google/wiki40b huggingface dataset:
Miškinė sorokė

Biologija

Tai daugiametis, 50–180 cm aukščio, tankiakeris, kvepiantis augalas. Turi trumpą, šliaužiantį šakniastiebį, kuris išaugina požeminius ūglius. Šaknys siekia iki 10 cm gylį. Stiebas melsvai žalsvas, plikas, su 3–5 bambliais. Lapai 10–16 mm pločio, 10–30 cm ilgio, linijiški, minkšti, šiurkščiais kraštais, su makštimis. Liežuvėlis bukas, 3–10 mm ilgio.
Miškinės sorokės šluotelės didelės, 10–30 cm ilgio ir iki 10 cm pločio, miške iš tolo matyti, jų švelnios šakelės iš pradžių horizontaliai pasiskleidžia, vėliau žemyn nulinksta. Varputės mažos, 3–4 mm ilgio, vienažiedės, pilkšvai ar violetiškai žalsvos, rečiau balkšvos. Varpžvyniai trigysliai, šiurkštoki. Žieduose esti po tris kuokelius, kurių dulkinės 2–3 mm ilgio.
Žydi ir sėklas nokina birželio–liepos mėnesiais, kartais pražysta gegužės gale. Vaisius – apie 2 mm ilgio grūdvaisis. sėklos išlieka daigios nuo vienų iki penkerių metų. Augalas dauginasi sėklomis ir požeminiais ūgliais.

Augavietės

Auga miškuose – grynų lapuočių ir lapuočių su eglėmis, krūmynuose. Mėgsta paunksnę, vidutinio drėgnumo derlingus dirvožemius.

Naudojimas

Geros pašarinės vertės augalas, bet visur auga negausiai, todėl praktiškai gali būti naudingas tik laukinei faunai. Grūdais galima lesinti naminius paukščius. Šiaudai tinka pinti šiaudinėms kepurėms. Grūdus galima vartoti virtus, taip pat ir sumalti į miltus ir naudoti duonos gamyboje.
Yra išvesta dekoratyvinė veislė 'Aureum', kurios lapai pavasarį būna šviesiai geltoni, o vėliau pažaliuoja.
Tempe

Tempe yra iš Indonezijos kilęs fermentuotų sojos arba kitų rūšių pupelių valgis. Fermentacijos dėka pupelės įgauna didesnę maistinę vertę, atsiranda specifinis kvapas, konsistencija. Šiuo metu tempe išpopuliarėjusi visame pasaulyje.

Gamyba

Tempe gaminama virtas sojos ar kitokias pupeles fermentuojant Rhizopus oligosporus rūšies pelėsiniais grybais. Pupelės apie parą laikomos 30-31 °C temperatūroje, kol grybiena jas suriša į vientisą bloką. Tada tempe atvėsinama ir yra tinkama vartoti.

Naudojimas

Tempe gali būti supjaustoma gabalėliais ir kepama aliejuje, dedama į sriubas, salotas, sumuštinius, troškinius. Iš jos taip pat gali būti daromos vegetariškos dešrelės, kepsneliai.

Maistinė vertė

Tempe turi apie 18,5% baltymų, 9,5% angliavandenių, 11% riebalų, daug geležies, kalcio, fosforo, magnio, vario, mangano, B grupės vitaminų.
Marija Kutraitė

Biografija

1929 m. įstojo į LKJS. 1933 m. kalinta. 1934–1935 m. Maskvoje mokėsi partinėje mokykloje. 1935–1937 m. LKP Biržų parajonio komiteto narė. 1937–1940 m. kalinta. 1940 m. Liaudies Seimo atstovė. 1941–1942 m. dirbo Kirovo srityje. 1942–1943 m. tarnavo 16-ojoje lietuviškojoje divizijoje. 1944 m. baigė partinių ir sovietinių darbuotojų kursus Šujoje. 1944–1961 m. dirbo įvairiose Lietuvos vietose. 1949 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą.
Užsienio miškas (Jonava)

Užsienio miškas – Jonavos rajone plytintis miškas. Kvartalas Nr. 140. Neries pakrantėse veši miškinė mėta, vėjalandė šilagėlė. Šaltiniuoto upelio žemupyje, apie 0,5 ha plote – miškinė monažolė (įrašyta į LRK).
Tas Kystabytas

Tas Kystabytas (rus. Тас-Кыстабыт) arba Saryčevo kalnagūbris (хребет Сарычева) – kalnagūbris Rusijoje, šiaurės rytų Sibire, Jakutijoje. Ilgis ~200 km (iš šiaurės vakarų į pietryčius), įsiterpęs Indigirkos ir jos intako Neros tarpupyje. Aukštis iki 2341 m. Sudarytas iš aleurolitų ir argilitų, praskirtų granitinėmis intruzijomis. Būdingas aukštikalnių reljefas.
Žemutinėje šlaitų dalyje auga maumedžių retmiškiai, aukščiau – kalnų tundra ir miškastepių plotai.
Vienas iš kalnagūbrio pavadinimų suteiktas poliarinio keliautojo Gavrilo Saryčevo garbei.
Vincas Žilionis

Biografija

Marijampolėje baigė pedagoginius kursus. 1927–1931 m., 1933–1939 m., 1950–1956 m. mokytojavo, 1940–1941 m. dirbo Švietimo liaudies komisariate, 1947–1949 m. – Švietimo ministerijoje.
Spaudoje bendradarbiavo nuo 1925 m. 1932–1933 m. Telšiuose redagavo savaitraštį „Žemaitis“. Rašė į dienraštį „Lietuvos žinios“, žurnalus „Kultūra“, „Mokykla ir gyvenimas“, „Mūsų jaunimas“ ir kt. Nagrinėjo švietimo, lietuvių kalbos, vaikų auklėjimo ir kitus klausimus. 1940–1941 m. – redagavo žurnalą „Šeima“.
Kriena

Krienà – baltų, vėliau lietuvių nevalstybinis, tačiau įteisintas vedybų mokestis, susijęs su senoviniu papročiu pirkti žmonas.

Istorija

Pirmą kartą minimas XIII a. prūsų istorijos šaltiniuose. Yrant gimininei gentinei santvarkai, jaunasis šį mokestį mokėjo nuotakos giminei, IX a. – XII a. įsigalėjus individualiai šeimos nuosavybei mokestis buvo mokamas jaunosios tėvams.
Iš pradžių kriena buvo kiaunės kailiukas arba 30 skatikų. XIV a. – XV a. kriena virto valstietės jaunosios mokesčiu savo ponui. Lietuvoje XVI a. – XVIII a. šį mokestį (5-20 skatikų) jaunosios ponui mokėjo jos tėvai. Išleisdami dukterį į kito dvarininko valdą, ponui kaip atlyginimą už prarandamą darbo jėgą jie mokėjo dar vieną 12-60 skatikų mokestį, už kurią jaunasis turėjo atsilyginti jaunosios tėvams. Išnyko apie XIX a. vidurį.
Antanas Raudonis

Biografija

Jaunystėje mokėsi kalvystės. Buvo savamokslis, tačiau raštingas ir apsiskaitęs. Neretai iš Prūsijos parnešdavo draudžiamų lietuviškų knygų bei laikraščių, kuriuos pats skaitydavo ir duodavo kitiems. Ypač noriai skaitė Simono Daukanto raštus. 1904 m. mobilizuotas į carinę armiją, dalyvavo kare su Japonija.
Apie 1912 m. su šeima apsigyveno Šiauliuose, dirbo geležinkelyje, iš pradžių šaltkalviu, vėliau vagonų sutepėju. 1924 m. susidomėjo skulptūra ir dirbtuvėse Žaliūkių gatvėje pradėjo tašyti akmenį. Kurdavo daugiausiai savo malonumui. Padėjo kalti skulptūras „tikriems“ skulptoriams. Jo konsultantais buvo Vincas Grybas, Bronius Pundzius, Juozas Zikaras. Kurį laiką dirbo Šiauliuose statomo paminklo 1863 m. sukilėliams rangovu, tačiau dėl nesutarimų sutartis buvo nutraukta.
Vienas žymiausių A. Raudonio darbų – 1925 m. sukurtas S. Daukanto antkapinis paminklas Papilės kapinėse. 1925 m. pavasarį jis vaikščiojo po Papilės apylinkes ir rado apleistą S. Daukanto kapą. Po trijų mėnesių ant istoriko kapo jis pastatė akmeninį vėtrų aplaužytą ąžuolą. Ant kapo užrašė: „Iki visuomenė pastatys paminklą atitinkamą nuveiktiems tavimi darbams, tavo atminimui skiriu šį savo rankų d. paminklą.“ To meto šviesuomenė ir profesionalūs skulptoriai sukruto. Šalies mokytojai per metus iš savų lėšų naujam paminklui Papilėje surinko per 23 tūkstančius litų. Paminklą sukūrė skulptorius Vincas Grybas, pas kurį A. Raudonis ne kartą lankėsi. Jo skulptūra „Perkūnas“ puošia Aušros muziejaus Venclauskių namų (Vytauto g. 89) kiemą. A. Raudonis norėjo, kad „Perkūnas“ atsidurtų Kauno Vytauto Didžiojo Karo muziejaus sodelyje, tačiau tuometinis direktorius generolas Vladas Nagevičius „Perkūno“ atsisakė. Meistras „Perkūną“ padovanojo Šiaulių Aušros muziejui, kuris tuomet įsikūrė Aušros alėjos rūmuose. Jam kažkas pasiūlė atspausdinti atvirukų su „Perkūno“ atvaizdu, parduoti ir taip pralobti. Atspausdino ir išnešiojo po visus Šiaulių knygynus, kurie vieną kitą pardavė, o likusius grąžino. Meistras nenusiminė. Manė, kad šiauliečiai nieko nesupranta – kauniečiai nupirks. Deja, ir Kaune niekas nepirko. Teko atvirukais iškalti namų sienas, o spaustuvei mokėti nemažą skolą. 
Ne vienose kapinėse išliko nemažai jo sukurtų antkapinių paminklų. Jis vienas žymiausių memorialinių antkapinių paminklų autorių. Net ir nereliginės tematikos kūriniai dažniausiai primena tradicinę medinę liaudies skulptūrą.
Palaidotas rytinėje kapinių dalyje, šeimyniniame kape. Antkapis ir antkapinis paminklas iš granito. Paminklo viršuje – metalinis kryžius–saulutė.
Diplomatinė teisė

Diplomatinė teisė – visuma teisės normų, reguliuojančių užsienio santykių palaikymą, institucijas, diplomatinę tarnybą; teisės pošakis.

Sritys

Gali būti išskiriama tarptautinė ir nacionalinė diplomatinė teisė.
Tarptautinė diplomatinė teisė - tarptautinės teisės pošakis; visuma tarptautinės teisės normų, reguliujančių diplomatinę veiklą. Nacionalinė diplomatinė teisė reglamentuoja diplomatinės tarnybos veiklą nacionalinės teisės aktais - įstatymais, nutarimais ir kt.
Pamatinis diplomatinės teisės aktas - 1961 m. Vienos konvencija dėl diplomatinių santykių.

Objektas

Diplomatinės teisės dalykas - valstybių užsienio santykių institucijos, tarptautinių santykių tarnybos, diplomatinės atstovybės, valstybių atstovybės prie tarptautinių organizacijų, tarptautinių santykių laikinosios tarybos, diplomatinių atstovybių sudėtis, struktūra, funkcijos, diplomatinių atstovų klasės ir diplomatiniai rangai, diplomatinių atstovų skyrimo ir atšaukimo tvarka, diplomatinės atstovybės privilegijos ir imunitetas, diplomatinio personalo asmeninės diplomatinės privilegijos ir imunitetas.
Vilniaus miesto stačiatikių dekanatas

Vilniaus miesto stačiatikių dekanatas – vienas iš penkių Vilniaus ir Lietuvos stačiatikių arkivyskupijos dekanatų. Dekanato centras yra Vilniuje. Dekanate yra 10 parapijų ir 2 vienuolynai: Vilniaus Šv. Dvasios vyrų stačiatikių vienuolynas bei Vilniaus Šv. Marijos Magdalietės moterų stačiatikių vienuolynas. Dekanas - kun. Vitalijus Mockus.
Darius Tamulevičius

Biografija

1992 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.
UAB „Antakalnio veterinarijos gydykla“ veterinarijos gydytojas.
Lietuvos centro partijos Varėnos rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Dalia, vaikai Paulius, Rokas
Importas

Importas – užsienio valstybės prekių, paslaugų ar kitų objektų, dažniausiai skirtų prekybai, įstatymiškas įvežimas į valstybę. Priklausomai nuo konteksto, sąvoka gali būti naudojama apibūdinti procesui, taip pat jo apimtims.
Importinių prekių galutinis vartotojas yra valstybės, į kurią importuojama, gyventojai ir organizacijos, o pardavėjas/tiekėjas – užsienio valstybių gamintojai, tiekėjai. Prekybinis importas paprastai reglamentuojamas įvairiais muito įstatymais.
Importo procedūrą ir formalumus muitinėje Europos Sąjungoje reglamentuoja Bendrijos muitinės kodeksas.
Lietuvos restauratorių sąjunga

Lietuvos restauratorių sąjunga – Lietuvos profesinė organizacija, vienijanti įvairių specialybių ir specializacijų restauratorius, kilnojamųjų ir nekilnojamųjų kultūros vertybių apsaugos atestuotus specialistus. Būstinė Vilniuje, Pilies g. 16 / Šv. Mykolo g. 2.

Istorija

Lietuvos restauratorių sąjunga įsteigta 1990 m. G. Drėmaitės ir kitų iniciatyva. Steigiamajame suvažiavime Palangoje, dalyvaujant 68 įvairių specialybių restauratoriams, buvo priimti įstatai ir Restauratoriaus etikos kodeksas Turi teritorinius skyrius Kaune ir Klaipėdoje. 2006 m. vienijo 162 narius.

Veikla

Lietuvos restauratorių sąjunga įtvirtina ir plėtoja profesionalų, moksliškai pagrįstą kilnojamųjų ir nekilnojamųjų kultūros vertybių išsaugojimą ir atkūrimą, formuoja restauracinės veiklos perspektyvines mokslines ir technologines kryptis. Rengia projektus („Kultūrinis projektas krašto apsaugos jaunimui“, 1997–1998 m.), seminarus („Bažnytinio meno išsaugojimo problemos“ 1998, „Socialiniai aspektai paminklosaugoje“ 2000–2002), mokslines konferencijas („Kultūros paveldo autentiškumas: Samprata ir išsaugojimo būdai“ 1997, „Restauratorių sąjungai – 15“, 2006 m.), konkursus, dalyvauja tarptautiniuose projektuose („Caravan“ 1997 m.). Sąjungoje sudarytos ekspertų tarybos, dalyvaujančios svarbių kultūros paminklų išsaugojimo klausimų svarstyme ir teikiančios rekomendacijas; atskira ekspertų komisija buvo sudaryta dalyvauti Vilniaus Valdovų rūmų atstatymo programoje.
Suvažiavimai šaukiami kas 3 metai, juose tvirtinama valdyba, renkamas pirmininkas.
Pražanga

Sporte pražanga yra taisyklių pažeidimas. Daugelyje sporto šakų yra draudžiama suduoti kitam žaidėjui.
Keturvalakių koplyčia

Istorija

1845 (ar 1946) m. Virbalio klebonas J. Šipaila buvo atkeltas į Keturvalakius pavaduoti sergančio klebono kunigo Felicijono Radzinskio. Pastarajam mirus 1857 m. paskirtas Keturvalakiuose klebonauti. Pasižymėjo aktyvia veikla: pastatė naują varpinę, kapines aptvėrė nauja akmenine tvora, bažnyčios šventoriuje savo lėšomis pastatė koplyčią su altoriumi ir rūsiu, kurį jis skyrė sau mirus palaidoti. Česlova Vosylienė kraštotyros leidinyje „Vilkaviškio rajono Keturvalakių parapijos istorija“  mini, jog J. Šipaila į Lenkų banką buvo padėjęs 150 rublių indėlį, kurio procentai turėjo būti panaudoti koplyčios tvarkymui ateityje. 1879 m. jis ir buvo pirmasis, palaidotas šios koplyčios rūsyje. Vėlesniais metais į rūsį buvo perlaidoti ankstesnių klebonų kunigų Andriaus (Andrejaus) Adeikos ir Felicijono Radzinskio palaikai.

Architektūra

Romantizmo bruožų turinti koplyčia yra kvadratinio plano, vienos patalpos, su laidojimo rūsiu. Keturšlaitis stogas uždengtas  lakštine skarda. Pastogę juosia raudonų plytų profiliuotas karnizas. Įrengtos smailėjančios arkos formos langų angos, stačiakampių durų su segmentine sąrama anga, kurios papuoštos raudonų plytų profiliuotais, laužyto kontūro apvadais. Įstatytos dvivėrės medinės durys su metaliniais vyriais ir apkaustais. Rūsys suręstas iš lauko riedulių, įrengta skliautinė raudonų plytų rūsio perdanga.
Paminėtinas ypatingas ornamentuotas geležinis kryžius, vainikuojantis koplyčios stogą. Jis apie 1,5 m aukščio, įstatytas į daugiabriaunį kupoliuką. Šis kryžius buvo perkeltas iš senosios XVIII a. statytos Keturvalakių koplyčios. Dailės istorikė Gražina Marija Martinaitienė teigia, kad popiežių Klemenso XIII ir Klemenso XIV senajai koplyčiai buvo suteikta tam tikrų malonių. Tai matyti ornamentuotame kryžiuje, kuris paženklintas popiežių (šv. Petro įpėdinių) simboliu - dviem sukryžiuotais raktais.
Kopinė trapiabudė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 235 psl.
Vitas Matuzas

Biografija

1966–1974 m. mokėsi Radviliškio rajono Labučių aštuonmetėje mokykloje, 1977 m. baigė Panevėžio rajono Smilgių vidurinę mokyklą. 1982 m. baigė Kauno politechnikos institutą ir įgijo radijo inžinieriaus – radioelektroniko specialybę.1982–1989 m. „Ekrano“ gamyklos meistras, 1989–1991 m. „Elito“ pirmininko pavaduotojas, 1991–1997 m. uždarosios akcinės bendrovės „Elitas“ gamybos direktorius. 1997–2000 m. ir 2003–2008 m. Panevėžio miesto savivaldybės meras, 2000 m. balandžio – spalio mėn. Panevėžio miesto mero pavaduotojas. 2000–2003 m. Seimo narys.
Nuo 1996 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys, partijos Tarybos narys, Panevėžio miesto skyriaus pirmininkas, Panevėžio apskrities koordinacinės tarybos pirmininkas. Nuo 2011 m. partijos pirmininko pavaduotojas, partijos Ekonomikos ir finansų komiteto pirmininkas. 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007-2008 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.
Apdovanojimai: 2003 m. apdovanotas Baltijos asamblėjos medaliu, Lietuvos Tautinio olimpinio komiteto „Olimpine žvaigžde“, Lietuvos valstybės karaliaus Mindaugo karūnavimo 750-ųjų metinių jubiliejaus atminimo ženklu, 2004 m. – Už nuopelnus Lietuvos sportui apdovanotas Sporto Garbės Komandoro ženklu.
Žmona Danutė, vaikai Asta, Agnė, Vytautas.

Įtarimai piktnaudžiavimu tarnyba žmonai ir įtaka „Panevėžio energijos“ pirkimams

2011 m. Vito Matuzo žmona Danutė Matuzienė (Nacionalinės žemės tarnybos prie Žemės ūkio ministerijos Panevėžio žemėtvarkos skyriaus vedėja) buvo sulaikyta STT pareigūnų ir jai pareikšti įtarimai dėl piktnaudžiavimo tarnyba. Aiškinamasi, ar teisėtai leista laikinai naudotis 73 valstybinės žemės sklypais kooperatinei bendrovei „Žilvyčiai“, iš esmės valdomai bendrovės „Platina Group“, kurios steigėja yra Danutė Matuzienė. Panevėžio miesto savivaldybė, kuriai ilgą laiką vadovao Vitas Matuzas, yra viena pagrindinių bendrovės „Panevėžio energija“ akcininkių. Šios bendrovės organizuotą viešųjų pirkimų konkursą biokurui įsigyti 2011 m. laimėjo kooperatinė bendrovė „Žilvyčiai“.
Thornton Wilder

Torntonas Vailderis (angl. Thornton Wilder, 1897 m. balandžio 17 d. – 1975 m. gruodžio 7 d.) – amerikiečių rašytojas ir dramaturgas. Tris kartus apdovanotas Pulicerio premija už romaną Šventojo karaliaus Liudviko tiltas (angl. The Bridge of San Luis Rey), pjeses Mūsų miestelis (angl. Our Town) ir Per plauką nuo pražūties (angl. The Skin of Our Teeth). Už knygą Aštuntoji diena (angl. The Eighth Day) apdovanotas Nacionaline knygų premija.

Biografija

Gimė Madisone, Viskonsino valstijoje, JAV. Aštuonerius vaikystės metus praleido Kinijoje, kur jo tėvas dirbo JAV konsulu. Per Pirmąjį pasaulinį karą savanoriškai įstojo į pakrančių artilerijos dalinį. 1920 m. baigė bakalauro studijas Jeilio universitete, priklausė universiteto literatų organizacijai. 1926 m. Prinstono universitete baigė prancūzų kalbos magistro studijas. Save visų pirma laikė mokytoju, ir tik tuomet rašytoju. Dėstė poeziją ir literatūrą Čikagos, Harvardo, Prinstono ir kituose Amerikos universitetuose. Per Antrąjį pasaulinį karą priklausė JAV ginkluotosioms oro pajėgoms, pelnė ne vieną apdovanojimą. Mirė sulaukęs 78 metų Hamdene, Konektikuto valstijoje.
Pagal šio rašytojo pjeses Gytis Padegimas Lietuvoje pastatyti keturi spektakliai: Mūsų miestelis (1982 m.), Ilga Kalėdų vakarienė (1991 m.), Per plauką nuo žūties (1993 m.) ir Naktinio traukinio vagonas „Hajavata“ (1999 m.).
Geltonakis pingvinas

Paplitimas ir biotopas

Endeminiai Naujosios Zelandijos paukščiai. Paplitę rytiniame Pietų salos krante, Otago pusiasalyje, Stiuarto, Kempbelo, ir Oklendo salose. Veisiasi miškuose ar krūmynuose, kur gausu uolų, medžių išvartų. Populiacijoje apie 3 400 suaugusių individų.

Išvaizda

Stambus paukštis: kūno ilgis 56 – 78 cm, o svoris – 4,2 – 8,5 kg. patinai yra stambesni už pateles. Gelsvų plunksnų juosta eina per viršugalvį. Jaunikliai tokios juostos neturi. Kaktą, smakrą ir skruostus dengia juodos ir gelsvos plunksnos. Sprandas šviesiai rudos spalvos. Nugara ir uodega pilkai melsvos spalvos. Išorinė sparnų pusė yra juoda, o vidinė – balta. Pilvas baltas. Aplink akis geltonos, plikos odos žiedeliai. Akys geltonos. Ilgas, plonas snapas yra raudonai rudos spalvos. Pėdų priekinė pusė rožinė, o užpakalinė – juodai ruda.

Elgsena

Nėra socialūs, stengiasi išvengti susitikimo ir su savo gentainiais ir su žmogumi. Poros vieni kitiems snapais rankioja parazitus iš kaklo ir galvos srities, nes patys to negali padaryti. Balsas – aukštas, virpantis bliovimas.

Mityba

Medžioja sekliuose pakrantės vandenyse, 2 -25 km atstumu nuo kranto. Plaukia 6 km/h greičiu. Paneria į 40 – 120 m gylį. Panėrę išbūna 2 – 4 min. Per dieną paneria iki 200 kartų. Pagrindinę maisto raciono dalį sudaro iki 25 cm ilgio žuvys. Taip pat minta kalmarais ir vėžiagyviais.

Dauginimasis

Veistis pradeda nuo 3 metų amžiaus. Monogamai. Žuvus partneriui ieško naujo. Paukščių tuoktuvės prasideda rugpjūčio mėnesį. Lizdavietės yra tankia žole apaugusiose vietose. Lizdavietės teritoriją saugo ir gina nuo kitų gentainių. Lizdą krauna abu partneriai. Lizdas seklus, išklotas šakelėmis, lapais, žole. Kiaušinius deda rugsėjo – spalio mėnesiais. Dėtyje du kiaušiniai. Peri abu tėvai. Inkubacija trunka nuo 39 iki 51 dienos. Lizde jaunikliai maitinami apie 106 dienas. Pirmas šešias savaites vienas iš tėvų saugo lizdą, kitas rūpinasi maistu. Vėliau abu tėvai medžioja, o jaunikliai laukia lizde. Jauniklius maitina atrydami skrandžio turinį. Pirmieji jauniklių pūkai yra tamsiai rudi, o antrieji pilkai rudi.
Jaunikliams apsiplunksnavus suaugę ruošiasi šėrimuisi. Mėnesį maitinasi ir priauga 2 – 3 kg svorio. Tris savaites šeriasi. Šiuo periodu nesimaitina todėl netenka pusės savo svorio.
Jerai Grant

Karjera

2018 m. liepos 19 d. pasirašė vieno sezono trukmės kontraktą su Klaipėdos „Neptūno“ klubu. Tai jau trečiasis šio krepšininko sezonas uostamiestyje.
LKL 2018–2019 m. sezono gruodžio mėnesio naudingiausias žaidėjas. J.Grantas gruodį rinko po 24,3 naudingumo balo per mačą, pelnydamas vidutiniškai po 14,6 taško (88,2% dvitaškių) ir atkovodamas po 5 kamuolius.
Geitshedas

Istorija

Geitshedas pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 623 m. istoriko Beda. 1068 m. šalia miesto Vilhelmas I Užkariautojas nugalėjo Škotijos karaliaus Malkolmo III ir Edgar the Ætheling pajėgas. Viduramžių laikotarpiu Geitshedas buvo Daramo vyskupo jurisdikcijoje. Tuo metu gyvenvietėje daugiausia buvo miško teritorijos ir šiek teik žemės ūkiui naudojamos žemės. Iki XVII a. pab. mieste buvo vystoma kalnakasyba ir prekyba anglimi. 1974 m. Geitshedo miesto rajonas buvo sujungtas su penkiais kitais urbanizuotais rajonais.
Vidmantas Jurka

Biografija

1980 m. baigė Kauno politechnikos institutą, Pramonės šiluminės energetikos inžinierius.
UAB „Ligaja“ generalinis direktorius.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. Naujosios sąjungos, nuo 2010 m. Krikščionių partijos Utenos rajono skyriaus narys.
2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Išsiskyręs su buvusia žmona Rima, iš ankstesnės santuokos turi vaikus Saulius, Vaidas. 2013 metais vedė savo naująją žmoną - Liną.
Lagmano provincija

Geografija

Provincija yra įsikūrusi Hindukušo kalnuose, išraižytuose slėnių. Pietine dalimi teka Kabulo upė, o iš šiaurės atiteka jos intakas Alingaras.

Gyventojai

Lagmano provincijos tautinė sudėtis yra marga: puštūnai (51 %), tadžikai (21 %), pašajai ir nuristaniečiai (27 %). Dauguma tikinčiųjų yra musulmonai sunitai.
Labardžių pagrindinė mokykla

Istorija

Pirmoji mokykla Labardžiuose atidaryta 1917 m. ūkininko Montvydo troboje. Mokytoju dirbo Mažutis, vaikus jis mokė ne tik aritmetikos, gramatikos, istorijos, bet ir kitų disciplinų, net vokiečių kalbos. Gyvenimo ir darbo sąlygos Labardžiuose buvo sunkios, todėl mokytojai dažnai keisdavosi. Nuolat buvo keičiama ir mokyklos vieta. 1925 m. ji veikė ūkininko Juozo Matyžiaus sodyboje, nuo 1929 m. - pas Antaną Vaičiulį. 1948 m. Labardžiuose gyvenusių stambių ūkininkų Adelės ir Prano Jasų šeimą ištrėmė į Sibirą. Liko tuščias didelis namas. Tada į jį perkėlė pradžios mokyklą.
1951 m. mokyklai suteiktas septynmetės statusas. Didėjant mokinių skaičiui, senajame name visi besimokantys nebetilpo, todėl 1961 m. buvo pradėtas statyti mūrinis mokyklos priestatas, kuriame dabar veikia kultūros namai. 1962 m. mokykla tapo aštuonmete. 1973 m. Labardžių aštuonmetė reorganizuota į pradinę, 1993 m. sausio 11 d. mokykla reorganizuota į devynmetę ir vėl pradėjo veikti Labardžiuose, 1994 m. ji tapo pagrindine.
Ugdant ir lavinant mokinius, Labardžiuose daug dėmesio skiriama popamokinei veiklai. Veikia dainavimo, choreografijos, anglų, rusų kalbų, raiškiojo skaitymo, dramos, sporto būreliai.
Gustavas Feterauskas

Gustavas Feterauskas (1874 m. balandžio 25 d. Pilviškiuose – 1944 m. Vokietijoje) – Lietuvos visuomenės ir valstybės veikėjas.

Biografija

Spėjama, kad studijavo ekonomiką ar tiksliuosius mokslus tuometinėje Rusijos imperijos sostinėje Sankt Peterburge. Aktyviai dalyvavo miesto lietuvių visuomeniniame gyvenime – vaidino Peterburgo lietuvių savitarpinės pašalpos draugijos pastatytuose spektakliuose, 1918 m. buvo išrinktas Petrapilio Lietuvių ir žemaičių labdaringosios draugijos pirmininku
Pasibaigus Pirmajam pasauliniam karui grįžo į Lietuvą. Vienas pirmųjų Lietuvos gaisrininkų draugijos vadovų. 1920–1927 m. buvo skiriamas Centralinio statistikos biuro direktoriumi, iki 1940 m. – Statistikos tarybos narys. Dalyvavo tarptautiniuose statistikų kongresuose 1923 m. Briuselyje ir 1925 m. Romoje. Vienas iš Valstybinės draudimo įstaigos „Lietuva“ kūrėjų, ilgametis jos vadovas. 1927–1930 m. Lietuvos universitete skaitė politinės aritmetikos kursą, 1930 m. dalyvavo draudimo matematikų tarptautiniame suvažiavime Stokholme. Spaudoje paskelbė straipsnių draudimo ir statistikos temomis.
Merkinės valsčius

Merkinės valsčius buvo pietinėje Lietuvoje. Centras – Merkinė.
Dyburiai

Aplinkinės gyvenvietės

Prystovai – 2 km
Bulikai – 1,5 km
Vaitkiai – 0,8 km
Peceliai – 1 km
Liepgiriai – 2 km
Gaudučiai – 4 km
Baltmiškiai – 2 km
Aleksandravas – 2 km

Žymūs žmonės

1967 m. gimė Gražvydas Paulius, Šateikių seniūnas (nuo 1995 m.).