google/wiki40b huggingface dataset:
Liucija Drąsutienė

Liucija Gražina Drąsutienė-Ramonaitė (g. 1937 m. balandžio 18 d. Kaunas) – Lietuvos pianistė, humanitarinių mokslų daktarė, profesorė.

Biografija

1960 m. baigė Lietuvos konservatoriją, Balio Dvariono fortepijono klasę. 1988 m. menotyros kandidatė, humanitarinių mokslų daktarė.
1960–1961 m. Lietuvos operos ir baleto teatro koncertmeisterė. Nuo 1960 m. Čiurlionio menų mokyklos fortepijono mokytoja, nuo 1995 m. mokytoja ekspertė. Vilniaus muzikos mokyklos „Lyra“ mokytoja. Nuo 1973 m. dar ir Lietuvos valstybinės konservatorijos (dab. Muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, nuo 1991 m. Pedagogikos katedros vedėja, nuo 1991 m. docentė, nuo 2003 m. profesorė. Balio Dvariono respublikinio pianistų ir stygininkų konkurso žiuri komisijos pirmininkė.
Paskelbė apie 50 darbų pianizmo istorijos ir metodikos klausimais.
Tarp mokinių – Petras Geniušas, Daumantas Kirilauskas, Albina Šikšniūtė, Artas Balakauskas, Rudolfas Budginas, Daumantas Slipkus, Irena Citavičiūtė-Pečiūrienė, Vaiva Eidukaitytė-Storastienė, Vilija Poškutė.
Martin Varsavsky

Veikla

Per 20 m. Martinas įkūrė 7 bendroves (dėl to vadinamas serijiniu verslininku). Pirmąją bendrovę Varsavskis įkūrė 1984 m. Tai buvo nekilnojamo turto bendrovė Urban Capital Corporation. 1986 m. Varsavskis įsteigė Kanadoje biotechnologijų bendrovę Medicorp Services, vieną pirmųjų pradėjusių tirti AIDS ligą.
M. Varsavskis 2005 lapkritį įsteigė bendrovę FON, siekdamas sukurti pasaulinę internautų bendruomenę, kurios nariai dalintųsi bevielio tinklo prieiga.
M. Varsavskis taip pat yra Instituto de Empresa profesorius bei valdybos narys, Safe Democracy Foundation bei savo vardo fondo Varsavsky Foundation steigėjas.
Hanojus

Istorija

Miestas įkurtas V ar VIII amžiuje. Nuo XI a. – Vietnamo valstybės sostinė, nuo XIX a. pab. pagrindinis šiaurinio Vietnamo miestas. 1902–1945 m. prancūzų Indokinijos kolonijos administracinis centras. 1945–1976 m. Šiaurės Vietnamo sostinė, nuo 1976 m. – suvienyto Vietnamo sostinė.
Bendroji Eldarin

Balsiai

Remiantis Tolkinu, Primityviosios Quendian balsiai įgavo žemiau išvardytas savybes Bendrosios Eldarin laikotarpiu, dar prieš jai pasidalijant į įvairias tarmes.

Vienbalsiai

Benroji Eldarin 12 vienbalsių : a, e, i, o, u ; ē, ệ, ā, ō, ộ, ū.

Dvibalsiai

Bendrojoje Eldarin kalboje dvibalsiai buvo 8 dvibalsiai: ei, ai, oi, ui; ou, au, eu, iu.

Reduced vowels

Bendroji Eldarin taip pat turėjo sumažintus balsius: ə ir 5 pučiamuosius priebalsius: ļ, ŗ, ņ, ṃ, ñ.
Šie balsiai nebuvo paveldėti iš Primityviosios Quendian kalbos, bet atsirado dėl dažno jų naudojimo per ilgą laiko tarpą.
Kotoras

Istorija

Istoriniuose šaltiniuose Kotoras pirmą kartą minimas 168 m. pr. m. e. Jis buvo įkurtas Romos laikais (tada jį vadino lot. Acruvium, Ascrivium, Ascruvium) ir buvo Romos provincijos Dalmatijos dalis.
Kotoras buvo įtvirtintas nuo ankstyvųjų viduramžių, kai imperatorius Justinianas virš Akruviumo 535 m., po gotų išvarymo, pastatė tvirtovę. Gali būti, kad antras miestas išaugo aukštumose prie Akruviumo, nes X a. Konstantinas VII Purpurinis minėjo Žemutinį Kotorą.
840 m. miestą nusiaubė saracėnai. Iki XI a. Kotore buvo kalbama dalmatų kalba.
1002 m. miestas nukentėjo nuo Pirmosios Bulgarijos imperijos, o kitais metais Bulgarijos caras Samuilas perleido miestą serbų valstybei Dukliai. Tačiau vietiniai gyventojai, pasinaudodami sąjunga su Ragūzos respublika, priešinosi šiai sutarčiai ir tik 1184 m. nusileido. Bet jie išlaikė savo respublikines institucijas ir teisę sudaryti sutartis bei pradėti karą.
Kotoras buvo vyskupijos centras, o XIII a. mieste buvo įkurti dominikonų ir pranciškonų vienuolynai, turėję padėti kovoti su bogomilizmo plitimu.
XIV a. miestas, jau vadintas Kotoru, savo prekyba jau konkuravo su netolima Ragūzos respublika ir Venecijos respublika. Kotoras nuo 1420 m. iki 1797 m. buvo Venecijos provincijos Venecijos Albanijos dalis. Tiesa, 1538–1571 ir 1657–1699 m. miestą valdė osmanai. Keturi Venecijos viešpatavimo amžiai suteikė Kotorui tipišką venecišką architektūrą.
1572 m. Kotorą nusiaubė maro epidemija, 1563 ir 1667 m. – žemės drebėjimai.
1797 m. pasirašius Kampo Formijo sutartį Kotoras atiteko Habsburgams. 1805 m. Kotoras Presburgo sutartimi buvo priskirtas satelitinei Prancūzijos imperijos valstybei – Italijos karalystei. Atsitraukus rusams, 1810 m. Kotoras buvo prijungtas prie Prancūzijos Ilyrijos provincijos.
1814 m. sausio 5 d. prancūzų įgula pasidavė juodkalniečių pajėgoms ir britų kapitonui V. Hostui. Viljamas Hostas su laivu HMS „Bacchante“ (38 patrankos) kartu su juodkalniečių pajėgomis atakavo Kotoro kalnų tvirtovę. Jie skridiniais ir svirtimis laivo patrankas užkėlė į kalną aukščiau tvirtovės, kad galėtų efektyviai apšaudyti. Prancūzams beliko pasiduoti.
Vienos kongresas Kotorą grąžino Austrijos imperijai.
Pirmojo pasaulinio karo metais Kotoras buvo viena iš trijų pagrindinių Austrijos-Vengrijos karinio laivyno bazių ir Austrijos Penktojo laivyno, sudaryto iš ikidrednoutonių linijinių laivų ir lengvųjų kreiserių, uostas.
Kotoro apylinkėse vyko smarkios kautynės tarp vietinių juodkalniečių ir Austrijos-Vengrijos pajėgų. Po 1918 m. miestas (iki tol vadintas Càttaro) tapo Jugoslavijos dalimi ir oficialiai tapo Kotoru.
1941 m. Italija Kotoro rajoną aneksavo ir prijungė prie Italijai pavaldžios Dalmatijos gubernatorijos. Po 1945 m. Kotoras vėl tapo Jugoslavijos dalimi.
1979 m. balandžio 15 d. Juodkalnijos pakrantėje įvyko stiprus žemės drebėjimas. Žuvo apie 100 žmonių. Buvo sugriauta pusė Kotoro Senamiesčio, o Šv. Trifono katedra buvo pažeista.
Iki XX a. pradžios palei Kotoro įlanką gyventojų dauguma buvo katalikai. Kotoras iki šiol yra katalikų Kotoro vyskupijos centras.
Bosnijos ir Hercegovinos vyrų krepšinio rinktinė

Bosnijos ir Hercegovinos vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Bosnijos ir Hercegovinos valstybei. Dalyvavo 8 Europos čempionatuose.
Girsteitiškis

Pavadinimo kontroversija

Nors Lietuvos vietovardžių žodynas nurodo norminę lytį Girsteikiškis, tačiau jos autentiškumas yra diskutuotinas, kadangi kituose šaltiniuose Girsteitiškis gerokai dažniau cituojamas nei Girsteikiškis. Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinynas normine forma pateikia Girsteitiškį, ji aptinkama daugumoje žemėlapių, taip pat Registrų centro svetainėje, 1923–2001 m. Lietuvos gyventojų surašymų ataskaitose, Vyriausiosios rinkimų komisijos skelbiamuose rinkimo apylinkių sąrašuose.
Buožiai (Kupiškis)

Istorija

Kaimo apylinkėse žmonių gyventa nuo seno: XIX a. laukuose rasta akmeninių kirvių, senų kapinių vietoje aptira sidabrinių ir varinių monetų, sidabrinių žiedų. 1938 m. rasta keletas kapų su XII a.–XIV a. įkapėmis.
Pats kaimas greičiausiai susiformavo Valakų reformos metu XVI a. ir priklausė Salamiesčio dvarui. XVII–XVIII a. vadintas Pimpiniais.
1710 m. smarkiai nukentėjo nuo Šiaurės karo ir maro. XIX a. priklausė Mykolo Tiškevičiaus valdomam Šmaragdavos dvarui. 1861–1915 m. priklausė Čypėnų valsčiaus Gymbelių, o vėliau – Petrukiškio seniūnijai, 1919–1947 m. – Biržų apskrities Vabalninko valsčiui. Buvo seniūnijos centras. Į vienkiemius išskirstytas 1927 m. Nuo 1947 m. priklausė Kupiškio valsčiui, nuo 1950 m. – Vabalninko rajonui ir nuo 1959 m. priklauso Kupiškio rajonui.
1931 m. atidaryta mokykla, nors jos atidarymas buvo planuotas dar 1913 m. Veikė iki 1971 m.
1949 m. įkurtas kolūkis „Vienybė“, nuo 1960 m. pervadintas į „Atžalyną“, 1970 m. prijungtas prie „Tarybinio pirmūno“ ir suformuotas Bakšėnų kolūkis. Nuo 1984 m. priklausė Salamiesčio kolūkiui.
Ilias Zouros

Iliasas (arba Eliasas) Zourosas (Ηλίας Ζούρος; g. 1966 m. kovo 11 d.) yra profesionalus krepšinio treneris iš Graikijos 2010 m. jis buvo išrinktas Europos taurės metų treneriu.
Agnė Petravičienė

Biografija

2006 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, mokytoja.
Alytaus rajono savivaldybės viešoji biblioteka, direktoriaus pavaduotoja.
Nuo 2011 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narė. 
Išsituokusi. Sūnus Titas.

Muzikinė veikla

Agnės pirmoji daina, su kuria ji pradėjo realybės šou – „Va Bank“. Per visą realybės šou Agnė atliko daugiausiai savo kūrybos dainų: „Bateliai“, „Kai daužosi širdis“, „Galbūt kažkada,“ „Sudie“, „Verksi tu“ (atliko duetu su Radži), „Balta žiema“. Sidabriniame finale pralaimėjo Radži. Ši dalyvė daugiausiai iš visų savo kolegų, penkis kartus, sėdėjo ant karštosios kėdės, daugiausiai balsų surinko Kauno sporto halėje vykusio sidabrinio finalo metu – 50998.
Agnės mokytoju projekte „Kelias į žvaigždes 2“ buvo žinomas Lietuvos atlikėjas Česlovas Gabalis.
Pasibaigus projektui Agnė nenutraukė muzikinės karjeros ir išleido debiutinį albumą „Ne viską pasakiau", kuris 2007 m. gruodžio mėnesį tapo auksiniu, šio albumo kopijų buvo parduota daugiau nei 10 000. Albumo pristatymas televizijos eteryje taip pat susilaukė sėkmės, ši transliacija pateko tarp žiūrimiausių respublikoje savaitės laidų, vėliau šio koncerto įrašas buvo išeistas ir DVD formatu.
Atlikėjos Agnės dainos skamba ir kitose kompaktinėse plokštelėse "Kelias į žvaigždes 2" pirmajame diske įrašyta Agnės daina "Va Bank", antrajame "Bateliai". Agnės sukurta daina "Verksi tu" įrašyta ir į kompaktinį diską "Kelias į žvaigždes hitai", kuriame skamba tik žinomiausios visų trijų projektų dainos.
2008 m. sausio mėnesį Agnė buvo pakviesta dalyvauti "Kelias į žvaigždes" visų sezonų kovose, kuriose į vieną komandą pateko kartu su pirmojo "Kelias į žvaigždes" nugalėtoju Andriumi Rimiškiu bei trečiojo projekto dalyviu Audriumi Zavadskiu. Atlikėjos Agnės komanda į finalą nepateko, tačiau, kaip paaiškėjo kovoms pasibaigus, ši komanda surinko daugiau žiūrovų balsų, nei dvi finale dalyvavusios komandos.
2008 m. Agnė buvo pakviesta dalyvauti tarptautiniame muzikos festivalyje "Discovery", kuris vyko Bulgarijos mieste Varnoje. Šiame konkurse puikiai pasirodžiusi Agnė, laimėjo specialų komisijos prizą.
Tais pačiais metais Agnė dalyvavo VIII tarptautiniame festivalyje "Amberstar", kuris vyko kruiziniame laive Ryga – Stokholmas.
Tantalas (mitologija)

Istorija

Tantalas visada buvo laukiamas prie Dzeuso stalo Olimpe. Iš ten jis pavogė nektaro ir ambrozijos, atnešė žmonėms ir atskleidė dievų paslaptis. Jis taip pat pasiūlė savo sūnų Pelopą kaip auką dievams. Pelopą supjaustė, išvirė ir pateikė dievams kaip vaišes.
Visi dievai pastebėjo jo apgaulę, taigi jie nepalietė vaišių; tiktai Demetra, sielodamasi dėl savo dukters Persefonės pagrobimo, nesuprato, kas buvo patiekta ir suvalgė berniuko petį. Lemtis, įsakyta Dzeuso, prikėlė berniuką gyvenimui (ji surinko visas kūno dalis ir išvirė jas šventame katile) vietoje jo peties panaudodama dramblio kaulą, padarytą Hefaisto ir padovanotą Demetrai.
Dabar „Tantalo kančios“ yra priežodis, reiškiantis pagundą ir pasitenkinimą. Tantalas turėjo stovėti vandens baseine, virš jo yra lengvai pasiekiamos medžio šakos, pilnos prisirpusių vaisių, kai tik jis siekia vaisiaus, šakos pakelia jo siekiamą valgį neleisdamos paimti. Kai tik jis pasilenkia atsigerti vandens, vanduo nuslūgsta, prieš jam išgeriant bent kiek.
Čečerviškiai

Istorija

1688 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje.
Chackelis Lemchenas

Chackelis Lemchenas (1904 m. balandžio 21 d. Papilė – 2001 m. lapkričio 11 d. Vilnius) – Lietuvos kalbininkas, žodynininkas, J. Jablonskio mokinys.

Biografija

1936 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. Mokytojavo Ukmergės, Kauno, Šiaulių gimnazijose. 1941–1945 m. nacių kalintas Kauno gete ir koncentracijos stovykloje. 1949–1975 m. dirbo leidyklos „Mintis“, 1975–1980 m. leidyklos „Mokslas“ redaktoriumi.
Parengė eilę rusų kalbos žodynų. Paskelbė kalbos kultūros straipsnių.
Paazovjė

Geografinė padėtis

Šiuo metu Paazovjė apima pietines Donecko ir Zaporožės sričių teritorijas dabartinėje Ukrainoje bei pietvakarinę Rostovo srities dalį Rusijoje. Regionas koncentruojasi šiauriniame Azovo jūros krante. Apima apytikriai pakrantės atkarpą tarp Moločna ir Dono upių žemupių.
Šiaurėje uždaro Zaporožės kalvagūbris, kuris skiria nuo Zaporožės regiono šiaurės vakaruose, ir Doneco kalvagūbris, kuris skiria nuo Donbaso šiaurės rytuose. Vyrauja stepinis klimatas.
Kaukai I

Istorija

Kaukų kaimas įkurtas XX a. tarpukariu Obelytės dvaro žemėse.
Rimantas Kaškelis

Biografija

1991 m. UAB „Laima“ direktorius.
1995 m. Lietuvos ūkio partijos, 1999 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) Pakruojo rajono skyriaus narys.
2003–2007 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Genė, vaikai Asta, Aivaras.
Mikalojus Bialkauskis

Mikalojus Bialkauskis (lenk. Białkowski) – XVIII a. II pusės poetas.
1782 Vilniuje išleido poezijos knygą Zbiór rymów w różnych zdarzeniach oyczystym językiem pisanych („Rinkinys eilių, įvairiomis progomis gimtąja kalba rašytų“).
Poezija klasicistinio pobūdžio, ją sudarančios odės ir panegirinės eilės skiriamos įžymiems ano meto Lietuvos žmonėms, jose gaivinami patriotiniai jausmai Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, sentimentai jos sostinei Vilniui.
Vilniaus miesto psichikos sveikatos centras

Vilniaus miesto psichikos sveikatos centras (VMPSC) – Vilniaus miesto savivaldybės įsteigta Viešoji įstaiga, teikianti antrinio lygio psichiatrijos stacionarines, dienos stacionaro ir ambulatorines paslaugas. Taip pat veikia vienintelės ne tik Lietuvoje, bet aplinkinėse šalyse Valgymo sutrikimų, Krizių intervencijos tarnybos, Psichoterapijos dienos stacionaras.
Bazėje yra įsikūrusi Vilniaus universiteto Psichiatrijos klinika (vadovė doc. dr. Vita Danilevičiūtė). kur vyksta Universiteto klinikos darbuotojų konsultacijos, taip pat mokslinis ir pedagoginis darbas.
VMPSC įsikūręs Antakalnyje, greta Petro ir Povilo bažnyčios. Adresas: Vasaros g. 5, LT-10309 Vilnius.

Dienos stacionaras

Nuo 2003 iki 2006 m. vykdytas Nyderlandų vyriausybės finansuojamą projektą „Šiuolaikinių psichikos sveikatos paslaugų nuoseklios grandinės sukūrimas Vilniuje“ (sutr. „Vasaros MATRA“; finansuotas per MATRA programą). Kryptys – gerontopsichiatrija, krizių intervencija ir ūmios būklės psichiatrija bei Dienos stacionaras (DS; 60 vietų, didžiausias Lietuvoje).
Iš viso – 140 vietų. DS Į Dienos stacionarą ligoniai siunčiami iš poliklinikų. Čia jiems taikomas 30 darbo dienų (6 savaičių, 9.00-13.00 val.) trukmės psichoterapinis gydymas – grupinė terapija (Didžioji ir mažosios grupės), individuali psichoterapija, muzikos terapija, filmų, meno terapija, psichogimnastika, jeigu reikia – skiriama vaistų.
Nerijus Dauksevičius

Biografija

Gimė 1982 m. birželio 25 d. Elektrėnuose. 2002 m. ir 2004 m. Pasaulio II diviziono čempionato aukso medalio laimėtojas.
Pomerelija

Geografija

Istorinis Pomerelijos regionas apima didžiąją dalį Pamario vaivadijos, išskyrus keturias ryčiausias apskritis (šios priskiriamos istorinei Prūsijai) bei Slupsko apskritį (ši priskiriama Pomeranijai). Taip pat Pomerelijai priskiriamos šiauriausios Kujavijos Pamario vaivadijos apskritys.
Pomerelija yra įsiterpusi tarp Pomeranijos (Pamario) vakaruose ir Prūsijos rytuose ir per istoriją buvo veikiama kultūrinių įtakų tiek iš vieno, tiek iš kito regiono. Dėl to ji neretai laikoma sudėtine (rytine) Pomeranijos dalimi ir dar vadinama Rytų Pomeranija arba Gdansko Pomeranija, Gdansko Pajūriu (pagal pagrindinį miestą). Kartais laikoma sudėtine Prūsijos regiono dalimi ir vadinama Vakarų Prūsija.
Pietvakariuose Pomerelija ribojasi su Didžiąja Lenkija, pietuose - su Kujavija ir Kulmo žeme.
Tai - pajūrio lygumų kraštas. Svarbiausia regiono upė yra Vyslos žemupis, formuojantis rytinę jo ribą, ir Vyslos intakai - Radunia, Motlava ir kt.

Istorija

Regione nuo I tūkst. pr. m. e. žinomos archeologinės Pomeranijos, Oksyvo, Vielbarko kultūros, kurias kūrė rugijai, vendai, gotai, gepidai, vidivarijai. VII a. regione apsigyveno slavai pamarėnai, tiesioginiai dabartinių kašubų protėviai. Jie gyveno taip pat ir didesniojoje Pomeranijos dalyje.

Pagoniškasis laikotarpis

X a. viduryje kraštas kartu su Pomeranija tapo priklausomas Lenkijos kunigaikštystei, kuri bandė kraštą kristianizuoti. Tačiau pelkių ir miškų ruožo nuo Didžiosios Lenkijos atskirtas Pajūris išliko silpnai kontroliuojamas ir ilgam išlaikė pagonišką kultūrą. Nuo XI a. Pomeranijos ir Pomerelijos autonomija ar netgi nepriklausomybė nuo Lenkijos augo, nepaisant Lenkijos Piastų dinastijos bandymų susigrąžinti kontrolę. o XI a. viduryje čia susiformavo nepriklausoma pagoniška Pomerelijos kunigaikštystė.
Apie 1116 m. Pomereliją vėl prisijungė Lenkija, ir kunigaikštystė jos sudėtyje išbuvo iki Boleslovo III mirties. Šis karalius neprisijungė likusios Pomeranijos, kuri išliko nepriklausoma. Taip Pomerelija susiformavo kaip atskiras regionas.

Lenkijos laikotarpis

Ordinui silpstant, vėl stiprėjo Lenkijos įtaka regione. Pasibaigus Trylikos metų karui tarp Lenkijos ir Ordino (1454–1466) Lenkija vėl užvaldė Pomereliją, kuri tapo žinoma kaip Karališkieji Prūsai (lenk. Prusy Królewskie): regionas buvo valdomas kaip Pamario vaivadija.
Kyzylsu kirgizų autonominė prefektūra

Geografija

Prefektūra turi sienas su Kirgizija ir Tadžikistanu. Paviršius kalnuotas, driekiasi Pamyro, Tianšanio kalnagūbriai.
Gaisrinis hidrantas

Gaisrinis hidrantas – specialios paskirties įrenginys skirtas vandeniui imti, gaisrui gesinti.

Projektavimas

Gaisriniai hidrantai statomi ant vandentiekio vamzdyno arba prijungiami prie jo. Kai gaisro gesinimo debitas yra iki 15 l/s, pakanka vieno hidranto, kai 15 l/s ir didesnis, reikalingi du hidrantai, iš kurių bent vienas įrengtas žiediniame tinkle. Lietuvoje hidrantai išdėstomi ne didesniu kaip 150–200 m atstumu vienas nuo kito. Jie gali būti požeminiai, įtaisomi vandentiekio tinklo šuliniuose važiuojamojoje gatvės dalyje ar šalia jos, ir antžeminiai-įrengiami nevažiuojamojoje gatvės dalyje. Abiem atvejais hidrantai turi būti statomi ne didesniu kaip 2,5 m atstumu nuo važiuojamosios kelio dalies ir ne arčiau kaip 5 m iki pastatų. Mažiausias tinklo skersmuo ant kurio statomas gaisrinis hidrantas yra 100 mm.

Parametrai

Gaisrinio hidranto prisijungimas prie tinklo DN100, gaisrinių žarnų prijungimo sąnarų skersmuo DN80x2.Viršutinė antžeminio hidrantai dalis gaminama iš kaliojo ketaus, iš viršaus ir išorės padengta epoksidine danga, atsparia UV spinduliams. Hidranto stovas pagamintas iš cinkuoto plieninio vamzdžio. Pasinaudojus hidrantu, likęs jame vanduo išleidžiamas automatine drenavimo sistema. Vandens likutis likęs pasinaudojus hidrantu yra apie 15 litrų. Ant hidranto viršutinės dalies gali būti uždedamas apsauginis gaubtas.
San Bernardo do Kampas

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1553 m. ir pavadinta Vila de Santo André da Borda do Campo de Piratininga. Ji laikoma pirmąja portugalų gyvenviete Brazilijoje, kuri buvo įkurta ne vandenyno pakrantėje. Vėliau dėl indėnų antpuolių ji apleista ir atkurta tik 1812 m. San Bernardo do Kampui savivaldybės statusas suteiktas 1890 m., tačiau 1938–1945 m. jis priklausė Santo Andrės savivaldybei.
Dirk Bauermann

Dirkas Bauermanas (Dirk Bauermann; g. 1957 m. gruodžio 10 d.) – buvęs Vilniaus „Lietuvos ryto" vyriausiasis treneris 2012/2013 m. sezono pradžioje.
Ukmergės gatvė

Istorija

XVI a. Ukmergės ir Kalvarijų gatvės susiformavo kaip pagrindinės Šnipiškių priemiesčio gatvės.
XX a. aštuntajame dešimtmetyje Šnipiškėse buvo nutiesta nauja gatvė, gavusi Ukmergės g. vardą. 1988 m. ši gatvė pervadinta į Justo Paleckio gatvę, kuri vėliau vėl pervadinta ir Ukmergės g. Senoji gatvė prie Vilniaus Šv. Rapolo bažnyčios buvo pervadinta į Šnipiškių gatvę.
Nuo 2005 m. vyko Ukmergės ir Geležinio Vilko gatvių sankryžos rekonstrukcija. Šešių eismo juostų pločio Ukmergės gatvė buvo panaudota automobilių eismui centro link. Keturių eismo juostų gatvė prieš sankryžą išplatėjo iki šešių eismo juostų. Viena tapo skirta visuomeniniam transportui, kita naudojama dešiniajam posūkiui į Saltoniškių gatvę.
Harvardo verslo mokykla

Reputacija

2011 m. ši mokykla išrinkta, kaip trečia geriausia pasaulyje, vertinant MBA studijų programą. Prestižinis Harvardo universiteto diplomas atveria daugelio garsių bendrovių duris, tačiau, nepaisant aukšto absolventų akademinio lygio, darbdaviai skundžiasi, kad jie neretai būna arogantiški.
Remiantis „Forbes“ duomenimis, maždaug 90 % milijardierių, užsidirbusių MBA laipsnį ir paskui suklestėjusių iš finansų verslo, yra baigę vieną iš trijų Gebenės lygos mokyklų: Vartono verslo mokyklą, Kolumbijos verslo mokyklą arba Harvardą.
Lietuvos vyčiai

„Lietuvos vyčiai“ (angl. Knights of Lithuania), iki 1913 m. pabaigos „Lietuvos sakalai“ – JAV lietuvių katalikų jaunimo organizacija, veikianti nuo 1913 m.

Veikla

Steigėjai Antanas Jusaitis, Antanas Kaupas ir kiti. Tikslas – kovoti su laisvamanybe, nutautimu. Nuo 1915 m. leidžia žurnalą „Vytis“. Nuo 1921 m. organizacija turi draudimo ir šalpos skyrius, fondą moksleiviams šelpti, turėjo skaityklų, chorų, orkestrų. Priklauso Amerikos lietuvių tarybai, Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijai.
1914–1918 m. „Lietuvos vyčiai“ rūpinosi Lietuvos nepriklausomybės atgavimu, rinko parašus dėl Lietuvos pripažinimo de jure, juos įteikė JAV prezidentui. Lietuvai atgavus nepriklausomybę „Lietuvos vyčiai“ rėmė Lietuvos Respublikos krikščioniškos pakraipos partijas, palaikė ryšius su katalikiškomis Lietuvos jaunimo organizacijomis, surengė ekskursijų į Lietuvą. TSRS okupacijos laikotarpiu „Lietuvos vyčiai“ rūpinosi laiškų, kuriuose aiškino TSRS agresiją Lietuvos Respublikos atžvilgiu, rašymu JAV laikraščių redaktoriams, JAV valdžios atstovams, Jungtinėms Tautoms, kitoms tarptautinėms organizacijoms, demokratinių valstybių vadovams – prašė priversti TSRS išvesti iš Lietuvos Respublikos kariuomenę, organizavo protesto akcijas prie TSRS ambasadų, dalyvavo tarptautiniuose forumuose. 1955 m. įsteigė medalį amerikiečiui, nusipelniusiam kovoje dėl Lietuvos Respublikos laisvės, juo buvo apdovanoti JAV Kongreso narys Ch. Kerstenas, senatoriai P. Douglasas, T. Doddas, kardinolas R. Cushingas. 1990 m. Lietuvai atgavus nepriklausomybę „Lietuvos vyčiai“ teikė visokeriopą pagalbą per keturis turimus fondus: „Lietuvos vyčių fondą“ (Knights of Lilhuania Foundation), „Pagalbą Lietuvai“ (Aid to Lithuania, Inc.), „Šv. Kazimiero gildiją“ (St. Casimir’s Guild) bei „Stipendijų fondą“ (Sholarship Fund).
Nuo 1990 m. „Lietuvos vyčiai“ turi 52 skyrius, kurie sutelkti į 5 apygardas. 1913 m. organizacija vienijo – 500, 1916 m. – 2100, 1917 m. – 3300, 1919 m. – 4100, 1920 m. – 4655, 1921 m. – 3034, 2006 m. – 2000 narių.
Pirmininkai: M. A. Norkūnas, J. Karosas, J. Bučnis, A. Aleksis, Jonas Julius Bielskis, P. Juras, K. Jonaitis, M. Bagdonas, K. Viesulas, J. Poška, A. Onaitis, A. Lapinskas, A. Mažeika, K. Paulauskas, P. Gudelis, P. Razvadauskas, J. Bulevičius, J. Juozaitis, A. Vasiliauskas, J. Liola, V. Cinikas, J. Satkevičius, R. Boris, E. Šaulytė-Shields, R. A. Martinas (1990–2007 m.), Elena Nakrosis Kearny (nuo 2007 m.).
Elefo Rignio sala

Elefo Rignio sala (angl. Ellef Ringnes Island, pranc. Île Ellef Ringnes) yra didelė Kanados Arktinio salyno sala, priklausanti Kanadai, Nunavuto teritorijai. Salos plotas – 11 295 km², tai 69 plotas visame pasaulyje. Rytuose yra kitos dvi didelės salyno salos: Akselio Heibergo sala ir Elsmyro sala. Aukščiausias salos taškas – 260 m.
Aleksandras Ziskindas Maimonas

Biografija

Gimė 1809 m. liepos 18 d. Seirijuose. Rašė samprotavimus apie žydų religinę literatūrą. Rašydavo straipsnius į laikraštį HaMagid. 1872 m. minimas kaip Rabbi Ziskind Maimon. Paskutiniais gyvenimo metais gyveno Kelmėje, kur rašė knygą Kovetz Maamariam ve’Inianim Shonim, knygą po jo mirties 1894 m. išleido jo šeima. Berlo Kagano knygoje Jewish Cities, Towns & Villages in Lithuania, New York 1991 (Žydų miestai, miesteliai ir kaimai Lietuvoje, Niujorkas 1991 m.) A. Maimonas apibūdinamas kaip rašytojas, mokytojas, filantropas ir visuomenės veikėjas. Mirė 1887 m. liepos 12 d. Kelmėje. Vaikaitis Moisiejus Maimonas buvo žymus dailininkas.