google/wiki40b huggingface dataset:
Lininė kirasa

Lininė kirasa (angl. linothorax) – senovės Graikijoje naudoti liemens šarvai iš lininio audinio.
Linines kirasas graikai naudojo nuo Mikėnų laikų iki klasikinio periodo. Lininė kirasa pirmą kartą minima Homero „Iliadoje“. Atrodo, kad VII a. pr. m. e. pab. – VI a. pr. m. e. pr. lininės kirasos pakeitė bronzines bei žalvarines „raumenines kirasas“, kaip pigesnis būdas apšarvuoti graikų hoplitus. Atrodo, kad jos paplito karų su persais metu (manoma, kad Termopilų mūšyje šias kirasas naudojo masiškai), o Peloponeso karo metu jos tapo gana retos. Vėl trumpam išpopuliarėjo Filipo II ir Aleksandro Makedoniečio laikais. Visiškai išnyko III a. pr. m. e., atrodo, kad jas išstūmė tuo metu Viduržemio jūros vakarinės pakrantėse paplitę grandiniai šarvai.

Konstrukcija

Dabartinės žinios apie linines kirasas daugiausia gautos iš graikų piešinių, kuriose pavaizduotos kirasos, kurias ant pečių laiko iš nugaros pusės į priekį per pečius atversti ir prie antkrūtinio pririšti atvartai ir kurios apačioje turi eilę skiaučių, dengiančių kirkšnis ir šlaunų viršutinę dalį. Kaip graikai vadino tokias kirasas nėra žinoma. Dažnai linines kirasas papildydavo prisiūtais metaliniais žvynais. Kai kurios kirasos būdavo ištisai apsiūtos tokiais žvynais, o dažnai jos būdavo visai bežvynės.
Iki šių laikų neliko nė vieno egzemplioriaus. Vienintelis susijęs radinys yra Šiaurės Graikijoje, Verginoje, kape rastas šarvas, kuris primena lininę kirasą, ir, atrodo, yra geležinė lininės kirasos imitacija su paauksavimais. Tikroji lininės kirasos konstrukcija iki šiol yra mokslinių ginčų objektas. Spėjama, kad lininę kirasą sudarydavo 12–20 lininio audinio sluoksnių. Kai kas teigia, kad tuos sluoksnius suklijuodavo kažkokiais gyvūniniais klijais, kiti – elastinga derva, nors greičiausiai juos perdygsniuodavo, kaip kad viduramžių dygsniuotas striukes. Kai kas spėja, kad tos kirasos būdavo visai nje iš lino, o odinės, nors tam irgi nėra įrodymų. Viename Mikėnų laikų kape yra rastas daugiasluoksnis lininis fragmentas, bet nežinoma, ar tai šarvo dalis.

Palyginimas

Pausanias rašė, kad sarmatų daromi žvyniniai šarvai iš arklių kanopų yra daug stipresni ir geriau sulaiko dūrius negu lininės kirasos, kurios tinka medžiotojams, bet nepritaikytos kautynėms.
Ičilo provincija

Istorija

Provincija buvo įkurta 1926 m. balandžio 8 d. ir pavadinta pagal Ičilo upę, kuri sudaro vakarinę provincijos sieną.

Geografija

Šiaurėje Ičilo provincija ribojasi su Beni departamentu, vakaruose su Kočabambos departamentu, pietvakariuose su Manuelio Marijos Kabaljero ir Floridos provincijomis, pietryčiuose su Andreso Ibanjeso provincija, rytuose su Saros provincija, šiaurės rytuose su Njuflo de Čaveso provincija.
Pietinėje provincijos dalyje yra Tamboros kalnynas (isp. Serrania Tambora). Provincijos vidutinis aukštis 386 metrų virš jūros lygio. Pagrindinės upės: Ichilo, Yapacaní, Surutú. Ežerai: Huachulo, El Tesoro, La Raya, Yuquis.
Provincijai būdingas drėgnas subtropinis klimatas. Vidutinė metinė temperatūra 24,3ºC, metinis kritulių kiekis 1800 mm.
Vladas Jašinskas

Biografija

1972 m. baigė Kauno medicinos institutą. Akmenės rajono Ventos ambulatorijos bendrosios praktikos gydytojas.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Akmenės rajono skyriaus narys. 2004-2007 m., 2007–2011 m. ir 2011-2015 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos hipertenzijos specialistų lygos narys. Mokėjo rusų ir vokiečių kalbas. Žmona Laimutė, vaikai Artūras, Irmantas, Vilhelmina.
2016 m. apdovanotas ženklu „Už nuopelnus Akmenės rajonui“.
Intelektas

Žmogaus intelekto teorijos

Plačiai paplitusią intelekto teoriją sudaro psichometrinių testavimų pagrindas, pavyzdžiui, intelekto koeficiento (IQ) testai; tačiau kai kurie moksliniai-tyrinėtojai yra nepatenkinti tradiciniais IQ testais, todėl jie pasiūlė savo išplėtotas alternatyvias intelekto teorijas. Radikaliai nusiteikę mokslininkai mano, jog intelektas kyla iš nepriklausomų žmogaus sugebėjimų, kurie unikaliai atskleidžia žmogaus intelektualumą.

Intelektų įvairovės teorija

Intelektų įvairovės teorija buvo pasiūlyta Howard Gardner 1983 m., kuris norėjo geriau išnagrinėti ir apibūdinti intelekto sąvoką. H. Gardnerio 1989 m. atlikti tyrinėjimai patvirtina nuomonę, kad intelektą sudaro ne vienas, o daug lygiaverčių sugebėjimų, kurių kiekvienas turi savo simbolių sistemą - savitą informacijos perdirbimo vienetą.

Emocinis intelektas

Emocinis intelektas - sugebėjimas susitvardyti, įkvėpti žmones (motyvacija), įsijausti į kito žmogaus jausmus (empatija), įsisąmoninti savo jausmus bei rasti savo gilumines emocijų priežastis, iššaukti teigiamas emocines būsenas kituose. Jausmų pažabojimo bei atsispindėjimo - sugebėjimas atkartoti greta esančio žmogaus laikyseną, balso skambesį, veido išraišką, nuotaiką, mąstyseną - išlavintas įgūdis.

Intelekto išsivystymo lygmenys pagal Maslou teoriją

1) Fiziologinis. Palaikomos gyvybinės funkcijos: kvėpavimas, mityba, tuštinimasis, miegas.

2) Saugumo, savisaugos. Palaikomas fizinis ir emocinis saugumas: fizinio kūno, šeimos, teritorijos bei turto ir moralės apsauga, resursų kaupimas.

3) Socialinis. Palaikomi santykiai: socializacija, draugystė, šeima, meilė, intymumas.

4) Savivertės ir pripažinimo. Vertinami savo ir aplinkinių veiksmai bei pasiekimai, atsiranda pagarbos ir pasitikėjimo poreikis sau ir kitiems, noras tobulėti.

5) Savirealizacijos ir problemų sprendimo. Poreikis panaudoti ir perduoti turimas žinias bei patirtį, siekti aukštesnių tikslų: atmetami išankstiniai nusistatymai, emocijos ir asmeniškumai bei priimami faktai, atsiranda noras kurti, tobulinti, įgyvendinti sumanymus, veikti dėl bendros gerovės, analitiškai ir konstruktyviai spręsti problemas.

Dirbtinis intelektas

Dirbtinis intelektas – bet koks dirbtinai sukurtas intelektas.
Dirbtinis intelektas skiriasi nuo įprastų kompiuterinių algoritmų tuo, kad gali apsimokyti, tai atlikdamas tą patį veiksmą gali elgtis kitaip priklausomai nuo prieš tai atliktų veiksmų.
Dirbtinio intelekto tyrimai remiasi psichologijos ir neurologijos, matematikos ir logikos, komunikacijos teorijos, filosofijos ir lingvistikos mokslų duomenimis. Dirbtinio intelekto tyrimuose dažnai pagal gyvų organizmų nervų sistemą kuriami supaprastinti teoriniai modeliai. Jie vadinami neuroniniais tinklais, kurie vėliau panaudojami sprendžiant įvairių sričių problemoms spręsti – balso ar vaizdo atpažinimui, ligų diagnozei ir panašioms problemoms, kurios tiksliais algoritmais sunkiai sprendžiamos dėl ribotų techninių galimybių.
Baltarusijos šventės

Šiame sąraše pateiktos Baltarusijos šventės
Don't Let the Sun Go Down on Me

Originali versija

„Don't Let the Sun Go Down on Me“ buvo bendrai parašyta Eltono Džono ir jo kolegos Bernie Taupin per 10 dienų laikotarpį 1974 m. sausį, kartu su kitomis dainomis, kurios buvo įtrauktos į „Caribou“. Daina buvo išleista kaip pirmasis singlas iš šio albumo tų pačių metų gegužės mėnesį Jungtinėje Karalystėje, o birželį ir JAV. Priedainiui pritaria Del Newman parengta pučiamųjų instrumentų aranžuotė. O pritariamuosius vokalus atlieka Carl Wilson ir Bruce Johnston iš „The Beach Boys“ ir Toni Tennille.

Duetas su George Michael

1991 m. Eltonas Džonas susibūrė su George Michael, kad šie du įrašytų visiškai naują „Don't Let the Sun Go Down on Me“ versiją. Ši dainos versija buvo pristatyta koncerto metu Vemblio stadione. Gerbėjai iš pradžių nenutuokė, kad ant scenos išvys Eltoną Džoną, tačiau jis atvyko ir kartu su George atliko dainą. Tiesa, dar šeši metai iki šio pasirodymo, tai yra 1985 m. Live Aid labdaringame koncerte George kartu su Eltonu buvo atlikę šią dainą, kuri buvo artimesnė originalui – tik šįkart vienintelis dainavo George, o Eltonas pritarė grodamas pianinu.

Pripažinimas

Atlikus šią dainą gyvai ir ją išleidus po metų, ji tapo didžiuliu hitu tiek JAV, tiek Europoje. 1991 m. gruodį UK Singles Chart sąraše užkopė į pačią pirmą vietą ir ten išbuvo dvi savaites. 1992 m. vasarį Billboard Hot 100 pirmoje vietoje išbuvo vieną savaitę. Šis pasirodymas buvo nominuotas Grammy apdovanojimui už geriausią pop vokalo pasirodymą. Daina yra įtraukta į Eltono Džono dainų rinkinį „Love Songs“ ir „Greatest Hits 1970–2002“, įskaitant ir jo 1993 m. albumą „Duets“. Uždirbti iš singlo pardavimų pinigai buvo skirti dešimčiai skirtingų labdaros fondų vaikams, sergantiems AIDS ir švietimui.
Antanas Jakulis

Antanas Jakulis (1939 m. gegužės 28 d. Panemunis – 1984 m. birželio 16 d. Klaipėda) – Lietuvos kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija

1961 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitetą. 1967 m. filologijos mokslų kandidatas.
1961–1964 m mokytojavo Dubingiuose. 1967–1971 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas, nuo 1971 m – Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetų dėstytojas, lietuvių kalbos ir literatūros katedros vedėjas. Nuo 1974 m. docentas.
Tyrinėjo lietuvių kalbos būsimojo laiko formų istoriją, senovės lietuvių raštiją, Panemunio šnektą.
Myslibužas

Istorija

1253 m. Myslibužui suteiktos miesto teisės. XIII a. pabaigoje ir XIV a. pradžioje miestas intensyviai vystėsi. Iki XVI a. miestas buvo Naujosios Markos sostinė.
Iki 1945 m. Myslibužas priklausė Vokietijai ir vadinosi Soldinu.
1933 m. liepos 17 d. Myslibužo miške (prie Pščelniko kaimo) žuvo lietuvių lakūnai S. Darius ir S. Girėnas, lėktuvu „Lituanika“ skridę iš Niujorko į Kauną. Lakūnų žuvimo vietoje 1934 m. pastatytas paminklas.
Europos rekonstrukcijos ir plėtros bankas

Europos rekonstrukcijos ir plėtros bankas (ERPB, angl. European Bank for Reconstruction and Development) – tarptautinis bankas, įsteigtas 1990 m., siekiant paskatinti ir paspartinti ekonomines reformas Vidurio ir Rytų Europos valstybėse, Rytų bloko (nuo 1989 m.), NVS valstybių veiklą, privatų sektorių pereinant nuo planinės ekonomikos prie laisvosios rinkos. Būstinė yra Londone, Jungtinėje Karalystėje. Šiuo metu vykdo veiklą plačiau nei geografinė Rytų Europa.

ERPB ir Lietuva

2005 m. Lietuvos nacionalinė M. Mažvydo biblioteka tapo Europos rekonstrukcijos ir plėtros banko (ERPB) depozitine biblioteka. ERPB serijiniai leidiniai yra LNB Bendrojoje skaitykloje.
Sudoku

Sudoku (jap. 数独 = sūdoku) – galvosūkiai, kuriuose reikia surasti ir įrašyti skaitmenis nuo 1 iki 9 taip, kad skaitmenys nesikartotų eilutėse, stulpeliuose bei paryškintuose 9 langelių (3×3) kvadratuose. Dažniausiai sudoku sprendžiami 9 eilučių ir stulpelių galvosūkiai, kuriuose įrašyta keletas pradinių skaitmenų. Sudoku paplito Japonijoje 1986 metais, o 2005 metais pasidarė populiarūs kitose šalyse.
Žodis Sudoku, kilęs iš japonų kalbos, reiškia „vienintelis skaičius“. Pagal susitarimą galvosūkiuose naudojami skaitmenys, tačiau matematiniai ryšiai čia nėra svarbūs, taigi galimi galvosūkio variantai naudojant kitus simbolius, pavyzdžiui, abėcėlės raides ar spalvas.
Priklausomai nuo pradinių įrašytų skaitmenų, galvosūkiai gali būti skirstomi pagal sudėtingumą. Kartais įvairaus sudėtingumo sudoku galvosūkiai pateikiami mokyklose kaip loginio mąstymo pratimai.

Sprendimo būdai

Paprastai sprendžiant sudoku galvosūkį, pasitelkiamas trijų strategijų derinys – skanavimas, žymėjimas ir analizavimas.
Skanuojant pasirenkamas skaitmuo ir peržiūrimos visos eilutės randant vietas, kur skaitmuo gali būti įrašytas, vėliau peržiūrimi stulpeliai ir 3×3 kvadratai. Vėliau skanuojami kiti skaitmenys. Taip pat galima iš eilės pasirinkti langelius ir atmesti negalimus skaitmenis.
Kai skanavimas nebepadeda, padeda žymėjimas, kai langeliuose pasižymimi visi galimi skaitmenys (smulkiu šriftu ar taškais atitinkamose vietose).

Sprendimas kompiuteriu

Gana nesunku parašyti programą kompiuteriui, kuri paprastu perrinkimu ras sprendimą. Taip pat galimi efektyvesni algoritmai, eliminuojantys negalimus atvejus tol, kol lieka tik po vieną variantą kiekvienam langeliui. Taip pat yra algoritmų, imituojančių rankinį sprendimą. Šie algoritmai padeda įvertinti galvosūkio sudėtingumą.

Variantai

Populiariausios yra 9×9 langelių lentelės su 3×3 regionais, tačiau egzistuoja ir kitų variantų. Pavyzdžiui, 4×4 lentelės su 2×2 langelių regionais, 5×5 langelių lentelės su netaisyklingais penkių langelių regionais (šis variantas vadinamas Logi-5), 6×6 lentelės su 2×3 regionais ir daugelis kitų. Kartais naudojamos didesnės lentelės – 16×16 ar net 25×25. Japonijoje sprendžiami Gattai 5 galvosūkiai, kur 5 9×9 lentelės sujungtos kampiniais regionais. Yra sukurtas ir trimatis sudoku variantas ()
Be skaitmenų galvosūkiams naudojamos raidės ar kiti simboliai. Sukurti galvosūkio variantai su raidėmis, kur išsprendus galima perskaityti tam tikrą žodį ar frazę.

Istorija

Pirmą kartą tokio tipo galvosūkis išspausdintas Niujorke „Math Puzzles and Logic Problems“ žurnale XX amžiaus aštuntojo dešimtmečio pabaigoje, tuo metu galvosūkiai vadinti „Number Place“. 1984 balandį tokie galvosūkiai pradėti spausdinti Japonijoje pavadinimu, kiek vėliau galvosūkiai pavadinti „Sudoku“.
1989 metais sukurta pirmoji kompiuterinė versija „Commodore 64“ kompiuteriams.
2004 metų lapkričio 12 dieną Sudoku pradėti spausdinti kasdien „The Times“ dienraštyje, po trijų dienų – „The Daily Mail“, vėliau kituose laikraščiuose ir žurnaluose, taip labai išpopuliarinant galvosūkius.
Klasikinis liberalizmas

Klasikinis liberalizmas – politinė ideologija, išsivysčiusi XIX amžiuje Vakarų Europoje ir Amerikos žemyne. Ideologija idealizuoja ribotą valdžią ir asmens laisves, įskaitant tikėjimo laisvę, žodžio laisvę, spaudos laisvę, susirinkimų laisvę ir laisvąją rinką. Prie klasikinio liberalizmo ideologijos kūrimo prisidėjo Žanas Baptistas Sėjus, Tomas Maltusas, Davidas Rikardas. Ludwig von Mises, Friedrich Hayek ir kiti ekonomistai XX amžiuje atgaivino susidomėjimą klasikiniu liberalizmu. 
Frazė „klasikinis liberalizmas” kartais taip pat naudojama kalbant apie visas liberalizmo formas, atsiradusias prieš XX amžių.
Suvalkiečių rūbai

Suvalkiečių tautiniai rūbai – lietuviškojo tautinio kostiumo stilius Suvalkijoje.

Istorija

Suvalkija - vėliausiai susiformavęs etnografinis regionas. Į karų išretintą Sūduvos kraštą kėlėsi naujieji gyventojai iš priešingo, dešiniojo Nemuno kranto. Į šiaurinę Sūduvą kėlėsi žemaičiai, o į pietinę - aukštaičiai ir dzūkai. Todėl dabartinių zanavykų tradiciniai kostiumai turi žemaičių ir klaipėdiečių bruožų, o kapsų - aukštaičių ir dzūkų.
Anksčiausiai Lietuvoje šiame regione buvo panaikinta baudžiava, be to, vėlesnės žemės reformos suteikė valstiečiams asmens laisvę, todėl XIX a. Suvalkijoje gyveno daug pasiturinčių valstiečių. Jų išeiginiai drabužiai buvo siuvami iš geros kokybės pirktinių ir naminių audinių, buvo sekama miestietiškos mados.

Tautinis kostiumas

Suvalkietės marškiniai medvilniniai, tunikos sukirpimo, trumpi, siuvinėti baltu kiauraraščiu. Išsiskiria ypač plačiomis, ties perpete rauktomis rankovėmis. Sijonai tamsių sodrių spalvų, su išilginiais dryžiais, su įaustomis keliaspalvių dryželių grupėmis. Prijuostė – ryškiausia ir sudėtingiausia šventadienio aprangos dalis. Prijuosčių audinių kompozicija, o kartais ir pasiuvimu zanavykės skyrėsi nuo kapsių. Zanavykių – balto lininio dugno su išilgai įaustomis raudonų rinktinių geometrinių bei augalinių ornamentų juostomis. Mėgstamiausias – stilizuotas lelijų žiedų motyvas. Liemenės būdavo siuvamos iš brangių pirktinių medžiagų, ilgaskvernės. Trumpesnes liemenes mešiojo zanavykės. Tai vienintelės liemenės, ant kurių rišamos juostos. Juostų puošnumą padidina į galus įausti kutai ne tik iš siūlų, bet ir iš ruoželiais sukarpytų audinių.
Kapsės merginos nešiojo aukštus aukso spalvos galionus su gėlėmis ir plunksnelėmis apkaišytu viršumi. Zanavykės daugiau mėgo iš kelių spalvų biserio suvarstytas karūnėles – karolines. Ištekėjusios moterys nešiojo kykus, pasiūtus iš baltų nėrinių, naminės drobės, pirktinio šilko, taip pat ryšėjo ir skareles.
Vyrai rengėsi šviesių spalvų drabužiais. Nešiojo surdutus, pasiūtus iš milo pagal miesto madą. Po surdutu vilkėjo liemenę. Nešiojo skrybėles tiesiais kraštais, aukštomis kaubrėmis.
Sudas

Sudas (arab. سد = sad – „riba, kraštas“) – didelė pelkynių sritis Pietų Sudane, sudaryta Bahr el Džabalio (Baltojo Nilo) upės. Tai didžiausia pelkynė Nilo baseine ir viena didžiausių pasaulyje.
Sudas plyti tuoj į pietus nuo Nilo ir Sobato santakos. Šiaurės-pietų kryptimi driekiasi ~500 km, rytų-vakarų kryptimi ~200 km. Sudas užima apytiksliai 30 000 km², tačiau priklausomai nuo laikotarpio plotas labai keičiasi. Drėgnuoju laikotarpiu pelkynė apima iki 130 000 km². Sudą sudaro daugybė protakų, senvagių, ežerėlių, nendrynų ir papirusų sąžalynų, plaukiojančių augmenijos salų. Nuo Bahr el Džabalio Sudo srityje atsišakoja protaka – Bahr el Zerafas.
Būdingi Sudo augalai yra paprastoji nendrė, ryžis (Oryza barthii), riemenė (Echinochloa stagnina), papirusinė viksvuolė, švendras (Typha domingensis). Pelkynuose veisiasi gausybė uodų ir kitų parazitų. Čia gyvena ar migracijos metu lankosi ~400 paukščių rūšių, tarp jų reti batasnapiai, karūnuotosios gervės. Čia prieglobstį ir vandens šaltinį randa antilopės, Nilo krokodilai, begemotai, drambliai, zebrai, nykstantys afrikiniai hieniniai šunys ir kt.
Dėl gausios augmenijos Sudo srityje laivyba itin sunki. Būtent dėl to arabai šia sritį pavadino „riba“, o europiečiai ilgą laiką negalėjo rasti Nilo ištakų. 1978 m. pradėtas statyti Džonglėjaus kanalas, kuris aplenktų Sudo pelkynes, tačiau dėl nestabilios politinės padėties nebaigtas. Nors planuojama statybas užbaigti, kanalo nauda vertinama prieštaringai. Sude išgaruoja 55 % iš Viktorijos ežero sutekančio vandens. Kanalas padidintų Nilo vandeningumą Sudane ir Egipte, tačiau išdžiuvusi Sudo pelkynė sukeltų didelius ekologinius, socialinius, ekonominius nuostolius, sulyginamus su Aralo ežero ar Čado ežero nusekimo padariniais.
Plaukimas

Plaukimo istorija

Seniausios žinios apie plaukimą randamos Egipte 9-4 tūkstantmetyje pr. m. e. Iš graikų ir romėnų laikų žinome apie plaukimo mokymą ir pagalbines priemones, tokias kaip oro pripildyta žarna arba kamštinis plaukimo diržas. Apie 310 m. pr. m. e. minima karinė plaukimo mokykla.
Vaga (leidykla)

Vaga – knygų leidykla, uždaroji akcinė bendrovė, 1945 m. įkurta Kaune, 1949 m. perkelta į Vilnių, Gedimino prospektas 50/2. Vadovas Vytas Vincas Petrošius.

Istorija

1945-ųjų sausį Kaune pradėjo veikti „Valstybinė grožinės literatūros leidykla“, per tuos metus išleidusi 36 knygas. Po kelių metų ji perkelta į Vilnių ir įsikūrė dideliame bute Gedimino pr. 7. Kiek vėliau persikraustė į Jogailos g. 10, užėmusi visus 4 pastato aukštus. 1964 m. leidykla pavadinta „Vaga“, dizaineris Antanas Kučas sukūrė ženklą, kuris naudojamas iki šiol. Tuomet leidykla kasmet išleisdavo apie 300 knygų. 1965 metais, šventusi 20 metų jubiliejų, perkelta į Gedimino pr. 50.
1966 m. pirmajame aukšte duris atvėrė „Vagos“ knygynas, iš pradžių prekiavęs tik meno knygomis.
Leidžia originalią ir verstinę grožinę literatūrą, meninę publicistiką, literatūros mokslo ir kritikos, dailėtyros, enciklopedinius leidinius, tautosakos rinkinius, dailės albumus, raštus. Leidžia knygų serijas „Lituanistinė biblioteka“, „Pasaulinės literatūros biblioteka“, „Rašytojai Nobelio premijos laureatai“. Per metus išleidžia apie 200 knygų.
Ikrai (maistas)

Raudonieji ikrai

Lašišinių žuvų ikrai. Juose yra daugiau pilnaverčių baltymų, bet truputį blogesnio skonio, jaučiamas kartokas prieskonis. Spalva šviesiai oranžinė, raudona.
Raudonieji lašišinių žuvų ikrai vartotojams prieinamesni. Jie nėra taip griežtai skirstomi pagal kilmę kaip juodieji. Populiariausi yra kuprės ikrai.
Jie – vidutinio dydžio, oranžinės spalvos. Ketos ikrai didesni ir tamsesni.

Juodieji ikrai

Eršketinių žuvų ikrai. Geriausios kokybės, spalva juoda, pilka. Būna tik grūdėtieji. Ikreliai sūdomi prisotintame druskos tirpale.
Didžiausią vertę pasaulinėje rinkoje turi grūdėtieji didžiojo eršketo (beluga) ikrai. Jie rinkoje sudaro tik 5 proc. visų ikrų. Šie ikrai stambūs, pilki, o labiausiai vertinami yra pilkai žydri. Didžiuosiuose užsienio restoranuose šių ikrų kaina gali viršyti 3000 JAV dolerių.
Antroje vietoje pagal vertę yra rusiškojo eršketo ikrai, gelsvai rudos arba žalsvos spalvos. Jie kainuoja maždaug 40 proc. pigiau negu didžiojo eršketo ikrai, bet vertinami žinovų už tik jiems būdingą dumblo ir žolės prieskonį.
Yra dar viena, nepaprastai reta rūšis – Golden caviar (Auksiniai ikrai). Tai – gamtos kazusas, genetinio nukrypimo pasekmė, nes priklauso didžiajam eršketui albinosui. Ikrų spalva – nuostabi: gintarinė su aukso tonais. Ženevos „Caviar House“ ekspertai mano, kad ši reta rūšis niekada nepatenka į rinką.

Dirbtiniai ikrai

Surogatinis produktas, savo išvaizda ir skoniu imituojantis žuvies ikrus. Gaminamas iš grynų pilnaverčių baltymų. Jie ištirpinami vandenyje, pridedama maisto priedų, valgomųjų dažų, druskos, vitaminų, aromatinių ir skonio medžiagų. Dirbtinių ikrų išvaizda - standūs želatininiai rutulėliai.
Grašva

Aplinkinės gyvenvietės

Angiriai - 3 km
Varnupė - 1 km
Čiukiškiai - 3 km
Danieliaus knyga

Danieliaus knyga – viena iš Senojo Testamento knygų, priskiriama pranašų knygų grupei. Didžioji knygos dalis parašyta hebrajų kalba, likusi – aramėjiškai. Katalikai į savo Biblijos vertimus dar įtraukia graikiškuosius knygos skyrius.
Knyga prasideda pasakojimais apie Danielių, kuris dar būdamas paauglys buvo ištremtas į Babiloniją ir tik dėl drąsos bei pasitikėjimo Dievu nugalėjo visus pavojus. Pirmojoje knygos dalyje taip pat aprašytas Nabuchodonosaro sapnas ir jo išaiškinimas, trijų Danieliaus draugų stebuklingas išgelbėjimas iš degančios krosnies, Nabuchodonosaro pamišimas, Belšacaro (Baltazaro) puota, Danieliaus išgelbėjimas iš liūtų duobės. Antrojoje knygos dalyje surašyti ateities regėjimai (keturių imperijų regėjimas, būsimųjų kovų regėjimai) ir Danieliaus malda.
Sprendžiant iš Danieliaus knygoje aprašytų įvykių, Danielius gyvenęs VI a. pr. m. e. Jo regėjimai galėjo būti užrašyti tuo metu Babilonijoje. Tačiau juose gausu tikslių aliuzijų į II a. pr. m. e. įvykius, tad yra nemažai manančių, kad Danieliaus knyga galutinai susiformavo Senojo Testamento laikotarpio pabaigoje, kai Judėja buvo pavaldi Seleukidų karaliui Antiochui IV Epifanui (apie 165 m. pr. m. e.). Matyt, būtent šio valdovo despotiškumas parodomas keturių imperijų regėjimo pasakojimo kulminacijoje.
Degimai (Imbarė)

Etimilogija

Pavadinimas kilo nuo žodžio deginti. Kaimo vietoje seniau buvo krūmais apaugusi ganyklų žemė. Želdinius išdeginus, joje kūrėsi pirmieji naujakuriai.

Degimai

Erlėnai – 3 kmLaiviaiTuzai – 3 kmSALANTAI – 2,5 kmGargždelėŽeimiai – 4 km
Gastilionių ąžuolas

Gastilionių ąžuolas – storiausias medis Kauno marių regioniniame parke, Rumšiškių sen., Kaišiadorių raj. Valstybinis gamtos paveldo objektas nuo 2008 m. Ąžuolas auga mišriame miške šalia buvusios kirtavietės, nedidelėje lomelėje, kurioje visada susikaupia daugiau drėgmės, negu toliau esančiame sausame Gastilionių atodangos šlaite. Medis pasiekiamas pagal nuorodas prie atodangos skardžio pradžios.