Indiškoji tema

Ginčai dėl autorystės

Daug diskusijų vyko dėl Adolfo Anderseno uždavinio, kuris buvo panašus į indiškąjį, be to, atspausdintas 1843 m. – anksčiau už 1845 publikuotą. Henriko Lavdėjaus uždavinį. Šachmatų kompozitoriai nesutarė, kurį pripažinti pirmtaku, todėl, ieškodami skirtumų, abu uždavinius detaliai nagrinėjo.
A. Anderseno uždavinyje baltieji tam, kad išvengtų pato, trečiu ėjimu 3. Kf6 suformuoja bateriją iš rikio ir karaliaus kritiniame (f6) laukelyje ir sekančiu ėjimu, patraukdami savo karalių iš kritinio laukelio, matuoja juodųjų karalių. Pastarieji du ėjimai vienodi abiejuose uždaviniuose, bet yra ir skirtumas – A. Anderseno uždavinyje, matuojantis rikis, laukelyje d8, stovėjo nuo uždavinio pradžios, nejudėjo – tad nebuvo perėjęs kritinio laukelio (f6).
J. Kocas ir K. Kokelkornas rašė, kad visai įmanoma, kad A. Anderseno mato uždavinys galėjo turėti įtakos indiškojo uždavinio kūrimui, nes buvo atspausdintas – 1843 m. Palamedos žurnale ir, kad atkeliautų į Delį, turėjo pakankamai laiko.
Panašus į A. Anderseno ir H. Lavdėjaus yra prancūzų šachmatų kompozitoriaus Teodoro Herlino (Théodore Adrien Louis Herlin; 1817 - 1889) uždavinys. Abiejų uždavinių matinės padėtys – panašios, taip pat, ir karaliaus ėjimai į laukelį f6, vėliau – į g6 yra taip pat vienodi.
Tik vienas svarbus skirtumas tarp abiejų – tai, kad A. Anderseno uždavinyje karalius į laukelį f6. pateko trečiuoju ėjimu, o Herlino uždavinyje – pirmuoju.
A. Anderseno uždavinyje pagrindinė idėja realizuojama paskutiniais dviem ėjimais. Teodoro Herlino uždavinyje baterijos priekinė figūra pirmoji patenka į kritinį laukelį, o matuojanti figūra – į paskirties laukelį, eidama aplinkui priekinę figūrą, esančią kritiniame laukelyje, nes jis užimtas.
Samuelis Loidas (Samuel Loyd; 1841–1911)   XIX a. JAV žinomas šachmatininkas, šachmatų kompozitorius, šachmatų galvosūkių (5000) kolekcininkas išreiškė nuomonę, kad svarbiausia indiškojo uždavinio ypatybė yra ne atveriamasis matas, o netikėtas, nesuprantamas, dviejų baltųjų figūrų pasitraukimas nuo juodųjų karaliaus į nutolusį nuo jo lentos ketvirtįː į jų judėjimo linijų susikirtimo laukelį. Tai priverčia  juodųjų karalių, ar jį dengiančią figūrą, eiti į baltųjų pageidaujamą laukelį.
S. Loido manymu, atveriamasis matas nėra indiškojo uždavinio idėja, nėra būtina indiškosios temos dalis. Abiejų kritinių figūrų pasitraukimo ėjimai iki jų judėjimo linijų susikirtimo laukelio, yra esminis orientyras, sprendžiant, ar nagrinėjamas uždavinys iš tikrųjų naudoja indišką temą, ar ne.
Tokiu būdu, anksčiau publikuotas Anderseno mato uždavinys nėra indiškojo uždavinio pirmtakas.
S. Loidas apie indiškąjį uždavinį rašė trumpai – tai trijų ėjimų tema: pirmas ėjimas – toliašaudės kritinės figūros atsitraukimas per kritinį laukelį; jos užstojimas kita figūraː patui išvengti ir galutinis ėjimas – matas toliašaude, atsitraukusia figūra.
Termino „Atveriamasis matas“ jis nenaudojo, kadangi matą galima skelbti ir kitu būdu. Pagrindinis indiškosios temos panaudojimo rezultatas – pato išvengimas.

Uždaviniai

Šią temą šachmatų kompozitoriai naudoja, kurdami šachmatų uždavinius:tiesioginius, sutarto mato, atvirkščio mato, pasakiškus uždavinius su pasakiškosiomis figūromis ir šachmatų etiudus.