Bokatoras

Bokatoras, kitaip labokatao - Kambodžos kovos menas, apimantis grumtynes be ginklo, grumtynes parteryje ir ginklų naudojimą. Bokatoras yra vienas seniausių Kambodžos kovos menų. Kartais klaidingai manoma, kad bokator reiškia visus Kambodžos kovos menus.
Pavadinimas bokator verčiamas kaip 'smūgiavimas į liūtą' iš bok 'liūtas' + tor 'liūtas'.
Žodinė tradicija teigia, kad bokatoras (ar jo ankstyvoji forma) buvo dar prieš 1000 m. egzistavusi Ankoro kariuomenės kirstynių sistema.
Skirtingai negu kikboksas, kuris yra kovinis sportas, bokatoras buvo sukurtas kaip kovos laukui skirta sistema. Į jį įeina smūgiai alkūnėmis, keliais, galva, spyriai, užlaužimai ir grumtynės ant žemės. Bokatore panaudojami ir veiksmai pečiais, dubeniu. Pagrindiniai ginklai - bambukinės kartys ir lazdos.
Bokatoro kovotojai kovodami vilki aprangą, primenančią senųjų khmerų kariuomenės uniformą. Juosmuo sujuosiamas krama, kakta iš bicepsai perrišami mėlynomis ir raudonomis šilko virvelėmis sangvar day. Senovėje tokios virvelės buvo užkeikiamos, kad didintų jėgą, o dabar jos tiesiog ceremoninis papuošalas.
Bokatoro veiksmai sudaro 341 rinkinį, kurie kaip ir daugelis Azijos kovos menų pagrįsti gyvūnų stebėjimais. Bokatoras turi, pvz., arklio, paukščio, nagos, erelio, gervės stilius. Dėl išorinio panašumo bokatorą kartais vadina šiuolaikinio kikbokso atmaina. Bokatoro formos yra pagrįstos tiek senoviniais gyvūnų stiliais, tiek grynai praktiškomis kautynių metodikomis. Pvz., Pradal Serey yra kautynių sistema, kuri naudoja nedaug bazinių veiksmų kumščiais, alkūnėmis, keliais ir spyriais, bet nieko bendro neturi su gyvūnų stiliais.

Bokatoro lygiai ir kramos

Krama rodo kovotojo gebėjimų lygį. Skiriama 10 lygių, žemiausias lygis juosi baltas kramas, aukštesni lygiais - žalias, rudas, mėlynas, raudonas, rudas ir juodas. Baigę bazinį apmokymą bokatoro kovotojai apie 10 metų juosi juodas kramas. Bokatoro kovos be ginklo dalis turi nuo 8000 iki 10000 skirtingų veiksmų. Juodą kramą galima gauna išmokus apie 1000 veiksmų.

Auksinę kramą gauna tikri meistrai, padarę indėlį bokatorui.

Istorija

Manoma, kad bokatoras yra seniausias susistemintas khmerų kovos menas, už jį senesnis tėra yuthakun khom, bet tai įrodančių šaltinių nėra. Yra teigiančių, kad senumą rodo bokatoro pavadinimas, reiškiantis 'smogti liūtui'. Pietryčių Azijoje liūtai negyveno, bet jie gyveno ir gyvena Indijoje. Indijos kultūra turėjo didelės įtakos Ankoro kultūrai. Ankoro pastatai aprašinėti sanskrito užrašais, pašvęsti hinduizmo dievams Višnu ir Šivai. Ir šiandien bokatoro kovotojai prieš treniruočių seansą pagerbia Brahmą. Religiniame gyvenime dominavo brahmanai, kurie Indijoje treniruodavosi kautis kalavijais ir be ginklo. Gali būti, kad liūto sąvoka ir bokatoro gyvūniniai stiliai į Kambodžą atėjo Ankoro laikais kaip Indijos kovos menų įtaka. Stiprėjant budizmo įtakai brahmanų įtaka mažėjo.
Bareljefai ant įėjimo į Bajoną (Bayon), Jayavarmano VII valstybės šventyklą, kolonų apatinių dalių rodo įvairius bokatoro veiksmus. Vienas bareljefas rodo du susiėmusius vyrus, kitas rodo du kovotojus, atakuojančius alkūnėmis. Abu šie veiksmai yra standartiniai šiuolaikiniuose Kun Khmer ar Pradal Serey. Galbūt ilga Kambodžos kovos menų istorija buvo vienas iš veiksnių, leidusių daugiau kaip 600 m. nuo maždaug 800 m. e. m. viešpatauti Pietryčių Azijoje.
Pol Poto režimo (1975-1979) laikais raudonieji khmerai praktikuojančius tradicinius kovos menus naikino, tad šie turėjo arba bėgti, arba nustoti mokyti ir slapstytis. Po Pol Poto, Vietnamo okupacijos metu, vietiniai kovos menai irgi buvo draudžiami.

Bokatoro atgimimas

San Kim Sean (kitaip - Sean Kim San) dažnai laikomas šiuolaikinio bokatoro tėvu, jam priskiriamas bokatoro atgaivinimas. Pol Poto laikais San Kim Sean buvo pabėgęs iš šalies. Gyvendamas JAV jis mokė hapkido. 1992 m. jis grįžo į Kambodžą, kur ėmė gaivinti bokatorą ir ėmėsi priemonių garsinti bokatorą visame pasaulyje.
2001 m. jis persikėlė į Pnompenį ir, gavęs leidimą, ėmė bokatoro mokyti vietinį jaunimą. tais pačiais metais jis ėmė važinėti po šalį ir ieškoti išlikusių bokatoro mokytojų (lakru). Jis rado kelis žmones nuo 60 iki 90 m. amžiaus, kurie įtikinti vėl pradėjo mokyti bokatoro. Kiti išlikę meistrai buvo Meas Sok, Meas Sarann, Ros Serey, Sorm Van Kin ir Mao Khann.
2006 m. rugsėjo 26-29 d. Pnompenio olimpiniame stadione vyko pirmosios nacionalinės bokatoro varžybos, kuriose dalyvavo 20 komandų iš 9 provincijų.