google/wiki40b huggingface dataset:
Vaisingumo žinojimo metodai

Vaisingumo žinojimo metodai – kontracepcijos metodų, kurie remiasi vaisingų dienų nustatymu ir kitais kontracepcijos būdais, visuma. Pagal Pasaulio sveikatos organizacijos apibrėžimą, tai yra metodai, kuriais nustatomas moters vaisingas laikotarpis (pvz., temperatūriniu arba gleivių metodu), ir jie vaisingų dienų metu gali būti kartu naudojami su periodinio susilaikymo, barjerinės kontracepcijos arba nutrauktosios sueities metodais.
Pagrindiniai privalumai yra tai, kad šie metodai yra susiję su mažomis išlaidomis, be to, neturi šalutinio poveikio, nėra kontraindikacijų, jiems naudotis nereikia jokių receptų, gydytojo priežiūros ar ypatingų prietaisų. Tačiau yra ir trūkumų: metodus reikia tinkamai išmokti, juos nėra lengva naudoti, vaisingo laikotarpio nustatymas gali būti pernelyg sudėtingas, be to, susilaikymo laikotarpis gali būti gana netrumpas. Nereguliarūs ciklai taip pat apsunkina šių metodų taikymą.
Pirmiausiai atsirado ritmo metodas (kalendorinis). Jis remiasi paskutinių moters ciklų trukme ir neatsižvelgia į ovuliacijos laiką, todėl vertinamas kaip mažiausiai patikimas iš vaisingumo žinojimo metodų. Rytinės kūno temperatūros matavimas atsirado pastebėjus, kad moters kūno temperatūra pakyla po ovuliacijos. Šį reiškinį sąlygoja progesterono kiekio padidėjimas kraujyje. Naudojantis šiuo metodu, pora susilaiko nuo lytinių santykių laikotarpyje tarp mėnesinių ir trečios dienos po temperatūros pakilimo. Dar vėliau buvo pastebėta, kad moters ciklo metu pagal tam tikrus dėsnius keičiasi makšties gleivių savybės, ir atsirado Bilingso metodas, dar vadinamas gleivių metodu. Jį naudojant taip pat galima nustatyti ovuliaciją. Šis metodas svarbus tuo, kad jo dėka galima nustatyti nevaisingą laikotarpį ne tik po ovuliacijos, bet ir iki jos. Bilingso ir temperatūrinio metodų derinys vadinamas simptoterminiu metodu.
Šie metodai kartais tapatinami su natūraliuoju šeimos planavimu ir periodiniu susilaikymu. Dėl kokybiškų mokslinių tyrimų apie šiuos metodus stokos, jų patikimumas nėra gerai žinomas.
Aleksandra Jacovskytė

Aleksandra Jacovskytė, Jacovskaja (g. 1945 m. lapkričio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos scenografė, grafikė, fotografė.

Biografija

1970 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1971–1976 m. dirbo Paminklų restauravimo valdyboje (nuo 1975 m. Kultūros paminklų restauravimo trestas), 1977–1987 m. – Lietuvos televizijoje, nuo 1994 m. dirba Vilniaus Gaono žydų muziejuje. Nuo 1988 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė. 
Broliai –  Adomas Jacovskis (scenografas) ir Jokūbas Jacovskis (grafikas, knygų dailininkas), sūnėnas – Marijus Jacovskis (scenografas).

Kūryba

Sukūrė kostiumų (tarp jų – A. Jacovskio apipavidalintiems spektakliams) Klaipėdos dramos teatre, Panevėžio dramos teatre, Šiaulių dramos teatre, Nacionaliniame dramos teatre, Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre, Varšuvos teatre „Studio“. Apipavidalino TV spektaklių („Bučiuok mane, Keit“, 1984 m.), koncertų. Filmo Procesas (1994 m., rež. Algimantas Puipa) kostiumų dailininkė. Sukūrė piešinių, knygų iliustracijų („Motulės Žąsies eilėraščiai“ 1998 m.).
Nuo 1973 m. dalyvauja parodose, nuo 1992 m. surengė individualių parodų Vilniuje, Klaipėdoje, Kaune. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus, Vilniaus Gaono žydų muziejus.
2014 m. išleistas A.Jacovskytės fotografijų albumas „Vilniaus veidai“.
Rimtautas Gibavičius

Rimtautas Vincentas Gibavičius (1935 m. rugsėjo 22 d. Kaunas – 1993 m. gruodžio 16 d. Vilnius, palaidotas Antakalnio kapinėse) – Lietuvos grafikas, scenografas.

Biografija

1960 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1962–1993 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas. Nuo 1991 m. profesorius.
Mokiniai Romualdas Čarna, Danguolė Dauknytė ir kiti.

Kūryba

Ankstyviesiems grafikos kūriniams būdinga liaudies meno įtaka (medžio raižinių ciklai „Jaunystė“ 1960 m., „Vilnius“, 1964–1988 m.). Nuo septintojo dešimtmečio pabaigos cinkografijos technika sukurti kūriniai pasižymi lakoniška linijine raiška. Sukūrė estampų ciklų („Pilnaties langai“ 1970 m., „Vaikystės prisiminimai“ 1977–1982 m.), plakatų, ekslibrisų, iliustravo knygų (Judita Vaičiūnaitė. Pakartojimai 1971 m., Balys Sruoga. Į mėlynus tolius 1981 m.). Sudarė ir apipavidalino seriją albumų „Lietuvių grafika“ (1962 m., 1964 m., 1966 m., 1968 m., 1971 m.), leidinį „Knyga ir dailininkas“ (su A. Gedminu, 1966 m.). Atliko monumentaliosios tapybos darbų: restoranui „Jūra“ Klaipėdoje 1976 m., Vilniaus universitete (sgrafitai „Devynios mūzos“, 1969 m., „Istoriniai portretai“ 1980–1990 m., abu Filologijos fakultete).
Derino klasikines ir modernias meninės raiškos priemones. Kūrybai būdingas naujas liaudiškų temų ir motyvų traktavimas, romantinė poetinė nuotaika, dekoratyvumas, ritmiška kūrinio elementų kompozicija. Nuo 1960 m. dalyvavo parodose. Individualios parodos: Maskva, Varšuva, abi 1973 m., Belgradas 1974 m., Sarajevas, Dubrovnikas, abi 1975 m., Magdeburgas 1977 m., Talinas 1979 m., Veimaras 1980 m., Vilnius 1986 m., 2003 m. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus, Vilniaus universiteto grafikos kabinetas, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Puškino dailės muziejus, Tretjakovo galerija Maskvoje, Ermitažas.
Pradžios akmuo

Pradžios akmuo (angl. genesis rock, rus. Камень Бытия) buvo 269,4 g masės Mėnulio uolienos luitas, kurį į Žemę 1971 metais atgabeno Apollo 15 ekspedicija. Tai buvo pirmoji ekspedicija, nusileidusi ne Mėnulio jūroje, o kalnuotoje vietovėje. Manoma, jog ši uoliena yra ne mažiau kaip keturių milijardų metų senumo. Akmuo buvo rastas prie kraterio Mėnulio Apeninų regione, greta daugelio kitų panašių akmenų. Jam suteiktas numeris 15415.
Iš pradžių buvo manoma, jog rastas pirminės Mėnulio plutos fragmentas, bet vėliau suabejota įtariant, jog amžius neviršija 4,1 milijardų metų, mažiau nei spėjamas Mėnulio amžius. Vėliau nustatyta, kad amžius gali siekti ir 4,5 milijardo metų. Šiuo atveju akmuo iš tiesų yra pirminės Mėnulio plutos dalis. Tik 100 milijonų metų prieš susiformuojant šiai uolienai, dar nebuvo ir Saulės sistemos.
Pradžios akmuo yra anortozitas, susidedantis daugiausia (98 %) iš plagioklazo. 96 % medžiagos taip pat klasifikuojama kaip anortitas.
Pradiniu pavidalu šis akmuo neišliko, nes buvo sutrupintas tyrimams. Tebesaugomi jo fragmentai.
Karoline Krüger

Biografija

Pirmą kartą televizijoje pasirodė būdama 11-os metų, jaunimo laidoje „Halvsju“. 1988 metais atlikėja laimėjo Norvegijos „Melodi Grand Prix“ su daina „For vår jord“ (liet. Mūsų Žemei). Šiu šiuo kūriniu tais pačiais metais dalyvavo 1988 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Airijoje, kur ten užėmė penktą vietą. Vėliau po dalyvavimo išleistas debiutinis jos albumas „Fasetter“.
Karoline yra ištekėjusi už Norvegijos dainininko Sigvart Dagsland. Turi dvi dukteris Sophie (g. 1998 m.) ir Emma (g. 2002 m.)
Bronislava Biržiškienė

Bronislava Biržiškienė-Šėmytė (1879 m. spalio 1 d. Vilnius – 1955 m. rugsėjo 15 d. Los Andželas) – lietuvių ir JAV lietuvių visuomenės, kultūros, politinė veikėja.
Vandos Gumauskienės sesuo, Mykolo Biržiškos žmona. Dukros keramikė Marija Biržiškaitė ir pianistė Ona Biržiškaitė-Barauskienė.
Zadaras

Istorija

III amžius pr. m. e. Zadaras buvo užkariautas romėnų. Jiems prireikė 2 amžių pavergti vietinius Ilyrus. Sugriuvus Romos imperijai, miestas tapo Bizantijos dalimi. XVI a. ir XVII a. miestą puldinėjo Osmanų imperija. Vienos kongreso sprendimu atiteko Austrijos imperijai. Po Pirmojo pasaulinio karo pagal Rapalo sutartį atiteko Italijai. Antrojo pasaulinio karo metu daug kartų bombarduotas Sąjungininkų aviacijos. Po karo priskirtas Jugoslavijos respublikai Kroatijai, kuri 1991 m. tapo nepriklausoma. Pokario metais mieste plėtota pramonė.

Architektūra

Išliko III a. romėnų forumo bei akveduko elementų. Senamiestyje gausu viduramžių bažnyčių: IX a. ikiromaninė šv. Donato bažnyčia, XII a. romaninės Šv. Anastazijos katedra ir Šv. Krševano bažnyčia, gotikinė šv. Tomo bažnyčia. Išlikę renesanso, baroko ir klasicizmo architektūros gyvenamųjų pastatų, XVI a. miesto vartai.
Petaling Jaya City FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 2004 m., kai buvo įkurtas MIFA.
2014 m. tapo MISC-MIFA, o nuo 2019 m. sausio 19 d. vadinasi Petaling Jaya City Football Club.
Darius Gailius

Biografija

1996 m. baigė Kauno technologijos universitetą. 2002 m. technologijos mokslų daktaras. Nuo 1996 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas, Metrologijos instituto mokslo darbuotojas, nuo 2002 m. docentas.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: matavimo sistemų kūrimas, matavimo signalų apdorojimas, fizikinių laukų matavimas ir vizualizavimas. Paskelbė daugiau kaip 40 mokslinių straipsnių. Parengė mokomųjų priemonių apie matavimo rezultatų apdorojimą, fizikinių laukų vizualizavimą. 1996–2009 m. daugelio matavimų inžinerijos tarptautinių projektų dalyvis, kai kurių vadovas.
Argentinos Senatas

Argentinos Senatas (isp. Senado de la Nación Argentina) – aukštesnieji Argentinos parlamento rūmai. Sudaryti iš 72 senatorių: po 3 iš kiekvienos provincijos, bei 3 iš Buenos Airių. Senatoriai renkami tiesiogiai, pagal partijas. Iš pirmą vietą užėmusios partijos siunčiami 2 senatoriai, o iš antrą vietą užėmusios partijos – vienas. Senatoriai renkami kas 2 metus trečdalyje provincijų. Po dvejų metų kitas trečdalis provincijų renka senatorius. Senatorių kadencija – 6 metai.

Vadovavimas

Senatui vadovauja šalies viceprezidentas (šiuo metu jo pareigas eina Daniel Scioli).
Augimo taškas

Augimo taškas (angl. growth point) – kaimas ar mažas miestas Zimbabvėje, kuris yra menkai išvystytas ir iš vyriausybės gauna papildomų išteklių, skirtų skatinti tokio gyvenamojo punkto vystymą iki miesto. Vienas iš tikslų – tokio vystymo būdu sumažinti migraciją iš kaimų į miestus. Augimo taškai paprastai beveik visada yra bendruomenių žemėje, po vieną vienos bendruomenės teritorijoje. Augimo taškai gali būti laikomi bendruomenių žemių sostinėmis ir aptarnavimo centrais.
Augimo taškų pavyzdžiai Zimbabvėje: Magunje, Murambinda, Murombedzi, Sadza, Domboshawa ir Gwengwerere.
Waclaw Szukiewicz

Biografija

Gimė 1896 m. rugsėjo 5 d. Alytuje. Baigęs gimnaziją Vilniuje išvyko mokytis į Sankt Peterburgo jūrų kadetų mokyklą. Vėliau mokėsi Odesos karininkų mokykloje, kurią baigęs 1914–1917 m. liko tarnauti Odesoje. 1917 m. Rusijoje į valdžią atėjus bolševikams pasitraukė į Lydą, kur dalyvavo kovose prieš bolševikų atakas. 1921 m. gavo kapitono laipsnį, tais pačiais metais, baigęs karinę tarnybą pradėjo studijuoti chemiją Varšuvos Politechnikos universitete. 1925 m. baigęs mokslus tapo inžinieriumi ir dvejiems metams išvyko dirbti į Paryžių, kur atlikinėjo įvairius mokslinius tyrimus medicininės chemijos srityje.
1927 m. grįžęs į Lenkiją toliau tęsė įvairius mokslinius tyrimus. 1929 m. pradėjo vykdyti mokslinius tyrimus susijusius su kaučiuko gamyba. 1933 m. pradėjo dirbti naujai atidarytame sintetinio kaučiuko tyrimų institute. 1936 m. Dembicoje įkūrė sintetinio kaučiuko gamyklą, kurioje 1937 m. kartu su bendradarbiais išrado katalizatorinio sintetinio kaučiuko gaminimo iš etanolio produkcijos metodą pavadintą KER. 1939 m. rugsėjo 8 d. vokiečiai subombardavo kaučiuko gamyklą. 1939 m. rugsėjo 19 d. Šukevičius pasitraukė į Rumuniją, iš kur nuvyko į Paryžių. 1940 m. vokiečiams užpuolus Prancūziją, pasitarukė į Portugaliją, o iš ten į Braziliją. 1941 m. iš Brazilijos persikėlė gyventi į JAV, kur ir toliau dirbo mokslinį darbą tiriant sintetinio kaučiuko gamybą. Mirė 1992 m. Fort Loderdeile.
Baltosios Vokės herbas

Aprašas

Herbo skydo žaliame lauke auksinis skrendantis tulžys su sparnais virš nugaros, kojomis laikantis sidabrinę žuvelę auksiniais pelekais. Tulžio snapas ir pagurklys sidabriniai.

Istorija

Miestelis įsikūręs garsiosios Rūdininkų girios pakraštyje, prie Vokės upės, šalia vieno didžiausių Lietuvoje durpynų. Pro miestelį iškastas Papio kanalas, jungiantis Merkio upę su Papio ežeru. Kuriant herbą atsisakyta spalvingo prie upių gyvenančio paukščio tulžio margumo, paliktas tik jo siluetas, be to, tulžys pavaizduotas skrendantis su pagauta sidabrine auksiniais pelekais žuvele kojose.
Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2009 m. birželio 30 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1912. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.

Simbolika

Herbe vyrauja turtą simbolizuojantis auksas. Herbo skyde - žalia spalva, kuri reiškia gamtą ir gali asocijuotis su Rūdininkų giria.
Agora (moneta)

Agora (hebr. אגורה‎, dgs. אגורות, agorot) – smulki Izraelio moneta. Ji buvo ¹⁄₁₀₀ Izraelio liros (1960-1980 m.) bei šekelio (1980-1985 m.) dalis, o dabar yra ¹⁄₁₀₀ naujojo šekelio.
Pavadinimas agora pirmą kartą panaudotas 1960 m., kai Izraelio vyriausybė nutarė pakeisti smulkesnįjį Izraelio liros vienetą prutą (1 Izraelio lira = 1000 prutų) į agorą (1 Izraelio lira = 100 agorų). Pavadinimą pasiūlė Hebrajų kalbos akademija, jis paimtas iš Biblijos.
1980 m. Izraelio lira buvo pakeista į Izraelio šekelį (10 lirų buvo keičiama į 1 šekelį). Šekelio smulkesnysis vienetas buvo pavadintas agora ħadasha ('naujoji agora'). 1 šekelį sudarė 100 naujųjų agorų. Dėl didelės infliacijos Izraelis 1985 m. šekelį pakeitė naujuoju šekeliu (1000 senųjų šekelių = 1 naujasis šekelis). Naujojo šekelio smulkesnysis vienetas ir toliau vadintas agora. Šį sykį agora naująja nevadinta, kad nepainioti su naujojo šekelio agora. Senoji agora, liros šimtoji dalis jau senai buvo išimta iš apyvartos, tad toks pavadinimas painiavos nekėlė.
Šiuo metu agora tebėra smulkesnysis Izraelio piniginis vienetas, lygus 1/100 naujojo šekelio. Apyvartoje yra 10 ir 50 agorų monetos. Ant 50 agorų monetos užrašyta „½ naujojo šekelio“.
1 agoros moneta naudota iki 1991 m. balandžio 1 d, o 5 agorų moneta buvo apyvartoje iki 2008 m. sausio 1 d., kai Izraelio banko nutarimu buvo išimta iš apyvartos, nes šių monetų gamyba buvo gerokai brangesnė už monetos vertę. Mokant grynais kaina apvalinama iki artimiausios agorų dešimties, o mokant čekiais, mokėjimo kortelėmis ar pervedimais mokama suma neapvalinama.
Lisp

Lisp (angl. LISP, iš angl. List Processing 'sąrašų apdorojimas') – programavimo kalbų šeima. Sukurta praeito amžiaus šešto dešimtmečio gale kaip abstrakti rekursinių funkcijų užrašymo forma, kalba vis dar naudojama įvairiose srityse, taip pat ir kompiuterių mokslo studijose. Šiuo metu populiariausi Lisp dialektas yra Common Lisp ir Scheme.
Pagrindinė duomenų struktūra Lisp kalboje – sąrašas. Lisp kalba parašytos programos lengvai atpažįstamos iš unikalaus skliaustelių naudojimo bei prefiksinės formos.

Istorija

1956 metais Masačiusetso technologinio instituto profesorius John McCarthy bei studentų grupė, siekdami realizuoti analizuojančio bei tyrinėjančio anglų kalbą dirbtinio intelekto projektą, sukūrė kalbą LISP (LISt Processing). Iš pradžių tai buvo versija skirta pirmiesiems kompiuteriams IBM ir DEC. O pirmas visiškai baigtas variantas LISP 1.5 buvo išleistas 1965 metais. Pirmą kartą aprašyta 1958 metais, kalba yra antra pagal senumą iš aukšto lygio programavimo kalbų – tik Fortran kalba yra senesnė.

Savybės

Lisp kalboje viskas užrašoma išraiškomis, tiek kodas, tiek ir duomenys. Kiekviena išraiška sukuria rezultatą (ar rezultatų sąrašą), kuris gali būti naudojamas kitose išraiškose. Kadangi funkcijos užrašomos kaip sąrašai, jas galima keisti kaip duomenis, todėl labai paprasta programos veikimo metu keisti programą ar dinamiškai kurti algoritmus.
Lisp naudojama prefiksinė užrašymo forma, todėl išraiška 1+2+3+4 Lisp kalboje atrodytų taip:
(+ 1 2 3 4)
Daugumoje Lisp dialektų, funkcijos yra pirmos klasės objektai, kas reiškia, kad jas galima vartoti ten pat, kaip ir kitus objektus. Pavyzdžiui, funkciniame programavime esminės funkcijos yra „map“ ir „filter“. Funkcijos „map“ argumentai yra funkcija bei sąrašas. Ji kiekvienam sąrašo elementui pritaiko funkciją, ir grąžina naują sąrašą. Pavyzdys:
(defun twice (x)
  (* x 2))
 
(map #'twice '(1 2 3 4 5))=> (2 4 6 8 10)
Ypač naudinga tai, kad galima kurti anonimines funkcijas („lambda“). Pavyzdžiui, ankstesnį pavyzdį galima būtų parašyti taip:
(map #'(lambda (x)
         (* x 2))
     '(1 2 3 4 5))
Dauguma šiuolaikinių Lisp sistemų turi gausias bibliotekas (pvz., Common Lisp). Kitos, kaip kad Scheme pasirinko kitą kelią -- joms svarbiau sintaksės paprastumas ir aiškumas.
Klaipėdos krašto rūbai

Klaipėdos krašto tautiniai rūbai – lietuviškojo tautinio kostiumo stilius Klaipėdos krašte, vieninteliame, kuriame vyravo liuteronų tikėjimas. Save vadino lietuvininkais.

Tautinis kostiumas

Klaipėdos krašte (Mažojoje Lietuvoje) moterų marškiniai pasiūti specifiniu, kitur Lietuvoje nežinomu būdu: gausiai labai smulkiai suraukti apie kaklą, su reglano kirpimo perpetėmis (taip sukirpti marškiniai kildinami iš renesanso mados ir dažniau aptinkami toliau į pietus gyvenančių tautų liaudies kostiume). Prijuostės baltos, su įaustais raudonais raštais.
Ragainės sijonai buvo languoti, raudonai mėlyni arba raudonai žali, Tilžės – išilgai dryžuoti, primenantys žemaitiškus. Liemenės su plačiomis iškirptėmis ant krūtinės ir nugaroje, iš naminio vienspalvio audinio. Prie juosmens moterys ir merginos segėjo plokščią, puošniai siuvinėtą krepšelį – delmoną.
Nuotakos XIX a. pradžioje dėvėdavo įspūdingą kyką - aukštą cilindro formos galvos apdangalą, padarytą iš juodo aksomo arba fetro. Jaunamartės kykas, pasiūtas iš pintinių nėrinių, užtemptų ant specialaus karkaso, iš viršaus būdavo apgobiamas plonu šydu. Turinčios vaikų moterys galvą aprišdavo didele balta skara, surišta pakaušyje, būtinai prispaudžiant laisvąjį skaros kampą. Moterys dėvėjo linines drobules. Drobulė lankstoma į tris dalis ir dėvima šiek tiek nuleista nuo pečių.
Vėlyvojo laikotarpio Klaipėdos krašto moterų aprangoje vietoje marškinių ir liemenės pradėtas dėvėti trumpas, prie liemens prigludęs švarkelis. Kostiumas gerokai patamsėjo. Tą nulėmė ir religinis liuteronų judėjimas su griežtesniais papročiais. Tamsios spalvos, ypač juoda, pradėtos laikyti gero skonio, doro, pamaldaus gyvenimo būdo įrodymu.
Klaipėdiškiai vyrai mūvėjo ne tik ilgomis, bet ir trumpomis kelnėmis, kaip Vakarų Europoje. Jų sermėgos ilgai buvo siuvamos pagal XVIII a. madą, su klostytais įsiuvais šonuose. Madingos buvo mėlynos ir juodos sermėgos. Vyrai juosėdavo ne tik juostomis, bet ir spalvotai siuvinėtais bei odiniais diržais.
Liepos 20

Šventės

Tarptautinė šachmatų diena

Vardadieniai

Aurelijus – Česlovas – Elijas – Alvydas – Vismantė – Jeronimas – Alvyda
Ambraziejus Pranciškus Kašarauskis

Ambraziejus Pranciškus Kašarauskis (lenk. Kossarzewski, 1821 m. prie Pavandenės – 1880 m. gruodžio 26 d. ar 14 d. Tomskas, Rusija) – Lietuvos kunigas, kraštotyrininkas, kalbininkas, gamtininkas.

Biografija

1841-1844 m. mokėsi Žemaičių kunigų seminarijoje Varniuose. 1844 m. įšventintas kunigu. 1845 m. rugpjūčio mėn. Baisogalos vikaras, 1850-1851 m. Telšių bajorų mokyklos kapelionas. 1852-1864 m. kunigų pataisos namų Varniuose prižiūrėtojas. Buvo Kauno statistikos komiteto narys, Vilniaus laikinosios archeologijos komisijos narys bendradarbis. 1853 m. su geologine ekspedicija tyrė Papilės juros sistemos uolienų atodangas. Už paramą sukilėliams 1864 m. gegužės mėn. suimtas ir 1865 m. lapkričio mėn. karo lauko teismo nuosprendžiu ištremtas į Sibirą gyveno Bijske, vėliau Tomske.

Mokslinė veikla

Enciklopedinių užmojų lituanistinio sąjūdžio skatintojas. Aprašė retesnius Žemaitijos augalus, tyrė Dubysos slėnį, tremtyje – Altajaus kalnus. Užrašinėjo tautosaką, vietovardžius, papročius. Paskelbė kalbos, istorijos, etnografijos, tautosakos ir kitų sričių raštų, straipsnių apie Visatos, gamtos reiškinių kilmę. Kaupė rankraštinių lietuvių kalbos žodynų (K. K. Daukšos, L. Ivinskio) išrašus. Jo rankraščiai 1883 m. persiųsti į Kauną (3 t. saugo Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka), pagrindiniai rankraštiniai lituanistiniai darbai A. Jakšto surinkti į tomą „Litvanica“, jų dalį Kazimieras Būga paskelbė leidinyje „Tauta ir žodis“ t. l 1923 m., dalis surinktos tautosakos išspausdinta „Tautosakos darbuose“ t. 3 1937 m.
Olga Konošenko

Olga Konošenko-Zariankina (g. 1978 m. sausio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro (LNOBT) primabalerina.
Baigė Vilniaus M. K. Čiurlionio menų gimnaziją. Nuo 1996 m. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro baleto solistė.
Gastrolės su LNOBT: Didžioji Britanija, Ispanija, Vokietija, Italija, Graikija, JAV, Japonija, Turkija, Egiptas, Olandija, Danija ir kt.
Airija

Klimatas

Klimatas švelnus, drėgnas, didelį poveikį daro Golfo šiltoji srovė: augmenija žaliuoja ištisus metus, visą laiką ganyklose ganosi galvijai. Vidutinė temperatūra sausio mėnesį 7 °C, birželio mėnesį apie 19 °C. Dažni krituliai, kai kuriose salos dalyse lyja 275 dienas per metus.
Varguolis Žaku

Siužetas

1815 m. Perigoro provincijos centras. Jaunas valstiečių sūnus Žaku ramiai gyveno su savo tėvais, kol jo tėvą, sukilusi prieš žiaurųjį grafą Nanzaka, areštavo ir nuteisė 30 metų katorgos. Tapęs našlaičiu, Žaku globoja rūpinasi vietos kaimo kunigas. Žaku prisiekia atkeršyti grafui. Kai Žaku užaugo, jis stojo valstiečių sukilimo priešakyje ir įvyko akistata su grafu Nanzaku…
Segarča

Gyventojai

1930 m. Segarčoje gyveno 6 350 gyventojų, iš kurių 250 buvo romai, o kiti rumunai. 2002 m. Rumunijos gyventojų surašymo duomenimis, miestas turėjo 8 066 gyventojus, iš kurių 7 044 buvo rumunai ir 1 013 romų.
Zeliškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Nemunėlio Radviliškis – 14 km
Brukos – 1,1 kmUpės Sėta – 1,2 kmLielmėmelė – 0,9 kmBIRŽAI – 20 kmNemunėlis (Biržai) – 1,6 km
Vaclovas Žilinskis

Biografija

Gimė 1803 m. kovo 1 d. Merkinėje. Įšventintas į kunigus 1826 metais. Iki tapdamas Vilniaus vyskupu dirbo vikarijumi Minske, vėliau pastoriumi Ivenčiuje, Minsko vyskupijos kunigų seminarijos profesoriumi ir rektoriumi, Minsko kapitulos vikarijumi ir kanaunininku. Vėliau dirbo Vilniaus vyskupijos kanaunininku ir Sankt Peterburgo dvasininkų kolegijos nariu, kas buvo vertinama kaip lojalumas carinei valdžiai.
Garso kolonėlė

Garso kolonėlė – įrenginys garso atkūrimui, kurį sudaro mažiausiai vienas garsiakalbis, įmontuotas į korpusą.
Plaučių vėžys

Diagnozė

Gydytojas įtaręs, kad Jūs galite sirgti plaučių vėžiu, pirmiausiai klaus Jūsų apie bendrą sveikatos būklę, žalingus įpročius, darbą su chemikalais, šeimos anamnezę, atliks kruopštų fizinį ištyrimą, kraujo tyrimus. Plaučių vėžio diagnostikai gydytojas gali rekomenduoti atlikti šiuos tyrimus:
Krūtinės ląstos rentgeninius tyrimus (rentgenogramą) Bronchoskopiją. Tai instrumentinis tyrimo metodas, kuomet per nosį į kvėpavimo takus įvedus vamzdelio formos prietaisą, turintį optinę sistemą ir šviesos šaltinį, apžiūrimi Jūsų kvėpavimo takai (trachėja ir bronchai). Radus pakitimų bronchoskopijos metu gydytojas gali paimti įtartinos vietos biopsiją ir nusiųsti medžiagą histologiniam tyrimui, kuris ir patvirtins ar paneigs piktybinio proceso diagnozę.
Skreplių tyrimą. Gydytojas gali prašyti Jūsų atkosėti skreplių į švarų indelį. Surinkus skreplių jie yra siunčiami į laboratoriją ir tiriami ieškant vėžinių ląstelių
Kai kuriais atvejais gydytojas gali rekomenduoti atlikti mediastinoskopiją. Tai invazinė procedūra, kai į krūtinės ląstą įvedamas specialus prietaisas (mediastinoskopas) ir apžiūrima tarpuplautis, galima paimti ištyrimui medžiagos iš padidėjusių limfmazgių. Ši procedūra atliekama bendroje nejautroje.
Ligos išplitimui nustatyti gydytojas gali rekomenduoti atlikti vidaus organų echoskopiją, kompiuterinę tomografiją, branduolio magnetinį rezonansą, kaulų skenavimą (kadangi plaučių vėžys linkęs metastazuoti į kaulus).

Gydymo metodai

Plaučių vėžio gydymas priklauso nuo ligos stadijos, bendros sveikatos būklės. Plaučių augliai gydomi chirurginiu būdu, taikant spindulinę ir chemoterapiją. Smulkialąstelinis plaučių vėžys dėl jo ypatumų dažniausiai pradedamas gydyti chemoterapija. Vėliau chemoterapija gali būti kombinuojama su spinduline terapija ir chirurginiu gydymu.
Ankstyvos stadijos nesmulkialąstelinis plaučių vėžys gali būti gydomas chirurginiu būdu. Operuojant gali būti šalinama plaučio dalis, plaučio skiltis ar visas plautis. Kuomet operacija negalima, taikomas spindulinis gydymas. Išplitęs plaučių vėžys gydomas chemoterapija, kurią galima taikyti kartu su spinduline terapija. Tam tikrai atvejais gali prireikti ir chirurginės intervencijos (kad palengvinti ligos simptomus).
Sergantiems plaučių vėžiu rekomenduojama reikalingas visavertis maistas, turintis pakankamai vitaminų A, C, E, seleno.