google/wiki40b huggingface dataset:
Stemplės

Istorija

Stemplių kaimas minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. 1695 m. Stemplių kaime gyveno 18 šeimų. Kaimas iki 1820 m. priklausė Pliaterių valdomam Švėkšnos dvarui. 1820 m., Jurgio Pliaterio sūnums pasidalijus Švėkšnos dvaro valdą, grafas Kazimieras Pliateris Stemplių kaimo pakraštyje įkūrė Stemplių dvarą. Nuo XIX a. antros pusės iki 1950 m. Stemplės priklausė Švėkšnos valsčiui (buvo Stemplių seniūnijos centras). 1863 m. gegužės 11–12 dienomis ties Stempliais Boleslovo Dluskio vadovaujama sukilėlių rinktinė susirėmė su Rusijos kariuomenės daliniu. 1881 m., kai Stemplių dvaras vykdė savo žemės atribojimą nuo kaimo, Stemplių kaimo valstiečiai neleido tų darbų vykdyti, nes dvarininkas Kazimieras Pliateris sau matavosi ir tas žemes, kuriomis nuo seno naudojosi valstiečiai. 1864-1904 m. pro Stemples ėjo draudžiamos Lietuviškos spaudos kelias. 1905 m. Rusijoje vykstančios revoliucijos metu iš pareigų buvo pašalintas ir turėjo slapstytis Stemplių dvaro užvaizdas. 
Nepriklausomybės metais Stemplių dvaro centras priklausė Jadvygai Čeckienei, iš kurios vėliau prelatas K. Šaulys dvarą nupirko giminaičiui Alminauskiui. Pagal žemės reformos įstatymą išdalyto dvaro vietoje įkurtas Drobulių kaimas. Šis vardas neprigijo – liko Stemplės. Tarpukaryje Stemplėse ant Ašvos upės kranto buvo vandens malūnas ir lentpjūvė. 1950–1960 m. – Stemplių apylinkės bei „Aušros“ kolūkio centras. Sovietmečiu pagrindiniame dvaro pastate buvo mokykla: 1949–1961 m. septynmetė, vėliau kurį laiką aštuonmetė, toliau pradinė, kuri nepriklausomybės laikais perkelta į Stemplių bažnyčios klebonijos pastatą; 2011 m., sumažėjus mokinių skaičiui, mokykla uždaryta. 
Iki Lietuvos Nepriklausomybės atgavimo daugelis Stemplių gyventojų dirbo „Švėkšnos“ tarybiniame ūkyje bei Stemplių girininkijoje.
2013 m. kaimo apylinkėse pradėtas gręžti antras naftos ir dujų žvalgybos telkinys.
Puniljos slėnis

Puniljos slėnis (isp. Valle de Punilla) – platus fliuvialinis slėnis Argentinoje, Kordobos provincijoje. Nusidriekęs iš šiaurės į pietus tarp Čikos ir Grandės kalnagūbrių. Šiaurėje yra San Rokės ežeras ir prateka Primero upė.
Slėnis – svarbus ekonominis (ypač žemės ūkio), kultūrinis ir turistinis regionas. Išvystyta gyvulininkystė. Gausu indėnų komečingonų kultūros radimviečių.
Auga medžių, krūmų, kaktusų sąžalynai. Būdinga augalija: baltieji algarobai, Geoffroea decorticans, balamedžiai, gluosniai, Celtis tala, figvaisės opuncijos, puniljos. Pietinėje slėnio dalyje yra Quebrada del Condorito nacionalinis parkas.
Pagrindiniai miestai: Vilja Karlos Pasas, Koskinas, La Falda.
Žmerynka

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas XVII a. Miesto teises buvo suteiktos 1903 m. Nuo to laiko tapo svarbus srities transporto centras.
Rausvataškė šalmabudė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 181 psl.
David Ashworth

Karjera

1906 m. tapo pirmuoju Oldham Athletic treneriu, praleidęs aštuonis sėkmingus metus klube, prieš persikeliant į Stockport County 1914 m.
1919 m. gruodžio 17 d. buvo paskirtas Liverpulio klubo treneriu. Jo pirmame sezone klubas užėmė ketvirtą vietą, aštuoniais taškais mažiau nei pirmos vietos nugalėtojai Burnley.
1921–1922 m. sezone paliko Liverpool FC ir grižo į pirmąjį klubą Oldham. Vėliau persikėlė į Manchester City klubą, bet 1925 m. jį paliko, nes klubas kovojo dėl išlikimo aukščiausioje lygoje. 1926–1927 m. treniravo Volslo Walsall FC klubą.
Rimantas Zavackas

Biografija

1975 m. baigė Zarasų M. Melnikaitės vidurinę mokyklą. Aktyviai sportavo, todėl nusprendė stoti į Tartu universitetą studijuoti sporto medicinos. Įstoti nepavykus dirbo Šutonių kultūros namų direktoriumi. 1976 m. įstojo ir 1981 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademijos Zooinžinerijos fakultetą, zooinžinierius. Žaidė akademijos rankinio rinktinėje, laisvu nuo mokslų metu dirbo sukarintoje priešgaisrinėje apsaugoje eiliniu.
1981 m. trumpai dirbo „Čiapajevo“ kolūkio vyriausiuoju zootechniku. Kovo mėnesį buvo pakviestas atlikti būtinąją karinę tarnybą. 1982 m. Vilniaus regiono veislininkystės ūkio Zarasų filialo vyresnias zootechnikas, 1985 m. Zarasų rajono žemės ūkio valdybos vyresnysis zootechnikas, 1988–1989 m. Zarasų LKP komiteto Žemės ūkio skyriaus instruktorius, 1989–1990 m. „Ežerėnų“ tarybinio ūkio direktoriaus pavaduotojas, nuo 1991 m. Zarasų rajono žemės ūkio skyriaus vyresnysis zootechnikas.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Zarasų rajono skyriaus narys.
2003 m. ir 2007 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narys, mandato atsisakė.
Sutuoktinė Rima, duktė Agnė.
Edvardas Adamkavičius

Biografija

Brolis Ignas Adamkavičius.
Baigęs Liepojos gimnaziją, nuo 1910 m. studijavo Peterburgo universitete. 1914 m. Sankt Peterburge baigė Vladimiro karo mokyklą. 1912–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, štabskapitonas. 1918 m. vasario-balandžio mėn. Rovno lietuvių bataliono vadas.
Nuo 1918 m. spalio 23 d. Lietuvos kariuomenės savanoris. Nuo 1918 m. gruodžio mėn. Krašto apsaugos ministerijos Rikiuotės skyriaus viršininkas. 1919 m. kovo-gegužės mėn. ir rugsėjo mėn. ėjo Generalinio štabo viršininko pareigas. Nuo 1919 m. spalio mėn. Kauno bataliono, nuo 1919 m. gruodžio mėn. Septintojo pėstininkų pulko vadas. Dalyvavo kovose su Raudonąja armija, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais. 1921–1922 m. ypatingųjų reikalų karininkas prie kariuomenės vado. 1922–1928 m. Biržų ir Biržų apskrities karo komendantas. 1928–1930 m. Devintojo pėstininkų pulko vadas. 1930 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1930–1935 m. Trečiosios, nuo 1935 m. Antrosios divizijos vadas. 1937 m. divizijos generolas.
Sovietams okupavus Lietuvą 1940 m. paleistas į atsargą. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. atvyko į JAV.
Tumbatu

Tumbatu – trečia pagal dydį Zanzibaro (Tanzanija) sala Rytų Afrikos pakrantėje, į šiaurės vakarus nuo Ungudžos salos. Ją apie 40 km nuo žemyninės Tanzanijos skiria Zanzibaro kanalas.
Pleišto formos salos ilgis siekia apie 8 km, plotis plačiausioje vietoje (pietuose) vos 2 km, plotas – 91 km², aukščiausias taškas virš jūros lygio – 20 m. Apsupta rifo, kuris dalinai ją izoliuoja nuo kitų Zanzibaro salų, nors ir jos pietiniai krantai tėra už dviejų kilometrų nuo Ungudžos miesto Mkokotonio.
Yra dvi gyvenvietės – Džongovė ir Kičanganis, abi salos pietuose. Gyventojų 9 480 (2002 m. duomenys).
Juozas Rokas

Biografija

1975 m. baigė Vilniaus politechnikumo elektros ryšių ir radiofikavimo specialybę. 1985 m. baigė Kauno A. Sniečkaus politechnikos institutą, įgijo elektrinio ryšio inžinieriaus kvalifikaciją. Įstojęs į Gomelio kooperacijos instituto Vilniaus neakivaizdinį fakultetą, studijavo prekybos bei viešojo maitinimo ekonomiką ir valdymą.
1975 m. Ignalinos ryšių mazgo darbuotojas. Dvejus metus tarnavo Baltarusijoje, oro parašiutiniame desantiniame pulke būrio vadu. Grįžęs į Ignaliną toliau dirbo ryšių mazge. 1980 m. Ignalinos rajono kooperatyvų sąjungos inžinierius energetikas, vėliau – prekybos bazės direktoriaus pavaduotojas, profsąjungos komiteto pirmininkas. Aktyviai dalyvavo Sąjūdžio veikloje. 1991 m. Vilniaus bendrovės prekybos namų „Deka“ Ignalinos parduotuvės vedėjas. 1992 m. įregistravo individualią įmonę „Liepa“. UAB „Ginsita“ direktorius.
Liberalų demokratų partijos narys. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Stanislava, vaikai Sigitas, Gintautas.
Dniestras

Geografija

Prasideda Ukrainoje, Karpatuose, Rytų Beskiduose, į šiaurės vakarus nuo Turkos miesto, netoli Lenkijos sienos. Aukštupyje upė teka Ukrainos teritorija, siauru ir giliu slėniu į šiaurės rytus, žemiau Sambiro pasuka į pietryčius, teka Podolės aukštumos šiauriniu pakraščiu, siaura slenkstėta vaga, stačiais, kai kur uolėtais krantais, Moldavijos ir Ukrainos pasieniu, vidurupyje ir žemupyje – Moldavijos teritorija, skiria Moldaviją nuo Padniestrės. Žemupys teka per lygumą, skaidosi į šakas, yra senvagių. Upė įteka į Juodąją jūrą, Dniestro limaną (deltos plotis 16–22 km).
Aukštupyje upės tėkmė srauni, nuo vidurupio – rami. Vidutinis debitas 300 m³/s. Patvinsta pavasarį ir rudenį.
Dniestro limano plotas 360 km², ilgis 41 km, plotis 4–12 km, didžiausias gylis 2,6 m. Su jūra jį jungia siauras sąsiauris.

Navigacija

Apie 70 dienų žiemą upė būna užšalusi. Laivybai naudojamos atkarpos iki Dubosarų hidroelektrinės ir nuo Dniestro hidroelektrinės iki žiočių. Aukštupiu plukdoma mediena. Vanduo naudojamas drėkinimui.

Pavadinimas

Upėvardis skitiškos kilmės. Pirmoji pavadinimo dalis dānu reiškia „didelė upė“, antros dalies kilmė aiškinama kaip nazdya („pasienis, riba“) arba *stūra („milžiniškas, didelis“; plg. liet. storas).
Adolf Giżyński

Biografija

Gimė 1922 m. Kaune. Baigė Kauno Adomo Mickevičiaus gimnaziją. Buvo aktyvus Lietuvos lenkų skautų organizacijos narys. Naciams ir sovietams užpuolus Lenkiją padėjo žmonėms iš Lenkijos patekti į tuo metu dar nepriklausomą Lietuvą. Iš lenkų kareivių internavimo stovyklų Lietuvoje slapta padėjo pabėgti daliai kareivių. Priklausė lenkų karinio pasipriešinimo sąjungai (Związek Walki Zbrojnej). Už priklausymą šiai organizacijai 1942 m. lapkričio 11 d. suimtas Lietuvos saugumo policijos ir uždarytas į Pravieniškių darbo stovyklą. 1944 m. perkeltas į Diedenhofen stovyklą, po to Sadirenhausen, Neuengaumuren ir Sandbortel stovyklas. 1945 m. balandžio 29 d. išvaduotas britų kareivių. 1946 m. įstojo į Paryžiaus lenkų kunigų seminariją. 1952 m. tapo teologijos magistru, 1956 m. tapo teologijos mokslų daktaru. Dirbo prefektu lenkų kunigų seminarijoje Les Ageny mieste. Priklausė Prancūzijos lenkų skautų organizacijai. 1969 m. grįžo į Lenkiją, kur pradėjo dėstyti Ščecino kunigų seminarijoje, tačiau po kiek laiko grįžo į Prancūziją, kur ir mirė 1984 m. gruodžio 17 d. Paryžiuje.
Tarybų Lietuva (dienraštis)

Tarybų Lietuva – dienraštis, ėjęs 1940–1950 m. Kaune vietoje laikraščio „Lietuvos aidas“.

Istorija

Nuo 1940 m. liepos 16 d. iki liepos 31 d. vadinosi „Darbo Lietuva“, laikinasis adresas Miško g. 1. Liepos 16 d. rytinė laida dar vadinosi „Rytinis Lietuvos aidas“. Leido Lietuvos Liaudies Ministerių Tarybos kanceliarija. Ėjo 7 dienas per savaitę, išskyrus sekmadienį – su rytine laida. Spausdino „Spindulio“ spaustuvė Maironio g. 3. Nuo 1941 m. birželio 23 d. – 1942 m. lapkričio 22 d. nėjo, 1942–1944 m. leistas Maskvoje, 1944 m. liepos 16 d. – 1948 m. rugpjūčio mėn. – Vilniuje). 1943 m. buvo savaitinis laikraštis, 1944 m. ėjo triskart per savaitę. 1942–1944 m. turėjo mėnesinį, 1945 m. – savaitinį priedą „Literatūra ir menas“, 1943–1944 m. išleido 2 vienkarčius leidinius „Pionierius“.
1940–1941 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos, 1942–1944 m. – LKP (b) CK ir LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo, 1944–1945 m. – LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo, 1945–1950 m. – LKP (b) Kauno miesto ir apskrities komitetų bei miesto ir apskrities vykdomųjų komitetų laikraštis. Nuo 1950 m. vietoje „Tarybų Lietuvos“ ėjo „Kauno tiesa“.
Joseph Frank

Jozefas Frankas (1821 m. gruodžio 23 d.  – 1842 m. gruodžio 18 d.) – Vilniaus universiteto profesorius, Terapijos klinikos vadovas, kartu su prof. A. L. Bekiu įkūrė Vakcinacijos institutą.
Jo namuose 1805 metų gruodžio 12 dieną buvo įkurta Vilniaus medicinos draugija.
Vienas iš pagrindinių Jozefo Franko reikalavimų studentams diagnozuojant psichikos ligas buvo sindromų įvertinimas, o ne tik simptomų pažinimas.
Alčevskas

Istorija

1932–1957 m. vadinosi Vorošilovsku, 1961–1991 m. – Komunarsku.
Kazimieras Kazlauskas

Kazimieras Kazlauskas (1865 m. kovo 27 d. Alkupis, Padievyčio valsčius – 1950 m. vasario 15 d. Tverai) – Lietuvos kunigas, tautinio atgimimo veikėjas, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas.

Biografija

1886–1890 m. mokėsi Vilniaus kunigų seminarijoje, čia buvo vienas lietuvių sąjūdžio pradininkų, 1891–1892 m. tęsė mokslus Kauno kunigų seminarijoje. 1892 m. įšventintas kunigu. 1893–1895 m. Vidžių vikaras. 1895 m. už lietuvišką veiklą metams uždarytas į Kretingos vienuolyną. Čia su F. Lėliu organizavo laikraščio „Tėvynės sargas“ leidybą. Nuo 1896 m. Rumšiškių, nuo 1897 m. Rozalimo vikaras, nuo 1901 m. Karklėnų filialistas, 1907–1915 m. Svėdasų klebonas. Parapijose rūpinosi draudžiamosios lietuviškos spaudos platinimu, slaptų lietuvių mokyklų steigimu. Vėliau kunigavo Krekenavoje, Gruzdžiuose, Deltuvoje, Lapėse, Kelmėje. Nuo 1944 m. altaristas Lygumuose. Bendradarbiavo laikraščiuose „Tėvynės sargas“ ir „Viltis“.
Česlovas Zgirskis

Biografija

Baigęs Kauno mokytojų seminariją, 1942–1948 m. mokytojavo Bereiviškiuose (Jurbarko rajonas), Veliuonoje. 1949–1951 m. dirbo komjaunimo darbą Kauno apskrityje ir rajone. 1951–1952 m. Kauno rajono laikraščio „Socialistiniu keliu“ redaktorius. 1952–1957 m. laikraščio „Kauno tiesa“ atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, 1957–1959 m. LSSR Ministrų Tarybos Reikalų valdybos referentas – informacinio biuletenio „Tarybų darbas“ redaktorius. 1960 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą, įgydamas žurnalisto specialybę. 1959–1969 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos sekretorius. 1969–1978 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“ redaktorius. 1979–1991 m. Lietuvos telegramų agentūros ELTA fotoinformacijos skyriaus vedėjas bei vyresnysis redaktorius. 
Paskelbė straipsnių žurnalistikos teorijos ir praktikos klausimais.
Leideno notariato studentų brolija

Leideno notariato studentų brolija (ol. Broederschap der Notariële Studenten te Leiden; sutr. B.N.S.L.) - Leideno universiteto (Nyderlandai) teisės mokslų studentų draugija. Įkurta 1960 m. kovo 20 d. B.N.S.L. vienija teisės specializacijos „Notariato teisė“ (ol. notarieel recht Universitete. Asociacija siekia skatinti susidomėjimą notariatu, notaro profesija ir notariato teisės mokslu.
B.N.S.L. priklauso skėtinei asociacijai - Notariato akademinei draugijai (Broederschap der Notariële Studenten).
Šelenbergas

Šelenbergas (vok. Schellenberg) – Lichtenšteino šiaurės vakaruose įsikūrusi apskritis. 2005 m. duomenimis gyveno 952 žmonės, užimama teritorija - 3,5 km².
Vilniaus universiteto dainų ir šokių ansamblis

Istorija

1940 m. pradžioje Genovaitė Dumčiūtė-Breichmanienė subūrė Vilniaus skautes merginas į šokių kolektyvą. Sovietams okupavus Lietuvą ir uždraudus visas lietuviškas organizacijas, Vilniaus universiteto rektorius Mykolas Biržiška pakvietė kolektyvą tapti universiteto dalimi – Vilniaus universiteto šokių grupe . Vėliau prie šokėjų prisijungė kapela, ilgainiui išaugusi į liaudies instrumentų orkestrą, ir vokalinė grupė, išaugusi į daugiabalsį chorą. Kolektyvui, kurį sudarė šokėjų, muzikantų ir dainininkų grupės, ruošiančios bendras programas ir pasirodymus, buvo suteiktas ansamblio vardas. Vilniaus universiteto dainų ir šokių ansamblis tapo pirmuoju studentų tautinio meno ansambliu Lietuvoje.
Ansamblio veikloje dalyvaujantys studentai turi profesionalius šokių, orkestro ir choro vadovus, kurių bendromis pastangomis kuriamos aukščiausio lygio koncertinės programos.

Tradicijos

Seniausias Lietuvos studentų tautinio meno ansamblis pasižymi iš kartos į kartą perduodamais papročiais ir tradiciniais renginiais. Studentų organizuojamos šventės skirtos įvairiems kasmetiniams ansamblio įvykiams pažymėti. Ansamblis nuolat atsinaujina – vienus studentus keičia kiti, tačiau tradicinėse šventėse visada laukiami ne tik esami ansambliečiai ir vadovai, bet ir kolektyvo alumnai.

Taryba

Ansamblio tarybą sudaro 10 studentų atstovų bei visi vadovai. Taryba yra renkama kiekvieną žiemą – visi ansambliečiai gali kelti savo kandidatūrą ir vėliau balsuoti slapto balsavimo metu. Naujai suformuota taryba išsirenka savo pirmininką ir yra pristatoma tradicinio Kalėdinio renginio metu. Taryba yra atsakinga už visus ansamblio reikalus – organizuoja įvairius koncertus, keliones bei tradicinius renginius, administruoja socialinių tinklų paskyras, veda ansamblio metraštį, rūpinasi kostiumais, instrumentais ir rekvizitais. Kiekvieną naujo mėnesio ketvirtadienį taryba renkasi į susirinkimą bei aptaria svarbiausius ansamblio klausimus.

Kelionės

Nuo pat gyvavimo pradžios Vilniaus universiteto dainų ir šokių ansamblis dalyvauja įvairiuose tarptautiniuose festivaliuose ir konkursuose, buvo keturiuose žemynuose ir aplankė daugiau nei 30 šalių, įskaitant Australiją, Mongoliją, Norvegiją, JAV, Vengriją, Lenkiją, Čekiją, Prancūziją, Graikiją, Ispanija, Italiją Portugaliją ir kt.
Boom Boom Pow

Išleidimas

„Boom Boom Pow“ pirmiausiai buvo išleista kovo 30 d. į radijo eterį. 2009 m. kovo 30 d. dainą jau buvo galima atsisiųsti per „iTunes“. Jungtinėje Karalystėje daina buvo išleista 2009 m. gegužės 25 d.

Kritika

Nick Levine iš „Digital Spy“ davė „Boom Boom Pow“ keturias žvaigždutes iš penkių, teigdamas, „jog tai ritmų kratinys be pilno choro, įkvėptas per daug Auto-Tune…“ „Billboard“ žurnalas davė teigimą apžvalgą apie singlą, sakydamas, jog „singlas yra verčiantis iš koto, ir parodo, jog BEP yra geroje formoje“.

Vaizdo klipas

Vaizdo klipo filmavimas prasidėjo 2009 m. kovo 8 d. Per MTV buvo parodytos balandžio 8 d. vaizdo klipo kūrimo ištraukos.
Atlikėjai duodami interviu MTV apie klipą, teigė jog tai yra futuristinis klipas, kuris parodo, koks būtų gyvenimas, jei gyventume kompiuteryje. will.i.am teigia, jog klipą įkvėpė šiandienis technologijų pasaulis. Vaizdo klipas debiutavo balandžio 18 d. Dipdive svetainėje.
Klipas prasideda, kai Taboo, žiūrėdamas fotografijas per HP TouchSmart, pasirenka sprogimo nuotrauką. Kai prasideda dainavimas, kompiuterio vaizdai, kodai, „THE END“ ASCII menas imi mirgėti fone. „The Black Eyed Peas“ tada pradeda dainuoti savo partijas. Kol jie dainuoja, šokėjai apsivilkę zentai kostiumais šoka, neigiami vaizdai pakeičiami į teigiamus, pvz.: granata į mikrofoną, ginklas į trimitą. Narių veidai sukombinuojami į vieną ir pasirodo veidas (toks pat kaip albumo „The E.N.D.“ viršelis).

Pasirodymas topuose

Per pirmąją savaitę JAV buvo legaliai atsisiųsta 465 000 singlo kopijų, tai didžiausias grupės singlo atsisiuntimas muzikos istorijoje. Tai pirmoji „Black Eyed Peas“ daina, pasiekusi #1 vietą Billboard Hot 100 ir Pop 100 topuose. Singlas išsilaikė net 12 savaičių pirmoje Hot 100 vietoje, ir taip tapo 2009 m. ilgiausiai išsilaikusia #1 vietos daina. „Boom Boom Pow“ nuo pirmosios vietos nustūmė pačių „Black Eyed Peas“ antrasis singlas „I Gotta Feeling“.
Daina taip pat pasiekė viršūnę Kanadoje, Australijos ARIA tope, bei kitose 10 valstybių.
2009 m. gegužės 17 d. daina pasiekė #1 vietą Jungtinėje Karalystėje, kai buvo parsisiųsta daugiau nei 75 000 singlo kopijų. Tai antrasis grupės singlas, pasiekęs pirmąją vietą JK (pirmasis „Where Is the Love?“. Airijoje daina kol kas #3 vietoje.
Daina Jungtinėje Karalystėje iš 1 vietos pasitraukė 2009 m. gegužės 24 d., birželio 7 d. daina vėl grįžo į viršūnę. Ir toks grįžimas į viršūnę yra pavykęs tik Shakira singlui „Hips Don't Lie“ 2006 m.
Infekcija

Infekcija (lot. infectio – užkrėtimas) – už(si)krėtimas, ligą sukeliančių mikroorganizmų patekimas į žmogaus ar gyvūno organizmą. Mokslas, kuris nagrinėja infekcinius procesus, vadinamas infektologija.

Infekcijų formos

Infekcijos gali vystytis įvairiomis kryptimis ir įgauti įvairias formas. Infekcijos vystymosi forma priklauso nuo patogeninių mikroorganizmų, mikroorganizmo apsaugos nuo infekcijos faktorių ir aplinkos faktorių santykio.
Vietinė infekcija – vietinis organizmo audinių pažeidimas veikiant mikroorganizmo patogeniniams faktoriams. Lokalus procesas dažniausiai atsiranda mikrobo prasiskverbimo į audinius vietoje ir dažniausiai charakterizuojamas vietinės uždegiminės reakcijos vystymusi. Lokalinėmis infekcijomis yra angina, šunvotė, difterija, rožė ir kt. Kai kuriais atvejais vietinė infekcija gali peraugti į bendrąją.
Bendroji infekcija – mikroorganizmų patekimas į kraują ir plitimas visame organizme. Patekės į organizmo audinius, mikrobas dauginasi patekimo vietoje, vėliau patenka į kraują. Toks vystymosi mechanizmas būdingas gripui, salmoneliozei, dėmėtajai šiltinei, sifiliui, kai kurioms tuberkuliozės formoms, virusiniams hepatitams ir kt.
Latentinė infekcija – būsena, kai mikroorganizmas, esantis ir besidauginantis organizmo audiniuose, neiššaukia jokių simptomų.
Pėnemiundė

Istorija

Antrojo pasaulinio karo metu čia buvo įkurtas poligonas, kuriame gamintos V-2 raketos, vėliau produkcija perkelta į Nordhauseną. Kaimo prieplauka naudojosi laivai, kurie Baltijos jūroje surinkinėdavo V-2 nuolaužas. 1945 m. gegužės 5 d. visa sala buvo užimta Sąjungininkų. Dujų fabriko, kuriame buvo gaminamas suskystintas deguonis, griuvėsiai yra išlikę lig šiol šalia įvažiavimo į Pėnemiundę.
Po karo gyvenvietės uoste buvo įkurta sovietų karinė jūrų bazė, 1952 m. perduota Rytų Vokietijos ginkluotosioms pajėgoms. Iš pradžių uosto infrastruktūra naudojosi Rytų Vokietijos vandens policija (seepolizei). 1956 m. gruodžio 1 d. Pėnemiundėje įkurta Rytų Vokietijos laivyno pirmosios flotilės būstinė.
1992 m. atidarytas Pėnemiundės istorinis ir technikos informacinis centras, Antrojo pasaulinio karo muziejus, kuriame saugomas Europos pramonės paveldas bei teritorija apie jėgainę, kurioje eksponuojamos V-1 ir V-2 raketos.
Pranas Kuconis

Pranas Kuconis (g. 1961 m. birželio 6 d. Kaišiadorių rajone) – teisininkas, teisėtyrininkas kriminalistas ir procesualistas, vienas iš šiuolaikinės Lietuvos baudžiamojo proceso teisės pagrindėjų, vienas iš naujojo LR baudžiamojo proceso kodekso rengėjų; VU TF docentas, LR KT teisėjas, buvęs Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.

Išsilavinimas, mokslinė, pedagoginė veikla

1984 m. Pranas Kuconis baigė teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją. Studijavo doktorantūroje. VU Teisės fakulteto dėstytojas (nuo 1984 iki 1986 m.), docentas. VU apgynė teisės krypties disertaciją, socialinių mokslų teisės krypties daktaras.
VU Teisės fakulteto dėstytojas (dėsto kursus Teisėsaugos institucijos, Kriminalistika etc.). Paskelbė mokslinių straipsnių. Yra LR BPK komentaro bendraautoris. Buvo naujojo LR baudžiamojo proceso kodekso projekto, kitų įstatymų projektų rengimo darbo grupių narys.

Teisės praktika

Nuo 1991 iki 1993 m. Tardymo departamento prie LR vidaus reikalų ministerijos tardytojas, nuo 1993 iki 1997 m. Lietuvos teismo ekspertizės instituto skyriaus vedėjas, direktoriaus pavaduotojas, direktorius, nuo 1997 m. gruodžio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėjas, nuo 2008 m. kovo mėn. LR Konstitucinio Teismo teisėjas.
Antanas Kučas (1909)

Biografija

1929 m. baigė Biržų gimnaziją. 1929–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje. 1935–1936 m. atliko karinę tarnybą. 1936 m. mokytojavo Tauragėje, 1937–1940 m. Kaišiadorių gimnazijoje, nuo 1940 m. Kaune. 1944–1951 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės instituto Taikomosios grafikos fakulteto Ksilografijos katedros vedėjas. 1951–1989 m. LSSR dailės instituto dėstytojas, 1970 m. profesorius. 
Palaidotas Rasų kapinėse.
Janina Girnienė

Biografija

VU Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Notarė nuo 1973 m. Vilniaus miesto 5-ojo notaro biuro notarė (iki 2001 m.) Vilniaus miesto 25-ojo notarų biuro notarė.
Lietuvos notarų rūmų prezidentė (nuo 1996 m. iki 1999 m.). Garbės teismo narė (iki 2005 m. balandžio 18 d.). Garbės teismo pirmininkė (iki 2008 m.).