google/wiki40b huggingface dataset:
Roskildė

Istorija

Miestas pavadintas legendinio karaliaus Ro garbei. 980 m. Danijos karalius Haraldas I Mėlyndantis dabartinio miesto vietoje pastatė bažnyčią ir pilį. 1020−1416 m. Roskildė buvo Danijos karalių rezidencija; iki 1443 m. buvo Danijos sostine, taip pat prekybos centras, svarbus uostas. Nuo 1022 m. iki Reformacijos laikų, Roskildė – svarbiausios Danijoje vyskupijos ir religinis centras. 1658 m. Roskildėje buvo sudaryta Roskildės taika, užbaigusi Danijos-Švedijos karą. XVII a. labai nukentėjo nuo karų, maro ir gaisrų.

Architektūra

Išliko XI a. romaninė šv. Jurgio bažnyčia, XII-XIV a. Roskildės katedra, barokiniai karališkieji rūmai. 1884 m. pastatyta neogotikinė miesto rotušė, šalia miesto XVIII a. Ledreborgo pilis.
Artezinis gręžinys

Artezinis gręžinys – gręžinys, kuris naudojamas požeminiam vandeniui gauti.
Artezinio vandens horizontai glūdi tarp dviejų nelaidžių grunto sluoksnių ir yra patikimai apsaugoti nuo paviršinio užterštumo. Skirtingai nuo gruntinio vandens, dažnai turi nutolusį maitinimo šaltinį, kuris gali būti už kelių kilometrų ar netgi už kelių dešimčių ar šimtų kilometrų. Gręžiniu pasiekus artezinį vandenį, jo lygis gręžinyje visada pakyla aukščiau esamo, o kartais plūsteli į žemės paviršių. Požeminiai vandenys gali judėti tiek tarp grunto dalelių, tiek uolų įtrūkimuose.
Čiuko lagūna

Čiuko lagūna – lagūna Ramiajame vandenyne, Karolinų salose, supanti Čiuko salyną. Plotas 3130 km². Lagūną supa koralų rifas. Joje yra 11 didesnių salų, 46 mažos salelės ir 41 rifas. Prikauso Mikronezijos Federacinėms Valstijoms.
II pasaulinio karo metais Čiuko lagūnoje buvo viena pagrindinių Japonijos imperatoriškojo laivyno bazių.
Populiarus povandeninis nardymas tiek stebint povandeninę gamtą, tiek japonų laivyno ir infrastruktūros liekanas.
Ilio sultonatas

Istorija

Nuo 1635 m. šiose žemėse gyvavo Džiungarijos chanatas. Džiungarai nuolatos kovojo su savo kaimynais, virė kovos su kazachais, kinais, mongolais, kirgizais ir kitais kaimynais. 1755 m. Kinija surengė žygį į Džiungariją ir po aršių mūšių ją užėmė. Patį Džiungarų chanatą sunaikino. Vietiniai gyventojai buvo nepatenkinti svetimųjų valdžia ir nuolat bruzdėdavo. Galiausiai 1864 m. prasidėjo uigūrų ir dunganų sukilimas prieš Čingų imperiją.

Sultonato įkūrimas

1864 metais sukilėliai valdė Kuldžos miestą ir apylinkes. Dunganai ir uigūrai apjungė pajėgas, išlaikydami kiekvienos bendruomenės savarankiškumą. Dunganams vadovavo Adži-achunas, o uigūrų vadu tapo buvęs chakimas (gubernatorius) Mazamzat-bekas. Būtent jis buvo paskelbtas sultonu. Kovotojai užiminėjo tvirtoves ir išstūmė kinus iš savo krašto. 1866 m. kovo mėnesį sukilėlių rankose buvo Naujosios Kuldžos tvirtovė, Bajandajaus, Sujduno ir Kuros gyvenvietės.
1866 m. vasarą Ilio kraštą užvaldė sukilėliai. Tačiau tuo metu prasidėjo nesutarimai tarp uigūrų ir dunganų. 1867 m. netoli Senosios Kuldžos įvyko susirėmimai tarp buvusių sąjungininkų. Dunganai patyrė pralaimėjimą, o jų vadas Adži-achunas žuvo mūšyje. Uigūrai ir jų vadas Alachanas šventė pergalę. Dunganai išsirinko naują vadą. Juo tapo Chivas, kuris iš Urumčio gavo pastiprinimą ir dunganai vėl stojo į mūšį. Tačiau ir mūšyje prie Bajandajaus buvo nugalėti uigūrų vadų Alachano ir Sadyr Palvano. Galutinai nugalėję dunganus, Alachano bendražygiai nuvertė nuo sosto Mula Šavkat-achuną, kuris į sultono sostą sėdo po serijos perversmų ir sąmokslų. Vyresniųjų taryboje Alichanas buvo išrinktas Ilio sultonu ir tapo pilnateisiu valdovu.

Karas su Rusijos imperija

Tuo metu Rusijos imperija plėtė savo teritorijas ir kariavo su Kokando chanatu. Kai rusai nugalėjo kokandiečius, jų žvilgsniai nukrypo į Ilio slėnį. Oficialia priežastimi tapo iliečių atsisakymas išduoti į Kuldžą atklydusius klajoklius.
1871 m. vasarą rusų kariauna įsiveržė į sultonato teritoriją ir negausūs, prastai ginkluoti iliečiai patyrė pralaimėjimą. O galiausiai, visa sultonato teritorija, kurioje gyveno 200 tūkstančių gyventojų, atsidūrė Rusijos imperijos valdžioje.

Nepriklausomybės praradimas

1871 m. Rusijos diplomatai davė suprasti Kinijai, kad šis teritorijos užėmimas bus laikinas.
1879 m. rusai ir kinai susitarė, kad bus išvesta rusų kariuomenė, o Ilio provincija bus atiduota Kinijai.
1881 m. pagal susitarimą Ilio kraštas perleistas Kinijai. Kinai atkūrė krašte savo tvarką, o sultonatas buvo likviduotas.
Tauras

Taurų atkūrimo programos

1920 metais dviejuose Vokietijos zoologijos soduose – Berlyno ir Miuncheno – broliai Heinz Heck ir Lutz Heck pradėjo atrankinę naminių galvijų veisimo programą, kuria buvo siekiama atkurti išnykusius taurus.
Kita programa šiuo metu vykdoma Nyderlanduose ir vadinasi TaurOs. Pagal DNR atrenkamos naminių galvijų primityviausios veislės, kurios savo išvaizda ir kitais fiziniais duomenimis labai panašios į taurus.
Lenkijoje veikia „Taurų atkurimo Lenkijos fondas“ (PFOT), kurio nariai siekia atkurti taurus pagal muziejuose esančius jų kaulus, pasiremdami išlikusia DNR. Jų tikslas tokiu būdu sugrąžinti taurus į Lenkijos miškus.
Kitos panašios programos su tokiais pat tikslais veikia Italijoje ir kitose šalyse.
Bronius Bružas

Bronius Bružas (g. 1941 m. kovo 25 d. Rokiškyje) – Lietuvos dailininkas vitražistas.

Biografija

1967 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1969–1985 m. dirbo „Dailės“ kombinate, 1985–1997 m. Skulptūros ir monumentaliosios dailės studijoje Vilniuje. Nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas, nuo 1993 m. docentas.

Kūryba

Sukūrė vitražų miniatiūrų, teminių ir dekoratyvinių vitražų daugiau, kaip 60 pastatų interjerams Lietuvoje (ciklas „Lietuvos medicinos istorija“ Vilniaus Raudonojo Kryžiaus ligoninėje, 1974 m., vitražas Lietuvos mokslų akademijos bibliotekoje, 1979 m., vitražų ciklai Jaunimo teatre, 1982 m., Lietuvos Respublikos kultūros ministerijoje, 1985 m., Vilniaus arkikatedroje, 1989 m., Didžiosios Britanijos, Vatikano, Ukrainos ambasadose Vilniuje, 1990–1996 m., Švč. Trejybės bažnyčioje (Panevėžys), 1991 m.), Kūlupėnų bažnyčioje (Kretingos raj.) ir užsienyje – privačiuose interjeruose Čikagoje, Bostone, Helsinkyje, Varšuvoje, 1989–2000 m., Šv. Jurgio bažnyčioje Varšuvoje, 1993–2001 m., Lietuvos Respublikos ambasadoje Maskvoje, 1994 m.).
Vitražai iš plono spalvoto stiklo, sujungto švinu, aprėminti geometriniu ar augaliniu ornamentu, susieti su architektūra stiliumi ir motyvais. Kūriniai daugiausia istorinės tematikos, t. p. portretai. Būdinga herojinė patetika, dinamiškas formų ritmas.
Vest Bromičas

Istorija

Vest Bromvičas minimas nuo 1086 m. XII a. įsikūrė benediktinai. XIX a. radus gausius akmens anglių telkinius tapo pramonės centru.
Vytautas Maknys

Vytautas Maknys (1907 m. birželio 26 d. Balkūnai, Alytaus apskr. – 2003 m. sausio 21 d.) – Lietuvos teatro istorikas, pedagogas, vertėjas.

Biografija

1916–1919 m. mokėsi Balkūnų pradinėje mokykloje, 1927 m. baigė Alytaus gimnaziją, 1931 m. – Vytauto Didžiojo universitetą, Balio Sruogos mokinys. Be to, 1930–1931 m. mokėsi Kauno karo mokykloje.
1931–1939 m. Raseinių, Alytaus, 1939 m. Vilniaus gimnazijų mokytojas. 1940–1950 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, docentas, prorektorius, katedros vedėjas, dekanas. 1945–1947 m. Lietuvos mokslų akademijos Lietuvių kalbos ir literatūros instituto direktoriaus pavaduotojas, vyr. mokslinis bendradarbis, 1947–1953 m. Dramos teatro studijos dėstytojas, 1954–1958 m. Valstybinės grožinės literatūros leidyklos redaktorius, 1958–1967 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos dėstytojas, 1972–1975 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų dėstytojas. 1958–1961 m. – Lietuvių teatro draugijos istorikų ir kritikų sekcijos įkūrėjas ir pirmasis pirmininkas.

Mokslinė veikla

Vienas pirmųjų ėmė garsinti pasaulyje Lietuvos teatrą ir jo menininkus įvairiose enciklopedijose, rašė Lietuvos teatro istoriją, išleido įvairių knygų, monografijų, apybraižų teatro istorijos klausimais, išvertė iš prancūzų kalbos įvairių autorių kūrinių, parengė plačią metodinę teatro istorijos dėstymo programą Lietuvos aukštosioms mokykloms. 1962 m. parengė tritomę Lietuvos teatro istoriją nuo 1570 m. iki šių dienų, kurios išleista tik viena dalis.
Tėviškėje 1982 m. įsteigė dailininko A. Žmuidzinavičiaus ir jo svainio bei savo tėvo J. Maknicko muziejų. 1994 m. būdamas vienintelis paveldėtojas Alytaus rajono savivaldybei padovanojo tėviškės sodybą – respublikinį istorinės reikšmės paminklą. Viena didžiausių jo dovanų – per 60 tūkst. kultūros istorijos eksponatų, perduotų Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejui.
Vygrėnai

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1880-1902 m. išleistame Lenkijos Karalystės geografiniame žodyne nurodoma, kad Berznyko valsčiui priklausančiame kaime yra 9 namai, kuriuose gyvena 44 suaugusieji gyventojai.  Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Muchalnica

Gyvūnija

Be pievinės varlės, Muchalnicoje gyvena dar 8 kitos amfibijų rūšys: paprastasis tritonas (Lissotriton vulgaris), Triturus ivanbureschi, Bombina variegata, pilkoji rupūžė (Bufo bufo), žalioji rupūžė (Bufotes viridis), Hyla orientalis, Rana dalmatina ir ežerinė varlė (Pelophylax ridibundus). Vietovėje taip pat buvo aptiktas ir balinis vėžlys (Emys orbicularis).
Kęstutis Naujokas

Biografija

1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius hidrotechnikas. AB „Jurbarko melioracija“, UAB „Jurmelsta“ direktorius.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys. 2005–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys. 
Jurbarko susivienijimo „Sodai“ valdybos narys. Sutuoktinė Danutė, vaikai Evaldas, Edita.
Gramzdos valsčius

Geografija

Didžiausios gyvenvietės: Gramzda, Aizvikiai, Calai, Dama, Laukmuiža, Mazaizvikiai, Mazdama, Smikšiai.
Koatos (gentis)

Paplitimas

Paplitusios nuo pietų Meksikos iki Bolivijos ir Brazilijos.
FC Petrolul Ploiești

Istorija

Iki 1952 m. žaidė Bukarešte:
Ezros knyga

Ezros knyga arba Ezdro knyga – viena iš Senojo Testamento knygų.
Ezros knygoje pasakojama apie dvi žydų grupes, grįžusias iš Babilono tremties į tėvynę. Pirmasis būrys sugrįžta į Jeruzalę vadovaujamas Zerubabelio, antrajam vadovavo Ezra. Žydai, nepaisydami pasipriešinimo, atstatė Jeruzalės šventyklą ir, Ezros vadovaujami, pradėjo laikytis įstatymo nurodymų. Rašoma apie kovos su vietine opozicija metus ir Persijos valdovų paramą, šventyklos atšventinimą, Paschos šventimą, mišriųjų santuokų bylą.
Knyga parašyta papildant Metraščių knygas, greičiausiai apie 400 m. pr. m. e.
Pagrindiniai knygos veikėjai – Ezra (kunigas, Aarono palikuonis), Zerubabelis, Persijos karalius Kyras, pranašas Izaijas.
Garšvių knygnešių draugija

Garšvių knygnešių draugija – viena iš stambiausių knygnešių draugijų Lietuvoje. Veikė 1885–1895 m.
Draugiją Garšvių kaime įkūrė knygnešiai Jurgis Bielinis ir Kazys Ūdra. Draugijai priklausė Adomas Ladukas, Vincas Kazanauskas, Juozas Neteckis, Jonas Račiūnas, Juozas Sakalauskas, Antanas Bružys. 
Draugijos narių rūpesčiu buvo platinamos Motiejaus Valančiaus, Maironio, Jono Basanavičiaus, Kristijono Donelaičio, Simono Daukanto knygos, Petro Vileišio brošiūros apie ūkininkavimą.
1895 m., draugiją įskundus, ji likviduota. Po skundo Garšviuose caro policija konfiskavo 5156 egz. knygų ir brošiūrų, 4287 egz. periodinių leidinių. Jurgis Bielinis arešto išvengė, Kazys Ūdra buvo areštuotas, dvejus metus kalintas vienutėje, po to penkeriems metams išsiųstas į tremtį.
Tiele

Istorija

Gaoče pirmiausia minimi IV a. kinų šaltiniuose kaip laukiniai klajokliai, važinėjantys aukštais vežimais, kurių ratai turi daug stipinų. V a. jie buvo įjungti į Žoužanų kaganatą. Šiame jų populiacija buvo išskaidyta. Žinomos bent 4 gaoče grupės, gyvenusios skirtingose vietose. Šaltiniuose minimi rytiniai ir šiauriniai čile nunyko po VI a., ir žinios apie juose išnyksta.
Tarp išlikusių gaoče stipriausia gentis buvo fufuluo (副伏罗), suvienijusi 12 skirtingų gaoče klanų ir apsistojusi Džungarijos baseine bei pietvakarinėje Mongolijoje. Ji gyveno netoli nuo prekybinės Gaočango karalystės, o 481 m. ją užpuolė. 487 m. jų vadas Afudžiluo galutinai įsitvirtino Džungarijoje, tapdamas nepriklausomu nuo žoužanų. Jo karalystė neretai vadinama Gaoče karalyste.
Karalystė valdžią Džungarijoje išlaikė iki 541 m. Tais metais juos nukariavo Tiurkų kaganas Bumynas. 250 000 Gaoče karalystės gyventojų, nuo tada žinomų kaip tiele, buvo įjungti į tiurkų kaganato armiją.
Fantazija

Fantazija – vaizduotės veikla ir vaizdinių kompleksas, nuo kitų vaizdinių besiskiriantis tuo, kad jo neatitinka jokia tikra išorinė duotybė. Nors fantazija gali pradžioje remtis prisimenamais tikrų įvykių vaizdais, vis dėlto jos turinys neatitinka jokios išorinės tikrovės, bet iš esmės yra dvasios kūrybinės veiklos padarinys, energijos užplūstų psichinių elementų kombinacijos veikla arba produktas. Fantazija paprastai esti nesąmoningų turinių įsiveržimas į sąmonę arba yra sukelta laukiančios, intuityvios nuostatos.
Karlas G. Jungas išskiria aktyviąją ir pasyviąją fantaziją. Aktyvias fantazijas sužadina intuicija – tai į nesąmoningų turinių suvokimą nukreipta nuostata, kai libido užvaldo visus iš pasąmonės išnyrančius elementus ir lygiagrečios medžiagos asocijavimu suteikia jiems aiškumą ir vaizdumą. Pasyvios fantazijos iškart pasirodo vaizdiniais, nesant išankstinės intuityvios nuostatos. Ji veikiausiai visada kyla iš pasąmonėje vykstančio sąmonei priešingo vyksmo. Pasyvi fantazija dažnai yra ligos, nenormalumo ženklas, tuo tarpu aktyvi fantazija priklauso prie aukščiausių dvasinių žmogaus veiklų, nes joje sąmoninga ir nesąmoninga asmenybė suliejama į bendrą visumą. Fantazija labai gimininga sapnui (šis tėra pasyvi fantazija) – galima išskirti jos išreikštą ir slaptą prasmę. Fantazija yra stipresnė už sapną, nes jai reikia įveikti ovyje būdraujančią sąmonę.
Nijolė Gaižiūnienė

Biografija

1979 m. baigė Kauno technologijos technikumą, baldų technologė, Šiaulų universitete-viešąjį administravimą. Panevėžio rajono savivaldybės administracijos Karsakiškio seniūnijos seniūnė. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narė.
Lietuvos centro sąjungos narė, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, Panevėžio rajono skyriaus narė, skyriaus pirmininko pavaduotoja .
2003 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Stanislovas, vaikai Modesta, Mantas.
Jiezno ežeras

Pavadinimo kilmė

Kalbininko K. Būgos nuomone, ežero pavadinimo šaknis yra jotvingiška. Bandoma sieti su žodžiu iežti („aižyti“).
Liaudies etimologija pasakoja, kad Jiezno ežeras buvo labai gilus, ir jo dugno nieks nepasiekdavo. Sakydavo, kad jis be dugno. Iki Pacų Jieznas priklausė Jekaterinos palikuonims. Vieną kartą puotaudami prie ežero jie nutarė įsitikinti, ar tikrai ežeras be dugno. Nėrė vienas – nepasiekė dugno, antras – taip pat. Pagaliau nėrė trečias ir ilgai neišnėrė. Visi nuščiuvę laukė. Pagaliau jis išniro ir sušuko: Есть дно! („Yra dugnas!“). Nuo to laiko ežerą vadino Jiezno vardu.
Gramšis

Istorija

Senovės laikais šio miesto vietovė buvo apgyvendinta jau nuo akmens amžiaus laikotarpio. Vienos pirmiausiai šią teritoriją apgyvendinusių genčių buvo senosios ilyrų gentys. Gramšis, kaip ir visa dabartinės Albanijos teritorija, nuo seno buvo senovės valstybių Makedonijos, Romos imperijos – sudėtyje, kurių kultūra labai smarkiai paveikė vietos gyventojus ir jų kultūrą.
Nuo IV a., žlugus Romos imperijai, miestas ilgą laiką priklausė Bizantijos imperijai, vėliau kurį laiką priklausė Bulgarijos ir Serbijos karalystėms, Epyro Despotijai.
Nuo XIV a. Gramšis atiteko Osmanų imperijai, kuriai valdant pradėjo plisti islamas. Valdant osmanams miesto reikšmė išaugo, miestas tapo svarbiu turgaus miestu. 1912 m., Albanijai paskelbus nepriklausiomybę, šis miestas atiteko naujai susikūrusiai valstybei.
II pasaulinio karo išvakarėse, 1939 m., kaip ir visa Albanija, buvo okupuotas Italijos kariuomenės, 1943 m. miestas buvo okuopuotas Vokietijos, 1944 m. galutinai išvaduotas vietos komunistų partizanų.
Komunistų diktatūros laikais, miestas buvo industrializuojamas bei plečiamas. Žlugus planinei sistemai, miestas nukentėjo nuo dešimto dešimtmečio ekonominės bei nuo 1997 m. finansinės krizės.

Architektūra ir archeologija

Dėl laikui bėgant išlikusio menko miesto ekonomino ir socialinio vaidmens, mieste nėra daug turtingos architektūros pavyzdžių. Komunistinės diktatūros laikais pastatyta pagal tipinius projektus suprojektuotų mažaaukščių daugiabučių gyvenamųjų namų.
Patomo kalnynas

Patomo kalnynas (rus. Патомское нагорье) – kalnų grupė Rusijoje, Užbaikalėje, Irkutsko srityje, Vitimo ir Čaros tarpupyje. Iš šiaurės apribotas Lenos upės, pietuose pereina į Stano kalnagūbrį. Aukštis iki 1924 m. Būdingas vidutinkalnių reljefas. Kalnai sudaryti iš kristalinių skalūnų, kalkakmenio ir kvarcitų. Išplitęs amžinasis įšalas.
Iki 1100 m aukščio kalnus dengia pušų ir maumedžių taiga, aukščiau – akmeningoji tundra.
Mažiausia skelbta toksinė dozė

Mažiausia skelbta toksinė dozė (angl. lowest published toxic dose), TDLo (angl. Toxic Dose Low 'toksinė dozė, mažiausia') - mažiausia cheminio junginio dozė, paskaičiuota kūno masės vienetui (paprastai miligramais kūno masės kilogramui; mg/kg), kuri sukėlė apsinuodijimo požymius tam tikro gyvūnų rūšies atstovui.
Užrašant TDLo nurodoma gyvūno rūšis ir cheminio junginio įvedimo organizman būdas (pvz., nuryta, įkvėpta, įvesta intraveniškai).
Jahija ibn Idris ibn Umaras

Jahija ibn Idris ibn Umaras (arba Jahija IV, arab.: يحي بن إدريس بن عمر, m. 917 m.) – devintasis Idrisidų dinastijos Maroko sultonas, valdęs nuo 904 m. iki mirties 917 m. Jahija ibn Idris ibn Umaras buvo Idris II-ojo proanūkis ir Ali ibn Umaro brolėnas. Valdymo metais pasivadino Jahija IV.

Istorija

905 m. šalyje įvyko perversmas ir Jahija ibn Idris ibn Umaras užėmė valdžią. Tarpusavio karu pasinaudojo Fatimidai iš Tusniso ir Omejadai iš Ispanijos. Fatimidų kalifas Ubeidallahas (Ubayd Allah al-Mahdi Billah) su Omejadų palaikymu 920 m. galutinai sutriuškino Idrisidus ir užėmė Fesą. Likę gyvi Idrisidų princai prieglobstį rado Rifo kalnuose. Marokas Fatimidų kalifato buvo valdomas iki 925 m.
Golubo karas

Prieš karą

1411 m. pasirašyta Torūnės taika nutraukė nuolatinius LDK ir Lenkijos karalystės mūšius su ordinu, tačiau ordino siena su Žemaitija taip ir nebuvo nustatyta. Lenkija taip pat negavo norėtų Pomeranijos, Pomerelijos ir Kulmo žemės. Po ilgų derybų dėl šių žemių, kurios baigėsi nesėkmingai 1414 m. kilo Bado karas. Kadangi lietuviai su lenkais negalėjo užimti stipriai įtvirtintų Vokiečių ordino pilių, jie kreipėsi į Konstanco susirinkimą, kad šis išspręstų šį ginčą. Susirinkimo metu buvo įkurta Žemaičių vyskupija su centru Varniuose ir Motiejus Trakiškis paskirtas pirmuoju vyskupu. Bet ir šis sprendimas neišsprendė ginčų tarp ordino ir LDK.
1419 m. gegužės mėnesį prasidėjo naujos derybos, kurioms vadovavo Milano vyskupas Bartholomew Capri. Ginčo sprendimo klausimas buvo perleistas Šventosios Romos imperijos imperatoriui Zigmantui Liuksemburgiečiui. 1420 m. sausio 6 d. šis nusprendė, kad Torūnės taika yra teisinga ir liekanti toliau galioti. Tai reiškė kad Žemaitija priklausys LDK tiktai iki Vytauto ir Jogailos mirties. Po jų abiejų mirties Žemaitija turės būti grąžinta ordinui. Tokį sprendimą imperatorius, matyt, priemė tikėdamasis ordino pagalbos Husitų karuose. Vytautas ir Jogaila nesutiko su tokiu imperatoriaus sprendimu ir jiems beliko tik dar kartą eiti kariauti. Jogaila dar nesėkmingai bandė kreiptis pagalbos į popiežių Martyną V.

Karo eiga

1422 m. liepos mėnesį imperatorius Zigmantas ir vokiečių ordinas puolė Husitus, kurie prieš tai nusiaubė nemažą dalį Šventosios Romos imperijos. Pasinaudodami ordino koncentracija karuose su Husitais, Vytautas su Jogaila, padedami Moldavijos kunigaikštystės, užpuolė ordiną. Jungtinė lietuvių ir lenkų kariuomenė pradėjo puolimą Ostrudos kryptimi. Ordino kareiviai atsitraukė link Liubavos. Kai paaiškėjo, kad ordinas nesulauks jokio pastiprinimo, Jogaila įsakė savo pulkams pulti ordino sostinę Marienburgą. Jogailos kariuomenė užėmė Riesenburgą, toliau eidami į pietus link Kulmo žemės užėmė Golubą. Jogaila nusprendė užbaigti karą kaip įmanoma greičiau, kol ordinui į pastiprinimą neatvyko magistro Paulio Rusdorfo pakviestos Šventosios Romos imperijos pajėgos. 1422 m. rugsėjo 17 d. buvo sudarytos paliaubos, o 1422 m. rugsėjo 27 d. pasirašyta Melno taika, kuri užbaigė šį karą. Ši taika visiems laikams priskyrė Žemaitiją ir Jotvą Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei ir užbaigė LDK ir ordino karus.
Albinas Čepaitis

Biografija

Gimęs Biržuose, po metų,1935-tais, A. Čepaitis kartu su tėvais persikėlė gyventi į Šeduvą, pradinę ir vidurinę mokyklas lankė ir baigė Šeduvoje.
1939 m., XIII pasaulio čempionate Egipte, plačiai nuskambėjo lietuvių stalo tenisininkų: Vlado Dzindziliausko, Chaimo Duškeso, Eugenijaus Nikolskio ir Viliaus Variakojo pasirodymas. Užimta ketvirtoji vieta įžiebė ne vieno jaunuolio širdyje pasididžiavimo savo tėvynainiais jausmą. Šeduvos vidurinės mokyklos kūno kultūros mokytojas Vyt. Balčiūnas anksti sudomino jauną moksleivį A. Čepaitį stalo tenisu. Po pamokų, su savo jaunesniu broliu Kęstučiu, ilgai užtrukdavo mokyklos sporto salėje prie stalo teniso stalo, kartu su mokytojais V. Balčiūnu ir D. Kazlausku tobulino savo įgūdžius.

Studijos

Baigdamas Šeduvos vidurinę mokyklą, 1953 metais, A. Čepaitis jau buvo stalo teniso jaunių čempionas ir be konkurso pateko į Lietuvos valstybinį kūno kultūros institutą, dabar vadinamą Lietuvos sporto universitetu. Dar studijų metais dalyvavo įvairiose stalo teniso varžybose, užimdamas aukščiausias vietas, buvo sąjunginės rinktinės narys. Baigdamas studijas (1958) m. tapo Lietuvos vyrų dvejeto ir mišraus dvejeto čempionu.
A. Čepaitis nuo 1960 m., su pertraukomis, dirbo ir trenerio darbą, yra daugkartinis Lietuvos veteranų turnyrų nugalėtojas. Aktyvus stalo teniso propaguotojas, išugdęs sporto meistrų, čempionų ir prizininkų, nacionalinės kategorijos teisėjas.
US Mondorf-les-Bains

Istorija

Klubas įkurtas 1915 m.

Pasiekimai

Žaisdamas elito divizione 2016–2017 m. sezone užėmė 7 vietą.
Some Great Reward

Pavadinimas

Albumo pavadinimas „Some Great Reward“ (liet. „Kažkoks didis atlygis“) yra vieni iš albumo dainos „Lie to Me“ žodžių.

Turas

Albumą palaikė nuo 1984 m. rugsėjo 27 d. iki 1985 m. liepos 30 d. vykstantis „Some Great Reward Tour“ turas. Iš viso buvo surengta 83 pasirodymai – 64 Europoje, 15 Šiaurės Amerikoje ir 4 Azijoje.

2006 m. perleidimas

2006 m. spalio 2 d. buvo išleistas albumo perleidimas su papildomomis dainomis, video medžiaga ir atliktu garso kokybės remasteringu. Perleidimas pagrinde buvo orientuotas DVD formatui, kur galima rasti specialų papildomą video filmą bei dainas pritaikytas klausytis DTS 5.1, Dolby Digital 5.1 ir PCM Stereo palaikančiomis garso sistemomis.

Dainų sąrašas

Visoms dainoms žodžius bei muziką sukūrė Martin Lee Gore, išskyrus „If You Want“ ir „In Your Memory“, kurias sukūrė Alan Wilder.