google/wiki40b huggingface dataset:
Dytrichas Evaldas fon Grotusas

Biografija

Dytrichas Evaldas fon Grotusas gimė Kuršo aristokratų Johano Gebhardo fon Grothuso ir Šarlotės Agnesos Miulenheim šeimoje. Tėvų valia jis pasirinko karininko profesiją ir kurį laiką tarnavo Prūsijos kariuomenėje. Tačiau neilgai, nes buvo silpnokos sveikatos ir labiau linko į muziką. Klavesinu groti mokėsi pas kompozitorių Johaną Georgą Vithauerį (Johann Georg Witthauer). 1773 m. vedė Gedučių dvarininkaitę Elizabetą Eleonorą fon Grotus (Elisabeth Eleonore von Grotthuß). 1781 m. lankėsi Hamburge pas kompozitorių Karlą Filipą Emanuelį Bachą, susižavėjo jo Zilbermano pianinu ir jį nusipirko. Ta proga sukūrė džiaugsmingą Rondo C-Dur „Freude über den Empfang des Silbermannschen Klaviers“. Parašė taip pat fugą dviems balsams e-moll, sonatą klavesinui d-moll ir kt. D. E. Grotusas buvo pažįstamas su vokiečių muziku Johanu Adomu Hileriu ir rašytoju Kristijonu Feliksu Vaise. Pastarasis 1785 m. tapo sūnaus Teodoro (1785–1822) krikštatėviu. Dytrichas Evaldas fon Grotusas mirė tesulaukęs 35 metų. Zilbermano pianinas, kuriuo jis taip džiaugėsi, neišliko.
Džeimso sala

Džeimso sala (angl. James Island) – upinė sala Gambijoje, Gambijos upėje, 30 km aukštyn nuo žiočių, prie Džufurė miesto. Saloje yra anglų Džeimso forto liekanos. Šiaurinėje upės pakrantėje priešais Džeimso salą yra išlikęs prancūzų fortas Albreda.

Istorija

Pirmieji saloje įsikūrė vokiečių kolonistai iš Kuršo hercogystės (buvo pavaldi ATR). Pradžioje sala vadinta Sent Endriusu, šį vardą buvo suteikę anglai. 1651 m. buvo pastatytas Fort Jakobo fortas, pavadintas hercogo Jakobo Ketlerio garbei. 1659 m. salą užėmė olandai, o po dvejų metų – anglai. Oficialiai fortas anglams perduotas 1664 m.
Anglai salą ir fortą pavadinto Jorko kunigaikščio (vėliau tapusio Anglijos karaliumi) Džeimso II garbei. Fortas buvo administruojamas „Royal Adventurers in Africa Company“ kompanijos, kuri vykdė aukso ir dramblio kaulo gavybą bei vergų prekybą Afrikoje. 1684 m. Karališkoji Afrikos kompanija perėmė forto, o tuo pačiu ir Gambijos kontrolę. XVII a. pab. – XVIII a. pr. Džeimso fortą kelis kartus buvo užėmę prancūzai bei piratai. XIX a. uždraudus vergų prekybą forto reikšmė sumažėjo, jis buvo apleistas.
Libiai

Libiai – viena Šiaurės Afrikos genčių, gyvenusi į vakarus nuo Egipto.

Istorija

Libiai žinomi iš V a. pr. m. e. Herodoto darbų. Manoma, kad libiai – dabartinių berberų protėviai. XIII – XII a. pr. m. e. libiai du kartus nesėkmingai bandė užgrobti Egiptą. Vėliau libiai į Egiptą pradėjo keltis taikiai, dažniausiai kūrėsi Nilo deltoje. Daug libių tarnavo samdiniais Egipto kariuomenėje. Tai padėjo Egipte įsigalėti libiškosioms (XXII ir XXIII) dinastijoms (valdė – 950–730 m. pr. m. e.). III a. pr. m. e. libiai sukūrė Numidijos valstybę, kuriai įtakos turėjo iš pradžių Kartagina, vėliau Roma.  Libiams priskiriama ir viena seniausių rašto formų – tifinagas.
Antanas Simanauskas

Biografija

Mokėsi savarankiškai. Vertėsi račiaus amatu. Nuo 1907 m. dalyvavo krikščionių demokratų veikloje.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas Vilkaviškio rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Pasibaigus kadencijai, grįžo į savo ūkį Suvalkijoje.
Kazliškio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia

Istorija

1796 m. minima nauja Kazliškio koplyčia, kuri XIX a. antrojoje pusėje sugriuvo. Kazliškio apylinkių gyventojai 1901 m. prašė konsistorijos leidimo pasistatyti koplyčią. Konsistorija neleido statyti, kol nebus pastatyta Žiobiškio bažnyčia. Kazliškio dvaro savininkė A. Brazauskienė gavo Rusijos Vidaus reikalų ministerijos leidimą koplyčiai statyti ir padovanojo sklypą.
1910 m. pabaigoje pastatyta medinė koplyčia. 1911 m. pabaigoje paskirtas nuolatinis kunigas, koplyčia tapo bažnyčia. Įrengti vargonai, 1915–1918 m. klebonavusiam Stanislovui Stakelei pavyko išsaugoti bažnyčią nuo sunaikinimo, buvo sugadinti tik vargonai, sugriauta varpinė. 1918 m. paskirtas klebonas Matas Nakas suremontavo bažnyčią, skarda perdengė stogą, aptvėrė šventorių. 1922 m. parapija nusipirko 12 ha žemės.
1932–1937 m. klebonavęs Juozapas Matulevičius pastatė naują kleboniją, atstatė ūkinius trobesius. 1937 m. paskirtas klebonas Jonas Lapinskas perdažė bažnyčios vidų, pastatė klausyklas. Per Antrąjį pasaulinį karą dingo dalis bažnytinių rūbų.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, kryžminio plano. Stogas su 2 bokšteliais. Šventoriaus tvora geležinė, ažūrinė, ant betoninio pamato. Šventoriuje stovi medinė varpinė.
Jaskaičiai

Istorija

Iki XX a. vid. buvo Jeskaičių dvaras (dar vadintas Šačiūnais) Šėtos valsčiuje.
Jalta

Klimatas

Klimatas šiltas, sausas, subtropinis. Vidutinė metų temperatūra 14°С, vasario – 2°С, liepos – 25°С. Dienų su krituliais kiekis per metus – 85.

Istorija

Jaltą XVIII a. iš Turkijos užkariavo Rusija. Netoli vieno iš gražiausių kurortų prie Juodosios jūros savo vasaros rezidenciją buvo įkūręs imperatorius Aleksandras II (Livadijoje).
1945 m. vasario 4-11 d. imperatoriaus rūmuose Livadijoje vyko Jaltos konferencija, vienas iš svarbiausių J. Stalino, T. Ruzvelto ir V. Čerčilio susitikimų, kuriame buvo sprendžiama tarptautinė tvarka po Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Europa buvo padalinta į įtakos sferas, susitarta dėl okupuotos Vokietijos administravimo ir Jungtinių Tautų įkūrimo.

Gyventojai

Pagal 2000-ųjų metų duomenis savivaldybėje gyveno 80,5tūkst gyventojų. Iš jų: 68,3 % – rusai, 25,7 % – ukrainiečiai, 0,8 % – žydai, 0,1 % – Krymo totoriai.

Savivaldybė

Jaltos miesto savivaldybei (taryba; ukr. Ялтинська міськрада) priklauso 2 miestai, 21 miesto tipo gyvenvietė, 9 kaimo tipo gyvenvitės.
Daiva Lukaševičiūtė-Binkulienė

Daiva Lukaševičiūtė-Binkulienė – teisininkė, notarė, Lietuvos notarų rūmų (LNR) viceprezidentė, buvusi LNR prezidentė.

Biografija

Vilniaus universiteto Teisės fakultete studijavo teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1991 m. notarė. Vilniaus miesto 2-ojo notarų biuro administratorė, notarė.
Iki 2005 m. rugpjūčio 21 d. Notarų rūmų prezidiumo narė, Vilniaus apygardos prezidiumo narė (iki 2005 m. rugpjūčio 21 d.), Lietuvos notarų rūmų prezidentė (iki 2008 m. kovo 30 d.), Lietuvos notarų rūmų viceprezidentė (nuo 2008 m. kovo 31 d.).
Sandoris dėl kainų skirtumo

Sandoris dėl kainų skirtumo (angl. Contract for Difference, CFD) Sandoris dėl kainų skirtumo yra susitarimas tarp dviejų šalių, t. y. pirkėjo ir pardavėjo, pagal kurį viena iš šalių sumoka kainų skirtumą tarp pagrindinės finansinės priemonės esamos kainos ir pradinės kainos sandorio sudarymo dieną. Sandoris dėl kainų skirtumo yra išvestinė priemonė, kurios kaina gali būti išvesta iš akcijų, akcijų indeksų, žaliavų ar kitų finansinių priemonių kainų. Sandoris dėl kainų skirtumo yra tinkama alternatyva tiesioginei investicijai į pagrindinę finansinę priemonę (akcijas, žaliavų ateities sandorius), kadangi Sandorio dėl kainų skirtumo kaina svyruoja lygiai taip pat kaip ir pagrindinės priemonės kaina. Investuotojas gauna tą patį rezultatą (teigiamą ar neigiamą), kaip ir investavęs tiesiogiai į atitinkamas finansines priemones. Tačiau, skirtingai nei akcijos, Sandoris dėl kainų skirtumo nesuteikia nuosavybės ar balsavimo teisių akcijų emitente. Be jau minėtų rizikų, Sandorio dėl kainų skirtumo rizikos atitinka akcijų ir ateities sandorių rizikas.
Renelas

Renelas (angl. Rennell Island), vietinių taip pat vadinama Mugaba – pagrindinė iš dviejų gyvenamų salų, sudarančių Renelo ir Belonos provinciją Saliamono Salose. Renelo salos plotas siekia apie 660 km², ilgis – 80 km, plotis 14 km. Tai antras aukščiausiai virš jūros lygio iškilęs koralinis atolas pasaulyje, ir kurio teritorijoje telkšo didžiausias izoliuotas Ramiojo vandenyno ežeras (Te Nganas). Saloje gyvena apie 3000 polineziečių kilmės žmonių, kalbančių renbelų, pidžin ir šiek tiek anglų kalbomis.
Sala yra 236 km į pietus nuo šalies sostinės Honiaros ir 1900 km į šiaurės rytys nuo Brisbeno (Australija). Provincijos sostinė Tigoa išsidėsčiusi vakariniame salos pakraštyje.
Rytų Renelas įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija

Pirmieji gyventojai, priklausę Lapitos kultūrai, į salą atsikraustė 2000–1600 m. pr. m. e. 1000 m. e. m. į salą atsikėlė daugiau gyventojų.
Renbelo gyvenvietė įkurta polineziečių iš Uvea salos (dab. Volisas) šiek tiek anksčiau nei 1400 m. HMS Walpole kapitonas Batleris, prieš tai atradęs salą Naujojoje Kaledonijoje ir pavadinęs ją Volpolu, atrado ir Renelo ir Belos salas 1801 m. 1933 m. Templtono Krokerio (Templeton Crocker) ekspedicijos metu salose buvo atrasta keletas endeminių rūšių.
Antrojo pasaulinio karo metu japonai nuo saloje esančio Te Ngano ežero leisdavo Rufe lėktuvus iki kol teritoriją užėmė amerikiečiai ir po 1943 m. taip pat įsirengė lėktuvų Catalina pakilimo punktą. 1943 m. saloje vyko Renelo salos mūšis, paskutinis svarbus Gvadalkanalio kampanijos mūšis. Karo pabaigoje aštuoni Catalina lėktuvai buvo paskandinti salos ežere ir lyg šiol galima išvysti iš vandens styrančias jų dalis. Vėliau danai į salą buvo surengę keletą mokslinių ekspedicijų.
Šešuolėlių I dvaras

Istorija

Iki XIX a. Šešuolėliai priklausė Biržų Radviloms, po to perėjo į Jasinskių ir Končių rankas. 
Medardas Kazimieras Končia, Ogończyk herbo bajoras, valdė dar ir Lokinės (Lukinės) bei Siesikų dvarus. Jis buvo aktyvus 1831 m. sukilimo dalyvis, 1838 m. už priklausymą konspiracinei Simono Konarskio organizacijai buvo ištremtas į Archangelsko sritį. 1843 m. caro valdžia leido jam apsigyventi Mintaujoje, po dviejų metų – Lokinės dvare, kiek vėliau jam buvo sugrąžintas ir Šešuolėlių dvaras. Kaip tuo metu atrodė dvaras, tikslių žinių nėra. Dabartinius angliško stiliaus rūmus 1900 m. pagal architekto T. Rostvorovskio projektą pasistatydino Medardo sūnus Petras Povilas Končia (1845-1917), Vilniaus Žemės banko direktorius. Šešuolėliuose jis buvo įkūręs pradinę mokyklą, bet carinė valdžia, nubaudusi jį pinigine bauda, mokyklą uždarė.  
Šešuolėlių dvarą paveldėjęs Petro Povilo Končios sūnus Motiejus Jonas Končia (1884-1964) buvo gamtos mokslų tyrinėtojas. Dar Fryburgo universitete jis 1908 m. dalyvavo kelių mėnesių ekspedicijoje Pakistane, Hisparo ledyne, todėl jį būtų galima laikyti vienu pirmųjų Himalajų tyrinėtojų Lietuvoje. Grįžęs į gimtąjį Šešuolėlių dvarą, Motiejus Jonas Končia ilgai neužsibuvo ir išvyko į Prancūziją tyrinėti Alpių ledynų. Tuo metu Šešuolėlių dvare ėmė lankytis Lietuvos kariuomenės pulkininkas Jonas Variakojis (1882-1966). Žmonės jį dažnai matydavo vaikščiojantį dvaro parke su Motiejaus Končios žmona Marija. Po kurio laiko jis tapo Šešuolėlių dvaro savininku.  Nėra iki galo aišku, ar jis Šešuolėlių dvarą pirko, bet yra žinoma, kad Mariją jis vedė. 1941 m. jie per Vokietiją emigravo į Ameriką. Jonas Variakojis ir Marija iš Grabovskių Končia-Variakojienė mirė Čikagoje. 
Po 1990 metų dvaras grąžintas Končių ir Variakojų paveldėtojams, gyvenantiems JAV, o dabar priklauso Petrauskams.
Iki 1998 m. dvaro rūmai buvo apleisti, bet po to buvo restauruoti, senasis parkas sutvarkytas, išvalyti tvenkiniai, rekonstruoti rūmai ir visas dvaro ansamblis. Dabar dvaro interjeras yra vienas puošniausių ir turtingiausių tarp visų Lietuvos dvarų.
Šarkiškės (Varėna)

Istorija

Kaimas 1944 metais hitlerininkų buvo sudegintas, įtarus pagalba tarybiniams partizanams. Po karo atsistatė. Kaimo kapinėse yra I pasaulinio karo bendri karių kapai. Lietuvos partizano Karolio „Puškino“ Versecko kapas.

Aplinkinės gyvenvietės

MATUIZOS – 1 km
Aujantepui

Aujantepui (isp. Auyantepui) – stalkalnis (tepui) Gvianos plokščiakalnyje, Venesueloje, Bolivaro valstijoje, Gran Sabanos regione. Sudarytas iš smiltainio. Tai vienas masyviausių ir aukščiausių plokščiakalnio masyvų: užima 650 km² plotą, iškyla į 2535 m aukštį. Stalkanio visiškai stačios sienos siekia apie 1 km aukštį. Aujantepui itin garsus dėl jo šlaitu krentančio aukščiausio pasaulyje Anchelio krioklio (979 m).
Tepui pavadinimas vietinių indėnų pemonų kalba reiškia „velnio kalnas“. 1933 m. Aujantepui viršūnėje sudužo amerikiečių lakūno Jimmie Angel, atradusio aukščiausiąjį pasaulio krioklį, lėktuvas. Angel nuo tepui nusileido per 11 dienų.
Anatolijus Bernatavičius

Anatolijus Bernatavičius (g. 1938 m. lapkričio 2 d. Kuršėnuose, Šiaulių r.) – smuikininkas (altas), pedagogas ir chorvedys.

Biografija

1949–1953 m. smuikuoti mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje pas V. Jauniškį, o 1965–1969 m. alto studijas tęsė neakivaizdiniu būdu Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. T. Šernas). 1955 m. pradėjo dirbti Alytaus kultūros namuose, vadovavo kaimo kapeloms ir vokaliniams ansambliams. 1963–1988 m. Jiezno (Prienų r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių merginų, o vėliau ir mišriojo choro vadovas. Pats daug metų dainavo Prienų rajono mokytojų chore, lankė chorvedybos seminarus ir kursus. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą, jo parengti chorai dalyvavo koncertuose ir Prienų rajono dainų šventėse, prizinių vietų pelnė chorų apžiūrose. Jaunių choras parengtas 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, o į 1987 m. respublikinę moksleivių dainų šventę buvo atrinkti jaunučių ir jaunių chorai.
A. Bernatavičius 1970–1987 m. buvo Prienų rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkas, nuo 1963 m. Prienų rajono moksleivių dainų švenčių dirigentas, nuo 1988 m. Jiezno vaikų muzikos mokyklos direktorius.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Jaunimo parkas

Jaunimo parkas – miesto parkas Pietų Lietuvoje, Alytuje. Įveistas 1982 m. Plotas – 36,6 ha. Nuo 1993 m. vietinės reikšmės dailės paminklas. Anksčiau stovėję atrakcionai nebeveikia arba yra demontuoti. Nedidelė „vasaros estrada“ paversta riedutininkų parku. Populiari kaip jaunimo traukos ir gyventojų rekreacijos vieta. Didelės erdvės prižiūrimos ir tvarkomos. Yra miškeliai, vaikų žaidimų ir šachmatų aikštelės, dviračių takai.
1984 m. grupė jaunų skulptorių, minėdama 50-ąsias skulptoriaus Kosto Valaičio metines, visuomeniniais pagrindais Jaunimo parkui sukūrė pirmąją Tarybų Lietuvoje metalo – plastiko skulptūrų kompoziciją, kuri tuomet buvo ir vienintelė tokia Sovietų Sąjungoje. Skulptoriams vadovavo Naglis Nasvytis, prie darbų prisidėjo ir tuometinis miesto dailininkas Albertas Stankevičius. Skulptūros parke stovi iki šiol.
Naujasis Urengojus

Istorija

1949–1953 m. dabartinio miesto vietoje vyko Transpoliarinio geležinkelio statybos. 1966 m. atrastas Urengojaus dujų telkinys, 1973 m. pradėta gyvenvietės statyba, 1975 m. pradėta dujų gavyba. 1980 m. suteiktas miesto statusas. 1984 m. baigta dujotiekio Urengojus-Pomarai-Užhorodas statyba, pradėtas dujų tiekimas į Vakarų Europą. 2004 m. prie Naujojo Urengojaus prijungtos Korotčajevo ir Limbjachos gyvenvietės, miesto teritorija nusidriekė 80 km ruože.
Tela

Gamyba

Tela gaminama iš įvairių grūdų, tačiau dažniausiai naudojamas tefas ir kukurūzai. Kartais gali būti naudojami miežiai ar sorgas.
Molinis indas insera yra labai švariai išplaunamas ir išrūkomas specialių medžių dūmais. Grūdai yra sudrėkinami ir patalpinami tarp drėgnų lapų tris dienas, kol sudygsta. Taip gaunami daiginti javai bekel. Jie išdžiovinami ir sumalami. Gašio augalo lapai, naudojami vietoj apynių, yra išdžiovinami saulėje, atskiriami stiebeliai. Minkštosios lapų dalye yra fermentuojamos vandenyje inseroje 2-3 dienas.
Tada į inserą dedama dalis malto bekelio, spraginti grūdų miltai ir likę gešio stiebai. Pafermentavus 1-2 dienas, sudedamas likęs maltas bekelis, likę spraginti miltai (enkuro) ir fermentuojama per naktį. Tada pripilama daugiau vandens, insera uždaroma ir alus paliekamas rūgti 5-7 dienas. Tada telą galima gerti.
Constructus

UAB Constructus – lietuviška statybos ir projektų valdymo bendrovė.
Bendrovė buvo įsteigta kaip UAB „Skanska statyba“, anksčiau priklausė suomių koncernui.
Lietuvos investuotojai per akcinę bendrovę „Panevėžio keliai“ įsigijo 100 procentų UAB „Skanska statyba“ akcijų iš „Skanska Oy“, tarptautinės statybos kompanijos „Skanska“ dukterinės bendrovės Suomijoje. Vienas pagrindinių bendrovės savininkų yra AB „Panevėžio keliai“ akcininkų Gvidas Drobužas.
„Constructus“ 2003 m. dirbo 38 darbuotojai.
AB „Constructus“ yra atestuota pagal ISO 14001 aplinkosaugos ir ISO 9001 kokybės valdymo sistemas.
2002 m. įmonės pardavimai buvo 3 kartus didesni nei 2001 m.; ji pateko tarp 10 didžiausių statybos įmonių Lietuvoje.
2003 m. statybos paslaugų kompanija „Constructus“ pardavimai – 60 mln. Lt (arba 17,4 mln. eurų), grynasis pelnas – 3 mln. litų (arba 0,85 mln. eurų).
Tobias Wendl

Biografija

2008 m. Wendl pelnė savo pirmąjį medalį pasaulio čempionate – sidabrą dvejetų varžybose. 2014 m. dalyvavo savo debiutinėse 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kuriose pelnė aukso medalius dvejetų ir estafetės rungtyse. 2018 m. žiemos olimpinių žaidynių dvejetų ir estafetės varžybų nugalėtojas. 2019 m. pasaulio rogučių sporto čempionate Wendl pelnė sidabrą dvejetų ir sprinto rungtyse.
Burėjos kalnagūbris

Burėjos kalnagūbris (rus. Буреинский хребет) – kalnagūbris Rusijoje, Chabarovsko krašte ir Amūro srityje, į rytus nuo Burėjos upės. Ilgis apie 400 km, didžiausias aukštis – 2072 m (šiaurėje). Burėjos kalnagūbris susidaręs iš granitų, gneisų, nuosėdinių ir vulkaninių uolienų. Skiria Amgūnės, Urmio ir Burėjos baseinus.
Bryan Bouffier

Karjera

2002 m. B.Bouffier laimėjo Volant Peugeot 206 čempionatą. 2003 m. tapo oficialiu „Peugeot Sport“ vairuotoju ir trejus metus dalyvavo Prancūzijos asfalto čempionatuose su Peugot 206 S1600 automobiliu. 2006 m. dalyvavo Europos ralio čempionate, atstovaudamas Peugot Sport España komandai; tais metais laimėjo Antibo ralį (Rally Antibes) ir finišavo penktas bendroje įskaitoje.
B.Bouffier laimėjo tris Lenkijos ralio čempionatus iš eilės, 2007 m., 2008 m. ir 2009 m., 2007–2008 m. atstovaudamas Peugeot Sport Polska komandai su Peugeot 207 S2000 automobiliu, o 2009 m. su Mitsubishi Lancer Evo IX automobiliu. 2010 m. su Peugeot 207 S2000 automobiliu tapo Prancūzijos ralio čempionu.
2011 m. B.Bouffier su Peugeot 207 S2000 automobiliu dalyvavo ralyje „Intercontinental Rally Challenge“ ir laimėjo Monte Karlo ralio etapą, iš septintos vietos pakildamas į pirmąją po staigaus snygio priėmus geresnį sprendimą dėl padangų negu varžovas.
Dalia Sabalienė

Biografija

1961 m. baigė Vilniaus universitetą
1961 m. pagal paskyrimą pradėjo dirbti Mažeikių internatinėje mokykloje anglų kalbos mokytoja. Nuo 1962 m. Šiaulių 2-osios vidurinės mokyklos mokytoja, nuo 1972 m. užklasinio darbo organizatorė. 1975 m. pradėjo dirbti Šiaulių 5-ojoje vidurinėje mokykloje (dab. Didždvario gimnazija) direktoriaus pavaduotoja, o nuo 1980 m. iki mirties šios mokyklos direktorė.
Su vyru Zenonu išaugino dukteris Eglę ir Audronę.
1999 m. Didždvario gimnazijos taryba įsteigė Dalios Sabalienės premiją.
Arūnas Skardžius

Biografija

Nuo 1993 m. Rokiškio choreografijos mokyklos direktorius.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Rokiškio rajono skyriaus narys, nuo 2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
Nuo 2015 m. Asociacijos Rokiškio teatras, prezidentas.
Vytautas Jurėnas

Vytautas Jurėnas (1921 m. vasario 2 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1972 m. technikos mokslų kandidatas.
1951–1993 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1972 m. docentas. 1963–1972 m. dar dirbo Fizikinių techninių energetikos problemų institute, jame įkūrė Karščiui atsparių medžiagų fizikos laboratoriją ir jai vadovavo.

Mokslinė veikla

Tyrimų sritis – keraminių medžiagų fizinės ir mechaninės savybės, tų medžiagų irimo proceso ypatumai. Sukūrė originalių metodikų keraminių medžiagų terminiam ir mechaniniam patvarumui nustatyti. 6 išradimų autorius. Paskelbė 50 mokslinių straipsnių.
Gudžionys

Aplinkinės gyvenvietės

Totoriškės
Woods of Ypres

Biografija

Grupę 2002-aisias įkūrė David Gold, Aaron Palmer ir Brian McManus. 2011 gruodžio 21 dieną, David Gold mirė būdamas 31-erių, automobilių avarijoje netoli Barrie, Ontario.
Jonas Montvila

Biografija

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje. 1894 m. išvyko į JAV. 1897 m. redagavo laikraštį „Garsas Amerikos lietuvių“, 1897–1898 m. – jo priedą „Pasaulė“, 1899–1900 m. su V. S. Stagaru–Šlekiu – savaitraštį „Viltis“. Su Vytautu Montvila ir V. Varnagiriu 1899 m. Glazge leido pirmąjį Škotijos lietuvių savaitraštį „Vaidelytė“. 1900–1901 m. Čikagoje redagavo savaitraštį „Katalikas“, 1901–1902 m. Brukline – laikraštį „Žvaigždutė“. Išvertė F. Bernatovičiaus, M. Rodzevičuvnos, Henriko Sienkievičiaus, Levo Tolstojaus ir kitų rašytojų kūrinių.
Karolis Martelis

Valdymas

714 m. mirus tėvui, jo našlės buvo įkalintas, 715 m. pabėgo ir austraziečių paskelbtas majordomu. Valdymo pradžioje 717 m. nugalėjo kitą frankų karalystę Neustriją ir 721 m. tapo visų šiaurės frankų valdovu.
732 m. Puatjė mūšyje sumušė įsiveržusią Omejadų kalifato Al-Andalusijos provincijos musulmonų kariuomenę. Mūšyje žuvo musulmonų kariuomenės vadas emyras Abd ar Rachmanas. Istorikų manymu, būtent tada buvo sustabdytas arabų veržimasis gilyn į Europą. Vėliau Karolis Martelis pajungė visus frankus, karalystę padalijo sūnums Karlomanui ir Pipinui Trumpajam.
Palaidotas Sen Deni bazilikoje Paryžiuje.
Pečinsai

Istorija

Kaimas pirmą kartą minimas rašytiniuose šaltiniuose 1416 m.
Edmundas Grigaliūnas

Biografija

1970 m. baigė Joniškio I vidurinę mokyklą. Studijavo Maskvos naujajame teisės institute. Individualios įmonės savininkas. 2003–2005 m. Joniškio rajono savivaldybės meras.
1997 m. Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2002 m. Liberalų demokratų partijos, nuo 2006 m. Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys. 2000–2003 m. ir valdybos narys.
Sutuoktinė Jolanta, vaikai Evelina, Raimonda, Aušrinė, Edmundas.
Mėčislovas Raštikis

Biografija

1979 m. baigė Alsėdžių vidurinę mokyklą, 1981 m. baigė Vilniaus 47-ąją technikos mokyklą, avalynininkas, 1988 m. baigė Vilniaus lengvosios pramonės technikumą, odos apdirbimo technologas, 1989 m. baigė Rokiškio kultūros mokyklą, renginių organizatorius, 2004 m. baigė Klaipėdos universitetą, vadybininkas, verslo administratorius.
Lietuvos aviacijos muziejaus vyr. muziejininkas, Stepono Dariaus gimtinės ekspozicijos skyriaus vedėjas.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, 2006 m. Tėvynės sąjungos Klaipėdos rajono skyriaus narys. 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys.
Skautas, Gargždų tunto skautininkas.
Audronė Kiršinaitė

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus universitetą. 1977–1983 m. Šiaulių rajono centrinės bibliotekos ir šios bibliotekos Kurtuvėnų filialo bibliotekininkė. Nuo 1984 m. Šiaulių P.Višinskio viešosios bibliotekos vyr. metodininkė, nuo 2001 m. Metodikos centro vedėja.  Šiaulių kolegijos Humanitarinių mokslų studijų katedros lektorė.
Lietuvos bibliotekininkų draugijos, Lietuvos kraštotyros draugijos narė.
Kurtuvėnų klojimo teatro režisierė, artistė. Dalyvavo respublikinėse Kraštotyros draugijos ekspedicijose (Ylakiai, Kurtuvėnai, Šakyna, Žarėnai, Šaukėnai), „Versmės“ ekspedicijose (Tauragnai, Griškabūdis, Papilė, Rumšiškės, Kriukai, Plungė) ir kt. Viena iš pagrindinių „Versmės“ leidyklos autorių. Paskelbė apie 30 straipsnių, pranešimų tekstų etnografijos, skaitybos klausimais monografijose Kuršėnai, Tauragnai, Papilė, Šiaulių universiteto leidiniuose „Mergaitė, jaunuolė šeimoje ir visuomenėje“, „Ragana lietuvių kultūroje“ ir kt.