google/wiki40b huggingface dataset:
Vidmantas Egidijus Kurapka

Vidmantas Egidijus Kurapka – teisininkas, teisėtyrininkas kriminalistas (trasologas), Mykolo Romerio universiteto (MRU) prorektorius, profesorius.

Biografija

1975 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1988 m. balandžio 19 d. TSRS Sąjunginiame teismo ekspertizių mokslo tyrimų institute apgynė disertaciją tema „Trasologinis apsaugos įtaisų tyrimas”, teisės mokslų kandidatas (1993 m. nostrifikuotas socialinių mokslų teisės krypties daktaro laipsniu).
Nuo 1975 m. Lietuvos TSR teisingumo ministerijos Teismo ekspertizės mokslinio tyrimo instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis (pagal paskyrimą), 1979 m. išrinktas į vyresniojo mokslinio bendradarbio pareigas, nuo 1980 m. iki 1990 m. Instituto Trasologinių ir balistinių ekspertizių laboratorijos vedėjas, 1990 m. rugpjūčio 18 d. perkėlimo tvarka paskirtas Lietuvos policijos akademijos (LPA) Baudžiamojo proceso ir kriminalistikos katedros viršininku, nuo 1991 m. Kriminalistikos katedros vedėjas, nuo 1994 m. LPA (dabar– MRU) mokslo prorektorius. Nuo 1991 m. docentas, nuo 2001 m. MRU profesorius.
Nuo 1990/1991 m. m. dėsto kriminalistiką ir ekspertologijos problemas bakalauro ir magistro studentams, yra daugelio doktorantūros komitetų narys. Parengė per 100 mokslinių ir metodinių darbų (2 vadovėlius, 6 mokymo programas, per 40 publikacijų išspausdinta užsienyje etc.). Parengė daug daiktinių įrodymų, trasologinio tyrimo metodikų, įdiegtų į teisėsaugos įstaigų praktiką. Skaito pranešimus tarptautinėse mokslinėse konferencijose, buvo jų programų komiteto nariu. Nuo 2002 m. Lietuvos aukštųjų mokyklų bendrųjų vadovėlių leidybos komisijos prie Lietuvos mokslo tarybos pirmininkas, nuo 2006 m. valstybinių mokslo premijų komisijos narys.
1997–2001 m. Valstybinio mokslo ir studijų fondo remiamos Mokslo programos „Nusikalstamumas ir kriminalinė justicija” Tarybos pirmininkas, 2001–2004 m. – Mokslo programos „Nusikalstamumo Lietuvoje dinamika, prognozė, kontrolės kryptys ir šiuolaikinė kriminalistikos koncepcija” Tarybos pirmininkas; 1998–2001 m. TEMPUS PHARE projekto „Valstybės pareigūnų rengimas teisinės sistemos reformai” (JEP-IB-13053-98) kontraktorius ir koordinatorius.
Nuo 1998 m. iki 2004 m. Lietuvos teisininkų draugijos (LTD) valdybos pirmininkas, nuo 2004 m. LTD vicepirmininkas, nuo 1998 m. Lietuvos gyventojų patarėjų sąjungos prezidentas, nuo 1999 m. Lietuvos žemaičių kultūros ir akademinio jaunimo rėmimo fondo valdybos narys. Tarptautinės identifikacijos asociacijos (JAV) tikrasis narys.
Jurgis Stabinis

Jurgis Stabinis (1907 m. balandžio 14 d. – 1959 m. gegužės 31 d.) – Lietuvos geografas, pedagogas. Buriavimo ir kt. vandens sporto propaguotojas, lietuviškos stenografijos pradininkas.

Biografija

Ilgus metus gyveno Latvijoje, aktyvus Lietuvių bendruomenės narys. 1933–1935 m. kartu su Stasiu Burlevičiumi redagavo Rygos laikraštį „Lietuvis“. Pasirinko geografo kelią, Antrojo pasaulinio karo metais lietuviškai išleido Suomijos žemėlapį.  
Nuo 1944 m. rudens Vilniaus Pedagoginiame institute skaitė Bendrosios fizinės geografijos ir Dėstymo metodikos kursus. 1945–1952 m. buvo skiriamas Geografijos katedros vedėju, kartu buvo ir Geografijos fakulteto dekanu (1946–1952 m.). Paruošė geografijos vadovėlį mokiniams, jį, jau po autoriaus mirties suredagavęs ir papildęs, išleido Antanas Ivanauskas. Šis vadovėlis ilgą laiką buvo vertintas kaip pavyzdinis, išėjo keli jo leidimai. 1946 m. įsidarbino ir Vilniaus universitete, dėstė latvių kalbą bei mokė vertėjavimo meno. 
Nuo 1946 m. Institute vadovavo stenografijos kursams, šia raštvedyboje pritaikoma disciplina susidomėjo dar gyvendamas Rygoje (1929 m. kartu su stenografu Teodoru Ruoze latvišką Janio Ruozės sukurtą sistemą pritaikė lietuvių kalbai). Nuo 1955 m. stenografijos kursą skaitė ir būsimiems žurnalistams Vilniaus universitete.     
Žinomas buriuotojas ir jachtos kapitonas, buriavimo sporto aukščiausios kategorijos teisėjas. Parašė buriavimo vadovėlį, paruošė šios sporto šakos teisėjavimo metodiką. Vienas pirmųjų Vilniaus jachtklubo narių.
Mėgo grožinę literatūrą. Iš rusų kalbos išvertė I.Jefremovo fantastinį kūrinį  „Žvaigždžių laivai“ ir iš latvių – G. Cyrulio, A. Imermanio romaną  „Butas be numerio“.

Atminimo įamžinimas

Nuo 1963 m. Vilniaus vandenyse rengiama Buriavimo regata J. Stabinio taurei laimėti.
Rima Šidlauskienė-Zigmantaitė

Rima Šidlauskienė-Zigmantaitė (1943 m. liepos 11 d. Biržuose), choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

Baigusi Biržų 2-ąją vidurinę mokyklą, 1961–1965 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. L. Ragaišis), o 1965–1970 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. R. Kašponio klasė).
Nuo 1970 rudens Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, moksleivių choro studijos vadovė (1975–1977), nuo 1978 Muzikos skyriaus vedėja. Parengė 25 jaunuosius chorvedžius, kurių didžioji dalis įgijo ir aukštojo mokslo diplomus.
Be pedagoginio darbo, R. Šidlauskienė buvo Panevėžio kabelio dirbinių gamyklos mišriojo choro (1971–1972), Prekybos valdybos moterų choro (1974–1976) ir Respublikinės ligoninės moterų choro „Sedula“ (1977–1979) chormeisterė. 1980–1985 Panevėžio „Ekrano" dainų ir šokių liaudies ansamblio choro vadovė. Chorą parengė koncertams Lietuvoje, Vokietijoje, Vengrijoje ir Vietname, 1985 respublikinės dainų šventės konkurse su juo pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą.
Nuo 1987 Panevėžio miesto vaikų ir jaunimo dainų ir šokių ansamblio „Pynimėlis“ choro vadovė. Ansamblis koncertavo Vokietijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje, Anglijoje, Nyderlanduose, Belgijoje, Latvijoje ir Ukrainoje. Jis – 1995 respublikinio konkurso „Kadagys“ laureatas, o 1996 konkurse „Aguonėlė" pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą, 1996 tarptautiniame folklorinių ansamblių konkurse Anglijoje laimėjo trečiąją vietą, ansamblis parengtas 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Nemokamos atostogos

Nemokamos atostogos - atostogų rūšis.
FK Lygis

Istorija

Futbolo klubo „Lygis“ iki 2016 metų žaidė KAFF III lygos pirmenybėse.
2016-aisiais „Lygis“ debiutavo LFF II lygos pirmenybėse.

Klubo logotipas

Baltos spalvos skydas, o jame didelis futbolo kamuolys. Skydas įrėmintas mėlynais ir juodais apvadais.
Evaldas Ignatavičius

Biografija

1992 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą.
1991–1995 m. LR užsienio reikalų ministerijos Rytų ir Vidurio Europos skyriaus tarnautojas. 1995–1998 m. LR ambasados Lenkijoje patarėjas. 1998–2000 m. LR URM Rytų Europos ir Vidurinės Azijos skyriaus vedėjas. 2000 m. LR generalinis konsulas Kaliningrade.
2001–2002 m. LR užsienio reikalų viceministras. 2002–2003 m. LR URM valstybės sekretorius, ministerijos sekretorius. 2002–2004 m. VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto dėstytojas.
2004–2009 m. LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Vokietijoje. 2009–2012 m. buvo Užsienio reikalų viceministras, atsakingas už Rytų kaimynystės ir saugumo politikos, viešosios diplomatijos klausimus, vystomąjį bendradarbiavimą, transatlantinius santykius ir pirmininkavimą Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijai (ESBO).
2013–2016 m. Lietuvos ambasadorius Baltarusijoje. 
Vedęs, turi sūnų ir dukrą.
Airijos futbolo lygos taurė

Airijos futbolo lygos taurė yra vienas pagrindinių taurės turnyrų Airijoje, jame dalyvauja dviejose stipriausiose lygose žaidžiantys klubai ir kai kurios žemesniųjų lygų komandos.

Istorija

Taurė įsteigta kaip trečiasis pagal svarbą šalies futbolo turnyras (po čempionato ir Airijos taurės). 1921–1973 m. turnyrai vykdavo prieš prasidedant lygos sezonui, nevisuomet vykdavo atskiros finalo rungtynės (vietoje jo – grupės turnyras). Vėliau varžybos ėmė vykti įprasto sezono metu, su finalo rungtynėmis.
Medžiaga (apskaita)

Medžiaga – vieną kartą naudojami daiktai.
Lietuvoje įstatymu nurodyta prie medžiagų priskirti daiktus, kurie gali būti tik vieną kartą naudojami. Prie medžiagų dažniausiai priskiriama: kanceliarinės prekės (popierius, pieštukai, rašikliai, korektoriai, klijai), automobilių detalės, statybinės medžiagos. Statybinės medžiagos kartais apskaitoje išskiriamos atskirai, bet apskaitomos kaip ir medžiagos. Jas tik išdavus naudoti galima nurašyti. Kitu atveju nurašoma tik nustačius, kad jos sunaudotos.
Pozicija. Nuomonės

Istorija

Leistas vietoje 1990–1995 m. leisto savaitraščio „Pozicija“. Leido UAB „Pozicija“. Tiražas 1995 m. – 3000 egz., 1997 m. – 1000 egz.
Vyriausiasis redaktorius Vytautas Budnikas, atsakingasis redaktorius A. Sungaila. Redaktorius Algirdas Kratulis, Jonas Tadas Teseckas.
Šakotuvas (tinklo)

Šakotuvas, arba skirstytuvas (angl. hub) – kompiuterių tinklo įrenginys, apjungiantis įvairią interneto įrangą į bendrą tinklo segmentą. Jis pajungiamas per susuktąją laidų porą, bendraašį kabelį arba šviesolaidį.
Trasa Rouen-Les Essarts

Istorija

Trasa yra plati, 6,5 km ilgio, padaryta iš jau esančių kelių. Joje 1968 per avariją užsidegus bolidui žuvo žymus to meto lenktynininkas Jo Schlesser. Po šio tragiško įvykio čia nebuvo organizuojamos Formulės 1 lenktynės. Galutinai trasa uždaryta 1994.

Adresas

ASAC Normand

46 Rue General Giraud

F-76000 Rouen

France
Kinijos nacionalinė diena

Kinijos nacionalinė diena (kin.: 国庆节; pinyin: Guóqìng jié) - valstybinė šventė Kinijos Liaudies Respublikoje, švenčiama prisimenant KLR įkūrimą 1949 m. spalio 1 d. Spalio pirmoji Nacionaline diena paskelbta tų pačių metų gruodžio 2 d.
Nacionalinė diena yra vienas iš šventinių laikotarpių, vadinamų "auksine savaite" (黄金周 huángjīnzhōu): Nacionalinės dienos proga dirbantieji turi tris laisvadienius, tačiau daugelis išeina atostogų visai savaitei, todėl ypač pagyvėja turizmas.
Kinijoje Nacionalinė diena pažymima paradais, fejerverkais, koncertais. Kas penkeri metai rengiamos didelės valstybinės iškilmės su karinių pajėgų paradu Tiananmenio aikštėje Pekine.
Adomas Mačiulis

Adomas Mačiulis (1929 m. spalio 18 d. Žironai, Radviliškio valsčius – 1995 m. vasario 11 d. Kaunas) – Lietuvos chemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija

1959 m. baigė Sąjunginį neakivaizdinį politechnikos institutą Maskvoje. 1970 m. chemijos mokslų daktaras.
1959–1972 m. dirbo Energetikos ir elektrotechnikos institute, 1973–1994 m. Fizikinių – techninių energetikos problemų institute; nuo 1973 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų kryptys – polimerų difuzinis stabilizavimas, polimerinių kompozicinių medžiagų irimas, jų modifikavimas ilgalaikiškumui didinti. Sukūrė polimerų difuzinio stabilizavimo technologiją ir įrangą.
Martina Stella

Biografija

Stela debiutavo kine sulaukusi 16, juostoje „L’ultimo bacio“, kuri buvo nominuota eilei David di Donatello apdovanojimų ir plačiai demonstruota užsienio šalyse. JAV Stelos vaidmuo neliko nepastebėtas ir ji buvo įvartinta kaip jaunoji Reese Witherspoon. Po keleto vaidmenų tėvynėje, ji taip pat gavo keletą vaidmenų Holivude: Oušeno dvyliktukas (2004) ir Devyni (2009).
Nuo 2002 m. ji vaidina teatre, taip pat dalyvauja įvairiuose televizijos projektuose.

Šeima

2011-14 m. susitikinėjo su stilistu Gabriele Gregorini, su kuriuo 2012 m. susilaukė dukters. Tarp kitų jos buvusių partnerių yra ir garsus lenktynininkas Valentino Rossi.
Nuo 2016 m. Stela ištekėjusi už aktoriaus Andrea Manfredonia.
Rankas aukštyn!

Rankas aukštyn! – Lietuvos invalidų draugijos ketvirtinis žurnalas, leistas 1990–1997 m. Vilniuje.

Istorija

Steigėjas ir redaktorius Eugenijus Remigijus Baltrušaitis, leido leidybos ir komercijos įmonė „Vaiva“. Tiražas 1990 m. – 50 000 egz., 1996 m. – 12 500 egz.
Spausdino nuotykinio ir pramoginio pobūdžio rašinius, detektyvinio ir fantastinio turinio literatūros kūrinius.
Stasys Keinys

Stasys Keinys (g. 1936 m. rugsėjo 20 d. Pakalupyje, Viekšnių valsčius) – Lietuvos kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija

1959 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete. 1968 m. filologijos mokslų kandidatas.
1966–1975 m. Vilniaus universiteto Kauno vakarinio fakulteto, vėliau dar ir Šiaulių pedagoginio instituto, Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, nuo 1975 m. docentas. Nuo 1974 m. dirba Lietuvių kalbos institute (iki 1990 m. Lietuvių kalbos ir literatūros institutas), 1987–1989 m. Dabartinės lietuvių literatūrinės kalbos, 1989–1991 m. Kalbos kultūros ir terminologijos skyriaus vadovas. Nuo 1991 m. dėsto ir Vilniaus pedagoginiame universitete, Lituanistikos fakultete.

Mokslinė veikla

Daugiausia tiria terminologiją, kalbos vartoseną ir norminimą. Paskelbė daugiau, kaip 500 šios tematikos straipsnių. Dabartinės lietuvių kalbos žodyno 3 (1993 m.), 4 (2000 m.) ir 5 leid. (elektroninio varianto, 2002 m. ir 2003 m.) vyr. redaktorius.
Vladas Abramavičius

Biografija

1934 m. baigė Varšuvos aukštesniąją žurnalistų mokyklą, 1951 m. – istoriją Vilniaus universitete.
Iki 1939 m. dirbo dienraščių „Kurier Wileński“, 1939–1940 m. „Gazeta Codzienna“ redakcijose, 1940–1941 m. – Eltos Vilniaus skyriuje. 1940 m. Vilniaus radiofone vedė lietuvių kalbos pamokas. 1941–1945 m. dirbo istorijos instituto bibliotekoje. 1945–1965 m. Lietuvos mokslų akademijos Centrinės bibliotekos Rankraščių skyriaus vedėjas, Vilniaus universiteto dėstytojas.
Nagrinėjo lenkų, rusų, ukrainiečių rašytojų ryšius su Lietuva, Vilniumi, Vilniaus senovės spaustuvių veiklą.
Sfinksas (katė)

Sfinksas – kačių veislė. Dauguma Amerikos ir Europos sfinksų yra kilę iš Kanados naminės katės, kuriai 1966 m. dėl savaiminės mutacijos gimė du beplaukiai kačiukai.

Istorija

Pirmas sfinksas gimė paprastų trumpaplaukių kačių šeimoje 1966 m. Toronto Kanadoje (tai nebuvo pirmoji beplaukė mutacija). XIX a. pabaigoje trumpai buvo auginamos „Meksikietiškos beplaukės katės“. Per daug metų Europos ir Šiaurės Amerikos kačių augintojai veisė beplaukes kates ir taip atsirado dabartinė rūšis.
1970 m. pradžioje Nyderlanduose buvo pradėtos pirmos šios rūšies auginimo programos. Didelis Amerikos, Kanados ir Nyderlandų augintojų bendradarbiavimas sąlygojo greitą šios rūšies pagausėjimą. Pirmas sfinksas buvo užregistruotas amerikiečių „The Cat Fanciers“ Association (CFA) 1998 m. vasario mėnesį.

Kūnas

Sfinksai turi beplaukę odą ir švelnius plaukelius ant snukučio, ausų, pėdų, uodegos ir stuburo.
Kūnas pailgas, vidutinio dydžio su plačia krūtinės ląsta su išsipūtusiu pilvu, kuris sudaro įspūdį jog sfinksai visada prisivalgę. Stiprūs raumenys ir skeletas sudaro galingumo įspūdį. Galūnės irgi yra raumeningos, užpakalinės kojos truputį ilgesnės nei priekinės. Letenos apvalios su pailgais pirštais, o pėdų pagalvėlės yra stipresnės nei kitų kačių rūšių.
Galva vidutinio dydžio, citrinos formos. Labai ryškūs skruostikauliai su aiškiomis ūsų pagalvėlėmis (ūsų gali ir nebūti). Nosis vidutinio ilgio su didele įduba pradžioje. Akys – žalios arba rudos, didelės, plačiai atmerktos ir toli viena nuo kitos. Ausys – didelės ir styrančios, labai plačios ties pagrindu. Turi būti ne per aukštai ir ne per žemai ir kaip įmanoma mažiau plaukuotos.
Kai kuriose vietose (sulenkimo vietose, užpakalinių galūnių, kaklo ir galvos) oda labai susiraukšlėjusi. Kuo daugiau raukšlių turi sfinksas, tuo vertingesniu jis laikomas. Dauguma sfinksų neturi ūsų, o kai kurie jų turi tik vos matomus.
Sfnksai yra vislūs, tačiau kačiukų auginimas reikalauja daug pastangų.
Motinos pieno oligosacharidai

Kilmė

Motinos pieno oligosacharidai yra trečia pagal randamą kiekį (po laktozės ir riebalų) motinos pieno kietųjų sudedamųjų dalių (ištirpusi, emulsijos ar suspensijos vandenyje formoje). Aptinkamos koncentracijos yra apie 5-20 g/l. Šiandien žinoma apie 200 struktūriškai skirtingų molekulių. Motinos pieno oligosacharidams būdinga didelė įvairovė, o bendra motinos pieno sudėtis individuali kiekvienai moteriai, kuri kinta priklausomai nuo laktacijos laikotarpio. 2‘-fucosyllactose yra dominuojantis oligosacharidas maždaug 80 % mamų piene. Jo koncentracija apie 2,4 g/l.

Savybės

Skirtingai nei daugelis kitų komponentų randamų motinos piene, motinos pieno oligosacharidai nėra virškinami naujagimio organizme. Jie pasižymi prebiotiniu poveikiu ir yra mitybinė medžiaga kūdikio žarnyno bakterijoms – o ypač Bifidobakterijoms. Šių gerųjų bakterijų dominavimas kūdikio žarnyne mažina patogeninių bakterijų augimą, mažina pavojingų žarnyno infekcijų riziką.
Naujausi tyrimai nustatė, kad motinos pieno oligosacharidai mažina ir virusinių, bakterinių infekcijų riziką, bei mažiną viduriavimo bei kvėpavimo takų ligų riziką.
Apsauginė motinos pieno oligosacharidų funkcija aktyvuojama po kontakto su specifiniais bakterijų ar virusų patogenais. MPO prisijungia prie ląstelių glikanų receptorių esančių ant žarnyno ląstelių paviršiaus ir neleidžia virusams ar bakterijoms prie jų prisijungti ir tuo pačių apsaugo nuo žarnyno infekcijos. Mokslinių tyrimų metu buvo nustatyta, kad motinos pieno oligosacharidai yra panašūs glikanų receptoriams, todėl patogeniniai mikroorganizmai prisijungia prie jų, o ne prie žarnyno ląstelių. Tai mažina žarnyno infekcijų riziką. Motinos pieno oligosacharidai veikia ir kai kurias imuninės sistemos ląsteles, mažindami uždegimines reakcijas. Manoma, kad motinos pieno oligosacharidai gali mažinti nekrozuojančio enterokolito (NEC) išsivystymo riziką neišnešiotiems naujagimiams. 
Kai kurie MPO metabolitai tiesiogiai veikia nervų sistemą ir smegenis, bei gali turėti įtakos vaiko tolimesniam vystymuisi. Kai kurie moksliniai tyrimai pažymi, kad motinos pieno oligosacharidai yra sialo rūgšties šaltinis kūdikio organizmui. Sialo rūgštis yra svarbus mitybinis komponentas vaiko smegenų ir kognityviniam vystymuisi.
MPO yra svarbus motinos pieno komponentas, jie gali būti panaudojami kaip papildas kūdikių maiste, skirtame nežindomiems kūdikiams.

Vystymasis

Eksperimentinių tyrimų metu nustatyta, kad MPO kaip žarnyno bakterijų prebiotinis anglies šaltinis yra labai selektyvūs, ypač Bifidobacterium longum infantis padermėms. B. infantis turi unikalius genus, tarp jų ir reguliuojančius glikozidazių aktyvumą. Dėka tokių unikalių genų MPO gali padėti vystytis ir kitoms bakterijoms.
Gerhardas Rodė

Gerhardas Rodė (Gerhard Rode; m. 1320 m.) – Sembos fogtas ir komtūras.
1320 m. jis dalyvavo kryžiuočių vykdytoje Žemaičių Medininkų atakoje. Mūšyje buvo paimtas į nelaisvę ir vėliau sudegintas gyvas kartu su savo žirgu kaip auka dievams.
Laukiškės

Aplinkinės gyvenvietės

Girininkai – 3 km
IŠLAUŽAS – 2 km
PAKUONIS – 6 km
Purvininkai – 1 km 
 PRIENAI – 13 km
Die Tageszeitung

Istorija

Laikraštis įsteigtas 1978 m. Nuo gyvavimo pradžios taz buvo laikomas alternatyva populiariajai spaudai. Kaip viena iš laikraščio alternatyvaus požiūrio į žurnalistika išraiškų galima laikyta tai, jog iki 1991 m. visiems redakcijos darbuotojams buvo mokami vienodi atlyginimai.
Nuo 1992 m. „Tageszeitung“ priklausė daugiau nei 13 500 žmonių kooperatyvui. 1995 m. tapo pirmuoju Vokietijos nacionaliniu laikraščiu, kurio visų leidimų turinys tapo plačiai prieinamas internete.
Pradžioje laikraštis leistas visoje šalyje. Atskiras leidimas ėjo Berlyne. Vėliau buvo įkurdintos redakcijos Šiaurės Reine-Vestfalijoje, Hamburge ir Brėmene. Kai pastarieji leidimai buvo sujungti į vieną taz nord, Šiaurės Reino-Vestfalijos redakcija užsidarė 2007 m. liepą.
Kaledonijos kanalas

Kaledonijos kanalas (angl. Caledonian Canal, škot. gėl. Sligh'-Uisge na h-Alba) – laivybinis kanalas Jungtinėje Karalystėje, vidurio Škotijoje. Jungia Mario įlanką (Moray Firth) su Loch Linio užutėkiu. Driekiasi Didžiojo Gleno tektonine įduba ir sujungia jame telkšančius ežerus (Loch Nesą, Loch Oichą, Loch Lochį). Ilgis 88 km, iš jų dirbtinio kanalo – 32 km. Įrengti 29 šliuzai.
Kanalas atidarytas 1822 m. Dabar naudojamas daugiausia turistinėms reikmėms.
Wilhelm Dilthey

V. Diltėjaus filosofija

V. Diltėjus siūlė kurti sistematiškas ir moksliškas interpretacijas, išlaikant jų kūrėjo kontekstą. V. Diltėjus aiškinimui bandė suteikti filosofinį pamatą, aptardamas jį kaip metodologinį humanitarinių mokslų pagrindą, ir kaip konstitucinį gyvenimo tikrovės elementą.
Nuo V. Diltėjaus hermeneutikos disciplina atsiskyrė nuo savo pagrindinės užduoties ir išplėtė spektrą iki visų tekstų, įskaitant daugialypę terpę ir reikšmių pagrindų supratimo.
Lionginas Baliukevičius

Biografija

Baigė Alytaus gimnaziją. 1943 m. pradėjo studijuoti Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakultete. 1944 m. vasario mėn. įstojo į Vietinę rinktinę. Naciams išformavus junginį, tarnavo Tėvynės apsaugos rinktinėje. 1944 m. pabaigoje su kitais bendražygiais išvežtas aerodromų apsaugai į Čekoslovakiją. 1945 m. gegužės 15 d. kaip vokiečių eilinis pateko į Raudonosios armijos nelaisvę. 1946 m. pabėgo į Lietuvą iš Ukrainoje buvusio lagerio, kur dirbo Donbaso anglių šachtose. Tais pačiais metais įsijungė į partizanų gretas. 1946 m. lapkričio 1 d., pasirinkęs Dzūko slapyvardį, įstojo į Dainavos partizanų apygardos Dzūkų rinktinės Vaclovo Voverio-Žaibo vadovaujamą Geležinio Vilko grupę.
Gana greitai buvo pastebėti Dzūko organizaciniai ir literatūriniai gabumai. 1947 m. vasario 1 d. paskirtas Geležinio Vilko grupės štabo viršininku, atsakingu už spaudą bei informaciją. Tais pačiais metais rugsėjo 15 d. tapo Dainavos apygardos vado Adolfo Ramanausko-Vanago adjutantu. Šalia šių pareigų nuo 1948 m. rugpjūčio 1 d. pradėjo eiti spaudos ir informacijos srities viršininko pareigas. Su kitais partizanais atgaivino partizaninio laikraščio „Laisvės varpas“ leidybą.
1948 m. Dzūkui suteiktas partizanų puskarininkio laipsnis. 1949 m. vasario 16 d. LLKS tarybos prezidiumo pirmininko Jono Žemaičio-Vytauto įsakymu pakeltas į partizanų leitenanto laipsnį. 1949 m. gegužės 19 d. įvykusiame Dainavos apygardos vadų posėdyje paskirtas apygardos vadu, kartu laikinai ėjo Kazimieraičio rinktinės vado pareigas. Nors paskirtas vadu sunkiomis partizaninės kovos sąlygomis, jis ėmėsi atkurti organizacinę struktūrą, tęsė pogrindinės spaudos leidybą. 
Žuvo išduotas MGB agento 1950 m. birželio 24 d. Žaliamiškyje, Leipalingio ir Merkinės valsčių sandūroje kartu su dar trimis partizanais: Augustinu Babrausku-Švedriu, Antanu Vailioniu-Špoku ir Anastazu Kakniavičiumi-Švidriu. Autentišku Dzūko gyvenimo ir kovos liudininku liko jo rašytas dienoraštis, rašytas nuo 1948 m. birželio 23 d. iki 1949 m. birželio 6 d. 
Pokario metais nukentėjo L. Baliukevičiaus šeima. 1947 m. ištremta partizano motina Joana Baliukevičienė ir dėdė Alfonsas Petruškevičius. 1949 m. į aktyvių partizanų gretas įsijungė brolis Kostas Baliukevičius-Rainys-Tylius (g. 1926), kuris žuvo 1951 m. vasario 15 d. eidamas Pietų Lietuvos (Nemuno) partizanų srities štabo Visuomeninės dalies viršininko pareigas.
Žuvusių partizanų atminimui prie buvusio bunkerio Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras (LGGTC) pastatė kryžių ir Atminties žymenį.
Sakališkės (Vilnius)

Istorija

Iki 1996 m. Sakališkės buvo viensėdis Riešės apylinkėje.
Hidroponika

Hidroponika – augalų auginimas vandenyje, praturtintame mineralinėmis medžiagomis, nenaudojant dirvožemio. Kaip pagrindas augalų šaknims hidroponikoje naudojamas žvyras, degto molio granulės (keramzitas), kempinės, akmens vata, šiaudai ar kitokios medžiagos.
Hidroponinės sistemos būna tiek atviros, kuriose mineralinis tirpalas nuolat cirkuliuoja, tiek ir uždaros, kur naudojamas laistymas ir drenažas. Sudėtingesnės hidroponinės sistemos įrengiamos šiltnamiuose su kontroliuojama temperatūra, apšvietimu.
Hidroponika yra žinoma nuo XVII a., tačiau išsamesni šios srities tyrimai pradėti atlikinėti XX a. pradžioje. Komerciniais tikslais metodas taikomas nuo XX a. antros pusės, ypač paplitęs auginant daržoves ir gėles.
Statybų pastoliuose

Statybų pastoliuose – susivienijimo „Statyba“ laikraštis, leistas 1975–1990 m. Kaune.

Istorija

Iki 1990 m. Nr. 9 ėjo kaip statybos ir montavimo tresto „Kauno statyba“ savaitraštis. Tiražas 1975 m. – 2000 egz., 1983 m. – 1700 egz., 1990 m. – 1500 egz.
Kirauskas

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas XVI a. 1959 m. gavo miesto tipo gyvenvietės statusą. 2001 m. suteiktos miesto teisės.
Okio žemė

Okis (隠岐国; Oki no kuni) – senoji Japonijos žemė, kuri buvo įsikūrusi Okio salose, kurios dabar priklauso Šimanės prefektūrai. Okis ribojosi su Idzumo ir Hokio žemėmis. Senoji žemės sostinė buvo įsikūrusi netoli Saigo miesto.