google/wiki40b huggingface dataset:
Ilsa, SS vilkė

Turinys

Ilsa – sadistė koncentracijos stovyklos viršininkė, atliekanti eksperimentus su kaliniais, kurių tikslas – įrodyti, kad moterys pakelia daugiau skausmo negu vyrai. Greta to, Ilsa pasižymi nepasotinamu seksualiniu potraukiu, kurį tenkinti kiekvieną vakarą iš kalinių atrenkamas vienas vyras, tačiau, nesugebėjęs jos patenkinti, yra kastruojamas.
Galiausiai stovykloje atsiranda amerikietis, pajėgiantis „patenkinti“ Ilsą. Tapęs šios meilužiu, jis pradeda naudotis savo padėtimi, kad organizuotų kalinių pabėgimą...
Seal

Biografija

Seal gimė Londone 1963 m. vasario 19 d. nigerietės motinos Adebisi Samuel ir brazilo tėvo Francis Samuel šeimoje. Būsimas dainininkas nuo vaikystės sirgo autoimunine Lupus erythematosus liga, kuri pažeidė jo veido odą.
1980 -ųjų viduryje Seal pradėjo rodytis Londono klubuose. Po to, prisijungęs prie vietinių grupių, gastroliavo po pasaulį, pabuvojo Japonijoje, Tailande, Indijoje. Tačiau viską apvertė jo pažintis su house prodiuseriu Adamski. Seal atliko vokalo partiją Adamski 1990 -ųjų hite „Killer“ (JK – 1 vieta), kuris tapo didžiuliu hitu ir vienu elektroninės popmuzikos šedevrų.
Jau susikūręs vardą Seal pasirašė kontraktą su ZTT įrašų firma ir 1991 m. išleido bene geriausią savo karjeros albumą – debiutinį „Seal“ su dainomis „Crazy“ (JK – 2 vieta, JAV – 7), „Future Love Paradise“ ir savąja „Killer“ versija. Albumo elektroninių garsų aranžuotėse dar jaučiasi bendradarbiavimo su Adamski įtaka, tačiau Seal parodo ir savo potraukį į lyrišką soul.
1994 m. albumu „Seal II“ atlikėjas užtikrintai pasuko į soul stilių dainomis „Prayer for the Dying“ ir „Kiss from a Rose“ (JK – 4 vieta, JAV – 1). Pastaroji daina iš pradžių sulaukė menko dėmesio, tačiau kai buvo panaudota filmo Batman forever garso takelyje, 1995 m. tapo didžiuliu hitu, pasiekusi JAV topų 1 poziciją, bei atnešusi Seal 2 Grammy apdovanojimus.
Po „Kiss from a Rose“ komercinės sėkmės Seal pasirašė kontraktą su viena pagrindinių pasaulio įrašų kompanijų Warner Bros., tačiau pasirodę albumai: 1998 m. „Human Being“ ir 2001 m. „Togetherland“ nebuvo nei komerciškai, nei menine prasme sėkmingi. 2001 m. Seal atliko duetą su Mylene Farmer dainoje „Les Mots“. Tuo pačiu tarsi įgyvendindamas savo muzikos orientacijos posūkį į daugianacionalinę Europos publiką. Iš tikro Seal praras dėmesį JK ir JAV, tačiau mėgausis populiarumu kontinentinėje Europoje. 2003 m. pasirodė albumas „Seal IV“ su singlu „Love’s Divine“.
2007 m. Seal išleido albumą „System“, kuriame grįžo prie karjeros pradžios elektroninės muzikos kaip dainoje „Amazing“. Po to sekė nuosaikiai vertinami albumai „Soul“ (2008) ir „Commitment“ (2010).
2011 m. spalį Seal dalyvavo prieštaringai vertinamo Čečėnijos prezidento Kadyrovo, kuris Žmogaus teisių gynimo organizacijų įtariamas žmonių grobimu ir pan. dalykais, gimtadienyje. Seal atsiribojo nuo savo pasirodymo vertinimo.
2011 m. lapkritį išleistas paskutinis albumas – „Soul 2“.
Virginijus Vaškys

Virginijus Vaškys (g. 1959 m. Klaipėdoje – mirė 2007 m. rugpjūčio 27 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.
Marius Skarupskas

Biografija

2000 m. baigė Veisiejų vidurinę mokyklą. 2004 m. Vilniaus universitete baigė informatikos, 2006 m. – viešųjų ryšių studijas.
2002–2005 m. dirbo žurnalistu UAB „Naujosios komunikacijos leidyba“. 2005–2008 m. dirbo įmonėje UAB „Veritana“. 2009–2010 m. dėstė Vilniaus universitete. 2008–2013 m. dirbo Vilniaus miesto savivaldybėje. Nuo 2013 m. – Lietuvos Respublikos ūkio viceministras.
Tanzanitas

Tanzanitas – silakatų klasės mineralas (kalcio aliuminio silikato hidroksidas (Ca₂Al₃(SiO₄)₃(OH)). Dar kitaip vadinamas coisito – gana paplitusio uolienų mineralo – atmaina. Normalioje būsenoje tanzanitas yra rusvos arba pilkos spalvos, tačiau pakaitintas iki 400 °C tampa žydros spalvos. Žydrumas atsiranda dėl įvairių tanzanite esančių priemaišų.
Tanzanitas yra retesnis už deimantus, nes yra randamas tik vienoje pasaulio šalyje – Tanzanijoje (iš ten ir kilo jo pavadinimas). Tanzanitas laikomas penktuoju po „didžiojo ketverto“: deimanto, smaragdo, rubino ir safyro – brangakmeniu. Pirmą karta jis buvo aptiktas 1967 m. Tanzanijos valdžia kiekvienais metais išgauna tanzanito už maždaug $20 milijonų, vėliau išgauti akmenys yra šlifuojami ir parduodami Jungtiniu Amerikos Valstijų rinkoje sudarydami apie $500 milijonų tanzanito rinką.
Vormsatės piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Dzeldos piliakalnis 2,3 km
Namdarų piliakalnis 687 mImulių piliakalnis 4 kmBendelių piliakalnis 22 kmDrogos piliakalnis 20 kmStrikių piliakalnis 37 mUpeniekų piliakalnis 3,9 kmRitinės piliakalnis 18 kmGriežės piliakalnis 21 km
Piedruja

Istorija

Gyvenvietę įsteigė Jonas Petras Sapiega, nuo 1611 valdė LDK didikų Sapiegų giminė.
1759 m. pastatyta Švč. Mergelės Marijos katalikų bažnyčia, 1885 m. – Šv. Nikolajaus cerkvė.
Dambravos miesto herbas

Dambravos miesto herbas (lenk. Herb Dąbrowy Białostockiej) – Dambravos miesto skydinio tipo herbas.

Aprašas

Perskeltame skyde, kurio dešinysis laukas sidabrinis, o kairysis raudonas, iš žalios papėdės augantis ąžuolas žalia lapija ir juodu kamienu.
Konsulinė įstaiga

Konsulinė įstaiga yra užsienio valstybėje nuolat veikianti diplomatinės tarnybos institucija oficialiems tarpvalstybiniams santykiams ar oficialiems santykiams su užsienio valstybėmis palaikyti, vykdyti konsulines funkcijas (ginti valstybės, jos piliečių, įmonių bei kitų juridinių asmenų teises ir teisėtus interesus).
Jos steigiamos valstybėse, su kuriomis yra užmegzti konsuliniai santykiai. Jei nėra atskiro susitarimo dėl konsulinių santykių užmezgimo, diplomatinių santykių užmezgimas laikomas ir konsulinių santykių užmezgimu. Tačiau diplomatinių santykių nutraukimas nereiškia automatiško konsulinių santykių ir konsulinės įstaigos veiklos nutraukimo.
Konsulinės įstaigos savo veikloje vadovaujasi 1963 m. Vienos konvencija dėl konsulinių santykių, tarptautinėmis dvišalėmis ir daugiašalėmis sutartimis, kuriose dalyvauja bei valstybė, kurioje yra konsulinė įstaiga, tarptautiniais papročiais, įstatymais ir kitais teisės aktais.
Konsulinės įstaigos yra pavaldžios užsienio reikalų ministerijai ir diplomatinės atstovybės valstybėje, kurioje yra ta konsulinė įstaiga, vadovui.

Klasės

Generalinių konsulatų, konsulatų, vicekonsulatų ir konsulinių agentūrų vadovams suteikiama atitinkamai generalinio konsulo, konsulo, vicekonsulo ir konsulinio agento klasė.

Steigimas

Konsulinė įstaiga gali būti įsteigta valstybės teritorijoje tik tai valstybei sutinkant.
Konsulinės įstaigos buvimo vietą, jos klasifikaciją ir konsulinę apygardą nustato atstovaujamoji valstybė, o patvirtina priimančioji valstybė.
Atstovaujamoji valstybė vėliau gali keisti konsulinės įstaigos buvimo vietą, jos klasifikaciją ar konsulinę apygardą tik priimančiajai valstybei sutikus.
Priimančiosios valstybės sutikimas taip pat reikalingas tais atvejais, jei generalinis konsulatas ar konsulatas ketina atidaryti vicekonsulatą ar konsulinę agentūrą kitoje vietoje, nei jie patys yra įsteigti.
Išankstinis priimančiosios valstybės sutikimas taip pat reikalingas atidarant įstaigą, kuri yra esamos konsulinės įstaigos dalis, jei ta įstaiga yra kitoje vietovėje nei pati konsulinė įstaiga.

Personalas

Konsulinės įstaigos nariai yra konsuliniai pareigūnai, konsuliniai darbuotojai ir aptarnaujančio personalo nariai.

Konsuliniai pareigūnai

Konsuliniai pareigūnas yra asmuo, įskaitant ir konsulinės įstaigos vadovą, kuriam pavesta atlikti konsulines funkcijas.
Konsuliniai pareigūnai yra dviejų kategorijų: etatiniai konsuliniai pareigūnai ir garbės konsuliniai pareigūnai (garbės konsulai).

Konsuliniai darbuotojai

Konsuliniai darbuotojai – asmenys, konsulinėje įstaigoje atliekantis administracinį ar techninį darbą.

Aptarnaujantysis personalas

Aptarnaujančio personalo nariai - asmenys, kurie aptarnauja konsulinę įstaigą ir atliekantys su konsulinėmis funkcijomis nesusijusius darbus (sodo darbininkai, apsaugos darbuotojai).
Galionas (juostelė)

Galionas – puošni audeklo (audinio ar mezginio) juostelė drabužiams (tautiniams kostiumams, karinei uniformai ar kt.) ar baldams papuošti. Galionai gali būti siuvinėti, nėriniuoti.
Neretai galionai yra metaliniais aukso ar sidabro siūlais atausto audinio apvadai ant drabužių ar baldų.
Lietuvoje galionu vadino ir tokį moterų galvos papuošalą – brokatinę gėlėtą juostą.
Gintaras Martinionis

Biografija

1976 m. baigė Kauno S.Žuko taikomosios dailės technikumą, 1980–1985 m. studijavo Vilniaus dailės institute.
1978–1980 m. – Šiaulių reklamos biuro dailininkas. Nuo 1985 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas. 
Nuo 1990 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba

Dalyvavo respublikinėse ir tarptautinėse parodose (Rusija, Latvija, Estija). Surengė personalines parodas Šiauliuose, Vilniuje, Klaipėdoje ir kt. Jo darbų yra įsigiję privatūs JAV, Australijos, Vokietijos, Slovėnijos, Rusijos šalių kolekcininkai. Svarbesnieji darbai: „Netektis“ (1989 m.), „Gimtadienis“ (1990 m.), „Nešantis aitvarą“ (1996 m.), „Kristoforas“ (1998 m.) ir kt.
Medūza (mitologija)

Kilmė

Ji buvusi viena iš trijų seserų gorgonių, Keto ir Forkino dukra, jos seserys - Steno ir Eurialė. Medūsa buvusi vienintele mirtingąja iš Gorgonių.
Pagal vėlyvą mito versiją, kurią perteikė Ovidijus "Metamorfozėse" Medūza buvusi mergina gražiais plaukais. Pasivertęs paukščiu Poseidonas ją išprievartavo Atėnės šventykloje, kur ši buvo pasislėpusi nuo Poseidono persekiojimo. Poseidonas buvo Atėnės priešininkas kovoje dėl Atėnų. Atėnė ne tik nepadėjo merginai, bet dėl šventyklos išniekinimo pavertė Medūzos plaukus į hidras. Nuo jos žvilgsnio visi gyvieji pavirsdavo akmeniu. Ji buvo ištremta už Hiperborėjos žemių.

Medūsos mirtis

Polidektas, Serifo karalius, sukvietė savo brolius, o drauge su jais ir Persėją, ir prisakė visiems atnešti jam vestuvinių dovanų, nes jis rengiąsis vesti Hipodamiją, Oinamajo dukterį. Persėjas išdidžiai pareiškęs, kad jeigu karalius pareikalausiąs, jis mielai atnešiąs jam dovanų Gorgonės galvą. Polidektas iš brolių pareikalavo jojamų žirgų, tuo tarpu iš Persėjo žirgo neėmė, o įsakė atnešti Gorgonės galvą.
Vienintelė Medūza iš trijų gorgonių buvo mirtinga, todėl Persėjas ėmė ieškoti kaip tik jos galvos. Gorgonių galvas dengė gyvačių žvynai, jų dideli dantys – kaip šernų iltis, rankos geležinės, sparnai auksiniai, ir kas tik išdrįsdavo į jas pažvelgti, virsdavo akmeniu. Persėjas į jas ėjo, atsukęs nugarą, ir žiūrėjo tiktai į jų atspindį variniame skyde. Jo ranką valdė pati Atėnė, su jos pagalba jis nukirto Medūzai galvą. Tuo momentu iš jos iššoko sparnuotas arklys Pegasas ir Chrisaoras, Geriono – giganto su trimis kūnais – auksakardis tėvas. Persėjas įmetė Medūzos galvą į stebuklingą krepšį ir išvyko namo. Atsibudusios kitos Gorgonės ėmė jį persekioti, bet veltui: Persėjas užsidėjo savo šalmą ir pasidarė nematomas.

Medūsos galva

Finėjas, kovodamas dėl Andromedos, ketino susidoroti su Persėju, bet šis parodė gorgonės Medūzos galvą ir Finėjas kartu su savo bendrais suakmenėjo.
Polidektas sukvietė savo draugus kovai su Persėju, bet šis tik parodė jiems Gorgonės galvą ir jie beregint suakmenėjo. 
Vėliau Persėjas, atsidėkodamas už pagalbą, atidavė gorgonės galvą Atėnei, kuri ja papuošė savo skydą.
Yojimbo

Apie filmą

Filmas sukurtas 1961 m. Japonijos „Toho“ kino kompanijos, režisuotas Akiro Kurosavos. Filmo siužetas ir kinematografija turi panašumų su JAV vesternais, ypač Akirą Kurosavą įtakojusiais John Ford filmais. Savo ruožtu, „Yojimbo“ paveikė vėlesnių metų „vienišo didvyrio“ role paremtus filmus. 1962 m. pasirodė filmo tęsinys „Sanjuro“. 1964 m. pasirodė sėkmingas Sergio Leone vesternas „Už saują dolerių“ su Clint Eastwood, kuriame buvo panaudoti „Yojimbo“ motyvai („Toho“ kompanija laimėjo ginčą dėl autorinių teisių). 1996 m. pasirodė oficialus amerikietiškas perdirbinys „Paskutinis iš gyvųjų“ su Bruce Willis, nelabai vykęs.

Siužetas

1860-ieji, Japonija. Po imperatorių Tokugavų valdžios žlugimo rūmų samurajus liko be tarnystės ir tapo roninu. Save jis pasivadina Sandžiuro (Sanjuro). Be turto, be maisto jis atkeliauja į mažą provincijos miestelį. Prie miestelio jis pamato sceną, kur sūnus priešinasi tėvo norui, kad jis dirbtų dorai, o nori lošti, kad lengvai gautų pinigų.
Tuščioje miestelio gatvėje Sandžiuro pasitinka miestelio sargybinis, kuris pasiūlo pasisamdyti asmens sargybiniu. Sargybinis nurodo, kur jam kreiptis - esą Seibėjus valdo viešnamį, tačiau jam dabar prastai sekasi, geriau kreiptis į Ušitorą. Tačiau prie Ušitoro namų Sandžiuro pasitinka būrys banditų. Sandžiuro užsuka į vietos užeigą, kurios šeimininkas Gondži paaiškina situaciją: miestelį valdo banditai. Iš pradžių Ušitora buvo Seibėjaus dešinioji ranka, bet jie nepasidalino valdžios ir dabar yra priešingose pusėse. Miesto buvęs meras, prekiautojas šilku, palaiko Seibėjaus pusę, miesto degtindarys (sakės gamintojas) - Ušitoro. Miestelis susikirstęs, visi tik lošia kauliukais arba kaunasi tarpusavyje, darbo turi tik grabdirbys.
Sandžiuro įvertina situaciją ir pasiryžta išvalyti miestelį nuo banditų. Jis nusprendžia pasisamdyti silpnesniam gangsterių vadui Seibėjui. Norėdamas parodyti, ką sugeba, Sandžiuro nukauna tris Ušitoro vyrus. Seibėjus iš džiaugsmo iškart jį samdo ir patyliukais susitaria, kad Sandžiuro reikia nužudyti, kai Ušitoro vyrai bus nugalėti, nes nenori jam mokėti labai didelio užmokęsčio. Sandžiuro nuklauso tai ir, kai abi banditų gaujos išeina kautis viena prieš kitą, jis nutraukia kontraktą su Seibėjumi, bei pasitraukia iš kovos. Tačiau mūšis neįvyksta, tam sutrukdo atvykstantis vyriausybės pasiuntinys. Sandžiuro reikės imtis kitų gudrybių norint apvalyti miestą nuo banditų ir išgelbėti dorus gyventojus ...
Damian Lillard

Asmeninis gyvenimas

Dėvi marškinėlius pažymėtus numeriu 0, nes tai žymi jo gyvenimo kelią iš Oklando į Ogdeną ir į Oregoną.
Turi brolį Hjustoną ir seserį Lanają.
Pranciškus Felicijonas Benediktas Jurgis Karpis

Dvarai

Pagal 1868 m. gruodžio 20 d. dalybų aktą jam atiteko Moliūnai su priklausančiais Baluškiais ir kitais kaimais, Januškos iš Paežerių rakto, Puodiškiai iš Linkuvos rakto, Klovainiai ir Sujetai. Pagal 1871 m. gruodžio 9 d. dalybų aktą, surašytą mirus broliui Konstantinui Karpiui tapo Naujamiesčio (su priklausančiais Naujasode, Liberiškiu, Zasanžoniais, Gustoniais, Navaršoniais ir Tupikais) ir Jasnagurkos dvarų paveldėtoju. Jo valdos sudarė 27 357 dešimtines.

Biografija

1831 m. sukilimo dalyvis, išgarsėjo kaip generolo H. Dembinskio adjutantas. Po sukilimo gyveno uždarą gyvenimą, šalinosi žmonių, nesueidavo net su broliu. Daug laiko praleisdavo skaitydamas knygas. 1863 m. sukilimui nepritarė, po jo apsigyveno Bauskėje.
Jašvilių valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1513 m. dabartinio valsčiaus žemės priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, o nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. priklausė Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1914 m. priklausė Rusijos imperijos Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. Nuo 1919 m. iki 1939 m. priklausė Lenkijos Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. valsčius buvo prijungtas prie Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR. 1941–1945 priklausė Trečiajam Reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Bagnas, Bobruvka, Bžozova, Dzenciolovas, Gurbičė, Jadeškai, Jašvilkai, Jašviliai, Mikicinas, Mocešė, Moniuškai, Nove Dolistovas, Radziai, Romeikai, Rutkovskių Dužė, Rutkovskių Malė, Stare Dolistovas, Starovola, Stožnovas, Šacilai, Špakovas, Zabelė.
Vroclavo zoologijos sodas

Istorija

Tuometiniame Breslau mieste zoologijos sodą 1863 m. sugalvojo pastatyti vietos bendruomenė. Miesto valdžia paskyrė 9 ha žemės sklypą prie Oderio upės. Atidarymo iškilmės su fejerverkais ir kariniu orkestru įvyko 1865 m. liepos 10 d. Zoologijos sode buvo 452 gyvūnai, atstovaujantys 50 rūšių. Pirmieji lankytojai galėjo pamatyti tokius gyvūnus kaip vilkai, beždžionės, lokiai ir didžiosios katės. Pirmaisiais gyvavimo metais sodą aplankė apie 67 000 žmonių. Nors gyvūnų kolekcija buvo nedidelė, bet sodas tapo labai populiarus. Pirmasis dramblys buvo nupirktas 1873 m. Tai buvo Indijos dramblys, vardu „Theodor“, ir buvo gabenamas iš Londono zoologijos sodo. Jis iš karto tapo Breslau įžymybe. Vėlesniais metais sodas taip pat įsigijo skruzdėdą, ruonių ir pingvinų. Tarp kitų mėgstamų zoologijos sodo gyvūnų buvo šimpanzė „Moritz“ ir gorila „Pussy“, kurie atvežti 1897 m. iš Liverpulio. Vroclavo zoologijos sode iki šiol galima rasti jai skirtą atminimo statulą.
Vienas iš didžiausių zoologijos sodo laimėjimų buvo pirmojo pasaulyje baltaliemenio tapyro gimimas, o tarpukariu - hipopotamo „Antono“. Be to, zoologijos sodas galėjo pasigirti „Muschi“, vieninteliu Europoje lamantinu, nugaišusiu 1949 m. žiemą.
Po Pirmojo pasaulinio karo zoologijos sodas buvo priverstas užsidaryti dėl ekonomikos krizės, o gyvūnai turėjo būti perkelti į kitus Vokietijos zoologijos sodus, daugiausia Berlyne, Leipcige ir Kiolne. Buvusio zoologijos sodo teritorija paversta dideliu parku. 1927 m. zoologijos sodas vėl atidarytas ir veikė iki 1945 m. Per karo mūšius Breslau apgultyje dauguma gyvūnų buvo nužudyti, o išgyvenusieji buvo išsiųsti į kitus zoologijos sodus Poznanėje, Krokuvoje ir Lodzėje.
1948 m. Vroclavo zoologijos sodas buvo baigtas atstatyti ir iškilmingai atidarytas. Tuo metu turėjo 224 gyvūnus, atstovaujančius 72 rūšims, įskaitant vilkus, lokius, šernus, babūnus, kupranugarius, bizonus, papūgas ir Pietų Amerikos tapyrą. Iki 1948 m. pabaigos zoologijos sodą aplankė 365 000 žmonių. Vėlesniais metais buvo 15 ha plečiama teritorija, o tai leido padidinti gyvūnų, kuriuos gali parodyti zoologijos sodas, skaičių.
Antroje XX a. pusėje Vroclavo zoologijos sodas išpopuliarėjo dėl rodytos televizijos laidos „Su kamera tarp gyvūnų (lenk. Z kamerą wśród zwierząt), kurią kūrė Hanna ir Antoni Gucwiński (jis 1966 m. tapo sodo direktoriumi). Laida rodyta daugiau nei tris dešimtmečius TVP kanale (baigėsi 2001 m.).
2006 m. Radosław Ratajszczak, anksčiau dirbęs Poznanės zoologijos sode, tapo naujuoju direktoriumi Vroclave ir inicijavo didelę investicijų programą. Buvo pastatyti ir įrengti nauji paviljonai, ruonių centras, kitos buveinės, skirtos konkretiems gyvūnams (raganosiams, lūšims ir kt.). Bene brangiausias buvo okeanariumas, specialiai suprojektuotas Afrikos faunai, atidarytas 2014 m. Po jo stogu įsikūrė rajos, rykliai, Nilo krokodilai, hipopotamai, lamantinai, Colius striatus, Bostrychia hagedash Scopus umbretta, pilkieji tokai. Šie atnaujinimai į zologijos sodą pritraukė dar daugiau lankytojų ir tapo dažniausiai lankomu zoologijos sodu Lenkijoje, kurio metinis lankytojų skaičius siekė apie 2 mln.
Žvalgyba

Veikla

Žvalgybos veikla – žvalgybos informacijos rinkimas, apdorojimas ir analizė bei kita žvalgybos tarnybos veikla, skirta nacionaliniam saugumui užtikrinti. Žvalgyba gali būti tiek profesionali, tiek ir mėgėjiška. Pagal vykdymo subjektus – karinė žvalgyba, atominė žvalgyba, valstybinė, tarptautinė, privati, ekonominė žvalgyba, verslo, konkurencinė žvalgyba ir kt.
Žvalgybos metu gali būti renkama tokia informacija kaip, pavyzdžiui, duomenys apie užsienio valstybių, organizacijų, asmenų realias ar potencialias galimybes, veiksmus, planus ar ketinimus, keliančius ar galinčius kelti grėsmių, rizikos veiksnių ar pavojų valstybei iš užsienio, taip pat kiti duomenys, turintys reikšmės nacionaliniam saugumui užtikrinti.

Subjektai

Žvalgybos veiklą vykdo įvairios tarnybos; valstybiniu lygmeniu tai yra specialius įgaliojimus turintis valstybės institucijos, kuriai yra pavesta vykdyti žvalgybos veiklą, padalinys (padaliniai).
Asmuo, renkantis informaciją, vad. žvalgas, šnipas. Profesionalią žvalgybą vykdo specialiosios ir slaptosios tarnybos. Joms padeda priedangos organizacijos, užtikrinančios arba sudarančios sąlygas žvalgybos veiklai (įmonė, įstaiga, organizacija ar jos padalinys, atliekantis viešo (pvz., sporto veikla) ar privataus pobūdžio (verslo etc.) funkcijas.
Taip pat gali padėti žvalgybos slaptasis bendradarbis (žvalgybos bendradarbis) – asmuo, susitarimo pagrindu slaptai bendradarbiaujantis su žvalgybos tarnyba.
Vidmandas Stonkus

Biografija

UAB „Mažeikių butų ūkis“ direktorius.
Naujosios sąjungos (socialliberalų) Mažeikių rajono skyriaus narys.
2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Rita, duktė Giedrė.
Jominai

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. – XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta jotvingiai. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1795 metų kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pirmasis paminėjimas apie kaimą datuojamas XVII a. Kaime ant upės kranto buvo rūdos kasykla, kuriai vadovavo Stanislavas Reškė (Stanislow Reszke). 1703 metais kaimą perėmė Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ginklanešys ir artilerijos generolas Kazimieras Sienickis (Kazimierz Sienicki). Naujasis šeimininkas įkūrė naujus kaimus Mogilnicę, Čarnievą, Lipovą, Vrotkius. Vietoj vis blogėjančios rūdos kasyklos įkūrė vandens malūną, o kasyklą perkėlė toliau už kaimo. 1707 metais per Šiaurės karą, Kazimieras Sienickis buvo paimtas į nelaisvę rusų kareivių, o 1711 mirė tremtyje Sibire. Po jo mirties, šias žemes perėmė Kasparas Devičas (Kasper Dewicz). Nuo 1713 iki 1732 metų šių žemių gubernatorius buvo Mstislavlio vaivada Jurgis Stanislovas Sapiega, o po jo mirties 1732 metais jo našlė – Teodora iš Soltanovos. 1755 metais Teodora Sapiega davė leidimą statyti medinę parapijinę Šv. Mato bažnyčią, kuri sudegė 1789 metais. Po metų, parapijiečiai pastatė laikiną koplyčią. 1793 metais karalius Stanislovas Augustas Poniatovskis suteikė parapijai žemių ir įsakė atstatyti bažnyčią. Bet neilgai trukus įvyko Abiejų Tautų Respublikos padalijimai ir bažnyčios statyboms skirta medžiaga buvo panaudota Suchovolos bažnyčios statyboms. Dabartinė medinė bažnyčia pradėta statyti 1780 metais, o 1845 metais buvo perkelta nemaža dalis Augustavo bažnyčios turto. Šalia bažnyčios yra pastatytas atminimo kryžius 1944 m. birželio 20 dieną žuvusiems 24 kaimo žmonėms. Pagal 1920 metų liepos 12 dienos Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Nuo 1919 iki 1954 metų kaimas buvo Dembovo valsčiaus centras. 1975-1998 metų priklausė Suvalkų vaivadijai.
Karčiupis

Aprašymas

Šis kaimas pasižymi nuostabiais gamtos vaizdais, nes čia gausu Kauno marių Atodangų ir Karčiupio miške gausu pušų, todėl čia pravartu nueiti pasivaikščioti į mišką, galima atrasti nemažai erozijos pavyzdžių kaip atodangos arba tiltas skiriantis Neveronis su Karčiupiu. Čia taip pat yra lankytinų objektų kaip Švč. Mergelės Marijos Krikščionių pagalbos koplyčia (Karčiupio koplyčia), Kauno riboženklis, Karčiupio miško ąžuolas ir Krunos arkinis tiltas.
Lobosas

Istorija

1740 m. vietovę tyrinėjo jėzuitai, vėliau pagal jų aprašymus išleistame žemėlapyje paminėta Loboso lagūna (nuo ūdros ispaniško pavadinimo „vandens vilkas“ lobos de agua). 1779 m. įkurtas karinis taškas, o 1802 m. – Pago de Los Lobos gyvenvietė.
1895 m. Lobose gimė žymus Argentinos politikas, prezidentas Chuanas Peronas.
Babrėnai

Istorija

XIX a. priklausė Lazūnų dvarui, valdė Korvin–Milevskiai. 1861 m. jame gyveno 81 žmonės, 1897 m. – 308 žm., 1940 n. – 427 žm. Tarpukaryje priskirtas Valažino apskrities Lūgamėnų valsčiui. Pokaryje įjungtas į Jurotiškių rajoną, tapo Babrėnų apylinkės centru. Įsteigta pradinė mokykla, veikė sviesto gamykla, 1950 m. įkurtas kolūkis. 1999 m. Bebrėnuose gyveno 26 žm, o po dešimties metų – 14 kaimiečių.
Tarpukaryje kaimo gyventojų daugumą sudarė lietuviai, veikė Vilniaus Šv. Kazimiero draugijos skyrius. 1931 m. įsteigtas lietuviškas vaikų darželis (vedėja Agota Mackevičiūtė, lankė 30 ikimokyklinukų). Vedėja, kartu su padėjėja, vietinės policijos buvo persekiojamos: per dvejus metus iškeltos aštuonios bylos. Nors Lydoje vykęs teismas jas išteisino, 1933 m. vaikų darželis buvo uždarytas. Šį įvykį išsamiai aprašė laikraštis „Vilniaus rytojus“.