google/wiki40b huggingface dataset:
Kalvarijos

Istorija

Įsteigti Verkių valdose Kristaus kančios kelio stotis sumanyta kaip padėkos Viešpačiui ženklą už pergalę prieš rusų kariuomenę 1655–1661 m. Rusijos ir Lietuvos kare. 1662 m. Verkių valdose tam buvo skirta apie 170 ha žemės, Vilniaus kapitula Kalvarijų statyboms paskyrė vienkartinę dotaciją. Verkių apylinkių kalneliai buvo pervadinti Golgotos, Marijos, Siono ir Alyvų kalno vardais, o Baltupio upeliui suteiktas Cedrono vardas. Pirmoji medinė bažnyčia bei koplyčios pastatytos iki 1669 m.
Vilniaus vyskupo (anksčiau ir Žemaičių vyskupo) Aleksandro Kazimiero Sapiegos iniciatyva prižiūrėti Verkių Kalvariją ir globoti piligrimus 1668 m. buvo pavesta Vilniaus Šventosios Dvasios konvento dominikonams. Po metų Kalvarijų ansamblis visiškai perduotas Dominikonų ordino žinion.
1669 m. birželio 9 d., per Sekmines, Kalvarijos buvo iškilmingai pašventintos.
1675 m. Vilniaus vyskupiją adminstravęs Mikalojus Steponas Pacas perdavė jas iš Varšuvos atvykusiems dominikonams observantams, priklausiusiems Šv. Liudviko Bertrand’o kongregacijai. Tais pačiais metais visas Kalvarijų kompleksas sudegė, todėl Verkiuose įsikūrę naujieji šeimininkai ėmėsi jį atstatyti. Buvo pradėta statyti pirmoji mūrinė Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia ir vienuolynas, 1683 m. gauta aukų mūrinės Kristaus kapo koplyčios ir mūrinio Švč. Mergelės Marijos namelio statybai.
XVII–XVIII amžių sandūroje iškilo trinitorių vienuolynas su Švč. Trejybės bažnyčia, veikusiai kaip Verkių dominikonų Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčios filija.
1755 m. Kalvarijos buvo grąžintos dominikonams observantams.
1772 m. Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia ir 20 koplyčių buvo pašventintos.
1962 m., sovietų valdžios nurodymu Kalvarijų koplyčios, išskyrus keturias, stovinčias arčiausiai bažnyčios, buvo išsprogdintos, o 1963 m. – galutinai nugriautos. 1990–2002 m. nugriautos koplyčios buvo atstatytos.
Waffen-SS

Waffen-SS, SS kariuomenė – SS koviniai daliniai. Jie buvo sudaryti iš 38 divizijų. Pačioje formavimo pradžioje vienoje SS divizijoje buvo apie 18 tūkstančių vyrų. Įsibėgėjus Antrajam Pasauliniam karui, divizijos karių skaičius sumažėjo.
Stasys Dailydka

Biografija

1970 m. baigė Varėnos vidurinę mokyklą. 1970–1975 m. studijavo VISI Mechanikos technologijos fakultete. 1975–1976 m. Švenčionių autotransporto įmonės eismo saugumo inžinierius, l. e. p. vyr. inžinierius. 1976–1980 m. Pakruojo autotransporto įmonės vadovas. 1980–1987 m. Vievio autotransporto įmonės vadovas. 1987–1992 m. Lietuvos susisiekimo ministro pavaduotojas. 
1990–1991 m. studijavo Lietuvos vadybos akademijoje. 1991–1995 m. Lietuvos kelių vežėjų asociacijos „Linava“ prezidentas, Lietuvos pramonininkų konfederacijos viceprezidentas. 1992–1997 m. aviakompanijos „Lietuvos avialinijos“ generalinis direktorius. 1997–2001 m. UAB „Lindra“ konsultantas, UAB „Lindra – gyvybės draudimas“ prezidentas.
2002–2006 m. AB „Lietuvos geležinkeliai“ Keleivių vežimo valdybos viršininkas, 2006-2016 m. generalinis direktorius. 2007–2011 m. VGTU Transporto inžinerijos fakulteto doktorantas, technologijos mokslų daktaras. Nuo 2011 m. VGTU Geležinkelių transporto katedros docentas.
Lietuvos intermodalinio transporto technologinės platformos (LITTP) tarybos pirmininkas, Lietuvos pramonininkų konfederacijos prezidiumo narys, Rytų-Vakarų transporto koridoriaus (East–West Transport Corridor – EWTC) asociacijos tarybos narys, Vilniaus prekybos, pramonės ir amatų rūmų tarybos narys, aktyviai dalyvauja Vilniaus pramonės ir verslo asociacijos, Lietuvos geležinkelių inžinierių sąjungos,  Geležinkelių pramonės įmonių asociacijos „GELPA“ bei mokslinėje-pedagoginėje veikloje, Vilniaus Gedimino technikos universiteto garbės narys, Vilniaus technologijų ir dizaino kolegijos tarybos narys.
Škotijos ekonomika

Škotijos ekonomika stipriai susieta prekybiniais, investiciniais ryšais su kitų Vakarų Europos šalių ekonomikomis.
Škotijos vienam gyventojui tenkantis BVP yra trečias pagal dydį visoje Didžiojoje Britanijoje (po Londono ir pietryčių Anglijos).
Ave, Vita (filmas)

Siužetas

Trijuose paraleliai besivystančiuose siužetuose – filosofinis bandymas įvertinti karo laikotarpio poelgius. Pirmajame – dviejų draugų, kalintų nacių konclageryje, prisiminimai. Antrame – dramaturgės Veronikos bandymai pajausti ir įvertinti savo tėvo didvyriškumą kare. Trečiajame – skirtingas kartų praeities vertinimas.

Papildoma informacija

2008 m. filmas buvo rodomas nekonkursinėje programoje „Socialistinis avangardizmas“ XXX-tame Maskvos tarptautiniame kino festivalyje.
Vokietijos Federalinis Socialinis Teismas

Vokietijos Federalinis Socialinis Teismas (vok. Bundessozialgericht - ' Sąjungos socialinis teismas'; BSG) - aukščiausios socialinio proceso instancijos teismas Vokietijoje; socialinis teismas. Kiti aukštieji (federaliniai) Vokietijos teismai - Aukščiausiasis (Bundesgerichtshof), Darbo (Bundesarbeitsgericht), Finansų (Bundesfinanzhof), ir Administracinis (Bundesverwaltungsgericht).
Būstinė - Kaselis.
Kaip institucija BSG yra pavaldus federalinei Vokietijos darbo ir socialinės apsaugos ministerijai.

Istorija

1954 m. rugsėjo 11 d. įsteigtas teismas (teisinis pagrindas - Vokietijos Konstitucija, 95 str.). Teismo kolegijos vadinamos Senatais (nuo 2007 m. liepos mėn. jų yra 14). Jas sudaro 3 etatiniai teisėjai ir 2 garbės teisėjai (Ehrenamtlicher Richter).
Kolono provincija

Geografija

Kolono provincija išsidėsčiusi pagal Karibų jūros krantą, abipus Panamos kanalo žiočių. Būdingos žemumos, tik pietuose paviršius aukštesnis. Teritoriją raižo upės, tarp jų svarbiausia šalyje – Čiagresas. Jos baseine sudarytas didelis dirbtinis Gatuno ežeras, kurio šiaurinė dalis patenka į Kolono provinciją. Didžiąją dalį teritorijos dengia tropinės džiunglės.
Turaidos pilis

Turaida (lyv. Toreida, latv. Turaida, vok. Thoraida, Treyden) – pilis ir dvaras Latvijoje, Vidžemėje, dešiniajame Gaujos upės krante, 3 km nuo Siguldos, 56 km nuo Rygos, Gaujos nacionalinio parko Turaidos muziejuje – rezervate.

Istorija

Ankstyvosios gotikos stiliaus Turaidos pilis pastatyta 1214 m. sunaikintos medinės lyvių pilies vietoje. 1776 m. gaisras sunaikino tarp pilies sienų buvusius gyvenamuosius namus ir amatinikų pastatus. Pilyje liko tik dvaro valdytojo gyvenamosios patalpos ir kai kurie ūkiniai pastatai. Dauguma gyventojų įsikūrė greta pilies. 1924 m. nepriklausomos Latvijos Taryba priėmė sprendimą Turaidos pilies griuvėsius įtraukti į valstybės saugomų paminklų sąrašą, tačiau tik 1950 m. pilis pradėta restauruoti.
Beveik 30 m. Turaidos pilyje dirbo archeologai, vadovaujami istoriko profesoriaus Janio Grauduonio. Kasinėjimų metu rastas 4481 senovinis daiktas. Turaidos pilis yra archeologiškai geriausiai ištirta pilis Baltijos šalyse. Seniausi pilies komplekso pastatai išliko iki šių dienų. Tai 43 m aukščio pagrindinis bokštas ir bokštinis pietų korpusas. Didysis pusapvalis bokštas yra būdingas XV a. Tokio tipo bokštas Vidžemėje išlikęs tik Ėrgemės pilyje.
Iki šiol išlikęs 21 pastatas – senasis naujasis dvaro valdytojo gyvenamieji namai, pirtis, ratinė, daržinė, žuvų rūsys ir kiti, kurių dalis – iš XVIII a. Devyniuose iš jų įkurtos istorinės, etnografinės ir archeologinės ekspozicijos. Ekspozicijos, pasakojančios apie pilies statybas, pilies ir jos apylinkių istoriją, viduramžių gyvenimą, įrengtos Didžiajame bokšte, bokštiniame pietinės dalies korpuse, didžiajame pusapvaliame bokšte ir vakariniame korpuse.
Netoli nuo pilies vietoje senos bažnyčios ir viduramžių koplyčios 1750 m. pastatyta medinė bažnyčia, kurią savomis jėgomis Lėdurgos – Turaidos parapijos kunigo Danieliaus Merkelio globojami pastatė ir įrengė Turaidos žemdirbiai. Tai seniausia Vidžemėje vietinių meistrų pastatyta medinė bažnyčia. Ji buvo skirta dvaro gyventojams, todėl nebuvo statoma varpinė. Bažnyčioje yra išlikęs XVIII a. interjeras. Prie bažnyčios stovėjo XIII a. statyta apsikrikštijusių lyvių koplyčia mirusiems apraudoti buvo naudojama iki XVIII a. Leidus mirusius šarvoti bažnyčioje ji buvo apleista. Bažnyčios kalnas – sena kapinių vieta, kur nuo XIII a. buvo laidojami pakrikštyti lyviai ir vietiniai gyventojai. Iki šių dienų išlikęs legendinės Turaidos Rožės (1601–1620 m.) kapas.
Vienas iš Turaidos muziejaus – rezervato simbolių yra Dainų kalnas, kuriame 1985 m. paminint latvių tautosakininko, dainų rinkėjo ir propaguotojo Krišjanio Barono (1835–1923 m.) 150-ąsia metines sukurtas skulptūrų sodas. Dainų kalnas griūvant sovietų imperijai tapo Atgimimo simboliu. Kiekvieną šeštadienį ir sekmadienį tūkstančiai folkloro ansamblių ir grupių vykdavo į Turaidą, kad daina ir senomis giesmėmis sustiprintų savo ir visos tautos tikėjimą ateitimi. Šiuo metu Dainų kalne ir greta esančiame Liaudies dainų parke yra 25 akmens skulptūros, kuriose įprasmintos liaudies dainų godos – meilė, brolybė, žmoniškumas, tautiškumas.
Irkutsko sritis

Geografija

Sritis išsidėsčiusi Rytų Sibire. Šiaurės vakarinę dalį užima Vidurinio Sibiro plokščiakalnis su Angaros kalvagūbriu. Pietuose iškilę Sajanų kalnai, Baikalo ežero pakrantėje – Pamario ir Baikalo kalnagūbriai. Rytuose siekia Stano kalnagūbrį ir Patomo kalnyną. Aukštis – iki 3000 m.
Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -15 °C pietuose iki -33 °C šiaurėje, liepos temperatūra +17-19 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – apie 400 mm. Paplitęs amžinas įšalas.
Irkutsko srities upės priklauso Jenisiejaus baseinui (Angara, Žemutinė Tunguska, Čuna, Oka) ir Lenos baseinui (Lena, Vitimas, Kirenga). Srityje telkšo giliausias pasaulyje ir antrasis pagal dydį Rusijoje ežeras – Baikalas.
Tris ketvirtadalius srities ploto dengia miškai, sudaryti iš pušų, maumedžių, kedrų, eglių, kėnių. Pietuose vietomis yra išlikę stepių. Kalnuose auga kedrų giraitės ir kalnų tundra.

Gyventojai

Irkutsko srityje gyvena 2 770 000 gyventojų. 79,6 % jų gyvena miestuose, 20,4 % – kaimuose. Vidutinis tankumas – 3,5 žm./km², o visoje Rusijoje šis rodiklis siekia 8,7 žm./km².
Rūta Černeckienė-Jankauskytė

Rūta Černeckienė-Jankauskytė (1954 m. lapkričio 28 d. Vilkaičių k., Plungės r.), muzikos mokytoja, vargonininkė ir chorvedė.

Biografija

1969–1972 m. mokėsi Telšių vidurinėje mokykloje – internate, privačiai mokėsi groti akordeonu ir trimitu. 1972–1976 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Skirsgilienės ir vyr. dėst. L. Dumbliauskaitės klasės).
1976–1996 m. Plungės rajoninių kultūros namų direktorė. Kartu buvo Kantaučių (Plungės raj.) aštuonmetės ir Plungės 1-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, vaikų lopšelio – darželio muzikos vadovė. Kurį laiką vadovavo Plungės kultūros namų mišriajam chorui, o 1979–1988 m. buvo Plungės „Linų audinių" fabriko mišriojo choro dirigentė. Kolektyvą parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, Plungės rajono ir zoninėms dainų šventėms Šiauliuose ir Tauragėje.
Nuo 1984 m. Plungės kultūros namų šokių ir dainų ansamblio „Suvartukas“ vokalinės grupės vadovė. Šio kolektyvo vokalinius ansamblius parengė respublikiniams „Šilų aidai“ ir „Sidabriniai balsai" konkursams, kuriuose pelnė prizinių vietų. Mišrusis ansamblis dalyvavo 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje.
R. Černeckienė buvo 1983–1990 m. Plungės rajono vyriausioji chorvedė, dainų švenčių dirigentė, 1986–1996 m. Plungės kultūros namų kamerinio choro kuratorė (meno vadovas ir vyr. dirigentas G. Purlys).
Nuo 2007 m. iki 2014 m. – Plungės Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios vargonininkė.
Nuo 2016 m. Rūta Černeckienė – Kantaučių (Plungės raj.) Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčios vargonininkė, o nuo 2017 m. — Plungės tremtinių ir politinių kalinių choro „Tėvynės ilgesys“ vadovė (vietoje anksčiau šias pareigas ėjusios Plungės Mykolo Oginskio meno mokyklos mokytojos Agnietės Lizdenytės).
Inglvudas

Istorija

Inglvudas įkurtas 1888 m. 1908 m. suteiktas miesto statusas. Tuomet mieste buvo 1200 gyventojų. 1920 m. Inglvudą sukrėtė žemės drebėjimas, kuris padarė daug žalos turizmui. XX a. 3-iajame dešimtmetyje Inglvudas buvo vienas sparčiausiai pagal gyventojų skaičių augančių miestų šalyje.
Kalnakasybos inžinierius Mathias F. Chapman 1923 m. Inglvude atidarė pirmąją pasaulyje šinšilų fermą, kurioje be šinšilų veisė ir kitus iš Čilės atsivežtus gyvūnus. Vėliau pradėjo drabužių iš šinšilų kailių gamybą.
Penkvalakiai

Istorija

Iki 1950 m priklausė Paežerių valsčiui. Lietuvos visuotinio 1923 m. surašymo metu, kaimas turėjo 9 sodybas ir 74 gyventojus.
Gintaris Kaklauskas

Gintaris Kaklauskas (g. 1959 m. balandžio 20 d. Kaune) – Lietuvos statybos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras, profesorius.

Biografija

Brolis Artūras Kaklauskas. 1982 baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 2000 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Nuo 1982 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (1991–1996 m. – Vilniaus technikos universitetas, nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas,, nuo 2001 m. Tiltų ir specialiųjų statinių katedros vedėjas, nuo 2000 m. profesorius. 1992 m. stažavo Alborgo universitete (Danija), 1996 m. – Ilinojaus universitete Urbanoje (kviestinis profesorius), 2002–2003 m. – Danijos technikos universiteto vyr. mokslo darbuotojas, stažavosi tiltų statybos bendrovėje „COWI“

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų svarbiausia sritis – gelžbetonio konstrukcijų mechanika, fizikos modeliai ir skaitinis modeliavimas. Taikydamas naują gelžbetonio ir kompozicinių konstrukcijų fizikinių modelių metodą sukūrė gelžbetonio konstrukcijų deformacijų fizikos modelį ir jų skaičiavimo metodų. Tarptautinės betono federacijos (Fédération internationale du béton, FIB) pleišėtumo ir standumo darbo grupės narys. Išradimo autorius.
Respublikinio pavaldumo miestas

Respublikinio pavaldumo miestas – administracinis teritorinis vienetas Tarybų Sąjungoje ir kai kuriose potarybinėse valstybėse. Lietuvoje respublikinio pavaldumo miesto statusas panaikintas XX a. pabaigoje.
Drakono kraujas

Kilmės istorija

Sakai iš dracenų (Dracaena) genties medžių rūšies, arba „tikrasis“ drakono kraujas, bei labai nuodingas mineralas cinoberis (gyvsidabrio sulfidas, HgS) buvo dažnai painiojami senovės romėnų. Iš to, atrodo, kilusi tendencija viską, kas ryškiai raudona, įvardinti „drakono krauju“. Senovės Kinijoje mažai ar beveik visai nebuvo skiriamas drakono kraujo tipas priklausomai nuo skirtingos šaltinio rūšies. Ir Dracaena, ir Daemonorops sakais šiandien dažnai tebėra prekiaujama kaip drakono krauju, mažai ar visai neskiriant dėmesio į augalą-šaltinį. Kaip bebūtų, išgaunami sakai iš Daemonorops yra tapę šiais laikais labiausiai parduodamais, dažniausiai didelių sakų kamuolių forma.

Sakų gavimas

Keliautojai Kanarų salose XV a. gavo granato raudonumo drakono kraujo gabalėlių iš drakono medžio Dracaena draco, augusio tik Kanarų salose ir Maroke. Sakai sunkiasi iš jo sužaloto kamieno arba šakų. Tuo pačiu būdu drakono kraujas gaunamas ir iš raudonosios cinoberinės dracenos (Dracaena cinnabari), endeminės medžių rūšies, augančios tik Sokotros salose. Šie sakai į senovės Europą patekdavo Smilkalų keliu.
Drakono kraujas taip pat gaminamas iš Daemonorops genties rotangų (Calameae) palmių, augančių Indonezijos salyne, kur vadinamas jerangu arba djerangu. Surenkamas sulaužius tvirtą raudonų sakų sluoksnį, dengiantį nesunokusį rotango vaisių. Gauti sakai po to sukočiojami į tvirtus kamuolius pardavimui.
Raudonasis lateksas iš Sangre de Grado medžio (Croton lechleri), augančio Pietų Amerikos šiaurės rytuose, turi žaizdas gydančių ir antioksidanto savybių, jis šimtmečius tebenaudojamas čiabuvių.
Juozas Galkus

Biografija

Mokėsi Joniškio gimnazijoje. 1958 m. baigė LSSR dailės institutą. Bendramoksliai: Kastytis Juodikaitis, Vytautas Kalinauskas, Stasys Krasauskas, Arūnas Tarabilda.
1959–1960 m. dirbo leidykloje „Mintis“. Nuo 1960 m. LSSR dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas, 1975–1993 m. Grafikos katedros vedėjas. Nuo 1982 m. profesorius. Nuo 1961 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba

Sukūrė daugiau kaip 500 visuomeninių, kultūrinių, teatro ir kt. tematikos plakatų. Nutapė paveikslų (Lietuvos didikų Radvilų portretų serija, 1996–1999 m.), apipavidalino knygų, sukūrė Lietuvos miestų ir miestelių herbų. Kūriniams būdinga lakoniška kompozicija, apibendrinta forma, dekoratyvumas. Nuo 1957 m. dalyvauja dailės parodose, surengė individualių parodų Lietuvoje ir užsienyje. Dalyvavo tarptautinėse plakato parodose: Varšuva, 1966–1984 m.; Brno 1974 m., 1978 m., 1982 m. – bronzos medalis); Lahtis, 1983 m.; Koloradas, 1987 m.; Tojama, 1988 m.; Baltijos šalių plakato parodose Rygoje, Taline ir Vilniuje, 1964–1990 m.
Skroblio piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, 100 m į pietus nuo Jūros dešiniojo kranto. Šlaitai statūs, 12-16 m aukščio. Jo aikštelė ovali, pailga rytų vakarų kryptimi, 2 m aukštesniu viduriu. Rytiniame šlaite, 2 metrais žemiau aikštelės yra trikampė 13x17 m dydžio terasa. Piliakalnyje rastas bronzinis atkraštinis kirvis.

Aplinkiniai piliakalniai

Vieštovėnų piliakalnis 17 kmStalgėnų piliakalnis 10 kmPaplienijos piliakalnis 21 kmLopaičių piliakalnis 19 kmPauškių piliakalnis 4 kmPadievaičio piliakalnis 24 km
Stradivarius

Istorija

Pirmoji „Stradivarius“ parduotuvė buvo atidaryta 1994 m. Sabadelyje, Katalonijoje. Iš pradžių verslas priklausė vienai šeimai. 1977 m. atidaryta pirmoji parduotuvė užsienyje – Lisabonoje, Portugalijoje.
„Inditex“ parduotuvių tinklą įsigijo 1999 m. Netrukus bendrovė pradėjo sparčią verslo plėtrą, 2000 m. buvo atidarytos pirmos parduotuvės Prancūzijoje, Kipre ir Saudo Arabijoje. 2008 m. prekybos tinklas žengė į Ameriką atidarydama pirmąją parduotuvę Bogotoje, Kolumbijoje.
2009 m. kompanija atšventė 15-os metų jubiliejų ir atidarė 500-ąją parduotuvę Graikijoje. 2011 m. pradėta internetinė prekyba ir kompanijos pajamos pasiekė vieną milijardą eurų.
2013 m. atidaryta parduotuvė Meksikoje, naujausiais duomenimis pasaulyje yra 866 „Stradivarius“ vardo parduotuvės 58 šalyse keturiuose žemynuose.
Jürgen Schult

Jurgenas Šultas (vok. Jürgen Schult; g. 1960 m. gegužės 11 d. Amt Neuhaus, Vokietija) – vokiečių disko metikas, pasaulio rekordininkas.

Biografija

Iki Vokietijos susivienijimo Šultas atstovavo Rytų Vokietijai (VDR). Per savo karjerą Šultas 4 kartus dalyvavo olimpinėse žaidynėse. 1988 m. žaidynėse Seule iškovojo aukso, 1992 m. Barselonoje – sidabro medalį (nusileidęs lietuviui Romui Ubartui); 1996 m. liko šeštas, 2000 m. – aštuntas.
Pasaulio lengvosios atletikos čempionatuose Šultas iškovojo 4 medalius – auksą 1987 m., sidabrą 1999 m. bei bronzą 1993 m. ir 1997 m. Europos lengvosios atletikos čempionatuose Šultas laimėjo aukso medalį 1990 m., sidabro 1998 m. ir bronzos 1994 m.
1986 m. Šultas numetė diską 74 m 8 cm ir pasiekė pasaulio rekordą, kuris lieka nepagerintas iki šiol.
Mykolas Merlinas

Mykolas Merlinas (vok. Michael Mörlin, 1641 m. gruodžio 19 d. Olberslebenas, Tiuringija – 1708 m. vasario 21 d. Gumbinė) – lietuvių raštijos darbuotojas, lietuvių kalbos norminimo pradininkas.

Biografija

Studijavo teologiją Leipcigo, Jenos, nuo 1664 m. – Karaliaučiaus universitete. 1666-1667 m. dirbo mokytoju Kaune. 1667 m. grįžo į Tilžę, lietuvių kalbos mokėsi pas Tilžės ir Viešvilės kunigus. 1670 m. paskirtas kantoriumi Įsrutyje. 1672-1708 m. Gumbinės evangelikų liuteronų kunigas.

Mokslinė veikla

Apie 1705 parašė poleminį veikalą „Ar reikia reformuoti lietuvių kalbą?“ (An Lithvanicae Lingvae Reformatio sit necessaria?; buvo platinamas rankraščiu). Karaliaučiuje išleido lietuvių kunigams skirtą veikalą „Pagrindinis lietuvių kalbos principas“ (Principium primarium in lingva Lithvanica 1706 m.), kuris sukėlė pirmąją filologinę polemiką, jos esmė – ar galima rašomąją lietuvių kalbą pertvarkyti atsižvelgiant į liaudies kalbą, ar reikia, kaip teigė oponentai, remtis gramatikomis ir kurti filologinę mokslo draugiją. Jis lietuvių kalbos problemas tyrinėjo platesniame Europos kalbotyros kontekste, atkreipė dėmesį į lietuviškų religinių raštų ir šnekamosios kalbos atotrūkį, siūlė reformuoti rašto kalbą remiantis gyvosios kalbos principais, su lietuviais kalbėti taisyklingai lietuviškai. Vienas pirmųjų ragino rinkti lietuvių liaudies dainas ir smulkiąją tautosaką laikydamas ją tobuliausiu kalbos vartosenos pavyzdžiu; šias nuostatas diegė savo parapijoje. Rašytinėje lietuvių kalboje jo idėjos pritaikytos J. Šulco išverstose Ezopo pasakėčiose (1706 m.) – pirmojoje lietuviškoje pasaulietinėje knygoje. Polemika turėjo įtakos XVIII a. – XIX a. lietuvių filologams.
Hibernian FC

Istorija

Klubas įkurtas 1875 m.
Kuang Si krioklys

Kuang Si krioklys yra Laose, 29 km, į pietus nuo Luangprabango miesto. Kuang Si krioklys yra labiausiai lankoma vieta į Luangprabangą atvykstančių turistų. Pagrindinė Kuang Si krioklio kaskada yra 54 m aukščio, o mažesnės šoninės kaskados būna nuo 3 iki 5 m aukščio.
Mirtis vaikšto su lazda

Turinys

Fotografė Kitė, atvykusi į Romą, per turistams skirtą teleskopą netyčia viename name pastebi moters ir skrybėlę dėvinčio vyro ginčą, pasibaigusį grumtynėmis. Ji įsitikinusi, kad matė žmogžudystę, tačiau policija, patikrinusi įvykio vietą, nieko įtartina neranda. Netrukus nužudomi dar keli žmonės ir Kitė ima įtarti, kad žudikas yra jai pažįstamas žmogus – vyras, kuris vaikšto pasiramsčiuodamas lazda...
Jacques Villeneuve

Karjera

Baigė J. Russelo lenktyninio vairavimo mokyklą Mont Tremblante. 1987 m. mokėsi R. Spenardo lenktyninio vairavaimo mokykloje. 1988 m., būdamas 17 metų, gavo Andoros automobilių federacijos išduotą lenktynininko licensiją. Po dviejų sėkmingų sezonų CART čempionate Villeneuve’as perėjo į Formulę 1 – Williams komandą, kuriai taip pat atstovavo Damonas Hillas. Savo debiutiniame sezone Villeneuve’as jau kovojo dėl čempiono titulo, laimėdamas keturias lenktynes ir tik paskutiniame GP Japonijoje pralaimėjęs komandos draugui. Tačiau kanadietis atsigriebė kitais metais – šį kartą kovodamas su Michaeliu Schumacheriu ir vėl iki pat sezono paskutinio GP, šįkart Jereze. M. Schumacherį diskvalifikavus už tyčinės avarijos sukėlimą, kanadiečiui užteko finišuoti trečiam, kad laimėtų pirmąjį ir vienintelį F1 čempiono titulą.
1997 m. sezonas buvo paskutinis, kai Villeneuve’as finišavo geriausių pilotų trejetuke. Vėliau jo karjera Formulėje 1 klostėsi nesėkmingai ir 2006 m. jis pasitraukė iš F1.
Išėjęs iš Formulės 1 kanadietis pradėjo kitokią karjerą – 2007 m. kartu su Peugeot komanda dalyvavo 24 valandų lenktynėse Le Mane ir pradėjo karjerą NASCAR čempionate. Taip pat neseniai išleido muzikos albumą „Private Paradise“.
Igoris Veliginas

Biografija

Gimė 1947 m. rugsėjo 9 d. Panevėžyje. 1972 m. baigė Leningrado dailės mokyklą, kur mokėsi pas V. Markovą ir O. Vasilkivskį. Svarbiausi darbai Bizantija (1995), Kalnų peizažas (1996), Pamirštas kaimas (1999) ir Ruduo Inkermanijoje (1999). Nuo 2000 m. priklauso Ukrainos dailininkų sąjungai.
Hennessey Venom GT

Modelio specifikacijos

Pasak gamintojo, modeliui panaudota Lotus Exige pakaba, o kitos detalės patobulintos – stogas, durys, stiklai, dugnas, valytuvai, žibintai ir kitos detalės. Naudojimui gatvėse modelis registruotas kaip modifikuotas Lotus Exige ir nėra produkcinis automobilis.
Automobilis varomas 7 L V8 1 244 AG varikliu. Jis naudoja mechaninę 6 pavarų dėžę iš Ford GT modelio.

Greičio rekordai

2013 m. sausio 21 d. Venom GT buvo įrašytas į Gineso rekordų knygą kaip greičiausiai įsibėgėjantis iki 300 km/val automobilis – jis tai padarė per 13,63 s. Taip pat jis pasiekė ir neoficialų rekordą įsibėgėdamas iki 322 km/val per 14,51 s.
2014 m. vasario 14 d. Kenedžio kosmoso centro take Venom GT pasiekė 435,31 km/val greitį ir tapo greičiausiu automobiliu pasaulyje. Tačiau dėl to, kad bandymas buvo atliktas važiuojant viena kryptimi ir pačių modelių parduota tik 16 (turi būti parduota bent 30), į Gineso rekordų knygą šis pasiekimas nėra įrašytas.
Minint Hennessey 25 metų jubiliejų 2016 m. kovo 25 d. Venom GT Spyder kabrioletas pasiekė 427,4 km/val greitį ir tapo greičiausiu kabrioletu pasaulyje.