google/wiki40b huggingface dataset:
Čekijos Respublikos notarų rūmai

Čekijos Respublikos notarų rūmai (ček. Notářská komora České republiky) - profesiniai Čekijos Respublikos notarų rūmai, Čekijos notarų savivaldos organizacija. Įsteigti 1993 m. Vadovai - JUDr. Miloslav Jindřich, JUDr. Martin Šešina, JUDr. Martin Foukal, Jiří Brázda.
Pelkaviai

Aprašymas

Kaimas žinomas nuo 1785 metų, jo pavadinimas greičiausiai yra vedinys ir siejamas su lietuvių kalbos vardažodžiu Pelka, Pelkus arba prūsų kalbos žodžiu pelky.  Pelkaviai buvo išsimėčiusi gyvenvietė, jos trobėsiai stovėjo Romintos girioje, į šiaurės vakarus nuo Žydkiemio. Nuo 1874 m. priklausė Žydkiemio prūsiškam valsčiui Geldapės apskrityje. 1910 m. kaime suskaičiuoti 210 gyventojai.1933 m. jame gyveno 196, o 1939 m. – 189 kaimiečiai. Tikintieji evangelikai liuteronai priklausė Žydkiemio parapijai, veikė Pelkavių girininkija.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje dauguma pelkaviečių pasitraukė į Vokietiją, pokaryje Pelkavių vietoje buvo įsteigtas Jakovlevkos kaimas.

Piliakalnis

Kaimo šiaurės vakaruose iškilusi 195,0 m aukščio kalva, XX a. pr. žemėlapiuose žymima kaip Schlossberg. Tai – jotvingių piliakalnis. Bene pirmasis duomenis apie jį savo knygoje „Erlaeuterungen zur vorgeschichtlichen Uebersichtskarte von Ostpreussen“ 1908 m. paskelbė vokiečių archeologas Emilis Holakas. Anksčiau piliakalnis buvo žinomas kaip Pelkawen, Pelkauen, dabar – Jakovlevkos vardu.
Mykolas Kazimieras Radvila

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Aleksandras Liudvikas Radvila, motina Teklė Ona Valavičiūtė. Brolis Dominykas Mikalojus Radvila, seserys Ona Eufemija Radvilaitė (1628–1663 m., ištekėjo už Stanislovo Denhofo), Joana Kotryna Radvilaitė (1637–1665 m., pirmasis vyras Jokūbas Veleris, antrasis – Boguslavas Leščinskis) ir Cecilija Marija Radvilaitė (1645–1682 m., ištekėjo už Mikalojaus Jeronimo Seniavskio.

Šeima

Žmona Kotryna Sobieskytė Radvilienė, karaliaus Jono Sobieskio sesuo. Vaikai Boguslavas Kristupas (1662–1672), Teklė Adelaida, Jonas, Liudvikas ir Mikalojus Pranciškus mirė maži, giminę pratęsė tik Jurgis Juozapas Radvila ir Karolis Stanislovas Radvila.
Aušros vartų šaltiniai

Aušros vartų šaltiniai – Vilniaus miesto šaltiniai, antrasis pagal svarbą senojo Vilniaus vandentiekio vandens tiekėjas. Šaltiniai vardą gavo nuo to, kad jie buvo už Aušros vartų, aukštumoje, prie kelio į Medininkus.

Vieta

Pirmoji užuomina apie šaltinių vietą yra XVI a. pab. datuojamas skundas teismui dėl užpuolimo, įvykdyto 1598 m., kuriame minima įvykio vieta: tuoj už Vilniaus, vieškelyje į Medininkus, prie kalno, „iš kur į Vilniaus miestą eina vamzdžiai”. Šaltiniai yra žymiai aukštesnėje vietoje nei Vingrių šaltiniai, tad gravitaciniam vandentiekiui jie buvo parankesni.
Aušros vartų šaltiniai paminėti 1648 m. Frydricho Gedkanto Vilniaus plane. Jame pavaizduoti du upeliukai, ištekantys už Aušros vartų, susiliejantys prie apvalaus bokšto, esančio tarp Aušros ir Rūdininkų vartų, ir toliau palei vakarinę miesto sieną tekantys žemyn. Upelis, pavaizduotas tiesiai už Aušros vartų, išteka iš Aušros vartų šaltinių. Visai netoli Aušros vartų tas upelis išsilieja į tvenkinį, kurio šiauriniame pakraštyje stovi mūrinis apvalus pastatas, sujungtas su Aušros vartais. Šis pastatas ir siena ypač aiškiai matyti 1740 m. Vilniaus plane, tačiau buvusių upelių ir tvenkinio jau nebėra. Apvalusis statinys, spėjama, buvęs vandens rezervuaras, XVII a. dokumentuose lenkiškai vadinamas „rurmus”, galėjo turėti ir strateginę reikšmę.

Istorija

Šaltinių vanduo pradėtas imti vamzdžiais anksčiau nei XVI a. pabaigoje. XVIII a. viso miesto vandentiekis buvo apleistas, kadangi to meto dokumentuose žinių apie Aušros vartų šaltinius nėra. XIX a. šaltiniai vėl buvo įjungti į miesto vandentiekio tinklą.
1866 m. Vilniaus kapitulos byloje minimas vandens nuvedimas iš Basųjų karmelitų vienuolyno rezervuaro į miesto gaisrinę. Manoma, kad vandentiekio linija iš šaltinių jau veikė ir papildydavo rezervuarą, kadangi Vingrių linija į tą pusę nėjo. Tačiau nėra aiški rezervuaro buvimo vieta ir kurie karmelitai minimi, nes karmelitai buvo įsikūrę bent trijose vietose. 1870-1879 m. vandenį iš Aušros vartų vandentiekio jau gavo apie dešimt namų. Dauguma jų buvo už Aušros vartų ir Arklių gatvėje. Šis vandentiekis aprūpindavo vandeniu ir viešąjį šulinį prie rotušės. Dėl prastos šaltinių rezervuaro būklės Aušros vartų vandentiekis plėstis negalėjo. Vandens neužtekdavo net gaisrinės čiaupui, todėl miestas gavo leidimą gaisro metu naudotis geležinkelio valdybos šuliniu, buvusiu netoli geležinkelio stoties. 1898 m. šaltiniuose buvo išgręžtas artezinis šulinys, bandymo metu šulinys davė 17 tūkst. kibirų vandens per parą.
Šaltiniai buvo eksploatuojami dar ir XX a. pradžioje, tačiau vandens jie mažai beduodavo, ir šis vandentiekio tinklas merdėjo.
Jervos apskritis

Gamta

Apskritis išsidėsčiusi miškingose pelkėtose lygumose. Pagrindinė upė – Piarnu.
Ampalas

Ampalas – ledo kauburys, susidaręs iš upės vandens, prasimušusio pro ledą, arba iš požeminio vandens, žiemą ištryškusio į žemės paviršių. Dažniausiai susidaro amžino įšalo zonoje. Žiemos pradžioje, užšalus upei arba įšalus viršutiniam dirvos sluoksniui, požeminis arba upės vanduo atsiduria tarp dviejų nepralaidžių sluoksnių (apačioje – amžinasis įšalas, viršuje – įšalusi dirva arba upės ledas). Vandens slėgimas vis didėja, jis ieško išėjimo ir iškelia upės ledą arba dirvą, užpildo susidariusią tuštumą ir joje sušąla į ledo kauburį, galiausiai prasiveržia į paviršių silpniausioje to kauburio vietoje arba pro jo plyšius, išsilieja ir virsta ledu.
Ampalas – dažnas reiškinys Rytų Sibire ir Rusijos Tolimuosiuose Rytuose. Kartais užima net kelis kvadratinius kilometrus. Ampalas gali suardyti arba pakreipti virš jo esančius pastatus, geležinkelius plentus. Nedideli ampalai susidaro ir Lietuvos upėse, ežeruose bei Kuršių mariose.
Gražina Stanislava Drąsutienė

Biografija

1972 m. baigė Vilniaus universitetą. 1988 m. medicinos mokslų kandidatė.
Nuo 1974 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 2007 m. profesorė. Nuo 1994 m. Vilniaus universiteto Akušerijos ir ginekologijos klinikos (iki 2002 m. Vilniaus universiteto Moterų klinika) ir Perinatologijos centro vadovė. Nuo 2013 m. Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Akušerijos ir ginekologijos centro direktorė.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo pagrindinės kryptys – didelės rizikos nėštumas ir gimdymas, nėščiųjų ir gimdyvių bei kūdikių perinatalinio mirtingumo mažinimas, nėščiosios ir vaisiaus fizinės būklės tyrimo metodai, ultragarsinė diagnostika akušerijoje, nėščiosios medžiagų apykaitos ypatumai, nėščiųjų ligos. Paskelbė apie 70 mokslinių straipsnių.
Humboltas (Kanada)

Istorija

Vieni pirmųjų gyventojų čia kūrėsi 1875 m., o 1907 m. suteiktas miesto statusas.
Miestas pavadintas vokiečių gamtininko, keliautojo, geografo Aleksandro fon Humbolto garbei.
Daugiau nei pusė gyventojų (57,4 %) yra vokiečių kilmės.
Heluanas

Istorija

Heluanas nuo seno garsėjo mineraliniais šaltiniais. Mameliukų valdymo metais miestas sunyko, bet Valdant Abasui I įkurtas pirčių kompleksas. XX a. pr. buvo britų karinė oro bazė. 1952 m., nuvertus monarchiją, pradėjo plėtotis kaip pramonės centras. 2008–2011 m. buvo Heluano muchafazos centru.
Lietuvos golfo federacija

Lietuvos golfo federacija (LGF) – Lietuvos sporto organizacija, koordinuojanti golfo žaidimą šalyje, organizuojanti Lietuvos golfo čempionatus, varžybas, sudaranti golfo žaidėjų reitingus.
LGF taip pat vysto golfo plėtros programą, kuri apima golfo mokymą bendrojo lavinimo mokyklose.
Dabartinis LGF prezidentas yra Česlav Okinčic, išrinktas 2018 m. kovo 26 d.
Toliočiai (Joniškis)

Istorija

XX a. viduryje kaimas kurį laiką buvo Toliočių apylinkės centras.
Vincas Deniušis

Biografija

Baigęs tuometinę vietos mokyklą, 1924–1929 m. mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (trimito specialybė) ir grojo orkestruose. 1930 m. trumpai studijavo Leipcigo konservatorijoje. 1932 m. vasarą lankė kūno kultūros kursus Palangoje, o 1933 m. vasarą panašius kursus Juodkrantėje.
Nuo 1930 m. gyveno ir dirbo Viekšnių miestelyje: dėstė muziką ir kitus dalykus to meto mokykloje (pradinė, progimnazija, vidurinė), vadovavo Šaulių pučiamųjų orkestrui, kuriame klarnetu grojo ir tėvas Antanas Deniušis, o altu – brolis Antanas Deniušis. Organizavo chorus, rengė koncertus ir kitus kultūros renginius, 1932 m. pastatė Miko Petrausko operą „Birutė“, kuri parodyta Kuršėnuose ir Papilėje. 1938 m. Klaipėdos krašto dainų šventei parengė Viekšnių šaulių būrio 36 dalyvių chorą.
Pokario metais Viekšnių vidurinėje mokykloje dėstė muziką ir dainavimą, vadovavo moksleivių chorams ir orkestrams. Vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą parengė 1950 m. respublikinei dainų šventei, o vaikų chorą – ir kitoms dainų šventėms. Jo parengti chorai ir orkestrai nuolat dalyvavo Akmenės rajono dainų šventėse, pirmąsias ir kitas prizines vietas laimėdavo meno mėgėjų apžiūrose, nemažai koncertuodavo. Buvo Akmenės rajono dainų švenčių dirigentas ir nusipelnęs mokytojas.
2003 m. spalio mėn. V. Deniušio garbei pavadinta Viekšnių muzikos mokykla, prie kurios pastato atidengta memorialinė lenta.
Švedukalnis

Istorija

Apie 1900 metus vadinosi Totoriškiais.
Pablo Fajardo

Biografija

Gimė skurdžioje šeimoje, tačiau paskatintas kapucinų vienuolių išvyko į Kitą ir ten 2004 m. įgijo teisininko kvalifikaciją. Pablas Fachardas nuo 2003 m. kovoja už žmogaus teises, kurios pažeidinėjamos Ekvadoro šiaurės rytuose (Nueva Locha, San Karlas ir kt.) veikiančių naftos kompanijų. Jis yra Frente para la Defensa de la Amazonia (Amazonijos gynybos fronto) atstovas ir atstovauja ~30 000 žmonių, gyvenančių Lago Agrijo naftingoje srityje, kurioje JAV stambiojo kapitalo kompanija „Chevron-Texaco“ grubiai pažeisdama aplinkosaugos ir žmogaus teisių normas, smarkiai užteršė aplinką. Fachardo ieškinys pasiekė Ekvadoro valdžią, teismas priteisė 28 mlrd. dolerių bendrovei „Chevron“ nuostoliams atlyginti.
2007 m. Pablas Fachardas tapo CNN metų didvyrio titulo laimėtoju, 2008 m. su kolega Luisu Jansa apdovanotas Goldmano aplinkosaugos prizu (vadinamu „Žaliąja Nobelio premija“). Tuo nepatenkinti „Chevron“ atstovai pradėjo viešųjų ryšių kampaniją prieš Fachardo.
Venantas Mačiekus

Petras Venantas Mačiekus (g. 1937 m. gegužės 13 d. Močiekuose, Rokiškio valsčius) – Lietuvos ekonomistas, kraštotyrininkas.

Biografija

Mokėsi Žiobiškio pradžios mokykloje, 1955 m. baigė Rokiškio J. Tumo-Vaižganto gimnaziją (tuomet Rokiškio pirmąją vidurinę mokyklą). Trejus metus dirbo Žiobiškio kolūkyje, nepilnus metus – Žiobiškio apylinkės pirmininku.1964 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. 1962–1968 m. dirbo „Sigmos“ susivienijimo Valdymo sistemų projektavimo-konstravimo biure laborantu, ekonomistu, grupės vadovu, sektoriaus viršininku. 1968–2012 m. dėstė Vilniaus universiteto Ekonomikos bei Matematikos ir informatikos fakultetuose. 1995–1998 m. Lietuvos taupomojo banko, 1998–2001 m. Lietuvos žemės ūkio banko ekspertas.
1972–1997 m. Vilniaus universiteto kraštotyrininkų ramuvos vadovas, surengė 25 kompleksines kraštotyros ekspedicijas.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų pagrindinės sritys: lietuvių papročių teisė, Lietuvos ekonomikos istorija. Monografijų serijos „Lietuvos valsčiai“ vienas pradininkų, nuo 1999 m. vadovavo trylikai leidyklos „Versmė“ ekspedicijų. Vietinių kraštotyros monografijų „Dieveniškės“ (1995 m.), „Sintautai“, „Žvirgždaičiai“ (1996 m.), „Žagarė“, „Obeliai. Kriaunos“ (1998 m.), „Plateliai“ (1999 m.), „Širvintos“, „Žiobiškis“ (2000 m.), „Tauragnai“ (2005 m.), „Obeliai. Kriaunos“ (2009 m., 2-as papild. leid.), „Vepriai“ (2010 m.), „Panemunėlis“ (2011 m.), „Juodupė. Onuškis“ (2012 m., su Jonu Šedžiu), „Kamajai“ (2016 m.) sudarytojas ir bendraautoris. Taip pat parengė knygas: „Dieveniškės“ (1995 m.), „Tradicinis Lietuvos kaimas: lietuvių etninės kultūros galvosūkiai “ (2013 m., su Aleksandru Ikamu), „Mikroekonomika“ (2017m., su kitais).
Džemperis

Džemperis (angl. jumper, nuo jump 'šokti, įšokti') – rankų mezgimo megztinis ar trikotažinis viršutinis drabužis be apykaklės, užsivelkamas per galvą, be užsagstymo. Paprastai - su trikampe iškirpte (analogiškas megztinis be iškirptės - puloveris). 
Pradžioje tai buvo sportinis lengvaatlečių drabužis. Nuo XX a. 6-to dešimtmečio ėmė plisti kaip kasdieninis ir net dalykinis drabužis. 
Kartais džemperis laikomas vyrišku drabužiu, o sviteris - moterišku.
Vidas Rachlevičius

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1984 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
Nuo 1980 m. laikraščio „Tiesa“ redakcijos teletaipininkas, budinčiojo sekretoriaus pavaduotojas, nuo 1982 m. – Užsienio informacijos skyriaus korespondentas, 1986–1987 m. – vyresnysis korespondentas. 1987–1990 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ Užsienio informacijos skyriaus vedėjas, nuo 1990 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1990–1991 m. priedo jaunimui „Mes!“ redaktorius, 1995–1997 m. dienraščio „Laikinoji sostinė“ vyriausiasis redaktorius.  1998 m. „Lietuvos žinios“, vėliau „Verslo klasė“, nuo 2006 m. žurnalo „Versus“ redaktorius.
Barysavas

Istorija

Miestas įkurtas 1102 m., kitais duomenimis, 1032 m. Pirmą kartą minimas 1127 m. Laurentijaus metraštyje kaip Polocko žemės, 1128 m. Ipatijaus metraštyje – kaip Polocko kunigaikštystės miestas. Nuo XIII a. vidurio Barysavą valdė Lietuvos kunigaikščiai. 1542 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas Barysavo pilį padovanojo Vilniaus vaivadai J. Hlebavičiui, Barysavas prijungtas prie Vilniaus vaivadijos. Magdeburgo teisės nuo 1563 m. Nuo 1563 m. seniūnijos centras. Po Liublino unijos priklausė Oginskiams, Radviloms, įėjo į Vitebsko vaivadijos Oršos apskritį. 1793 m. per Abiejų Tautų Respublikos II padalijimą atiteko Rusijos imperijai, nuo 1795 m. jos Minsko gubernijos apskrities centras. Nuo 1924 m. rajono centras. 1941–1944 m. naciai prie miesto įrengė 4 koncentracijos stovyklas, kuriose žuvo apie 33 000 Borysavo ir apylinkių gyventojų.

Ekonomika

Yra geležinkelio stotis. Išplėtota mašinų (automobilių elektros įrangos, sunkvežimių hidraulinių stiprintuvų, agregatų) gamyba, metalo, medžio apdirbimas, miško chemijos, chemijos (buitinės chemijos, gumos techninių dirbinių, polimerinės taros, plastikinių dirbinių), farmacijos, statybinių medžiagų (gelžbetonio gaminių), siuvimo, maisto pramonė, muzikos instrumentų, krištolo gamyba. Yra Taikomosios dailės kombinatas.

Kultūra

Mieste yra muziejus. Bažnyčia, statyta 1806–1823 m., Prisikėlimo soboras (1874 m.), sinagoga (XX a.).
Ilona Aleksienė

Biografija

1970–1981 m. mokėsi Marijampolės 4–oje vid. mokykloje, 1983–1989 m. studijavo Kauno medicinos institute.
1989 m. Marijampolės ligoninės gydytoja internė, nuo 1990 m. Kalvarijos poliklinikos terapeutė, nuo 1993 m. Kalvarijos ligoninės skyriaus vedėja, nuo 1997 m. Kalvarijos Pirminės sveikatos priežiūros centro vyr. gydytoja, direktorė.
Nuo 1993 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės, nuo 1999 m. Kalvarijos skyriaus narė, nuo 2004 m. Tėvynės sąjungos (konservatoriai, politiniai kaliniai ir tremtiniai, krikščioniškieji demokratai) narė.
1994–1995 m. Marijampolės rajono tarybos deputatė, 1995–1997 m. Marijampolės rajono savivaldybės tarybos narė, 2000–2003 m., 2003 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Kalvarijos savivaldybės tarybos narė. 2000–2003 m. ir valdybos narė.
Marijampolės apskrities Raudonojo kryžiaus draugijos tarybos narė. Sutuoktinis Alius, vaikai Justina, Gabrielė, Akvilė.
MAQS Law Firm

MAQS - Šiaurės ir Baltijos šalių regiono teisinių paslaugų tinklas, vienijantis advokatų kontoras; verslo teisės patarėjų grupė. MAQS biurai veikia Skandinavijos (Danija, Švedija) ir Baltijos šalyse. Vienija 185 teisininkus, iš viso - daugiau nei 280 darbuotojų. Biurai veikia sostinėse, didmiesčiuose (Kopenhaga, Geteborgas, Malmė, Ryga, Stokholmas, Talinas, Vilnius).
MAQS buvo teisės patarėjas didžiausiame Švedijos istorijoje nekilnojamojo turto sandoryje, kai „AP-Fastigheter“ įsigijo „Vasakronan“; taip pat atstovavo JAV kino industrijos atstovams byloje prieš intelektinės nuosavybės produkcijos platintoją „The Pirate Bay“.

MAQS Vilniaus biuras

MAQS biuras taip pat veikia Lietuvoje, Vilniuje (liet. MAQS Lietuva, angl. MAQS Lithuania). Jame dirba apie 20 teisininkų. Vadovaujantysis partneris - advokatas Deividas Soloveičikas. Advokatų profesinė bendrija „Soloveičikas, Markauskas, Aviža, Bagdanskis|SMA" (SMA), įkurta 2003 m. Partneriai - Tomas Bagdanskis, Saulius Aviža, Laimonas Markauskas (g. 1978 m.) ir kiti.
2009 m. lapkričio mėn. bendrija įsiliejo į  teisinių paslaugų tinklą „MAQS“. Pasikeitė ir kontoros pavadinimas (MAQS Law Firm). Kartu su SMA į MAQS grupę įsiliejo ir SMA biuras Rygoje (11 teisininkų). Geriausias Europos, Azijos ir Afrikos advokatų kontoras aprašančio teisės žinyno “Legal 500” 2006 metų leidinyje SMA kontora buvo paminėta tarp augančių advokatų kontorų.
2011 m. sausio mėn. iš Vilniaus biuro pasitraukė kontoros partneris advokatas Tomas Bagdanskis.

Kiti biurai

Latvijos biuras įsteigtas 2004 m. ir šiuo metu yra visas paslaugas teikianti vidutinio dydžio teisinių paslaugų įmonė. „MAQS Law Firm" Estijoje pradėjo veikti 2005 m. spalio mėn. 2008 metais kontora pakliuvo į didžiausių Estijos teisės firmų dešimtuką. Estijos biure dirba 15 teisininkų; žymi kaip turinti daugiausia tarptautinių projektų. „Legal 500" sąraše „MAQS Estonia" paminėta 6 kategorijose. „MAQS Sweden" įtrauktas į geriausiųjų teisės paslaugų įmonių sąrašą „Legal 500" visose kategorijose.
Lapių herbas

Aprašas

Mėlyname lauke trys stulpu išdėstytos auksinės lapės.

Istorija

Patvirtintas 2005 m. gegužės 10 d. Prezidento dekretu.
Gabriel Fahrenheit

Gabrielis Danielis Farenheitas (vok. Daniel Gabriel Fahrenheit, 1686 m. gegužės 24 d. Gdanske – 1736 m. rugsėjo 16 d.) – vokiečių fizikas ir inžinierius, 1714 m. pirmasis pagaminęs gyvsidabrio termometrus.

Biografija

Gimė 1686 m. gegužės 24 d. Gdanske vokiečių pirklio šeimoje. Tėvai dėl apsinuodijimo grybais anksti mirė. Dirbo pas pirklį Amsterdame. Anksti pradėjo domėtis moksliniais ekperimentais. 1709 m. D. G. Farenheitas pagamino šiuolaikinės formos termometrą, naudojantį alkoholį, o vėliau termometrams panaudojo gyvsidabrį. Jis 1724 m. sudarė Farenheito skalę, kuri buvo plačiai naudojama Europoje iki Celsijaus skalės įvedimo, o šiuo metu plačiai naudojama tik kai kuriose šalyse (daugiausia JAV, Jamaikoje, Belize, Bahamuose). Farenheito skalėje 0 °F yra vandens ir drusko mišinio užšalimo temperatūra, 32 °F ledo tirpimo taškas, o 98 °F – sveiko žmogaus kūno temperatūra. 1724 m. tapo Londono Karališkosios draugijos nariu. Jo pavarde buvo pavadintas ir temperatūros matavimo vienetas – Farenheito laipsnis. Buvo įrengęs dirbtuves, kuriose gaminti termometrai, areometrai, barometrai.
Viktoras Beržinskas

Biografija

1893 m. mokėsi šaltkalvio amato Raseiniuose, 1897 m. gyvendamas Rygoje lankė rusų šventadieninius kursus suaugusiems. Priklausė įvairioms draugijoms, bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, 1915 m. pasitraukė į Maskvą, dirbo pabėgėlių komitetuose.
1919 m. grįžo į Lietuvą, vertėsi mechaniko profesija. Taip pačiais metais įsitraukė į Lietuvos darbo federacijos organizavimo reikalus. 1920 m. išrinktas Kauno Šv. Juozapo darbininkų draugijos pirmininku, pirmininkavo iki 1920 m. kovo mėn.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje, pagal LDF sąrašą. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas. 1921–1924 m. Kauno miesto tarybos narys.
1926–1940 m. ūkininkavo savo ūkyje. 1947 m. kovo 13 d. nužudytas Kauno sunkiųjų darbų kalėjime.
Flerovis

Pavadinimas

Elementas yra pavadintas Rusijos mokslininko Georgijaus Fliorovo branduolinių reakcijų laboratorijos, esančios Jungtiniame branduolinių tyrimų institute Dubnoje, garbei. VLKK 2012 m. rugsėjo 19 d. Terminologijos pakomisės posėdyje buvo svarstyta kaip lietuviškai vadinti cheminį elementą, kurio atominis numeris yra 114: fleroviu ar flerovijumi. Kadangi elementų pavadinimų formos su -is lietuvių kalboje vartojamos seniai (plutonis, ne plutonijus, toris, ne torijus ir pan.), sutarta teikti formą flerovis .
Antrasis laiškas tesalonikiečiams

Antrasis laiškas tesalonikiečiams – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų.
Tesalonikos krikščionys klaidingai suprato, ką Paulius rašė pirmajame laiške apie antrąjį Kristaus atėjimą. Šiame antrajame laiške nuosekliai išaiškinama, kas turi įvykti. Atrodo, jog krikščionys nesupratę mokymo apie antrąjį Kristaus atėjimą, juos iš dalies suklaidinęs kraštutiniųjų suklastotas laiškas. Jų manymu, Jėzus jau sugrįžęs, tačiau Paulius aiškina, kad pirma turi užeiti pikto dienos (apsireikšti „nedorybės žmogus“). Paulius pabrėžia, kad antrojo Kristaus atėjimo laukimas neturi iškreipti kasdienio krikščioniško gyvenimo praktikos.

Turinys

Laiškas pradedamas pasveikinimu ir krikščionių pagyrimu, rašoma apie pikto dienas, užeisiančias prieš antrąjį Kristaus atėjimą. Paulius ramina krikščionis, kalba apie praktinį krikščionio gyvenimą. Laiško pabaigoje – Pauliaus prierašas.
Bolonijos automobilių paroda

Bolonijos automobilių paroda (angl. Bologna Motor Show) – tarptautinė automobilių paroda, kasmet pirmąją gruodžio savaitę rengiame Bolonijos mieste, Italijoje. Parodą koordinuoja Tarptautinė automobilių gamintojų organizacija (pranc. Organisation Internationale des Constructeurs d'Automobiles).
Parodoje taip pat pristatomi motociklai, Formulės 1 ir ralio automobilių koncepciniai modeliai. Lauke esančioje trasoje lankytojams leidžiama išbandyti kai kuriuos automobilius, vykdomos nedidelės automobilių lenktynės.

Istorija

Pirmą kartą, 1976 m., parodą surengė Mario Zodiaco.
2007 m. gruodžio 7–16 d. vykusioje 32-ojoje parodoje savo produktus pristatė 389 eksponentai iš 22 šalių, parodos plotas siekė apie 230 000 m² (140 000 m² po stogu ir 90 000 m² atvirame lauke).
2013 m. turėjusi įvykti paroda buvo atšaukta dėl dalyvių stygiaus.
2014 m. buvo surengta 39-oji Bolonijos paroda, kurią aplankė apie 300 000 lankytojų.
Kanonų teisė

Istorija

Kanonų teisė padėjo pagrindus šiuolaikinei proceso bei baudžiamajai teisei. Iš jos buvo perimtas, pavyzdžiui, kaltės principas, taip pat kertinis sutarčių principas kaip „pacta sunt servanda“ („sutarčių reikia laikytis“). Kanonų teisėje negali būti normų, prieštaraujančių Dievo ar prigimtiniam įstatymui ir moralei.

Teisės šaltiniai

Kanonų teisė yra kodifikuota. Pagrindinis norminis teisės aktas Romos Katalikų Bažnyčios teisėje – kanonų teisės kodeksas (Codex Iuris Canonici). Pirmą kartą jis priimtas 1917 m., o 1983 m. popiežius Jonas Paulius II apaštaline konstitucija Sacrae disciplinae leges patvirtino naujos redakcijos Kanonų teisės kodeksą. Rytų Bažnyčių kanonų kodeksas – Codex Canonum Ecclesiarum Orientalium.
Behind the Bridge to Elephunk

DVD informacija

Dainos „The Boogie That Be“ vaizdo klipas buvo įrašytas dar prieš dainą ir kai dar Fergie nebuvo prisijungusi prie grupės. Todėl, Fergie nematyti šiame vaizdo klipe.
Dobričius

Istorija

1949–1990 metais miestas vadinosi Tolbuchinu sovietų kariškio F. Tolbuchino (1894–1949) garbei.
Minsko ratinių vilkikų gamykla

Eksportas

Apie 95 % produkcijos parduodama už Baltarusijos ribų, daugiausia Rusijoje. Kinijoje įmonė 'Wanshan Special Vehicle surenka sunkvežimius iš dalių, gaunamų iš Baltarusijos. MZKT produkciją perka Turkija, JAE, Egiptas, kitos valstybės.
Antanas Užkurėlis

Biografija

1995–2003 m. UAB „Taksi“ direktorius.
2002–2003 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys Lietuvos demokratinės darbo partijos sąraše.
Druskininkų m. profesinės sąjungos pirmininkas. Žmona Nijolė, vaikai Laura, Ričardas.