google/wiki40b huggingface dataset:
Klovainių pagrindinė mokykla

Istorija

Mokykla Klovainiuose atidaryta 1905 m. Ją lankė apie 80 mokinių, tačiau specialaus pastato mokyklai nebuvo, patalpos nuomotos. Svarbiausi dėstomi dalykai buvo tikyba ir rusų kalba. 1912 m. miestelio gale, prie kelio į Linkuvą advokatas Grikinas pastatė didelę medinę mokyklą, kurioje iš pradžių apsigyveno ir pats su šeima. Šią mokyklą tuo metu lankė apie 70-80 mokinių, jai vadovavo advokato dukra mokytoja Julija Grikinaitė ir mokytoja Rimkūnaitė, o vėliau ir Apolonija Karsokaitė. Buvo 4 skyriai.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, frontui traukiantis į Vakarus, Lietuvą paliko daugelis šviesuolių, pabūgę „raudonųjų“ teroro. Tuo metu iš Klovainių išvyko ir mokyklos vedėja J. Grikinaitė bei mokytoja A. Karsokaitė. Bet mokslas nenutrūko, mokykloje liko dirbti Karpis bei A. Bukštaitaitis. 1949 m. mokykla perorganizuota iš pradinės į septynmetę su 5 skyriais bei 120 mokinių.
1975 m. mokytoja Leontina Petkevčienė mokykloje įkūrė kraštotyros kampelį. 1995 m. mokykloje bandyta įkurti miestelio muziejų. Mokyklos direktorius Rimantas Čeponis skyrė dalį naujojo pastato pusrūsio. Patalpos buvo neįrengtos, teko ieškoti rėmėjų. LSDP Pakruojo rajono skyrius (tuometinis vadovas Julius Poškus ir dabar remia muziejų) paaukojo 1000 litų. Tai buvo vienintelė parama. Visus įrengimo darbus atliko mokyklos darbuotojai. Trūkstamų lėšų teko ieškoti mokyklos biudžete. Po beveik metus trukusių darbų 1998 m. vasario 16 d. muziejus buvo atidarytas. Atidarymo metu turėta 800 eksponatų.
Algirdas Verba

Biografija

Algirdas Verba 1963–1966 m. studijavo Kauno politechnikos institute, o 1968–1970 m. – Vilniaus universitete. 1963–1967 m. (su pertraukomis) dirbo įvairiose gamyklose Kaune, 1969–1983 m. – įvairių laikraščių (pvz., „Valstiečių laikraštyje“) ir žurnalų redakcijose Vilniuje.

Kūryba

Kūrybai būdingas taurus ir dramatiškas lyrinio herojaus vidinis pasaulis, aprašomas Lietuvos kaimo likimas. Pagrindinis poezijos motyvas, plėtojamas su maištingos nevilties intonacija, – tėviškės prarastis. Eilėraščiams būdinga klasikinė struktūra, drąsios metaforos, intensyvus lyrinis vyksmas. Algirdo Verbos, vėlai debiutavusio poeto eilėraščiai itin emocingi, dažnai chtoniški, desperatiški, kartais net pikti. Nesivaikė literatūrinių įmantrybių, rašė be poetinių kaukių, nuoširdžiai, tikrai.
Kraštų piliakalnis

Piliakalnio apibūdinimas

Piliakalnį sudaro atskiras ilgas, lenktas gūbrys, iš visų pusių supamas žemų, lygių, gana drėgnų vietų, apardytas ankstesnių arimų. Dabar visas gūbrys ir jo aplinka (papilys) apaugę jaunu mišriu mišku. Piliakalnio aikštelė keturkampė, pailga, 55 m ilgio ir 13 m pločio, neišsiskiriančiais kraštais. Pylimai dalinai nusklidę ir sulėkštėję, apaugę lapuočiais medžiais ir krūmais, grioviai gerokai ar labai užslinkę ir suseklėję, beveik neišsiskiria nuo bendrų reljefo įdubimų. Šlaitai vidutinio statumo, iki 4-6 m aukščio, apardyti senesnių arimų, apaugę jaunu mišriu mišku.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu (m. e.), paminklo teritorijos plotas yra 11379 m².
Rugsėjo 1

Vardadieniai

Egidija – Egidijus – Burvilė – Gytautas – Gytis – Verena
Aušra

Žodžio kilmė

Žodis „aušra“ kilęs nuo veiksmažodžio aušti.

Mitologija

Liaudies folklore aušra, tai metas, kai nakties demonai, velniai, troliai ir kitos blogosios fantastinės būtybės slepiasi, o į Žemę sugrįžta šviesos karalystė.
Lietuvių mitologijoje aušrą simbolizuoja Brėkšta – ankstyvo ryto aušros ir sutemų deivė, globojusi nakties laiką nuo saulės laidos iki patekėjimo.
Viensėdis (laikraštis)

Viensėdis – ūkio ir kooperacijos laikraštis, leistas 1914 m., 1922–1923 m. Kaune, 1915 m. Vilniuje.

Istorija

Ėjo dukart per mėnesį. Leido ir redagavo Antanas Alekna, nuo 1922 m. leido „Viensėdžio“ bendrovė. Redagavo K. Kubilius, Jonas Tallat-Kelpša. Spausdino S. Banaičio spaustuvė, Šviesos spaustuvė Kaune, M. Kuktos spaustuvė Vilniuje. Išėjo 67 numeriai.
Rašė namų ūkio, žemdirbystės, gyvulininkystės, sodininkystės, kooperacijos klausimais.
Bendradarbiavo J. Čerkesas, A. Dubrys, L. Godliauskas, B. Miknevičius, M. Stankevičius, K. Švedienė, J. Valadka, P. Vitkauskas ir kt.
Lota

Istorija

1662 m. Lotą įkūrė Ángel de Peredo. 1840 m. atidaryta anglies kasykla, 1896 m. paleistas pirmasis elektrinis traukinys Čilėje bei pirmoji hidroelektrinė. 1997 m. kasykla užsidarė, miestas nuskurdo.
Gediminas Šugžda

Biografija

Profesionalo karjerą pradėjo Žalgiris Vilnius klube. Žaidė TSRS jaunimo rinktinėje, Lietuvos rinktinėje.
Baigęs žaidėjo karjerą tapo TSV 1847 Weilheim klubo treneriu, treniruoja SC Baldham-Vaterstetten (2008–) komandą.
Gaspačo

Gaspačo (isp. Gazpacho) – tradiciška ispaniška šaltsriubė, kilusi iš Andalūzijos. Taip pat populiari Portugalijoje, vietomis Lotynų Amerikoje. Dažniausiai valgoma vasarą kaip gaivinantis patiekalas.
Sriuba ruošiama iš keleto pomidorų, česnako, agurko, paprikos ir vandenyje brinkytos duonos. Ingredientai sutrinami į vientisą masę ir nukošiami per sietelį. Įdedama druskos, acto, alyvų aliejaus. Į gaspačo įdedama ledukų arba sriuba palaikoma šaldytuve. Patiekiant gali būti įberiama šviežių daržovių (pvz., agurkų, petražolių, svogūnų, avokadų), virtų kiaušinių, kumpio. Per ilgą laiką sukurta daugybė gaspačo variantų, kurių įvairovė priklauso tiek nuo regiono, tiek nuo konkrečios šeimos tradicijų.
Šarlotės voratinklis (1973 filmas)

Siužetas

Ūkininko Džono fermoje gimsta keli paršeliai, tačiau vienas iš jų neišnešiotas todėl ūkininkas nori ji pribaigti. Apie tai išgirdusi fermerio duktė paslepia paršiuką, duoda jam Vilburo vardą ir išaugina ji, tačiau paršelis vis tiek po 6 mėnesių yra parduotas. Sužinojęs apie savo nelabai gera ateitį Vilburas pradeda verkti, ir išgirsta balsą iš aukščiau kuris jam sako: „aukščiau smakrą“. Paskui jis sužino kad tokius žodžius jam pašnibždėjo vorė vardu Šarlotė. Ji išgelbėja paršelį nuo mirties rašydama įvairiausius žodžius ant savo voratinklių, tačiau netikėtai miršta.

Įvertinimas

Tinklalapis „Rotten Tomatoes“ praneša, kad 76 % kritikų filmui parašė teigiamas apžvalgas (remiantis 21 apžvalgomis), ir filmą įvertino vidutiniškai 6,6 iš 10 balų.
Peteris Dankersas

Biografija

Iki 1634 m. gyveno Nyderlanduose. Apie 1637 m. Abiejų Tautų Respublikos karalius Vladislovas Vaza jį pakvietė atvykti į savo dvarą, buvo didikų rūmų dailininkas ir architektas. Kūrė Varšuvoje, Gdanske ir Vilniuje. 
Nutapė reprezentacinių karalių, didikų portretų. Nutapė Jogailaičių, Habsburgų ir Vazų giminės karalių portretus Karalių pilies Varšuvoje marmuro kambariui. Ši kolekcija senuosiuose inventoriuose žymima kaip „Jogailaičių šeima“. Portretai realistiški, paprastos kompozicijos, su peizažo motyvais, turi ankstyvojo baroko bruožų. Iš šios serijos išliko trys portretai Nieborove, vienas Maskvoje ir vienas Vilniuje.
Mirė plėšikų sužeistas.
Johannes Endruschat

Biografija

Gimė gražioje vietovėje, dešiniajame Nemuno krante. Tėviškės vaizdai būsimam menininkui paliko gilų įspūdį, vėliau juos vaizdavo savo drobėse.
Prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas kraštui atnešė nelaimes: Valdbergo kaimelį užėmė carinės Rusijos kariuomenė ir 1914 m. valstiečių Endriušaičių šeimą ištrėmė į Čiuvašiją. Alatyrės mieste Johanesas kartu su savo jaunesniuoju broliu Augustu (vėliau taip pat tapusiu dailininku) pramoko rusų kalbą ir lankė ikonų tapytojų dirbtuves.
1918 m. Endriušaičiai sugrįžo į Klaipėdos kraštą. Gimtasis 80 margų ūkis buvo sugriautas ir jį perėmęs Johanesas užsiėmė atkūrimu, o Augustas išvyko gyventi į Berlyną. Po kiek laiko į Vokietijos sostinę išvažiavo ir Johanesas, nuo 1927 m. jis studijavo aukštojoje Taikomojo meno mokykloje Šarlotenburgo rajone. Dalyvavo laisvųjų dailininkų susivienijimo organizuojamose parodose „Juryfreie Kunstausstellung“ (po kiek laiko hitlerininkų jas uždraudė). Po to teko grįžti į tėviškę ir rūpintis ūkio reikalais. Ketvirtajame dešimtmetyje jis lankėsi Nidos dailininkų kolonijoje.
Artėjant Antrojo pasaulinio karo frontui, pasitraukė į vakarinę Vokietijos dalį, apsigyveno Vėzerio kalnų krašto (vok. Weserbergland) Oldendorfo mieste. Vėliau persikėlė į Frankfurto prie Maino regioną. Pirmieji užsakovai atsirado tik pokaryje, jie noriai pirko peizažus Rytprūsių tematika. J.Endriušaitis daug keliavo po Italiją, Šveicariją ir Austriją, išvykų metu drobėse gimė šių šalių gamtos vaizdai. Retkarčiais buvo kviečiamas kurti paveikslus krikščioniškose bažnyčiose, tapyti portretus.

Kalendorius

1987 m. leidykla Dr. Wolfgang Schwarze Verlag Vupertalyje išleido tradicinį kalendorių „Ostpreußen und seine Maler“ su J.Endriušaičio paveikslo reprodukcija.
Senosios Varėnos Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Istorija

Senoji Varėnos Šv. Arkangelo Mykolo bažnyčia 1915 m. sudegė, po I pasaulinio karo buvo atstatyta, tačiau 1944 m. vėl sudegė, parapijos centras buvo perkeltas į Babriškes.
Nauja bažnyčia pradėta statyti kunigo P. Čivilio iniciatyva 1991 m., baigta 1994 m., lapkričio 6 d. ją pašventino popiežiaus nuncijus. Architektas – Gediminas Baravykas.
Biržuvėnų Laumės pėda

Vieta

Tai natūrali griova, atsiradusi šaltiniui plaunant aukštumos šlaitą. Savo forma ji primena žmogaus pėdos atspaudą, kuris pailgas šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, apie 36 × 20 m dydžio. Šiaurės vakarinėje dalyje sunkiasi nedidelis šaltinis, tekantis į apie 20 × 20 m dydžio tvenkinį, iškastą į rytus nuo griovos.
Griovos rytiniame pakraštyje auga aukšta, sena dvikamienė pušis, laikoma šventu medžiu. Prie jos kamieno kabo medinis kryželis su lieto metalo Nukryžiuotojo figūrėle bei vienkamarė, atvira iš priekio, stačiakampė stačiasienė lentinė koplytėlė dvišlaičiu stogeliu, kurioje yra medinė, polichromuota Rūpintojėlio skulptūra.
Teritorijos plotas – 0,05 ha.

Istorija

Pasakojama, kad atspaudą senų senovėje įmynė laumė, todėl griova vadinama Laumės pėda. Šaltinio vanduo laikomas šventu, turinčiu stebuklingą gydomąją galią, padedančiu susigrąžinti jaunystę ir sveikatą. Seniau žmonės rinkosi prie šaltinio prasiplauti akių, nešdavosi šventąjį vandenį į namus. Taip pat pasakojama, kad prie šaltinio seniau stūksojo stambus akmuo, kuriame buvusi taip pat įspausta laumės pėda.
Šią vietą gerbė ir globojo Biržuvėnų dvaro savininkai Gorskiai. XX a. pradžiojet varkydami dvaro parką, nuo rūmų iki Laumės pėdos jie pasodino medžių alėją. Šalia Laumės pėdos buvusioje klampioje vietoje iškasė nedidelį tvenkinį, kurio vandenį naudojo maistui gaminti. Esą, tuo metu buvo suskaldytas prie šaltinio stūksojęs akmuo.
Prie Šventosios pušies, augančios šalia Laumės pėdos, nuo seno renkamasi apsižadėti, prašyti užtarimo ir sveikatos.
Liudas Vaineikis

Liudas Vaineikis (1869 m. rugpjūčio 31 d. Svirpliuose, Joniškio raj. – 1938 m. sausio 17 d. Kaune) – knygnešys, gydytojas, savivaldybininkas, Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija

Baigęs Joniškio pradžios mokyklą 1881–1889 m. mokėsi Mintaujos gimnazijoje. Dalyvavo „Kūdikio“ draugijos veikloje, kūrė jaunimo draugiją „Atgaja“. 1890 m. įstojo į Maskvos universiteto Medicinos fakultetą. Studijuodamas dalyvavo lietuvių studentų draugijos veikloje. Svirplio slapyvardžiu rašė laikraščiams „Varpas“ ir „Ūkininkas“, organizavo „Ūkininko“ paramos draugiją. Dalyvavo revoliuciniame judėjime. 1895 m. gegužės 23 d. jo tėvų namuose žandarams atlikus kratą ir radus draudžiamos literatūros, liepos 6 d. suimtas ir už lietuviškos spaudos platinimą uždarytas į Šiaulių kalėjimą. Paleistas už 500 rublių užstatą, bet 1896 m. vis tiek pašalintas iš Maskvos universiteto ir ištremtas į Kazanę, kur ir baigė universitetą.
1896 m. persikėlė į Mintaują ir parašė carui malonės prašymą sutrumpinti tremties laiką. 1897–1900 m., policijai prižiūrint, dirbo gydytoju Palangoje. Tačiau, susipažinęs su pasienio sargybiniais, organizavo lietuviškų knygų kontrabandą iš Mažosios Lietuvos. Padėjo gabenti politinę spaudą ne tik lietuvių, bet ir latvių bei rusų socialdemokratams. Po „Sietyno“ bylos įėjo į varpininkų komitetą, bendradarbiavo su Andrium Domaševičium ir Vincu Kapsuku.
1899 m. rugpjūčio 8 d. jo pastangomis Palangoje pastatytas pirmasis Lietuvoje viešas Antano ir Juozo Vilkutaičių, žinomų Keturakio slapyvardžiu, lietuviškas spektaklis „Amerika pirtyje“, kurį režisavo Povilas Višinskis, vaidino Vladas Mongirdas, Augustinas Janulaitis, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Stanislava Jakševičiūtė ir kiti Palangoje poilsiavę lietuvių inteligentai.
1900 m. vienas Paryžiaus parodos lietuviško skyriaus organizatorių. Tačiau 1900 m. pabaigoje policija, sulaikiusi draudžiamos spaudos siuntą, nustatė ir jos adresatą. Kratos metu rasti du parengti straipsniai „Ūkininkui“, Vinco Kudirkos, Jono Jablonskio laiškai. Suimtas, kalėjo Mintaujos ir Liepojos kalėjimuose ir tik 1901 m. nuteistas už caro santvarkai priešiškos literatūros platinimą, o 1902 m. lapkričio 7 d. 5 metams ištremtas į Jakutską. Šioje byloje buvo teisiami 24 lietuviai. Panaikinus spaudos draudimą, 1904 m. rugsėjo 22 d. nuo likusios bausmės atleistas.
1905 m. Tilžėje su A. Domaševičiumi leido socialdemokratinę spaudą. Tačiau, pralaimėjus 1905–1907 m. revoliucijai, nuo politinės veiklos nutolo.
1919 m. paskirtas Joniškio ligoninės vedėju, bet 1920 m. grįžo į Palangą, dirbo gydytoju ir vidurinės mokyklos mokytoju. Po 1926 m. valstybės perversmo persekiotas už ateistinę veiklą. 1928 m. dėl politinių priežasčių priverstas persikelti į Alsėdžius, nors ką tik paskirta 380 Lt visuomenės veikėjo pensija ir apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordinu.
Vėliau leista grįžti į Palangą, paskirtas kurorto gydytoju. 1933 m. išrinktas Palangos burmistro pavaduotoju, bet Kretingos apskrities viršininkas jo netvirtino neva dėl senyvo amžiaus. Urna su jo pelenais saugoma Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Anatomijos muziejuje.
Alvydas Kanapinskas

Biografija

Baigė Kėdainių 2-ąją vidurinę mokyklą ir Šlapaberžės profesinę technikos mokyklą. 1970–1972 m. tarnavo sovietinėje kariuomenėje, Petrozavodske. Tarnybą baigė seržanto laipsniu. Kėdainių metalo konstrukcijų gamyklos „Progresas“, o nuo 1990 m. lapkričio mėn. Kėdainių biochemijos gamyklos darbininkas.
Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio kvietimu 1991 m. sausio 13 d. budėjo prie Lietuvos Radijo ir televizijos pastatų, Vilniaus televizijos bokšto. TSRS desantininkų nukautas šūviu į krūtinę. Palaidotas Kėdainių kapinėse.
1991 m. sausio 15 d. po mirties apdovanotas Vyčio kryžiaus I laipsnio ordinu.
1999 m. prie Radijo ir televizijos komiteto pastato atidengtas paminklinis akmuo A. Kanapinsko žūties vietoje. Palaidotas Kėdainių Kauno gatvės kapinėse.
Narinjo departamentas

Geografija

Palei vandenyno pakrantę driekiasi neplati Ramiojo vandenyno žemuma. Čia iškrenta daug kritulių (3000 mm), karšta. Auga drėgnieji miškai. Einant į rytus iškyla Andų Vakarinė Kordiljera, kurios aukštis iki 4764 m (Kumbalio vlk.). Toliau Hoz de Minamá įduba skiria nuo Centrinės ir Rytų Kordiljeros. Kalnuose klimatas vėsus, sausesnis (1000 mm), vyrauja paramų pievos. Pačiuose rytuose prasideda Amazonijos selva. Trumpos ir vandeningos upės (Patía, Guáitara, Junambú) teka nuo kalnų į Ramųjį vandenyną. Kitapus kalnų, rytų kryptimi teka Amazonės baseino upės (Guamués, Churayaco, San Miguel).

Ekonomika

Svarbiausia ekonomikos šaka – žemės ūkis. Auginamos bulvės, kukurūzai, kviečiai, kava, pupelės, kakava, aliejinės palmės, bananai, daržovės. Gyvulininkystė (daugiausia auginami galvijai). Pajūryje – žvejyba. Aukso ir sidabro gavyba. Odos, medienos, vilnos pramonė.
Airiška kava

Airiška kava (angl. Irish coffee) – populiarus karštas gėrimas, gaminamas iš kavos, airiško viskio, plaktos grietinėlės ir rudo cukraus.

Istorija

Pirmą kartą gėrimą paruošė Foynes oro uosto vadovas, Joseph Sheridan, kuris vaišino juo bandžius sušilti keleivius, keliaujančius per Šiaurės Atlantą. Kai keleiviai paklausė, ar tai braziliška kava, Sheridanas atsakė, kad tai „airiška kava“. Paragavęs šios kavos San Francisco Chronicle žurnalistas Staton Delaplane nusprendė pargabenti šį receptą į JAV. Pirmą kartą ši kava JAV buvo pagaminta 1952 m. lapkričio 10 d. San Francisco bare Buena Vista.

Paruošimas

Į aukštą stiklinę su kojele įpilama 80 ml (4 dalys) karštos juodos kavos. Vėliau įpilama 40 ml (2 dalys) pašildyto viskio, dedama vieną arbatinį šaukštelį cukraus. 30 ml (1 1/2 dalių) grietinėlės iš pradžių reikia lengvai suplakti, o vėliau – dedama ant viršaus, tokiu būdu formuojant specifinį „kailinuką“, per kurį kava yra geriama. Kavos gaminimo metu svarbiausia yra, kad sluoksniai nesusimaišytų. Tokia kava savo išvaizda primena alų stautą.
Biscione

Biscione (tariama bišone; it. biscione 'didelis žaltys'), kitaip dar it. Vipera 'angis' ar milan. Bissa 'angis' - mobilioji figūra kai kuriuos itališkuose herbuose, gyvatė ar žaltys, ryjantis žmogų (kuris vadinamas vaiku, kartais - mauru). Paprastai vaizduojama mėlyna ir sidabrinė.
Biscione apie tūkstantį metų buvo Viskončių giminės herbas, kurio kilmė nėra žinoma. Viena legenda teigia, kad ši figūra paimta iš saracėno, kurį nukovė Otonė Viskontis (Ottone Visconti) Kryžiaus žygyje, herbo.
Biscione taip pat yra Sforcų giminės, Milano miesto, Milano hercogystės ir Insubrijos herbuose.
Taip pat - futbolo klubo Inter Milan, kompanijos Alfa Romeo ir Fininvest kompanijos simbolikoje.
Sialkotas

Istorija

Senovėje Sialkoto vietoje stovėjo senovės graikų miestas Sagala, kuris buvo vienas svarbiausių Indo-graikų karalystės centrų. II a. buvusio graikų miesto vietoje Radža Salbanas įkūrė Sialkoto fortą, kurio griuvėsiai išlikę iki šių dienų.
Nogajų kalba

Istorija

Nogajai senovėje priklausė Aukso Ordai ir klajojo Rytų Europos stepėmis – tuomet kalbos arealas buvo kur kas didesnis, nei dabar. XX a. nogajai buvo išblaškyti po TSRS, dalis išvyko į Turkiją, todėl kalba gerokai nunyko. Pirmieji kūriniai nogajų kalba buvo užrašomi arabiškai, 1928–1938 m. naudotas lotynų raštas, o vėliau – kirilica (dabar naudojama abėcėlė patvirtinta 1950 m.). Nogajų kalba leidžiami laikraščiai „Шоьл тавысы“ ir „Ногай давысы“, kalba dėstoma Karačiajų Čerkesijos pedagoginiame institute.
Puziniškis (Ignalina)

Aplinkinės gyvenvietės

Ginučiai – 4 km
Salos – 1 km
Meironys – 3 km 
 Palūšė – 6 km
Beringenas

Istorija

Vietovė apgyvendinta dar keltų laikais. Miesto teises gavo 1239 metais.
Trasa Jacarepagua

Adresas

Autodromo Circuit Nelson Piquet

Av Ambaixador Aberlardo Bueno

Baixada de Jacarepagua

Brazil
Got to Be There

Pasiekimai

Albumas Billboard 200 reitinguose pasiekė 14-tą, o JAV R&B reitinguose - 3 vietą.

Dainų sąrašas

(numeris, daina, prodiuseris, trukmė)

1. "Ain't No Sunshine" Bill Withers 4:09

2. "I Wanna Be Where You Are" Leon Ware, T-Boy Ross 3:01

3. "Girl Don't Take Your Love From Me" Willie Hutch 3:46

4. "In Our Small Way" Beatrice Verdi, Christine Yarian 3:34

5. "Got to Be There" Elliot Willensky 3:23

6. "Rockin' Robin" Leon Rene 2:31

7. "Wings of My Love" Corporation 3:26

8. "Maria (You Were the Only One)" L. Brown, Linda Glover, George Gordy, Allen Story 3:41

9. "Love Is Here and Now You're Gone" Holland-Dozier-Holland 2:51

10. "You've Got a Friend" Carole King 4:53
Jaltos konferencija

Jaltos konferencija, kartais vadinama Krymo konferencija ar slaptu pavadinimu „Argonautų susitikimas“, buvo 1945 m. vasario 4–11 d. Livadijos rūmuose vykęs karinis JAV, Jungtinės Karalystės ir Tarybų Sąjungos vyriausybių vadovų – prezidento Franklino Ruzvelto, premjero Vinstono Čerčilio ir TSRS vadovo Josifo Stalino – susitikimas.
VI pasaulio futbolo čempionato atranka

2 pogrupis

Izraelis laimėjo be kovos, atsisakius žaisti Turkijai.

3 pogrupis

Egiptas laimėjo prieš Kiprą be kovos, kadangi pastarojo žaidėjai negavo vizų iš britų valdžios.

II etapas

Izraelis be kovos laimėjo prieš Indoneziją, o Sudanas – prieš Egiptą.

III etapas

Sudanui atsisakius, Izraelis laimėjo be kovos.
Visos regiono rinktinės atsisakė žaisti su Izraeliu, todėl jam buvo skirta žaisti tarpžemynines rungtynes su burtų keliu parinkta Europos komanda.
Perkūniškis

Aplinkinės gyvenvietės

Strazdiškis – 2,4 km
Apušynė – 1,4 km
Kašeliškiai – 1,6 km
Kraniškis – 2,3 km
Dubriškis (Biržai) – 1,5 km
Dreiviškiai – 0,7 km 
BIRŽAI – 15 km
Pagervė – 1,8 km
Latveliai (Biržai) – 2,6 km
Žindyvė

Profesionalios žindyvės

Moteris gali dirbti žindyve tik tada, kai jai išsiskiria pienas. Paprastai manoma, kad žindyvėmis gali dirbti tik moterys, kurios yra neseniai gimdžiusios. Tačiau nuolat žindančios moters krūtys nuolat gamina pieną, todėl žinomi atvejai, kai moterys savo (ar svetimus) kūdikius žindydavo kelerius metus po gimdymo. Tai siejama su laktacijos reguliacija per refleksus – nuolatinis žindymas skatina nenutrūkstančią laktaciją.
Žemaičių seniūnas

Žemaičių seniūnas, aukščiausios Žemaičių seniūnijos bajorų savivaldos pareigos 1409/1411-1795 m.

Įgaliojimai

Žemaičių seniūnas buvo Žemaičių seniūnijos kaip LDK administracinio vieneto faktinis valdytojas. Žemaičių seniūnija, kuri apėmė Žemaitiją nuo Vokiečių ordino valdomos Klaipėdos apylinkių vakaruose iki Nevėžio rytuose, buvo įsteigta 1409 m. vasarą (žemaičių antikryžiuotiško sukilimo metu) arba (pasak dalies istorikų) 1411 m. (netrukus po to, kai Lietuva ir Lenkija Žalgirio mūšyje nugalėjo kryžiuočius bei 1411 m. vasarį sudaryta Torūnės taika grąžino Žemaitiją Lietuvai, tiesa, tik iki Vytauto ir Jogailos mirties).
Iš pradžių Žemaičių seniūną skirdavo didysis kunigaikštis, o nuo 1443 m. jį rinkdavo Žemaičių kunigaikštystės bajorai ir tvirtindavo didysis kunigaikštis. Žemaičių seniūnas turėjo vaivados teises ir LDK pareigūnų hierarchijoje kurį laiką užėmė trečią vietą po Vilniaus ir Trakų vaivadų; po 1564–1566 m. reformų Žemaičių seniūnas tarp aukštųjų LDK pareigūnų užėmė jau tik 5 vietą (po Vilniaus vaivados, Vilniaus kašteliono, Trakų vaivados ir Trakų kašteliono), o po Liublino unijos nusistovėjusioje Abiejų Tautų Respublikos dignitorių hierarchijoje Žemaičių seniūnas kaip senatorius (ATR Senato narys) užėmė 12 vietą.
1527 m. Žygimantas Senasis Žemaičių seniūno tiesioginėje valdžioje paliko tik 9 seniūnijos valsčius (juose gyveno apie 1/10 Žemaičių kunigaikštystės gyventojų; nuo XVI a. 4-ojo dešimtmečio Žemaičių seniūniją sudarė 29 valsčiai, arba (mažieji) pavietai).

Rezidavimo vieta

XV–XVI a. Žemaičių seniūnų rezidavimo vieta (ir Žemaičių seniūnijos administracinis centras) buvo Kražiai, nuo 1535 m. iki XVI a. pab. − Kėdainiai, nuo XVII a. pr. − Raseiniai.
Joseph D. Pistone

Joseph D. Pistone (slapyvardžiu Donnie Brasco, g. 1939) – FTB agentas, infiltravęsis į Bonanno mafijos šeimą Niujorke. Jo surinkti įrodymai padėjo apkaltinti virš 200 ir nuteisti virš 100 mafijos narių. Po to Bonanno šeima įgijo didelį nepasitikėjimą gangsterių tarpe ir ilgam laikui buvo pašalinta iš Sindikato.
Taip pat šeimą susilpnino iškart po to sekę tarpusavio konfliktai „Juodasis Sonis“ Napolitano (caporegime) už Donnie Brasco globą buvo nužudytas 1982, o Benjamin Ruggiero bijodamas mirties 1981 metais pasidavė FTB.
Šiuo metu agentas vis dar aktyviai dalyvauja kovoje prieš mafiją kaip konsultantas.

Populiariojoje kultūroje

1987 metais Joseph Pistone savo veiklą aprašė knygoje My undercover life in mafia (Mano gyvenimas po priedanga mafijoje). 1997 metais pagal šią knygą buvo pastatytas filmas Donnie Brasco, kuriame Johnny Deppas vaidino agentą Pistone, o Al Pacino – Benjamin Ruggiero.
2004 metais Pistone išleido kita knygą apie savo gyvenimą mafijoje, The Way of the Wiseguy (Išmintingojo vaikino kelias). Išmintingasis vaikinas (ang. wiseguy) arba išmintingasis žmogus (ang. wiseman) mafijos žargonu reiškia mafijos narį.
Koncentracijos gradientas

Koncentracijos gradientas - cheminės medžiagos tankumo sumažėjimas ar padidėjimas tam tikroje zonoje. Esant koncentracijos gradientui, medžiagos yra linkusios judėti iš ten, kur jų yra daugiau, į ten, kur jų koncentracija yra mažesnė (judėjimas pagal koncentracijos gradientą).

Medžiagoms judant pagal koncentracijos gradientą, papildomas energijos indėlis nereikalingas (vyksta pasyvi difuzija).
Dalelės juda atsitiktinai, tačiau kryptingai. Anksčiau ar vėliau skystyje, paviršiuje ar panašiai medžiagos pasiskirsto tolygiai. Netgi dalelės, kurių tankumas visoje zonoje yra tolygus, juda, tačiau koncentracijų skirtumų iš esmės nesudaro.
Visos ląstelės palaiko tam tikrą jonų ir kitų medžiagų koncentracijos gradientą abipus membranos. Jonai, net ir esant koncentracijų skirtumams, laisvai pereiti per membraną negali, tačiau gabenant juos per baltyminius nešiklius pagal koncentracijos gradientą energijos indėlis taip pat nėra reikalingas. Jei jonai ar bet kokios kitos medžiagos gabenamos per pusiau pralaidžią membraną prieš jų koncentracijos gradientą, būtina suteikti papildomos energijos (vykdomas aktyvus transportas).