google/wiki40b huggingface dataset:
Pirmojo asmens šaudyklė

Pirmojo asmens šaudyklė (angl. First Person Shooter, sutrumpintai FPS) – kompiuterinių žaidimų žanras, kurio pagrindinis bruožas yra kova šaunamaisiais ginklais iš pirmojo asmens perspektyvos, t. y. žaidėjas veiksmą mato pagrindinio veikėjo akimis. Pirmojo asmens šaudyklėse veikėjas dažniausiai vaikščioja pėsčiomis, t. y., į šį žanrą nepatenka, pavyzdžiui, lėktuvų simuliacijos, net jei jose vaizdas matomas taip pat iš pirmojo asmens perspektyvos.
Šiuo metu pirmojo asmens šaudyklės yra vienas populiariausių, sparčiausiai augančių ir komerciškai sėkmingiausių kompiuterinių žaidimų žanrų. Panašus žanras yra trečiojo asmens šaudyklė, kurios pagrindinis skirtumas – ekrane matomas veikėjas.
Verslo trikampis

Verslo trikampis – Vilniaus rajonas, esantis kairiajame Neries krante ir ribojamas Geležinio Vilko, J. Jasinskio ir A. Goštauto gatvių. Priklauso sostinės Naujamiesčio seniūnijai.
Buvusioje pramoninėje 5,8 ha teritorijoje XX a. pab.-XXI a. pr. susiformavo daugiafunkcinis verslo centras. Čia įsikūrė apie 200 įmonių, kuriose darbuojasi keli tūkstančiai darbuotojų.
Užlenkto trikampio formos rajonas (iš čia kilo pavadinimas Verslo trikampis) yra prie svarbių Lietuvos sostinės magistralinių gatvių, todėl į jį lengva patekti tiek visuomeniniu, tiek ir nuosavu transportu. Kaimynystėje išsidėstęs Gedimino prospektas, kuriame dirba šalies Seimas ir Vyriausybė, ministerijos bei įvairios įstaigos.
Kivylių apylinkė (Akmenė)

Istorija

Apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Klykolių apylinkės.
Pietinis plikasis ibis

Išvaizda

Mažesnis už baltajį gandrą. Kūno ilgis 70 -80 cm, atstumas tarp sparnugalių 125 – 135 cm, kūno masė 1 – 1.3 kg. Plunksnų danga tamsiai žalios spalvos, violetinės ir bronzinės spalvų žvilgesio, pečių srityje bronzinės spalvos dėmė. Galva ir kaklas pliki, baltos spalvos. Pakaušis ryškiai raudonas, odos raukšlė sudaro nedidelį kupolą. Snapas lenktas į apačią, raudonas. Akys oranžiniai raudonos. Kojos raudonos.

Paplitimas

Paplitęs Lesoto vakarinėje dalyje, Pietų Afrikos Respublikos šiaurės rytuose ir Svazilende.

Biologija

Biotopas – kalnų pievos (1200 – 1850 metrų virš jūros lygio ). Sėslus paukštis. Medžioja ir ilsisi dideliais, 100 individų, būriais. Minta žiogais, kirmėlėmis, vabalais, sraigės, varlėmis ir maita.
Monogamai. Peri 40 ir daugiau porų kolonijose. Lizdus krauna dirvos paviršiuje, ant skardžių ir medžiuose. Lizdą krauna patelė, o patinas renka šakas lizdui. Dėtyje 1 – 3 kiaušiniai. Abu partneriai peri 27 – 31 dieną. Jauniklius maitina atrytu maistu, abu tėvai. 55 dienų jaunikliai pradeda skraidyti, savarankiškai maitintis pradeda po dviejų mėnesių. Kartos trukmė – 10 metų. Laisvėje gyvena 10 – 15 metų, nelaisvėje – 30 metų.
Polinomas

Polinomas arba daugianaris – algebrinis reiškinys – baigtinė vienanarių suma. Kitaip tariant, daugianaris yra reiškinys, kuriame skaičiai ir kintamieji siejami sudėties, atimties, daugybos ir kėlimo natūrinio skaičiaus laipsniu operacijomis. Pavyzdžiui, 3x²+3ax−5a+4 yra daugianaris. Daugianaris, susidedantis iš dviejų vienanarių, vadinamas dvinariu arba binomu. Vienanaris yra laikomas atskiru daugianario atveju. Bendru atveju daugianaris užrašomas:
Daugianarių suma ar sandauga yra naujas daugianaris. Daugianario ir bet kokio kito reiškinio sandauga yra lygi daugianarį sudarančių vienanarių sandaugų su šiuo reiškiniu sumai.
Kintamųjų reikšmės, su kuriomis daugianario reikšmė pasidaro lygi nuliui, vadinamos daugianario šaknimis.
Funkcija, kurios analitinė išraiška yra daugianaris, vadinama polinomine funkcija. Bet kurios polinominės funkcijos išvestinė irgi yra polinominė funkcija.
Elipsė

Elipsė – kūgio pjūvis, plokščia uždara kreivė, kurios kiekvieno taško atstumų nuo dviejų pastovių taškų (židinių) suma yra pastovi.
Elipsę galima nubrėžti turint du smeigtukus, siūlą ir pieštuką. Smeigtukai smeigiami į židinių vietas, prie jų pritvirtinamas siūlas, jis pieštuku maksimaliai įtempiamas ir taip brėžiama.
Elipsė turi dvi ašis, kertančias centrą – ilgąją ir trumpąją. Jas abi galima dalinti į du pusašius. Ilgoji ašis eina per abu židinius. Trumpoji ašis eina per elipsės centrą stačiu kampu į elipsės židinius. Elipsės centras – taškas, dalijantis atkarpą, kurios galuose yra židiniai, pusiau. Jei abu elipsės židiniai yra viename taške, gaunamas apskritimas.
Planetos skrieja apie Saulę elipsės pavidalo orbitomis, kurių viename židinyje yra Saulė. Antrasis židinys fizikinės prasmės neturi.

Smeigtukų ir siūlo metodas

Išnaudojant elipsės taškų savybę, ją galima nubrėžti naudojant du smeigtukus ir siūlą. Smeigtukai yra įspaudžiami į popieriaus lapą dviejuose taškuose – tai elipsės židiniai. Siūlo, kurio ilgis yra lygus elipsės didžiajai ašiai, galai atitinkamai yra pritvirtinami prie abiejų smeigtukų. Pieštuko smaigaliu yra įtempiamas siūlas (gaunasi trikampis) ir brėžiama elipsė.
Haredi judaizmas

Haredim judaizmas (hebr. חֲרֵדִי nuo harada – „baimė“, „drebėjimas“) – kraštutinės pakraipos ortodoksinis judaizmas, teologiškai pats fundamentaliausias ortodoksinis judaizmas.
Iš visų judaizmo atšakų haredim griežčiausiai laikosi 613 micvų, todėl jie yra labiausiai ortodoksalūs. Haredim šalininkai nesinaudoja internetu, mobiliaisiais telefonais, neskaito sekuliarių laikraščių, nežiūri televizoriaus ir videofilmų ir pan.
Haredim gyvenimo centrą sudaro Tanachas (Šventasis Raštas).
Kazanės UNIKS

Istorija

Komanda įkurta 1991 metais. Didžiausia komandos pergalė yra Rusijos čempionato sidabras 2001 ir 2004 metais, bei FIBA Europos Lygos nugalėtojų titulas. 2003 komanda tapo FIBA-Europe Čempionų taurės Šiaurės konferencijos nugalėtojais.
Po gan nesėkmingo 2005–2006 metų sezono „Unics“ vyriausiuoju treneriu tapo lietuvis Antanas Sireika, į komandą su buvusiu nacionalinės rinktinės treneriu atėjo ir jo padėjėjas Gintaras Krapikas, bei buvęs Kauno „Žalgirio“ lyderis Darjušas Lavrinovičius. Komandoje iš seniau liko ir dar du lietuviai krepšininkai – Saulius Štombergas bei Kšyštofas Lavrinovičius, o komandos trenerio asistentu ir toliau dirba Valdemaras Chomičius. Tačiau po 2006–2007 m. sezono klubą paliko Kšyštofas Lavrinovičius, persikėlęs į Sienos MdP ekipą, bei profesionalaus krepšininko karjerą baigęs Saulius Štombergas. Štombergas sugrįžo į klubą ir dalyvaus 2009-2010 sezone.
Taučiuliai

Žymūs žmonės

Kaime gimė rašytojas Viktoras Brazauskas (1941–2005).
Viktorija Gatavynaitė

Viktorija Gatavynaitė (g. 1933 m. gegužės 31 d. Kaune) – Lietuvos scenografė, kostiumų dailininkė.

Biografija

1958 m. baigė scenografiją Lietuvos dailės institute. Sukūrė scenovaizdžių, kostiumų eskizų Lietuvos operos ir baleto teatre, Kauno muzikiniame teatre, Jaunimo teatre, Panevėžio dramos, Klaipėdos muzikiniame ir Klaipėdos dramos teatruose, iš viso daugiau kaip 70 spektaklių, taip pat Lietuvos televizijos apie 1500 televizijos laidų, filmų scenografiją. Apipavidalino daug šventinių renginių Vilniaus koncertų ir sporto rūmuose (Džiuzepė Verdis. „Requiem“, skirtas Gedulo ir vilties dienai, 1991 m.). Sukūrė tapybos, grafikos kompozicijų. Nuo 1958 m. parodų dalyvė, individualios parodos surengtos Vilniuje 1970 m., 1998 m., 2000–2003 m., Rygoje 1970 m., Alžyre 1979 m. Jos kūrinių turi Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus, Biržų krašto muziejus Sėla, Centrinis A. Bachrušino teatro muziejus Maskvoje.
Fitoplanktonas

Fitoplanktonas (iš sen. gr. φυτόν 'augalas' + gr. πλαγκτός 'klajūnas') – autotrofiniai organizmai planktono bendrijoje. Dauguma fitoplanktono yra pernelyg maži, kad būtų pastebimi plika akimi. Fitoplanktono organizmų esant pakankamai daug vanduo būna matomai žalios spalvos dėl chlorofilo fitoplanktono ląstelėse. Spalva gali skirtis priklausomai nuo fitoplanktono rūšies, nes skiriasi chlorofilo ar kitų pigmentų (fikobiliproteinai, ksantofilai ir t. t.) kiekis.

Ekologija

Fitoplanktonas gauna energiją fotosintezės proceso metu, todėl turi gyventi gerai apšviestame vandenynų, jūrų, ežerų ar kitų vandens telkinių paviršiniame sluoksnyje (vadinamoje eufotinėje zonoje). Fitoplanktonas atlieka pusę visos fotosintezės veiklos Žemėje. Taigi, fitoplanktonas papildo Žemės hidrosferą ir atmosferą deguonimi. Fitoplanktonas Saulės šviesos energiją paverčia angliavandenių cheminių ryšių energija, kurią naudoja palaikyti gyvybingumą, augti ir daugintis. Fitoplanktono pirminė produkcija yra daugumos vandenyno ir gėlo vandens mitybos tinklų (išimtis - chemosintezė) pagrindas. Nuo XX amžiaus, fitoplanktono kasmet sumažėja beveik 1%. Tai gali būti susiję su klimato atšilimo įtaka vandenyno temperatūrai, kuri 2010 m. buvo 40% mažesnė negu 1950 m. Fitoplanktonas - svarbi maisto grandinės dalis, jos kiekio pokyčiai įtakoja krilio (krevečių grupė) gausumą, kuriuo minta baltieji banginiai.
Fitoplanktono gausa labai priklauso nuo vandenyne vandenyje esančių jonų (pvz., nitratų, fosfatų, silicio rūgšties) koncentracijos. Kai kuriuose Pasaulinio vandenyno regionuose (pvz., Pietų vandenyne) fitoplanktono yra mažai dėl geležies stokos. Tai lėmė kai kurių mokslininkų pasisakymą už tų regionų tręšimą geležimi, tokiu būdu didinant fitoplanktono kiekį ir fiksuojant daugiau atmosferos anglies dioksido (CO₂), kurio koncentracija sparčiai didėja dėl žmogaus veiklos ir stiprina šiltnamio efektą. 
Nors beveik visos aptinkamos fitoplanktono rūšys - fotoautotrofai, yra išimčių, kai fitoplanktonui priskiriami miksotrofai ar kitos, nepigmentinės rūšys, kurios faktiškai heterotrofinės (pastarosios dažnai laikomos zooplanktonu). Iš jų geriausiai žinomos dinofitinės gentys (pvz., Noctiluca ir Dinophysis), jos kad gautų organinius anglies junginius minta kitais organizmais ar jų liekanų medžiagomis.
Fitoplanktono sąvoka apima visus fotoautotrofinius mikroorganizmus vandens maisto kloduose. Fitoplanktonas tarnauja kaip vandens mitybos bazė, atliekanti esmines ekologines funkcijas visai vandens aplinkai. Tačiau, skirtingai nuo sausumos bendruomenių, kur gausiausi autotrofai yra augalai, fitoplanktono grupė yra įvairialypė, apimanti kai kuriuos eukariotus ir prokariotinius organizmus (tiek eubakterijas, tiek archeobakterijas). Yra apie 5000 jūrinio fitoplanktono  rūšių. Dar neaišku, kaip tokia įvairovė vystėsi aplinkoje, kur didelė konkurencija dėl išteklių sudarė ribotas galimybes nišų diferenciacijai .
Eduardas Červinskas

Eduardas Červinskas (1921 m. rugpjūčio 15 d. Penza, Rusija) – Lietuvos geografas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija

Gimė garvežio mašinisto šeimoje. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, šeima grįžo ir įsikūrė Kybartuose, 1934 m. persikėlė gyventi į Kauną. Sesuo aktorė Marija Červinskaitė-Pauliukonienė. 1941 m. baigė Kauno aukštesniąją technikos mokyklą. Vilniaus universitete dvejus metus studijavo geologiją, 1950 m. baigė fizinę geografiją. 1956 m. geografijos mokslų kandidatas.
1943–1945 m. Kretingos gimnazijos mokytojas. 1950–1987 m. dirbo Vilniaus universitete, 1960–1972 m. Hidrologijos ir klimatologijos katedros vedėjas, nuo 1961 m. – docentas.

Mokslinė veikla

1951 m. dalyvavo pirmoje kompleksinėje Kuršių marių tyrimo ekspedicijoje. 1954–1982 m. organizavo Kuršių marių ir Nemuno deltos tyrimus, paskelbė straipsnių apie vandens apykaitą Klaipėdos sąsiauryje, Nemuno deltos ir Kuršių marių hidrologinį režimą, nuosėdų kaupimąsi, marių kranto linijos ir dugno reljefo keitimąsi, Kuršių marių kartografinio vaizdo raidą.
Laura Palmer (daina)

Kritikų įvertinimas

Lewis Corner iš Digital Spy tinklaraščio teigiamai įvertino dainą žodžiais:
Takelis panardina klausytojus į populiaraus TV serialo pasaulį – nuo kraują varinėjančių ritmų, iki vaiduokliško aido. „What a year and what a night/ What terrifying final sights/ Put out your beating heart“, skambiu balsu amerikietės aukos klausia Smith, prieš prasidedant dramatiškam, tokiam pat įtikinamam kaip ir serialas, priedainiui. Galutinis rezultatas yra ne tik maloniai klausoma odė paskirta „Twin Peaks“, bet ir kūrinys, akivaizdžiai sustiprinantis pačių Bastille kultiškumą.

Vaizdo klipas

Dainos vaizdo klipas YouTube tinklapyje buv išleistas 2013 m. balandžio 11 d. Jo trukmė trys minutės ir dvidešimt viena sekundė. Vaizdo klipe, kuriame atkuriama paini ir keista istorija kaip pagrobiamas ir greičiau nei per dvi minutes paleidžiamas grupės lyderis Dan Smith, pasirodo keturi žmonės, dėvintys gumines kaukes. Klipo pabaigoje Smith tai pat duodama guminė kaukė, kuri atrodo kaip žudikas Bobas, „Twin Peaks“ pagrindinis antagonistas; Smith užsimauna kaukę, bet po kelių sekundžių nusiima.
Dainos versija panaudota šiame klipe yra unikali staigiu ir netikėtu įrašo pertraukimu pačiame jo viduryje. Scenos, kurios metu Smith pagrobiamas, metu (ji rodoma kaip rankine kamera filmuotas įrašas), vaizdas staiga nutrūksta – visai kaip prastai sumontuotoje VHS juostoje – ir peršoka prie visiškai nesusijusio kadro, kuriame nufilmuotas staugiantis šuo, taip pat nufilmuotas rankine kamera, ir daina sustoja antrojo priedainio viduryje (šuo jau pasirodė kadre, tačiau fone negirdėti muzikos). Po penkių sekundžių, vaizdo klipas grįžta prie labiau neutralios kameros pozicijos ir daina tęsiasi.
Rapolas Napoleonas Vindašius

Rapolas Napoleonas Vindašius (1919 m. gruodžio 28 d. Ylakiuose, Skuodo raj. – 1996 m. spalio 18 d. Kaune) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija

Mokėsi Plungės, Mažeikių ir Skuodo gimnazijose. Iš vietos muzikantų pramokęs smuikuoti ir skambinti pianinu, subūrė jaunimo mišrųjį chorą ir kurį laiką jam vadovavo.
1940 m. įstojo į Kauno universiteto Statybos fakultetą, bet studijas nutraukė prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas. 1955–1960 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Algimanto Lopo klasė).
1950–1957 m. – Ylakių vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. Pastarąjį parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei. Į chorą buvo įtraukęs mokyklos pedagogus ir moksleivių tėvus.
1950 subūrė Ylakių miestelio 40 dalyvių mišrųjį chorą, kuris Mažeikių apskrities dainų šventėje pelnė pirmąją vietą ir buvo atrinktas į 1950 m. respublikinę dainų šventę Vilniuje. 1952 m. birželio 1 d. suorganizavo pirmąją Ylakių apylinkės dainų šventę – joje dalyvavo apie 400 meno mėgėjų.
Po dainų šventės susibūrė 120 dalyvių dainų ir šokių liaudies ansamblis, kuris Lietuvos kultūros ministerijos ir konsultantų pastangomis buvo parengtas 1954 m. Lietuvių literatūros ir meno dekadai Maskvoje. Ansamblis koncertavo Piotro Čaikovskio, Michailo Lomonosovo universiteto, Didžiojo teatro salėse ir turėjo didelį pasisekimą. Jis buvo paruoštas 1955 m. respublikinei dainų šventei ir 1957 m. I respublikiniam jaunimo festivaliui Vilniuje – pelnė pirmąją vietą.
Nuo 1957 m. (apie 5 metus) chorvedys buvo Kauno 15-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų (100 dalyvių) ir merginų (80 dalyvių) chorų vadovas. Abu kolektyvus parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei. 1960–1980 m. Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje dėstė choro dirigavimą ir kitas disciplinas, 1962–1970 m. buvo neakivaizdinio skyriaus vedėjas. 1980 m. išėjęs į pensiją, dar iki 1987 m. dirbo dėstytoju valandininku. Išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.
1962–1969 m. vadovavo Kauno medicinos darbuotojų dainų ir šokių liaudies ansambliui. Surengė nemaža koncertų, su ansambliu dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. 1983–1987 m. – Kauno aukštųjų mokyklų veteranų mišriojo choro „Absolventas“ vadovas. Būdamas pensininku, dar kurį laiką vadovavo Kauno 3-osios ligoninės moterų vokaliniam ansambliui.
R. Vindašius buvo Skuodo rajono ir Kauno miesto dainų švenčių dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, Kauno miesto chorvedžių tarybos narys.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Nikola Prkačin

Karjera

Krepšininkas savo profesionalo karjerą pradėjo Splito miesto krepšinio klube. Su juo dukart laimėjo Kroatijos taurę, o vėliau persikėlė į sostinę, Zagrebo „Cibona“ komandą, su kuria iškovojo dar tris nacionalines taures bei keturis kartus tapo Kroatijos čempionu.
Šioms komandoms atstovavęs po penkis sezonus, pirmą kartą legionieriaus duonos kroatas paragavo 2003 m. pasirašydamas sutartį su TurkijosStambulo „Efes Pilsen“ klubu. Jame praleidęs taip pat nemažai laiko, keturis sezonus, prieš 2007-2008 m. sezoną persikėlė į tą sezoną ULEB Europos taurėje dalyvavusią Maskvos „Dinamo“ ekipą, tačiau joje ilgai neužsibuvo – nepatenkintas savo vaidmeniu aikštelėje N. Prkačinas vidury sezono sukirto rankomis su Atėnų „Panathinaikos“ klubu, kuriame ir pabaigė sezoną.
2008 m. liepą krepšininkas pasirašė dvejų metų sutartį su Zagrebo „Cibona“ komanda.
Nuo 1997 m. su Kroatijos vyrų krepšinio rinktine dalyvavo kiekviename Europos čempionate bei 2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse.
Cheminio ginklo konvencija

Cheminio ginklo konvencija (pilnas pavadinimas Konvencija dėl cheminio ginklo kūrimo, gamybos, kaupimo ir panaudojimo uždraudimo bei jo sunaikinimo, angl. Chemical Weapons Convention) – tarptautinis ginklų kontrolės susitarimas, draudžiantis cheminio ginklo gamybą, kaupimą ir naudojimą. Šį susitarimą kontroliuoja Cheminio ginklo draudimo organizacija (būstinė įsikūrusi Nyderlandų Hagos mieste), prižiūrinti visus cheminių ginklų sunaikinimo faktus.
Konvencija daugumos šalių buvo pasirašyta 1993 m. sausio 13 d. Paryžiuje. Įsigaliojo 1997 m. balandžio 29 d. ir tapo antrąja tarptautine sutartimi (po Biologinio ginklo konvencijos), uždraudusia visą masinio naikinimo ginklų rūšį. 2013 m. rugsėjį prie šios konvencijos buvo prisijungusios 189 pasaulio šalys.

Istorija

Iki priimant Cheminio ginklo konvenciją, pagrindinis tarptautinis susitarimas, reguliuojantis cheminio ginklo naudojimą, buvo Ženevos Protokolas, priimtas 1925 m. ir turintis nemažai trūkumų. Pavyzdžiui, jis nedraudė cheminio ginklo vystymo ir kaupimo. Kai kurios šalys taip pat protokolą priėmė su išlygomis, sumažinančiomis apribojimus.
Diskusijos dėl konvencijos būtinumo prasidėjo dar 1968 m. Jungtinių Tautų Organizacijos įkurto Nusiginklavimo komiteto susitikimų metu. Pagrindinės dalyvės buvo JAV ir Sovietų Sąjunga, siekusios pasirašyti dvišalį susitarimą, bet 1990 m. galiausiai priėmusios susitarimą, kad sutartis būtų daugiašalė ir atvira visų valstybių narystei. Tuo pagrindu buvo pradėtas Cheminio ginklo konvencijos rengimas.

Valdymas ir įgyvendinimas

Konvencijos įgyvendinimą prižiūri Cheminio ginklo draudimo organizacija. Pagrindinis sprendimų priėmimo organas yra kasmetinė šalių narių konferencija. Konferencijoje svarstomus klausimus ruošia bei organizacijos biudžetą valdo Taryba, susidedanti iš 41 šalies atstovų, reprezentuojančių penkis pasaulio regionus. Kasdieniais administravimo klausimais rūpinasi Sekretoriatas, tarp kurio darbuotojų yra ir inspektoriai, atliekantys su cheminiu ginklu susijusių vietų (pavyzdžiui, saugyklų) patikras.
Daugiausia dėl konvencijos reikalavimų įgyvendinimo, iki 2013 m. liepos mėnesio pabaigos pasaulyje buvo sunaikinta 81 procentas žinomo cheminio ginklo atsargų.
José Miguel Carrera

José Miguel Carrera Verdugo (1785 m. spalio 15 d. Santjagas – 1821 m. rugsėjo 4 d. Mendosa) – Čilės generolas, vienas iš nepriklausomybės didvyrių.

Biografija

Nuo 1806 m. gyveno ir mokėsi Ispanijoje, 1808 m. įsijungė į Ispanijos armiją kovose prieš Prancūziją. 1810 m. grįžo į Čilę, aktyviai įsijungė į nepriklausomybės karą. 1811 m. įvykdė karinį perversmą, paleido kongresą, įvedė karinės chuntos, kuriai ir vadovavo, diktatūrą. Paskelbė naują konstituciją, įvedė Čilės vėliavą, herbą. 1813 m. nuverstas. Kariavo prieš kitą išvaduotoją Bernardo O'Higgins. 1814 m. susigrąžino valdžią. 1814 m. spalio Rankagvos mūšyje patriotinėms jėgoms pralaimėjus iš Peru įsiveržusiai Ispanijos kariuomenei, emigravo. Nuo 1816 m. gyveno Argentinoje, buvęs bendražygis Carlos María de Alvear jam suteikė politinį prieglobstį. Šį nuvertus, išvyko į JAV, kur gavo 5 laivų laivyną įsiveržimui į Čilę. Grįžęs į Buenos Aires buvo suimtas, o laivynas konfiskuotas. Tuo tarpu, Chosė de San Martinas išvadavo Čilę. Vėliau įsitraukė į Argentinos kovas tarp federalistų ir unitarų (buvo federalistų pusėje). 1821 m. gavo kariuomenę ir rengė žygį į Čilę, tačiau Mendosoje buvo sulaikytas savo armijos karių ir nužudytas.
Kitvė

Istorija

Kitvė įkurta 1936 m., nutiesus geležinkelį. Pradžioje tai buvo nepramoninis miestas, bet 1961 m. sujungtas su pramoniniu priemiesčiu Nkana. Miesto teisės suteiktos 1961 m.
Stanislavas Svidzinskis

Biografija

Lenkijos bajorų Svidzinskių giminės atstovas, herbo „Pulkozic“ savininkas. Gostino kašteliono Vavžino Svidzinskio (m. 1725) sūnus nuo pirmos santuokos. Broliai – Ravos stalininkas Janas ir Ravos taurininkas Martynas.
Po savo tėvo mirties Stanislavas Svidzinskis tapo Svidnos, Strukovo, Michalovičių, Skarbovo ir Liopno dvarų valdytojas.
Savo karjerą pradėjo nuo karinės tarnybos, tarnavo Karūnos armijoje, kur jis pakilo iki pulkininko laipsnio, ir daugelį metų praleido karuose ir žygiuose, už visus savo nuopelnus gavo valdyti keletą seniūnijų ir senatoriaus titulą. Jo sūnus Mykolas buvo vedęs Barborą Krasinską, Pranciškos Krasinsos sesers, Lenkijos karalaičio žmonos, Kuršo hercogo Karolio (Augusto III Vetino sūnaus). 1739 metais gavo Braclavo vaivados pareigybę, o 1754 metais tapo Ravos vaivada.
Iki 1731 metų Stanislavas Svidzinskis gyveno Svdnyje, užsiimdamas politika ir kariniais reikalais. Pažįstami jį charakterizavo kaip labai darbštų asmenį. Pinigai, gaunami nuo pareigybių, jis siuntė šeimos pajamų išlaikymui ir plėtimuisi. Apmokėjo bažnyčios remontą Klvuve, įkūrė parapijos bažnyčią Michaovičiuose.
Nuo savo žmonos gavo Sulgustuvo dvarą, kur ilgai gyveno ir mirė.
Alicija Sitarskienė

Biografija

Pradinę mokyklą lankė Vaitakiemyje. Baigė Punsko bendro lavinimo licėjų, 1977 m. – Varšuvos universiteto Rusų kalbos fakultetą.
Dirbo Varšuvos žurnalų redakcijose. 1989–1996 m. Lenkijos lietuvių dvisavaitinio žurnalo „Aušra“ vyriausioji redaktorė. Įkūrė žurnalą vaikams „Aušrelė“, 1997–1999 m. jo vyriausioji redaktorė.
Pakautai

Istorija

Kaimas pirmą kartą minimas 1578 m.
Šv. Rokas

Gyvenimas

Šv. Rokas (pranc. St. Roche, it. San Rocco) gimė 1295 m. Prancūzijoje, Monpeljė miestelyje, turtingo prancūzo ir italės šeimoje. Būdamas vos 15 metų Rokas neteko tėvų, bet pateko į vienuolių draugiją, kurioje išaugo. Vaikinui būnant 17-os metų, jo mieste apsilankė popiežius Urbonas V. Šio apsilankymo įkvėptas, Rokas pardavė tėvų palikimą ir susiruošė į piligriminę kelionę pėsčiomis į Romą.
XIV a. Europą krėtė maro epidemija. Jaunuoliui keliaujant per Italiją teko sutikti ir slaugyti ne vieną maro auką. Jo maldos ir slaugymas išgelbėjo ne vieną. Tikėta, kad Rokas Dievo apdovanotas gydymo dovana. Slaugydamas kitus Pjačensos miestelyje, Rokas pats užsikrėtė maru. Nenorėdamas tapti našta kitiems, jis pasitraukė į mišką, kur tikėjosi praleisti paskutines gyvenimo akimirkas. Tačiau šioje situacijoje Dievas jo neapleido. Roką išgelbėjo šuo, nešdamas jam maistą iš šeimininko namų ir laižydamas jo žaizdas. Vieną dieną iš paskos šuniui į mišką atsekė jo šeimininkas Gotardas, kuris parsivedė Roką namo ir galutiniai išgydė. Prieš tęsdamas savo keliones Rokas sugrįžo į Pjačencą, kur atsidėkodamas Dievui toliau gydė žmones ir netgi gyvulius.
Paskutinius savo gyvenimo metus Rokas praleido kalėjime, į kurį pateko apkaltintas šnipinėjimu. Jis mirė 1327 m., būdamas vos 33 metų. Vėliau jo kūną atpažino pagal kryžiaus formos apgamą ant krūtinės. Šv. Roko palaikai palaidoti Venecijoje, jo vardu pavadintoje bažnyčioje.
Šiandien šv. Rokas laikomas sergančiųjų AIDS bei kitomis epideminėmis ligomis globėju.

Šventasis Rokas mene

Lietuvių skulptūroje vaizduojamas kaip nusilpęs ir pavargęs keliautojas, kurį nuo bado išgelbėjo šunelis. Paveiksluose šv. Rokas vaizduojamas kaip piligrimas, rodantis juodas maro žaizdas. Šalia jo – šuo, dantyse laikantis duoną, arba laižantis jo žaizdas.