google/wiki40b huggingface dataset:
Dainininkas

Dainininkas – profesionalus vokalistas, atliekantis dainas, romansus, operos, operetės, vodevilio arijas, t. y. naudojantis savo balsą kaip muzikos instrumentą.

Istorija

Dainininkų profesionalų būta nuo seno Rytų šalyse, Senovės Graikijoje, Senovės Romoje. Viduramžiais Europoje garsėjo bardai, trubadūrai, minezingeriai. Dainavimas Europoje ypač suklestėjo XVII a. Susiklostė keletas krypčių (kamerinis, operinis dainavimas), stilių, nacionalinių mokyklų. Paplito kantileninis, koloratūrinis dainavimas, ypač didelę reikšmę dainavimo raidai turėjo bel canto, skatinęs operos plėtotę. XVII a. – XVIII a. greta operos svarbią vietą užėmė kamerinis dainavimas, gyvavęs didikų rūmuose, bažnyčiose.
Suklestėjus operai atsirado žymių dainininkų, kurie ištobulino ne tik bel canto, bet ir kitus dainavimo būdus – kantilena, koloratūra, rečitatyvas. Dainavimas svarbus ir pramoginėje muzikoje (šansonetė). XX a. antroje pusėje paplitus popmuzikai, ypač rokui, ansambliams, pradėta dainavimą jungti su rečitavimu, kalbėjimu, šnabždesiu ir t. t. Kompozitoriai muziką dažniausiai kuria atsižvelgdami į dainininko balso ypatybes.
Dorpato vaivadija

Istorija

Dorpato vaivadijos teritorija į Abiejų Tautų Respublikos sudėtį pateko po Livonijos ordino sutriuškinimo 1561 m. susikūrus Infliantų provincijai ir pasibaigus Livonijos karui.
Dorpato vaivadija apėmė apie 9000 km². Dėl nedidelio ploto į mažesnius administracinius vienetus – pavietus padalinta nebuvo.
Dorpato vaivadiją Abiejų Tautų Respublikos senate atstovavo Dorpato vaivada ir Dorpato kaštelionas, vaivadija į seimą rinkdavo du pasiuntinius, Lietuvos Tribunole ją atstovavo du deputatai.
Dorpato vaivadija faktiškai nustojo egzistuoti jau 1621 m., kai kraštą užėmė Švedija, bet formaliai buvo panaikinta po Olivos taikos 1660 m. Dorpato vaivados pareigybė buvo panaikinta po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m.
Flysa

Flysa (angl. flyssa) – tradicinis kabilų, gyvenančių Alžyre ir Maroke, geležtinis ginklas (nuo peilio iki kardo), naudotas XIX a. ir anksčiau. Geležtės ilgis 30–95 cm. Geležtės nugarėlė paprastai tiesi, o ašmenys išlenkti. Rankena su priekin lenkta buožele, be gardos, pirštus pridengia praplatėjusios geležtės kampas.
Valentinas Paliūnis

Biografija

nuo 1994 m. pensininkas. 1996 m. Knygos draugijos Radviliškio skyriaus atsakingasis sekretorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Radviliškio rajono skyriaus narys.
1995–2000 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Rajono kalbos komisijos narys.
Jonas Norkaitis (1892)

Jonas Norkaitis (1892 m. lapkričio 25 d. Pervazninkuose (dab. Šakių rajonas), Rusijos imperija – 1983 m. kovo 22 d. Bad Mergentheime, VFR) – Lietuvos ekonomistas ir diplomatas, Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas.

Biografija

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, kurią baigė 1912 m. Po to Sankt Peterburgo universitete studijavo fiziką ir matematiką. Dar studijų metais pradėjo dirbti Sankt Peterburgo pašto tarnyboje. Vėliau grįžo į Nepriklausomybę paskelbusią Lietuvą ir 1919–1923 m. buvo Jurbarko muitinės, o 1920–1923 m. – kartu ir Virbalio muitinės viršininku.
1923 m. paskirtas Klaipėdos muitinės viršininku ir Lietuvos Respublikos finansų ministerijos įgaliotiniu Klaipėdos kraštui. 1925 m. persikėlė į Kauną (arch. Arno Funko suprojektuotas Jono Norkaičio gyvenamasis namas K. Būgos g. 41 / V. Mykolaičio-Putino g. 8 yra pripažintas arcitektūros paminklu). Dešimt metų tarnavo Lietuvos Respublikos finansų ministerijos Prekybos departamento direktoriumi, o 1935–1940 m. – Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerijos Ekonominio departamento direktoriumi.
Dalyvavo steigiant Lietuvos cukraus AB, 1931–1940 m. renkamas jos pirmininku. Priklausė Lietuvos energijos komiteto ekonominei komisijai. Nuo 1936 m. buvo skiriamas skaitlingų ekonominių derybų su užsienio valstybėmis delegacijų vadovu. 1939 m. buvo tarptautinių derybų su TSRS dalyvis, po kurių buvo pasirašyta Lietuvos–TSRS savitarpio pagalbos sutartis.
1940 m. J. Norkaitis su šeima pasitraukė į Vokietiją. 1942 m. grįžo į Lietuvą, okupacinės vokiečių vadovybės buvo paskirtas Daukšiagirės valstybinių ūkių administratoriumi. Artėjant Antrojo pasaulinio karo frontui, 1944 m. išvyko į Vokietiją. Po kiek laiko įsikūrė Bad Mergentheime, kur iki mirties gyveno.
Klaipėdos lietuvių draugijos „Aukuras“ narys. Po Antrojo pasaulinio karo priklausė VLIK'ui, buvo išrinktas šios organizacijos Kontrolės komisijos pirmininku. Karo pabėgėliai tautiečiai jį buvo išrinkę ir Lietuvos Raudonojo Kryžiaus organizacijos pirmininku Europai.
Sūnus Jonas Norkaitis – Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas ir mecenatas.
Austrijos įpėdinystės karas

Austrijos įpėdinystės karas – karas dėl Šventosios Romos imperatoriaus Karolio VI vyresniojo dukters Marijos Terezės teisės paveldėti Habsburgų dinastijos valdas. Karas vyko Europoje ir Šiaurės Amerikoje, į jį įsitraukė beveik visos Europos valstybės, tačiau po karo įvyko tik nedideli teritoriniai pokyčiai.

Pradžia

Karas prasidėjo 1740 metais, spalio 20 dieną mirus Karoliui VI. Pagal Pragmatinę sankciją Marija Terezė turėjo paveldėti Vengriją, Bohemiją (Čekiją), Austriją ir kitas žemes, o jos vyras Francas Steponas turėjo tapti imperatoriumi. Tačiau Prūsijos valdovas Frydrichas II nesutiko su Pragmatine sankcija ir 1740 m. gruodžio 16 d. įsiveržė į Austrijos valdomą Sileziją. Vėliau į karą prieš Austriją įsitraukė Prancūzija, Ispanija, Saksonija, Švedija ir Bavarija. Austriją palaikė Anglija ir Jungtinės Nyderlandų Provincijos, o vėliau ir Rusija, kurios įsikišimas paspartino taikos sudarymą

Pasekmės

1742 metais Austrija atidavė Prūsijai Sileziją, bet išstūmė buvusius Prūsijos sąjungininkus iš Bohemijos ir 1743 metais įsiveržė į Bavariją. Po šių žingsnių Prūsija vėl įsitraukė į karą, pradėdama II Silezijos karą ir įsiverždama į Bohemiją. 1745 metais mirė imperatorius Karolis VII, jo sūnus Maksimilianas sutiko remti Marijos Terezės vyrą rinkimuose į imperatorius su sąlyga, kad austrai gražins užimtas Bavarijos žemes, tais pačiais metais užbaigtas Silezijos karas, dar kartą patvirtinant Silezijos atitekimą Prūsijai.
Mari Kiviniemi

Biografija

Helsinkio universitete baigė ekonomikos ir politologijos studijas. 1995 m. pirmą kartą išrinkta į Eduskuntą (Suomijos parlamentą). 2004 m. tapo ministro pirmininko Matti Vanhaneno patarėja, 2005–2006 m. buvo užsienio prekybos ir vystymo, o 2007–2010 m. – valdymo ir savivaldybių reikalų ministrė jo vadovaujamose vyriausybėse.
M.Vanhanenui dėl ligos atsistatydinus iš užimamų pareigų, 2010 m. birželio mėn. išrinkta Suomijos centro partijos pirmininke, po kelių dienų paskirta šalies ministre pirmininke. Vyriausybei vadovavo iki rinkimų 2011 m. birželio mėn., partijos pirmininke buvo iki 2012 m.
Maželiai (Kavarskas)

Istorija

XIX a. pab. kaimas priklausė Pienionių dvarui. XIX a. pabaigoje šio kaimo ūkininko Maželio sodyboje dirbo daraktorius, kuris slapčia mokė vaikus lietuviškai. 1923 m. kaime buvo 47 sodybos. 1934 m. išskirstytas į vienkiemius.
Basarabiaska

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1846 m. kaip žydų kolonija Romanovka. 1957 m. prijungus buvusią vokiečių koloniją Heinrichsdorf pavadinta Besarabka. Po 1990 m. pavadinta Basarabiaska.
Lubnai

Istorija

Manoma, kad miestas yra vienas iš seniausių Ukrainoje. Įkurtas 988 m. Kijevo kunigaikščio Vladimiro Sviatoslavičiaus. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas tik 1107 m.
Iš pradžių miestelio vietoje buvo medinė tvirtovė virš Sulos upės. XV-XVI a. tvirtovė priklausė Višniovieckių šeimai. Miestelis turėjo Magdeburgo teises bei savo herbą.
1596 m. Lubnuose vyko paskutinis Severyno Nalivaikos mūšis prieš lenkus. XVII a. miestas buvo didžiausias regione. 1638 m. turėjo 2646 gyventojus.
Miestas sparčiai vystėsi 1901 m. nutiesus geležinkelio liniją.
Harė Krišna

Harė Krišna (sanskr. हरे कृष्ण, Hare Kṛṣṇa) arba Maha Mantra („didžioji mantra“) – hinduistų vaišnavų mantra, skirta Viešpaties pašlovinimui. Susideda iš 16 žodžių, kurie reiškia Dievo vardus sanskrite: Hare, Krišna ir Rama. Ši mantra minima pirmą kartą Kali Santaranos Upanišadoje – vienoje iš Upanišadų priklausančių „Jadžurvedai“ (tačiau nepatenkančiai į kanoninį Vaidika Upanišadų (Šruti) „tryliktuką“).
 
XVI amžiaus pradžioje Indijos šventasis Čaitanja Mahaprabhu išpopuliarino „Hare Krišna“ mantrą Indijoje, o nuo 1960-tujų metų už Indijos ribų „Hare Krišna“ mantrą išpopuliarino Tarptautinės Krišnos sąmonės bendrijos įkūrėjas A. C. Bhaktivedanta Svami Prabhupada ir jo pasekėjai.
Vaišnavizme laikoma kad „Hare Krišna“ mantros klausymasis, kartojimas arba dainavimas pakelia adepto sąmonę į dvasinį lygmenį. Krišnaizmo teologija teiga, kad „Hare Krišna“ mantros kartojimas padeda pasiekti aukščiausią gyvenimo tobulumą – ekstatinės meilės Krišnai būseną.
Mantra parašyta sanskrito kalba, sudaro anuštubo metru parašytą posmą.
Pradiniame originaliame mantros variante, kuris yra užrašytas Kali Santaranos Upanišadoje, mantros žodžių tvarka yra tokia:
Harė Rama Harė Rama
Rama Rama Harė Harė
Harė Krišna Harė Krišna
Krišna Krišna Harė Harė
Gaudija vaišnavizme žodžių tvarka yra tokia:
Harė Krišna Harė Krišna
Krišna Krišna Harė Harė
Harė Rama Harė Rama
Rama Rama Harė Harė
Gaudija vaišnavai teigia, kad kitose Kali Santarana Upanišados spaudintose kopijose, kurios saugomos senose Džaipuro ir Kalkutos bibliotekose, žodžių tvarka yra tokia, kaip pas juos, ir kad originali žodžių tvarka Kali Santarana Upanišadoje buvo būtent tokia. Gaudija vaišnavai remiasi ne tik šiuo Kali Sanatarana Upanišados posmu, bet pateikia posmus ir iš kitų raštų, pvz., Brahma Jamala (Brahma-yamala) Tantros  (svarbus tantrinis raštas, kurio sena kopija, datuojama 1052 m., yra saugoma Nepale ) , Ananta Samhitos  (Narada Pančaratros dalies), Sanat Kumara Samhitos , Radha Tantros,  kurie nurodo kaip tik tokią mantros žodžių tvarką, kokią naudoja Gaudija sampradaja.
Mantra gali būti giedama garsiai, paskui mokytoją (kirtanas), tyliai, asmeniškai (džapa, naudojant džapa mala karolius) bei mintyse. Mantros paskirtis – sukelti transcendentines vibracijas, nuslopinti mintis ir atverti aukštesnį sąmonės lygmenį.

ISKCON interpretacija

Tarptautinėje Krišnos sąmonės bendrijoje (ISKCON) žodis „Harė“ interpretuojamas kaip kitas Višnaus, „pašalinančio blogį, iliuzijas“, vardas „Krišna“ reiškia „visų patraukliausiasis“, o „Rama“ – „visos malonės šaltinis“.
Malebo ežeras

Malebo ežeras (dar Stanley duburys, Malebo baseinas, ikikolonijiniais laikais - Nkunda ežeras) yra Kongo upės žemupio praplatėjimas. Priešinguose krantuose yra abiejų Kongo valstybių sostinės - Kinšasa ir Brazavilis (arčiausiai viena kitos esančios soistinės pasaulyje).
Malebo ežeras yra apytiksliai 35 km ilgio, 23 km pločio ir ir užima 500 km² plotą. Centrinę dalį užima M'Bamou ar Bamu salos (180 km ²), kurios yra Kongo Respublikos teritorija. Baseinas seklus (3 - 10 m gylio).
Jotaučių dvaras

Istorija

XVII a.–XIX a. dvarą kartu su Degsnio dvaru, Kastulyne valdė Kozielos-Poklevskiai, bendras žemės plotas siekė 1240 dešimtinių, Jotaučių dvare buvo 550 ha.
1853 m. palivarke buvo 9 gyventojai, iš jų 3 – samdiniai, ūkvedys Mauricijus Vivulskis. Po Povilo Kozielos-Poklevskio mirties 1871 m. ūkvedžiu buvo Alfonsas Vivulskis. 1869 m. – Mataušas Sokieškis su kumečiais, tarnais.
1889 m. dvarą valdė Adomas Koziela-Poklevskis, palaidotas Sudeikiuose.
1897 m. dvaras priklausė Tomui Kozielai-Poklevskiui, o valdytojas buvo Adomas Šeduikis. Iš viso 56 gyventojai (11 šeimų). Dvare būdavo bent 4 kumečiai, daug tarnų, padienių darbininkų (gaudavo po 10 kapeikų su valgiu).
1914 m. karo metu pasitraukdamas į Rusiją, ponas įsakė suvolioti javus, išparduoti gyvulius. Karo metu dvarą valdė ūkvedys, tvartai buvo paversti arklių ligonine. Dvare gyveno vokiečiai, jiems dirbo žmonės.
1919 m. dvare įsikūrė bolševikų komitetas.
1920 m. Tomas Koziela grįžo, jam buvo palikta 80 ha žemės, kita išdalinta savanoriams – Aismantui, Jovaišai, Labeikiui.
1940 m. ponui palikti 9 ha, jis apsigyveno kumetyne, o žemė išdalinta 5 naujakuriams. 1941 m. vokiečiai žemę vėl grąžino. 1947 m. Tomas Koziela išvyko į Lenkiją.
Vedžitas

Transformacijos

Super Sajanas – daug ir sunkiai treniruodamas, Vedžitas buvo toks įniršęs, kad Gokas jau seniai buvo pasivertęs Super Sajanu, o jis ne, vieną dieną jis ir pasivertė Super Sajanu. Vedžitas užtikrintai pasivertė šiuo lygiu prieš androidus #19 ir #20.
Antro lygio Super Sajanas – kai buvo užimtas Babidžio, Madžin Vedžitas tapo Antro Lygio Super Sajanu. (Pastaba: yra gandai, kad Vedžitas galėjo pasiversti Antruoju lygiu Super Sajanu dar prieš Madžin Vedžitą)
Antros klasės Super Sajanas – šią formą Vedžitas pasiekė Laiko kambaryje treniruodamas su Ateities Tranksu. Vedžitas su šia forma pasirodė Celui.
Madžin Vedžitas – Vedžitas, užvaldytas Babidžio, įgavęs daug įniršio, jėgų ir energijos. Jis turi jėgų panašiai kaip Antro Lygio Super Sajanas.
Ketvirto lygio Super Sajanas – tapo kai Bulma panaudojo Sklidimo bangas. Jis virto į rudąjį ozarą, ir paskui į auksinį. Tada, pradėjo švytėti geltonai ir tapo Ketvirto lygio Super Sajanu.
Super Sajanu Dievu - Jis šią formą įgavo mangoje (anime jos nebuvo) kurioje kovojo prieš Juodajį Goką pakeisdamas formą iš Mėlyno Super Sajano į pradinę Super Sajano Dievo formą.
Mėlynasis Super Sajanas arba Super Sajanų Dievas Super Sajanas - forma buvo įgauta besitreniruojant su Goku po to, kai paprašė Whiss (Beerus angelo) jį treniruoti.
Žaiginio Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Istorija

Žaiginyje 1664 m. minima naujai statyta medinė bažnyčia, turinti du altorius. Nagurskiai 1762 m. į Žaiginį pakvietė pranciškonus, vienuolynui dovanojo 90 valakų žemės, Legečių, Nagių kaimus. Pranciškonai 1764 m. pasistatė vienuolyną, 1770 m. – bažnyčią, 1790 m. – koplyčią Legečiuose. Iki 1820 m. pastatytas naujas medinis vienuolynas. Žaiginio pranciškonams 1820 m. priklausė Legečių palivarkas, Belazariškių, Čerkosų, Kelmynų, Mažuolių, Pluskių kaimai. XIX a. pirmojoje pusėje veikė parapinė mokykla. Rusijos valdžia 1832 m. vienuolyną uždarė. Netrukus jis sudegė. Ant jo pamatų Žaiginio dvaro savininkas pastatė kleboniją. Valdžia patenkino vyskupo prašymą ir bažnyčios neuždarė. 1836 m. pavyko įkurdinti kunigą.
1915 m. gegužės 4 d. bažnyčia sudegė. Žaiginio dvare buvo įrengta koplyčia. Kunigo Leono Skabeikos rūpesčiu 1916–1917 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia, atstatyta klebonija ir ūkiniai pastatai. 1931 m. pastatyti parapijos namai. Po Antrojo pasaulinio karo valdžia klebonijoje įrengė vaikų darželį.

Architektūra

Savo forma bažnyčia primena didelį gyvenamąjį namą, bebokštė, su trisiene apside. Vidus 3 navų, atskirtų lieknomis kolonomis, įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su stulpiniais vartais. Šventoriuje stovi medinė varpinė.
Henrik Sophus Skougaard

Henrik Sophus Skougaard (1842 m.  Egvaag, Norvegija – 1912 m. gruodžio 24 d.  Mėmelyje (Klaipėdoje), Vokietija) – Norvegijos, Danijos ir Švedijos diplomatas, vienas iš sportinio buriavimo Klaipėdoje pionierių.

Biografija

XIX a. pabaigoje atvyko į Klaipėdą, kur tarnavo Danijos konsulu, Švedijos ir Norvegijos vicekonsulu. Kartu ėjo miesto municipalinio patarėjo pareigas.
Aktyviai propagavo pramoginį ir sportinį buriavimą. Plaukiojo Kuršių mariose su burine valtimi „Gelion“, vėliau – jachtomis „Möwe“, „Gode Wind“, „Hecht“, „Hurrah“ ir „Schneidig“. Dalyvavo regatuose Karaliaučiuje ir Piliavoje, į vandens žygius kartu imdavo ir žmoną.
Vienas iš pirmojo buriavimo klubo Klaipėdoje „Memeler Segelverein“ įkūrėjų, keturiolika metų (1891–1905) buvo renkamas šios organizacijos pirmininku. Jam suteiktas komandoro vardas, o 1924 m. draugija įsigijo raudonmedžio šliupą, kurį pavadino „Henrik Skougaard“. Su šia jachta įgula dalyvaudavo įvairiose varžybose ir kelionėse. 1934 m. burlaivis, vadovaujamas Rudolfo Jeneto, dalyvavo Šiaurės jūros regatoje, tai buvo tolimiausia jo išvyka.
Taff's Well AFC

Istorija

Klubas įkurtas 1946 m. Žaidė žemesniuose divizionuose. Pastaruoju metu iškopė į Antros pakopos pirmenybes.
Medlaipinės

Vystymasis

Ikrus deda į paklotę, po akmenimis, ant prie pat žemės palinkusių augalų lapų ar bromelijinių augalų skrotelėse. Dėtis nedidelė – nuo 1-2 iki 30-40 kiaušinėlių. Jie vystosi visus metus. Dėtį vienas iš tėvų arba nuolat saugo, arba kaskart aplanko ir tokių apsilankymų metu kiaušinėlius sudrėkina vandeniu. Be to, užpakalinėmis kojomis kiaušinėlius apvarto ir sumaišo.
Išsiritę buožgalviai prisitvirtina ant tėvų nugaros odos dėmių, išskiriančių specifinį sekretą. Buožgalvių pilvelio viršus lygus ar šiek tiek banguotas, dėl to jie gerai išsilaiko ant tėvų nugaros. Čia jie gali išbūti nuo kelių valandų iki savaitės ar daugiau.
Daugelis rūšių savo buožgalvius atneša prie nedidelių upelių. Kai kurios juos išleidžia į bromelijinių augalų skrotelėse po lietaus susitelkusį vandenį. Spalvingoji medlaipė (Dendrobates auratus) neretai savo buožgalvius išleidžia į vandenį, susikaupusį medžių drevėse. Tokiame neturtingame maisto medžiagomis vandenyje buožgalviai linkę į kanibalizmą, ir dėl to tik vienas teišgyvena iki pilnos brandos. Mažosios medlaipės, kurios buožgalviai vystosi lapų skrotelėse susitelkusiame vandenyje, reguliariai aplanko savo jauniklius ir į vandenį išneršia neapvaisintus kiaušinėlius, kuriais buožgalviai maitinasi.
Įgula (mašinos)

Įgula, ekipažas – transporto priemonės ar kovos mašinos personalas.
Pirmosios tokios įgulos atsirado laivuose (žr. laivo įgula). Tai buvo laivą valdantys, prižiūrintys ir ginantys žmonės. Pasirodžius orlaiviams (dirižabliams, lėktuvams), juos valdantys žmonės irgi imti vadinti įgulomis. Po to terminu įgula imta vadinti visų kovos mašinų (tankų, šarvuočių, savaeigių pabūklų ir kt.), sudėtingų transporto priemonių (pvz., kosminių laivų), ekipažus.
Įgula vadinami ir žmonės, valdantys ir prižiūrintys sportinius automobilius, irklines valtis, jachtas, gliserius, lėktuvus, ledroges.
Lenčiai (Kėdainiai)

Istorija

Kaimo apylinkėse rasti du akmeniniai kirviai. Lenčiai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1578 m. Prie Lenčių 1863 m. balandžio 1 d. įvyko mūšis tarp caro kariuomenės ir ~600 sukilėlių (vad. Kletas Ciškevičius, Boleslovas Dluskis, Boleslovas Koliška, Tomas Kušleika).

Aplinkinės gyvenvietės

Barsukinė – 2,5 km
Ažytėnai – 0,5 km
Paskerdūmiukas – 3,5 km
Federalinė specialiosios statybos agentūra

Federalinė specialiosios statybos agentūra, FSSA (rus. Федеральное агентство специального строительства; Спецстрой России) – sukarinta Rusijos Federacijos federalinė institucija, vykdanti ypatingos svarbos statybos ir kitokius infrastruktūros kūrimo ir palaikymo darbus.
FSSA direktorius – armijos generolas Nikolajus Abroskinas.

Istorija

1951 m. TSRS Vidaus reikalų ministerijos sudėtyje buvo įkurta Statybos valdyba Nr. 565 (rus. Управление строительства № 565), kuri 1953 m. liepos 13 d. buvo reorganizuota į Vyriausiąją specialiosios statybos valdybą (Главное управление специального строительства). Ši organizacija turėjo skubiai aplink Maskvą sukurti priešlėktuvinės gynybos sistemos infrastruktūrą.

1953 m. spalį šios organizacijos sudėtyje buvo organizuota Leningrado valdyba, turėjusi ten statyti PLG objektus.
Nuo 1955 m. organizacijos veikla išsiplėtė, nes ji ėmė įvairiuose regionuose statyti kosminių tyrimų objektus (skrydžių valdymo centrą, gamyklas, bandymo stendus ir kt.).
Beveik visą savo istoriją FSSA stato ir rekonstruoja aviacijos pramonės objektus, pvz., Tušino mašinų gamybos, Saratovo ir Voronežo aviacijos, Maskvos sraigtasparnių gamyklos.

Nuo 1970 m. FSSA dalyvavo statant atominių povandeninių laivų statybos ir remonto įmones.
Per 50 veiklos metų pastatyta daug gamyklų (pvz., Aukštutinės Saldos metalurgijos kompleksas, Voronežo mechanikos gamykla, Samaros hidroautomatikos gamykla, IžMašas ir kt.), mokslinio tyrimo ir projektavimo institutų (pvz., Televizijos MTI ir Automatinės aparatūros MTI Maskvoje, bandomasis konstravimo biuras „Raduga“ Sankt-Peterburge ir kt.).
Garbės ženklo ordinas

Ordino aprašymas

Šis ordinas – ovalo formos ženklas, kraštuose įrėmintas ąžuolo šakelėmis. Centre pavaizsduotos darbininko ir valstietės figūros, nešančios simetriškai išsidėsčiusias į kairę ir į dešinę nujo jų vėliavas, ant kurių užrašyta Пролетарии всех стран, соединяйтесь! (Visų šalių proletarai, vienykitės!).
Ordino viršutinėje dalyje – penkiakampė žvaigždė, kurios apačioje reljefinis užrašas „СССР“ (TSRS). Ordino apačioje – reljefinis užrašas „ЗНАК ПОЧЁТА“ (Garbės ženklas).
Vėliavų ir žvaigždždės kontūras paauksuotas, jie padengti rubino raudonumo emale. Vėliavų kotai ir užrašai paauksuoti, ąžuolo šakelės ir apatinė ordino dalis oksiduoti.
Ordinas pagamintas iš sidabro, jo aukštis – 46 mm, plotis – 32,5 mm.
Ordinas žiedeliu pritvirtintas prie muaro šilko juosta aptrauktos penkiakampės kaladėlės. Juosta – 24 mm pločio, šviesiai rožinės spalvos, šonuose – dvi išilginės 3,5 mm pločio oranžinės juostelės.

Apdovanojimai ordinu

„Garbės ženklo“ ordinas – vienas pirmųjų TSRS ordinų, juo gausiai buvo apdovanojami pirmųjų penkmečių „spartuoliai“. Įsteigimo metu šis ordinas buvo žemiausias pagal rangą tarp visų tarybinių ordinų.
Pirmieji ordinai paskirti 1935 m. lapkričio 26 d. trylikai karinio dainų ir šokių ansamblio artistų. Pirmaisiais egzistavimo metais buvo įteikti 443 tokie ordinai, juos gavo ir dešimt pionierių už pagalbą nuimant derlių kolūkiuose.
Paskutinieji „Garbės ženklo“ ordinai įteikti 1988 m. gruodžio 23 d. Lenkijos liaudies respublikos piliečiams N.Kovalskai, R.Muranui ir H.Prokopčiuk už knygą apie Antrąjį pasaulinį karą „Atminimas“.
Iš viso „Garbės ženklo“ ordinas įteiktas 1 580 850 kartų. Generolas pulkininkas N.Červiakovas „Garbės ženklo“ ordinu apdovanotas keturis kartus, buvęs Rusijos Nacionalinio olimpinio komiteto prezidentas V.Smirnovas – tris kartus. Septyniolika asmenų šiuo ordinu apdovanota du kartus (tarp jų – buvęs KGB generolas Olegas Kaluginas).
„Garbės ženklo“ ordinu Lietuvoje apdovanoti krepšininkai Šarūnas Marčiulionis, Sergejus Jovaiša, Modestas Paulauskas, rašytojas Algimantas Zurba, Juozas Maniušis, gydytojas Juozas Kupčinskas, dainininkė Elena Saulevičiūtė, verslininkas Jonas Karčiauskas, fizikas Aleksandras Lebedevas, technologas Leonas Benešiūnas, Vilniaus Kuro aparatūros gamykla, Jonavos azotinių trąšų gamykla ir kt.
1988 m. gruodžio mėn. ordinas pavadintas Garbės ordinu, kiek pakeistas jo dizainas. Pirmasis naująjį ordiną gavo estų kompozitorius ir dirigentas Gustavas Ernesaksas. Per tris egzistavimo metus šį ordiną gavo keli tūkstančiai žmonių.
FC Lokomotíva Košice

Istorija

2018/19 m. sezone žaidė Antroje lygoje, bet turėjo finansinių problemų. Po sezono pasitraukė į 5. Liga pirmenybes.

Sudėtis

<...>
Lietuvos TSR valstybinė leidykla

Lietuvos TSR valstybinė leidykla – Lietuvos knygų ir periodinės spaudos leidimo įstaiga, veikusi 1940 m. rugsėjo mėn. – 1941 m. birželio mėn. ir 1944 m. rugpjūčio – gruodžio mėn. Kaune, 1942 m. rugsėjo mėn. – 1944 m. liepos mėn. Maskvoje.
Manijus Kurijus Dentatas

Manijus Kurijus Dentatas (lot. Manius Curius Dentatus; m. 270 m. pr. m. e.) – žymus romėnų karvedys, valstybės veikėjas.
Manoma, jog kilęs iš sabinų. Anot Plinijaus Vyresniojo, gavęs prievardį Dentatas (liet. dantytas), nes gimęs su vienu dantimi.
Homo novus. Liaudies tribūnas laikotarpiu tarp 298–291 m. pr. m. e. Vetavo Apijaus Klaudijaus Ceko pasiūlymą uždrausti plebėjams dalyvauti konsulų rinkimuose. 290 m. pr. m. e. pergalėmis prieš samnitus ir sabinus užbaigė samnitų karus. Per vienerius metus triumfavo net du kartus. Norėdamas nuraminti sabinus, suteikė jiems pilietybę be teisės balsuoti tautos susirinkimuose (lot. civitas sine suffragio).
Vedė romėnų kariuomenę Benevento mūšyje 275 m. pr. m. e. 272 m. pr. m. e. cenzorius.
Pasižymėjo kuklumu ir paprastumu, buvo nepaperkamas. Atvykusiems su dovanomis samnitų pasiuntiniams atsakė „geriau valdysiąs tuos, kurie valdo turtus, nei pats tapsiąs turtingas“ Dalijant sabinų žemes Dentatui už nuopelnus valstybei buvo pasiūlytas namas ir 500 jugerų žemės, tačiau jis pasirinko tik 7 jugerus – tiek, kiek priklausė bet kuriam piliečiui, ir pats ją dirbo. Mirė toks neturtingas, kad svetimi žmonės manė esant reikalinga jo dukrai surinkti kraitį.