Suchoj Su-27

Istorija

Apie 1960 m. kelios valstybės pradėjo kurti ketvirtos kartos naikintuvus. Tuo metu Suchoi konstruktorių biure pradėtas kurti naikintuvas kodiniu pavadinimu T-10 nebeatitiko to meto reikalavimų. 1969 išanalizavę JAV naikintuvo F-15 Eagle charakteristikas rusų inžinieriai tobulino T-10. Pirmąkart Su-27 prototipas pakilo į orą tik 1977, o vieno iš bandymų metu lakūnas Jevgenijus Solovjovas, pilotuodamas T-10-2 modelį, nesugebėjęs suvaldyti naikintuvo, žuvo. Po atliktų konstrukcinių, mechaninių ir techninių pakeitimų buvo sukurtas T-10S-1 modelis. Lėktuvo charakteristikos ir manevringumas atitiko nusibrėžtus tikslus. Vieno iš naikintuvo bandymų, kurio metu buvo bandomos maksimalios orlaivio galimybės žuvo lakūnas astronautas Aleksandras Komarovas (Александр Комаров).
1990 m. rugpjūčio 23 d. pagal pasirašytą Tarybų Sąjungos Ministrų Tarybos nutartį naikintuvas oficialiai pradėtas naudoti TSRS KOP. Buvo gaminami perėmimo naikintuvai (oro taikiniams naikinti) ir šturmo naikintuvai (oro ir žemės taikiniams), tačiau po kiek laiko atsisakyta pastarųjų, dėl įrangos netobulumo.

Korpusas

Su-27 naikintuvas yra panašus į taip pat rusų gaminamą MiG-29, tačiau jis yra didesnis. Siekiant sumažinti svorį apie 30 % konstrukcijos pagaminta iš titano. Strėlinio tipo sparnas ir fiuzeliažas sujungti į vientisą korpusą ir primena deltinio sparno formos lėktuvų siluetą.
Su-27 yra pirmasis Tarybų Sąjungos aerodinaminis nešančiosios konstrukcijos lėktuvas, kuriam pilotuoti reikalinga automatinė elektroninė sistema.

Variklis

Varikliai Lyulka AL-31F (rus. АЛ-31Ф) yra naikintuvo uodegoje, turi forsažo kameras. Juos sukūrė Saturn (Сатурн) konstruktorių biuras. Varikliai yra toliau vienas nuo kito, kad sumažintų įtaką. Kiekvieno jų traukos galia – 122,8 kN (su pilnai įjungtu forsažu). Kai kurios, vėlesnės, Su-27 modfikacijos turėjo patobulinta (AL-31FP, AL-37FU, AL-41F) reaktyvinį variklį, turintį turbinų išėjimo angose besikeičiančio kampo mentės, pagerinančias manevravimą. AL-31F varikliais naikintuvas lengvai pasiekia Mach 2 greitį, o didžiausias pasiekiamas greitis – Mach 2,35.
Naikintuvo degalų bakai yra 12 000 litrų talpos. Su tokiu degalų kiekiu lėktuvas gali nuskristi 3 900 km, o koviniu režimu - apie 1 500 km. Papildomai kabinami degalų bakai nėra numatyti. Degalų pildymas ore yra realizuotas, kai kuriose, vėlesnėse, modifikacjose. Naikintuve įrengta lazerinė nutaikymo sistema.
Su-27 eksplotacijos pradžioje pilnas variklio darbo amžius siekė 300 valandų, o pirmas kapitalinis remontas numatytas (MBTO) po 50 val. Dabartinių AL-31F variklių pilnas amžius siekia 3000 ir MBTO po 1000 valandų. Naujesnės modifikacijos (AL-41F1A), montuojamos i Su-35BM: 4000 ir 1000.

Radiolokacinė įranga

Radijo sekimo sistemos (RSS) (angl. Radio Detection and Ranging) antena yra 1076 mm ir gali aptikti taikinį naikintuvo priekyje nutolusį 80-100 km ir naikintuvo gale už 30-40 km. Ji gali vienu metu sekti 10 taikinių. Ji taip pat pritaikyta nurodyti raketų skriejimo kryptį taikinio link.

Ginkluotė

Raketų paleidimo sistemos yra naikintuvo apačioje. Jų yra 10: 6 po sparnais, 2 po varikliais ir 2 po fiuzeliažu šalia variklių. Su-27 gali būti apginkluoti 6-mis valdomomis raketomis R-27 (P-27) (būna radiolokacinio ar šiluminio nutaikymo tipo), specialiai suprojektuotomis šiam naikintuvui. Taip pat naudojamos mažo atstumo R-73 (P-73) raketos (tipas – oras-oras). Kovai su žvalgybos lėktuvais naudojamos didelio nuotolio raketos R-172 (P-172), kurios skrenda apie 400 km.
Dešiniajame priešsparnyje sumontuota greitašaudė (1 500 šūvių per minutę) patranka GŠ-30-1 (ГШ-30-1). Užtaisas 150 šovinių.

Tolesni projektai

Pradinis Su-27 (projektas T-10) toliau tobulinamas, atsirado jo modifikacijos: Su-30, Su-34, Su-35, Su-37, Su-47. Nemažai Su-27 bruožu buvo panaudota, kuriant naująjį rusu perspektyvini naikintuvą PAK-FA (projektas T-50).