google/wiki40b huggingface dataset:
Vatikano geografija

Vatikano geografija yra išskirtinė dėl pačios teritorijos dydžio – Vatikanas yra mažiausia nepriklausoma valstybė pasaulyje (0,44 km² ploto). Dar 13 pastatų Romoje ir Gandolfo pilis priklauso šiai valstybei. Šalis nepasižymi jokiomis naudingomis iškasenomis ar kitais geografiniais ypatumais. Vatikaną, kaip ir Romą, kartais sudrebina Žemės drebėjimai.
Mikrovalstybė išsidėsčiusi ant Vatikano kalvos šiaurės rytų Romos dalyje, už kelių šimtų metrų nuo Tibro dešiniojo kranto. Vatikano ir Italijos ribos (3,2 km ilgio) beveik visur atkartoja miesto sienų, pastatytų popiežiaus apsaugai, ribas. Žemiausias Vatikano taškas yra 19 m, aukščiausias – 76 m aukštyje virš jūros lygio. Aukščiausias Vatikano pastatas yra Šventojo Petro bazilika (138 m).
Daugiau nei 50 proc. Vatikano teritorijos skirta viešam naudojimui ir neužstatyta pastatais. Šiai teritorijai priklauso ir Vatikano sodai.
Vatikano klimatas toks pat kaip ir Romos – Viduržemio jūros klimatas su švelniais lietumis nuo rugsėjo iki gegužės vidurio bei karštomis vasaromis nuo gegužės iki rugsėjo.
XV amžius

Penkioliktas mūsų eros amžius – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 1401 metų sausio 1 dieną ir pasibaigęs 1500 metų gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XIV amžius – XV amžius – XVI amžius
Dešimtmečiai: 1-as 2-as 3-as 4-as 5-as 6-as 7-as 8-as 9-as 10-as
Policijos komisariatas

Policijos komisariatas - policijos sistemos įstaiga, organizacinis teisėsaugos institucijų vienetas tam tikrame rajone.

Vokietija

Analogiško lygmens (apskrities vyriausiojo policijos komisariato Lietuvoje) įstaiga Vokietijoje yra vad. policijos direkcija (vok. Polizeidirektion). Žemesnės struktūros - policijos komisariatai, policijos nuovados (inspekcijos) ir kt.
Kriminalinei policijai federaliniu mastu vadovauja Vokietijos federalinė kriminalinė tarnyba (vok. Bundeskriminalamt), žemių lygmenyje - Žemės kriminalinė tarnyba (Landeskriminalamt).
Ferruccio Busoni

Biografija

Feručas Buzonis (pilnas vardas Feručas Dantė Mikelandželas Benvenutas) gimė 1866 m. balandžio 1 d. Empolyje muzikantų šeimoje. Jo tėvas Ferdinandas buvo klarnetistas ir motina Ana, kilusi iš Austrijos − pianistė. Po Feručo gimimo šeima persikėlė iš Toskanos į Triestą, kur 1873 m. Feručas pradėjo pianisto veiklą ir parašė pirmą žinomą savo kūrinį. Jis daugiausiai lavinosi savarankiškai padedamas tėvų ir tapo neblogu lingvistu. 1875 m. pravedė pirmąjį savo koncertą. Vėliau jis prisiminė „aš niekuomet neturėjau vaikystės“. Vos devynerių metų būdamas F. Buzonis pradėjo studijas Vienos konservatorijoje, tačiau ją paliko po dvejų metų nepatenkintas mokymo metodais. 1881 m. F. Buzonis pradėjo mokslus pas Vilhelmą Majerį Grace. V. Majeris mokė jį kompozicijos ir kontrapunkto, sukėlė ilgalaikį susižavėjimą Mocarto kūryba bei susidomėjimą misticizmu ir orientalistine filosofija. 1885−1888 m. F. Buzonis studijavo Leipcige, kur susipažino su F. Deliju, G. Maleriu, vokiečių muzikos leidėjais. Po to jis užėmė dėstytojo postą Helsinkio muzikos kolegijoje, kur jo pažįstamais tapo J. Sibelijus ir broliai Jarnefeltai. 1890 m. F. Buzonis laimėjo A. Rubinšteino prizą už grojimą pianinu ir kompoziciją Sankt Peterburge. Jis dėstė Maskvoje, kur vedė švedę Gerdą Šjostrand. Po to persikėlė į JAV, mokė Bostone ir Niujorke.
1894 m. F. Buzonis grįžo į Europą, apsistojo Berlyne. Iki 1914 m. jis aktyviai dalyvavo koncertinėje veikloje, vedė to laikmečio ir praeities kompozitorių (daugiausiai J. S. Bacho, L. van Betchoveno, F. Listo) koncertus, dėstė bei kūrė savo muziką. F. Buzonio ankstyvoji kūryba buvo romantinio stiliaus (pvz., „Sonata E minore“), brandžiojo stiliaus pasikeitimas prasidėjo su 1907 m. sukurtomis „Elegijomis“ pianinui. Jis propagavo A. Šionbergo, B. Bartoko, E. Varezo kūrybą. 1911 m. šešiais rečitaliais, dedikuotais F. Listo kūriniams, F. Buzonis sulaukė didelės šlovės savo pianisto talentu, tačiau ši šlovė užmaskavo jo kompozitoriaus veiklą ir jo operos „Vedybų pasirinkimas“ (Die Brautwahl) premjera 1912 m. praėjo beveik nepastebėta. Po koncertų turo Italijoje jam buvo pasiūlytas dėstytojo postas Bolonijos muzikos licėjuje, tačiau tuometinė Italijos muzikinė kultūra F. Buzonio netenkino ir jis greitu laiku šio posto (dėstė 1913−1915 m.) atsisakė. Italijai įstojus į Pirmąjį pasaulinį karą F. Buzonis persikėlė gyventi į neutralią Šveicariją. 1916 m. publikuotas jo muzikos teoretinis veikalas „Muzikos naujosios estetikos eskizas“ (Entwurf einer neuen Ästhetik der Tonkunst). Ciuriche jis sukūrė dvi sekančias savo operas „Arlekinas“ ir „Turandot“. 1920 m. įkūrus Veimaro respubliką F. Buzonis grįžo į Vokietiją, dėstė kompoziciją Berlyno meno akademijoje. F. Buzonis mirė 1924 m. liepos 27 d. Berlyne taip ir neužbaigęs savo ketvirtosios operos „Daktaras Faustas“. Vienu iš pažymėtinų jo kūrinių yra „Koncertas pianinui“ (1904), trunkantis daugiau nei valandą, kuriame panaudoti orkestras ir choras, ir reikalaujantis ypač daug pastangų iš solisto (pianinu). 1949 m. įsteigtas F. Buzonio vardo tarptautinis pianistų konkursas Bolcane.
Skuodo rajono taryba 1990–1995 m.

Skuodo rajono taryba – Skuodo rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d., pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – Skuodo rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Skuodo rajono taryba.

Teisinis pagrindas

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Skuodo rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Kristupas Cintijus

Kristupas Cintijus (g. apie 1632 m. Verdainėje, Šilutės raj. – 1674 m. balandžio mėn. Katyčiuose) – giesmių eiliuotojas.
1651–1656 m. studijavo Karaliaučiaus universitete. Nuo 1662 m. – Katyčių klebonas.
Viena K. Cintijaus giesmė išspausdinta Danielio Kleino giesmyne (1666 m.) ir iki XIX a. vidurio buvo kartojama visuose oficialiojo Mažosios Lietuvos giesmyno leidimuose. Numanomas kai kurių anoniminių giesmių autorius ar vertėjas.
Zigmantas Stankevičius

Zigmantas Stankevičius (1942 m. rugsėjo 30 d. Kaišiadoryse), choro dirigentas, kultūros darbuotojas.

Biografija

Baigęs Kaišiadorių 1-osios vidurinės mokyklos devynias klases, 1960–1964 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. E. Sapranavičius). 1972–1977 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Bekerio klasė).
Nuo 1964 rudens Utenos rajoninių kultūros namų direktorius ir rajkoopsąjungos mišriojo choro vadovas. Tarnaudamas sovietinėje armijoje, vadovavo karių chorui.
Nuo 1966 vėl Utenos rajoninių kultūros namų direktorius ir vaikų muzikos mokyklos mokytojas, vadovavo miesto vokaliniams ansambliams, buvo kultūros namų mišriojo ir vyrų choro chormeisteris. 1974 subūrė Utenos miesto moterų chorą, kuris surengė koncertų, dalyvavo 1975 respublikinėje dainų šventėje, 1977 meno mėgėjų festivalyje Vilniuje pelnė laureato vardą. 1976–1978 chorvedys buvo Utenos rajono kultūros skyriaus vedėjas.
Nuo 1978 rudens Lietuvos liaudies meno rūmų (vėliau Lietuvos mokslinio metodinio kultūros centro) darbuotojas. Buvo leidybinio skyriaus vedėjas, darbo su vaikais ir jaunimo skyriaus vedėjas, 1982–1986 direktoriaus pavaduotojas klubiniam darbui. 1986–1989 Lietuvos žemės ūkio darbuotojų profsąjungos kultūros skyriaus vedėjas, 1989–1991 Lietuvos profsąjungų kultūros centro direktorius, 1991–1993 Vilniaus kultūros mokyklos direktorius, nuo 1993 Lietuvos kultūros ministerijos Turto disponavimo ir privatizavimo skyriaus vyr. specialistas, 1994–1998 šios ministerijos Turto investicijų skyriaus vadovas.
Z. Stankevičius buvo Utenos rajono dainų švenčių organizatorius, dirigentas ir vyr. dirigentas, meno mėgėjų kolektyvų konsultantas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Optinė apgaulė

Optinės apgaulės neuromoksluose ir kognityviniuose moksluose

Optinės apgaulės padeda tirti smegenų ir akių veikimo principus, daugelis neuromokslų šakų bent iš dalies užsiima optinių apgaulių tyrinėjimu. Mokslininkai mano, kad optinės apgaulės atsiranda dėl akyse prasidedančio ir smegenyse besibaigiančio išorinio pasaulio suvokimo per akis. T.y., jau akies dugne, t. y., tinklainėje, prasideda vizualinis suvokimas: tinklainėje yra neuronų sluoksnis, kuriame neuronai ir kitų tipų ląstelės yra sujungti taip, kad atlieka dalį vaizdo apdorojimo (angl. image processing). Šis duomenų apdorojimas vyksta ir smegenyse, kur galutinai (taip manoma) yra suvokiamas iš akių atėjęs signalas - vaizdas. Kadangi šis apdorojimas kartu reiškia ir perdirbimą bei kai kurių elementų supaprastinimą, o kitų elementų paryškinimą (pvz., spalva viename iš paveikslų yra suvokiama skirtingai priklausomai nuo aplinkos; taip pat vaizdo, matomo akimis, centras skiriasi nuo periferijos, ką parodo kitas paveikslas; taip pat forma/daiktas - du arba daugiau daiktų gali būti regimi tame pačiame piešinyje, fotografijoje, ar realiam erdviniame (3D) kūrinyje, arba net gamtoje; kiti paveikslai: subjektyvus objektų ilgis dėl perspektyvos realybėj (3D) ir perspektyvos (plokščiame, 2D) paveiksle. Šitoks mokslinis modelis leistų ilgainiui sužinojus visus neuronų ir pagalbinių ląstelių susijungimus/kontaktus atkurti optinę apgaulę/iliuziją dirbtinai, pvz., kompiuteryje. Jau dabar yra vykdomos smegenų dalių simuliacijos, primityvių neuroninių tinklų tyrimas. Prie to prisideda ir informatikos mokslas, nes superkompiuteriuose yra vykdomas intensyvus ir ekstensyvus vaizdo apdorojimas ir tai padeda kurti naujus, geresnius ir greitesnius algoritmus.
Dokdo

Dokdo (kor. 독도) – smulkių uolėtų salų grupė Japonijos jūroje. Šiuo metu salas valdo Pietų Korėja (Pietų Kiongsango prov.). Į jas pretenduoja ir Japonija, kuri jas vadina Takešima (jap. 竹島, Bambukų salos). Dabar sykiais salos, siekiant išvengti jų priklausomybės nurodymo, vadinamos pavadinimas „Liankūro uolomis“ (pranc. Rochers de Liancourt). Šis pavadinimas kilęs nuo prancūzų banginių medžiotojų laivo, kurio įgula jas pažymėjo žemėlapyje 1849 m.ž.
Plotas 0,187 km². Sudaro dvi didesnės salos Vakarinė (jap. Nishi-jima, kor. Seodo) ir Rytinė (jap. Higashi-jima, kor. Dongdo), bei ~90 mažesnių salelių, rifų ir uolų. Aukštis iki 150 m.
Kaip savo gyvenamąją vietą salas nurodo virš 900 Pietų Korėjos piliečių ir virš 2000 Japonijos piliečių. Tačiau iš tiesų čia nuolat gyvena tik du civiliai – korėjiečių šeima.
Metrikai

Metrikai – Katalikų bažnyčios parapijoje pildyta knyga su įrašais apie gimimo, krikšto, santuokos ar mirties liudijimus. Europoje, siekiant neleisti sudaryti neteisėtas giminystės santuokas, viduramžiais pradėta epizodiškai vesti asmenų krikšto sąrašus. Įrašų metrikų knygose tvarką 1563 m. nustatė Visuotinis Tridento susirinkimas. Jau XVI a. kai kuriose valstybėse pradėti rašyti ir mirties liudijimai. Įrašuose buvo nurodoma: asmens gimimo, krikšto, santuokos ar mirties data, vardas, pavardė, gimimo vieta, santuokos liudijimuose – susituokiančių asmenų civilinis statusas, jų amžius ir parašai, taip pat ir liudytojų parašai, mirties liudijimuose – mirusiojo amžius ir palaidojimo data bei vieta.

Lietuvoje

Lietuvoje metrikus tvarkė ir saugojo Bažnyčia. Netikintiesiems ar kitų tikybų asmenims civilinės būklės aktus išduodavo vietos savivaldos įstaigos. Metrikų terminas bendrinėje ir teisinėje kalboje naudotas iki 1940 m. Vėliau buvo vykdoma valstybinė civilinės būklės aktų registracija.
Vademekumas

Vademekumas (lot. vademecum eik su manimi, kirtis - me-) – vadovas, patarimų rinkinys.
Atsirado viduramžiais, kai keliaujantiems studentams buvo sudaromi svarbių adresų, nuorodų rinkiniai, reikalingi akademinėje veikloje, orientacijai, pradedant studijas. Šiuo metu leidžiami kaip paskaitų komentarai (pvz., Vokietijoje), studijų vadovai, fakultetų studentų atstovybių įvadinės pagalbinės priemonės naujokams; platinami pradedantiems studijas.
Dabar vademekumas yra knyga, kurioje pateikiami praktiniai patarimai iš kokios nors srities; nemokslinio pobūdžio ir paskirties žinynas.
Darija Klišina

Biografija

Darija Klišina pradėjo sportuoti sulaukus 8-erių m. Ji iš pradžių žaidė tinklinį, paskui išbandė įvairias lengvosios atletikos šakas, o nuo 13-ikos m. atsidėjo šuolio į tolį rungčiai. Darija K. 15-ikos m. iškovojo pirmąją vietą Rusijos jaunimo lengvosios atletikos čempionate. Po to sekė daug pergalių įvairiose varžybose.
Pranas Baleniūnas

Biografija

1919–1922 m. tarnavo savanoriu Lietuvos kariuomenėje, vėliau Kaune mokėsi pas skulptorių P. Aleksandravičių, 1924–1925 m. – Vilniaus universitete pas B. Balzukevičių.
Dirbo pas J. Zikarą, 1925–1935 m. Kaune – skulptoriumi dekoratoriumi, turėjo savo dirbtuves, gar­sė­jo kaip pui­kus skulp­tū­rų, ypač po­mir­ti­nių kau­kių, lie­ji­kas, pa­dė­da­vęs gar­siems skulp­to­riams iš­lie­ti kū­ri­nius. Ta­čiau ir pats yra su­kū­ręs ke­le­tą skulp­tū­rų: Jėzaus Kris­taus skulp­tū­rą (1933 m.) po­eto J. Ma­čiu­lio-Mai­ro­nio na­mų so­de Kau­ne, pa­min­klą ant Šlei­vių ka­po Antašavoje. Res­tau­ra­vo Pa­žais­lio vie­nuo­ly­no al­to­rių. 1935–1937 m. Karo muziejaus vyr. laborantas, 1937–1944 m. – Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus Priešistorinio skyriaus konservatorius.
1944 m. rugpjūčio 16 d. NKVD kontr­žval­gy­bos sky­riaus su­im­tas, tar­dytas ir 1945 m. nu­teis­tas 15 me­tų lais­vės at­ėmi­mo ka­tor­go­je, ištremtas kalėti į Vorkutos lagerius, po Stalino mirties trumpam buvo grįžęs į Lietuvą, tačiau čia gyventi negalėjo. Vorkutoje išėjęs į laisvę dirbo bareljefų liejėju. Buvo vedęs du kartus, su pirmąja žmona Elena Kibildyte turėjo du sūnus.
Dirbdamas Vytauto Didžiojo muziejuje dažnai būdavo siunčiamas kasinėti ardomų kapinynų, konservuodavo ir restauruodavo radinius, rengiant Priešistorinio skyriaus ekspoziciją paruošė ir konservavo visą atrinktą medžiagą, pagamino visus reikalingus modelius. Tyrinėjimuose pritaikė įvairias metodikas: smulkių dirbinių išplovimą vandens pompa, jų neišjudinus, sunykusių dirbinių sutvirtinimą gipsu ir parafinu ir kt. Tai buvo kruopštus ir darbštus tyrinėtojas, tačiau jo darbai liko nepaskelbti.
Kasinėjo Kiemelių, Padkarališkių (Širvintų rajono savivaldybė) senkapius (1938 m.), Meldinių (Pakruojo rajono savivaldybė), Pakapių (Kauno rajono savivaldybė) senkapius, Beižonių (Trakų rajono savivaldybė), Rinkšelių, Sandrausiškės (Raseinių rajono savivaldybė), Dubingių (Molėtų rajono savivaldybė) pilkapynus, Ruseinių (Kėdainių rajono savivaldybė), Veršvų (Kaunas) kapinynus (1939 m.), Ankštakių, Auksūdžio I, Auksūdžio II, Genčų, Jazdų, Kurmaičių, Kūlsodžio, Laivių, Lazdininkų, Reketės, Rūdaičių, Senkų, Tūbausių (Kretingos rajono savivaldybė), Gintališkės, Šateikių (Plungės rajono savivaldybė) kapinynus, Bendžiukų (Molėtų rajono savivaldybė), Godelių (Plungės rajono savivaldybė), Tauzų (Skuodo rajono savivaldybė) senkapius, Kurmaičių (Kretingos rajono savivaldybė), Vaitiekūnų (Radviliškio rajono savivaldybė) pilkapynus (1940 m.) Veršvų (Kaunas) kapinynus (1940–1941 m.) Dimitravo, Kiauleikių (Kretingos rajono savivaldybė) kapinynus (1941 m.), Pamanteikių (Ukmergės rajono savivaldybė) vietovėje ištyrė degintinį kapą (1942 m.), Dovydiškių, Bečių, Radiškio, Vidiškių, Užušilių (Ukmergės rajono savivaldybė) senkapius, Samantonių (Ukmergės rajono savivaldybė) akmens amžiaus gyvenvietę (1943 m.),  išaiškino Budrių, Šauklių, Voveraičių, Padvarių, Erlėnų senovės žemdirbystės vietas (1939 m.).
Mančiai

Geografija

Kaimo žemė plyti tarp Mončių miško ir Šlaveitos upelio. Per kaimą teka dešinysis Šlaveitos intakas Narmanšakės upelis ir jo kairysis intakas Pelkupis. Centrinėje dalyje yra Girelės, o pietvakariniame pakraštyje – Ataugos miškas. Mančius juosia Plokščių, Biržtvininkų ir Latvelių kaimų žemės.

Etimologija

Kaimo vardas kilęs nuo čia gyvenusios bajorų Moncevičių giminės pavardės trumpinio. Vietovardis rašytiniuose šaltiniuose rašomas lenk. Mącze, Moncze, rus. Монче, Мaнчяй, liet. Mončiai, Mančiai, žem. Montē.

Istorija

1637 m. įkurtas Mončių bajorkaimis, kurio savininku tapo bajoras Adomas Kauryla Moncevičius. Jam priklausė apie 200 ha žemės, kurioje 1750 m. buvo 12 kiemų, 1821 ir 1843 m. – 25, 1846 ir 1866 m. – 13 dūmų, 1923 m. – 15 sodybų.
Dvasiniu kaimo gyventojų gyvenimu nuo XVII a. rūpinosi Salantų, o nuo 1778 m. – Grūšlaukės bažnyčios kunigai.
Stambiausia bajorkaimio sodyba buvo medinės architektūros Moncevičių dvaras su dirbtine vandens telkinių ir želdinių aplinka. Vienas paskutiniųjų dvaro savininkų buvo Vytautas Moncevičius (1902–1961), su žmona Terese Viršilaite (1900–1951) užauginęs 9 vaikus – du sūnus ir septynias dukras. Iki 1987 m. sodyboje gyveno V. Moncevičiaus duktė Teresė Moncevičiūtė-Medutienė ir jos vyras Pranciškus Medutis. 1987 m. sodyba buvo sugriauta sovietinės melioracijos. Jos vietoje Atgimimo laikais pastatyta Švč. Mergelės Marijos koplytėlė.
Studzienična

Studzienična (lenk. Studzieniczna) - administracinė Augustavo miesto dalis. Iki 1973 m. buvo atskiras kaimas šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje, Augustavo valsčiuje. Gyvenvietė įskikūrusi šalia Studzieničnės ežero. Gyvenvietėje yra Studzieničnos kareivių kapinės.

Gyvenvietės sanktuariumas

Gyvenvietėje yra Studzieničnos Šv. Mergelės Marijos koplyčia, kurios vidus išpuoštas įvairių gyvūnų ragais. Koplyčia pavadinta Marijos garbei. Koplyčia su dar keliais apylinkėse esančiais religiniais objektais sudaro Studzieničnos Dievo Motinos sanktuariumą. Sklinda legendos apie šalia tekančius šaltinius, kurie gydo nuo įvairiausių ligų. Pirmoji koplyčia buvo pastatyta 1770 metais, kurios steigėjas buvo Vincentas Muravskis (Wincent Murawski). Dabartinė plytinė koplyčia pastatyta 1872 metais, kurios statybai vadovavo vienas iš Augustavo kanalo statybos vadovų Liudvikas Jeziorkovskis (Ludwik Jeziorkowski). Dar 1838 m. gyvenvietė neturėjo savo atskiros parapijos ir priklausė Ščebros parapijai, bet jau 1873 m. dokumentuose rašoma, kad kaimas turi savo atskirą parapiją. 1814 m. mirus pirmajam koplyčios steigėjui Vincentui Muravskiui, šis buvo palaidotas po koplyčios altoriumi. 1983 m. kaime buvo filmuojamas Wojciech Wójcik filmas Karatė lenkiškai (Karate po polsku). 1999 m. šiame sanktuariume lankėsi popiežius Jonas Paulius II, kuriam vėliau šioje vietoje buvo pastatytas paminklas, autorius Czesław Dźwigaj.
Of The Night (Bastille daina)

Kritikų vertinimas

Idolator tinklaraštininkas Mike Wass rašė, jog iš dviejų šokių aikštelės hitų mišinio tikėjosi „optimistiško vakarėlio hito“, tačiau Bastille „perkonstravo dainas į grėsmingą vidurnakčio lopšinę“. Jis užbaigė teigdamas, kad „Of the Night“ yra „tamsus ir susimąstyti priverčiantis brangakmenis“.
Click Music žurnalistas Paul Leake įvertino kūrinį penkiomis iš penkių žvaigždučių ir pavadino jį „vienu iš labiausiai įkvepiančių perdainuotų dainų versijų“, pridėdamas, kad jis pažadina „naivią nostalgiją 90-ųjų šokių muzikos tyrumui“ ir „laviruoja tarp niūrios širdgėlos ir tylaus intensyvumo“.
Digital Spy Robert Copsey rašė: „Ant popieriaus, Dan Smith ir Ko. rūškanos ir niūrios įrašų melodijos primena karjeros savižudybę, bet kadangi taip tikrai nėra, šitoks drąsus sprendimas parodo, jog visas jų sunkus darbas pamažu pradeda atsipirkti ir leidžia pamažu išlįsti iš savo nišos“.

Komercinė sėkmė

Nors pagal savaitės vidurio topo rodmenis daina galėjo tapti pirmuoju grupės singlu numeris vienas, kūrinys debiutavo antroje UK Singles Chart topo vietoje, pardavęs 80 257 kopijas per pirmąją savo savaitę, – vos 660 kopijų mažiau nei Lily Allen „Somewhere Only We Know“ versija. Tai buvo arčiausios 2013 m. rungtynės dėl pirmosios vietos Didžiosios Britanijos topuose.

Vaizdo klipas

Oficialus dainos vaizdo klipas YouTube tinklapyje buvo išleistas 2013 m. spalio 9 d. Jį režisavo Dave Ma (kuris anksčiau dirbo su Foals, Ghostspoet ir Delphic). Klipe kaip pagrindinis veikėjas, policijos detektyvas, lankantis nusikaltimų vietas, pasirodo amerikiečių aktorius James Russo (vaidinęs filmuose „Once Upon a Time in America“, „Django Unchained“). Vaizdo klipe taip pat galima pamatyti dainuojančius lavonus. Idolator žurnalistas Mike Wass pavadino klipą „ko gero niūriausiu metų vaizdo klipu“.
Vladzislavas Gančarovas

Biografija

Sportininkas pradėjo treniruotis batuto gimnastiką nuo šešerių. 2012 m. įvyko pirmasis baltarusio tarptautinis startas. Tais pačiais metais sportininkas pelnė auksą pasaulio taurės etape Sofijoje. 2014 m. Gančarovas tapo Europos čempionu ir pasaulio čempionato bronzos medalininku. 2015 m. Europos žaidynėse iškovoti du sidabro medaliai – individualioje rungtyje ir vyrų sinchroniniame pasirodyme. Tais pačiais metais sportininkas laimėjo dar tris pasaulio čempionato medalius – sidabras individualioje rungtyje, sidabras sinchroniniuose šuoliuose ir bronza komandinėje įskaitoje.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse baltarusis pateko į finalą, kuriame netikėtai įveikė Kinijos gimnastus Dong Dong ir Gao Lei bei tapo olimpiniu čempionu. Tai pirmasis Baltarusijos medalis batuto gimnastikoje ir pirmasis auksas bet kokioje gimnastikos disciplinoje.
Visuomeninė padėtis

Visuomeninė padėtis (socialinis statusas) – bendra individo arba socialinės grupės padėtis visuomenėje, susijusi su jų pareigomis ir teisėmis. Socialinis statusas apima išsilavinimą, profesiją, pareigas, atliekamų darbų pobūdį, materialinę bei nacionalinę padėtį, politinę pakraipą, dalykinius ir šeimos ryšius, religiją ir kt. Socialinį statusą individas jau turi, t. y. įgauna nuo gimimo. Priskirtinis statusas apibūdinamas remiantis biologiniais veiksniais. Jį atspindi rasė, lytis, amžius ir kt., o pasiektąjį statusą individas užsitarnauja savo pastangomis, pavyzdžiui, sportininko arba tarnautojo statusą.
Čekijos futbolo varžybos 1991–1992 m.

Pirmenybės

Čekijos komandos žaidė Čekoslovakijos pirmenybėse, žr. Čekoslovakijos futbolo varžybos 1991–1992 m.