google/wiki40b huggingface dataset:
Paraisčiai (Molėtai)

Istorija

1919 m. minimas juodraštinėje Balninkų priešvedybinės apklausos knygoje.
Itagvi

Istorija

Itagvi įkurtas 1743 m. ir pavadintas indėnų kasiko Bitagvi garbei. Aplink pastatytą koplyčią augo gyvenvietė, kuriai 1832 m. suteikta savivalda ir miesto statusas.
Inga (Irkutskas)

Lietuviai

Po Antrojo pasaulinio karo priklausė Čeremchovo miško pramonės ūkiui. Miškui kirsti ir plukdyti į Ingą 1941 m. buvo atvežta tremtinių, tarp kurių buvo ukrainiečiai, baltarusiai, lietuviai, latviai. 1951 m. spalio mėn. iš Lietuvos atvežtos dar 24 šeimos, 84 žmonės. 1953 m. vėl ištremta ukrainiečių. Lietuviai 3 metus gyveno barakuose miške, apie 7 km nuo Ingos. Iškirtę gretimus miškus atkelti į Ingą. 1958 m. tremtiniai paleisti iš tremties; daliai lietuvių neleista apsigyventi Lietuvoje.
Diafilmas

Diafilmas (dalelė gr. dia reiškia perėjimą nuo pradžios iki galo)  – pozityvo fotojuosta, kurios kadrai susieti viena tematika ir sudaro nuoseklią iliustraciją ir kuri skirta rodyti ekrane specialiu projektoriumi ar žiūrėti individualiai naudojant specialų aparatą.

Istorija

Diafilmai plačiai naudoti mokymo, auklėjimo, žaidimo tikslais mokyklose, vaikų darželiuose, šeimose, taip pat – paskaitose, konferencijose iliustruoti dėstomam dalykui ar propagandos tikslais. Atsiradus buitinei vaizdo technikai (skaidrių projektoriams, po to vaizdo magnetofonams), palaipsniui nunyko.
TSRS daugiausiai šių filmų buvo pagaminama studijoje „Diafilm“.

Ypatybės

Diafilmų kadrų turinys nuosekliai susijęs vienodu turiniu ir tekstu (titrais). Įgarsintų diafilmų rodymą gali lydėti diktoriaus balsas ar muzika, tuo pačiu metu leidžiant plokštelę. Kadrų matmenys dažniausiai sudarė 18х24 mm, gamybai naudota skaidri perforuota 35 mm juosta, kurios ilgis sudarė apie 1,5 m. Praktiškai diafilmas – nesukarpytas ir neįstatytas į atskirus rėmelius diapozityvas.
Anamo kalnai

Anamo kalnai yra kalnynas Indokinijos pusiasalyje, kurie tęsiasi apie 1300 km per Laosą, Vietnamą ir šiaurinę Kambodžos dalį. Šie kalnai sudaro natūralią Laoso ir Vietnamo šalių sieną. Didžiausias aukštis – 2598 m. Šiaurinė dalis susidariusi iš prekambro kristalinių uolienų ir kambro, permo bei mezozojaus smiltainių, klinčių; paplitęs karstiniai reiškiniai. Pietuose – granitų ir kvartero bazaltų plokščiakalniai. Anamo kalnai smarkiai paveikti erozijos, suskaidyti Mekongo intakų. Šlatai apaugę tropiniais miškais, virš jų (iki 2500 m) auga ąžuolynai ir pušynai, o aukštikalnėse – subalpiniai krūmynai.
Anamo kalnuose gyvena retos gyvūnų rūšys, tarp kurių galima rasti gaurų ar Indokinijos tigrų.
Viatroluža I

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pumpurai

Istorija

1923 m. kaime buvo 54 sodybos su 330 gyventojų. Literatūros šaltiniuose nurodoma, kad Kontros upelio ir Ventos santakoje yra Pumpurų piliakalnis.
1872 m. pro Pumpurų kaimą buvo nutiesta geležinkelio linija ir čia pastatyta stotis su 3 atsarginiais keliais ir keletu pastatų. Carinės Rusijos pareigūnai ją oficialiai vadindavo Vindava, kaizerio vokiečiai pakabino iškabą „Wenta“. Po karo stočiai prigijo Ventos vardas.
Ona Simanavičienė

Biografija

1957 m. baigė Papilės vidurinę mokyklą, 1962 m. Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinė agronomė, 1971 m. agrarinių mokslų daktarė.
Nuo 1962 m. Lietuvos žemdirbystės instituto Elmininkų bandymų stoties jaunesnioji, vyresnioji mokslinė bendradarbė, skyriaus vedėja, direktorė. Nuo 1999 m. pensijoje, bet mokslinę veiklą tęsia.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Anykščių rajono skyriaus narė, nuo 1999 m. „Socialdemokratija 2000“ narė.
1997–2000 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narė.
Paskelbė 36 mokslo ir per 100 mokslo populiarinimo publikacijų. Yra monografijos „Bulvės“ bendraautorė, leidinio „Bulvių auginimas“ sudarytoja ir bendraautorė.
Formikariumas

Formikariumas (lot. Formica – „skruzdėlė“)  – tai vivariumas, skirtas laikyti ir auginti skruzdėlėms, turint tikslą stebėti jų gyvenimą, vykdyti mokslinius tyrimus. Tai dirbtinis skruzdėlynas – jame sukuriamas sumažintas modelis dalies būdingos šiai vabzdžių rūšiai ekosistemos, be to, kontroliuojamos supančios aplinkos sąlygos. Paprastai, tai stačiakampis, bokšto ar kitos formos indas permatomomis sienelėmis iš stiklo ar plastiko, patogus matyti visą skruzdėlių kolonijos gyvenimą.

Istorija

Pirmasis formikariumas buvo užpatentuotas 1931 m. Dartmouth College universitete (JAV). Autoriaus prof. Franko Austino kūrinyje buvo sukurtos ne tik vabzdžių gyvenimui tinkamos sąlygos, bet ir meniškai sukurtas maketas gyvenimiškos scenos iš įvairių medinių figūrėlių, išdėstytų antžeminėje dalyje.

Konstrukcija

Formikariumai, arba skruzdėlių „fermos“, pagaminami iš permatomų medžiagų, kad būtų įmanoma stebėti smulkiausius skruzdėlių rausiamus takus ir plyšius. Tūrio pagrindas gali būti užpildomas įprastu gruntu, dirvožemiu, priemoliu, smėliu, vermikulitu, pjuvenomis, kitomis mineralinėmis medžiagomis, kas tarnautų tinkama terpe vabzdžių veisimuisi ir gyvenimui, mitybai, drėgmės ir temperatūros režimo palaikymui.
Pasaulyje yra garsūs formikariumų gamintojai (pvz., Uncle Milton’s Ant Farm, Uncle Milton Industries), kurie klientus aprūpina reikiama įranga, kiti vykdo prekybą pačiais vabzdžiais ir jų siuntimą paštu. Yra susikūrę skruzdėlių mylėtojų klubai, keičiamasi vabzdžiais. Tai iš dalies susiję su rizika , kad pabėgusios į laisvę atvežtinės rūšys gali sukurti invazines populiacijas.
San Marino futbolo varžybos 2001–2002 m.

2001–2002 m. San Marino futbolo pirmenybės

Tai buvo 17–asis San Marino futbolo čempionatas.
GD Chaves

Istorija

Klubas įkurtas 1949 m. Žaisdavo žemesniuose divizionuose. Elite debiutavo 1985 m., tačiau neįsitvirtino.
Ingvar Carlsson

Biografija

1954–1958 m. studijavo politologiją Lundo universitete, 1960–1965 m. Čikagos Šiaurės vakarų universitete JAV.
Nuo 1953 m. Švedijos socialdemokratų darbininkų partijos (SAP) narys, 1961–1967 m. Nacionalinės socialdemokratinio jaunimo sąjungos (SSU) pirmininkas.
1965–1996 m. Švedijos parlamento Riksdago narys. 1958–1960 m. ir 1965–1967 m. ministro pirmininko Tagės Erlanderio padėjėjas. 1967–1969 m. ministrų kabineto sekretorius, 1969–1973 m. švietimo ir kultūros, 1973–1976 m. gyvenamosios statybos ministras, 1982–1985 m. ministro pirmininko pavaduotojas planavimui, 1985–1986 m. aplinkosaugos ministras.
Po Ulofo Palmės nužudymo 1986–1996 m. Švedijos socialdemokratų partijos pirmininkas, 1986–1991 m. ir 1994–1996 m. Švedijos ministras pirmininkas. 1991 m. nepatenkinti ekonomikos reforma rinkėjai jo vadovaujamai partijai pareiškė nepasitikėjimą, bet 1994 m. įsitikinę, kad K. Bildto moderatai iš viso nemoka valdyti „švediško modelio“, atleido I. Karlsonui ir SAP vėl gavo daugumą parlamente.
1986–1996 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.
Žanas Kristupas Mončys

Žanas Kristupas Mončys–Martel (pranc. Jean-Christophe Moncys-Martel; 1954  m. gegužės 25 d. Paryžiuje (?)) – Prancūzijos aktorius.

Biografija

Gimė karo pabėgelio iš Lietuvos Antano Mončio ir prancūzaitės Florence Langer Martel šeimoje, vėliau tėvai išsiskyrė. Žanas Kristupas Mončys–Martel Paryžiuje baigė pradinę mokyklą ir licėjų, 1973–1978 m. Sorbonos universitete studijavo istoriją. Dirbo aktoriumi įvairiose prancūzų teatrinėse trupėse, dažniausiai atlikdavo komiškus vaidmenis. 
1986 m. drauge su kita lietuvių kilmės prancūzų aktore Karolina Masiulyte-Paliuliene sukūrė spektaklį apie žinomą disidentę ir kovotoją už tikėjimo laisvę Sovietų Lietuvoje Nijolę Sadūnaitę. Šis Martine Merri režisuotas spektaklis buvo nufilmuotas, vėliau jį parodė Lietuvos televizija. Aktorius taip pat vaidino Jean-Philippe Toussaint režisuotame filme Sevilietis (pranc. La sévillane, 1992 m.). Vėliau jis pradėjo rašyti pjeses, kurti spektaklius ir seminarų metu dėstyti aktorystės meną studentams.
Ž. K. Mončys–Martel namuose turi surinkęs gausią meno kolekciją – joje ne tik tėvo Antano Mončio darbai, bet ir senelio iš motinos pusės bei dėdės Joel bei Jan Martel kūriniai. Siekdamas propaguoti tėvo kūrybinę veiklą Ž. K. Mončys–Martel dažnai lankosi Lietuvoje, remia skulptoriaus muziejų Palangoje.
KamAZ-4326

KamAZ-4326 – bortinis vilkikas gaminamas Kamos automobilių gamykloje (KamAZ) Tatarstane (Rusija).
Vandens parkas

Vandens parkas – atrakcionų parkas, kurių atrakcijos įtraukia vandenį: nusileidimo kalneliai, žaidimų aikštelės su (besitaškančiu) vandeniu, srauniosios upės ar kitos pramoginės maudynės, plaukiojimai, aplinka, skirta vaikščiojimui basam. Didesniuose vandens parkuose gali būti įrengta dirbtinė aplinka, skirta banglenčių sportui, pavyzdžiui, jūros bangų baseinas ar FlowRider.

Vandens parkų raida

Vandens parkų populiarumas auga nuo jų atsiradimo praeito amžiaus penktame dešimtmetyje ir šeštojo dešimtmečio pradžioje. Jungtinės Valstijos turi didžiausią ir intensyviausią vandens parkų rinką (virš 1000 vandens parkų ir daugybe naujų parkų, atsidarančių kasmet). Didžiausios organizacijos – IAAPA ir WWA.

Vandens parkai Lietuvoje

Šiuo metu Lietuvoje yra keli vandens parkai, žinomiausi jų: Vichy vandens parkas, Druskininkų vandens parkas, Grand SPA Lietuva vandens parkas ir Trasalis - Trakai Resort & SPA vandens parkas.
Creative Technology

Creative Technology (Creative arba Creative Labs, Inc.) – multimedijos ir IT produktų gamintojas įsikūręs Singapūre. Kompaniją 1981 liepos 1 d. įkūrė Sim Wong Hoo. Kompanijoje dirba apie 5000 darbuotojų. 2005 m. kompanijos apyvarta siekė 1,2 mlrd. dolerių.
Pradžioje specializavosi ir buvo garsi savo garso plokštėmis Sound Blaster. Šiuo metu kompanija garsi savo garso grotuvais ir aktyviai konkuruoja su Apple Computer.
Jonavos geležinkelio stotis

Istorija

Pastatyta 1871 m. Liepojos–Romnų geležinkelio atšakoje, įgalinus susisiekimą su Vilniumi, Šiauliais, Liepojos, bei Sankt Peterburgo miestais. Taip XIX a. pabaigoje Jonava tapo svarbiu Lietuvos geležinkelių tašku.
Po LR įstojimo į ES, Jonavos geležinkelio stotis, taip pat jos prieigos, peronai buvo atnaujinti gavus ES struktūrinių fondų paramą (paramos gavėjas – AB „Lietuvos geležinkeliai“), be to buvo prailginti stoties keliai IX koridoriuje.
Algirdas Miškinis (1953)

Biografija

Baigė Marcinkonių vidurinę mokyklą. 1976 m. baigė Vilniaus universitetą. 1982 m. ekonomikos mokslų kandidatas.
1976 – 1982 m. dirbo LTSR mokslų akademijos ekonomikos institute. 1982–1989 m. ir nuo 1994 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1994–2003 m. Tarptautinių ekonominių santykių katedros vedėjas; nuo 2007 m. profesorius. 1990–1993 m. dirbo Užsienio reikalų ministerijoje, 1990–1991 m. Ekonomikos skyriaus vedėjas, 1991 m. Lietuvos informacijos biuro Švedijoje vedėjas, 1991–1992 m. laikinasis reikalų patikėtinis Švedijoje, 1992–1993 m. Europos integracijos skyriaus vedėjas, 1993 m. užsienio reikalų viceministras. 1994–1996 m. dirbo Lietuvos investicijų agentūroje, 1995–1996 m. generalinis direktorius. 1996–2000 m. Europos Sąjungos PHARE programų nacionalinis vertintojas. 1988–1989 m. stažavo Pekine, 2000 m. Monrealyje, 2001 m. Mastrichte.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų pagrindinės sritys: tarptautinė ekonomika ir prekyba, ekonomikos globalizacija, tiesioginės užsienio investicijos, paslaugų ekonomika. Tyrė Lietuvos ūkio konkurencingumą, ekonomikos ryšius su užsieniu ir integraciją į Europos Sąjungą, aukštojo mokslo finansavimą ir studijų kokybę.
Gudonys (Svėdasai)

Istorija

Minimi nuo 1695 m. kaip Kurkliečiai. Vėliau kaimą imta vadinti Gudonimis, kadangi dauguma gyventojų buvo Gudoniai.
1934 m. kaimas išskirstytas vienkiemiais. Melioruojant kaimo laukus, XX a. 2-ojoje pusėje buvo sunaikinta keliolika pavienių kaimo sodybų.
Alekna Sudimantaitis

Biografija

Žygimanto Kęstutaičio šalininko, Krėvos seniūno Sudimanto sūnus.
Dukterį Sofiją išleidęs už kunigaikščio Aleksandro Alšėniškio susigiminiavo su įtakingais Alšėnų kunigaikščiais.
Dukterį Aleksandrą 1481 m. išleidęs už vaivados Mikalojaus Tenčynskio vienas pirmųjų iš Lietuvos didžiosios kunigaikštystės didikų susigiminiavo su Lenkijos ponais.

Valstybės tarnyba

Gardino vietininkas. 1466 m. minimas kaip Polocko vietininkas ir pataurininkis. Nuo 1477 m. Vilniaus vaivada ir Lietuvos dvaro kancleris.
Skra Czarna Białostocka

Istorija

Įkurtas 1957 m. liepos 22 dieną. 2010/2011 sezono metu žaidė - II Palenkės grupėje, B klasėje.
Undy Athletic AFC

Istorija

Klubas įkurtas 1947 m. Žaidė žemesniuose divizionuose. pastaruoju metu iškopė į Antros pakopos pirmenybes.
Terenganu sultonatas

Istorija

Terenganu sultonatas susiforamavo iš esmės nevaldomoje teritorijoje, nors atskiros kaimyninės valstybės, tiek Pattani, tiek Džohoro sultonatas turėjo įtaką šioms teritorijoms.
Pirmasis sultonas Tun Zainal Abidin buvo jaunesnysis Džohoro sultono brolis, kuris šias teritorijas suvienijo ir įkūrė vietinę dinastiją.
XIX a. Terenganu, kartu su Kelantanu, Kedahu ir kitomis teritorijomis, tapo Siamo vasalu, tačiau išlaikė nemažą autonomiją ir ekonomiškai klestėjo.
1909 m. britų-Siamo sutartimi Terenganu atiteko Britų Malajai kartu su kitomis provincijomis. Vietiniai tai sutiko labai nepalankiai ir netgi sukėlė maištą. Per Antrąjį pasaulinį karą Terenganu japonų buvo atiduotas Siamui, o po karo vėl grįžo Jungtinei Karalystei. 1948 m. jis buvo įjungtas į Malaizijos Federacijos sudėtį, o dabar sudaro Malaizijos Terenganu valstiją.
Kas? (filmas)

Turinys

Filmo pradžioje rodoma besipykstanti pora – Marina ir Klodas, - kurie po to sėda į mašiną. Ši lekia dideliu greičiu, išsuka iš kelio ir nulekia nuo skardžio į jūrą. Moteris spėja iš jos iššokti, o vyras su automobiliu dingsta bangose. Iškviesta policija neranda kūno, tačiau yra įsitikinę, kad šis žuvo.
Grįžusi iš Prancūzijos namo, Marina netrunka susipažinti su Klodo broliu Seržu. Moteris nuolat kažko bijo, jaučiasi stebima ir kankinasi, kaltindama save dėl draugo mirties. Neapsikentęs Seržas, jau tapęs Marinos meilužiu, kartu su ja vyksta į nusikaltimo vietą, kur jis pats mėgina aiškintis brolio mirties aplinkybes. Marina prisipažįsta, kad jų santykius jau seniai buvo ištikusi krizė ir jų nebesiejo ankstesnė aistra. Be to, ji bijo, kad Klodas galėjo likti gyvas. Seržas su nardymo įranga pasiekia nuskendusią mašiną, tačiau kūno neranda, kaip ir policija manydamas, kad jį nunešė srovė.
Vieną vakarą Marinos namuose pasirodo Klodas. Jis papasakoja kokiu būdu išliko gyvas, jiedu vėl susipyksta ir Marina, griebusi peilį, jį nužudo. Kol negrįžo Seržas, ji sudegina savo drabužius, o kūną užkasa namo kieme. Iš policijos grįžęs Seržas pasakoja dalyvavęs kūno atpažinime ir policija dabar policija Marinos nebeįtaria. Jiedu išvyksta atostogų plaukioti jachta, tuo tarpu prasidėję lietūs palaipsniui atidengia negiliai užkastą Klodo kūną. Marinai ir Seržui grįžus, krantinėje jų jau laukia policija...
Sebastiano Ricci

Sebastianas Ričis (it. Sebastiano Ricci, 1659 m. rugpjūčio 1 – 1734 m. gegužės 15 d.) – italų baroko tapytojas. Priskiriamas Venecijos dailės mokyklai.

Biografija

Sebastianas Ričis gimė 1659 m. rugpjūčio 1 d. Belune, Veneto regione. Būdamas 14 m. amžiaus jis persikraustė į Veneciją, kur įstojo į tuomet Venecijoje gyvenusio milaniečio dailininko Federico Cervelli dirbtuves. 1678 m. jis įsipaniojo į skandalą dėl nesantuokinio vaiko tėvystės ir bandymo esą nunuodyti nėščiąją. Buvo suimtas. 1681 m. Ričis paliko Veneciją ir keliavo į Boloniją, mokėsi pas dailininką Carlo Cignani. Po to keliavo po Lombardiją ir Emiliją Redžą. Parmoje studijavo Koredžo ir Parmidžanino darbus. Su Parmos kunigaikščio Ranučio II Farnezės parama 1691 m. Ričis išvyko mokintis į Romą, kur sėmėsi patirties iš Karačių, Pietro da Kortonos, Lukos Džordano monumentaliosios tapybos. Gali būti, kad turėjo ryšių su Alessandro Magnasco.
1696 m. Ričis trumpam buvo grįžęs į Veneciją, kur jo technika buvo praturtinta venecijietiškos dailės, visų pirma Paolo Veronezės, įtaka. Apie 1700 m. Sebastianas Ričis buvo žymiu dailininku. Gavo užsakymų Vienoje ir Florencijoje. Jo darbų yra Šionbruno ir Piti rūmuose. 1713 m. lydėjo pusbrolį Marką ir kartu su juo dirbo Anglijoje. 1716 m. grįždamas pro Paryžių buvo priimtas į Karališkąją tapybos akademiją. Po to gyveno Venecijoje, kur nestokojo užsakymų iš vietos kilmingųjų. Jam paveikslus užsakinėjo Savojos valdovai ir imperatorius Karolis VI. Sebastianas Ričis mirė 1734 m. gegužės 15 d. Venecijoje. Didžiąją jo kūrybos dalį sudaro freskos ir paveikslai religinėmis, mitologinėmis bei antikinių istorijų temomis.
Mikerino piramidė

Mikerino piramidė (Menkauros piramidė) – Senovės Egipto piramidė, statyta apie 2510 m. pr. m. e. faraono Mikerino (Menkauros) valdymo metu Gizoje.

Apie piramidę

Mikerino piramidė yra trečioji iš didžiųjų piramidžių, pastatytų plynaukštėje prie Gizos. Jos vardas buvo „Menkaura yra dieviškas“. Piramidė yra žymiai mažesnė už gretimas Didžiąją (Cheopso) ir Chefreno piramides. Jos originalus aukštis siekė 66 metrus (dabar apie 62 m), pagrindo kraštinės ilgis 105 m ir sienų polinkio kampas apie 51°. Mikerinas buvo suplanavęs piramidės išorę padengti raudonojo granito blokais, tačiau tik 16 žemutinių eilių buvo paklotos granito akmenimis. Dėl Mikerino mirties šis projektas nebuvo toliau vykdomas ir jo sūnus Šepseskafas organizavo likusios piramidės paviršiaus padengimą balto kalkakmenio blokais iš Turos skaldyklų. Šis sluoksnis vėliau buvo nuardytas. Įėjimas pro piramidę veda į faraono laidojimo patalpą, kuri yra po piramide. 1196 m. Egipto sultono Saladino sūnus Malekas Abd al Azizas Otmanas ben Jusufas organizavo piramidės griovimą. Tačiau šis darbas pasirodė per sunkus ir buvo apleistas po 8 mėnesių palikus skylę piramidės šiaurinėje sienoje. Vėlesniems tyrinėtojams tai leido pažvelgti į piramidės vidų bandant nustatyti, kaip ji buvo pastatyta. Skylėje rasti požymiai, kad piramidės šerdis buvo laiptuota struktūra.
Pirmą kartą rimtai piramidė pradėta tirti 1837 m. britų tyrinėtojų Howard Vyse ir John Shae Perring. Faraono laidojimo patalpoje buvo rastas karališkasis bazalto sarkofagas, tik su moteriška mumija. Šis sarkofagas nuskendo 1838 m. Viduržemio jūroje tarp Maltos ir Kartaginos kartu su jį gabenusiu į Angliją laivu „Beatriče“. Mirus Mikerinui nebuvo baigtos piramidės laidojimo ir slėnio šventyklos. Jose vėliau rasta papildymų iš 5 ir 6 dinastijų laikų, kas rodo, kad faraono Mikerino kultas ilgai gyvavo po jo mirties. Slėnio šventykloje rastas didžiausias ir geriausiai išsilaikęs faraono skulptūrų rinkinys iš Senosios Egipto karalystės. Tarp jų Mikerino su žmona (Bostono dailės muziejuje) ir Mikerino triadų su dievais (Kairo muziejuje). Šalia piramidės yra trys mažos piramidės-palydovės, kurios vadinamos „Karalienių piramidėmis“ (žymimos „G3a“, „G3b“ ir „G3c“). Tikėtina, kad pirmojoje iš jų buvo palaidota Mikerino žmona Chamerernebti II.
Medvežjė (dujų telkinys)

Išteklių mažėjimas

2004 m. iš telkinio jau buvo išsiurbta 80 % dujų . Natūraliai mažėjant telkinio gręžiniuose dujų spaudimui, kasmet krenta dujų gavyba – nuo 60 iki 28 mlrd. m³. Medvežjės gelmėse likę daugiausia žemo slėgio dujų, kurių gavybos savikaina yra keliskart aukštesnė, nei Jamburge ir Urengojuje. Atsižvelgiant į transporto kaštus, valdžios kainų ir mokesčių politiką, toliau išgauti tokias dujas darosi nerentabilu. Gazpromo duomenimis 2004 m. pradžioje Medvežjės dujų atsargos sudarė 542 mlrd. m³. Nors Gazpromas ir šakinės mokslo tyrimo įstaigos ieško komerciškai patrauklių būdų tokioms dujoms išgauti, tačiau dujų gavybos įmonėse vyksta gamybinių pajėgumų techninis atnaujinimas, taip pat ir jų mažinimas bei konservacija. Technologinių kompleksų rekonstrukcija užsiima dukterinė įmonė Газпром добыча Надым.
Mažieji Ibėnai

Istorija

Kadangi Ibėnų (Didžiųjų ir Mažųjų) gyventojai aktyviai dalyvavo 1863 m. sukilime, todėl Kauno gubernatorius atsiuntė kariuomenę, kuri kaimą sudegino, o gyventojus ištrėmė ir čia atkėlė sentikius. 1864 m. jie pastatė cerkvę. Ibėnų kaimus jie vadino Никольская Слобода (Didžiuosius) ir Преображенская Слобода (Mažuosius), čia buvo įkurta jų parapija.
Audronė Šimaitytė

Biografija

1982 m. baigė Upynos vidurinę mokyklą, tais pačiais metais įstojo į Vilniaus 21-ąją technikos mokyklą ir įgijo sekretorės mašininkės profesiją.
Dirbo Laikraščių ir žurnalų susivienijime „Periodika“. 1983 m. įstojo į Vilniaus universitetą, studijavo žurnalistiką, o po penkerių metų buvo paskirta į Valstybinį radijo ir TV komitetą. Rengė ir vedė radijo laidas. Vėliau rašė publikacijas Lietuvos laikraščiuose ir žurnaluose. 2000 m. pradėjo dirbti karinėje spaudoje: dirbo žurnalo „Karys“ atsakingąja sekretore, laikinai ėjo žurnalo vyr. redaktorės pareigas. 2002–2012 m. „Kardas“ vyr. redaktorė. 2013–2014 m. „Mokslas ir technika“ vyr. redaktorė.
Dafnijos

Biologija

Dafnijos maitinasi mažomis maisto dalelėmis, plaukiojančiomis vandenyje, filtravimo būdu. Maistas filtruojamas naudojant filtravimo aparatą, sudarytą iš filopodijų (plokščių, lapo formos kojų), kurios sukelia vandens srovę. Nors filtravimo aparatas yra toks efektyvus, kad gali surinkti net bakterijas, dažniausiai pagrindinę dafnijų "raciono" dalį sudaro planktoniniai dumbliai. Dafnijos dažniausiai minta 1 μm - 50 μm dydžio dalelėmis, tačiau net 70 μm dalelės gali būti randamos jų žarnyne.
Dafnijų kraujotakos sistema atvira. Širdis 20 °C temperatūroje plaka 200 kartų per minutę, žemesnėje temperatūroje sulėtėja. Kraujo ląstelės gerai matomos per permatomą kūną. Deguonies pernešimui dafnijos naudoja hemoglobino baltymą.
Nervų sistema sudaryta iš cerebralinio mazgo, kuris yra galvoje, netoli akies. Jaunos bei suaugusios dafnijos turi vieną sudėtinę akį, o embrionuose matomi 2 akių taškai, kurie susilieja į vieną paskutinėje embrionų vystymosi stadijoje. Sudėtinė akis dafnijai padeda orientuotis plaukiant.
Žarnynas vamzdelio pavidalo, sudarytas iš 3 dalių: stemplės, vidurinio žarnyno ir užpakalinio žarnyno. Viduriniame žarnyne matomos 2 aklosios žarnos. Persitaltiniai susitraukimai stumia maistą tolyn link užpakalinio žarnyno, kol jis pašalinamas. Vidurinis žarnynas padengtas gaureliais, kurie absorbuoja maisto medžiagas.

Gyvenimo ciklas ir vystymasis

Augimo sezono metu (pavasarį ir vasarą) dafnijos dauginasi nelytiniu būdu (partenogenezė). Po kiekvieno nėrimosi patelė subrandina partenogenetinius kiaušinius (jei sąlygos yra tinkamos). Kiaušiniai yra padedami į perėjimo kamerą, kuri yra tarp krūtines ir dorsalinės karapakso dalies. 20 °C temperatūroje embrionai išsirita po 1 dienos, tačiau lieka toliau vystytis perėjimo kameroje. Po maždaug 3 dienų jaunikliai yra išleidžiami iš perėjimo kameros. Jaunikliai atrodo taip pat, kaip suaugusios dafnijos, tik perėjimo kamera dar neišsivysčiusi. Daugumos rūšių jaunikliai turi išsinerti 6 kartus, kol subręsta, t. y. pirmą kartą deda kiaušinius. Pirmą kartą kiaušiniai padedami į perėjimo kamerą 5-10 dienų amžiaus. Suaugusi patelė deda kiaušinius kas 3-4 dienos iki pat mirties (gyvena iki 2 mėn. 20 °C temperatūroje).
Nors augimo sezono metu dafnijos deda diploidinius (2n) kiaušinius, kurie vystosi be pauzės, nepalankiu metų laiku jos deda kitokius kiaušinius. Šie kiaušiniai yra padengti tvirtu apsauginiu sluoksniu ir yra vadinami efipijomis. Efipijoje dažniausiai yra 2 kiaušiniai, kurie yra haploidiniai (1n). Šie kiaušiniai turi būti apvaisinti patinų, kurie taip pat išsirita iš nelytinių kiaušinių. Patinų išsivystymas yra sukeliamas įvairių sudėtingų dirgiklių, tokių kaip padidėjusi konkurencija, vandens telkinio džiuvimas ar krentanti temperatūra. Efipijos yra atsparios nepalankioms sąlygoms, todėl gali peržiemoti, arba išgyventi sausros periodą. Palankiomis sąlygomis iš efipijų išsirita patelės, kurios toliau dauginasi partenogenetiškai.
Greatest Hits: My Prerogative (DVD)

Topų informacija

DVD buvo atestuotas platininiu daugelyje valstybių, todėl vadinamas geriausiu Britney DVD albumu. Meksike, Austrijoje, Vokietijoje, Izraelyje ir Šveicarijoje DVD pasiekė 1 vietą. O topų 5-ką pasiekė Ispanijoje, Japonijoje, Australijoje, Jungtinėje Karalystėje, Venesueloje ir Norvegijoje. Topų dešimtuką pasiekė DVD šiose valstybėse: Švedijoje, Belgijoje, Danijoje, Nyderlanduose, Italijoje bei Portugalijoje.