google/wiki40b huggingface dataset:
Antanas Kraujelis

Antanas Kraujelis (dar žinomas slapyvardžiais Pabaisa ir Siaubūnas, 1928 m. spalio 25 d. Kaniūkų kaime, Aluntos valsčiuje, Utenos apskrityje – 1965 m. kovo 17 d. Papiškių kaime, Utenos rajone) – kovotojas už Lietuvos laisvę, paskutinis Aukštaitijos partizanas.

Biografija

Mokėsi Aluntos progimnazijoje, kurią baigė jau prasidėjus antrajai bolševikų okupacijai. 1946–1947 m. A. Kraujelis veikė kaip partizanų ryšininkas, turėjo ginklą. Tačiau dėl nuolatinio persekiojimo, siūlymų tapti agentu ir išdavinėti partizanus A. Kraujelis nebegalėjo ilgiau pasilikti namuose, todėl 1948 m. rudenį išėjo į mišką. Pasirinkęs Pabaisos slapyvardį, buvo Vytauto apygardai priklausiusiame Mykolo Urbono – Liepos būryje. 1949–1950 m., kaip Rytų Aukštaitijos atstovas, vyko į pasitarimus pas dzūkų partizanus dėl ryšių užmezgimo. 1950 m. A. Kraujelis perėjo į Žėručio rajono Henriko Ruškulio – Liūto būrį, veikusį Utenos, Molėtų ir Anykščių rajonų sandūroje. Tapo rajono štabo nariu ir pasivadino Siaubūnu. 1952 m. būriui buvo tragiški – daug jų žuvo, buvo suimtas būrio vadas. 1954 m. A. Kraujelis – Siaubūnas liko vienas. Gyveno Papiškių kaime, Utenos rajone, svainio Antano Pinkevičiaus gyvenamajame name, po krosnimi įrengtoje slėptuvėje. 1965 m. kovo 17 d. per kariuomenės operaciją, kuriai vadovavo KGB majoras Nachmanas Dušanskis, Antano Pinkevičiaus name A. Kraujelis nusišovė, prieš tai sunaikinęs dokumentus. Jo kūną išvežė į Uteną. Atpažinimo aktą pasirašė KGB jaunesnysis leitenantas Marijonas Misiukonis.

Šeima

A. Kraujelis turėjo šešias seseris. Dvi iš jų buvo partizanų ryšininkėmis. Dėl A. Kraujelio veiklos buvo tardomi ir persekiojami jo šeimos nariai. Jo tėvai, seserys du kartus buvo ištremti. 1955 m. vedė ir susilaukė sūnaus. Žmona – Janina Snukiškytė. Dėl vyro veiklos dalį gyvenimo praleido kalėjime. Tuo metu sūnus Antanas augo vaikų namuose. Grįžusi iš kalėjimo per teismus susigrąžino teisę į sūnaus globą.

Kapas

2019 m. birželio 19 d. Vilniaus Našlaičių kapinėse aptikti Antano Kraujelio palaikai.

Kontroversijos

Sovietų KGB A. Kraujeliui 1964 m. užvestoje byloje buvo kaltinimai dėl plėšimų ir 11 asmenų nužudymo arba dalyvavimo juos nužudant. Kai kurių iš šių nužudymų faktiškumas yra neabejotinas, pvz., 1949 m. lapkričio 5 d. Molėtų rajone Papiškių kaime A. Kraujelis ir M. Urbonas, įtarus, kad partizanų rėmėjai Pranas ir Leokadija Gečiai išdavė MGB darbuotojams partizanų slėptuvę, nušovė Gečius jų nepilnamečių vaikų akivaizdoje.
Šie ir kiti kaltinimai A. Kraujeliui buvo plačiai išviešinti Lietuvos žiniasklaidoje Vandos Zaborskaitės, Aloyzo Sakalo, Jurgio Jurgelio straipsniuose po to, kai Panevėžio apygardos teismui 2009 m. pabaigoje buvo perduota byla dėl A. Kraujelio nužudymo, kurioje kaltinimai genocidu keliami keturiems A. Kraujelio suėmimo operacijoje dalyvavusiems buvusiems LTSR milicijos ir KGB pareigūnams, tarp jų ir Marijonui Misiukoniui.
Kontroversijas išsamiai išnagrinėjo ir įvertino Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras, kuris atliko išsamų archyvinių ir kitokių duomenų ištyrimą bei pateikė išvadą, kad nėra jokių įrodymų, kad A. Kraujelis yra žudęs taikius gyventojus.
Vašilėnai

Istorija

Šaltiniuose Vašilėnai minimi nuo 1583 m.
LTSR metais – Karklėnų kolūkio pagalbinė gyvenvietė. Veikė Karklėnalių pagrindinė mokykla, kultūros namai.
Vanilinis dangus

Siužetas

Deividas – jaunas, išvaizdus, lengvabūdis, turtingas verslininkas, vadovaujantis iš tėvo paveldėtai mados korporacijai. Deividas per savo gimtadienio pobūvį savo draugo Brajano dėka susipažįsta su ispanakalbe mergina Sofija. Ji tiesiog pavergia Deivido mintis ir šis tą pačią naktį vyksta drauge su ja į jos butą. Ryte Deividą pasitinka jo mergina Džiuliana ir mašinoje ima jam priekaištauti, o tada įsiutusi nulekia nuo tilto. Avarijoje Džiuliana žūsta, o Deividas išgyvena, bet jo veidas lieka subjaurotas, todėl vėliau jis priverstas nešioti kaukę. Sofija ir Brajanas pradeda jo privengti. Tačiau vieną rytą Deividą gatvėje prižadina Sofija ir imasi jį globoti. Jam atliekama veido operacija, jis lyg vėl senasis Deividas, tačiau jam vietoj Sofijos vis vaidenasi Džiuliana, todėl vieno iš tokių apsėdimų metu jis nužudo Sofiją/Džiulianą.
Visą šią istoriją jis pasakoja psichologui kalėjime, tačiau pastarasis, nors nori, nebežino kaip padėti Deividui. Tiesa, Deividas prisimena kažkokį keistą vyrą, kuris jam pasakojęs, kad tikrovę galima kurti pačiam. Televizoriaus ekrane pamatytas užrašas Life Extention („Gyvenimo prailginimas“) jam grąžina miglotus prisiminimus, todėl Deividas su psichologu išskuba į tą įmonę, kurioje siūloma kūno užšaldymo po mirties paslauga su galimybe kūną atgaivinti neribotoje ateityje, o kol kūnas negyvas, smegenyse veikia liucidinio sapno stimuliavimas. Paaiškėja, kad po avarijos skausmus ir depresiją kentęs Deividas užsisakė šią paslaugą ir jau daug metų kaip yra miręs ir sapnuoja, tačiau dėl pasąmonės proveržių jo sapnas susijaukė. Tada pasirodo tas pats „techninės pagalbos“ vyras ir siūlo Deividui šokti nuo dangoraižio stogo, jei jis nori, kad sapnas baigtųsi.
Vytautas Mačiuika

Vytautas Mačiuika (1929 m. spalio 31 d., kitais duomenimis: 1930 m. gruodžio 31 d. Kaunas – 1999 m. spalio 14 d. Vilnius) – Lietuvos rašytojas, skulptorius.

Biografija

Antano Mačiuikos sūnus. 1944 m. už pogrindinę veiklą suimtas, kalintas Kalinine, Toržoko, Pečioros, Taišeto, Magadano lageriuose; 3 kartus teistas, 2 kartus pabėgo, 1955 m. paleistas. 1964 m. baigė skulptūrą Lietuvos dailės institute.

Rašytojas

Išleido eilėraščių rinkinius „Negludinti akmenys“ (1965 m.), „Ritmai“ (1978 m.), „Prorėžos“ (1980 m.), „Duburiai“ (1983 m.), „Atminties vingiai“ (1987 m.), „Vilties valanda“ (1990 m.). Poezijai būdinga tvirta pilietinė ir dorovinė pozicija, publicistinė raiška. Autobiografinio romano „Savi ir svetimi“ (2 d. 1992–1994 m.) personažai – pasipriešinimo sovietinės okupacijos režimui dalyviai, taip pat istoriniai veikėjai Antanas Sniečkus, Kazys Preikšas, Aleksandras Gudaitis-Guzevičius, Ivanas Bagramianas ir kt. Svarbiausi romano įvykiai klostosi Lietuvoje, bet pasakojimo siužetinės linijos tęsiasi iki Maskvos, Vokietijos, Amerikos. Kalba protokolinė, dokumentiškai tiksli, kartais su tam tikra ironija. Tokiu pat stiliumi parašytos ir „Šiaurės novelės“ (1996 m.) – autoriaus gyvenimo kronika.

Skulptorius

Parodose dalyvavo nuo 1961 m.; individualios parodos surengtos Vilniuje (1971 m., 1980 m.). Kūriniams daugiausia naudota bronza, medis, granitas, marmuras. Sukūrė skulptūrinių reljefų (Poetas Jonas Graičiūnas 1973 m.), portretinių („Rasa“ 1968 m., Poetas Justinas Marcinkevičius 1977 m.), dekoratyvinių („Šaltinis Palangoje“ 1970 m.) skulptūrų, antkapinių paminklų (Steponas Darius ir Stasys Girėnas Aukštųjų Šančių karių kapinėse Kaune, su architektas V. ir A. Nasvyčiais 1968 m., Jonas Kazlauskas, Saulės kapinėse Vilniuje 1973 m.), medalių (Vilniaus universiteto profesorius Jonas Kazlauskas 1979 m., SSRS liaudies artistė Nijolė Ambrazaitytė 1986 m.), monumentų (Janis Zūčis Rygoje 1966 m., Herkus Mantas Klaipėdoje 1976 m.).
Juozas Jakavonis

Biografija

J. Jakavonis nuo devyniolikos metų dalyvavo ginkluotame pasipriešinime. Jis su kitais partizanais tėvų namų kieme 1945 m. įrengė bunkerį, kuris 1945-1946 m. buvo Pietų Lietuvos partizanų vadų vadaviete. Bunkeryje gyveno ir dirbo vadai Juozas Vitkus-Kazimieraitis ir Adolfas Ramanauskas-Vanagas, buvo leidžiamas partizanų laikraštis „Laisvės varpas“. J. Jakavonis dar buvo pogrindinės spaudos platintoju. Po dvejų metų aktyvios partizaninės kovos, jis 1946 m. gruodžio 8 d. gimtajame kaime, pas kaimyną, buvo enkavedistų suimtas su partizanų spauda. Po to buvo tardomas ir kankinamas Merkinės milicijos rūsiuose, Varėnoje, o galiausiai ir Vilniaus KGB rūsiuose. Ištvėręs baisius kankinimus, J. Jakavonis  neišdavė nė vieno bendražygio. Bolševikinės valdžios buvo nuteistas  – nuo 1946 m. buvo išsiųstas kallėti į Sibiro kalėjimus. Iš tremties su šeima Į Lietuvą grįžo 1959 m.
1988 m., prasidėjus Atgimimui, J. Jakavonis įsitraukė į Sąjūdžio veiklą. Šalia jo namų buvo atkastas ir įrengtas bunkeris, buvusi Pietų Lietuvos partizanų vadavietė.
Prahos savivaldybės rūmai

Savivaldybės rūmai (ček. Obecní dům) - Art Nouveau stiliaus pastatas Prahoje, buvusios karalių rezidencijos vietoje.

Istorija

Savivaldybės rūmai buvo pastatyti Karaliaus dvaro rūmų vietoje, kur nuo 1383 iki 1485 m. rezidavo karaliai. Rūmai liko apleisti, kurį laiką veikė seminariją, karinis koledžas. XX a. pradžioje rūmai buvo visiškai nugriauti ir jų vietoje pastatytas kultūros centras su parodų salėmis. 
1918 m. spalio 28 d. Savivaldybės rūmuose buvo paskelbta Čekoslovakijos nepriklausomybė .

Architektūra

Eksterjere matomi stiuko lipdiniai ir alegorinės skulptūros. Virš pagrindinio įėjimo yra didelė pusapvalė mozaika Prahos pagerbimas. Po stikliniu kupolu įrengta Prahos koncertų salė.  
Interjere eksponuojami XX a. pradžios čekų dailininkų kūriniai.
Arūnas Žebriūnas

Biografija

Gimė Lietuvos karininko Prano Žebriūno šeimoje. Mokėsi Klaipėdos 1-oje gimnazijoje, žaidė krepšinį. Daugkartinis Lietuvos ir Pabaltijo irklavimo čempionas bei prizininkas.  1955 m. LSSR dailės institute baigė architektūrą.
1955–1958 m. Lietuvos kino studijos dailininkas, nuo 1959 m. režisierius. Debiutavo kaip dailininko asistentas kuriant pirmuosius lietuviškus meninius filmus „Marytė“ (1947 m.), „Ignotas grįžo namo“ (1957 m.), buvo kino filmų „Žydrasis horizontas“ (1957 m., rež. Vytautas Mikalauskas), „Julius Janonis“ (1959 m., rež. Balys Bratkauskas, Vytautas Dabašinskas) dailininkas statytojas. 1962 m. „Mosfilmo“ kino studijoje stažavosi pas garsų Rusijos kino režisierių Michailą Romą. Vienas poetiškiausių A. Žebriūno filmų – „Paskutinė atostogų diena“ jam atnešė net tris prestižinius prizus: „Sidabrinės burės“ Lokarno kino festivalyje (1965 m.), premiją šeštajame Pabaltijo, Baltarusijos ir Moldavijos kino festivalyje Taline (1965 m.) ir Didįjį prizą Kanų jaunimo filmų festivalyje (1966 m.). 
Aktyviai dalyvavo Sąjūdžio ir Lietuvos dešiniųjų sąjungos veikloje. 
2012 m. apie A. Žebriūną sukurtas filmas „Vienintelis, nepakartojamas ir paskutinis“ (rež. Linas Augutis).
Žmona – dainininkė Giedrė Kaukaitė, dukros – altistė Ūla Ulijona Žebriūnaitė ir Monika Žebriūnaitė-Edgar. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Zaičunas

Biografija

Zaičunas buvo vienintelis išgyvenęs imperatoriaus Jidžu ir imperatorienės Cisi sūnus. Jo pirmasis valdymo vardas buvo Čisiangas (祺祥 Qixiang), kol jo motina parinko kitą vardą Tongdži (同歸與治 Tongzhi), kuris reiškia „kartu atstatyti tvarką“, o skaitant alternatyviai „mama ir sūnus imperatoriai“ (母子同治天下), o tai atitiko padėtį šalyje, nes iš tiesų valdė našlė Cisi.
Zaičunas tapo imperatoriumi būdamas 5 metų, kai mirė jo tėvas. Jo tėvo parinktą regentą Sušuną (Sushun) pašalino imperatoriaus našlės Cisi ir Cian bei princas Gongas.
Zaičunas vedė Siaodžeji (Xiaozheyi) iš mongolų klano. Jis mirė nuo raupų, būdamas 18 metų. Jis palaidotas Huilingo mauzoliejuje, Hebėjuje. Jis neturėjo sūnų paveldėti sostą.
Cisi ir Cian toliau valdė kaip regentės, kai nauju imperatoriumi padarė Zaitianą, princo Čuno sūnų, kuris valdė kaip imperatorius Guangsu. Siaodžeji mirė praėjus keliems mėnesiams po vyro mirties.
Klevanės pilis

Istorija

Žinios apie pirmus gynybinius pilies įtvirtinimus datuojamos 1475 m. Pats Klevanės kaimas pirmą kartą paminėtas 1458 m. kaip kunigaikščio Mykolo Čartoriskio valdyta žemė. Ją maršalkai, Braclavo vietininkui Čartoriskiui padovanojo kunigaikštis Švitrigaila. Nuo to laiko Klevanė tapo Čertoriskių (Konstantino Algirdaičio palikuonys) jaunesniosios giminės šakos pagrindine rezidencija ir tėvonija. Miestas šeimai priklausė iki XIX a. II pusės.
Tvirtovė buvo pastatyta ant kalvų, esančių prie Stublos upės senosios rusėnų gyvenvietės vietoje. 1495 m. Mykolo Čartoriskio sūnus, Lucko seniūnas kunigaikštis Teodoras Čartoriskis pastatė mūrinę pilį, aplink kurią iškasė gilų griovį, užpildytą Stublos vandeniu. Šalia pilies buvo pastatyti du Renesanso stiliaus akmeniniai bokštai. 
Pilies statyba buvo užbaigta 1561 metais. 
1632 metais pilis buvo perduota jėzuitams, kurie čia įkūrė kolegiją. Po Jėzuitų ordino panaikinimo 1773 m. kunigaikštis Adomas Kazimieras Čartoriskis pilį perstatė.
XVIII–XIX a. Klevanės rūmai stovėjo negyvenami. 1817 m. rūmų mūras buvo panaudotas dviejų lenkų gimnazijos flygelių statybai.
XIX a. 8-ajame dešimtmetyje Aleksandras Romanas Čartoriskis Klevanės pilį pardavė Rusijos valdžiai, čia veikė dvasinė seminarija.

Architektūra

Pilis netaisyklingo kvadrato formos, mūrinė, su dviem penkiakampiais mūriniais bokštais. Bokštų sienos iki 3,8 metrų storio. Yra išlikę 1605 metų pilies inventoriaus dokumentai. Iš jų matyti, jog pagrindinę gynybinę funkciją atliko vakarinis bokštas, pastatytas prie įvažiavimo vartų, sutvirtintas kaip bastionas. Rytinis bokštas tarnavo kaip arsenalas. Abu bokštai išlikę iki šių dienų. Taip pat buvo pastatytas trečiasis medinis bokštas, iki šių dienų neišlikęs. Per gilų griovį buvo pastatytas keturių arkų tiltas. Tiltą puošė freskos, kurių liekanos išliko iki XX a. pr. 
Iki šių dienų išlikę: trys pilies sparnai (iš keturių), 2 bokštai ir tiltas.

Pilies reikšmė

Pilis (XV–XVI, XVIII a.) fortifikacinės architektūros paminklas.
Klevanės pilis įtraukta į Lietuvai reikšmingų nekilnojamojo kultūros paveldo objektų, esančių dabartinės Ukrainos Respublikos teritorijoje, inventorinį sąrašą.
Klevanės pilį kaip Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir vėliau Abiejų Tautų Respublikos paveldą tyrinėjo Lietuvos Nepriklausomybės Akto signatarė Birutė Valionytė.
Jonas Valatka

Biografija

1967 m. baigė Kauno politechnikumą, 1973 m. Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.
1973–1978 m. profesinės mokyklos dėstytojas, 1978–1996 m. projektavimo organizacijos vadovaujantis inžinierius, biuro viršininko pavaduotojas, viršininkas, UAB „Kontūras“ direktorius. Kelių išradimų autorius. 2002–2009 m. VĮ „Lietuvos monetų kalykla“ direktorius.
1989–1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, Vilniaus skyriaus tarybos narys, 1993–1995 m. LSDP etikos komisijos pirmininkas, 1995–1999 m. LSDP tarybos narys, 1997–1999 m. Prezidiumo narys, Vilniaus apskrities koordinatorius. 1999 m. perėjo į partiją „Socialdemokratija 2000“.
1995–1997 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys, 1996–2000 m. Seimo narys.
Dolna Banjica

Istorija

Iki 1912 metų kaimas ir apylinkės buvo turkų valdžioje. Nuo 1912 metų priklausė Serbijai, po Antrojo pasaulinio karo – Jugoslavijai. 
Dabar kaimas yra Makedonijos teritorijoje.
Šaltinis (Seinai)

Šaltinis – iliustruotas savaitraštis, skiriamas Lietuvos visuomenei, katalikų savaitraštis, ėjęs 1906 m. kovo mėn. – 1915 m. rugpjūčio mėn.

Istorija

Iki 1915 m. Nr. 7 leistas Seinuose, nuo 1915 m. Nr. 7 iki Nr. 33 – Vilniuje. Leido „Laukaitis, Dvaranauskas, Narijauskas ir Bendrovė“. 1906–1915 m. buvo populiariausias lietuvių savaitraštis. 1914 m. Tiražas siekė apie 15 000 egz.
Leido priedus: 1906–1914 m. vaikams „Šaltinėlį“, 1911–1913 m. jaunimui „Vainikėlį“, 1913–1915 m. „Vainiką“, 1909–1914 m. „Artoją“.
Bendradarbiavo Juozas Balčikonis, Juozapas Bikinas, Antanas Civinskas, Blažiejus Čėsnys, Mečislovas Davainis-Silvestraitis, J. Grajauskas, Kazimieras Jokantas, Mykolas Krupavičius, Juozas Montvila, Juozas Naruševičius, Kazimieras Pakalniškis (Dėdė Atanazas), Marija Pečkauskaitė (Šatrijos Ragana), Justinas Bonaventūra Pranaitis, Kazimieras Prapuolenis, Sofija Pšibiliauskienė (Lazdynų Pelėda), Pranas Penkaitis, Ksaveras Sakalauskas-Vanagėlis, Kazys Samajauskas, Antanas Staugaitis, Antanas Šmulkštys (Paparonis), Stasys Tijūnaitis, Jonas Totoraitis, Vincas Totoraitis ir kt.
Randas (Pietų Afrika)

Randas – Pietų Afrikos Respublikos valiuta. Vardas kilęs iš Witwatersrand (Baltas - vandenys - kalnai Afrikanso kalba) kalvagūbrio, ant kurio pastatytas Johanesburgas ir kur randama daugiausia aukso telkinių. Pirmą kartą pasirodė 1961, kartu su Pietų Afrikos Respublikos sukūrimu. Jis pakeitė Pietų Afrikos svarus, santykiu du randai už vieną svarą arba dešimt šilingų už randą. Rando simbolis yra 'R' raidė ir jis padalytas į 100 centų (simbolis 'c'). Cirkuliuoja penkių nominalų banknotai (R10, R20, R50, R100 ir R200) ir septynių nominalų monetos (5c, 10c, 20c, 50c, R1, R2 ir R5). Taip pat egzistavo vieno ir dviejų centų monetos, tačiau jos buvo panaikintos 2002 balandį. Pagrindinė to priežastis buvo infliacijos devalvacijos įgyvendinimas su jais. Kainos buvo suapvalintos iki mažiausios 5 centų reikšmės, o mažesnio nominalo monetos buvo išimtos iš cirkuliacijos.
Pirmuose randų banknotuose buvo pavaizduotas Jan van Riebeeck atvaizdas. Jis buvo pirmasis Nyderlandų Rytų Indijos kompanijos administratorius Keiptaune. 1990 banknotai buvo pakeisti paveikslėliais, kurie vadinami Didžiuoju Penketu (tai penki dideli Pietų Afrikos žinduoliai: juodasis raganosis, dramblys, liūtas, buivolas ir leopardas). Nauji banknotai ir monetos atspausdinti visomis vienuolika oficialų Pietų Afrikos Respublikos kalbų.
Bandant sustabdyti padirbinėjimą, 2004 rugpjūtį buvo išleista nauja penkių randų moneta, taip pat nauji banknotai. Dėl didesnio saugumo buvo naudojamas bimetalinis dizainas (panašus į €1 ir €2 monetų), specialiai dantytas kraštas, grioveliai ir mikro raidžių įspaudai. Nauji banknotai taip pat įgavo naujų saugumo savybių.
Randas yra Bendros Valiutų Zonos tarp Pietų Afrikos, Namibijos, Svazilando ir Lesoto valiuta.
Henrikas Bernatavičius

Biografija

Nuo 1982 m. studijavo VISI.
Buhalterinių paslaugų bendrovės UAB „Provisus“ finansų direktorius. Nuo 2009 m. kovo mėn. LR energetikos ministro Arvydo Sekmoko patarėjas (dirbo mažiau nei mėnesį), nuo 2009 m. balandžio LR energetikos viceministras; atsakingas už tokias LR EM veiklos sritis kaip elektra, dujos, šiluma, atsinaujinanti energetika.
Niekšo mirtis

Turinys

Ksavje Marišalis dirba deputato ir savo draugo Diubua padejėju. Vieną ankstyvą rytą Diubua atvyksta pas jį ir prisipažįsta nužudęs kitą deputatą Sirano. Pastarasis jau kurį laiką šantažavo Diubua bei kitus valstybės veikėjus ir grasino paviešinti šių korupcinius ryšius. Ksavje prižada patvirtinti draugo alibi, tačiau netrukus situacija ima komplikuotis: policija netiki Diubua, o įvairūs politiniai veikėjai ima spausti Ksavjė dėl paslaptingo Serano dienoraščio, kuriame surašyti įvairių politikų bei visuomenės veikėjų korupciniai įrodymai.
Ksvaje kvočiamas, Diubua prisipažįsta paėmęs dienoraštį ir atidavęs jį saugoti savo meilužei Valeri. Prasideda medžioklė: į Ksavje pasikėsinama, bet jam pavyksta padėti pabėgti Valeri, tuo tarpu Diubua nužudomas savo ofise. Vis daugiau įtakingų žmonių, tarp jų ir paslaptingas užsienietis Nikolas Tomskis, kalbina Ksavje atiduoti arba parduoti dienoraštį, kol dar nevėlu. Ksavje sutinka su viena sąlyga: jam turi būti įvardintas Diubua žudikas...
Rytas (Brazilija)

Istorija

Leido lietuvių meno mėgėjų ratelis „Rytas“. Kai kurie straipsniai buvo spausdinami portugalų kalba.
Slovėnijos futbolo supertaurė

Slovėnijos futbolo supertaurė – futbolo trofėjus Slovėnijoje, dėl kurio varžosi šalies čempionai ir taurės laimėtojai.
Alikantės provincija

Geografija

Provincijos reljefas šiaurėje ir vakaruose kalnuotas, pietuose plokščias. Aukščiausias taškas – Aitanos kalnas, iškilęs 1 558 m. Kiti kalnai: Puig Kampana (1 410 m), Montkabreras (1 389 m), Karaskaras de la Font Rocha (1 354 m), Maigmas (1 296 m), Sera de Krevilentas (835 m) ir El Montgas (753 m). Visos šios viršūkalnės yra Betikos Kordiljeros dalis.
Pagrindinės upės: Segura, Vinalopas ir Serpis.
Antioksidantas

Antioksidantas – maisto priedai, kurie pailgina maisto produktų vartojimo laiką, apsaugodamos nuo oksidacijos. Antioksidantai taip pat pagerina maisto produktų skonį ir išvaizdą. Jie įsiterpia į autooksidacines reakcijas, sudaro patvarius junginius su maisto medžiagomis ir neleidžia toliau oksiduotis maisto produktui.
Pašušvys (Kėdainiai)

Aplinkinės gyvenvietės

Antežeriai – 0,5 km
Paskerdūmys – 1,5 km
Plinkaigalis – 2 km
Šilainiai – 2,5 km
Rėguliai – 1 km
Barbarų biuras

Barbarų biuras (lot. scrinium barbarorum; gr. σκρίνιον τῶν βαρβάρων) – Rytų Romos arba Bizantijos imperijos vyriausybės padalinys. Regimos biuro funkcijos buvo diplomatija, palaikant santykius su užsieniu, linksminti užsienio kilminguosius, bet pagrindinis tikslas buvo rinkti informaciją apie kitas karalystes ir jų valdovus, kad būtų galima sudaryti sąjungą ir (arba) nuversti, jeigu prireiktų. Biuras rėmėsi Bizantijos nuostata, kad diplomatija yra įmantri karo forma, tad imperatoriai vengdavo karinių konfliktų, jei buvo galima priešais politiškai manipuliuoti.
Kai kurie autoriai, pvz., Michael Antonucci , teigė, kad tai buvo savotiška imperijos žvalgybos tarnyba, tačiau tokių įrodymų nėra.
Neretos savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Aizkrauklės rajono dalies.
SH (grupė)

Istorija

Grupė veiklą pradėjo 1990 m. pavadinimu „Mutantai romantikai“. 1991 m. kurį laiką buvo žinoma kaip „Pornografija“. Tų pačių metų rudenį pavadinimą pakeitė į SH.
1994 m. kartu su grupe „Airija“ tapo konkurso „Blogiausių grupių festivalis“ laureatais. Tais pačiais metais išleido bendrą kasetę su alternatyvųjį roką grojusia grupe „Empti“.
1996 m. kasmetinio muzikos seminaro Duisburge metu grupė įrašė penkių dainų albumą „Duisburg EP“.
2001 m. grupės daina „Sumaišyk mane su cukrumi“ „Radiocentro“ „Lietuvos Top 20“ išsilaiko visas dešimt savaičių, daina patenka į rinkinius „VasarOK!“ ir „KalėdOK!“.
2002 m. grupė nominuota „Radiocentro“ ir „Bravo“ muzikiniuose apdovanojimuose. Tais pačiais metais sukuriamas pirmas SH vaizdo klipas dainai „Déja vu“.
2003 m. grupė vėl nominuota „Radiocentro“ metų apdovanojimuose ir atlieka pasirodymą šiame renginyje. Išleidžiamas debiutinis grupės albumas „Supermeno užkandžiai“. Rugsėjį „Music Slam“ koncertiniame ture apšildė grupę „Chumbawamba“. Tais pačiais metais pasirodė „Supermeno užkandžių“ remiksų albumas „Supermeno remix’ai“.
2004 m. grupė gavo „Bravo“ apdovanojimą už „Supermeno užkandžių“ albumo viršelį.
Kazys Giedrys

Biografija

Nuo 1908 m. Petrapilyje dirbo fabrike, dalyvavo socialdemokratų veikloje. 1910 m. emigravo, 1911–1917 m. dirbo JAV baldų fabrikuose Bostone, Arlingtone, Filadelfijoje. Dalyvavo Amerikos lietuvių socialistų sąjungos (ALSS) veikloje, bendradarbiavo laikraštyje „Kova“.
1917 m. balandžio mėn. vėl atvyko į Petrapilį ir įstojo į RSDDP(b), dalyvavo revoliuciniuose įvykiuose. Nuo 1918 m. vadovavo RSDDP Petrapilio lietuvių sekcijai. 1919 m. buvo Lietuvos bolševikų vyriausybės atstovas prie Rusijos vyriausybės.
Nuo 1919 m. rugsėjo iki 1920 m. balandžio dirbo pogrindyje Vilniuje, buvo suimtas, 1921 m. keičiantis politiniais kaliniais išvyko į Maskvą. 1921–1923 m. – RKP(b) CK lietuvių sekcijos sekretorius, dirbo LKP CK sekretoriate, 1921 m. – LKP delegacijos narys Komunistų Internacionalo III kongrese.

Pogrindinė veikla

1923 m. spalio mėn. atvyko į Lietuvą ir iki 1924 m. balandžio mėn. dirbo pogrindyje Kaune. Policijai išaiškinus, buvo suimtas, nuteistas 4 metams, bet 1926 m. birželio mėn. Lietuvos socialdemokratų partijos ir Valstiečių liaudininkų vyriausybės amnestuotas. Dirbo Raudonosios pagalbos komitete. Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo suimtas ir sušaudytas kartu su Karoliu Požėla netoli VI forto.
Rima Seniūnienė

Biografija

1987 m. baigė Šiaulių medicinos mokyklą, medicinos felčerė.
LR Seimo nario padėjėja. Sauliaus Bucevičiaus labdaros ir paramos fondo vadovė, Europos Parlamento nario V. Uspaskich asistentė.
Darbo partijos narė. 2011–2017 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narė.