google/wiki40b huggingface dataset:
Magnetopauzė

Magnetopauzė – riba tarp magnetinio lauko ir supančios plazmos. Magnetopauzė yra nestacionari, pulsuoja ir juda susitraukdama arba išsiplėsdama, priklausomai nuo kintančio Saulės vėjo būsenos.
Planetologijoje magnetopauzė yra labiausiai nutolusi riba, lemiama planetos magnetinio lauko. Tai yra vieta, kur planetos magnetinis lauko slėgis yra kompensuojama Saulės vėjo plazmos.
Daugelis Saulės vėjo dalelių apteka magnetopauzę, panašiai kaip vanduo apteka laivo priekį (žr. kilio banga). Link Žemės ir kitų planetų, kurios turi magnetinius laukus, atlėkusios įelektrintos dalelės įkliūva magnetosferoje. Žemėje šitos dalelės suformuoja Van Aleno radiacijos žiedus.

Atstumo iki magnetopauzės apskaičiavimas

Jei nepaisome dalelių slėgio magnetosferos viduje, tada galima apskaičiuoti atstumą iki magnetosferos ribos, atsuktos į Saulę. Jos padėtis apskaičiuojama susidūrimo zonoje sulyginant Saulės vėjo slėgį ir Žemės magnetinio lauko magnetinį slėgį:
(\rho v^2)_{sw}\approx ( \frac{4 B(r)^2}{2\mu_0})_m;
kur \rho ir v yra Saulės vėjo tankis ir greitis, o B(r) planetos magnetinė indukcija SI vienetais. Kadangi dipolio magnetinis laukas priklauso nuo atstumo pagal 1 / r³ dėsnį, tada magnetinio lauko indukciją galima užrašyti kaip B(r) = B₀ / r³. Tuomet
\rho v^2\approx \frac{2 B_0^2}{r^6 \mu_0}.
Iš čia išsireiškę r ir gausime atstumą:
r\approx \sqrt[6]{\frac{2 B_0^2}{\mu_0 \rho v^2}}.
Atstumas nuo Žemės iki magnetopauzės kinta visa laiką priklausomai nuo Saulės vėjo aktyvumo, bet vidutinis atstumas siekia 6–15 Žemės spindulių.
Desiukiškiai

Istorija

Desiukiškių dvaras kadaise priklausė bajorams Prušinskams.
Gintautas Mockus

Biografija

1983 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, transporto inžineriją. UAB „Gilota“ savininkas, UAB „Gilotos transportas“ bendrasavininkas.
Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas. 1990–1995 m. Kupiškio rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Irena, vaikai Eglė, Jurgita.
Liu Dao

Liu Dao (kin. 綠島, pinyin: Lǜ Dǎo; pe̍h-ōe-jī: Le̍k-tó 'Žalioji sala'), taip pat Liudao, Liutao – nedidelė vulkaninė sala Ramiajame vandenyne, apie 33 km į rytus nuo Taivano pakrantėje įsikūrusio Taitungo uosto. Sala priskiriama Taitungo apskričiai. Yra oro uostas, vykdomi reguliarūs skrydžiai iš ir į Taitungą, taip pat kursuoja keltas.
Salos plotas 15,1 km², tai ketvirta pagal dydį Kinijos Respublikos (Taivano) sala. Gyventojų 3512 (2013 m. duomenys). Populiari vieta nardymui.
Žvėris, kylantis iš jūros

Žvėris, kylantis iš jūros (rus. Зверь, выходящий из моря) – 1992 m. kino studijoje „2000“ sukurtas spalvotas meninis filmas pagal Jevgenijaus Zamiatino apysaką „Potvynis“. Drama. Filmo trukmė – 102 min. Vieša filmo premjera įvyko 1993 m. rudenį Maskvos kino centre „Presnia“

Siužetas

Filme pasakojama istorija iš porevoliucinės Rusijos. Sofijos ir Trofimo šeima savo vaikų neturi, todėl įsivaikina mergaitę Agafiją iš našlaičių prieglaudos. Šeimos tragedija tampa Trofimo seksualiniai santykiai su įdukra. Sofija nužudo Agafiją, apie tai pasisakydama vyrui gimdydama jų bendrą vaiką. Atgailaudamas Trofimas prisiima žmonos kaltę.
Stanislovas Apyvala

Biografija

1941 m. vasarą vokiečiams užėmus Lietuvą pasitraukė į SSRS gilumą, kur dirbo Gorkio variklių gamykloje „Revoliucijos variklis“ (rus. Двигатель революции).
1941–1942 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos karys. 1942 m. pradžioje Švenčionių apskrityje sudarė sovietinių partizanų grupę, rugpjūčio mėn. kartu su savo būriu perkeltas į vokiečių užimtą teritoriją, prisijungė prie kitų partizanų, slapstėsi Adutiškio miške. 1943–1944 m. vadovavo partizanų būriui „Vilnius“ (slapyvardis Sergej Grig). 1943 m. tapo VKP(b) nariu, vėliau – Švenčionių apskrities pogrindinio VKP(b) komiteto sekretoriumi, vadovavo Švenčionių apskrities partizanams. Teigė, kad asmeniškai susprogdino 7 vokiečių traukinius. 
1944 m. pogrindinio Švenčionių apskrities partijos komiteto laikraščio „Už Tėvynę“ redaktorius. Po karo išleistas į atsargą, majoras. 1948 m. Vilniuje baigė Respublikinę partinę mokyklą. 1948–1950 m. dirbo LKP(b) CK. 1950–1952 m. LLKJS CK II-asis sekretorius. 1953 m. neakivaizdiniu būdu baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1953–1955 m. studijavo Visuomeninių mokslų akademijoje Maskvoje. 1955–1958 m. Mielagėnų (Ignalinos raj.) kolūkio pirmininkas. 1958–1960 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. Nuo 1963 m. dirbo LKP CK ir LSSR MT Partinės-valstybinės kontrolės komitete.
1946–1950 m. buvo SSRS AT deputatas, 1951–1955 m. – LSSR AT deputatas. 
1945 m. liepos 2 d. jam suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas. Apdovanotas Lenino ordinu, Aukso žvaigždės medaliu, Raudonosios Vėliavos, 1-o laipsnio Tėvynės karo, Darbo raudonosios vėliavos ordinais. Išrinktas Baltarusijos gyvenvietės Biahomlio garbės piliečiu.
Stasys Smilinskas

Stasys Smilinskas (g. 1942 m. vasario 19 d. Punios k., Alytaus r.), chorvedys, dainininkas (tenoras), muzikos mokytojas, chorvedžio Juozo Smilinsko brolis.

Biografija

Baigęs Punios vidurinę mokyklą, 1960–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros – švietimo technikume (dėst. N. Jautakienė). 1963–1966 m. tarnavo sovietinėje armijoje, vadovavo kariškių chorui. 1966–1970 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė doc. A. Jozėnas ir dėst. J. Kavaliauskas). 1975–1979 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Lopo klasė).
Iš pradžių S. Smilinskas dirbo Jiezno kultūros namų meno vadovu, vadovavo Jiezno ir Stakliškių kultūros namų mišriesiems chorams, dirigavo 1962 m. buvusio Jiezno rajono ir 1963 m. Prienų rajono dainų šventėse. 1969–1974 ir 1985–1990 m. Vilniaus 33-osios profesinės technikos mokyklos merginų, mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovas. Mišrųjį chorą parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei ir 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei. 1973–1990 m. Vilniaus technologijos technikumo merginų choro (70 dalyvių) ir vokalinio ansamblio vadovas.
Chorą parengė 1978 ir 1983 m. respublikiniams moterų ir vyrų chorų sąskrydžiams Šiauliuose, 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms bei 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, apžiūrose bei konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, nemažai koncertavo.
1977–1990 m. Vilniaus individualaus drabužių siuvimo fabriko „Ramunė" moterų choro vadovas. Kolektyvą parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, pirmųjų ir kitų prizinių vietų laimėjo Vilniaus miesto ir respublikinėse chorų apžiūrose bei konkursuose. 1983–1991 m. Vilniaus 2-osios ligoninės medicinos darbuotojų vokalinio ansamblio vadovas. Ansamblis padarė įrašų Lietuvos radijui, respublikiniuose konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų.
Nuo 1992 m. Vilniaus 43-osios („Ryto") vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. Chorą parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei, dalyvavo su juo konkurse ir pelnė diplomą.
S. Smilinskas pasireiškia ir kaip dainininkas. 1967–1973 m. buvo Lietuvos valstybinio dainų ir šokių liaudies ansamblio „Lietuva“ choro artistas solistas, 1973–1997 m. Lietuvos aklųjų draugijos mišriojo choro „Vilnius" artistas solistas. 1996 m. Vilniaus miesto jaunimo menų šventės dirigentas. 1996 m. jam suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija.
Vilniaus Senamiesčio vidurinė mokykla

Istorija

Vilniaus 3-oji vidurinė mokykla veikė 1947 metų. 1977 metais persikėlė į naujas patalpas M. Daukšos g. 7. 2017 m. mokykla buvo uždaryta. Mokiniai perkelti į Vilniaus Liepkalnio pagrindinę mokyklą, o buvusios patalpos perduotos Vilniaus Vytės Nemunėlio pradinei mokyklai.
Algis Dobravolskas

Biografija

1974 m. baigė Vilniaus universiteto Pramonės fakultetą. 1979 m. ekonomikos mokslų kandidatas,
1974–1976 m. dirbo Aukštojo ir specialiojo vidurinio mokslo ministerijoje. 1979–1982 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1987 m. docentas. 1982–1990 m. Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos instituto tyrėjas, Socialinės infrastruktūros skyriaus vadovas. 1990–1992 m. socialinės apsaugos ministras, nuo 1991 m. ir vicepremjeras. 1992–1994 m. Lietuvos komercinių bankų asociacijos vykdomasis direktorius. Nuo 1994 m. bendrovės „Magnus Holding“ direktorius. Nuo 2003 m. Mykolo Romerio universiteto Ekonomikos katedros vedėjas, docentas.
Dalyvavo rengiant Atviros Lietuvos fondo, Darbo rinkos mokymo tarnybos, Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos, Norvegijos vyriausybės, PHARE ir kt. institucijų projektus Lietuvos gyvenimo sąlygų, saugos ir sveikatos darbe, privalomojo sveikatos draudimo, socialinės globos ir kitomis temomis.
Gilbert Zaksas

Biografija

Gimė 1910 m. gegužės 4 d. Kaune. Nuo 1945 m. spalio 21 d. iki 1946 m. birželio 10 d. buvo Aukštutinės Garonos departamento deputatas, socialistų partijos atstovas. Mirė 1978 m. gruodžio 18 d. Paryžiuje.
Linkuva

Pavadinimo kilmė

Ankstesnė miesto vardo lytis buvo Linkava, kuri pasitaiko ir dabar. Linkuva nusistovėjo XX amžiuje, tarpukario metais: nors 1904 m. Vaižgantas dar mini Linkavą, bet 1925 m. oficialus vietovardžių sąrašas „Lietuvos apgyventos vietos“ jau rašo Linkuva.
Vietovardis kildinamas iš žodžio linkis – „dauba, slėnis; įlanka; vingis“.
Viešasis interesas

Viešojo intereso santykis su privačiu interesu

1. Nei privatus, nei viešasis interesas nėra absoliutus
2. Įgyvendindamas savo teises ir naudodamasis savo laisvėmis, žmogus privalo laikytis Lietuvos Respublikos Konstitucijos ir įstatymų, nevaržyti kitų žmonių teisių ir laisvių (Lietuvos Respublikos Konstitucijos 28 str.)
3. Bendruoju atveju viešajam interesui suteikiamas prioritetas prieš privatų interesą (pvz.: paėmimo visuomenės poreikiams institutas)

Viešojo intereso reglamentavimas Lietuvoje

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas 2004 m. sausio 23 d., 2005 m. lapkričio 23 d., 2008 m. liepos 25 d. nutartyse yra pažymėjęs, kad viešasis interesas, taikant Administracinių bylų teisenos įstatymą, turėtų būti suvokiamas kaip tai, kas objektyviai yra reikšminga, reikalinga, vertinga visuomenei ar jos daliai. Pavyzdžiui, žemės reformos tikslai, mokesčių surinkimas, aplinkos apsauga ir teritorijų planavimas Lietuvos Respublikos Vyriausiojo administracinio teismo praktikoje yra pripažįstami viešuoju interesu.

Lokalus viešasis interesas

Dalis mokslininkų išskiria viešąjį interesą ir lokalų viešąjį interesą. Pasak jų, viešasis interesas - interesas, kurį pažeidus būtų pažeisti ir valstybės ir įvairių asmenų teisės bei įstatymų saugomi interesai, o lokalus viešasis interesas - savivaldybių tenkinami viešieji interesai, t. y., visų administracinio vieneto gyventojų ar jų dalies interesai, kuriuos tenkinti savivaldybės įpareigotos, atlikdamos konstituciškai ir įstatymiškai apibrėžtas funkcijas.

Apibendrinimas

Iš to išeina, kad viešasis interesas - tai visuomenei svarbi vertybė, gėris, kurio užtikrinimu turi rūpintis valdžios įstaigos (taip pat ir viešojo administravimo subjektai), ir į kuri neatsižvelgus būtų pažeistos ne vieno, o daugelio žmonių teisės ir teisėti interesai.
Eugenija Adaškevičienė

Eugenija Adaškevičienė-Bugarevičiūtė (g. 1944 m. spalio 20 d. Šiluvoje) – Lietuvos pedagogė, habilituota socialinių mokslų daktarė. 1963–1972 m. daugkartinė Lietuvos slidinėjimo čempionė ir prizininkė, sporto meistrė.

Biografija

1962 m. baigė Šiluvos vidurinę mokyklą, 1966 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, 1976 m. baigė TSRS Pedagogikos mokslo akademijos ikimokyklinio auklėjimo mokslo tyrimo instituto aspirantūrą Maskvoje. 1977 m. pedagogikos mokslų daktarė.
1966–1976 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytoja, nuo 1977 m. – ŠPI Klaipėdos ikimokyklinio auklėjimo fakulteto dėstytoja, 1976–1981 m. vadovavo sporto kolektyvui, docentė, 1981–1983 m. Kūno kultūros katedros vedėja. Nuo 1991 m. Klaipėdos universiteto dėstytoja, 1995 m. Pedagogikos fakulteto dekanė, 1996–1997 m. mokslo ir meno prorektorė, nuo 1998 m. Kūno kultūros katedros profesorė. Daugiau kaip 70 įvairių mokslinių, metodinių darbų autorė, parašė vadovėlį, 2 monografijas, 8 mokymo priemones.
Rogučių sportas

Avarijos

Nusileidimo rogutėmis metu sportininkai trasoje išvysto didelį greitį, tad ši sporto šaka yra pavojinga. Vankuverio olimpinių žaidynių metu per treniruotę Whistler Sliding Centre trasoje žuvo Gruzijos sportininkas Nodar Kumaritashvili, kuris iškrito iš trasos ir trenkėsi į metalinę konstrukciją. Peržiūrėję įvykio medžiagą federacijos atstovai pranešė, kad avarija įvyko dėl techninių rogučių problemų, o ne dėl pavojingos trasos.

Lietuvoje

2013 m. gruodžio 11 d. oficialiai įregistruota Lietuvos rogučių sporto federacija. Federacija dar neturi nei tarptautinio, nei LTOK pripažinimo.
Appassionata

Turinys

Stomatologas gydytojas Emilijus Rutelis gyvena kartu su dukterimi Eugenija ir psichine liga sergančia žmona Eliza. Duktė pavydi motinai tėvo dėmesio ir tiesiog negali šios pakęsti. Jų namuose nuolat lankosi Eugenijos draugė Nikola, kuri vieną dieną kaip pacientė ateina ir į gydytojo kabinetą, kur šį suvilioja. Gydytojas pradeda nuolat susitikinėti su dukters bendraklase, tuo tarpu jo paties duktė ima jam pasakoti apie savo intymias fantazijas...
Internacionalas (daina)

„Internacionalas“ (pranc. L'Internationale, kilęs iš lot. inter 'tarp' + natio 'tauta') – tarptautinis proletariato himnas; komunistų, socialistų ir anarchistų himnas (kartais dainuojamas netgi liberalų ar konservatorių internacionaluose). Išverstas į daugelį pasaulio kalbų.

Istorija

Dainos tekstą parašė prancūzų poetas, anarchistas, Pirmojo internacionalo narys Eženas Potjė. Tekstas buvo parašytas griūnant Paryžiaus komunai, todėl iš pradžių dainuotas pagal Marselietės motyvus. Pirmą kartą publikuotas 1887 metais.
Palmira Damijonaitienė

Biografija

Pirmąją juostą ji išaudė 1956 m. būdama 23-ejų metų, pamokyta vienuolės. Gabi mergina greitai perprato tradicinį amatą, todėl jau po trejų metų buvo priimta dirbti į Vilniaus „Dailės“ kombinatą profesionalia audėja. Dar po ketverių metų ištekėjo. Nuo 1959-ųjų gyveno Vilniuje.
Norėdama atkurti senąsias juostų audimo tradicijas, važinėjo po Aukštaitijos, Dzūkijos, Suvalkijos, Vilniaus krašto kaimus. Ji tyrinėjo sodybose bei muziejuose aptiktus rankdarbius, jų raštus, domėjosi senaisiais audiniais, susipažino su archeologinių radinių duomenimis. Taip pat kūrė ir savo audimo technikas, be tradicinių, pradėjo austi ir plačias juostas, kurios tapo interjero puošybos detalėmis. Audėjos kūryba tapo išskirtinė originalių ornamentų gausa.
Pirmoji P. Damijonaitienės juostų paroda įvyko 1968 metais Vilniuje. 1974 m. pastatytuose naujuose Dailės parodų rūmuose (dabar Šiuolaikinio meno centras) jos juostos buvo demonstruojamos kartu su profesionalių dailininkų ekspozicijomis. Audėja surengė daugybę parodų Lietuvoje, be to savo juostomis reprezentavo lietuvių liaudies meną užsienyje: Indijoje, Vengrijoje, Prancūzijoje, Belgijoje, Šveicarijoje, JAV, Kanadoje. Po paskutinės parodos Los Anžele jai buvo suteiktas šio miesto garbės pilietės vardas, juostų liko San Francisko pasauliniame audimo muziejuje. JAV jos juostos eksponuotos šešis kartus. 
P. Damijonaitienės juostomis buvo apjuosti Lietuvos pirmi asmenys, pasaulio galingieji ir kitos garsenybės – Ričardas Niksonas, Ronaldas Reiganas, Džordžas Bušas, Jonas Paulius II, Indira Gandi, Michailas Gorbačiovas, Dalai Lama ir kt.  
2000 ir 2003 m. personalinės parodos buvo surengtos Rokiškio krašto muziejuje. Po jų autorė per 200 juostų padovanojo Rokiškiui, dalis jų nuolat eksponuojamos renovuotame dvaro kumetyne.
2004 m. audėjai suteiktas Rokiškio krašto garbės pilietės vardas.
Kružiūnai

Aplinkinės gyvenvietės

PUNIAŽagariai
Bubių tvenkinys

Istorija

Tvenkinys užtvenktas 1973–1978 m. siekiant Šiaulių miesto pramonę aprūpinti pigesniu vandeniu, negu iš Permo ir Devono periodų sluoksnių siurbiamas geriamasis vanduo. Nuo tvenkinio į odų gamyklą „Stumbras“ (2006 m. bankrutavo) buvo nutiestas pramoninio vandens vandentiekis. Kartu prie Bubių buvo įrengtas paplūdimys miestiečių poilsiui. Vėliau greta tvenkinio pradėti kurti kolektyviniai sodai, po 1996 m. pamažu tampantys gyvenvietėmis (Raizgiai, Meškiai, Gervėnai, Jakštaičiai, Jakštaičiukai). Be sodų bendrijų gyvenviečių, aplink tvenkinį įsikūrę kaimai: Sauginiai, Jonelaičiai, Pailiai. Vakarinę tvenkinio dalį skersai kerta kelias Nr.4009 (Kuršėnai - Gilvyčiai - Sauginiai), rytinę dalį skersai - kelias Nr.4004 (Kuršėnai - Smilgiai - Aukštelkė).

Tvenkinys

Tvenkinio plotas 418,3 ha, tūris 21,2 mln. m³. Didžiausias gylis 14 m, vidutinis gylis 5,1 m. Tvenkinys netaisyklingos V raidės formos. Ilgis - 13 km, plotis - iki 0,77 km. Kranto linija 47,1 km ilgio, labai vingiuota. Krantai lėkšti. Yra 10 salelių (3 didžiausios: 0,73 ha, 0,7 ha ir 0,52 ha). Pietvakarinė pakrantė apaugusi miškeliais. Aplink kitas pakrantes daugiausia plyti dirbami laukai.
Floridos provincija

Istorija

Floridos provincija buvo įkurta 1924 gruodžio 15 d. ir pavadinta Floridos mūšiui, kuris įvyko 1814 m. gegužės 25 d. tarp nepriklausomybės ir Ispanijos šalininkų, atminti. Iki tol provincijos teritorija priklausė Valjegrandės provincijai.

Geografija

Šiaurėje Floridos provincija ribojasi su Ičilo provincija, šiaurės vakaruose su Manuelio Marijos Kabaljero provincija, pietvakariuose su Valjegrandės provincija, pietryčiuose su Kordiljeros provincija, šiaurės rytuose su Andreso Ibanjeso provincija.
Provincijos reljefas įvairus - kalnai, slėniai, kalvos. Svarbiausios upės - Bermejo, Paredones, Lagunillas, Quirusillas, Laja, Colorado. Santa Rosa, Los Negros. Šiaurės vakaruose yra Laguna del Becerro ežeras. Didžiajai provincijos daliai būdingas šiltas drėgnas klimatas, tik pietrytinėje dalyje klimatas vėsesnis ir sausas. Vidutinė metinė temperatūra 19-22.4 °C.
Trakų mokytojų seminarija

Lietuviškasis laikotarpis (1940–1947 m.)

1939 m. spalio mėn. į Vilniją įžengus Lietuvos kariuomenei, nutarta lenkiškose mokyklose mokyti lietuvių kalbos, plėsti lietuviškas mokyklas ilgai lenkintame Vilniaus krašte. 1940 m. rugsėjo 16 d. lenkiškos seminarijos vietoje Lietuvos švietimo ministerija įsteigė lietuvišką Trakų mokytojų seminariją. Pirmuoju jos vadovu paskirtas Marijampolės mokytojų seminarijos direktorius, veikalo „Pedagogika ir didaktika“ (1927) autorius Juozas Mičiulis, vėliau išvykęs kurti Alytaus mokytojų seminariją. Moksleiviai buvo priimami mokytis sulaukę 14 metų amžiaus. Prmaisiais mokslo metais į du paruošiamuosius kursus priimta 70 mokinių (mokslo trukmė – 3 metai). Pagrindiniuose kursuose buvo mokamasi 4 metus. Norinčiųjų mokytis pakako: į vieną vietą pretendavo 3 moksleiviai. Mokslas ir bendrabutis buvo nemokami, buvo skiriamos stipendijos. Vietos lenkai taip pat galėjo mokytis išlaikę lietuvių kalbos mokėjimo egzaminą. 1942 m. išleista pirmoji lietuviškų pradžios mokyklų mokytojų laida. Trakuose tai buvo lietuvybės ir tautinės kultūros centras: veikė įvairūs būreliai, meno saviveiklos kolektyvai. Karo metais seminarija kuriam laikui buvo uždaryta, joje šeimininkavo vokiečių okupantai, buvo suimti direktoriai.
Užėjus sovietams, seminarijoje prasidėjo permainos: atsirado komjaunimo organizacija, partorgas, mokymo programose nebeliko tikybos. Didelis dėmesys buvo skiriamas pasiruošti valstybinėms šventėms ir jas pravesti, komjaunimo eilių augimui, prasidėjus kolektyvizacijai – kolūkių šefavimui ir net žemės ūkio artelės įstatų nagrinėjimui. Buvo pašalintų iš seminarijos už antitarybiškumą. Reikalauta dėstant pabrėžti politinį momentą, moksleivių ištikimybę tarybų valdžiai.

Moksleivių kontingentas

1941–1942 m. buvo 5 grupės su 112 mokinių (49 berniukai ir 63 mergaitės), kuriems dėstė 10 mokytojų. 1942–1943 m. – 6 grupės su 144 mokiniais. Paskutiniaisiais karo metais mokinių skaičius buvo sumažėjęs, o vėliau palaipsniui ėmė augti. 1951 m. buvo išleisti 92 absolventai. 1940–1957 m. buvo išleista 15 laidų – 776 pradinių klasių mokytojai. 1941 m. ir 1943 m. laidų nebuvo. 1947–1948 m. dirbo 12 dėstytojų. Daugiausia į seminariją (pedagoginę mokyklą) stodavo mokytis iš Trakų apskrities, o po respublikos rajonizacijos (1950 m.) stojančiųjų geografija išsiplėtė.
Jonas Zigmantas

Jono Zigmanto valdos

Jonas Zigmantas gimė Halėje (vok. Halle an der Saale). Jo tėvas buvo Brandenburgo kurfiurstas Joachimas Frydrichas, o motina – Katerina Brandenburg-Kiustrinietė. 1608 m. jis iš tėvo paveldėjo Brandenburgo markgrafo titulą. 1611 m. jis iš Kenigsbergo atkeliavo į Varšuvą, kur 1611 m. lapkričio 16 d. davė vasalo priesaiką karaliui Zigmantui Vazai ir tapo Prūsijos hercogijos regentu (tuo metu Prūsija buvo Lenkijos karūnos vasalas). Tuometinis Prūsijos hercogas Albertas Frydrichas negalėjo valdyti dėl pakrikusios psichikos.
1618 m. Jonas Zigmantas tapo Prūsijos hercogu.
1614 m. Jonas Zigmantas pagal Ksanteno sutartį gavo valdyti Klėvės hercogiją, Marko ir Ravensbergo grafystes.

Religinė politika

Jonas Zigmantas atsivertė iš liuteronybės į kalvinizmą. Dar prieš tai jis, verčiamas Lenkijos karaliaus, Prūsijos hercogijoje suvienodino katalikų ir protestantų teises.
Gali būti, kad jį kalvinizmas patraukė 1606 m. besilankant Heidelberge, bet viešai kalvinistinę komuniją priėmė tik 1613 m. Didžiuma jo pavaldinių Brandenburge bei jo žmona Ona Prūsė liko liuteronai. Kai 1614 m. vasarį kurfiurstas ir jo kalvinistinis dvaras ėmė rengti oficialius planus surengti masinį atvertimą į kalvinizmą (Šventosios Romos imperijoje galiojo taisyklė Cuius regio, eius religio 'Kas valdo, to ir religija'), prasidėjo rimti protestai, kur liuteronus palaikė ir jo paties žmona. Pasipriešinimas buvo toks stiprus, kad 1615 m. Jonas Zigmantas atsitraukė ir išsižadėjo planų prievarta atversti tikinčiuosius. Jis leido pavaldiniams būti arba liuteronais, arba kalvinistais. Tai vedė prie Brandenburgo-Prūsijos tapimo dviejų tikėjimų valstybe.
Ručiūnai

Istorija

Kaime buvo rastas archeologinis radinys – akmeninis dviašmenis kirvis (saugomas Kauno istorijos muziejuje).
Kaimas minimas 1744 m.
Iki 1954 m. – Ručiūnų apylinkės centras. Tarybiniais metais prie kaimo prijungti Salaminai.

Pavadinimo kilmė

Pavadinimas kilo, manoma, iš ten gyvenusio pono Ručiūno.