google/wiki40b huggingface dataset:
Horo akis

Reikšmė

Hieroglifo tekste sutinkama Horo akis reiškia „veikti, daryti“ arba tą kuris daro ar veikia. Horo akis taip pat simbolizavo veiksmą, apsaugą arba didelę neapykantą, ir nebuvo tiesiog akies ženklas. Yra keletas alternatyvių hieroglifų akiai pažymėti.
Horo akis visada dešinioji. Veidrodinis atspindys (kairioji akis) taip pat kai kada sutinkama ir reiškė Totą, taip pat intuiciją bei magiją.

Naudojimas trupmenoms žymėti

Įvairios Horo akies dalys egiptiečių buvo naudojamos trupmenoms (vieneto dalims) žymėti. Dalys reiškė įvairius dvejetainės skaičiavimo sistemos skaitmenis po kablelio (1/2 = 0.1, 1/4 = 0.01, 1/8 = 0.001 ir pan). Egiptiečiai jau žinojo jog kitokias trupmenas galima užrašyti kaip šių dvejetainių trupmenų sumą, mažiausios naudojamos dvejetainės trupmenos (ašara, 1/64) tikslumu. Tai būtų seniausių dvejetainės skaičiavimo sistemos taikymų. Tačiau kai kurie šaltiniai teigia jog trupmeniniai žymėjimai, nors ir panašūs į akies fragmentus, gali būti ir kitokios kilmės. 
Akis turi oficialų Unicode kodą, nors ne visos naršyklės jį supranta (U+13080, jūsų naršyklės vaizduojamas kaip 𓂀).)
Jonas Jurevičius

Biografija

1971 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1992 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Nuo 1971 m. dirba Kauno medicinos instituto (dab. Kauno medicinos universitetas) Kardiologijos institute, Membranų biofizikos laboratorijos vedėjas.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo sritys – širdies veiklos reguliavimas, viduląsteliniai procesai, širdies nepakankamumo ir aritmijos genezė, išemija, apoptozė, kamieninių ląstelių panaudojimas ir farmakologinių medžiagų poveikis miokardui. 1990 m. stažavo JAV, nuo 1994 m. bendradarbiauja su Paryžiaus XI universitetu. Paskelbė 200 mokslinių darbų.
Juozapas Ignotas Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Mykolas Jonas Tiškevičius Logoiskis. Motina Regina Larska. Broliai Felicijus Tiškevičius, Mikalojus Tiškevičius, Antanas Kazimieras Tiškevičius.

Šeima

1761 m. vedė, žmona Marija Ona Galimska, sūnus Mykolas Juozapas Tiškevičius, Jadvyga Tiškevičiūtė (vyras Vincentas Volodkovičius), Klotilda Tiškevičiūtė (vyras Ignotas Kurzeneckis), Juzefa Tiškevičiūtė (g. 1766 m., vyras Juozapas Bykovecas)

Veikla

Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės pulkininkas, Lenkijos liaudies kavalerijos pulkininkas. Vielaticko seniūnas.
1792 m. gegužės 14 d. apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Mons Calpe SC

Istorija

Klubas įkurtas 2013 m. Nuo 2016 m. žaidžia aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
Eliziejus (filmas)

Siužetas

2154-ieji metai. Egzistuoja dvi žmonių klasės – turtingieji, gyvenantys naujutėlėje žmonijos sukurtoje Stanfordo toro stiliaus kosminėje stotyje, vadinamoje Eliziejumi, ir likusieji, gyvenantys nuo gyventojų pertekliaus kenčiančioje, nuniokotoje Žemėje.
Gyvenantys Žemėje beviltiškai bando pabėgti nuo planetoje siautėjančių nusikaltimų ir skurdo, jiems taip pat besąlygiškai reikia naujausios medicininės priežiūros pagalbos, kuri prieinama tik turtingiesiems Eliziejaus piliečiams. Tačiau Eliziejaus valdžia nelinkusi pagelbėti ir netgi priima antiemigracijos įstatymą, siekdama apsaugoti savo piliečių prabangųjį gyvenimo būdą. Vienintelis asmuo, galintis atnešti lygybę yra paprastas robotikos fabriko surinkėjas Maksas (akt. Matt Damon), vieno nelaimingo incidento metu apsinuodijęs mirtinu radiacijos kiekiu. Jo gyvybei kybant ant plauko, jis nenoriai prisijungia prie pavojingos misijos, kuri sukiršina jį su Eliziejaus valdžios sekretore Delacourt (akt. Jodie Foster) ir jos vadovaujamu koviniu būriu, bet pavykus įgyvendinti šią misiją, būtų išgelbėta milijonai gyvybių.
Londono universitetas

Istorija

Įkurtas 1836 m. karaliaus Vilhelmo IV Karališkąja chartija, sujungus Londono universitetinį koledžą, įkurtą 1827 m.) ir Londono karališkąjį koledžą, įkurtą 1829 m. 1878 m. pirmasis Didžiojoje Britanijoje suteikė moterims teisę studijuoti. Nuo 1979 m. universitetas leidžia laikraštį „London Student“.
IBI Isafjordur

Istorija

Klubas įkurtas 1946 m. Turėjo vyrų ir moterų futbolo komandas.

Vyrų futbolo komanda

Suformuota 1955 m. 
1962 m. žaidė elito divizione, bet liko paskutinėje vietoje. 
1982 ir 1983 m. žaidė elito divizione. Po 1983 m. sezono iškrito į žemesnį divizioną.
Klubas turėjo finansinių problemų. Išformuota 1988 m.

Moterų futbolo komanda

Suformuota 1981 m. Išformuota 1988 m.
Nula nula

Nula–nula – Australijos aborigenų ginklas ir įrankis, apie vieno metro ilgio medinė kuoka užaštrintu galu. Pavadinimas kilęs iš darugų kalbos.
Nula–nula naudojama ochros gamybai, batatų bei kitų šakniavaisių kasimui, smulkesnių žvėrių medžioklei, kovai, ugnies įkūrimui, vietinėms muštynėms gentyje, taip pat – nubausti nusikaltusius genties įstatymams.
Šiuos įrankius gamindavo tiek moterys, tiek vyrai, jie būdavo išpiešiami ar net išraižomi priklausomai nuo genties, todėl įvairiose gentyse jų išvaizda skirdavosi. Kai kur (pvz., alavos gentyje) juos tradiciškai naudodavo tik moterys.
Kartais bičių vaško ir virvelės pagalba gale būdavo pritaisomas užaštrintas akmuo.
ÍB Vestmannaeyja

Istorija

Klubas įkurtas 1903 m. Vyrų futbolo komanda tris kartus tapo šalies čempionais (1979, 1997, 1998 m.)
Superherojus

Superherojus - išgalvotas veikėjas, kuris dažniausiai turi nežmoniškų galių ir  jas paskiria saugoti visuomenę nuo nelaimių ar piktadarių. Nuo tada, kai pasirodė Supermenas - pirmasis superherojaus prototipas (1938 m.), istorijos apie superherojus ir jų nuotykius paplito visur - nuo komiksų iki televizijos. Dabar superherojai yra neatsiejama Amerikos kultūros dalis.

Bendri bruožai

Superherojai dažniausiai pasirodo komiksų knygose. Tačiau po sėkmės komiksuose ir gauto populiarumo jie pasirodo ir kitose žiniasklaidos priemonėse, pvz., radijuje, TV serialuose, filmuose ir kt.
Vincentas Aleksandras Korvinas Gosievskis

Giminė

Kilęs iš Lietuvos bajorų Gosievskių giminės. Tėvas Aleksandras Korvinas Gosievskis, motina Ieva Pacaitė, broliai Kristupas Korvinas Gosievskis, Mikalojus Korvinas Gosievskis, Motiejus Korvinas Gosievskis, sesuo Zuzana Korvin Gosievska. Žmona Magdalena Konopacka, vaikai Boguslavas Korvinas Gosievskis, Teresė Gosievska, jos vyras Vilniaus kaštelionas Juozapas Boguslavas Sluška, vėliau Vilniaus vaivada Kazimieras Jonas Sapiega ir Sofija Gosievska, kurios vyras – Karūnos pastalininkis Aleksandras Pšijemskis. Žmona 1668 m. gegužės 21 d. vėl ištekėjo, jos antrasis vyras Krokuvos pakamaris Jonas Karolis Čartoryskis, vaikai Elena Teofilė Čartoryska, Antanas Dominikas Čartoryskis ir Punsko seniūnas Juozapas Čartoryskis.
Valdė Punsko ir kitus dvarus, vėliau jam iš brolio Kristupo atiteko ir Veližo dvaras prie Smolensko.

Biografija

Studijavo Vilniaus, Vienos, Romos, Padujos universitetuose.

Valstybės tarnyba

Sugrįžusį Lietuvos didysis kunigaikštis Vladislovas Vaza jį paskyrė Lietuvos dvaro stalininku. Nuo 1648 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės pulko vadas. 1649 m. liepos mėn. kariuomenės vyriausiojo vado Jonušo Radvilos pavaduotojas, dalyvavo mūšyje prie Lojevo su kazokais. Nuo 1650 m. Lietuvos artilerijos generolas, nuo 1652 m. Lietuvos žemės iždininkas, nuo 1654 m. Lietuvos lauko etmonas. 1650 m. gruodžio 21-24 d. Abiejų Tautų Respublikos ypatingojo Varšuvos Seimo maršalka.
Nuo 1650 m. valdovo Jono Kazimiero šalininkas ir opozicijoje LDK didžiajam etmonui Jonušui Radvilai. Šių didikų prieštaravimai darė žalą Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kariniams veiksmams per 1654–1655 m. kovas su Rusija, buvo viena priežasčių, kad skubotai pasitraukta iš Vilniaus. 1655 m. su Rusijos kariuomene kovėsi Kauno apylinkėse. Su kitais 1655 m. pasirašė Kėdainių sutartį su Švedija. Jonušas Radvila, sužinojęs apie jo ryšius su Rusijos caro pasiuntiniu, Kėdainiuose jį suėmė ir perdavė švedams. 1656 m. birželio mėn. iš nelaisvės pabėgo. 1656 m. su LDK kariuomene padėjo vaduoti iš Švedijos okupacijos Lenkiją. Vadovaudamas jungtinei Abiejų Tautų Respublikos kariuomenei 1656 m. spalio 8 d. ties Prostkais (Lenkija) sumušė Švedijos sąjungininko Prūsijos kunigaikščio Frydricho Vilhelmo kariuomenę. Vėliau su juo vedė derybas ir su kitais 1657 m. pasirašė Vėluvos-Bydgoščiaus traktatą. 1657–1658 m. vadovavo LDK kariuomenei, kovojančiai su švedais Žemaitijoje, Kurše ir Livonijoje. Iš jų 1657 m. atsiėmė Biržus su tvirtove. 1658 m. spalio mėn. prie Vilniaus, ties Verkiais, pateko į nelaisvę ir buvo išvežtas į Maskvą, kur ėmėsi literatūrinės veiklos. Iš nelaisvės grįžo 1662 m. balandžio mėn. LDK kariuomenės konfederatų nužudytas.
Matas Petrikas

Matas Petrikas (taip pat žinomas kaip Matisse; g. 1975 m. rugsėjo 25 d., Klaipėdoje) – elektroninės muzikos prodiuseris.

Biografija

Iki 1999 muzikos grupės/prodiuserių kolektyvo Exem narys. Nuo 1999 metų gyvena Berlyne, Vokietija.
Rimutė Černovienė

Biografija

1978 m. baigė Šiaulių K.Preikšo pedagoginį institutą, mokytoja.
Visagino vaikų kūrybos namų direktoriaus pavaduotoja.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos, 2010 m. Lietuvos liaudies partijos Visagino skyriaus narė.
2008–2011 m. ir nuo 2011 m. Visagino savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Vladimir, vaikai Emilija, Vilma.
Vilniaus aukštoji partinė mokykla

Vilniaus aukštoji partinė mokykla – Lietuvos SSR aukštoji mokykla, veikusi 1945–1990 m. SSKP aukštųjų partinių mokyklų sistemoje.

Istorija

1945 m. buvo įkurta Respublikinė partinė mokykla. Veikė prie LKP CK. 1945–1946 m. mokykla buvo vienmetė, 1946–1954 m. – dvimetė, o 1954–1956 m. – trimetė. 1956 m. TSKP CK nutarimu pertvarkyta į keturmetę Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. 1990 m. birželio 30 d. mokykla buvo uždaryta, o jai priklausę pastatai perduoti Vilniaus pedagoginiam institutui.

Veikla

Mokyta rusų kalba. Ruošė specialistus Latvijai, Lietuvai ir Rusijos Kaliningrado sričiai, tačiau Partinėje mokykloje mokėsi atvykėliai ir iš Baltarusijos, Uzbekistano, Kazachstano. Čia buvo ugdomi kadrai partinėms bei valstybinėms struktūroms, visuomeninėms organizacijoms: profsąjungų pirmininkus, komjaunimo sekretorius, partinių organizacijų sekretorius, partinių komitetų instruktorius.
Mokykla išsiskyrė iš kitų aukštųjų mokyklų tuo, kad čia įstoti ar dirbti galėjo ne bet kas – pagrindiniai darbuotojai, dėstytojai ir studentai turėjo būti partijos nariai, turintys savo rajono partijos komiteto rekomendaciją ir siuntimą. Į dvimetę partinę mokyklą patekdavo žmonės, jau dirbę partinį darbą, siekiantys pasitobulinti, kopti karjeros laiptais, į keturmetę – žmonės su viduriniu išsilavinimu, dažniausiai su specialiu viduriniu, baigę technikumus. Studentams buvo suteikiama gera stipendija, bendrabutis.

Mokymo programa

Dėstomieji dalykai: TSKP istorija, marksistinė filosofija, mokslinis ateizmas, politinė ekonomija, mokslinis komunizmas, komunistinio darbininkų judėjimo istorija, SSRS istorija, tarptautiniai santykiai ir užsienio politika. Dar buvo dėstoma literatūra ir menas, tarybinė teisė, politinis-ekonominis pasaulio žemėlapis, planavimas, pramonės ir statybos ekonomika, žemės ūkio ekonominė organizacija, socialinių procesų valdymas, statistika, socialinės ekonomikos valdymas, finansai ir kreditas, mokslo technikos progresas pramonėje ir statyboje, buvo rašomas kursinis darbas. Buvo laikomi trys valstybiniai egzaminai – politinė ekonomija, filosofija, mokslinis komunizmas. Fakultatyvai: aukštoji matematika, kalbos kultūra ir oratorinis menas, užsienio kalbos (prancūzų, anglų, vokiečių).
Pagal 1996 m. gruodžio 23 d. Lietuvos Respublikos Seimo priimtą įstatymą aukštųjų partinių mokyklų diplomai Lietuvoje nepripažįstami ir jie negali būti liudijančiais apie asmens aukštąjį išsilavinimą.
Bendrovė (Utena)

Istorija

1984 m. spalio 31 d. kaimas iš Ignalinos rajono Linkmenų apylinkės perduotas Utenos rajono Saldutiškio apylinkei.
Baltijos almanachas

Baltijos almanachas (rus. Балтийский альманах) – 1923–1927 m. ėjęs žurnalas.

Istorija

Pirmi du numeriai išėjo Berlyne (1923 m. gruodžio ir 1924 m. sausio mėn.), ketvirtas – pavadinimu „Baltijos almanachas Argus“ (Балтийский альманах Аргус) – 1924 m. vasarą Rygoje. Leidyba atkurta 1928 m. gegužės mėn. Kaune. 1930 m. išeidavo su pertraukomis.
Pagrindinis žurnalo tikslas buvo Baltijos valstybių kultūrinis suartėjimas. Jame buvo publikuojami Liudo Giros, Maironio, Petro Laurinaičio, Petro Vaičiūno kūriniai, baltarusių, latvių, lietuvių, suomių, estų poetų ir rašytojų poezijos ir prozos vertimai, įvairi medžiaga apie Lietuvos, Latvijos, Estijos literatūrinį ir kultūrinį gyvenimą.
Baltijos almanachas spausdino šiuolaikinių rusų autorių, gyvenusių užsienyje, kūrinius (Andrėjaus Belojo, Konstantino Balmonto, Ivano Konopino, Glėbo Struvės, Vladislavo Hodasėvičiaus ir kt.), taip pat gyvenusių sovietinėje Rusijoje (Eriho Golėbraho, Georgijaus Dėškino, Ivano Rukavišnikovo ir kt.), garsių kritikų (Juliaus Aihenvaldo, Petro Pilskio) straipsnius.
1928 m. lapkričio 23 d. Baltijos almanacho Nr. 8 buvo išspausdinta Vinco Kudirkos Tautiškos giesmės vertimas.
Redaktorius Eugenijus Škliaras.
Žiegždrių liepa

Žiegždrių liepa – aukščiu ir kamieno storiu išsiskiriantis medis, 2005 m. paskelbtas Kauno rajono gamtos paveldo objektu Kauno marių regioniniame parke, Samylų sen. Pasiekiamas iš kelio  1902  Vaišvydava–Girionys–Žiegždriai , ties Žiegždriais pasukus į kairėje pusėje esantį pažintinį Žiegždrių geologinį taką, pažymėtą informacinėmis nuorodomis. Medis auga stačiame vaizdingame šlaite tarp dviejų valstybės saugomų objektų – Žiegždrių ir Kalniškių konglomeratų atodangų.
Tai pats storiausias medis kairėje Kauno marių pakrantėje. Valstybės saugomų liepų vidutiniai dydžiai: aukštis 22,9 m, kamieno skersmuo 1,47 m. Žiegždrių liepos aukštis 25 m, kamieno skersmuo 1,37 m, amžius virš 100 metų. Nors šios liepos kamienas šiek tiek plonesnis už vidutinį valstybės saugomų liepų storį, bet ji yra aukštesnė. Medis geros būklės, gyvybingas, gražiai nuaugęs, prie jo įrengtas medinis takas su laiptais, kuriais galima pasiekti konglomeratų atodangas ar nusileisti šlaitu iki marių vandens. Auga seniai nebenaudojamo kelio vietoje. Šiuo keliu prieš užtvenkiant Nemuną buvo susisiekiama su upės slėnyje įsikūrusiais kaimais.
Mezdra

Istorija

Iki pat XIX a. pabaigos Mezdra buvo nedidelis kaimas. Jo raida suintensyvėjo 1897 m. atidarius geležinkelio stotį. 1950 m. gavo miesto teises.
Time

„Time“ (stilizuojamas kaip TIME) – savaitinis JAV naujienų žurnalas. Pradėtas leisti 1923 m. kovo 23 d. Niujorke. Leidžiamas bendrovės „Time Inc.“. 2011 m. duomenimis, turi 3 376 226 tiražą (visi keturi leidimai sudaro apie 5,2 mln. tiražą). Didžiausias pagal skaitytojų skaičių savaitinis naujienų žurnalas pasaulyje, kurį skaito apie 25 mln. skaitytojų.
Europietiškoji versija („Time Europe“, anksčiau žinoma kaip „Time Atlantic“) leidžiama Londone, taip pat apima Viduriniųjų Rytų, Afrikos bei Lotynų Amerikos regionus. Azijai skirtos versijos padalinys („Time Asia“) įsikūręs Honkonge, o Pietų Ramiojo vandenyno regiono – Sidnėjuje.
Antanas Barčas

Antanas Barčas (1928 m. birželio 13 d. Paskynuose, Jurbarko valsčius – 1990 m. rugsėjo 15 d. Kaune) – Lietuvos teatro aktorius.

Biografija

1951 m. ištremtas į Sibirą už antisovietinę veiklą. 1956 m. reabilituotas. 1957 m. baigė Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklą.
1957–1959 m. Kauno muzikinio teatro, nuo 1959 m. Kauno dramos teatro aktorius .
Zdislovas Stanislovas Kostka Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos Kretingos linijos. Tėvas Juozapas Tiškevičius. Motina Jadvyga Tiškevičienė. Brolis Andrius Tiškevičius.
Pirmojo pasaulinio karo pradžioje su tėvais pasitraukė į Rusijos gilumą, gyveno Helsingforse (Suomijos Didžioji Kunigaikštystė). Po karo grįžo į Užutrakį.
Priešmininis laivas

Priešmininis laivas (angl. mine countermeasures vessel; MCMV) – karo laivas, skirtas jūrų minoms aptikti ir sunaikinti, galinti tai daryti tiek kaip minų traleris, tiek kaip minų medžiotojas.
Taip pat terminu priešmininiai laivai vadinami visi kovai su jūrų minomis skirti laivai – tiek minų traleriai, tiek minų medžiotuvai,
Antanas Gudaitis (1904)

Biografija

1922–1926 m. mokėsi Šiaulių mokytojų seminarijoje. 1926–1929 m. Lietuvos universitete studijavo literatūrą, Kauno meno mokykloje lankė Justino Vienožinskio studiją. 1929–1933 m. studijavo Paryžiaus nacionalinėje taikomosios dailės mokykloje bei įvairiose privačiose studijose.
1940–1941 m. dėstė Vilniaus dailės mokykloje, 1941–1943 m. – Vilniaus dailės akademijoje, 1945–1951 m. – Vilniaus dailės institute, nuo 1951 m. – Lietuvos dailės institute. 1947 m. suteiktas profesoriaus vardas.
LTSR nusipelnęs meno veikėjas (1961 m.), liaudies dailininkas (1964 m.). 1965 m. LTSR valstybinės premijos laureatas.

Kūryba

Parodose pradėjo dalyvauti 1931 m. Savo kūrybą demontravo Kaune, Vilniuje, Taline, Maskvoje, Rygoje, Lvove. 1932–1935 m. kartu su bendraminčiais įsteigė lietuvių modernistų dailininkų grupę „Ars“, dalyvavo jos rengiamose parodose. Nuo 1935 m. – Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Pagrindiniai kūrybos žanrai: portretas, natiurmortas, peizažas. Sukūrė piešinių, teatro dekoracijų, parengė nemažai interjero projektų.
Ankstyvosios tapybos periodui būdingi dekoratyvumu, pusiau abstrakčia ir daug ekspresijos turinčia forma ryškūs darbai. Vėlesnėje kūryboje forma įgauna daugiau reljefiškumo, spalvų gama tampa turtingesnė ir sodresnė. Sukūrė individualų ir daug lietuviškos nuotaikos turintį formos stilių bei koloritą. Septinto – devinto dešimtmečio kūriniuose metaforiškai vaizduojamas šių dienų pasaulis, sudėtingi žmonių santykiai, akcentuojamas emocinis pradas, daug vietos skiriama improvizacijai, temos įprasminimui dažnai naudojama personifikacija, simbolis, alegorija, groteskas.
Žymiausi kūriniai: „Motina su vaiku“, „Žuvų pardavėjos pajūryje“, „Moteris su vaisiais“, „Naujakuriai“, „Moters aktas“, „Vyras prie lango“, „Lietuviškas peizažas“, „Gėlės“, „Baltijos žvejai“, „Vidudienis“, „Vakaras“, „Moteris su paukščiu“, „Nuotakos“, „Žmonės žiūri į žvaigždes“ (1973 m.), „Namelis Viekšniuose“ (1933 m.), „Nida“ (1937 m.), triptikas M. K. Čiurlioniui atminti (1961–1962 m.).
Vana Tallinn

Vana Tallinn (liet. Senasis Talinas) – tamsiai rudas, stiprus romo pagrindu pagamintas likeris, sukurtas 1960-aisiais  Estijos įmonėje „Liviko“. Likeris saldus, su Jamaikos romo prieskoniu, pagardintas įvairiais natūraliais prieskoniais, įskaitant citrinmedžio eterinius aliejus, cinamoną, vanilę. Šių likerių stiprumas būna įvairus – nuo 16 iki 50% etilo alkoholio.
Nors pateikiamas kaip senas ir tradicinis estų alkoholinis gėrimas, „Vana Tallinn“ gamyba iš tikrųjų prasidėjo tik 1960 m. rugsėjo mėn. Jis populiarus visose Baltijos šalyse, perkamas Ukrainoje, Rusijoje ir Suomijoje. Likerį taip pat importuoja JAV. 2008 m. „San Francisco World Spirits“ konkurse „Vana Tallinn“ laimėjo sidabro medalį, aukštą reitingą jam skyrė Gėrimų testavimo institutas, teigiamos apžvalgos paskelbtos žurnale „The Tasting Panel“, internetinėje svetainėje „Tastings“.
Adelė Nezabitauskaitė-Galaunienė

Biografija

Būdama 11 metų pradėjo giedoti Salantų parapijos chore. 1908 m. Skuodo keturklasėje gimnazijoje ėmė reikštis solo dainavimu. 1912–1914 m. mokėsi Kauno „Saulės“ mokytojų seminarijoje, dalyvavo meninėje veikloje. 1914–1918 m. mokėsi Maskvos filharmonijos draugijos muzikos ir dramos mokyklos dramos vaidybos skyriuje (dėst. V. Uspenskis, operos klasei vadovavo V. Tiutiunikas, dramos kursą dėstė V. Nemirovičius-Dančenko ir Konstantinas Stanislavskis). Studijų metais dalyvavo lietuvių koncertuose, etnografiniuose tautų koncertuose atstovaudavo lietuviams. 
1918 m. vasarą grįžo į Lietuvą ir kuriam laikui apsistojo Vilniuje. Su pianiste Aleksandra Dirvianskaite ir kompozitorium Juozu Tallat-Kelpša ėmė rengti vakarus-koncertus Kaune ir Vilniuje, taip pat Žemaitijos miestuose ir miesteliuose. 1919 m. sausio 12 d. ištekėjo už dailininko ir dailėtyrininko Pauliaus Galaunės (1890–1988). Tų pačių metų pavasarį apsigyveno Kaune. Aktyviai įsijungė į Lietuvių meno kūrėjų draugijos organizuotą muzikos sekcijos veiklą, su kitais muzikais ėmėsi operos organizavimo darbo.
1920–1931 m. Valstybės teatro solistė. 1920 m. gruodžio 31 d. pirmajame Džiuzepės Verdi operos „Traviata“ spektaklyje atliko Violetos vaidmenį. Valstybės teatre sukūrė daugiau kaip 25 klasikinių operų pagrindinius vaidmenis (iš jų 16 premjerų) ir turėjo apie 1200 viešų pasirodymų operoje ir koncertų salėse. Rašė recenzijas apie Valstybės teatro operų spektaklius „Lietuvos aide“ ir kitur. Dalyvavo Kauno radiofono koncertų programose. Kelis kartus važiavo į Paryžių, kur po 3-4 mėnesius gilino vokalo studijas (pedagogė Franciose-Jeanne Schütz-Litvinne ir kt.). Aktyviai dalyvavo Lietuvių-prancūzų draugijos veikloje, 1937 m. apdovanota Prancūzijos ordinu.
1931–1940 m. dėstė muziką ir dainavimą Šv. Jėzaus Širdies kongregacijos mergaičių gimnazijoje, vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams. A. Galaunienė reiškėsi ir kaip dirigentė – 1933 m. birželio 5 d. Petro Vileišio aikštėje Kaune LKM draugijos kongreso metu dirigavo 1500 dalyvių moterų chorui ir orkestrui. 1934 m. vasarą Palangoje dirigavo skaučių surengtame koncerte Baden-Povelui pagerbti. 1939 m. gegužės 8 d. Valstybės teatre dirigavo lietuviškų gimnazijų jungtiniam moterų chorui. 1940 m. vasarą Kauno sporto halėje surengtoje mokyklinių chorų šventėje dirigavo 2000 dainininkų jungtiniam chorui. 1940–1942 m. dėstė Kauno muzikos kursuose.
1945–1947 m. vėl dainavo Kauno valstybiniame operos ir baleto teatre. Nuo 1947 m. Kauno konservatorijos, 1949–1950 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklos solinio ir ansamblinio dainavimo dėstytoja. 1949–1953 m. Lietuvos aklųjų draugijos Kauno skyriaus solinio dainavimo mokytoja, buvo daugelio solistų mėgėjų konsultantė ir globėja. Palaidota Petrašiūnų kapinėse.
2016–2020 m. Seimas

Seimo 2016–2020 m. kadencija – Lietuvos Respublikos Seimas, kuris buvo išrinktas per 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimus. Rinkimai vyko 2016 m. spalio 9 ir spalio 23 dienomis.
Į Seimą išrinktas 141 narys, 71 iš jų – tiesiogiai vienmandatėse apygardose, 70 – daugiamandatėse apygardose pagal partijų pateiktus sąrašus. Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjunga (LVŽS) naujajame Seime užsitikrino 56 parlamentarų mandatus, tačiau jų frakcijoje, planuojama, bus 59 nariai. Koalicija su šia partija sudarę socialdemokratai gavo 17 mandatų, bet prie jų prisijungė ir dar du Darbo partijos atstovai. Konservatoriai rinkimuose laimėjo 31 mandatą, Liberalų sąjūdis turės 14 atstovų parlamente. Po aštuonis mandatus teko Lietuvos lenkų rinkimų akcijai-Krikščioniškų šeimų sąjungai bei partijai „Tvarka ir teisingumas“. Po vieną mandatą laimėjo Lietuvos žaliųjų partija, Centro partija bei partija „Lietuvos sąrašas“. Du mandatus gavo save išsikėlę kandidatai.
Iš viso naujajame Seime: 82 nauji nariai, 5 iš jų į parlamentą grįžo po pertraukos, perrinkti – 59.

Pirmasis Seimo posėdis

Pirmasis posėdis Prezidentės teikimu įvyko 2016 m. lapkričio 14 d. Jame prisiekė išrinktieji Seimo nariai, buvo išrinktas Seimo pirmininkas Viktoras Pranckietis, jo pavaduotojai. Pirmajam posėdžiui pirmininkavo vyriausias pagal amžių į parlamentą išrinktas 75 metų Seimo narys Juozas Imbrasas.
Lydia Rabinowitsch-Kempner

Biografija

Gimė 1871 m. rugpjūčio 22 d. Kaune pasiturinčioje žydų šeimoje. Baigusi mokyklą Kaune išvyko studijuoti gamtos mokslus į Ciuricho universitetą. Vėliau mokėsi Berno universitete, kur 1894 m. tapo biologijos mokslų daktare. Baigusi mokslus išvyko dirbti į Berlyno infekcinių ligų institutą, tačiau būdama moteris negavo pakankamai laisvės vykdyti moksliniams tyrimamas, todėl išvyko į JAV, kur Filadelfijoje, kur dirbo Pensilvanijos moterų medicinos koledže, specializavosi bakteriologijoje, 1898 m. tapo profesore. Po kiek laiko grįžo į Berlyną, kur susipažino su būsimu vyru mediku Walter Kempner su kuriuo pradėjo dirbti Robert-Koch institute. 1903 m. persikėlė į Berlyno patologijos institutą, kur daug dėmesio skyrė tuberkuliozės tyrimams. 1904 m. nustatė, kad pieninės Meierei C. Bolle parduodamas pienas užkrėstas tuberkuliozės bacilomis. 1912 m. suteiktas profesorės titulas, per savo mokslinink4s karjerą parašė nemažai mokslinių straipsnių tuberkuliozės tematika. I pasaulinio karo metu dirbo chirurge. 1920 m. pradėjo dirbti Berlyno bakteriologijos institute. Naciams užėmus valdžią Vokietijoje 1934 m. buvo priversta išeiti į pensiją. Mirė 1935 m. rugpjūčio 3 d. Berlyne.