google/wiki40b huggingface dataset:
Ikosaedras

Geometrijoje ikosaedras yra briaunainis turintis 20 sienų, arba dvidešimtsienis. Pavadinimas kilęs iš graikų kalbos žodžių είκοσι (eíkosi) – „dvidešimt“ ir έδρα (hédra) - „siena“.
Yra daug ikosaedrų atmainų, kurios labiausiai skiriasi simetriškumu. Gerai žinomas yra taisyklingas iškilas ikosaedras, kartais vadinamas Platono ikosaedru.

Iškilas taisyklingas ikosaedras

Iškilas taisyklingas ikosaedras yra dažniausiai sutinkamas ir paprastai vadinamas tiesiog taisyklingu ikosaedru, vienu iš penkių taisyklingų Platono kūnų ir yra žymimas Schläfli simboliu {3, 5}. Jis turi 20 trikampių sienų, o kiekvienoje iš 12 viršūnių sueina po 5 sienas.
Šios figūros dualus briaunainis yra taisyklingas dodekaedras {5, 3}  prie kiekvienos viršūnės turintis po tris taisyklingų penkiakampių sienas.

Didysis ikosaedras

Didysis ikosaedras yra vienas iš keturių taisyklingų žvaigždinių Kepler-Poinsot briaunainių. Jo Schläfli simbolis yra {3, 5/2}. Taip pat kaip ir iškilasis ikosaedras, šis turi 20 sienų, kurias sudaro lygiakraščiai trikampiai, bet jo viršūnės planas yra ne taisyklingas penkiakampis, o pentagrama, arba kitaip dar vadinama penkiakampė žvaigždė, nes didžiojo ikosaedro sienos kerta viena kitą. Susikirsdamos sienos nesukuria naujų briaunų.
Šios figūros dualus briaunainis yra taisyklingas žvaigždinis dodekaedras {5/2, 3} turintis po tris taisyklingas žvaigždines pentagramas prie kiekvienos viršūnės.
Vahabitai

Vahabitai – musulmonų sunitų sekta, atsiradusi XVIII a. I pusėje Nedždo regione (dabartinėje Saudo Arabijoje). Doktrinos kūrėjas – Muhamedas ibn Abd al Vahabas (1703–1787 m.).
Vahabizmas reikalauja grąžinti islamui jo „pirmapradį grynumą“, o vieninteliu tikėjimo šaltiniu skelbia esant Koraną. Vahabitai nepripažįsta islamo šventųjų vietų, išskyrus Meką ir Mediną, islamo šventųjų ir net pranašo Mahometo kultą jie laiko politeistiniu nukrypimu. Vahabizmas smerkia ir atmeta vad. gimimo dienų, jubiliejų, metinių ir kitų musulmonų religinių švenčių šventimą, tam tikrų dienų ir savaičių išskyrimą religinėms apeigoms atlikti, iš tikinčiųjų reikalauja tiek viešajame, tiek privačiame gyvenime laikytis griežtos askezės.
Arabijos pusiasalyje vahabizmą įtvirtino ir išplatino Saudidai, XIX a. ir XX a. pirmaisiais dešimtmečiais čia sukūrę valstybę, kurios institucinė teisinė sąranga yra grįsta būtent vahabizmo religine doktrina bei vahabizmu kaip politine ideologija.
Albinas Jasenauskas

Albinas Jasenauskas (1886 m. vasario 28 d. Bergluvio k., Augustavo apskr., Suvalkų gubernijoje, Lenkija – 1973 m. kovo 21 d. Telšiuose), vargonininkas, chorvedys, pedagogas.

Biografija

Pirmieji muzikos mokytojai buvo vargonininkai tėvas ir vyresnysis brolis. 1898–1903 mokėsi Veiverių mokytojų seminarijoje, kur buvo sustiprintas muzikos mokymas. Keletą metų vargonininkavo ir vadovavo chorams Marijampolėje. 1906–1909 Varšuvos muzikos institute studijavo vargonavimą (dėst. M. Surzyriskis) ir muzikos teorijos disciplinas, aktyviai dalyvavo studentų kultūrinėje veikloje, mokytojavo bendrojo lavinimo mokyklose, bendravo su muzikais lietuviais. 1909–1921 gyveno ir dirbo Kijeve: vargonininkavo Šv. Aleksandro bažnyčioje ir vadovavo chorui, smuiku griežė simfoniniame orkestre, muziką ir dainavimą dėstė bendrojo lavinimo mokyklose. Vėliau vargonininkavo ir vadovavo chorui Žitomyre (Ukraina). 1933 grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Telšiuose, kur vargonininkavo Katedroje, mokytojavo ir vadovavo chorams. Katedros ir Šaulių rinktinės jungtinis mišrusis choras dalyvavo 1938 dainų šventėse Klaipėdoje ir Ukmergėje, chorų varžybose Klaipėdoje laimėjo trečiąją vietą, o Ukmergėje pirmąją. Choro programoje buvo J. Karoso daina „Kur mėlynos bangos“, S. Šimkaus „Vėjo dukra“, V. Paulausko „Jūreivių maršas“, J. Naujalio „Jaunimo giesmė“, J. Tallat-Kelpšos „Meno daina“ ir kt. 1939 A. Jasenauskas apdovanotas „Šaulių žvaigžde". 1944–1947 vargonininkavo Kuliuose ir Viekšniuose, paskui metus mokytojavo Mažeikiuose, o 1950–1959 muziką ir dainavimą dėstė N. Akmenės vidurinėje mokykloje, vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams, solistams ir skudutininkams.
Nuo 1960 iki mirties gyveno ir dirbo Telšiuose. Vadovavo kultūros namų, Taikomosios dailės technikumo ir darbo veteranų mišriesiems chorams, solistams, vokaliniams ir instrumentiniams ansambliams, rengė koncertus. Buvo Akmenės ir Telšių rajonų dainų švenčių bei festivalių organizatorius ir vyr. dirigentas. Rūpinosi vaikų ir jaunimo muzikiniu auklėjimu, spaudoje paskelbė straipsnių, sukūrė dainų chorams. 1955 chorvedžiui suteiktas nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas. Išaugino dvi dukteris muzikes: Ireną Jasenauskaitę-Dylevičienę ir Teresę Jasenauskaitę-Prižgintienę. Vaikaičiai, gyvenantys JAV, taip pat yra muzikai: Albinas Prižgintas – vargonų virtuozas, Viktoras Prižgintas – klarnetininkas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. (Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas).
LitPoliinter

LitPoliinter – Lietuvos koncernas, įkurtas Romo Bubnelio.
LitPoliinter priklausė televizija (LitPoliinter TV), alkoholio parduotuvių tinklas, bankas, radijas. 1994 m. suimtas savininkas, koncernas bankrutavo.
1984 m. žiemos olimpinės žaidynės

Olimpinis deglas

Žaidynių deglas buvo uždegtas Olimpijoje (Graikija) ir tuomet lėktuvu nugabentas į Dubrovniką (tuometinė Jugoslavijos SFR, dabartinė Kroatija). Deglo maršruto ilgis Jugoslavijos teritorijoje sudarė 5289 km. Paskutinioji deglą nešė ir olimpinę ugnį atidarymo ceremonijos metu Koševo stadione įžiebė dailiojo čiuožimo atstovė kroatė Sandra Dubravčič.

Žaidynių talismanas

Jugoslavijos laikraščių skaitytojai oficialiu žaidyniu talismanu iš šešių pretendentų išrinko vilką Vučko, kurį sukūrė slovėnų dailininkas Jože Trobec. Talismanu taip pat pretendavo tapti burundukas, ėriukas, kalnų ožys, dygliuotis ir sniego gniūžtė.

Lietuva Sarajevo olimpiadoje

Sarajevo olimpinėse žaidynėse Sovietų Sąjungai atstovavęs biatlonininkas Algimantas Šalna, kartu su rusais Dmitrijumi Vasiljevu ir Jurijumi Kaškarovu bei baltarusiu Sergejumi Bulyginu, laimėjo aukso medalį estafečių 4 po 7,5 km varžybose ir tapo pirmuoju Lietuvos sportininku, iškovojusiu žiemos olimpinių žaidynių auksą. A. Šalna taip pat dalyvavo individualiose 10 km lenktynėse, kuriose užėmė penktąją vietą.
Telšių rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Romas Leščinskas, jo pavaduotoju Vytautas Adolfas Puplauskas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Vaclovas Gudauskis.
Jurgis Gimberis

Biografija

Gimė Žemuosiuose Šančiuose, Ringuvos gatvėje.  1957 m. baigė vidurinę mokyklą. Nuo 1963 m. dirbo Statybos ir architektūros institute laborantu. Nuo 1990 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Kūryba

Kūrinius pradėjo spausdinti 1979 m. „Kauno tiesoje“, vėliau „Nemune“. Išleido humoreskų rinkinių, dalį pats ir iliustravo. Parašė pjesių vaikams („Vėžliuko namas“, „Ragana ir sliekas“, „Vieną šaltą žiemos naktį“), radijo pjesę „Slieko galva“. Iš rusų kalbos išvertė Aleksandros Marininos, Viktoro Pelevino, Liudmilos Ulickajos, Michailo Bulgakovo, Ilfo ir Petrovo romanų.
Humoreskoms būdinga paradokso poetika. Komizmo efekto siekiama supriešinant realybę su fantazija, pasakojimo turinį su forma, veikėjo charakterį su jo vardo semantika. Žanro požiūriu humoreskos artimos anekdotui. Išjuokiami mąstymo stereotipai, biurokratiniai santykiai, nenatūralus sovietinio žmogaus atsiribojimas nuo vakarietiškos kultūros.
Juozapas Bžostovskis

Biografija

Žymios bajorų Bžostovskių giminės atstovas, herbo „Strzemię“ savininkas. Lietuvos didžiojo referento Jono Vladislovo Bžostovskio sūnus. Trakų vaivados Kiprijono Povilo Bžostovskio anūkas.

Šeima ir vaikai

Buvo vedęs du kartus. Pirmoji santuoka buvo su Liudvika Sadauskaite, turėjo sūnus: Livonijos vaivadą Stanislovą, Lietuvos didijį raštininką Povilą Ksaverą, Lietuvos Tribunolo maršalką Robertą ir dukterį Teresą. Antroje santuokoje su Barbora Pociejute gimė duktė Elena.
Asketizmas

Asketizmas, askezė (gr. ασκεσις askesis iš ασκεω askeo – „lavintis, stropiai dirbti“) – etinė žmogaus pozicija, dėl įvairių priežasčių, sąmoningai atsisakant malonumų. Paprastai susijęs su dvasine praktika (vienuolyste, atsiskyrimu, taip pat koncentracija ir meditacija), nors pasitaiko atvejų, kai asketizmą nulemia filosofinės pažiūros arba tiesiog auklėjimas (nors pats asmuo gali būti visiškai nereligingas).
Askeze siekiama apmalšinti troškimus, nesileisti valdomam juslių, pasiekti aukštesnių tikslų, dvasinio nušvitimo, vidinės harmonijos, ramybės, nesimėgaujant fiziniais malonumais. Asketai paprastai atsisako lytinių santykių (celibatas), apriboja maistą (badavimas, vegetarizmas, saldumynų, alkoholio nevartojimas), atsisako socialinio gyvenimo, pramogavimo, tramdo emocijas (pvz., juoką, džiūgavimą), vengia neskaisčių minčių.

Religinis asketizmas

Dėl religinių idealų visiškai atsisakoma kūno ir nereliginių malonumų. Pasireiškia kūno marinimu, maldomis, plakimusi, kartais net nukryžiavimu.
Asketizmą propagavo dauguma misterinių kultų, tokių kaip Mitros, Ačio, Kibelės, taip pat kai kurios senovės Graikijos filosofinės mokyklos: pitagoriečiai, orfikai, cinikai, stoikai. Taip pat paplitęs didesnėse religijose: hinduizme, budizme, džainizme, judaizme, krikščionybėje.
Viena asketizmo pasireiškimo formų yra vienuolynai.
Asketizmo problemas nagrinėja – asketika.
Gargždų Kranto pagrindinė mokykla

Istorija

Gargždų 2-oji vidurinė mokykla atidaryta 1972 m. rugsėjo 1-ąją. Iki Nepriklausomybės paskelbimo mokyklą garsino jaunieji fizikai, ne kartą tapę respublikinių olimpiadų prizininkais, dainorėliai – dukart iš eilės tapę populiaraus konkurso „Dainų dainelė“ laureatais, prizininkais respublikiniuose konkursuose tuomet tapo kraštotyrininkai, saugaus eismo konkursų, populiaraus sportinio-karinio žaidimo „Žaibas“ ir „Ereliukas“ dalyviai. Visame miestelyje garsios buvo mokykloje rengiamos tradicinės kiemo šventės.
Didelio gamtos mylėtojo mokytojo Stanislovo Globio entuziazmo dėka kažkada buvusi šaltiniuota kemsynė – mokyklos teritorija tapo viena iš gražiausių miestelio vietų. 2006 m. S. Globiui suteiktas Gargždų garbės piliečio vardas.
Nuo 1997 m. įvestas sustiprintas matematikos, nuo 1998 m. fizikos, chemijos, biologijos mokymas. Šiuo metu mokykloje ryški ekologinio ugdymo kryptis. 1998 m. mokyklai suteiktas „Kranto“ vardas. 2000 m. renovuotas mokyklos pastatas, įdėti nauji plastikiniai langai, perklota apšiltinta stogo danga, automatizuotas šildymo mazgas.
2001 m. mokykla tapo UNESCO asocijuotų mokyklų ir „myEurope“ tinklų nare. 2010 m. pradžioje pradėta antroji mokyklos renovacija, kurios metu apšiltintas ir naujomis spalvomis nudažytas pastato fasadas, pakeistas apšvietimas, atnaujinta mokyklos vidaus apdaila.
Irena Balčiūnienė

Biografija

1964 m. baigė Kauno medicinos institutą, 1987 m. biologijos mokslų kandidatė.
Nuo 1964 m. gydytoja stomatologė Kelmės centrinėje, nuo 1969 m. Vilniaus III klinikinėje ligoninėje. Nuo 1973 m. Vilniaus universiteto Gydytojų tobulinimosi fakulteto dėstytoja, nuo 1990 m. Stomatologijos klinikos vadovė; 1989 m. profesorė. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Odontologijos instituto direktorė.

Mokslinė veikla

Parengė ir įdiegė metodą dantų karieso susidarymui prognozuoti. Sudarė Lietuvos odontologinį žemėlapį (1981 m.). Europos stomatologijos klinikų vadovų tarybos narė, Europos DENTED ir DentEvolves programos ekspertė, Europos antropologų asociacijos narė, Lietuvos endodontologų ir periodontologų draugijų garbės narė.
Darbhanga

Istorija

Darbhanga pradėjo kurtis XVI a., kai tapo maithilių valdomos Darbhangos karalystės sostine. Britai miesto teises Darbhangai suteikė 1864 m.
Dev Patel

Biografija

Devas Patelis gimė 1990 m. balandžio 23 d. Londone, indų kilmės emigrantų šeimoje. Jo tėvai Anita ir Radžas gimė Nairobyje, emigravo į JK ir čia susituokė.
Devas lankė Longfildo pradžios mokyklą (angl. Longfield Primary School), paskui Vaitmoro vidurinę mokyklą (angl. Whitmore High School), kurioje lankė dramos pamokas.
Nuo 2000 m. lankė Reiners Leino akademijoje (angl. Rayners Lane Academy) tekvondo ir 2006 m. kovo 11 d. iškovojo juodą diržą. Devas dalyvavo įvairiuose nacionaliniuose ir tarptautiniuose tekvondo čempionatuose ir 2004 m. Pasaulio tekvondo čempionate Dubline pelnė bronzos medalį.
Devo Patelio aktoriaus karjera prasidėjo 2007 m., kai buvo pakviestas TV serialo jaunimui Skins peržiūrą. Po sėkmingos peržiūros jis gavo JK gyvenančio musulmono jaunuolio iš Pakistano Anvaro Kharalo (angl. nwar Kharral) vaidmenį. Serialas, pasakojantis apie Bristolio jaunimo gyvenimą sulaukė didelio pasisiekimo JK ir tęsėsi du sezonus.
2008 m. Devo sukurtas pagrindinis filmo Lūšnyno milijonierius vaidmuo – Džamalas Malikas, aktoriui atnešė pasaulinį pripažinimą. Filmas pelnė filmų festivalių, kino akademijų apdovanojimus ir nominacijas, o Devas 2009 m. pelnė geriausio jauno atlikėjo (aktoriaus) apdovanojimą.
The Globe Sessions

Japonijos leidimas

„Carolina“ (Crow) „Resuscitation“ (Crow, Trott)

Australijos leidimas

„Resuscitation“ (Crow, Trott) “Sweet Child o’Mine” (Rose, Slash, Wiseman)

Papildomas CD

Dainos, įrašytos koncerte Toronte, Kanadoje 1998 metais:
„A Change Would Do You Good“ – 4:04 „Riverwide“ – 4:32 „It Don’t Hurt“ – 5:26 "Strong Enough – 3:17 „The Difficult Kind“ –6:42 „Everyday Is a Winding Road“ – 6:22
Naujoji Britanija

Naujoji Britanija (angl. New Britain) – didžiausia Papua Naujajai Gvinėjai priklausančio Bismarko salyno sala. Yra tarp Bismarko jūros šiaurėje ir Saliamono jūros pietuose. Nuo Naujosios Gvinėjos (tiksliau – Umbojaus salos) atskirta Dampijė sąsiauriu. Salos ilgis vakarų-rytų kryptimi ~600 km, plotis 30-100 km. Naujosios Britanijos plotas 37 800 km² (38-a sala pagal dydį pasaulyje). Paviršius kalnuotas, yra veikiančių ugnikalnių (Ulavunas, Langila, Garbuna, Tavururas, Rabaulo kaldera). Aukščiausia vieta – Sinevito kalnas (2438 m) Bainingo masyve. Auga tropinės džiunglės.
Saloje gyvena 404,9 tūkst. gyventojų. Svarbiausi miestai – Kimbė, Kokopo, Rabaulas (iki 1994 m. ugnikalnio išsiveržimo buvo pagrindiniu miestu). Naujoji Britanija padalinta į 2 provincijas: Rytų Naująją Britaniją ir Vakarų Naująją Britaniją.
Alaušai (kaimas)

Istorija

Apie 1830 metus į šiaurinę Alaušo ežero pusę buvo atkelti (arba atsikėlė) daug naujakurių, kuriems skirta žemės nuosavybės teise. Nuo tada Užpalių dvaro atsirado sąrašuose Alaušų kaimas.
Korėjietiškas serialas

Korėjietiškas serialas arba korėjietiška drama (kor. 한국드라마) – draminis televizijos serialas korėjiečių kalba. Daug tokių serialų išpopuliarėjo Azijoje, prisidėdami prie „Korėjos bangos“ fenomeno, žinomo kaip Hallyu (kor. 한류) ir „serialų karštinės“ (angl. drama fever) kai kuriose šalyse. Patys populiariausi Korėjos serialai taip pat išpopuliarėjo kitose pasaulio regionuose kaip Lotynų Amerika, Vidurinieji Rytai ir kitur.

Siužetas

Apskritai, yra du pagrindiniai korėjietiškų serialų žanrai. Pirmasis žanras primena vakarietiškas muilo operas su trumpesniu, nutrūkstamu siužetu, bet be akivaizdžių seksualinių užuominų, dažnai sutinkamų vakarietiškuose serialuose. Tipiškai, šios serijos pristato konfliktus, susijusius su piniginėmis derybomis, santykiais tarp šeimos narių (dažniausiai tarp motinos ir žento/marčios). Taip pat, dažnai įtraukiami komplikuoti meilės trikampiai, kuriuose serialo herojė paprastai įsimyli pagrindinį veikėją „blogą berniuką“, kuris su ja blogai elgiasi. Šių serialų trukmė – paprastai nuo 16 iki 100 epizodų (dažniausiai neviršija 200).
Kitas populiarus žanras – korėjietiški istoriniai serialai (taip pat žinomi kaip sa geuk), kurie yra kuriami, dramatizuojant Korėjos istoriją. Korėjietiškuose istoriniuose serialuose paprastai figūruoja labai komplikuoti siužeto vingiai su detaliai pasiūtais kostiumais, dekoracijomis ir specialiaisiais efektais. Kovos menai, kovos su kardais ir jojimo menas yra svarbūs korėjietiškų istorinių serialų komponentai. Korėjietiški serialai, tiek istoriniai, tiek modernūs, pasižymi tobula kokybe, ryškiais veikėjais ir protingu scenarijumi, bet labai priklauso nuo archetipinių simbolių naudojimo.
Allonsanfàn

Turinys

Buvęs anarchistų lyderis Fulvijus paleidžiamas iš kalėjimo, paskelbus gandus, jog šis išdavė savo kovos draugus, tikintis, kad anksčiau ar vėliau su jais susitiks ir tokiu būdu įduos valdžiai į rankas. Fulvijui pavyksta visus įtikinti, kad jis nėra išdavikas, tačiau jis serga ir nebenori tęsti kovos. Jis grįžta į savo namus, kur atimieji džiaugiasi vėl jį matydami, o netrukus apsilanko ir jo meilužė Šarlotė. Ši sukviečia į dvarą visus kovos draugus, tačiau apie tai sužinojusi Fulvijo sesuo praneša valdžiai ir ši surengia pasalą. Susišaudymo metu Šarlotė žūva ir Fulvijus vienas ima auginti judviejų sūnų Maksimilianą, tačiau kovos draugai nenori palikti jo ramybėje ir kalbina prisidėti prie planuojamos ekspedicijos. Įsimylėjęs buvusią kovos draugę Frančeską, Fulvijus siūlo jai kartu bėgti į Ameriką, tačiau prieš tai jis turi atsikratyti visais likusiais gaujos nariais. Visi kartu jie laivu plaukia į pietus, kur tikisi sukelti neramumus nedideliame kaimelyje. Fulvijus atsiskiria nuo draugų ir įspėja kunigą, jog čia atvyko anarchistai. Gyventojai pasipriešina kovotojams ir juos nugali, tačiau vienas jų, Alozanfanas, nuspėja, kad Fulvijus išdavikas ir šį pergudrauja, pakišdamas po kareivių kulkomis...
Fernando Botero

Biografija

Fernandas Boteras gimė 1932 m. balandžio 19 d. Medeljine, tuo metu mažame mieste Kolumbijoje. Jo tėvas buvo keliaujantis prekeivis, kuris mirė 1936 m. ir paliko motiną, F. Boterą ir du jo brolius skurde. Pasak menininko, skurdas išmokė jį džiaugtis kiekviena naujiena savo gyvenime. Jaunystėje jį žavėjo bulių sportas, jis mokėsi tapti matadoru. Pirmieji jo piešiniai vaizdavo bulių kovas. Pradėjo tapyti Medeljino pramogų kvartalo scenas. 1948 m. eksponavo kūrinius Medeljine ir pradėjo bendradarbiauti iliustratoriumi pagrindiniame miesto laikraštyje „El Colombiano“. Po to persikėlė į Bogotą. Pirmoji jo personalinė paroda įvyko 1951 m. Leo Matiz galerijoje Bogotoje. Dar F. Boterui neturint 20 metų, apie jo kūrybą buvo parašyta pirmoji monografija. Šiuo laikotarpiu jis buvo giliai paveiktas Meksikos monumentalistų, ypač Diego Riveros. 1952 m. laimėjęs piniginį prizą Kolumbijos dailininkų parodoje F. Boteras persikėlė į Europą ir pradėjo studijuoti San Fernando dailės akademijoje Madride. Žavėjosi ir kopijavo Gojos ir Velaskeso paveikslus Prado muziejuje. Kopijas pardavinėjo turistams. Po to buvo persikėlęs į Paryžių ir 1953-1954 m. mokėsi San Marko dailės akademijoje Florencijoje, kopijavo freskų tapybą, ypač Džoto ir Andrea del Kastanjo. Lankėsi Arece, kur pamatė Pjero dela Frančeskos freskų, ir Sienoje. 1955 m. F. Boteras grįžo į Bogotą, 1956 m. persikėlė į Meksiką ir po to į Niujorką. Daug keliavo, studijavo senųjų dailininkų paveikslus Paryžiuje.
Niujorke tuo metu klestėjo abstrakčiojo ekspresionizmo tapyba, F. Boteras 1958 m. pareiškė, kad tikrojo avangardo reikia ieškoti realizme. Jis įkvėpimo ieškojo klasikinėje dailėje, po 1960 m. laisvų potėpių tapybą pakeitė glotniai nutapytais paviršiais, eliminavo tapybos tekstūrą. F. Boteras žavėjosi klasikiniais dailininkais, ypač Pjeru dela Frančeska. Jis yra nutapęs Pjero dela Frančeskos, Engro, Karavadžo paveikslų savas versijas. Kai kurie jo paveikslai turi akivaizdžių sąsajų su klasikiniais kūriniais. Savo kūryboje F. Boteras naudojo Europos modernizmo ir ikikolumbinės Amerikos kultūros motyvus. Kritikai F. Botero kūrybos negailėjo vadindami ją komiška, kvaila arba tiesiog bloga. Nepaisant to, F. Boteras buvo populiariu dailininku. 1973 m. jis Paryžiuje pradėjo kurti skulptūras, kurių nemažai pastatyta viešosiose erdvėse įvairiuose pasaulio miestuose. 1981 m. įvyko antologinė menininko paroda Hiršhorno muziejuje Vašingtone, 1987 m. − retrospektyvinė paroda Karalienės Sofijos muziejuje Madride. 1992 m. jo skulptūros eksponuotos Paryžiaus Eliziejaus laukuose, 1999 m. eksponuotos Sinjoros aikštėje prie Uficių galerijos ir paveikslai Vekijo rūmuose Florencijoje. Medeljine F. Botero vardu pavadinta aikštė, kurioje yra menininko skulptūrų. 2000 m. Bogotoje atsidarė Botero muziejus, menininkui padovanojus 123 savo ir 85 tarptautinių menininkų kūrinius. F. Boteras gyveno Niujorke, Paryžiuje ir Pjetrosantoje (Italija).
FK Urožaj Krasnodar

Istorija

Klubas įkurtas 2018 m. birželio 4 d.
Iš pradžių buvo galvota klubą pavadinti „Jekaterinodaru“, bet vėliau persigalvota. Urožaj, išvertus į lietuvių kalbą, reiškia derlius.
Jau birželio 22 d. klubas gavo licenciją ir debiutavo III (trečios) pakopos pirmenybėse.
2018/19 m. PFL sezone užėmė antrą vietą savo regione.
2019/20 m. klubui buvo skirtos sankcijos ir neleista registruoti naujų žaidėjų, nes turėjo įsiskolinimų.

Pastaba

Kai kurie laiko šį klubą 2018 m. žlugusio FK Kubanʹ Krasnodar tradicijos tęsėju.
Nepartinis demokratinis judėjimas

Istorija

Judėjimas įsisteigė 2010 m. liepos 3 d.
Pirmininkas - ekonomistas, VU profesorius, buvęs politikas, užsienio reikalų ministras Povilas Gylys.
Iniciatyvinės grupės nariai - aktorius Regimantas Adomaitis, NPPSS pirmininkas Vytautas Bakas, advokatas ir buvęs Seimo narys Kęstutis Čilinskas, ekonomistė Aušra Maldeikienė, profesorius Gediminas Merkys, akademikas Antanas Kudzys, doc. Krescencijus Stoškus.
Organizacija atsirado norint išvengti įtakos partijų narių, pradėjusių dezorganizuoti Jungtinio demokratinio judėjimo veiklą 2010 metais. Kadangi partinių ir pilietinių interesų priešprieša didėjo plečiant veiklą, buvo nuspręsta sukurti naują organizaciją, kurios nepartiškumas būtų apibrėžtas įstatų lygmenyje.
2010 m. liepos 3 d. visuotinio JDJ susirinkimo metu nepavykus įstatų papildyti nuostata dėl nepartiškumo, aktyvas ir didžioji dalis JDJ narių išėjo iš salės ir įsteigė Nepartinį demokratinį judėjimą.
Pagrindinis judėjimo tikslas, apibrėžtas įstatuose , yra inicijuoti, koordinuoti ir plėtoti asmenų veiklas: įtvirtinant Lietuvoje atvirą, teisingą, darnią pilietinę visuomenę bei teisinę valstybę; panaikinant teisines, politines ir ekonomines sąlygas korupcinio, oligarchinio valdymo egzistavimui; rūpinantis aplinkos ir paveldo išsaugojimu bei ginant viešąjį interesą, įskaitant, bet neapsiribojant, viešojo intereso gynimu pagal Orhuso konvencijos nuostatas.
Šis pilietinis judėjimas savo veikloje naudojasi tik savo vidiniais resursais.