google/wiki40b huggingface dataset:
Krymo istorija

Priešistorė

Žmonių gyvenviečių Kryme pėdsakai siekia vidurinįjį akmens amžių. Neandertaliečio palaikai rasti Kiik-Koba urve datuojami kaip 80 000 metų senumo. Vėlyvųjų neandertaliečių pėdsakai taip pat rasti Staroselėje (apie 46 000 metų senumo) ir Buran Kajoje (apie 30 000 metų senumo).
Krymo kalnuose esančiose Buran-Kaja olose (į rytus nuo Simfereropolio) archeologai rado vienus seniausių Homo sapiens palaikų Europoje. Fosilijos yra apie 32 000 metų senumo, pagal artifaktus siejamos su Gravetės kultūra. Per paskutinį ledynmetį kaip ir visa Juodosios jūros pakrantė Krymas buvo svarbi žmonių priebėga, iš kurios pradėjus trauktis ledynams vėl buvo apgyvendinta šiaurės rytų Europa. 
Juodosios jūros tvano hipotezės šalininkai mano, kad Krymas pusiasaliu tapo ne taip seniai, pakilus Juodosios jūros lygiui 6 tūkst. pr.m.e. 
neolito pradžia Kryme siejama ne su žemės ūkiu, o su keramikos atsiradimu, titnago įrankių gamybos technologijos pasikeitimais ir kiaulių domestikacija. Seniausi kultūrinių kviečių įradymai Kryme randami eneolitinėje Ardych-Burun vietovėje ir yra datuojami 4 tūkst.pr.m.e.
III tūkst.pr.m.e. Krymą pasiekė Duobinių kapų kultūra, pagal Kurganų hipotezę atitinkanti vėlyvąją praindoeuropiečių kultūros fazę.

Graikai

Graikai, kurie maždaug tuo metu pasiekė Krymą per Juodąją jūrą, pavadino visą pusiasalį Tauride (gr. Ταυρίς). Tolimoji Tauridė graikų mituose buvo pusiau legendinė šalis, o vietos gyventojus taurus graikai laikė laukiniais piratais. Mitas apie Ifigeniją pasakoja apie Agamemnono dukterį, išgelbėtą deivės Artemidės. Ifigenija buvo nusiųsta į tolimą Tauridę, kur turėjo atnašauti jai aukas. Taurų valdovas Thoas privertė ją aukoti žmonių aukas žudant į pusiasalį užklystančius svetimšalius.
V a. pr. m. e. graikai (ypač jonėnai) pradėjo kurti kolonijas Tauridėje. Svarbiausi jų miestai buvo Chersonesas, Feodosija ir Pantikapėjus. Pastarajam vadovaujant graikų kolonijos sukūrė tarpusavio sąjungą, kuri žinoma kaip Bosforo karalystė. Prasidėjusi Kerčės pusiasalyje, ji ilgainiui išsiplėtė į beveik visą Krymą ir į rytines Azovo jūros pakrantes (Sindiką). Bosforo karalystė V-III a. pr.m.e. palaikė artimus santykius su Atėnais ir nepaisant didelių atstumų nuo Graikijos karalystėje klestėjo heleniška kultūra.

Romos imperija

Po 110 m. pr. m. e. Bosforo karalystė atiteko helenizuotai Ponto karalystei, o šios karalius Mitridatas VI davė ją valdyti savo sūnui. Kuomet Mitridatas 63 m. pr. m. e. pralaimėjo Gnėjui Pompėjui, Krymas tapo jo paskutine priebėga. Tačiau ir čia pralaimėjęs prieš romėnus, jis nusižudė. Taip Bosporo karalystė tapo Romos kliente.
Bosporo karalystė kaip Romos imperijos klientė išgyveno iki pat IV a. vidurio. Kadangi karalystei nuolat grėsė nehelenizuotų skitų ir sarmatų antpuoliai, romėnai nuolat rėmė savo klientę armija ir ginklais. Didžiausias jų karinis postas buvo Charaksas. Tai buvo toliausiai šiaurės rytuose buvęs Romos imperijos avanpostas.
Kazys Burokas

Kazys Burokas (1866 m. Drūlėnai, Kupiškio valsčius – 1934 m. kovo 24 d. ten pat, palaidotas Kupiškyje) – Lietuvos knygnešys.

Biografija

Draudžiamąją lietuvišką spaudą pradėjo platinti apie 1896 m., jos gaudavo iš knygnešio J. Matuzo, vėliau kasmet pats parsiveždavo iš Tilžės po 2-3 vežimus. Didžiausią slėptuvę buvo įrengęs Kupiškio kapinių koplyčioje. Platindavo ir per gretimų apylinkių knygnešius bei smulkiuosius prekiautojus, siųsdavo į Sankt Peterburgą. Žandarai nesusekė, nors jo namuose darė kratų.
Triumfo maršas (filmas)

Turinys

Kapitonas Ašuto – karininkas, įvairiais būdais engiantis naujokus kareivius, provokuojantis juos nusižengti taisyklėmis, o vėliau pats už tai juos baudžiantis. Vienas iš tokių kareivių, Paolo Paseris, nesitaiksto su tokia padėtimi, todėl sulaukia kapitono pripažinimo, tačiau netenka visų draugų tarp kareivių. Ašuto turi problemų su savo žmona Rosana, kuri nėra tokia klusni kaip kareiviai. Įtardamas ją neištikimybe, Ašuto paveda Paseriui šią sekti. Pastarasis susipažįsta su Rosana ir sužino, jog ši iš nuobodulio vagiliauja parduotuvėse bei yra užmezgusi romaną su kitu karininku, kurio nemyli. Paseras pats tampa jos meilužiu, tačiau kapitonui neteikia jokios informacijos. Kuomet Rosana nutraukia romaną su karininku, jis anonimiškai praneša Ašuto apie žmonos neištikimybę. Po konflikto Rosana nusprendžia palikti vyrą, o įpykęs Ašuto surengia naktinį patrulių patikrinimą. Vienas iš kareivių nepasiduoda šio provokacijai atiduoti ginklą patikrinimui ir nušauna kapitoną...
Grenlandijos SIUMUT partija

Istorija

Įkurta 1977 m. liepos 29 d. Kvakortoke, priešinantis Danijos kolonizacinei politikai. 1979 m. pasiekė, kad būtų sudaryta Grenlandijos vyriausybė, rūpinasi gamtosauga, tausojančia plėtra, siekia atviros demokratijos. Pasiekė, kad Grenlandija būtų pripažinta nebranduoline zona. Siekia valstybinės žvejybos ir pramonės kontrolės, didesnės salos autonomijos.
Nuo 1979 m. vadovauja koalicijai. Šalies Ministras pirmininkas buvo Džonatanas Motzfeldtas. 1987 m. landstingo rinkimuose gavo 39,8 % balsų ir 11 vietų, 2002 m. – 10 vietų. 2005 m. rinkimuose laimėjo 30,7 % balsų ir 10 iš 31 vietos Landstinge bei sudarė Hanso Enokseno vyriausybę.
Siumut nuolat turi savo atstovą ir Danijos parlamente.

Struktūra

Kas 3 metai šaukiama generalinė asamblėja renka 13 narių, atstovaujančių visoms bendruomenėms, vykdomąjį komitetą.
Leidžia laikraštį „Siumut“. Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 1986 m.
Dalaso Mavericks

Istorija

1980 m. NBA Visų Žvaigždžių dienos metu buvo nutarta dėl naujos komandos steigimo. „Mavericks“ sumokėjo $12 milijonų stojamąjį mokestį, kad galėtų įsijungti 1980-81 metų sezone. Komandai buvo pasirinktas pavadinimas pagal 1957–1962 m. TV vesterną „Maverick“, nes James Garner vaidino tą personažą ir kartu buvo vienas iš komandos bendrasavininkų. Dick Motta, kuriam vadovaujant Vašingtono „Bullets“ užsimovė čempionų žiedus 1978 m., tapo pirmuoju komandos treneriu.

Šlovės muziejaus nariai

Alex English – vienintelis šio klubo atstovas.
Tasas (sala)

Tasas (gr. Θάσος) – sala Egėjo jūros šiaurėje, priklauso Graikijai, Rytų Makedonijos ir Trakijos periferijai, yra 7 km nuo Trakijos krantų. Plotas – 379 km² (12-a pagal dydį šalies sala).
Sala apskrito pavidalo, kalnuota. Aukščiausia vieta yra viduryje – Ipsarijo kalnas (1205 m). Būdingi subtropiniai krūmynai, rytuose yra pušų giraičių. Plyti vynuogynai, alyvuogių giraitės.
2011 m. Taso saloje gyveno 13 770 žmonių. Pagrindinė gyvenvietė – Tasas (3,1 tūkst.). Verčiamasi daugiausia turizmu. Taip pat vystoma bitininkystė, gaminamas alyvų aliejus, vynas, auginami vaisiai, laikomos avys. Seniau Tase kastas marmuras, cinkas, švinas.
Tase ir Potamijoje veikia archeologijos muziejai, yra Arkangelo Mykolo, Šv. Pantaleimono, Ėmimo į Dangų vienuolynai, senojo Taso liekanos.
Šalčininkų spaustuvė

Šalčininkų spaustuvė – spaustuvė, įkurta 1950 m. Šalčininkuose.

Istorija

Iš pradžių spausdino tik lenkų kalba laikraštis „Ojczyzna Radziecka“, 1951–1953 m. – MTS laikraščius: Eišiškių „Stalino keliu“ (lietuvių ir lenkų k.), Jašiūnų „Stachanovskij trud“ (rusų ir lenkų k.), Šalčininkų „Darbo vėliava“ (lietuvių ir lenkų k.), nuo 1954 m. – rajono laikraštį rusų kalba „Sovetskaja Rodina“, nuo 1958 m. laikraštį „Tarybinė tėvynė“.
1973 m. spaustuvė rekonstruota. Eišiškių rajono administracinį centrą perkėlus į Šalčininkus, prie spaustuvės prijungtas Eišiškių skyrius. Vėliau Šalčininkų spaustuvė prijungta prie Alytaus spaustuvės. Turėjo 4 linotipus, 3 plokščias ir tigelines spaudos magmas. Spausdino trikalbius laikraščius „Lenino priesakai“, „Šalčia“.
1991 m. sausio mėn. Šalčininkų skyrius atsiskyrė nuo Alytaus spaustuvės ir tapo savarankiška poligrafijos įmone – valstybine spaustuvė, vėliau valstybinės leidybinės įmonės „Šalčia“ spaustuvė, o nuo 1994 m. – UAB „Šalčios kraštas“ spaustuvė, spausdino laikraštį Šalčia (lietuvių ir rusų k.), blankus, smulkius spaudinius.
Metafora

Metafora – leksinio stiliaus figūra, tropas, kai, remiantis daiktų panašumu, vieno daikto vardas, savybės priskiriamos kitam. Kiekviena metafora yra tam tikras palyginimas, bet vienanaris – pasakomas tik vienas narys (su kuo lyginama), o kitas narys (kas lyginama) nutylimas. Praleistąjį narį atkuria vaizduotė.
Jonas Dobrovolskas

Biografija

1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1959–1966 m. dirbo Istorijos institute. 1965 m. istorijos mokslų kandidatas. 1966–1982 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1970–1976 m. Lietuvos SSR istorijos katedros vedėjas, nuo 1971 m. docentas. Įvedė ir dėstė Lietuvos istoriografijos specialybės kursą.
Voveraitė

Išvaizda ir savybės

Voveraitės kepurėlė 3–7 arba 10–15 cm skersmens, piltuvėlio formos, rusva–geltona.

Lakšteliai siauri ir aukšti, nuaugtiniai.

Kotas suaugęs su kepurėle, link pagrindo smailėjantis.
Trama gelsva, tampri, malonaus kvapo ir skonio.

Vartojimas ir maistinė vertė

Gali būti vartojamos tiek šviežios tiek ir įvairiai apdorotos: džiovintos, sūdytos, maltos, marinuotos, šaldytos, virtos, keptos.

Ruošiant maistui rekomenduojama labiau susmulkinti, nes voveraitėse daug chitino.

Jauna voveraitė tiamino (vitamino B) turi daugiau nei rudakepuris baravykas, daugelis ūmėdžių, piengrybių.
Askulo mūšis

Mūšis

Mūšis vyko dvi dienas. Kaip buvo įprasta tuo laikotarpiu abi armijos pastatė raitelius sparnuose, o pėstininkus centre. Pyro raitieji sargybiniai buvo rezerve, o jiems vadovavo pats Pyras.
Pirmą dieną Pyro kavalerijai ir drambliams trukdė kalvos ir miškai, bet italų kariai falangose kovėsi gerai. Makedoniečiai sumušė romėnų pirmąjį legioną ir sąjungininkus lotynus kairiajame sparne, bet romėnų trečiasis ir ketvirtasis legionas sumušė tarantiniečius, oskus ir epyriečius centre. Tuo metu daunų pajėgos užpuolė Pyro stovyklą. Jis pasiuntė rezervinę kavaleriją susidoroti su prasiveržimu, o kitus raitelius ir kelis dramblius – išvaryti daunus. Kai šie atsitraukė į aukštą stačią kalvą, Pyras pasiuntė kavaleriją ir dramblius prieš trečiąjį ir ketvirtąjį legioną, kurie atsitraukė į miškus, bet buvo apšaudyti lankininkų, lydėjusių dramblius. Pyras pasiuntė Atamano, samnitų pėstininkus išvyti romėnus iš miško, bet šiems sutrukdė romėnų kavalerija. Sutemus abi pusės atsitraukė, neįgijusios persvaros.
Kitą dieną Pyras pasiuntė lengvuosius pėstininkus užimti sunkiai pasiekiamas kalvas, priversdamas romėnus kautis atviram lauke. Kaip Heraklėjos mūšyje susidūrus legionams ir falangai, drambliai, remiami lengvųjų pėstininkų prasiveržė pro romėnų gretas. Tuo metu buvo panaudoti priešdrambliniai prietaisai, kurie trumpam suveikė, bet Pyro lengvieji pėstininkai daugumą jų sunaikino. Po to drambliai palaužė romėnų pėstininkus. Pyras įsakė pulti karališkajai sargybai, kad užtvertų kelią. Romėnai atsitraukė į savo stovyklą.
Romėnai prarado 6 tūkst. karių, graikai – 3,5 tūkst. Dėl sunkiai pasiektos pergalės atsirado posakis Pyro pergalė.
Zarasų Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė

Istorija

Pirmoji Zarasų sentikių cerkvė pastatyta Baraukoje 1735 m. 1847 m. sugriauta.
Naujoji cerkvė baigta ir pašventinta 1992 m. spalį pagal šimtametes tradicijas Šventosios Mergelės vardu.
Mensaidas Bairaševskis

Mensaidas Bairaševskis (1924 m. sausio 18 d. Sankt Peterburgas – 2015 m. liepos 14 d. Druskininkuose) – Lietuvos totorių visuomenės veikėjas.

Biografija

Gimė Pirmojo pasaulinio karo pabėgėlių iš Lietuvos šeimoje, kurioje augo dar trys vaikai. Mensaidas pasuko vyresniojo brolio Aleksandro – žinomo jūrinės navigacijos specialisto – pėdomis ir tapo ryšininku. Studijavo Charkove ir Gakante, dėstė Leningrado jūreivystės mokykloje. Po Antrojo pasaulinio karo pervažiavo gyventi į Vilnių. Dirbo Ryšių ministerijos eksploatacijos skyriaus viršininku, Telegrafo vyr. dispečeriu, Elektros skaičiavimo centre. Paskutinius metus prieš pensiją darbavosi „Sąjunginėje spaudos” respublikiniame padalinyje. Vėliau apsigyveno Druskininkuose.
M. Bairaševskis padėjo daug pastangų gaivinant totorių kultūrą šalyje. Lietuvos radijuje ilgus metus rengė totoriams skirtas laidas, spaudoje paskelbė daugybę straipsnių šios tautos istorijos ir kultūros klausimais. Jis buvo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo narys, Lietuvos kultūros fondo prezidiumo narys.
Užaugino dvi dukras – istorikę Tamarą ir matematikę Šviesą.
Nadžiai

Nadžiai (Sanskritu: Nāḍi) - hinduizmo dvasinėse praktikose yra laikomi energetiniai kanalai žmogaus subtiliajame kūne. Yra trys pagrindiniai nadžiai: Sushumna nadžis – centrinis energetinis kanalas, o Ida ir Pingala nadžiai - kylantis ir besileidžiantis kanalai. Taip pat yra smulkesni energetiniai nadžiai - kitaip - kanalai arba meridianai, per nervus sujungiantys subtiliuosius kūnus su grubiuoju. Energetinis nadžių tinklas (jų priskaičiuojama iki 350 tūkstančių) taip pat jungia eterinį mūsų dvynį su aukštesniais vibraciniais kūnais (emociniu, mentaliniu, priežastiniu). Eteriniame kūne išilgai per Sushumna nadį yra išsidėsčiusios čakros (energetiniai sūkuriai), kurie priima energiją iš išorės į vidų ir spinduliuoja į išorę.
Rausvasis šiurpis

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, psl. 519
Joniškio rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Joniškio rajono savivaldybės taryba – Joniškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.

Veikla

Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 11 d. Savivaldybės meru išrinktas Romaldas Gadeikis, jo pavaduotoja – Valstiečių liaudininkų sąjungos Joniškio skyriaus pirmininkė Rimantė Misiūnienė. Administracijos direktoriumi paskirtas Liberalų sąjūdžio atstovas Taryboje Raimundas Tiškevičius.
Guamo universitetas

Istorija

Guamo universitetas buvo įkurtas 1952 m. kaip dvejų metų trukmės mokytojus rengiantis koledžas. 1960 m. buvo perkeltas į Mangilao kaimą. 1965 m. tapo 4 metų studijų universitetu. 1968 m. Guamo universitete jau mokėsi 1800 studentų.
Olga Rajecka

Biografija

Gimė 1962 m. sausio 7 d. Plungėje, iki dvejų metų gyveno Klaipėdoje. Iš Klaipėdos kartu su mama išvyko gyventi į Lielvardę. 1980 m. baigusi kultūros mokslų technikumą gavo kultūros renginių vadybininko diplomą. Dainuoti pradėjo dar vaikystėje įvairiuose choruose ir dainininkų grupėse. 1976 m. pradėjo dainuoti grupėje Lāčplēsis, 1978 m. grupėje Vitamins. 1980 m. pradėjo dainuoti grupėje Eolika, kurioje dainavo iki 1986 metų. 1986 m. pradėjo dainuoti grupėje Turaidas Roze, kuriai vadovavo Imants Kalniņš.
1987 m. kartu su naująja grupe muzikos festivalyje Jūrmala '87 užėme antrą vietą. 1988–1989 m. dainavo grupėje Jumis. 1990 m. įrašė savo pirmą solo albumą. Nuo 1990 m. iki 2000 m. grojo grupėje Dāmu pops. Latvijai tapus nepriklausoma šalimi pradėjo keliauti po įvairius festivalius visoje Europoje. 2002 m. išleido solo albumą Vakar, šodien, rīt. 2008 m. kartu su Lielvardės choru dalyvavo Latvijos TV3 televizijos organizuotuose chorų karuose, kur pasiekė finalą.
Buvo ištekėjusi už Latvijos krepšininko Igorio Miglinieko, su kuriuo 1992 m. susilaukė dukters Marijos.
Aleksander Zawisza

Biografija

Gimė 1896 m. gruodžio 12 d. Panevėžyje, baigė teisės studijas Vilniaus universitete. Nuo 1916 m. studijavo Sankt Peterburgo artilerijos mokykloje. Nuo 1917 m. lapkričio iki 1918 m. liepos priklausė Rusijos imperijos kariuomenės lenkų korpusui. Lenkijai paskelbus nepriklausomybę įstojo į Lenkijos kariuomenę, 1919 m. buvo Ignacy Jan Paderewski adjutantu Paryžiaus taikos konferencijoje. 1919-1921 m. kovėsi Lenkijos-sovietų kare. Nuo 1922 m. dirbo Lenkijos užsienio reikalų ministerijoje. Nuo 1935 m. balandžio iki 1940 m. birželio buvo Lenkijos ambasadorius Romoje. Nuo 1940 m. lapkričio iki 1941 m. gegužės buvo Čekoslovakijos Reikalų patikėtinis Romoje. 1942-1943 m. Lenkijos generalinis konsulas Lusakoje, 1943-1944 m. Hararėje, 1944-1945 m. Nairobyje. Po karo dirbo Lenkijos emigracinėje vyriausybėje Londone, buvo užsienio reikalų ministras ir ministras pirmininkas. 1959 m. jo pastangomis Lenkijos II pasaulinio karo laikų archyvas perkeltas iš Londono į Hoover institutą Stanfordo universitete. Mirė 1977 m. kovo 28 d. Londone.
Uždusimas

Uždusimas, arba asfiksija (lot. asphyxia) – tokia fiziologinė būklė, kai dėl kliūties kvėpavimo takuose ir sutrikus oro patekimui į plaučius, iškyla grėsmė gyvybei. Uždusimo priežastys gali būti staigus kaklo užveržimas kilpa (smaugimas), svetimkūnio patekimas, balso stygų spazmai, taip pat krūtinės ląstos, ypač plaučių, užspaudimas griūvant pastatui, transporto priemonei, per avariją. Uždusimo metu pažeidžiami kvėpavimo takai, atsiranda kliūtis orui patekti į plaučius ir toliau į kraują, organizmui pradeda trūkti deguonies.
Uždusimo priežastimi gali būti ir kvėpavimo bei kraujo apytakos reguliavmo centrų sutrikimas pailgosiose smegenyse. Taip uždūstama apsinuodijus, išsiliejus kraujui į smegenis. Žmogus gali uždusti ir nuo užkritusio liežuvio arba įkvėpęs vėmalų į plaučius.
Ištikus uždusimui nedelsiant reikia nustatyti priežastį ir ją šalinti. Pasikorusį reikia išimti iš kilpos, užkritus liežuviui arba esant sąmonės netekimui, guldyti tokioje padėtyje, kad prieitų grynas oras, imtis kitų gaivinimo priemonių.
Ecobank

Ecobank – Afrikos bankas, aptarnaujantis 21 Vakarų Afrikos ir Centrinės Afrikos šalį. Turi apie 320 aptarnavimo skyrių.
Hidrografija

Hidrografija (Senovės graikų kalba ὕδωρ hydor, „vanduo“ ir γράφω graphō, „rašyti“) – hidrologijos mokslo šaka, tirianti įvairių vandens telkinių (ežerų, upių, vandenynų, jūrų ir kt.) fizines savybes. Taip pat hidrografija bando numatyti visus vandens telkinių pasikeitimus laiko perspektyvoje.
Hidrografijos istorija prasidėjo, kuomet keliautojai vandens telkiniais ruošė vandens žemėlapius, gerinant individualias keliones. Dažnai tai buvo daroma asmeniškai ir kartais laikytasi slaptumo standartų, ypač tų, kurie žemėlapius naudojo prekybai ar karo reikmėms.
1795 m. Jungtinėje Karalystėje buvo įkurta Jungtinės Karalystės hidrografijos taryba, kuri ėmėsi kataloguoti turimus vandens kelių žemėlapius. Pirmasis hidrografas tapo škotų geografas Alexander Dalrymple. Šiai organizacijai vadovaujant Thomas Hurd 1808–1823 m. laikotarpyje buvo profesionaliai pradėta kataloguoti žemėlapiai ir jie paskelbti viešai. 1834 m. pirmą kartą buvo pristatyta atmintinė keliautojui vandeniu.
Hidrografijos visuomenę vienija Tarptautinė hidrografijos organizacija, įkurta 1921 m.
Andamanų salos

Andamanų salos (angl. Andaman Islands, hindi अण्डमान द्वीप समूह  = Aṇḍamān dvīp samūh) – salų grupė Indijos vandenyne, tarp Bengalijos įlankos ir Andamanų jūros. Priklauso Indijai, įeina į Andamanų ir Nikobarų salų sąjunginės teritorijos sudėtį. Plotas – apie 6000 km².
Andamanų salos nusidriekusios iš šiaurės į pietus ~350 km. Paviršius kalnuotas (iki 732 m, Sadlo k.), apaugęs drėgnaisiais tropiniais miškais. Iš viso salyną sudaro 550 salų, iš kurių didžiausios: Vidurinis Andamanas (1536 km²), Šiaurės Andamanas (1376 km²), Pietų Andamanas (1348 km²), Mažasis Andamanas (734 km²). Klimatas tropinis, karštas ir drėgnas (ypač musonų metu). Salose gausu endeminių gyvūnų, ypač paukščių (pvz., Narkondamo ragasnapis, andamaninis drongas ir kt.) rūšių.
Andamanų salose 2001 m. gyveno 314 084 žmonių. Svarbiausias miestas – Port Bleras (Pietų Andamano s.). Dauguma salų gyventojų yra atvykėliai iš žemyninės Indijos – bengalai, tamilai, hindai. Yra išlikę nedaug (~1000) čiabuvių andamaniečių, kurių dauguma išnaikinta britams kolonizuojant salas. Šiaurės Sentinelų sala pasižymi nekontaktuojančiais su aplinka gyventojais. Verčiamasi miškų kirtimu, ryžių, kokospalmių auginimu, žvejyba, turizmu.
Matavimas

Matavimas – dydžio vertės nustatymas matavimo priemonėmis. Visi matavimai visuomet susiję su vertės nustatymu, standartizuotais vertės vienetais ir tikslumu arba neapibrėžtumu.
Nubneferas

Nubneferas (Nebneferas) – antrosios Egipto dinastijos faraonas. Apie jį, kaip ir apie kitus du po jo valdžiusius faraonus (Neferkara, Neferkasekeras), informacija yra labai miglota. Egiptiečių istorikas Manetonas jį tikriausiai vadino Kairu, bet jo priskirti 17 valdymo metų yra menkai tikėtini. Nubneferas žinomas iš dviejų įrašų, rastų Džosero piramidės komplekse Sakaroje ant akmens indų šukių. Jis tikriausiai valdė trumpai po Ninetdžero mirties ir jo valdymo eiliškumas lyginant su kitais karaliais neaiškus.
Kodaira

Simboliai

Oficiali miesto gėlė – azalija, medis – japoninis skirpstulas, paukštis – Dendrocopos kizuki.
Kotu

Kotu arba Lulunga – koralinė sala Tongoje, Ha'apai grupės pietvakarinėje dalyje, tarp Nomukos ir Lifukos salų. Plotas 0,34 km². Aukštis 15 m. 222 gyventojai (1996). Kartu su aplinkinėmis mažytėmis salelėmis sudaro Kotu salų grupę. Nors grupė pavadinta pagal Kotu salą, tačiau didžiausia grupės sala – Ha'afeva.
Koordinatės: 19°57′0″S 174°48′0″W
Redžaina

Istorija

Iš pradžių žinoma kaip Pile O'Bones medžiotojų gyvenvietė (pavadinimas nusako po bizonų medžioklės liekančias kaulų krūvas, angl. pile of bones). 1857 m. čia apsilankęs keliautojas John Palliser vietovę pavadino Wascana (panašiai kaip Cree indėnai vadino – Oskana). Nutiesus Kanados Ramiojo vandenyno geležinkelį pervadinta Redžaina (lot. regina – „karalienė“, pagerbiant tuometinę Anglijos karalienę). 1882–1905 m. buvo Šiaurės Vakarų teritorijos administracinis centras, vėliau tapo naujai suformuotos Saskačevano provincijos centru.
Po II pasaulinio karo Redžaina ėmė sparčiai augti ir tapo svarbiu transporto ir pramonės centru žemės ūkio regione.
Petrašiūnų apylinkė (Pakruojis)

Istorija

Balsių apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
1954 m. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku  prijungta Kapčiūnų apylinkė. 1961 m. gruodžio 28 d. perkeltas apylinkės centras ir pakeistas jos pavadinimas iš Balsių į Petrašiūnus bei prijungta Lumbelių apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl Lietuvos TSR apylinkių sustambinimo“ Petrašiūnų apylinkė prijungta prie Klovainių apylinkės ir Linkuvos apylinkės.
Vaivadijų mundurai

Vaivadijų mindurai – Abiejų Tautų Respublikos bajorų proginiai vyriški rūbai, devėti 1776–1795 m.
Gerónimo de Aguilar

Gerónimo de Aguilar (Cheronimas de Agilaras, 1489-1531 m.) buvo pranciškonų vienuolis, gimęs Sevilijoje. Agilaras ir La Malinche vėliau buvo įtraukti į 1519-aisiais prasidėjusį Meksikos užkariavimą.
1511 m. Cheronimas de Agilaras kartu su Chuanu de Valdivija iš Panamos išplaukė į Santo Domingą. Per audrą jų laivas sudužo ties Jukatano pusiasaliu. Iš penkiolikos juo plaukusių žmonių išsigelbėjo tik du – Agilaras ir Gonsalas Gereras, Ispanijos jūrininkas iš Palos; stiprios jūrų srovės juodu atnešė prie dabartinės Meksikos valstijos Kintana Ro krantų.
Agilarą ir Gererą sugavo vietiniai majai, kurie ruošėsi juos paaukoti dievams. Jie vėliau sugebėjo pabėgti, tačiau susidūrė su kitu majų vadu Ksamansanu, kuris juos paėmė vergais. Nelaisvėje Gereras ir Agilaras išmoko kalintojų kalbą. Pastarasis aštuonerius metus gyveno kaip majų vergas; tuo tarpu Gereras tapo vadu, kai majai kariavo su Čektumalos valdovu Načanu Kanu. Jis taip pat vedė turtingą majų moterį ir su ja susilaukė pirmųjų Meksikoje metisų vaikų.
Hernanas Kortesas 1519 m. pradėjo karinę kampaniją prieš actekų imperiją. Jam dar būnant Kosumelio saloje, Agilaras prisijungė prie ekspedicijos. Vykstant Meksikos užkariavimui, Agilaras, mokėdamas ir majų, ir ispanų kalbas, kartu su La Malinche, kuri taip pat galėjo kalbėti majų ir nahuatlių kalbomis, vertėjavo tarp Korteso ir indėnų.
Cheronimas de Agilaras mirė 1531 m. nežinomoje vietoje.
FK Olimpija Vilnius

Istorija

Klubas įkurtas 2007 m. pavasarį. Nuo 2010 m. vadinasi "Olimpija". Žaidžia SFL pirmenybėse. Yra dalyvavę LFF taurės turnyre.