google/wiki40b huggingface dataset:
Ugnies Žemės, Antarktidos ir Pietų Atlanto salų provincija

Geografija

Realiai valdomų teritorijų plotas – 21 263 km², kartu su Pietų Atlanto salomis ir Argentinos Antarktida – 986 418 km². Valdomos teritorijos – rytinė Ugnies Žemės salos dalis ir Estadoso sala – kalnuotos salos, apsuptos Atlanto vandenyno, Magelano, Dreiko ir daugybės kitų sąsiaurių. Per salas besidriekiantys Andų kalnai iškyla iki 1490 m aukščio (Kornu k.).
Vyrauja šaltas ir drėgnas klimatas, tačiau labai skiriasi skirtinguose regionuose. Vidutinė sausio mėn. temperatūra Ušuajoje 9,4 °C, liepos mėn. 1,5 °C. Metinis kritulių kiekis – 524 mm. Šalti ir stiprūs Antarkities vėjai. Vidurvasarį (sausio mėn.) būna poliarinės dienos, viduržiemį (liepos mėn.) – poliarinės naktys. Dažnai stebima poliarinė pašvaistė. Auga mišrieji ir spygliuočių miškai, krūmynai, šaltosios stepės, tundra. Ledynai. Upės trumpos, vandeningos, slenkstėtos. Daug ežerų (didžiausias Fagnano ežeras).

Gyventojai

Iš visų valdomų teritorijų gyvenama tik Ugnies Žemės sala. Gyventojai susitelkę vakariniame salos pakraštyje. Rytinė dalis praktiškai negyvenama. Saloje yra 2 miestai: Ušuaja ir Rio Grandė. Seniau saloje gyveno indėnai selknamai, tačiau buvo išnaikinti.

Ekonomika

Gyvulininkystė (avių auginimas), naftos ir dujų gavyba. Turizmas.
Paranoja

Istorija

Jau Zigmundas Froidas tyrė paranojos atvejus. Paranoja anksčiau buvo vadinamas bendro pobūdžio psichikos sutrikimas arba parafrenija (paranoidinės šizofrenijos) vystymosi forma. Paranoja sergantis žmogus vadinamas „paranoiku“.

Paranojos objektas

Persekiojimo manijos objektas kiekvienu atveju yra individualus. Dažnai preziumuojamas spec. tarnybų įsikišimas. Esant politinio režimo kaitai (pvz., po Antrojo pasaulinio karo, esant okupacijai, prieš ją bei po jos, pasikeitus valstybinei santvarkai) gali pasikeisti ir atitinkamas persekiojantis subjektas (pvz., KGB, GRU, VSD).

Socialinės psichologijos modelis

Maksas Vertheimeris, geštaltinės teorijos pagrindėjas, kartu su vokiečių psichiatru Heinrichu Šulte pasiūlė socialpsichologinį modelį, taikytiną paranojos sampratai.
Remiantis juo, paranoją reikia traktuoti kaip tam tikrą santykių manijos formą – žmogus, kuriam nepavyksta būti kieno nors (pvz., socialinės grupės, „mes“) dalimi, ir kai šio atotrūkio tarp savęs bei kitų jis negali pakęsti, žmogus (tarsi gelbėdamasis) „nutiesia“ sąlyginį tiltą (loginę, psichologinę - socialinę jungtį), kuri riša atitinkamus asmenis, jų grupę („mes“), susidarančią persekiojamųjų ir persekiotojų santykyje – „mes“ ir „jie“ (persekiotojai).
Todėl visų pirma bet kurios terapijos ar jos formos taikymo sėkmė tiesiogiai priklauso nuo harmoningų asmenybės socialinių santykių atkūrimo, pusiausvyros atstatymo žmogaus (darbo, veiklos, socialinėje ir kitokioje) aplinkoje.

Paranoja mene

Nepaisant paranojos kaip ligos, persekiojimo manija dažnai būna komiško scenarijaus TV filmų siužetų, įvairių žaidimų, sąmokslo teorijų elementas. Grožinėje literatūroje paranojos tema taip pat populiari. Endriu Grove, Intel steigėjas, vieną savo publikacijų pavadino Only the paranoid survive (liet.: Išgyvena tik paranoikai).
Tolajus

Fizinės savybės

Kūno ilgis siekia 40–58 cm, svoris – ne daugiau dviejų ar trijų kilogramų. Spalva mažai skiriasi nuo pilkojo kiškio, tik ausys ir galva tamsesni. Tolajaus krūtinė ir pilvas balti, viršutinė uodegos dalis tamsi su baltų plaukų kuokštu gale, o apačia balta. Žieminis kailis šiek tiek šviesesnis nei vasarinis.

Buveinė

Gyvenamoji buveinė – dykumos ir pusdykumės, tolajus paplitęs ir kalnų stepėse. Įsikuria ir aukšta žole apaugusiose vietose, ypač kur auga nedidelės medžių grupės, krūmynuose, miškų pakraščiuose, miško pievose, drėkinamuose dirbamuose laukuose. Kalnuose tolajai gyvena plačiuose upių slėniuose.
Tolajai yra sėslūs, migruoja nedideliais atstumais, ieškodami maisto, poravimosi sezono metu bei esant nepalankioms klimato sąlygoms. Jei nėra jokių sunkumų, tolajai gyvena maždaug 2 hektarų plote, kuriame turi keletą poilsio ir maitinimosi vietų.

Veisimasis

Šiaurinėje gyvenamojo arealo dalyje jauniklius veda 1–2 kartus per metus, pietinėje – net keturis kartus per metus. Veisimosi tarpsniu paskui rujojančią patelę bėgioja 3–5 patinai, kurie pešasi. Patelė vaikuojasi praėjus 45–50 dienų nuo apvaisinimo. Gali susilaukti nuo vieno iki devynių jauniklių.
Kiškiukus veda nedidelėje, išraustoje, gerai užmaskuotoje duobutėje arba švilpikų urvuose. Pirmas kelias dienas mažyliai praleidžia kartu, o vėliau gyvena pavieniui, maitinami patelės. Jauni kiškučiai subręsta 6–8 mėnesių.

Mityba

Minta žoline augalija, jaunais krūmų ir medžių ūgliais. Pavasarį graužia augalų šaknis, medžių ir krūmų šakeles. Baigiantis vasarai, kai ateina laikas kaupti riebalų atsargas, nemažą pašaro dalį sudaro grūdai ir sėklos. Žiemą, jei sniego sluoksnis storas ir per jį negalima prisikasti iki žolės, šie žvėreliai minta medžių šakelėmis ir žieve.
Čusto kultūra

Čusto kultūra – bronzos amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1950 m. tyrinėtą Čusto gyvenvietę, Uzbekijoje.

Arealas

Čusto kultūra X a. pr. m. e. – VII a. pr. m. e. buvo paplitusi Ferganos slėnyje, Uzbekijoje.

Kultūra

Žinomos didelės, iki 20 ha, įtvirtintos gyvenvietės, kurtos oazėse, ir sezoninės. Gyvenvietes juosė nedegtų plytų 4–6 m storio sienos. Žmonės gyveno dažniausiai iš molio plūktuose pastatuose, kuriuose buvo viena didelė patalpa ir prie jos prišlietos kelios mažesnės. Rasta žeminių ir lengvų karkasinių pastatų liekanų. Žmonės vertėsi drėkinamąja žemdirbyste ir gyvulininkyste, iš vietinės rūdos lydė bronzą. Čusto kultūrai būdingi raudonai dažyti apvaliadugniai ąsočiai ir plokščiadugniai kūgio formos puodai, bronziniai peiliai plona rankena, dvisparniai strėlių antgaliai, dvinariai žąslai, dideli akmeniniai trapecijos formos kapliai, buožės. Mirusiuosius laidojo suriestus, gyvenvietės teritorijoje. Aptikta perlaidojimų.
ICRS (astrometrija)

ICRS – Tarptautinė dangaus sferos koordinačių sistema (International Celestial Reference System), priimta 23 Tarptautinės astronomų sąjungos suvažiavime 1997 m. Šios koordinačių sistemos centras sutampa su Saulės sistemos baricentru (tai yra ne su stebėtoju, esančiu Žemės paviršiuje). Koordinatės yra įprastos antrosios pusiaujinės sistemos koordinatės rektascensija ir deklinacija. Koordinačių ašys yra fiksuotos erdvėje ir maždaug sutampa su J2000.0 (2000 metų) pusiaujinės koordinačių sistemos ašimis: tik deklinacijų atskaitos taškai (poliai) pastumti keletą kampinių milisekundžių, o rektascensijos atskaitos taškas maždaug per 80 kampinių milisekundžių nuo 2000 m. pavasario lygiadienio taško.
Ši sistema remiasi ICRF – Tarptautinės dangaus sferos koordinačių sistemos standartų tinklu. Tai yra padėtys 608 užgalaktinių radijo šaltinių, išsibarsčiusių visame danguje, 1995 metais išmatuotų didelės bazės radijo interferometrijos pagalba (tikslumas paprastai didesnis nei kampinė milisekundė). Tiesa, iš jų tik 212 teturėjo identifikacijas su optiniais objektais. Tradiciškai, ICRF atraminis šaltinis yra kvazaras 3C 273B, kurio optinė padėtis buvo tiksliai išmatuota Mėnulio okultacijų metu.
Žinomiausi katalogai Hipparcos, Tycho-2, UCAC-4 naudoja ICRS koordinačių sistemą. GAIA duomenys irgi pateikiami ICRS sistemoje, kuri remiasi jau ICRF2. ICRF2 tai 3414 radijo šaltinių padėčių katalogas, publikuotas 2009 metais. Iš jų tik 295 naudojami kaip padėčių standartai, kadangi turi identifikacijas su optiniais objektais. Reikia pažymėti, kad tik 97 jų yra ir ICRF standartuose (daugiau kaip pusė buvo atmesti, nes vėliau netenkino stabilumo arba tikslumo kriterijų).
Jasavos salos

Jasavos salos (angl. Yasawa Islands) – salų grandinė Fidžio salyne, į šiaurės vakarus nuo Viti Levu salos. Salyną sudaro apie 20 vulkaninių salų, išsidriekusių šiaurės rytų kryptimi 80 km ilgio linija. Plotas 135 km². Salos kalnuotos, 250–600 m aukščio. Salas skiria labai siauri sąsiauriai, kai kurias jungia nerijos. Didžiausia sala – Jasava (32 km²), kitos didesnės salos – Nakula, Matakava Levu, Nanuja Levu, Jangeta, Navitis, Vaja, Vajaseva.
Jasavos salos įeina į Vakarinį Fidžio padalinį. Jasavos saloje yra lėktuvų pakilimo takas. Administracinis salyno centras – Jasavairara (Jasavos saloje). Verčiamasi turizmu, žemės ūkiu.
1789 m. salas pasiekė britų jūrininkas William Bligh. XIX a. Jasavos salos kentėjo nuo Tongos piratų antpuolių.
Daniškas vynas

Daniškas vynas – vynas, gaminamas iš Danijoje išaugintų vynuogių.
Nors Danija yra pakankamai šiaurinė šalis, joje XX a. imta vystyti vynuogininkystė, kad sąlygas pagerino globalinis atšilimas. Vyno gamyba buvo legalizuota 1999 m. Šiuo metu Danijoje, Jutlandijoje, Lolande, Fiune ir Šiaurinėje Zelandijoje esančiuose nedideliuose vynuogynuose auginamos įvairių veislių vynuogės, dažniausiai „Cabernet Cortis“ ir „Cabernet Cantor“. 2006 m. 20 šalies vynuogynų kartu pagamino apie 40000 butelių vyno. 2007 m. daniškas vynas pagarsėjo, nes 2006 m. putojantis vynas „Dons Cuvée“ iš „Skæresøgård Vin“ laimėjo sidabro medalį 2007 m. vyno konkurse „Effervescents du Monde“.
Katedralio kalva (Urugvajus)

Katedralio kalva yra aukščiausias taškas Urugvajuje (513,6 m virš jūros lygio). Kalva yra Maldonado departamento šiaurėje.
Katedralio kalvos pavadinimas kilęs nuo jos įvairaus aukščio smailių viršūnių, kurios pietuose yra ypač charakteringos.
Iki 1973 m. buvo manoma, kad aukščiausia viršukalnė yra Cerro de las Animas (501 m). Tačiau tais metais grupė mokslininkų atrado keliais metrais aukštesnę Katedralio kalvą, kuri dabar laikoma aukščiausia.
Sinektika

Sinektika – problemų sprendimo metodika, skatinanti protinę veiklą laisvomis asociacijomis, jungiant elementus į visumą. Šio metodo tikslas yra sugeneruoti kūrybingus ir naudingus bei patrauklius problemos sprendimo būdus. Sinektika stimuliuoja kūrybiško mąstymo procesą, pagrįstą analogijų naudojimu, netikėtumu ir atsitiktinumu. Problemą sprendžia grupės, sudarytos iš žmonių, kurie turi skirtingų žinių ir patirties.

Istorija

Sinektikos metodo pradininkais laikomi Viljamas Gordonas ir Džordžas Princas. Metodika kūrėsi 1950–aisiais JAV vadybos konsultacijų kompanijoje „Arthur D. Little“. Buvo įrašomi į audio (vėliau – vaizdo) magnetofoną vykstantys susibūrimai, kur buvo analizuojami ir lyginami aptarimų ir eksperimentų rezultatai su alternatyviais problemų sprendimo būdais siekiant sėkmės. „Sėkme“ buvo laikoma kūrybiškas sprendimas, kurį grupė buvo įsipareigojusi įgyvendinti.
Sinektikos metodikos pavadinimas kildinamas iš graikiško synectikos, reiškiančio „skirtingų ir akivaizdžiai nereikšmingų elementų sujungimą kartu". Gordonas ir Princas pavadino savo praktiką ir įkurtą kompaniją „Synectics" vardu, ilgainiui tapusiu bendriniu žodžiu, apibūdinančiu kūrybinį problemų sprendimą grupėmis.

Sinektikos esmė

Gordonas manė, kad pagrindinis kūrybiškumo šaltinis slepiasi analogų paieškoje. Sinektika iš dalies panaši į proto šturmo metodą, tačiau Gordonas laikė, kad didžiausias smegenų atakos metodo trūkumas yra per daug ankstyvas idėjos gimimas, išsamiai neaptarus visų galimų problemos sprendimo variantų. Jis siūlė grupės nariams taip formuluoti problemą, kad šie nesuprastų, kokį konkretų uždavinį turi išspręsti. Metodas gali būti grindžiamas emocijomis, mąstymo iracionalumu, alternatyviu požiūriu. Šiuo atveju galima pateikti pavyzdį apie požiūrį į užimtumo problemos sprendimą: požiūris „Neturiu laiko skaityti“ keistinas į „Kaip aš galiu pakeisti savo dienotvarkę, jog galėčiau imtis šios knygos?“
Mūsų artojas

Mūsų artojas – laikraščio „Vilniaus rytojus“ priedas ūkininkams, ėjęs 1930–1937 m. Vilniuje.

Istorija

Leido ir redagavo Julius Navikas. Ėjo kas dvi savaites, 1937 m. – savaitraštis. Spausdino spaustuvė „Ruch“ Vilniuje, Totorių gatvėje. Išėjo 197 numeriai.
Spausdino įvairių specialistų straipsnius žemdirbystės, gyvulininkystės, daržininkystės klausimais, patarimus jauniesiems ūkininkams bei šeimininkėms.
Bendradarbiavo Mykolas Čibiras, Motiejus Kraužlys, Juozas Pajaujis-Javis ir kt.
Didžioji Armėnija

Didžioji Armėnija (arm. Միացյալ Հայաստան, Myatsal Hayasdan) – kultūrinis istorinis regionas Azijoje, kuriame I tūkst. pr. m. e.-I mūsų e. tūkst. vyravo armėnų tautinė grupė, ir juo paremta XX a. nacionalistinė idėja. 
Šiuo metu jis yra padalintas tarp Turkijos, Armėnijos, Azerbaidžano, Gruzijos, Irako, Irano valstybių. Čia gyvena daug tautinių grupių: kurdai, turkai, gruzinai, azerbaidžaniečiai, ir armėnai tėra mažuma.

Apibrėžimas ir dalijimas

Regiono apibrėžimai varijuoja priklausomai nuo autorių. Tačiau regionas daugiausia tapatinamas su geografine sąvoka Armėnijos kalnynas. Istoriškai regiono šiaurėje buvo Kaukazo Albanija ir Kaukazo Iberija, pietryčiuose, už Urmijos ežero, - Medija, pietvakariuose - Mesopotamija, o vakaruose - Mažoji Azija (Kapadokija).
Dabartinė Armėnijos Respublika pilnai užima tik vieną iš 15 Senovės Armėnijos subregionų, t. y. Siuniką, taip pat dalį Arcacho ir Airarato.

Nunykimas

Pirmosios armėnų netektys prasidėjo IV a., kuomet valstybė buvo padalinta, ir nuo jos atplėšti pasienio regionai. Utikas ir Arcachas atiteko Kaukazo Albanijai, pirmasis buvo sparčiai dearmėnizuotas. Paitakaranas atiteko Atropatenai ir buvo greitai persizuotas. Bizantijos imperijai priklausiusiose Didžiosios Armėnijos teritorijose (vadinamoji Vakarų Armėnija) armėnai išlaikė tapatybę. Nuo VII a. arabų užkariavimų Senovės Armėnijos teritorijos buvo sparčiai islamizuojamos. 
Bagratuni dinastija, atkūrusi armėnų valstybingumą po Kalifato suirimo IX a., buvo pirmoji, siekusi atkurti ir Didžiosios Armėnijos teritoriją. Tai beveik pavyko, išskyrus jau seniau dearmėnizuotus Utiko, Paitakarano, rytų Vaspurakano bei Aukštutinės Armėnijos regionus.
Po XI a. Didžiosios Armėnijos idėja išliko tik istorijoje, kadangi regioną plėšė Bizantija, Seldžiukai, o vėliau kitos tiurkų kilmės musulmoniškos tautos. Daug istorinių regionų buvo sparčiai tiurkizuota, kurdizuota ir islamizuota. Tuo metu armėnai galutinai neteko savo pietvakarinių regionų. Didžiojoje regiono dalyje įsitvirtino etniniai kurdai, ir teritorija tapo žinoma kaip Kurdistanas.
Nuo XVI a. likusios armėnų gyvenamos sritys buvo politiškai padalintos tarp Osmanų vakaruose ir Safavidų rytuose. XIX a. pradžioje Safavidams priklausiusios armėnų teritorijos atiteko Rusijos imperijai.
Adakavas

Istorija

Tai viena seniausių Tauragės rajono gyvenviečių. Čia rasto akmeninės trinamosios girnos, kurias naudojo akmens, bronzos amžiuje. Adakave buvusi grupė II a.-III a. pilkapių, kuriuos XIX a. tyrinėjo Dionizas Poška. Aptikti granitiniai kapai su II–III a. papuošalais, jų tarpe dvi romėniškos segės. Šie radiniai buvo saugomi Kuršo muziejuje Jegavoje, o nuo 1963 metų, kai kurie išlikę radiniai saugomi Istorijos ir etnografijos muziejuje Vilniuje. XX a. šeštajame dešimtmetyje statant mechanines dirbtuves, pilkapiai buvo sunaikinti.
Gamtos ir kultūros paminklų sąraše yra Adakavo parkas su dvaro ansambliu. Dvaro ansamblis pradėjo formuotis XVIII a. viduryje, apie 1750 m. Jonas Adakauskis pastatė pirmuosius medinius dvaro rūmus, pradėjo kurti parką, o 1793 m. pastatė medinę bažnyčią. Sudegus mediniams dvaro rūmams 1858 m. Chlevinskis pastatė mūrinius. Tuomet ir susiformavo visas Adakavo dvaro ansamblis: rūmai, kuriuos supo 8 tarpusavyje sujungti tvenkiniai, apie 4 ha peizažinio tipo parkas, ūkiniai pastatai (svirnas, tvartai, daržinės, bravoras, malūnas, ledainė bei trys kumetynai). Viena iš dvaro sudėtinių dalių yra bažnyčia su jai priklausiusia klebonija, jos ūkiniais pastatais ir Špitole. 1812 metais joje gyveno 14 neturtingų išlaikomų parapijiečių.
XIX a. pabaigoje dvaro žemės buvo išdalintos rusų kolonistams, jie dvaro pakraštyje pastatė nedidelę cerkvę. 1907 m. dvare buvo įsikūręs vienuolynas, vėliau našlaičių prieglauda. 1923 m. įkurta sentikių bendruomenė, kurie 1925 m. pastatė Šv. Jurgio cerkvę, kurią XX a. viduryje nusavino sovietai.
1925–1945 metais Adakavo dvare veikė žemesnioji mergaičių žemės ūkio mokykla. Pokariu miestelyje veikė Jūros srities partizanų štabas.
1950–1963 m. Adakavas buvo Adakavo apylinkės centras, vėliau – kolūkio centrinė gyvenvietė.
Dead Can Dance

Susikūrimas

„Dead Can Dance“ sukurta 1981 m. Melburne. Tuo metu grupę sudarė Paul Erikson (bosinė gitara), Simon Monroe (būgnai, „Marching Girls“ narys), Brendan Perry (gitara ir vokalas, „Marching Girls“ narys) ir Lisa Gerrard (vokalas). 1982 m. Liza ir Brendanas persikėlė į Londoną kur pasirašė sutartį su leidybos kompanija 4AD. Ten prie dueto prisijungė atlikėjai James Pinker, Scott Rodger ir Peter Ulrich.
1984 m. grupė išleido savo debiutinį albumą Dead Can Dance. Jo viršelyje pavaizduota ritualinė kaukė iš Papua Naujosios Gvinėjos turėjo atspindėti grupės ir albumo pavadinimo idėją – „mirusysis gali šokti“. Tais pačiais metais grupė išleido EP Garden of the Arcane Delights. Nors ankstyvoji „Dead Can Dance“ muzika apibūdinta kaip gotikinis rokas, tačiau joje jau buvo pakankamai egzotiškų, etninių motyvų.
1985 m. grupė išleido albumą Spleen and Ideal. Jame atsirado violončelės, trombonų, timpanų garsų. Kritikai albumo muziką apibūdino kaip kuriančią viduramžių Europos atmosferą. Vėliau išleisti dar 3 albumai. 1989 m. atlikėjai išsiskyrė – Liza Džerard išvyko į Australiją, o Brendanas Peris į Airiją. Tačiau jie tęsė savo kūrybą kaip „Dead Can Dance“.

Pripažinimas

1991 m. JAV įrašų kompanija Warner Music Group išleido kompiliacinį grupės albumą A Passage in Time ir taip padėjo išpopuliarinti „Dead Can Dance“ JAV. 1993 m. grupė išleido šeštąjį albumą Into the Labyrinth. Pasaulyje buvo parduota virš 500 tūkst. jo kopijų, jis įtrauktas į Billboard 200 sąrašą. Šis albumas taip pat tapo pelningiausiu 4AD leidiniu. 1994 m. duetas surengė koncertinį turą ir Kalifornijoje įrašė gyvo garso albumą Toward the Within. 1996 m. grupė išleido dar vieną albumą Spiritchaser, kuris World muzikos reitinguose užėmė 1 vietą.

Išsiskyrimas ir atsikūrimai

Po albumo išleidimo grupės veikla nutrūko. Tiesa, įrašyta viena daina The Lotus Eaters, kuri įtraukta į kompiliacinį albumą Dead Can Dance (1981–1998). Vėliau Peris ir Džerard tęsė solines karjeras.
2005 m. duetas surengė pasaulinį turą: 13 koncertų Europoje ir 8 Šiaurės Amerikoje.
2011 m. „Dead Can Dance“ atsikūrė. Atlikėjai įrašė keletą EP Live Happenings, o 2012 m. vasarą po ilgos pertraukos išleido naują albumą Anastasis. Taip pat suplanuotas intensyvus 2 mėnesių koncertinis turas po Europą ir Ameriką.

Įtaka

„Dead Can Dance“ laikoma kultine ethereal/gothic stiliaus grupe, ji padarė didelę įtaką vėliau susikūrusioms grupėms, nemažai jų kūrinių yra perdainuota. Grupės kūrinius yra atlikę Sarah Brightman, „The Gathering“, „Silent Stream of Godless Elegy“, „Ride“, „Bauhaus“, „Paradise Lost“, „Ulver“, „Irfan“. Keletas gothic/neofolk grupių („Arcana“, „Dark Sanctuary“, „Black Tape for a Blue Girl“, „Faith And The Muse“ ir kt.) įrašė „Dead Can Dance“ koverių albumą Summoning of the Muse: A Tribute to Dead Can Dance. Grupės kūriniai panaudoti tokiuose filmuose ir serialuose kaip „Baraka“, „The West Wing“, „Neištikima“, „Migla“, „Troja“, „Dèmoni 2“ ir kt.
Kybartų Saulės progimnazija

Istorija

1997 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba prėmė sprendimą pradėti naujos mokyklos Kybartuose projektavimo darbus. Mokykla numatyta statyti prie seno 1938 m. pastato. Naujasis korpusas pradėtas statyti 1998 m.
2002 m. įsteigta Kybartų pagrindinė mokykla vietoje vidurinės mokyklos, numatant, kad Kybartų Kristijono Donelaičio vidurinė mokykla taps Kybartų Kristijono Donelaičio gimnazija. 2002 m. rugsėjo 1 d. perduotas I korpusas, 2003 m. antrasis, 2004 m. – trečiasis korpusas ir pilnai renovuotas senasis korpusas. Nuo 2012 m. sausio 1 d. Kybartų „Saulės“ progimnazija.
Interlingvė

Kalbos ypatybės

Interlingvė turi panašumų su Vakarų Europos, visų pirma – romanų kalbomis. Pastebima prancūzų kalbos įtaka daugelio žodžių daryboje ir sintaksėje (priešingai nuo interlingua kalbos, labiau orientuotos į pietines romanų kalbas). Žodžių daryba paremta natūralių kalbų dėsniais, tačiau taip pat reguliuojama vadinamąja de Valio taisykle (De Wahl's rule), veiksmažodžio bendratį verčiant į išvestinius daiktavardžius ir būdvardžius.
Kalboje naudojamos 26 lotynų abėcėlės įprastinės raidės su kai kuriais savotiškais jų deriniais ir tartimi: c ir g prieš priekinius balsius tariami kaip c ir ž. Ch tariami kaip č arba š prieš balsius, ir ch arba k prieš priebalsius ir graikų kilmės žodžiuose. S tampa skardžiu tarp balsių.
Tokia garsų kaita, pasiskolinta iš natūralių kalbų, leidžia išlaikyti pusiausvyrą tarp įprastos tarptautinių žodžių ortografijos ir jų tradicinės tarties. Graikų kilmės žodžiai gali būti užrašyti tiek pagal susiklosčiusią lotynų transkripcijos formą, tiek ir fonetiškai (physica, fysica ir fisica, theosoph ir teosof). Galimas ir sudvejintų priebalsių praleidimas, jei tai nesukuria homonimų (plg. cane, 'šuo' ir canne, 'patranka').
Žodžio kirtis krenta ant balsio prieš paskutinį skiemenį, nors daugiskaitos galūnė -s ir prieveiksmių galūnė -men nedaro įtakos kirčio vietai. Jei pagal pagrindinę taisyklę kirtis pasitaiko priesagose -bil, -ic, -im, -ul, tada jis perkeliamas į antrą skiemenį nuo pabaigos.
Kaip ir anglų kalboje, turi artikelius: žymimąjį the atitinka li, nežymimuosius a, an – un. Daiktavardžių daugiskaita sudaroma pridedant -s po priebalsių arba -es po balsių.
Vogulų kunigaikštystė

Vogulų kunigaikštystė (rus. Вогульское княжество) – gentinė mansių (vogulų, voguličių, mendsių, moansių) sąjunga. Gyvavo nuo XV a. vidurio iki XVI a. kuomet Jugros žemę užkariavo rusai. Kunigaikštystės gyvenvietės buvo įsikūrusios prie Sosvos, Pelymo, Lozvos upių.
Vogulų kunigaikštystė drauge su Kondos kunigaikštyste (mansių sąjunga prie Kondos upės) ir Tabaros kunigaikštyste (mansių sąjunga prie Tavdos) sudarė Pelymo kunigaikštystę. Sąjungą valdė gentinė aristokratija.
Sverdlovsko srities, Serovo rajono Marsiatų gyvenvietėje yra pastatytas kryžius atminti 1714 m. metropolito Filofėjaus vykdytam Sosvos mansių krikštui.
Pieter Mortier

Pjeras Mortjė (pranc. Pierre Mortier, ol. Pieter Mortier; g. 1661 m. – m. 1711 m.) – Nyderlandų geografas ir leidėjas.
Klagenfurtas

Istorija

Miestą kaip tvirtovę ties prekybos keliu įkūrė Karintijos kunigaikštis. Pirmą kartą paminėtas XII amžiuje kaip Forum Chlagenvurth. Miestą dažnai apsemdavo, todėl 1246 m. grafas Bernardas von Spanheimas jį perkėlė į aukštesnę vietą. 1252 m. Klagenfurtas gavo miesto teises.
1514 m. gaisras sunaikino beveik visą miestą. Jis buvo atstatytas italų architekto Domeniko de Lalio. 1809 m. Napoleono armija miestą užėmė, sugriaudama miesto sienas. 1863 m. pastatytas geležinkelis atgaivino miesto ekonomiką.
Moptis

Istorija

XIX a. Moptis buvo kaimas su 700–800 gyventojų, kurie vertėsi žvejyba, ryžių auginimu. 1893 m. jis tapo Prancūzų Sudano dalimi. 1905–1912 m. prancūzai pastatė dambą, kuria Moptis buvo sujungtas su sausuma. Gyvenvietė pradėjo sparčiai augti, pastatyta mečetė.
Higėja

Graikų mitologijoje Higėja – gydymo dievo Asklepijo ir Epionės dukra. Ji buvo sveikatos, švaros ir sanitarijos deivė. Higėją visada lydėdavo jos brolis Telesforas. Romėnų atitikmuo buvo deivė Salija (Salus), keltų - Sirona.
Jet Maintenance Solutions

Istorija

2007 m. įkurta „Jet Maintenance Solutions“ (pavadinimu „FL Technics Jets“).  
2013 m. įmonė tapo pirmuoju autorizuotu centru Rytų Europoje, turinčiu teisę teikti „Tronair“ antžeminės įrangos garantinės priežiūros paslaugas.
2014 m. „Jet MS“ tapo autorizuota „Rockwell Collins“ partnere. 
2015 m. įmonė buvo pervadinta į „Jet Maintenance Solutions“.
2018 m. „Avia Solutions Group“ grupės orlaivių priežiūros ir remonto verslo segmento pardavimai augo 16% iki 157,5 mln.
2019 m. „Jet MS“ tapo viena pirmųjų MRO visame pasaulyje, pateikusia 7800 „Bombardier CL604“ nusileidimų ekspertizę.
Domeikava

Geografija

Domeikava įsikūrusi šalia kelio  222  Kaunas–Vandžiogala , Domeikavos kalvagūbryje (70–80 m virš jūros lygio), dešiniajame Neries krante.

Aplinkinės gyvenvietės

VANDŽIOGALA – 18 km 
 Voškoniai – 3 km
UŽLIEDŽIAI – 11 km
Radikiai – 2 km 
 LAPĖS – 6 km
KAUNAS – 10 km