Valstybės biudžeto išlaidos

Valstybės biudžeto išlaidos – ekonominiai santykiai, susidarantys perskirstant biudžeto pajamas. Valstybės išlaidos yra tiesiogiai susijusios su valstybės funkcijomis ekonomine, socialine, politine prasme. Todėl valstybės išlaidos yra skirtos svarbiausiems visuomenės poreikiams tenkinti.

Tiesioginės ir netiesioginės išlaidos

Valstybės biudžetas išlaidos – tai tiesioginės valstybės išlaidos, kadangi yra tenkinamos iš biudžeto. Netiesioginės valstybinės išlaidos tenkinamos iš valstybinių įmonių pajamų. Didesnę reikšmę turi tiesioginės valstybės biudžeto išlaidos. Tačiau racionalus valstybės biudžeto išlaidų (tiesioginių) ir valstybinių įmonių išlaidų (netiesioginių) tenkinimo santykis turi sudaryti finansiniu atžvilgiu protingą įvairių ekonominių interesų balansą, užtikrinti aukštą bet kurios finansavimo formos panaudojimą.
Rinkos ekonomikos sąlygomis valstybė finansiniu reguliavimu gali iš esmės mažinti valstybės biudžeto išlaidas, keisti jų sudėtį ir struktūrą, labiau tenkinti netiesioginių valstybės išlaidų poreikius. Valstybė biudžeto išlaidas turi skirti investicijoms, ekologiškai švarioms technologijoms diegti, socialinėms kultūrinėms programoms ir t. t. Jomis turi būti užtikrintas glaudus ryšys tarp valstybės pajamų ir valstybės išlaidų. Šis ryšys išreiškiamas kiekybiniu pajamų ir išlaidų palyginimu, taip pat jų poveikiu viena kitai. Viena vertus, biudžeto išlaidų apimtį labai limituoja į biudžetą patenkančios pajamos. Dėl to svarbu sudaryti tokias biudžeto išlaidų apimtis ir tokius jų panaudojimo terminus, kurie užtikrintų visuomenės ekonominį ir socialinį aukštesnį vaidmenį sprendžiant iškilusius uždavinius su minimaliomis išlaidomis ir maksimaliu efektu. Tik tinkamai naudojamos išlaidos skatina gamybos augimą.

Paskirtis

Tikslinė išlaidų paskirtis reiškia, kad valstybės išlaidos vykdomos griežtai atsižvelgiant į pagrindines kryptis, numatytas finansų plane. Pavyzdžiui, pagrindinėmis valstybinių išlaidų kryptimis komercinėje sferoje gali būti piniginių lėšų įdėjimai apyvartinėms lėšoms finansuoti, o nekomercinėje srityje – darbo užmokesčiui finansuoti. Atsižvelgdama į vykdomą ekonominę politiką valstybė numato prioritetus vienų ar kitų poreikių tenkinimui ir įstatymais reglamentuoja jų tenkinimo tvarką.
Išlaidų grįžtamumo principas reiškia, kad lėšos, panaudotos ūkio, socialinės sferos ir kitiems tikslams, turi duoti finansinę grąžą. Finansinio ekonomijos režimo laikymasis reiškia, kad pageidaujamas didžiausias rezultatas turi būti pasiektas minimaliomis išlaidomis; skatinti mokslo plėtrą, kadrų politikos tobulinimą ir kt.

Išlaidų struktūra

Biudžeto išlaidų struktūra skirstoma pagal programas, valstybines funkcijas ir ekonominę klasifikaciją.

Išlaidų skirstymas

Valstybė numatytiems tikslams ir priemonėms įgyvendinti išlaidas skisto pagal ekonomines, socialines programas. Toks išlaidų grupavimas pagal ekonomines programas leidžia suformuoti biudžeto išlaidų proporcijas, jas keisti siekiant teigiamų poslinkių ekonomikoje. Išlaidų grupavimas pagal socialines programas parodo, kad vyriausybė valstybės valdyme siekia socialinių funkcijų.
Atsižvelgiant į tai, ko siekiama, valstybinio biudžeto išlaidos skirstomos į ūkio, socialines kultūrines, gamybos, valdymo. Šių išlaidų struktūra daugelį metų pagal minėtas grupes yra stabili. Rinkos sąlygomis turi didėti valstybės funkcija, orientuota į konkretų žmogų. Todėl turi didėti biudžeto išlaidos socialinei sferai ir žmonių socialinei apsaugai. Rinkos sąlygomis valstybė turi atsisakyti visų programų finansavimo iš vieno biudžeto, asignavimai iš vieno biudžeto turi būti skirti tik svarbiausiems prioritetiniams tikslams įgyvendinti, sudaryti kuo geresnes galimybes socialinei ir gamybinei infrastruktūrai plėtoti.
Valstybės biudžeto išlaidų grupavimas pagal ekonominės klasifikacijos straipsnius numato jų detalizavimą rengiant išlaidų sąmatą kiekvienai programai įgyvendinti.