google/wiki40b huggingface dataset:
Nyderlandų mokykla (muzika)

Nyderlandų mokykla, kitaip vadinama Franko-flamandų mokykla (franko-nyderlandų mokykla, prancūzų-flamandų mokykla) – renesanso epochos polifoninės muzikos mokykla, vienijusi grupę kompozitorių, kurių dauguma buvo kilę iš Heno, Brabanto pietų regiono, Šiaurės Prancūzijos ir aplinkinių artimų regionų. Nyderlandų mokykla klestėjo ir buvo pirmaujanti Europoje apie 1400−1600 metų laikotarpyje. Jos kompozitoriai dirbo Vokietijos, Italijos ir Prancūzijos valstybių valdovų dvaruose ir dominavo Europos muzikinėje kultūroje iki XVI a. pabaigos, kada įtaka pradėjo dalintis su iškilusiomis Italijos polifoninės muzikos mokyklomis. 
Tradiciškai išskiriami trys reikšmingiausi mokyklos atstovai: Gijomas Diufai (ankstyvoji fazė), Žoskenas Deprė (vidurinė) ir Orlandas Lasas (vėlyvoji fazė). Kitais žymiais mokyklos atstovais įvardijami Johanesas Okehemas, Jakobas Obrechtas, Žilis Benšua ir kt. Tik nedaugelis kompozitorių išties buvo prancūzais ir dar mažiau jų buvo kilę iš regiono, kuris dabar žinomas Nyderlandais.
Mokyklos pavadinimas vienareikšmiškai nėra nusistovėjęs. Vakarų Europos ir anglosaksiškų šalių literatūroje labiau vartojamas franko-flamandų mokyklos, Lietuvoje, Rusijoje – Nyderlandų mokyklos terminas. Mokyklos kompozitoriai skirstomi kartomis arba mokyklos vystymasis – periodais. Šie skirstymai irgi nenusistovėję. Grupei kompozitorių suteikiamas atskiros Burgundijos mokyklos pavadinimas, nes jie dirbo Burgundijos hercogo dvare. Vėlesni kompozitoriai gali būti išskirti į flamandų mokyklą. Tarp Nyderlandų mokyklos pasiekimų yra polifoninės kūrinio struktūros ištobulinimas suteikiant jos partijoms lygų reikšmingumą. Ir, pradedant nuo Žoskeno Deprė, šiam tikslui pasiekti buvo pradėtos naudoti imitacijos (kuomet viena partija imituoja kitos partijos melodijinį judesį). Pagrindinę Nyderlandų mokyklos kompozitorių kūrybos dalį sudaro mišios ir motetai. Dirbdami užsienio valdovų dvaruose kompozitoriai taip pat paliko daug kūrinių ir dainų tų kraštų kalbomis – madrigalų, vilanelų, lydų, šansonų.
Kinijos minkštašarvis vėžlys

Išvaizda, biologija

Užauga iki 30 cm. Kojų pirštai sujungti plaukiojamąja plėve. Gyvena įvairiuose upėse, ežeruose ir kituose gėlo vandens telkiniuose.
Maitinasi naktį. Medžioja įvairius bestuburius, žuvis, varliagyvius, graužikų jauniklius.
Patelė deda nuo 17 iki 28 kiaušinių du ar keturis kartus per metus.

Santykis su žmonėm

Iš Kinijos minkštašarvio vėžlio verdama vėžlių sriuba. Kinijoje maistui auginamas vėžlių fermose.
Europoje vėžlys auginamas kaip naminis gyvūnas.

Paplitimas

Kinijos minkštašarvis vėžlys aptinkamas Kinijoje (įskaitant Mandžiūriją ir Taivaną), Korėjoje, Vietname, Japonijoje ir pietryčių Rusijoje.
Taip pat įvežtas į Malaiziją, Singapūrą, Tailandą, Timorą, Bataneso salas, Guamą, kai kurias Havajų salas.
Vikėnai

Istorija

Šio kaimo žemės XVI–XVII a., kaip manoma, priklausė Stirnių dvarui, nuo XVIII a. pradžios – Stirnių jėzuitams. Minimas 1683 m. Molėtų bažnyčios metrikų knygoje Nr. 1 (p. 4).
Kalpa

Kalpa (iš sanskrito: „tvarka“, „dėsnis“) – pagal hinduizmo kosmologiją yra Brahmos „para“, arba 24 000 „dieviškųjų“ metų, kurie atitinka 8 640 000 000 „žmonių“ metus (tūkstantis žmogaus metų prilyginami vienai dievo dienai).
Pirmoji kalpos dalis (4 320 000 000 „žmogaus“ metų) dalinama į 1000 mahajugų (žr. Juga) arba į 14 manvantarų („Manu periodų“) ie sudaro vieną Brahmos „dieną“. Šią kalpos pusę dažnai vadina tiesiog kalpa. Kalpos laikotarpio viduryje įvyksta materialinio pasaulio ir dievų bendrijos sunaikinimas (pralaja), o po to ateina Brahmos „naktis“ – antroji kalpos pusė. Pasibaigus jai, seka naujas kūrimo aktas, ir prasideda nauja kalpa.
Pagal tą pačią kosmologinę chronologiją, Brahma gyvena 100 metų. Kai šie šimtas metų prabėga, įvyksta didysis sunaikinimas (mahapralaja): žūsta kosmosas ir pagrindiniai dievai, viešpatauja chaosas. Tačiau, praėjus tam pačiam laikui, kaip ir Brahmos gyvenimo trukmė, t. y. jo 100-ui metų, chaosas palaipsniui įgauna tvarką (plg. su chaoso teorija fizikoje), ir užgimsta naujasis Brahma. Prasideda naujas kalpų ciklas. Laikoma, jog dabartinis Brahma gyvena savo 51-uosius metus.
Ramonai (Lenkija)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 94 žmonės, iš kurių 31 lenkas ir 63 lietuviai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Parapija

Parapija (gr. παρоικια 'rajonas') – pirminis organizacinis religinės bendruomenės vienetas, padalinys.
Parapiją administruoja vyskupo skiriamas klebonas, jam padeda vikaras. Parapija priklauso aukštesniama organizaciniam dariniui – dekanatui.
Kaip tikinčiųjų bendruomenė parapija yra svarbi ne tik religinės bendruomenės gyvenime, bet ir vaidina didelę reikšmę vietos miesteliuose, kaimuose: dažnai aktyvūs parapijiečiai yra atitinkamos bendruomenės aktyvistai ir pilietinės visuomenės provincijoje atrama.
Parapijiečiai dažnai veiklą kartu organizuoja su seniūnija, vietinėmis organizacijomis, kariuomenės atstovais ir kt.
Algirdas Nagelė

Biografija

1957 m. baigė Vilniaus universitetą. 1968 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas.
Nuo 1957 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1975 m. docentas. 1970–1976 m. Vilniaus universiteto Skaičiavimo centro mokslinis vadovas, 1976–1981 m. Matematinės analizės katedros vedėjas, 1981–1986 m. Matematikos fakulteto prodekanas.
Pagrindinė mokslinio darbo sritis – kompleksinio kintamojo funkcijų teorija.
Palaidotas Kairėnų kapinėse.
Galadusys

Geografija

Ištįsęs šiaurės-pietų kryptimi 10,7 km, didžiausias plotis siekia 1,5 km. Pietinė dalis platesnė už šiaurinę. Kranto linija, kurios ilgis 28,5 km (be salų krantų ilgio), labai vingiuota, ypač vakaruose. Krantai statūs, aukšti. Ežere yra 8 salos, kurių bendras plotas 10,74 ha (Lietuvoje 3 salos – 3,6 ha, 1,2 ha ir 0,06 ha; Lenkijoje 5 salos – 3,6 ha, 1,47 ha, 0,57 ha, 0,16 ha ir 0,08 ha). Lietuvoje pakrantėse daugiausia auga miškeliai, plyti pievos, Lenkijoje pakrantėse – dirbami laukai. Įteka 3 upeliai, išteka Alna.
Prie Galadusio esantys kaimai: Galiniai, Ūdininkai, Beviršiai, Tarnauka (Lietuva), Burbiškės, Radžiūčiai, Žagariai, Dusnyčia, Jonaraistis, Krasnagrūda (Lenkija). Lenkijoje prie ežero ir netoli jo veikia 13 kaimo turizmo sodybų. Ežeras, ypač pietinė jo dalis, vietinių gyventojų neretai vadinamas moterišku vardu Galadusė arba Dusia. Šalia esantys du ežeriukai Dusalis ir Dusaitis yra vadinami Galadusės vaikais.

Pramogos

Prie Galadusio kasmet birželio mėnesio pirmą savaitgalį vyksta tradicinė Lazdijų rajono ir Seinų apskrities šventė „Pasienio fiesta“, kurios programoje yra ir žvejų varžybos ežere.
Birželio paskutinį sekmadienį Burbiškių kaime (Lenkijos pusėje) vyksta lietuviškų ansamblių Sąskrydis.

Žvejyba

Galadusio ežere kimba kuojos, raudės, aukšlės, karšiai, unguriai, stintos, lynai, seliavos, yra lydekų, ešerių. Iš visų Lazdijų rajono ežerų sykas kimba tik Galadusyje. Žvejoti galima tik turint leidimą.

Pavadinimas

Vandenvardis Galadusỹs (arba Galãdusis) greičiausiai reiškia „Dusios galas“. Ežeras dar vadinamas Dusia arba Mažąja Dusia. Taip vietos gyventojai paprastai vadina pietinę ežero dalį, o Galadusiu – tik šiaurinę įlanką („galą“). Apie pavadinimo Dusia kilmę žr. Dusia.
Nefritas (liga)

Nefritas (gr. nephros – inkstas), glomerulonefritas – inkstų uždegimas, kurį dažniausiai sukelia stafilokokai, streptokokai, rečiau maliarijos, vidurių arba dėmėtosios šiltinės mikrobai, sutrikus organizmo imuniniams procesams.
Nefritas gali būti ūminis ir lėtinis. Ūminiu gali susirgti jauni žmonės, kurie sveiksta po streptokokų sukeltos anginos, rožės, skarlatinos. Neretai jis prasideda peršalus. Sutrikus kraujo apytakai inkstų kamuolėliuose, sumažėjus filtracijai ir organizme susikaupus vandens ir natrio druskų, ligoniui patinsta veidas, ypač paakiai, kojos. Jam silpna, skauda galvą, kartais ir juosmenį, ligonis dūsta. Pakyla arterinis kraujospūdis, sumažėja paros šlapimo kiekis. Šlapime aptinkama baltymų, kraujo elementų, inkstų ląstelių ir cilindrinių darinių. Ūminio nefrito trukmė – 1–3 mėn.; laiku pradėjus gydyti, ligonis visiškai pasveiksta.
Lėtinis nefritas dažnai išsivysto po neišgydyto ūminio nefrito arba prasideda kaip pirminė liga. Svarbiausi požymiai: hipertonija, kūno patinimai ir šlapimo pokyčiai. Pasitaiko, kad lėtinis nefritas dešimtmečius reiškiasi tik padidėjusiu arteriniu kraujospūdžiu arba nedideliais šlapimo pokyčiais. Kartais išsivysto nefrozinis sindromas. Jeigu lėtinis nefritas greitai progresuoja, po 1–2 m. atsiranda inkstų funkcijos nepakankamumas.
Nefritas gydomas dieta, vaistais, tokiais kaip antibiotikai, kortikosteroidiniai hormonai, imunodepresantai, diuretikai; iš organizmo šalinami infekcijos židiniai. Kai kuriais atvejais transplantuojamas inkstas. Praėjus paūmėjimui, gerai veikia gydymas šilto ir sauso klimato kurorte.
Pirmasis nefritą aprašė R. Braitas 1827 m. (D. Britanija).
Bajoriškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas kalvoje, Liminėlio ežero šiaurės rytų krante. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 40x15 m dydžio, 1 m aukštesniu šiaurės rytų kraštu. Pietinis ir vakarinis šlaitai statūs, 21 m aukščio, šiaurinis šlaitas nuolaidus, 2 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, pietrytinis šlaitas - bulviarūsių duobių. Dabar jis dirvonuoja.

Aplinkiniai piliakalniai

Šikšnių piliakalnis 6 kmGutaučių piliakalnis 5,5 kmDaugailių piliakalnis 2 kmRuklių piliakalnis 4 kmDaugailių II piliakalnis 2 kmNuodėgulių piliakalnis 4 kmNoliškio piliakalnis 5 kmGarnių II piliakalnis 7,5 km
Kubilių piliakalnis 5 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Marussia Motors

Marussia (rus. Маруся) – buvęs Rusijos sportinių automobilių gamintojas. Šis gamintojas pasižymėjo tuo, kad tapo pirmuoju sportinių automobilių gamintoju Rusijoje.
„Marussia Motors“ buvo pirmasis Rusijos aukštos klasės transporto priemonių gamintojas. Ji projektavo, kūrė ir gamino B1 ir B2 sportinius automobilius Rusijoje. Marussia B1 buvo pradėta gaminti 2008 m. gruodžio 16 d. 2010 m. rugsėjo 10 d. „Marussia Motors“ atidarė savo pirmąją parodų salę Maskvoje.
„Marussia“ vadovavo Nikolajus Fomenko. 2010 m. lapkričio 11 d. buvo paskelbta, kad kompanija išpirko dalį Formulės 1 „Virgin Racing“ komandos akcijų. Pagal tai nuo 2011 m. sezono ekipa vadinsis „Marussia Virgin Racing“.
2014 m. balandį kompanijos veikla buvo sustabdyta, tuo tarpu Formulės 1 ekipa tęsė savo lenktyniavimą.

Kėbulas

Marussia B1 ir B2 modeliai turi tą pačią pusiau monolitinę važiuoklę su plieno (spaceframe) kėbulu, uždengtu anglies pluošto plokštėmis – skiriasi tik kėbulo formos.

Variklis

Abu „Marussia“ sportiniai modeliai yra su viduryje montuojamu varikliu, variklis sumontuotas skersai ant galinės ašies.
Anglų kompanija „Cosworth“ tiekia „Marussia“ du skirtingus V6 variklius. Vienas iš jų yra 3,5 litro atmosferinis variklis išvystantis 300 arklio galių, 2,8 litro turbokompresorinis variklis siūlomas dviejų variantų – 360 arba 420 arklio galių. 420 arklio galių variklis leidžia „Marussia“ automobiliui pasiekti maksimalų 250 km/h greitį ir pagreitį nuo 0 iki 100 km/h per 3,8 sekundes.

Transmisija

B1 ir B2 automobiliuose naudojama šešių greičių automatinė pavarų dėžė. Šešių greičių mechaninė pavarų dėžė yra kuriama.

Saugumas ir patikimumas

Jėgą sugeriantis kėbulas yra iš trijų Space Frame rėmo dalių, ši konstrukcija yra iš plieno vamzdžių ir įvairių skyrių. Priekinė ir galinė konstrukcijos sujungtos su centrine. Susidūrimo metu rėmas sugeria energiją deformuodamasis. B1 ir В2 automobiliai praėjo Rusijos saugumo bandymus ir gavo jų sertifikatus.

B1

Pirmasis rusiškas sportinis automobilis ir pirmasis automobilis pagamintas „Marussia Motors“. Turi viduryje išdėstytą variklį ir galinius varomuosius ratus. „Marussia“ paskelbė, kad pagamins apribotą (2999 vienetų) kiekį šių automobilių.

B2

B2 pasižymi agresyvesniu ir brutalesniu dizainu. Varikliai tokie patys kaip ir B1. Kaina tokia pati kaip ir B1 – apie 100 000 eurų.

Marussia F2, visureigis

„Marussia“ teigia kad F2 modelis gali būti naudojamas kaip mobilusis valdymo centras, kaip karinė transporto priemonė, arba kaip pagalbos tronsportas. Prototipas buvo parodytas 2010 m. gegužės 12 d..
2011 m. Europos dailiojo čiuožimo čempionatas

Lietuva čempionate

Šiais metais po pertrauko Lietuvai vėl atstovavo Deividas Stagniūnas su nauja partnere Isabella Tobias. Galutinėje įskaitoje pora liko 12 vietoje. Vyrų vienetų varžybų atstovas Saulius Ambrulevičius nesugebėjo įveikti preliminaraus etapo.
Utirikas

Utirikas (marš. Utrōk) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Ratako salų grandinės šiaurėje. Atolas yra tuoj į rytus nuo Takos atolo, artimiausias atolas į pietus – Ailukas, į šiaurę – Bikaras.
Atolas trikampio formos, ilgis 16 km, plotis 10 km. Rifas vakaruose su pertrūkiais, jį sudaro 10 salelių, iš kurių didžiausios – Utiriko (pietrytinis kampas) ir Aono (pietvakarinis kampas). Atolo sausumos plotas 2,43 km², lagūnos plotas 55,73 km².
Atolą 1527 m. pastebėjo Alvaro de Saavedros ekspedicija. Utirikas patyrė radioaktyvią taršą dėl branduolinių bandymų Bikinio atole.
1998 m. Utirike gyveno 409 gyventojai. Jie gyvena Utiriko kaime, šalia kurio yra lėktuvų nusileidimo takas.
Velenė

Istorija

1981–1991 m. miestas buvo pervadintas Titovo Velene jugoslavų komunistų lyderio J. Broz Tito (1890–1982) garbei.
Eigulių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis yra Kauno klinikų rajone (į pietvakarius), upės kranto aukštumos kyšulyje. Iš pietų, vakarų ir šiaurės jį juosia gilios daubos, iš rytų ir pietryčių prieina gretimos aukštumos, nuo kurių piliakalnį skiria apie 50 m ilgio griovys. Aikštelė 70 x 60 m dydžio, nuapvalintais kampais. Jos rytiniame gale supiltas 5–6 m aukščio pylimas.
Aikštelė ir pylimas apardyti per Pirmąjį pasaulinį karą kasant apkasus ir vėlesnių statybų. Joje rasta žiestų puodų, puoštų horizontaliomis lygiagretėmis ir banguotomis linijomis bei įvairiomis įkartomis, šukių, apdegusio molio tinko gabalų, geležinis arbaleto strėlės antgalis.
Manoma, kad ant piliakalnio stovėjo 1379 m. rašytiniuose šaltiniuose minima ir 1382 m. birželio 30 d. per Vokiečių ordino antpuolį sudeginta Eigulių (Egollen) pilis.
Pietinėje piliakalnio dalyje galima atrasti išlikusių, bet vandalų nuniokotų bunkerių, kurių šaunamosios skylės atsuktos į Neries pusę. Gali būti, kad tai buvo ginybinis bunkeris nuo puolimo iš vakarų.

Kapinynas

Kapinynas yra prie dab. Eigulių kapinių, apardytas. 1935 m. ir 1937-1938 m. kasinėjo Kauno kultūros muziejus, tyrimų vadovas Jonas Puzinas. Ištirta IV a. - VII a. 47 nedegintų ir 4 sudegintų mirusiųjų kapai. Nedeginti mirusieji laidoti duobėse, kai kurių duobių dugne aptikta akmenų. Sudeginti laidoti apskritose duobutėse, jų kaulai išrinkti iš laužo arba supilti kartu su degėsiais. Vyrų kapuose rasta geležinių įmovinių kirvių, ietigalių, peilių, segių, žiedų. Moterų kapuose buvo gausiau papuošalų - apgalvių, šaukštinių ir dėželinių antkaklių, lankinių segių, smeigtukų, juostinių storagalių ir įvijinių apyrankių, daug stiklo, emalio ir gintaro karolių, t. p. darbo įrankių (peilių, ylų, verpstukų).
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1954 m. ir 1962 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1989 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai.

Aplinkiniai piliakalniai

Jaučakių piliakalnis 22 km
Bernatonių piliakalnis 8 kmVaidatonių piliakalnis 49 kmLepšiškių piliakalnis 10 kmVirbališkių piliakalnis 12 km
Pyplių piliakalnis 10 kmBudelių piliakalnis 54 kmKauno piliakalnis 5 kmPiliuonos piliakalnis 22 km
Vainatrakio pilis 14 kmVaišvydavos piliakalnis 10 km
Samylų piliakalnis 14 km
Dilgiai

Istorija

XIX a. pab. kaimas stovėjo Medėkšoms priklausiusio Aristavos dvaro žemėse.
Agliutinacinė kalba

Agliutinacinės kalbos (lot. agglutinare – prilipdyti) – kalbos, kuriose žodžiai bei žodžių formos sudaromi prie šaknies jungiant afiksus. Skirstomos pagal tai, kurie afiksai (intarpai, priešdėliai ar priesagos) dažniau dedami prie šaknų.
Agliutinacinių kalbų afiksai lengviau atskiriami nuo šaknų, nei fleksinių kalbų afiksai, jose ir formų kaitybos, ir formų darybos afiksai turi tik vieną apibrėžtą gramatinę reikšmę, pvz., vengrų k. abliatyvas várostól 'iš miesto' ir városoktól 'iš miestų', kur város yra šaknis, -tól - abliatyvo, ir -k- – daugiskaitą žyminti priesaga. Dėl šios priežasties agliutinacinėms kalboms nebūdinga nei afiksų sinonimika, nei homonimija. Vienas būdingų agliutinacinių kalbų požymių – balsių harmonija, arba sinharmonizmas (žodžio afiksų balsių priderinimas prie šaknies balsio). Vidinės fleksijos (balsių ar priebalsių kaitos šaknyje) šios kalbos neturi. Vardažodžiai ir veiksmažodžiai agliutinacinėse kalbose yra sudaryti iš šaknų ir po jų ar prieš jas vienas po kito einančių afiksų, tad dažnai šios rūšies žodžių formos agliutinacinėse kalbose yra gana ilgos.
Agliutinacinėms kalboms nebūdingas supletyvizmas (įvairiašaknės to paties žodžio formos). Pavyzdžiui, asmeniniai įvardžiai jose kaitomi, pridedant tam tikrus afiksus (pvz., estų mina „aš”, minu „manęs”, meie „mes”, minuse „manyje”, meisse „mumyse”).
Agliutinacinėms kalboms priskiriamos Altajaus, Uralo, dravidų, japonų, korėjiečių, bantų, kai kurios indėnų kalbos.
Barbora Mejerytė

Barbora Mejerytė (1898 m. gruodžio 15 d. Vainagiai – 1982 m. sausio 3 d. Kurtuvėnai) – Lietuvos pedagogė, vertėja, kritikė, prozininkė, visuomenės veikėja.
Barzakh

Apie filmą

Filmo režisierius – Mantas Kvedaravičius (g. 1976), Oksfordo universitete įgijęs magistro laipsnį kultūrinės antropologijos srityje, nuo 2006 m. vykdęs tyrimą apie žmonių kankinimus ir dingimus Šiaurės Kaukaze.
Pagrindinė filmo mintis, peržengianti geografines, politines, kultūrines, religines ribas – tai bendražmogiškas skausmas netekus artimo žmogaus, kankinanti nežinia dėl rytojaus. Filme rodomos motinos, žmonos, vaikai, broliai, seserys – tai ne tik Čečėnijos gyventojai. Tai metaforos žmonių, gyvenančių bet kuriame pasaulio krašte ir kenčiančių dėl artimųjų netekties.

Siužetas

Čečėnijos mieste, atsigaunančiame po karo, dingsta žmogus. Gyvenimas teka įprasta vaga, tačiau ieškantieji patenka į pasaulį, kuriame susidūrimai su pranašais ir teisininkais, su kankintojais ir kankiniais, su slaptais kalėjimais ir mitiniais ežerais tampa kasdienybe. Kai dingusieji aplanko sapnuose, sakoma, kad jie grįžta iš Barzakh – tarp gyvųjų ir mirusiųjų pasaulių esančios erdvės.
Algirdas Šalkauskis

Algirdas Šalkauskis (1903 m. spalio 7 d. Šiauliuose – 1979 m. liepos 3 d. Torontas Kanadoje) – inžinierius architektas.
Motiejus Miškinis

Biografija

Brolis rašytojas Antanas Miškinis. 1915 m. įstojo į Maskvos universitetą, bet studijas sutrukdė Pirmasis pasaulinis karas. Nepriklausomybės kovų savanoris. Vėliau dirbo administracinį ir diplomatinį darbą, 1928 m. baigė Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą.
1924–1931 m. dirbo mokytoju Kaune, Marijampolėje, Raseiniuose. 1931–1936 m. moksleivių žurnalo „Šviesos keliai“ redaktorius. 1931–1940 m. dirbo Švietimo ministerijoje. 1941–1943 m. Vilniaus universitete dėstė rusų literatūrą. 1964–1974 m. Juknėnų mokykloje dėstė prancūzų kalbą.
Iki TSRS okupacijos aktyviai reiškėsi kaip literatūros kritikas ir tyrinėtojas. Bendradarbiavo laikraštyje „Literatūros naujienos“, leidiniuose „Darbai ir dienos“, „Pjūvis“. Rašė apie B. Sruogos, F. Kiršos, V. Mykolaičio–Putino, A. Vienuolio kūrybą.
Išvertė L. Tolstojaus (Vaikystė. Paauglio metai. Jaunystė, 1947 m.), N. Gogolio (Raštai, 1953–1954 m. 5 t., t. 4 – su A. Griciumi), L. Leonovo (Rusų miškas, 1956 m.) F. Dostojevskio (Broliai Karamazovai, 2 t. 1960 m.), I. Bunino, M. Gorkio ir kitų rusų rašytojų kūrinių.
Jurgis Radvila

Biografija

Mokėsi kalvinų mokyklose Vilniuje ir Nesvyžiuje. Tarnavo karaliaus Žygimanto Augusto dvare. Nuo 1570 m. studijavo Leipcige. 1574 m. Petras Skarga įkalbėjo jį pereiti į katalikybę. Toliau studijavo Romoje. 1583 m. baigęs filosofijos ir teologijos studijas priėmė kapeliono šventimus, o 1586 m. gavo Šv. Siksto bažnyčios kardinolo kepurę.
1579–1583 m. Vilniaus vyskupas, 1583–1586 m. Stepono Batoro vietininkas Infliantuose. 1589 m. kartu su Krokuvos vaivada Mikalojumi Firlėjumi vedė derybas su Šventosios Romos imperijos imperatoriumi Rudolfu II dėl Abiejų Tautų Respublikos sosto. Nuo 1591 m. Krokuvos vyskupas.
Du kartus dalyvavo konklavoje, kai buvo renkami popiežiai 1591 m. Inocentas IX ir 1592 m. Klemensas VIII.
Rankraščiais lotynų kalba paliko kelionių po Italiją 1575 m. dienoraštį (antrašte Dziennik podróży do Włoch… w 1575 r. išsp. Kwartalnik historyczny, 1935) bei prisiminimus apie Livoniją (antrašte Pamiêtnik kardynała Jerzego Ksiêcia Radziwiłła z lat 1556–1557 išsp. Biblioteka zapomnianych poetów i prozaików polskich XVI–XVII wieku, 2. XII, 1899).
Palaidotas Romos Švenčiausiojo Jėzaus vardo bažnyčioje. 1900 m. jam pastatytas paminklas Vavelio katedroje.
Ona Jablonskytė-Landsbergienė

Biografija

Ona Jablonskytė gimė Dubultuose, Latvijoje, kalbininko Jono Jablonskio ir Konstancijos Sketerytės šeimoje.
1920 m. baigusi Peterburgo moterų medicinos institutą, dirbo fabriko gydytoja, kovojo su choleros epidemija.
Grįžusi į Lietuvą, nuo 1921 m. dirbo Raudonojo Kryžiaus ligoninėje Kaune, vadovavo akių ligų skyriui. 1923-1930 m. dar ir Lietuvos universiteto akių ligų klinikos asistentė.
Nuo 1929 m. Ligonių kasos gydytoja, nuo 1934 m. – akių ligų ambulatorijos vedėja.
1940-1957 m. dirbo Kauno I poliklinikoje.
Daug nuveikė gydydama sergančiuosius trachoma, darė retas akių operacijas.
Antrojo pasaulinio karo metu gelbėjo nuo mirties žydus, slėpė persekiojamus žmones. Išgelbėjo mažeikietę vaikų gydytoją Frumą Gurvičienę, jos dukras Belą ir Etą Gurvičiūtes bei kitus žydų tautybės asmenis. 1992 m. rugsėjo 22 d. po mirties Lietuvos Respublikos apdovanota Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi, o Izraelio Yad Vashem muziejus 1995 m. jai suteikė Pasaulio Tautų Teisuolės vardą.
Vladimiras Lindermanas

Vladimiras Lindermanas, dar žinomas kaip Abelis (rus.  Владимир Линдерман, g. 1956 m. lapkričio 3 d. Rygoje) – rusų publicistas ir Rusijos Nacionalinė bolševikų partijos politinis.

Biografia

2005–2007 m. aktyviai dalyvavo opoziciniame judėjime „Kita Rusija“. Lindermanas buvo kaltinamas dar ir neteisėtai laikęs ginklą ir raginęs nuversti valstybės valdžią.
2009 m. rugsėjo 2 d. Rygos apygardos teismas, kaip apeliacinė instancija, galutinai nusprendė jį išteisinti dėl neteisėto sprogiosios medžiagos laikymo.
2009 m. rugsėjo 27 d. Vladimiras Lindermanas su 200 bendraminčių įkūrė radikalią politinę partiją, kurią 2009 m. sausio 13 d. riaušių prie Latvijos seimo garbei pavadino „Sausio 13-osios judėjimu“.
Irma Baltrušaitienė

Biografija

1976 m. baigė Šiaulių K. Preikšo pedagoginį institutą, įgijo ikimokyklinio auklėjimo pedagogikos ir psichologijos specialybę.
1968–1972 m. Pagėgių internatinės mokyklos pionierių vadovė, 1972–1973 m. užklasinio ir užmokyklinio darbo organizatorė, 1973–1974 m. auklėtoja. 1974–1976 m. Neringos 1-ojo vaikų lopšelio – darželio auklėtoja, 1976–1981 m. Neringos miesto Švietimo skyriaus metodininkė, 1981–1986 m. Neringos Nidos vaikų lopšelio – darželio vedėja. 1986–1988 m. Nidos vaikų lopšelio – darželio auklėtoja. 1990–1996 m. Neringos VĮ „Akantas“ poilsio namų komendantė, 1991–1996 m. PĮ „Irma“ savininkė. 1996–1997 m. ir nuo 2000 m. UAB „Robala“ direktorė. 1997–2000 m. Neringos miesto savivaldybės mero pavaduotoja.
1993 m. Tėvynės sąjungos, 1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2002 m. Liberalų demokratų partijos Neringos skyriaus pirmininkė, 2006 m. Pilietinės demokratijos partijos Neringos skyriaus narė.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Neringos savivaldybės tarybos narė.
Neringos turizmo ir verslo asociacijos prezidentė. Sutuoktinis Romanas, vaikai Jovita, Romanas, Virgilijus.
Kemis

Istorija

Įkurtas 1869 m. karališkuoju dekretu kaip uostas.