplitęs visoje Lietuvoje, iki XX a. pr. – Šiaurės rytų Lietuvoje.
Pilaras (Paragvajus)

Istorija

Miestas 1779 m. įkurtas portugalų keliautojo Pedro Melo. Pradžioje gyvenvietė vadinta Villa del Ñeembucú pagal gretimą Njeembuku upelį. 1783 m. pervadinta į Villa del Pilar pagal Saragosoje garbinamą Pilaro Švč. Mergelę. Trigubo Aljanso karo metu miestas atsidūrė kovų sūkuryje, 1867 m. rugsėjo 20 d. čia įvyko Pilaro mūšis, kuriame paragvajiečiai laimėjo, bet neilgai trukus buvo priversti miestą apleisti. 1930 m. Paolo Federico Alberzoni įkūrė tekstilės fabriką. 1983 m. Pilaras nukentėjo dėl smarkaus potvynio. 2000 m. miestą pasiekė plentas, sujungęs su likusia šalimi sausuma.
Beatrich

Biografija

Beatričė Pundžiūtė gimusi medikų šeimoje, jau nuo darželio dainavo mažame ansamblyje, o mokykloje grojo ir dainavo kantri muzikos grupėje. Pirmos atlikėjos dainos pasirodė „Radistai“ albume.