Karibų jūros regiono istorija

Ekonominiai ir socialiniai pokyčiai

Netrukus po įsitvirtinimo, kolonijinės valstybės gana greitai introdukavo regione augalą iš Pietryčių Azijos - cukranendrę, kurios auginimui vietos salygos tiko idealiai. Įdiegus plantacinį ūkį, buvo galima pagaminti labai daug cukraus, kurio paklausa Europoje sparčiai augo. Tokiu būdu Karibų regionas tapo pagrindine "cukraus gamykla" pasaulyje.
Plantaciniam ūkiui reikėjo labai daug darbo jėgos. Ligoms ir užkariautojams beveik išnaikinus vietos indėnus, darbo jėga buvo gausiai pildoma juodaodžiais Afrikos vergais, kurie buvo "importuojami" daugiausia iš Gvinėjos regiono. XVII a. naujųjų kolonizatorių išvystytas Karibų ekonomikos modelis rėmėsi išimtinai juodaodžių darbu. Baltieji (skirtingai nei Ispanijos kolonijose, pvz., Kuboje) čia sudarė tik labai mažą vietos gyventojų dalį. Todėl juodaodžiai galiausiai tapo daugumos Karibų salų gyventojų dauguma.
Dėl išnaudojimo ir prastos priežiūros juodaodžiai masiškai bėgdavo iš plantacijų į krašto gilumą, kur neretai susijungdavo su išlikusiais vietos indėnais, siekdami išgyventi. Toks maišymasis suformavo savitą naują tarpinę rasę - sambo, o tokio tipo susiformavę tautos vadintos maronais. Maronų partizaninė kova didele dalimi formavo XVII-XIX a. Karibų istoriją. Maronai neretai būdavo išsaugoję savo afrikines kalbas (jorubų, igbų, ibibijų ir kt.). Persimaišius indėniškoms, Benino civilizacijos ir europinėms tradicijoms susiformavo savita Karibų kultūra.

XIX a.

1791 m. Haitis, buvusi Prancūzijos kolonija Ispanjoloje, tapo pirmąją nepriklausoma valstybe Karibų regione. Nepriklausomybė iškovota po Juodųjų jakobinų vadovaujamo vergų sukilimo, po kurio sekusi Haičio revoliucija 1804 m. įkūrė nepriklausomą juodųjų respubliką. Haitis tapo pirmąja pasaulio juodųjų respublika ir antra respublika Vakarų pusrutulyje po JAV. 1821 m. Haičio pajėgos užėmė likusius du Ispanjolos trečdalius. 1844 m. naujai susikūrusi Dominikos respublika paskelbė savo nepriklausomybę nuo Haičio.
XIX a. uždraudus vergų prekybą, tai labai stipriai paveikė likusiųjų vietos kolonijų ekonomiką. Nebegalint importuoti pigios darbo jėgos iš Afrikos, vietos kolonizatoriai ėmė ją importuoti iš kitų savo kolonijų - Nyderlandų Rytų Indijų (daugiausia kinus) ir Britų Indijos (indus). Šios naujos tautos, masiškai keltos į Karibų šalis, smarkiai paveikė vietos demografiją. Kai kuriose salose indai sudaro gyventojų daugumą.
Nuo XIX a. pabaigos regione smarkiai ėmė reikštis nauja kolonijinė valstybė - JAV, kuri po Ispanijos – JAV karo 1898 m. išplėšė iš Ispanijos paskutines kolonijas regione - Kubą ir Puerto Riką. 1916 m. iš Danijos nusipirkusi Mergelių salas, ji tapo svarbia regiono jėga.

XX a.

XX a. Karibų regiono istoriją formavo dekolonizacija ir JAV interesai.
Dekolonizacijos metu pirmoji XX a. (1901 m.) nepriklausomybę paskelbė Kuba. Tarp 1958 ir 1962 m. didžioji britų valdomos Karibų jūros regiono dalis tapo Vest Indijos federacija, o vėliau suskilo į daug nepriklausomų valstybių. Tuo tarpu, buvusios Nyderlandų Vakarų Indijos ir Prancūzijos Vakarų Indijos yra išlikę kaip vienos paskutiniųjų pasaulio kolonijų.
Remdamosis Monro doktrina Jungtinės Valstijos keletą kartų buvo įsiveržusios į Karibų jūros valstybes (viena paskutiniųjų - invazija į Grenadą 1983 m.).
Šaltojo karo metu Karibų jūros regionas buvo svarbi JAV-TSRS priešpriešos zona, daugiausia dėl Kubos orientacijos į socialistinį bloką. Kubos raketų krizės metu JAV laivynas blokavo Kubą, kad TSRS negalėtų į Kubą pervežti savo branduolinių raketų.
Iki šiol JAV regione turi savo karines bazes, tarp kurių ir Guantanamo Bay bazė Kuboje.