google/wiki40b huggingface dataset:
Kipišas

Kipišas (kartais Kipishas, Ramūnas Balčiūnas; tikras vardas Romanas Neyelovas; 1979 m. – 2016 m. vasario 12 d.) – Lietuvos hip-hopo, regio muzikos atlikėjas, išgarsėjęs dalyvaudamas dueto „Kastaneda“ muzikinėje veikloje nuo 2002 m.

Asmeninis gyvenimas

Gimė ukrainiečio ir lietuvės šeimoje. Išsiskyrus tėvams, kurį laiką gyveno pas tėvą Ukrainoje. Turėjo grafikos dizainerio išsilavinimą, buvo baigęs virėjų kursus. Buvo 2 kartus vedęs. Su antrąja žmona Lina augino dvi dukteris. Mirė nuo infarkto.

Muzikinė biografija

Kipišas – Lietuvos „reggae“ bei „hip – hop“ muzikos atlikėjas, visada aktyviai dalyvavo muzikinėje veikloje. 2002 m. atlikėją pastebėjo įrašų kompaniją „Koja records“, kurioje buvo pradėtas dviejų atskirų atlikėjų Luko ir Kipišo duetas „Kastaneda“, Kipišui dalyvaujant buvo išleisti keturi albumai („Nesiparink“, „Merginos“, „Mūsų fiestos“, „Viskas, ko reikia“). 2005 m. buvo išleisti du albumai, solinis „Lyriškas gangsteris“ ir „Green Sun Club“ albumas „Nebo Jamaiki“. 2006 m. Kipišas atsiskyrė nuo projekto „Kastaneda“ ir tęsė muzikinę karjerą kaip solo atlikėjas. Tais pačiais metais pavasarį buvo išleistas dar vienas solinis Kipišo albumas pavadinimu „Formatai – neformatai“.
Kipišo kūryboje dominuoja „reggae“, „r` n `b“ ir „hip – hop“ stiliaus kūriniai, taip pat šmaikštūs ir lyriški dainų žodžiai. Atlikėjas aktyviai koncertavo su skirtingomis programomis, dažnai kūrinius atlikdavo „gyvai“. Paskutinio meto atlikėjo pusantros valandos trunkanti koncertinė programa nukreipta klubinės ir vakarėlių muzikos linkme.
Marija Aleškevičiūtė

Marija Aleškevičiūtė (1925 m. spalio 3 d. Krekštėnai, Krokialaukio valsčius – 1979 m. rugsėjo 30 d. Vilnius) – Lietuvos dainininkė (mecosopranas).

Biografija

1951 m. baigė Lietuvos konservatoriją, mokytoja Aleksandra Staškevičiūtė. Nuo 1950 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistė.
Sukūrė daugiau kaip 50 vaidmenų. Koncertavo su kameriniais ansambliais. Gastroliavo Italijoje, Lenkijoje, Suomijoje, TSRS.
Progestinas

Progestinas – sintetinis hormonas, naudojamas daugiausia kontraceptinėms priemonėms. Pagrindinės jų grupės yra dvi: C19 (testosterono dariniai, pvz., levonorgestrelis) ir C21 (progesterono dariniai, pvz., didrogesteronas).
1951 m. progestiną noretindroną susintetino Meksikos chemikas Luis E. Miramontes ir ši medžiaga tapo viena pagrindinių piliulių sudedamųjų dalių.
Grynfildas

Istorija

Senovėje šiuo slėniu ėjo romėnų kelias tarp Ardotalijos ir Rigodunumo pilių. XVII a. Grynfilde verstasi vilnos verpimu ir prekyba.
Gliese 581 b

Gliese 581 b (arba Gl 581b)  – egzoplaneta, skriejanti apie raudonąją nykštukę Gliese 581, esančią Svarstyklių žvaigždyne ir nutolusią nuo Saulės sistemos 20,4 šviesmečių. Tai pirmoji Gliese 581 sistemoje atrasta planeta ir antroji pagal nuotolį nuo savo žvaigždės.

Atradimas

Planetą atrado Prancūzijos ir Šveicarijos mokslininkų komanda. Apie atradimą pranešta 2005 m. lapkričio 30 d. Tuo metu tai buvo viena iš mažiausių atrastų egzoplanetų ir penktoji, atrasta raudonosios nykštukės sistemoje (po Gliese 876 sistemos planetų bei Gliese 436 b). Planeta atrasta HARPS spektrografu, taikant radialinio greičio metodą, pagal kurį planetos orbita ir masė apskaičiuojami, remiantis nedidelėmis perturbacijomis žvaigždės orbitoje. Šias perturbacijas sukelia apie žvaigždę skriejančios planetos gravitacija. 
Tyrimo rezultatus astronomai paskelbė „Astronomy and Astrophysics“ žurnale.

Charakteristikos

Gliese 581 b masė mažiausiai 15,8 karto didesnė už Žemės masę ir yra artima Neptūno masei. Tai masyviausia žinoma planeta Gliese 581 sistemoje. Gliese 581 b didysis pusašis yra 0,041 (± 0,001) av, orbitinis periodas – 5,368 (± 0,001) paros, o ekscentricitetas – 0,022 (-0,005 +0,027). Taigi, planeta skrieja gana arti savo žvaigždės – vidutinis nuotolis yra apie 6 mln. km (0,041 av). Palyginimui, Merkurijus, artimiausia Saulei planeta, nuo jos vidutiniškai nutolusi 58 mln. kilometrų (0,387 av) ir apskrieja per 88 paras. Planetos tranzitas nebuvo stebimas, tad iš to galima spręsti, kad jos orbitos inklinacija yra mažesnė nei 88,1 laipsnio.
Lečchumijos kalnagūbris

Lečchumijos kalnagūbris (gruz. ლეჩხუმის ქედი) – kalnagūbris Užkaukazėje, šiaurės Gruzijoje, driekiasi lygiagrečiai su Didžiojo Kaukazo Vandenskyros kalnagūbriu. Iškilęs Cchenisckalio ir Rionio tarpupyje, istorinėje Lečchumijoje. Ilgis apie 60 km. Iškyla į 3562 m aukštį (Samercchlės k.).
Arafato kalnas

Arafato kalnas (arab. جَبَل عَرَفَات = Jabal ‘Arafāt) ir Pasigailėjimo kalnas (arab. جَبَل ٱلرَّحْمَة = Jabal ar-Rahmah) – uolėta granito kalva Arafato plynaukštėje, apie 21 km atstumu į rytus nuo Mekos Saudo Arabijoje, hadžo piligrimystės vieta.
Musulmonai tiki, kad ant Arafato kalno Mahometas pasakė savo paskutinį pamokslą. Taip pat tikima, kad ant šios kalvos Dievas  atleido Adomui ir Ievai už jų nusidėjimą Rojuje, tad kalva dar vadinama „Pasigailėjimo kalnu“. Hadžo metu musulmonai keliauja iš Minos iki Arafato kalno, kur meldžiasi, medituoja ir prašo nuodėmių atleidimo iš Dievo nuo vidurdienio iki saulėlydžio. Musulmonai tiki, kad po maldų jie tampa apvalyti nuo nuodėmių ir hadžas yra nepilnai atliktas neaplankius kalno. Kasmet prie jo susirenka apie 2 mln. piligrimų.
Nauja Aušra

Nauja Aušra (Nauja auszra) – 1892 m. balandžio mėn. Tilžėje išleistas vienas mėnesinio laikraščio numeris.

Istorija

Leidėjas ir redaktorius Martynas Jankus. Spausdino M. Jankaus spaustuvė Tilžėje. Šiuo laikraščiu bandyta atgaivinti „Aušros“ leidimą.
Rašyta apie ūkio darbus, paskelbta Maironio, K. Vanagėlio eilių.
Stanislovas Kerbedis

Biografija

Baigė Panevėžio pijorų mokyklą. 1826 m. baigė Kauno klasikinę gimnaziją. 1826–1828 m. studijavo Vilniaus universitete. 1831 m. baigęs Sankt Peterburgo kelių inžinierių korpuso institutą iki 1849 m. dėstė taikomąją mechaniką jame ir kitose Sankt Peterburgo aukštosiose mokyklose, nuo 1842 m. Mechanikos katedros vedėjas, nuo 1842 m. profesorius. 1837–1838 m. tobulinosi Paryžiaus kelių ir tiltų institute bei kitose Vakarų Europos šalyse. 1858 m. Peterburgo mokslų akademijos garbės narys.
Dar studijų metais 1830 m. vasarą atliko praktiką prie kasamo Ventos kanalo. Suprojektavo pirmąjį arkinį ketinį 8 tarpsnių su pasukama varstomąja perdanga tiltą per Nevą Peterburge, vadovavo jo statybai (pastatytas 1850 m.).
Vienas geležinkelio Sankt Peterburgas–Varšuva tiesimo vadovų, prisidėjo projektuojant Vilniaus ir Kauno tunelius, suprojektavo geležinkelio tiltus per Lugą – geležinį su strypinėmis santvaromis, ir Daugpilio tiltą per Dauguvą – su parabolinėmis santvaromis, vadovavo jų statyboms. 1858 m. tyrė tiltų kniedytuosius sujungimus. 1859–1864 m. suprojektavo ir pastatė 6 tarpsnių geležinį santvarinį su lygiagrečiomis juostomis tiltą (Kerbedžio tiltas) per Vyslą Varšuvoje, kurio atramoms panaudojo kesonus.
Iki 1891 m. dirbo Rusijos susisiekimo valdyboje, konsultavo Kronštato ir Sankt Peterburgo uostų, Marijos vandens kelio atnaujinimo projektus. Šelpė Lietuvos menininkus. XIX a. pab. Riebinių dvare įkūrė lietuvių menininkų kūrybos namus.
KF Gostivar

Istorija

Šis klubas įkurtas 1998 m. Dar žinomas kaip K.F. Rinia Gostivar.
Gostivare gyvavo (1919–2010 metais) kitas klubas, kuris vadintas „Gostivaru“. Po šio klubo bankroto „Rinia“ persivadino ir tapo K.F. „Gostivar“.
2012/2013 m. sezone K.F. „Gostivar“ užėmė antrąją vietą Antros pakopos pirmenybėse ir iškovojo teisę žaisti elite.
Klubas debiutavo 2013/2014 m. Pirmos lygos pirmenybėse, tačiau tarp 12 elito komandų liko paskutiniai ir iškrito iš Pirmos lygos.
2014/2015 m. Antros pakopos pirmenybėse užėmė trečią vietą ir kovojo dėl patekimo į elitą su Pirmos lygos dalyviu Turnovo „Horizont“. Bendru rezultatu 3:1 šią seriją laimėjo „Turnovo“ ekipa ir išliko elito lygoje.
2015/2016 m. antros pakopos pirmenybėse iš 10 klubų liko 9 vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
2016/2017 m. dalyvavo trečios pakopos pirmenybėse.
2017/2018 m. Antros pakopos pirmenybėse atsirado dvi zonos. „Rytų“ bei „Vakarų“. Būtent pastarojoje ir dalyvavo K.F. „Gostivar“ klubas.
Pakvačas

Vieta

Pakvačas yra Nebio rajone, kuris yra Vakarų Nilo subregione Šiaurinėje Ugandoje. Šis miestas yra maždaug 110 km keliu į pietryčius nuo Arua, didžiausio Vakarų Nilo subregiono miesto bei maždaug 115 km keliu į pietvakarius nuo Gulu, didžiausio Šiaurinės Ugandos miesto.
Miestas stovi vakariniame Alberto Nilo krante.

Geležinkelis

Pakvačas yra galinė geležinkelio linijos stotis ant Baltojo Nilo, netoli į šiaurę nuo jo ištakų iš Alberto ežero. Kitas uostas ant Baltojo Nilo yra Džuba Pietų Sudane. 2006 m. birželį Kinija buvo pažadėjusi pagalbą statant geležinkelio atšaką nuo Pakvačo iki Džubos.

Gyventojai

2002 m. nacionalinis gyventojų surašymas parodė, kad tada Pakvače gyveno 17625 žmonės. Ugandos statistikos biuras (Uganda Bureau of Statistics; UBOS) 2008 m. paskaičiavo, kad tada mieste buvo 20600 gyventojų. 2011 m. UBOS paskaičiavo, kad metų viduryje Pakvače gyveno 22300 gyventojų.
Marijampolės geležinkelio stotis

Istorija

1921–1923 m. nutiestas Kazlų Rūdos-Šeštokų geležinkelis. 1924 m. pastatytas dabartinis stoties pastatas. 1994–1997 m. atlikti stoties pastato restauravimo darbai.

Architektūra

Geležinkelio stoties pastatas turi didelę architektūrinę vertę. 1923 m. stotį projektavo inžinierius Edmundas Frykas. Stotis baigta statyti 1924 m. pabaigoje. Kompozicijos ir stiliaus atžvilgiu stotis originali tarp šios paskirties statinių Lietuvoje. Planas netaisyklingos formos, sąlygotas patalpų zonavimo. Stotis dviaukštė, su stambiu vietinio vandentiekio bokštu centre ir prišlietais vienaaukščiais bagažinės ir administracinių patalpų tūriais šiaurės pusėje. Pastatas mūrinis, išorės sienos dengtos raudonomis apdailos plytelėmis su tinkuotų dalių intarpais. Asimetriška, laipsniškai besivystanti pastato kompozicija būdinga moderno krypčiai. Pastato dekore esama ir istorinių stilių reminescencijų (atikų puošybos elementai artimi neobarokui, aukšti dūmtraukiai perimti iš neogotikos), tačiau stilizacijos dėka šios detalės harmoningai siejasi su visuma. Vertingi ir saugotini pastato elementai ir dalys yra pastato tūris, autentiškas medžiagiškumas, fasadai ir jų dekoras, interjerai ir jų dekoras, planinė–erdvinė struktūra, autentiški stalių gaminiai (keleivių laukiamosios salės suolai, durys, langai).
Raubaičiai

Istorija

Kaimo šiaurinėje dalyje, 0,48 km į šiaurės vakarus nuo kelio Bučiūnai–Laumakiai, 0,45 km į šiaurės vakarus nuo Norutos (Norupio) upės pralaidos yra kultūros paminklas Raubaičių senosios kapinės (MC kodas 4566).
Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Piktuižių seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiui, nuo 1929 m. Piktuižių seniūnijai, nuo 1950 m. – Gruzdžių apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Gruzdžių tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Mikaičiai – 5,5 km
Miknaičiai – 6 km
Jankūnai – 6 km
Kiaukliai – 3,8 km
Trumpaičiai – 7 km
Piktuižiai – 4,5 km 
 KURŠĖNAI – 30 km
Saveikiai – 3 km 
 GRUZDŽIAI – 9 km
 ŠIAULIAI – 27 km
Bučiūnai – 1,6 km
Jonas Meškelevičius

Jonas Meškelevičius (1950 m. balandžio 5 d. Pleškučių kaime, Klaipėdos raj. – 2005 m. sausio 5 d. palaidotas Priekulėje) – lietuvių skulptorius, gyvenęs ir kūręs Užupyje, Vilniuje.
Vilniaus Universiteto bibliotekos bareljefinių durų autorius. Kūrė akmens, medžio, metalo skulptūras.

Biografija

1971–1977 m. studijavo skulptūrą Valstybiniame dailės institute. Jo diplominis darbas „Kartos“ (1977) buvo įgyvendintas Vilniaus universitete. 1975 m. surengė pirmąją personalinę parodą.
J. Meškelevičius sukūrė K. Sirvydo biustą Anykščių bažnyčioje (1982), paminklą režisieriui J. Vaičkui (1983) ir rašytojai Šatrijos Raganai (1985) Mažeikiuose, skulptūras „Laisvės angelas“ (1988) ir „Patrimpas“ (1989) Alytuje, „Aušrinė“ (1986) Radviliškio aikštėje.
1989 m. Krasnojarsko srityje, Rešotų lageryje (Rusija) J. Meškelevičius pastatė paminklą „Tremtyje žuvusiems“.
Vienas įspūdingiausių J. Meškelevičiaus kūrinių – bareljefinės Vilniaus universiteto bibliotekos durys (1996–2001).
Daugelį darbų skulptorius sukūrė dirbdamas simpoziumuose ir pleneruose. J. Meškelevičiaus kūriniai saugomi Lietuvos dailės, Nacionaliniame M. K. Čiurlionio dailės muziejuose, Klaipėdos paveikslų galerijoje, Tretjakovo galerijoje.
Skulptorius palaidotas Priekulėje.
FC Saburtalo T'bilisi

Istorija

Klubas įkurtas 1999 m. rugpjūčio 20 d. Nuo 2005 m. klubą valdo „Iberia Business Group“.
2014/2015 m. sezone tapo Pirmos lygos nugalėtojais ir iškovojo teisę dalyvauti elito pirmenybėse.
Nuo 2015/2016 m. dalyvauja aukščiausios lygos pirmenybėse.
Vanda Juknevičienė

Biografija

Baigiantis Antrajam pasauliniam karui vokiečiai šeimą susodino į laivus ir išvežė į Vokietiją, bet nespėjo pasitraukti toliau, todėl tėvą paėmė į rusų kariuomenę. 1945 m. jis žuvo netoli Berlyno. Motina su trimis vaikais grįžo į Skuodą. 1959 m. baigė Skuodo vidurinę mokyklą. 1963 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, kūno kultūros mokytoja.
1963 m. paskirta į Ariogalos vidurinę mokyklą. Po metų su šeima persikėlė į tuometinį Kapsuką. Vaikų sporto mokykloje dirbo tinklinio trenere, Kapsuko 2-os vidurinės mokyklos kūno kultūros mokytoja. Nuo 1972 m. Kapsuko 5-os vidurinės mokyklos, vėliau Marijampolės Jono Totoraičio vidurinės mokyklos, mokytoja.
Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos Marijampolės skyriaus tarybos narė, Lietuvos sąjūdžio Marijampolės skyriaus tarybos narė.
1995–2015 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Rimantas, vaikai Henrikas, Tomas, sūnus Rimantas Juknevičius 1991 m. sausio 13 d. žuvo prie televizijos bokšto.
Petras Eidukevičius

Biografija

Prienų Žiburio gimnazijos ekonomikos mokytojas.
Nuo 1994 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Prienų rajono skyriaus narys, nuo 2001 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
FA Premier Reserve League

FA Premiere Reserve League (FA lygos dublerinių komandų čempionatas) yra aukščiausios FA lygos klubų dublerinių komandų čempionatas. FA Premiere Reserve League buvo įkurta 1999 metais. Lyga yra padalinta į du divizionus – šiaurinį ir pietinį.
Dublerių komandos nėra perkeliamos pagal jų poziciją dublerių lygoje, bet pagal jų pagrindinių komandų pozicijas FA Premier League.
Vasilijus Griazevas

Vasilijus Griazevas (rus. Васи́лий Петро́вич Гря́зев; g. 1928 m. kovo 4 d. – 2008 m. spalio 1 d.) – tarybinis automatinių šaulių ir artilerijos ginklų konstruktorius.
1945 m. įstojo į Tulos mechanikos instituto Mašinų gamybos fakultetą, kurį baigė 1951 m. Paskirtas į 61-ąjį mokslinio tyrimo institutą (rus. НИИ-61) Podolske (Rusija, Maskvos sritis), kur dirbo techniku, vyresn. inžinieriumi, skyriaus viršininko pavaduotoju, vyriausiuoju konstruktoriumi.
1966 m. perkeltas į Prietaisų gamybos konstravimo biurą viršininko pavaduotoju ir vyriausiuoju konstruktoriumi.
Pats kūrė ir vadovavo kuriant daug greitašaudžių automatinių GŠ patrankų modelių, skirtų aviacijai, laivų ir antžeminėms priešlėktuvinėms sistemoms, BMP-3 pabūklą 2А72, daug šaulių ginklų (pvz., pistoletas GŠ-18). Šiuo metu Rusijos ginkluotosios pajėgos naudoja vien tik V. Griazevo konstrukcijos mažakalibres automatines patrankas.
V. Griazevas buvo Tulos valstybinio universiteto Automatinių mašinų skaičiavimų ir projektavimo katedros vedėjas, profesorius. Parašęs virš 50 darbų automatinės šaulių ir artilerijos ginkluotės projektavimo ir tyrimų, ginkluotės efektyvumo, patvarumo, veiksnumo didinimo klausimais, 240 išradimų autorius. Tikrasis Rusijos Inžinerijos akademijos ir Rusijos raketų ir artilerijos mokslų akademijos narys.
Koralų jūra

Koralų jūra (angl. Coral Sea) – tai pusiau uždara Ramiojo vandenyno jūra, esanti šiaurės rytinėje Australijos pakrantėje. Jūra taip pat skalauja Naujosios Gvinėjos ir Naujosios Kaledonijos krantus. Toreso sąsiauriu jungiasi su Indijos vandenynu. Pavadinimas kilęs iš joje esančio Didžiojo barjerinio rifo – didžiausio koralinio rifo pasaulyje. Joje išsidėsčiusi bendravardė negyvenamų salų grandinė – Koralų jūros salos.
Jūros plotas 4,068 mln. km². Gylis iki 9174 m. Vandens temperatūra pietuose nuo 19 °C rūgpjūtį iki 24 °C vasarį, šiaurėje siekia 28 °C. Potvynių aukštis iki 7,2 m.
Svarbiausi uostai: Kernsas (Australija), Port Morsbis (Papua Naujoji Gvinėja), Numea (Naujoji Kaledonija).
Mykolas Frederikas Čartoriskis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Čartoriskių giminės Klevanės šakos. Tėvas Kazimieras Čartoriskis, motina Izabelė Elžbieta Morštyn. Broliai Augustas Aleksandras Čartoriskis, Teodoras Kazimieras Čartoriskis, sesuo Konstancija Čartoriska, Stanislovo Augusto motina.

Valstybės tarnyba

1720 m. Lietuvos pastalininkis, 1722 m. Vilniaus kaštelionas, 1724 m. Lietuvos pakancleris, nuo 1752 m. Lietuvos didysis kancleris.
Be to, Gomelio, Jurbarko, Kupiškio, Lucko, Pieniansko, Veližo, Usviato seniūnas.
1726 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Ananjis

Istorija

Miesto teritorija gyvenama nuo priešistorinių laikų. Antikiniais laikais miestas buvo hernikų genties religinis centras. Romėnai miestą vadino Anagnia, jo apylinkėse Romos didikai praleisdavo vasaras. V a. miestas tapo vyskupijos centru. IX a. deivės Cereros šventyklos vietoje pradėta statyti katedra. XI–XIII a. Ananyje dažnai gyvendavo popiežiai. Vėliau popiežių rezidenciją perkėlus į Avinjoną, miesto reikšmė sumenko.
Kavos gėrimo ceremonija

Kavos gėrimo ceremonija (amharų kalba: kariomon – „kavamedžio lapai kartu“) yra svarbi Etiopijos ir Eritrėjos kultūros dalis. Kava yra siūloma, kai lankomasi svečiuose ar per šventes.

Kavos gamyba

Žalios kavos pupelės yra skrudinamos kaitintuve su karštomis anglimis. Pupelėms apskrudus kiekvienam ceremonijos dalyviui yra suteikiama galimybė pauostyti aromatingų dūmų. Vėliau pupelės sumalamos medine piesta.
Kavos pupelių milteliai suberiami į specialų indą ir verdami. Virimo puodai (jebena) dažniausiai yra pagaminti iš molio. Kuomet kava pradeda burbuliuoti, pilamas šaltas vanduo iš kito indo atvėsinti jebenai ir vėl statoma atgal ant virimo ugnies iki kito tokio atvejo. Į puodą įstatomas filtras, kad nepraleistų kavos grūdelių. Neretai filtrai būna pagaminti iš arklio uodegos.

Pateikimas

Šeimininkai pila kavą iš indo pridengto padėkliuku į visus puodelius be sustojimo, kol visi puodeliai yra pilni. Ceremonija susideda iš trijų gėrimo ratų. Paskutinis gėrimo ratas vadinamas bereka (būti palaimintam). Prie kavos patiekiami skrudinti grūdai bei saulėgrąžos.
Kavos gėrimo ceremonijoje taip pat yra deginami smilkalai ar gumiarabikai.
Etiopijoje kavos gėrimas yra svarbi kultūros dalis. Moterys dažnai lankosi viena pas kitą gerti kavos. Trukdyti tokius pasisėdėjimus yra prasto skonio ženklas.
Zbigniew Ćwiąkalski

Biografija

1972 m. baigė Jogailos universiteto Teisės fakultetą. 1979 m. teisės mokslų daktaras. 1991 m. teisės mokslų habilituotas daktaras.
Nuo 1972 m. Jogailos universiteto Teisės fakulteto dėstytojas, 2002–2007 m. šio universiteto profesorius, taip pat Rzeszowo universiteto ir Rzeszowo Aukštosios administravimo ir vadybos mokyklos dėstytojas. Baudžiamosios teisės specialistas.
Nuo 1995 m. advokatas.
1972–1981 m. buvo Lenkijos vieningosios darbininkų partijos narys. Nuo 1981 m. Solidarumo narys.
1989–1991 m. Pilietinio parlamentinio klubo Seimo narių, 1991–1996 m. Nacionalinio švietimo ministrų, o nuo 1992 m. iki 1993 m. ministrės pirmininkės Hannos Suchockos patarėjas. Buvo Seimo komisijų ekspertas ir Pilietinės platformos programų tarybos narys.
Nuo 2007 m. lapkričio 16 d. iki 2009 m. sausio 20 d. Lenkijos teisingumo ministras ir generalinis prokuroras.
Žiauna

Žiaunos (lot. branchiae) – apskritažiomenių, žuvų ir amfibijų lervų, taip pat vėžiagyvių, dalies kirmėlių ir kitų bestuburių kvėpavimo organas, pro kurį vyksta dujų apykaita.
Seniausieji stuburiniai, kaip ir bekaukoliai, tuo aparatu ne tik kvėpavo, bet ir košė vandenį rinkdami maistą.

Žuvų žiaunos

Žuvų gemaluose kvėpavimo organai pradeda formuotis ryklės šonuose kaip metameriškai išrikiuoti entodermos išlinkimai, vadinami žiaunų kišenėmis. Jos auga į šonus ir priešais išlinkius gemalo paviršiaus ektoderma pradeda įdubti. Kai žiaunų kišenės susiliečia su išorinėmis įdubomis, jas skirianti plona pertvarėlė pratrūksta – susidaro žiaunų plyšiai. Apskritažiomeniai tokių plyšių turi 7-14 porų. Jų ertmės panašios į maišus. Kiekvienas toks žiaunų maišas vidine siaura angele jungiasi su rykle, o kita – su išore. Maišų ertmėse susiformavusios žiaunų raukšlės yra entoderminės kilmės. Tuo apskritažiomeniai skiriasi nuo žuvų, kurių žiaunų lapeliai formuojasi iš išorinių žiaunų įdubų ektodermos. Žuvys turi penkias, kai kurie rykliai – šešias arba septynias žiaunų plyšių poras. Ryklių ir rajožuvių jie atsiveria į paviršių kiekvienas atskirai. Plyšių ertmes vieną nuo kitos skiria gerai išsivysčiusios siauros žiauninės pertvaros. Kiekviena tokia plėviška pertvara yra nuo ryklės pusės sutvirtinta tam tikru kremzliniu visceraliniu (poliežuviniu, žiauniniu) lanku, prie kurio prisitvirtinę ploni pertvaros kremzliniai spinduliai.
Debesies pagrindas

Debesies pagrindas – apatinė matoma debesies dalis. Paprastai išreiškiama atstumu metrais nuo Žemės ar kitos planetos paviršiaus arba atitinkamu slėgiu hektopaskaliais.
Debesies pagrindas gali būti įvertintas nuo žemės, remiantis oro temperatūros ir drėgnumo matavimais. Vienas iš šiuolaikinių instrumentų, naudojamų debesų pagrindo matavimui yra lazerinė sistema ceilometras.

Įtaka orams ir klimatui

Apibrėžtoje oro masėje daug arba dauguma debesų turi panašų debesies pagrindą, kadangi šis rodiklis iš esmės priklauso nuo konkrečios oro masės termodinaminių savybių, kurios daugmaž tolygios. Debesies viršūnės, skirtingai, gali skirtis, nes debesies gylis priklauso nuo region, kuriame debesis yra, konvekcijos.
Debesys turi didelę įtaką spinduliavimo pernešimo procesams atmosferoje. Vanduo aktyviai sugeria šiluminio spektro spinduliavimą, taip pat ir išskiria. Dėl to vyksta šiluminio spinduliavimo „mainai“ tarp debesies pagrindo ir žemės paviršiaus (sausumos ar vandenyno). Kuo žemesnis debesies pagrindas, tuo šiltesnės debesies dalelės ir didesnis išspinduliavimo greitis.
Debesies pagrindas taip pat svarbus meteorologinis rodiklis aviacijoje, nes jis leidžia spręsti, ar pilotai pakildami ir nusileisdami gali naudotis Vizualiųjų skrydžių taisyklėmis, ar turi remtis Skrydžių pagal prietaisus taisyklėmis.
Narbuto ir Indreikos leidykla

Narbuto ir Indreikos leidykla (J. Narbuto ir P. Indreikos leidykla) – lietuvių karo pabėgėlių leidykla, veikusi 1946–1948 m. Merbeke, Žemutinė Saksonija, Vokietija.
Zita Smirnovienė

Zita Smirnovienė (g. 1953 m. Kirdonyse, Biržų rajonas) – teisėja, Vilniaus apygardos administracinio pirmininkė, buvusi Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėja.

Biografija

1971 m. baigė Biržų r. Pabiržės vidurinę mokyklą, 1978 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1978 m. liepos iki 1983 m. rugpjūčio Akmenės rajono, Biržų r. Civilinės metrikacijos skyriaus vedėja, nuo 1983 m. rugsėjo LR teisingumo ministerijos Respublikinio Civilinės metrikacijos archyvo viršininkė, nuo 1986 m. gruodžio Vilniaus miesto 3-iojo apylinkės teismo teisėja, nuo 1993 m. gegužės iki 1995 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėja, nuo 1995 iki 1999 m. balandžio Vilniaus apygardos teismo Civilinių bylų skyriaus teisėja, nuo 1999 m. gegužės Vilniaus apygardos administracinio teismo pirmininkė.
Moka anglų, rusų kalbas.
Nevainionys

Aplinkinės gyvenvietės

PavariaiTetėnai