google/wiki40b huggingface dataset:
Obuolių sūris

Obuolių sūris – sūrio formos, tamsus, kietokas džiovintas desertinis gaminys iš obuolių, pripažįstamas kulinarinio paveldo dalimi Lietuvoje  ir Lenkijos pietryčiuose, Švento Kryžiaus vaivadijoje.
Obuolių sūrio gamyba priskiriama senajam saldumynų gamybos amatui. Ji yra vien rankų darbo, ilgai užtrunkanti, todėl reikalaujanti virėjo kantrybės. Sūriui geriausiai tinka vėlyvųjų (rudeninių ir žieminių) veislių obuoliai, ypač raudona žievele, nes juose daugiausiai pektino. Priklausomai nuo rūšies, skiriasi obuolių masės virimo laikas. Supjaustytų obuolių gabaliukai užpilami cukrumi ir verdama apie 6 - 8 val. Obuolius galima maišyti su kitais vaisiais (slyvomis, kriaušėmis, svarainiais), taip galutiniam produktui suteikiant vis kitokį atspalvį ir skonį. Produktas gali būt gardinamas riešutais, cinamonu, gvazdikėliais, apelsino žievelėmis, kvapniaisiais pipirais. Išvirta masė supilama į sūrmaišį, džiovinama ant pečiaus, po to slegiama tarp lentų, vėl džiovinama. Obuolių sūris bręsta, džiūsta iki 1-1,5 mėn. Iš 5 kg obuolių pagaminama apie 1 kg sūrio.

Istorija

Obuolių sūrio kilmė yra ne iš etnografinės virtuvės, o iš viduramžių valdovų ir didikų dvarų. Taip yra dėl to, kad obuolių sūriui reikalingas cukrus arba medus, kurie anksčiau buvo pakankamai brangūs produktai, prieinami dvarų virtuvėse.
Bene seniausias obuolių sūrio receptas Lietuvoje minimas Radvilų virėjo XVII a. užrašuose. Patiekalas pavadintas „Cidonijų sūriu“, bet recepto pabaigoje priduriama, kad „...tokį pat sūrį galima ir iš obuolių gaminti...“. Panašus obuolinis sūris pristatomas Vincentos Zavadskos kulinarinėje knygoje „Lietuvos virėja“, kuri lietuviškai buvo išleista jos vyro Zavadskio spaustuvėje Vilniuje 1907 m. Pasak autorės, sūriui pagaminti reikia 1-2 svarų obuolių masės, trijų ketvirtadalių - pusantro svaro cukraus, trupučio apelsino žievelės, cinamono ir gvazdikėlių. Sūrio gamybos pradžioje siūloma iškepti rūgščius obuolius, juos išspausti per kiaurasamtį. Masę sudėjus į puodą, virinti valandą maišant šaukštu. Pridėti tris ketvirtadalius svaro cukraus vienam svarui obuolių masės ir toliau virti. Vėliau sudėti sukapotas apelsino žieveles, truputį rupiai sugrūsto cinamono ir gvazdikų, išmaišyti ir baigti virti ant mažos ugnies. Obuolienę sudėti į drobinį sūrmaišį ir prispausti akmeniu. Iš tos suspaustos plokščios masės galima išpjauti ritinėlius, mirkyti sirupe, apibarstyti cukrumi ir dėti į pečių kad išdžiūtų. Vietoj cukraus galima vartoti medų.
FSK Anykščiai

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose apie futbolą Anykščiuose užsiminta 1931 m., kai draugiškas rungtynes žaidė Anykščių ir Utenos futbolo rinktinės. Pokario metais vienos iš pirmųjų futbolo rungtynių įvyko 1950 m. rugpjūčio 31 d. tarp Anykščių gimnazijos ir klubo „Skaitykla“ komandų.
1954 m. buvo sudaryta Anykščių „Žalgirio“ futbolo vienuolikė (kiek vėliau pavadinimas bus keičiamas į „Spartaką“, „Nemuną“, „Puntuką“, „Vairą“, „Melioratorių“, „Anykštą“ ir kt.). Vienu metu Anykščiuose buvo net dvi komandos; „Anykščių vynas“ ir „Autotransportas“. Nepaisant sunkių pokario metų, sovietinės okupacijos, miesto stadionas „lūždavo“ nuo šios sporto šakos gerbėjų. Futbolo entuziasto R. Augustino iniciatyva XX a. 7-ajame dešimtmetyje suburta ir moterų futbolo komanda. 8-ajame dešimtmetyje į Anykščius atvykus V.Burauskui, susidomėjimas futbolu smarkiai išaugo. Anykštėnų komandos yra dalyvavusios „Nemuno“ draugijos finaliniuose etapuose ir ne kartą yra tapusios jų prizininkais. Tais laikais futbolu daugiausia rūpinosi tuometinis Anykščių „Nemuno“ draugijos pirmininkas K. Burneikis. 
Futbolo entuziastų dėka 1996 m. buvo įkurtas dabartinis futbolo sporto klubas Anykščiai. Be tuometinės rajono valdžios ir IĮ „Tauras“ direktoriaus Kęstučio Pakelčio pagalbos sunku būtų įsivaizduoti futbolo atgimimą šiame krašte. Rezultatų ilgai laukti nereikėjo. Jau 1998 m. anykštėnai iškovojo pirmąją vietą II lygos „Rytų“ zonoje ir iškopė į LFF I lygą, kur žaidė iki 2000 m. rudens. 2006 m. klubas vėl laimėjo II lygą ir I lygoje žaidė 2007 ir 2008 m., tačiau po to iškart iškrito ne į II lygą, bet į III lygą, kur žaidžia ir dabar. 2010 m. komanda laimėjo III lygos Utenos zonos pirmenybes, tačiau į II lygą nepateko. 2017 m. tapo III lygos, Utenos regiono nugalėtojais.
2018 m. pirmenybėse dalyvavo vos keturios komandos. Pirmame etape komandos susitiko po du kartus, namie ir išvykoje. Po pirmojo etapo anykštėnai buvo antri. Pusfinalio rungtynėse Anykščiuose po pagrindinio laiko buvo lygus rezultatas 1-1. Pratęsimo metu visaginiečiai įrodė savo pranašumą ir nugalėjo Anykščių ekipą rezultatu 4-2, bei pateko į finalą. Rungtynėse dėl trečios vietos anykštėnai pralaimėjo kupiškiečiams 1-2 ir liko be medalių.
Rusijos Federacijos Federalinės saugumo tarnybos Kaliningrado srities valdyba

Rusijos Federacijos Federalinės saugumo tarnybos (FSB) Kaliningrado srities valdyba (Управление Федеральной Службы Безопастности по Калининградской области) - FSB teritorinis padalinys RF Kaliningrado srityje. Oficiali įkūrimo data laikoma 1946 rugsėjo 13.
Fukujaus prefektūra

Istorija

Fukujaus prefektūros vietoje seniau buvo Vakasos ir Ečidzeno žemės.

Geografija

Prefektūra turi ilgą pakrantę su Japonijos jūra, šiaurės rytuose ribojasi su Išikavos prefektūra, rytuose – su Gifu prefektūra, pietuose – su Šigos prefektūra, pietvakariuose – su Kioto prefektūra.

Miestų ir kaimų susijungimai

Nuo 2004 m. įvykdyta 10 miestų ir kaimų sujungimų. Paskutinis įvykdytas 2006 m. kovo 20 d., kai Harujė, Maruoka, Mikunis ir Sakajus (visi – Sakajaus apskrities) buvo sujungti į naują Sakajaus miestą.
Alytaus dzyvas

Alytaus dzyvas – savaitraštis, skirtas Alytaus miesto ir apskrities ekonominiams ir visuomeniniams reikalams, leistas 1931–1932 m. Alytuje.

Istorija

Nr. 1 išėjo 1931 m. rugpjūčio 11 d. 4 psl., o nuo Nr. 3 ėjo 8 psl. Laikraštis informavo apie Lietuvos, Vilniaus krašto ir užsienio įvykius, skelbė Alytaus miesto tarybos nutarimus, spausdino specialistų patarimus žemės ūkio, ekonomikos ir kt. klausimais, turėjo literatūros skyrelį „Dainava“.
Spausdino Sluckio spaustuvė Alytuje. Išleisti 23 numeriai.
Leidėjas ir redaktorius – advokatas Adomas Vilimas.
Atostogpinigiai

Atostogpinigiai (atostogų pinigai, atostoginiai pinigai (AP), atostoginiai) – darbo užmokestis, mokamas už atostogų laiką.

Lietuva

Kasmetinių atostogų laiku darbuotojui garantuojamas jo vidutinis darbo užmokestis visose darbovietėse (LR darbo kodeksas, 176 str. „Kasmetinių atostogų apmokėjimas“). Vidutinio darbo užmokesčio apskaičiavimo tvarką nustato LR Vyriausybė. Darbo užmokestis už kasmetines atostogas mokamas ne vėliau kaip prieš 3 kalendorines dienas iki kasmetinių atostogų pradžios. Jeigu darbuotojui priklausantis darbo užmokestis nustatytu laiku nesumokamas ne dėl darbuotojo kaltės, kasmetinės atostogos pratęsiamos tiek dienų, kiek buvo delsiama sumokėti darbo užmokestį, ir už pratęstą laiką mokama kaip už kasmetines atostogas.
Viznos žemės

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki XI a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XI a. šioje vietovėje buvo pastatyta tvirtovė ir įkurta Viznos gyvenvietė. Tvirtovės paskirtis buvo gintis nuo jotvingių puldinėjimų. Kurį laiką šią tvirtovę buvo užėmęs Lietuvos didysis kunigaikštis Vytenis, kuriam ši tvirtovė buvo svarbi ginantis nuo kryžiuočių. XIII a. viduryje kryžiuočiai tvirtovę sugriovė. 1296 m. buvo atstatyta kryžiuočių ordino sugriauta tvirtovė. Panašiu metu ir susiformavo Viznos žemių ribos. Apie 1340 m. šias žemes valdė Mazovijos kunigaikštis Zemovitas IV. 1468 m. žemės prijungtos prie Lenkijos karalystės. XVI a. žemės buvo padalintos į Viznos, Vonsošo ir Radziluvo apskritis. Iš viso žemėse buvo 280 kaimų iš kurių 133 Viznos apskrityje ir 147 Vonsošo apskrityje. 1795 m. šios žemės atiteko Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui.
Bagijas

Istorija

Bagijas pastatytas 1905 m.pagal JAV architekto Daniel Burnham bendrąjį planą. 1941-44 m. okupuotas Japonijos. 1905-76 m. Bagijas buvo Filipinų vyriausybės vasaros rezidencija.
Jonas Steponaitis

Biografija

1913 m. išvyko į JAV, išmoko linotipininko amato ir dirbo lietuviškų laikraščių „Garsas“, „Vienybė“, „Darbininkas“, „Amerika“, „Naujienos“ ir kt. spaustuvėse. Dalyvavo kultūrinėje išeivijos veikloje. 1936 m. Brukline redagavo „Žinias“, įvairiuose laikraščiuose spausdino eilėraščius, feljetonus, humoreskas. Rūpinosi medžiaga lietuviškai scenai, parašė tekstų operetėms ir dainoms.  Išvertė ir sukūrė dainų tekstų.
Nedidelės meninės vertės kūrinėlių siužetai grindžiami buitiškomis situacijomis (piršlybos, derybos su prekiautojais), jų komiškumo siekiama pigiu juokinimu, paryškinant veikėjų kalbą įvairiais svetimžodžiais ar žargonizmais.
Kairo konferencija

Kairo konferencija (kodiniu pavadinimu SEXTANT), vykusi 1943 metų lapkričio 22-26 dienomis Egipto sostinėje Kaire, buvo skirta išreikšti Antrojo pasaulinio karo Sąjungininkų poziciją Japonijos atžvilgiu. Konferencijos metu taip pat buvo priimti sprendimai dėl pokario Azijos.
Susitikime dalyvavo JAV prezidentas Franklinas Ruzveltas, Jungtinės Karalystės premjeras Vinstonas Čerčilis ir Kinijos respublikos generalisimas Čiang Kai-ši. Sovietų Sąjungos lyderis Josifas Stalinas atsisakė dalyvauti konferencijoje dėl Čiang Kai-ši dalyvavimo, kas būtų per anksti komplikavę Rusijos ir Japonijos santykius.
Stalinas susitiko su Čerčiliu ir Ruzveltu po dviejų dienų vykusioje Teherano konferencijoje.

Eiga

Konferencijos pradžioje pagrindinė tema buvo Kinijos kova su Japonija. Nepasaint Čerčilio nuomonės, kuris šį karo teatrą laikė antraeiliu, F. Ruzveltas pažadėjo Kinijos generalisimui didelę išsilaipinimo operaciją Bengalijos įlankoje. Britų premjeras bijojo, kad taip bus susilpnintos išsilaipinimo operacijos Viduržemio jūroje ir Normandijoje, tačiau tik Teherano konferencijoje jam pavyko dėl to sutarti su JAV prezidentu.
Lapkričio 24 d. amerikiečių ir britų štabų vadai susitiko aptarti tolimesnius veiksmus šiaurės vakarų Europoje bei Viduržemio jūroje; Kinijos atstovas susitikime nedalyvavo. Čerčilis patvirtino išsilaipinimo Normandijoje reikšmę bei Jungtinės Karalystės pasiryžimą dalyvauti šioje operacijoje, taip pat išdėstė savo strategiją Viduržemio jūros regione, kuri numatė išsilaipinimą Rodo saloje, taip pat greitą Romos užėmimą; taip pat didesnę paramą turėjo gauti Jugoslavijos partizanai. Tą pačią dieną britų užsienio reikalų ministras Anthony Eden pranešė, kad Turkija nesirengia įstoti į karą prieš Vokietiją, o tai gerokai trukdė Čerčilio planams.
1943 metų lapkričio 27 dieną buvo pasirašyta Kairo deklaracija. Tų pačių metų gruodžio 1 dieną deklaracija buvo paskelbta per radiją. Deklaracijoje skelbiama, kad Sąjungininkai ir toliau pasiruošę dislokuoti savo karines galias iki kol Japonija besąlygiškai pasiduos. Trys pagrindinės deklaracijos išlygos yra, kad „iš Japonijos turi būti atimtos visos Ramiojo vandenyno salos, kurias Japonija užėmė ir okupavo nuo Pirmojo pasaulinio karo pradžios, 1914 metais”, „visos teritorijos, tokios kaip Mandžiūrija, Taivano sala, ir Penghu, pagrobtos japonų iš Kinijos turi būti sugrąžintos Kinijos respublikai” ir „laikui bėgant Korėja turi būti laisva ir nepriklausoma”. Konferencijos dalyvės taip pat atsisakė kelti savo teritorines pretenzijas Japonijai.
Konferencijos dalyvės laikėsi šių susitarimų, tik Riūkiū salos Japonijai buvo grąžintos tik 1971 m.
Remigijus Grigaliūnas

Biografija

2004 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, statybos inžinierius.
UAB „Luktarna“ vyr. inžinierius, 2005 m. generalinis direktorius.
Lietuvos socialdemokratų partijos Molėtų rajono skyriaus narys.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Molėtų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Jūratė, vaikai Akvilė, Mantė.
Drakonas

Europa ir Amerika

Charakteringiausias šiuo metu paplitęs drakono įvaizdis – roplys, dažniausiai turintis vieną arba kelias galvas, galintis alsuoti ir spjaudytis ugnimi. Jo kūnas padengtas žvynais, o linija nuo galvos iki uodegos apaugusi trikampio formos sustorėjimais – ataugomis. Drakonas dažniausiai turi sparnus ir skraido. Tačiau neretai drakonams priskiriami mitologijų gyvatiškos formos milžiniški padarai, kurie neskraido, tačiau turi roplio bruožų.
Būtent taip drakonai vaizduojami meniniuose filmuose, knygose, paveiksluose. Šiam įvaizdžiui formuotis daugiausiai įtakos turėjo Viduramžiais paplitęs Šv. Jurgio mitas, vaizduotas kronikose, religiniuose paveiksluose. Anot mito, Šv. Jurgis nugalėjęs drakonu (slibinu) pasivertusį Šėtoną.

Centrinė ir Rytų Azija

Centrinėje ir Rytų Azijoje, priešingai nei Vakaruose, drakonas nelaikytas pikta lemiančiu padaru. Priešingai, jis laikytas taurumo, jėgos ir išminties simboliu. Tad  dažniausiai vaizduojamas kaip viengalvis roplys, panašiais į krokodilo nasrais, nuo kurių nutįsę ūsai. Daugumoje paveikslų drakonai vaizduojami susirangę į spiralę, su mažyčiais sparnais arba visai be jų. Galūnės (kojos ar rankos) išaugusios šonuose.
Niekada nevaizduojami stovintys ar vaikštantys žeme drakonai. Dar ir šiandien drakonas laikomas stiprybės, vienybės ir jėgos ženklu. Drakonas taip pat laikytas Kinijos imperatoriaus ženklu.

Drakonas astrologijoje

Kinų astrologijoje drakonas yra vienas iš zodiako ženklų. Anot astrologinių šaltinių, šio ženklo metais gimę žmonės neva esą stiprūs, ištvermingi, jų gyvenimas būsiąs sėkmingas.
Gegužraibiniai

Žiedo sandara

Gegužraibinių žiedai netaisyklingi (zigomorfiniai). Turi tris vienodos formos taurėlapius ir stambią lūpą, kuri yra vienas iš pakitusių vainiklapių. Lūpa išskiria nektarą ir kvapniąsias medžiagas, be to, ji sudaro savotiškas talpyklas joms kauptis. Lūpa gali būti įvairių formų ir spalvų, priviliojanti vabzdžius.
Šeimoje yra virš 800 genčių ir virš 25000 rūšių; kasmet aprašoma iki 800 naujų rūšių (žr. Pasaulio gegužraibinių šeimos augalų gentys).
Eugen von Keyserling

Biografija

Gimė 1833 m. kovo 22 d. Pakruojyje baltvokiečių šeimoje. Studijavo zoologiją Tartu universitete, priklausė vietos vokiečių studentų draugijai. Studijų metu daug keliavo tirdamas įvairius gyvūnus, buvo Kaukazo kalnuose, o 1858-1859 m. dalyvavo ekspedicijoje Chorasane. Pastarosios ekspedicijos metu aprašė gėlavandenės žuvies rūšį Squalius latus. Baigęs mokslus toliau keliavo po Prancūziją, Jungtinę Karalystę ir Alžyrą. Keliaudamas susipažino su būsima žmona Margharete, istoriko Wilhelm von Dönniges dukra. Susituokęs atsisakė planų vykti į ekspediciją JAV ir nusipirkęs žemės apsigyveno Žemutinėje Silezijoje. Labai domėjosi vorais, kuriuos tyrinėjo savo ekspedicijų metu bei vorus, kuriuos atsiųsdavo jo kolegos. E. Kaizerlingo vorų kolekciją sudarė apie 10,000 eksponatų, o po jo mirties šią kolekciją įsigijo Londono Gamtos istorijos muziejus. Mirė 1889 m. balandžio 4 d. Reichenbache.
Bendruomenės slaugytojas

Bendruomenės slaugytojas – bendrosios praktikos slaugytojas, teisės aktų nustatyta tvarka įgijęs bendruomenės slaugos specializaciją.
Tėvynės sargas (JAV)

Istorija

Pradėtas leisti 1947 m. Roitlingene, VFR, nuo 1950 m. ėjo Čikagoje, vėliau Niujorke, Hot Springse. Leido Lietuvių krikščionių demokratų sąjunga. 1952–1955 m. leido priedą „Jaunimo žygiai“. Nuo 1992 m. leidžiamas Vilniuje (žr. Tėvynės sargas (Vilnius)}.
Redaktoriai: Ona Labanauskaitė, P. Vainauskas, V. Zakarauskas, Leonardas Šimutis, V. Vilimas, Kazys Pakštas, Magdalena Draugelytė-Galdikienė, Domas Jasaitis, P. Maldeikis, Algirdas Jonas Kasulaitis.
Rovigas

Istorija

Rovigas (lot. Rodigium ir Rhodigium) pirmąkart paminėtas Ravenos dokumentuose 838 m. balandžio 24 d. Pavadinimo kilmė neaiški. 920 m. Adrijos vyskupas Paolo Cattaneo čia apsistojo po to, kai Adriją nusiaubė vengrai. Jo pradėti statyti įtvirtinimai baigti 945 m. Rovigo vikontai pastatė plytines sienas apie 1130 m. Estės šeimos vardu. Torre Donà yra iki to laiko pastatytos pilies liekanos. Tai 66 m. bokštas ir galėjo būti aukščiausiu to meto plytiniu bokštu, jei statybos laikas teisingas.
1194 m. Rovigas atiteko Acui VI d'Estei, Feraros kunigaikščiui, kuris pasivadino Rovigo grafu. d'Estės šeimos valdžia baigėsi kai Venecijos respublika užėmė miestą po apgulties 1482 m. ir gavo taikos sutartimi 1484 m. Nors d'Estės atgavo Rovigą per Kambrų lygos karą, venecijiečiai grįžo 1514 m. ir valkdė iki Prancūzų revoliucijos. 1806 m. Napoleonas Bonapartas suteikė generolui Anne Jean Marie René Savary Rovigo hercogo titulą. 1815 m. austrai Rovigą paskelbė karališkuoju miestu.
1861 m. Rovigas prijungtas prie Italijos karalystės, 1866 m. miestas sujungtas geležinkeliu su Paduva, Ferara, Verona ir Kjodža m. XX a. pradžioje atsirado pramonė, iš kurios svarbiausia buvo cukraus gamyba. 1927 m. Rovigo savivaldybė išplėsta iki dabartinių ribų prijungiant mažesnes savivaldybes. 1937 m. Adigeto kanalas nukreiptas į miesto vakarus, o Corso del Popolo aveniu atsirado jo buvusioje vietoje. 1943–1945 m. Rovigas priklausė Italijos Socialistrinei respublikai. Pokariu miestas smarkiai plėtėsi ir turėjo didžiausią urbanizacijos lygį Veneto regione.
Darbas (žurnalas)

Istorija

Leido Lietuvių darbininkų draugija. Išėjo 45 numeriai.
Konvėjaus rifas

Konvėjaus rifas žinomas nuo 1976 m. Šis rifas priklauso Fidžio salynui, nors yra nutolęs nuo jo apie 450 km. Vietiniai rifą vadina Ceva-I-Ra arba Theva-i-Ra. Rifo geografinė vieta yra 21°44′18″S 174°38′24″E. Žiūrint iš rytų į vakarų pusę rifo ilgis siekia 2,5 km. Rifas yra negyvenamas, tik kartais jį aplanko pulkai įvairių paukščių.
Rifas administratiškai priklauso vakariniam Fidžio padaliniui.
Detektyvas

Detektyvas – literatūrinis žanras, su paslapties, nusikaltimo išaiškinimu, intriga ir laipsnišku tiesos atskleidimu.
Keliamas svarbiausias klausimas – kas yra kaltas? Tai gali būti tiek kriminalinio įvykio išsiaiškinimas, tiek egzistencinis supratimas, kokia yra dalykų padėtis. Detektyvas – tai labirintas, kuriuo einant ir kantriai narpliojant nusikaltimo gijas galima pasiekti tiesą.
Pagrindinis veikėjas – detektyvas – dirba įvairiose srityse, padedančiose garantuoti žmonių saugumą: atskleidžia nusikaltimus, sulaiko nusikaltėlius ir įstatymų pažeidėjus, saugo pastatus ir žmones, išaiškina ir sulaiko narkotikų, ginklų, automobilių, turto vagis, užsiima žmogžudysčių tyrimu, dingusių žmonių paieška. Tiria nusikaltimų aplinkybes ir vietą, apklausia su byla susijusius asmenis, renka įkalčius ir kitus įrodymus, teikia parodymus teisme.
Klasikiniame detektyve pasikliaujama logika, tikima įstatymu ir teisingumu, vienos tiesos egzistavimu.
Postmoderniame detektyve neegzistuoja viena teisinga versija – visumos prasmę leidžiama suprasti pačiam skaitytui, nedarant logiškų išvadų. Dažnai pastangos ką nors išsiaiškinti yra pasmerktos nesėkmei.
Latvijos tarptautiniai santykiai

Diplomatinės atstovybės

Latvija turi ambasadas Argentinoje, Austrijoje, Baltarusijoje, Belgijoje, Kanadoje, Kinijos Liaudies Respublikoje, Čekijoje, Danijoje, Estijoje, Suomijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Graikijoje, Izraelyje, Italijoje, Lietuvoje, Nyderlanduose, Nikaragvoje, Norvegijoje, Lenkijoje, Portugalijoje, Rusijoje, Pietų Afrikos Respublikoje, Švedijoje, Ukrainoje, Jungtinėje Karalystėje, Jungtinėse Valstijose ir Uzbekistane.
Taip pat funkcionuoja misijos Jungtinėms Tautoms Niujorke ir Ženevojem Europos Tarybai, benaris atstovavimas Europos Sąjungai, Cheminių ginklų neplatinimo organizacijai, OSCE, NATO, Pasaulio prekybos organizacijai ir JT maisto ir žemės ūkio organizacijai.
Abrazija (geologija)

Vandens sukelta abrazija

Tokią abraziją dažniausiai sukelia bangos ir srovės. Daužydamos klifus bangos suspaudžia orą uolienų plyšiuose, o oras besiplėsdamas vėl gali sutrupinti uolieną. Bangos didele jėga sviedžia į klifus paplūdimio smėlį bei akmenis ir brūžina uolieną. Ten, kur bangos susiduria su kyšuliais, jos užlinksta ir visą ardomąją jėgą atiduoda ne paplūdimiui, bet kyšuliams. Bangos, atriedančios į krantą kampu, priverčia nešmenis judėti išilgai kranto, ir apardyta medžiaga nunešama nuo kyšulio gretimų paplūdimių link. Į paviršių pakilęs gruntinis vanduo ir žemės paviršiuje tekantys vandenys irgi pamažu pragraužia kanalus pro kyšulį.

Abrazijos sudarytos formos

Kyšuliuose, kuriuose veikia bangos, tam tikra tvarka atsiranda įvairių savitų darinių. Pirmiausia kyšulių šonuose esančių klifų papėdėje susiformuoja urvai, paprastai išilgai tarp plyšių ir sprūdžių. Bangos pamažu gilina ir platina urvus, kol šie įsiskverbia tiesiai pro kyšulį ir suformuoja arką. Vėliau arkos viršus nugriūva – lieka uolos stulpas, vadinimas atlikuonimi. Išilgai klifų riedančios bangos išgraužia klifų papėdę. Taip atsiranda horizontali platforma jūros lygyje, vadinama bangų gremžtine platforma, kuri šiek tiek apsaugo nuo tolesnės abrazijos išsklaidydama bangų energiją. Tektoninis antsprūdis kartais trumpam iškelia sausumą ir tada ji apardoma iki kelių bangų išgremžtų platformų, kurios vadinamos jūrinėmis terasomis.
Kauno vandenys

UAB Kauno vandenys – vandens tiekėjas Kaune. Steigėjas Kauno miesto savivaldybės taryba. Buveinės adresas – Aukštaičių g. 43, LT-44158 Kaunas.
Įmonės simbolis – prie pastato stovinti skulptūra „Vandens nešėja“ (skulptorius Bronius Pundzius, 1939 m.), pavaizduota ir įmonės emblemoje.

Istorija

1995 m. birželio 1 d. Kauno miesto valdybos potvarkiu Nr.29 reorganizuota Kauno valstybinė vandens tiekimo įmonė, įsteigta UAB „Kauno vandenys“.
2006 m. eksploatavo 1109,7 km geriamojo vandens tinklų, 940,1 km buitinių ir lietaus nuotekų tinklų. Taip pat 7 vandenvietes ir 2 vandens gerinimo įrenginius, 9 antro ir 45 trečio vandens pakėlimo siurblines ir 50 nuotekų perpumpavimo siurblinių, 20 švaraus vandens rezervuarų, modernią nuotekų valyklą. Per parą iš požeminių vandens šaltinių išgaunama 66 600 m³ vandens, perpumpuojama 65 800 m³ vandens ir 59 300 m³ nuotekų (2006 m.). Bendrovė išgavo ir patiekė 24 mln. kub. m. vandens (2006 m.).
Gotthard von Kettler

Biografija

Gothardas Ketleris buvo kilęs iš senos Vestfalijos kunigaikščių giminės. Tėvas kunigaikštis Gothardas Ketleris iš Melricho (Gotthard Kettler zu Melrich, valdė 1527–1556 m.), motina Sofija fon Neselrodė (Sofie von Nesselrode). Brolis – Vilhelmas Ketleris (Wilhelm Kettler) 1553 m. buvo Miunsterio vyskupas.
Žmona Meklenburgo kunigaikštytė Ana (Anna von Mecklenburg-Güstrow, 1533 m. – 1602 m. liepos 4 d.), Meklenburgo kunigaikščio Alberto Stipriojo ir Brandenburgo kunigaikštytės Anos duktė. Su ja turėjo 7 vaikus.
Sūnus Frydrichas fon Ketleris (1569-1642 m.), 1587–1595 ir 1618–1642 m. Kuršo ir Žiemgalos hercogas, 1595–1618 m. Žiemgalos hercogas. Sūnus Vilhelmas fon Ketleris (1574-1640 m.), 1595–1616 m. Kuršo hercogas. Duktė Ana Ketler (1567–1617 m.), Lietuvos didžiojo maršalkos Alberto Radvilos žmona. Duktė Elžbieta Ketler ištekėjo už Tešeno hercogo Adomo Vencelio (Adam Wenzel von Teschen).

Veikla

1537 m. Gothardas Ketleris įstojo į Livonijos ordiną, nuo 1554 m. Diunaburgo komtūras, nuo 1557 m. Felino komtūras. 1558 m. prasidėjus Livonijos karui, tapo didžiojo magistro Johano Fiurstenbergo vyskupu koadjuktoriumi, o 1559 m. didžiajam magistrui Johanui Fiurstenbergui patekus į Rusijos caro Ivano Rūsčiojo nelaisvę, išrinktas Livonijos ordino magistru.
Nematydamas galimybės savo jėgomis pasipriešinti Rusijos ir Švedijos invazijai, Gotardas Ketleris susitarė su Lietuvos didžiuoju etmonu Mikalojumi Radvila Ruduoju ir Lietuvos didžiuoju kancleriu Mikalojumi Radvila Juoduoju dėl paramos ir 1561 m. lapkričio 28 d. Vilniuje sudarė sutartį, pagal kurią Livonijos dalyje buvo įkurta Kuršo hercogystė, tapusi Abiejų Tautų Respublikos vasale. Rytinėje Livonijos dalyje buvo sudaryta buferinė Abiejų Tautų Respublikos vaivadija Infliantai. 1562 m. kovo 5 d. su Žygimantu Augustu sudarė sutartį dėl Kuršo leno valdymo, kurią, nesant karaliaus, pasirašė Mikalojus Radvila Juodasis. 1561-1565 m. Gothardas Ketleris buvo ir Infliantų gubernatoriumi. 1568 m. hercogystės sostinę iš Kuldygos perkėlė į Mintaują. 1570 m. paskelbė Gotardo privilegiją, kuria atleido dvarininkus nuo mokesčių, suteikė dvaro paveldėjimo teisę jų vaikams ir taip pat teisę laikyti smukles, medžioti ir žvejoti. 1575 m. kaip karaliaus leno valdytojas dalyvavo kare su Maskva.
Perėjęs į liuteronų tikėjimą, Gotardas Ketleris 1566 m. vasario 24 d. nutraukė celibatą ir vedė.
Jo valdymo metu Kurše ir Žiemgaloje pastatyta 70 bažnyčių, aštuonios mokyklos, aštuonios vargšų prieglaudos.
Košiai

Aplinkinės gyvenvietės

KALTINĖNAIKošiai II
Bijotai
Eisvinas Utyra

Karjera

2017 m. vasarą baigė profesionalo karjerą ir pradėjo trenerio darbus.
2018 m. buvo Jonava B treneriu.
FK Jonava klubui iškritus iš A lygos, 2019 m. tapo šios ekipos vyr. treneriu.