google/wiki40b huggingface dataset:
1900 (filmas)

Turinys

Vieną 1901-ųjų metų dieną (ta pačią, kai mirė kompozitorius Giuseppe Verdi) gimė du berniukai: žemvaldys Adolfo Berlingjeris vyresnysis susilaukė sūnaus Adolfo, o jo žemėse gyvenantis ir jam dirbantis valstietis Leo Dalko – sūnaus Olmo. Visas filmas – tai judviejų gyvenimas iki pat antrojo pasaulinio karo pabaigos Italijos politinių įvykių fone. Jiedu konkuravo, pešėsi, vėliau tapo draugais, kiek tai buvo įmanoma priklausant skirtingiems visuomenės sluoksniams. Olmo tapo aršiu socialistu, raginančiu žmones kovoti už savo teises, dalyvavo kare ir visada stengėsi užstoti silpnesnius, tuo tarpu Adolfo mokėsi, tėvas išpirko jį nuo tarnybos fronte, ir jis leido laiką moterų draugijoje, laukdamas kol paveldės šeimos ūkį.
Olmo tampa vienišu tėvu, o Adolfo veda Adą, kuri negali turėti vaikų, todėl pradeda gerti ir galiausiai jį palieka. Paveldėtame ūkyje vis daugiau įtakos įgyja prižiūrėtojas Atila, priklausantis fašistų partijai, o pradėjus atvirai suiminėti komunistus, Olmo priverstas bėgti pas partizanus.
Filmo pabaigoje, karui pasibaigus, Olmo grįžta, o valstiečiai suorganizuoja teismą savo buvusiam šeimininkui Adolfo...
Kretingos (Bajorų) geležinkelio tiltas

Apibūdinimas

Tiltas tašytų akmenų mūro, trijų arkų, pastatytas ant dviejų atramų. Arkų apdaila raudonų plytų mūro.
Teritorijos dydis – 0,63 ha.

Istorija

Pastatytas 1892 m. pagal Vokietijos inžinierių projektą tiesiant geležinkelio Tilžė–Klaipėda atkarpą Klaipėda–Bajorai. 1999 m. restauruotas.
1998 m. įrašytas į kultūros vertybių registro statinių sąrašą (S552), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Steponas Eugenijus Marija Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos Kretingos atšakos. Tėvas Vladislovas Tiškevičius. Motina – kunigaikštytė Marija Kristina Aleksandra Liubomirska. Brolis – Eugenijus Stanislovas Marija Tiškevičius. 
Nuo vaikystės domėjosi technika. Būdamas 14-metis, 1906 m. Milane gavo vairuotojo profesionalo pažymėjimą. 1911 m. patentavo du išradimus, skirtus automobilių ir skraidymo aparatų apšildymui. 1913–1914 m. studijavo Oksfordo universitete.
Pirmojo pasaulinio karo pradžioje įstojo savanoriu į Rusijos Raudonojo kryžiaus organizaciją, už sunkiai sužeistų karių išgelbėjimą buvo apdovanotas IV laipsnio Šv. Jurgio kryžiumi. 1915 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę, baigė Sankt Peterburgo karininkų mokyklos pažų korpusą, nuo 1916 m. pabaigos tarnavo Kaukazo fronto vyriausiojo karo vado, didžiojo kunigaikščio Nikolajaus Romanovo adjutantu.
Po 1917 m. Rusijos revoliucijos, išvyko į Italiją. 1919 m. grįžo į Lenkiją, Sovietų Rusijos–Lenkijos karo metu kariavo su bolševikais Vilniaus krašte, 1921 m. atstovavo Lenkijos kariuomenės Generalinį štabą Tautų Sąjungos komisijoje, nustatant administracinę sieną tarp Lietuvos ir Lenkijos.
1921–1923 m. Paryžiuje studijavo politikos ir technikos mokslus. 1924 m. Bulonėje prie Paryžiaus įkūrė paties sukonstruotų lengvųjų automobilių gamybos bendrovę „Automobiles Ralf Stetysz“, kurią 1929 m. perkėlė į Varšuvą. Iš viso ji pagamino apie 200 automobilių „Ralf Stetysz“, tačiau dėl gaisro metu patirtų nuostolių ir nesutarimų su akcininkais netrukus buvo uždaryta. 
1936 m. paveldėjo Lentvario dvarą, nuo 1939 m. vertėsi benzininių variklių perdirbimu į dujinius. 
1940 m. Kaune suimtas, 1941 m. išvežtas į Maskvos kalėjimą. 
Paleistas į laisvę, įstojo į Lenkijos ginkluotąsias pajėgas SSRS, vadovavo Automobilių tarnybai. 1944 m. paskirtas Italijoje veikusios sąjungininkų kariuomenės Antrojo lenkų korpuso ryšių karininku, subūrė Lenkijos Raudonojo kryžiaus organizaciją Italijoje, išrado ir sukonstravo prietaisą nemagnetinėms minoms aptikti ir sunaikinti. 
Po karo apsigyveno Londone, su kitais lenkų emigrantais 1949 m. leido savaitraštį „Lvovas ir Vilnius“. Neilgai dirbo Turino automobilių firmoje FIAT. Vėliau darbavosi elektronikos srityje, užpatentavo keletą išradimų, bendradarbiavo su raketas nešėjas kūrusia tarptautine organizacija ELDO.   
Egzilinės Lenkijos Respublikos tautinės tarybos ir Maltos riterių ordino Didžiosios tarybos narys.
Biohakerystė

Biohakerystė (angl. biohacking) – hakeriška (gerąja prasme) veikla biologinėse sistemose, hakerystės kompiuterinėse sistemose analogas. Biohakerystė siejama su hakerių etika, tik biologinių sistemų atžvilgiu. Biohakerystė apima platų spektrą veiklų, pradedant savadarbių kūno galimybes praplečiančių įtaisų kūrimą ir implantavimą (pvz., magnetiniai implantai) iki namuose atliekamo genų sekvenavimo.
Biohakerystė formuojasi kaip plintantis neinstitucinis mokslo ir technologijų vystymas. Daug biohakerių ir biohakerystės aktyvistų siejami su biopanko judėjimu bei transhumanizmu ir technoprogresyvizmu.
Biohakerystei priskiria ir savo paties kūno biologijos valdymą naudojant medicininių, mitybinių ir elektroninių technologijų derinį, taip pat nootropikų ir/ar kibernetinių įtaisų naudojimą biometriniam kūno duomenų įrašymui.
Sen Deni

Istorija

VII a. buvo įkurta abatija; prie jos vėliau įsikūrė miestas. Mieste yra romaninė gotikinė Saint Denio vienuolyno bazilika (1137–1144 m., perstatyta 1281 m.; 1869 m. restauruota architekto E. Violė le Diuko (Eugène Viollet-le-Duc). Čia yra palaidoti 25 Prancūzijos karaliai, 10 karalienių ir 84 princai bei princesės.

Sportas

1998 m. XVI pasaulio futbolo čempionatui Sen Deni buvo pastatytas futbolo stadionas, talpinantis 80 tūkst. žmonių ir pavadintas „Stade de France“. Čia vyko pirmenybių finalo rungtynės.
Fotoemulsija

Fotoemulsija – sidabro halogenidų grūdelių ir apsauginio koloido mišinys, fotografijos želatinos pagrindu.
Esant didesnei nei 40 °C temperatūrai fotoemulsija yra klampus skystis, kuris krentant temperatūrai kietėja. Ja, plonu sluoksniu, padengiamas stiklas, celiuliodinė juosta ir popierius, kurie po džiovinimo įgauna šviesai jautrų fotomedžiagos sluoksnį.

Fotoemulsijos gamyba

Fotoemulsijos gamybos procesas susideda iš specialių etapų: emulsifikacijos ir pirmojo brandinimo, pirminio aušinimo ir plovimo, antrojo brandinimo ir antrojo vėsinimo. Pirmasis etapas – emulsifikacija, kurios metu susidaro sidabro halogenidai – sidabro jodidas ir sidabro bromidas, o kartais ir sidabro chloridas. Tai vyksta želatinoje reaguojant sidabro nitrato tirpalui, kalio bromidui, kalio jodidui ir natrio chloridui. Emulsifikacijos proceso pabaigoje susiformuoja fotoemulsija, kuriai, gerinant fotografines savybes taikomi tolimesni etapai: pirmasis ir antrasis brandinimai.

Fizinis brendimas

Pirmasis brandinimas – fizikinis, kurio metu fotoemulsija laikoma pastovioje temperatūroje nuolat pamaišant. Brandinimo metu mažėja mikrokristalų kiekis, o jų vidutinis dydis didėja, nes tirpsta mažesni kristalai. Emulsifikacijos ir pirmojo brandinimo metu fotoželatina neleidžia sulipti ir nusėsti ant indo dugno sidabro halogenidų kristalams.
Pabaigus pirmąjį brandinimą fotoemulsija aušinama žemesnėje temperatūroje, po to smulkinama į pailgus gabalėlius, kurie kelias valandas palunami tekančiu vandeniu. Plovimas reikalingas tam, kad pašalinti pašalines chemines medžiagas: amoniaką, kalio nitratą, kalio bromido likučius ir kitas medžiagas, kurios susidarė emulsifikacijos proceso metu.

Cheminis brendimas

Po plovimo seka antrasis arba cheminis brandinimas. Jo metu ant emulsijos mikrokristalų, susidariusių pirmojo brendimo metu, paviršiaus vyksta cheminiai procesai. Jie susidaro reaguojanr sidabro bromidui su priemaišomis, susidariusiomis želatinoje, kurių dėka susidaro brendimo centrai, kurie susideda iš labai mažų sidabro ir sidabro sulfido dalelių. Veikiant temperatūrai, brendimo centrai palaipsniui virsta šviesai jautriais centrais, kurių susidarymas nusako jautrumą šviesai. Pabaigus antrąjį brandinimą emulsija vėl aušinama ir saugoma 4-6 °C temperatūroje iki pagrindo dengimo.

Fotoemulsijos sudėtis ir sąnaudos

6 % pagamintos emulsijos sudaro sausa želatina, 4 % – sidabro halogenidai. Kiekvienam kvadratiniam metrui negatyvinės medžiagos tenka nuo 12 iki 15 g sidabro, pozityvinei – 1,5-8 g.
Vilnelė (matematika)

Istorija

Pirmąja vilnele laikoma Haaro vilnelė, pasiūlyta 1909 m. vengrų matematiko Alfredo Haaro. 1980 m. Jean Morlet ir Alexander Grossmann pateikė vilnelės apibrėžimą kvantinėje fizikoje. 1985 m. Stéphane G. Mallat aptiko ryšių tarp kvadratūrinių veidrodinių filtrų, piramidinių algoritmų ir ortonormaliųjų vilnelių bazių. Iš dalies naudodamasis šiais rezultatais Yves F. Meyer suformavo pirmąsias netrivialias vilneles. 1987 m. Ingrid Daubechies suformavo vieną iš pagrindinių vilnelių bazių.
Saliamonas Antanaitis

Biografija

Vidurinį mokslą ėjo Marijampolėje ir Vilniuje, Karaliaučiaus, Leipcigo, Freiburgo universitetuose studijavo fiziką ir matematiką. Mokytojavo Kauno, Jurbarko gimnazijose, dėstė Šiaulių ir Panevėžio mokytojų seminarijose. 1944 m. pasitraukęs iš Lietuvos, gyveno Vokietijoje, mokytojavo Vasario 16-osios gimnazijoje.
Lietuvos verslo paramos agentūra

Veikla

Lietuvos verslo paramos agentūra atsako už ES paramą pramonės ir verslo plėtrai, energetikai, verslo aplinkai gerinti ir turizmui, taip pat už dalį Ūkio ministerijos koordinuojamų nacionalinės paramos programų. Administruodama paramos lėšas ir remiamus projektus Agentūra skelbia kvietimus teikti paraiškas paramai, registruoja ir vertina pateiktas paraiškas, sudaro sutartis, prižiūri įgyvendinamus projektus, teikia informaciją, kaupia duomenis apie paramą ir projektus, leidžia leidinius.
Baja (Vengrija)

Istorija

Baja minima nuo 1308 m. XVI–XVII a. valdant osmanams buvo fortifikuota.
Gaideliai

Infrastruktūra

Šilutės seniūnijos kaimo dalyje yra parduotuvė, ketverios evangelikų liuteronų senosios kapinės, 1997 m. įtrauktos į Lietuvos Respublikos kultūros paveldo registrą.
Juknaičių seniūnijos kaimo dalyje yra evangelikų liuteronų senosios kapinės, 1997 m. įtrauktos į Lietuvos Respublikos kultūros paveldo registrą, žvyro ir smėlio karjerai.

Padavimas

Netoli Gaidelių yra klampi pieva, kuria anksčiau buvo galima vaikščioti. Krokų Lanką užtvindžiusi debesis nušniokštė ir per šį kaimą, priversdama žmones slėptis miške. Pakėlę akis dangun, jie pastebėjo krentant kažkokį lyg sunkų akmenį; jis nukrito pelkės vidurin. Praūžus audrai, žmonės nuėjo pažiūrėti, kas ten nukritę, ir rado pelkėje nuskendusį dvistiebį laivą su pakeltomis burėmis. Niekas negalėjo paaiškinti įvykusio stebuklo. Laikui bėgant laivas grimzdo vis gilyn. Labai seni žmonės pasakoja, kad jie dar matę, kaip iš pelkės kyšojo steibų višūnės, matėsi supuvę virvagaliai. Nuo to laiko toji kiaurymė vadinasi Skendais.
Serbijos apygardos

Serbijos apygardos, oficialiai Serbijos administracinės apygardos yra Serbijos administraciniai vienetai. Kiekviena apygarda apima keletą savivaldybių ir/arba miestų.
Serbija yra padalinta į 29 apygardas: 7-ios Voivodinoje, 8-ios Šumadijoje ir Vakarų Serbijoje, 9-ios Pietų ir Rytų Serbijoje ir 5-ios Kosove. Belgradas turi ypatingą statusą. Kiekviena apygarda turi administracinį centrą apygardos didžiausiame mieste.
Teritorinė Serbijos organizacija, reglamentuojama teritorinės organizacijos įstatymo, priimto Serbijos parlamento 2007 m. gruodžio 29 d. Pagal įstatymą, šalies teritorinę organizaciją sudaro savivaldybės ir miestai, Belgrado miestas bei autonominės provincijos.
Santraukos funkcija

Santraukos funkcija (angl. hash function, fingerprint function, digest function) – bendru atveju, vienos (didesnės) aibės atvaizdavimas į kitą (mažesnę) aibę. Santraukos funkcija labai svarbi kriptografijoje, tačiau gali būti naudojama ir kitose srityse.
h: A \to B,\ |A| > |B| \,.
Kriptografinei santraukos funkcijai keliami keli svarbūs reikalavimai.
Tvora

Tvora – užtvara, aplink statinius, jų kompleksus, žemės sklypus ar kitokius plotus.
Tvoros gali būti: medinės, metalinės, vielinės, mūrinės, elektrinės, želdinių gyvatvorės, dekorativinės ir įvairios šių rūšių kombinacijos. Lietuvos kaime buvo žiogrių, pinučių, statinių, karčių (gulstinių ar pusgulsčių), pintinių, tinklinių tvorų.
Miestiečių privatūs sklypai, feodalų ir vienuolynai buvo tveriami mūro tvoromis. Šiuo metu gana populiarios želdinių gyvatvorės. Tvoros ir tvorelės buvo įvairių architektūrinių stilių kulto pastatų interjero dalis, pasižymėjusios specinėmis vyravusio stiliaus dekoro detalėmis.

Tvoros Lietuvoje

Senovėje tvoros visų pirma atliko gynybinę paskirtį, tvirtomis medinių kuorų tvoromis buvo įtvirtinami piliakalniai. Lietuvos kaime iki XX a. tvoros buvo medinės: iš žiogrių (pinučių), statinių ir karčių. Žiogrių tvora būna horizontalaus arba vertikalaus pynimo. Horizontalaus pynimo žiogrių tvoromis tverti daržai, gardai, išganos, o vertikalaus pynimo – sodybos, darželiai, sodai. Statinių arba kaltinės tvoros labiau paplito XX a. Jomis tveriami sodai, kiemai, daržai. Gulstinės karčių tvoros būna dviejų tipų – retos žardinės ir tankios. Žardinėmis tvertos ganyklos, išganos, o tankiosiomis – sodybos, kiemai (gulstinėmis), sodybos, sodai, daržai (pusgulčiomis). Žardinės tvoros buvo plačiai paplitusios visoje Lietuvoje, o pusgulsčių karčių – daugiausia Žemaitijoje. Ten iki XIX a. buvo aptveriami ir atskiri laukai.
Tvorų paskirtis buvo ne tik apsauginė, bet ir dekoratyvinė. Tvoros nuo gatvės pusės, aplink darželį, aplink švarųjį kiemą paprastai buvo daug gražesnės už ūkinio kiemo, kluonienos tvoras. Pajūrio, pamario žvejų sodybose dažnai tvoros tvertos iš nebenaudojamų, senų tinklų.
Nuo XX a. pr. greta medinių pradėtos tverti ir dolomito, lauko akmenų sudarytos tvoros, vėliau – vielos tinklo, mūrinėmis, skardinėmis tvoromis, gyvatvorėmis. Ganykloms, saugomiems plotams aptverti naudojama spygliuota viela.
Viduramžių Lietuvos miestuose tvertos medinės, akmeninės, plytų mūro tvoros. Ilgainiui dalis tvorų virto sienomis. Tvorų mados kito priklausomai nuo vyraujančio architektūros stiliaus: baroko, klasicizmo laikotarpiu – mūrinės tvoros su arkinėmis galerijomis, baliustradomis, kitais puošybos elementais, istorizmo laikotarpiu – lenkto plieno strypų, su štampuotos skardos, ketinėmis detalėmis.
Pulsaras

Pulsaras – besisukanti neutroninė žvaigždė, kuri skleidžia elektromagnetinę spinduliuotę radijo bangų, šviesos, rentgeno ir gama spindulių pavidalu. Spinduliavimo periodas kinta nuo 1,5 ms iki 8,5 s.
Pulsarai spinduliuoja statmenai jų paviršiui pluoštu, panašiu į siaurą kūgį iš magnetinių polių sričių. Dėl šios priežasties ir pulsaro sukimosi apie ašį, kuri dažniausiai nesutampa su magnetine ašimį, spinduliavimas registruojamas kaip trumpi impulsai ir tik tada, kai spinduliavimo pluoštas atsisuka į Žemę. Dėl šio efekto ir kilo tokio tipo neutroninių žvaigždžių pavadinimas.
Pirmą kartą pulsarą aptikto Jocelyn Bell Burnell ir Antony Hewish 1967 m. Hewish už šį atradimą bei kitus darbus 1974 metais buvo apdovanotas Nobelio fizikos premija.
Rauško akmuo

Rauško akmuo – masyvus riedulys, geologinis gamtos paveldo objektas, 1987 m. paskelbtas gamtos paminklu. Riedulys guli Šilalės rajone, Kaltinėnų seniūnijoje, Prienų kaimo pakraštyje, prie pat magistralės Vilnius–Kaunas–Klaipėda (A1), aukščiausioje magistralės vietoje.

Apie akmenį

Riedulys yra pilkšvos spalvos, turi pailgą ir plokščią netaisyklingą formą su juodos uolienos stambiu įtarpu, kuris priekinėje sienelėje sudaro vertikalią 8–13 cm pločio ir 2,55 m ilgio juostą, yra matomas taip pat užpakalinėje sienelėje. Be to, riedulio paviršių margina nuo kelių mm iki 1–1,5 cm išsišovusios 0,5–1 cm pločio ir įvairiomis kryptimis susikertančios balkšvos gyslos, kurių kiekvienos plotis 0,5–1 cm. Riedulio matmenys (virš žemės paviršiaus esančios dalies): aukštis – 4,4 m; ilgis – 3,58 m; plotis – 1,55 m; didžiausia horizontali apimtis – 8,34 m.
Riedulį sudaranti uoliena – amfibolinis-biotitinis granitas (migmatitas), šviesiai rusvai pilkas su smulkiais juosvais įtarpais. Tiriant granito šlifą nustatyti šie mineralai: mikroklinas, plagioklazas, kvarcas, biotitas, raginukė, epidotas, cirkonas, apatitas.

Istorija

Akmuo buvo melioratorių rastas ir atkastas Rauško kaimo laukuose 1973 m. bei įkurdintas Rauško kaimo viduryje. Tačiau respublikinis kelių statybos trestas, nužiūrėjęs šį įspūdingą riedulį, 1987 m. pervežė jį ir pastatė aukščiausioje magistralės vietoje.
Razina

Etimologija

Žodis liet. razina iš sen.pranc. raisin 'vynuogė', o šis – iš lot. racemus 'vynuogių kekė'. Manoma, kad šis žodis neindoeuropietiškos kilmės.
Bijeikių piliakalnis

Piliakalnis

Pailgą, šiaurės-pietų kryptimi orientuotą kalvą vakaruose ir šiaurėje juosia Rubikių, iš rytų – Dusynos ežerai, iš pietų – gretima aukštuma. Šlaitai 16 m aukščio nuo ežerų paviršiaus lygio ir 3–4 m nuo papėdės. Aikštelė pailga, 35 x 15 m dydžio, su kultūrinio sluoksnio žymėmis. Kalva nuo seno ariama.

Aplinkiniai piliakalniai

Šeimyniškėlių piliakalnis 11 kmGaigalių piliakalnis 40 kmKartakalnis 15 km
Rubikių piliakalnis 4 kmMarijampolio piliakalnis 26 km
Šovenių piliakalnis 25 kmSungailiškio piliakalnis 12 kmTrakinių piliakalnis 15 km
Buteikių piliakalnis 13 kmJanonių piliakalnis 11 km
Klabinių piliakalnis 14 kmJašiškio piliakalnis 9 km
Buivydų piliakalnis (Anykščiai) 4 km
Major League Ultimate

Istorija

Filadelfijos „Spinners“ klubas pasitraukė iš „AUDL“ lygos 2012 m. sezono pabaigoje po nesutarimų dėl lygos organizavimo. Savo klubo personalu, įskaitant buvusį klubo vadovą, Jeff Snader, bei pagrindiniais klubo nariais (dabar vadinamais įkūrėjais) suformavo MLU. Lygos įkūrimas datuojamas 2012 m.

Taisyklės

MLU lygoje naudojamos pagrindinės lėkščiasvydžio taisykles su keletu pakeitimų. Žaidžiama ilgesnėse aikštėse, dviguba gynyba yra toleruojama. Taip pat MLU varžybose teisėjauja teisėjai, skelbiantys taisyklių pažeidimus, o tai nėra įprasta lėkščiasvydžiui, tačiau naudojama ir AUDL lygoje (kitoje profesionalioje Šiaurės Amerikos lėkščiasvydžio lygoje). Lygai besivystant buvo atlikta ir daugiau taisyklių pakeitimų nuo tradicinių lėkščiasvydžio taisyklių.
Kai didžiojoje daugumoje turnyrų ir čempionatų naudojami „Ultrastar“ kompanijos skraidantys diskai, MLU lygoje yra žaidžiama su šiek tiek kitokiu disku, kurio dizainas leidžia diskui išsilaikyti šiek tiek ilgiau ore. Dėl šios disko savybės žaidime dažniau galima naudoti metimus į taškų zoną per visą aikštę, o tai pagyvina žaidimą žiūrovams, nes yra daugiau aukštų pagavimų, šuolių krentant siekiant pagauti diską, didesnė kova dėl kiekvieno perdavimo.

Varžybų formatas

Aštuonios komandos, žaidžiančios MLU, yra suskirstomas į dvi konferencijas (rytų ir vakarų). Vykstant reguliariajam sezonui kiekviena komanda žaidžia 10 rungtynių. Dvi komandos abiejose grupėse užėmusios aukščiausias pozicijas patenka į konferencijos finalus. Šių finalų laimėtojai kovoja dėl MLU lygos čempionų titulo.

Žiniasklaidos dėmesys

Įspūdingiausi žaidimo momentai iš 2013 m. sezono buvo transliuojami per „Fox Sports 1“ televiziją buvusio NFL žvaigždės – Dhani Jones, ir olimpinio aukso medalininko – Jonny Moseley. Kanalai „ESPN SportsCenter“, „SportsNation“ taip pat transliuodavo top 10-ukus iš MLU lygos varžybų, tai padėdami sudominti visuomenę lėkščiasvydžio sportu ir padėti surinkti pilnas arenas rengiamoje lygoje.
2016 m. sezonu visos varžybos buvo transliuojamos internetu gyvai per YouTube platformą ir MLU interneto svetainę.

Rėmėjai

2013 m. pagrindinis MLU rėmėjas buvo „Five Ultimate“, kuris ir pagamino aprangas visoms aštuonioms, lygos dalyvių, komandoms.
2014 m. sezonu lygos aprangos gamintoja tapo „Puma“.
Nuo 2015 m. „Canterbury“ tapo pagrindiniu aprangų gamintoju.
Kalnėnų piliavietė

Piliavietė

Piliavietę sudaro dvi kalvos, piliakalnis ir įtvirtintas papilys, atskirtos 4 m gylio ir 6 m pločio (dugne) grioviu. Piliakalnio šlaitai statūs, 4,5 m aukščio. Viršūnės aikštelė stačiakampė, 26 x 14 m dydžio. Šiaurinėje ir pietinėje pusėje, už griovio, buvo supilti pylimai. Šiaurinis pylimas 34 m ilgio, 18 m pločio ir 3 m aukščio. Pietuose buvusį pylimą nuplovė Nemunas, išliko l m aukščio ir 10, 5 m pločio pylimo liekanų. Į pietvakarius nuo piliakalnio yra papilys, jo aikštelė pailga, 55 x 48 m dydžio, apjuosta 20 m pločio ir 2 m gylio grioviu. Piliavietė apardyta Nemuno potvynių, jos teritorijoje randama didelių (15,5 x 8,5 x 30,5 cm) plytų, iš akmens mūrytų pastatų liekanų, arbaleto strėlių antgalių. Piliavietės kalvelės vadintos ir Pipirkalniais

Istorija

Piliakalnyje stovėjo 1259 ar 1343 m. kryžiuočių pastatyta Georgenburgo pilis, kurią 1382 m. nesėkmingai puolė Lietuvos didysis kunigaikštis Kęstutis. 1384 m. pilį sudegino Vytautas. 1387 m. kryžiuočiai pilį atstatė, 1392 m. ji vadinama Bajenburgu, 1396 m. vėl Georgenburgu. 1403 m. Vytautas ją sudegino.

Aplinkinės gyvenvietės

Kiukiškių piliakalnis – 24 km
Meškininkų piliakalnis – 6 km 
 Eržvilko piliakalnis – 20 km
Jurbarko piliakalnis – 2 km
Antkalniškių piliakalnis – 8 km 
 Skirsnemunės piliakalnis – 12 km
Sudargo piliakalniai – 7 km
Kukarskės piliakalnis – 1 km
Rudokai (Molėtai)

Istorija

Kaimas užrašytas Molėtų metrikų knygoje 1703 m.

Aplinkinės gyvenvietės

MOLĖTAI – 20 km
Bijutiškis – 7 kmGIEDRAIČIAI – 8 kmDubingiai – 7 kmVisalaukė I – 7 km
VILNIUS – 43 km
Gariūnų sufozinis cirkas

Gariūnų sufozinis cirkas – Vilniaus miesto savivaldybės saugomas geomorfologinis gamtos paveldo objektas Gariūnuose, Neries slėnyje, miškingame šlaite tarp Gariūnų ir Titnago gatvių.
Geologinis darinys – sufozinis cirkas – susiformavęs šiaurės vakarinėje Panerių erozinio kalvyno kraštovaizdžio draustinio dalyje (beveik priešais yra sala Neries vagoje), užima 0,8 ha plotą. Objektas paskelbtas saugomu 1996 m.
Daubos apačioje išteka upeliukas.
Daiva Miliauskienė

Biografija

1987 m. baigė Šiaulių K. Preikšo pedagoginį institutą, matematikos mokytoja. 2008 m. baigė Šiaulių kolegiją, buhalterė.
Nuo 1987 m. Kuršėnų Stasio Anglickio pagrindinės mokyklos mokytoja, 1998–2005 m. direktorės pavaduotoja ugdymui, 2005–2006 m. Šiaulių rajono savivaldybės Švietimo centro metodininkė. Nuo 2006 m. LR Seimo narės Rimos Baškienės padėjėja – sekretore.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šiaulių rajono skyriaus sąraše 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narė. 
2000 m. Kuršėnų visuomeninės tarybos pirmininkė, asociacijos „Kuršėnų bendruomenė“ valdybos narė, 2001 m. nevyriausybinės organizacijos laisvalaikio organizavimo centro „Svaja“ vadovė.
Sutuoktinis Vytautas, vaikai Ramunė, Rugilė-Fausta.
Idzu salos

Idzu salos (jap. 伊豆諸島 Izu-shotō) yra vulkaninės kilmės salų grupė besitęsianti į rytus ir pietus nuo Izu pusiasalio Honšiu saloje Japonijoje. Administraciniu požiūriu salos sudaro du miestus ir šešis kaimus, kurie visi priklauso Tokijui. Didžiausia sala yra Idzu Ošima, dažnai vadinama Ošima.
Nors dažnai vadinamas „Izu septynetu“ (伊豆七島 Izu Shichitō), salynas sudarytas iš daugiau nei tuzino salų ir salelių. Devynios iš jų gyvenamos. Čia pateiktas salų sąrašas iš šiaurės į pietus.

Geografija

Salose administruojamas 301,39 km² plotas, kuriame gyvena 24 960 žmonių. Keturios pietinės salos, priklausančios Hačidžijo subprefektūrai, nepriskirtos jokiam kaimui ar miestui.
Visos salos priklauso Fudži-Hakone-Idzu nationaliniam parkui. Profesionalai ir mėgėjai gali žvejoti visus metus, dauguma valčių švartuojasi Idzu pusiasalyje. Torišima dabar negyvenama ir ten glaudžiasi paukščiai.
Edo laikotarpiu Nidžima, Mijakedžima ir Hačidžodžima buvo tremties vietos nusikaltėliams.
Vincentas Potockis

Biografija

Žymios Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Smolensko vaivados Stanislavo Potockio (1698–1760) ir Elenos Zamoiskos (m. 1761) jaunesnysis sūnus. Broliai – Haličo seniūnas Antonijus, Sniatino seniūnas Petras, Karūnos didysis raikytojas Juzefas, Ležaisko seniūnas Pranciškus Ksaveras.
Brodų ponas Zbaražo kunigaikštystėje. 1773 metais Vincentas Potockis gavo Karūnos dvaro pakamario pareigybę, kurią užėmė iki pat ATR likvidavimo. 1775 metais – Karūnos armijos generolas-leitenantas.
1784 metais Vokietijos imperatorius Juozapas II suteikė Vincentui Potockiui Šventosios Romos imperijos kunigaikščio titulą su sąlyga sudaryti ordinaciją. Tačiau Vincentas Potockis to nepadarė, ir paskyrimas neįsigaliojo. 1785 metais buvo išrinktas masonų ložės didžiuoju magistru Galicijoje.
Lelijinė stirnabudė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 120 psl.