google/wiki40b huggingface dataset:
Fiodoras Tiutčevas

Biografija

Gimė 1803 m. gruodžio 5 d. Briansko srities šiaurėje esančiame Ovstugo kaime. Kilęs iš senos dvarininkų giminės, kurios pradžia atsekama iki Zacharijo Tiutčevo, minimo Pasakojime apie Mamajaus mūšį (Сказание о Мамаевом побоище). Pavardė kilusi iš uigūrų kalbos žodžių kütüči „piemuo“, tüt „rūkyti“, tütäči „grojantis piemens rageliu“. Šeimyninė legenda „Tiutčevų“ pavardę kildina iš Dudgi, italų keliautojo XIII a. pabaigoje kartu su Marku Polu keliavusiu į Kiniją ir aplankiusio Rusiją. F. Tiutčevo dėdė Nikolajus Andrejevičius artimai bendravo su savo žiaurumu garsėjusia dvarininke Saltykova (Saltyčicha).
Vaikystėje mokėsi namuose. Buvo gabus kalboms. Keturiolikos metų iš lotynų kalbos vertė Horacijaus odes. 1817 m. buvo priimtas laisvuoju klausytoju į Maskvos universitetą, kurį 1821 m. baigė.
Nuo 1821 m. gyveno ir dirbo Miunchene, Turine, asistavo Gejne, Šelingą. Literatūriniame gyvenime nedalyvavo. Išsaugota apie 400 jo eilėraščių, kurių eilutės labai dažnai cituojamos Rusijoje. Ankstyvieji eilėraščiai sukūrė XVIII amžiaus poetines tradicijas Rusijoje. 1830 m. jo eilėraščiuose labai stipriai matosi europietiško romantizmo tradicijos, ypač vokiško. Tai yra filosofinė lyrika, pagrindinės temos: apmąstymai apie pasaulio sukūrimą, žmogaus, gamtos likimą. 1840 m.  parašė keletą politinių straipsnių apie Rusijos ir Vakarų civilizacijos santykius. 1850 m. Tiutčevas sukūrė daug romantinių, meilės eileraščių, kuriuose meilė įvardijama kaip tragedija. Šie eilėraščiai vėliau surinkti į taip vadinamą „Denisjevo ciklą“, tai yra eilėraščių ciklas, skirtas poeto E. A. Denisjevo meilužei. 1860–1870 m. Tiutčevo kūryboje daugiau eilėraščių politine tema.
Pats garsiausias poeto eilėraštis: „Silentium!“. Liūdnas šaukimas tylėti, su apgailestavimu, kad vienas žmogus niekada nesugebės iki galo suprasti kitą. Laikoma, kad labai dažnai cituojamas F. Tiutčevo ketureilis „Protu Rusijos nesuprasti“ taikliai charakterizuoja Rusiją ir rusų mentalitetą.
Lenkijos geografija

Lenkija yra daugiausia vidutinio klimato 321,679 kv. km ploto Vidurio Europos šalis. Baltijos jūros pakrantėje yra du natūralūs uostai, didesnysis Gdansko-Gdynios regione ir mežesnis netoli Ščecino šiaurės vakaruose. Šiaurės rytų regionas, žinomas kaip Mozūrijos ežerynas, yra retai apgyvendintas ir miškingas, jame yra daugiau nei 2000 ežerų. Į pietus nuo ežeryno per visą centrinę Lenkiją tęsiasi lygumos, kurios baigiasi Sudetų kalnais Čekijos ir Slovakijos pasienyje pietvakariuose ir Karpatais Čekijos, Slovakijos ir Ukrainos pasienyje pietryčiuose. bei ties Slovakijos siena pasibaigiantis Sudetų ir Karpatams priklausančių Aukštųjų Tatrų kalnais. Pietryčiuose yra Mažosios Lenkijos ir Liublino aukštumos. Centrinės lygumos susiformavo pleistoceno ledynmečiu veikiant ledynų erozijai.
Sausumos sienų ilgis - 3528 km. Lenkija ribojasi su Vokietija vakaruose, Čekija ir Slovakija pietuose, Ukraina ir Baltarusija rytuose, Lietuva ir Rusijos Kaliningrado sritimi šiaurės rytuose.
Miškai sudaro 28 % teritorijos.
Geografinės koordinatės: 52 00 N, 20 00 E

Topografija

Šalis tęsiasi 876 km iš šiaurės į pietus ir 689 km iš rytų į vakarus. Vidutinis šalies aukštis virš jūros lygio yra 173 m ir tik 3% teritorijos palei pietinę sieną yra aukščiau nei 500 m. virš jūros lygio. Aukščiausia viršūnė (2499 m) – Rysy yra Aukštuosiuose Tatruose, 95 km į pietus nuo Krokuvos. Apie 60 kv. km teritorijos netoli nuo Gdansko įlankos yra žemiau jūros lygio.
Kranto linija: 491 km.

Hidrologija

Ilgiausios upės – Vysla (lenk. Wisła; 1047 km), pasienyje su Vokietija tekantis Oderis (lenk. Odra; 854 km), jo intakas Varta (808 km) ir Vyslos intakas Bugas (772 km). Ežerai daugiausia šiaurinėje šalies dalyje.
Dagmar Lassander

Biografija

Lasander gimė 1943 m. Prahoje, kuri tuo metu priklausė Vokietijai, prancūzo ir vokietės šeimoje.  Pradžioje įsidarbinusi Berlyno operoje kostiumų dailininke, 1966 m. atliko pirmąjį vaidmenį kine, filme „Sperrbezirk“. Nuo 1969 m. dešimtmetį Lasander nuolatos filmavosi Italijoje siaubo, erotiniuose bei kriminaliniuose filmuose, vėliau pasirodė ir televizijos serialuose. Paskutinį vaidmenį ji atliko 1994 m.
2015 m. sukurtame siaubo filme „We Are Still Here“ vienas iš personažų yra pavadintas aktorės vardu ir pavarde jos garbei.
Vagotakotis minkštūnis

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 157 psl.
Slovakijos futbolo varžybos 1985–1986 m.

1985–1986 m. pirmenybės

Slovakijos komandos dalyvavo Čekoslovakijos čempionate.
Valėnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis krantinio tipo, įrengtas Babrūnės dešiniajame krante, į Dangės slėnį įsiterpusioje kalvoje. Kalvos šlaitai statūs, pietinis – 14 m aukščio, leidžiasi į Babrūnės slėnį, o vakarinis – 12 m aukščio, nuožulnesnis, leidžiasi į platų Dangės slėnį.
Aikštelė keturkampė, iškiliu viduriu, pailga šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi, apie 70 m ilgio ir iki 40 m pločio. Jos paviršius žemėja link pietvakarinio galo, kuris yra 2 m žemesnis už rytinę aikštelės dalį.
Rytuose ir šiaurės rytuose nuo aukštumos ją skiria 45–48 m ilgio, 8 m pločio ir 1,5 m aukščio puslankio pavidalo pylimas, kurio išorinėje papėdėje buvęs gynybinis griovys.
Į rytus - šiaurės rytus nuo gynybinio pylimo buvusi papėdės gyvenvietė.
Teritorijos plotas – 1,3992 ha.
0,55 km į šiaurės rytus yra Ėgliškių (Andulių) piliakalnis su priešpiliu.

Istorija

Piliakalnis vadinamas Pilale, Raudonkalniu. Tapatinamas su vokiečių archeologų minimu Sarčių (Cartų) piliakalniu, nors Sarčiai (vok. Zarten) yra 2 km į pietus, o nuo piliakalnio juos skiria Kėkštai (seniau vadinti Šudabarzdžiais, vok. Schudebarsden) ir Vitiniai (vok. Wittinnen).
Nuo 1972 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (šifras AR554), nuo 1992 m. – Lietuvos Respublikos kultūros vertybė, 1997 m. įrašytas į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą, 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu, 2004 m. pripažintas valstybės saugomu.
Piliakalnis siejamas su legendinio Kretingos įkūrėjo, gotų karaliaus Armono pilimi, pastatyta 1 tūkstantmečio pirmoje pusėje.

Aplinkiniai piliakalniai

Nagarbos piliakalnis 12 km
Rūdaičių piliakalnis 10 kmJoskaudų piliakalnis 14 km
Andulių piliakalnis 0,5 kmKartenos piliakalnis 17 km
Mišučių piliakalnis 11 kmKačaičių piliakalnis 12 kmEketės piliakalnis 4 kmŽardės piliakalnis 16 kmGerduvėnų piliakalnis 18 km
Antkalnio piliakalnis 14 km
Paklausos ir pasiūlos pusiausvyros taškas

Paklausos ir pasiūlos pusiausvyros taškas – kaina, kuriai esant susiformuoja pusiausvyra tarp vartojimo (D) ir pasiūlos (S).
Pasiūlos kreivės susikirtimo su vartojimo kreive taškas yra pusiausvyros taškas tarp paklausos ir pasiūlos. Abi kreivės yra instrumentai, skirti tyrinėti produkcijos pasiūlai ir paklausai. Kai kaina yra mažesnė už paklausos ir pasiūlos pusiausvyros tašką, paklausa pradeda viršyti pasiūlą ir tokiu būdu gali būti pakelta kaina ar net atsirasti produktų deficitas. Kai kaina yra didesnė už paklausos ir pasiūlos pusiausvyros kainą, pasiūla viršija paklausą ir taip pradeda smukti kainos. Pasiūlos viršijimą galima sumažinti ar visai panaikinti taisant intervencinius pirkimus.
Ekstremaliais atvejais kaina gali būti net neigiama. Taip buvo 2006 m. spalio 3 d. Jungtinėje Karalystėje, kai vykdant naujo dujotiekio bandymus dujų gavėjai turėjo net primokėti už dujų sunaudojimą. Taip pat neigiamą kainą turi toksinės ir kitos gamybos atliekos, kurių negalima niekur daugiau panaudoti.
Kontinentinė teisė

Kontinentinė teisė (romanų – germanų teisė, Romanų – germanų civilinės teisės tradicija, angl. Civil Law) – kontinentinėje Europoje susiformavusi bei taip pat kituose kontinentuose išplitusi teisės šeima (teisinė sistema). Atsiradimui įtakos turėjo romėnų teisė (teisės recepcija).
Nepaisant didelės JAV teisės (common law) įtakos, kontinentinė arba romanų-germanų teisė galioja visoje Lotynų Amerikoje, iki tam tikro lygio – Škotijoje bei prancūzų teisės paveiktoje JAV valstijoje Luizianoje, Kanados Kvebeko provincijoje, didelėse Artimųjų ir Tolimųjų Rytų teritorijose, taip pat Afrikoje. Didelė kontinentinės teisės įtaka yra angliškai nekalbančiose valstybėse; kai kur – mišri (bendroji ir kontinentinė) teisė.
Pagrindinis teisės šaltinis – įstatymas, didelis teisėkūros institucijų (parlamentų) vaidmuo, priimant, keičiant teisės normas. Teismai – tik teisės taikymo, o ne ir teisėkūros subjektai, kaip yra Bendrosios teisės valstybėse. Būdingas inkvizicinis teismo procesas. Teismų sprendimai (precedentai) nelaikomi (savarankišku) teisės šaltiniu, o daugiau pagalbine teisės normų taikymo priemone.
Liūneliai (Ukmergė)

Aplinkinės gyvenvietės

ŠVENTUPĖ – 1 km
VIDIŠKIAI – 1 km 
 UKMERGĖ – 10 km
Mango (kompanija)

Istorija

1984 m. kompanija įkuriama dviejų brolių – Isak Andic ir Nahman Andic; pirmoji moteriškų drabužių parduotuvė atidaroma Paseo de Gracia mieste Barselonoje. 1985 m. su parduotuve Valensijoje pradeda sparti plėtra visoje šalyje. 1988 m. tobulinama produkcijos gaminimo bei tiekimo strategija, pereinama prie „just-in-time“ sistemos, kai prekės yra paskirstomos pagal poreikius. Tuo pačiu principu dirba ir pagrindinė kompanijos varžovė „Inditex“. 1992 m. žengiama į tarptautinę rinką, atidaromos dvi parduotuvės Portugalijoje, kiek vėliau ir 100-oji parduotuvė Ispanijoje.
1994 m. įtvirtinama ilgalaikė verslo vadybos sistema, kuria kompanija remiasi iki šiol. 1995 m. atidaroma internetinis tinklalapis „Mango.com“. 1997 m. pirmą kartą tarptautiniai pardavimai tampa didesni nei Ispanijoje. Atidaroma itin didelio formato parduotuvė Paryžiuje. 1998 m. „Mango“ tampa antra didžiausia tekstilės ekportuotoja šalyje. 2000 m. pradeda veikti internetinė parduotuvė „Mangoshop.com“, atidaroma labai didelė parduotuvė Londone, žymioje Oksfordo gatvėje.
2002 m. kompanija turėjo 630 parduotuvių tinklą 70-yje šalių, prekybos taškai atidaromi tokiose šalyse kaip Australija, Bulgarija, Kinija, Italija bei Tunisas. 2003 m. tarptautinė plėtra dar labiau paspartinama, naujos parduotuvės atidaromos Hondūre, Serbijoje bei Juodkalnijoje. 2004 m. „Mango“ parduotuvės veikė 75-iose šalyse, pridedant Makao, Vietnamą, Azerbaidžaną, Salvadorą bei Estiją. 2005 m. pristatomas naujas prekės ženklas „Mango Touch“, skirtas vien aksesuarams; atidaromos vardinės parduotuvės. 2006 m. ieškoma naujų rinkų, atidaromos parduotuvės įvairiuose miestuose Jungtinėse Valstijose. Surengiamas pirmasis madų šou.
2007 m. atidaromas didžiausias dizaino centras Europoje „El Hangar Design Centre“. Taip pat atidaroma nauja itin didelio formato parduotuvė prestižiniame Niujorko miesto dalyje Soho. Į kompanijos produkcijos projektavimo procesą įtraukiamos pasaulinio garso žvaigždės, įskaitant Penélope Cruz bei Milla Jovovich. 2008 m. pristatomos vyriškų drabužių kolekcijos, naujas prekės ženklas pavadinamas „HE by Mango“.

Parduotuvės

2013 m. pab. kompanija turėjo 2731 parduotuvių tinklą 105-iose pasaulio šalyse, 133-imis parduotuvėmis daugiau nei 2012 m. Bendrovėje ir jos parduotuvėse dirbo 13,5 tūkst. darbuotojų, parduota daugiau nei 115 mln. drabužių, produkcija buvo realizuota 632-uose fabrikuose, pasitelkiant 380 tiekėjų. Pajamos siekė 1,846 mlrd. eurų, 207 mln. daugiau nei 2012 m., 83 % visų pardavimų buvo užsienio šalyse (ne Ispanijoje). Per visus metus buvo pristatyta daugiau nei 4400 skirtingų dizainų.
Dauguma kompanijai priklausančių parduotuvių yra pavadintos „Mango“. Prekės ženklo produkcija pardavinėjama ir atskirose parduotuvėse, pavyzdžiui, „Mango Kids“ parduotuvėse galima rasti tik vaikams nuo 3 iki 12 m. skirtus drabužius bei aksesuarus. „HE by Mango“ pavadinimo parduotuvėse yra pardavinėjami tik vyrams skirti drabužiai. Taip pat yra ir „Mango Touch“ butikai, kuriuose randami tik aksesuarai.
Meilutė Jasienė

Biografija

1971 m. baigė Vilniaus universiteto Finansų ir apskaitos fakultetą. 1977 m. apgynė disertaciją „Faktorinė analizė ekonominiuose tyrimuose“, ekonomikos mokslų kandidatė.
1971–1977 m., 1983–1992 m. ir nuo 1996 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 2006 m. Finansų katedros vedėja; nuo 2008 m. profesorė. 1977–1980 m. Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos instituto, 1980–1983 m. Vilniaus universiteto Sociologinių tyrimų laboratorijos vyresnioji mokslinė bendradarbė. 1991–1992 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės referentė. 1992–1993 m. Lietuvos banko užsienio ryšių ir informacijos skyriaus viršininkė. 1993–1995 m. ir 1998–2001 m. dirbo Lietuvos komerciniuose bankuose. 1995 m. stažavo Pietų Karolinos universitete (JAV), 1998 m. Milane ir Utrechte, 1999 m. Londone, 2000 m. Ciuriche.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų pagrindinės sritys: bankininkystės teorija ir istorija, finansų rinkos. Paskelbė daugiau kaip 90 mokslinių straipsnių.
Dybovas

Istorija

Kaimas Diboffsky vardu žinomas nuo 1564 metų, prieš 1785 m. buvo vadinamas Dyboven. Laikotarpyje tarp 1874 m. ir 1945 m. buvo priskirtas Čychen prūsiškam valsčiui ir iki 1945 m. priklausė Rytprūsių Gumbinės apygardos Alėckos apskričiai. 
1910 m. kaime suskaičiuoti 272 gyventojai. Sutinkamai su Versalio sutarties nutarimais 1920 m. krašte buvo vykdomas visuotinis plebiscitas – 195 dyboviečiai pasisakė už priklausymą Rytprūsiams, už perėjimą į Lenkijos administracinį valdymą nebalsavo niekas. 1938 m. buvo pakeistas kaimo pavadinimas į Dybauen. 1933 m. jame gyveno 359, o 1939 m. – 309 kaimiečiai.
Po Antrojo pasaulinio karo kartu su visa pietine Rytprūsių dalimi perduotas Lenkijai ir iki 1998 m. priklausė Palenkės vaivadijai, vėliau įėjo į Varmijos Mozūrų vaivadijos sudėtį.

Piliakalnis

Tarp Dlugė ir Stopkos ežerų iškilusi 167 m aukščio kalva. Tai – buvęs jotvingių piliakalnis. Vienas pirmųjų 1576 m. jį paminėjo žinomas Prūsijos tyrinėtojas Kasparas Henenbergeris, vėliau – Emilis Holakas (Der Zamzisko Chelchen).
Ovalo formos viršutinė aikštelė 80 m x 60 m, jos rytinėje dalyje dar iki Antrojo pasaulinio karo telkšojo mažas ežerėlis (bala). Aikštelė apsupta dvigubu apsauginiu pylimu, kuris rytinėje pusėje susijungia į vieną galingą apsauginį užtvarą. Patekti į piliakalnį buvo galima iš rytų pusės, kelias į jį vedė nuo papėdės gyvenvietės per pylime paliktą išimą. Objektas datuojamas X–XIII amžiais.
Lenkijos pašto taupomosios kasos rūmai

Istorija

Nuo XVI a. rūmų vieta priklausė Radviloms. XVIII a. teritorija buvo padalinta į kelis sklypus, per kuriuos XIX a. ketvirtajame dešimtmetyje buvo nutiestas Jurgio prospektas. 1936 m. sklypą nusipirko Lenkijos pašto taupomoji kasa. Rūmų statyba vyko 1936–1937 m.
1940 m. pastatas buvo nacionalizuotas. 1941–1944 m. pastate dirbo SS Vilniaus policijos štandartenfiureris, 1944–1948 m. – LKP(b) Centro Komitetas ir VKP(b) Lietuvos Biuras. 1948–1990 m. čia veikė Partijos istorijos institutas prie LKP CK. 1984 m. iš pietų pusės pastatytas archyvo pastatas.
1990–1993 m. pastate dirbo Lietuvos visuomenės organizacijų archyvas, 1991–1992 m. – Lietuvos istorijos institutas, 1991–1993 m. – Lietuvos Respublikos finansų ministerija ir nuo 1992 m. – Vilniaus bankas. 1995–1996 m. rūmai rekonstruoti (projekto autoriai – Algimantas Nasvytis ir Audrius Bučas).
2000 m. SEB nusipirkus Vilniaus banką, pastatas tapo SEB-Vilniaus banko centrine būstine.
Giacomo Balla

Biografija

Džakomas Bala gimė 1871 m. liepos 18 d. Turine. 1891 m. jis trumpai mokėsi Turino Albertinos akademijoje, meno licėjuje. 1892 m. mokėsi Turino universitete. 1895 m. Dž. Bala persikėlė į Romą, dirbo iliustratoriumi, karikatūristu, portretistu. 1899 m. jo kūriniai eksponuoti Venecijos bienalėje. 1900 m. Dž. Bala 7 mėnesius praleido Paryžiuje padėdamas iliustratoriui Serafino Macchiati. Paryžiuje susižavėjo neoimpresionizmu. Grįžęs į Romą Dž. Bala su prancūzų neoimpresionistine tapybos technika supažindino Dž. Severinį ir U. Bočionį. 1903 m. Dž. Balos kūriniai eksponuoti tarptautinėje parodoje Venecijoje, 1904 m. − parodose Miunchene ir Diuseldorfe, 1909 m. − Rudens salone Paryžiuje.
Dž. Bala pasirašė antrąjį „Futuristinės tapybos technikos manifestą“ kartu su U. Bočioniu, Dž. Severiniu, K. Kara ir L. Rusolu, bet prie futuristų grupės prisijungė tik 1913 m. 1912 m. jis lankėsi Londone ir Diuseldorfe, sukūrė pirmąsias savo abstrakčias šviesos studijas. 1913 m. jo kūriniai eksponuoti Berlyne ir Roterdame. 1914 m. Dž. Bala eksperimentavo su futuristine skulptūra, kūrė futuristinį dekorą baldams ir tekstilės gaminius. 1915 m. įvyko pirmosios Dž. Balos personalinės parodos Romoje. 1935 m. jis išrinktas Šv. Luko akademijos nariu Romoje. Džakomas Bala mirė 1958 m. kovo 1 d. Romoje. Jis buvo labiau lyrinis tapytojas, jo netraukė vaizduoti judančių mašinų jėgos kaip kitų futuristų. Taip pat, Dž. Bala liko ištikimas futuristinei stilistikai ilgai po to, kai kiti dailininkai ją apleido. Tik nuo 1931 m. Dž. Balos stilius tapo tradiciškesniu, klasiškesniu su impresionistiniais bruožais. Šis pasikeitimas tikriausiai įtakotas Italijos fašistinės ideologijos.
Alejandro Jodorowsky

Meninė karjera

1962 kartu su Roland Topor ir Ferdinando Arrabal įkūrė Panikos judėjimą (Panic Movement). Taip pat dirbo su žymiais menininkais Marcel Marceu, Maurice Chevalier, H. R. Giger, Dan O'Bannon, Jean Giraud (Moebius). John Lennon buvo didelis Jodorowsky darbų gerbėjas, padėjęs pristatyti jo filmus įvairiose JAV peržiūrose.
2005 m. gruodžio 3 d., Gurteen pilyje, Kilsheelan’e nereliginėje santuokos ceremonijoje sutuokė savo bičiulį Marilyn Manson ir Dita Von Teese (tikras vardas: Heather Sweet). Manson pripažino, jog jo paties sceninė išvaizda gimė Jodorowsky įtakoje.

Režisieriaus karjera

Jodorowsky kartą pasakė, „dauguma režisierių stato filmus akimis, tuo tarpu aš juos statau savo kiaušais (cojones)“.
Pradėjęs karjerą Meksikoje, vėliau čia pastatė dauguma savo filmų, taip pat ir Fando y Lis (1968). Pastarasis filmas, debiutavęs Acapulco mieste, išgarsėjo dėl įsišėlusių riaušių.
El Topo (1970), mistinis vesternas, antrasis jo filmas, šiais laikais priskiriamas kultinio filmo klasikai. John Lennon ir Yoko Ono pasirūpino filmo išleidimu ir platinimu JAV.
Jodorowsky’io trečiąjį filmą, La Montaňa Sagrada („Šventas Kalnas“) (1973), pilnai finansavo John Lennon ir Yoko Ono. Filmo biudžetui buvo skirta $1,500,000 (JAV Dolerių), jis tuomet tapo brangiausiu Meksikoje išleistu filmu. Kalbama, kad tebuvo panaudota tik pusė skirtos sumos.
1975ais Jodorowsky pradėjo darbą su Frank Herbert'o adaptacija Dune (Kopos). Filme vaidinti buvo pakviesti – jo sūnus Brontis (Paul), Orson Welles – Baronas, Salvador Dalí – Imperatorius, Mick Jagger – Feyd Rautha, Alain Delon – Duncan Idaho, Geraldine Chaplin – Lady Jessica, Dan O'Bannon scenarijaus autorius, Chris Foss, Pink Floyd, H. R. Giger ir Jean Giraud (Moebius). Pinigai buvo išleisti filmui įpusėjus, Jodorowsky’io teigimu projektas nutrūko Hollywood'o „dėka“ dėl filmo „prancūziškumo“ (keistas pareiškimas, žinant jog Jodorowsky, būdamas natūralizuotas Prancūzijos pilietis, niekada savęs netapatino su konkrečia šalimi ar kultūra. Finansavimas ir jo prodiuseris buvo iš Prancūzijos: Jerome Seydoux). Projekto dalyviai tikina jog filmo scenografija vėliau buvo panaudota Star Wars. 9’o dešimtmečio pradžioje David Lynch sukūrė savo Dune versiją.
1989 Jodorowsky baigė Santa Sangre.
2000 Jodorowsky laimėjo Chicago Underground Film Festival Jack Smith Lifetime Achievement apdovanojimą. Jis pats apsilankė festivalyje, kuriame buvo parodyti jo filmai, tarp jų „El Topo“ ir „The Holy Mountain“. Pastarųjų filmų autorinės teisės priklauso Allen Klein'ui, JAV verslininkui, įrašų kompanijos savininkui. Anot festivalio direktoriaus Bryan Wendorf, buvo dvejota iki paskutinės minutės, ar renginys nebus nutrauktas staiga pasirodžius policijai.
2007 m. išsprendus autorinių teisių disputą su Allen Klein filmai El Topo ir The Holy Mountain išleisti DVD formate.
FK 11 Oktomvri

Istorija

Klubo ištakos siekia 1951 m.
Paul Kirchhof

Biografija

Paulas Kirchhofas mokėsi Osnabriuke ir nuo 1951 m. Karlsrūjėje (kur jo tėvas buvo VFR KT teisėjas). Brolis – Ferdinand Kirchhof, teisininkas, Tiubingeno universiteto profesorius, nuo 2007 m. VFR KT teisėjas.
Teisės studijų metais Paulas Kirchhofas buvo katalikiško studijų paramos fondo „Cusanuswerk“ stipendininkas. Po teisės studijų Miuncheno universitete apgynė teisės mokslų disertaciją tema „Valdžios įgaliojimų sąvoka Pagrindinio Įstatymo 33 straipsnio 4 dalyje“ (vok. Der Begriff der hoheitsrechtlichen Befugnisse in Artikel 33 Absatz IV des Grundgesetzes). 1974 metais Heidelbergo universitete apgynė habilitaciją.
Nuo 1974 m. iki 1981 m. Miunsterio universiteto Teisės fakulteto profesorius ir Mokesčių teisės instituto direktorius, vėliau – Heidelbergo universiteto Teisės fakulteto Finansų ir mokesčių teisės instituto direktorius. Nuo 2004 m. pabaigos iki 2006 m. liepos 15 d. „Deutsche Bank“ stebėtojų tarybos narys. Moksliniai interesai – teisės dogmatika, valstybės santvarka, finansinė santvarka, mokesčių teisė. Didelės apimties valstybinės teisės monografijų bendraautoris. Nepartinis, Angelos Merkel Bundestago 2005 m. rinkimų metu CDU/CSU kompetencijos komandos narys, kandidatas į finansų ministrus.
Görres bendrijos valdybos narys, Eugen-Biser-Stiftung kuratorijos pirmininkas, vienas iš krikščioniško dienraščio „Rheinischer Merkur“ leidėjų. 66-ojo Vokietijos teisininkų suvažiavimo pirmininkas. Cusanuswerk fondo docentas patikėtinis (Heidelberge).
Kirchhof vedęs; 2 sūnūs ir 2 dukros, 7 anūkai.
RCF Paris

Istorija

1966–1967 m. buvo prijungtas prie UA Sedan klubo.
Cesvainės savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Maduonos rajono dalies.
Jonas Mitalas

Biografija

Karo metais buvo „Audros“ sovietinių partizanų būrio ryšininkas. 1945–1958 m. dirbo „Valstiečių laikraščio“ redakcijoje, 1949–1958 m. redaktoriaus pavaduotojas. 1949 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą. 1958–1985 m. Televizijos ir radijo komiteto pirmininko pavaduotojas, vadovavo Lietuvos radijui. Nuo 1959 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos valdybos pirmininko pavaduotojas. Išleido apybraižų kolūkine tematika. 
Pirmoji žmona Regina Mitalienė, paskutinioji Danutė Bronislava Mitalienė.
Kreuso kyšulys

Kreuso kyšulys (kat. Cap de Creus, isp. Cabo de Creus, Cabo de Cruces – 'kryžių kyšulys') – kyšulys šiaurės rytų Ispanijoje, Katalonijoje, toliausiai į rytus nutolusi žemyninė Ispanijos vieta bei toliausiai rytuose esanti Pirėnų pusiasalio vieta. Kyšulys yra į šiaurę nuo Roseso įlankos, išsišovęs į Viduržemio jūrą, 25 km nuo Prancūzijos sienos. Užima 190 km² plotą. Paviršius uolingas, iškyla iki 672 m aukščio.
Kreuso kyšulys patenka į Kadakeso savivaldybę, yra netoli Salvadoro Dali gimtinės Figereso. Dailininkas dažnai lankydavosi Port Ljigato pajūrio kaimelyje. Kita didesnė gyvenvietė – El Port de la Selva. Pusiasalyje yra senovinis (IX–XI a.) benediktinų Rodos Šv. Petro vienuolynas. 1998 m. Kreuso kyšulys paskelbtas gamtos parku.
Didžialapė rafija

Panaudojimas

Augimo šalyse šią rafiją naudoja pluošto gavyboje. Iš pluošto pina demblius, pintines, skrybėles ir pan. Pluoštas plačiai naudojamas sodininkystėje ir gėlininkystėje.
Iš tvirtų ir labai lanksčių sudėtinių lapų lapkočių gamina baldus, juos naudoja namų statybose. Lapkočiai pakeičia bambuką. Šias palmes naudoja vietiniai tabako augintojai, jie šių palmių lapus sudalina į ilgas siauras juosteles, ant kurių džiausto besifermentuojančius tabako lapus.
Iš kamienų šerdies išgauna sago tipo miltus, nes šerdis prieš žydėjimą turi labai daug krakmolo.
Dar besivystantys lapų lapeliai turi vaškiškos medžiagos, kurią vietiniai gyventojai naudoja grindų ar batų tepalui gaminti.