google/wiki40b huggingface dataset:
Bausmė

Kriminalinė bausmė

Kriminalinė bausmė – tai valstybės prievartos priemonė, ją skiria teismas apkaltinamuoju nuosprendžiu asmeniui, padariusiam nusikaltimą, ir apriboja nuteistojo teises bei laisves visuomenės labui. Lietuvos Respublikos BK įtvirtina nuostatą, kad bausmės esmė yra nusikaltimą padariusio asmens nubaudimas, o jos turinį sudaro tam tikrų teisių ar laisvių atėmimas arba ribojimas.
Kriminalinė bausmė pasižymi tam tikrais specifiniais požymiais, kurie išskiria ją iš kitų valstybės prievartos priemonių – administracinių nuobaudų, procesinių prievartos priemonių. Teisinėje literatūroje išskiriama net iki 50 tokių požymių, tačiau svarbiausi yra bausmės skyrimo pagrindas ir tvarka, jos oficialumas ir viešumas, individualumas bei sukeliamos teisinės pasekmės. Bausmei būdingas oficialumas, kuris pasireiškia tuo, kad nuosprendis priimamas valstybės vardu, laikantis baudžiamojo proceso reikalavimų.
Bausmė visais atvejais skiriama viešai, net ir tuo atveju, kai baudžiamasis procesas buvo uždaras, rezoliucinė apkaltinamojo nuosprendžio dalis, kurioje nustatoma bausmės rūšis ir dydis, skelbiama viešai.
SK Skaidiškės

Istorija

Klubas įkurtas 2012 m. ir dalyvavo SFL D diviziono varžybose.

Klubo simbolika ir spalvinė gama

Logotipe pavaizduotas tigras, o skyde geltoni-juodi vertikalūs strypai.
Lietuvos futbolo varžybos 1975 m.

Pirmasis etapas

Iš pradžių pirmenybės vyko dviejose grupėse dviem ratais.

Antrasis etapas

Po 3 stipriausias grupių komandas žaidė bendrame turnyre dėl aukščiausių apdovanojimų, o likusios komandos žaidė poromis dėl žemesnių vietų.

A grupė

„Žalgirio“ zonoje stipriausios komandos buvo Elektronas Vilnius, Pluoštas Kaunas, Baltija Klaipėda ir Atmosfera Panevėžys, „Nemuno“ zonoje – Impulsas Telšiai, Banga Alytus, Pamarys Šilutė ir Utenis Utena.
Konstantinas Jackus Liubomirskis

Biografija

Lenkijos magnatų Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Szreniawa“ savininkas. Rusios ir Krokuvos vaivados, kunigaikščio Stanislavo Liubomirskio (1583–1649) jaunesnysis sūnus nuo santuokos su Sofija Aleksandrovna Ostrogiške (1595–1622). Vyresnieji broliai – Krokuvos vaivada Aleksandras Mikalojus (1614–1677) ir Karūnos lauko etmonas Jurgis Sebastijonas (1616–1667).
Po savo tėvo mirties Konstantinas Jackus Liubomirskis paveldėjo dalį tėvo valdų.
Žymus karo vadas ATR karuose su sukilusiais Ukrainos kazokais (1648–1654), Švedija (1655–1660) ir Rusijos valstybe (1654–1667). 1655 metais Švedijos kariai užgrobė ir išgrobė Novo-Vuisničiaus pilį. 1658 metais gavo Karūnos didžiojo raikytojo pareigybę, tais pačiais metais buvo paskirtas Karūnos didžiuoju pataurininkiu.

Šeima

1648 metais vedė Domicelę Barborą Ščaniavską (m. iki 1676), nuo santuokos su kuria palikuonių neturėjo. Po trejų metų po vyro mirties Domicelė Ščaniavska 1667 metais ištekėjo antrą kartą už Guzovo seniūno Mikalojaus Viktorino Grudzinskio (apie 1636–1704).
Heinrich Ilgenstein

Biografija

Gimė 1875 m. birželio 3 d. Klaipėdoje. Studijavo istoriją ir literatūrą Berlyno universitete. Baigęs mokslus dirbo žurnalistu, 1906 m. įkūrė literatūrinį savaitraštį Das Blaubuch. Nuo 1909 m. dirbo laikra6tyje Preußenspiegel, Studien aus einem Kulturstaat, kritikavo Vokietijos imperijos valdžią, už tai buvo pasodintas pusei metų į kalėjimą. Išėjęs iš kalėjimo dirbo laikraštyje Die Gegenwart. Po kiek laiko išleido pirmąjį savo romaną Die beiden Hartungs. 1912 m. parašė pirmąją savo dramą Kammermusik. 1916 m. publikavo antrąjį romaną Haß regiert. Vėliau kūrė dramas įvairiems teatrams ir operetėms. Mirė 1946 m. balandžio 5 d. Tičine.
Šiaulių Medelyno progimnazija

Istorija

Mokykla tęsia 1898 m. įkurtos Šiaulių 2-osios mergaičių gimnazijos tradicijas.
1949 m., pastačius pastatą (dab. Didždvario gimnazija), mokykla pavadinta Šiaulių 2-ąja vidurine mokykla. 1953 m. mokykla persikėlė į patalpas Simono Daukanto gatvėje, kur dabar yra Šiaulių Simono Daukanto gimnazija. 1957 m. mokykla pavadinta Felikso Žemaičio vardu. 1981 m. mokykla iš Simono Daukanto gatvės persikėlė į dabartines mokyklos patalpas, 1990 m. pavadinta 2-ąja vidurine mokykla, 1994 m. – Medelyno vidurine mokykla. 2001 m. rugsėjo 1 d. mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą.
Frydrichas III (Vokietija)

Biografija

Kilęs iš Hohencolernų dinastijos, vienintelis imperatoriaus Vilhelmo I ir Saksonijos-Veimaro princesės Augustės Marijos Luizės Katarinos sūnus. Turėjo septyneriais metais jaunesnę seserį Luizę. 1858 m. vedė Didžiosios Britanijos karalienės Viktorijos dukterį iš Saksonijos-Koburgo ir Gotos valdovų dinastijos – Viktoriją Adelaidę Mariją Luizą. Su ja susilaukė aštuonių vaikų, tarp jų – sosto paveldėtojo Vilhelmo II.
1866 m. vadovavo Prūsijos I armijai, 1870–1871 m. – III armijai, kuri per karą su Prancūzija 1870 m. rugpjūčio 4 d. užėmė Visemburgą, prie Verto rugpjūčio 6 d. sumušė prancūzų maršalą P. de Mac-Mahoną. Rugsėjo 1 d. dalyvavo Sedano kautynėse ir Paryžiaus apsiaustyje.
Kaip vienturtis karaliaus Vilhelmo I sūnus, rėmė idėją ir įtikinėjo savo dvejojantį tėvą priimti jam siūlomą Vokiečių imperatoriaus titulą. 1871 m. sausio mėnesį tapo kronprincu. Buvo liberalių pažiūrų, nemėgo Otto von Bismarcko. 1887 m. susirgo gerklės vėžiu, kuris buvo klaidingai palaikytas kita liga, todėl 1888 m. vasario mėnesį atlikus tracheotomiją, prarado balsą. Tėvui mirus, 1888 m. kovo 9 d. užėmė imperatoriaus sostą, tačiau valdė komos būsenoje tik 99 dienas. Po jo sostas atiteko vyriausiajam sūnui Vilhelmui II.
Izidorius Vasyliūnas

Izidorius Vasyliūnas (1906 m. balandžio 3 d. Peterburge, Rusija – 1982 m. gruodžio 14 d. Kembridže, MA – JAV) – smuikininkas, pedagogas, vargonininkas, chorvedys.

Biografija

Kauno konservatorijoje pas Vladą Motiekaitį studijavo smuikavimą, o pas Nikodemą Martinonį – chorvedybą. Taip pat studijavo italų kalbą. Studijuodamas privačiai dėstė muzikos teorijos ir istorijos disciplinas, daugiau kaip 10 metų mokytojavo Kauno Jėzuitų gimnazijoje.
Baigęs Kauno konservatoriją, dar dvejus metus specializavosi pas prof. Metzą ir metus pas prof. Grevensmuhe Bremeno (Vokietija) konservatorijoje. Grįžęs į Kauną, dėstė smuiką konservatorijoje ir 1936–1943 m. griežė Valstybės teatro simfoniniame orkestre, nuo 1941 m. buvo orkestro koncertmeisteris. 1940–1941 m. smuiką dėstė ir Vilniaus muzikos mokykloje.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, kurį laiką Dilingene vadovavo vaikų chorui, o paskui iki 1945 m. griežė Vienos simfoniniame orkestre. Emigravęs į Pietų Ameriką, 1950–1953 m. griežė Kolumbijos simfoniniame orkestre, 1950–1954 m. buvo Profesor grande La Universidad del Cauca, Popajan, Columbija. Iš savo mokinių sudarė orkestrą, surengė koncertų.
Apsigyvenęs JAV, 1954–1959 m. buvo Bostono Civic orkestro smuikininkas, nuo 1960 m. griežė simfoniniame orkestre Kembridže, nuo 1961 m. – šio orkestro koncertmeisteris. 1954–1959 m. vargonininkavo Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Lawrence, MA. Vadovavo mišriajam ir vyrų chorams (padėjo sūnus Vytenis), su parapijos choru pastatė A. Dvafäko „Stabat Mater“, Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai“, Dž. Verdi „Requiem", chorą išmokė daug giesmių ir dainų.
Nuo 1959 m. iki mirties dirbo vargonininku ir vadovavo chorui lietuvių Nekalto Prasidėjimo parapijoje Kembridže. Chorą išmokė nemaža giesmių, mišių ir dainų, rengė koncertus, dalyvavo 1964 m. Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienoje ir kituose tautiniuose renginiuose. Be bažnytinių chorų, daug metų vadovavo Kennebunk Porto vasarotojų chorui, kuris irgi koncertuodavo. Koncertuose dalyvaudavo ir solistai vokalistai.
Kaip smuikininkas solistas nemažai koncertavo Lietuvoje, Vokietijoje ir JAV, visur populiarindamas ir lietuvišką muziką. Koncertuose talkino vargonų virtuozas ir pianistas sūnus Vytenis Vasyliunas, juodu su tėvu įgrojo ir išleido plokštelių albumą. Iš koncertinių lėšų sudarė fondą lietuvių kompozitorių kūriniams leisti (1963 m. išleido Kazimiero Viktoro Banaičio ir 1965 m. Juliaus Gaidelio sonatas smuikui). I. Vasyliunas buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, daug rašė lietuviškoje spaudoje: „Aiduose“, „Žiburiuose„, „Kolumbijos lietuvyje“, „Darbininke", „Drauge“ ir kt. Buvo įkūręs savo smuiko studiją, harmonizavo liaudies dainas. Paminėtas Vokietijos enciklopedijoje „Riemann Musik Lexikon“.
Merūno Vitulskio diskografija

Merūnas Vitulskis yra išleidęs 2 studijinius albumus bei sudainavo daugybę solo, duetų ir kt. kūrinių kartu su kitais garsiais atlikėjais.
Balčiai

Istorija

1916–1961 m. veikė Balčių pradžios mokykla, nuo 1961 m. Kivylių pradžios mokykla, 1955 m. įsteigta biblioteka.
Algirdas Šimkus (1927)

Biografija

Studijavo Dailės institute, 1957–1959 m. Sąjunginiame Valstybiniame Kinematografijos institute Maskvoje.
1947 m. pradėjęs darbą operatoriaus asistentu Lietuvos kino studijoje dalyvavo filmuojant kino kronikos žurnalą „Tarybų Lietuva“, filmavo apie 100 dokumentinių ir antruoju operatoriumi filmuojant per 40 vaidybinių filmų. 
Lietuvos kinematografininkų sąjungos narys.
Nordea

Istorija

1820 m. įkurtas „Nordea“ bankas vadinosi „Sparekassen for Kjøbenhavn og Omegn“. Per visą banko istoriją prie „Nordea“ banko buvo prijungta per 250 įmonių. 2001 m. tapo „Nordea“, po to kai 2000 m. pavasarį MeritaNordbanken susijungė su Unidanmark, o dar po metų ir su Norvegijos banku Christiania og Kreditkasse. 2017 m. Lietuvoje „Nordea“ padalinys susijungė su banku DNB ir tapo „Luminor“.
Spitako žemės drebėjimas

Spitako žemės drebėjimas (arm. Սպիտակի երկրաշարժ) – 7,2 balo stiprumo žemės drebėjimas vykęs 1988 m. gruodžio 7 d. 11:41 vietos laiku, Armėnijos šiaurės vakaruose. Visiškai sugriautas Spitako miestas ir 58 kaimai, iš dalies sugriauti Stepanavano, Giumri (buvęs Leninakano), Vanadzoro (Kirovakano) miestai ir dar apie 400 gyvenviečių. Žuvo 25 000 žmonių, 19 000 sužeista, daugiau nei pusė milijono neteko pastogės.
Didelį sugriovimų mastą lėmė žemės drebėjimo zonai nepritaikyti pastatai. Gelbėjimo operaciją apsunkino šaltis, sniegas, gelbėjimo technikos trūkumas.
Buvo įsileisti gelbėtojai iš užsienio. Michailas Gorbačiovas nutraukė savo vizitą JAV ir grįžo aplankyti nukentėjusių vietų. Po žemės drebėjimo saugumo sumetimais uždaryta Mecamoro atominė elektrinė.
1990 Vašingtone buvo pastatytas paminklas  Armėnijos žmonių padėkai už paramą išreikšti.
Kira Kener

Biografija

Kira gimė išeivio iš Norvegijos ir vietnamietės šeimoje.
Tapti pornografinių filmų aktore nusprendė naktiniame klube, kur dirbo striptizo šokėja, susipažinusi su filmų prodiuseriu. Dar 1998 m. ji pasirašė sutartį su kompanija „Vivid Entertainment“, tačiau debiutas įvyko tik 1999 m. pabaigoje. Kiros karjera tęsėsi iki 2007 m., per tą laiką buvo sukurta 40 filmų.
2004 m. pradžioje „Vivid“ nutraukė su ja sutartį ir Kira padavė kompaniją į teismą, argumentuodama tuo, jog, nesilaikant higienos reikalavimų, ji buvo užkrėsta lytine liga per filmavimo metu naudojamą sekso žaislą, kurį prieš tai naudojo kita aktorė.
Teismai baigėsi 2007 m., o sprendimas oficialiai nebuvo paviešintas.

Kita veikla

2002 m. Kira tapo žurnalo „Penthouse“ gruodžio mėnesio mergina.
2002 m. kovo mėnesio JAV „Playboy“ viršelį puošė jos ir Teros Patrik nuotrauka. Jos nuotraukos taip pat buvo spaudintos žurnaluose „Fox“, „Cheri“ (abu 2000 m.) ir „Adam Film World Guide Porn Stars“ (1999 m.).
Kira taip pat yra viena iš knygos, pasirodžiusios 2004 m., „How to Have a XXX Sex Life: The Ultimate Vivid Guide“ autorių.

Asmeninis gyvenimas

Ji pasikeitė savo tikrąjį vardą į Kira Kener ir užregistravo šį kaip prekės ženklą. 
Šiuo metu Kira gyvena Šiaurės Karolinoje ir šoka įvairiuose naktiniuos klubuose.
1993 m. susilaukė dukters.
Silicio degimo procesas

Branduolių sąlaja ir alfa procesas

Jei žvaigždžių masės mažesnės už tris Saulės mases, jų kuras pasibaigia, kai vandenilis paverčiamas heliu. Jei žvaigždžių masės tarp trijų ir aštuonių Saulės masių, žvaigždės gali deginti helį, paversdamos jį į anglį. Šių žvaigždžių evoliucija čia ir sustoja. Didesnės masės žvaigždės (>8–11 Saulės masės) gali sudeginti anglį dėl didesnės gravitacijos, nes dėl traukimosi jos šerdis gali įkaisti iki 600 milijonų kelvinų. Prasidėjęs degimo procesas kuria tokius elementus (po brūkšnelio parašyta atominė masė):
Anglis–12 → Deguonis–16, Neonas–20, Magnis–24
Kai žvaigždė sudegina anglį, ji pradeda deginti deguonį, neoną ir magnį:
Deguonis–16, Neonas–20, ir Magnis–24 → Silicis–28 ir Siera–32 (šešių mėnesių trukmės procesas)
Kai didelės masės žvaigždžių šerdyje lieka siera ir silicis, jos pradeda toliau trauktis, kol temperatūros pasiekia 2.7–3.5 milijardų kelvinų. Čia užsidega silicis. Jo degimo procesas iš esmės užbaigia alfa procesą (kuris faktiškai kuria elementus pridedant helio branduolį kiekviename žingsnyje):
Silicis–28 → Siera–32 → Argonas–36 → Kalcis–40 → Titanas–44 → Chromas–48 → Geležis–52 → Nikelis–56
Silicio degimo reakcijų grandinė vyksta maždaug dieną ir baigiasi, kai pagaminamas Nikelis–56. Nikelio–56 (jis turi 28 protonus) pusėjimo trukmė (puskiekio periodas) yra 6,02 dienos. Jis skyla beta skilimo būdu (pozitrono emisija) į kobaltą–56 (27 protonai). Pastarojo pusėjimo trukmė 77,3 dienos ir jis skiltų į geležį–56 (26 protonai). Tačiau iš tiesų nikeliui–56 irti tėra kelios minutės. Nikelis–56 turi mažiausią masę, tenkančią vienam nukleonui (arba didžiausią ryšio energiją - energiją, išsiskiriančią pridedant prie esamo branduolio vieną nukleoną). Po maždaug dienos silicio degimo žvaigždėje nebegali vykti branduolių sąlajos reakcijos, kadangi tolesnės reakcijos (pavyzdžiui, cinkas–60 gamyba) yra ne egzoterminės, o endoterminės (sunaudojančios energiją, nes cinkas–60 jau turi daugiau masės, tenkančios vienam nukleonui - jam energetiškai naudingesnė branduolių skilimo reakcija, kuri išlaisvintų energiją). Taigi, branduolinės reakcijos nutrūksta ir žvaigždė dėl gravitacinių jėgų vėl ima trauktis. Temperatūra pakyla iki 5  milijardų kelvinų. Kadangi nėra branduolinių reakcijų, kurios generuotų energiją, traukimasis greitėja. Tai tetrunka kelias sekundes. Centrinė žvaigždės dalis virsta arba į neutroninę žvaigždę arba (jei žvaigždė pakankamai masyvi) į juodąją bedugnę. Išoriniai žvaigždės sluoksniai numetami galingo sprogimo, žinomo kaip II tipo supernova, kuri tęsiasi nuo kelių dienų iki kelių mėnesių. Supernovos sprogimo metu išsilaisvina dideli kiekiai neutronų, kurie maždaug per vieną sekundę sukuria apie pusę cheminių elementų, sunkesnių nei geležis neutronų pagavimo būdu, dar žinomu kaip r procesas. (r angliškai reiškia rapid - greitas neutronų pagavimas).
Kortų namelis (serialas)

Siužetas

Frenkas Andervudas, sumanus ir patyręs politikas, atstovaujantis Demokratų partijai, tampa šios partijos drausmės prižiūrėtoju. Jo pareiga patraukti Rūmų atstovus jo partijos pusėn. Jo kolega partijoje ir naujai išrinktas prezidentas Garetas Volkeris (akt. Michel Gill) pažada Frenkui taip jo trokštamą užsienio reikalų ministro postą, bet ilgai netrukus atsiima savo pažadą, todėl Andervudas imasi keršto. Pasitelkdamas intriguojančius ir negailestingus metodus Frenkas padidina savo politinę įtaką. Naudodamasis savo gerai sukauptomis žiniomis apie Vašingtono politinį gyvenimą, jis ima manipuliuoti kiekvienu iš jį supančių asmenų, nesvarbu ar tai būtų jo kolegos Kongrese, ar didelių ambicijų turinti reporterė. Negana to, Frenko žmona Klerė jį palaiko mainais už jo pagalbą turima įtaka jos verslui.
Anholtas

Anholtas – Danijos sala Kategato sąsiauryje. Plotas – 21,75 km², populiacija – 167 (2006 m.).
Kanonierių karo metu, nuo 1808 iki 1814 m., Anholtas buvo okupuotas britų. 1811 m. Kovo 27 d. įvyko Anholto mūšis, Danija nesėkmingai bandė atsiimti salą ir patyrė didelių nuostolių. Mūšiui atminti saloje pastatytas paminklas.
Vakarinėje dalyje įsikūręs kaimelis. 1902 m. šiaurės vakariniame kampe įrengtas uostas. Šimtus metų salos medžiai buvo kertami malkoms salos rytuose esančiam švyturiui, todėl rytinė salos dalis pavirto dykyne, dar vadinama Anholto dykuma. Dabar šis kraštovaizdis saugomas.
Rytiniame pakraštyje yra viena didžiausių Danijos ruonių kolonijų, ši salos dalis lankytojams uždara.
Seirijų Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės bažnyčia

Istorija

Pirmoji bažnyčia pastatyta 1537 m. Apie 1564 m. Seirijų turtų savininkas Mikalojus Radvila Rudasis perėjo į evangelikų reformatų tikėjimą. Jis į katalikų bažnyčią pakvietė evangelikų reformatų kunigą. 1584 m. pastatyta nauja mūrinė evangelikų reformatų bažnyčia. Ją 1654 m. užėmė katalikai. 1664 m. bažnyčia jiems atiduota. Po 1687 m. evangelikams reformatams pastatyta nauja mūrinė bažnyčia (nugriauta po 1975 m.).
Boguslavas Radvila 1656 m. katalikų klebonui paskyrė 6 sklypus miestelyje, 12 valakų ir 14 margų žemės. Metrikų knygos išlikusios nuo 1678 m. Bažnyčia 1744 m. buvo kiauru stogu, be langų, begriūvanti. 1777 m. veikė parapinė mokykla. Simno dekanas 1782 m. įsteigė altariją ir jos išlaikymui dovanojo 10 tūkst. auksinų. Klebonas Pranas Nametkevičius (1774–1838 m.) vietoj vėjo nugriautų 2 bokštų pastatė vieną. Begriūvanti bažnyčia 1822 m. uždaryta. Pamaldos laikytos naujoje prieglaudoje.
1824–1825 m. bažnyčia suremontuota ir 1825 m. pavyskupio Polikarpo Augustino Marcejevskio konsekruota. Seirijų klebonas Simonas Strimavičius (1814–1890) ir vikaras Kazimieras Jankaitis apkaltinti 1863 m. su procesija pasitikę sukilėlius. K. Jankaitis areštuotas, vėliau abu buvo policijos priežiūroje. Rusijos valdžia 1866 m. nusavino didumą bažnyčios turto; 1869, 1878 ir 1884 m. bažnyčiai statyti ir remontuoti paskyrė 9200 rublių, 1886 m. bažnyčią remti atsisakė. 1877–1885 m. Seirijų vikaras kunigas Antanas Katilius pamokslus sakė lietuviškai, mokė giesmių gimtąja kalba. Jis 1893 m. atkeltas į Seirijus klebonauti reikalavo giedoti lietuviškai.
1907 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas P. Baltrušaitis). Jis 1908 m. įsteigė biblioteką – skaityklą, įkūrė senelių prieglaudą, suaugusiųjų mokymo kursus. Suburtas „Žiburio“ choras. Nuo 1908 m. „Žiburio“ draugijos skyrius Seirijuose rengdavo viešus lietuviškus vakarus su vaidinimais. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą rengtasi statyti naują bažnyčią. 1910 m. pradėta vežti mediena, gaminti kalkes, 1913 m. pastatyta plytinė, tačiau pasirengimo darbus nutraukė karas. Nuo 1930 m. Seirijuose klebonavo prelatas Juozas Laukaitis (1873–1952), spaudos darbuotojas, Lietuvos Seimo narys. Jis rūpinosi bažnyčios remontu. Prieš Antrąjį pasaulinį karą parengtas jos padidinimo projektas, išmūryti pamatai; J. Laukaitis 1947 m. suimtas, nuteistas 15 m. kalėti, 1952 m. mirė Vladimiro kalėjime.

Architektūra

Bažnyčia turi renesanso bruožų, stačiakampio plano, vienabokštė, su pusapskrite apside. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Šventoriaus tvora akmenų mūro ir metalinių pinučių.
Antstūmis

Antstūmis – žemės plutos deformacija, kai lūžio metu horizontalios spaudimo jėgos žemės plutos blokus užstumia vieną ant kito. Antstūmio lūžio plokštuma lėkšta.
Daugiausia antstūmių yra kalnuotose raukšlėtose srityse. Raukšlėdaros metu susidaro tokie antstūmiai, kurių lūžio plokštumos nesutampa su raukšlių ašių plokštumomis; po žemės plutos raukšlėjimosi susidaro antstūmių, kertančių raukšles. Antstūmių yra ir giliuose lūžiuose.
Atašė

Atašė, Attaché (prancūzų kalba attacher, pritvirtinti) arba Attachée (moter. giminė) plačiąja prasme – kiekvienas diplomatinio korpuso bendradarbis. Tai yra žemiausias diplomatinis rangas, suteikiamas diplomatinėje tarnyboje.
Siaurąja prasme – atašė yra atsakingas užsienio atstovybės darbuotojas, kuriam pavesta tam tikra speciali veiklos sritis, pvz., kariuomenė (gynybos atašė), laivynas (jūrų atašė), ekonomika (komercijos atašė), prekyba (prekybos atašė), kultūra (kultūros atašė), sportas ar kita. Atašė yra atstovybės patarėjas savo srities klausimais, be to teikia vyriausybei reikalingas žinias. Atašė paprastai siunčia šakinė ministerija. Darbuotojų, priskirtų prie atašė, visuma sudaro atašatą.
Tarpukaryje Lietuvos karo atašė skyrė Krašto apsaugos ministras, susitaręs su užsienio reikalų ministru. Tuo metu Lietuvos karo atašė buvo Rygoje (Baltijos valstybėms) ir Berlyne.
Gediminas Laurinavičius

Gediminas Laurinavičius (g. 1933 m. sausio 3 d. Mickūniškių k. (Anykščių raj.)) – choro dirigentas ir muzikos mokytojas.

Biografija

1944–1947 m. mokėsi Anykščių gimnazijoje, 1951 m. baigė Vilniaus 1-ąją vidurinę mokyklą. 1953 m. – Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokyklą (V. Dzevočkos akordeono klasė).
Gyvendamas tremtyje (1954–1965 m.), lankė Irkutsko muzikos mokyklą ir įgijo chorvedžio specialybę (diriguoti mokė M. Stebakovas). Akompanavo ir vadovavo Irkutsko geležinkelininkų klubo mišriajam chorui, buvo Irkutsko universiteto studentų mišriojo choro chormeisteris, kultūros – švietimo technikumo dėstytojas ir moksleivių choro studijos vadovas.
Grįžęs į Lietuvą, nuo 1965 m. buvo Kauno profsąjungų kultūros rūmų mišriojo choro „Gintaras“ chormeisteris, 1957–1976 m. – meno vadovas ir dirigentas. Nuo 1976 m. – Kauno 1-osios vaikų muzikos mokyklos akordeono skyriaus vedėjas ir mokytojas, nuo 1995 m. – vyresnysis mokytojas.
1976 m. neakivaizdiniu būdu baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją (doc. Jono Motiekaičio choro dirigavimo klasę). „Gintaro“ chorą (60 dalyvių) išmokė nemaža klasikų ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių, koncertavo su juo Kaune, Vilniuje, Minske, Rygoje, Taline, Tartu, Kijeve, Maskvoje, Leningrade. Kolektyvą parengė 1970 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms ir konkursams, Kauno miesto chorų apžiūrose pelnė prizinių vietų.
Nuo 1989 m. – Irkutsko buvusių politinių kalinių ir tremtinių mišriojo choro meno vadovas ir vyr. dirigentas (choras repetuoja atskiromis grupėmis įvairiuose miestuose, o bendros repeticijos vyksta Kaune – susirenka iki 50 dainininkų). Choras koncertavo Kaune, Vilniuje, Alytuje, Šiauliuose, dalyvavo 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje, 1995 ir 1997 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių dainų šventėse „Leiskit į tėvynę“ Panevėžyje ir Klaipėdoje. Choras išleido bukletą „Maža Lietuva Irkutske“ (1994 m.). G. Laurinavičius dirigavo dainų šventėse Kaune, Tartu ir Panevėžyje.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Veriškės

Istorija

Tarybiniais metais kaimas priklausė Sužionių apylinkei, buvo Verusavos tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Veikė felčerių ir akušerių punktas, kultūros namai (nuo 1957 m.).

Aplinkinės gyvenvietės

SUŽIONYS – 10 km
Aleksandriškės – 2,5 kmPakryžė – 1 kmRagūnai – 0,5 km
NEMENČINĖ – 6 km
Bremen (manga)

Pagrindiniai veikėjai

Reijii Hino – grupės Bremen gitaristas, kurio skiriamasis išvaizdos bruožas – šukuosena „skiauterė“. Prieš tai jis jau buvo grojęs roko grupėje, kurioje, deja, trūko naujų, originalių idėjų, susijusių su roko muzika. Po susitikimo su Romio, Reijii nusprendžia palikti Tokijų ir išbandyti save grodamas „didžiojoje scenoje“. Muštynėse dažnai kaip ginklą pasitelkia savo akustinės gitaros dėklą.
Kasuga Romio (tikrasis vardas Sidney Rocks) – šviesiaplaukis grupės Bremen vokalistas. Jaunas keliautojas, kuris susipažįsta su Reijii gimtajame jo mieste ir nusprendžia prisijungti prie naujojo bičiulio kelionės į Tokijų. Jis yra stipriausias grupės kovotojas, galintis su 10-ia jienų nokautuoti priešininką iki sąmonės netekimo. Vaikinas praranda atmintį, nebepamena kuo prieš tai buvęs, net kuo vardu esąs (susigalvoja naują vardą).
Ryo Hayama – grupės Bremen būgnininkė/as. Nors Ryo atrodo kaip patraukli mergina, „ji“ yra transvestitas vyras. Ryo rengiasi moteriškais rūbais, nes jaučiasi esąs mergina, o pavadintas Okama (transvestitu) labai supyksta. Beje, jis avi 40 cm platforminius batus, kuriuos pasitelkia muštynėse, kovodamas su priešininkais.
Ran Fujii – grupės Bremen bosistas, puikus muzikantas, gerai jaučiantis ritmą. Anksčiau Ran grojo grupėje Sulphuric Acid, bet kai jam suėjo 20 metų, ją paliko. Tai sukėlė konfliktinę situaciją su pakvaišusiu grupės vokalistu, kuri baigėsi muštynėmis. Vaikino svajonių automobilis – Ferrari F – 40.