google/wiki40b huggingface dataset:
Antanas Krasinskas

Biografija

Apie 1885 m. pradėjo platinti draudžiamąsias lietuviškas knygas, nuo 1886 m. pats gabeno jas iš Tilžės ir Bitėnų. Samdydavo vedlį, papirkdavo pasienio sargybinius. Spaudą platino Biržų, Pasvalio, Joniškėlio, Linkuvos, Rozalimo apylinkėse. Keletą kartų įkliuvo. 1898 m. sulaikytas su draudžiamąja spauda prie Gaurės, 1899 m. nubaustas metus kalėjimo, 6 mėnesius kalėjo Vilniuje. 1902 m. per kratą jo bute radus knygų lietuvių kalba, ištremtas 5 metams į Kičmą (Oloneco gubernija). 1904 m. dėl amnestijos paleistas. 1910 m. įkliuvo pervesdamas per sieną emigrantus ir buvo ištremtas į Uržumską (Viatkos gubernija). Tremtyje išbuvo 9 metus.
Potockiai

Giminė

Kilusi iš Potoko (Krokuvos vaivadijoje) savininkų. Minima nuo 1236 m., didikais tapo XIV a. pabaigoje. XVI a. pirmoje pusėje persikėlė į Haličą (turėjo ten didelių dvarų). Nuo XVII a. giminiavosi su LDK didikais Radvilomis ir ėmė daryti įtaką valstybės politikai. Nuo XVIII a. ketvirtojo dešimtmečio įtakinga ATR santvarkos, liberum veto ir pasipriešinimo reformoms partija. Dėl įtakos valstybės valdymui varžėsi su Čartorickių Familijos grupuote (Potockiai ieškojo Prancūzijos ir Švedijos, o Čartorickiai – Rusijos paramos).

Genealogija

Motiejus – Krokuvos vėliavininkas XV amžiuje 
     |
  Jokūbas
     |
 Mikalojus
     |_____________________________
     |           |            |   
   Jokūbas      Steponas   Andžejus
     |           |            |
 Mikalojus     Povilas     Stanislovas
     |           |         ___|___
  Petras       Teodoras   |       |     
                     Anžejus      Feliksas
                         |          ___|_________
                     Juozapas      |       |     |
                         |   Mikalojus Juozapas  Stanislovas
                     Stanislova         |
                        ___|____    Pranciškus
                       |        |       |
                     Jonas  Severinas  Stanislovas
                       |       |        ___|___
                   Alfradas   Levas    |       |
                       |       Stanislovas    Mečislovas
                     Alfredas
                       |_________________
                       |                 |
                     Pranas (1851–1915) Josifas
                  _____|_____       _____|_____
                 |           |     |           |
              Alfredas    Jurgis  Romanas  Juzefas        
                                               |
                                         Petras Stanislovas
Filantropizmas

Filantropizmas (t. p. filantropinizmas, iš gr. φιλος (draugas) ir ανθροπος – žmogus) – koncepcija, mokymas, auklėjimas, kuriame pabrėžiamas natūralumas (gamtiškumas), protas ir geradarystė.
J. B. Bazedovas 1774 m. Dessau įkūrė pirmą tokio lavinimo ir ugdymo įstaigą, besirėmusią filantropijos principais.
Bazedovo filantropijos tikslas – auklėti, ugdyti jaunuolius taip, kad jie draugiškai, savanoriškai padėtų tiems, kam reikia pagalbos. Etinis ugdymas buvo siejamas kartu su kūno kultūra, siekiant, kad žmogus išaugtų sveika ir tvirta, gyvenimo džiaugsmą patirianti asmenybė.

Dabartis

Filantropizmo koncepcija tarp pedagogikos teorijų nepaplito ir neįsitvirtino – jos taikymas šiuo metu apsiriboja pavieniais atskirais atvejais.
Keturiasdešimt Totorių pagrindinė mokykla

Istorija

1886-1915 m. Skurbutėnų kaime veikė carinė liaudies mokykla. Mokyklą išlaikė Trakų pavieto savivaldybė (ziemstvo). Ji mokėjo mokytojams atlyginimą, teikdavo mokymo priemonių, rūpinosi šildymu. Mokykloje buvo keturi skyriai. Į mokyklą vaikai ėjo rudens ir žiemos mėnesiais, pamokos vyko tik rusų kalba. Vaikai buvo mokomi skaityti, rašyti, skaičiuoti. Tikybos pamokos buvo privalomos. Mokymo ir išsilavinimo lygį tikrino Vilniaus - Trakų pavieto mokyklų inspektorius. Visos liaudies mokyklos buvo tiesiogiai pavaldžios Rusijos caro pavietų administracijai. Mokykla Skurbutėnuose buvo vienintelė dideliame Tarpupio valsčiuje, kuriame gyveno apie 12-13 tūkstančių gyventojų. Kai kurie mokiniai turėdavo įveikti 15 km atstumą, kad pasiektų mokyklą.
Iki pirmojo pasaulinio karo mokykla buvo įsikūrusi nedidelėje kaimo troboje. Karui baigiantis, 1919 m., mokykla darbą atnaujino. Mokytojais dirbo kelias gimnazijos klases baigę iš centrinės Lenkijos atvykę asmenys, valstybės pakraščiuose ieškantys uždarbio. 1922 m. mokykla persikėlė į buvusio valsčiaus pastatą. Mokyklos pastate gyveno ir mokytojas, mokėsi 36 vaikai. Mokykloje trūko vadovėlių, sąsiuvinių, paprasčiausių mokymo priemonių. Mokymo programa nenumatė tokių dalykų kaip istorija, geografija, gamtos pažinimas. Šių dalykų žinių mokiniai pasisemdavo iš skaitinių. Didelis dėmesys mokykloje buvo skiriamas dailyraščiui. Svarbiu mokymo dalyku buvo ir tikyba. Kartą per savaitę mokyti tikybos iš Senųjų Trakų atvykdavo kunigas.
1921 m. į Skurbutėnus atvyko jaunas mokytojas Jan Hopko su žmona Genowefa ir vadovavo mokyklai iki 1939 m. Jis buvo energingas visuomenės veikėjas visame Vilniaus - Trakų paviete. Drauge su kitais mokytojais leido dvisavaitinį visuomeninį - kultūrinį laikraštį „Lentvario balsas“ (lenk. Głos Landwarowski), bendradarbiavo su kitais laikraščiais ir žurnalais, rašė eilėraščius ir noveles. Mokykloje įkūrė saviveiklos būrelį. Jo vadovaujami kaimo artistai ne kartą dalyvavo Vilniaus radijo stoties laidose.
1940-1943 m. žiemomis veikė 3 skyrių lietuvių mokyklėlė. 1946 m. pradinei mokyklai ėmėsi vadovauti Viktorija Purvaneckaitė. 1951 m. įsteigta penkta klasė. Mokymas vyko lenkų kalba. 1953 m. mokykla tapo septynmetė. Mokykla plėtėsi, klasėse daugėjo mokinių. 1965 m. greta esančiame Keturiasdešimt Totorių kaime pastatytas naujas tipinis mokyklos pastatas. Tuo laikotarpiu mokykloje mokėsi daugiausia, apie 150 mokinių. Mokykloje klestėjo saviveikla ir sportas. Vaikų šokių kolektyvai, kuriems vadovavo mokytoja Jadvyga Adomaitienė, tris kartus dalyvavo Respublikinėse dainų šventėse. Šaškininkų ir kvadrato žaidėjų komandos, vadovaujamos Adolfo Kodzio, 4 kartus dalyvavo Lietuvos pirmenybių finaluose. 1970 m. aršiųjų rusifikacijos šalininkų pastangomis mokykloje ugdymo procesas imtas organizuoti rusų kalba. Tai tęsėsi beveik 20 metų.
Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo metais vėl atsirado lenkų klasės. 1995 m. įsteigta pirmoji klasė lietuvių dėstoma kalba.
Šiuo metu Keturiasdešimt Totorių pagrindinė mokykla yra pagrindinio ugdymo skyrius, priklausantis Vilniaus r. Pagirių gimnazijai.
Songkhla (ežeras)

Iravadžio delfinai

Maža Iravadžio delfinų (Orcaella brevirostris) populiacija buvo aptikta Thale Luang ežero dalyje, šalia Si-Ha salų, Phatalungo provincijoje. Tačiau, dėl pernelyg intensyvios žvejybos ir ežero užterštumo jiems iškyla grėsmė išnykti. Tarptautinė raudonoji knyga parodo, kad Iravadžio delfinų populiacija, įskaitant gyvenančius Mahakamo upėje ir Malampajos sąsiauryje, priklauso kritiškai nykstančių gyvūnų grupei.
Mesinos sąsiauris

Mesinos sąsiauris – sąsiauris, skiriantis Siciliją nuo Apeninų pusiasalio, jungiantis Tirėnų ir Jonijos jūras. Plotis nuo 3,1 km iki 5,1 km. Ilgis apie 32 km. Sąsiauryje susidaro sūkurys, gali būti, kad šią vietą senovės graikai siejo su Scile ir Charibde.
1957 per sąsiaurį buvo pastatyta 220 kV elektros energijos perdavimo oro linija. 1994 m. paklotas kabelis sąsiaurio dugnu. Oro linija nebenaudojama, bet jos pilonai saugomi kaip paminklai, jie tebėra vieni iš aukščiausių pasaulyje (232 m).
Vakarinėje sąsiaurio pusėje išsidėstęs Mesinos miestas, rytinėje – Kalabrijos Redžas.
7-tame XX a. dešimtmetyje kilo planai ištiesti kabantį tiltą per šį sąsiaurį, kuris jungtų Mesinos miestą ir pietinę žemyninę Italijos dalį. Nuo 2006 m. yra ruošiami planai, pagal kuriuos tilto ilgis siektų 3300 m ir jis taptų ilgiausiu kabančiu tiltu pasaulyje.
Padvarių II senovės žemdirbystės vieta

Vieta

20 m į pietryčius nuo pilkapyno išliko keli senovės laukų akmenų pylimai. I pylimas eina beveik šiaurės - pietų kryptimi, 5–6 m ilgio, 2 m pločio, 0,2 m aukščio. Į pietus nuo jo rytų - vakarų kryptimi link upės eina dar trys pylimai. Jie nuo 25 iki 85 m ilgio, 2–3 m pločio, 0,1–0,3 m aukščio. Atstumai tarp pylimų – 4–15 m. Visi jie suplokštėjęs, matosi tik pavieniai akmenys.
Teritorijos plotas – 0,1 ha.
0,56 km į rytus yra I senovės laukai, 2,7 km į pietryčius – priešistorinė gyvenvietė.

Tyrimai

2002 m. išaiškino ir žvalgė Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė (Vilniaus universitetas), Julius Kanarskas (Kretingos muziejus).
Aibė

Skirtumas

Aibių A ir B skirtumas yra aibė, kurią sudaro elementai, esantys aibėje A, bet nesantys aibėje B. Aibių skirtumas žymimas A \ B.
Palaukiai

Istorija

Palaukių kaimas istorijos šaltiniuose paminėtas 1556 m., vykdant valakų reformą Upytės valsčiuje. Tuomet sudarytoje Palėvenėlės vaitijoje Palaukiuose buvo išmatuota 15 valakų vidutinės žemės su nustatytomis prievolėmis, mokamomis nuo valako. Nuo 1580 m. pateikiami duomenys apie tuštėjančius kaimo valakus. XVIII a. priklausė Lebanėnų vaitijai, Vabalninko seniūnijai. XIX a. pradžioje Vabalninko valdytojai Potockiai nusipirko Paliūniškio dvarą, kurio baudžiauninkais buvo Palaukių valstiečiai. 1825 m. Stumbriškio palivarkas tapo naujo dvaro centru, kuriam priklausė ir Palaukiai. Dvaro valdos 1844 m. buvo naujai išmatuotos. Dvaras iš Potockių buvo atimtas. Jam priklausiusių kaimų, tarp jų ir Palaukių, gyventojai tapo valstybiniais ir nuo 1847 m. nebeturėjo jokių baudžiavinių prievolių.
Palaukių žmonės dalyvavo 1863–1864 m. sukilime. 1892 m. kaimas priklausė Stumbriškio valsčiui, 1903 m. – jau Subačiaus valsčiui. Tada kaime buvo 221 gyventojas.
1910 m. buvo pastatyta mokykla. 1915 m. rugpjūčio 1 d. netoli Palaukių vykusių mūšių metu ji sudegė. 1917 m. mokykla atsidarė valstiečio Juozo Galinio namuose, vėliau ji buvo pas Breivę. 1929 m. perkelta į Tiltagalius.
Kinijos-Tarybų Sąjungos pasienio konfliktas

Derybos dėl sienų XX a. paskutiniame dešimtmetyje

Rimtų sienos demarkacijos derybų nebuvo iki 1991 m., prieš pat TSRS žlugimą. 1991 m. Michailas Gorbačiovas pasirašė susitarimą, leidžiantį juridiškai įforminti 98 % visos sienos. Damansko sala atiteko Kinijai, nors abi šalys teigė, kad derybų metu ši sala priklausė kiekvienai iš jų. 1995 m. spalio 17 d. buvo susitarta dėl paskutiniųjų 54 sienos kilometrų. Tačiau klausimas dėl trijų salų priklausomybės Amūro ir Arguno upėse paliktas ateičiai. 2004 m. spalio 14 d. pasirašyta sutartis galiausiai išsprendė konfliktą. Šia sutartimi Kinijai palikta valdyti Tarabarovo (Yinlong) sala ir maždaug pusė Didžiosios Usūrio (Большой Усурийский, Bolšoy Usurijskij; Heixiazi) salos netoli Chabarovsko. Kinija ratifikavo sutartį 2005 m. balandžio 27 d., o Rusija – 2005 m. gegužės 20 d. Galutinis perdavimas įvyko 2007 m. liepos 2 d., kuomet sutartį pasirašė Kinijos užsienio reikalų ministras Li Zhaoksing ir Rusijos užsienio reikalų ministras Sergejus Lavrovas.
Didysis hadronų priešpriešinių srautų greitintuvas

Didysis hadronų priešpriešinių srautų greitintuvas (angl. Large Hadron Collider, LHC) – dalelių greitintuvas CERN laboratorijoje, netoli Ženevos, Šveicarijoje, didžiausias dalelių greitintuvas pasaulyje, oficialiai atidarytas 2008 m. spalio 21 d. Pirmas protonų pluoštas į žiedą įleistas 2008 m. rugsėjo 10 d, o pirmieji susidūrimai nukelti į 2009 m. rudenį. Šiame projekte dalyvauja daugiau kaip 2000 fizikų iš 34 šalių laboratorijų ir universitetų.
Visas projektas (projektavimas, statyba, priežiūra, eksploatacija ir informacijos apdorojimas) kainuos apie 13,25 milijardo litų.
2010 m. kovo 30-ąją, buvo pasiektas dalelių pluoštų susidūrimo energijos rekordas. Pirmą kartą susidūrė dalelių pluoštai, kurių kiekvieno energija siekė 3,5 TeV. Bendrojo eksperimento metu pasiekta pluoštų susidūrimo energija buvo 7 TeV.

Konstrukcija

Greitintuvas sumontuotas 50–175 m po žeme esančiame 26,659 km ilgio tunelyje, kuris buvo pastatatytas 1983–1988 m. ir naudotas ankstesniam greitintuvui LEP. Šis 3,8 m pločio tunelis kerta Šveicarijos ir Prancūzijos sieną keturiuose taškuose, bet didžioji dalis įrenginio yra Prancūzijos teritorijoje. Nors pats greitintuvas yra po žeme, paviršiuje gausu įvairios paskirties pastatų, kuriuose laikoma aptarnavimui reikalinga įranga: kompresoriai, ventiliacijos, šaldymo ir valdymo įrenginiai.
Šiame tunelyje yra du vamzdžiai, apsupti superlaidžių magnetų, šaldomų skystu heliu (palaikoma pastovi 1,9 K temperatūra). Šiais vamzdžiais priešpriešai judės protonų pluoštai, kol jiems bus suteikta reikiama energija. Protonų judėjimo kryptį koreguos Lorenco jėga. Tada papildomi kvadrupoliniai magnetai suglaus pluoštus, kad protonai susidurtų. Iš viso sumontuota apie 9600 įvairių magnetų.
Maksimaliu pajėgumu dirbančiame greitintuve kiekvienas skriejantis protonas turės 7 TeV energiją. Protonai skries greičiu, lygiu 99,9999991 % šviesos greičio, tad kiekvienas jų per sekundę tunelį apskries 11 245 kartus. Protonų srautas bus suskaidytas į 2808 telkinius (atskirtus kas 7 metrus), kuriuose bus iki 110 milijardų šių dalelių. Protonai 4 vietose susidurs iki 600 milijonų kartų per sekundę.
LHC greitintuve be protonų bus naudojami ir švino jonai.

Bandomasis paleidimas

Pirmieji protonų pluoštai į greitintuvo žiedą įleisti 2008 m. rugsėjo 10 d. Po kelių pirmų trumpų bandymų protonams buvo leista apskrieti pilną ratą, kurį įveikė 10 val. 28 min. vietos laiku. Vėliau pluoštas buvo įleistas ir prieš laikrodžio rodyklę.
Rugsėjo 17 d. greitintuvas buvo laikinai sustabdytas dėl elektrinio gedimo magnetų vėsinimo sistemoje. Rugsėjo 19 d. buvo vėl paleistas, tačiau įvyko dar vienas gedimas: apie 100 superšaltų magnetų 3-4 sektoriuose temperatūra pakilo apie 100 °C, bei apie toną suskystinto helio pratekėjo į tunelį. Vėliau pranešta, kad bandymai sustabdyti bent dviem mėnesiams, nes remonto darbams atlikti apgadintą sektorių reikia atšildyti, pataisyti bei vėl atšaldyti.
Lapkričio 21 d. greitintuvas vėl buvo paleistas. Į jį buvo įleisti du protonų pluoštai.
Valkininkų herbas

Aprašas

Raudoname skydo lauke kairysis šėlstantis auksinis liūtas ginkluotas sidabriniai liežuviu ir nagais. Skydą supa lauro vainikas iš dviejų lauro šakelių žaliais lapais ir raudonomis uogomis, apačioje surištas raudonu kaspinėliu.

Istorija

1792 m. birželio 26 d. Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Augustas Poniatovskis Valkininkams suteikė herbą.
Dabartinis herbas patvirtintas 1993 m. kovo 30 d. Prezidento dekretu.
FK Torpedo Zaporìžžâ

Istorija

Klubas įkurtas 1982 m. Išformuotas 2002 m.
Indijos–Viduržemio jūros mažoji rasė

Indijos – Viduržemio jūros mažoji rasė – viena iš europidų didžiosios rasės mažųjų rasių. Dar vadinama Indijos – Viduržemio jūros antropologiniu tipu.

Arealas

Šio tipo žmonės paplitę pietiniuose Europos kraštuose, Šiaurės Afrikoje, Arabijoje ir pietiniuose Azijos kraštuose iki Indijos.
Šios rasės atstovai dažnai pasitaiko tarp ispanų, portugalų, pietų italų, marokiečių, alžyriečių, libių, egiptiečių, iraniečių, irakiečių, afganų, Vidurinės Azijos tautų bei indų.
Los Andželo Policijos Departamentas

Los Andželo Policijos Departamentas (LAPD) yra policijos departamentas Los Andžele, Kalifornijoje. Departamente dirba 9 500 policijos pareigūnų, bei 3 000 civilių darbuotojų. LAPD prižiūri 473 kvadratinių mylių teritoriją, kurioje gyvena daugiau nei 3,5 milijonai žmonių. Tai penktas pagal dydį teisėdaugos departamentas Jungtinėse Amerikos Valstijose. Pirmą kartą Los Andželo policijos pajėgos buvo įkurtos 1853 metais ir vadinosi Los Andželo Reindžeriai
Nefritas (filmas)

Turinys

Policininkas Korelis, tirdamas savo namuose nužudyto milionieriaus bylą, netrukus nustato, kad pagrindinė įtariamoji yra Trina Gevin, su kuria jis kažkada buvo artimas ir kuri vėliau ištekėjo už jo geriausio draugo. Nors situacija verčia atsisakyti tyrimo ir perleisti jį kitam, Korelis stengiasi pats užbaigti bylą. Miręs turtuolis dažnai savo namuose susitikinėdavo su moterimis, kurių viena pasivadinusi „Nefritu“. Paviešintas įtarimas, kad tai ir yra Trina, sugriauna Korelio ir Gevinų draugystę.
Kai paaiškėja, kad byloje yra įpainiotas ir valstijos gubernatorius, Koreliui ir Trinai pradeda grėsti mirtinas pavojus...
Tanketė

Tanketė – lengva vikšrinė šarvuotoji kovos mašina, vienvietė ar dvivietė, ginkluota vienu, kartais dviem kulkosvaidžiais, paprastai be bokštelio, masė iki 4 t. Tanketės naudotos kaip ryšio ir žvalgybos mašinos, taip pat – kaip pabūklų vilkikai.
Kai kurios tanketės buvo tokios žemos, kad įgulos nariai savo vietas užimdavo gulomis. Dalis tankečių turėjo bokštelius, kuriuos sukiodavo rankomis. Tankečių ginklai buvo kulkosvaidžiai, nors kai kurios buvo ginkluotos 20 mm patrankomis ar granatsvaidžiais.

Europos šalys

D. Britanijos Carden Loyd tanketės buvo klasikinės ir labiausiai vykusios, nors kautynėse mažai naudotos. Tankečių konstruktoriai, kurdami tanketes, dažnai mėgdžiojo Carden Loyd konstrukciją. Britų tanketė Universal Carrier, irgi kurta remiantis Carden Loyd, buvo labai plačiai naudojama (jų pagamino ~113000).
Italijos kariuomenėje trys tankų divizijos ir trys „greitosios“ (celere) divizijos buvo ginkluotos L3/33 ir L3/35 tanketėmis. Šias tanketes italai plačiai naudojo kare su Etiopija, Ispanijos pilietiniame kare. L3 tanketes naudojo ir Italijos ekspedicinis korpusas Rusijoje (Corpo di Spedizione Italiano) per Antrąjį pasaulinį karą.
Prancūzijos kariuomenė ketvirtąjį XX a. dešimtmetį naudojo žvalgybinę tanketę Automitrailleuses de Reconnaissance ('kulkosvaidinis žvalgas').
Lenkija buvo viena pirmųjų Europos šalių, kurios po Pirmojo pasaulinio karo suformavo tankų dalinius. 1939 m. Lenkijos ginkluotosios pajėgos turėjo 15 atskirųjų žvalgybinių tankų kuopų, kurios turėjo po 13 tankečių TK-3 ar TKS.

Japonija

Tanketes labai plačiai naudojo Imperatoriškoji Japonijos armija. Jų tanketės buvo skirtos naudoti kariaujant džiunglėse. Tačiau prasidėjus antrajam pasauliniam karui daugelis japoniškų tankečių buvo pasenusios ir nelabai tinkamos numatytoms funkcijoms atlikti. Todėl daugelis japoniškų tankečių buvo naudojamos kaip artilerijos vilkikai.
XIV amžiaus 6-as dešimtmetis

XIV amžiaus šeštasis dešimtmetis prasidėjo 1351 m. ir baigėsi 1360 m.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XIII amžius – XIV amžius – XV amžius
Dešimtmečiai: 1-as 2-as 3-as 4-as 5-as - 6-as - 7-as 8-as 9-as 10-as 1-as
Metai: 1351 1352 1353 1354 1355 1356 1357 1358 1359 1360
Čampa

Priešistorė

Seniausia žinoma priešistorinė kultūra vėliau susikursiančios Čampos teritorijoje buvo Sa Hyunh. Spėjama, kad jos nešėjai persikėlė iš šiaurinio Borneo, ir manoma, kad jie buvo dabartinių čiamų protėviai. Ji klestėjo I tūkstantmetyje pr. m. e. ir buvo vienalaikė su Vietnamo šiaurėje egzistavusia Dongšon kultūra. Skirtingai nei Dongšon, Sa Hyunh naudojo daug geležies dirbinių.

Lin yi valstybė

Šią valstybę, tiesioginę Čampos pirmtakę, mini kinų šaltiniai. Tikriausiai ši valstybė atsirado pirmaisiais mūsų eros amžiais dabartinės Hue teritorijoje ir buvo svarbus taškas jūriniame prekybos kelyje tarp Kinijos ir Vakarų.
Kaip ir kitos tuometinės Pietryčių Azijos valstybės, tokios kaip Funan ar Indonezijos salyno šalys, kultūriškai Lin yi buvo artima indiškajai kultūrai. Čia introdukuotos indų religijos hinduizmas bei budizmas, indų rašto pagrindu sukurtas čiamų raštas, perimta daugybė meno ir kultūros tradicijų.

Smukimas

Nuo XIII a žinios apie Čampą tampa fragmentiškos. Nors vakariniai kaimynai khmerai irgi nusilpsta, labai suagresyvėja Vietnamas šiaurėje, irgi išsaugojęs nepriklausomybę nuo mongolų. 1312 m Tran dinastijos Vietnamas užima Čampą ir 14 m išlaiko ją savo vasalu. Tuo metu Vietnamui atitenka šiauriausia kunigaikštystė Indrapura. Netoli jos senosios sostinės vietnamiečiai pastato naują miestą Hue, vėliau tapsiantį Vietnamo sostine.
Paskutinis žymus Čampos valdovas buvo Che Bong Nga (žinomas tik vietnamietiškas vardas; valdė 1360–1390), kuriam pavyko iš jūros pusės užpulti Vietnamo sostinę 1372 ir 1377 m, kas sukėlė Tran dinastijos žlugimą Vietname. Tačiau vėliau mūšiai baigėsi pralaimėjimais ir šalis nugrimzdo į suirutę.
1471 m valdovo Le Thang Tong vadovaujama Vietnamo armija įsiveržė į Čampą. Šis karas baigėsi visišku Čampos pralaimėjimu, dėl ko šalis neteko dar dviejų savo kunigaikštysčių – Amaravati ir Vidžajos. Tai sukėlė masines vietos gyventojų čiamų migracijas į Kambodžą ir Malakos pusiasalį, kurios tęsėsi iki pat XIX a. 
XVI-XVII a, kuomet Vietnamo pietinę dalį valdė Nguen giminė, Čampos teritorijos traukėsi, kol virto mažu enklavu aplink Pandurangos miestą.
Čempionų lenktynės

Čempionų lenktynės yra kasmetinis automobilių sporto renginys, kuris vyksta kiekvienų metų pabaigoje. Šios lenktynės yra vienintelės pasaulio automobilių sporto istorijoje, kuriose tarpusavyje varžosi žymūs lenktynininkai iš skirtingų čempionatų – tokių kaip Formulė 1, NASCAR, IndyCar, Pasaulio ralio čempionato ir kitų.
2011 m. tautų čempionais penktą kartą iš eilės tapo vokiečiai – Michaelis Šumacheris ir Sebastianas Vettelis iš Formulės 1 čempionato. Daugiausiai kartų čempionų čempionu tapo prancūzas Didier Auriol, kuris triumfavo keturis kartus (iki 2011 m.).

Istorija

Pirmą kartą tokios lenktynės buvo surengtos 1988 m. Jas organizavo ralio lenktynininkė iš Prancūzijos Michele Mouton. Tuo metu tai buvo geriausių ralio lenktynininkų lenktynės, tačiau vėliau čempionų lenktynės tapo daugumos automobilių čempionatų žvaigždžių lenktynėmis.
Pradžioje čempionų lenktynėse buvo kovojama dėl čempionų čempiono titulo, tačiau 1999 m. buvo pristatytas ir tautų čempionų titulas. Tautų čempionais tampa greičiausia savo valstybei atstovaujanti lenktynininkų pora.
Čempionų lenktynės dažniausiai vyksta ne įprastose trasose, o specialiai paruoštuose žymiuose stadionuose. Trejus metus iš eilės lenktynės vyko Paryžiaus Stade de France, 2007 ir 2008 m. – Londono Wembley stadione, 2009 m. – naujai pastatytame 2008 m. vasaros olimpinėms žaidynėms Pekino nacionaliniame stadione.

Lenktynių formatas

Lenktynių formatas dažnai keisdavosi, tačiau nuo 2007 m. įsigaliojo oficialios taisyklės.
Tautų čempionų lenktynėse dalyvauja komandos, kurias sudaro du tos pačios tautybės lenktynininkai. Vienu metu trasoje susitinka du skirtingų šalių lenktynininkai. Po jų seka kita šių tautybių pora ir taip kovojama iki dviejų pergalių. Laimėjusi lenktynininkų pora keliauja į kitą etapą, kol finale išaiškinama greičiausia lenktynininkų pora.
Pagrindinėse – čempionų čempiono – lenktynėse vienas prieš vieną kovoja kiekvienas lenktynininkas. Lenktynininkai iš anksto yra suskirstyti į kelias grupes ir kovoja prieš kiekvieną grupės lenktynininką. Du daugiausiai pergalių grupėje pelnę sportininkai keliauja į kitą etapą kol finale susikauna du lenktynininkai. Pergalę pelnęs sportininkas pripažinamas čempionų čempionu.

Naudojami automobiliai

Lenktynėse naudojami automobiliai visada būna įvairūs ir keičiasi kiekvienais metais, priklausomai nuo lenktynių rėmėjų ir pan. Tačiau vienu metu važiuojantys lenktynininkai vienas prieš kita kovoją identiškais automobiliais.
2008 m. lenktynėse buvo naudojami skirtingų tipų automobiliai: specialus ROC (angl. Race Of Champions), KTM, ralio lenktynėms ruoštas Ford Focus, specialus FIAT 500 ir kiti automobiliai.
Jonas Laimutis Martinkėnas

Jonas Laimutis Martinkėnas (g. 1938 m. sausio 31 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas otorinolaringologas, nosies ir prienosinių ančių funkcinės endoskopinės chirurgijos Lietuvoje pradininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

Tėvas Vincas Martinkėnas. 1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1988 m. medicinos mokslų daktaras.
1962–1973 m. Anykščių ir Vilniaus ligoninių gydytojas. 1973–2005 m. Vilniaus miesto II (vėliau Misionierių) ligoninės gydytojas, 1988–1994 m. Ausų, nosies ir gerklės ligų skyriaus vedėjas, 1994–2005 m. Rinologijos centro vadovas. Nuo 2005 m. Vilniaus greitosios pagalbos universitetinės ligoninės Ausų, nosies ir gerklės ligų skyriaus vedėjas.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo pagrindinė sritis – nosies traumų, deformacijų chirurginis gydymas, naujų septoplastikos metodų taikymas, autotransplantantų naudojimas atkuriamojoje nosies chirurgijoje. Patobulino kai kuriuos diagnostikos metodus (rinometriją, nosies aerodinamikos, nosies vožtuvo rentgenokontrastinį tyrimą) ir chirurginius instrumentus (nosies osteotomus, prietaisus nosies kaulinei kuprelei šalinti). 1991 m. pirmasis Baltijos šalyse atliko funkcinę endoskopinę ančių operaciją. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių. 1991–2000 m. Lietuvos otorinolaringologų draugijos pirmininkas. Keturių išradimų autorius.