google/wiki40b huggingface dataset:
Anatolijs Gorbunovs

Biografija

Nuo 1974 iki 1988 m. jis užėmė aukštas pareigas komunistų partijoje – buvo Latvijos TSR komunistų partijos Centrinio komiteto sekretorius.
Skirtingai negu dauguma komunistų partijos narių Anatolijs Gorbunovs pasisakė už Latvijos nepriklausomybę. Nuo 1988 iki 1990 m. jis užėmė aukščiausias pareigas Latvijos TSR. Nuo 1990 iki 1995 m. Anatolijs Gorbunovs užėmė parlamento pirmininko postą. Per jo valdymo periodą 1991 m. buvo atkurta Latvijos nepriklausomybė. Kaip parlamento pirmininkas pagal 1922 m. Konstituciją ėjo prezidento pareigas iki 1993 m., kai Guntis Ulmanis buvo išrinktas prezidentu.
1993 m. Gorbunovs prisijungė prie partijos Latvijos kelias ir užėmė Saeima pirmininko postą iki 1995 m. Anatolijs Gorbunovs parlamento nariu buvo iki 2002 m. Nuo 1995 iki 2002 m. jis užėmė Regioninio vystymo ministro, Susisiekimo ministro ir ūkio ministro pareigas.
1995 m. Gorbunovs buvo apdovanotas Trijų žvaigždžių ordinu.
Tobio sala

Tobio sala (angl. Tobi island, tob. Hatohobei) – nedidelė sala Mikronezijoje, pačiuose Palau valstybės pietuose, Hatohobėjaus valstijoje. Tai žema, lygi, 1,6 km ilgio ir 0,8 km pločio koralinė sala. Plotas – 0,85 km². Aukštis iki 6 m. Salą dengia palmių giraitė, yra nedidelis žemdirbystės plotas. Salą supa iki 800 m pločio koralinis rifas.
Pietvakarinėje salos dalyje yra vienintelis visos valstijos kaimas, kuriame gyvena 30-40 žmonių. Dauguma jų kalba tik čia vartojama tobių kalba.
Julijus Kuznecovas

Julijus Kuznecovas (latv. Jūlijs Kuznecovs, 1843 m. Alūksta – 1905 m.) – latvių etnografas, teisininkas.

Biografija

1871-1873 m. studijavo Sankt Peterburgo universitete. 1873-1883 m. taikos teisėjas Valkaviske (dab. Baltarusija), 1883-1889 m. valstiečių reikalų komisaras Kretingoje, nuo 1890 m. – Valkoje (Latvija). Už palankumą Vecgulbenės valstiečiams buvo perkeltas į Turkestaną apskrities muitinės inspektoriumi.

Mokslinė veikla

Tyrė latvių, lietuvių, prūsų, slavų kalbas ir buitį. Rusijos mokslų akademijai pavedus apkeliavo Lietuvą. XIX a. antroje pusėje vienas pirmųjų latvių etnografų parašė mokslinių straipsnių apie latvius ir lietuvius (1870 m.), apie lietuvių tautybę, etnografinius bei istorinius tyrinėjimus Vakarų krašte (abu 1871 m.), juos dažniausiai spausdino Rusijos geografijos draugijos leidiniuose. 1896 m. tyrė senovinius dvigubus lietuvių asmenvardžius.
Slabada (Kėdainiai)

Istorija

XX a. pr. buvo Digraičių dvaro palivarkas.
Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinė

Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinė – nacionalinė šalies rinktinė, kuri atstovauja Lietuvą salės futbolo tarptautinėse varžybose. Rinktinės veiklą koordinuoja Lietuvos futbolo federacija.
Kuršių 1260-1267 m. sukilimas

Kuršių 1260–1267 m. sukilimas – kuršių sukilimas prieš Livonijos ordiną, vykęs po 1260 m. liepos 13 d. žemaičių laimėto Durbės mūšio, antrasis ir paskutinis jų sukilimas.

Sukilimas

Per Durbės mūšį šiauriniai kuršiai (Latvijos kuršiai) perėjo į žemaičių pusę ir puolė kryžiuočius iš užnugario. Mūšyje žuvo ir krašto magistras Burkhardas fon Hornhauzenas. Visas Kuršas sukilo ir išsivadavo iš Livonijos ordino valdžios. Sukilėliams vadovavo Utilis ir kiti karo vadai. Tuo metu Kuršo pietinėje dalyje (Lietuvos Kurše), išskyrus nuo 1252 m. Livonijos ordino valdomą Klaipėdą su apylinkėmis, įsitvirtino žemaičiai. Visame Kurše kovojantys žemaičiai neturėjo saugaus užnugario – gentinė kuršių organizacija negalėjo per kelerius melus susilieti su žemaičių konfederacija, todėl vokiečių riteriai 1260 m. pabaigoje ar 1261 m. pradžioje užėmė (atsiėmė) kuršių Dzintarės pilį; šie pasidavė, o žemaičiai kovojo iki galo ir visi žuvo.
Sukilimo plėtrą skatino prasidėjęs Didysis prūsų sukilimas, 1261 m. vasario 3 d. žemaičių laimėtas Lielvardės mūšis ir 1261 m. rudenį Lietuvos karaliaus Mindaugo ir žemaičių kunigaikščio Treniotos surengtas nesėkmingas žygis į Livonijos ordino magistro rezidenciją Cėsius. Bet jau 1265 m. Livonijos ordinas užėmė svarbią kuršių Embutės pilį. Iki 1267 m. pabaigos Livonijos ordinas, kuriam vadovavo Konradas fon Mandernas, vėliau Otas fon Lautenbergas, vėl užkariavo šiaurinius kuršius.
Dėl sukilimo Livonijos ordinas ir Kuršo vyskupas nepajėgė vietos gyventojų priversti duoti didelių duoklių – iki XIV a. antrosios pusės išliko gana gausus karo tarnybą einančių kuršių sluoksnis, artimas prūsų vitingams. Jų teises ir pareigas nustatė kuršių teisė ir 1267 m. pasidavimo vokiečių feodalams sutartis; jas kuršių elitas prarado XV amžiuje. Kuršių nebepadrąsino net Karusės mūšis, kuriame Livonijos ordinas neteko 52 riterių ir krašto magistro.
Liuonius Purvinis

Biografija

1994 m. baigė Lietuvos žemės ūkio universitetą, hidromelioracijos inžinierius. AB „Utenos melioracija“ generalinis direktorius.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai, Krikščionių partija Utenos rajono skyriaus narys.
2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos žemėtvarkos ir hidromelioracijos inžinierių sąjungos narys, Lietuvos melioracijos įmonių asociacijos prezidiumo narys. Žmona Lina, vaikai Žydrūnas, Kristina.
Evaldas Vaineikis

Biografija

1992 m. baigė Šiaulių 2-ąją vidurinę mokyklą, vaikų muzikos mokyklą. 1998 m. Kauno technologijos universitete įgijo vadybininko specialybę, 2002 m. Lietuvos teisės universitete įgijo teisininko specialybę.
1998–1999 m. AB „Šiaulių pienas“ marketingo skyriaus viršininkas. 1999–2001 m. Šiaulių apskrities viršininko administracijos Regiono plėtros departamento Regiono ekonomikos ir socialinio vystymo skyriaus vedėjas.
2001 m. sausio-liepos mėn. Šiaulių miesto savivaldybės administratoriaus pavaduotojas ekonominei plėtrai, 2001–2004 m. Šiaulių miesto savivaldybės administracijos Juridinio skyriaus vedėjo pavaduotojas.
2004–2005 m. Šiaulių apskrities viršininko administracijos Teisės departamento vadovas, 2005–2006 m. Šiaulių apskrities Teisės departamento Juridinio skyriaus vedėjas. Nuo 2006 m. balandžio 19 d. Šiaulių apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos viršininkas. 
2011 m. Šiaulių apskrities mokesčių inspekcijos viršininkas bandė papirkti prokurorą. Įtariama, kad jis papirko Šiaulių apygardos prokuratūros prokurorą, siekdamas palankaus sprendimo baudžiamojoje byloje pažįstamam verslininkui, įtariamam svetimo turto pasisavinimu stambiu mastu (2,7 mln. litų). Tyrimo metu bus sprendžiamas klausimas dėl sulaikytojo nušalinimo nuo pareigų. E. Vaineikiui pareikšti įtarimai pagal Baudžiamojo kodekso 227 straipsnio 2 dalį (joje kalbama apie didesnį, nei 250 MGL (32 500 litų) kyšį).

Visuomeninė veikla

Nuo 2002 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys, nuo 2007 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos narys. Nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 
Seimo nario Edvardo Žakario visuomeninis padėjėjas. Nuo 2005 m. Šiaulių Rotary klubo narys, klubo tarybos narys.
Nusikalstamumo kontrolė

Nusikalstamumo kontrolė – baudžiamųjų veikų visumos reiškinio (nusikalstamumo) valdymas, poveikio jam darymas; procesas, orientuotas ne tiek arba ne vien į teisinės prievartos mechanizmą (nors apima ir jį), bet pirmiausia į racionalų socialinio reiškinio valdymą, jo priežasčių šalinimą. Terminas paplitęs demokratinių valstybių kriminologijoje ir praktikoje. Nusikalstamumui kontroliuoti valstybiniu mastu yra rengiamos ir vykdomos Nusikalstamumo prevencijos ir kontrolės programos, strategijos bei koncepcijos. Nusikalstamumo kontrolės koncepcijos tikslas – atskleisti nusikalstamumo kontrolės (valdymo) turinį, t. y. kontrolės subjektų sistemą, jų funkcijų ir taikomų priemonių koordinavimą ir teisinį reguliavimą, konkrečių nusikalstamumo problemų sprendimą. Išskiriamos Aktyvios nusikalstamumo kontrolės politikos bei kitos koncepcijos.
Nuostata, kad svarbiausias valstybės prioritetas yra žmogus ir jo teisėta veikla savo gerovei kurti, yra viena iš pagrindinių sąlygų mažinti nusikalstamų konfliktų galimybę pagrindinėse visuomeninio gyvenimo ir veiklos sferose.

Aktyvios nusikalstamumo kontrolės politika

Koncepcijos esmė – aktyvi nusikalstamumo kontrolė. Ji turi pakeisti vyravusią valstybės ir teisėsaugos institucijų pasyvią, gynybinę poziciją, vertusią tik aiškinti nusikaltimus, t. y. veikti ne socialinį reiškinį sąlygojančias priežastis, o kovoti su jo pasekmėmis. Nusikalstamumo socialinių priežasčių šalinimas (prevencija) turi būti aktyvios šio reiškinio kontrolės pagrindas, strateginės reikšmės uždavinys. Valstybė, vykdydama aktyvią nusikalstamumo kontrolės politiką, pirmiausia siekia užtikrinti gyventojų teisių bei teisėtų interesų apsaugą nuo nusikalstamų pasikėsinimų, kartu ir valstybės saugumą.

Subjektai

Valstybė į nusikalstamumo kontrolės sistemą telkia visas socialines, politines, ekonomines struktūras, valstybinius valdžios ir valdymo organus, juridinius ir fizinius asmenis. Nusikalstamumo kontrolės sistemą plačiąja prasme valdo parlamentas, priimdamas aktus, kurių vykdymą koordinuoja Vyriausybė, o realizuoja ir kontroliuoja teisėsaugos institucijos bei valstybiniai valdymo organai.
Nusikalstamumo kontrolės programoms rengti ir jų vykdymui koordinuoti sudaroma vyriausybinio lygio taryba. Gali būti sudaroma nepriklausoma nuo teisėsaugos institucijų nusikalstamumo kontrolės mokslinė praktinė taryba iš aukščiausios kvalifikacijos teisininkų ir kitų specialistų, kurie nėra tiesiogiai susiję su nusikalstamumo kontrole. Šios tarybos funkcija būtų patariamoji (nusikalstamumo kontrolės politikos formavime bei prioritetinių nusikalstamumo kontrolės krypčių nustatyme) ir siūlomų koncepcijų, programų bei atskirų priemonių ekspertinė analizė.
Nykštukai

Nykštukai maginėje fantastikoje

Nykštukai laikomi kita protingų būtybių grupe negu gnomai, koboldai ir kitos žemaūgės protingos humanoidų rūšys (rasės). Vaidmenų žaidimuose, romanuose neretai sutinkami tiek nykštukai, tiek gnomai – ir tai yra skirtingos būtybės.
Gyvena kalnuose ir kalnų požemiuose. Maginės fantastikos kūriniuose teigiama, kad nykštukai mato tamsoje (vadinamoji infrarega) ir yra kitaip prisitaikę gyventi požemiuose. Jie žemesni už žmones, bet tvirti, stambaus sudėjimo. Barzdoti, neretai teigiama, kad nykšukės taip pat barzdotos, tik jų barzdos menkesnės. Dažnai aprašoma, kad jie prasti bėgikai, jojikai ir plaukikai.
Pasižymi ilgu amžiumi – iki 250 m, bet lėtai dauginasi, nes vaikai gimsta retai, o ir nykštukų bendruomenėse moterų yra mažiau nei pusė (pagal Tolkino „Žiedų valdovą“ - mažiau trečdalio). Todėl vaikus nykštukai itin brangina.
Jie mėgsta kaupti brangiuosius metalus ir brangakmenius, yra puikūs kalnakasiai, akmens ir metalų amatininkai, garsėjantys savo akmeniniais statiniais, puikios kokybės ginklais ir šarvais.
Laikomi puikiais kariais (mėgstamiausas ginklas – sunkus dvirankis kovos kirvis), o nykštukų sunkiųjų pėstininkų rikiuotė hirdas laikoma praktiškai neįveikiama. Kartais laikoma, kad nykštukai sugeba sukurti galingus magiškus daiktus, nors šiaip magija ir neišsiskiria.
Anglų kalboje žodžio dwarf daugiskaita yra dwarfs. XIX a. šiuo žodžiu medicinoje vadino žemaūgius suaugusius žmones (<140 cm) su pakitusiomis kūno proporcijomis. Tuo tarpu Tolkinas savo kūryboje atgaivino mitologinę dwarf prasmę ir naudojo alternatyvią daugiskaitinę formą dwarves.
Nykštukų kalba Tolkino pasaulyje vadinama Khuzdul. Buvo siūlyta nykštukų runas įtraukti į Unicode standartus
XVI amžiaus 10-as dešimtmetis

XVI amžiaus dešimtasis dešimtmetis prasidėjo 1591 metais ir baigėsi 1600 metais.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XV amžius – XVI amžius – XVII amžius
Dešimtmečiai: 5-as 6-as 7-as 8-as 9-as - 10-as - 1-as 2-as 3-as 4-as 5-as
Metai: 1591 1592 1593 1594 1595 1596 1597 1598 1599 1600
Jurgis Felicijonas Sapiega

Biografija

Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Čereisko-Ružano linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas, Lietuvos didžiojo žirgininko Pranciškaus Stepono Sapiegos (apie 1646–1686) ir Anos Kristinos Liubomirskaitės (m. 1701) trečiasis sūnus. Turėjo brolius Kazimierą Joną ir Juozapą Pranciškų.
Mokėsi jėzuitų kolegiume, Brunsberge, po to kartu su vyresniu broliu Juozapu Pranciškumi keliavo po Europą (1697–1701 m.).
Šiaurės karo pradžioje Jurgis Felicijonas Sapiega perėjo į Stanislovo Leščinskio pusę, gavęs nuo jo 1708 metais Lietuvos didžiojo prievaizo pareigybę. 1709 metais perėjo į Augusto Stipriojo pusę. 1717 metais buvo išrinktas Lietuvos Tribunolo maršalka.
Buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) į seimus 1720, 1724, 1729, 1732 ir 1733 metais.
1733 metais elekciniame seime Jurgis Felicijonas Sapiega palaikė Stanislovo Leščinskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1734 metais kartu su Leščinskiu buvo Gdanske, apgultame rusų-saksų armijos. Jis buvo vienas iš pačių ištikimiausių Stanislovo Leščinskio žmonių. Buvo suimtas Rusijos stovykloje, Pruščo-Gdanske. Paleistas iš nelaisvės pripažino karaliumi Augustą III Vetiną ir ragino visus Stanislo Leščinskio šalininkus nutraukti tolimesnį beviltišką pasipriešinimą.
1738 metais Jurgis Felicijonas Sapiega buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą. 1742 metais gavo Mstislavlio vaivados pareigybę. 1748 metais tapo Baltojo erelio ordino kavalierius.
Tupolev Tu-104

Tu-104 (pagal NATO kodifikaciją Camel) – pirmasis tarybinis ir trečiasis pasaulyje reaktyvinis keleivinis lėktuvas (po britų De Havilland Comet ir kanadiečių Avro Jetliner).

Lėktuvo gamybos istorija

Lėktuvo modelis pradėtas kurti 1954 m. liepos mėn. bombonešio Tu-16 bazėje (naudotas padidinto diametro fiuzeliažas, variklio gondola, važiuoklė, fiuzeliažo apačion perkelti sparnai).
Pirmasis Tu-104 skrydis įvyko 1955 m. birželio 17 d., o lapkričio 5 d. į orą pakilo pirmasis serijinės gamybos lėktuvas. 1956 m. rugsėjo 15 d. Tu-104 skrido pirmuoju reguliariu reisu Maskva-Omskas-Maskva, pakeisdamas iki tol naudotą lėktuvą Il-14 ir sutrumpindamas skrydžio laiką nuo 13 val. 50 min. iki 7 val. 40 min.
Charkovo, Omsko ir Kazanės aviacijos gamyklose buvo pastatytas 201 įvairių modifikacijų Tu-104 lėktuvas. Gamyba nutraukta 1960 m. Šiais lėktuvais pervežta apie 90 milijonų keleivių.

Valdymas

Palyginus su vėlesniais laineriais Tu-104 buvo sunkus, skrydyje nestabilus, linkęs pavojingiems aukščio šuoliams (staigus neplanuotas kilimas, po to staigus pikravimas žemyn) ir sunkiai valdomas. Neretai nepavykdavo išlaikyti rekomenduojamo 225–250 km/val tūpimo greičio ir lėktuvas tūpdavo 270–300 km/val greičiu. Mažiau pakrautą lėktuvą būdavo sunku nuleisti paskutinius metrus, jis buvo linkęs netūpdamas sklęsti virš nusileidimo tako. Navigacinė įranga irgi dar nebuvo tobula. Skrydžio saugumas labai daug priklausė nuo pilotų meistriškumo ir patirties.

Eksploatacija

1956–1958 m. dėl įvykusių avarijų pristabdžius Comet skrydžius, Tu-104 buvo vieninteliai pasaulyje eksploatuojami reaktyviniai oro laineriai.
Kelevinius Tu-104 naudojo tik Aeroflot ir tuometinės Čekoslovakijos aviakompanija ČSA. Dėl konstrukcijos trūkumų ir keleivinių reaktyvinių lėktuvų eksploatacijos patirties stokos buvo daug šio modelio lėktuvų incidentų ir avarijų: pilotai turėjo sunkumų leidžiantis, neveikdavo varikliai ir prietaisai. Todėl Tu-104 buvo gaminami tik penkerius metus, nors reguliarūs skrydžiai vyko iki 1979 m., o karinėse oro pajėgose – iki 1981 m.
Katastrofą patyrė 37 šio tipo lėktuvai (18 proc. nuo pagamintų lainerių), žuvo 1147 keleiviai. Tai – blogiausias rodiklis tarp visų serijinių tarybinių keleivinių lėktuvų. Iš šešių čekoslovakų įsigytų Tu-104 sudužo trys lėktuvai. Tačiau nors pagal šių dienų standartus lėktuvas buvo nepatikimas, jis buvo tiek pat patikimas kiek ir kiti to meto reaktyviniai keleiviniai lėktuvai.
Sylvain Distin

Prancūzijos klubai

Distinas futbolininko karjerą pradėjo mėgėjiškame US Joué-lès-Tours klube, vėliau persikėlė į Tours FC, kol 2000 m. pasirašė pirmąjį profesionalų kontraktą su antrosios Prancūzijos lygos FC Gueugnon klubu. Žaisdamas šiame klube jis atkreipė į save Paris Saint-Germain FC dėmesį ir 2002 m. persikėlė į šią komandą. Vis dėlto pritapti naujoje ekipoje jam nepavyko ir 2001–2002 m. sezoną Distinas buvo išnuomotas Newcastle United FC komandai, kurioje sužaidė 28 rungtynes.

Manchester City FC

Po sėkmingo sezono Niukaslio ekipoje, ši norėjo perpirkti Distino kontraktą, tačiau šiame klube jam teko žaisti ne įprastoje vidurio gynėjo, o kairiojo gynėjo pozicijoje, todėl jis pasirinko Manchester City FC, kuriems buvo reikalingas būtent vidurio gynėjas. Už Distiną klubas sumokėjo 4 mln. svarų sterlingų ir tai buvo rekordinė Mančesterio komandos suma, išleista įsigyjant gynėją. Jau pirmajame sezone Distinas buvo išrinktas geriausiu komandos futbolininku, o 2003–04 m. sezono pradžioje tapo ir ekipos kapitonu. Viso 2002–07 m. jis sužaidė 178 rungtynes už Manchester City FC ir pelnė 6 įvarčius.

Portsmouth FC

2007 m. pasibaigus sutarčiai, Distinas nusprendė išmėginti save kitoje ekipoje ir persikėlė į Portsmutą. Čia jis pasirašė 3 metų sutartį ir tapo komandos vicekapitonu, o vėliau – kapitonu.
Su Portsmouth FC jis laimėjo pirmąjį trofėjų – FA Cup.

Everton FC

2009 m. Distinas persikėlė į Everton FC už 5 mln. svarų sumą ir pasirašė 3 metų sutartį. 2013 m. sausį jis pratęsė sutartį dar vienam sezonui iki 2014 m. vasaros. Vasario 23 d. rungtynės su Norwich City FC jam buvo 400-osios Premier League. Kovo 13 d., sužaidęs 402 rungtynes, Distinas tapo daugiausia rungtynių Premier League sužaidusiu užsieniečiu.

AFC Bournemouth

Pasibaigus sutarčiai su Everton FC, 2015 m. vasarą Distinas persikėlė į Premier League debiutantų AFC Bournemouth klubą, kuriame po sezono ir baigė futbolininko karjerą.

Tarptautinė karjera

Distinas nėra žaidęs jokios šalies nacionalinėje rinktinėje, nors pagal kilmę galėjo atstovauti Prancūzijos arba Gvadelupės (tėvo gimtinė) komandoms.
Vaškų herbas

Aprašas

Herbe atvaizduotas bičių korys, iš kurio gaunamas bičių vaškas. Jo fone nupiešta raudona V raidė, simbolizuojanti miestelio vardą.

Istorija

Herbas patvirtintas 2005 m. birželio 15 d. Prezidento dekretu.
Lavoriškių Stepono Batoro gimnazija

Istorija

Pirmoji mokykla Lavoriškėse įkurta 1870 m. Mickūnų valsčiaus išnuomotame name. 1894 m. specialiai mokyklai pastatytas atskiras namas, kuriame buvo viena didelė klasė, rūbinė, koridorius, mokytojo butas (2 kambariai ir virtuvė). Pamokos vyko rusų kalba. Joje mokėsi apie 30 mokinių, daugiausia berniukai. Baigę 3 klases jie eidavo tarnauti į armiją.
1919 m. Lavoriškėse pradėjo veikti lenkiška keturmetė mokykla. Joje dirbo mokytoja A. Glinska. Mokyklai priklausė du pastatai. Vaikai galėjo ateiti į mokyklą tik po Visų Šventųjų, kai baigdavosi gyvulių ganymas. Pavasarį, kai sužaliuodavo laukai ir vėl reikėdavo ganyti gyvulius, vaikai vėl turėdavo palikti mokyklą ir padėti tėvams. 1937 m. Lenkijos maršalo Juzefo Pilsudskio garbei Vilniaus krašte pastatyta 100 mokyklų, tarp jų ir Lavoriškių.
1944 m. mokykla buvo keturmetė, nuo 1948 m. septynmetė, nuo 1955 m. balandžio 28 d. vidurinė. 1958 m. įteikti brandos atestatai pirmajai vienuoliktokų laidai. 1962 m. prie senojo mokyklos pastato pastatytas keturių klasių priestatas ir koridorius. 1965–1967 m. pastatytas internatas, įrengtas bufetas, virtuvė, sporto salė. 1999 m. greta senosios medinės mokyklos iškilo mūrinis priestatas (septynios klasės, biblioteka, valgykla, sporto salė), senajame pastate įvestas centrinis šildymas, įrengti sanitariniai mazgai.
Gonfalonjeras

Gonfalonjeras (it. gonfaloniere 'vėliavnešys') – prestižinės pareigos viduramžių ir Renesanso Italijos komunose, ypač Florencijoje ir Popiežiaus valstybėje. Pareigų pavadinimas kilęs iš komunos vėliavos gonfalonės pavadinimo.
Florencijoje gonfalonjero postas vadinosi teisingumo gonfalonjeras (it. Gonfaloniere di Giustizia), jį užimdavo vienas iš devynių piliečių, sudarydavusių Florencijos vyriausybę sinjoriją.

Popiežiaus valstybėje gonfalonjeras vadinosi bažnyčios gonfalonjeru (it. Gonfalone della Chiesa).

Kitose centrinės ir šiaurinės Italijos komunose nuo Spoleto iki Pjemonto gonfalonjerus arba rinkdavo, arba skirdavo.
Išeitinis kodas

Išeitinis kodas – bet kokia sakinių seka, užrašyta žmogui suprantama programavimo kalba. Šiuolaikinėse programavimo kalbose programos išeitinis kodas paprastai susideda iš keleto tekstinių failų, tačiau tas pats kodas galėtų būti spausdinamas knygose ar įrašomas į magnetinę juostą (be failinės sistemos).
Mindaugas Puidokas

Biografija

Išsilavinimas
1997 m. baigė Kauno Vinco Kudirkos vidurinę mokyklą (dabar Kauno Vinco Kudirkos progimnazija)
2002 m. su pagyrimu baigė Vytauto Didžiojo universitetą. Įgijo politikos mokslų bakalauro laipsnį. 
2004 m. Vilniaus universitete Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute įgijo tarptautinių santykių ir diplomatijos magistro laipsnį.
2009 m. Kauno technologijos universitetas, socialinių mokslų daktaras
2013 m. Kauno technologijos universitetas, docentas
Darbinė veikla
1995–1999 m. neetatinis „Kauno dienos“, „Kauno žinių“, „Vytautas Magnus“ korespondentas.
2001–2002 m. VšĮ „Socius Sanus“ projektų koordinatorius. Dirbo su mokyklinio amžiaus vaikų užimtumo ir sveikatinimo projektais.
2002–2003 m. UAB „Laisvas ir nepriklausomas kanalas“ (LNK) žinių tarnybos užsienio naujienų redaktorius.
2004–2016 m. dėstytojas Kauno technologijos universitete, Socialinių, humanitarinių mokslų ir menų fakultete, docentas (2013).
2007–2008 m. „BC Kauno Atletas“ direktorius. 
2016 - 2020 m.  Lietuvos Respublikos Seimo narys, išrinktas vienmandatėje Aleksoto-Vilijampolės apygardoje Kaune.

2016–2019 m. Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos frakcijos narys.
2019 m. Mišrios frakcijos narys
Ivanas Melničiukas

Biografija

Gimė 1937 m. rugpjūčio 19 d. Klaipėdoje. 1961 m. baigė geografijos studijas Černivcių valstybiniame universitete. 1971-1991 m. jaunesnysis mokslo darbuotojas, geografijos katedros vadovas, Ukrainos TSR geologijos instituto narys. Nuo 1991 m. Kijevo universiteto docentas, dėstė paleogeografiją ir geomorfologiją. 2002-2004 m. profesorius. 2000-2004 m. Ukrainos geografų draugijos viceprezidentas. Daugiau nei 150 mokslinių straipsnių ir 6 monografijų autorius. Mirė 2008 m. birželio 26 d. Kijeve.
Paulius Beresnevičius

Biografija

1947–1970 m. mokytojavo Telšiuose. 1952 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1961–1968 m. Telšių 3-osios vidurinės mokyklos direktorius. 1970–1981 m. dirbo Partijos istorijos institute prie LKP CK. 1972 m. istorijos mokslų kandidatas. 1973–1989 m. dėstė Vilniaus aukštosiose mokyklose, 1981 m. docentas. 1981–1991 m. Pedagogikos instituto direktoriaus pavaduotojas, direktorius. 1992–1996 m. mokytojavo Baltarusijos lietuvių mokyklose Pelesoje, Rimdžiūnuose; čia kūrė etnografinius muziejus.
Vilja Mersedesas

Istorija

XVIII a. pab. dabartinio miesto vietoje įsikūrė nedidelis pakelės postas. 1856 m. įkurta tvirtovė (Fortín Constitucional), skirta apsiginti nuo indėnų rankelių (mapučių gentis) antpuolių. 1861 m. gavo Vilja Mersedeso vardą. Pradėjo augti XIX a. pab. nutiesus geležinkelį. Vilja Mersedesas kartu su Vilja Reinoldso ir Chusto Darakto miesteliais formuoja konurbaciją.

Ūkis ir transportas

Vilja Mersedesas – svarbus transporto mazgas. Geležinkeliai į Vilja Mariją, Mendosą, Vilja Doloresą. Keliai į San Luisą, Vilja Mariją, Buenos Aires, Buena Esperansą, Vilja Doloresą. Svarbus žemės ūkio rajono (gyvulininkystė, javų auginimas) centras. Daugiausia maisto pramonė.

Lankytini objektai

Vilja Mersedesas taip pat provincijos lygiu svarbus turistinis centras. Miesto širdis – San Martino aikštė, apsupta XIX a. pab. pastatų. Šalia Pederneros aikštės įsikūrusi Mayor de las Mercedes bažnyčia ir Juan Pedernera valstybinis istorijos monumentas, žymintis šalies nepriklausomybę ir miesto įkūrėją. Taip pat galima išvysti gražios architektūros valstybinę kolegiją ir art deco stiliaus savivaldybės pastatą.
Dinamiškų išteklių teorija

Dinamiškų išteklių teorija – nurodo, kad ištekliai yra neriboti ir žmonijos skaičiaus didėjimas nebūtinai turi privesti prie katastrofos.
Jos autoriumi laikomas Deividas Rikardas. Teorija nurodo, kad ištekliai neriboti, tik ribotos žinios apie juos. Žmonijos vystymasis nebūtinai turi (kaip Statiškų išteklių teorijoje) privesti prie katastrofos, nes vystantis ūkis kas kart darosi vis taupesnis, suranda naujus išteklius ir išnaudoja vis naujus substitutus.
Atibaja

Istorija

Atibają 1665 m. įkūrė bandeirantas Žeronimas de Kamargas. Miestu tapo 1864 m.