google/wiki40b huggingface dataset:
Calvin Klein (kompanija)

Istorija

1967 m. Calvin Klein įkūrė savo vardo kompaniją „Calvin Klein, Ltd“, kartu su savo vaikystės draugu Barry Schwartz, kuris turėjo nuosavą maisto prekių parduotuvę. Schwartz tapo Klein verslo partneriu ir paskolino jam 10 tūkst. JAV dol., kad jis galėtų pradėti savo verslą nuo pat pradžių. 1968 m. kompanija pritraukė investuotojų, pardavimų pajamos pasiekė 1 mln. dolerių; kompanija Niujorke įkūrė centrinę būstinę, kuri išliko toje pačioje vietoje iki šiol. 1969 m. „Calvin Klein“ pilkas iš vilnos pagamintas paltas buvo panaudotas mados žurnalo „Vogue“ viršelyje. 1971 m. pardavimai pasiekė 5 mln. dolerių. 1972 m. be jau parduodamų moteriškų paltų bei kostiumų kompanija pristatė kasdienio stiliaus drabužių linijas.
1977 m. kompanija uždirbo 90 mln. dolerių, pristatoma nauja džinsų linija. 1978 m. pradėti leisti ir vardiniai kvepalai, taip pat pristatomos ir vyriškų drabužių kolekcijos. Vėliau išleidžiamos itin pasisekusios reklamos, „Calvin Klein“ tampa viena žinomiausių vardų JAV mados pasaulyje. 1982 m. pristatoma pirmoji vyriškų apatinių drabužių kolekcija. Kitais metais išleidžiamos ir moterims skirtos apatinio trikotažo prekės (vėliau parduotos), kompanija pervadinama į „Calvin Klein Industries“. Kiek vėliau kompanija pradėjo patirti nuostolius, įklimpo į skolas, o 1992 m. beveik bankrutavo, tačiau per devintą dešimtmetį sugebėjo atgauti savo gerą vardą, labiausiai dėl itin nusisekusių apatinių drabužių kolekcijų bei „Calvin Klein“ vardo kvepalų.
2002 m. kompanija buvo parduota holdingui „PVH“. 2010 m. „Calvin Klein“ produktų pardavimai siekė 4,6 mlrd. eurų. Pats kompanijos įkūrėjas nuo 2003 m. nėra susijęs ir neprisideda prie verslo veiklos.

Kolekcijos

„Calvin Klein“ vardas yra vienas žinomiausių visame pasaulyje. Kompanijai priklauso įvairūs prekių ženklai, įskaitant „Calvin Klein Collection“, „Calvin Klein Platinum Label“, „Calvin Klein White Label“, „Calvin Klein Jeans“, „Calvin Klein Underwear“, taip pat „Calvin Klein“ kvepalai. Kompanijos produckija yra orientuota į aukštesnias pajamas gaunančius asmenis, priskiriama prie prabangos prekių. 2012 m. kompanijos pajamos siekė 7,6 mlrd. JAV dol., prekės buvo prieinamos daugiau nei 100-ame pasaulio šalių.
Metras

Metras (žymima m; iš sen. gr. μέτρον 'matas, matuoklė') – ilgio arba atstumo matas, bazinis SI sistemos  vienetas.
1791 m. metras buvo apibrėžtas Prancūzijos Mokslų Akademijos kaip 1/10 000 000 atstumo nuo pusiaujo iki Šiaurės ašigalio, matuojant per Paryžių. Dabar jis Tarptautinio svorių biuro apibrėžiamas kaip atstumas, kurį nuskrieja šviesa visiškame vakuume per 1/299 792 458 sekundės dalį.

Istorija

Metras pirmą kartą buvo įvestas Prancūzijoje XVIII a.
1795 m. balandžio 7 d. Prancūzijos Nacionalinis Konventas priėmė įstatymą dėl metrinės sistemos įvedimo. 1795 m. buvo pagamintas pirmasis metro etalono prototipas.
2018 m. lapkričio 26 d. Generalinė svorių ir matų konferencija (pranc. Conférence Générale des Poids et Mesures, CGPM) nutarė pakeisti sistemos SI pagrindinių fizikinių dydžių vienetų apibrėžimus ir susieti juos su patikslintomis fundamentaliųjų gamtos konstantų vertėmis. Naujoji SI įsigaliojo 2019 m. gegužės 20 d.
Pagudėnai

Pagudėnai – viena iš vienuolikos prūsų grupių, paminėtų Petro Dusburgiečio. Pagudėnai gyveno Pagudėje (vok. Pogesanien; lot. Pogesania) – nedidelėje teritorijoje tarp Elbingo (Elbląg) ir Pasargės upių. Dabar tai Lenkijos Varmijos Mozūrų vaivadija. Pagudėnus kaip ir kitus prūsus užkariavo Vokiečių ordinas, ir jie suvokietėjo ar sulenkėjo. Senoji prūsų kalba išnyko apie XVII a.

Istorija

1237 m. Vokiečių ordinas, gavęs popiežiaus įsakymą užkariauti ir pakrikštyti pagonis prūsus, išsilaipino Pagudėje. Tuo metu Hanzos prekeiviai iš Liubeko buvo įkūrę Elbingo miestą prie Elbingo upės. Vokiečių ordino riterių atvykimas buvo kryžiaus žygio prieš pagudėnus pradžia, nes riteriai turėjo pakrikštyti prūsus ir valdyti Prūsiją. Pagudėnai netrukus sugriovė Elbingą, bet riteriai vėl jį atstatė. Elbingas liko vienu Teutonų ordino atramos taškų, netrukus tapo uostu prekybos centru. Elbingo miestas buvo bazė, iš kurios buvo rengiami tolimesni Prūsijos puldinėjimai.
Pagudėnai prisidėjo prie kitų prūsų kilčių Pirmajame prūsų sukilime (1242–1249). Jie nepasirašė Christburgo sutarties ir kovojo iki 1251 ar 1252 m. Pagudėnai buvo priversti pasiduoti, nes Vokiečių ordiną rėmė vis nauji iš Vokietijos siunčiami pastiprinimai.
Didžiojo prūsų sukilimo metu (1260–1274) pagudėnai vadu išsirinko Auktumą ir įsijungė į kovą. Jie užėmė mažesniąsias kryžiuočių pilis, bet Elbingo pilies paimti jiems nepavyko.

1271 m. įvyko Christburgo mūšis, kai jungtinės bartų (vadas Divonis) ir pagudėnų (vadas Linkus) surengė antpuolį į Kulmo žemę. Mūšyje buvo nukauti 12 riterių ir iki 500 kitų Ordino kareivių. Prūsai apgulė Christburgą ir beveik jį paėmė. Tačiau netrukus atvyko kavalerija iš Elbingo ir prūsams teko trauktis. Pagudėnai ilgiausiai kovėsi Didžiajame prūsų sukilime. Jie surengė netikėtą Elbingo antpuolį, iš pasalų užpuolė jo įgulą. 1274 m. Ordino riteriai surengė keršto žygį prieš pagudėnus. Jie užėmė Heilsbergo pilį, kuriame buvo sukilėlių pagudėnų štabas, ir sukilimas pasibaigė.
Netrukus pagudėnai vėl sukilo. 1276 m. pasklido žinia, kad sūduvių vadas Komantas (kitaip dar Skalmantas) sėkmingai puldinėja Ordino valdas ir, padedamas lietuvių, surinko apie 4000 karių Kulmo žemei pulti. Tačiau kitos prūsų kiltys prie Trečiojo sukilimo neprisidėjo. Pagudėnai netrukus buvo numalšinti, ir dalis išlikusiųjų persikėlė į Lietuvos Didžiąją kunigaikštystę.

Paskutinis bandymas atkovoti laisvę įvyko 1286 m., kai pagudėnai ir bartai sutarė pakviesti Riugeno kunigaikštį, kuris buvo Pomeranijos kunigaikščio Sviatopolko II (Świętopełk II) anūkas, kad šis išlaisvintų nuo riterių valdžios. Daugelis vietinių gyventojų buvo paversti baudžiauninkais, ir riteriai kvietė vokiečius kolonistus, kad šie apgyventų ištuštėjusią Pagudę. Po kurio laiko vokiečių skaičius viršijo pagudėnų skaičių, ir po kelių šimtų metų pagudėnai buvo visiškai asimiliuoti.
Karo Dievas

Siužetas

Filme pasakojama apie emigrantų iš Tarybų Sąjungos sūnų, Jurijų Orlovą, kuris tapo vienu žinomiausiu ginklų prekeiviu pasaulyje. Jurijaus tėvai iš Odesos (Ukrainos TSR) emigravo į Jungtines Valstijas ir įsikūrė Niujorko priemiestyje, Braiton Byče, kur atidarė nuosavą restoraną. Vieno susišaudymo restorane metu, jis suvokia, kad restoranų paskirtis tiekti klientams maistą, o pats nusprendžia, kad pelningiausias verslas, kokiu jis galėtų užsiimti yra ginklų kontrabanda, mat tokiame neapykantos prisisunkusiame pasaulyje ginklų niekada nebus per daug.
Jurijus savo prekes pradeda tiekti vietinėms nusikaltėlių gaujoms. Sugriuvus Tarybų Sąjungai, daugumoje posovietinių šalių liko gausybė karinės technikos, Jurijus, padedamas jo jaunesniojo brolio Vitalijaus, tuo pasinaudoja ir netrukus jų ginklų jau galima įsigyti didžiausiuose pasaulio „karštuosiuose taškuose“.
Tačiau ne viskas klostosi kaip tikėtasi... Jurijų persekioja Interpolo agentas Džekas Valentinas, negana to, jo žmona ir sūnus jį palieka, o brolis žūsta vieno iš sandorių metu. Galop Jurijų sučiumpa, bet jis greitai yra paleidžiamas dėka gerų ryšių su JAV vyriausybe ir tęsia savo veiklą, pripažindamas, kad galbūt vėliau ta pati vyriausybė atsisuks prieš jį.
Tadas Poška

Biografija

Mokėsi Švėkšnos gimnazijoje, Telšių kunigų seminarijoje (1940–1941 m. Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje). 1943 m. pavasarį baigė kunigų seminariją ir gruodžio 8 d. Tauragės bažnyčioje vyskupo Vincento Borisevičiaus įšventintas kunigu.
Dirbo vikaru Tauragėje, Telšių katedroje, Švėkšnoje, Klaipėdoje; klebonu – Palangoje, Alsėdžiuose, Užventyje, Sedoje, Šilalėje. Susilpnėjus sveikatai, buvo altaristas Rietave. Po to dirbo klebonu Gardame, Žemaičių Naumiestyje, aptarnaudamas Degučius, Luokėje, aptarnaudamas Upyną, Telšiuose, Mažeikiuose, dėstytoju Telšių kunigų seminarijoje, dvasios tėvu Telšių mažojoje seminarijoje. Tuo pat metu ėjo dekano ir Telšių vyskupijos tribunolo oficiolo pareigas, buvo Kunigų tarybos narys ir konsultorius. 1993 m. spalio 8 d. popiežius Jonas Paulius II suteikė jam monsinjoro titulą.
Laisvalaikiu kūrė eilėraščius. Visi jo eilėraščiai ir juodraščiai sudėti į knygą „Mėnulio ašara žieduos“. Palaidotas Telšių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios šventoriuje.
Bronislovas Matelis

Biografija

1983 m. baigė Panevėžio hidromelioracijos technikumą, 1995 m. – Vilniaus universiteto Žurnalistikos institutą, įgydamas spaudos žurnalisto specialybę. 2012 m. baigė Vilniaus universitete verslo vadybos magistrantūros studijas (organizacijų valdymas).
Spaudoje bendradarbiauti pradėjo 1984 m. Straipsnius skelbė žurnale „Švyturys“, laikraštyje „Panevėžio tiesa“, savaitraštyje „Panevėžio savaitė“. 1989–1990 m. Panevėžio Sąjūdžio laikraščio „Laisvas žodis“ korespondentas, rengė ir vedė „Sąjūdžio žinių“ laidas per Panevėžio miesto laidinį radiją. 1990–1991 m. – Panevėžio miesto tarybos atstovas informacijai. 1992 m. padėjo steigti nepriklausomą laikraštį „Aukštaitijos rytas“, jo redaktoriaus pavaduotojas. 1992–1994 m. laikraščio „Panevėžio rytas“ korespondentas. 1994–1997 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ korespondentas Panevėžyje. 1997–2000 m. dienraščio „Panevėžio balsas“, 2000–2016 m. „Panevėžio rytas“ vyriausiasis redaktorius ir leidėjas. Naujienų portalo lrytas.lt apžvalgininkas. Daugiausia rašo apie kriminalinius ir ekonominius nusikaltimus, pramonės, politikos, sporto temomis. 
1990–1995 m. Panevėžio miesto tarybos narys. Nuo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys.
Panevėžio badmintono klubo narys, alpinistas.
Noginskas

Istorija

Minimas nuo 1389 m. kaip Рогожи. 1781 m. suteiktos miesto teisės ir vardas Богородск, pakeistas 1930 m. į Ногинск bolševiko V. Nogino garbei.
1924 m. Noginske pastatytas pirmasis paminklas V. Leninui.
Girdenių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos pakraštyje, Veretos dešiniajame krante. Upelis jį juosia iš rytų, pietų ir vakarų. Aikštelė buvo ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, apie 45 m ilgio ir iki 35 m pločio, kiek iškiliu viduriu. Joje apie 1930 m. ariant buvo rastas akmeninis kirvis. Radinys neišliko. Šiaurinėje jos pusėje buvo supiltas apie 40 m ilgio, 0,8 m aukščio, 14 m pločio pylimas, už kurio iškastas griovys. Šlaitai vidutinio statumo, 4 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas ariant, apie 1970 m. nustumdytas melioruojant, buvo sunaikinta beveik visa aikštelė ir gynybiniai įrenginiai. Piliakalnio vieta dirvonuoja, pietinis šlaitas ir buvęs aikštelės kraštas apaugęs lapuočiais.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – XIII a.

Tyrimai

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1966 m. atliko Lietuvos istorijos institutas.

Aplinkiniai piliakalniai

Straujeniekų piliakalnis 8 kmLankių piliakalnis 8 kmRitinės piliakalnis 15 kmVeitelių piliakalnis 7 km
Kivylių piliakalnis 8 kmDapšių piliakalnis 18 kmErslos piliakalnis 15 km
Jedžiotų piliakalnis 9 kmPūčkorių I piliakalnis 19 km
Šarnelės piliakalnis 17 kmVadagių piliakalnis 13 km
Renavo piliakalnis 15 km
Kalkiljos muchafaza

Administracinis suskirstymas

Muchafazos sudėtyje yra 4 savivaldybės, 18 kaimų.
Ruklos piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Neries slėnio ir bevardžio upelio suformuotame aukštumos kyšulyje. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 8 m ilgio, 6 m pločio pietvakarių pakraštyje. Čia iš priemolio supiltas 2 m aukščio, 13 m pločio, 5 m pločio viršuje pylimas, už kurio iškastas 10 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 15 m aukščio.
Piliakalnį labai sužalojo tarybiniai kareiviai, aikštelės centre iškasę didžiulę duobę, o į pylimą įkasę sandėliuką. Archeologinių tyrimų metu jo vieta užpilta, pats piliakalnis intensyviai tvarkomas: sandėliukas demontuotas, duobės užpiltos, pietiniame šlaite ėjusio kelio vietoje įrengti laiptai, aikštelėje pastatyti suoliukai, nukirsta dauguma medžių; nugriauta dalis garažų priešais piliakalnį. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 2400 m².
Archeologinėje literatūroje minima senovės gyvenvietė (į pietvakarius nuo piliakalnio) ir antrasis piliakalnis Rukloje. Šie objektai buvo sunaikinti įrengiant karinę teritoriją.

Aplinkiniai piliakalniai

Laukagalių piliakalnis 6 km
Lokėnėlių piliakalnis 5 kmPiliakalnių piliakalnis (Jonava) 18 kmDubių piliakalnis 11 km
Sližių piliakalnis 14 kmPiepalių piliakalnis 40 kmPadaigų piliakalnis 3 km
Mančiušėnų piliakalnis 16 kmMažųjų Žinėnų piliakalnis 17 km
Karmėlavos piliakalnis 21 kmBijautonių piliakalnis 25 kmTartoko piliakalnis 6 km
Jurgis Algirdas Juozulynas

Jurgis Algirdas Juozulynas (g. 1941 m. balandžio 15 d. Kapčiamiestyje) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1973 m. baigė mediciną Vilniaus universitete. 1992 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
1973–1981 m. dirbo Epidemiologijos, mikrobiologijos ir higienos institute. 1981–1988 m. Medicinos mokslų koordinavimo tarybos mokslinis sekretorius. 1988–1993 m. Sveikatos apsaugos ministerijos Mokslo ir mokymo skyriaus viršininkas. 1993–1996 m. Sveikatos programų koordinavimo centro, 1997–1998 m. Sveikatos teisės ir ekonomikos centro direktorius, nuo 1998 – direktoriaus pavaduotojas. Nuo 1985 m. dėsto Vilniaus universitete, nuo 1994 m. profesorius. Nuo 1998 m. Darbo ir gaisrinės saugos katedros profesorius.
Tarptautinio žurnalo „Acta medica Lituanica“, žurnalų „Medicinos teorija ir praktika“ ir „Visuomenės sveikata“ redakcinės kolegijos narys, žurnalo „Sveikatos mokslai“ redakcinės kolegijos pirmininkas. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys, Tarptautinės ekologijos ir žmonių saugos mokslų akademijos tikrasis narys, Valstybinio eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto senato narys, Ftiziatrijos ir pulmonologijos centro mokslinės tarybos narys.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo sritys – žmogaus organizmo psichofiziologiniai ypatumai, profesinė adaptacija, reabilitacija, gyvenimo kokybės tyrimai ir sveika gyvensena. 6 išradimų autorius. Spaudoje paskelbė 230 mokslinių darbų aktualiais medicinos ir profesinės saugos, sveikos gyvensenos ir ligų profilaktikos klausimais.
Daugiau dolerių MakGregorams

Turinys

Premijų medžiotojas Džordžas Forsaitas savo aukoms pritraukti naudoja žmoną Gledis, tačiau kartą planas nesuveikia ir šią nužudo banditas Džo Saksonas. Džordžas mėgina atkeršyti, tačiau nespėja – tai padaro nežinomas klajūnas MakGregoras.
Sekančiu Forsaito taikiniu tampa aukso kasykloje besislapstantis Rosas Stiuartas, tačiau jam iš paskos seka ir MakGregoras. Sužinojęs apie du atskirai veikiančius medžiotojus, Rosas nusprendžia juos supriešinti, o pats su sėbrais – pasprukti, tačiau jam nepavyksta. Atsiskaitę su Stiuartu, Forsaitas ir MakGregoras turi dar išsiaiškinti tarpusavyje...
Nereta

Istorija

Nereta (kaip Nirica) rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1298 m. Miesto statusą įgavo 1672 m. 1709–1711 m. Neretoje siautė maro epidemija, liko tik keli gyventojai. 1950–1990 m. turėjo miesto tipo gyvenvietės statusą.
Unitarinė valstybė

Unitarinė valstybė – valstybė, kurios trys organai pagal konstituciją yra valdomi kaip vienas vienetas, su vienu įstatymų leidžiamuoju organu. Vyriausybės politinė jėga tokiose valstybėse gali būti paskirstyta į nacionalinę, regioninę ar renkamų vietinių asamblėjų, kurias valdo gubernatoriai ir merai, tačiau centrinė valdžia išsaugo principinę teisę tokias perduotas teises panaikinti.
Išskirtinė ekonominė zona

Išskirtinė ekonominė zona (išimtinė ekonominė zona) – teritorija, pagal Jūrų teisės konvencijos (JTK) V dalies nuostatas esanti už teritorinės jūros ir su ja besiribojanti. Išskirtinėje ekonominėje zonoje galioja JTK V dalyje nustatytas ypatingas teisinis režimas, pagal kurį visos pakrantės valstybės teisės ir jurisdikcija bei kitų valstybių teisės ir laisvės yra nustatytos atitinkamomis JTK Konvencijos nuostatomis. Išskirtinės ekonominės zonos plotis negali viršyti 200 jūrmylių nuo bazinių linijų, nuo kurių yra matuojamas teritorinės jūros plotis.
Tais atvejais, kai JTK Konvencija nesuteikia teisių arba jurisdikcijos išskirtinėje ekonominėje zonoje pakrantės valstybei ar kitoms valstybėms ir kai kyla pakrantės valstybės ir bet kokios kitos valstybės ar valstybių interesų konfliktas, toks konfliktas turi būti sprendžiamas teisingumo pagrindu ir atsižvelgiant į visas svarbias aplinkybes ir į interesus, turinčius svarbos ginčo šalims ir visai tarptautinei bendrijai.
Andrea Agnelli

Andrea Agnelli (g. 1975 m. gruodžio 6 d.) yra Italijos verslininkas. Šiuo metu jis vadovauja Italijos futbolo klubui Juventus. Agnelli taip pat yra įmonių FIAT ir Exor valdybos narys.
Andrea tėvas Umberto Agnelli buvo Juventus savininkas ir Italijos politikas. Andrea baigė aukštąsias studijas Oksforde ir Milane. Vėliau jis dirbo kompanijose Piaggio, Auchan ir Ferrari.
Nuo 2001 iki 2004 m. Andrea Agnelli dirbo Altria (taip pat žinoma kaip Philip Morris International) grupėje.
2007 m. italas įkūrė holdingo kompaniją Lamse S.p. A, kuriai vadovauja iki šiol.
2010 m. gegužės mėnesį Andrea tapo Juventus klubo vadovu. Tokiu būdu jis pratęsė savo giminės tradiciją – šiam klubui vadovavo jo tėtis, senelis ir prosenelis.
Nijolė Anisimovienė

Nijolė Anisimovienė (g. 1944 m. rugsėjo 29 d. Geležūnuose, Birštono valsčius) – Lietuvos biologė, augalų fiziologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija

Baigė Nemajūnų vidurinę mokyklą. 1967 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1994 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Nuo 1970 m. dirba Botanikos institute. Tiria fitohormono indolit-3-acto rūgšties apykaitą dygstančiose sėklose, auksiną jungiančius baltymus. Paskelbė mokslinių straipsnių.
Ornas (departamentas)

Ornas (61) (pranc. L’Orne) – Prancūzijos departamentas šalies šiaurės vakaruose, Žemutinės Normandijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Alensonas (Alençon). Generalinės tarybos pirmininkas Žeraras Burelis (Gérard Burel).
Departamente 3 apskritys, 40 kantonų, 41 municipalinis susivienijimas ir 505 komunos. Plotas – 6103 km². 1999 m. – 292 337 gyventojų, 48 gyv./km² .

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais.

Geografija

Orno departamentas ribojasi su Ero ir Luaros, Sarto, Majeno, Manšo bei Kalvadoso departamentais.

Klimatas

Klimatas okeaninis, su didele Atlanto įtaka.

Ekonomika

Žemės ūkis – pagrindinė ekonomikos šaka. Auginama daug žirgų. Gaminamas sūris kamemberas, kriaušių sidras puarė, kalvadosas, aperityvas pomo (Le pommeau de Normandie) ir kiti gastronomijos bei kulinarijos gaminiai.

Politika

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Danielis Gulė ir Alenas Lamberas, Atstovų rūmuose – 3 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 40 narių, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Rimtautas Kavaliauskas

Biografija

1996–2013 m. Kelmės ligoninės vyriausiasis gydytojas.
1990–1995 m. Kelmės rajono tarybos deputatas, 1997–2007 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys.
Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) Kelmės rajono skyriaus narys.
Sutuoktinė Alvyda Irena, vaikai Giedrė, Jūratė.
Biskupino gyvenvietė

Gyvenvietė

Gyvenvietė pastatyta 747-722 m. pr. m. e. iš ąžuolinių rąstų. Užima apie 2 ha. Gyvenvietė aptverta gulsčių kuolų bangolaužiais, rentininės konstrukcijos medine žemės ir akmenų pripildyta siena–pylimu su tiltu bei įvažiavimo vartais. Vidinėje sienos pusėje yra pagrindinė gatvė, suformuota ratu ir 13 gatvelių tarp ilgųjų namų. 102–106 namuose po 70–90 m² gyveno 1000–1200 žmonių. Tarpgentinių kovų laikotarpiu apie V a. Biskupino gyvenvietė sunyko.

Tyrimai

Gyvenvietę 1933 m. atrado mokytojas Valentas Švaiceris, 1932 m. atvykęs mokytojauti į Biskupiną ir ežero pakrantėje radęs senovinės keramikos šukių. 1933–1939 m., 1947–1963 m. gyvenvietę tyrinėjo Juzefas Kostševskis, Zdislavas Rajevskis, 1941–1942 m. – Hansas Šleifas. Ištirta 75 % ploto. Biskupino gyvenvietė – archeologijos muziejus rezervatas. Tyrinėdamas šią gyvenvietę Voicechas Kučka pirmą kartą Lenkijoje panaudojo aerofotografiją.
Henry Potez

Anri Potezas (Henry Potez; 1891 Méaulte – 1981 Paryžiuje) – Prancūzijos aviacijos pramonininkas

Biografija

Studijavo Prancūzijos aeronautikos mokykloje Supaéro. Kartu su Marseliu Blochu (Marcel Bloch) išrado Potez-Bloch propelerį, kuris po 1917 m. buvo naudojamas daugelyje Pirmojo pasaulinio karo Sąjungininkų lėktuvų.
1919 m. jis įkūrė savo kompaniją Potez, kuri tarpukaryje gamyklose, tada buvusiose vienomis moderniausių pasaulyje, pagamino daug sausumos ir vandens lėktuvų. 1923 m. jis nupirko Alessandro Anzani kompaniją. Daug Potezo lėktuvų, pvz., Potez 25, 39, 54, 62, 63 turėjo tarptautinį pasisekimą, buvo pasaulio rekordininkai.
Per 20 metų Potezo gamyklose buvo pagaminta apie 7000 lėktuvų, buvo sukonstruota apie 40 prototipų, iš kurių 20 buvo perduoti gamybai.
1936 m. jo gamyklos, laikytos strategiškai svarbiomis, buvo nacionalizuotos Prancūzijos vyriausybės (tada valdžioje buvo Front populaire).
Po Antrojo pasaulinio karo Potezo kompanijos inžinerijos skyrius sukonstravo dvivietį dvivariklį mokomąjį reaktyvinį lėktuvą Magister, kuris turėjo didelį pasisekimą. Gamybon paleistas 1952 m. jis buvo vadinamas Fouga Magister ir naudojamas daugelio pasaulio šalių oro pajėgose.
Ulusas

Ulusas (jak. улуус, iš mongolų k. – „liaudis, valstybė“) – Mongolų imperijos administracinis vienetas. Vėliau šis terminas paplito po tiurkiškas Rusijos tautas. 1920–1943 m. ulusais vadinti Kalmukijos rajonai. Dabar ulusas yra rajono atitikmuo Jakutijoje, be to, Buriatijoje ulusais vadinamos kaimo bendruomenės.
Havanos katedra

Havanos katedra (isp. Catedral de la Virgen María de la Concepción Inmaculada de La Habana, Havanos Mergelės Marijos nekaltojo prasidėjimo katedra, arba Catedral de San Cristóbal de La Habana, Havanos Šv. Kristoforo katedra) – barokinio stiliaus Romos katalikų katedra Kubos sostinėje Havanoje. Havanos kardinolo arkivyskupo buveinė. Architektas – italas Francesco Borromini. Katedra taip pat yra pašvęsta Šv. Kristoforui, todėl ji kartais vadinama Šv. Kristoforo katedra.
Katedra išsiskiria tuo, kad jos barokinis fasadas yra asimetrinis: vienas bokštas platesnis už kitą. Šis sprendimas buvo priimtas siekiant palengvinti lietaus vandens nutekėjimą gatvėmis iš aikštės.

Istorija

Bažnyčios statybą jėzuitai pradėjo 1748 m. 1767 m. jėzuitai buvo išvaryti iš Ispanijos ir jos užjūrio teritorijų, bet statyba nenutrūko. 1777 m. pastatas buvo baigtas, 1787 m. buvo įkurta Havanos vyskupija ir bažnyčia tapo katedra – viena seniausių Amerikoje. 1795–1898 m. katedroje buvo laikomi Kristupo Kolumbo palaikai. Vėliau jie buvo perkelti į Seviliją Ispanijoje. 1982 m. Havanos senamiestis, kuriame yra ir katedra, buvo paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu.
1958 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

1958 m. Lietuvos šachmatų čempionatas – tai 25-asis Lietuvos vyrų ir 11-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Romas Batūra

Biografija

1960 m. baigė Vilniaus universitetą. 1960–1967 m. dirbo Istorijos institute. 1967–1972 m. Kultūros ministerijos Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos pirmininkas. 1972 m. istorijos mokslų kandidatas. 1972–1990 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1978 m. docentas. Nuo 1990 m. Vilniaus pedagoginio universiteto Lietuvos istorijos katedros vedėjas. Nuo 2006 m. Karo akademijos docentas.
1993 m. gruodžio mėn. – 2000 m. Sąjūdžio tarybos pirmininkas. Lietuvos kultūros fondo prezidiumo narys. Lietuvos aukštųjų mokyklų mokslo darbų „Istorija“ redakcinės kolegijos narys. Visuotinės lietuvių enciklopedijos bendradarbis.

Mokslinė veikla

Svarbiausiame veikale „Lietuva tautų kovoje prieš Aukso ordą“ pirmąkart ištyrė Lietuvos santykius (iki 1363 m.) su mongolais – totoriais. Spaudai lietuvių kalba parengė (iš lotynų kalbos vertė Leonas Valkūnas) Petro Dusburgiečio „Prūsijos žemės kroniką“ (1985 m.).