Maroko gyventojai

Etniniai Maroko gyventojai yra berberai, kurie čia gyveno jau prieš 5000 metų. Pagal kalbos kilmę, berberai priklauso afro-azijiečių chamitų kalbos grupei (Hamitic). VII a. Maroką užkariavus arabams, pasikeitė ir etninė gyventojų sudėtis. Dabar dauguma marokiečių yra berberai musulmonai - sunitai, arabai ir arabų - berberų mišinys. Dalis gyventojų identifikuojami kaip „Gnaoua“ (Gnawa) ir „Haratin“. Maroke gyvena nedidelė žydų ir užsieniečių bendruomenės. Neseniai atlikti tyrimai rodo, kad šiaurės Afrikos gyventojai genetiškai artimesni yra Pirėnų pusiasalio ir kitiems pietų Europos gyventojams, nei Sacharos.

Nacionalinė – etninė sudėtis

Pagal Maroko Konstituciją, oficiali valstybinė kalba yra arabų. Apie 15 mln. marokiečių kalba berberų kalba. Berberų dialektas yra paplitęs po visą šiaurės Afriką ir Sacharą. Maroke paplitę trys dialektai: tarifi, – berberai kalbantys šalies šiaurėje ir Rifo kalnuose, tamazigi – šalies centrinė dalis, vidurio Atlaso kalnai ir tašelhiti – aukštasis Atlasas. Trečioji kalba Maroke yra prancūzų. Šią kalba dėstoma universitetuose ir yra pagrindinė kalba prekyboje, ekonomikoje ir vyriausybėje. Marokas yra Frankofonijos narė. Berberai jau pusė šimtmečio aktyviai kovoja dėl berberų kalbos pripažinimo valstybine kalba ir siekia, kad tai garantuotų Konstitucija. Reikalaujama, kad berberų kalba būtų mokoma mokyklose ir universitetuose. Šiauriniuose šalies rajonuose apie 20 000 marokiečių kalba ispanų kalba.

Arabai

Arabai Maroką užkariavo VII a., bet gyvenvietes pradėjo statyti tik VIII a. antroje pusėje, kai įsikūrė musulmoniškieji miestai Sidžilmasa (757 m.) ir Fesas (788 m.). Pradėjus arabams migruoti iš rytų į vakarus, per kitus šimtmečius jie apsigyveno dideliuose šiaurės Afrikos plotuose. Maroke arabai apsigyveno vakarinėse lygumose bei Sacharos dykumos rajonuose, kur jie maišėsi su vietiniais berberais. Berberai priėmė islamą ir pamažu vyko kultūros ir papročių susiliejimas. Dabar arabai sudaro beveik ⅔ šalies gyventojų.

Europiečiai ir žydai

1956 m. Marokui paskelbus nepriklausomybę, šalyje gyveno apie 550 000 europiečių. Didžiąją jų dalį sudarė prancūzai, ispanai ir portugalai. Paskui europiečių kolonija sparčiai mažėjo ir dabar liko apie 60 000 žmonių, daugiausiai verslo ir tarptautinių organizacijų darbuotojai. 1956 m. Maroke buvo apie 221 000 žydų. Didėjant įtampai Artimuosiuose Rytuose, beveik visi žydai paliko Maroką, tik Kasablankoje ir jos apylinkėse dabar gyvena apie 3000 žydų.

Demografija

XX a. Maroko gyventojų skaičius išaugo beveik septynis kartus. 1900 m. šalyje gyveno apie 4,6 mln. žmonių, o 2006 m. – 33,2 mln. žmonių. Gyventojų prieaugis šalyje yra 1,55 % per metus. Gimstamumas – 21.98 vaikas, o mirtingumas – 5.58/1000 gyventojų. Jei 1930 m. daugiausiai šalies gyventojų gyveno kaime, tai 1990 m. daugelis persikėlė į miestus: 1980 m. miestiečiai sudarė 41 %, o 1995 m. – 48,4 %. Kaip ir daugelis kitų besivystančių šalių, 36 % Maroko gyventojų yra jaunesni nei 15 metų (Afrikos vidurkis apie 40 %). Pagal Pasaulio Banko klasifikaciją 18-19 % šalies gyventojų skursta.

Etninės grupės

Arabai-Berberai 99.1 %, kitos 0.7 %, žydai 0.2 %

Religija

Musulmonai 98.7 %, krikščioniai 1.1 %, žydai 0.2 %.