google/wiki40b huggingface dataset:
Victor Vasarely

Victor Vasarely (liet. Viktoras Vazarelis, 1908 m. balandžio 9 d. Pečo mieste Vengrijoje – 1997 m. kovo 15 d.) – vengrų – prancūzų dailininkas.

Biografija

1927 m. ėmė lankyti Podolini’o Volkmanno piešimo mokyklą. Nuo 1928 m. tęsė studijas „Vengriškajame Bauhauze” – Mühely akademijoje, kur susipažino su savo būsimaja žmona Klara Spinner. Su ja 1930 m. Vasarely’is iškeliavo į Paryžių, vėliau gyveno Arcueil, o galiausiai apsistojo Anė prie Marnos (Annet–sur-Marne), kur gyveno iki mirties – 1997 m.

Darbai ir karjera

Nuo 1930 m. gyvendamas Paryžiuje Vasarely’is dirbo grafiku firmose „Havas“, „Draeger“ ir „Devambez“. Tuo laikotarpiu menininkas sukūrė kontrastingus juodos ir baltos spalvų darbus su zebro bei tigro motyvais. Pirmaisiais pokario metais daugiau dėmesio skyrė tapybai (vėliau šio laikotarpio darbus pats Vasarely’is pavadino „Klystkeliais”). Nuo 1947 m. vystė abstraktaus vaizdo struktūras, kūrė judančius, vibruojančius juodos ir baltos spalvų paveikslus. Po 1947 m. galutinai perėjo prie geometrinės abstrakcijos ir buvo vienas iš opdailės pradininkų. 1959 m. išrutuliojo savo „unités plastigues” sistemą, kai iš pagrindinio elemento – kvadrato – sudėliojamos įvairios geometrinės formos (iš pradžių juodos ir baltos, vėliau šešių pagrindinių spalvų). Persiėmęs utopinėmis idėjomis Vazarelis svajojo apie naują, džiuginančių spalvų pasaulį, kuriame kiekvienam žmogui būtų prieinamas vertingas dailės kūrinys. Originalas jam – tik serijomis gaminamų „multiplikatų” pirmavaizdis. 1955 m. pradėjo nuosekliai dirbti siekdams „Plastinės vienybės” ir tirdamas naujas kinetinės kūrybos galimybes. Užbaigė darbų ciklą pavadinimu „Planetaire Folklore”. Kūrė dviejų ir trijų išmatavimų aštuoniakampio atvaizdus, užbaigė „Bidim”, „Hexagone”, „Tridim”, „Vega” ir „Line” ciklus.
1970 m. pradėjo pasiruošimą retrospektyvinėms parodoms, architektūrinėms bei mokomosioms programoms, pirmiausia surengtoms Vasarely’io muziejuje Gordes, o vėliau nukreiptoms į Vasarely’io fondus Amerikoje, Vokietijoje ir Norvegijoje.

Muziejai ir parodos

1976 m. įsteigė savo muziejų Provanso Ekse (Aix–en-Provance), kuriame apjungė meną, architektūrą, bei rengė tarptautines studijas analitiniams vaizdinių bandymams atlikti. 1976 m. buvo atidarytas Vasarely’io muziejus Pečo mieste, o 1987 m. – antrasis menininko muziejus Vengrijoje – Budapešte. Victoras Vasarely’is surengė daugybę parodų visame pasaulyje. Tarp jų žymiausiose Paryžiaus, Niujorko, Briuselio, Londono, Berlyno ir kitų miestų galerijose bei muziejuose.

Apdovanojimai

Vengrų menininkas laimėjo nemažai tarptautinių premijų, buvo apdovanotas prestižiniais prizais už pasiekimus mene, jam buvo suteiktas Paryžiaus, Provanso Ekso, Prancūzijos Garbės Legiono kavalieriaus vardas, Naujojo Orleano, Vilparizio, Provanso Ekso ir Pečo miesto garbės piliečio vardas.
Vilmandas Palčiauskas

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, matematikos mokytojas. Beižionių vaikų globos namų direktorius.
Partijos Lietuvos krikščionys demokratai narys. 2000–2003 m., 2003–2004 m. ir 2007 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narys.
Beižionių bendruomenės tarybos pirmininkas. Sutuoktinė Daiva, vaikai Dainius, Eglė.
Naujas namas

Naujas namas – žurnalas apie architektūrą, interjerą, dizainą, naujo būsto įrengimą.
Leistas 2002 - 2009 metais, 10 numerių per metus.
Leidėjas – UAB „Leidybos praktika“
Gargždupio senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos nedidelėje pakilumoje, stačiakampio plano, 14 m ilgio šiaurės - pietų kryptimi, 12 m pločio, apjuostos statinių tvora, kurios rytų pusėje ties viduriu yra vienvėriai varteliai, o priešais juos abipus pastatyta po stambų akmenį. Laidojimo žymių nesimato.
Kapinių vakarinėje dalyje stovi koplytėlė, šalia jos stūkso akmuo su iškaltu užrašu lenkų kalba: „Wiktory Hryniewicz R 1827 Tego fundator“. Priešais koplytėlę stovi trys kryžiai, o šiaurės rytiniame pakraštyje – ketvirtas kryžius. Šiaurės vakarinėje dalyje auga senas ąžuolas, vadinamas Vaineikių ąžuolu, o pakraščiuose – aukšti klevai.
Teritorijos plotas – 0,02 ha.

Koplytėlė

Stačiakampė stačiasienė, vienkamarė, atvira iš priekio ir šonų. Sienos plytų mūro, priekyje įrengtos vienvėrės, įstiklintos durelės, šonuose – po langelį. Stogas medinis, kryžminis. Virš kraigo kyla kryželis.

Kryžiai

Mediniai, monumentalūs, kryžmiški, aukšti. Stiebas platėja į apačią, viršūnės ir pečių galai profiliuoti. Prie kryžmos prikalta lieto metalo Nukryžiuotojo figūrėlė.

Istorija

Veikė XVI - XIX a., laidoti Gargždupio bajorkaimio gyventojai. Vadinamos Kapeliais, Marų kapeliais, Senkapiais. XIX - XX a. I pusėje buvo pakasami nekrikštyti mirę kūdikiai. Seniau kapinės buvusios didesnės, jas juosė akmenų pylimas, kuris XX a. nuardytas, akmenys panaudoti statyboms. Pasakojama, kad kapinėse palaidoti senovės milžinai.
1985 m. iš nugriautos Jono Kontrimo (seniau – Viktoro Grinevičiaus) sodybos perkeltas fundacinis akmuo su lenkišku įrašu.
1935 m. žvalgė Genčų pradžios mokyklos mokytojas Feliksas Einas, 1992 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centro istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė.
1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą, 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
Nihoa

Nihoa (dar vadinama Paukščių sala, havajietiškai Moku Manu) – nedidelė salelė Havajų salyno Šiaurės Vakarų salų grupėje, ~200 km į š.v. nuo Niihau ir ~450 km – nuo Honolulu. Sala yra balno formos – iškilusi galuose ir įlinkusi ties viduriu. Ją supa ~570 km² ploto koralinis rifas.

Geologija

Salelė yra daug didesnės, palaipsniui erodavusios salos likutis. Geologinis salos amžius apie 7,2 mln. m. Jos geologinė istorija analogiška kitoms šios grupės saloms - tai viršūnė suirusio ugnikalnio, priklausančio Havajų – Imperatoriaus kalnagūbriui, kuris susiformavo šiai tektoninės plokštės vietai slenkant virš karštojo taško, dabar esančio po povandeniniu Loihi ugnikalniu. Tada vulkaninė veikla iškėlė ugnikalnį, kuris po tam tikro geologinio laikotarpio užgeso, milžiniškas lavos svoris įlenkė Žemės plutą, ir ugnikalnis ėmė grimzti, o jo pakraščiai apaugo koralais.

Tyrimų istorija

Nihoa jau nuo seno buvo žinoma polineziečiams, nes tyrimų duomenys rodo čia gyvenus žmones tarp 1000 ir 1700 m. Archeologinės ekspedicijos aptiko žemės ūkio paskirties terasų bei pastatų pėdsakų. Ginčijamasi, ar tai buvo didesnė gyvenvietė (didelė problema turėjo būti gėlo vandens stygius), daromos prielaidos, kad sala buvo naudojama tik religiniams tikslams.
Pirmasis europietis, išvydęs šią salą, buvo „Prince of Wales“ kapitonas Džeimsas Kolnetas (James Colnett) 1788 m. kovo 21 d. 1822 m. karalienė Kaahumanu ir karalius Kaumualii su kapitonu Viljamu Samneriu (William Sumner) plaukė ieškoti Nihoa, apie kurią jau bežinojo tik iš havajiečių folkloro. 1857 m. karalius Kamehameha IV atvyko į Nihoa ir ją oficialiai prijungė prie savo karalystės. 1885 m. saloje lankėsi Havajų princesė Liliuokalani, bet vizito metu nutiko nelaimė – kilo krūmynų gaisras, sprunkant iš salos, potvynio bangos apvertė keletą valčių, ir pražuvo kelionės metu padarytos unikalios nuotraukos.

Fauna ir flora

Jau pirmieji Nihoa išsikėlę europiečiai paminėjo, kad salo augmenija labai skurdi, daug kur uolos visai plikos. Vienintelė čia augančių palmių rūšis - Pritchardia remota. Tačiau čia peri retų paukščių, tarp kurių visų pirma paminėtinos dvi endeminės rūšys – Havajų gėlinukės Telespiza ultima ir nendrinukės Acrocephalus familiaris kingi. Endeminės nariuotakojų rūšys – žiogai Banza nihoa, tarantulai Nihoa mahina, svirpliai Thaumatogryllus conantae. Gvazdikinių šeimai atstovauja Schiedea genties endemikas Schiedea verticillata (apie 400 egzempliorių), agatpupės Sesbania tomentosa (taip pat auga ir Nekerio saloje ir didžiosiose Havajų salose), burnočiai Amaranthus brownii, dar kelios saugomos vapsvų, vabalų rūšys.
Kadangi sala nedidelė, bet kokia rimtesnė katastrofa (gaisras) arba agresyvi įvežtinė rūšis gali negrįžtamai išnaikinti šias endemines populiacijas. Štai invaziniai žiogai nuo 1999 iki 2003 m. smarkiai apniokojo salos augmeniją ir sukėlė rimtą grėsmę kai kurioms Nihoa augalų populiacijoms.
Pugijas

Pugijas (lot. pugio) – dviašmenis romėnų durklas plačia lapo formos geležte.
Lotyniškas žodis pūgio kilęs iš indoeuropietiškos šaknies *peuĝ- 'durti, smeigti'. Gali būti, kad lietuviški žodžiai pūgžlys 'tokia žuvis, Gymnocephalus cernuus' ir pužas 'pūgžlys; pašiauštų, pastatytų plaukų kuodas' irgi kilęs iš šios šaknies (pūgžlys yra spygliuota žuvis).

Konstrukcija

Pradžioje (maždaug iki 50 m. e. m.) pugijo geležtė būdavo 18-28 cm ilgio ir 5 cm pločio ar platesnė. Einant nuo rankenos pirmame trečdalyje geležtė susiaurėja, ties riba tarp antrojo ir trečiojo trečdalių geležtė plačiausia ir toliau smailėja iki smaigalio. Išilgai geležtės abiejose pusėse eina iškilos briaunos.

Pugijo geležtės įkotė plati, rankenos kriaunos (kaulinės, raginės ar medinės) prikniedijamos prie įkotės ir prie geležtės „pečių“.
Maždaug apie 50 m. e. m. plačias kniedijamas įkotes pakeitė siaurosios įkotės, rankena ant kurių būdavo užmaunama ir laikydavosi dėl trinties arba įkotės galas, išlendantis rankenos gale, būdavo užplakamas. Rankenos būdavo 10-13 cm ilgio, gana plonos. Kadangi pugijų geležtės plačios, rankenos atrodo pernelyg siauros vizualiai masyviam durklui.

Pugijo išvaizda mažai pasikeitė, tačiau geležtė kiek susiaurėjo (iki 4,5 cm), geležtės „talija“ pasidarė ne tokia ryški, geležtės briaunos išnyko visai ar pasidarė neryškios.

Naudojimas

Pugijas paprastai būdavo naudojamas kaip duriamasis durklas.
Pugijas buvo papildomas kareivių ginklas, bet taip pat jį naudojo kaip pagalbinį peilį maistui pjaustyti, kuolams smailinti, šakoms kirsti ir kt. Romos imperijos valdininkai nešiodavo pugijus kaip padėties simbolį. Paslėptus pugijus nešiodavo kaip savigynos ginklą. Pugijus naudodavo ir žudymui, pvz., Julijų Cezarį sąmokslininkai atakavo pugijais.
Pietų Komoė

Gyventojai

Gyventojų daugumą sudaro anji.
Kinalua

Raida

Kinalua atsirado tuomet, kai XII a. pr. m. e. jūrų tautos sugriovė netoliese klestėjusį miestą Alalachą (už maždaug 800 m). Kuomet žlugo Hetitų imperija laikais, Kinalua ėmė kontroliuoti kadaise Alalachui priklausiusias teritorijas, kurios buvo žinomos kaip Pattina. Nors čia įsitvirtino aramėjų kalba ir aramėjų kilmės dinastija, Patinos valdovai išlaikė hetitiškus titulus.
870 m. pr. m. e. karinės ekspedicijos į Siriją metu, Asirijos karalius nusiaubė miestą ir iš jo išvežė daug aukso, alavo, geležies ir kitų gėrybių. Vėlesniu metu, valdant karaliui Tutammu asirai galutinai pavergė valstybę. Po asirų užkariavimo miestas nebeatsigavo.
Gustav Boese

Gustavas Biozė (vok. Gustav Boese; 1878 m. kovo 19 d. Šverine prie Vartos (dab. Skviežina Lenkijos Liubušo vaivadijoje) – 1943 m. Berlyne) – vokiečių tapytojas, vadinamas 
„Klaipėdos krašto namų dailininku“.

Biografija

Mokėsi Berlyno dailiųjų amatų mokykloje, vėliau tame pačiame mieste dirbo laisvuoju menininku. Pirmojo pasaulinio karo metais buvo pašauktas į Vokietijos kariuomenę, Karaliaučiuje įgijo pirminį karinį apmokymą. Vėliau jo dalinys buvo dislokuotas Klaipėdoje, o 1916 m. perkeltas į Prancūziją, kur dalyvavo didžiuliame Verdeno mūšyje. Gustavas Biozė buvo sužeistas, po to demobilizuotas. 1919–1924 m. gyveno Klaipėdoje, Kuršių Nerijoje ir kitose vietose prie Kuršių marių. Priklausė Nidos dailininkų kolonijai. 1924 m. išvyko iš Lietuvos Respublikos priklausomybėn perėjusio Klaipėdos krašto, o 1939 m. vėl į jį sugrįžo. Antrojo pasaulinio karo metais su žmona pasitraukė į Berlyną, kur ir mirė.  
Dailininkas buvo pamėgęs Klaipėdos kraštą, peizažai ir klaipėdiškių portretai sudaro jo kūrybinio palikimo didžiąją dalį. Paveikslai išblaškyti po privačias kolekcija, atsidūrusi sunkioje finansinėje padėtyje menininko našlė pokaryje dar nemažai jų iš šeimos rinkinio pardavė. 2011 m. Klaipėdos kraštiečių organizacija AdM savo archyvą perdavė ilgalaikei panaudai Klaipėdos apskrities viešajai I. Simonaitytės bibliotekai, jame yra ir Gustavo Biozės kūrinių.
Reklamos pasaulis

Reklamos pasaulis – reklamos savaitraštis, ėjęs 1994–1995 m. Kaune.

Istorija

Nemokamų skelbimų savaitraštį leido UAB „Reklamos pasaulis“. Steigėjai - UAB "Sadaulė", Kęstutis Isakas, Mindaugas Žukauskas. Laikraštis platintas visoje Lietuvoje. Tiražas 5000 egz. 
Redaktoriai: D. Jonušas, R. Mašauskas.
Vilma Rudzenskaitė

Biografija

Gimė 1966 m. gruodžio 13 d. Panevėžyje. 2002 m. Šiumege, Vengrijoje vykusiame Europos orientavimosi čempionate kartu su Giedre Voveriene ir Ieva Sargautyte laimėjo bronzos medalį. 2003 m. pasaulio orientavimosi čempionate Rapersvil-Jonoje, Šveicarijoje su tomis pačiomis komandos draugėmis užėmė 4 vietą.
Sakonių bala

Sakonių bala arba Užuraisčio pelkė – pelkė (plynraistinė aukštapelkė) pietų Lietuvoje Kupiškio rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Šimonių, Užuraisčių miške. Plotas – 0,84 km².
Durpių klodo vidutinis storis 4,1 m (didžiausias – 6 m). Durpių ištekliai 2,5 mln. m³. Durpės daugiausia kimininės, jų vidutinis susiskaidymas – 15–20 %.
1974 m. didžioji pelkės dalis (0,616 km²) paskelbta botaniniu draustiniu–spanguolynu. Dabar tai Sakonių balos telmologinis draustinis.
Į rytus nuo pelkės įsikūręs Šernupio kaimas.
Vytautas Galinis (1927)

Biografija

1950 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1950–1982 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, nuo 1967 m. docentas. 1993 m. biomedicinos mokslų daktaras. Tyrė plūdės (Potamogeton) genties rūšis, jų hibridus bei vidines rūšies formas. Parašė veikalų iš Lietuvos botanikos istorijos, vadovėlių.
Vikingai (serialas)

Apžvalga

Serialas remiasi pasakojimais apie ankstyvųjų viduramžių Skandinavijos gyventojų reidus, mainus ir keliones. Pasakojami legendinio vikingų genties vado Ragnoro Lodbroko ir jo įgulos bei šeimos žygdarbiai, nupasakoti XIII a. sagose Ragnars saga Loðbrókar ir Ragnarssona þáttr bei Sakso Gramatiko XII a. parašytame veikale Gesta Danorum. Skandinavų legendinės sagos iš dalies buvo pramanyti pasakojimai, paremti jų žodine tradicija ir parašyti nuo atpasakojamų įvykių praėjus 200–400 metų. Daugiau įkvėpimo semtasi iš to laikotarpio istorinių šaltinių, kaip kad vikingų reidas Lindisfarne, pavaizduotas antrajame sezone, arba Ahmado ibn Fadlano X a. pasakojimai apie Rusios kaganatą. Serialo veiksmas vyksta išaušus Vikingų erai, kurios pradžią žymi reidas Lindisfarne 793 metais.
Dovydiškis

Istorija

XIX a. pradžioje Dovydiškio dvaras priklausė bajorams Radenams (Reinhold vov Rahden). Po antrojo pasaulinio karo dvaro statiniai buvo suniokoti, išliko tik ita­liš­ko so­do sti­liaus parkas, Dovydiškio dvaro koplyčia.
Slovakijos vėliava

Slovakijos vėliava – suskirstyta į tris vienodo aukščio horizontalias juostas: viršutinę baltą, vidurinę mėlyną, apatinę raudoną. Į kairę (flagštoko) pusę nuo centro įkomponuotas Slovakijos herbas.
Vėliava įteisinta 1992 m. rugsėjo 3 d.

Istorija

Viduramžiais Slovakijos vėliava buvo dvispalvė (viršuje raudona, apačioje balta). Ant Nitros miesto antspaudo yra jau kitokia Slovakijos vėliava, panaši į Danijos, raudoname lauke baltas kryžius.
1848–1849 m. sukilimo prieš Vengriją metu pradžioje naudota raudona – balta vėliava, vėliau tarp jų atsirado mėlyna juosta.
Susikūrus Čekoslovakijai 1920 m. prie tradicinės čekų vėliavos (balta – raudona) po ilgų diskusijų buvo įdėtas mėlynas trikampis. Dabar tokia vėliava yra Čekijos vėliava.
1990 m. po „Aksominės revoliucijos“ Slovakija susigrąžino trispalvę savo vėliavą, bet be dabar esamo herbo. Šis buvo įkomponuotas 1992 m., kad vėliava daugiau skirtusi nuo Rusijos ir Slovėnijos vėliavų.
Salduvės parkas

Salduvės parkas yra Šiaulių rytinėje dalyje, Salduvėje.
1957-1967 m. aplink Salduvės piliakalnį pasodinti pušynėliai. Žaliuoja Veimuto, kupliosios, paprastosios ir švelniaspyglės pušys. Salduvės parkas kartu su Talšos parku sudaro didžiausią Šiaulių žaliąjį masyvą - plotas 100ha. Parkas vardą gavo nuo čia dunksančio Salduvės piliakalnio, kurio statūs šlaitai - 10 -14 m aukščio. Piliakalnio viršuje esančią aikštelę juosė 50 m ilgio pylimas (dabar jau nuslinkęs). Per karus čia prikasinėta apkasų. Senovėje iš šiaurės ir rytų piliakalnį supo pelkės, o iš vakarų - 10 m pločio griovys, už kurio buvo dar vieno 2 m aukščio ir 180 m ilgio pylimo lankas. Spėjama, jog čia buvusi pilis.
2003 metais rytinėje Talšos ežero pakrantėje, Talšos bei Salduvės parkuose buvo įrengtas „Talšos ekologinis takas“. Taką sudaro 23 stotelės, jose pastatyti informaciniai stendai.
Tarptautinio Teisingumo Teismo advokatų sąjunga

Tarptautinio Teisingumo Teismo advokatų sąjunga (angl. International Criminal Bar, ICB, pranc. Barreau Pénal International, BPI) – Tarptautiniame Teisingumo Teisme Hagoje registruotus advokatus vienijanti nevyriausybinė organizacija, asociacija.

Tikslai

Vienas iš ICB tikslų - garantuoti advokatų Teisingumo Teisme teisinę veiklą, advokatų nepriklausomumą, siekiant užtikrinti liudytojams ir kaltinamiesiems teisę į teisingą teismą. ICB veikia etikos, teisėkūros bei teisinio advokatų švietimo srityse, rengia seminarus, renginius.
ICB sąjunga įsteigta 2002 m. birželio 15 d. konferencijoje Monrealyje (Kanada). Pirmasis visuotinis susirinkimas įvyko 2003 m. kovo 21-22 d Berlyne, kur dalyvavo 400 narių iš 50 valstybių. Nariai yra iš visų žemynų. 4 Tarybos nariai kaip regioniniai koordinatoriai atsakingi už tokias pasaulio dalis kaip Azija, Lotynų Amerika su Karibika, Juodoji Afrika („Subsachara“) ir Arabų pasaulis.
Nuo 2005 m. ICB vadovauja vokietis Eberhard Kempf, vienas ICB steigėjų.
Bražiškiai II

Istorija

Spėjama, jog susiformavo iš bendros Bražiškių valdos XVII a., ją dalinantis ir ateinant naujiems savininkams.
Pokariu čia buvo kolūkio „Pirmūnas“ kontora.
Bangos ilgis

Bangos ilgis fizikoje

Akustinės bangos sklidimo greitis yra vadinamas garso greičiu. Kai elektromagnetinė arba akustinė banga pereina iš vienos terpės į kitą, pasikeičia jos sklidimo greitis, todėl pasikeičia ir bangos ilgis.
Citadele investicijų valdymas

Parex investicijų valdymas, PIV – Parex banko dukterinė įmonė, investicijų bendrovė, fondų valdymo įmonė, kuriai 2004 metų balandžio 22 d. LR Vertybinių popierių komisija suteikė licenciją (Nr. VĮK-007) veikti pagal kolektyvinio investavimo subjektų įstatymą.

Nuorodos, šaltiniai

Bendrovės „Parex PIV“ tinklalapis
Kaponė

Kaponė – įrankis, skirtas pašarams, mėsai kapoti. Būna ilgakotė arba trumpakotė. Ilgakotė būna su tiesia arba S formos geležte, ja kapojama giliuose induose – loviuose, kibiruose, rėčkose, ausekliuose. Trumpakotė būna su trumpu horizontaliu kotu ir sunkia geležte. Ja kapojama ant plokščių paviršių.
Iki XX a. pr. su kapone kapota mėsa, kopūstlapiai, vėliau – buroklapiai, bulvės, pašarinės žolės.
Mindaugas Zaremba

Biografija

1999 m. Vilniaus universitete įgijo biochemijos bakalauro laipsnį. 2006 m. apgynė fizinių mokslų (biochemijos) daktaro disertaciją. Stažavosi Vokietijoje, Danijoje, Nyderlanduose bei Didžiojoje Britanijoje.
2014 m. už darbų ciklą „Nauji taikiniui specifinių endonukleazių sąveikos su DNR reguliacijos ir katalizės mechanizmai (2002–2013)“ apdovanotas Lietuvos mokslo premija (kartu su Giedriumi Sasnausku ir Gintautu Tamulaičiu).
Gižiemiai

Istorija

XIX a. buvo Gižiemių kaimas ir palivarkas, XX a. pr. – Dautartams priklausanti okolica.

Aplinkinės gyvenvietės

Pakalniškiai – 1 km
Gožiai – 1 km
Pernarava – 2 km
Abiategrasas

Istorija

Miestas atsirado romėnų laikais. Jo pavadinimas kildinamas nuo derlingo slėnio. 1304 m. dokumente miestas vadinamas Habiate qui dicitur Grasso, o laikui bėgat pavadinimas sutrumpėjo iki Abiategraso.
1524 m. balandžio 30 d. garsus prancūzų riteris Pierre Terrail buvo mirtinai sužeistas, kai gynė iš Italijos besitraukiančią prancūzų armiją.
Abiategrasui suteiktas miesto titulas karaliaus dekretu 1932 m. kovo 31 d.
Marbachas prie Nekaro

Istorija

Marbachas žinomas kaip klasikinio poeto ir dramaturgo Frydricho Šilerio gimtinė.
Miestas turi vaizdingą centrą, kuriame yra kelios bažnyčios (senesnė – nuo XVI a.) Ir daugybė istorinių namų, įskaitant namą, kuriame gimė Šileris.
Antanava (Gudžiūnai)

Istorija

Pavadinimas asmenvardinės kilmės, nuo vyriško vardo Antanas.
XX a. pr. buvo Surviliškio valsčiuje, Račinskių valda.
Pachtakor Proletar

Istorija

Įkurtas 1989 m. Žaidė aukščiausioje šalies futbolo lygoje nuo 1992 m.
40 Wall Street

Istorija

40 Wall Street buvo projektuojamas taip, kad būtų 41 m (135 pėdomis) aukštesnis už netoliese stovintį Woolworth Building, pastatytą 1913 m. Tačiau pastato planas buvo pakeistas taip, jog šis būtų dvejomis pėdomis aukštesnis už Chrysler Building, savo ruožtu turėjusį būti 282 m (925 pėdų) aukščio. Visgi baigus statyti 40 Wall Street, Chrysler Building statytojai sumaniai pakeitė projekto aukštį. 38 metrų (125 pėdų) antena buvo slaptai prijungta prie pastato karūnos, išpildant Volterio Kraislerio svajonę turėti aukščiausią pastatą pasaulyje. Tokia šlovė neilgai truko ir pastatą po metų, 1931 m., aplenkė Empire State Building.
Vandžiogalos Švč. Trejybės bažnyčia

Istorija

Jonas ir Marija (Lopacinskaitė) Rostovskiai 1664 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji minima 1669 m. Vilniaus vyskupijos sinodo sąrašuose. Nuo 1777 m. minima parapinė mokykla. Bažnyčioje 1782–1852 m. pamokslai sakyti lietuvių ir lenkų kalbomis (vėliau tik lenkiškai).
1817 m. bažnyčia sudegė. Klebonas Mikas Kazlauskas su parapijiečiais 1830 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. Ji 1849 m. drauge su Kauno dekanatu prijungta prie Žemaičių vyskupijos. Rusijos valdžia 1863 m. apkaltino kleboną Antaną Kazlauską sukilėlių rėmimu ir ištrėmė į Sibirą (1871 m. grįžo į Kuršą). Klebonas Mikas Viršila bažnyčiai 1880 m. pristatė bokštą ir varpinę.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su apside ir aukštu bokštu. Virš apsidės kraigo iškilęs bokštelis. Vidus 3 navų. Šventorius apjuostas statinių tvora su stulpiniais vartais. Prie bažnyčios stovi stulpinė varpinė.
Ross Barkley

Klubinė karjera

Sulaukęs 11 metų, Barklis ėmė treniruotis „Everton“ jaunimo komandoje. Į pagrindinės komandos sudėtį jis buvo įtrauktas prieš 2010–2011 m. sezoną, tačiau rungtynėse už Anglijos U-19 rinktinę lūžusi koja sugriovė viltis debiutuoti Premier League.
Pirmąsias rungtynes pagrindinėje sudėtyje Barklis sužaidė 2011–2012 m. sezone prieš „Queens Park Rangers FC“ ir buvo pripažintas geriausiu rungtynių žaidėju. Keletas sėkmingų pasirodymų netruko pakelti futbolininko vertę ir 2011 m. gruodį jis pasirašė 4 su puse metų sutartį.
2012 m. rugsėjį jis buvo mėnesiui paskolintas „Sheffield Wednesday FC“. Po sėkmingo žaidimo nuomos laikotarpis buvo pratęstas ir Barklis klube per sezoną sužaidė 13 rungtynių, pelnydamas 4 įvarčius. Grįžęs į „Evertoną“, 2013 m. sausį jis vėl buvo paskolintas vienam mėnesiui, šį kartą „Leeds United AFC“ komandai.
2013–2014 m. sezone jis prisijungė prie pagrindinės „Evertono“ komandos ir pelnė pirmąjį įvartį debiutinėse rungtynėse su „Norwich City FC“ (2–2). Barkliui pavyko įsitvirtinti pagrindinėje komandos sudėtyje ir, sezonui įpusėjus, jis jau buvo pelnęs keletą geriausio rungtynių futbolininko apdovanojimų.

Tarptautinė karjera

Barklis yra rungtyniavęs visose Anglijos jaunimo rinktinėse. U-16 komandoje jis debiutavo 2008 m. rugsėjį, būdamas 14 metų. 2010 m. su U-17 rinktine jis laimėjo Europos čempionatą, per kurį pelnė 2 įvarčius.
2013 m. rugpjūtį Barklis buvo pakviestas į nacionalinę Anglijos rinktinę, kurioje debiutavo po mėnesio Pasaulio čempionato atrankos rungtynėse su Moldova (4–0), kai pakeitė Jack Wilshere.