google/wiki40b huggingface dataset:
Romualdas Juknys

Biografija

1957 m. baigė Šiaulių 7-ąją septynmetę mokyklą. 1961 m. – Vilniaus Miškų technikumą. 1970 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją (LŽŪA). 1975 m. kovo 15 d. LŽŪA apgynė mokslų kandidato (daktaro) disertaciją tema „Optimalaus apskaitos aikštelių dydžio ir jų išdėstymo tyrimai Lietuvos TSR pušynuose“ (miškotvarka ir miško taksacija). 1990 m. gruodžio 18 d. SSRS mokslų akademijos Sibiro skyriaus V. Sukačiovo miško ir medienos institute apgynė mokslų daktaro disertaciją tema „Užterštoje aplinkoje augančių vienaamžių pušynų augimo eiga ir produktyvumas“ (ekologija), 1993 m. disertacija nostrifikuota Lietuvos Mokslo taryboje suteikiant gamtos mokslų habilituoto daktaro laipsnį.
1970–1993 m. LŽŪA mokslinis bendradarbis, 1985–1987 m. ir 1990 m. Miškų monitoringo laboratorijos vedėjas. 1991–1993 m. Aplinkos apsaugos departamento Mokslo valdybos viršininkas, kartu ir LŽŪA dėstytojas. Nuo 1993 m. VDU Aplinkotyros katedros vedėjas, 1996–2001 m. VDU Senato pirmininkas. 1994 m. suteiktas VDU profesoriaus pedagoginis vardas.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritis – kompleksinis gamtinių ir antropogeninių veiksnių poveikis augalijai. Paskelbė per 150 mokslinių straipsnių užterštos aplinkos poveikio miškų būklei ir augimui, kompleksinio klimato ir aplinkos veiksnių poveikio miškų ir agroekosistemų augalijai bei darnaus vystymosi klausimais.
Mokslinio žurnalo „Aplinkos tyrimai, inžinerija ir vadyba“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, žurnalo „Miškininkystė“ redkolegijos narys, žurnalo „Estonian Journal of Ecology“ redkolegijos narys.

Ekspertinė veikla

2003 m. darbo grupės parengusios „Nacionalinę darnaus vystymosi strategiją“ vadovas. Nuo 2004 m. Darnaus vystymosi ekspertų komisijos prie Aplinkos ministerijos vadovas. Nuo 2005 m. Nacionalinės darnaus vystymosi komisijos prie LR Vyriausybės narys.

Visuomeninė veikla

Aktyvus Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, 1991–1992 m. Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio II seimo narys.
Nepriklausomybės atkūrimo laikotarpiu aktyviai dalyvavo Lietuvos žaliosios partijos veikloje, buvo šios partijos seniūnas. Lietuvos upių gelbėjimo aljanso „Mėlynasis vingis“ steigiamojo komiteto narys.

Įvertinimas

2002 m. Valdo Adamkaus premija už nuopelnus aplinkosaugai.
Viktoras Gerulaitis

Biografija

Gimė lietuvių kalbos ir literatūros bei geografijos mokytojų šeimoje. Brolis dizaineris Jonas Gerulaitis.
1950 m. su tėvais persikėlė į Klaipėdą, privačiai mokėsi skambinti pianinu. 1960 m. apsigyveno Palangoje, įstojo į muzikos mokyklą. Nuo 1964 m. gyvena Vilniuje. Nuo 1973 m. Vilniaus 3-osios muzikos mokyklos muzikos literatūros (istorijos) mokytojas. 1980 m. su pagyrimu baigė LSSR konservatorijos Juozo Gaudrimo klasę. 
Nuo 1980 m. LSSR konservatorijos (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) visuotinės muzikos istorijos dėstytojas, nuo 2001 m. docentas. 1986 m. baigė aspirantūrą. 1988–1989 m. LSSR filharmonijos Vaikų ir jaunimo skyriaus vedėjas. 1991 m. Lietuvos televizijos Muzikos redakcijos vyr. redaktorius. Lietuvos kultūros instituto (nuo 1993 m. Lietuvos kultūros darbuotojų tobulinimosi centras) įkūrimo iniciatorius, 1991–1992 m. direktorius. Vėliau Muzikos švietimo centro ekspertas, savaitraščio „Literatūra ir menas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, Nacionalinio operos ir baleto teatro Reklamos ir informacijos skyriaus vedėjas.
1997–1999 m. Gedimino Vagnoriaus Vyriausybės kanceliarijos patarėjas kultūros klausimais.  Nuo 2000 m. liepos 2 d. Nuosaikiųjų konservatorių sąjungos narys. 2000 m. nesėkmingai kandidatavo į LR Seimą, 2004 m. į Europos Parlamentą, 2011 m. į Vilniaus miesto savivaldybės tarybą. 
Lietuvos radijo laidų 1989–1999 m. „Tautos gaida“, nuo 1999 m. „Likimai“ ir Lietuvos televizijos laidų 1995–2000 m. „Muzikos istorijos“, „Vakaro autografas“, „Klasikos garsai“ autorius ir vedėjas. 1995–1997 m. koncertų ciklo „Alma mater musicalis“ Šv. Jonų bažnyčioje Vilniuje vedėjas. Nuo 1998 m. Šiaurės Lietuvos muzikos festivalio Biržuose, nuo 2002 m. „Dainavos šalies“ muzikos festivalio Alytuje iniciatorius.  Tiria muzikos stilių istoriją.
Glazgo universitetas

Istorija

Universitetas įkurtas 1451 m., popiežiui Mikalojui V išleidus bulę Škotijos karaliaus Jokūbo II prašymu. Tada universitetą sudarė keturi fakultetai: humanitarinių mokslų, teologijos, teisės ir medicinos.
Universitetas buvo pagrindinis Švietimo amžiaus Škotijoje centras. Vykstant pramonės perversmui, jame teiktas ir profesinis išsilavinimas. Dabar jis yra vienintelė Škotijoje aukštoji mokykla siūlanti visą eilę profesinių studijų, įskaitant teisę, mediciną, veterinariją, odontologiją ir inžineriją.
Artūras Račas

Biografija

Baigė Panevėžio 5-ąją vidurinę mokyklą, 1991 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą.
1991–1993 m. LR AT pirmininko pavaduotojo Česlovo Stankevičiaus padėjėjas, LR Seimo darbuotojas. 1993–1998 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ politikos skyriaus reporteris-apžvalgininkas; daugiausia rašė politinių partijų veiklos, šalies vidaus politikos, Lietuvos santykių su Europos Sąjunga bei NATO klausimais.  Vadovavo naujienų portalui TVNET (Latvija), Lietuvos televizijos Naujienų tarnybai. 1998–2008 m. naujienų agentūros AFP (Prancūzija) korespondentas Lietuvoje.
2001–2008 m. naujienų agentūros „Baltic News Service“ (BNS) Verslo naujienų skyriaus vadovas, 2008–2013 m. vyr. redaktorius ir direktorius. 2007 m. anglų kalba Latvijoje leidžiamo savaitraščio „The Baltic Times“ korespondentas Lietuvoje. Nuo 2008 m. birželio mėn. tinklaraštininkas. 2009–2012 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos tarybos narys.  Nuo 2013 m. rugsėjo mėn. VU Komunikacijos fakulteto verslo žurnalistikos dėstytojas. Nuo 2014 m. gruodžio mėn. naujienų portalo „Faktai.lt“ vyr. redaktorius ir šį portalą valdančios UAB „Faktai LT“ direktorius. 
Transparency International Lietuvos skyriaus valdybos narys, aktyvus piliečių iniciatyvos, kritikuojančios VP grupės inicijuotą „LEO LT“ projektą Lietuvoje, dalyvis, iniciatyvinės grupės narys. Rašė komentarus politikos ir verslo temomis dienraščiuose „Lietuvos rytas“, „Respublika“, „Lietuvos žinios“, savaitraštyje „Laikas“, skaitė komentarus radijo stotyse LRT, „Žinių radijas“ ir „Laisvoji banga“. A. Račo komentarus publikuoja naujienų portalai Delfi, alfa.lt, balsas.lt, bernardinai.lt.
Willem van Aelst

Vilemas van Alstas (ol. Willem van Aelst, 1627 m., Delftas, Nyderlandai – 1683 (1687, ?) m., Amsterdamas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, dirbęs natiurmorto žanre.

Biografija

Vilemas van Alstas gimė Delfte 1627 m. Jo tėvas buvo notaras. Van Alstą apmokė dėdė Evert van Aelst (1602–1657), kuris buvo natiurmortų tapytojas. 1643 m. Vilemas van Alstas paminėtas Delfto Šv. Luko tapytojų gildijos nariu. 1645 − 1649 m. Van Alstas gyveno Prancūzijoje, po to keliavo į Italiją. Florencijoje Van Alstas tapo hercogo Ferdinando II de Medičio tapytoju, dirbo kardinolams Džian Karlui ir Leopoldui Medičiams, kuriems sukūrė bent 11 paveikslų. Van Alstas palaikė ryšius su tuo metu Florencijoje dirbusiais Nyderlandų dailininkais Matthias Withoos ir Otto Marseus van Schrieck, priklausė šiaurinės Europos dalies dailininkų draugijai Italijoje Schildersbent. 1656 m. Van Alstas grįžo į Olandiją, apsistojo Amsterdame. Nuo 1658 m. Van Alstas pasirašinėjo Guillmo van Aelst vardu arba savo pravarde iš Italijos laikų − Vogelverschrikker („baidyklė“). 1672 m. jis minėtas dailininkų komisijoje įvertinti italų paveikslų kolekciją Amsterdame. Paskutinis Vilemo van Alsto darbas datuotas 1687 m. Tikriausiai iškart po to dailininkas mirė (kitu teigimu, galėjo mirti 1683 m. arba vėliau). Jis turėjo žmoną ir tris vaikus.
Vilemas van Alstas kūrė 4 tipų natiurmortus: gėlių kompozicijas, vaisių kompozicijas, pusryčių stalus ir paukščių kompozicijas (pastarosios dažnai su medžioklės inventoriumi). Jo natiurmortai buvo įtakoti Jan Davidsz. de Heem tapybos, iš kurios jis pasiskolino tamsų foną, išreikštą gėlių lapų vaizdavimą, gėlių stiebų vaizdavimą. Van Alsto natiurmortuose dominuoja šalta mėlynų, violetinių ir žalių spalvų paletė. Nyderlandų natiurmorto žanre Van Alstas įnešė inovacijų: asimetrinių motyvų, sukuriančių diagonalią kompozicinę liniją. Van Alstas paliko kiek daugiau nei 60 natiurmortų, jo pasekėjais buvo Maria van Oosterwyck, Rachel Ruysch, Jan van Huysum. Van Alsto dailė įtakojo William Gowe Ferguson, Elias van den Broeck ir Simon Verelst kūrybą.
Ramūnas Plerpa

Biografija

1984 m. baigė Elektrėnų 1 – ą vidurinę mokyklą, 1991 m. Kauno technologijos universiteto Mechanikos fakultetą, šiluminių įrengimų inžinierius.
1991–2004 m. AB Lietuvos elektrinė inžinierius konstruktorius, 2004 m. UAB „Energetikos linijos“ projektų koordinatorius, 2006 m. UAB „Axis industries“ vyr. konstruktorius.
Nuo 1995 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Elektrėnų skyriaus narys, atsakingasis sekretorius.
1995–1997 m. (LDDP sąraše) Trakų rajono savivaldybės tarybos narys, 2003–2007 m. (LSDP sąraše) Elektrėnų savivaldybės tarybos narys. Elektrėnų savivaldybės tarybos etikos komisijos narys.
Vyrų choro „Energetikas“, bažnyčios choro, jaunimo kamerinio choro „Con moto“ narys.
Liachavičai

Istorija

Liachavičai įkurti 1492 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikas Stanislovas Goštautas 1537 m. juos padovanojo savo žmonai Barborai Radvilaitei. Vėliau Liachavičai mainais atiteko Chodkevičiams. Prie Liachavičų kūrimo daug prisidėjo Lietuvos didysis etmonas Jonas Karolis Chodkevičius, valdęs juos nuo 1579 m. Jam valdant XVI a. devintame dešimtmetyje – dešimto dešimtmečio pirmoje pusėje pastatyta mūrinė pilis (1610 m. rekonstruota), 1602 m. – bažnyčia. Per 1654–1667 m. Abiejų Tautų Respublikos – Rusijos karą Rusijos kariuomenė buvo apsiautusi Liachavičus, bet nepajėgė užimti. XVII a. – XVIII a. antroje pusėje Liachavičai priklausė didikų Sapiegų giminei. 1706 m. per Šiaurės karą po kelių mėnesių apsiausties Švedijos kariuomenė užėmė ir visiškai sugriovė miestą. 1775 m. Liachavičai atiteko Vilniaus vyskupui I. Masalskiui, kuris čia pastatydino mūrinę bažnyčią, prisidėjo prie miesto atkūrimo.
1793–1917 m. miestą valdė Rusijos imperija. Pagal 1921 m. Rygos sutartį Liachavičai atiteko Lenkijai. Nuo 1939 m. priklauso Baltarusijai.

Lietuviai

XIV a. – XVI a. tarp Liachavičų, Baranovičių ir Nesvyžiaus buvo didelė lietuvių kalbos sala. Čia – daug vietovardžių, susijusių su Lietuvos vardu, kitomis baltų gentimis (jotvingiais, latviais, prūsais), kurių atstovai, J. Ochmanskio nuomone, XI a. – XIII a. rusų kunigaikščių galėjo būti paimti į nelaisvę ir čia apgyvendinti. Baltizmų esama ir toliau į rytus nuo Liachavičų, kur teka upės Nača, Maža, yra Jodčicų (Juodžių) ir kiti kaimai, kuriuose 1614 m. dar gyveno lietuvių.
Lietuvos laisvės sąjunga

Lietuvos laisvės sąjunga, LLS – Lietuvos politinė partija, veikusi 1992-2011 m.

Istorija

1992 m. nuo Lietuvos laisvės lygos (LLL) atsiskyrė Kauno padalinys, kuriam vadovavo tada dar mažai kam žinomas Vytautas Šustauskas. Atsiskirta dėl V. Šustausko asmeninio konflikto su LLL vadovybe ir organizacijos lyderiu A. Terlecku. 1994 m. rugsėjo 13 d. LLS įregistruota Teisingumo ministerijoje kaip politinė partija (kodas 190771228, registracijos adresas – Kaunas, K. Donelaičio g. 6-226). 2011 m. rugpjūčio 6 d. pervadinta į Lietuvos prezidento sąjungą.
Séwé Sports de San-Pédro

Istorija

Klubas įkurtas 1977 m. Daugkartiniai šalies čempionai. 
2017/2018 m. Liga 1 pirmenybėse 14 vietoje (paskutiniai) ir iškrito iš elito diviziono.
Klubo spalvos yra mėlyna/balta/žalia .
Mara (budizmas)

Mara (skr. मार = māra „marinantis, žudantis“, kin. 魔, pinyin: mó, tibet.  = bdud) – budistinės mitologijos dievybė, pykčio, blogio, visko, kas gyvas būtybes veda mirtin įsikūnijimas.
Maros paveikslas sutinkamas visose pagrindinėse budizmo atšakose. Mara kuria kliūtis bodhisatvoms, siekiantiems atbudimo. Marai priskiriami ištisi pulkai piktųjų būtybių, rikiuojamų į dešimt skyrių, kurie susiję su žmogaus neigiamais jausmais (troškimai, neapykanta, dvejojimas ir kt.). Mara turi dukteris, įvaizdinančias lytinius potraukius. Liaudies mitologijoje Mara laikoma tikra dievybe.
Budizmo filosofijoje Mara laikoma žmogaus sielos (psichikos) atvaizdu. Daugelyje budistinių legendų sutinkamas pasakojimas apie tai, kaip Mara bandė sugundyti Budą Šakjamunį.
Kirvis

Kirvis – įrankis su dažniausiai metaline galva ir mediniu kotu. Įrankis pritaikytas kirsti medį, skaldyti malkas, statybai ar kapoti mėsą.
Kirvio aštrioji dalis yra ašmenys, bukoji vadinama pentimi. Kirvis su ašmenimis, statmenais penčiai, vadinamas vedega.
Kirvis kaip simbolis dažnai naudojamas heraldikoje.
Senovėje ir viduramžiais kirviai buvo artimos kovos ir svaidomi ginklai. (žr. kovos kirvis, bardišius, franciska, tomahaukas)
Pirmųjų kirvių galvos būdavo akmeninės, vėliau varinės, bronzinės, geležinės ir plieninės, medžiaga kito priklausomai nuo žmonijos technologinių pasiekimų. Kirvių kotai būna mediniai, plastikiniai ar kompozitiniai (pvz., iš stiklaplastikio).

Istorija

Pirmieji kirvių radiniai datuojami apie 6000 m. pr. m. e. Iki kirvių žmonės naudojo užaštrintus akmenis. Panašūs įrankiai buvo gaminami iš kaulų. Bronziniai kirviai randami nuo Bronzos amžiaus pradžios.
Alumnatas

Alumnatas – vienas gražiausių renesanso architektūros paminklų Vilniuje, esantis senamiestyje. Tai popiežiška misijinė kunigų seminarija, įsteigta 1582 m. popiežiaus Grigalijaus XIII. Veikla buvo nukreipta į stačiatikių ir protestantiškus kraštus. Seminarijoje mokėsi daugiausia užsieniečiai. 1622 m. išmūryti rūmai, į kuriuos įsiliejo anksčiau toje vietoje stovėjęs gotikinis namas su rūsiais. XVII a. viduryje Alumnato rūmuose įrengta koplyčia. Itališko renesanso stiliaus rūmai su trimis aukštais išdėstytomis arkadomis supa reprezentacinį kiemą. XVII a. kiemo gilumoje buvo pastatyta koplyčia.
1798 metais seminarija buvo uždaryta, Alumnato rūmai atiteko Vilniaus universitetui ir nuomoti miestiečiams. Paskutinį kartą restauruotas 1984 m.
Elektronas (magnio lydinys)

Savybės

Įvairūs elektrono variantai pasižymi tokiomis reikiamos savybėmis, kaip geras tempiamasis stipris, atsparumas valkšnumui, korozinis patvarumas. Dėl šių savybių ir mažo tankio šie lydiniai naudojami aviacijos ir automobilių pramonėje. 
Iš elektrono gaminami padegamųjų aviacinių bombų korpusai. 
Elektronas užsidega +600°С temperatūroje ir dega akinamai balta ar žydroka liepsna. Degimo temperatūra siekia +2800°С.
Duensa

Istorija

Duensa istoriškai stovėjo ties fulbių ir tuaregų žemių riba. Miestas pateko į fulbių valstybę Masiną, o nuo XIX a. buvo valdomas prancūzų.
2012 m. Duensa pateko į pasiskelbusios Azavado valstybės aprėptį, bet netrukus buvo užimta džihadistų.
Mykolas Bukša

Biografija

1900 m. baigė Sankt Peterburgo konservatoriją (mokytojai N. Nikolajus Rimskis-Korsakovas, Aleksandras Glazunovas, Anatolius Liadovas ir kt.). 1897–1927 m. Maskvos, Sankt Peterburgo, Ukrainos, Gruzijos miestų muzikos teatrų dirigentas. 1920–1922 m. Vladikaukazo Meno instituto Teatro fakulteto dekanas ir Liaudies konservatorijos direktorius.
1927 m. grįžo į Lietuvą, Valstybės teatro, nuo 1944 m. Lietuvos operos ir baleto teatro dirigentas. Nuo 1944 m. dėstė Kauno konservatorijoje; nuo 1947 m. profesorius. Lietuvoje parengė ir dirigavo daugiau kaip 100 operų ir baletų.
Sukūrė kantatą „Rojus ir Peri“ (Raj i Peri 1900 m.), instrumentinių kūrinių, choro dainų, romansų. Tarp mokinių – Rimas Geniušas.
Priegaidė

Priegaidė, arba muzikinis kirtis − kalbotyros terminas, reiškiantis žodžio arba frazės intonavimo būdą, kai kinta tariamų kirčiuoto skiemens dalių (morų) garso aukštis. Priegaides turinčiose kalbose jos tariamos viename arba keliuose žodžio skiemenyse ir tuo skiriasi nuo toninių kalbų, pvz., kinų, kur kiekvienas skiemuo tariamas su intonacija. Nuo priegaidės gali priklausyti žodžio reikšmė.
Priegaidžių būta jau baltų prokalbėje. Lietuvių bendrinėje kalboje yra dvi priegaidės: tvirtapradė (akūtas), žymima dešininiu kirčio ženklu (´) arba su trumpaisiais balsiais kairiniu (`), ir tvirtagalė (cirkumfleksas), žymima riestiniu kirčio ženklu (~). Tvirtapradė priegaidė tariama krentančia intonacija, o tvirtagalė − kylančia arba lygia. Lietuvių kalboje priegaidės taip pat skiria žodžių reikšmes: gel̃si 'geltonuosi' − gélsi 'kąsi', aũkštas 'vaikščiojamoji pastato dalis, esanti vienoje iš jo aukščio zonų' − áukštas 'didelio aukščio, ūgio', sū́ris 'toks pieno gaminys' − sū̃ris 'sūrumas' ir t. t.
Be lietuvių, priegaides turi latvių, prūsų, lyvių, kai kurios šiaurės germanų (skandinavų), pietų slavų, senoji graikų, vedų, japonų, korėjiečių, indėnų jakių,  Šanchajaus ir kitos  kalbos.
Amazonės žemuma

Amazonės žemuma – didžiausia pasaulio žemuma, užimanti apie 5 mln. km². Išsidriekusi Pietų Amerikos šiaurinėje dalyje, Amazonės baseine, beveik visoje Amazonijoje. Iš vakarų į rytus nusidriekusi 3200 km nuo Andų iki Atlanto vandenyno. Šiaurėje remiasi į Gvianos plokščiakalnį, pietuose – į Brazilijos plokščiakalnį. Žemuma yra tektoninėje įduboje (Amazonijos sineklizėje), užpildyta paleozojaus eros jūrinėmis ir kainozojaus eros žemyninėmis nuogulomis. Vyrauja visiškai plokščias reljefas su neryškiais ir plačiais upių slėniais. Klimatas labai drėgnas (1500-3000 mm kritulių per metus) ir karštas (25-27 °C). Beveik visą lygumą dengia ekvatorinė selva.
Aukštutinio Paragvajaus departamentas

Geografija

Departamentas išsidėstęs šalies šiaurės vakaruose, Vakarų Paragvajaus regione. Šiaurėje ribojasi su Bolivija, rytuose – su Brazilija, pietuose – su Bokerono ir Presidente Hayes departamentais. Tai antra pagal dydį šalies administracinė teritorija. Vyrauja plynos Gran Čiako lygumos, nesiekiančios 300 m aukščio, padengtos sausais miškais ir krūmynais. Būdingi įvairūs kietmedžiai (quebracho), kaktusai. Yra Leono, Olimpo, Koronel Kabreros, Čiovorekos aukštumos. Rytiniu Aukštutinio Paragvajaus pakraščiu teka Paragvajaus upė. Jos pakrantėse gausu pelkių, lagūnų, salų. Likusiame plote eina sausos vadės (riacho), pasipildančios po liūčių, bei druskingos lagūnos (Imacata, General Díaz, Carlos A. López ir kt.). Vyrauja sausringas klimatas. Vidutinė metinė temperatūra 26 °C, tačiau per metus svyruoja tarp 19-34 °C. Per metus vidutiniškai iškrenta 775 mm, net 60 % šio kiekio iškrenta sausio-vasario laikotarpiu. Aukštutiniame Paragvajuje įkurta daug nacionalinių parkų: Čiako Gynėjų (didžiausias šalyje), Rio Negro, Čiovorekos bei Koronel Kabreros rezervatas.

Gyventojai

Aukštutinis Paragvajus – mažiausiai gyventojų turintis ir rečiausiai gyvenamas šalies departamentas. Čia gyvena tik apie 15 tūkst. gyventojų, kas sudaro tik 0,2 % šalies gyventojų. Aukštutiniame Paragvajuje gyvena mažiausiai indėnų (3200) iš visų Čiako departamentų. Raštingumo lygis 79 % (mažiausias šalyje).

Ekonomika

Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu ir paslaugomis. Iš augalinių kultūrų daugiausia auginama medvilnė (461 t, 2002 m.) ir kukurūzai (60 t). Gyvulininkystė (2002 m., tūkst. vnt.): galvijai (198,9), avys (6,8), kiaulės (5,8), arkliai (3,3), ožkos.
Metal Gear 2: Solid Snake

Apžvalga

Metal Gear 2: Solid Snake yra antrasis Konami kompanijos kūrėjų sukurtas Metal Gear serijos žaidimas. Žaidimo žanras, stilius ir valdymas išliko panašus kaip ir jo pirmtako Metal Gear, žaidėjas vėl turi valdyti slaptąjį agentą, kuriam tenka nepastebimai vykdyti jam skirtas sunkias užduotys. Žaidime pasikeitė numanomų žaidėjo priešų mąstymas ir galimybės, dabar priešas gali girdėti žingsnius, šūvius, sprogimus, taip pat jis mato 45 laipsnių kampu. Metal Gear 2: Solid Snake žaidimo žaidėjas gali atsiklaupti, šliaužioti, ieškoti minų ir slėptis, taip pat jo inventoriuje atsirado nauji ginklai, priešų radaras ir reikmenys špionažui. Žaidėjas jau negauna patirties taškų, tačiau po kiekvienos įvykdytos užduoties jo gyvybės lygis pasikelia. Dar žaidime atsirado siųstuvas, kuriuo žaidėjas bendrauja su kitais asmenimis ir gauna informaciją apie naujas užduotis. Žaidime išliko įtraukiantis siužetas, kuriame sutinkami seni žaidimo pirmtako veikėjai. Metal Gear 2: Solid Snake žaidimas seniau nebuvo lokalizuotas anglų kalba ir buvo parduodamas tik Japonijoje, bet 2006 m. buvo sukurta angliškoji šio žaidimo versija, kurią galima nusipirkti kartu su kitais Metal Gear serijos žaidimais. Žaidimų mėgėjų žinoma, kad Metal Gear 2 dainas galima išgirsti Metal Gear Solid žaidimo eigoje. Žaidimas buvo įvertintas nelabai blogai, bet ir ne taip gerai kaip jo protėvis Metal Gear. Taigi Metal Gear 2: Solid Snake yra dar viena svarbi Metal Gear serijos dalis.

Siužetas

Veiksmas vyksta 1999 m., Zanzibaro žemėse. Sukūręs naują kurą OILIX, mokslininkas Kio Marv pagrobiamas teroristų ir priverčiamas kurti naują atominį ginklą Metal Gear D. Agentas Solid Snake atvyksta rasti mokslininką ir sunaikinti naują Metal Gear. Užduoties metu Solid Snake randa mirusį Kio Marv ir sužino, kad operatyvininkas Gray Fox padeda teroristams kurti naują atominį ginklą. Vėliau agentas sutinka inžinierių Drago Pettrovich Madnar ir pamato, kad jis irgi nusikaltėlis. Pavogęs OILIX formulę, slaptasis agentas Solid Snake nugali Gray Fox, Pettrovich Madnar ir vėl laimi kovą prieš teroristų vadą Big Boss. Vėliau jis pilnai sunaikina Metal Gear D, atsisako agento darbo ir išvyksta gyventi į Aliaską…
Ardo Hansson

Biografija

Ardas Hansonas gimė Čikagoje, estų imigrantų šeimoje, turi Estijos ir JAV pilietybes.
A. Hansonas baigė Semiahmoo vidurinę mokyklą Kanadoje, 1976–1980 m. studijavo Britų Kolumbijos universitete (Kanadoje), vėliau baigė Harvardo universitetą (JAV), kur 1982–1987 m. įgijo ekonomikos daktaro (PhD) laipsnį.
1991–1992 m. dirbo Estijos užsienio reikalų ministro patarėju, 1992–1995 ir 1997 m. buvo Estijos ministro pirmininko patarėju. Nuo 1993 iki 1998 m. dirbo Estijos banko valdyboje. Nuo 1998 iki 2012 m. buvo Pasaulio Banko vyresniuoju ekonomistu, atsakingu už Rytų Europos ir Balkanų valstybes, Kiniją. Šiuo laikotarpiu, 1999–2000 m., Pasaulio Banke buvo atsakingas už Lietuvą.
Nuo 2012 m. birželio 7 d. tapo Estijos banko valdybos pirmininku ateinančiai 7 metų kadencijai, šiame poste pakeisdamas Andresą Lipstoką.
Apdovanotas Estijos Baltosios žvaigždės ordinu (1998), Luups žurnalo paskelbtas Metų žmogumi (1997). Yra bendradarbiavęs žymiuose universitetuose, paskelbęs straipsnių moksliniuose žurnaluose. Moka estų ir anglų kalbas, šiek tiek – prancūzų ir švedų kalbas.
A. Hansono, geriausiai apmokamo Estijos pareigūno, vidutinis mėnesio atlyginimas – 22,8 tūkst. litų, kuriuos sudaro darbo užmokestis, premijos ir pašalpos (2008).
Tartokas (Rukla)

Istorija

Šio kaimo pavadinimas mena Jonavos dvarininkų – grafų Kosakauskių malūną-lentpjūvę (lenk. tartak „lentpjūvė“).
Berznyko Palivarkas

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki 1976 m. liepos 1 d. Berznyko Palivarkas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Tojamos prefektūra

Istorija

Seniau Tojamos prefektūros vietoje buvo Ečiū žemė.

Geografija

Dėl daugybės įvykusių kaimų ir miestų susijungimų, prefektūra garsėja mažiausiu miestų, miestelių ir kaimų bei apskričių skaičiumi. Iš viso prefektūroje tėra belikę 10 didmiesčių, 2 apskritys, 4 mažesnių miestų ir 1 kaimas.

Ekonomika

Kurobės užtvankoje pigiai gaunama elektros energija.

Turizmas

Kiekvienais metais, rugsėjį, prefektūroje vyksta Kaze no bon festivalis.
Džurdžu apskritis

Geografija

Visą teritoriją užima plyna Valakijos žemuma. Pietiniu apskrities pakraščiu teka Dunojus iš šiaurės į jį teka Ardžešas su intaku Dimbovica.
Dubava

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Estremosas

Istorija

Miestas įkurtas 1258 m.