google/wiki40b huggingface dataset:
Rytų Afrikos oriksas

Aprašymas

Rytų Afrikos orikso kūno masė siekia apie 79 kg. Kailis pilkos spalvos, kūno apačioje kailis yra baltas, atskirtas nuo pilkojo juodomis juostelėmis, kurios eina per kaklą, išilgai nosies, akių ir kaktos. Žieduoti ragai yra ploni ir tiesūs, siekia apie 75–80 cm. Rūšies atstovai gyvena pusdykumėse ir stepėse. Minta žolėmis, lapais, vaisiais ir pumpurais. Geba laikyti vandenį savo kūne, taip didindami savo kūno temperatūrą ir išvengdami prakaitavimo. Buriasi į bandas nuo 5 iki 40 gyvūnų.
Bučas Kesidis ir Sandensas Kidas

Turinys

Kesidis ir Kidas – du Laukinių Vakarų plėšikai, kartu su savo gauja švarinantys bankus ir traukinius. Po to, kai jie antrą kartą apvagia bankininko Gerimano traukinį, šis pasamdo patyrusius pėdsekius, kad pagaliau sugautų plėšikus. Kesidis ir Kidas pradžioje tikisi lengvai išvengti persekiojimo, tačiau po keleto dienų nepaliaujamo bėgimo galiausiai suvokia, kad šį kartą išsisukti bus kur kas sunkiau nei anksčiau. Nenorėdami pakliūti už grotų, jie nusprendžia keliauti į Kesidžio svajonių šalį Boliviją. Prie jų prisideda Kido meilužė Eta, tačiau Bolivija pasirodo ne tokia patraukli, kaip jie tikėjosi. Po nepavykusio bandymo prisitaikyti, jie vėl pradeda versti tuo, ką išmano geriausiai – bankų plėšimu. Pradžioje jiems puikiai sekasi, tačiau galiausiai prieš įkyrius jankius sutelkiama visa kariuomenė...
Vytautas Račkauskas (1961)

Biografija

1968–1978 m. mokėsi Elektrėnų vidurinėje mokykloje. 1983 m. baigė Kauno Antano Sniečkaus politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus elektriko specialybę.
1983–1986 m. Ignalinos AE stačiusio Vakarų statybos tresto inžinierius, 1986–2000 m. Ignalinos AE Šiluminių tinklų ir požeminių komunikacijų cecho viršininkas. 2000–2011 m. Visagino savivaldybės meras.
1996 m. Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, Visagino skyriaus pirmininkas, nuo 2007 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.
Nuo 1997 m. Visagino savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Olga – Ignalinos AE inžinierė. Vaikai Jurgita (g. 1984 m.), Povilas (g. 1989 m.).
Dar besimokydamas vidurinėje mokykloje domėjosi rankiniu, lengvąja atletika, studijuodamas – jūrų daugiakove, buvo Lietuvos rinktinės narys, yra laimėjęs du bronzos medalius.
Vecdolės pilis

Aplinkiniai piliakalniai

Sauliešų piliakalnis 4 kmBabitės piliakalnis 23 kmAderkašių piliakalnis 67 kmDolės dvaras 2,1 kmAuželių piliakalnis 57 kmRygos hidroelektrinė 1,6 km
Aizkrauklės piliakalnis 61 km
Atlanto sutarties Lietuvos bendrija

Atlanto sutarties Lietuvos bendrija – nevyriausybinė organizacija, kuri remia ir aktyviai propaguoja NATO idėjas ir vertybes Lietuvoje. (angl. Lithuanian Atlantic treaty association) (LATA).
Įkurta 1996 m. Vilniuje, tais pačiais metais tapo asocijuota tarptautinės Atlanto sutarties asociacijos (angl. Atlantic Treaty Association), šiuo metu vienijančios daugiau nei 40 padalinių skirtingose šalyse, nare .
LATA siekia supažindinti plačiąją visuomenę su NATO tikslais, veikla ir su Lietuvos saugumo ir gynybos politika. Pagrindinės veiklos kryptys: projektai jaunimui, pilietinio ugdymo ir visuomenės informavimo projektai, tarptautiniai ir vystomojo bendradarbiavimo projektai.
Afrikinis kūgenis

Paplitimas

Yra aptinkama Angoloje, Liberijoje, Senegale, Šv. Elenos saloje.
Dėras-Mošonas-Šopronas

Geografija

Medė yra Kišafeldo lygumoje. Šiauriniu pakraščiu Dunojus. Kitos upės – Raba, Marcalas, Rėpcė, Leita.
KF Leshani

Istorija

Įkurtas 2014 m. Klubas dalyvauja Antros futbolo lygos pirmenybėse.

Pasiekimai

Negali pasigirti pasiekimais. Dalyvauja Antroje lygoje ir šalies futbolo taurės turnyruose.
Aloyzas Urbonas

Biografija

1957–1960 m. laikraščio „Sovetskaja Litva“ rajonų zonos korespondentas. 1958 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos specialybę. 1960–1961 m. Klaipėdos ekspedicinės silkių žvejybos bazės jūreivis. 1962–1968 m. Valstybinio televizijos ir radijo komiteto korespondentas, vyresnysis redaktorius. 1969–1976 m. LSSR vidaus reikalų ministerijos politinio-auklėjamojo darbo skyriaus instruktorius, vyresnysis instruktorius. 1976–1980 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“, 1980–1985 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“ redakcijų skyriaus vedėjas, redaktoriaus pavaduotojas. 1985–1989 m. Klaipėdos refrižeratorių laivyno bazės kapitono padėjėjas politiniams reikalams. 
1989–1992 m. žurnalo „Pasaulis“ skyriaus vedėjas, 1993–1994 m. savaitraščio „Vilniaus tribūna“ skyriaus vedėjas. 1995 m. dienraščio „Lietuva“ bendradarbis. 1995–1996 m. LR Seimo LDDP frakcijos referentas ryšiams su spauda, televizija, radiju. 
Palaidotas Kamajų kapinėse.
Edward Burnett Tylor

Biografija

Savamokslis. 1855 m. keliavo po Centrinę Ameriką ir Meksiką, tyrė vietos gyventojų gyvenimą. 1883–1884 m. dirbo Oksfordo universiteto muziejuje. 1884–1909 m. tapo pirmuoju antropologijos dėstytoju Oksfordo universitete, 1888–1890 m. dėstė Aberdino universitete, nuo 1896 m. profesorius. Nuo 1871 m. Londono karališkosios draugijos narys. 1912 m. jam suteiktas sero titulas.

Mokslinė veikla

Edvardas Bernetas Tailoras teigė, kad žmonijos istorijos ir ikiistorinių laikų tyrimai turėtų būti Didžiosios Britanijos visuomenės reformų pagrindas. Tyrė gentinių bendruomenių papročius ir įsitikinimus. Tyrimais pagrindinė vadinamąjį kultūrinio palyginimo ir kultūros atkūrimo iš liekanų metodus. Teigė, kad religija išsivystė iš animizmo, kad religijos šaltinis yra žmogaus patyrimas: ypatingos dvasinės būsenos, sapnai ir panašiai. Pagrindė evoliucionizmo modelį, pagal kurį kultūros vystosi nuo laukiniškumo iki civilizacijos.
Buvo šiuolaikinės religijos kritikas, teigė, kad religija turi eiti drauge su mokslu. Tačiau pats Tailoras ir ateizmo nelaikė logišku visuomenės būviu, bet pasisakė už minimalistinį monistinį deizmą. Antropologas taip pat teigė, kad žmonių protas ir gabumai gali būti vienodi visur, nepaisant socialinės raidos etapo, bet skiriasi išprusimas.
Giedrius Mackevičius

Biografija

1967 m. su pagyrimu baigė biochemiją Vilniaus universitete ir tapo Jaunimo teatro aktoriumi. 1967–1972 m. vaidino M. Tenisono pantomimos trupėje, kuri nuo 1967 m. veikė Vilniuje, vėliau Kauno Kauno profsąjungų kultūros rūmuose. 1973 m. Maskvoje įkūrė Plastinės dramos teatrą (veikė iki 1990 m.). 1977 m. baigė režisūrą A. Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje, M. Knebel mokinys, dėstė institute. 1992 m. įkūrė Giedriaus Mackevičiaus teatrą „Oktaedra“
Svetlahorskas

Istorija

Svietlahorskas miesto statusą turi nuo 1961 m.
Likėnų lobis

Likėnų lobis – XII a. – XIII a. pradžios sidabro dirbinys, rastas 1976 m. netoli Likėnų, dab. Kėdainių rajono savivaldybės teritorijoje.

Lobis

Melioruojant laukus iškasta 1,68 m ilgio ir apie 2 kg svorio sidabrinė antkaklė, suvyta iš 9 apvalių vielų, masyviais plokšteliniais galais. Antkaklės galų profiliuotos plokštelės (apie 14 cm ilgio ir iki 3,3 cm pločio) puoštos keturiomis stilizuotomis paukščio (manoma, sakalas) figūrėlėmis ir palmės lapeliu. Plokštelių ornamentika rodo lietuvių genčių ryšius su Skandinavijos šalimis ir Šiaurės Rusia. Antkaklę saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
ZRK naikinimo zona

ZRK naikinimo zona (rus. Зона поражения; angl. destruction zone; kill zone) – erdvė apie zenitinį raketinį kompleksą (ZRK), kurioje užtikrinamas oro taikinio sunaikinimas su tam tikra, pakankamai didele tikimybe. Naikinimo zoną apibrėžia apatinė ir viršutinė, artimoji ir tolimoji ribos.
Naujoji Gvinėja

Naujoji Gvinėja arba Papua (Ppk. Niugini, angl. New Guinea, ol. Nieuw-Guinea, vok. Neuguinea, indonez. Nugini, Papua, istoriškai Irian) – antroji pasaulyje pagal dydį sala, jos plotas 785 753 km².

Geografija

Sala Didžiojo vandenyno vakaruose, Melanezijoje, į šiaurę nuo Australijos, nuo kurios ją skiria Toreso sąsiauris, kaip manoma susidaręs prieš 7000 metų. Per salos vidurį iš šiaurės vakarų į pietryčius tęsiasi Naujosios Gvinėjos kalnynas. Aukščiausia kalnyno Džajos viršukalnė stūkso vakarinėje dalyje, jos aukštis 4,884 m. Ilgiausia saloje Sepiko upė teka salos šiaurės rytuose.

Gamta

Naujosios gvinėjos sala priskiriama Papuasijos geobotaniniam regionui. Saloje yra daugiausia atogrąžų miškai, kuriuose auga apie 11 000 augalų rūšių, gyvena 600 unikalių paukščių rūšių (įskaitant rojaus paukštį, esantį Papua Naujosios Gvinėjos vėliavoje), 400 rūšių roplių, 455 drugelių rūšys, daug įvairių žinduolių (ir sterblinių – medžių kengūrų, ilgasnapių echidnų ir kt.). Kuko pelkė įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Indonezija labai sparčiai kerta tropinius miškus Naujojoje Gvinėjoje, šitaip sukeldama pavojų, kad išnyks daug unikalių augalų ir gyvūnų rūšių;

Gyventojai

Manoma kad pirmieji gyventojai saloje pasirodė prieš 40 tūkst.metų. Salos čiabuviai yra melaneziečių kilmės papuasų gentys, kalbančios papuasų kalbomis. Nuo 1969 metų salos okupuotoje Indonezijos Vakarų Naujojoje Gvinėjoje vykdoma agresyvi rasistinė politika prieš vietinius papuasus, siekiant juos išstumti, išnaikinti ir pakeisti indoneziečiais. Pagal 2014 m. duomenis, saloje gyveno apie 11,306,940 gyventojų.

Politika

Sala politiškai yra padalinta tarp dviejų valstybių (per 141-ąjį rytų meridianą) – vakarinė dalis priklauso Indonezijai, o rytinė – Papua Naujajai Gvinėjai.
Kvidzynas

Istorija

Vakarų prūsų gyvenvietė Quedin, Queden minima nuo XI a. Vokiečių ordinas 1232 m. užkariautose žemėse įkūrė Ordensburgo pilį, kuri po metų gavo Kulmo miesto statusą, bet 1243 m. buvo sugriauta prūsų. Kryžiuočiai pilį atstatė, joje 1285-1587 m. buvo Pamario (Pomezanijos) vyskupų rezidencija. Nuo 1336 m. miestas oficialiai vadintas Marienverderiu. 1330 m. pilyje užmuštas Vokiečių ordino magistras Verneris fon Orselnas, kuris ir buvo palaidotas pilies Jono Evangelisto katedros kriptoje. 2007 m. gegužės mėn. atidengus trijų Kvydzino katedroje palaidotų didžiųjų magistrų kapus, antropologinis tyrimas nustatė, kad vienas iš palaidotųjų yra Verneris fon Orselnas.
1440 m. Kvidzyne susikūrė Prūsijos sąjunga. Po Trylikos metų karo 1466 m. miestas tapo Lenkijos karalystės lenu, po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1772 m. jame įsikūrė Vakarų Prūsijos departamentas. 1920 m. įvykusiame plebiscite miestelėnai panorėjo likti Vokietijos sudėtyje. 1945 m. sausio mėnesį gyventojų paliktą miestą be kovos užėmusi Raudonoji armija sudegino senamiestį kartu su rotuše. 1945 m. miestas atiteko Lenkijai, į jį buvo perkelti tremtiniai iš Baltarusijai atitekusio Gardino. Sudeginti senamiesčio pastatai buvo nugriauti, jų plytos panaudotos atstatyti vokiečių susprogdintai Varšuvai. 1975-1998 m. Kvidzynas priklausė Elbingo vaivadijai, nuo 1999 m. apskrities (pavieto) teises turintis miestas. 2007 m. rugsėjo 23 d. sudegė miesto valdybos pastatas.
Notangai

Notangai (prūs. notangi; vok. Natanger) – viena iš vienuolikos prūsų grupių, gyvenusi Notangoje, kurios didžioji dalis dabar yra Rusijos eksklave Kaliningrado srityje (iki 1945 m. tai buvo Vokietijai priklausiusi Rytų Prūsija).
Manoma, kad XIII a. Vokiečių ordino riteriams pradėjus kryžiaus žygius prieš prūsus, teritorijoje tarp Priegliaus ir Alnos gyveno apie 15 000 žmonių. Natangų žemės šiaurėje ribojosi su sembais, rytuose su nadruviais, pietuose ir pietryčiuose – su bartais, vakaruose – varmiais, o šiaurės vakaruose notangų žemes skalavo Aistmarės. Manoma, kad notangai kalbėjo notangų tarme, priklausiusia prūsų kalbai.

Istorija

Notangai pirmą kartą paminėti 1238 m. sutartyje tarp teutonų riterių ir Pomeranijos kunigaikščio Sventapelkio II (Świętopełk II) 1249 m. Christburgo sutartis, kuri užtikrino asmeninę naujai pakrikštytų krikščionių laisvę, apėmė ir notangus. Tačiau sutartis neišsprendė giluminių konflikto priežasčių, ir 1249 m. lapkričio mėnesį įvykusiame Krücken mūšyje notangai išžudė 54 riterius. Pergalė buvo trumpalaikė, Ordinas per porą metų atsigavo ir pratęsė savo kryžiaus žygį. 1255 m. jie Priegliaus žiotyse, tiesiai ant sienos tarp Notangos ir Sembos, pastatė Kenigsbergą (Karaliaučius, dabartinis Kaliningradas).
Didžiojo prūsų sukilimo metu (1260–1274) notangai vadu išsirinko Vokietijoje pasimokiusį Herkų Mantą. Pradžioje sukilimas buvo sėkmingas, jie sumušė Ordino riterius Pokarvio ir Liubavos mūšiuose. Tačiau sukilėliams nepasisekė užimti mūrinių kryžiuočių pilių, ir sukilimas pralaimėjo. Žymiausias prūsų sukilimo vadas Herkus Mantas buvo sugautas ir pakartas (1273 m.). Notangų kilmingieji pasidavė vokiečiams, kurie pažadėjo privilegijų ir neliesti jų asmeninių valdų.

Paskutinį kartą notangai sukilo vadovaujami Sabyno ir Stantos 1795 m.
Notangoje apsigyveno daug kolonistų, bet notangai išlaikė savo kalbą ir papročius iki XVII a. XVII a. pabaigoje ar XVIII a. pradžioje notangų skiriamieji bruožai išnyko, jie susiliejo su ten gyvenusiais vokiečiais. Buvusios Notangos gyventojai vadino savo Natangen iki 1945 m. Landsbergo miesto (dabar Lenkijos miestas Górowo Iławeckie) vietinis laikraštis nuo 1919 m. vadinosi Natanger Zeitung ('Natangų laikraštis').
Koroikas

Istorija

Senasis Koroikas įkurtas prie Koriguajako upės ištakų, kur pradėta aukso gavyba, tačiau netrukus miestą sugriovė vietiniai indėnai. XVIII a. Koroikas atkurtas ant Učumačio kalno, kur lengviau gintis nuo antpuolių. 1899 m. miestas tapo provincijos centru. 1983 m. įkurta vyskupystė.
Duklios perėja

Geografija

Duklios perėja yra 502 m aukštyje virš jūros lygio – žemiausia tarp kalnų perėjų pagrindiniame Karpatų kalnagūbryje. Ji yra piečiau Duklios Lenkijoje (Pakarpatės vaivadija) ir į šiaurės rytus nuo Prešovo Slovakijoje (Prešovo kraštas, Svidnyko raj.). Šis rajonas pripažįstamas kaip rytų ir vakarų slavų kultūrų susidūrimo vieta. Pro čia ėjo senasis pirklių kelias iš Lenkijos į Vengriją, dabar tai automobilių kelias, jungiantis Prešovą Slovakijoje su Krosnu Lenkijoje.

Istorija

Abiejų Pasaulinių karų rytų frontuose perėja vaidino strateginį vaidmenį. 1944 m. rudenį dėl jos kontrolės mėnesį vyko didelis Duklios perėjos mūšis, kuriame Vermachtas stabdė Tarybinės Armijos veržimąsi susijungti su Slovakijos nacionalinio sukilimo pajėgomis.
Alfonsas Lipniūnas

Alfonsas Lipniūnas (1905 m. kovo 12 d. – 1945 m. kovo 28 d.) – lietuvių katalikų kunigas, pamokslininkas, Štuthofo kalinys.
1943 m. kovo 17 d. buvo areštuotas ir su inteligentų grupe (iš Vilniaus) išvežtas į Štuthofo koncentracijos stovyklą.
Vytautas Giniotis

Vytautas Giniotis (1938 m. spalio 24 d. Plumpiuose, Vaiguvos valsčius – 2012 m. vasario 14 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1996 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
1960–1961 m. Kauno radijo gamyklos inžinierius – konstruktorius, 1961–1967 m. Vilniaus namų statybos kombinato cecho mechanikas, konstruktorius, 1967–1983 m. Eksperimentinio metalo pjovimo staklių Mokslo tyrimų instituto (ENIMS) vyr. mokslinis bendradarbis, 1978–1980 m. vyr. metrologas, 1980–1983 m. projektų vyr. konstruktorius. 1983–1989 m. dėstė Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institute. 1989–1994 m. Vilniaus šlifavimo staklių gamyklos vyr. metrologas ir Kokybės kontrolės skyriaus viršininkas. 1994–2003 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto A. Gustaičio aviacijos instituto Aviacijos technologijų katedros vedėjas, nuo 2003 m. VGTU Aplinkos inžinerijos fakulteto Geodezijos instituto Geodezijos ir kadastro katedros vyriausiasis mokslo darbuotojas. Nuo 1998 m. profesorius. Stažavo Didžiosios Britanijos, Švedijos, Italijos universitetuose. Parašė daugiau kaip 150 mokslinių straipsnių. 50 išradimų autorius.
Roviškėlės

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 26 km
Kvetkai – 1 km
Vanagynė (Biržai) – 1,6 km
Mitlanai – 1,5 km
Miliūnai (Pandėlys) – 6,8 km
PAPILYS – 5,4 km
Eiskudžiai – 3,2 km
Roviškiai – 1,8 km
Baryškiai – 2,8 km
Borisas Godunovas

Valdymas

Buvo Ivano IV Rūsčiojo patikėtinis; iškilo ištekinęs seserį už jo ligoto sūnaus Fiodoro. Kuomet šis paveldėjo sostą 1584–1598 m. Godunovas tapo faktiniu šalies valdovu. Po Fiodoro I mirties pasibaigus Riurikovų dinastijai (Borisas Godunovas buvo kaltinamas 1591 m. nužudęs caraitį Dmitrijų) 1598 m. išrinktas caru. Tęsė Ivano IV Rūsčiojo valstybės centralizavimo politiką. Rėmėsi tarnybiniais bajorais. Godunovo pastangomis Maskvos metropolija 1589 m. buvo pertvarkyta į patriarchiją. Skatino Sibiro kolonizaciją, po sėkmingo karo su Švedija 1595 m. atgavo kai kurias per Livonijos karą prarastas žemes. Vykdė Kaukazo, Pavolgio kolonizaciją (įkūrė Samaros, Saratovo miestus-tvirtoves). Plėtė užsienio prekybą, siuntė pavaldinius mokytis į užsienį, leido evangelikams liuteronams steigti bažnyčias. Tačiau šalyje prasidėjo ūkio nuosmukis, 1601–1603 m. kilo badas, dėl griežto valdymo susilaukė stipraus bojarinų pasipriešinimo. Mirė per karą 1605 m. su Dmitrijumi I Apsišaukėliu. Tuomet Rusijoje prasidėjo Didžioji suirutė. Boriso Godunovo sūnus Fiodoras II soste teišsilaikė 7 savaites.
Stožice stadionas

Istorija

Stadionas pavadintas pagal vietovę, kurioje jis yra. Stadionas pastatytas per 14 mėnesių ir buvo atidarytas 2010 m. rugpjūčio 11 d. Atidarymo dieną vyko draugiškos rungtynės tarp Slovėnijos ir Australijos rinktinių. Šeimininkai rungtynes laimėjo 2–0.
Stadione yra 16 038-ios sėdimos vietos, iš kurių 558-ios verslo klasės, 210 žurnalistams, 97-ios neįgaliesiems skirtos vietos. Kultūros bei muzikos renginiams vietų skaičius padidinamas iki daugiau nei 20 000 vietų.
FK Maš'al Mubarek

Istorija

Klubas įkurtas 1984 m. Žaidė uzbekų Superlygoje. 2005 m. buvo antra pagal pajėgumą komanda šalyje. 2006 m. pasiekė taurės finalą, bet jame pralaimėjo.

Sudėtis (2019)

Atnaujinta; 2019 m. lapkričio 14 d.
<...>
Algirdas Volungevičius

Algirdas Volungevičius (1923 m. spalio 25 d. Leipalingyje – 2008 m. gruodžio 11 d.) – nusipelnęs pedagogas, kraštotyrininkas, Leipalingio kraštotyros muziejaus įkūrėjas ir vadovas.

Biografija

Algirdas Volungevičius 1941 m. baigęs Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, pradėjo mokytojauti. 1943 m. dėstė Raudonikių kaimo pradinėje mokykloje.1945 m. perkeltas dirbti į Leipalingio gimnaziją, kur dėstė lotynų kalbą, logiką, psichologiją bei aritmetiką. 1947 m. pradėjo neakivaizdžiai studijuoti Vilniaus pedagoginio instituto geografijos fakultete. Netrukus mokytojas susipažino su žmona Adele Molyte, žemaite iš Telšių, kuri, vengdama išvežimo į Sibirą, atsidūrė Dzūkijoje.

Profesinė veikla

40 m. (iki 2000 m. gruodžio 31 d.) A. Volungevičius dėstė geografiją Leipalingio vidurinėje mokykloje. Du kartus paskirtas mokyklos direktoriaus pavaduotoju mokymo reikalams. 1957 m. rugsėjo 2 d. įkūrė kraštotyros muziejų. Vadovavo mokyklos turistiniam, profsąjunginiam ir metodiniam darbui, būreliams, kurie atlieka darbus kraštotyros muziejuje.
Ne FIFA futbolas

„Nacionalinės“ komandos

Nacionalinės komandos nepriklausančios FIFA, yra suskirstytos į šešias kategorijas:

Regioninės asociacijos

Populiariausia yra skirta komandoms, kurios reprezentuoja jau esamų futbolo organizacijų regionines asociacijas. Jos rūpinasi futbolu tame regione, kuriame jis yra žaidžiamas. Taip pat yra asociacijų tinklo dalis, kuri padeda nacionalinei asociacijai. Geriausias pavyzdys būtu Džersio futbolo asociacija, kuri yra Futbolo Asociacijos narė. Asocijuoti klubai ar tautos tų teritorijų, gali būti patenkinti būdami dalis didelių tinklų, kurie reprezentuoja savo komandas ne FIFA varžybose.

Autonominiai (ar jais norintys tapti) regionai

Kita kategorija apima regionus, kurie turi istorinę autonomiją. Jie gali turėti savo autonomiją (kaip, pvz., Katalonija) ar siekti jos (kaip, pvz., Laisvasis Rijekos miestas). Kai kurie įkurti UEFA nariai prisijungę prie šios kategorijos, kaip Farerų salos ir Moldova. Geriausiai šią kategoriją reprezentuoja Šiaurės Kipras, kuris nepriklauso FIFA organizacijai. Taip pat į šią kategoriją įeina Ispanijos autonominiai regionai, kurie žaidžia vieną turnyrą kartą per metus, tradiciškai per Kalėdas.

Tautos be valstybių

Trečia grupė komandų, kurios ypatingai reprezentuoja esamas etnines grupes, kurios yra pasiekusios svarbiausią kontrolę toje valstybėje iš kurios yra kilusi. Laplandijos Samiai, kurie gyvena šiaurės Skandinavijoje yra susibūrę į keturių valstybių kontrolę. Taip pat organizuoją futbolo asociaciją ir reprezentuojamą komandą. Panašiai kaip romai, kurie yra per amžius išsibarstę po Europą, turintis savo futbolo organizaciją reprezentuojančią tarptautinėse varžybose. Tautos priklausančios šiai kategorijai turi viltį būti pripažintos FIFA organizacijos, to pavyzdys galėtu būt palestiniečiai, kurie nepaisant neturintis savos valstybės, žaidžia net už Izraelio rybų, taip pat yra laukiami FIFA, bei AFC.

Suverenios valstybės

Septynios suverenios šalys (Vatikanas, Monakas, Tuvalu, Mikronezija, Maršalo salos, Palau, Nauru ir Kiribatis) nėra FIFA narės.

Mažumos

Kita grupė priskiriama valstybių etninėms mažumoms, pvz., armėnus Argentinoje, albanus Makedonijoje, italus Šveicarijoje ir panašiai.

Mikrovalstybės

Paskutinė grupė yra priskiriama Netikroms valstybėms, kurios iš esmės yra panašios į savarankiškas tautas ar valstybes, bet nėra pripažintos tarptautinių organizacijų. Tos šalys dažniausiai egzistuoja tik kaip asmens ar šeimos kūrinys, geriausias pavyzdys būtų Sylendas.

Ne FIFA varžybos

Futbolo varžybos tarptautinėse sporto varžybose, tokiose kaip Olimpiada, Panamerikos žaidynės ir Jeux de la Francophonie yra vykdomos be FIFA jurisdikcijos.

Moterų varžybos

Tik du turnamentai yra vykdomi moterų varžybose: Moterų VIVA pasaulio taurė, bei salų žaidynės. Nėra rengiamos žemyninės taurės.

Jaunimo varžybos

Tik draugiškos varžybos yra rengiamos jaunimui iki U-21, U-18 ir U-16 metų amžiaus. Nėra rengiamos tarptautinės ar tarpžemyninės varžybos.

Klubų varžybos

Tarp daugybės ne FIFA asociacijų, ji dar turi ir lygą, bet vis dar neturi jokių tarptautinių ar žemyninių varžybų.
Skautai

Istorija

1899–1902 m. Afrikoje vadinamajame Būrų kare Didžioji Britanija kariavo su dviem Pietų Afrikos respublikomis – Oranžija ir Transvaliu. Vienu metu būrai buvo apgulę nedidelį Mafekingo miestą, kurio įgulai vadovavo pulkininkas Robertas Baden Powellis. Pulkininkas, anksčiau gyvendamas Afrikoje matęs medžiojančius ir sėlinančius vaikus, surinko savanorių kuopą iš miesto berniukų. Berniukams buvo pavestos įvairios užduotis: išnešioti laiškus, įsakymus, pranešimus, atnešti kariams šovinių, maisto, gabenti sužeistuosius į ligoninę, eiti į žvalgybą, piešti žemėlapius ir kt. Apgultis truko pusę metų.
Po karo Baden-Powellis, jau tapęs generolu, grįžo į Angliją. Jam kilo idėja užimti nieko neveikiančius vaikus naudinga ir įdomia veikla. 1907 m. jis surengė pirmąją skautų stovyklą, kurioje dalyvavo dvidešimt berniukų. Generolas savąją jaunimo praktinio auklėjimo sistemą – skautybę – aprašė 1908 m. išleistoje knygoje „Skautybė berniukams“ (Scouting for Boys). Skautų judėjimu greitai susidomėjo ir mergaitės, 1909–1910 m. ėmė kurtis skaučių grupės. Iš Anglijos judėjimas išplito į jos kolonijas bei kitas valstybes.
Po Pirmojo pasaulinio karo, per kurį skautai prisidėjo visuomeniniais darbais, buvo atsisakyta karinio elemento skautavime. Kai kurios skautų organizacijos panaikino beveik viską, kas susiję su karyba, – rikiuotes, karišką aprangą ir kt.

Pirmieji skautų skiriamieji ženklai

Skautišk uniforma dar nebuvo nustatyta. Daug skautų nešiojo tautines juostas. Vadovai – švilpuką su šilkine virvele, kurios galai buvo įleisti į viršutines kišenes. Švilpukas vartotas sutartinėms komandoms. Visi skautai/ės ant krūtinės nešiojo sidabrinį Vytį apskritam dugnely, kurio spalva buvo skirtinga: skauto/ės – geltona, patyrusio skauto – raudona, skautininko – žalia. Ženklelis išliko nuo įsikūrimo, kai dar vadinomės vyčiais. Prie kairio peties nešiojo prisegtus kaspinukus: III patyrimo laipsnio skautas/ė – raudoną, II – raudoną ir žalią, I – raudoną, žalią ir geltoną.

Patyrimo laipsniai

Kiekvienas patyrimo laipsnis yra paruoštas vieneriems skautavimo metams ir tam tikro amžiaus vaikams. Kiekvienas skautas, išlaikęs patyrimo laipsnį, gauna patyrimą parodantį žymenį.

Partnerystė

Skautai bendradarbiauja su dauguma nevyriausybinių organizacijų Lietuvoje ir pasaulyje. Viena iš stipriausių partnerysčių – su The Duke of Edinburgh's International Award programa.
Nueva Segovijos departamentas

Geografija

Departamento paviršius kalnuotas, būdingi 1000–2000 m aukščio plokščiakalniai. Čia stūkso aukščiausias kalnas šalyje – Mogotonas (2107 m). Dauguma upių priklauso Koko baseinui.
Vasario 4

Vardadieniai

Andriejus – Andrius – Arvilė – Barkus – Joana – Minija – Vidmantas – Vydmantas