google/wiki40b huggingface dataset:
Antakščių II piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Melėnų piliakalnis 4 kmBuivydų piliakalnis (Anykščiai) 9 kmJašiškio piliakalnis 6 km
Pakalnių piliakalnis 12 kmTrakinių piliakalnis 11 km
Janonių piliakalnis 8 kmRunionių piliakalnis 2 km
Pelenių piliakalnis 20 kmAntakščių piliakalnis 2 km
Piliakalnio piliakalnis (Molėtai) 2 kmMaišiakulės piliakalnis 2 km
Alantos piliakalnis 7 kmSvobiškėlio piliakalnis 8 km
Winterbourne botanikos sodas

Winterbourne botanikos sodas yra JK mieste Birmingame, Edžbastono kvartale, priklauso Birmingamo universitetui.
Išsidėstęs 6 akrų plote. Yra XX a. pr. vila su tipišku to laikotarpio sodu. Arboretumas, gausi rožių kolekcija, orchidėjų, kaktusų šiltnamiai, lazdynų tunelis. Šiauriniame pakraštyje yra miškas ir Edžbastono tvenkinys.
Sodas įkurtas 1944 m. Įėjimas laisvas (universiteto studentams nemokamas, kitiems – 3 svarai).
Sprintas

Sprintas yra trumpo nuotolio bėgimas, kurio metu reikia visą distanciją nubėgti kaip įmanoma greičiau.
Mokslo darbuotojas

Mokslo darbuotojas (anksčiau – mokslinis bendradarbis) – mokslo įstaigos, aukštosios mokyklos tarnautojas, darbuotojas, vykdantis mokslinį darbą, mokslinę veiklą. Lietuvoje mokslo ir studijų institucijų mokslo darbuotojas – tyrėjas, einantis vyriausiojo mokslo darbuotojo, vyresniojo mokslo darbuotojo, mokslo darbuotojo, jaunesniojo mokslo darbuotojo pareigas (mokslininkas), ir mokslininkas stažuotojas (LR mokslo ir studijų įstatymo 59 str. 1 d.). Kai kuriose užsienio valstybėse mokslo darbuotoju taip pat yra laikomas mokslinis asistentas.
Valtelina

Valtelina (it. Valtellina, lomb. Valtulina, ret. Vuclina) – kalnų slėnis šiaurės Italijoje, Lombardijoje, Šveicarijos pasienyje. Driekiasi per 120 km Alpių kalnuose, į rytus nuo Komo ežero. Slėniu į Komo ežerą teka Ados upė. Per slėnį eina plentas ir geležinkelis, jungiantis Lombardiją ir Šveicariją, yra keletas hidroelektrinių. Verčiamasi žemdirbyste, taip pat išvystas turizmas, kalnų slidinėjimas, vynininkystė, sūrių gamyba.
Pagrindinis miestas – Sondrijas.
XVI–XVIII a. slėnis priklausė Graubiundeno aliansui, čia mišriai gyveno vokiškai, lombardiškai, itališkai, retoromaniškai kalbantys žmonės. Trisdešimtmečio karo metu Valtelina buvo užimta Habsburgų pajėgų, o 1797 m. prisijungė prie Cizalpinės respublikos, taip vėliau tapdama Italijos dalimi. 1944 m. italų fašistai, pralaimėję karą, bandė įsitvirtinti Valtelinoje. 1987 m. slėnį nuniokojo liūčių ir nuošliaužų sukeltas smarkus potvynis, kurio metu ištvinusi Ados upė griovė užtvankas ir užliejo gyvenvietes.
Edmundas Narbutas

Edmundas Narbutas – lietuvių kilmės JAV architektas.

Biografija

Gimė Detroite, į kurį tėvai persikėlė po Antrojo pasaulinio karo. Tėvas Mečys kilęs iš Kauno, mama Stasė – iš Dusetų. Mičigano universitete baigė architektūros specialybę. 1978 m. persikėlė į Niujorką, gyvena Manheteno rajone. Vedęs, žmona Rozalyn, buvusi bibliotekininkė, jau pensijoje.
Suprojektavo pastatus JAV ir Kanadoje. Vadovauja architektų ir inžinierių komandai, projektuojančiai ir rengiančiai techninę dokumentaciją Pasaulio prekybos centro atstatymui.
MyPa 47 Anjalankoski

Istorija

Klubas įkurtas 1947 m. Miuliukoskio kaime, kuris 1975 m. prijungtas prie Anjalankoskio, o pastarasis 2009 m. prijungtas prie Kouvolos.
1974 m. tapo Ykkönen nugalėtojais ir pateko į elito divizioną. 1975 dalyvavo elito diviziono pirmenybėse, bet liko 12 vietoje ir iškrito į Ykkönen.
1991 m. vėl tapo Ykkönen nugalėtojais. 1992 grįžo po eilės metų į elitą. Net 23 metus išsilaikė elito divizione.
Po 2014 m. sezono klubas paskelbė apie bankrotą. Sudėtis buvo išformuota.
2017 m. klubas atgimė ir dalyvavo Kolmonen (ketvirtos pakopos pirmenybėse). Iškovojo teisę žaisti Kakkonen (trečios pakopos pirmenybėse).
Braškė

Biologija

Stiebas 10–30 cm aukščio, iš pradžių stačias, vėliau gulsčias. Lapai stambūs, apaugę plaukeliais. Žydi gegužės ir birželio mėn. Žiedai sutelkti negausiažiedžiame žiedyne. Vainiklapiai balti. Vaisiai 2–3 cm skersmens, kartais ir daugiau, raudoni arba rausvai balti. Paprastai vaisiai viršūnėje būna apysmailiai, iš šonų kiek susiploję. Vaisiai išsidėstę negiliose vaisiaus paviršiaus duobutėse.
Iš braškių uogų gaminama uogienė, džemai, sultys, saldainiai, vynas, antpilai ir kt. Vaisiuose yra apie 5,5–9,2 proc. cukrų (gliukozės, sacharozės, fruktozės), 0,5–1,3 proc. organinių rūgščių (ypač citrinos rūgšties), daug vitamino C.
Braškės yra dviejų žemuogių rūšių hibridas – brandinančios dideles uogas čilinės žemuogės (Fragaria chiloensis) ir virgininės žemuogės (Fragaria virginiana), kurios taip pat mezga ganėtinai dideles uogas, bet yra panašesnės į paprastąsias žemuoges (Fragaria vesca). Jas sukryžminus, gauta nauja hibridinė rūšis – braškė Fragaria x ananassa.
Meno Salos vyriausiasis ministras

Vyriausiasis ministras (angl. chief minister; men. ard-choylargh) – Meno Salos vyriausybės vykdomosios dalies vadovas.
Pareigybė atsirado iš Vykdomosios tarybos pirmininko (angl. Chairman of the Executive Council) pareigybės. Iki 1980 m. Vykdomajai tarybai vadovavo Meno salos gubernatorius, o po 1980 m. Tarybai ėmė vadovauti Tinvaldo (Menos salos parlamento) renkamas pirmininkas. Titulas buvo pakeistas į Vyriausiasis ministras 1986 m.
Vyriausiąjį ministrą Tinvaldo teikimu po Raktų Rūmų rinkimų skiria Meno salos gubernatorius. Vyriausiasis ministras užima pareigas iki kitų rinkimų, t. y., kadencija trunka 5 m. Po sekančių rinkimų jis gali būti paskirtas vėl eiti šias pareigas. Iš pareigų gali būti pašalintas Tinvaldui nubalsavus už nepasitikėjimą.
Po 2006 m. lapkričio mėn. rinkimų John Shimmin (MHK), Stephen Rodan (MHK, Sveikatos ir Socialinės saugos ministras) ir David Cannan (MHK, buvęs Iždo ministras) siekė užimti Vyriausiojo ministro postą. Tinvalde nė vienas nesurinko reikiamos daugumos. Antrojo balsavimo metu Tony Brown (Raktų Rūmų spikeris) buvo iškeltas kandidatu ir niekas tam neprieštaravo, Tony Brown iš vyriausiojo ministro pareigų atsistatydino 2011 m. rugsėjo 29 d.
Thimphu City FC

Istorija

Klubas įkurtas 2012 m. Žaidžia elito divizione.
Vakarų Darfūras

Geografija

Teritorija turi sieną su Čadu. Daugiausia plyti sausringos savanos (Sahelis).
Musth

Musth (pers. مست, 'apnuodytas') – periodiškai vykstantis kasmetinis dramblių fiziologinis reiškinys, susijęs su trumpapalaikiu elgesio pakitimu, kartu su dideliu reprodukcinių hormonų padidėjimu organizme. Musth metu atsivėrusios kvapiosios odos liaukos, kurių išskyros skleidžia stiprų kvapą, vaidina didelį vaidmenį ryšiams tarp dramblių palaikyti, ypač per rują. Šiomis išskyromis ženklinamos teritorijos, atbaidomi priešai. Dramblių kvapiosios liaukos išsidėstę galvos paviršiuje, ties smilkiniais. Iš įvairiausių cheminių medžiagų sudaryti kvapai, kuriuos skleidžia smilkiniuose esančios liaukos, palaiko tvarką dramblių bendruomenėse.

Fiziologija

Dramblių musth laikotarpis dažniausiai siejamas su ruja, poravimosi sezonu. Tačiau musth dažniausiai vyksta šaltuoju sezonu, todėl nebūtinai sutampa su patelių poravimosi poreikiu. Šiuo laikotarpiu sveiko suaugusio dramblio organizme žymiai padaugėja testosterono. Tada gyvuliai darosi agresyvūs ir nenuspėjamai elgiasi tiek su kitais patinais, tiek su žmonėmis. Įnirtę prijaukinti drambliai gali užmušti savo gyvenimo palydovus – varovus. Musth vidutiniškai trunka nuo vieno iki dviejų mėnesių, apima dramblių amžiaus grupę nuo 21 iki 80 metų. Jos metu skleidžiamas ypatingas kvapas, ypač aitrus sustiprėjusios agresijos ir lytinio aktyvumo metu. Būtent šis kvapas labiausiai traukia pateles. Tuo tarpu jauni socialiai nesubrendę patinai skleidžia saldų aromatą, kuris išduoda nesubrendusį dramblį, vyresniems signalizuojantį, kad jis dar per jaunas su jais varžytis dėl patelių, todėl išvengia konfliktų su suaugusiais. Vyresni rujojantys patinai skleidžia dvoką, kuris atbaido jaunus patinus - visa tai užtikrina tvarką patinų draugijoje.
Steponas Eitminavičius

Steponas Eitminavičius (1932 m. rugsėjo 20 d. Šiauliuose – 2000 m. rugpjūčio 26 d. Vilniuje. Palaidotas Sudervės kapinėse) – Lietuvos geologas mokslininkas ir hidrogeologas praktikas, fotografas, visuomenės veikėjas.

Biografija

Kilęs iš senos bajorų giminės. 1943–1950 m. mokėsi Šiaulių gimnazijoje, 1951–1953 m. Vilniaus 1-oje berniukų vidurinėje mokykloje. 1953–1958 m. studijavo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete geologiją, įgijo hidrogeologo specialybę. 1962–1964 m. gilino žinias Leningrado Plechanovo kalnakasybos institute. 1972 m. baigė neakivaizdinę aspirantūrą ir apgynė mokslų kandidato disertaciją „Lietuvos TSR pelkių hidrogeologinės sąlygos ir jų vandens balansas“ (nostrifikuota 1993 m.)
1958–2000 m. Vilniaus hidrogeologijos ekspedicijos (nuo 1991 m. valstybinės hidrogeologijos įmonės „ARTVA“, 1994 m. AB „ARTVA“) bendradarbis, paskutinius 20 metų vadovavo melioracinei hidrogeologijos mokslinei grupei.
S. Eitminavičius buvo didelės erudicijos ir plačių interesų asmenybė. Jis profesionaliai užsiiminėjo menine fotografija – dvi jo meninės peizažo fotografijos tarptautinėse parodose pelnė sidabro medalius. Domėjosi Lietuvos istorija, filosofija, bitininkyste, žirgų sportu. Dalyvaudavo Geologų sąjungos suvažiavimuose.
Nuo 1990 m. Lietuvos bajorų karališkosios sąjungos narys, Vilniaus apskrities bajorų vadas.

Darbai

Disertacijoje apibendrino savo ilgamečių mokslinių tyrimų rezultatus. Pagrindinė visos gamybinės veiklos sfera buvo požeminio vandens monitoringas. Didžiąją gamybinės ir mokslinės veiklos dalį jis tyrė melioracijos darbų poveikį požeminio vandens režimo ir balanso formavimuisi ir parengė melioracinį – hidrogeologinį šalies teritorijos rajonavimą, atliko plačius tyrimus tipinėse Lietuvos pelkėse ir jų pagrindu suformavo melioruojamų teritorijų monitoringo pagrindus. Visus darbus ir tyrimus siejo su Lietuvos gamtinės aplinkos ir jos atskirų ekosistemų apsauga. Plačiai žinomi jo tyrimai Švento bei kitų šalies ežerų baseinuose, vertinant bei prognozuojant žemių melioracijos poveikį ežerų ekosistemoms.
Parengė detalų hidrogeologinį pagrindą Trakų istoriniam nacionaliniam bei Gražutės regioniniam parkui. Apibendrino Baltijos regiono melioracijos darbų poveikio gamtinei aplinkai. Savo darbais prisidėjo prie melioracinės hidrogeologijos mokslo plėtros Lietuvoje.
Salotų peilis

Salotų peilis (angl. lettuce knife) – plastikinis peilis dantytais ašmenimis, skirtas pjaustyti salotoms ir panašioms daržovėms, kad pjūviai neparuduotų. Metaliniais peiliais pjaustomų salotų pjūvio vietos dėl sąveikos su metalu po kurio laiko ima ruduoti. Plastikinis salotų peilis pakankamai aštrus, kad pjaustytų salotas, o jų geležtė nesąveikauja su augalo audiniais.
Irena Gasperavičiūtė

Irena Ona Gasperavičiūtė (lenk. Irena Anna Gasperowicz, g. 1969 m. (?) šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punske) – mokytoja, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėja.

Biografija

Gimė ir augo Punsko verslininko šeimoje. Dar būdama moksleivė kartu su bendraminčiais įkūrė Lenkijos lietuvių jaunimo sąjungą. Baigusi Punsko licėjų, studijavo Vilniaus universitete lituanistiką. 1992 m. grįžusi į gimtinę, pradėjo dėstyti lietuvių kalbą ir literatūrą Punsko pagrindinėje mokykloje ir gimnazijoje. Keletą metų dalyvavo saviveikloje – vaidino Punsko Klojimo teatre.
Nuo 1996 metų – Lenkijos lietuvių dvisavaitinio žurnalo „Aušra“ vyriausioji redaktorė. 1998 m. išrinkta Lenkijos lietuvių bendruomenės pirmininke pirmą, o 2002 m. – antrą kartą. „Seinos“ – fondo Lenkijos lietuvių kultūrai ir švietimui remti – sekretorė. 2002 metais Lenkijos prezidento Aleksandro Kvasnievskio kvietimu įėjo į Europinės integracijos tarybos sudėtį.
Aktyvi Punsko bitininkų draugijos narė, dviejuose bitynuose turi 36 šeimas.
Kokola

Miesto istorija

1620 m. Kokolos miestą įkūrė švedų karalius Gustavas II. 1765 m. miestui suteikta teisė užsienio prekybai. XVIII−XIX a. Kokola buvo stambus prekybos centras degutu. 1854 m. Krymo karo metu Kokola buvo atakuota Britanijos karo laivų. Vietiniai gyventojai atmušė ataką ir paskandino vieną iš priešo laivų. Mūšyje žuvo 9 britanijos kariai, kurie palaidoti Kokolos miesto kapinėse.
FK Baranoviči

Istorija

Klubas įkurtas 1945 m. dažnai keisdavo pavadinimus. Dideliais pasiekimais pasigirti negali. Pastaraisiais metais žaisdavo Antroje arba Trečioje lygoje.
2017 m. Pirmoje lygoje užimta 12 vieta.
Leirvikas (Farerai)

Istorija

1349 m. visi miestelio gyventojai išmirė nuo maro.
VII pasaulio futbolo čempionato atranka

A pogrupis

Italija laimėjo be kovos, pasitraukus Rumunijai.

A pogrupis

Sudanas ir Egiptas atsisakė žaisti.
Ačehas

Iki sultonato

Hinduizmo atėjimo laikotarpiu Ačeho teritorijoje klestėjo keletas miestų valstybių, apgyvendintų indų pirklių, ir vaidinančių svarbų vaidmenį Indijos - Kinijos prekyboje.
Šis regionas vienas pirmųjų priėmė islamą. Tai įvyko XIII a, kuomet susikūrė malajų valstybė Samudera. Joje arabiški rašmenys buvo pritaikyti malajų kalbos rašybai (sukurti javi rašmenys), padaryta daug vertimų. Šios valstybės prekybinių santykių dėka malajų kalba išplito didelėje dalyje Malajų salyno kaip lingua franca.

Ačeho sultonatas (1496-1902)

Nors gretima Samudera islamą propagavo nuo XIII a, ačehai jį priėmė tik XV a. Tada buvo sukurtas Ačeho sultonatas. Jis gana anksti pradėjo reikšti ambicijas kitų salyno šalių atžvilgiu, užkariaudamas Samuderą ir plėsdamas teritorijas į pietus. Jam labai pasitarnavo portugalai, 1511 m. užėmę Melaką ir sužlugdę Melakos sultonatą. Po šio užėmimo musulmonų pirkliai vengė naudotis Melakos uostu ir Ačehas greitai užpildė šią nišą, konkuruodamas su Melakos įpėdiniu Džohoru.
XVII a. pradžioje, didžiųjų sultonų laikais, Ačehas tapo jūrine imperija, kontroliuojančia beveik visą Sumatros rytinę dalį, Kedahą, Malakos pusiasalio vakarines pakrantes, taip pat Pahangą. Jis turtėjo iš pipirų, betelio ir alavo prekybos. Sultonate buvo rūpinamasi kultūra ir mokslu.
Po sultono Iskandar Thani mirties, sultonatą valdė kelios moterys sultonės. Prasidėjo silpnėjimo laikotarpis ir sultonatas subiro į smulkias valstybėles.

Kolonizacija ir separatizmas

XIX a. viduryje, olandams ir britams aktyviai kolonizuojant Malajų salyną, Ačehas išgyveno naują klestėjimo etapą. Sultonams konsoliduojant buvusias sultonato žemes, jų interesai susikirto su olandų interesais, kas 1873 m. sukėlė Ačeho karą. Labai žiaurus karas baigėsi sultono mirtimi ir visiška olandų pergale. 1903 m. sultonatas buvo prijungtas prie Olandų Rytų Indijos, tapdamas viena paskutiniųjų kolonizuotų valstybių Malajų salyne.
Tačiau ačehų nacionalinis pasipriešinimas tęsėsi, ir nėra pasibaigęs dabar. Paskutinio sultono įpėdinis Hasan di Tiro įkūrė Laisvo Ačeho Judėjimą. Iš pradžių jis kovojo prieš olandų kolonizaciją, o dabar yra nukreiptas prieš Indonezijos valdžią, siekiant atkurti Ačeho valstybę.
Dėl to šiai provincijai suteikta nemaža autonomija. Ačeho gyventojai pabrėžia savo etninius skirtumus nuo Šiaurės Sumatroje gyvenančių batakų, todėl kyla dažni susirėmimai tiek su vietiniai gyventojais, tiek su policija. 
2004 m. gruodžio 26 d. ties Banda Ačeho miestu kilo cunamis, nusinešęs šimtus tūkstančių gyvybių.
Popiežius Leonas X su dviem kardinolais

Istorija

Paveikslas nutapytas iki 1518 m. rugsėjo, kai Rafaelis atsigabeno jį į Florenciją. Paveikslas buvo skirtas Lorenzo de' Medici ir Maddalena de la Tour d' Auvergne vestuvių progai. Jį tikriausiai užsakė pats popiežius Leonas X (iš Medičių giminės), kuris negalėjo dalyvauti vestuvėse, todėl kaip savo reprezentavimo ženklą nusiuntė portretą.
Paveiksle popiežius Leonas X vaizduojamas sėdintis krėsle, tik pakėlęs akis nuo iliustruoto manuskripto, kurį nagrinėjo su padidinamuoju stiklu kairėje rankoje. Manuskriptas yra identifikuotas − tai „Hamiltono biblijos“ kopija (originalas dabar Berlyno valstybinio muziejaus rinkinyje). Kardinolas popiežiui už nugaros, padėjęs rankas ant kėdės atkaltės ir žiūrintis iš paveikslo yra Luidžis de Rosis. Jo poza pasirinkta neatsitiktinai, jis buvo tuo metu tik ką išrinktas į kardinolų kolegiją po išaiškinto Kurijos sąmokslo prieš Leoną X ir ypač lojalus popiežiui. Kardinolas paveikslo kairėje yra Džulijus de Medičis, Leono artimas giminaitis, būsimasis popiežius Klemensas VII.
Paveikslas sukurtas itin nepalankiomis popiežiui aplinkybėmis, nes 1517 metais Martynas Liuteris paskelbė savo „95 tezes“, kuriomis smerkė įvairią Bažnyčios veiklą, tarp kurių prekybą indulgencijomis, kuriomis Leonas X aktyviai prekiavo rinkdamas lėšas Šv. Petro bazilikos statyboms. Nepaisant suirutės bažnyčioje ir prasidedančios reformacijos Leonas X portrete pavaizduotas pasitikinčiu savimi ir pilnoje situacijos kontrolėje gana artimame ištikimų šalininkų kardinolų ratelyje.
Portretas laikomas vienu renesanso meno portretūros šedevrų. Rafaelio įspūdingas meistriškumas atsiskleidžia popiežiaus apdarų ir sidabrinio su paauksavimais varpelio tapyboje. Varpelio paviršiuje atsispindi nematomas langas, pro kurį apšviečiama scena − šis elementas tikriausiai Rafaelio pasiskolintas iš ankstyvojo Nyderlandų meno dailininkų, kurie mėgo vaizduoti atspindžius veidrodžiuose, stikliniuose induose. Skirtingai nuo idealizuotų ir lyriškų savo madonų paveikslų šiame portrete Rafaelis pirmenybę atidavė realistiškai tiksliam objekto pavaizdavimui.
1524 m. Mantujos markizas Federikas Gonzaga pareikalavo iš Medičių šio portreto, nes norėjo jį padovanoti popiežiui Klemensui VII (kuris pavaizduotas portrete). Ottaviano de' Medici užsakė Andrėjai del Sartui šio portreto kopiją, kuri buvo pasiųsta Mantujos markizui kaip tikras Rafaelio kūrinys (dabar ši kopija yra Kapodimontės muziejuje Neapolyje). Rafaelio sukurtas Leono X portretas pradėtas eksponuoti Uficių tribūnoje nuo 1589 m. Dėl restauravimo metu rastų požymių linkstama laikyti, kad prie dviejų kardinolų figūrų tapybos prisidėjo kitas dailininkas, tikriausiai vienas iš daugelio to meto Rafaelio mokinių.
Idris I Almamunas

Idris I Almamunas (Abû al-`Alâ' Idrîs al-Ma'mûn, arab.: أبو العلا المأمون إدريس بن المنصور) – nuo 1229 m. Almochadų dinastijos Maroko kalifas.
Idris I Almamunas buvo Abu Jusufo I Jakubo Almansuro sūnus.

Istorija

Iki tampant Maroko kalifu, Idris I Almamunas buvo vietininkas Ispanijoje. Pilietinis karas dėl šalies sosto po Abdalaho Aladilo nužudymo leido Ispanijos krikščionių karaliams įsikišti į Magrebo vidaus reikalus. 1229 m. Kastilijos karalius Ferdinandas III-is davė Idrisui 12 000 raitelių armiją, kad galėtų užimti Marakešą ir atkeršyti šeichams, kurie palaikė Jahiją. Tuo pačiu buvo paskelbta apie mahdi įvestos tvarkos panaikinimą ir grįžimą prie sunizmo. Atsidėkodamas Kastilijos karaliui, Idris 1230 m. Marakeše pastatė katedrą (Notre-Dame à Marrakech), kuri buvo sugriauta 1232 m. po Idriso mirties. Šie Idriso veiksmai išprovokavo Almochadų priešininkų neigiamą reakciją. 1232 m., kol Idris Almamunas kariavo prie Seutos, Marakešą vėl užėmė sugrįžęs Jahija Almutasimas. Kalifui teko grįžti atgal į sostinę, bet pakeliui mirė. Valdžia atiteko jo jauniausiajam sūnui Abdal Vahidui II-jam.
Ekenäs IF

Istorija

Klubo ištakos siekia 1905 m. Pastaruoju metu žaidė antros pakopos pirmenybėse.
Justinas Marazas

Karjera

Debiutas profesionaliame futbole įvyko 2017 m., kai sužaidė pirmas rungtynes A lyga pirmenybėse. 2017 m. dažniausiai žaisdavo Trakai B ekipoje, kuri dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse. Tais metais atstovavo pagrindinę komandą 14 kartų stipriausioje šalies lygoje ir A lygoje pasižymėjo vienu įvarčiu. 
2018 m. įsitvirtino pagrindinėje FK Trakai sudėtyje. per sezoną A lygoje sužaidė 30 rungtynių ir pelnė septynis įvarčius.
2019 m. pradžioje pranešta, kad FK Riteriai (buvę FK Trakai) paskolino žaidėją Wisła Płock SSA, kuri žaidė lenkų Ekstraklasa pirmenybėse. Elitiniame lenkijos divizione Justinas sužaidė šešerias rungtynes. 
2019 m. vasarą pranešta, kad žaidėjas grįžta į riterių ekipą.

Žaidimas rinktinėje

Kviečiamas į jaunimo rinktines. Žaidė už U-19. U-21 rinktinei šiuo metu atstovaujantis žaidėjas.
Diauderių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Serbentynės upelio kairiajame krante – dabar tvenkinys. Šlaitai statūs, 10 m aukščio. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės pietų kryptimi, 40 m ilgio, 25 m pločio pietiniame krašte, 16 m - šiauriniame. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 2 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio šiaurinis šlaitas leidžiasi į 8 m pločio, 0,3 m gylio griovį. Aikštelės pietiniame ir vakariniame šonuose yra 1,5 m aukščio, 12 m pločio pylimas.

Aplinkiniai piliakalniai

Bubių piliakalnis 39 km
Normančių piliakalnis 29 kmVelžių piliakalnis 16 kmRaginėnų piliakalnis 22 km
Pakalniškių piliakalnis (Radviliškis) 20 kmBurbaičių piliakalnis 40 km
Kudinų piliakalnis 17 kmUpytės piliakalnis 34 kmVaitiekūnų piliakalnis 14 km
Zvėgių piliakalnis 27 kmNaujaupio piliakalnis 17 kmBaimainių piliakalnis 15 km
Bakainių piliakalnis 28 km
Jonas Daukšas

Jonas Daukšas (1922 m. – 2004 m. spalio 10 d. Šiauliuose, palaidotas Donelaičio kapinėse) – inžinierius, technikos mokslų daktaras, LTSR nusipelnęs komunalinio ūkio darbuotojas.

Biografija

1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą. Pagal paskyrimą pradėjo dirbti Šiaulių teritorinėje vandentiekio ir kanalizacijos valdyboje, 1964–1993 m. įmonės, nuo 1991 m. UAB „Šiaulių vandenys“ direktorius. Šiaulių vandentiekio muziejaus steigimo iniciatorius. 1993–1994 m. AB Vilniaus bankas Šiaulių filialo valdytojas, nuo 1994 m. KPI Šiaulių vakarinio fakulteto, nuo 1996 m. Šiaulių universiteto dėstytojas.
Iečialapė kalpokė

Biologija

Tai daugiametis žolinis augalas, užaugantis iki 10–40 cm aukščio. Turi laibą, šliaužiantį šakniastiebį. Stiebas kylantis, šakotas arba nešakotas, plikas ar pagal briaunas apaugęs plaukeliais. Lapai pailgai kiaušiniški ar pailgai lancetiški, 1–2 cm ilgio ir 0,5–1,2 cm pločio, su apskritais ar nukirstais pagrindais. Lapkočiai 2–5 (10) mm ilgio. Viduriniai, kartais ir žemutiniai lapai ietiški, su 1–4 bukais danteliais ties pagrindu, likusioje dalyje lygiakraščiai, bukomis viršūnėmis.
Žiedai po du išaugę viršutinių lapų pažastyse, jų žiedkočiai su liaukiniais plaukeliais. Žiedynas – kekė, trumpa, reta, vienašalė. Taurelė 2,5–4 mm ilgio, dažniausiai apaugusi tankiais liaukiniais plaukeliais, paprastai violetinė spalvos. Vainikėlis 17–22 mm ilgio, melsvai violetinis, jo išorinė pusė apaugusi liaukiniais plaukeliais. VIršutinės lūpos skaiutės apskritos. Kuokeliai 4, 2 trumpi ir 2 ilgi.
Žydi birželio–rugpjūčio mėnesiais. Vaisius – riešutėlis, toks pat kaip ir pelkinės kalpokės (Scutellaria galericulata). Dauginasi vegetatyviniu būdu ir sėklomis.

Paplitimas ir augavietės

Paplitusi Vakarų ir Vidurio Europoje, Kaukaze, Mažojoje Azijoje. Lietuvoje reta.
Auga pievose, pagrioviuose, paupiuose, pakrančių krūmuose.

Apsauga ir grėsmės

Nuo 1981 m. įrašytas į Lietuvos saugomų augalų sąrašus. Rūšies išlikimas priklauso nuo žmogaus ūkinės veiklos, t. y. kasmetinio pirmosios žolės šienavimo, galvijų ganymo.
Gvantanamo kalėjimas

Gvantanamo kalėjimas (angl. Guantanamo Bay detention camp) yra Jungtinių Amerikos Valstijų karinis kalėjimas, esantis JAV Gvantanamo įlankos karinėje jūrų bazėje,  Gvantanamo įlankos pakrantėje, Kuboje. Amnesty International pasmerkė šio kalėjimo veiklą dėl šiurkščių žmogaus teisių pažeidimų: asmenų kalinimo neribotą laiką be teismo sprendimo, sulaikytųjų kankinimo. Dėl tų pačių priežasčių šis kalėjimas dar vadinamas „Amerikos gulagu”.
Įkalinimo stovykla įkurta 2002 metais prezidento Džordžo Bušo administracijos karo prieš terorą metu. Džordžo Bušo įpėdinis prezidentas Barakas Obama pažadėjo uždaryti šį kalėjimą, tačiau jo planai susidūrė su abiejų partijų opozicija Kongrese, kuris išleido įstatymus, draudžiančius Gvantanamo kalėjimo kalinius perkelti kalėti į JAV žemyninę dalį. B. Obamos prezidentavimo metu Gvantaname kalinčių asmenų skaičius buvo sumažintas nuo 245 iki 41. Dauguma buvusių kalinių buvo arba išlaisvinti, arba perkelti į kitas šalis.  2018 metų sausį prezidentas Donaldas Trampas pasirašė vykdomąjį įsaką, kuris leidžia pratęsti kalėjimo veiklą neribotą laiką.
Rutki Kosakų žydų kapinės

Rutki Kosakų žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Rutkach-Kossakach) - žydų kapinės egzistavusios Rutki Kosakų kaime iki II pasaulinio karo.
Preibė

Istorija

Preibė (Preybe), kaip minima Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje, 1372 m. buvo nuniokota kryžiuočių.