google/wiki40b huggingface dataset:
Euboja

Geografija

Nuo žemyno salą skiria Eubojos jūra. Eubojos kontūrai žemėlapyje ilgi ir siauri, jūros arkliuko formos. Salos ilgis apie 150 km, o plotis varijuoja nuo 6 iki 50 km. Ji tęsiasi iš šiaurės vakarų į pietryčius, o per jos ilgį eina kalnų grandinė, kuri prasideda Tesalijoje ir tęsiasi į pietus nuo Eubojos aukštai iškilusiomis Androso, Tinoso ir Mykonoso salomis.
Rugpjūčio 22

Vardadieniai

Ipolitas – Karijotas – Rimantė – Siga – Sigita – Zigfridas
Bajoriškių pilkapynas

Tyrimai

XX a. pradžioje senienų mėgėjas S. Masalitinovas kasinėjo dvi 30 pilkapių grupes. Dviejų iš 4 pirmosios grupės pilkapių, apjuostų didelių akmenų vainikais, sampiluose rasti II a. – III a. nedegintiniai kapai su gausiomis įkapėmis: įmoviniais kirviais, ietigaliais, žalvariniais plokšteliniais antsmilkiniais, žalvarine antkakle trimitiniais galais, vytine antkakle kilpiniais galais, apyranke pumpuriniais galais, puošnia apskrita sagtimi. Kituose dviejuose pirmosios ir 26 antrosios grupės pilkapiuose kapų nerasta. Radinių turi Lietuvos nacionalinis muziejus.
Šv. Jokūbo ligoninė

Šv. Jokūbo ligoninė – pirmoji Vilniaus ligoninė, pradėta kurti 1799 metais, veikusi 1808–2003 m.

Istorija

Ligoninė įkurta 1808 m. pertvarkius Vilniaus špitoles ir daugelį jų ligonių perkėlus į Vilniaus Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčios dominikonų vienuolyną. 1812 m. čia įsikūrė karo ligoninė. Iki 1867 m. ligonius prižiūrėjo vienuolės šaritės (gailestingosios šv. Vincento seserys).
1915–1919 m. ligoninė buvo uždaryta, o 1919 m. ji perduota Vilniaus miesto tarybai. 1941–1944 m. įstaiga buvo vėl uždaryta.
2003 m. ligoninė buvo reorganizuota akušerijos, neonatologijos ir ginekologijos skyrius perdavus Vilniaus miesto universitetinei ligoninei, o neurochirurgijos, traumatologijos ir reanimacijos skyrius – Vilniaus greitosios pagalbos universitetinei ligoninei.
Budumas

Bùdumas (vok. Budums, vėliau vok. Bodden) – gelmės Kuršių mariose, ypač jų pietinėje dalyje.
Kuršių kopininkų kalboje Budume – pietinė marių dalis, klaipėdiškių vadinama der Bodden (plg. dar vandenvardį Bodden Riugeno saloje); iš vakarų baltų Budum-, sietino su liet. budumas – dubuma, gili vieta (plg. dar liet. budė – makštis vandeniui laikyti) ir Budupis – išnykęs ežeras tarp Šnekių ir Medlaukių, Pakalnės apskr.
Šventasis Vincentas (filmas)

Turinys

Vieniša motina Megė su sūnumi Oliveriu atsikrausto į naujus namus. Kadangi naujame darbe jai tenka praleisti visą dieną, iš mokyklos grįžtantį sūnų ji paprašo pagalbos kaimyną Vincentą. Pastarasis, buvęs Vietnamo karo veteranas, neatrodo esantis tinkamas kandidatas prižiūrėti vaikus (geria, keikiasi, lošia žirgų lenktynėse ir susitikinėja su nėščia prostitute Daka), tačiau ilgainiui tarp jo ir Oliverio užsimezga savotiška draugystė, padedanti kiekvienam naujai pažvelgti į juos supantį pasaulį ir į santykius su aplinkiniais...
Žarnokai

Žarnokai - gyvulio skrandžio gabalėliai ar žarnos, skirti valgymui, taip pat valgis iš galvijo, avies ar kiaulės skrandžio, supjaustyto gabalėliais ir išvirto sriuboje.
Jautienos žarnokai paprastai daromi iš pirmų trijų karvės skrandžio dalių (prieskrandis, tinklainio, knygenos). Šliužą maistui naudoja gerokai rečiau.

Žarnokus daro ir iš avių, ožkų, kiaulių ir elnių skrandžių.
Neplautas skrandis dvokia nuo apvirškinto skrandžio turinio, todėl jį kartais laiko netinkamu maistui. Gaminant žarnokus skrandžiai turi būti labai gerai išvalyti ir išplauti.
Rąžė

Etimologija

Upėvardis laikomas kuršiškos kilmės (*Ranžė, jį paliudija vietinis tarimas Rôžė, Rôužė). Vietovardis siejamas su latv. ruoza („nedidelis laukų upelis, skardis, pakilumų virtinė miške, baloje“) bei su rąžytis, rąžus, taip pat ręžtis („įtempti jėgas“). Jo reikšmė aiškesnė palyginus su lot. regere („kreipti, tiesti“), skr. ऋञ्जते = ṛñjate („rąžosi, išsitiesia“).
Šilalės miesto stadionas

Istorija

Stadionas renovuotas 2014 m. Už 3,9 mln. litų buvo modernizuota stadiono infrastruktūra: pastatytos ir įrengtos persirengimo kabinos, dušai, tualetai, kabinetas treneriams, įrengta 500 vietų žiūrovų tribūna, futbolo aikštelė, bėgimo takai, šuolio į tolį, disko bei kūjo metimo sektoriai. Stadionas taip pat aprūpintas sporto inventoriumi. Po rekonstrukcijos jis atidarytas 2014 m. rugpjūčio 16 d. Šilalės miesto šventės metu.
Nemirtingumo eliksyras

Nemirtingumo arba jaunystės eliksyras alchemikų ieškotas vadinamasis stebuklingasis gėrimas. Jis, esą, turėjo atjauninti kūną, prailginti gyvenimą ar net padaryti žmogų nemirtingu. Tikslas taip ir nebuvo pasiektas. Eliksyro nesėkmingai ieškota, kaip ir universalaus tirpiklio, panacėjos ar filosofinio akmens.
Eliksyru taip pat vadinamas aromatinis alkoholinis užpilas naudojamas kosmetikoje, vaistams gaminti.
Seimo valdyba

Seimo valdyba – Lietuvos Respublikos Seimo vykdomoji institucija, sudaroma Seimo kadencijos laikotarpiui.

Sudėtis

Seimo valdybą sudaro Seimo pirmininkas, kuris šaukia valdybos posėdžius ir vadovauja jos darbui, Seimo pirmininko pirmasis pavaduotojas ir 5 Seimo pirmininko pavaduotojai.

Įgaliojimai

Seimo valdyba pagal Lietuvos Respublikos Seimo Statuto 32 straipsnį turi šiuos įgaliojimus:
1) tvirtina ir teikia Finansų ministerijai Seimo kanceliarijos programų ir išlaidų sąmatų projektus;
2) komitetų teikimu svarsto ir siunčia į komandiruotes Seimo narius su raštiškomis Seimo, valdybos, komitetų užduotimis; tvirtina komandiruočių ataskaitas;
3) komitetų ar frakcijų teikimu svarsto ir pritaria Seimo narių išvykoms ne Seimo lėšomis sesijos metu;
4) prireikus apsvarsto Seimo sesijos darbų programos, savaitės bei dienos posėdžių darbotvarkių projektus ir teikia išvadas Seniūnų sueigai arba Seimui;
5) šaukia nenumatytus Seimo posėdžius, nustato jų laiką;
6) tvirtina preliminarų Seimo sesijos posėdžių grafiką;
7) prireikus nustato, kokioms institucijoms ar asmenims pagrindinis komitetas privalo nusiųsti įstatymo projektą išvadoms gauti;
8) prireikus priima nutarimą pagrindinį komitetą atleisti nuo statuto 147 straipsnyje išdėstytų pagrindinio komiteto prievolių;
9) prireikus sudaro darbo grupes įstatymų projektams rengti ir Seimo bei valdybos pavedimams vykdyti;
10) padeda organizuoti bendrą komitetų darbą tais klausimais, kurie priklauso kelių komitetų kompetencijai;
11) tvirtina Seimo kanceliarijos struktūrą, sudaro Seimo kanceliarijos etatų sąrašą ir nustato atlyginimus;
12) tvirtina Seimo kanceliarijos nuostatus ir reglamentą;
13) kai Seimas sprendžia klausimą, ar Respublikos Prezidento sveikata leidžia jam eiti savo pareigas, kreipiasi į sveikatos apsaugos ministrą dėl kandidatūrų į Seimo tvirtinamą gydytojų komisiją pateikimo;
14) sprendžia kitus Seimo darbo organizavimo klausimus, kurie pagal šį statutą nepriskirti kitoms Seimo institucijoms ar pareigūnams.
Biudžeto perteklius

Biudžeto perteklius (angl. budget surplus) – būsena, kai įplaukos už mokesčius viršija vyriausybės išlaidas. Biužeto perteklius yra iždo politikos paklausos apimties sumažinimo priemonė.
The Man Who Sold the World

Dainų sąrašas

Visas dainas parašė David Bowie.
Rondonija

Geografija

Didžiąją valstijos dalį užima plokščia Amazonės žemuma, pietuose paviršius labiau kalnuotas. Ten yra aukščiausia Rondonijos vieta – Žaru kalnas (1126 m). Svarbiausia valstijos upė – Madeira su intakais (Guaporė, Abuna, Žiparana, Ruzveltas).
Klimatas ekvatorinis; karštas ir drėgnas. Temperatūra svyruoja apie 24-26 °C, metinis kritulių kiekis 1400–2600 mm. Didelis santykinis oro drėgnumas (75-90 %).
Būdinga gamtinė sritis – Amazonijos drėgnieji miškai.
Gvardeisko rajonas

Geografija

Ribojasi vakaruose su Gurjevsko rajonu, šiaurėje – su Polesko rajonu, rytuose su Černiachovsko rajonu, pietuose su Pravdinsko ir Bagrationovsko rajonais.
Rajono plotas 1993 m. buvo 1300 km², iš jų 71 700 ha žemės ūkio paskirties žemė, 29 600 ha miškas. 2008 m. rajono plotas 783 km². Rajono teritorijoje yra nemažai naudingų iškasenų – molis, durpės (atsargos 465 000 t), nafta, smėlis.

Istorija

1946 m. balandžio 7 d. įkurtas Fridlando rajonas, kuris apėmė buvusią Rytų Prūsijos provincijos Vėluvos apskritį. Rajono centras buvo Vėluva (rus. Велау), kuri turėjo būti pavadinta Gvardeisku, bet dėl šiame mieste stovėjusios okupacinės kariuomenės nederamo elgesio 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku „Dėl Kaliningrado srities administracinio teritorinio sutvarkymo“ Gvardeisku pavadinta Tepliuva, kartu į ją perkeltas ir rajono centras, rajonas pavadintas Gvardeisko rajonu. Vykdant municipalinę reformą, nuo 2008 m. oficialus pavadinimas – Gvardeisko municipalinis rajonas.

Paminklai

Rajono Istorijos ir kultūros paminklų sąraše – Tapiau pilis, 1502 m. pastatyta liuteronų bažnyčia, nuo 1989 m. pravoslavų cerkvė.
Sajanai

Sajanai – kalnai pietų Sibire. Išskiriamos dvi kalnyno dalys: Vakarų Sajanas ir Rytų Sajanas. Vakarų Sajano ilgis yra apie 600 km, aukščiausias taškas – 3976 m (Mongun-Taiga). Rytų Sajano ilgis apie 1000 km, aukščiausias taškas 3491 m (Munku-Sardykas). Kalnynas sudarytas iš granito ir metamorfinių uolienų.
Gabrielius Narutavičius

Biografija

Gimė lietuvių kilmės bajorų šeimoje Telšiuose Tėvas Jonas Narutavičius buvo vietos teisėjas, už dalyvavimą 1863 m. sukilime nuteistas vieneriems metams kalėjimo. Tėvas mirė, kai Gabrieliui buvo vos vieneri metai. Augo su broliu Stanislovu Renavo dvare kur jiems mokytojavo Laurynas Ivinskis. 1873 m. su motina persikraustė į Liepoją, kad galėtų leisti vaikus į vokišką gimnaziją, plačiai garsėjusią čia klestėjusia laisve ir tolerancija kitaminčiams. Baigęs Liepojos gimnaziją, Gabrielius įstojo į Sankt Peterburgo Matematinės fizikos institutą, tačiau dėl ligos, studijas tęsė Ciuricho Politechnikos institute, kurias baigė 1895 m. Dėl teiktos pagalbos lenkų emigrantams, Rusijos imperijos valdžios sprendimu, jam buvo uždrausta sugrįžti į Rusiją. Dirbo statybos inžinieriumi Šveicarijoje, Vokietijoje. Vadovavo daugeliui Vakarų Europos hidroelektrinių statybai. Nuo 1907 m. iki 1920 m. buvo Ciuricho politechnikos instituto profesorius. Pirmojo pasaulinio karo metu rėmė lenkų pabėgėlius, buvo Pagalbos karo aukoms generalinio komiteto narys. Rėmė svainio J. Pilsudskio idėjas. 1920 m. jo kvietimu atvyko į Varšuvą. Nuo 1920 m. birželio iki 1922 m. birželio buvo Lenkijos viešųjų darbų ministras, 1922 m. birželį trumpai ir Lenkijos užsienio reikalų ministras, taip pat Lenkijos vyriausybės atstovas Vilniaus krašte. 1922 m. gruodžio 9 d. Lenkijos Seimas jį išrinko pirmuoju Lenkijos prezidentu. Iškart po išrinkimo, politiniai oponentai (dešinieji) apkaltino jį ateizmu, valdžion patekimu mažumos balsais, pradėjo puolimo kampaniją. 1922 m. gruodžio 16 d. Varšuvos nacionalinėje galerijoje Zachęta lenkų nacionalistas E. Niewiadomski jį nužudė. 1922 m. gruodžio 22 d. palaidotas Varšuvos Šv. Jono arkikatedroje.
Irena Abarytė-Stanevičienė

Biografija

1961–1970 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. J. Svirskienė). 1970–1975 m. choro dirigavimą studijavo LSSR konservatorijoje (vyr. dėst. Hermano Perelšteino klasė). Studijų metais dirbo Vilniaus miesto medicinos darbuotojų dainų ir šokių ansamblyje „Rūta“, pagalbinėje mokykloje-internate suorganizavo vaikų chorą, buvo berniukų choro „Ąžuoliukas“ chormeisterė, M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos koncertmeisterė ir chormeisterė, dainavo konservatorijos kameriniame chore. 1991–1994 m. Lietuvos kultūros darbuotojų tobulinimosi centre lankė chorvedžių kursus (vadovavo prof. Anicetas Arminas).
1975–1980 m. Lietuvos valstybinio dainų ir šokių liaudies ansamblio „Lietuva“ chormeisterė. Kurį laiką buvo Vilniaus miesto projektavimo instituto merginų vokalinio ansamblio vadovė, dainavo Lietuvos mokslų akademijos folkloriniame ansamblyje ir Lietuvos meno darbuotojų rūmų kameriniame chore, buvo Vilniaus termoizoliacijos instituto folklorinio ansamblio ir moterų choro vadovė, Respublikinių profsąjungų Kultūros rūmų tautinių šokių „Vaiva“ vokalinės grupės vadovė, 1987–1990 m. Vilniaus 22-osios vidurinės mokyklos moksleivių mišriojo choro „Vieversys“ chormeisterė, Lietuvos finansų ministerijos Skaičiavimo centro folklorinį ansamblį parengė 1988 m. išvykai į Punską (Lenkija).
Nuo 1989 m. Vilniaus 40-osios („Minties“) vidurinės mokyklos vaikų chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Jaunučių chorą parengė 1990 ir 1991 m. vaikų ir jaunimo chorų festivaliui „Dainuok, jaunoji Lietuva“, kur abu kartus tapo laureatu; jaunučių ir jaunių chorai dalyvavo 1992 m. Pietryčių Lietuvos vaikų ir jaunimo šventėje ir 1993 m. Lietuvos jaunimo mažojoje dainų šventėje Vilniaus Kalnų parke. 1995–1996 m. buvo ir Vilniaus S. Stanevičiaus vidurinės mokyklos pradinių klasių muzikos mokytoja ir jaunučių choro vadovė. 1996 m. Vilniaus Jaunimo menų šventei mokytoja parengė tris chorus. „Minties“ vidurinės mokyklos pagrindinis vaikų choras nemažai koncertavo, giedojo Vilniaus ir kitų miestų bažnyčiose, 1996 ir 1997 m. koncertavo Lenkijoje, dalyvavo 1994 I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1996 m. tarptautiniame vaikų ir jaunimo chorų festivalyje „Dainų versmė“ Vilniuje laimėjo pirmąją vietą, 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės konkurse laureato vardą, o 1997 m. XI tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje pelnė trečiąją vietą.
I. Stanevičienė nuo 1977 m. buvo Lietuvos valstybinės konservatorijos (muzikos akademijos) Choro dirigavimo katedros koncertmeisterė, padėjo organizuoti Vilniaus miesto vaikų ir jaunimo festivalius bei dainų šventes, yra jų dirigentė. 1996 m. dirigentei suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija. 
Palaidota Antazavės kapinėse.
Baro-Belgrado autostrada

Baro - Belgrado autostrada (serb. Аутопут Београд–Бар, Autoput Beograd–Bar) statoma autostrada Serbijoje ir Juodkalnijoje. Autostrada sujungs Serbijos sostinę Belgradą su pagrindiniu Juodkalnijos uostu Baru. Italija, Juodkalnija ir Serbija siūlo įtraukti kelią į paneuropinių koridorių sąrašą, jis dažnai vadinamas siūlomo Koridoriaus XI arba 4B turinčio autostrada ir kelto linija sujungti Barį, Barą, Belgradą ir Bukareštą.
Tai bus pirmoji Juodkalnijos autostrada, jos teritorijoje ji eis nuo Baro uosto iki Juodkalnijos pasienio su Serbija miesto Boljarės. Iki Mateševo kelias daugiausia eis šalia esamo Baro-Belgrado geležinkelio.

Statybos būklė

Oficialiai statybos darbai pradėti 2009 m. spalio 15 d., tačiau netrukus buvo sustabdyti, nes sutartis su darbus turėjusiu vykdyti Kroatijos konsorciumu buvo nutraukta. Juodaklnijos pusėje statyba pradėta 2015 m. gegužę. Pagal pirminį planą autostrados statyba turėjo užtrukti 9 metus, t.y. būti užbaigta iki 2018-2019 metų.

Kaštai

Bendri projekto kaštai pagal pirminį planą turėjo siekti 2,77 mlrd. eurų. Finansavimas planuotas per viešojo ir privataus sektorių partnerystę, suteikiant privačiam statytojui koncesiją trisdešimčiai metų. Per tą laiką 1,74 mlrd. turėjo sumokėti Juodkalnijos vyriausybė, o likusieji kaštai padengiami iš mokesčio už naudojimąsi keliu.
Emilija Liegutė

Biografija

1960 m. baigė Vilniaus universitetą, kurį laiką dirbo mokytoja. 1965–1973 m. dirbo „Moksleivio“ ir „Tarybinio mokytojo“ redakcijose, Vilniaus lėlių teatre.
Pirmoji knyga „Palaukių vasara“ pasirodė 1967 m.
1973 m. Emilija Liegutė buvo priimta į Lietuvos rašytojų sąjungą.
Montefeltrai

Montefeltrai – Italijos kilmingųjų giminė, valdžiusi Urbiną ir Riminį.
Giminės valdymas prasidėjo 1226 m., kai Buonconte I da Montefeltro ir jo brolį Taddeo imperatorius Frydrichas II padarė Urbino grafais. Jie ir jų palikuonys buvo gibelinų lyderiais Markėje ir Romanijoje.
Bonconte įpėdiniai buvo Montefeltrano II da Montefeltro (1214–1255) ir Guido I da Montefeltro (1255–1286 bei 1293–1296). Pastarasis buvo Forlio miesto kapitonas karuose su Prancūzijos ir popiežiaus armijomis. Popiežius Bonifacas VIII atleido jį nuo pasmerkimo už veiklą šiuose karuose ir panaudojo jį prieš Palestriną ir Kolonų giminę.
Gvido įpėdinis Federico I da Montefeltro (1296–1322), praplėtė savo valdas užimdamas miestus Ozimą, Faną, Rekanatį, Gubijų, Spoletą ir Asyžių, kurie priklausė Šventajam sostui. Jis buvo nužudytas po to, kai įvedė aukštus mokesčius, ir Urbinas buvo prijungtas prie Popiežiaus valstybės. 1323 m. Frederico sūnus Nolfo da Montefeltro (1323–1359) buvo paskelbtas Urbino valdovu. 1355 m., kai popiežiaus legatas kardinolas Albornoz keliavo po Italijos atstatinėdamas popiežiaus valdžią, Urbino grafystė vėl tapo pavaldžia Šventajam sostui. Nolfo sūnus Federico II da Montefeltro liko be valdžios, tačiau jo sūnus Antonio II da Montefeltro (1377–1403) pasinaudojo proga prasidėjus sukilimui prieš Šventąjį sostą Markėje ir Umbrijoje 1375 m. ir atstatė savo valdžią Urbino grafystėje.
Guidantonio da Montefeltro (1403–1443) 1419 m. buvo popiežiaus Martyno V paskirtas Spoleto hercogystės valdytoju ir permainingai sėkmingai kariavo prieš kondotjerą Braccio da Montone. Jo sūnus Oddo Antonio buvo nužudytas soste pabuvęs vos kelis mėnesius. Tada Urbino gyventojai pasiūlė sostą Federico da Montefeltro (1444–1482), pavainikiui Guidantonio sūnui, kuris buvo Vittorino da Feltre mokyklos mokinys ir menų mėgėjas. Jam valdant Urbinas tapo Renesanso kultūros centru. Jis buvo įtrauktas į karus prieš Riminio valdovą kondotjerą Sigismondo Pandolfo Malatesta, popiežių, Renė Anžu ir Florenciją. Popiežius Sikstas IV 1474 m. pripažino jam Urbino hercogo titulą.
Guidobaldo da Montefeltro (1492–1508) buvo priverstas bėgti iš Urbino, kad išvengtų Čezarės Bordžijos kariuomenės. Jis įsūnijo Francesco Maria della Rovere (1508–1538), savo sesers sūnų, taip sujungdamas Sinigaglia senjoriją su Urbino hercogyste. Jis padėjo popiežiui Julijui II atkariauti Romaniją. Popiežius Leonas X atėmė iš jo teritorijas, kurias buvo gavę Lorenzo de' Medici bei vėliau Francesco Maria I della Rovere.
Dešimtinė

Dešimtinė Biblijoje

Dešimtinę nurodyta mokėti Biblijoje, Skaičių knygoje (18,24-28). Šis mokestis buvo plačiai praktikuojamas viduramžiais. Dalis surinkto mokesčio ėjo bažnyčios savininko išlaikymui, o dalis kunigui, kuris dirbo toje bažnyčioje. Taip pat dalį pajamų bažnyčios savininkas gaudavo ir už kitus liturginius patarnavimus. Biblijoje Dievas yra visko, ką turime ir kuo naudojamės (Ps. 24,1; Agg. 2,9; Ps. 50,10-12), savininkas, todėl geri tikintieji Dievui skolingi 1/7 laiko (Įė. 20,8-11), dešimtą dalį pajamų (Kpł. 27,30-32; Rdz. 14,18-20; 28,20-22; Hiob 34,33; Malach. 3,8-12), kitas dovanas ir paaukojimus (Pwt. 16,16.17). Pats Jėzus Kristus patvirtino dešimtinės aktualumą (Mat. 23,23) savo misijoje (Mat. 6,31-34).

Dešimtinė Europos istorijoje

Krikščioniškoje Europoje dešimtinė buvo įvedama palaipsniui ir įvesta ne anksčiau, kaip nuo XII a. antros pusės. Mokėti dešimtinę privalėjo žemės savininkai ir valstiečiai. Mokestis buvo lygus 1/10 teorinių pajamų. Ją mokėdavo grūdinių kultūrų ryšuliais ar grūdais. Dešimtinė buvo konfliktų XIV a. ir XV a. Lenkijoje priežastis. Dešimtinė išsilaikė net iki XIX a.: Galicijoje panaikinta 1848 m., Lenkijos karalystėje 1864 m.

Dešimtinės mokesčiai dabar

Šiais laikais jį nurodoma mokėti kai kuriose protestantiškose krikščionybės atšakose: baptistų, tikėjimo žodžio, septintos dienos adventistų bendruomenėse. Jo apskaičiavimas ir sumokėjimas yra tikinčiojo sąžinės reikalas. Religinių bendruomenių lyderiai jo mokėjimo sąžiningumą tik netiesiogiai gali kontroliuoti ir įprastai tik paskatina mokėti ar sugėdina nemokančius. Už jo nemokėjimą kaip bausmę gali atsisakyti atlikti liturginius patarnavimus.
Rūta Adamkevičienė

Biografija

1990 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, istorijos mokytoja.
Panevėžio raj. Krekenavos Mykolo Antanaičio vidurinės mokyklos, nuo 2007 m. gimnazijos mokytoja.
Nuo 1996 m. Lietuvos centro sąjungos narė, nuo 2003 m. gegužės 31 d. Liberalų ir centro sąjungos, Panevėžio rajono skyriaus narė.
2007–2011 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narė.
Krekenavos Mykolo Antanaičio gimnazijos profesinės sąjungos pirmininkė, Krekenavos bendruomenės „Tiltas“ narė. Sutuoktinis Vytautas, vaikai Martynas, Lauryna, Simonas.
Hidrometrinis suktukas

Hidrometrinis suktukas (anksčiau ilgą laiką vadintas hidrometriniu malūnėliu) – hidrologinis prietaisas, skirtas vandens srovės greičio matavimams natūraliomis sąlygomis (upėse, kanaluose, tvenkiniuose, ežeruose ir panašiuose vandens objektuose). Veikia hidrodinaminio ryšio su srove principu. Šiuo metu hidrometrinis suktukas – pagrindinis ir labiausiai paplitęs visame pasaulyje srovės greičio matavimo prietaisas.

Istorija

Hidrometrinio suktuko veikimo principas pagrįstas daviklio sukimosi greičio (apsisukimų skaičiaus per sekundę n) priklausomybe nuo vietinio srovės greičio V. Pirmą kartą apie galimybę panaudoti suktuką vandens srovės greičio matavimui XV a. viduryje užsiminė Leonardas Da Vinčis (Leonardo da Vinci), analizuodamas vėjo malūnėlio veikimo teorinius principus. Rimtai teoriškai išnagrinėjo ir pirmąsyk praktikoje hidrometrinį suktuką panaudojo R. Voltmanas (R. Woltman) XVIII a. pabaigoje.

Suktuko konstrukcija

Daugumos suktukų konstrukciniai principai panašūs. Juose iš išorės paprastai nesunku išskirti šias pagrindines dalis: greičio daviklį, korpusą, kontaktus bei stabilizatorių. Greičio daviklis gali būti mentinis sraigtas arba sparnelių ar kaušelių formos rotorius. Kai kuriuose suktukuose naudojami keli skirtingi sraigtai, keičiami esant įvairiems srovės greičiams. Greičio daviklis sutvirtintas su korpuso viduje esančia suktuko ašimi. Ašį su davikliu arba su korpusu jungia guoliai ir, priklausomai nuo to, daviklis sukasi arba aplink ašį, arba kartu su ja. Daviklis su ašimi yra svarbiausioji suktuko detalė. Nuo daviklio ir ašies tobulumo priklauso suktuko jautrumas ir matavimo rezultatai. Korpusas skirtas apjungti visoms suktuko dalims tarpusavyje. Be daviklio ašies, korpuse yra signalizacijos įrenginys su kontaktais, skirtais prijungti apsisukimų skaičiaus ar greičio skaitliukui. Korpusu suktukas tvirtinamas prie strypo ar lyno. Tvirtinant suktuką ant lyno, prie korpuso galo montuojamas stabilizatorius (uodega), skirtas suktukui orientuoti išilgai vyraujančios matuojamos srovės krypties.

Hidrometrinio suktuko veikimo principas

Skaitliukas nustato daviklio apsisukimų skaičių pagal elektros signalus, siunčiamus ties kontaktais susidarius uždarai elektros grandinei (grandinė užsidaro atsisukus specialiai kontaktinio krumpliaračio atšakai). Dažniausiai elektros signalai siunčiami kas 10 arba 20 daviklio apsisukimų, tačiau šiuolaikiniuose suktukuose šį skaičių galima reguliuoti.
Teoriškai, suktuku išmatuotą greitį galima apskaičiuoti pagal lygtį:
V = k × n
V – srovės greitis, m/s; k – suktuko daviklio geometrinis žingsnis, m; n – suktuko daviklio apsisukimų skaičius per sekundę.
Volas

Istorija

Antikos laikais buvo Jolko uostas. Jis sugriuvo per XX a. žemės drebėjimą.
Saulius Adomaitis

Saulius Adomaitis (g. 1958 m. Klaipėdoje) – buvęs Lietuvos futbolininkas.
Petras Josiukas

Biografija

P. Josiukas gimė valstiečių šeimoje. Ūkininkavo savo ūkyje.
Buvo Lietuvos ūkininkų sąjungos narys, Lietuvos ūkininkų sąjungos Centro valdybos sekretorius. Dalyvavo trijų Seimų veikloje, į kuriuos buvo renkamas Marijampolės pirmojoje rinkimų apygardoje pagal Lietuvos ūkininkų sąjungos sąrašus, priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijoms.
I Seimo nariu buvo nuo 1922 m. lapkričio 13 d. iki 1923 m. kovo 13 d., priklausė Savivaldybių ir administracijos, Skundų ir peticijų komisijoms.
II Seime dirbo nuo 1923 m. birželio 5 d. iki 1926 m. birželio 2 d., buvo II Seimo antrasis vicepirmininkas. Kadencijoje įvairiu laikotarpiu buvo Žemės ir miškų ūkio komisijos narys, Mandatų ir asmeninės sudėties komisijos Seimo nario K. Šukio pavaduotojas, Savivaldybių ir administracijos komisijos narys, Darbo ir socialinės komisijos narys.
III Seime dirbo nuo 1926 m. birželio 2 d. iki 1927 m. balandžio 12 d.
1936 m. liepos 24 d. buvo nuteistas kalėti šešiems mėnesiams. Pagarsėjo Lašinių skutimo byloje. 
Mirties data nežinoma.
Matheus Gama

Karjera

Žaidėjas kilęs iš Brazilijos.
Į Lietuvą atvyko 2018 m. ir tapo „Stumbro“ nariu. Tais metais A lygoje nežaidė. 
Jo debiutas A lygoje įvyko 2019 m. pirmojo turo rungtynėse, kai FC Stumbras 1:0 nugalėjo FK Panevėžys.
Konstantas II

Biografija

Kilęs iš Heraklėjo dinastijos. Imperatoriaus Konstantino III sūnus. Sūnus Konstantinas IV.
Romualdas Krikščiūnas

Romualdas Krikščiūnas (1930 m. liepos 18 d. Kaune – 2010 m. lapkričio 2 d.) – Lietuvos vyskupas emeritas, teisėtyrininkas kanonistas, kanonų teisės daktaras.