google/wiki40b huggingface dataset:
Cadborosaurus willsi

Cadborosaurus willsi, kadborozauras, kedis (angl. Caddy) – tariamas jūrų slibinas, kuris gyvena JAV Ramiojo vandenyno pakrantėje. Pagal pranešimus kadborozauras savo sandara ir elgsena panašus į populiarias ežerų pabaisas, pvz., į ogopogą (Okanagano ežeras, Britų Kolumbija) bei į Lochneso pabaisą (Škotija).
Pavadinimas Cadborosaurus kilęs iš įlankos ir miestelio Cadboro Bay (priklausančio Viktorijai, Britų Kolumbija) pavadinimo + gr. saurus 'driežas, roplys'.
Per paskutinius 200 m. kadborozaurą JAV vakarinėje pakrantėje matė buvo virš 300 kartų, įskaitant San Francisko įlanką. 
Liudininkai apie Cadborosaurus willsi pasakojo, kad jis primena gyvatę su vertikaliais vingiais ar kupromis, kurie eina po arkliškos galvos ir ilgo kaklo. Priekyje pora mažų plaukmenų, o užpakalinėje kūno dalyje pora didžiulių plaukmenų, kurie susilieję sudaro vėduoklišką varytuvą, varantį pirmyn.
Aukštaitijos stadionas

Istorija

Stadionas pastatytas 1965 m. Buvo pavadintas Aukštaitija, kaip vienas iš Lietuvos regionų. 
1968 metais pirmą ir paskutinį kartą buvo įžiebti keturi dirbtinio apšvietimo stulpai – tuomet draugiškose rungtynėse Panevėžio „Statyba“ rungtyniavo prieš... Panevėžio „Statybą“.
Didžiausias žiūrovų skaičius pasiektas 2004 m. rungtynėse tarp „Ekrano“ ir FBK Kaunas. Rungtynes stebėjo 8000 žiūrovų.
Aukštaitijos stadione yra žaidusi ir Lietuvos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė. 1995 m. rungtyniavo su Kroatija ir Slovėnija, 2000 m. – Vengrija, 2001 m. – Rumunija, 2003 m. – Islandija.
Džono Birčo draugija

Vertybės

Draugija laikosi originalistinio JAV Konstitucijos, kurią aiškina kaip paremtą fundamentaliais krikščionybės principais, interpretavimo. Ji siekia sumažinti valdžios galias, priešinasi perskirstymui bei ekonominiam intervencionizmui. Taip pat ne tik priešinasi kolektyvizmo, totalitarizmo bei komunizmo, bet ir socializmo ir fašizmo praktiniams taikymams bei teigia, kad šios idėjos yra paplitusios tarp esančiųjų JAV administracijoje. 1983 m. Crossfire, kongreso narys Larry McDonald (D-Džordžija), tuomet neseniai išrinktas šios draugijos prezidentas, savo organizaciją priskyrė prie senųjų dešiniųjų, o ne naujųjų dešiniųjų jėgų.
Draugija priešinosi 1960 m. pilietinių teisių judėjimui, teigdama, esą judėjime aukščiausias pareigas užima komunistai. Bendrija nepritarė pilietinių teisių aktui, tvirtindami, kad šis prieštarauja JAV Konstitucijos dešimtajai pataisai ir peržengia individualių valstijų teises priimti savus pileitinių teisių įstatymus. Draugija priešinasi „vieno pasaulio vyriausybei“, JTO, NAFTA, CAFTA, FTAA bei kitus laisvosios prekybos susitarimus ir pasisako už imigracijos mažinimą.
Antisemitinės, rasistinės, antimormoninės ir antimasoninės organizacijos aršiai kritikavo organizaciją dėl žydų, nebaltųjų, masonų ir mormonų narystės joje, apkaltindamos tuometį organizacijos prezidentą Velčą kaip simpatizuojantį feminizmui, ekumenizmui ir evoliucinėms idėjoms. Jį kaltinusiems asmenims Velčas atsakė: „Mus domina tik priešinimasis komunistų puolimui ir galutinis jų konspiracijos sutriuškinimas, kad tiek žydai ir krikščionys, tiek mahometonai ir budistai galėtų vėl gyventi gerame pasaulyje.“
Hanahana

Hanahana (Hannahannah, iš het. hanna-  'senelė') – huritų ir hetitų deivė motina, susijusi su ikišumerine deive Inana. Hanahana būdavo tapatinama su huritų deive Hebate. 
Christopher Siren rašė, kad Hanahana susijusi su Gulsesėmis.

Mitai

Dingus dievui Telipinui (Telepinu) jo tėvas audrų dievas Tarhuntas (dar žinomas kaip Tešubas), pasiskundė Hanahanai. Ši tada pasiuntė jį ieškoti dingusio jo sūnaus, o kai šis neradęs pasidavė, ji pasiuntė Telipino ieškoti bitę. Bitė ieškomąjį rado ir sustiprino bei apvalė jį gildama jam į plaštakas bei pėdas, nušluostydama jo akis ir pėdas vašku. 
Hanahana parekomendavo audrų dievui sumokėti jūrų dievui už šio dukrą nuotakos mokestį, kad Telipinas galėtų ją vesti. 
Deivė Inara po pokalbio su Hanahana praėjus kuriam laikui dingo. Iš audrų dievo apie tai sužinojusi Hanahana, padedama savo moterų padėjėjų, ima ieškoti Inaros. Matyt, Hanahana kaip ir Demetra, apimta pykčio priepuolio, buvo dingusi iš pasaulio. Kol jos nebuvo motinos ir gyvulių patelės nustojo rūpintis savo vaikais.
Deivės pykčiui atlėgus ji grįžo, ir motinos vėl rūpintis savo vaikais. Kitas būdas malšinti jos pyktį buvo deginti žabus. 
Pagal žinomus tekstus galima suprasti, kad Hanahana tarėsi su saulės dievu ir su karo dievu. Tačiau didelė dalis šių tekstų yra nerasta.

Hannahannah nesusijusi su bibline Hannah

Nors Hannahannah skamba panašiai kaip biblinis vardas Hannah (Hannah buvo pranašo Samuelio motina), kaip kanaanitų deivės Anatos (Anat) bei krikščioniškosios šv. Onos (Saint Anne) vardai, tačiau tai tėra sutapimas. 
Vardas hebr. ‏Hannah‏‎ yra visai kitos, semitiškos kilmės.
Žiūrovas

Žiūrovai, auditorija – žmonių grupė, kuri stebi tam tikrus meno, sporto, literatūros ar kitus pasirodymus, renginius (tai gali būti filmai, teatras, koncertai, sporto varžybos, cirkas, vaizdo žaidimai ir pan.). Skirtingi renginiai skirtingai išnaudoja žiūrovus – kai kuriuose renginiuose jie tik stebi veiksmą, kai kur žiūrovai yra aktyvūs renginio dalyviai (vaizdo žaidimų čempionatai, mokslinės studijos). Taip pat žiūrovai gali įvairiai vertinti renginius – dalyvaudami, plodami, kritikuodami ar pateikdami savo nuomonę.
Pagal tam tikras studijas teigiama, kad žiūrovams labiausiai daro įtaką žiniasklaida, o filmų, vaizdo žaidimų, radijo laidas, programinės įrangos kūrėjus veikia žiūrovų atsiliepimai bei pasiūlymai. „Associated Press“ prezidentas Tom Curley apie žiūrovus teigia, kad „tik jie nusprendžia, kokio lygio jų įsitraukimas bus – kokiu būdu, kaip, kada ir kur.“
Jānis Akuraters

Janis Akurateris (latv. Jānis Akuraters, 1876 m. sausio 13 d. Jaunzemiai, Dignajos valsčius – 1937 m. liepos 25 d. Ryga) – Latvijos pedagogas, latvių rašytojas neoromantikas.

Biografija

Gimė Dignajos eigulio šeimoje. Mokėsi Biržų pradžios mokykloje, vėliau Jekabpilio miesto mokykloje. Išlaikęs mokytojo egzaminus dirbo mokytoju Iršoje, Jurmundoje, Rygoje. 1903 m. bandė įstoti į Maskvos universitetą studijuoti medicinos, bet nepavyko, todėl klausėsi rusų literatūros paskaitų. 1904 m. grįžęs į Rygą vertėsi rašymu. 1905 m. revoliucijos pradžioje suimtas, paleistas leido žurnalą „Po saule“ (Pret sauli). 1907 m. vėl suimtas, ištremtas į Pskovą, bet per Suomiją ir Švediją pabėgo į Norvegiją. 1908 m. grįžo į Latviją. 1PK|Pirmojo pasaulinio karo metais kovojo latvių šaulių pulke, dalyvavo Jelgavos operacijoje. 1918 m. išrinktas Nacionalinės tarybos nariu. Įkūrus nepriklausomą Latvijos valstybę dirbo meno departamento direktoriumi, Latvijos Radiofono direktoriumi.

Kūryba

Eilėraščiams (rinkinys „Žvaigždėta naktis“ (Zvaigžnu nakts 1905 m.), „Šiaurėje“ (Ziemeļos, 1906 m.) būdingas pakilumas, romantinis maksimalizmas. Apysakose „Samdinio bernioko vasara“ (Kalpa zēna vasara 1908 m., lietuvių kalba išleista 1933 m. ir 1972 m.), „Deganti sala“ (Degošā sala, 1912 m.), liet. 1938 m.) impresionistiškai vaizduojama kaimo gamta, jaunų žmonių svajonės ir meilės išgyvenimai.
1921 m. išleido romaną „Peteris Danga“, 1925 m. – jo tęsinį „Ugningi žiedai“ (Ugunīgie ziedi). Išleido apsakymų rinkinį „Eroto gentis“ (Erosa cilts 1923 m.), parašė romantines dramas „Imantos prisikėlimas“ (Imantas attgšamcelšanas 1907 m.), „Saulės žiedas“ (Saules gredzens 1910 m., istorines tragedijas „Kaupas, lyvių viršaitis“ (Kaupo, līvu virsaitis 1913 m.), „Viesturas“ (Viesturs, 1920 m.) Į lietuvių kalbą išversta jo apysaka „Žmogus“ („Cilvēks“, 1907 m.) Į latvių kalbą išvertė lietuvių liaudies dainų, paskelbė straipsnių apie Lietuvą.
Mizantropija

Mizantropija (gr. μίσος 'neapykanta' + άνθρωπος 'žmogus') – neapykanta arba nepasitikėjimas žmonėmis, jų vengimas, šalinimasis. Žmogus, nepasitikintis arba nekenčiantis žmonijos, vadinamas mizantropu. Mizantropijos kilmę, fizinę, socialinę bei kultūrinę raidą nagrinėja mizantropologija. Tai gali būti laikoma rūšizmu arba diskriminacija, nukreipta prieš tam tikrą rūšį (žmonių).
Mizantropija nebūtinai reiškia nehumanišką, asocialų ar sociopatišką požiūrį ar elgesį.

Mizantropijos pasireiškimo formos

Nors ir laikosi neigiamos pozicijos žmonijos atžvilgiu, mizantropai paprastai palaiko normalius santykius su kai kuriais atskirais asmenimis. Mizantropija gali būti paskatinta socialinės izoliacijos (individo buvimo atskirai nuo bendruomenės) arba alienacijos (individo nepriėmimo į bendruomenę). Mizantropas paprastai yra įtarus, žmonėmis nusivylęs, pesimistiškas, uždaras žmogus, save psichologiškai atskiriantis nuo žmonių daugumos. Jam įprasta žmonių veikla, interesai, poelgiai gali atrodyti kupini tuštybės, primityvūs.
Intensyvi atvira mizantropija yra palyginus reta, nors jos išraiška paplitusi satyros ir komedijos žanruose. Daug dažniau pasitaiko paslėpta, subtili mizantropijos raiška, ypatingai siekiant parodyti žmonių/žmonijos trūkumus. Kraštutiniais atvejais, mizantropai gali atsiskirti nuo visuomenės, tapdami atsiskyrėliais arba beveik absoliučiais namisėdomis.
Taškentas

Istorija

Oazė, kurioje vėliau įsikūrė miestas, nuo seno buvo žinoma kaip Čiačas (uzb. Chоch). Čia V–III a. pr. m. e. klestėjo prekybinis sogdų miestas valstybė. Vėliau teritoriją kontroliavo šiauriniai klajokliai kangdžiu. Pats miestas minimas nuo VII a., nors manoma, kad buvo įkurtas jau I a. pr. m. e. Kinų šaltiniuose jis buvo vadinamas Džeši (kin. 赭時, pinyin: Zhěshí).
VIII amžiuje miestą užėmė arabai (Omejadai). Netrukus mieste įsitvirtino Samanidai, kurie 819 m. įkūrė atskirą emyratą (vieną keturių ankstyvųjų Samanidų emyratų), kuris vėliau įjungtas į Samanidų imperiją. Samanidai jį vadino Binkath, o arabai naudojo pavadinimą Al-Šaš. XI a. regione įsitvirtinę tiurkai Karachanidai pamažu tiurkizavo miesto pavadinimą: iš Čiačkando (kand sogdų kalba reiškia "miestas") jis pamažu virto į Taškentą (tai reiškia "akmenų miestas").
1214 m. miestą užgrobė Chorezmšachai, 1219 m. – Čingischanas. Nuo XIV a. jį valdė Timūras (Tamerlanas), kurio metu miestas atsigavo. Vėliau miestą valdė Šeibanidai, nuo 1809 m. – Kokando chanatas. 1865 m. Taškentą užėmė Rusija, 1930 m. jis tapo Uzbekijos TSR sostine (pakeitė iki tol sostine buvusį Samarkandą). 1966 m. miestas patyrė didelį žemės drebėjimą. 1991 m. tapo nepriklausomos Uzbekijos sostine.
FC Prut Leova

Istorija

Klubas įkurtas 1992 m. Constructorul pavadinimu. Dalyvavo eilto diviziono kovose, bet jame neįsitvirtino.
1999 m. pervadintas į Prut.
Henrikas Girčys

Biografija

1980 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
UAB „Kinivarpa“ komercijos direktorius.
Partijos Lietuvos krikščionys demokratai, Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Šilalės rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Onutė, vaikai Jurgita, Edita.
Aldutė Baranauskienė

Biografija

Alytaus rajono savivaldybės Ryliškių viešosios bibliotekos vyr. bibliotekininkė.
1993 m. Tėvynės sąjungos, 2002 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai narė. 1995–1997 m. ir 1997–2000 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narė. Sutuoktinis Vytautas, vaikai Jurgita, Rimvydas.
Korenizacija

Politikos pradžia

Nacionalinę politiką bolševikų partija suformulavo dar 1913 m., 4 m. iki ateidami į valdžią.
V. Leninas pasiuntė J. Staliną, kuris pats buvo etninės mažumos atstovas, į Vieną, kuri tuo metu buvo etniškai labai margas miestas. Stalino idėjos buvo aprašytos straipsnyje „Marksizmas ir nacionalinis klausimas“ (1913 m.) Vėliau Stalinas ir buvo tas, kuris pabaigė korenizaciją ir atnaujino rusifikaciją.
Pradėta prižiūrint Leninui korenizacijos politika buvo kurta kad patrauktų daugelį buvusios Rusijos imperijos gyventojų nerusų ir internacionalizuotų komunistų judėjimą. Korenizacijos politika skatino TSRS piliečius mokytis savo tautybės kalbą, įgyti ja raštingumą ir išsilavinimą. Valstybiniai dokumentai buvo verčiami į etnines kalbas, etninis elitas buvo keliamas į regionines tarybas. Tuo metu nacionalinėse autonomijose netgi egzistavo atskiras tarybų tipas – nacionalinės tarybos. Pvz., Ukrainoje 3-iojo dešimtmečio pabaigoje egzistavo nacionalinės tarybos rusams ir estams.
Korenizacija veikė ir tokiose srityse kaip švietimas, sveikatos apsauga, kultūra. Ši politika turėjo bent iš dalies atitaisyti daugiametės rusifikacijos Rusijos imperijos laikais įtaką. Tikriausiai ši politika padėjo TSRS vyriausybei išplėsti savo įtaką daugeliui etninių mažumų.
3-iąjį dešimtmetį TSRS visuomenė nebuvo norimai socialistinė. Egzistavo priešiškumas rusams ir rusų priešiškumas kitoms tautybėms. Egzistavo ir nesutarimai tarp kitų tautybių žmonių.
Gegužės 12

Vardadieniai

Achilas – Nerėjas – Vaidutis – Vilgailė – Nerėjas – Nerys – Nerijus
Volžskas

Istorija

1940 m. Lopatino gyvenvietei gavus miesto teises, pavadinta Volžsku.
Veisvaseris

Istorija

Miestas, šaltiniuose minimas nuo 1552 m., yra istorinėse sorbų žemėse. XIX a. tapo svarbiu stiklo pramonės centru. 1935 m. Veisvaseriui suteiktos miesto teisės. VDR laikais miestas garsėjo ledo ritulio klubu „Eissport Weißwasser“, daug kartų laimėjusiu šalies čempionatą.
Paežerių dvaras (Šiauliai)

Istorija

Iki XIX a. valda buvo Nagurskių Dirvonėnų dvaro palivarku, savarankišku dvaru tapo tik XIX a., kai atiteko Zigmantui Nagurskiui. Šis 1910 m. šalia Nelindos ežero ir pastatė išlikusius eklektinius dvaro rūmus pagal Kačkovskio projektą.
Parkas 1900–1905 m. sukurtas pagal garsaus to meto Lietuvos pomologo Zaleskio projektą. Parkas paežerėje užėmė 500 m ilgio ir 300 m pločio sklypą. Į jį Zaleskis buvo įkomponavęs ir prieš tai čia augusį parką bei sodą.
Tarybiniais metais dvare buvo Pavenčių cukraus fabriko poilsio bazė, poilsio kambariai.
Dabar vasaros metu dvare vyksta jaunimo stovyklos. Šalia dvaro prie ežero įrengtos maudyklės.
Rimvydas Žiemys

Biografija

1988 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius elektrikas.
2018 m. baigė Marijampolės kolegiją, specialybė – socialinis darbas.
AB „Lietuvos energija“ filialo Alytaus elektros tinklai Marijampolės elektros tinklų skyriaus viršininkas, 2002–2010 m. AB „Rytų skirstomieji tinklai“ Alytaus regiono Marijampolės skyriaus viršininkas.
Nuo 2011 m. Didvyžių socialinės globos namų direktorius.
Tėvynės sąjungos Vilkaviškio skyriaus narys, 1997–2013 m. Vilkaviškio skyriaus pirmininkas.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
2006–2007 m. Vilkaviškio Rotary klubo prezidentas.
Nuo 2013 metų groja Kybartų kultūros centro Virbalio kultūros namų kapeloje „Pliumpa“.
Clarence Hill

Biografija

1976 m. Hill atstovavo Bermudą 1976 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Burtų keliu Hill praleido pirmą etapą, o antrame nokautavo Irano atstovą Parviz Badpa. Ketvirtfinalyje triuškinamu rezultatu 5-0 nugalėjo belgą Rudy Gauwe, bet pusfinalyje pralaimėjo rumunui Mircea Șimon. Pasiekęs pusfinalį Hill užsitikrino bronzos medalį ir tapo pirmuoju šalies olimpiniu medalininku.
Nuo 1980 m. Hill varžėsi bokso profesionalų lygoje.
Briaras

Išvaizda

Patino aukštis ties gogu 62-68 cm, patelės 56-64 cm.

Kailis

Kailio plaukai ilgi, banguoti, pavilnė reta. Šuo vienspalvis, kailio spalvų gali būti įvairių, išskyrus baltą ir kaštoninę. Dažniausiai pasitaiko juodi ir rudi briarai.
Kailio priežiūrai reikia skirti daug laiko ir jauną šunį nuo mažumės pratinti prie priežiūros ritualo. Kas savaitę jį reikia šukuoti. Retkarčiais iškarpomi plaukai iš ausų, tarpupirščių. Po kiekvieno pasivaikščiojimo iš kailio pašalinamos prikibusios šakelės, kibiai ir kiti svetimkūniai.
Po šėrimo būtina valyti barzdą. Kartais reikia šiek tiek patrumpinti plaukus ant kaktos, kad jie šuniui netrukdytų matyti.

Sveikata

Tvirta briaro išvaizda gali klaidinti – gana dažnai tarp jų, ypač patelių, būna jautrių individų.
Kai kurių linijų briarai serga inkstų ligomis. Briarams, kaip ir kitiems šunims, vyresniame amžiuje prasideda sąnarių ligos.

Charakteris

Nuovokus, sumanus, budrus, šiek tiek užsispyręs šuo. Netinka laikyti būdoje, labai nemėgsta erzinimo. Tinkamai išauklėtas briaras puikiai sutaria su kambariniais gyvūnėliais, bet kitų šunų nemėgsta. Svetimų žmonių atžvilgiu jis santūrus ir nepatiklus.

Dresūra

Dresūrai turėtų vadovauti treneris, turintis patirties dirbti su ta veisle. Briarai mėgsta visas sporto rūšis. Aktyviems, gamtą mylintiems žmonėms briaras yra nenuilstantis ir ištikimas palydovas, turintis natūralų sarginio ir apsaugos šuns instiktą.
Briarą reikia auklėti nuosekliai, kantriai ir kartu griežtai. Į prievartą šie gyvūnai reaguoja sutrikusia arba užsispyrusia elgsena. Netinkamai prižiūrimas šuo gali tapti bailiu ir net agresyviu.
Pasaulio gamtos chartija

Pasaulio gamtos chartija yra 1982 metų spalį Jungtinių Tautų Generalinėje Asamblėjoje priimtas dokumentas, nurodantis aplinkos apsaugos principus, kuriais reikia remtis vykdant bet kokią aplinkai poveikį darančią veiklą. Dokumentas susideda iš trijų skyrių ir yra valstybes teisiškai neįpareigojančio pobūdžio.
Chartijos turinys išsiskiria savo ekologine pakraipa, jame gamtos apsauga įvardinama kaip tikslas pats savaime, o ne kaip priemonė siekti žmonijos gerovės. Pirmame skyriuje kviečiama saugoti gamtą, visas gyvybės rūšis, skirti ypatingą dėmesį unikalioms ekosistemoms, nykstančioms rūšims. Antrajame skyriuje kalbama apie būtinybę atsižvelgti į gamtos išsaugojimą valstybėms vystantis ekonomiškai, įvardinamos darniojo vystymosi taisyklės. Paskutinis trečiasis skyrius mini aplinkos tyrimų svarbą, poveikio aplinkai vertinimų būtinybę, leidimą visuomenei išsakyti savo nuomonę dėl aplinkos išsaugojimo. Jame taip pat raginama valstybes aktyviau bendradarbiauti, kurti ir taikyti tarptautines aplinkosaugos normas.
FC Utrecht

Istorija

1938 m. rugpjūtį Utrechto klubas nugalėjo Olandijoje viešėjusią Klaipėdos rinktinę 3:1.
Stasys Navardauskas

Biografija

1974 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius chemikas – technologas.
1996 m. AB „Kvėdarnos agroservisas“ direktorius, 2001 m. UAB „Kvėdarsta“ direktorius.
1995 m. Lietuvos centro sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Šilalės rajono skyriaus narys.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. (Šilališkių koalicija) Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Stefanija, vaikai Gintas Navardauskas, Darius, Tomas.
Arzamasas

Istorija

Arzamasas įkurtas 1578 m. Miesto teisės suteiktos 1719 m. 1802–1862 m. veikė Arzamaso tapybos mokykla.
Dedovskas

Istorija

Dedovskas ėmė kurtis 1913 m. pastačius audimo ir verpimo manufaktūrą. 1940 m. sujungus keletą gyvenviečių, sudarytas Dedovsko miestas.
Užčiaušiai

Aplinkinės gyvenvietės

KURŠĖNAI – 12 km 
 DaubakiškiaiŠIAULIAI – 22 km
Gilvyčiai – 1 km
Šemetiškiai – 2 km
Seismografas

Seismografas (gr. seismos 'žemės drebėjimas + gr. grapho 'rašau') – prietaisas, registruojantis seisminių bangų virpesius žemės paviršiuje.
Pagrindinės dalys – seismometras (priima seisminį signalą) ir registratorius. Seismografo svarelis sujungtas su korpusu tampria spyruoklių arba svyruoklių sistema. Svarelio savuosius virpesius gesina slopintuvas. Korpuso virpesių mechaninė energija paverčiama elektriniu signalu, kuris sustiprinamas filtre stiprintuve, o jį užrašo registratorius. Naudojami mechaniniai, fotografiniai, magnetiniai registratoriai. Gautos kreivės vadinamos seismogramomis. Signalai gali būti registruojami ir skaitmeniškai.
Pietinių ir šiaurinių dinastijų laikotarpis

Bendri laikotarpio bruožai

Nors šiaurėje valdė ne kinai, jie perėmė nemažai kinų kultūros elementų. Taip pat buvo asimiliuojamos pietuose gyvenusios nekinų tautos.
Geografinių salygų skirtumai lėmė, kad Šiaurėje stiprėjo kavalerija, o Pietuose – karo laivynas. Kadangi kavalerijai buvo sunku kovoti Pietuose, o žirgų stokojantiems Pietums – Šiaurėje, abi Kinijos dalys tarpusavio santykiuose daugiau mažiau išlaikė pusiausvyrą.
Tobulėjo technika: išrastas parakas (tuo metu naudotas tik fejerverkams), karutis. Padaryta atradimų medicinoje, astronomijoje, kartografijoje.
Sparčiai plito ir populiarėjo budizmas.

Šiaurinės dinastijos

Šiaurinėms dinastijoms (北朝, pinyin: běi cháo) priskiriamos Šiaurės Vei (Wei, 386–534 m.), Rytų Vei (534–550 m.) bei Vakarų Vei (535–556 m.), Šiaurės Či (Qi, 551–577 m.) bei Šiaurės Džou (557–581 m.).
Šachtų Kamenskas

Istorija

Įkurtas 1671 m.
Vilius Petrauskas

Biografija

Ukmergės rajono Jasiuliškių pensionato direktorius.
1994–1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Ukmergės rajono skyriaus narys. Nuo 1999 m. Lietuvos valstiečių partijos narys.
1995–1997 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys LSDP sąraše.
Viktoras Burokevičius

Viktoras Burokevičius (1898 m. rugsėjo 24 d. Jakiškiuose, Pajevonio valsčius – 1923 m. sausio 15 d. Klaipėdoje) – Lietuvos kariuomenės karininkas.

Biografija

1919 m. įstojo savanoriu į Lietuvos kariuomenės artilerijos pulką, dalyvavo nepriklausomybės kovose su Raudonąja armija ir Lenkijos kariuomenės daliniais ties Žiežmariais, Augustavu ir kitur. 1919 m. gruodžio mėn. baigė Kauno karo mokyklą. Nuo 1920 m. gruodžio mėn. Aštuntojo pėstininkų pulko kuopos vadas, leitenantas.
1923 m. sausio 15 d. per Klaipėdos sukilimą su kuopa prasiveržė per visą miestą iki prancūzų komisaro prefektūros. Čia buvo nukautas. Nors jis žuvo, prefektūra buvo užimta, prancūzai pasidavė . Palaidotas Kėdainių miesto Dotnuvos g. kapinėse .
MAS 1873 revolveris

Istorija

1870 m. Prancūzijos-Prūsijos karas aiškiai parodė šiuolaikinės įrangos poreikį kare. Senos karinės tradicijos ir kovinė dvasia gali būti įveikti geresnio apmokymo, šaulių ginklų ir artilerijos. Pasibaigus karui ir Vokietija, ir Prancūzija toliau gerino savo karines technologijas. Tačiau nei viena pusės nebuvo įsitikinusi pistoletų svarba karininkams. Karininkų statuso ženklu mūšio lauke buvo kardai, nors kaip ginklas buvo menkaverčiai. Karininko simboliu ėmus tapti pistoletui, daug karininkų buvo linkę privačiai pirkti mažesnius ir patogesnius pistoletus negu didelius standartinius armijos revolverius.
Šie prancūziški revolveriai pradėjo tarnybą Prancūzijos armijoje XIX a. antroje pusėje, buvo naudojami Prancūzijos kolonijose visame pasaulyje. Daug jų buvo naudoti Pirmajame pasauliniame kare, kai Europos armijos suprato, kokie svarbūs pistoletai apkasų kare. Šamelo-Delvinio revolveriai baigė savo tarnybą Antrojo pasaulinio karo metais kaip policijos pistoletai.

Aprašas

Šamelo-Delvinio 11 mm 1873 m. modelio revolverį Prancūzijos kariuomenė priėmė kaip tarnybinį revolverį puskarininkiams. O 1874 m. modelio revolveriai buvo skirti karininkams.
1873 m. modelio revolverio apdaila buvo metalinio blizgesio, o 1874 m. modelio revolverių paviršius buvo melsvintas. Be to, karininkiško modelio revolverių būgnai buvo su grioveliais.
Šie revolveriai buvo pirmieji Prancūzijos armijos revolveriai, naudoję centrinio dūžio šovinius. Jų rėmai buvo tvirti, būgnai atverčiami į šoną, mechanizmas dvigubo veikimo. Revolveriai buvo tokie populiarūs, kad juos priėmė ir Belgijos, Nyderlandų, Italijos ir Šveicarijos armijos.
Šie revolveriai naudojo 11×17,8 mm R šovinius. Prancūziški šoviniai realiai buvo 0,47 mm didesni, nei to paties kalibro vokiški šoviniai. Prancūziški revolveriai galėjo šaudyti vokiškais šoviniais, o vokiški prancūziškais šaudyti negalėjo. Smaili revolverio kulka svėrė 11 g. Tūtelės ilgis buvo 17,8 mm, t. y., tūtelė buvo gana trumpa. Šių šovinių pakartotinis užtaisymas reikalavo kantrybės dėl tūtelių trumpumo. Pagal karinius techninius reikalavimus šoviniai turėjo būti užtaisyti dūminiu paraku. XX a. pradžioje šoviniai buvo užtaisomi lengvu bedūmiu paraku. Standartinis žiotinis greitis buvo apie 168 m/s.
Kryptukas buvo rutuliuko pavidalo, o drūtgalio taikiklio dalis turėjo V pavidalo išpjovą. Dėl dvigubo veikimo mechanizmo stangrumo spaudžiant nuleistuką buvo sunku išlaikyti revolverį, nutaikyti į taikinį. Bet už tai nebuvo pavojaus iššauti netyčia nuspaudus nuleistuką.
Revolverį išardyti ir valyti buvo lengva, nes būgno ašis kartu buvo ir atsuktuvas bei universalus įrankis. Vidinės dalys buvo tiksliai pagamintos ir su gera apdaila.

Šalys naudotojos

1873 m. modelis Prancūzijoje buvo naudojamas armijoje, laivyne, žandarmerijoje ir policijoje iki 1962 m. Juos taip pat naudojo Prancūzijos bankas, Prancūzijos vidinės pajėgos (pranc. Forces Françaises de l'Intérieur) ir Nacionalinė miškų valdyba (pranc. Office national des forêts).