google/wiki40b huggingface dataset:
Naisiai (Bubiai)

Aplinkinės gyvenvietės

Laisvučiai – 2,5 km
Kurtuvėnai – 2,5 km
ŠIAULIAI – 22 km 
 BUBIAI – 7,5 km
Jautmalkė – 1,4 km
Zuikiškė – 1 km
Gailiškė – 1,5 km
Glumbotiškė – 1,5 km
Čeprečiškė – 1 km
Vygandas Juozas Ivaškevičius

Biografija

Vilniaus apskrities viršininko administracijos žemės tvarkymo departamento Širvintų rajono žemėtvarkos skyriaus vyr. specialistas.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys.
1995–1997 m. (LDDP sąraše) Širvintų rajono savivaldybės tarybos narys.
Marius Jonaitis

Biografija

Į politinę veiklą įsitraukė atsikuriant Tautininkų sąjungai 2011 metų spalį. Dalyvavo partijos steigime 2011 metų gruodžio 17 dieną (Vilniuje).
2012 metų balandžio 15 dieną su bendražygiais įkūrė Tautininkų sąjungos Kauno pramonės skyrių ir tapo jo pirmininku. 
2012 metų liepos 4 dieną įvykusios pirmosios Tautininkų sąjungos Kauno miesto skyrių sueigos metu išrinktas vicepirmininku.
2013 metų rugsėjo 28 dienos rinkiminės sueigos metu išrinktas Tautininkų sąjungos Kauno miesto skyrių sueigos pirmininku.
2013 metų gale išrinktas Tautininkų sąjungos tarybos nariu.
2014 metų kovo 7 dieną išrinktas Kauno miesto K. Baršausko g. seniūnaitijos seniūnaičiu. 
2014 metų balandžio 2 dieną išrinktas į Kauno miesto Gričiupio bendruomenės tarybą. 
2015 metų kovo 1 dieną kandidatavo į Kauno miesto savivaldybės tarybą, dalyvaudamas Visuomeninio rinkimų komiteto „Gintauto Labanausko komanda „Dirbam Kaunui““ sąraše.  Surinkęs 346 balsus į miesto tarybą nepateko. 
2015 metų kovo 6 dieną, motyvuodamas ideologiniais nesutarimais su partijos valdžia, pasitraukė iš Tautininkų sąjungos.
2015 metų balandį perrinktas į Gričiupio bendruomenės tarybą. Tapo tarybos sekretoriumi.
2015 metų rugpjūtį buvo vienas iš įkūrėjų neformalaus judėjimo prieš nelegalią imigraciją – „Visuomeninis komitetas prieš priverstinę imigraciją“. Judėjimas surinko apie 30 000 parašų, kuriuose buvo reikalaujama atmesti kvotų sistemą nelegaliems imigrantams.    
2015 metų gruodžio 4 dieną tapo vienu iš asociacijos „Nacionalinis interesas“ steigėjų. Tą pačią dieną buvo išrinktas judėjimo pirmininku. 
2016 vasario 9 ir balandžio 9 dienomis buvo koordinatorius Kauno mieste parašų rinkimui dėl naujo imigracinio įstatymo atšaukimo. Į VRK buvo nunešta 35 136 popieriniai parašai ir 446 gauti elektroniniame formate.
2016 metų Seimo rinkimuose dalyvauja su Rolando Paulausko vadovaujama Lietuvos liaudies partija.
Šaulių sąjungos narys, blaivybės šalininkas. Aktyviai dalyvavo referendumo dėl žemės nepardavimo užsieniečiams parašų rinkime. Inicijavo garsiąją himno bylą prieš jį iškraipiusias feministes. 
Kelių dešimčių straipsnių autorius. Portalų kulgrinda.lt ir interesas.lt apžvalgininkas.
Vedęs; žmona Raimonda – lietuvių filologijos bakalaurantė, tinklaraštininkė. 2015 metų rugpjūčio 20 dieną susilaukė pirmojo vaiko – sūnaus, vardu Ąžuolas.
Teodulfas iš Orleano

Teodulfas (m. 821 m.) – Orleano vyskupas.
Savo vyskupijoje steigė mokyklas, kuriose kunigai turėjo mokyti katalikų religijos. Parašė jiems patarimų kaip mokyti religijos knygą, kurioje išdėstė: Tikiu Dievą, Dešimt Dievo Įsakymų, Penkis Bažnyčios Įsakymus, maldą ir Septynis Sakramentus.
Juozas Kralikauskas

Juozas Kralikauskas (1910 m. spalio 22 d. Kareivonys, Kietaviškių valsčius – 2007 m. sausio 25 d. Vilnius) – Lietuvos rašytojas.

Biografija

1928 m. baigė S. Daukanto mokytojų seminariją Kaune. Mokytojavo Veprių, Žiežmarių ir Vaiguvos pradinėse mokyklose bei Kauno Marijos Pečkauskaitės gimnazijoje. 1931–1932 m. mokėsi Karo mokykloje. Dirbo žurnale „Lietuvos mokykla“. 1940 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą. 1940–1941 m. Vilkaviškio gimnazijos mokytojas. 1942–1944 m. Kauno 10-osios gimnazijos direktorius. 1942 m. mirė žmona ir vienas iš dvynių, 1944 m. sūnų Virgilijų palikęs globoti senelei, pasitraukė į Vakarus. Nuo 1948 m. gyveno Kanadoje, dirbo „Pickle Crow“ (Ontarijo provincija) aukso kasyklose. 1994 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1992 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Kūryba

Literatūroje debiutavo apsakymų apie mokyklos gyvenimą rinkiniu „Septyni kalavijai“ 1937 m. Asmenine patirtimi grįstoje apysakoje „Urviniai žmonės“ vaizduojama atšiauri, individo dvasią alinanti kasyklų aplinka, vyrauja žmogaus vienišumo motyvai. Istorijos romanų cikle iš Mindaugo epochos remdamasis kronikomis ir kitais istoriniais dokumentais siekė atkurti XIII a. Lietuvos buitį, papročius, atskleisti epochos pagrindinius konfliktus – kovą dėl centralizuotos valdžios, senovinių tikėjimų ir krikščionybės sankirtą, valstybės stiprinimą. Tradicinis istorinis romanas, kurio intriga grindžiama fabula, nuotykių, paslapties elementais, papildomas psichologine analize, veikėjų metafiziniais išgyvenimais ir originaliu, stilizuotais archaizmais grįstu pasakojimu.
Walter Schellenberg

Walter Schellenberg (1910 m. sausio 16 d. Sarbriukene – 1952 m. kovo 31 d. Turine) – vyriausias SD (vok. Sicherheitsdienst) specialiosios tarnybos ir kontražvalgybos vadovas.
Buvo SS brigadefiureris, policijos generolas majoras (nuo 1944 m. liepos 21 d.).
Padarė didelį įspūdį Himleriui ir sparčiai kopė karjeros laiptais kaip jauniausias Himlerio SS generolas. Dirbo žvalgyboje, dalyvavo Eduardo VIII pagrobimo iš Portugalijos metu.
Rainių žudynės

Rainių žudynės – vienas iš Raudonosios armijos nusikaltimų Lietuvos teritorijoje.
Rainių miškelyje netoli Telšių 1941 m. naktį iš birželio 24 d. į 25 d. įvykdytos kalinių žudynės, kurių metu buvo nužudyti 73 intelektualai, teisininkai, politikai ir kitokie „liaudies priešai“, tarp kurių buvo Vladas Petronaitis. Užkastas aukas po keleto dienų rado praeivis. 
1943 m. nacių propagandiniame leidinyje pakelbtas gydytojo Leonardo Plechavičiaus medicininis protokolas išvardina visų aukų kankinimo požymius, įskaitant lytinių organų sumušimus, sulaužytus kaulus, suskaldytas kaukoles be smegenų, ir išdurtas akis. 
 Lietuvos laikinosios vyriausybės Žemės ūkio rūmų leidžiamas savaitraštis Ūkininko patarėjas, 1941 m. liepos mėn. 25 d. aprašė tokias medicininiam protokolui neatitinkančias kančias:
Vieniems buvo nulupta nuo galvos oda, kitiems išpiauti odos diržai iš nugaros ir krūtinės, kai kuriems išdegintos akys, kitiems nuplikyta visa oda. Kai kuriems sulaužyti šonkauliai ir į vidurius sukištos rankos. Daugeliui vyrų nupiauti lyties organai ir į burną įkišti, o moterims išdeginti karšta geležimi. Kai kurioms moterims nupiaustytos krūtys ir prie ausų priraišiotos. Yra ir dar žiauresniu ir šlykštesniu būdu nukankintų. Iš kankinimo būdo ir išviršinių žymių galima spręsti, kad visi šie žmonės buvo nukankinti pačiomis žiauriausiomis kančiomis, kokias gali sugalvoti tik kraugeringa azijatų iškrypusi vaizduotė. 
Vienas kaltinamųjų baudžiamojoje byloje Nr. 09-2-024-88 – Petras Raslanas po 1990 m. kovo 11 d. pasislėpė Rusijoje, kuri jį dangsto.
Mohamed Larbi Arouri

Biografija

Profesionalo karjerą pradėjo Tuniso AS Marsa klube, 2006 m. atvyko į FBK Kaunas, kur žaidė iki 2009 m. Vėliau grįžo trumpam į Tunisą, o dabar tęsia karjerą Europoje.
Išorai

Aplinkinės gyvenvietės

 
 
JONAVA – 13 km
 
 
KARMĖLAVA – 6 km
 
UŽUSALIAI – 6 km
Dalia Kristina Kamaitienė

Biografija

1968 m. Kauno politechnikos instituto Hidrotechnikos fakultete baigė šildymo ir vėdinimo inžineriją. 1970–1984 m. dirbo Vilniaus inžineriniame statybos institute. Nuo 1984 m. Vilniaus sportinių šokių kolektyvo „Vijūnas“ meno vadovė ir trenerė.
1963–1982 m. su vyru šoko pramoginius šokius, 1968 m. Tarptautinės klasės šokėja. 1966–1982 m. dalyvavo pramoginių šokių konkursuose Europos šalyse ir JAV. 1975–1981 m. Lietuvos standartinių ir lotynų Amerikos šokių, Rytų Europos šalių standartinių šokių varžybų 1979 m. Maskvoje, 1980 m. Burgase (Bulgarija) čempionė. Nuo 1978 m. su vyru treniruoja ir vadovauja Vilniaus sportinių šokių klubui „Vijūnas“ (iki 1984 m. Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų pramoginių šokių studija). 1994 m. jai suteikta sportinių šokių tarptautinė teisėjo kategorija.
Ieva Iltnerė

Biografija

Tėvas tapytojas Edgaras Iltneris. 1982 m. Latvijos dailės akademijoje baigė tapybą.

Kūryba

Daugiausia kuria simboliškus figūrinius paveikslus, jie apibendrintų formų, santūraus kolorito, nerimastingos, niūrokos nuotaikos („Vėjas“ 1983 m., „Juoda mergaitė, balta mergaitė“ 1996 m., „Angelas“, „Jis ir aš“, abu 1997 m.) Nutapė abstrakcijų, sukūrė sienų tapybos kūrinių, knygų grafikos. Parodose dalyvauja nuo 1977 m., individualios parodos surengtos Rygoje, kituose Latvijos miestuose, Geteborge, grupinės Latvijoje, JAV, Prancūzijoje ir kitur.
Hanumanas

Hanumanas (sanskritu/hindi: हनुमान्) – hinduizmo mitologijoje dieviškoji beždžionė, vėjo dievo Vajaus, arba Maruto (iš čia antrasis vardas – Maruti, „Maruto sūnus“) ir beždžionės Andžanos sūnus.
Hanumanas sugeba skraidyti ore, keisti savo pavidalą ir dydį, turi galią, leidžiančią rauti kalvas ir kalnus iš žemės. Pagal vieną iš mitų, tik užgimęs Hanumanas pagriebė saulę, pamanydamas, jog tai kažkas valgomo. Saulę ginti stojo Indra ir trenkė vadžros žaibu į Hanumano žandikaulį. Po šio įvykio Hanumanas gavo vardą, reiškiantį „su suskilusiu žandikauliu“.
„Ramajanoje“ Hanumanas – vienas iš pagrindinių herojų, jis yra išmintingas beždžionių karaliaus Sugrivos patarėjas ir ištikimas Ramos bei Sitos draugas. Ieškodamas Sitos Hanumanas vienu šuoliu atskrenda į Lankos salą, pakeliui užmuša baidykles Surasą ir Simhiką, o saloje stoja kovon su rakšasų ordomis, padega miestą. Po to Hanumanas sugrįžta pas Ramą ir kartu su juo patraukia atgal į Lanką, kad pratęstų kovą. Jis atlieka daugybę karinių žygdarbių, užmuša Ravano sūnų Akšą, išgelbėja nuo mirties Ramą ir Lakšmaną. Po pergalės Hanumanas kartu su Rama grįžta į Ajodhjų, ir Rama apdovanoja jį amžinos jaunystės dovana. Pagal „Mahabharatą“ tais laikais, kai pandavai buvo ištremti, Bhima susidūria miške su Hanumanu ir nesugeba net pakelti jo uodegos, kuria šis užtvėrė jam kelią. Hanumanas paskelbia Bhimai, kad jis yra jo brolis (Bhima – irgi dievo Vajaus sūnus), ir supažindina su keturių jugų mokymu bei keturių várnų pareigomis (III 146-151).
Hanumanas laikomas mokslo prižiūrėtoju ir kaimiško gyvenimo globėjas. Daugelyje Hanumano atvaizdų jis vaizduojamas garbingoje pozoje (klupintis ant kelių, sudėjęs rankas) priešais Ramą arba Sitą arba karingu pavidalu, su kuoka rankoje, koja prispaudęs deivę, Lankos sergėtoją.
Iš Indijos Hanumano kultas ir, bendrai, beždžionių kultas paplito po visą Rytų Aziją, regione iki Kinijos.
Velta Lynė

Biografija

Nuo 1945 vaidino Andrejo Upyčio dramos teatre Rygoje, 1946 baigė šio teatro studiją.
Vladas Paulauskas

Vladas Paulauskas (1886 m. gegužės 25 d. Kaune -1960 m. rugpjūčio 30 d. Kaune), vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius.

Biografija

Iš mažens turėjo gražų balsą ir absoliučią muzikinę klausą, dainavo J. Naujalio vadovaujamame berniukų chore. Vėliau mokėsi Kauno gimnazijoje. Vargonininkų kursuose pas V. Nacevičių ir J. Naujalį išmoko vargonuoti.
Nuo 1905 vargonininkavo ir vadovavo chorams Kuktiškėse ir Kudirkos Naumiestyje, o įgijęs mokytojo kvalifikaciją, mokytojavo liaudies mokykloje.
Nuo 1908 pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Plateliuose, taip pat mokytojavo „Saulės" parapinėje mokykloje ir vadovavo vaikų chorui.
Nuo 1912 vargonininkavo ir vadovavo chorams bei orkestrams Panevėžyje. Pirmojo pasaulinio karo metais kompozicijos mokėsi pas prof. F. Kriillį. 1926 Klaipėdoje eksternu išlaikė reikiamus egzaminus ir įgijo muzikos mokytojo cenzą. Daug metų dėstė muziką ir dainavimą Panevėžio 1-ojoje gimnazijoje ir mokytojų seminarijoje, buvo miesto muzikinio gyvenimo organizatorius. 1918 surengė „Saulės“ draugijos muzikos kursus ir buvo jų vedėjas, vargonininkavo bažnyčioje, buvo pradžios mokyklos vedėjas, dėstė muziką ir dainavimą lenkų gimnazijoje. 1924 subūrė Saulių sąjungos chorą, su kuriuo dalyvavo visose trijose Lietuvos dainų šventėse Kaune, buvo 1924 pirmosios visos Lietuvos dainų šventės dirigentas, su choru koncertavo Klaipėdos krašte. 1930 suorganizavo pirmąją dainų šventę Juodkrantėje, buvo vienas iš Panevėžio muzikos mokyklos steigėjų. Dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje. 1939 apdovanotas „Saulių žvaigžde“. Sovietams okupavus Lietuvą, dešimčiai metų buvo ištremtas į Sibirą. Grįžęs į Tėvynę 1955–1958 mokytojavo ir vadovavo chorams Kuktiškėse (Utenos r.) ir Kavarske (Anykščių r.). Sukūrė dainų ir giesmių chorams bei stambesnių vokalinių kūrinių. Minėtina kantata „Žalgirio mūšis“. Savo lėšomis išleido nemažai kūrinių. Ypač išpopuliarėjo jo daina „Jūreivių maršas“ ir Kalėdų giesmė „Džiaukis, žmonija".

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Remigijus Čiegis

Biografija

Brolis Raimondas Čiegis. 1977 m. baigė Kauno 7–ąją vidurinę mokyklą, 1982 m. Kauno politechnikos instituto Cheminės technologijos fakultetą, 1989 m. Vilniaus universiteto Kauno vakarinį fakultetą, 1998 m. stažavosi Upsalos, 1999 m. Roskildės universitetuose. 1995 m. socialinių mokslų daktaras, 2002 m. habilituotas daktaras.
1982 m. Kauno hidrometeorologijos observatorijos dirvožemio tyrimo laboratorijos viršininkas, 1989 m. Kauno savivaldybės Aplinkos apsaugos skyriaus ekonomistas, 1991–2000 m. Aplinkos ministerijos Dirvožemio tyrimo laboratorijos viršininkas. Nuo 1991 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto docentas, 2003 m. Verslo ekonomikos ir vadybos katedros profesorius, Sociokultūrinių tyrimų instituto direktorius, nuo 2001 m. ir Vytauto Didžiojo universiteto Ekonomikos ir vadybos fakulteto docentas.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų bei interesų kryptys – aplinkos ekonomika, aplinkos vadyba ir regioninė plėtra.
Pompėjų giminė

Pompėjų giminė (gens Pompeia) – svarbi vėlyvosios Romos respublikos ir ankstyvosios Romos imperijos laikų giminė. Nors kilo iš plebėjų ir buvo labai nauja šeima, sugebėjo kuriam laikui tapti viena įtakingiausių Romos giminių. Jos įtaka nublanko Cezariui tapus diktatoriumi.
Neutrali zona tarp Irako ir Saudo Arabijos

Neutralioji zona tarp Irako ir Saudo Arabijos – teritorija, kurios plotas buvo 7044 km². 1922 m. gegužės 5 dienos sutartis įžiebė nemažo masto konfliktą tarp Didžiosios Britanijos, kuri tada valdė Iraką, ir Nedždo Karalystės, kuri vėliau tapo Saudo Arabija, užkariavusi Chidžazo karalystę. Sekančioje 1922 m. gruodžio 2 dienos sutartyje buvo jau aptartos dauguma teritorijų sienų, o iš ginčytinos suformuota Neutralioji zona, kuria, pagal sutartį valdyti ir naudoti šią zoną galės tiek Saudo Arabija, tiek Irakas.
Susitarimas apie zonos padalijimą buvo pasiektas 1975 m., o sutartis dėl sienų priimta 1981 m. ir ratifikuota 1983 m. Dėl nežinomų priežasčių ši sienų sutartis buvo neužfiksuota tarptautinėje erdvėje, todėl niekam nebuvo žinoma, kur ta siena buvo nubrėžta.
Saudo Arabija 1991 m. birželį užregistravo JT faktą, kad buvo sudaryta sienų ir neutraliosios zonos padalijimo sutartis su Iraku. Tik tada Neutralioji Zona neteko savo egzistavimo.
Girlicious

2009–dabar: Tiffanie Anderson išėjimas ir nauja kryptis

Nuo 2009 metų grupė jau nepriklauso kompanijai „Geffen“, o pasirašė kontraktą su „Interscope Records“. Taip pat 2009 m. jos pradėjo reklamuoti naują gaminį „Sexy Hair“.
2009 m. birželį pasklido gandai, jog Tiffanie Anderson paliko grupę. Kadangi, grupės „MySpace“ tinklalapyje nebebuvo Anderson nuotraukų, bei pavadinime nebebuvo jos vardo. Paskui, Robin Antin „Twitter“ puslapyje pranešdama apie būsimo singlo įrašymą paminėjo visas grupes nares išskyrus Tiffanie.
Anderson 2009 m. birželio 11 d. savo oficialiame „YouTube“ kanale įdėjo video, kuriame ji pati praneša, jog išėjo iš grupės. Videoklipe Anderson taip pat pasakė, jog grupė keičia kryptį ir daugiau nebebus urban stiliaus, taip pat ji atskleidė, jog buvo nesutarimų tarp grupės narių. Kol kas nei įrašų kompanija, nei Robin nepateikė jokių oficialių pareiškimų. 2009 m. birželio 21 d. „Girlicious“ pasirodė „2009 MuchMusic Video Awards“ apdovanojimuose Toronte, kaip apdovanojimų teikėjos bei nominantės. Grupė laimėjo apdovanojimą kategorijoje „Žiūrimiausias vaizdo klipas“ už klipą „Like Me“, ir jos nugalėjo varžovus Lady Gaga ir Lil Wayne. Robin Antin oficialiai per „MuchMusic Video Awards“ apdovanojimų ceremoniją paskelbė, jog Anderson jau nepriklauso grupei.
Švietimo informacinių technologijų centras

ITC Adresas

Suvalkų g. 1, LT-2600 Vilnius.
Karl Christian von Langsdorf

Karolis Kristijonas Langsdorfas (vok. Karl Christian von Langsdorf, 1757 m. gegužės 18 d. – 1834 m. birželio 10 d.) – vokiečių matematikas, 1804-1806 Vilniaus universiteto taikomosios matematikos profesorius, Heidelbergo universiteto rektorius.
Dėstė teorinę mechaniką, mašinų mokslą ir technologiją. Vėliau dirbo Heidelbergo universiteto rektoriumi. Palaikė ryšius su Vilniaus universitetu.
Geriausias Lietuvoje žaidžiantis futbolininkas

Geriausias Lietuvoje žaidžiantis futbolininkas yra renkamas kasmet nuo 1992 metų. Jis renkamas iš Lietuvos klubuose rungtyniaujančių žaidėjų.
Kalno Grikštų piliakalnis su priešpiliu

Istorija

Piliakalnis su priešpiliu įrengti I tūkstantmetyje, naudoti iki II tūkst. pradžios. Ant jų stovėjo medinė pilis, saugojusi kuršių genties Ceklio žemės vakarines prieigas. Piliakalnis su priešpiliu apleistas XIII a. antroje pusėje, pietinių kuršių žemes užkariavus Livonijos ordino kryžiuočiams.
Piliakalnį su priešpiliu išaiškino biologas Darius Stončius. 2016 m. naująjį archeologijos paminklą žvalgė Kultūros paveldo centro archeologai Algirdas Skrupskelis ir Arūnas Strazdas.
2017 m. piliakalnis su priešpiliu registruoti Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registre ir paskelbti nacionalinio reikšmingumo lygmens registriniu kultūros paveldo objektų kompleksu, turinčiu archeologinį ir kraštovaizdžio vertingųjų savybių pobūdį.
Teritorijos plotas – 31650 m².
Piliakalnis su priešpiliu apaugę mišku. Pylimai suplokštėję, šiek tiek nuskleisti, o gynybiniai grioviai iš dalies užslinkęs. Pietvakariniu ir vakariniu šlaitu eina keliukas. Vakariniame šlaite piliakalnio pusėje 1941 m. įrengtas raudonarmiečių dotas (ilgalaikis frontalinės ugnies kulkosvaidžio lizdas), o priešpilio pusėje iškasta duobė antrajam dotui.
370 m į pietvakarius yra Kalno Grikštų senovės gyvenvietė ir kapinynas, 650 m į šiaurę – antrasis piliakalnis, 1 km į rytus – Kačaičių piliakalnis.

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas į Minijos ir Kartenalės II santakos slėnį įsiterpusiame aukštumos kyšulyje. Šlaitai statūs, 28–30 m aukščio, rytuose ir pietuose leidžiasi į Kartenalės II, o vakarų ir šiaurės vakarų pusėje – į platų bei gilų Minijos ir Kartenalės II santakos slėnį. Į šiaurės rytus nuo piliakalnio plyti aukštuma.
Aikštelė beveik trikampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 50 m ilgio ir 45 m pločio. Vidurinė jos dalis skersai išgaubta, o pietvakarinė – žemėja link krašto.
Palei aikštelės šiaurės rytinį kraštą nuo aukštumos pusės supiltas apie 50 m ilgio, 12 m pločio ir 1,2 m aukščio žemių ir akmenų gynybinis pylimas, nežymiai išlenktas puslankiu. Jo išorinis šlaitas 1,6 m aukščio, leidžiasi į priešais pylimą iškastą 6 m pločio ir 40 cm gylio gynybinį griovį.

Priešpilis

Į šiaurės rytus nuo piliakalnio plyti priešpilis. Jo aikštelė stačiakampio plano, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, apie 50 m ilgio ir 17 m pločio. Šlaitai statūs, 27–30 m aukščio. Palei aikštelės šiaurės rytinį kraštą supiltas apie 50 m ilgio, 7 m pločio ir 0,5 m aukščio gynybinis pylimas, kurio išorinis šlaitas leidžiasi į 5 m pločio ir 0,5 m gylio gynybinį griovį, skiriantį priešpilį nuo aukštumos.
Pagalba (žurnalas)

Istorija

Spausdintas gotišku šriftu. Iki 1905 m. Nr. 28 savaitraštis, vėliau – mėnesinis žurnalas. Leido Endrikis Šadagys, Mikelis Jurgelaitis, draugija „Sandora“.
Spausdino Pagalbos spaustuvė Tilžėje, „Lituania“ bei „Ryto“ spaustuvės Klaipėdoje. Leido priedus „Ką garbės vyrai apie Biblijas sako“ (1918 m.) „Jaunųjų prietelis“ (1934 m., 1936 m.) „Pagalbos pridėjimas“ (1904 m.). Leidinio tiražas 1000–2000 egz.
Skelbė religinius tekstus, bažnytines žinias, pasakojimus apie religines šventes, pasiuntinystes iš įvairių šalių, pasaulietines naujienas, didaktinio pobūdžio raštus dorovės, sveikatos klausimais. Nuo 1914 m. dalis teksto spausdinta lotynišku šriftu.
Redagavo Vilius Gaigalaitis, Mikelis Jurgelaitis, Martynas Purvinas, Endrikis Šadagys, Mikas Preikšaitis, Jonas Pauperas.
Valašske Meziržyčiai

Istorija

Miestas šaltiniuose minimas nuo 1377 m. Pavadinimas reiškia „Valakijos tarpupis“.
Dedovščina

Terminas

Dedovščina tiesiogiai reiška „senių valdžia“ (rus. дед 'senis').
Dedovščina būdinga uždaroms organizacijoms, iš kurių išeiti tam tikrą laiko tapą galimybės yra apribotos. „Dedovščinos“ esmė – neoficialūs hierarchiniai santykiai, egzistuojantys lygiagrečiai pagrindiniams, formaliems santykiams.
Terminas atsirado ir paprastai naudojamas apibūdinti nestatutiniams santykiams, vyravusiems Tarybų Sąjungos kariuomenės daliniuose tarp būtinąją karinę tarnybą atliekančių kareivių, išlikusiems ir Rusijos, NVS, pokomunistinių režimų valstybių kariuomenėse.

Principo turinys

Pagal šią tvarką, seniau tarnaujantys kareiviai laikomi (nepaisant laipsnių vienodumo) viršesniais už naujai atėjusius. Taigi jie dažnai verbaliai ir fiziškai tyčiojasi iš naujų kareivių: atima pinigus, atsiųstus siuntinius, liepia dainuoti dainas, pasakoti anekdotus, perkelia jiems savo darbus ir t. t.

Padariniai

Manoma, kad „dedovščinos“ egzistavimas dabartinėje Rusijos armijoje netiesiogiai skatina stresinių būsenų (taip pat depresijos, melancholijos ir kt.), psichinių ligų atsiradimą, jų progresavimą, taip pat savižudybes bei polinkį dezertyruoti. Buvo atvejų Rusijos armijoje, kai girti kariai seksualiai išnaudodavo fiziškai silpnesnius. Rusijos kariuomenėje dedovščinos yra gerokai daugiau nei Vakarų armijose.
Veiverių kalvagūbris

Veiverių kalvagūbris – kalvagūbris Lietuvoje, Marijampolės, Kazlų Rūdos savivaldybėse bei Prienų ir Kauno rajonuose, Lietuvos Vidurio žemumos pietuose. Nusidriekęs iš pietvakarių į šiaurės rytus ir eina per Plutiškes, Skriaudžius, Veiverius, Pažėrus, Tabariškes. Toliau rytuose lygiagrečiai Veiverių kalvagūbriui driekiasi Šilavoto kalvagūbris. Gūbrio plotis 6-7 km, absoliutinis aukštis – ~90 m. Sudaro ~20 m virš aplinkinių žemumų iškilęs banguoto ir kiek kalvoto reljefo ruožas. Kalvagūbriu eina Šešupės ir Jiesios baseinų vandenskyra.
Susidarė paskutiniojo ledynmečio metu, kuomet ledyno plaštaka ir susitvenkę vandenys suklostė uolienų gūbrį. Sudaro moreninis priemolis, apklotas smulkiu smėliu. Veiverių kalvagūbris daugiausia bemiškis, paviršius intensyviai naudojamas ūkinėms reikmėms.
Kauno Aitvaro vidurinė mokykla

Istorija

Mokykla įsteigta 1968 m. Įsikūrusi Kauno nepilnamečių tardymo izoliatoriuje-pataisos namų teritorijoje ir Pravieniškių pataisos namuose. Nuo 2000 m. vasario 1 d. pagrindinio ir vidurinio ugdymo programa nuteistiesiems vykdoma Kauno nepilnamečių tardymo izoliatoriuje-pataisos namuose. 2003 m. buvo pradėtas mokymas Pravieniškėse įsikūrusiuose keturiuose pataisos namuose kalintiems nuteistiesiems.
Mokykla sudaro sąlygas šiose įkalinimo įstaigose esantiems nepilnamečiams ir suaugusiems mokytis siekiant įgyti pradinį, pagrindinį ir vidurinį išsilavinimą. Pasibaigus mokslo metams mokiniams sudaromos sąlygos dalyvauti žinių patikroje ir brandos egzaminuose. Mokykloje į bendrojo lavinimo klases integruojami mokiniai, kurie yra mokomis pagal adaptuoto ugdymo programas. Mokiniai mokomi lietuvių ir rusų kalbomis. Ugdymo procesas organizuojamas atsižvelgiant į mokinių išsilavinimo lygį.
Vyžuonų dvaras

Istorija

Pirmasis dvaro valdytojas buvo Kristinas Astikas. Už tarnystę Vytautui Didžiajam jis, kartu su žemėmis Vyžuonų krašte, dovanų gavo ir pačias Vyžuonas.
Dvarą, kaip ir Vyžuonas, ilgokai valdė Kristino palikuonys - Radvilos. Jie Vyžuonas valdė nuo 1446 m.
1599 m. Kristupo Radvilos Perkūno testamentu dvarą paveldėjo jauniausias sūnus Kristupas Radvila Jaunasis. Po kontrreformatų pergalės bei 1655 m. Jonušo Radvilos mirties giminės įtaka Vyžuonose susilpnėjo. Dvaras keitė savininkus - valdė Tiškevičiai, Puslovskis, Eduardas Čapskis ir kiti. Paskutinis dvaro centrą 1904-1940 m. valdė Vyžuonų klebonas Aleksandras Mileika.

1863 m. sukilimas

Už paramą 1863 m. sukilimui dvaras (kartu su Kalnaberžės dvaru) buvo konfiskuotas iš Eduardo Čapskio.