google/wiki40b huggingface dataset:
Antanas Starkus-Montė

Biografija

Baigęs pradžios mokyklą Adomynėje, gyveno ir dirbo tėvų ūkyje. Apie 1940 m. išėjo savanoriu tarnauti į Lietuvos kariuomenę. Prasidėjus pirmajai sovietų okupacijai grįžo į tėviškę. 1941 m. vasarą suorganizavo partizanų būrį, kuris atkūrė lietuvišką valdžią Šimonių apylinkėje. 1941 m. rudenį išėjo savanoriu į vokiečių kariuomenę. 1944 m. pavasarį jis pasitraukė iš tarnybos ir grįžo į gimtinę, kur suorganizavo Šimonių valsčiuje veikusį partizanų būrį.
1944 m. vasarą jis įstojo į Lietuvos laisvės armiją. Buvo pasiųstas į Rytų Prūsiją, kur 4 mėnesius mokėsi Abvero žvalgybos mokykloje Nr.203. 1945 m. sausio 21 d. buvo parskraidintas į gimtinę, turėjo Antano Rickaus slapyvardį. Su 8 desantininkais parašiutu nusileido Kupiškio apylinkėse. Šimonių girioje suorganizavo partizanų būrį, buvo jo vadu, turėjo Blindos slapyvardį. Būriui įsijungus į Šarūno rinktinę, jis buvo šios rinktinės Algirdo kuopos vadas. 1947 m. pradžioje kuopai priklausė 8 būriai, kurio partizanai veikė Viešintų, Šimonių, Kupiškio ir Skapiškio valsčiuose. Tais pačiais metais A. Starkus-Blinda tapo naujai įkurtos Algimanto apygardos vado Antano Slučkos-Šarūno pavaduotoju, Šarūno rinktinės vadu.
1948 m. balandžio 15 d. tapo Algimanto apygardos štabo viršininku, spalio mėn. – apygardos vadu, pasikeitęs slapyvardį ir tapęs Monte. Jo vadovaujami partizanai daugiausiai veikė dab. Anykščių rajono šiaurinėje dalyje.
Žuvo 1949 m. lapkričio 1 d.Šimonių girioje kautynėse su MGB vidaus kariuomenės 298-ojo šaulių pulko 3-iojo bataliono kareiviais. Apygardos vadas susisprogdino kartu su bendražygiais apsuptame štabo bunkeryje. Palaikai buvo užkasti žuvimo vietoje. Vėliau slapta A. Starkus–Montė buvo perlaidotas Adomynės kapinėse.

Šeima

A. Starkus augo vidutinio ūkininko, turėjusio 14 ha žemės, šeimoje. Buvo vedęs, turėjo sūnų Antaną. Brolis Feliksas Starkus (1920–1947) buvo laisvės gynėjas, Birželio sukilimo Šimonių miestelyje vadas, Algimanto apygardos partizanas.
Krokialaukis

Aplinkinės gyvenvietės

Verebiejai – 6 kmBALBIERIŠKIS – 13 km
Ūdrija – 9 km
Sūkuriai – 7 kmSIMNAS – 10 kmSantaika – 7 km
ALYTUS – 21 km
Doneckas

Istorija

Miesto pradžia – 1869 metai, kai Velso komersantas Džonas Jūzas (John Hughes) pradėjo statyti metalurgijos gamyklą ir atidarė keletą šachtų netoli Aleksandrovkos, kazokų gyvenvietės. Mieste, kuris iš pradžių buvo vadinamas Juzovka (ukr. Juzivka) (Dž. Jūzo garbei), XX a. pradžioje gyveno 50 000 gyventojų. Miesto statusas suteiktas 1917 m. 1924 m. pavadintas Stalino (J. Stalino garbei). II pasaulinio karo metu stipriai sugriautas. Donecko vardas miestui suteiktas 1961 m. pagal Doneco upę, kai po J. Stalino mirties buvo keičiami jo kulto metu suteikti pavadinimai.

Geografija

Doneckas išsidėstęs stepiniame kraštovaizdyje. Jį supa nedideli miškeliai, aukštumos bei ežerai. Maždaug už 100 km į pietus yra Azovo jūra, mėgstama Donecko gyventojų poilsio vieta.

Kultūra

Donecke yra 254 kultūros paveldo paminklai. Mieste 11 kinoteatrų, 53 kultūros namų ir klubų, 140 muziejų, 368 bibliotekos, kurių fonduose yra virš 15 mln. knygų, 16 pradinių specializuotų meninių mokomųjų įstaigų, Donecko srities V. Prokofjevo filharmonija, Donecko cirkas, planetariumas, botanikos sodas, Donecko A. Solovjanenko akademinis operos ir baleto teatras, Donecko akademinis muzikinis dramos teatras, kamerinis teatras „Жуки“, Donecko srities lėlių teatras.

Ekonomika

Miestas – sunkiosios pramonės, ypač anglies pramonės, centras.
Du-ku

Du-ku (šum.  „šventoji kalva“) – vieta šumerų ir akadų mitologijoje. Tikėta, kad Du-ku esąs „ant dangaus ir žemės kalno“. Kaip teigiama, pastaroji frazė žymi metą, kai dar nebuvo atskirti dangus ir žemė. Du-ku buvo vadinamos ir įvairios šventyklos (Girsu, Nipūre ir Eridu), kurios laikytos žemiškaisiais Du-ku atitikmenimis. Naujosios Babilonijos karalystės laikų įrašuose Du-ku įvardijama ir vieta svarbiausioje Marduko šventykloje Esagiloje, buvusioje Babilone. Čia Mardukas sprendęs likimus.
Du-ku suprantamas kaip pasaulio kalnas, laikų pradžioje čia gyvenę dievai Anunaki, šioje vietoje dievai lėmę likimus. Be to, Du-ku laikytas kultūros lopšiu, kur atsirado žemdirbystė, gyvulininkystė, audimas ir kt. Apibūdinamas ir kaip vieta, kur ganosi avys, auga javai. Taip pat žinomas žodžių žaismas Enlilio „šventoji sterblė“ (du ku).
Du-ku bandomas sieti ir su Zagroso kalnų prieškalnėmis, kur buvo palankios sąlygos žemdirbystei, kultūros raidai.
Kazimieras Antanavičius (1937)

Biografija

Gimė ūkininkų šeimoje. Lankė Balsėnų pradžios mokyklą. 1948 m. tėvus ištrėmus į Sibirą, mokėsi Švėkšnos, Tauragės, Šilalės vidurinėse mokyklose. 1955 m., aukso medaliu baigęs Šilalės vidurinę mokyklą, įstojo į Kauno politechnikos instituto (KPI) Statybos fakultetą. Už išaiškintą 1952–1954 m. antisovietinę veiklą 1959 m. suimtas, tardytas, pašalintas iš komjaunimo ir instituto, bet 1960 m. KPI baigė eksternu.
1960–1965 m. dirbo Vilniaus statybos treste meistru, darbų vykdytoju, aikštelės viršininku. 1964–1965 m. KPI aspirantas. 1967–1988 m. dirbo Vilniaus inžineriniame statybos institute dėstytoju, docentu, laboratorijos vadovu. 1968 m. apgynė technikos mokslų kandidato (vėliau nostrifikuotą į daktaro) disertaciją. 1977 m. apgynė ekonomikos mokslų daktaro disertaciją, ekonomikos mokslų daktaras (laipsnis nostrifikuotas į habilituoto ekonomikos daktaro laipsnį). 1982 m. profesorius, katedros vedėjas. 
Nuo 1986 m. Lietuvos mokslų akademijos (LMA) Ekonomikos instituto Ūkio mechanizmo skyriaus vedėjas, rengė perėjimo į rinkos ekonomiką teorinius pagrindus. 1970–1989 m. mokslinių tarybų, ekonominių komisijų, ekspertų tarybų narys bei vadovas.
1988–1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) iniciatyvinės grupės narys, LSDP XIV suvažiavimo organizacinio komiteto vadovas, 1989–1991 m. pirmasis veiklą Lietuvoje atnaujinusios LSDP pirmininkas, nuo 1991 m. LSDP garbės pirmininkas. 1993 m. pasitraukė iš LSDP.
1988–1990 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio iniciatyvinės grupės narys, tarybos narys, Sąjūdžio Seimo narys. 1989–1990 m. SSRS liaudies deputatas. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatas, Ekonomikos komiteto pirmininkas. 1992–1996 m. Seimo narys, iki 1994 m. Ekonomikos komiteto pirmininkas. 1996 m. nesėkmingai kandidatavo į Seimą.
1996–1998 m. dirbo LMA Ekonomikos institute. 1997–1998 m. dėstė Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Biznio ir vadybos fakultete, išrinktas VDU Senato nariu.
Vienas ir kartu su kitais autoriais yra parašęs knygų ekonomikos, valdymo sprendimų parengimo technologijos klausimais, taip pat paskelbęs straipsnių bei išleidęs leidinių ekonomikos ir politikos klausimais. 1985 m. Valstybinės premijos laureatas. 2001 m. prezidentas Valdas Adamkus apdovanojo Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžiumi. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
IX pasaulio futbolo čempionatas

Atrankos varžybos

Atrankinėse varžybose dalyvavo 70 rinktinių, į finalinį turnyrą pateko 16.
Vanapaganas

Vanapaganas (est. Vanapagan) – milžinas estų mitologijoje. Pasak padavimų, pasižymėjęs didele jėga, tačiau menku protu. Dėl jo veiklos atsirasdavusios įvairios reljefo formos. Buvo kitų dviejų milžinų – Kalevipoego ir Didžiojo Tilio – priešininkas. Bėgdamas nuo pastarojo, kaip pasakojama Saremos salos padavime, paskendęs jūroje.
Estijoje įsigalint krikščionybei, Vanapaganas įgavo kai kurių velnio bruožų. Jam priskiriama priešiška veikla sakralių krikščionybės vietų atžvilgiu (akmenų mėtymas ant bažnyčių), jis negalįs pakęsti krikščioniškų giesmių (pasprunka jas ėmus giedoti krikštynose). Pasakojama, kad mėgdavęs lankytis smuklėse, užsukdavęs į kalves. Manyta, kad gyvenąs olose, jos buvo pramintos pragaro duobėmis.
Patarška

Lietuvoje

Lietuvos ūkiuose, sodybose sutinkamos kelių tipų perlinės vištos: tamsios slapukės ir baltosios, kurios būna baltos, žydros, šviesiai pilkos, pilkosios baltakrūtinės ir kitokios. Lietuvoje vyrauja pilkosios perlinės vištos – slapukės (61 proc.).
Slapukės. Šių patarškų liemuo ilgas, horizontalus, ovalios formos, galva neapsiplunksnavusi su mėsine atauga, žydrai balta, šiek tiek pailgėjusi. Auselės (pabarzdė) suapvalėjusios, raudonos spalvos, snapas pailgėjęs, tamsiai rožinis, kaklas vidutinio ilgumo, išlenktas, viršutinėje dalyje silpnai apsiplunksnavęs. Nugara nuolaidi uodegos pusėn, sparnai gerai išsivystę, suapvalėję; uodega trumpa, nuleista žemyn, kojos tamsiai pilkos. Kaklo plunksnos žydrai lelijinės spalvos, plasnojamosios plunksnos yra skersai dryžuotos. Visame paukščių kūne ant tamsiai pilko fono gausu baltų apvalių dėmelių.
Suaugę patinai ir patelės sveria apie 1,5–1,7 kg, patelės per metus sudeda apie 120 kiaušinių, kurių lukštas labai tvirtas, rausvai rudos spalvos. Perlinės vištos lytinę brandą pasiekia 6–8 mėn. amžiaus. Paukščiai gana gyvybingi.
Baltosios. Šių patarškų eksterjeras išsiskiria pailgėjusiu liemeniu ir gilia krūtine. Jų plunksnos yra baltos spalvos, oda šviesi. Šio tipo vištos yra geresnio dėslumo, didesnio svorio ir labiau prisitaikiusios prie aplinkos sąlygų, palyginti su slapukėmis.
Eurovizijos dainų konkursas 2011

Konkurso vieta

Euroviziją norėjo rengti 8 miestai: Hamburgas, Berlynas, Miunchenas, Frankfurtas, Kelnas, Diuseldorfas, Gelzenkirchenas ir Hanoveris. 2010 m. rugpjūčio 21 d. NDR pranešė, kad konkurso tikriausiai jau tikrai neberengs Gelzenkirchenas, Miunchenas, Frankfurtas ir Kelnas. Liko tik 4 miestai – Berlynas, Hamburgas, Hanoveris ir Diuseldorfas. Teisę rengti Euroviziją išsikovojo Diuseldorfas.

Vedėjai

2010 m. gruodžio 16 d. buvo paskelbti trys vedėjai, kurie ves konkursą – Anke Engelke, Judith Rakers ir Stefanas Rabas. Tai buvo trečias kartas, kada Euroviziją vedė daugiau nei du vedėjai.

Dalyvaujančios šalys

2010 m. gruodžio 31 d. EBU patvirtino, kad 43 šalys dalyvauja 2011 m. konkurse. Į 2011 m. konkursą sugrįžo Austrija, kuri paskutinį kartą dalyvavo 2007 metais, Italija, kuri paskutinį kartą dalyvavo 1997 metais, San Marinas, kuris vienintelį kartą dalyvavo 2008 m., Vengrija, kuri paskutinį kartą dalyvavo 2009 m. Juodkalnija iš pradžių patvirtino dalyvavimą konkurse, bet vėliau nusprendė nedalyvauti.

Sugrįžtantys atlikėjai

Keletas atlikėjų grįžo į Eurovizijos dainų konkursą, įskaitant Dino Merlin, kuris atstovavo Bosnijai ir Hercegovinai 1999 metais. Gunnar Ólason (iš grupės Sjonni's Friends) Islandijai atstovavo 2001 metais. Moldovos grupė Zdob si Zdub taip pat dar kartą dalyvavo konkurse.
Kartu su šiais atlikėjais, ankstesni „Eurovizijos“ nugalėtojai taip pat grįžo į konkursą. Dana International, kuri laimėjo konkursą 1998 metais, ir Lena, kuri laimėjo 2010 metais. Tai buvo pirmas kartas nuo 1958 metų ir tik antras kartas konkurso istorijoje, kai du buvę laimėtojai grįžta tais pačiais metais.
Ariušdas

Ariušdas (rumun. Ariuşd) – senovės gyvenvietė Transilvanijoje, į šiaurę nuo Brašovo; Valcelės komuna, Kovasnos apskritis, Rumunija.

Tyrimai

1907-1925 m. gyvenvietę tyrė F. Laszlo. Ji apima 0,5 ha plotą. Aptikta 20 pastatų liekanų, ūkinių duobių, dviejų pylimų ir griovio tarp jų įtvirtinimai; vidinis pylimas sutvirtintas rąstais. Rasta degto molio moters figūrėlių, akmeninių šlifuotu paviršiumi įrankių, kaulinių ir raginių kirvių, žeberklų. Gausią radinių grupę sudaro keramika; ypač originali dažyta su spiralių motyvais. Pagrindiniai Ariušdo gyventojų verslai buvo žemdirbystė ir gyvulininkystė, t. p. jie vertėsi medžiokle bei žvejyba. Gyvenvietė datuojama neolito – bronzos amžiumi, priskiriama Kukutenio kultūrai, Rumunijos archeologai išskiria vietinę Kukutenio–Ariušdo kultūrą.
Dalia Kuodytė

Biografija

1969–1980 m. mokėsi Kauno 25-oje vidurinėje mokykloje. 1982–1987 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete. Komjaunuolė, komjaunimo organizacijos sekretorė.
1987–1990 m. Kauno IX forto muziejaus mokslinė bendradarbė. 1990–1997 m. Tremties ir rezistencijos muziejaus vadovė, istorinio žurnalo „Laisvės kovų archyvas“ vyriausioji redaktorė. 1997–2008 m. Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro generalinė direktorė, 2005–2007 m. Liustracijos komisijos pirmininkė. Paskelbė straipsnių apie ginkluotą pokario pasipriešinimą, knygų, dokumentų rinkinių, albumų bendraautorė, sudarytoja, redaktorė. 
2008–2016 m. LR Seimo narė Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio sąraše.
Aktyvioji galaktika

Aktyvioji galaktika – galaktika, kurios šviesis keliuose ar visuose elektromagnetinių spindulių diapazonuose yra didesnis nei normalus.
Aktyviosios galaktikos yra šių tipų: kvazarai, radijo galaktikos ir Seiferto galaktikos. Kvazarai yra labai aktyvūs galaktikų branduoliai, jų šviesis nustelbia pačią aplinkinę galaktiką. Radijo galaktikos pasižymi stipria radijo bangų spinduliuote, sklindančia iš dviejų čiurkšlių, nukreiptų priešingomis kryptimis nuo centro. Seiferto galaktikų branduoliuose yra daug jonizuotų dujų, kurios sukuria stiprias emisijos linijas.
Galimas dalykas, kad skirtingų tipų aktyviosios galaktikos atitinka tos pačios rūšies objektų evoliucines stadijas.
Aleksandras Litvinenka

Aleksandras Valterovičius Litvinenka (Александр Вальтерович Литвиненко; 1962 m. gruodžio 4 d. – 2006 m. lapkričio 23 d.) – buvęs KGB, vėliau FSB darbuotojas, rašytojas.
2000 m., bėgdamas nuo juridinio persekiojimo, pabėgo į Turkiją ir paprašė prieglobsčio Jungtinėje Karalystėje; persikėlė gyventi į Londoną, kur parašė ir išleido dvi knygas, kuriose A. Litvinenka atvirai kritikavo Vladimiro Putino politiką.
2006 m. lapkričio pradžioje A. Litvinenka stipriai apsinuodijo poloniu. Viena iš versijų – kad jį nunuodijo Rusijos specialiųjų tarnybų atstovai. A. Litvinenka mirė 2006 m. lapkričio 23 dieną Londono ligoninėje.

Karjera Rusijos žvalgyboje

Jis buvo Valterio Litvinenkos sūnus. Gimė Rusijos mieste Voroneže. 1980 m. Nalčike baigė vidurinę mokyklą. Tarnavo vidaus pajėgose. Po metų buvo pasiųstas mokytis į Vladikaukazo aukštąją Kirovo vadų mokyklą. Baigęs mokyklą 1985 m. ėmė tarnauti vidaus karinėse pajėgose, konvojavusiose vertingus krovinius. 1986 m. tapo KGB agentu.

Mirties aplinkybės

2006 m. lapkričio 1 d. Litvinenka staiga pasijuto blogai. Jis buvo hospitalizuotas. Po jo mirties 2006 m. lapkričio 23 d. Jungtinės Karalystės sveikatos apsaugos agentūra paskelbė, kad jis buvo nunuodytas radioaktyviu polonio izotopu Po-210. Litvinenka atvirame laiške paskelbė, kad jį nunuodyti sprendimą priėmė Rusijos pareigūnai. Tai susilaukė labai didelio dėmesio visame pasaulyje. Tyrimą pradėjęs Skotland Jardas nustatė, kad A. Litvinenka buvo nužudytas.
Australijos Alpės

Australijos Alpės (angl. Australian Alps) yra aukščiausia Didžiojo Vandenskyros kalnagūbrio dalis, taip pat aukščiausia Australijos žemyno vieta, išsidėsčiusi pietiniame Naujajame Pietų Velse ir rytinėje Viktorijos dalyje tarp 35° ir 37° pietų platumos. Alpėse beveik visos viršūnės viršija 2000 metrų ribą, o žiemos sezonu vienintelė vieta Australijoje pasidengianti sniegu. Aukščiausia Alpių viršunė yra Kosciuškos kalnas (2228 m).
Snieguotieji kalnai esantys Naujajame Pietų Velse yra Australijos Alpių dalis.
Iš Australijos Alpių prasidėda Murėjus ir keletas mažesnių upių.

Ekologija

Australijos Alpės yra svarbios apsirūpinimui vandeniu ir reakreacijai. Čia įsikūrę keletas nacionalinių parkų, kurios valdo Naujojo Pietų Velso, Viktorijos, Australijos Sostinės Teritorijos vyriausybės.
Alpės taip pat turi keletą slidinėjimo kurortų.

Alpinės trobelės

Australijos Alpėse yra 120 aktyvių trobelių, prižiūrimų savanorių, jos išlikusios nuo galvijų piemenų ar tyrinėtojų.
Dairy Queen

Istorija

Pagrindinio restoranų tinklo prekės - minkštų ledų formulę 1938 m. sukūrė John Fremont McCullough (1871-1963), jo sūnus Alex McCullough ir Ronald Baker. Pradėję pardavinėti šią prekė vietinėje ledų parduotuvėlėje Ilinojaus valstijoje, kurios savininkas buvo Herb Noble, verslininkai susilaukė gerų atsiliepimų jau pirmąją dieną. 1940 m. McCullough ir Noble nusprendė atidaryti pirmąją Dairy Queen krautuvę. Nuo to laiko tinklas naudodamasis franšizės sistema pradėjo plėstis tarptautiniu mastu. Didžiausias kiekis restoranų susitelkė Teksaso valstijoje, JAV. 1953 m. atsidarytas pirmasis restoranas Kanadoje. 1962 m. oficialiai tapo tarptautine bendrove. 1998 m. tinklą perpirko Berkshire Hathaway. 2010 m. Dairy Queen turėjo daugiau nei 5700 restoranų 19 pasaulio šalių, iš kurių 652 įsteigtos už JAV ir Kanados ribų. Dairy Queen tapo viena didžiausių pasaulio minkštų ledų gamintoja.
Jonas Juozapas Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos. Tėvas Jonas Vytautas Tiškevičius. Motina Izabelė Tiškevičiūtė.
Palaidotas Trakų Vokės koplyčioje.

Dvarai

Valdė Vokės, Voložino dvarus.
Lozana

Istorija

Prieš mūsų erą Lozana buvo keltų gyvenvietė, vėliau Lozanos apylinkėse romėnai pastatė karinę stovyklą ir pavadino Lousanna (tvirtovė vadinos Lausodunon arba Lousodunon). Žlugus Romos imperijai, miestas persikraustė į dabartinę vietą, jį valdė Savojos kunigaikščiai. 1536-1798 m. miestas priklausė Bernui; Napoleono karų metu 1803 m. Lozana tapo naujo – Vo kantono, prisijungusio prie Šveicarijos konfederacijos, administraciniu centru.
1916 m. birželį vyko 2 lietuvių konferencijos dėl nepriklausomybės.
Ero kyšulys (Menas)

Ero kyšulys (angl. Point of Ayre) – kyšulys šiauriausias Meno salos taškas, esantis šiauriniame Ramsio įlankos gale, už 10 km i šiaurę nuo Ramsio miesto. Kyšulys taip pat yra Meno salos taškas, arčiausias nuo D. Britanijos salos (jį skiria 26 km nuo Barou Hedo (Burrow Head) kyšulio Škotijoje).
Į kyšulį galima atvažiuoti keliu A16 iš Bride kaimo.
Pavadinimas angl. Ayre kilęs iš sen. skand. Eyrr 'gargždo krantas'. Stiprios pakrantės srovės pakrantėje kaupia gargždą ir nuolat jie nešioja, todėl jo išsidėstymas keičiasi dukart per parą potvynių atoslūgių metu.
Dėl ryškaus vandens aukščio skirtumo potvynio ir atoslūgio metu daro Ero kyšulį puikia vieta meškeriojimui nuo kranto. Daug žmonių pritraukia Ero švyturį supantis dygliakrūmių ir viržių kilimas, pereinantis į smėlio kopas, kurios plyti į pietvakarius. Ši vietovė yra dalis Meno nacionalinio gamtos rezervato (angl. Manx National Nature Reserve). Šioje vietovėje per metus lankosi įvairūs sausumos ir jūrų paukščiai bei daug pilkųjų ruonių.
Kriulenio rajonas

Geografija

Kriulenio rajonas šiaurėje ribojasi su Orhėju, rytuose su Dubosaru, pietuose su Naujųjų Anėnų rajonu, vakaruose su Kišiniovo savivaldybe ir Strešeniu. Aukščiausias rajono taškas siekia 265 metrus.
Rajonas yra Dniestro upės, kuri teka rajono vakaruose, baseine. Pagrindiniai intakai: Reutas (286 km) ir Bikas (155 km).
Antarktidos geologija

Manoma, kad Antarktida pradėjo formuotis prieš 4 mlrd. metų. Iš pradžių tai buvo tik žemyno užuomazga. Vėliau Antarktida buvo superkontinentų sudedamoji dalis ir tik vėliau visiškai atsiskyrė ir tapo žemynu, kurį mes dabar žinome.

Prekambras

Prekambre susiformavo Antarktidos branduolys – kratonas. Seniausių Antarktidoje rastų uolienų amžius apie 4 mlrd.metų. Palaipsniui prie kratono branduolio priaugdavo nauja litosferos pluta, kol galutinai susiformavo tektoninė Antarktidos plokštė.

Paleozojaus era

Kambro periodo metu Gondvanoje vyravo švelnus klimatas. Vakarų Antarktidos dalis buvo šiauriniame pusrutulyje. Šiuo metu susiklostė stori smiltainio, klinties ir skalūno sluoksniai. Rytų Antarktida buvo ties ekvatoriu, kur tropinėse jūrose klestėjo trilobitai ir dugniniai bestuburiai.
Devono periodo metu Gondvana pasislinko į pietus. Klimatas tuo metu kiek atvėso, tačiau augalų fosilijų vis dar aptinkama. Šio periodo metu susiklostė smėlio ir aleurito storymės. Kai Gondvana devono periodo pabaigoje pasiekė pietų ašigalį, prasidėjo apledėjimas ir klimatas smarkiai atvėso, tačiau to laikmečio floros fosilijų vis dar randama.
Permo periodo metu išplito į paparčius panašūs augalai, kurie augo pelkėse. Bėgant laikui, šių augalų liekanos pavirto akmens anglimi, randama Transantarktiniuose kalnuose. Permo periodo pabaigoje klimatas atšilo visoje Gondvanoje.

Mezozojaus era

Dėl klimato pašiltėjimo, poliariniai ledynai ištirpo, o Didžioji Gondvanos dalis tapo dykuma. Susiklostė stori smiltainio ir skalūno sluoksniai. Juros periodo metu pradėjo formuotis Antarktidos pusiasalis. Ginkmedžiai ir papartiniai, reptilijos buvo labai paplitusios. Visą kreidos periodą vakarinėje Antarktidoje augo spygliuočių miškai, nors periodo pabaigoje pradėjo plisti bukmedžių miškai. Šio laikotarpio uolienose randamos amonitų ir dinozaurų fosilijos. Kreidos periodo metu Gondvana pradėjo skilti. Afrika atsiskyrė nuo Antarktidos ir Austaralijos prieš 160 mln.m., o prieš 40 mln. metų atsiskyrė ir Australija.

Kainozojaus era

Prieš 23 mln. m. Antarktidoje sparčiai pradėjo plisti ledynai ir prieš 15 mln. visas žemynas buvo padengtas ledu. Šiuo metu ledynas yra apslėgęs Antarktidą, kuri dabar yra nugrimzdusi veikiama ledo svorio. Ledynas, slinkdamas į pakraščius, egazaruoja uolienas. Taip susidaro dideli fjordai ir kitos ledyninio reljefo formos.

Naudingos iškasenos

Antarktidoje, Transantarktiniuose kalnuose rasta akmens anglis. Princo Čarlio kalnuose rasti dideli kiekiai geležies rūdos. Naftos ir gamtinių dujų telkiniai aptikti Antarktidos šelfe. Tačiau visų šių naudingųjų iškasenų gavyba uždrausta iki 2048 metų.
Mersa Matruhas

Istorija

Senovės Egipto laikais dabartinio miesto vietoje buvo žvejų kaimas. Aleksandro Makedoniečio laikais jis buvo žinomas kaip Amunija. Ptolemėjų valdymo metu pavadintas Paraitonionu (sen. gr. Παραιτόνιον, lot. Paraetonium), o romėnų laikais tapo svarbiu prekybiniu uostu.
Alalachas

Raida

Miestas įkurtas amoritų genčių pačioje 2 tūkstantmečio pr. m. e. pradžioje ir tuo metu vadintas Alachtum. XVIII a. pr. m. e. karalių įrašai Maryje mini jį Jamchado karalystės sudėtyje. Nuo XVIII a. pr. m. e. miestą valdė vietinė Yamrilim dinastija. Tuo metu Alalacho valstybė vadinosi Mukiš, ir dar buvo pavaldi Jamchadui.
XVII a. pr. m. e. viduryje miestas buvo laikinai sugriautas per hetitų antpuolį. Netrukus jis atsikūrė kaip atskira valstybė, pripažinusi Egipto, vėliau Mitanijos valdžią. Žinomi jos valdovai Idrimi, Niqmepuh, Ilim-ilimma.
XIV a. pr. m. e. miestas-valstybė galutinai buvo užimtas hetitų valdovo Šupiluliumo I. Hetitų šaltiniuose Alalacho regionas buvo vadintas Mukišo žeme. XII a. pr. m. e. Hetitų karalystę sunaikino užplūdusios „jūrų tautos“, kurių metu Alalachas buvo sugriautas ir niekuomet nebeatsigavo. Vėliau netoli jo išdygo kitas miestas – Kinalua (Tel Tayinat).
Nuo 1937 m. Alalchas pradėtas tirti britų archeologų, ypač Leonard Woolley. Pastarųjų metų archeologiniai kasinėjimai vyko 2006 m., remiami Turkijos Kultūros ir turizmo ministerijos. Mieste rasta daugybė dantiraščio lentelių.
Ivaras Kalninis

Biografija

1974 m. baigė Latvijos konservatoriją. Nuo 1974 m. Janio Rainio dailės, Naujojo Rygos, Maskvos teatrų aktorius. Vaidina televizijos serialuose. 1996 m. Latvijos Respublikos Seimo deputatas. Išleido savo dainų albumų.  Buvo vedęs lietuvių kilmės aktorę Aureliją Anužytę.
Batangasas

Istorija

Miestas įkurtas 1581 m.
Magni Grenivík

Istorija

1915 m. klubo įkūrimas. Šiuo metu žaidžia antros pakopos pirmenybėse.
Santo Domingo de los Cačilaso provincija

Geografija

Provincija yra Andų vakarinėse pašlaitėse, pasižyminčiose didele kritulių gausa ir apaugusiose rūko miškais. Vidutinė metinė oro temperatūra yra 25,5 °C.