google/wiki40b huggingface dataset:
Władysław Reymont

Biografija

Gimė Kobele Velkuose. Jaunystėje vertėsi atsitiktiniais darbais, važinėjo su klajojančia artistų trupe, dirbo geležinkelininku, rašė periodikoje. Vėliau tapo rašytoju profesionalu.
Gasčiūnų apylinkė

Istorija

Apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
1954 m. prijungta Stupurų apylinkė, dalis Andrašiūnų apylinkės ir dalis Stripeikių apylinkės, o dalis Gasčiūnų apylinkės prijungta prie Kirnaičių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl Lietuvos TSR apylinkių sustambinimo“ Gaščiūnų apylinkė prijungta prie Stupurų apylinkės.
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės administracinis suskirstymas

Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės administracinis suskirstymas galutinai susiformavo XVI a. viduryje, kai valstybė Lenkijos pavyzdžiu buvo suskirstyta į vaivadijas ir pavietus.

1569–1793 metai

1569 m. sudarant Liublino uniją LDK neteko apie trečdalio teritorijos, t. y. keturių savo pietinių ir vakarinių vaivadijų (Voluinės vaivadija, Palenkės vaivadija, Braclavo vaivadija, Kijevo vaivadija), kurios perėjo Lenkijos karalystei. 
Nuo 1569 m. iki 1772 metų nusistovėjo pastovi LDK vaivadijų sistema, ir jų sienos mažai kito. LDK buvo 9 vaivadijos (22 pavietai) ir Žemaitijos seniūnija (išsamiau žr. čia). Tiesa, viena iš vaivadijų, Smolensko vaivadija, ilgesnę dalį laiko buvo tik nominali - jos teritorijas valdė MDK. Nepaisant to, į vaivadiją buvo skiriami pareigūnai.
Livonijos vaivadija, Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystė nuo 1589 m. tapo vasaline LDK ir Lenkijos valda. Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystės dalis Piltenės apskritis buvo tiesiogiai pavaldi LDK.
Liubomiras Laucevičius (1950)

Biografija

1968 m. baigė Panevėžio vakarinę vidurinę mokyklą. Nuo 1966 m. lankė Panevėžio dramos teatro aktorių paruošimo studiją (vadovas Juozas Miltinis), 1968–1975 m. šio teatro aktorius. 1975–1990 m. vaidino Klaipėdos dramos teatre. 1980 m. baigė LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetus (kurso vadovas Povilas Gaidys). Nuo 1990 m. vaidina Kauno dramos teatre, Kauno jaunimo kameriniame teatre.
Sukūrė daigiau kaip 70 vaidmenų teatre, apie 50 vaidmenų kine ir televizijoje. Vaidyba santūri, lakoniška, įtaigi, kai kuriems vaidmenims būdinga ironija, sarkazmas.
Grand Theft Auto (kompiuterinis žaidimas)

Aplinka

Grand Theft Auto žaidimo aplinką sudaro tris miestai: Liberty City, Vice City, San Andreas. Šie miestai yra panašūs tarpusavyje, bet kiekvienas turi savų skirtumų. Būtent šie miestai ir atsirado naujosiose GTA dalyse, kur jau buvo naudojama 3D vaizdavimas. Miestas San Andreas yra Kalifornijos valstijos dalinė netiksli kopija. Liberty City kaip ir San Andreas yra dalinės netikslios kopijos, kurios atspindi Niujorko miestą, tačiau žaidime Liberty City nelabai panašus į Niujorką. Vice City žaidime atitinka Majamį, tai tiksliausia miesto kopija šiame žaidime, nes jaučiasi Majamio aplinka. Tačiau visi miestai panašūs, kadangi pastatai beveik nesiskiria, automobiliai ir žmonės tokie patys.

Misijos

Beveik visos misijos prasideda, gavus informacijos iš telefoninių būdelių, kurios yra išsidėsčiusios visame mieste. Rasti jas nesunku, kadangi reikia keliauti sekant geltoną rodyklę, kuri nurodo vietą. Gavus misiją, kitos misijos pradėti negalima, kadangi reiks baigti jau vykdomą misiją. Visos misijos skirtingos, tačiau daugiausiai jose reikės nužudyti žmones, pavogti automobilius ir bėgti nuo policijos.
Puodžius

Puodžius – amatininkas molinių indų gamintojas.
Apie Lietuvos puodžius turima žinių iš X a. XIV–XV a. puodžiai kūrėsi prie pilių, dvaruose; XVI a. pradėjo burtis į cechus. XIX a.–XX a. antrojoje pusėje puodžiaus amato buvo mokomasi šeimoje, pas meistrus miestuose ir miesteliuose (maždaug 3 metus). Puodžius turėjo mokėti nužiesti, išdegti ir glazūruoti indą.
Labiausiai Lietuvoje puodininkystė buvo išsivysčiusi Žemaitijoje. Vienas svarbiausių puodininkystės centrų buvo Viekšniuose, kur tarpukario metais būdavo šešiolika ar septyniolika šios rūšies amatininkų. Vienas žymiausių meistrų buvo Leonas Voveris.
1928 m. puodžius pradėta mokyti amatų mokyklose. Jų tobulinimosi kursai buvo rengiami Viekšniuose ir Kaune. Tarybiniais metais puodžiai iš pradžių būrėsi į arteles, priklausė kolūkiams.
Antanas Vytautas Platužas

Biografija

1960 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.
Nuo 1949 m. dirbo raidžių rinkėju Raseinių spaustuvėje, 1952–1966 m. – Raseinių rajono laikraščio „Naujas rytas“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, skyriaus vedėju, redaktoriaus pavaduotojas. 1966–1994 m. Klaipėdos rajono laikraščio „Banga“ redaktorius. Nuo 1994 m. laikraščio „Banga“ korespondentas. Daugiausia rašė savivaldybių veiklos klausimais.
G.U.Y.

Kritika

Jason Lipshutz iš „Billboard“ rašė: „Zedd’o produkcijos širšių lizdas, Lady Gaga ir jos provokuojanti komanda sukūrė išskirtinę „ARTPOP“ dainą“. Robert Copsey iš „Digital Spy“ pagyrė dainą dėl „šlifuojančio boso“ ir „hipnotizuojančio priedainio“. Andy Gill iš „The Independent“ teigia, kad dainoje girdimas robotiškas kalbėjimas apie seksualinę atrakciją. MTV žinių vedėjas John Walker pagyrė dainos tekstą, bet teigia, kad jam mažiau patiko dainos muzika. Caryn Ganz iš „Rolling Stone“ dainą įvardija kaip „gotiškas kalimas“.

Aprašymas

„Billboard“ dainą „G.U.Y. (Girl Under You)“ aprašė, kaip vibruojančią šokių sireną, dainoje rodomas skirtumas tarp lyčių lygybės ir sąmoningo seksualinio pateikimo.

Vaizdo klipas

Ši daina kaip trečiasis albumo „Artpop“ (2013) singlas buvo patvirtintas 2014 metų vasario mėnesį. Vaizdo klipas nufilmuotas „Hearst Castle“ pilyje, Kalifornijoje. Filmuojant dainos „G.U.Y“ klipą, atlikėjai įkando lėtasis loris. Pirmą kartą šio įrašo ištrauką pateikė kovo 21 dieną, interviu su Savannah Guthrie metu, amerikiuočių laidoje „Today“. Dviejų minučių ištrauka debiutavo kovo 22 dieną, „Dateline NBC“ laidoje. Vėliau, tą pačią dieną buvo išleistas visas muzikinis video.
Dvylikos minučių trukmės vaizdo klipe yra grojamos keturios dainos iš albumo. Video prasideda, kai vyrai verslininkai kaunasi laukuose dėl pinigų. Tuo pačiu metu vaizduojama gulinti Lady Gaga, kuri yra apsirengusi tamsiu triko su pritvirtintais sparnais, taip pat atlikėja yra peršauta strėle. Pirma iš keturių pasirinktų albumo dainų yra „Artpop“. Grojant šiai dainai, vyrai bėga nuo jos, o dainininkė bando šliaužti ir išsitraukti strėlę. Pagaliau, Gaga atsistoja ant kojų ir nukeliausia iki rūmų, kurio pagrindinį įėjimą saugo sargybiniai. Tuo metu pasideda kita, antroji daina „Venus“. Lady Gaga nunešama iki baseino, kur ji yra pridengiama gėlėmis, ir panardinama po vandeniu gydymui. Vėliau prasideda pagrindinė šio vaizdo klipo daina – „G.U.Y.“. Atlikėja vėl pakyla, apsirengusi balta suknele kaip geismų Graikų deivė. Klipe atlikėja pakeičia daug kostiumų, įskaitant mėlyną suknelę ir baltą bikini. Epizodinius vaidmenis atliko televizijos laidų vedėjas Andy Cohen ir The Real Housewives of Beverly Hills aktorės. Vaizdo įraše vaizduojamas Maiklo Džeksono, Mahatma Ghandi, Džono Lenono ir Jėzaus klonavimas. Vaizdo klipo pabaigoje yra keturių minučių trukmės įrašo kūrimo personalo sąrašas, kurio metu groja daina „Manicure“.
Alkana žmona ir karštas meilužis

Turinys

Donas Pepino labai rūpinasi savo šeimos garbe ir reputacija. Jis labai didžiuojasi savo sūnumi Džanluka, ką tik baigusiu mokslus Londone, nes tuo negali pasigirti nei vienas jo pažįstamas. Vis tik Pepino tėvui kyla įtarimas, kad jo anūkas gėjus, mat šis domisi ne moterimis, o kultūrizmu. Senelis netikėtai miršta nuo širdies smūgio, bet Pepino negali pasidžiaugti paveldėtu turtu, nes šis atiteks jam tik jei Džanluka per metus ves ir susilauks palikuonio. Donui Pepino tai atrodo vieni niekai, tačiau netrukus ir jis sužino, dėl ko paslapčia iš jo šeimos šaiposi visas miestelis. Negalėdamas tuo patikėti, jis paprašo pagalbos savo meilužės Anos Marijos, tačiau ir šiai nepavyksta sugundyti Džanlukos.
Galiausiai Pepino nusamdo patrauklią sekretorę Sonią, kurią visais būdais mėgina supiršti su sūnumi. Galiausiai jam tai pavyksta, įvyksta vestuvės ir gimsta palikuonis. Pepino gauna palikimą ir gali džiaugtis prieš visą miestelį išgelbėta garbe, tačiau tai nepakeičia Džanlukos potraukio vyrams…
Rusijos imperijos geografinis-statistinis žodynas

Rusijos imperijos geografinis-statistinis žodynas (rus. Географическо-статистический словарь Российской империи) - leidinys, 1862–1885 m. ėjęs Sankt Peterburge. Leidimui vadovavo Piotras Semionovas-Tianšanskis. Išleisti 5 tomai, pateikiama nemažai informacijos, susijusios su Lietuva.
Parijos pusiasalis

Parijos pusiasalis (isp. Península de Paria) yra Atlanto vandenyne, Karibų jūroje, Venesuelos šiaurėje.
Pusiasalio ilgis apie 120 km. Prie Parijos pusiasalio pietinio kranto yra Parijos įlanka. Pusiasalio paviršius šiaurėje kalnuotas (aukščiausias taškas 1254 m), pietuose − žemuma. Kalnų šiauriniai šlaitai apaugę kserofitinėmis pievomis ir krūmais, pietiniai − visžaliais miškais. Pusiasalyje auginami kakavmedžiai.
Pusiasalyje įkurtas Parijos nacionalinis parkas.
Latvijas Finieris

Latvijas Finieris – Latvijos medienos pramonės koncernas. Įmonių grupės vadovas – Uldis Biķis.

Istorija

Bendrovės ištakas bei veiklos pradžią žymi Latvijas Bērzs įsteigimas 1873 m. 1923 m. pradėjo veikti Furniers. 1929 m. įsteigiama Lignums. 1975 Furniers, Lignums ir Latvijas Bērzs sujungiamos bei įsteigiama valstybinė įmonė Plywood Production Union of Latvia. 1992 m. Plywood Production Union of Latvia privatizuojama, pervadinama į Latvijas Finieris.

Struktūra

Koncerną sudaro 6 beržo medieną naudojančios bendrovės: „Lignums“, „Furniers“, „Verems“, „Latvijas Berzs“, „Hapaks“, „SIA Troja“. Per metus koncerno bendrovės sunaudoja per 1,12 mln. ktm beržo medienos; iš jų fanerinių beržo rąstų – 708 000 ktm: „Lignums“ – 389 000 ktm, „Furniers“ – 165 000 ktm, „Verems“ – 85 000 ktm.

Veikla

Įmonių grupės apyvarta 2005 m. siekė apie 0,5 mlrd. litų. „Latvijas Finieris“ produkciją tiekia į 40 pasaulio šalių. Antrinės įmonės įsteigtos Didžiojoje Britanijoje, Ispanijoje, Japonijoje, JAV, Prancūzijoje, Suomijoje, Švedijoje, Vokietijoje, kur yra plėtojama prekyba.

Lietuvoje

Antrinė koncerno bendrovė UAB „LF Miškas“ buvo įkurta 2004 m., jos įstatinis kapitalas – 400 000 litų. Įmonė aprūpina koncerno LF gamyklas beržo faneriniais rąstais, koordinuoja plėtros veiklą Lietuvoje.
„Latvijas Finieris“ Lietuvoje 2006 m. pradėjo statyti pirmąją beržo faneros lukšto gamyklą Ukmergėje. 6 hektarų teritorijoje planuojama investuoti apie 60 mln. litų, įdarbinti 100 darbuotojų; kasmet pagaminti 75 mln. litų vertės beržo faneros lukšto.
Linksmakalnio seniūnija

Istorija

Seniūnija įsteigta 2008 m. sausio 1 d., atskiriant pietinę teritorijos dalį iš Garliavos apylinkių seniūnijos.
FK Panjshir

Istorija

Įkurtas 1973 m. Sovietmečiu buvo žinomas „Trud“ pavadinimu.
Žaidžia aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
Vincas Uždavinys

Biografija

1911–1913 m. mokėsi Jakėnų pradžios mokykloje, 1918–1919 m. Aukštadvario progimnazijoje, 1919–1925 m. Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje. 1921 m. pradėjo bendradarbiauti Vilniaus lietuvių spaudoje, 1923–1925 m. įvairių leidinių darbuotojas. 1925 m. dėl lenkų valdžios persekiojimų išvyko į Kauną. 1925–1930 m. studijavo Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakultete.
1928–1936 m. dirbo Vilniui vaduoti sąjungoje (VVS), 1928–1931 m. redagavo žurnalą „Mūsų Vilnius“. Buvo Draugijos užsienio lietuviams remti narys, Foto mėgėjų draugijos narys. 1936–1937 m. VVS deleguotas į JAV lietuvių kolonijas skaityti paskaitų. 1937 m. grįžo į Lietuvą. 1938–1939 m. vėl išvyko į JAV bei Kanadą kaip žurnalo „Pasaulio lietuvis“ korespondentas. Bendradarbiavo ir kituose leidiniuose – „Lietuvos keleivis“, „Nepriklausoma Lietuva“ ir kt. 1939 m. grįžo į Vilnių kaip „Lietuvos aido“ korespondentas. 1941 m. mirė žmona. Vokiečių okupacijos metais dirbo laikraštyje „Naujoji Lietuva“, naujienų agentūroje ELTA. Traukiantis frontui, 1944 m. praleido su vaikais mirusios žmonos gimtinėje Mikalajūnuose.
1944 m. spalio mėn. su vaikais grįžo į Vilnių, įsidarbino „Valstiečių laikraštyje“. 1945 m. nuteistas ir ištremtas į Sibirą, kalėjo Vorkutos lageriuose. 1953 m. grįžęs į Lietuvą dirbo greitosios pagalbos stotyje dispečeriu, Vilniaus centrinėje knygų parduotuvėje pardavėju, modelių namuose inžinieriumi-vertėju, ekskursijų biure gidu, Preilos poilsio namų komendantu, gimdymo namuose sąskaitininku-kasininku. 1955 m. amnestuotas, bandė dirbi pagal savo žurnalisto specialybę – rašė į „Tėvynės balsą“, „Mūsų sodus“, Radijo ir televizijos komitetą (laidos užsienio lietuviams). 1959 m. vasario 19 d. priimtas į LSSR žurnalistų sąjungą.
FK Gintaras Palanga

Palangos miesto futbolo istorija 1957–2005 m.

Pirmasis klubas Palangoje radosi 1957 m. ir vadinosi „Nemunas“. 
Paskui komandos pavadinimai dažnai kito: 1960 m. – Palangos „Statybininkas“, 1965 m. – Palangos „Statyba“, 1966 m. – Palangos „Naglis“, 1968 m. – Palangos „Ker“. 
1970 m. – komanda pavadinta Palangos „Gintaro“ pavadinimu, kuri žaidė įvairiose Lietuvos varžybose. 
Nuo 1991 m. iki 1997 m., „Gintaro“ komanda varžėsi III lygoje, nuo 2001 m. – II lygoje, tačiau 2005 m. komanda buvo išformuota.

Šiuo metu

Dabar atkurtas klubas užsiima jaunimo ugdymu. Juos treniruoja Marsel Balasanov.
2016 m. vaikų futbolo čempionate U-10 tapo čempionais.
U-13 5x5 vakarų regione sėkmingai žaidė savo amžiaus grupėje ir buvo jos lyderiais.
Dvasinės pagalbos jaunimui centras

Istorija

1994 m. liepos 1 d. Toronte trys Kanados lietuviai, kun. E. Putrimas, psichologijos bakalauras R. Liškauskas bei psichologijos doktorantė M. Balaišytė, susirinkime kalbėjo apie jaunimo centro įkūrimą Klaipėdoje. Šią idėją įgyvendino į Klaipėdą atvykęs ir pamatęs sunkią jaunimo padėtį kun. E. Putrimas. Jo iniciatyvą rėmė Kanados lietuvių Katalikų centras ir Kanados užsienio reikalų tarptautinių apmokymų fondas.
Centas įkurtas naujai statomos Šv. Juozapo Darbininko bažnyčios patalpose. 1995 kovo 19 d. DPJC oficialiai atidaromas.
Įkuriamos pirmosios programos: „Santuokos ruošimo“ ir „Gailestingumo darbai“. Klaipėdos Universiteto Pedagogikos Fakulteto socialinės pedagogikos magistrantė Ilona Jonulytė kartu su 60 savanorių organizuoja stovyklą vaikams. Užmezgami glaudūs ryšiai su Klaipėdos miesto policija bei Vaikų teisių apsaugos tarnyba. Pradedami organizuoti kursai savanoriams, nes cente vyrauja principas, jog žmogus negali padėti kitam, jei jis pats turi problemų.
Veikia ir kitos programos: Jaunimo vadovai, Paauglių klubas, Vyresnieji draugai, Jaunimo linija, Sniego gniūžtė, Natūralus pagalbininkas, Už vaikus atsakingi visi, Tarptautiniai jaunimo apdovanojimai.
2005 metais Klaipėdos „Dvasinės pagalbos jaunimui centras“ tapo pirmąja Lietuvos nevyriausybine organizacija, kuriai UAB „Microsoft Lietuva“ suteikė finansinę paramą ir skyrė programinės įrangos pagal pasaulinę Microsoft „Neribotų galimybių“ programą. DPJC įkurtas IT mokymo centras, kur jaunimas iš nepasiturinčių ir problematiškų šeimų gali tobulinti savo kompiuterinius įgūdžius: čia mokoma naudotis pagrindinėmis programomis, atlikti įvairias užduotis, naršyti internete.
Dabar DPJC veiklą koordinuoja 9 darbuotojai. Per visus 15 veiklos metų centre savanoriavo apie 2 tūkstančius savanorių, kurie paaukojo daugiau kaip 300 tūkstančių savanoriško darbo valandų Klaipėdos visuomenei.
Mombasa

Sportas

Mieste įsikūręs FC Bandari futbolo klubas, žaidžiantis Kenijos futbolo lygoje. Anksčiau lygoje žaidė ir miesto klubas FC Coast Stars. 1965 m. Kenijos futbolo premier lygoje nugalėjo Mombasos FC Feisal.
1896 m. įsteigtas Mombasos sporto klubas. Yra kelios kriketo ir regbio komandos. 2007 m. mieste vyko pasaulio kroso čempionatas. Vykdomas kasmetinis Mombasos maratonas. Gyvenvietėje vyksta Safario ralio susitikimai, paplitęs sportinis nardymas vandenyne.
Mariupolio pilkapynas

Mariupolio pilkapynas (rus. Мариупольский могильник) – vėlyvojo neolito archeologinis paminklas prie Mariupolio miesto, Ukraina.

Tyrimai

Pilkapynas aptiktas 1930 m. statant „Azovstal“ gamyklą. 1930-1933 m. jį tyrė profesorius Nikolajus Makarenko, ištirti 124 kapai. Mirusieji laidoti rytų – vakarų kryptimi, nedeginti, akmeninėse dėžėse, apibarstyti ochra, virtusia raudonos spalvos geležies oksidu. Radiniai: ginklai, papuošalai, meno dirbiniai, tarp jų iš šerno ilties pagaminta jaučio figūrėlė, žvėrių dantų kabučiai, akmeniniai smeigtukai su skylutėmis, porfyro dirbiniai, patekę per mainus iš Užkaukazės arba Artimųjų Rytų. Radiniai datuojami viduriniu Dniepro-Doneco kultūros etapu (4 tūkstantmetis pr. m. e.), saugomi Mariupolio kraštotyros muziejuje.
Šalia pilkapyno buvo to paties laikotarpio gyvenvietė. Remiantis tyrinėjimais teigiama, kad jis atspindi laikotarpį, kai vietos senuosius gyventojus išstūmė ateiviai iš stepių; pilkapyne pastarieji laidojo savo mirusiuosius.
Vilniaus siaurasis geležinkelis

Vilniaus siaurasis geležinkelis – siaurasis geležinkelis, tarpukariu įrengtas Vilniuje gynybiniais tikslais. Laikui bėgant geležinkelio tinklas traukėsi, kol 1980 m. buvo pilnai išardytas.

Istorija

Vilnių okupavusi Lenkija 1923 m. pradėjo įtvirtintos teritorijos „Vilnius“ (lenk. Oboz warowny „Wilno“) įrengimą. Ratu aplink miestą išdėstyti požeminiai ir antžeminiai amunicijos sandėliai, susisiekimui tarp kurių nutiestas 600 mm vėžės siaurasis geležinkelis, ties Burbiškėmis atsišakojęs nuo Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio. Pagrindinė geležinkelio linija driekėsi į šiaurę nuo Burbiškių, kirto Vingio parką, tiltu per Nerį į Žvėryną, sukosi į rytus pro antžeminių bunkerių kompleksą, Šnipiškių bunkerius, toliau tiesėsi į rytus ir antrą sykį kirto Nerį ties dabartiniu Šilo tiltu, už kurio baigėsi ties Antakalnio bunkeriais. Trumpa geležinkelio atšaka tiesėsi ir į pietus nuo plačiojo geležinkelio link Burbiškėse buvusių antžeminių amunicijos sandėlių.
1939 m. Turniškių hidroelektrinės statybos metu įrengta 5 km ilgio atšaka iš Antakalnio. Už tilto per Nerį geležinkelis ėjo dabartine Smėlio gatve, kirto Vilniaus miesto klinikinės ligoninės teritoriją, Žolyno gatvę, tęsėsi lygiagrečiai Antakalnio gatvei ir maždaug ties dabartine Švyturio gatve įsijungė į Antakalnio gatvę. Už dabartinio viešojo transporto žiedo linija ėjo Valakampių gatve link hidroelektrinės. Vietomis galima aptikti likusius grindinio ir geležinkelio pylimo fragmentus.
Be karinių reikmių siaurasis geležinkelis buvo naudojamas kuro tiekimui į Vilniaus elektrinę. 1962 m. elektrinę pradėjus kūrenti dujomis ir mazutu siaurojo geležinkelio poreikis išnyko. Dešiniajame Neries krante buvę bėgiai išardyti, o atkarpa Burbiškės–Vingio parkas buvo perdaryta į vaikų geležinkelį, kurį aptarnavo jaunieji geležinkeliečiai. Po Vingio parko rekonstrukcijos panaikinta ir ši linija.
Jūratė Bundzaitė

Jūratė Bundzaitė (1952 - 2015) – Lietuvos pedagogė, pianistė, vargonininkė.

Biografija

1970–1975 m. Lietuvos konservatorijos E. Dineikaitės klasėje įgijo koncertinės pianistės diplomą, 1975–1982 m. prof. Leopoldo Digrio vargonų klasėje – vargonininkės solistės diplomą. Nuo 1986 m. Balio Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos Fortepijono ir vargonų katedros vedėja, mokytoja ekspertė.
1984–1990 m. dalyvavo vargonų meistriškumo kursuose Latvijoje, Estijoje, Rusijoje, Čekijos Respublikoje, Šveicarijoje, Austrijoje, profesorių G.Litaize, G.Bovet, J.Guillon, M.Schneider, M.Schlechta, A.Rösler klasėse. J. Bundzaitė - pirmoji daugelio lietuvių kompozitorių kūrinių vargonams atlikėja. Dalyvavo įvairiuose kameriniuose ansambliuose su vokalistais, chorais, instrumentalistais, taip pat koncertavo ir solo. Repertuare – senasis Vokiečių barokas, romantizmo epochos kūriniai, senoji ir šiuolaikinė prancūzų vargonų muzika bei lietuvių ir Baltijos šalių kompozitorių muzika.
Sesuo Elona Bajorinienė.
Jurijus Caleris

Biografija

Jurijus Caleris gimė 1973 m. gegužės 22 d. Pervouralske, Sverdlovsko regione. Mokėsi Čaikovskio muzikos mokykloje Jekaterinburge, fortepijono klasę, tačiau greitai ją metė. Kiek vėliau jis susidomėjo rokenrolo muzika, grupėmis „Alisa“ bei „DDT“, tuo metu pradėjo groti gitara.
Koncertavo su savo tėvu, gerai žinomu džiazo muzikantu, vietiniuose baruose. Vėliau jis prisijungė prie grupės „Ptica Zu“. Po grupės žlugimo išvyko į Maskvą, kur jis dirbo su muzikantais Pavelu Kašinu ir Sergejumi Mazajevu. 1997 metais Jurijus gavo pasiūlymą tapti grupės „Mumij Troll“ nariu. 2005 m. pabaigoje pakartotinai išleistas grupės „Ptica Zu“ albumas analogišku pavadinimu.
Antanašės žudynės

Antanašės žudynės – Rokiškio apylinkių žydų žudynės, vykusios 1941 m. rugpjūčio 25 d. Degsnės miške (dab. Rokiškio rajono savivaldybė), netoli Antanašės dvaro.

Istorija

Dalis Rokiškio apylinkių žydų (daugiausiai moterys ir vaikai) 1941 m. vasarą buvo laikomi Antanašės dvare. Naktį prieš žudynes tarybiniai belaisviai Degsnės miške iškasė dvi dideles duobes. Žudynių dieną iš Rokiškio į dvarą atvyko Gestapo pareigūnai bei apie 30 Rokiškio saugos junginio karių. Kelią nuo dvaro iki žudynių vietos saugojo Obelių savivaldybės ir geležinkelio stoties pagalbinė policija (120–160 žmonių). Žydus iš dvaro iki žudynių vietos grupėmis po 100 varė Obelių baltaraiščiai. Prieš sušaudymą žydams liepta nusirengti. Žudynės truko visą dieną. Pagal Karlo Jėgerio ataskaitą, tądien nužudyta 1160 žydų: 112 vyrų, 627 moterų ir 421 vaikų. Už operaciją paskirtos 100 rublių premijos 30 Obelių policininkų, 23 Obelių geležinkelio stoties pagalbinių policininkų, trylikai Aleksandravėlės ir dvylikai Kriaunų pagalbinių policininkų.

Vieta

Žudynių vieta ir kapas yra miške prie Antanašės. Žudynių vietoje įkurtas memorialas, įrengtos dvi akmeninės memorialinės plokštės su užrašais jidiš ir lietuvių kalbomis: „ČIA 194 m. NACIAI IR JŲ / VIETINIAI PAGALBININKAI / NUŽUDĖ 1160 ŽYDŲ / (VAIKŲ, MOTERŲ, VYRŲ) // TEBŪNIE ŠVENTAS / NEKALTAI ŽUVUSIŲJŲ / ATMINIMAS“. Žudynių vieta ir memorialas 1993 m. vasario 18 d. paskelbtas nacionalinio reikšmingumo lygmens kultūros vertybe (unikalus kodas – 11144).