google/wiki40b huggingface dataset:
Baltapetis jūrinis erelis

Kūno matmenys

Baltapetis jūrinis erelis stambiausias jūrinių erelių gentyje ir vienas stambiausių plėšriųjų paukščių. Jo kūno ilgis 85-105 cm, išskėsti abu sparnai siekia 1,95-2,5 m ilgį. Sparno ilgis 57-68 cm.
Patelės už patinėlius stambesnės, jų svoris 6,8-9 kg, o patinėlių 4,9-6 kg. Yra užregistruota 12,7 kg svėrusi patelė.

Požymiai

Tai didelis paukštis. Jo snapas masyvus, geltonas, kojos ir jų pirštai geltoni, nagai dideli, riesti, tamsiai pilki. Kojų viršutinė pusė apaugusi baltomis, puriomis plunksnomis. Beveik visas jo kūnas tamsiai tamsiai rudų plunksnų su balta dėme ant pečių. Šita pati dėmė pastebima ir jam skrendant prie viršutinio sparnų pagrindo.

Poravimasis, lizdavietė, perėjimas

Baltapetis jūrinis erelis kraunasi keletą lizdų prie didelių upių, prie jūros pakrantės brandžiuose medžiuose ar ant olų apie 150 cm aukščio ir iki 250 cm skersmens lizdus. Po susiporavimo vasario - kovo mėnesiais - maždaug balandžio - gegužės mėnesiais deda pirmąjį kiaušinį. Po 39–45 dienų perėjimo periodo prasikala jaunikliai. Įprastai išgyvena tik vienas jauniklis. Jaunikliai seksualiai subręsta apie ketvirtuosius - penktuosius gyvenimo metus. Pilną suaugusių paukščių plunksnų dangą įgauna aštuntais - dešimtais gyvenimo metais.

Mityba

Minta daugiausiai žuvimis, daugiausiai lašišinėmis žuvimis. Taip pat susimedžioja ir paukščių, daugiausiai tai vandens paukščiai kaip kad antys, žąsys, gulbės, garniniai, kiriniai paukščiai ir ypač tolimųjų rytų kirus. Taip pat minta krabais, kalmarais. Žiemos metu minta ir dvėseliena. Yra atvejų kada šie paukščiai medžiodavo ruonių jauniklius ir sugebėdavo pakilti naguose laikydami net 9,1 kg sveriančius ruoniukus.

Paplitimas

Natūraliai paplitę Rytų Azijoje palei ar netoli jūrų pakrančių. Dažniausiai aplinkui Ochotsko jūrą, prie Japonijos jūros ir Dydžiojo vandenyno šiaurės vakarų pakrantėse - šiaurėje nuo Čiukčių pusiasalio ir Kamčiatkos - pietuose iki Hokaido salos ir su pavieniais klajūnais užklystančiais dar toliau į pietines Japonijos salas. Piečiausiai nuklydę stebėti Taivano saloje ir šalia salos žemyninės Azijojos pakrantėse, taip pat užklysta į Aliaską. Pagrindinės jo žiemojimo vietos yra Hokaido saloje bei pietinėse Kurilų salose.
Jonas Statkus (1904)

Biografija

Studijavo teisės mokslus Prancūzijoje. Nuo 1925 m. iki 1928 m. dirbo Lietuvos pasienio policijoje. Nuo 1928 m. iki 1931 m. balandžio 2 d. vadovavo Vidaus reikalų ministerijos Kriminalinės policijos I (Politiniam) skyriui. Nuo 1931 m. balandžio 2 d. iki 1933 m. buvo Lietuvos Kriminalinės policijos valdybos direktorius, o nuo 1933 m. iki 1934 m. rugsėjo 1 d. Lietuvos Valstybės saugumo departamento direktorius. Vadovaudamas VSD, tęsė ankstesnių vadovų pradėtą bendradarbiavimą su Latvijos ir Estijos specialiosiomis tarnybomis. Buvo apdovanotas Estijos Erelio ordinu. 1934–1938 m. gyveno Paryžiuje. 1939–1940 m. Tautininkų sąjungos generalinis sekretorius.
1940 m. liepos 6 d. (kitais duomenimis – 1940 m. liepos 11 d.) drauge su Augustinu Povilaičiu ir gen. Kaziu Skuču rusų okupacinės valdžios suimtas, 1940 m. liepos 23 d. išvežtas į Maskvos Lubiankos kalėjimą, vėliau kalintas Butyrkų kalėjime. Sušaudytas 1941 m. Butyrkų kalėjime. Palaidojimo vieta nežinoma. Galima spėti, kad palaikai buvo užkasti Maskvos Butovo poligone, kur buvo užkasami sušaudytieji.
Mindaugas Rojus

Biografija

Gimė Kretingos raj., Darbėnuose, turi seserį Sandrą. Baigė Darbėnų vidurinę mokyklą. Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatorijoje studijavo chorinį dirigavimą (dėst. A. Purlienė) ir solinį dainavimą (dėst. V. Balsytė). 2001–2002 m. mokėsi Lietuvos muzikos ir teatro akademijos parengiamosiose studijose (prof. V. Prudnikovo klasėje). Nuo 2004 m. studijavo Klaipėdos universiteto Menų fakulteto Dainavimo katedroje (dėst. M. Gylys, E. Kaniava), baigė magistrantūrą.
Į parengiamąsias LMTA studijas priimtas ir vienerius metus prof. V. Prudnikovo mokintas kaip tenoras,  vėliau Klaipėdos universitete prof. E. Kaniavos solistas buvo mokomas kaip baritonas ir Klaipėdos muzikiniame teatre vaidino šio balso tipui skirtas roles. 2010 m. solistas koncertuose ėmė atlikti tenoro partijas ir imtas lyginti tembru bei karjeros posūkiu su Placido Domingo,  kuris taip pat karjeros pradžioje išgarsėjo kaip baritonas, o vėliau patapo tenoru.
Su Klaipėdos muzikinio teatro balerina Viktorija Gulnickaja turi sūnų Augustiną Rojų (g. 2010 m. birželio 9 d.). Gyvena Lietuvos uostamiestyje Klaipėdoje.

Kiti projektai

2009 m. rugsėjo – gruodžio mėn. dalyvavo LTV ir LTV World rodomame muzikiniame projekte – operos dainininkų konkurse „Triumfo arka“,  buvo vienas iš žiūrovų labiausiai palaikomų dalyvių  ir vienintelis iš vyrų solistų pasiekė projekto pusfinalį, užėmęs 5–ą vietą. II–ojo turo antroje laidoje (spalio 10 d.), atlikęs Misterio Ikso ariją „Spindi arenoj jūra šviesų (Zwei Märchenaugen)“ iš I. Kálmán operetės „Cirko princesė“, tapo savaitės lyderiu.  Taip pat atliko kūrinius: Ūdrio dainą „Aš papuošiu žirgo galvą pinavijom“ iš V. Klovos operos „Pilėnai“, Kserkso ariją „Ombra Mai Fu“ iš G. F. Handel operos „Kserksas“, Don Kichoto ariją „Gyvent nemirtinga svaja (The Impossible Dream)“ iš M. Leigh miuziklo „Žmogus iš La Mančos“, Žermono ariją „Užmiršai tėvų namus (Di Provenza il Mar, il Suol)“ iš G. Verdi operos „Traviata“, Jeleckio ariją „Я вас люблю“ iš P. Čaikovskio operos „Pikų dama“ ir kt. Per laidos mediumą gavo apdovanojimą „Žvilgsnio“ nominacijoje.
2011 m. kovo mėn. kartu su Klaipėdos muzikinio teatro baleto trupe pasirodė LNK projekte „Lietuvos supermiestas“,  kurioje atstovavo Klaipėdą. Muzikinėje rungtyje atlikęs tango ištrauką „Pirmoji puokštė“ iš spektaklio „Skinsiu raudoną rožę...“ pagal A. Raudonikio muziką, Klaipėdai pelnė maksimalų balų skaičių, o gegužės mėn. kartu su sopranu Rita Petrauskaite bei Klaipėdos muzikinio teatro baleto trupe atliko A. Raudonikio dainą „Krantų gėlė“ šios laidos finale, kuriame Klaipėda tapo nugalėtoja.

Apdovanojimai

Respublikinio jaunųjų vokalistų konkurso „Vox Rotary“ (2009 m.)  bei J. Augaitytės premijos laimėtojas, taip pat Tarptautinio Imre Kálmán vardo operetės konkurso diplomantas (Maskva, 2008 m.), kuriame buvo apdovanotas ir specialiuoju prizu už geriausią J. Strausso kūrinio interpretaciją. 
2009 m. už kunigaikščio Ipshaimo vaidmenį nominuotas „Auksiniam scenos kryžiui“.
Rodų II dvaras

Istorija

Rodų dvaras minimas nuo XV a. pradžios, tik nėra aišku – Pirmųjų ar Antrųjų Rodų. 1416 m. Krekenavos vietovė priklausė Rodų dvaro savininkams Vizgirdoms. Stanislovas ir Aleksas Vizgirdos buvo pirmosios Krekenavos bažnyčios fundatoriai. Ne kartą Rodai minimi ir XVI šimtmečio dokumentuose. Nėra patikimų duomenų, kam priklausė Rodų dvaras iki XIX a. Iš 1673 m., 1698 m. ir 1787 m. inventorių matyti, jog lažas Rodų dvare nekito – nuo kiemo trys dienos per savaitę: vasarą po du žmones, žiemą – po vieną. Taip galėjo būti dėl to, jog dvaras galėjo priklausyti vienai giminei.
Kilminga Švoinickių giminė žinoma nuo XVI a., o nuo 1604 m. minima Upytės pavieto teismo aktuose. Abejonių nekyla, kad XIX šimtmečio pradžioje Rodai tikrai priklausė Švoinickiams. D. Afanasfevo 1861 m. sudarytame statistiniame leidinyje minimi du Rodų dvarai, pažymėta, kad vienas priklausė Kordzikovskiams, kitas – Švoinickiams. Ten minima, jog 1859 m. Švoinickio dvare veikė spirito varykla, gyveno 76 žmonės.
Rodų dvare gimė, gyveno su pertraukomis ir mirė 1863–1864 m. sukilimo dalyvis Romanas Alekna Švoinickis (1845–1915). Liudomirui Švoinickiui priklausė du Rodų dvarai – Rody Gornyje ir Rody Dainyje. L. Švoinickis dvarą paveldėjo iš tėvo Kazimiero, kuris buvo vedęs kaimyninio Levaniškio dvaro savininko dukterį.
Ispanijos futbolo lygos taurė

Ispanijos futbolo lygos taurė – antrinis Ispanijos futbolo taurės turnyras.
Kankinys

Kankinys (angl. martyr, iš gr. μάρτυς, mártys 'liudininkas') – žmogus, kuris patyrė persekiojimus, kančias ir mirtį už tikėjimo skelbimą ir/ar tikėjimo neatsisakymą. Paprastai kankiniai laikomi šventaisiais, tampa tikėjimo simboliais. Perkeltine prasme kankinys gali reikšti žmogų, nukentėjusį už kitokį, nereliginį reikalą.
Parazitiniai augalai

Parazitiniai augalai – įvairių augalų grupė, parazituojanti kitus augalus. Maistą iš savo maitintojo čiulpia savotiškais siurbtukais – haustorijomis. Jos išauga iš parazitinio augalo stiebo arba jo redukuotų šaknų. Siurbtukai yra pavienių siūlų arba siūliškų pluoštų pavidalo. Jų paprasti arba šakoti siūleliai išsikeroja dažniausiai augalo maitintojo apytakos audiniuose, ypač karnienoje, nes čia daugiau maisto medžiagų. Haustorijos paprastai yra pakitusios parazitų šaknys. Dažnai jos diferencijuotos į atskiras ataugas: vienomis siurbia vandenį, o kitomis – organines maisto medžiagas (amalo – Viscum album vieni siurbtukai skverbiasi gilyn į maitintojo medieną, o kiti skleidžiasi horizontaliai maitintojo žievėje).
Branto (pasėliuose aptinkamo dobilų ir linų parazito) siurbtukai, fermentais ištirpindami dengiamuosius audinius, įsiskverbia į maitintojo stiebą, ir jų pailgos ląstelės, panašios į grybų hifus, vėduoklės pavidalu išsiskleidžia maitintojo stiebo žievėje, siekdamos iki medienos.
Džioveklės (Orobanche) haustorijos skverbiasi iš storo šakniagumbio į maitintojo šaknis. Šakniagumbis auga prisišliejęs prie maitintojo šaknų ir kaip balnas jas apkabina. Džioveklės sėklos dygsta tik kontaktuodamos su maitintojo šaknimis, nes jos yra smulkios ir negali daigo savarankiškai išmaitinti net pradinėje stadijoje.
Į džioveklę panašūs kai kurie humusingų miškų dirvožemyje augantys gegužraibinių šeimos augalai (lizduolė, ilgalūpė, antbarzdė). Jie neturi žalių lapų ir minta gatavomis organinėmis medžiagomis, kurias gauna iš grybų, gyvenančių simbiozėje su jų šaknimis. O grybai tas medžiagas gauna iš humuso.
Padaičiai

Aplinkinės gyvenvietės

Šeškinė (Biržai) – 1,7 km
Užubaliai (Biržai) – 1,3 km
BIRŽAI – 5,5 km
Pabiržė – 2,5 km
Naciūnai – 1,8 km
Latveliškis – 1,5 km
Matt McQueen

Trenerio karjera

1923 m. McQueen tapo laikinu Liverpulio klubo treneriu, kai David Ashworth netikėtai paliko klubą. McQueen tapo pirmu klubo treneriu žaidusiu ir treniravusiu tą patį klubą. Būdamas 60 metų amžiaus paliko klubą 1928 m.
Didžiulis nuopelnas klubui buvo pasirašant Pietų Afrikietį Gordon Hodgson, puolėją, kuris pelnė beveik 250 ivarčių mažiau nei per 400 pasirodymų.
1944 m. rugsėjo mėnesį, būdamas 81 metų amžiaus mirė Liverpulyje.
Laisvosios programinės įrangos fondas

Laisvosios programinės įrangos fondas, Free Software Foundation (sntr. FSF, vok. Stiftung für freie Software) – visuomeninė organizacija, kurią 1985 m. įkūrė Richard Stallman.
Tikslas – skatinti Free Software ir sukaupti tam reikalingas lėšas.
Vykdomojo direktoriaus pareigas šiuo metu eina Peter Brown.

Narystė

2002 lapkričio 25 startavo FSF programa FSF Associate Membership Programm, skirta atskiriems asmenims. 2005 kovo mėn. buvo apie 3 400 narių.
2003 kovo 5 pradėta programa Corporate Patron Programm, skirta įmonėms. 45 firmos parėmė projektą.
Laimutė Karaškienė

Biografija

Marijampolės V. Žibūdos firmos „Laurida“ vyr. buhalterė.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus narė.
Nuo 2005 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narė.
Aleksandras Ferdinandas Bendoraitis

Aleksandras Ferdinandas Bendoraitis (1919 m. rugsėjo 9 d. Betygaloje – 1998 m. lapkričio 22 d. Guajaramerine, Bolivija) – kunigas, gydytojas epidemiologas, Brazilijos MA narys.
1925 m. apsigyveno Paryžiuje. 1945 m. Sorbonoje baigė medicinos, 1960 m. – teologijos studijas (įšventintas kunigu). 1961 m. pradėjo misionierišką veiklą Brazilijoje, tarp Amazonės valstijos indėnų. Nuo 1963 m. laivais (pavadintais Lithuania), kuriuose buvo įrengtos ligoninės, plaukiojo Amazonės baseino upėmis gydydamas vietinius gyventojus. 1964 m. Porto Veljo arkivyskupijoje įsteigė radijo stotį Radio Educadora. 1973 m. Guažara Mirine pastatė ligoninę ir jai vadovavo. Nuo 1985 m. gyveno Bolivijoje. Guajaramerine įsteigė polikliniką, motinos ir vaiko ligoninę, neturtingų vaikų mitybos centrą. Aleksandras Ferdinandas Bendoraitis fotografavo, rinko etnografinius ir gamtos eksponatus, dalį jų padovanojo Guažara Mirino džiunglių muziejui. Palaidotas Guažara Mirine, Rondonijoje.
Klaipėdos Aitvaro gimnazija

Istoriniai faktai

Mokykla pradėjo veikti 1964 m. visiškai naujose patalpose: trūko suolų, baldų. Klasėse mokėsi po 40-50 mokinių, pamokos vykdavo trimis pamainomis. Tuo metu mokyklos direktorius buvo Lietuvos SSR nusipelnęs mokytojas G. Direktorius. Bėgant laikui, mokykla įgijo sustiprinto matematikos ir fizikos dėstymo statusą. Direktorė – V. Žuravkova. 1980 m. direktore tapo T. Ždanova. Mokykla išgarsėjo vakarais, kitais renginiais, susitikimais, skirtais pasidalyti patirtimi, metodine veikla.
1995 m. mokyklos bendruomenė ėmė siekti gimnazijos statuso. Po trejų metų darbo, 1998 m. rugsėjo 1 d. mokykla tapo realine gimnazija. Gimnazijoje aktyvią veiklą pradėjo mokinių savivalda. Nuo 1999 m. leidžiamas laikraštis „Via Aitvaras“. Gimnazijoje užtikrinama formaliojo ir neformaliojo ugdymo dermė. Veikia šiuolaikinių šokių studija „Čiko“, muzikiniai mokinių ir mokytojų ansambliai „Melodija“, mokinių teatras „Talismanas“, choras „Orfėjus“. Direktorė – T. Datenienė.
Nuo 1999 m. gimnazijos bendruomenė aktyviai dalyvauja tarptautiniuose projektuose. Per 10 projektinės veiklos metų apie 300 ugdytinių turėjo galimybių susipažinti su švietimo sistemomis Italijoje, Maltoje, Anglijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Danijoje.
2001 m. įrengtos dvi šiuolaikinės kompiuterių klasės. 2002 m. vasarą prasidėjo gimnazijos kapitalinis remontas. 2003 m. reorganizacija: nuo gimnazijos atskirta pagrindinė mokykla. 2004 m. buvo atidarytas gimnazijos muziejus. 2005 m. kiekvienas kompiuteris prijungtas prie Interneto. Pradėjo veikti elektroniniai dienynai. Nuo 2007 m. gruodžio 3 d. gimnazijos direktorė Irina Fiodorova.
Nuo 2008 m. gimnazijoje pradėjo veikti profesinio informavimo taškas (PIT), atnaujinti technologijų kabinetai. Siekiant glaudesnio bendradarbiavimo su tėvais įkurtas Šeimos klubas, kuriam vadovauja gimnazijos Tėvų komiteto pirmininkė. Kartu su socialiniu pedagogu Šeimos klubo vadovas padeda gimnazijos mokinių tėvams spręsti socialines problemas.
Kiotas

Istorija

Kiotas įkurtas 792–794 m. kaip Heiankyō. Iki 1868 m. buvo oficiali Japonijos sostinė (paskui ja tapo Tokijas).
1994 m. Kioto senamiestis įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Aukštosios mokyklos

Kiotas yra vienas akademinių šalies centrų – čia įsikūrusios net 37 aukštojo mokslo įstaigos. Kioto universitetas, vienas valstybinių Japonijos universitetų, yra laikomas vienu geriausiu šalyje; jį yra baigę keletas Nobelio premijos laureatų. Kioto technologijos institutas, vienas žymiausių šalies universitetų, laikomas vienu geriausiu šalyje architektūros ir dizaino studijoms.

Savivaldybė

Kioto miesto tarybą sudaro 68 išrinkti nariai. Meras – Daisaku Kadokava, nepriklausomasis, remiamas LDPJ.

Kultūra

Nepaisant žemės drebėjimų ir bombardavimų karo metais, tai yra vienas geriausiai išsilaikiusių miestų Japonijoje – čia pilna budistų ir šintoistų šventyklų.
Kiote įsikūręs Kioto tarptautinis manga muziejus.

Ekonomika

Labai gerai išplėtotas turizmas, kuris yra labai svarbus miesto ekonomikai. Miesto kultūrinio paveldo paminklai dažnai lankomi mokyklų grupių iš visos Japonijos, sulaukiama ir daug užsienio turistų.

Švietimas

Mieste įsikūręs Kioto universitetas laikomas antru prestižiškiausiu universitetu Japonijoje (po Tokijo universiteto). Čia taip pat įsikūręs Kioto technologijos institutas, laikomas vienu geriausiu architektūros ir dizaino studijoms šalyje.

Simboliai

Oficiali miesto gėlė – kamelija ir azalija, medis – gluosnis svyruoklis ir puošmedis.
Santa Tekla

Istorija

Miestas įkurtas 1854 m. prezidento José María San Martín nurodymu, po to, kai šalies sostinę nusiaubė žemės drebėjimas. Miestui suteiktas Nueva San Salvadoro (Nueva San Salvador) pavadinimas. Jis 1855–1859 m. buvo Salvadoro sostine. 2003 m. miestui grąžintas istorinis pavadinimas – Santa Tekla.
Francesco Gabbani

2017 m. „Eurovizija“

Po pergalės 2017 m. Sanremo muzikos festivalyje italas gavo teisę atstovauti šaliai „Eurovizijoje“ Kijeve. F. Gabbani sutiko dalyvauti šiame konkurse su daina „Occidentali’s Karma“. Italija yra tarp 5 didžiųjų „Eurovizijos“ dalyvių, tad jų pasirodymas vyko iš karto finale 2017 m. gegužės 13 d. Finale užėmė 6-ą vietą.
Gatčinos Švč. Mergelės Marijos iš Karmelio kalno bažnyčia

Švenčiausios Mergelės Marijos iš Karmelio kalno bažnyčia (rus. Храм Пресвятой Девы Марии Кармельской) – Romos katalikų šventovė Rusijos Gatčinos mieste. Administraciškai priklauso Maskvos Dievo Motinos arkivyskupijai.

Istorija

Nors XX a. pradžioje Gatčinoje stovėjo medinė katalikų koplyčia, buvo nuspręsta statyti didesnę bažnyčią. Kertinis akmuo padėtas 1906 m., o 1911 m. ji pašventinta Švč. Mergelės Marijos iš Karmelio kalno vardu. Naujoji šventovė tapo Sankt Peterburgo Šv. Kotrynos bažnyčios filija. Pseudogotikinio stiliaus pastatą suprojektavo architektas Levas Šiško. 1922–1923 m. buvo valdžios uždaryta trumpam, o 1939–1994 m. – ilgesniam laikotarpiui. Po to buvo grąžinta atsikūrusiai parapijai. Pamaldos šventovėje vyksta nuo 1996 m.
Gatčinos Švč. Mergelės Marijos iš Karmelio kalno bažnyčios klebonai: Kazimieras Skrynda, Stanislovas Irtmanas, Aleksandras Juodvalkis, Vladas Čegis, Žanas Morisas Amudriu, Mišelis-Klovis Floranas, Veslavas Dombrovskis, Vladimiras Kabakas, Henrikas Boguševskis.
Sušas

Istorija

Apylinkėse iki atsikraustant Vokiečių ordinui gyveno Kulmo žemės prūsai. Miestas pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1315 m., kai jau turėjo Pomezanijos kapitulos pastatytą miesto sieną su trimis vartais ir 17 bokštų. Nuo 1454 m. priklausė Prūsijos miestų sąjungai. 1945 m. Raudonoji armija sugriovė apie 60 % miesto pastatų.

Architektūra

Išlikusi 1330 m. statyta Šv. Antano bažnyčia, prie kurios buvo Pomezanijos kapitulos rezidencija. Bažnyčia nukentėjo per 1414 m. Lenkijos-Vokiečių ordino karą. Perstatyta 1550 m., reformacijos laikotarpiu bažnyčia naudojosi protestantai. Apie 1660 m. atnaujintas vakarinis fasadas, pagrindinis altorius, 1607–1609 m. ambona ir empora pertvarkyti renesanso – baroko stiliumi. Nuo 1945 m. bažnyčią vėl perėmė katalikai. 1971 m. restauruota bažnyčios polichromija.
Išlikę miesto sienos fragmentai. Parke prie Sušo ežero yra archeologijos paminklas – prūsų piliakalnis. Parke atnaujinti želdiniai, vėl veikia kelis dešimtmečius tylėjęs senasis fontanas.
1868 m. pastatyta sinagoga nacių okupacijos metais buvo išniekinta. Po Antrojo pasaulinio karo joje veikė kultūros centras. 2001 m. pastatas grąžintas Lenkijos žydų bendruomenei, bet stovi nenaudojamas.
Religijos antropologija

Religijos antropologija tiria religinių institucijų santykį su kitomis socialinėmis institucijomis, religinių praktikų ir tikėjimų skirtumus tarp kultūrų.
XIX a. kultūrinėje antropologijoje dominavo domėjimasis kultūrine evoliucija. Daugelis antropologų manė, kad yra paprastas skirtumas tarp „primityvių“ ir „modernių“ religijų ir bandė sukurti modelius kaip modernios religijos išsivystė iš primityvių. XX a. daugelis antropologų šį požiūrį atmetė.
Šiuolaikinė religijos antropologija remiasi moderniais teoretikais – Karlu Marksu, Zigmundu Froidu, Emiliu Diurkheimu ir Maksu Vėberiu. Labiausiai domimasi kaip religiniai tikėjimai ir praktika veikia politines ir ekonomines jėgas bei kokios yra religinių tikėjimų ir praktikos socialinės funkcijos.
Kalamučitos slėnis

Kalamučitos slėnis (isp. Valle de Calamuchita) yra Argentinoje, Kordobos provincijoje. Įsiterpęs tarp Sierras Chicas kalnagūbrio rytuose ir Sierras Grandes – vakaruose. Nusidriekęs iš pietų į šiaurę. Prateka Reartes, Espinillo, Santa Rosa upės, yra Los Molinos, Piedras Moras ir kiti ežerai. Svarbi turistinė sritis (klimatiniai kurortai, sportinė žūklė). Svarbiausias slėnio miestas – Santa Rosa de Kalamučita.
Raudonoji žvaigždė (Seda)

Raudonoji žvaigždė – Sedos rajono laikraštis, ėjęs nuo 1951 m. vasario 4 d. iki 1959 m. gruodžio 10 d. Sedoje.

Istorija

LKP Sedos rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, leistas du kartus per savaitę, 1951–1952 m. – vienąkart-dukart. Tiražas 1951 m. – 1000 egz., 1959 m. – 2500 egz. 
Laikraštis uždarytas, 1959 m. gruodžio 7 d. panaikinus Sedos rajoną, jo teritorija perduota Mažeikių, Plungės ir Skuodo rajonui. Teritorijoje platinti šių rajonų laikraščiai.
Reimundas Tyras

Biografija

1981 m. baigė Kauno politechnikumą. 2007 m. baigė Marijampolės kolegiją. 2009 m. - 2012 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje studijuoja meno vadybos magistrantūrą. 2013 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje baigė meno vadybos studijų programą, jam suteiktas meno studijų magistro kvalifikacinis laipsnis.
1994 m. AB „Kalvarijos keramika“ generalinis direktorius, 1999–2001 m. bendrovės likvidatorius, nuo 1996 m. individualios įmonės savininkas, UAB „Kalmeda“ vadybininkas, direktorius. 2004 m. Marijampolės dramos teatro direktoriaus pavaduotojas, aktorius. Kalvarijos savivaldybės kultūros centro direktoriaus pavaduotojas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, Kalvarijos skyriaus pirmininkas, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos tarybos narys, 2001–2003 m. Kalvarijos skyriaus pirmininkas. Lietuvos socialdemokratų partijos tarybos narys.
1995–1997 m. Marijampolės rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše), nuo 2009 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos Kalvarijos skyriaus pirmininkas. Kalvarijos bendruomenės pirmininkas, Teatro mylėtojų klubo „Bičiuliai“ prezidentas.
Sutuoktinė Lina.
Janis Krastinis

Biografija

1972 m. baigė Rygos politechnikos institutą.
Nuo 1972 m. Rygos politechnikos instituto dėstytojas; nuo 1992 m. profesorius.
Parašė monografijų, daugiausia apie Rygos architektūrą; daugelis jų išleista ir rusų, anglų, vokiečių kalbomis. 1967–1999 m. suprojektavo gyvenamųjų namų, parengė interjerų, pastatų rekonstrukcijos projektų.
Esvatinio karinės pajėgos

Svazilando karines pajėgas sudaro oro ir sausumos kariuomenės. Šalis neturi priėjimo prie jūros, tad ir jūrų laivyno karinėse pajėgose nėra. Pagrindinės šalies karinių pajėgų veiklos vyksta vietiniuose protestuose bei pasienio ruožuose. Šalies karinės pajėgos nė karto nedalyvavo jokiuose tarpvalstybiniuose konfliktuose.
Šalies karalius yra karinių pajėgų vadas ir pagrindinis gynybos ministerijos vadovas. Kasdienines ministerijos funkcijas karalius perleidžia šios institucijos pareigūnams.
Į šalies karines pajėgas priimami 18–30 m. gyventojai. Pajėgų aktyvą sudaro daugiau nei 3000 žmonių, o bendras tinkamą amžių pasiekusių gyventojų skaičius yra 344 038 (2010 m.). 2011 m. šalis skyrė 3 procentus savo BVP kariuomenės išlaidoms.
FC Rust'avi Metalurgist

Istorija

Klubas suformuotas 2006 m. sujungiant aukščiausios lygos FC Tbilisi ir antrosios lygos Tbilisio „Olimpi“ klubus. Jau pirmą sezoną klubo komanda tapo Gruzijos čempionais.
Benzenas

Poveikis sveikatai

Benzenas kartais pasitaiko maiste ir gėrimuose bandant juos konservuoti su natrio benzoatu. Jis dažnai pažymėtas konservanto kodu E210 ir E211 (angl. sodium benzoate). Šis junginys skyla rūgštingoje aplinkoje, pasitaikius vitaminui C, ar kitom rūgštingom medžiagom, ir sudaro benzeną. Neseniai mokslininkai pastebėjo, kad gaivinančiuose gėrimuose
benzeno kiekis yra pavojingas – kai kuriais atvejais net siekia ir viršija kancerogeninius (vėžį sukeliančius) lygius.
Benzenas taip pat naudojamas kaip benzino priedas. Europos mokslininkų tyrimai parodė, kad žmonės kasdien įkvepia apie 220 μg benzeno įprastose atmosferos salygose. Motoristai, besipildantys benzino baką degalais, įkvėpia papildomus 32 μg kaskart.
Benzeno buvimas aplinkoje gali sukelti rimtus sveikatos sutrikimus. Įkvėpus didelę dozę benzeno garų, gali ištikti mirtis, nuo mažų dozių gali prasidėti mieguistumas, galvos svaigimas, galvos skausmas, drebulys, padidėti širdies dažnis, netenkama sąmonės. Maisto, kuriame yra didelis kiekis benzeno, vartojimas gali sukelti vėmimą, pilvo dirginimą, galvos svaigimą, mieguistumą, gali padidėti širdies ritmas, prasidėti konvulsijos, ištikti mirtis.
Pagrindinis ilgalaikio buvimo benzeno turinčioje aplinkoje efektas – kaulų čiulpų pažeidimas, dėl kurio sumažėja raudonųjų kraujo kūnelių kiekis, dėl ko susergama anemija (mažakraujyste) ir leukemija.
Sietynas (Kanada)

Istorija

Leido „Rūtos“ leidykla. Redaktorius Pranas Enskaitis.