google/wiki40b huggingface dataset:
Nutilk, kai kalbi!

Turinys

Džakomas – didžiulis Džeimos Bondo filmų gerbėjas. Visos jo buto sienos nukabinėtos mėgstamo herojaus plakatais, vaizdo grotuvas nuolat rodo šio filmus ir netgi naktimis Džakomas sapnuoja esąs slaptasis agentas. Ir štai vieną dieną į jo butą įsiveržia du vyrai, vadinantys jį Džeimsu ir tvirtinantys, kad šiam būtina skubiai baigti pradėtą misiją Tunise...
Aleksander Gabszewicz

Biografija

Gimė 1911 m. gruodžio 6 d. Šiauliuose. 1931 m. įstojo į Lenkijos kariuomenę. 1938 m. baigė Demblino pilotų mokyklą ir prisijungė prie Lenkijos pasienio apsaugos lakūnų. Prasidėjus II pasauliniam karui dalyvavo mūšiuose ore, teigiama, kad virš Cechanuvo numušė patį pirmąjį vokiečių lėktuvą Heinkel He 111. Tą pačią dieną buvo pamuštas Varšuvos pietuose, bet išsigelbėjęs evakavosi į Rumuniją, iš kur pasiekė Prancūziją ir iki 1940 m. balandžio priklausė treniruočių eskadrilei. Po Prancūzijos kapituliacijos persikėlė į Jungtinę Karalystę. Dalyvavo Britanijos mūšyje. 1940 m. gruodį paskirtas į Jungtinės Karalystės lenkų lakūnų eskadrilę, 1941 m. lapkritį tapo eskadrilės vadu. 1944 m. dalyvavo mūšiuose Normandijoje. Mirė 1983 m. spalio 10 d. Hanlei Svane, 1992 m. jo palaikų pelenai išbarstyti Varšuvoje ir Dembline.
Smėlinė lapė

Išvaizda

Smėlinė lapė yra viena iš mažiausių lapių, patinai šiek tiek didesni nei patelės. Kūno ilgis be uodegos yra 40-52 cm, patelių 34-49 cm, uodegos ilgis 29-37 cm. Patinų svoris 1,1-2,3 kg, patelių – 1,1-1,8 kg. Smėlinės lapės turi labai dideles ausis, kurių aukštis – 8-11 cm. Didelės ausys padeda atvėsinti kūną. Kailio spalva šiek tiek skiriasi priklausomai nuo gyvenamosios vietos, tačiau paprastai ji yra šviesi, smėlinė su juodu juosta nuo akies iki nosies abiejuose šonuose. Kojos yra plonos, proporcingai ilgos.
Teodoras Potockis

Biografija

Lenkijos stambiausios ir turtingiausios magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Braclavo kašteliono Jono Potockio (m. 1744) ir Konstancijos Sobieskos sūnus, Terebovalskio seniūno ir Lenkijos armijos generolo-poručiko Joachimo Karolio (1725–1791) jaunesnysis brolis.
Jam priklausė Sotričio, Gorodenko miestai ir kiti. Buvo Potockių pulko šefas. 1767 metais Podolės maršalka Teodoras Potockis įėjo į Radomo konfederacijos sudėtį. 1768 metais prisijungė prie Baro konfederacijos, kurios vienas iš organizatorių buvo jo vyresnysis brolis, Terebovalsko seniūnas Joachimas Karolis Potockis.
1791 metais Teodoras Potockis gavo Belzo vaivados pareigybę, kurią užėmė iki trečiojo ATR padalijimo. 1809 metais tapo Haličo laikinosios vyriausybės prezidentu.
Švento Stanislovo (1783) ir Baltojo erelio (1790) ordinų kavalierius.
Skramasaksas

Skramasaksas (angl. scramasax) – europinis geležtinis ginklas, tarpinis tarp peilio ir kalavijo. Tai stambus vienašmenis peilis (kartais jų bukasis kraštas prie smaigalio irgi gali būti su ašmenimis). Geležtė dažnai būdavo simetriška, plokščia (be ją sutvirtinančių griovelių ir briaunų). Ilgis įvairus, ilgiausi buvo iki 90 cm ilgio.
Pavadinime saks kilęs iš vok. sahs 'peilis; geležtė'. Saksonai, kurie masiškai naudojo šį ginklą, pavadinti jo pavadinimu. Skramasaksus naudojo langobardai ir, manoma, kitos germanų gentys.
Vikingai skyrė vienašmenius kalavijus saksus (sax) ir skramasaksus (scramasax).
Skramasaksai buvo grubesni, jų geležtės paprastesnės, jie neturėjo kryžmės, todėl buvo pigesni už kalavijus. Juos ankstyvaisiais viduramžiais naudojo tie, kurie neįpirkdavo kalavijo. Tačiau anglų lankininkai skramasaksus naudojo kaip atsarginį ginklą iki 1450 m. Skramasaksai buvo visai efektyvūs prieš nešarvuotus priešininkus.
Skramasaksus naudojo ir kaip įrankius, jie yra europinis mačetės analogas. Valstiečiai tuos pačius skramasaksus naudojo kaip didelius peilius miške ar ūkyje (kirsti žabams, krūmams, skaldyti prakuroms ir panašiai), mažesnius naudojo kaip virtuvinius peilius. Prireikus juos naudojo kaip savigynos ginklus, mobilizuotiems į pėstininkus valstiečiams jie tapdavo ginklais.
Falčionas, palyginus su skramasaksu, yra jau labiau kalavijas, nes turi stambią kryžmę, kuri peiliams nėra būdinga.
Šri Lankos vyrų futbolo rinktinė

Susitikimai su Lietuva

Interneto sensacija tapo žinia, kad 2018 m. liepos 8 ir liepos 11 d. bus sužaistos dvejos draugiškos rungtynės tarp Šri Lankos ir Lietuvos nacionalinių futbolo rinktinių. Tiesa, tai bus Lietuvos B rinktinė, sudaryta iš A lyga pirmenybėse žaidžiančių žaidėjų.
Romas Senkus

Romas Senkus (g. 1959 m. spalio 2 d. Maklakovas, Jeniseisko raj. Krasnojarsko kraštas, Rusija) – Lietuvos pedagogas, Šiaulių miesto visuomenės veikėjas.

Biografija

1981 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, fizikos ir astronomijos mokytojas.
Nuo 1998 m. Šiaulių Rėkyvos pagrindinės mokyklos direktorius.
Partijos Naujoji sąjunga (socialliberalai) Šiaulių skyriaus narys. Vidurinių mokyklų vadovų asociacijos Šiaulių skyriaus narys. Sutuoktinė Lina, vaikai Linas, Eglė.
Linas Julijonas Jankus

Linas Julijonas Jankus (1946 m. birželio 29 d. Priekulėje – 2014 m. liepos 13 d.) – Lietuvos tapytojas.
Lietuvos dailininkų sąjungos, Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių sąjungos narys, Mažosios Lietuvos reikalų tarybos Klaipėdos skyriaus pirmininkas. KU Menų fakulteto Dailės katedros vedėjas.

Biografija

Tėvas – itin charizmatiška asmenybė – buvo baigęs kariūnų mokyklą, vėliau Šiaulių mokytojų seminariją. Dirbo mokytoju. Mama buvo kilusi iš inteligentiškos šeimos. Kadangi jos tėvas buvo felčeris, ji baigė medicinos studijas, nors ir norėjo mokytis menų, bei dirbo medicinos seserimi.
Į mokyklą Linas J. Jankus pradėjo eiti jau Saugose, nes ten visa šeima persikėlė, kai tėvas buvo paskirtas vaikų namų ir tuometinės septynmetės mokyklos direktoriumi. Tačiau jau po kelerių metų visa šeima persikraustė į Švėkšnos vaikų namus Vilkėnuose, vėliau – į Pjaulius, šalia Priekulės. Baigė Priekulės Ievos Simonaitytės vidurinę mokyklą. Vėliau, 1964 m. įstojo į tuometinį Dailės institutą, o 1969 m. jį baigė. Mokytojai Jonas Švažas, Algirdas Petrulis. Baigęs studijas liko gyventi Vilniuje. Pradėjo rengti personalines parodas, įstojo į Lietuvos dailininkų sąjungą, aktyviai kūrė. Tačiau laikui begant aktyvus sostinės gyvenimas Linui J. Jankui galiausiai pabodo. Ir 1999 m. jis su žmona – televizijos režisiere – Jūrate Šimkute ir dukrele Helena grįžo į Pjaulus. Šeima apsigyveno jau šimtą metų stovinčios pradinės mokyklos pastate, tame pačiame, kuriame mokytojavo ir Lino J. Jankaus tėvas.
1979–1980 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1982–1999 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1990 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, 1986–1995 m. Architektūros fakulteto Dailės katedros vedėjas. Nuo 1999 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas, nuo 2004 m. Menų fakulteto Dailės katedros vedėjas. Nuo 1993 m. docentas.
2014 m. liepos 13 d. mirė nuo širdies vožtuvo prolapso.
Akrotirio įlanka

Akrotirio įlanka (gr. Κόλπος Ακρωτηρίου; turk. Limasol Körfezi) – dalis Viduržemio jūros, esanti rytinėje Akrotirio pusiasalio dalyje, pietinėje Kipro salos dalyje. Įlankos pakrantėje įsikūręs antras pagal dydį miestas – Limasolis.
Buržas

Istorija

Miesto vardo reikšmė kildinama iš vienos čia gyvenusių tautų, biturigų, pavadinimo ir iš germanų kalbos žodžio Burg reiškiančio gyvenvietę, kaimą. Seniau miestas vadinosi Avaricum. Galų karų metu galai bandė sunaikinti miestelį naudodami išdegintos žemės taktiką, bet saugomas kareivių ir tvirtos apsauginės tvoros miestas išliko. Pasinaudodami sunkia situacija mieste, Julijaus Cezario kariai 52 m. pr. m. e. žiemą sugriovė miestą ir nužudė apie 800 gyventojų.
Miestas buvo rekonstruotas romėnišku stiliumi, su įvairiais paminklais, akvedukais, teatrais ir amfiteatrais. XII a. buvo pastatyta gotikinė Buržo katedra, įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą.
Pabradės Šv. Sergejaus Radonežiečio cerkvė

Istorija

Pastatyta 1910 m. kaip Šv. Panteleimono cerkvė. 1927 m., regioną valdant Lenkijai, cerkvėje įrengta bažnyčia. Ji buvo Pavoverės parapijos filija. 1990 m. įsteigta parapija. 2007 m. lapkričio 4 d. pašventinus naująją Pabradės Švč. Mergelės Marijos Šeimų karalienės bažnyčią, Šv. Juozapato bažnyčios pastatas grąžintas stačiatikiams. 2009 m. pašventinta Šv. Sergijaus Radonežiečio vardu.

Architektūra

Cerkvė turi neobizantinio stiliaus bruožų, kryžminio plano, vienabokštė, su penkiasiene apside. Šventoriaus tvora metalinio tinklo.
Port FC

Istorija

Klubas įkurtas 1967 m.
Krovo nestabilumas

Krovo nestabilumas (angl. Crow instability) aerodinamikoje apibūdinamas kaip linijinio srauto sūkurio nestabilumas. Šis nestabilumas dažniausiai stebimas iškart po didelių orlaivių paliekamų lėktuvų pėdsakų. Paprastai šis nestabilumas susidaro sąveikaujant sparno „snapeliui“ ir lėktuvų pėdsakams. Jų gyvavimo laikas trunka iki kelių minučių, santykinai, tai laikoma gana ilgas laiko tarpas. Šis reiškinys pavadintas jo atradėjo S. C. Crow garbei.

Įtaka

Pavojingiausia stadija laikoma, kuomet lėktuvų pėdsakus pradeda veikti turbulencija (Krovo nestabilumas). Ypatingai didelę reikšmę turi mažesnių gabaritų orlaiviams, kurie skrenda iškart už didesnio orlaivio. Nekenksminga stadija pasiekiama, kuomet iš tiesių lėktuvo pėdsakų pereinama į „žiedo“ formos debesis arba pėdsakai visiškai išsisklaido.
Keturjuostė strangalija

Biologija

Suaugusi keturjuostė strangalija (imago) yra 9–17 mm dydžio. Vabalas margas, savo kūno forma ir išvaizda primena vapsvą. Strangalijos bendras spalvinis fonas yra juodas, jos antsparniai siauri, smarkiai ištįsę, raudonai rusvi su 3 juodais perrišimais ir viršūne. Kojos, antenos, pilvelis – rusvi. Dažnai kojos ir antenos dalinai užtamsintos. Galinės kojos daug ilgesnės. Skraido birželio–rugsėjo mėn., lanko žydinčius augalus. Lervos siekia 18 mm dydį, gyvena ir maitinasi lapuočių medžių medienoje: ąžuoluose (Quercus), liepose (Tilia), beržuose (Betula). Vystymosi ciklas – 2 metai.
Ahe

Ahe – beveik uždaras koralinis atolas Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyno pačiuose šiaurės vakaruose, Karaliaus Jurgio salų grupėje, 15 km į pietvakarius nuo Manihi salos. Įeina į Manihi komuną. Sausumos plotas – 12 km². Gyventojų – 441 (2002 m.). Gyventojų tankumas – 37 žm./km². Vienintelė gyvenvietė – Tenukupara.
Atolas nuo Manihi atskirtas tik siaura protaka. Lagūnos plotas – 139 km². Salos aukštis iki 10 m. Lagūnoje renkami perlai.
Ahe atolas atrastas Čarlzo Vilkso 1839 m. rugsėjo 6 d. Atolas istoriniuose šaltiniuose minimas Peacock pavadinimu.
Dirmiškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis, vadinamas Strumpakalniu – nupjauto kūgio formos kalva, apaugusi medžiais, yra 1,3 km į pietvakarius nuo kelio Pupasodis – Balkasodis, Dirmiškių miške, kvartalo Nr. 46 šiaurinėje dalyje, 0,1 km į pietryčius nuo kvartalinės proskynos, skiriančios kvartalus Nr 45 ir 46. Iš pietų juosia upelis, iš vakarų supa pelkė. Šlaitai statūs, 5–7 m aukščio, piliakalnis primena pasvirusį dubenį. Aikštelė ovali, apie 10 x 6 m dydžio, su 0,6 m storio kultūriniu sluoksniu. Aikštelę žiedu juosia 5 m (šiaurinėje pusėje) ir 2 m (pietinėje pusėje) aukščio pylimas, jo paviršiuje matyti akmenų.
2001 m. Alytaus kraštotyros muziejus piliakalnio vakarinėje papėdėje ištyrė (tyrėjas A. Puškorius) 12 m² plotą. Rastas apie 0,85 m storio kultūrinis sluoksnis su lipdyta brūkšniuotu, grublėtu ir lygiu paviršiumi keramika, titnago skeltimis. Radiniai datuojami I tūkstantmečiu pr. m. e.-I tūkstantmečiu m.e.

Pilkapynas

Apie 1,4 km į pietvakarius nuo kelio Pupasodis-Balksodis, 0,3 km nuo piliakalnio į šiaurės vakarus, Dirmiškių miško kvartale Nr.45, 0,2 km į šiaurės vakarus nuo kvartalinės proskynos, skiriančios kvartalus Nr. 45 ir 46 yra pilkapynas, vadinamas Švedkapiais. Apardytas. Pilkapyne yra apie 13 m skersmens ir 0,5 m aukščio pilkapis su akmenų vainiku, dviejų pilkapių liekanos – akmenų vainikų fragmentai bei dviejų ištirtų pilkapių vietos.
Čia buvusius 2 pilkapius 1988–1989 m. ištyrė Alytaus kraštotyros muziejus (vadovas E. Svetikas). Jų sampilus juosė akmenų vainikai. Vieno pilkapio vainikas su vadinamaisiais priestatais. Rasti dviejų nedegintų mirusiųjų kapai su įkapėmis. Laidota iškastoje duobėje, kurios viršus apkrautas akmenimis ir supiltas sampilas. Įkapės: 2 geležiniai ietigaliai (vienas su užbarzdomis), įtveriamasis peilis, 2 poros pentinų, molinis puodelis. Pilkapiai datuojami III a.-IV a.
Pilkapyne yra 14 apskritų, 2–5 m skersmens ir 0,2-0,5 m aukščio ir viena pailga, 100 m ilgio, 3 m pločio ir 0,5 m aukščio akmenų krūsnis. 1983 m. ištirta (vadovas E. Svetikas) viena apskrita akmenų krūsnis, 1989 m. – pailgosios akmenų krūsnies 200 m² plotas. Manoma, kad jos susidarė įdirbant laukus.

Aplinkiniai piliakalniai

Kaukų piliakalnis 13 km
Obelijos piliakalnis 6 kmAniškio piliakalnis 15 km
Pupasodžio piliakalnis 3 kmPoteronių piliakalnis 17 km
Radžiūnų piliakalnis 13 kmPalazdijų piliakalnis 28 km
Verstaminų piliakalnis 24 kmMikniūnų piliakalnis 23 kmŠlavantų piliakalnis 22 kmSaltoniškės piliakalnis 22 km
Krikštonių piliakalnis 5 kmMerkinės piliakalnis 20 km
Kreivių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Indijos piliakalnis 6 kmSpraudaičių piliakalnis 11 kmNosaičių piliakalnis
Ivangėnų piliakalniai 23 kmVilkų Lauko piliakalnis 12 kmPagramančio piliakalnis 5 km
Naujininkų piliakalnis 6 km
Matiškių piliakalnis 10 kmBatakių piliakalnis 18 km
Keimadosas

Istorija

Miesto pavadinimas portugališkai reiškia „degimai“. Keimadosas pradėjo kurtis 1858 m., nutiesus kunigaikščio Petro II geležinkelį. Ilgą laiką buvo Nova Igvasu savivaldybės dalimi. 1990 m. nuo jos atsiskyrė ir gavo savivaldos teisę.
Paryžiaus-Buržė tarptautinis oro uostas

Istorija

1919 m. pradėti vykdyti pirmieji komerciniai skrydžiai; buvo vienintelis Paryžiaus oro uostas iki 1932 m., kai buvo atidarytas Orli oro uostas. Labiausiai žinomas kaip istorinio Čarlzo Lindbergo skrydžio per Atlanto vandenyną 1927 m. nusileidimo taškas, taip pat kaip dvisparnio lėktuvo „Baltasis paukštis“ (L'Oiseau Blanc) skrydžio, kuris įvyko dvejomis savaitėmis anksčiau už Č. Lindbergo skrydį, išvykimo taškas. Buržė oro uostas taip pat buvo paminėtas Deno Brauno romane „Da Vinčio kodas“.
1940 m. birželio 25 d. išsilaipinęs Buržė oro uoste Adolfas Hitleris kartu su Albertu Špejeriu ir palyda pirmą ir paskutinį kartą apsilankė Paryžiuje.
1961 m. birželio 16 d. Buržė oro uoste dezertyravo Rusijos baleto šokėjas Rudolfas Nurejevas.
Nuo 1977 m. nebevykdyti jokie tarptautiniai skrydžiai, o nuo 1980 m. ir vietiniai, paliekant tik verslo tikslams skirtus skrydžius.

Nelaimės ir incidentai

2000 m. liepos 25 d. bandydamas nusileisti sudužo Concorde lėktuvas.

Statiniai ir renginiai

Oro uoste yra Prancūzijos oro ir kosmoso muziejus, taip pat čia nuo 1953-ųjų nelyginiais metais rengiama Paryžiaus aviacijos paroda.
Oro uoste pastatyta statula paminėti prancūzę Raymonde de Laroche, kuri tapo pirmąją moterimi, išsilaikiusia piloto teises.
Brazilijos plokščiakalnis

Brazilijos plokščiakalnis (portug. Planalto Brasileiro) yra Pietų Amerikoje, į pietus nuo Amazonės žemumos.
Plokščiakalnis išsidėstęs daugiausia Brazilijos, nedidelė dalis Paragvajaus, Urugvajaus ir Argentinos teritorijose. Aukščiausia dalis rytuose, palei vandenyno pakrantę. Aukštis iki 2890 m (Bandeiros k.). Plotas ~4 mln. km². Sudaro sudėtingą kalnų sistemą, kartu su kalnagūbriais (Sera do Maro, Mantikeiros ir kt.), išsidriekusia tarp Amazonės ir La Platos žemumų, bei Atlanto vandenyno. Sudarytas daugiausia iš kristalinių uolienų: gneisų, kvarcitų, skalūnų, granito, diorito. Tektoninės plokščiakalnio įdubos užpildytos nuosėdinėmis ir vulkaninėmis uolienomis. Gausūs polimetalų, aukso, geležies, mangano, boksitų telkiniai.
Reljefui būdingos lygumos, šiaurėje 250-300 m aukščio, centre 800-900 m (Borboremos plynaukštė), su iškilusiais kalnų masyvais (Mantikeiros kalnais) ir stalkalniais (Matu Grosu plynaukštė). Yra kuestų, akumuliacinių lygumų, lavos plynaukščių.
Brazilijos plokščiakalnis išsidėstęs subekvatorinėje, tropinėje ir subtropinėje klimato juostoje. Per metus iškrenta kritulių nuo 500 mm šiaurės rytuose iki 1400-2000 mm centre ir rytuose. Plokščiakalniu teka Paranos, Amazonės, Urugvajaus baseinų upėse. Jose gausu krioklių ir slenksčių. Šiaurės vakaruose būdingi amžinai žaliuojantys tropiniai miškai, centre – krūminė savana campos serrados, šiaurės rytuose – sukulentiniai retmiškiai catinga, rytuose – amžinai žaliuojantys ir vasaržaliai miškai, pietuose – mišrieji miškai ir savanos campos limpos.
Sechemibas

Sechemibas (Sekhemib-perenmaat) – dešimtasis antrosios Egipto dinastijos faraonas. Vardas reiškia „galingas širdyje“. Kartais tapatinamas su Peribsenu, bet dažniausiai skiriami atskiri karaliai valdę tuo pačiu metu. Manoma, kad Sechemibas valdė Žemutinį Egiptą, tuo tarpu Peribsenas – Aukštutinį.
Egiptologų, prisilaikančių nuomonės, kad Sechemibas ir Peribsenas buvo vienas ir tas pats faraonas, versiją paremia Sechemibo antspaudai, rasti Peribseno kape ir kapo sienos aptvare. Be to, Džoserio piramidės komplekse rastos akmens indo šukės su paminėtu Sechemibo titulu „užkariautojas“, kuris panašus į Peribseno paminėjimą kape Abydose.
Versijos, kad Sechemibas buvo skirtingas karalius ir Peribseno įpėdinis, šalininkai mano, kad Sechemibo antspaudai Peribseno kape, kurie visi rasti prie įėjimo, nurodo, kad Sechemibas buvo Peribseno kapo įrengimo ir laidotuvių prižiūrėtojas. Kita versija, Sechemibas galbūt buvo Peribseno vardas iki karalius nusprendė jį pasikeisti iš Horo į neįprastą Seto vardą. Sechemibo vardo įrašas rastas Elefantine.
Lenkijos emigracinė vyriausybė

Istorija

1939 m. rugsėjo 1 d. Lenkiją užpuolus Vokietijai, o rugsėjo 17 d. – Tarybų Sąjungai, Lenkijos valdžia buvo priversta bėgti iš šalies, kad išvengtų vokiečių nelaisvės ir priverstinės kapituliacijos Vokietijai. 1939 m. rugsėjo 17 d. Lenkijos Respublikos prezidentas Ignacy Mościcki, kuris tuo metu buvo mažame Kosów miestelyje prie Lenkijos pietinės sienos, pasirašė dekretą, kuriuo Senato spykerį Władysław Raczkiewicz paskyrė savo teisių perėmėju. Tai buvo numatyta Lenkijos Respublikos Konstitucijoje karo atveju. W.Raczkiewicz, kuris tuo metu buvo Paryžiuje, prisiekė Lenkijos ambasadoje ir tapo Lenkijos Respublikos prezidentu. Tuomet jis paskyrė generolą Władysław Sikorski premjerministru ir Lenkijos ginkluotųjų pajėgų vadu.
Naktį iš rugsėjo 17 į 18 d. Lenkijos Respublikos prezidentas ir ginkluotųjų pajėgų vadas perėjo Lenkijos- Rumunijos sienai Kutuose, tikėdamiesi pagal V-ąją Hagos konvenciją ir 1921 m. sąjungos sutartį su Rumunija išvykti į Prancūziją (pranc. droite de passage). Rumunija juos praleisti atsisakė ir internavo.
Didžioji dalis Lenkijos karinių jūrų pajėgų pasitraukė į Jungtinę Karalystę iki 1939 m. rugsėjo 1 d., dešimtys tūkstančių lenkų karių ir pilotų per Vengriją ir Rumuniją bei Baltijos jūrą pasitraukė į Prancūziją ir prancūzų Sirijos mandatinę teritoriją. Vėliau daug lenkų karių dalyvavo sąjungininkų karinėse operacijose: Norvegijos kampanijoje (Narvike), Mūšyje dėl Prancūzijos, Britanijos mūšyje, Atlanto mūšyje, Šiaurės Afrikoje (ypač Tobruke), Italijoje (Montekasino mūšyje ir Ankonoje), Market Garden operacijoje Nyderlanduose, Vilhelmshavene ir kitur kartu su sąjungininkais. Iki Sovietų Sąjungos įsitraukimo į karą Lenkijos pajėgos buvo trečios pagal dydį tarp sąjungininkų.
Gižiai

Istorija

Kaimas minimas 1780 m. Giedraičių mirusiųjų metrikų knygoje.
Skaržyskas-Kamena

Istorija

Apie Milicos gyvenvietę (dab. Skaržysko ribose) pirmą kartą rašoma 1173 m., kai čia buvo susirinkę riteriai, o jiems vadovavo Mažosios Lenkijos kunigaikštis Kazimieras II Teisingasis.
1923 m. Kamenai suteiktos miesto privilegijos. 1924 m. pastatyta ginkluotės gamykla MESKO. Dalis jos pastatų per II Pasaulinį karą buvo panaudoti priverčiamojo darbo stovyklai, kurioje žuvo tūkstančiai vietinių žydų.
Kęstučio apygarda

Kęstučio apygarda – rezistencinio pasipriešinimo Tauragės, Raseinių, Jurbarko, Šiaulių, Joniškio, iš dalies Kėdainių ir Kauno apskrityse veikusių partizanų junginių dalyvius vienijusi Lietuvos partizanų apygarda, veikusi 1946–1959 m. Leido laikraštį „Laisvės varpas“.

Istorija

Partizanų būriai Žemaitijoje kūrėsi vėliau nei kitoje Lietuvos dalyje, nes ją vėliau pasiekė frontas (1944 m. rudenį ir metų pabaigoje). Iš pradžių kaip ir visoje Lietuvoje kūrėsi dideli partizanų būriai, jungę iki šimto ir daugiau kovotojų. Didelę įtaką partizaniniam judėjimui turėjo LLA. Jos pagrindu 1946 m. pabaigoje Vakarų Žemaitijoje buvo įkurta Žemaitijos apygarda.
Kęstučio apygarda įkurta 1946 m. rugsėjo 12 d. Iki 1948 m. balandžio mėn. vadinosi Jungtine Kęstučio apygarda.
1947 m. pradžioje apygarda patyrė didelių nuostolių apygardų ir rinktinių štabuose. Paskutiniai Kęstučio apygardos vadai žuvo 1953 m. vasarą, paskutinis rinktinės partizanas – Edmundas Kmita-Evaldas – žuvo 1961 m. lapkričio 9 d.
Iš žymesnių kautynių paminėtinas Virtukų mūšis, įvykęs 1945 m. liepos 22 d. Raseinių apskrityje Liolių valsčiuje (žuvo 15 partizanų, tarp jų 3 moterys). NKVD baudžiamojoje operacijoje pasienio pulko kareiviai miške netoli Lyduvėnų geležinkelio stoties buvo apsupę 54 partizanus. Tris valandas trukusiame mūšyje dalyvavo keturi Žebenkšties rinktinės partizanų būriai, vadovaujami rinktinės vado Juozo Čeponio-Budrio, Algimanto Zaskevičiaus-Vasario ir štabo viršininko Jono Žemaičio-Dariaus.
Strabla

Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1617 m. kaime pastatyta pirmoji bažnyčia. 1779 m. bažnyčios varpinė. XVII a. kaime pastatyti rūmai, kurie perstatyti 1780-1785 metais. Bažnyčios ir rūmų pastatų kompleksai yra įtraukti į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Energijos tvermės dėsnis

Energijos tvermės ir virsmo dėsnis nusako, kad visas energijos kiekis izoliuotoje fizikinėje sistemoje išlieka pastovus, tačiau energijos formos gali kisti. Plačiau šį dėsnį nusako pirmas termodinamikos dėsnis. Trumpai tariant tai reiškia, kad energija iš niekur neatsiranda ir niekur neišnyksta, o vienos rūšies energija gali virsti arba būti pakeista į kitos rūšies energiją.
Dėsnio atradimas yra priskiriamas J. Majeriui, Dž. Džauliui ir H. Helmholcui.

Matematinis požiūris

Šiuolaikinėje fizikoje energijos tvermės dėsnis grindžiamas Neter (Noether’s) teorema, kuri teigia, kad visi tvermės dėsniai atitinka tam tikroms simetrijoms fizikinėse teorijose. Energijos tvermės dėsnis šiuo požiūriu susijęs su fizikinių dėsnių simetrija laiko atžvilgiu (t. y. fizikiniai dėsniai nesikeičia bėgant laikui). Dėl to, pavyzdžiui, sistemose, kuriose potencinė energija priklauso nuo laiko, energija nėra tvarus dydis. Tačiau šiuo atveju mes visada galime nagrinėti didesnę fizikinę sistemą, su kuria keičiamasi energija ir tuo būdu sistema vėl tampa invariantiška (simetriška) laiko atžvilgiu.
Serbentiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 13 km
Ageniškis – 1,1 km
Pastaba: koordinates būtina patikslinti