google/wiki40b huggingface dataset:
Langas

Stikliniai langai

Šiuolaikiniuose pastatuose langai būna pagaminti iš stiklo, kuris yra įrėmintas plastikiniu arba mediniu lango rėmu. Paprastai vienam langui naudojami du sluoksniai stiklo, tarp kurių paliekamas nedidelis oro tarpas, kuris sulaiko šilumą. Pietų šalyse, priklausomai nuo klimato sąlygų, gali būti naudojami viensluoksniai langai arba langai be įstiklinimo.

Tradiciniai lietuvių langai

Gyvenamojo namo langai išorėje puošiami apylangėmis. Jas sudaro antlangė, palangė ir šoninės lentos. Puošti visi trys apylangių elementai, bet dažniausiai pasitenkinama tik antlange ir palange arba vien tik antlange. Paprasčiausios antlangės turi tik horizontalę lentelę ar briauną, vadinamą karnizu. Puošnesnės antlangės susideda iš dviejų dalių – karnizo ir sandriko.
Aukštaitijoje langai puošti gausiai. Antlangės dažniausiai būna išpjaustinėtos geometriniu ornamentu, rečiau augaliniu. Pasitaiko reljefais puoštų frizų. Palangės daugiausiai puoštos riestiniais ornamentais, ypač mėgtas dviejų priešpriešinių kreivių motyvas. Toks ornamentas yra labai universalus (naudotas XVII–XVIII a. Anglijos balduose). Dažnai sandrikai pasitaiko ne trikampiai, o riestinio kontūro. Jie dekoruoti geometriniu, augaliniu, rečiau gyvūniniu ornamentu. Kartais puošiama realistiniais gyvūnų pjaustiniais
– kačių, balandžių, žalčių. Puošnios apylangės būdavo išpjaustinėjamos aplink visą langą. Naudojamas visų rūšių ornamentas. Dzūkijoje langų puošmenos panašios į aukštaitiškas. Žemaitijos trobų langai dažniausiai buvo puošiami tik antlangėmis, kai kada profiliuotomis palangėmis. Mažojoje Lietuvoje langų puošyba buvo kiek gausesnė, tačiau irgi neprilygo aukštaitiškai.
Daugelyje Lietuvos vietų langus dengia langinės.
Alfonsas Vilčinskas

Biografija

1970 m. baigė Kauno politechnikos institutą, architektas.
1973–1986 m. architektas Radviliškyje, 1986–1992 m. projektavimo instituto „Komprojektas“ Šiaulių skyriaus projektų vyriausiasis architektas, 1992–2000 m. Šiaulių miesto savivaldybės architektūros ir urbanistikos skyriaus vedėjo pavaduotojas, skyriaus vedėjas, miesto vyriausiasis architektas. 2001–2003 m. UAB „Šiaulių titanas“, 2002 m. UAB „Projektavimo centras“ architektas, 2003 m. Radviliškio rajono savivaldybės administracijos architektūros ir statybos skyriaus vedėjas, nuo 2007 m. Radviliškio rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.
Ariogalos, Jiezno, Žemaičių Naumiesčio ir kt. miestelių planavimo projektų autorius, Radviliškio generalinio plano bendraautoris, dengtų teniso kortų Šiauliuose, Viekšnių kultūros namų ir kt. projektų autorius.
1988–1990 m. dalyvavo Sąjūdžio veikloje, buvo išrinktas į Šiaulių miesto sąjūdžio tarybą. Lietuvos architektų sąjungos narys.
Sutuoktinė Violeta.
Isakas Kaplanas

Biografija

1924 m. baigė Leningrado universiteto Visuomeninių mokslų fakultetą. 1930 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą.
1929–1937 m. dirbo leidinių „Diena“ ir „Naujas žodis“ redakcijose. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. 1940–1941 m. TASS'o vertėjas. 1941 m. pasitraukęs į Maskvą, dirbo Sąjunginio radijo vertėju. 1941–1943 m. tarnavo Raudonojoje armijoje. 
1944–1946 m. leidinio „Sovetskaja Litva“ literatūrinio skyriaus vedėjas. 1975 m. emigravo į Vakarus.  Nuo 1980 m. gyveno Olandijoje, buvo aktyvus lietuvių išeivijos visuomeninės veiklos dalyvis, bendradarbiavo jos spaudoje, sudarė SSRS disidentų enciklopedinį žinyną.
Išvertė į rusų kalbą daug Juozo Baltušio, Kazio Borutos, Petro Cvirkos, Vinco Krėvės, Romualdo Lankausko, Vinco Mykolaičio-Putino, Viktoro Miliūno, Algirdo Pociaus, Mykolo Sluckio, Antano Venclovos, Antano Vienuolio ir kitų lietuvių rašytojų prozos bei dramaturgijos kūrinių.
Humoras

Humoras, humoro jausmas (angl. humour) – gebėjimas išprovokuoti juoką, komišką aplinkos atsaką ar padėtį, pralinksminti, nuobodžią ar keblią situaciją paversti pramoga, pastebėti juokingus ar keistus tikrovės reiškinius. Pakantus, draugiškas gyvenimo keistenybių, juokingų situacijų, žmonių ydų ar savikritiškas pašiepimas, susijęs su optimistiniu ar kontempliaciniu požiūriu į tikrovę.
Jumoras – neteiktina forma, Lietuvoje vartojama kaip sinonimas.
Juodasis humoras – humoro forma, kuomet pašiepiama ir itin atvirai aptariama tai, kas visuomenėje laikoma tabu, tragedija, nelaime, liga.
Estetikoje humoras laikomas viena komiškumo rūšių greta satyros.

Humoristiniai veikėjai bei personažai naudojami ir prozoje, eilėse, paplitę vaizduojamajame mene.
Tyrimais nustatytas tiesioginis ryšys tarp intelekto ir humoro jausmo. Aukštesnio intelekto asmenys turi ir supranta subtilesnį humorą, ypač juodąjį humorą.
Litras

Litras (l) yra metrinės matavimo sistemos tūrio vienetas. Standartinis SI sistemos tūrio vienetas yra kubinis metras, tačiau litras yra naudotinas kartu su kitais SI sistemos vienetais.
Litro trumpiniai yra l (mažoji el, tradicinis) ir L (didžioji el, naujai siūlomas, tačiau dar nelabai prigijęs).

Istorija

Litras įvestas 1793 metais Prancūzijoje kaip vienas iš „Respublikos matavimų“ ir prilygintas vienam kubiniam decimetrui. Vardas kilo iš senesnio prancūzų vieneto litrono, kurio pavadinimas kilo iš graikų bei lotynų kalbų. 1879 metais Svorių ir Matavimų Tarptautinis Komitetas (Comité international des poids et mesures) adaptavo litrą ir pradėjo jį žymėti l. 1901 metais trečiojoje Svorių ir Matavimų Generalinėje Konferencijoje (CGPM, Conférence générale des poids et mesures) litras apibrėžtas kaip tūris, užimamas 1 kg vandens tokios temperatūros, kad tankis yra didžiausias (3,98 °C), esant 1 atmosferos slėgiui. Taigi litras tapo lygus apie 1,000 028 dm³. 1964 metų 12-oje CGPM konferencijoje litras vėl apibrėžtas kaip sinonimas kubiniam decimetrui (1 dm³). 1979 metų 16-oji CGPM konferencijoje adaptuotas alternatyvus simbolis L.
Vaikų Eurovizijos dainų konkursas 2008 m.

Išrinkimas

Kipras gavo teisę organizuoti konkursą, nugalėjęs šalis taip pat planavusias organizuoti šį konkursą – Švediją, Portugaliją ir Ukrainą. Produkcijos komanda Vaikų Eurovizijai 2008 metams buvo išrinkta Europos Transliuotojų Sąjungos (EBU).
Slovakijos futbolo varžybos 1979–1980 m.

1979–1980 m. pirmenybės

Slovakijos komandos dalyvavo Čekoslovakijos čempionate.
Leonidas Jacinevičius

Biografija

1962–1973 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1963 m. pradėjo spausdinti kūrinius. 1965–1967 m. dirbo laikraščio „Komjaunimo tiesa“, 1967–1972 m. žurnalo „Nemunas“, 1976–1980 m. žurnalo „Pergalė“ redakcijose. 1989–1990 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ redaktorius. 1988 m. Sąjūdžio Seimo narys.

Kūryba

Novelėse svarstomos miesto jaunuolių problemos, ieškoma tikslo ir prasmės, vyrauja gyvenimo reliatyvumo suvokimas. Būdinga klasikinė struktūra, taikli veikėjų charakteristika. Apysaka „Rūgštynių laukas“ išsiskiria jauno veikėjo savistaba, vidine autonomija, slepiama po atžagaria laikysena, bravūriškumu. Apysakoje „Keičiu gyvenimo būdą“ ir romane „Arbata penktą valandą ryto“ atskleidžiama veikėjų dvasinio atsinaujinimo galimybės, blaškymasis tarp bohemos, rutinos ir kūrybos, ryški ironija ir sarkazmas, psichologinis įtikinamumas. Gamybiniame romane „Atminki pradžią“ ir erotiniame romane „Trys meilės dienos prie jūros“ atsisakoma analitinio požiūrio, juose vyrauja vienprasmiškas siužetas. Apysaka „Įsiklausymo valandos“ parašyta alkoholiko išpažinties forma.
Parašė scenarijus kino filmui „Neatmenu tavo veido“ (1988 m., rež. Raimundas Banionis), miuziklui „Ugnies medžioklė su varovais“ (su S. Šalteniu, muzika Giedriaus Kuprevičiaus, pastatyta 1976 m. (rež. Dalia Tamulevičiūtė) ir 2004 m. (rež. Gytis Padegimas), 1975 m. Latvijoje, 1976 m. Estijoje, 1979 m. Ukrainoje), pjesę „N kilometre“ (1977 m.) Kūrinių išleista bulgarų, latvių, lenkų, rusų, slovakų, vokiečių kalbomis.
Žarnava II

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
2009 m. rinkimai į Europos Parlamentą Lietuvoje

2009 m. birželio 7 d. Lietuvoje vyko antrieji rinkimai į Europos parlametą. Rinkimuose buvo išrinkta 12 parlamento narių, kurie atstovauja Lietuvai.
Šie rinkimai visoje Europoje pasižymėjo mažu rinkėjų aktyvumu. Lietuvoje savo balso teise pasinaudojo 20,98 % rinkėjų. Tai daugiau nei dvigubai mažiau, palyginus su pirmaisiais Europos parlamento rinkimais, kuriuose balsavo 48.38 % rinkėjų.
Praėjus savaitei po rinkimų birželio 14 d. Vyriausioji rinkimų komisija patvirtino galutinius rinkimų rezultatus.
Marmurinis urvas

Marmurinis urvas (ukr. Мармурова печера, krym. Mermer qobası, Мермер къобасы) – urvas Krymo kalnuose esantis apatiniame Čatyr Dago plynaukštės plato, populiari turistinė vieta.

Atradimo istorija

Urvą aptiko 1987 m. Simferopolių speleologų sekcijos nariai. Naują urvą su sudėtinga salių ir galerijų sistema pavadino Marmurine (pradžioje buvo naudotas ir pavadinimas „Afganka“). Įėjimas yra 920 metrų aukštyje virš jūros lygio. 1988 m. įkurtas speleologinio turizmo centras „Oniks-Tur“ atliko detalius tyrimus ir įrengė ekskursinius maršrutus – nutiesė betoninius takelius, įrengė turėklus, įvedė apšvietimą. Lankytojams urvas tapo prieinamas 1989 m. ir nuo to laiko tai viena populiariausių vietų tarp turistų Krymo kalnuose.

Ekskursinis maršrutas

Įrengtų takų ilgis urve siekia 1,5 kilometro. Visų ištirtų urvų ilgis apie 2 km, o gylis – 60 metrų.
Ekskursinis maršrutas prasideda Pasakų galerijoje. Joje daug stalaktitų, stalagmitų ir nuotėkinių sienų ornamentų. Galerija taip vadinama dėl keistų stalagmitų formų primenančių pasakų herojus.
Galerijoje pavadintoje Tigro praėjimu lubos nusileidžia žemiau ir galima grožėtis stalaktitais. Galerija taip vadinama, nes joje buvo rasta plėšrūno liekanų, kurias priskyrė kardadančiui tigrui. Vėliau, po detalaus tyrimo, mokslininkai nustatė, kad tai urvinio liūto likučiai, bet galerijos pavadinimas išliko nepakitęs.
Perestroikos salė (Griūties salė) – viena iš didžiausių parengtų lankymui urvų salių Europoje ir didžiausia salė Krymo urvuose. Jos ilgis virš 100 metrų, o aukštis 28 metrai. Salė daug akmens luitų, stalaktitų ir stalagmitų, nuotėkinių kolonų. Maršrutas pasibaigia ant kalcito paaukštėjimo. Nuo čia matosi Rūmų salė su nuotekinėmis uolomis vadinamomis „Karalius“ ir „Karalienė“.
Apatinė urvo galerija – natūralus minerologijos muziejus. Čia vykdomi specialios speleologinės ekskursijos. Šioje galerijoje takai įrengti kiek vėliau, nei kitose urvo dalyse. Speleologinė ekskursija prasideda Griūties salėje, pro akmenų luitus siaurais praėjimas veda į Rožinę salę.
Vilties salėje auksinių nuotekų kaskados palei sienas suformuoja akmeninius altorius. Balkoninė salė – didžiausia apatinėje urvo galerijoje ir pati įspūdingiausia. Dvylikos metrų laiptas perskiria ją į du aukštus.
Šviestuvų salėje takas veda pro akmeninius „Nykštukus“, pro stalaktitų „miška“ – šimtus permatomų kalcitų vamzdelių. Nuo lubų kabo įspūdingi „šviestuvai“ vietomis siekiantys grindis. Čia speleologinis maršrutas baigiasi, o urvas dar tęsiasi per 4 sales – Griūties, Vagos, Šokoladinę ir Heliktininę.
Marmurinis urvas garsus visoje Europoje, laikomas vienu gražiausių lankymui įrengtų urvų. 1992 m. buvo priimta tarptautinę įrengtų urvų asociaciją.
Tyrai (pelkė)

Tyrai – pelkė vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajone, 3 km į vakarus nuo Priekulės, 3 km į šiaurę nuo Drevernos, prie Kuršių marių kranto. Apima 11,3 km². Tyrus kerta Klaipėdos kanalas, iš pelkės į marias teka Ataka, Jodatakė.
Pelkė susidariusi ant dviejų jūrinės terasos aukštų – arčiau marių esančios dalies dugnas yra 1,5 m žemiau Kuršių marių lygio, o ant aukštesniosios terasos esanti dalis – 1 m aukščiau marių lygio. Pelkė tarpinio tipo, plynraistinė ir raistinė. Durpių sluoksnio vidutinis storis 1,8 m (didžiausias – 3,5 m). Durpės žemapelkinės, jų peleningumas 9 %, susiskaidymas 35 %. Po durpėmis yra smėlio ir priesmėlio sluoksnis.
Tyrai įeina į Kliošių kraštovaizdžio draustinį. Pelkė saugoma, 1960 m. paskelbta botaniniu draustiniu. Yra 375 aukštesniųjų augalų rūšys, iš jų 54 samanų. Sutinkami reti augalai: pajūrinis sotvaras, pelkinė raistenė, baltijinė gegūnė, Rusovo gegūnė, paprastasis kardelis, pelkinis garždenis, raktažolė pelenėlė.
Ežys (telekomunikacijos)

Paslaugos

EŽIO vartotojai gali naudotis standartiniais tarifais arba užsisakyti mokėjimo planus už fiksuotą mokestį tam tikram laikotarpiui. Mokėjimo planai orientuoti į skirtingas vartotojų grupes: naršančius internete, daug kalbančius ar rašančius SMS žinutes.
EŽIO vartotojams teikiamos lojalumo programos „Tipsai“ ir „EŽIO Viza“, su kuria galima gauti specialių  nuolaidų ir pasiūlymų.
EŽIO sąskaitą galima papildyti internetu, didžiuosiuose prekybos centruose, kioskuose, parduotuvėse, taip pat iš „Telia“ reguliaraus mokėjimo abonentų sąskaitos.

Tinklo aprėptis

Paslauga EŽYS naudoja „Telia“ ryšio tinklą. Ryšio ir mobiliųjų duomenų perdavimo paslaugas „Telia“ teikia naudodama 2G (GSM, EDGE 900 MHz), 3G (UMTS, HSDPA, HSUPA 2100/900 MHz) ir 4G (LTE 1800/2600/800 MHz) technologijas. „Telia“ 3G ryšio tinklas aprėpia visą Lietuvą, o 4G yra prieinamas daugiau nei 90 proc. šalies gyventojų.

Projektai

2008  ir 2009 m. įgyvendintas projektas „EŽIO stažas“ suteikė galimybę EŽIO vartotojams išvykti į pasirinktas užsienio šalis ir išbandyti įvairias profesijas.
2008  ir 2009 m. EŽYS inicijavo projektą „EŽIO inkubatorius“, kurio tikslas – suteikti galimybę EŽIO vartotojams atskleisti savo talentus ir patobulėti dešimtyje sričių: baro meno, magijos, vokalinės perkusijos, fotografijos, kino ir animacijos, drabužių dekoravimo, piešimo, šiukšlių meno, šokio ir pirmojo milijono uždarbio. 
2015 m. EŽYS pristatė mėnesinę internetinę laidą „EŽIO GIGO klubas“, kurioje EŽYS supažindina su karščiausiomis interneto naujienomis.

Apdovanojimai

2015 m. Lietuvos interneto apdovanojimuose „Login“ EŽYS buvo pripažintas „metų prekės ženklu internete“ ir taip pat laimėjo „YouTube“ kanalo kategorijoje.
2014 m. festivalyje „Adrenalinas“ EŽYS laimėjo sidabrą reklamos kampanijos kategorijoje, bronzos apdovanojimus – radijo reklamos, virusinių kampanijų, internetinės svetainės, media inovacijos žiniasklaidoje.
2013 m. festivalyje „Adrenalinas“ EŽIO naujas įvaizdis gavo bronzos apdovanojimą.
Æon Flux

Istorija

Animacinės Æon Flux premjera įvyko 1991 m. MTV eteryje vėlaus vakaro laidoje – laboratorijoje „Liquid television“ kaip eksperimentinis šešių trumpų (12 min.) dalių animacinis šou.
Kadangi serialą lydėjo sėkmė, dar penki epizodai buvo sukurti po metų, o 1995 m. dešimt savarankiškų serijų buvo transliuojamos visą sezoną.

Siužetas

Animacinio serialo Æon Flux veiksmas vyksta distopinėje ateityje – pasaulio žmones išguldė nežinomas virusas, išliko tik mokslininkų kongreso valdomas Bregnos miestas - valstybė.
Æon Flux yra anarchistinės Monikos valstybės slaptoji agentė, apsirūpinusi fantastine įranga, turinti nepaprastų akrobatikos įgūdžių. Jos tikslas – sabotuoti Bregnos sistemos darbą. Centralizuotą Bregnos miestą – valstybę valdo technokratiškas lyderis Trevoras Goodchildas (Geravaikis), kuriam monikanė Æon Flux nėra abejinga.

Stilistika

Serialą kūrė korėjiečių kilmės amerikietis animatorius Peter Chung. Animatorius dar kūrė garsų kanalo „Nikelodeon“ serialą vaikams „Pramuštgalviai“. Matyti, kad abu serialus nupiešė ta pati ranka. Tik Æon Flux labai jau skiriasi nuo „Pramuštgalvių“, tačiau darbas su pastaraisiais slėgė Peter Chung.
Æon Flux stilistika paveikta japoniškų anime, Moebius ir Egon Schiele darbų.

Filme vaidino

Filme pagrindinį šnipės Aeon Flux vaidmenį Charlize Theron, vaidinusi ir tokiuose filmuose kaip „Sidro namų taisyklės“, „Monstras“.
Biurenas

Istorija

Miestas pirmą kartą paminėtas 1095 m.
Apie 1150 m. bajorai pastatė pilį Alme ir Afte upių santakoje.
2003 m. sudaryta partnerystės sutartis su Lietuvos miestu Ignalina.
Konstitucijos dienos

Konstitucijos dienos (KoDi) – kiekvienais metais Vilniaus universiteto (VU) studentų atstovybės Teisės fakultete (VU SA TF) organizuojamas nekomercinis projektas, siekiantis atkreipti visuomenės dėmesį į pagrindinio šalies įstatymo - Konstitucijos - reikšmę.
Minėdama 1992 m. spalio 25 dieną visuotiniame referendume priimtą Konstituciją ir joje įtvirtintas vertybes VU Teisės fakulteto Studentų atstovybė Lietuvos Respublikos piliečius kviečia dalyvauti renginiuose, skatinančiuose ugdyti pagarbą teisinei valstybei ir pagrindiniam jos įstatymui, formuojančiuose piliečių teisinę savimonę ir mažinančiuose atotrūkį, esantį tarp žmonių ir teisės.
Ilgametis Konstitucijos dienų globėjas - J.E. prezidentas Valdas Adamkus.

Konferencija

Konferencija - tradicija tapęs KoDi renginys, kurio metu kiekvienais metais vis kita, tuo metu aktualiausia, tema pasisako autoritetingi ir plačiai žinomi visuomenės veikėjai. Konferencijos metu teikiama Konstitucijos taurė – vardinė Konstitucija asmeniui, kuris tais metais apgynė savo konstitucines teises.

Konstitucijų dalinimas, švietimas

Kasmet apie 400 LR Konstitucijų išdalinama Vilniaus aikštėse. Taip siekiama ne tik Vilniaus universiteto Teisės fakulteto bendruomenę, bet ir Vilniaus gyventojus bei miesto svečius supažindinti su Konstitucija, jos reikšme bei parodyti ją kaip vieną iš darnios, teisingos, atviros visuomenės pagrindų.
2010 m. M. Mažvydo bibliotekoje teisines konsultacijas teikė VU Teisės klinikos praktikantai, IV–V kurso Teisės fakulteto studentai.
2015 - 2016 m. Konstitucijos dienos prasideda koncertu, Konstitucijų dalinimu bei nemokamomis VU Teisės klinikos praktikantų tesinėmis konsulacijomis V. Kudirkos aištėje.

Kino diena

2009 - 2011 m. buvo įgyvendinta idėja „Coffee Inn“ kavinėse rodyti lietuviškus filmus.
2012 m. buvo organizuojamas nemokamas kino vakaras, kurio metu buvo rodomi filmai "Kieti berniukai paspringo bananais" bei "Taika ir teisingumas".
2013 m. buvo rodomas filmas "Kaip mes žaidėme revoliuciją". Po filmo buvo organizuojamas susitikimas su Algirdu Kaušpėdu bei režisiere Giedre Žickyte.
2014 m. buvo rodomas filmas "Nematomas frontas". Po filmo buvo organizuojama diskusija su Remigijumi Šimašiumi ir filmų platintojų atstove Andre Balžekiene.
2015 m. buvo rodomas filmas apie bene ryškiausią Lietuvos nepriklausomybės atgavimo laikų ekologinį ir etnologinį judėjimą „Atgaja“.
2016 m. buvo rodomas filmas "Misija: Baltijos kelias", po kurios sekė diskusija su filmo kūrėjais.
Berilinė bronza

Berilinė bronza (angl. beryllium bronze), berilinis varis (angl. beryllium copper, copper beryllium, spring copper) – vario lydinys, kuriame be vario yra 0,5–3,0% berilio, o kartais ir kitų priedų.
Berilinė bronza derina tokias naudingas savybes kaip tvirtumas ir nemagnetiškumas bei nekibirkščiavimo geba. Lengvai apdirbama ir formuojama. Plačiai naudojama tokios specialiose srityse kaip įrankiai darbui pavojingose aplinkose, muzikos instrumentai, tikslieji matavimo prietaisai, kulkos, kosmoso ir aviacinė technika. Tiesa, berilio turintys lydiniai pavojingi, jei apdorojant įkvepiama jų dalelių, nes berilio junginiai gali būti toksiški.

Savybės

Berilinė bronza yra kalus, tinkamas suvirinimui bei mašininiam apdirbimui lydinys. Ji atspari neoksiduojančiosioms rūgštims (pvz., druskos rūgščiai ar anglies rogščiai), abrazyviniam dėvėjimuisi ir nuotrynoms. Ji tinka terminiam apdorojimui, kuris didina lydinio stiprį, patvarumą ir elektrinį laidį. Berilinė bronza yra stipriausias vario lydinys (iki 1400 MPa).

Toksiškumas

Berilio junginiai yra toksiški, pasižymi kumuliaciniu nuodingumu, tad dirbant su berilio lydiniais galimos saugos problemos. Kieta, galutinai apdorota berilinė bronza, kiek žinoma, nėra pavojinga sveikatai. Tačiau berilinės bronzos dulkių ar garų, susidarančių suvirinant, šlifuojant ir panašiai apdorojant, įkvėpimas anksčiau ar vėliau rimtai pažeidžia plaučius. Įkvepiami berilio junginiai yra žinomi žmonių kancerogenai. Todėl neretai berilinę bronzą keičia saugesniais vario lydiniais, tokiais kaip Cu-Ni-Sn bronza.
Antanas Purėnas

Biografija

Mokėsi Liepojos gimnazijoje, 1902–1904 m. studijavo Tartu, 1904–1910 m. Peterburgo (baigė 1912 m.) universitetuose.

Profesinė veikla

1910–1918 m. Peterburgo komercinės mokyklos dėstytojas, 1915–1917 m. lietuvių bendrojo lavinimo kursų vedėjas, nuo 1917 m. rugsėjo mėn. – Lietuvių gimnazijos direktorius. Per Pirmąjį pasaulinį karą 1916–1918 m. Lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti Peterburgo skyriaus pirmininkas, CK narys. 1915–1918 m. vakarinių kursų organizatorius ir direktorius.
1918 m. Lietuvos reikalų komisariato kultūros ir švietimo skyriaus vedėjas. 1919 m. sausio 13 d. – 1921 m. rugsėjo 1 d. Rokiškio apskrities revoliucinio komiteto švietimo skyriaus vedėjas. 1919 m. Rokiškio gimnazijos direktorius.  Nuo 1922 m. vasario 1 d. Kauno profesinės mokytojų sąjungos suaugusiųjų vidurinės mokyklos mokytojas, 1921–1922 m. Aukštųjų kursų, 1922–1950 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) dėstytojas.
1922 m. universitete įsteigė Chemijos katedrą, 1922–1924 m. ir 1925–1926 m. Matematikos-gamtos fakulteto sekretorius, 1924–1925 m. ir 1933–1938 m. universiteto sekretorius, nuo 1939 m. prorektorius, 1940–1941 m. ir 1944–1946 m. rektorius, 1944 m. profesorius. 1941 m. akademikas, Lietuvos SSR mokslų akademijos viceprezidentas. Nuo 1928 m. LR Švietimo ministerijos egzaminų komisijos narys.
Nacių okupacijos metais buvo suimtas. Nuo 1951 m. Kauno politechnikos instituto (KPI) profesorius, prorektorius, 1951–1962 m. KPI Organinės chemijos ir technologijos katedros vedėjas. KGB vertintas kaip nepatikimas asmuo, rėmęs ir globojęs grįžtančius tremtinius.

Politinė veikla

Dalyvavo 1905–1907 m. revoliucijoje, už tai buvo persekiotas policijos. Nuo 1918 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, Lietuvos mokytojų profesinės sąjungos ir pedagogų draugijos „Naujoji mokykla“ narys.
1920 m. gegužės 15 d. – 1920 m. spalio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje. Priklausė LSDP frakcijai, Švietimo komisijos pirmininkas, 1920 m. spalio 13 d. pasitraukė, vietoje jo atėjo Eduardas Šukevičius. 
1918 m. LSDP VIII suvažiavimo dalyvis. 1925 m. LSDP XII suvažiavime išrinktas revizijos komisijos nariu. 1924–1930 m. Socialdemokratų jaunimui remti fondo iždininkas. 1929 m. V Kultūros kongrese išrinktas tarybos nariu. 1936 m. kovo 8 d. išrinktas Laisvamanių etinės kultūros draugijos tarybos nariu.

Spaudos veikla

Nuo 1901 m. bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvių laikraštis“, „Naujoji Gadynė“, „Vilniaus žinios“, „Kova“, „Skardas“, „Žarija“, „Kosmosas“, „Naujoji gadynė“, 1933 m. – „Socialdemokrato“ redakcijos bendradarbis. 1938–1940 m. redagavo žurnalus „Mintis“ ir „Kultūra“, 1923–1936 m. – „Lietuvos universiteto darbai“, nuo 1930 m. – „LVDU Matematikos ir gamtos fakulteto darbai“, 1936 m. – „Vytauto Didžiojo universiteto žinios“. 1933–1936 m. kartu su kitais leido žurnalą „Mokykla ir visuomenė“.
Hapoel Marmorek FC

Istorija

Klubas įkurtas 1949 m.
Janas Laskis

Biografija

Lenkijos bajorų Laskių giminės atstovas. Bajoro Andžejaus iš Lasko (m. 1476) sūnus. Broliai – Gniezno kanauninkas ir kustošas Andžejus (m. 1512), Lenčicos ir Seradzo vaivada Jaroslavas (m. 1521), Seradzo vaiskis Mykolas (m. po 1512).

Karaliaus sekretorius

Kilo iš bajorų giminės valdžiusios Lasko miestelį herbo „Korab“, kuris iki jo gimimo smarkiai nuskurdo ir priėjo nuosmukį. Jano Laskio tėvas neužėmė jokių valstybės pareigų, o jis pats nepateko netgi į Jogailos universitetą.
Tik Kšeslavo Kurozvenskio globos dėka jis 1502 metais buvo paskirtas Karūnos didžiuoju sekretoriumi. Netrukus karalius Aleksandras suteikė jam Karūnos didžiojo kanclerio vietą, ir tame laipsnyje jis turėjo didžiulį poveikį Lenkijos reikalams.

Lenkijos primas

1508 metais Janas Laskis tapo Gniezno arkivyskupo koadjutoriumi, o 1510 metais – Lenkijos arkivyskupu ir primu.
Dolubovo valsčius

Istorija

Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Semiatičės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Grodzisko, Bočkų ir Bransko valsčių. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Hamina

Istorija

1336 m. rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta Vehkalahti grafystė. Vietovė aplink bažnyčią (dabar Šv. Marijos bažnyčia), 1653 m. buvo atskirta nuo grafystės ir tapo gyvenviete, vadinta Vehkalahden Uusikaupunki. 1712 m. sunaikinta Šiaurės karo metu. Atstatyta 1722–1724 m. 1798 m. pastatyta rotušė. 1840 m. renovuota.