google/wiki40b huggingface dataset:
Holdingas

Holdingas (kontroliuojančioji bendrovė, holdingo bendrovė) – tokia įmonė (rečiau – įstaiga, organizacija), kuri kontroliuoja kitas įmones, turi jų akcijų daugumą ar žymią dalį, kad galėtų daryti įtaką įmonės veiklai bei valdymui. Holdingo, kaip kontroliuojančio subjekto, valdomos organizacijos gali būti ne tik ūkinės veiklos subjektai, bet ir kiti asmenys (įstaigos). Kartais holdingas yra suprantamas kaip koncernas, apimantis visas valdomas įmones (įmonių visuma). Siaurąja prasme holdingas yra „skėtinė bendrovė“, kuri valdo bei kontroliuoja kitas įmones, kurių akcijų ji turi įsigijusi.

Reikšmė

Holdingo bendrovės steigiamos siekiant optimizuoti valdymą bei kontrolę, taip pat dėl palankesnės mokestinės, teisinės, politinės ar kitokios aplinkos tam tikroje valstybėje, siekiant maksimizuoti pelną, sumažinti išlaidas arba užtikrinti gyvybinius įmonės interesus. Lietuvoje iki 2009 m. sausio 1 d. buvo mokestinė lengvata, įmonėms leidusi nemokėti mokesčių nuo antrinių įmonių akcijų perleidimo pajamų ir vėliau išsimokėti šias lėšas be mokesčių kaip dividendus (dabar Lietuvoje pelno mokestį reikia sumokėti, kai šios lėšos bus išmokamos dividendais).
Panevėžio kraštas

Panevėžio kraštas – nepriklausomas Panevėžio miesto ir krašto laikraštis, einantis nuo 1992 m. rugsėjo 1 d. Panevėžyje, Ramygalos g. 15.

Istorija

Laikraštis „Panevėžio rytas“ pradėtas leisti vietoj laikraščių „Aukštaitijos rytas“ ir „Panevėžio savaitė“. Steigėjas ir leidėjas UAB „Lietuvos rytas“, nuo 2008 m. nepriklausomas. Iki 1994 m. Panevėžio miesto ir Aukštaitijos laikraštis, iki 2010 m. Panevėžio miesto ir apskrities laikraštis. Nuo 2016 m. tapo „Panevėžio kraštu“.
Tiražas 1992 m. – 8400 egz., 1993 m. – 13 900 egz., 1997 m. – 7500 egz.
Abazija

Abazija – negalėjimas paeiti, nors kojos ir nėra paralyžiuotos. Būna pažeidus pusiausvyros aparatą, to aparato nervus ar centrus, smegenėlių kirminą, kaktinę galvos smegenų skiltį. Dažnai abazija būna sergantiems nugaros smegenų džiūtimi, rečiau psichikos liga, isterija. Paprastai toks ligonis ir nepastovi, o kojas gali judinti tik gulėdamas. Kartais abazija reiškiasi panašiai kaip mioplegija – atrodo, kad ligoniui paralyžiuoti skersaruožiai raumenys.
Vladislavas Oporovskis

Biografija

Lenkijos bajorų Oprovskių giminės atstovas, herbo „Sulima“ savininkas. Lenčicos vaivados Mikalojaus iš Oporuvo (apie 1365–1425) antrasis sūnus. Jaunesnysis brolis – Lenčicos vaivada Petras iš Oporuvo (apie 1405–1467).
Išsilavinimą gavo Padujos universitete, kur gavo daktaro laipsnį. Krokuvos universiteto rektorius (1426) ir teisės fakulteto profesorius. Dirbo Lenkijos karaliaus Jogailos kanceliarijoje, 1429 m. gavo iš jo Karūnos pakanclerio pareigybę (1429–1434). Vladislavas Oporovskis buvo vienu iš pagrindinių karaliaus kompanionų vidaus politikoje. Kartu su Mikalojumi Kička dalyvavo 1422 m. teismo procese tarp Lenkijos ir Teutonų ordino. 1435 m. gruodžio 31 d. pasirašė taikos sutartį su Teutonų kryžiuočiais Bžec-Kujavijoje.
Vladislavas Oporovskis valdė eilę beneficijų ir bažnyčios pareigas, pagrindinės jų: Kujavijos vyskupas (1434–1449) ir Gniezno arkivyskupas (1449–1453). Kaip Gniezno arkivyskupas ir Lenkijos primas ketverius metus vadovavo katalikų bažnyčiai Lenkijos karalystėje. Jis buvo gotiškos pilies Oporuve įkūrėjas, ten ir mirė 1453 m. kovo 11 d.
Tulminai

Istorija

Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Šakynos seniūnijai, nuo 1920 m. Kruopių valsčiui, nuo 1950 m. – Žarėnų apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Žarėnų–Latvelių tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Raudondvaris (Šiauliai) – 23,8 km
Balsiai (Šakyna) – 3,5 km
Šakyna – 6,2 km
Šelvenai – 1,8 km
Tautgailiai I – 1,3 km
Piktaičiai – 2,2 km
Skobiškės – 1,9 km 
 KURŠĖNAI – 19 km
Miliškės, Egėliškės – 5,2 km
Šiupyliai – 6,4 km
 ŠIAULIAI – 30 km
Priešistorinis menas

Priešistorinis menas – menas sukurtas prieš rašto atsiradimą. Laikotarpis kuomet atsirado raštas skirtingose kultūrose labai skiriasi. Raštas atsirado daugelyje pasaulio šalių 4–1 a. pr m. e.
Bosinė gitara

Bosinė gitara – styginis muzikos instrumentas.

Istorija

Bosinės gitaros „tėvu“ laikomas kontrabosas – akustinis, didelis, vertikaliai laikomas muzikos instrumentas.
Pirmosios elektrinės bosinės gitaros pasirodė XX a. ketvirtajame dešimtmetyje. Pirmąjį bosą, skirtą plačiajai auditorijai, „Fender Precision Bass“, 1951 metais pagamino Leo Fenderis, žymus gitarų meistras ir kūrėjas. Jis patraukė muzikantų dėmesį, nes buvo mažesnis už kontrabosą (patogiau vežiotis, leido muzikantui judėti scenoje), buvo jungiamas į stiprintuvą (kontraboso garsas priklausė tik nuo jo akustinių savybių), bei grifo suskirstymu į skirsnius (būdavo tikslesnė nata). 1954 metais buvo truputį pakeista jo forma ir suapvalinti kampai, o 1957 garso ėmiklis padalintas į dvi dalis – viena jų skirta dviem viršutinėms stygoms, kita dviem apatinėms. Tais pačiais metais šis bosas jau visiškai įgavo tokią formą, kokią ir dabar įpratę matyti muzikantai ir klausytojai.
1960 metais pasirodė kita, tačiau panaši į pirmąją, bosinė gitara – „Fender Jazz Bass“. Šis modelis tapo viso pasaulio bosistų numylėtiniu.
Po kiek laiko Fenderio išradimu susidomėjo ir kiti gitarų gamintojai, prasidėjo masinė jų gamyba.
Algirdas Matulevičius

Algirdas Matulevičius (g. 1939 m. sausio 10 d. Giedraičiuose) – Lietuvos istorikas, enciklopedininkas, Mažosios Lietuvos istorijos ir lietuvių tautinio atgimimo spaudos tyrinėtojas.

Biografija

Baigė Giedraičių vidurinę mokyklą, besimokydamas laimėjo respublikinį astronomijos konkursą. Tačiau astronomu netapo, baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą, studijuodamas buvo fakulteto studentų mokslinės draugijos pirmininkas bei viso universiteto SMD pirmininko pavaduotojas. Susidomėjo Mažąja Lietuva, lietuvių tautinio atgimimo problemomis, „Aušros“ ir „Varpo“ kūrėjais, didžlietuviais ir mažlietuviais, kuriuos į vieną tvirtą kumštį anuomet telkė šie lietuviški spaudiniai. Nuosekliai ir moksliškai juos pradėjo tyrinėti nuo 1969 m., kai įstojo į aspirantūrą. Tyrinėjo Martyno Jankaus archyvą. 1973 m. birželio 26 d. apgynė disertaciją „Tautinė lietuvių padėtis Prūsijoje 1701–1807 m.“. Darbo vertintojai pasiūlė disertanto darbą išleisti atskira knyga, bet ji dėl trukdymų bei apsidraudimų pasirodė nuo disertacijos gynimo praėjus net 16 metų – 1989 m. pavadinimu „Mažoji Lietuva XVIII amžiuje“. Knygoje pateiktas pirmą kartą 1972 m. Lietuvos mokslų akademijos „Darbų A serijoje“ publikuotas Mažosios Lietuvos ribų žemėlapis, 1996 m. su kartografu Petru Gauču sudarė etninį žemėlapį - apie XVII amžiaus pradžios Mažosios Lietuvos gyventojų tautinę sudėtį.
Nuo 1972 m. Vyriausios enciklopedijų redakcijos, Enciklopedijų leidyklos, nuo 1997 m. Mokslo ir enciklopedijų leidybos instituto bendradarbis.
Daugelio istorinių ir publicistinių straipsnių periodiniuose leidiniuose „Voruta“, „Literatūra ir menas“, „Mokslas ir gyvenimas“, „Mūsų praeitis“ bei užsienio spaudoje autorius. Vienas iš Mažosios Lietuvos enciklopedijos leidimo sumanytojų ir jos istorijos skyriaus vedėjas. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių apie Mažąją Lietuvą ir Prūsiją autorius.
Alachuelos provincija

Geografija

Provincija ribojasi su Heredijos provincija rytuose, su San Chosė provincija – pietuose, su Puntarenaso – pietvakariuose, su Gvanakastės provincija – vakaruose ir su Nikaragva – šiaurėje. Per provinciją driekiasi Centrinė Kordiljera bei Tilarano, Gvanakastės, San Karloso kalnagūbriai. Tarp jų plyti kelios derlingos lygumos bei Kosta Rikos centrinis slėnis. Alachuelos provincijoje stūkso du aktyviausi šalies ugnikalniai – Poasas ir Arenalis. Yra keletas nacionalinių parkų.
Patrick Franziska

Biografija

2010 m. laimėjo savo pirmąjį medalį Europos čempionate - auksą komandinėje rungtyje su Vokietijos nacionaline rinktine. 2014 m. ir 2018 m. pasaulio čempionatų sidabro medalininkas komandinėse rungtyse. 2019 m. pasaulio čempionate pelnė bronzos medalį mišrių dvejetų rungtyje kartu su Petrissa Solja.
1980/81 m. Kandidatų mačai

1980/81 m. Kandidatų mačai – tai pasaulio šachmatų čempionato finalinis etapas, kuriame, pagal nuostatus atrinkti dalyviai, žaisdami atkrentamuosius mačus, atrinko šachmatininką, kuris 1981 m. žais mačą, dėl pasaulio šachmatų čempiono vardo, su Anatolijum Karpovu. Juo tapo Viktoras Korčnojus.

Dalyviai

1980–1981 m. Kandidatų mačuose dalyvavo 8 žaidėjai: Borisas Spaskis ir Viktoras Korčnojus (praėjusio pasaulio čempionato ciklo kandidatų mačų finalininkai) ir šeši iš 1979 m. 2-jų tarpzoninių turnyrų (Rygoje ir Rio de Žaneire) prizininkai: A. Adorjanas, T. Petrosianas, L. Polugajevskis, L. Portišas, M. Talis ir R. Hiubneris.
Henrikas Savickas (1935)

Biografija

Baigė Šiluvos vidurinę mokyklą. 1959 m. baigė žurnalistikos studijas Vilniaus universitete.
Nuo 1960 m. laikraščio „Tiesa“ redakcijos atsakingasis sekretorius, redaktoriaus pavaduotojas. 1989–1992 m. informacijos agentūros ELTA vyriausiasis redaktorius. Nuo 1992 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 
Palaidotas Rokantiškių kapinėse.
Herbertas Lykumas

Biografija

1921–1925 m. studijavo Latvijos dailės akademijoje Rygoje. 1926–1934 Latvijos nacionalinio teatro, 1937–1940 m. Rygos rusų dramos teatro, 1946–1949 Latvijos operos ir baleto teatro ir Latvijos dramos teatro scenografas, 1953–1976 Rygos kino studijos dailininkas.

Kūryba

Apipavidalino vaidybinių, dokumentinių filmų, sukūrė scenovaizdžių teatro spektakliams. Nutapė realistinių peizažų („Vėjuota diena“ 1950 m.).
Žanas-Klodas Van Džonsonas

Turinys

Žanas-Klodas Van Damas baigė aktoriaus karjerą. Iš tiesų jis – Žanas-Klodas Van Džonsonas, slaptasis agentas, kurio priedanga buvo aktorystė ir kurio karjera taip pat baigėsi. Apsilankęs restorane jis netikėtai sutinka Vanesą – agentę, kurią jis kažkada mylėjo. Norėdamas vėl su ja susitaikyti, Van Džonsonas išreiškia norą vėl grįžti į tarnybą. Vanesa vykdo užduotį Bulgarijoje, kur siunčiamas ir Van Džonsonas. Čia jis vėl tampa Van Damu ir filmuojasi veiksmo filme, tuo pačiu padėdamas Vanesai susekti narkotikų prekeivius, tačiau prarasti įgūdžiai nuolat kelia pavojų tiek jam, tiek kitiems operacijos dalyviams...
Iberijos kalnai

Iberijos kalnai (isp. Sistema ibérico) – kalnuota sritis Ispanijoje, Pirėnų pusiasalio šiaurės rytuose, tarp Iberijos Mesetos, Aragono įdubos ir Valensijos žemumos. Driekiasi per Aragono, Katalonijos, Valensijos, Kastilijos–La Mančos, La Riochos ir Kastilijos–Leono žemes. Kalnų ilgis 440 km. Aukštis siekia 2313 m (Monkajo masyvas). Tai silpnai nulyginti raukšliniai-luistiniai kalnai, sudaryti iš smiltainio, kvarcito, klinties. Yra geležies rūdos telkinių.
Iberijos kalnuose daug sprūdžių ir šariažų. Būdingos karstinės reljefo formos, urvai. Šiuose kalnuose prasida Dueras, Tachas, Chukaras, Turija. Vidurinę kalnų dalį kerta Chalono upės pralaužtinis slėnis (juo eina Madrido–Saragosos geležinkelis ir plentas).
Kalnuose veši subtropiniai krūmynai, šiaurės vakaruose – plačialapių ir spygliuočių medžių miškai (ąžuolynai, bukynai, pušynai).
Nuo XX a. pr. gyventojų skaičius Iberijos kalnuose ėmė sparčiai mažėti dėl to, kad dauguma gyventojų apleido tradicinį gyvenimo būdą ir ėmė keltis į ūkiškai sparčiai besivystančias Viduržemio jūros pakrantes.
Isajus Dobroveinas

Biografija

1901–1911 m. studijavo Maskvos konservatorijos K. Igumnovo klasėje. 1911–1912 m. tobulinosi Vienoje pas L. Godovskį.
1917–1921 m. dėstė Maskvos filharmonijos draugijos mokykloje; profesorius. 1921–1922 m. Maskvos Didžiojo teatro dirigentas. Nuo 1923 m. gyveno užsienyje. Dirigavo simfoniniams ir operos teatrų orkestrams Berlyne, Drezdene, 1927–1928 m. Budapešte, 1928–1931 m. Osle, Sofijoje, Kaune, 1930–1934 m. San Franciske, Niujorke, Filadelfijoje. 1941–1953 m. Geteborgo simfonio orkestro vadovas. 1948–1949 m. Milano teatre „La Scala“ dirigavo rusų kompozitorių operas.
Sukūrė koncertą fortepijonui ir orkestrui, 3 sonatas fortepijonui, pjesių fortepijonui, smuikui, romansų, dramos spektaklių muzikos.
Mažeikių spaustuvė

Mažeikių spaustuvė – spaustuvės, veikusios Mažeikiuose, dab. Laisvės g. 35.

Istorija

1913–1914 m. Mažeikiuose veikė pirmoji Ch. Slonimskio spaustuvė. Spausdino mėgėjų spektaklių programas lietuvių ir rusų kalba, reklaminius skelbimus, etiketes. 1913–1914 m. taip pat veikė spaustuvė ir litografija, kurios priklausė E. Levinui. Spausdino blankus, skelbimus, vizitines korteles. 1923–1937 m. Mažeikiuose išėjo spausdinti ir šapirografuoti 44 pavadinimų laikraščiai. 1930–1935 m. pogrindinė komunistų organizacija nelegaliai spausdino atsišaukimus. Nuo 1934 m. nereguliariai ėjo Mažeikių apskrities komunistų laikraštis „Žemaitijos tiesa“, spausdintas Raudonojo fronto ir kt. spaustuvėse.
1944 m. spalio mėn., panaudojus buvusių spaustuvių įrengimus, įkurta „Mažeikių spaustuvė“ Laisvės ir Pramonės gatvių kampe. 1945 m. balandžio 10 d. joje pradėtas spausdinti apskrities laikraštis „Mažeikių tiesa“. 1946 m. spaustuvė persikėlė į erdvesnes patalpas Laisvės ir Vasario 16-osios gatvių kampe. Spaustuvei vadovavęs Augustinas Sakavičius rūpinosi, kad ji turėtų savo atskiras patalpas. Jo pastangų dėka 1957 m. Laisvės gatvėje pastatyta nauja spaustuvė.
1976 m. Mažeikių spaustuvė tapo Šiaulių „Titnago“ spaustuvės skyriumi. Nuo 1989 m. ji vadinosi valstybine Mažeikių spaustuvė, o nuo 1995 m. – UAB „Santarvės“ laikraščio spaustuvė, dab. V. Mačernio TŪB „Meškinas“. Ji spausdina blankus, etiketes, smulkius spaudinius. 
Be to, Mažeikiuose veikia UAB „Spaudos tinklas“ spaustuvė, kuri įsikūrė 2002 m. adresu Ventos g. 49. Paslaugos: reklamos, dizaino, maketavimo darbai, skaitmeninė, ofsetinė, plačiaformatė spauda,
polimeriniai ir ruloniniai lipdukai, anspaudų ir spaudų gamyba, graviravimas bei pjaustymas lazeriu, knygų ir žurnalų įrišimas, restauravimas ir leidyba.
Bambos hipotezė

Bambos hipotezė (arba omfalo hipotezė) yra 1857 m. Filio Henrio Gose (angl. Philip Henry Gosse) knygoje Omphalos aprašyta idėja, kad Dievas sukūrė Žemę mažiau nei prieš 10 000 metų, tokioje pat būsenoje kokioje ji yra dabar – su visais gyvais padarais, augalais ir senumo požymiais. Iš to Gose padarė išvadą, kad jokie Žemės arba Visatos amžiaus įrodymai negali būti laikomi patikimais, nes, pagal jo teoriją, ir ką tik sukurta Žemė atrodė taip, lyg būtų iki tol egzistavusi daugybę metų. XX amžiuje šią idėją atgaivino dalis moderniųjų kreacionistų, kurie praplėtė argumentą, sakydami kad ką tik susikurtoje Visatoje iš Žemės netgi matėsi žvaigždės, iš kurių šviesa normaliai turėtų keliauti milijonus metų. Tiesa, daug kreacionistų nesutinka su šia hipoteze ir mano, kad Adomas ir Ieva neturėjo bambų, Edeno sodo medžiai buvo be rievių ir t. t.

Kada prasidėjo netikra istorija?

Kai kurie mąstytojai pastebėjo, kad tikint bambos hipoteze negalima atmesti ir galimybės, kad Visata (kartu su visais mūsų prisiminimais) buvo sukurta prieš 5 minutes. Ši teorija yra kartais vadinama „praeitu ketvirtadienizmu“ (angl. Last Thursdayism). Toks pavadinimas kilo iš posakio „pasaulis galėjo būti sukurtas ir praeitą ketvirtadienį“ (arba bet kurią kitą dieną). Tokio dalyko net iš principo yra neįmanoma nei patvirtinti, nei paneigti jokiais moksliniais metodais, nes, pasak hipotezės, visi empiriniai duomenys, gauti iš bet kokios medžiagos, atrodytų taip, kad tobulai meluotų apie savo amžių.

Kūrėjas melagis

Bambos hipotezę galima interpretuoti ir kaip nuomonę, kad Dievas sukūrė daugybę iliuzijų: niekada negyvenusių dinozaurų kaulai, niekada neegzistavusių žvaigždžių sprogimai (supernovos), vulkaniniai kalnai, kurie iš tikro niekada nebuvo vulkanais ir t. t. Nes jei Visatos amžius yra 6-8 tūkstančiai metų, kaip teigia dalis kreacionistų, mūsų stebimų žvaigždžių sprogimų niekada nebuvo, nes jie, pasak astronomų skaičiavimų, iš tiesų įvyko prieš milijonus metų. Kai kurie teologai teigia, kad manymas, jog Dievas galėjo mums meluoti sukurdamas tokias klaidinančias iliuzijas, prieštarauja teistinei gero ir melagystes smerkiančio Dievo sampratai.
Ludovico Carracci

Ludovikas Karačis (kitaip Lodovikas Karačis, it. Ludovico Carracci, it. Lodovico Carracci, g. 1555 m. balandžio 21 – m. 1619 m. lapkričio 13 d. ) – italų ankstyvojo baroko tapytojas ir grafikas. Lietuvos dailės muziejaus rinkiniuose yra jo paveikslas „Kristus kape“ (nuolatinėje ekspozicijoje Radvilų rūmuose).

Biografija

Ludovikas Karačis gimė 1555 m. Bolonijoje. Pakrikštytas balandžio 21 d. Pirmuosius dailės mokslus išėjo pas vietos dailininką-manieristą Prosperą Fontaną. Po pradinių mokslų Ludovikas aplankė Veneciją, Parmą ir Florenciją, kur studijavo Ticiano, Koredžo ir Rafaelio kūrinius. 1589 m. kartu su pusbroliais Anibale Karačiu ir Agostinu Karačiu Ludovikas atidarė Bolonijoje dailės mokyklą Accademia degli Incamminati („Pažengusiųjų mokykla“). Ludovikas kartu su pusbroliais daug prisidėjo prie Italijos dailės perėjimo iš manierizmo į klasikinį baroką ir Bolonijos transformavimo iš provincialaus meno centro į vieną reikšmingiausių Italijos dailės mokyklų, kurios auklėtiniai dominavo Italijoje XVII a. pirmoje pusėje.
1595 m. Karačiai buvo pakviesti dailės darbams į Romą kardinolo Odoardo Farnezės. Ludovikas neišvyko į Romą, kaip Anibalė Karačis ir Agostinas Karačis, o pratęsė jaunųjų dailininkų mokymą Bolonijoje. Ludoviko estetiniams principams susiformuoti padėjo aukštojo renesanso meistrų kūryba, kurios pavyzdį Ludovikas iškėlė prieš manierizmo dailininkų ekscesus. Žymesniais Ludoviko kūriniais minimi: „Bargelinio Madona“, „Čento Madona“ (Čento katedra), „Šv. Petro Tomo mirtis“ (Nacionalinė Bolonijos pinakoteka), „Šv. Sebastijono kūno numetimas į Didįjį kanalą“. Ludovikas Karačis mirė 1619 m. lapkričio 13 d. Bolonijoje.
Clap Your Hands Say Yeah (2006 albumas)

Clap Your Hands Say Yeah yra debiutinis grupės Clap Your Hands Say Yeah albumas, savo jėgomis išleistas JAV 2005-aisiais ir perleistas Europoje 2006-ųjų sausio 23 d.
Kretingos (Padvarių) akmuo su dubeniu

Apibūdinimas

Dubenėtas akmuo tamsiai rusvas, stambaus grūdėtumo, apskritas, nežymiai išgaubtais ir glotniai aptašytais šonais, 81–93 cm aukščio. Viršutinė jo plokštuma glotni, 1,09 m skersmens, nuolaidėja link kraštų. Ties jos viduriu, arčiau vieno krašto iškaltas 40 cm skersmens, 11–12 cm gylio plokščiadugnis dubuo statmenomis sienelėmis.

Istorija

Akmuo vadinamas Aukuru. Seniau jis buvo Padvarių kaime (Kretingos seniūnija), Burkštino upelio kairiojo kranto aukštumoje. Gulėjo paverstas ant šono netoli Padvarių senovės laukų.
1966 m. kraštotyrininko Igno Jablonskio iniciatyva parvežtas į Kretingą, pastatytas priešais kino teatrą „Žilvinas“, 1982 m. perkeltas į Kretingos muziejaus kiemą.
1972–1986 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR484).

Tyrimai

1939 m. akmenį aptiko, 1966 m. aplinką žvalgė Ignas Jablonskis. Kultūrinio sluoksnio nerasta.
Akmuo preliminariai datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio viduriu.
Jurgežeriai

Istorija

1963–1968 m. kaimas buvo Jurgežerių apylinkės centras.
Vytautas Stulpinas

Biografija

1971–1975 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje studijavo miškininkystę. Dirbo įvairiose įstaigose miškininku, mokymo meistru, profesijos mokytoju dailiųjų amatų mokykloje „Praktika“. Nuo 1996 m. dalyvavo Telšių literatų klubo „Šatrija“ veikloje. Nuo 2002 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Paskutinė darbovietė – Telšių aukštesniosios taikomosios dailės mokyklos Pedagogikos skyrius (vėliau reorganizuotas į Žemaitijos Kolegijos Telšių fakultetą), kur dirbo bibliotekininku. Gyvena Telšiuose.
Kirkės šachmatų uždavinio atmainos

Užrašai

Sutrumpintas Kirkės uždavinių tarptautinis žymėjimas prasideda trumpiniu, kuris užduotyje rašomas po uždavinio tipo ir ėjimų skaičius. Pav SerH#7, Kirkė reiškia serijinis septynių ėjimų sutartas matas. Pato atveju – SerH=7). Serijinis 19 ėjimų atvirkščio mato užrašas: SerS#19 (refleksinio mato atveju – SerR#19
Po to naujoje eilutėje, per jos vidurį, užrašomas konkretus Kirkės uždavinio atmainos pavadinimasː pav., Kirkė globėja.
Užrašant ėjimus, figūrų atgimimo vieta pažymima tarp laužtinių skliaustelių. Pav., jei baltųjų žirgas nukirstų valdovę laukelyje h1, nepakanka paprasto užrašo 1.Žxh1, bet dar laužtiniuose skliausteliuose pridedame ir valdovės spalvą ir atgimimo vietąː 1.Žxh1 [+jVd8].
Sudėtingesnis užrašas naudojamas, kai pėstininkas kerta paskutinėje horizontalėje figūrą. Pav., pėstininkas iš laukelio g7 kertą juodųjų valdovę laukelyje h8 ir pėstininką paaukština į bokštą, kuris ir dar šachuoja. Šiuo atveju, užrašas būtų sudėtingesnisː gxh8B [+jVd8]+.

Kirkės uždavinių istorija

Kirkės šachmatus 1967 m. pasiūlė prancūzų šachmatų kompozitorius Pjeras Monrealis (Pierre Monréal). Jų taisykles jis kartu su Žonu Pjeru Boji (Jean-Pierre Boyer) 1968 m. paskelbė žurnale Problème. 
Tai padarė postūmį šachmatų uždavinių vystymuisi, nes remiantis Kirkės šachmatų nuostatomis buvo sukurta įvairiausių jo atmainų.
Petras Velička

Biografija

Mokėsi Veliuonos pradinėje mokykloje, Vilkijos progimnazijoje, Belvederio pienininkystės ir Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje. 1946 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą, kartu lankė ir teisės paskaitas. 1949–1951 m. studijavo filosofiją.
Jaunystėje bendravo su Baliu Buraču, mokėsi iš jo. Fotografijos mokėsi pas Steponą Kolupailą. 1935 m. Kaune leido mėnesinį žurnalą „Aš esu visur“. Dirbo Teisės institute. 1948–1984 m. leidyklos „Vaga“ verstinių ir originalių knygų redaktorius, grožinės literatūros vertėjas. Iš rusų ir kitų kalbų išvertė apie 20 knygų. 
Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys.
Radomas

Istorija

Radomas rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1155 m. Popiežiaus Paskalio II bulėje. 1360 m. miestui suteiktos Magdeburgo teisės. 1383 m. Lenkijos seimas Radome patvirtino Jadvygą Lenkijos karaliene. 1401 m. čia ji pasirašė Vilniaus-Radomo sutartį, pirmąjį susitarimą dėl unijos tarp Lenkijos ir Lietuvos. Nuo 1613 m. iki 1763 m. mieste veikė Lenkijos iždo tribunolas. 1767 m. sudaryta Radomo konfederacija. 1795 m. po trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo Radomas atiteko Austrijai. Po Napoleono karų miestas atiteko Rusijai. Iki 1918 m. buvo provincijos centras.
Cnoris

Istorija

Miesto statusą gavo 1965 m.
Loluičiai

Aplinkinės gyvenvietės

Padvarniai - 2 km
Suginčiai - 1 km
"Jonaikiškės" - 1,5 km
Želvos - 1 km
Čivyliai - 2 km
Kapanauza - 1 km
Kijevo metropolitenas

Transporto parkas

Transporto parką sudaro 667 vagonai. Pastaruoju metu parkas intensyviai atnaujinamas.
Pavirinčiai (Anykščiai)

Istorija

XX a. pradžioje Pavirinčiuose buvo keli dvarai.
1944–1954 m. kaime buvo Pavirinčių apylinkės centras.
Katsuhiro Otomo

Biografija

Kacuhiro Otomo gimė Tomės mieste, Mijagio prefektūroje. Lankydamas vidurinę mokyklą jis susižavėjo kino filmais, per atostogas dažnai vykdavo traukiniu jų pasižiūrėti. 1973 m. baigęs mokyklą, jis išvyko į Tokiją tikėdamasis tapti manga rašytoju. Tų pačių metų spalio 4 d. jis išleido pirmąjį savo darbą, Prospero Merimė apsakymo „Mateo Falcone“ manga adaptaciją, pavadinimu „A Gun Report“.

Karjera

Po daugybės trumpų istorijų, parašytų žurnalui „Action“, 1979 m. jis išleido mokslinės fantastikos kūrinį „Fireball“. Jo kūrinys „Dōmu“ 1983 m. pelnė Nihon SF Taisho apdovanojimą, japonišką Nebula premijos variantą.
1982 m. debiutavo kine dirbdamas kaip veikėjų dizaineris prie anime filmo „Harmagedon“. Po metų ėmėsi rašyti savo žymiausio kūrinio, „Akira“, kuris buvo užbaigtas po aštuonerių metų, jo apimtis siekė daugiau nei 2000 puslapių. 1988 m. dar bekurdamas manga, jis ėmė rašyti scenarijų manga motyvais paremtam animuotam filmui. Vėliau sekė anime filmai „Neo Tokyo“ ir „Robot Carnival“. 2004 m. sukūrė vieną brangiausių Japonijos animacinių filmų „Steamboy“.
Ožnugariai

Istorija

1588 m. minimas Ožnugarių dvaras. Anksčiau kaime buvo Lybiškių geležinkelio stotelė.

Pavadinimo kilmė

Pasakojama, kad į Ožnugario Romuvoje vykusią Joninių šventę atvykdavusios ir raganos. Vyriausioji iš jų atlėkdavo ant ožio nugaros, todėl vietovė ir pavadinta Ožnugariu.
Gurija

Ekonomika

Gamtiniai ištekliai: bentonitiniai ir keraminiai moliai, nafta, magnetiniai smėliai, mineralinis vanduo.
Regiono ekonomikos pagrindas yra subtropinis žemės ūkis ir turizmas. Gurija garsėja Nablegavio mineraliniu vandeniu, kuris chemine sudėtimi yra artimas boržomiui, ir Urekio kurortu Juodosios jūros pakrantėje ir jo magnetiniais smėlynais. Gurija yra vienas didžiausių arbatmedžių auginimo Gruzijoje regionų.