Jordanija

Senovės Jordanija

Vakarinė Jordanija, pasižyminti tinkamomis žemdirbystei žemėmis, buvo vienas pasaulio Neolito civilizacijos židinių, kuri čia kilo jau IX tūkst. pr. m. e. Bronzos amžiaus, (IV–II tūkst. pr. m. e.) laikais, kaip ir kitose Istorinės Sirijos teritorijose, Jordane nesusikūrė didelės imperijos, tačiau susiformavo aukšto lygio miesto kultūra. Svarbiausios gyvenvietės ėmė jungtis į prekybinius kelius. Užjordanė tapo svarbiu regionu, kuriuo ėjęs kelias jungė šiaurės Siriją su Raudonąja jūra ir iš kurio prasidėjo karavanų keliai į Arabiją. Vėliau šis kelias buvo žinomas kaip Karalių kelias.
II tūkst. pr. m. e. politiškai ir kultūriškai Jordano teritorija buvo stipriai veikiama Egipto (iš pradžių Vidurinės, vėliau – Naujosios karalysčių).
XII a. pr. m. e. Egiptui nusilpus nuo jūros tautų antpuolių, Sirijoje susidarė vakuumas, kurio metu atsirado prielaidos susiformuoti vietos valstybingumui. Tuo metu Užjordanėje susiformavo trys karalystės: Amonas, Moabas ir Edomas. Suklestėjo prekybiniai miestai Rabat Amonas, Dhibanas, Buseira. Karalystės buvo labai svarbios tarpininkės prekyboje su Jemenu.
Nuo VIII a. pr. m. e. karalystės neteko valstybingumo, ir nuo tada čia viešpatavo Asirijos imperija, vėliau – Naujoji Babilono karalystė, dar vėliau – Achemenidų imperija ir Makedonijos imperija. Po Aleksandro Makedoniečio užkariavimų Jordanijos teritoriją valdė Seleukidų imperija. Helenizmo įtakoje visame regione paplito graikų kultūra, miestai pervardinti graikiškais pavadinimais arba įkurti nauji. Tarp jų svarbiausi buvo Filadelfija, Gerasa, Pela, Um Kaisas ir kt. Dalis miestų šiaurinėje Jordanijoje susivienijo į Dekapolį. Silpstant Seleukidų politinei centralizacijai, II a. pr. m. e. pietinėje Užjordanėje susiformavo Nabatėjų karalystė su sotine Petra, kuri kontroliavo pelningus kelius su Arabija.
64 m. pr. m. e. Romos imperija inkorporavo Dekapolį į savo imperiją, o Nabatėja išlaikė nepriklausomybę. Tik 106 m. ji savanoriškai įsijungė į Romos imperiją ir tapo Arabijos provincija. Ši egzistavo iki 390 m., kol perėjo Bizantijos imperijai.

Islamiškoji Jordanija

Po Sirijos įjungimo į Kalifatą VII a., pirmą kartą panaudotas arabiškas Jordanijos vardas: al-Urdun. Jordanija buvo administruojama kaip vienas iš penkių Sirijos (aš-Šam) provincijos (džundų). Tuo metu vietos populiacija stipriai arabizuota ir islamizuota.
Po Abasidų kalifato subyrėjimo, Jordanijos teritoriją valdė svetimšalės dinastijos iš Egipto (Tulunidai (868–905), Ikšididai (935–969), Fatimidai (969–1171), Ajubidai (1169–1250), Mameliukai (1250–1517)), Mesopotamijos (Seldžiukai) ar Sirijos (Hamdanidai ir Zengidai (1127–1222)), tačiau savo valstybingumo šalis neturėjo. Osmanų imperijoje (1516–1918) Jordanija priklausė Damasko vilajetui.
Yrant Osmanų imperijai, po I pasaulinio karo (1919 m.) Jordanija atiteko Britų imperijai, kaip Britų Palestinos mandato rytinė dalis. 1923 m. jo sudėtyje sukūrus Užjordanės emyratą, Jordanas ėmė formuotis kaip atskiras politinis vienetas, nusistovėjo jo sienos. Iš karto po II pasaulinio karo, 1946 m., perbraižant politinį žemėlapį, Jordanijai suteikta nepriklausomybė, ir tais pačiais metais ji pervardinta Jordanijos Hašemitų karalyste (buvęs emyras pradėjo tituluotis karaliumi).
Nuo pat nepriklausomybės Jordanijos istorija yra formuojama jos santykių su vakariniu kaimynu Izraeliu. 1949 m. ji aneksavo iš Izraelio Vakarų krantą, o 1967 m. jį Izraelis atsiėmė. Pašonėje vykstantis karas lėmė masines palestiniečių migracijas į Jordaniją. Kintanti šalies etninė sudėtis nulėmė etninius konfliktus tarp migrantų ir vietinių arabų. Sunkėjanti vidaus padėtis skatino suvaržyti iš pradžių suteiktas laisves ir teises: per didžiąją dalį Šaltojo karo šalis gyveno komendanto valandos režimu.
Pasibaigus Šaltajam karui, 1994 m. Jordanija sudarė taiką su Izraeliu, pradėta šalies ekonomikos, politikos, visuomenės liberalizacija. Šalis turi vieną laisviausių rinkos ekonomikų Artimuosiuose Rytuose.

Kalba

Oficiali kalba Jordanijoje yra arabų. Anglų kalba, nors ir neturi oficialaus statuso, tačiau yra gana plačiai vartojama visoje šalyje ir yra de facto kalba prekybos, bankininkystės srityse bei kartu su arabų kalba ir švietimo sektoriuje. Valstybėje yra naudojamas specifinis arabų kalbos dialektas. Arabų ir anglų kalbų mokymasis yra privalomas visose valstybinėse ir daugelyje privačių mokyklų, o prancūzų kalbos mokymasis yra pasirenkamas ir ne toks populiarus. Radijo programos Jordanijoje yra pasiekiamas anglų, arabų ir prancūzų kalbomis. Armėnų kalba, taip pat ir keletas Kaukazo kalbų (čečėnų, čerkesų) vartojamos tam tikrų bendruomenių šalyje. Yra ir keletas mokyklų, kuriose dėstoma šiomis kalbomis.

Religija

Vyraujanti religija Jordanijoje yra islamas. Tai yra oficiali šalies religija ir ją išpažįsta 92 % visų šalies gyventojų, kurių daugumą sudaro sunitai. Religinės pamokos apie krikščionybę ir islamą mokiniams yra siūlomos, tačiau nėra privalomos ir neįeina į stojamų egzaminų į aukštąsias mokyklas sudėtį. Nors Jordanijos vyriausybė ir skatina tikėjimo laisvę šalyje, tačiau nepakankamai, kad apsaugotų visas religines mažumas. Misionieriai ir gyventojai, atsisakę islamo ir priėmę kitą religiją, nėra toleruojami ir dažnai susiduria su sunkumais šalyje, patirdami visuomenės bei valdžios diskriminaciją ir nepripažinimą.
Pagal analitinio instituto „Legatum“ 2010 m. paskelbtą gerovės indeksą, tik mažiau nė pusė jordaniečių reguliariai lanko religines apeigas (apie 40 %), kas reiškia, kad Jordanija patenka tarp vidutiniškai religingų valstybių. Šis rodiklis yra vienas mažiausių arabų šalyse bei visame Islamo pasaulyje.
Jordanijoje taip pat yra ir krikščionybę išpažįstančių žmonių bendruomenė, kuri sudaro maždaug 6 % visų pastovių šalies gyventojų. Krikščionims taip pat yra skiriamas atitinkamas vietų skaičius valstybės parlamente. 1950 m. apie 30 % šalies gyventojų buvo krikščionys. Musulmonų skaičius Jordanijoje vėliau išaugo ir persvėrė krikščionių dėl smarkios Palestinos bei Irako gyventojų imigracijos ir palyginus didesnio islamą išpažįstančių bendruomenių gimstamumo rodiklio. Dauguma Jordanijos krikščionių priklauso Jeruzalės Graikijos stačiatikių bažnyčiai. Prie Jordano upės yra krikščionių laikoma viena švenčiausių vietų – Jėzaus Kristaus krikšto vieta Al Maghtasas.
Be krikščionių ir musulmonų Jordanijoje yra sutinkama ir kitų religijų šalininkų, pavyzdžiui, drūzų, bahajų. Drūzai daugiausiai gyvena šalies rytinė dalyje, Azrako mieste, bei netoli sienos su Sirija esančioje Zarkoje. Pagrindinė bahajų bendruomenė susitelkusi keliose vietovėse netoli Jordano slėnio.