Papuolenis

Papuolenis (rus. попаданец) – mokslinės ar maginės fantastikos kūrinio herojus, paprastai iš šių dienų Žemės nelauktai patekęs į praeitį, į magijos pasaulį, kitą planetą, literatūros kūrinio pasaulį ir pan. Papuolenių fantastika paskutiniai metais labai populiari Rusijos literatūroje.
Papuolenių fantastika dažnai persikloja su gretimomis temomis. Pvz., artima, kartais sutampanti mokslinės fantastikos atšaka yra laiko fantastika, kur paprastai aprašytos kelionės laike ir tikslingas praeities keitimas.

Papuoleniai ankstyvojoje fantastikoje

Pirmu „klasikiniu“ papuoleniu laikomas Henkas Morganas (Hank Morgan) iš Marko Tveno romano „Jankis karaliaus Artūro dvare“ (1889 m.). Šio romano pagrindinis veikėjas papuola labiau į riterių romanų tikrovę, nei į realius viduramžius. Romanas nesibaigia laiminga pabaiga. Sekantis papuolenių fantastikos kūrinys yra 1939 m. parašytas L. Sprague de Camp romanas „Teneapgobia tamsa“ (Lest Darkness Fall). Jo herojus amerikietis archeologas Martinas Pedvėjus (Martin Padway) papuola į 535 m. Romą trenktas žaibo. Šis romanas laikomas alternatyviosios istorijos klasika.
Papuoleniai yra ir Džonas Karteris (John Carter) ir E.R. Berouzo (Edgar Rice Burroughs) „Marso ciklo“ kūrinių (1912 m.) bei Džonas Gordonas iš E. Hamiltono ('Edmond Moore Hamilton) „Žvaigždžių karalių“ (The Star Kings, 1947 m.). Hamiltono romane, ko gero, pirmą kartą papuolenio idėja panaudota kartu su protų mainais.
Kitas istorinės papuolenystės pavyzdys yra 1951 m. Džono Karo (John Dickson Carr) romanas Velnias aksomo drabužiais (The Devil In Velvet). Jo herojus Kembridžo profesorius Nikolas Fentonas (Nicholas Fenton) pasirašo sutartį su velniu ir perkeliamas iš 1925 m. D. Britanijos į Stiuartų restauracijos laikų gyventojo sero Niko Fentono kūną. Į jo žmoną jis buvo įsimylėjęs pagal senovinį portretą ir 12675 m. siekė užkirsti kelią jos nužudymui.
Tas pats būdas panaudotas K.S. Liuiso (Clive Staples Lewis) „Narnijos kronikose“ (1950 m.). Čia visa Pevensie šeima persikelia į pasaulį, apgyvendintą pasakinių būtybių. Džono Majerso (John Myers Myers) romane „Sidabrinė Sruoga“ (Silverlock, 1949 m.) herijus Klarensas Šendonas (A. Clarence Shandon) sudužus laivui papuola į Romaniją, alternatyviąją tikrovę, apgyvendintą knygų herojais.
Papuolenių žanrui galima priskirti ir Fransio Karsako (Francis Carsac) romaną „Kosmoso robinzonai“ (Les Robinsons du Cosmos , 1955 m.), kur, susikirtus lygiagrečiosioms visatoms, į kitą planetą patenka Žemės paviršiaus teritorijos su keliais tūkstančiais Žemės gyventojų. 1960 m. jis išleido romaną „Žemės pabėgimas“ (Terre en fuite). Inžinieriaus Polio Diupono kūne atsidūręs mokslininkas iš ateities Orka Akeranas, kuris vėliau grįžta atgal į savo laiką ir palieka užrašus, kuriuose pasakoja Žemės ateitį ir žmonijos pabėgimą su planeta nuo sprogti turinčios Saulės. Karsakas aprašė masinę papuolenystę.
Šiam žanrui priklauso ir Polo Andersono (Poul William Anderson) apsakymas „Atėjęs per anksti“ (The Man Who Came Early, 1956 m.). Į vikingų laikų Islandiją patekusiam amerikiečių kareiviui Džeraldui 'Semsonui' (Gerald „Samsson“) nepadeda nei dziudo, nei pistoletas ir šių dienų išsilavinimas.

Papuoleniai tarybinėje fantastikoje

Tarybinėje fantastikoje papuolenių tema buvo nepopuliari.
Dar 1928 m. Venjamino Giršgorno (Вениамин Гиршгорн), Josifo Kelerio (Иосиф Келлер) ir Boriso Lipatovo (Борис Липатов) apysakoje „Beceremonis Romanas“ (Бесцеремонный Роман) herojus pasigamina laiko mašiną (tuo šis kūrinys artimas kelionių laiku fantastikai) ir nuo to meto suirutės pabėga į Napoleono imperiją, kur neleidžia Napoleonui pralaimėti prie Vaterlo. Tai, ko gero, pirmoji tarybinė knyga, kurioje rašoma apie tai, kad ateiviai iš ateities galis pakeisti praeitį.
1966 m. išėjo Lazario Lagino (Лазарь Лагин) knyga „Žydrasis žmogus“ (Голубой человек), kur studentas Jurijus Antošinas (Юрий Антошин) mentaliai persikelia į 1894 m. Rusiją, į jauno darbininko Jegoro Antošino (Егор Антошин) kūną.
Brolių Strugackių (Братья Стругацкие) apysakoje „Mėginimas pabėgti“ (Попытка к бегству) irgi figūruoja perkėlimas laike. Saulas Repninas (Саул Репнин) kažkaip „pabėga“ iš nacių konclagerio į ateitį – į „Pusiaudienio pasaulį“ (laimėjusio komunizmo pasaulį).

Papuoleniai dabartinėje Rusijos fantastikoje

Papuoleniai kaip pagrindiniai fantastinio kūrinio veikėjai labai populiarūs šiuolaikinėje Rusijos fantastikoje. Vienas pirmųjų tokių rusiškosios fantastikos veikėjų yra Aleksandro Buškovo kūrinių ciklo personažas majoras desantininkas Stanislovas Svarogas, patekęs į maginės fantastikos pasaulį. Šis ciklas sukėlė papuoleniškų kūrinių, kurių veikėjai specnazo kariai ar lauko vaidmenų žaidimų žaidėjai. XXI a. vis dažniau papuoleniškų fantastinių kūrinių veikėjais tampa paprasti žmonės. Tokių kūrinių ciklų pavyzdžiai yra Vitalijaus Zykovo „Bevardis vergas“ (Безымянный раб; skirtas daugiausia vyriškajai jaunuolių auditorijai) ir Oksanos Pankejevos „Keistosios karalystės kronikos“ (Хроники странного королевства; skirtas daugiausia merginoms).
Kritikas Vasilijus Vladimirskis papuolenių fantastikos populiarumą aiškina masinės psichologijos ypatumais ir daugelio žmonių „nevykėlio komplekso“ išnaudojimu. Tokie kūriniai lyg tai teigia, kad žmonės turi nepastebėtų gebėjimų, kuriems pasireikšti trukdo kažkokios išorinės aplinkybės. Papuoleniškų kūrinių rašoma vis daugiau, o jų parašymo kokybė vis prastėja.