google/wiki40b huggingface dataset:
Filipas Marlou

Filipas Marlou (Philip Marlowe) – rašytojo Raimondo Čandlerio kūrinių literatūrinis personažas, privatus seklys.
Apie Filipą Marlou autorius parašė 7 kūrinius, pirmasis – „Didysis miegas“ (The Big Sleep, 1939). Tai privatus detektyvas, dirbantis dažniausiai Los Andžele, turintis unikalų požiūrį i savo darbą, neprarandantis humoro jausmo net ir sunkiausiose situacijose, filosofiškas, mėgstantis viskį, šachmatus ir poeziją. Marlou pasižymi ganėtinai tvirtu teisingumo jausmu, nemėgsta be reikalo švaistytis rankomis bei ginklu, bet jei reikia, tai daro gerai. Šis privatus seklys yra pamėgęs sentenciją: „Nemalonumai – mano biznis“
Dzūkija (cirkas)

Dzūkija (pilnas pav. Alytaus cirko studija „Dzūkija“) – mėgėjiško cirko trupė, įkurta 1982 m. Alytuje cirko artistės Julijos Riabovos iniciatyva. Šiuo metu pajėgiausias saviveiklinis cirkas Lietuvoje su giliomis tradicijomis ir lygiu, artimu profesionaliam. Studijoje yra apie 30 artistų.
Lucio Fulci

Biografija

Fulci gimė Romoje ir buvo įstojęs studijuoti mediciną, tačiau susižavėjo kinu ir, palikęs mokslus, ėmė mokytis Eksperimentinio kino centre pas Luchino Visconti ir Michelangelo Antonioni.
6-ame XX amžiaus dešimtmetyje jis pradėjo rašyti scenarijus komedijoms, taip pat keliuose filmuose dirbo režisieriaus asistentu (žymiausias to laikotarpio filmas „Gli ultimi giorni di Pompei“ 1950 m.). Pradžioje Fulci neketino tapti režisieriumi ir 1952-59 m. pagal jo scenarijus buvo sukurti 7 filmai. Pirmą savarankišką jis filmą sukūrė tik 1959 m. ir nors šiame vaidino populiarus to mto šalies komikas Toto, juosta nesulaukė dėmesio. Vėliau pasirodė keletas jo režisuotų muzikinių filmų, iš kurių žinomiausias buvo 1963 m. komedija „Uno strano tipo“ su Adriano Celentano bei Claudia Mori.
1962 m. Fulci sukūrė juostą „I due della legione“, kurios dėka šalyje išpopuliarėjo komikų duetas Franco ir Ciccio. Juosta buvo populiari ir padėjo kino studijai „Titanus“ išspręsti finansines problemas, o režisierius su komikais kurį laiką kurė televizijos šou „Uomo Da Ridere“.
1966 m. Fulci sukūrė pirmąjį spagetį vesterną „Le colt cantarono la morte e fu...tempo di massacro“, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Franco Nero.
1969 m. sukurti filmai „Una sull'altra“ „Beatrice Cenci“ buvo pirmieji, turintys siaubo ir giallo elementų, tuo pažymėdami naują posūkį režisieriaus karjeroje. Juostos buvo nevienareikšmiškai sutiktos kritikų ir žiūrovų, o Fulci kaltinamas smurto propagavimu.
1971 m. pasirodžius filmui „Una lucertola con la pelle di donna“ režisieriui teko teisme įrodinėti, kad ką kuriant buvo naudojami muliažai, o ne žudomi gyvi šunys. Po metų jis sukūrė juostą „Zanna Bianca“ pagal Jack London romaną „Baltoji iltis“.
1979 m. Fulci sukūrė vieną žymiausių savo filmų – siaubo juostą „Zombie“, kuri buvo uždrausta daugelyje šalių. Italijoje filmas buvo rodomas pavadinimu „Zombie 2“, nes metai iki tol šalyje pavadinimu „Zombie“ buvo demonstruotas kitas siaubo filmas „Dawn of the Dead“. Vėlesni Fulci siaubo filmai „Paura nella città dei morti viventi“ (1980), „Quella villa accanto al cimitero“ (1981) ir „Lo squartatore di New York“ (1982) dėl smurto taip pat buvo cenzūruojami arba visiškai uždrausti. Prie zombių temos jis vėl grįžo 1988 m., sukurdamas filmą „Zombie 3“ (JAV jis žinomas pavadinimu „Zombie 2“). Iš tiesų Fulci nufilmavo tik dalį juostos ir paliko darbą nebaigtą (pagal skirtingas versijas, taip jis pasielgė dėl ligos arba dėl ginčų su prodiuseriu). Juostą kurti baigė Bruno Mattei, tačiau titruose buvo paliktos abiejų režisierių pavardės, nes Fulci vardas garantavo juostos komercinę sėkmę.
Sukūręs keletą filmų televizijoje („Quando Alice ruppe lo specchio“ ir „Il Fantasma di Sodoma“ buvo pripžinti netinkamais rodyti), 1991 m. sukūrė savo paskutinį filmą „Le porte del silenzio“, prodiusuotą Joe D‘Amato. 1996 m. jis ketino filmuoti dar vieną siaubo filmą „The Wax Mask“, tačiau mirė dar nepradėjus darbų. Filmą sekančiais metais sukūrė režisierius Sergio Stivaletti.
Fulci mirė Romoje 1996 m. kovo 13 d. nuo diabeto komplikacijų.
Ruoliškis

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 3 km
Lyglaukiai (Biržai) – 1,6 km
Liesiškis – 1,5 km
Skratiškiai – 2,9 km
Pamūriškis – 2 km
Kongsvinger IL

Istorija

Klubas įkurtas 1892 m.
TSRS vyrų krepšinio rinktinė

TSRS vyrų krepšinio rinktinė – Sovietų Sąjungos krepšinio komanda, egzistavusi nuo 1947 iki 1990.
Ilgiausiai SSRS rinktinę treniravo Aleksandras Gomelskis (žydų tautybės), būdamas vos 32 metų (nuo 1961 m.) pradėjo treniruoti SSRS rinktinę. Iki pat 1971 metų A. Gomelskis buvo nepamainomas pagrindinės SSRS komandos strategas, augo jo autoritetas bei įtaka, tačiau po garsaus skandalo CSKA klube, kai pas Gomelskį per patikrinimą muitinėje buvo rasta stambi JAV dolerių suma) buvo pašalintas iš rinktinės. KGB atėmė iš Gomelskio užsienio pasą dėl įtarimų pabėgti į Izraelį. Didelių pažinčių dėka A. Gomelskiui pavyko išsaugoti trenerio postą CSKA komandoje. Rinktinės treneriu buvo paskirtas didžiausias Gomelskio konkurentas ir priešininkas Vladimiras Kondrašinas, kuris labai sėkmingai treniravo Leningrado Spartaką. Kondrašinas rinktinei vadovavo net 6 metus, skambiausias jo rinktinės pasiekimas buvo 1972 metų Miuncheno olimpinėse žaidynėse pirmą kartą tapus olimpiniais čempionais. Skandalingas finalas su nenugalima JAV komanda (FIBA draudė žaisti NBA krepšininkams iki pat 1992 metų) iki šiol kelia daugybę ginčų. Protestuodama JAV komanda atsisakė dalyvauti apdovanojimo ceremonijoje ir atsisakė paimti sidabro medalius, kurie iki šiol saugomi FIBA būstinėje.
A. Gomelskiui pavyko grįžti į SSRS vyriausio trenerio postą tik 1977 metais, tačiau pakartoti Kondrašino olimpinę pergalę ir pasiekti didžiausią savo svajonę pavyko tik po 11 metų, kai Seulo olimpinėse žaidynėse 1988 m. SSRS komanda tapo pirmi. Gomelskis prieš olimpiadą privertė žaisti ligotą ir sunkią traumą besigydantį Sabonį, o Marčiulioniui pažadėjo išvyką į svajonių NBA. Reikėtų pažymėti ir dideles Gomelskio klaidas ir nesėkmes, viena tokių 1980 m. Maskvos olimpiada. Kai JAV boikotavo žaidynes dėl SSRS karinės agresijos Afganistane, Gomelskis netvėrė džiaugsmu ir iš karto užsikabino sau aukso medalį. Rinktinę vežiojo po šalies gamyklas ir kolūkius pristatydamas kaip neišvengiamus olimpinius čempionus, tuo pačiu pamiršdamas treniruotes. Tačiau Gomelskis olimpiadoje patyrė tikrą fiasko, SSRS rinkinę parklupdė net tik jugoslavai, bet ir puikiai žaidę italai, o olimpiados šeimininkai net nepateko į finalą.
A. Gomelskis dėl savo didžiulio autoriteto Maskvoje buvo ilgus metus faktinis viso SSRS krepšinio vadovas, tačiau visą dėmesį skyrė tik SSRS rinktinei, bei CSKA. Krepšinio komandos iš kitų respublikų ir miestų turėjo verstis tik savo jėgomis, ir saugoti savo išugdytus talentus nuo Gomelskio CSKA.
Gomelskis pasižymėjo savitu darbo metodu, buvo įžvalgus talentams ir puikus strategas, tačiau mėgo intrigas, kenkdavo žaidėjams kurie nepaklusdavo jo valiai (pvz., Aleksandrui Belovui atsisakius pereiti į CSKA).
Lietuvos vaikinų iki 19 m. futbolo rinktinė

Sudėtis

<...> dabartinė sudėtis nežinoma.
Džura

Džura (angl. Jura, škot. gėl. Diùra) – sala Škotijoje, Vidinių Hebridų salyne, tarp Didžiosios Britanijos rytuose (atskirta Džuros sąsiauriu) ir Ailos pietvakariuose, prie šiaurinio galo yra Skarbos sala. Plotas – 368 km².
Sala kalnuota, iškilę keletas kvarcitinių kūgių. Aukštis iki 785 m (Beinn an Òir). Vyrauja pievos ir durpynai. Džura yra 8 pagal dydį Škotijos sala, bet pagal gyventojų skaičių – 31.
Džuroje 2011 m. gyveno 196 žmonės. Dėl skurdžių kraštovaizdžių sala gyvenama itin retai. Svarbiausia gyvenvietė – Kreighausas. Jame yra vienintelis salos viešbutis, bažnyčia, viskio darykla. Sala sunkiai pasiekiama, su ja nėra reguliaraus susisiekimo iš Britanijos. Veikia keltas iš Ailos salos, kuri savo ruožtu pasiekiama keltu iš Kintairo pusiasalio.
Džura gyvenama nuo mezolito. Jos pavadinimas kilo iš normanų žodžio Dyrøy, reiškiančio 'elnių sala'. Jie kraštus valdė nuo IX iki XIII a. Vėliau sala priklausė MakDonaldų klanui. Džuroje paskutinius savo gyvenimo metus praleido žymus rašytojas Džordžas Orvelas.
Vilniaus Šv. Kristoforo progimnazija

Istorija

1945 m. atidaryta Vilniaus 2-oji progimnazija rusų kalba. 1949 m. progimnazija pavadinta 2-ąja septynmete mokykla, o 1955 m. rugsėjo 1 d. pirmąkart paminėta kaip 20-oji vidurinė mokykla. 1969 m. gruodžio 19 d. mokykla persikėlė į naujas patalpas Kalvarijų g. 87.
1994 m. birželio 21 d. 20-ajai vidurinei mokyklai suteiktas Kalvarijų pavadinimas. 2001 m. rugsėjo 1 d. mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą. 2002 m. rugsėjo 1 d. Vilniaus Kalvarijų pagrindinė mokykla sujungta su Vilniaus „Šaltinio“ vidurine mokykla. Į lietuvišką pagrindinę mokyklą reorganizuota 2009 m. rugsėjo 1 d. Lietuviškos klasės perkeltos iš Vilniaus Šv. Kristoforo vidurinės mokyklos.
Laisva Lietuva

Laisva Lietuva – laikraštis, kurio 2 numeriai išėjo 1991 m. Vilniuje.

Istorija

Nr. 1 1991 m. sausio 12 d. okupacinės TSRS kariuomenės kareiviams užėmus Spaudos rūmus bendru leidiniu išleido „Aitvaras“, „Atgimimas“, „Echo Litwy“, „Gimtasis kraštas“, „Golos Litvy“, „Kurier Wileński“, „Lietuvos rytas“, „Literatūra ir menas“, „Mažoji Lietuva“, „Respublika“, „Tiesa“, „Vakarinės naujienos“, „Vilniaus laikraštis“ redakcijos 300 000 egz. tiražu. 
Nr. 2 1991 m. gruodžio 6 d., nevalstybinės spaudos žurnalistams paskelbus streiką, nukreiptą prieš Vyriausybės bandymą suvalstybinti nepriklausomus leidinius išleido laikraščių „Lietuvos rytas“, „Respublika“, „Tiesa“, „Vakarinės naujienos“, „Valstiečių laikraštis“ redakcijos 700 000 egz. tiražu.
Nonsensas

Nonsensas (angl. nonsense < lot. non – ne + sensus – prasmė, t. y. niekai, nesąmonė) – mąstymo ir pasaulio matymo bei perkūrimo būdas, kai derinami visai nesusiję, nesuderinami dalykai, žaidžiama absurdiškomis, nieko nereiškiančiomis situacijomis ir užuominomis.
Nonsensu vadinamas ir minėtų bruožų turintis literatūros tipas, stilius, žanras. Nonsenso stilistika – ryški naujosios vaikų literatūros ypatybė.
Konstantinas Savickas

Konstantinas Savickas arba Savickus (1908 m. spalio 14 d., Punske, tuometinėje Rusijos Imperijoje – 1992 m., JAV) – JAV teisininkas, Lietuvos krepšinio treneris. Vadinamas Lietuvos krepšinio tėvu.

Biografija

1909 m. su tėvais emigravo į JAV. Čikagoje įgijo vidurinį išsilavinimą, 1929 m. Nortvesterno universitete gavo teisės bakalauro dipomą. Būdamas studentu aktyviai sportavo. 1932 m. jam suteiktas teisės daktaro laipsnis. Dirbo spaudoje, 1933-35 m. Čikagoje redagavo jaunimo laikraštį Vytį.
1935-36 m. gyveno Kaune, dirbo Kūno kultūros rūmų sporto instruktoriumi. Tąkart šalies krepšinio būklė buvo apvektina, apie ką bylojo ir vyrų rinktinės skaudus pralaimėjimas dideliu skirtumu Latvijos reprezentantams Rygoje 1935 m. Pradėjus rinktinę treniruoti K. Savickui šalies krepšinio reikalai pradėjo sparčiai taisytis. Jo kvietimu į Kauną perduoti krepšinio paslapčių atvyko žinomi JAV lietuvių krepšininkai Pranas Talzūnas, Feliksas Kriaučiūnas, Juozas Žukas, B. Budrikas. 1936 m. Konstantinas Savickas Kaune išeido knygą Krepšinis, sporto tematika rašė straipsnius žurnale Fiziškas auklėjimas. 1937 m. latviams vėl pralaimėta, bet jau rezultatu tik 29:41. 1937 m. prieš pat antrąjį 1937 m. Europos krepšinio čempionatą Latvijoje perdavė šalies vyrų krepšinio rinktinę treniruoti F. Kriaučiūnui.
Grįžęs į JAV dirbo teisininku.
Niekas (leidinys)

Niekas – amerikiečių mokslinės fantastikos fenzinas, kurį 1962–1998 m. Naujajame Hampšyre anglų kalba leido JAV lietuvis Edas Meskys. Fenzinas 1967 m. buvo apdovanotas Hugo premija už geriausią fenziną (angl. Hugo Award for Best Fanzine), dar du kartus buvo nominuotas: 1966 m. nusileido fenzinui ERB-dom, o 1989 m. – fenzinui File 770.

Ed Meskys fenziną pavadino „Niekas“, kad egzotiškiau skambėtų (angl. Nothing).
Pradžioje Meskys, tada Belknapo koledžo (Belknap College; dabar uždarytas) Center Harbor miestelyje (Naujasis Hampšyras) profesorius ir Tolkino draugijos narys, fenziną redagavo kartu su Felice Rolfe, bet 9-to dešimtmečio antroje pusėje jį redagavo vienas. Leidinys pradžioje buvo apazinas, o vėliau tapo tikru fenzinu, nes pasidarė svarbiu leidiniu formuojantis ankstyvajam Tolkino gerbėjų ratui.

Meskys vėliau rašė: „Aš pradėjau leisti atskirą siuntinėjamų komentarų ziną APA, po to pervadinau jį į „Niekas“ ir pradėjau numeruoti nuo 1962 m. birželio numerio… Kadangi tuomet neleido tolkinistinio fenzino, nutariau paskirti „Niekas“ Tolkinui ir stengtis kad kiekviename numeryje būtų bent vienas Tolkinui skirtas puslapis.“.

7-tame numeryje buvo paskelbtas Klaivo Stepleso Lujio (C. S. Lewis) laiškas Meskiui, kur minimas „Žiedų valdovas“.
Vėliau fenzine spausdinosi Jack Harness, Bjo Trimble, Dave Locke, Arthur Thomson (ATom), Anthony Boucher, Philip K. Dick („Naziism and the High Castle“), Roger Zelazny („Song of the Ring“ (poema)), ruošiamas Roberto Fosterio „Viduržemio glosarijus“ (Glossary of Middle Earth; R. Fosteris vėliau paskelbė „Tolkien’s World From A to Z: The Complete Guide to Middle-earth“, Diana Paxson, Clyde Kilby, Vaughn Bode, Jack Gaughan, Tim Kirk, Charles N. Brown, Piers Anthony, Marion Zimmer Bradley („Bloodthirsty for Power: Vampirism in Hambly’s Those Who Hunt the Night“) Benas Indick, S. T. Joshi, John Boardman, Don D’Ammassa, Sam Moskowitz, Andrew J. Offutt, and Darrell Schweitzer.
Chidiock Tichborne

Čidiokas Tičbornas (Chidiock Tichborne; ~1562 m. – 1586 m. rugsėjo 20 d.) – anglų sąmokslininkas, poetas.
Čarlzas (Čidiokas) Tičbornas gimė katalikų šeimoje Sautamptone, kaip manoma, po 1562 m. rugpjūčio. Jo paties teigimu, buvo kilęs iš garbingos Tičbornų giminės, gyvavusios Anglijoje nuo normanų laikų. Čidioko Tičborno jaunystės metais Anglijoje buvo uždrausta katalikybė, o netrukus pats Čidiokas ir jo tėvas Piteris areštuoti už „popiežiškų relikvijų“ naudojimą. Nors jie buvo paleisti, bet buvo ir toliau persekiojami, o 1586 m. visa šeima apkaltinta „popiežiškų praktikų“ laikymusi.
Tų pačių 1586 m. birželį Čidiokas sutiko dalyvauti Bebingtono sąmoksle, kurio tikslas buvo nuversti nuo sosto protestantišką karalienę Elžbietą I-ąją, o vietoje jos į sostą atvesti katalikų valdovę Mariją I-ąją. Išaiškinus sąmokslą, Čidiokas Tičbornas buvo sugautas, rugpjūčio 14 d. areštuotas ir nuteistas myriop.
Kalėdamas Londono Tauerio kalėjime, rugsėjo 19 d. Tičbornas parašė laišką savo žmonai Agnesai. Tame laiške buvo ir vėliau išgarsėjęs Tičborno sukurtas eilėraštis „Elegija“, kuriame poetas aprašė savo būseną laukiant mirties. Kitą dieną Čidiokas Tičbornas kartu su keliais kitais sąmokslininkais buvo viešai pakartas, išskrostas ir ketvirčiuotas.
Kauno Žalgiris B

Istorija

2017 m. suburta Kauno Žalgiris B ekipa. Ji žaidžia Antrojoje lygoje. Komandos treneris Dainius Bučma.

Apranga

Žalia arba balta.
Titnagas (žurnalas)

Istorija

Steigėja ir leidėja „Amalijaus Narbuto leidybos įmonė“. 1992 m. – savaitraštis. Tiražas 1989 m. – 20 000 egz., 1992 m. – 14 300 egz.
Spausdino satyros ir humoro kūrinius visuomeninio, politinio, ekonominio gyvenimo, buities temomis.
Vyriausias redaktorius Amalijus Narbutas.
Petrovskij stadionas

Istorija

Pirmasis šioje vietoje 1924–1925 m. pastatytas stadionas buvo suprojektuotas čekų architekto Aloise Wejwoda. Antrojo pasaulinio karo metu buvo visiškai sunaikintas. 1957–1961 m. pagal architektų N. V. Baranov, O. I. Guryev ir V. M. Fromzel projektą buvo atstatytas. Tuo metu turėjo 33 000 sėdimų vietų. Prieš 1980 m. vasaros olimpines žaidynes buvo rekonstruotas.
Po 1994 m. Geros valios žaidynių pelnė pasaulinį pripažinimą. Po rekonstrukcijos darbų talpino 21 405 žiūrovus. Be to, sėdimos vietos buvo pakeistos į patogesnes plastikines kėdes.
Adamavos emyratas

Istorija

Emyratas susiformavo pačioje XIX a. pradžioje, įtakotas Hausalande vykusių fulbių džihado procesų. Musulmonai gyvulių augintojai fulbiai, jau seniau gyvenę regione, paėmė valdžią. 1809 m. vienas iš fulbių džihado vadų, – Modibo Adamo, – įsitvirtino plynaukštėje. Jo garbei valstybė pavadinta Adamava. Ji buvo valdoma iš Jolos miesto, o jos valdovai tituluoti baban-lamido. Formaliai ji buvo laikoma ryčiausia Sokoto sultonato dalimi, imperijos „laukiniais rytais“, nors iš tiesų buvo nepriklausoma valstybė.
Tarp 1810-30 m. vyko emyrato ekspansija į pietus, kurios metu pavergtos palyginus gerai organizuotos vietinių tautų (kirdi) grupės – gbajai, mbumai, duru. Tokiu būdu emyratas išsiplėtė visoje Adamavos plynaukštėje, tapdamas didele ir svarbia valstybe. Jos ekonomikos pagrindas buvo vergų prekyba.

Valdymas

Kadangi fulbių užkariavimai Adamavos regione vyko nevieningai ir necentralizuotai, atskiri karo vadai kūrė smulkias valstybėles, – lamidatus. Šie lamidatai formaliai pripažino Adamavos emyro, valdančio Joloje, valdžią, bet iš esmės jautėsi nepriklausomi savo teritorijose ir neretai kovojo tarpusavyje. 1850 emyratą sudarė apie 40 tokių lamidatų.
Šiauriniai lamidatai Jola, Garua, Marua, Mindifas, Bindiras ir kt. buvo labai smulkūs. Jie išaugo į svarbius prekybinius centrus, tačiau jiems nuolat grasino atsigavusios kirdi tautos, kurios kėlė nuolatinius neramumus ir trukdė prekybai. Tai pamažėle vedė į šių lamidatų nestabilumą ir nusilpimą.
Pietiniai lamidatai, tuo tarpu, buvo stiprūs ir dideli: Ngaunderė, Buba Ndžida, Banjo, Tibatis. Juose fulbiai buvo mažuma, tačiau sėkmingai išnaudojo vietinę gentinę kirdžių diduomenę, tuokdamiesi su ja, ir skatindami priimti savus papročius, kalbą bei religiją. Ilgainiui daug vietinių kultūriškai tapo fulbiais. Čia nesireiškė įtampa tarp kirdi ir fulbių. Pietiniai lamidatai turėjo galimybes stiprėti ir plėstis tolyn į pietus. Jų pagrindinis ekonomikos šaltinis buvo vergų prekyba.
Epona

Epona – keltų mitologijoje arklininkystės deivė, laikyta arklių, mulų, asilų ir vežėjų globėja. Kartu ji buvo ir vaisingumo deivė, motiniška dievybė.
Galijos keltų mitologijoje Epona buvo viena iš svarbesnių dievybių. Arkliai keltams turėjo didžiulę reikšmę, jie naudoti ir pervežimams, ir kare, ir žemės ūkyje, dėl to natūralu, kad arklių globėjos kultas sudarė svarbią religinių vaizdinių dalį. Epona dažnai sieta su gydymu, ypač gydymu vandeniu. Dėl to jos atvaizdą galima surasti kai kuriose galų šventyklose netoli šaltinių. Manoma, kad jos kultas galėjo būti susijęs ir su mirtimi. Ji galėjo būti vedliu ir sargu, saugančiu mirusiųjų sielas pereinant į požemių pasaulį.

Atvaizdavimas

Epona vaizduota jauna moterimi, jojančia arkliu, stovinčia ant arklio, važiuojančia vežime, pakinkytame dviem-trim žirgais. Taip pat dažnai vaizduota su vaisingumo ir gausos simboliais, pvz., krepšiu pilnu vaisių ir grūdų.
Savaitė

Žodžio kilmė

Manoma, kad žodis kilęs nuo žydiško žodžio šabaš (prūsų sawaīti, per lenkų sobota ir graikų σάββατον), reiškiančio šeštadienis.  Tačiau yra versijų, siejančių žodžio raidą su senesnėmis kalbomis, kurios esmė – sa- traktuojamas kaip senasis priešdėlis, atitinkantis dabartinį są-, o pagrindinė šaknis esanti vait-.
Kijevo pilis

Kijevo pilis – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės gynybinių, kulto ir gyvenamųjų pastatų kompleksas Kijeve (Ukraina).

Istorija

Užėmus miestą LDK vietininkai suskubo statyti pastatus, kuriuose galėtų įsikurti ir iš ten valdyti visą Kijevo kunigaikštystę. Ypač buvo baiminamasi totorių antpuolių, ne kartą užpuolusių ir sudeginusių miestą, išžudžiusių jo gyventojus.
Pilis pradėta statyti ant aukštos kalvos, dešiniajame Dniepro krante. Nuo vandens paviršiaus kalvos viršūnė siekė apie 80 m, o nuo papėdės – 50 m; jos paviršius – apie 2 ha. Viršūnės paviršius nebuvo pilnai išnaudotas – aukšta gynybine siena aptverta piliavietės teritorija apėmė 16 000 m². Penkiolikoje bokštų budintys sargybiniai nuo priešų saugojo pilies teritorijoje stovinčius gyvenamuosius namus, tris stačiatikių cerkves ir vieną katalikų bažnyčią. Gyventojus vandeniu aprūpino keturi 60 m gylio šuliniai; viename iš bokštų veikė vienintelis Kijeve laikrodis. Kunigaikščio Vladimiro Algirdaičio laikais čia buvo nukalta pirmoji ukrainietiška moneta. Patekti į pilį buvo galima per dvejus vartus, tiltas jungė su gretimu Andriejaus kalnu, o papilyje kūrėsi Kijevo centras Podolė.
1474 m. mieste lankėsi Venecijos diplomatas ir keliautojas Ambrozijus Kontarinis. Jo paliktas pilies aprašymas pasiekė mūsų laikus. 1482 m. Kijevo pilį užpuolė ir sudegino Krymo chanas Mengli-Girėjus. 1532-1545 m. ji buvo atkurta ir perstatyta. Po Liublino unijos LDK Kijevo kunigaikštystę kartu su pilimi turėjo perleisti Lenkijai. 1651 m. buvo nupieštas vienintelis pilį vaizduojantis paveikslas (autorius Abraham van Westerfeld). Tais pačiais metais sukilę kazokai ją sudegino ir pilis neatkurta.
Vėliau pilies kalnas stovėjo plikas, kijeviečiai jį vadino Kieselivka (vaivados Adomo Kisielio vardu). 1834 m. jis atiduotas Floro vienuolynui, ant kalvos vienuoliai buvo įrengę kapines. Piliavietę tyrinėjo archeologai: O. Stavrovskis ir M. Biliašivskis (1870 m.), V. Chvoika (1897 m. ir 1905 m.), S. Magura (1932 m.), I. Bondarius (1939 m.), V. Kozlovska (1940 m.), V. Bogusevičius (1948 m.), V. Charlamovas (1977 m.), S. Klimovskis (1999 m.). Šiuo metu piliavietės teritorijoje veikia muziejus.
Marijus Kaukėnas

Biografija

2006 m. baigė socialinius mokslus Vilniaus pedagoginiame universitete, 2008 m. ten pat – sociologijos magistrą, Mykolo Romerio universitete – ES viešojo administravimo magistrantas.
2014 - 2016 m. Europos parlamento nario Antano Guogos patarėjas
Nuo 2017 m. Europos parlamento nario Petro Auštrevičiaus patarėjas
Partijos Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis Utenos rajono skyriaus pirmininkas, Utenos liberalaus jaunimo organizacijos steigėjas, partijos Valdybos narys, partijos Tarybos narys.
Nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.
Čultunas

Čultunas (maj. Chultun) – butelio formos požeminės sandėliavimo olos, įrengtos ikikolumbinių majų pietų Mezoamerikoje. Aplink čultuno angą būdavo įrengti latakai, nukreipdavę liūčių vandenį vidun. Daugelis šių olų buvo naudojamos vandens kaupimui.
Čultunai paprastai būdavo įrengiami ten, kur nebūdavo natūralių smegduobių vadinamų senotais, pavyzdžiui, Puuko apylinkėse. Kartais čultunus naudojo kaip maisto saugyklas, alkoholio raugyklas. Į nenaudojamas olas mesdavo atliekas arba įrengdavo kapavietę. Čultunai teikia daug informacijos apie senovės majų kasdienį gyvenimą, gyvenviečių žūtį.
Virginijus Kaušys

Biografija

1984 m. baigė Rietavo žemės ūkio technikumą, agronomas. Kredito unijos „Gargždų taupa“ valdybos narys.
Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Klaipėdos rajono skyriaus narys. 2005–2007 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Ieva, vaikai Monika, Donata, Raimonda.
Algirdai

Istorija

1979 m. lapkričio 28 d. prijungtas prie Dainavos kaimo.
2014 m. kaimas atstatytas pagal istorines ribas.

Pavadinimo kilmė

Pavadinimas kaimui suteiktas todėl, kad šioje vietovėje 1919 m. buvo išdalintos žemės „Algirdų“ kariškių būrio kariams.
Auksavabaliai

Taip pat skaitykite:

Lietuvoje gyvenantys auksavabaliai vabalai.
Vytautas Jucius

Biografija

1985 m. baigė Sverdlovsko aukštąją karinę tankų artilerijos mokyklą, TSRS kariuomenės karininkas artileristas, istorijos ir visuomenės mokslų mokytojas.
UAPGDB „Aviva Lietuva“ finansų konsultantas. Seimo nario Remigijaus Žemaitaičio visuomeninis padėjėjas.
Partijos Tvarka ir teisingumas Šilalės rajono skyriaus narys.
2003–2007 m. ir nuo 2011 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys.