google/wiki40b huggingface dataset:
Upinis žiogelis

Paplitimas

Eurazijoje paplitęs nuo Oderio žiočių, Reino aukštupio vakaruose iki Uralo vidurupio ir Irtyšiaus žemupio rytuose. Šiaurėje arealas siekia Onegos ežerą, Volgos aukštupį, Tobolo baseiną, pietuose – Juodąją ir Marmuro jūras, Balkanus. Žiemoti migruoja į Afriką.
Didžiojoje Lietuvos dalyje retas, aptinkamas Kuršių marių rytiniame krante, Tramio ežere, Kamanų rezervate, prie Katros, Šventosios, Nevėžio, Neries, Nemuno upių. Nyksta dėl pakrančių sąžalynų kirtimo.

Išvaizda

Patino ir patelės viršutinė kūno dalis gelvai ruda, sparnai tamsesni. Gerklė, pagurklis ir krūtinė išmarginti mažomis tamsiai rudomis ir didelėmis šviesiomis dėmėmis. Sveria 17,7-22,5 g.

Elgsena

Gyvena drėgnose, pelkėtose vietose. Gieda vėlai vakare ir paryčiais. Lizdą suka ant žemės ar žolių kupste. Deda 4-6 balsvus su rudomis dėmelėmis kiaušinius. Peri ~13 dienų.

Mityba

Minta įvairiais vabzdžiais (dvisparniais, vabalais), kitais bestuburiais.
Kasandros pusiasalis

Kasandros pusiasalis (gr. Κασσάνδρας), Palenė (antikinis pavadinimas; gr. Παλλήνη) - labiausiai vakarinis pusiasalis iš trijų Chalkidikės „pirštų“, kyšantis į Egėjo jūrą.
Senoviniai pavadinimai yra Palenė (gr. Παλλήνη), Flegra (gr. Φλέγρα)
Pagal graikų mitologiją jame vyko susirėmimai tarp dievų ir titanų.
Pusiasalis pasižymi geromis žiemos ganyklomis avims ir galvijams, jo žemės ūkio produkcija yra grūdai, vilna, medus, vaškas, šilkverpių vikšrai.
Senovėje Palenėje buvo tokie miestai kaip Sane, Mendė, Scione, Therambos, Aege, Neapolis, Aphytis, kurie buvo Eretrijos kolonijos (visiškai ar iš dalies). Strabonas I a. pr. m. e. minėjo penkis Palenės miestus - Cassandreia, Aphytis, Mendė, Scione ir Sane).
Mykolas Kazimieras Radvila Žuvelė

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Karolis Stanislovas Radvila, motina Ona Kotryna Sanguškaitė. Brolis Jeronimas Florijonas Radvila.

Šeima

Žmonos: Uršulė Pranciška Vyšniovecka (Urszula Franciszka Wiśniowiecka, lenkų dramaturgė) (1705−1753), Krokuvos vaivados ir kašteliono Jonušo Antano Višnioveckio (1678−1741) ir Teofilės Leščinskos (1680−1757) vienitelė duktė ir Ona Liudvika Mycielska (Anna Ludvika Mycielska) (1729−1771), Poznanės ir Kališo kašteliono Motiejaus Mycielskio (apie 1690−1747) ir Veronikos Konarževskos, Lietuvos lauko sargybinio Leono Mykolo Radvilos (1722−1751) našlės duktė. Vaikai iš pirmosios santuokos: Mykolas Kristupas (1727–1729), Jonušas Tadas Radvila, Karolis Stanislovas Radvila II, Ona Radvilaitė (mirė maža), Liudvika Radvilaitė (mirė maža), Teofilė Konstancija Radvilaitė (vyrai: Ignotas Moravskis, Jonas Rozvadovskis), Kotryna Karolina Radvilaitė (1740–1789 m., vyras Stanislovas Ferdinandas Rževuskis). Vaikai iš antrosios santuokos: Veronika Joana Radvilaitė (g. 1754 m., vyras Pranciškus Čapskis), Jeronimas Vincentas Radvila, Marija Viktorija Radvilaitė (vyras Benediktas Morikonis), Žozefina Radvilaitė (g. 1762 m., vyrai: Ksaveras Masalskis ir Mykolas Grabovskis). Šeimoje augo ir Motiejus Radvila, Onos Liudvikos sūnus iš santuokos su Leonu Mykolu Radvila.

Dvarai

IX Nesvyžiaus valdytojas, VIII Olykos valdytojas, VI Bialos ponas.

Valstybės tarnyba

Nuo 1734 m. Lietuvos dvaro maršalka, nuo 1735 m. Lietuvos lauko etmonas ir Trakų kaštelionas, 1737–1744 m. Trakų vaivada, nuo 1742 m. Vilniaus kaštelionas, 1744–1762 m. Vilniaus vaivada ir Lietuvos didysis etmonas.
Šrilankinis leopardas

Biologija

Kailis gelsvai rudas ar rūdžių geltonumo, nusėtas tamsiomis dėmėmis ar dėmių rozetėmis.

Vidutinė patinų masė – apie 56 kg (sunkiausias – 77 kg), o patelių – 29 kg.
Šis leopardo porūšis gyvena tik Šri Lankoje, jis yra stambiausias salos plėšrūnas. Kaip ir daugelis kačių šrilankiniai leopardai minta daugelių prieinamų gyvūnų – smulkiais žinduoliais, paukščiais, ropliais, taip pat ir stambesniais gyvūnais. Sausose vietovėse svarbus maisto objektas yra aksis. Grobiu yra ir šrilankinis zambaras, muntjakai, laukinės kiaulės ir beždžionės. Žinoma, kad kartais papjauna ir beveik suaugusius naminius buivolus.
Šrilankiniai leopardai medžioja panašiai kaip ir kiti leopardai, tykiai prisėlina, maksimaliu greičiu pribėga ir šoka ant aukos. Auką paprastai nužudo vienu įkandimu į gerklę. Skirtingai negu kitų porūšių leopardai, šrilankiniai leopardai retai grobį slepia medžiuose, kadangi Šri Lankoje nėra stambių plėšrūnų, kurie galėtų atimti grobį.
Neseni tyrimai Yalos nacionaliniame parke parodė, kad vietiniai leopardai yra medžiotojai vienišiai, išimtis yra tik patelės su jaunikliais. Patinų ir patelių medžioklės teritorijos persikloja – patino didesni medžioklės plotai apima mažesnius kelių patelių medžioklės plotus. Gretimi patinų medžioklės plotai irgi dažnai persikloja.
Rujos sezono neturi, poruotis gali bet kuriuo metų laiku, nors tai nutinka dažniau sausuoju metų laiku. Vadoje paprastai būna du kačiukai.

Arealas

Vykdant Leopardų projektą (angl. Leopard Project) sužinota, kad saloje jie gyvena tiek saugomose teritorijose, tiek už jų ribų.
Leopardai aptinkami įvairiose buveinėse – sausuosiuose amžinai žaliuose musoniniuose miškuose, sausosiuose brūzgynuose, kalnų miškuose, džiunglėse ir kitokiuose miškuose.

Aplinkosauginis aspektas

Šrilankiniams leopardams grėsmę kelia brakonieriavimas ir buveinių naikinimas. Tačiau leopardai yra gerai prisitaikantys, todėl geba išgyventi ir žmonių gyvenviečių kaimynystėje. Daug metų trukęs pilietinis karas sutrikdė leopardų apsaugos programų vykdymą.
Steponas Jurgis Gailiušis

Biografija

1934 m. pranciškonas. Studijavo Italijoje, Kauno kunigų seminarijoje. 1940 m. įšventintas kunigu. 1942 m. baigė Miuncheno aukštąją teologijos mokyklą. 1943-1944 m. Kretingos parapijos vikaras ir konvento Pajūryje gvardijonas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Nuo 1945 m. lietuvių karo pabėgėlių stovyklos Fiusene (Bavarija) kapelionas. 1947 m. persikėlė į JAV, lankė lietuvių kolonijas. 1949-1967 m. vienuolyno Kenebunkporte vyresnysis. 1952-1958 m., 1959-1964 m., 1971-1979 m. JAV ir Kanados lietuvių pranciškonų Šv. Kazimiero provincijos provincijolas. 1953 m. Toronte įsteigė vienuolyną ir lietuvių parapiją, 1958 m. įsteigė vienuolynus Ročesteryje, Bridževilyje, 1975 m. Saint Petersburge. 1956 m. Kenebunkporte įkūrė Šv. Antano lietuvių kolegiją, jos rektorius, 1964 m. pastatydino koplyčią. 1976 m. prie vienuolyno Brukline jo iniciatyva įkurta A. Galdiko dailės galerija. Rūpinosi žurnalų ir knygų leidyba.
Parmos provincija

Parmos virtuvė

Provinciją garsina Parmos kumpis (it. Prosciutto di Parma). Be to čia garsūs padažai ir Parmigiano Reggiano sūris, kai kurios pastos nocchi di patate, cappelletti (ar anolini) in brodo, tortelli su įvairiais priedais (grybais, riešutais, moliūgais).
Žemės išlaisvinimo frontas

Žemės išlaisvinimo frontas (angl. Earth Liberation Front, ELF) – skėtinis terminas, apibūdinantis autonomiškus ir anonimiškus asmenis bei grupuotes, naudojančius ekonominį sabotažą siekiant sustabdyti aplinkos naikinimą.
Žemės išlaisvinimo frontas susikūrė 1994 m. Braitone, Jungtinėje Karalystėje. Vėliau jo veikla išplito po Europą, JAV, pastebėta jo veikla 17-oje šalių. Bendradarbiauja su Gyvūnų išlaisvinimo frontu. Naudoja panašią taktiką (nėra lyderių, veikia pavienės nepriklausomos grupelės ir asmenys) bei kovos būdus. FTB Žemės išlaisvinimo frontą kategorizuoja kaip vietinį, ekoteroristinį judėjimą.
Pagrindiniai Žemės išlaisvinimo fronto taikiniai – miškų kirtimo, genų inžinerijos, GMO platinančios bendrovės, kasybos įmonės, gamtą niokojančių automobilių draugijos, besiplečiantys priemiesčių kvartalai, dideli turtuolių užmiesčio namai – visa tai, kas tyčiniu būdu prisideda prie gamtos niokojimo. Kovos būdai – nuo įspėjančių užrašų rašymo, technikos gadinimo iki padegimų ir sprogdinimų. Imamasi visų priemonių, kad atakų metu nenukentėtų jokie asmenys ar gyvūnai.
Žemės išlaisvinimo frontas neturi vieningos filosofinės ideologijos – organizacijos nariai asmeniškai būna ekoanarchistinių, antikapitalistinių, antiglobalistinių, ekofeministinių, giliosios ekologijos ir kitų į gamtos svarbą orientuotų pažiūrų.
Petras Labeckis

Petras Labeckis (1950 m. birželio 2 d. Ročių k., Raseinių r.), pedagogas ir chorvedys.

Biografija

Mokėsi Kuršėnų ir Raseinių vidurinėse mokyklose, o 1967 baigė Gudžiūnų (Kėdainių r.) vidurinę mokyklą. 1969–1973 muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (dirigavimą dėstė J. Kavaliauskas ir F. Viskantas).
1973–1977 Kėdainių 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. Chorą (60 dalyvių) parengė 1976 mokyklinių chorų zonos varžyboms ir 1977 respublikinei moksleivių dainų šventei.
Nuo 1977 Kėdainių vaikų muzikos mokyklos direktorius.
Nuo 1974 Kėdainių švietimo darbuotojų moterų choro „Aušrinė“ (1984) meno vadovas ir dirigentas. Choras nuo 1975 visų respublikinių dainų švenčių ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune ir Vilniuje dalyvis, 1978 ir 1983 moterų ir vyrų chorų sąskrydžių Šiauliuose dalyvis, 1988 moterų chorų šventės – festivalio „Aš atdarysiu dainų skrynelę“ Kretingoje dalyvis, Kauno miesto ir zoninių dainų švenčių Kėdainiuose ir Radviliškyje dalyvis. „Aušrinė“ pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė įvairiuose konkursuose, 1989 koncertavo Latvijoje, lankėsi Bulgarijoje, Lenkijoje, Jugoslavijoje ir Čekijoje, koncertų surengė Lietuvos mokyklose ir bažnyčiose, 1985 dalyvavo televizijos laidoje. Iš viso „Aušrinė“ išmoko per 120 įvairių kūrinių ir surengė apie 100 koncertų. 1997 m. kovo 10 d. Kėdainių laisvalaikio centro salėje šis choras su Kauno kameriniu orkestru atliko G. Pergolesi „Stabat Mater", dalyvavo 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.
P. Labeckis nuo 1978 Kėdainių rajono suaugusiųjų ir moksleivių dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, 1979, 1980 ir 1989 zoninių dainų švenčių Kėdainiuose ir Radviliškyje dirigentas, 1988 moterų chorų šventės – festivalio Kretingoje dirigentas. 1989 jis apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Bronius Urbanavičius

Biografija

1940–1941 m. administracinis darbuotojas Vilniuje. Raudonojoje armijoje nuo 1941 m. vasaros. Tų pačių metų gruodžio mėn. perkeltas į formuojamą 16-ąją lietuviškąją diviziją. Mokėsi partizanų sprogdintojų mokykloje, nuo 1942 m. vasario pats joje ruošė grupes diversiniam darbui.
1943 m. balandžio mėn. permestas į Lietuvos teritoriją, vadovavo sovietinių partizanų būriams „Vilnius“ ir „Kostas Kalinauskas“ (nuo 1944 m.). Ataskaitose nurodoma, kad jam vadovaujant nuo bėgių nuleisti 37 vokiečių ešelonai. 1944 m. artėjant Raudonajai armijai, su partizanų brigada išstūmė vokiečius iš Ignalinos. 1945 m. liepos 2 d. už kovinių užduočių atlikimą partizanų būriuose Lietuvoje ir Baltarusijoje suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas.
1944–1957 m. partinių, sovietinių, valstybinių, sporto įstaigų darbuotojas Vilniuje. 1957 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1947–1955 m. LSSR AT deputatas. Parašė atsiminimų knygą.  Palaidotas Antakalnio karių kapinėse.
Rusnės herbas

Aprašas

Mėlyname skydo lauke sidabrinė valtis su trimis burėmis ir vairu gale. Skydo galvoje ornamentas iš baltų ir raudonų trikampių.

Istorija

Herbą patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė.
Mažoji kūdrinė varlė

Dauginimasis

Poruojasi gegužės mėnesį. Poravimosi metu varlės išpūsdamos žandus ir pro burną išleisdamos orą kurkia. Kurkulus sudeda po vandeniu. Božgalviai iš jų išsirita maždaug per savaitę.
Romanas Algimantas Sedlickas

Biografija

Tėvas prieš karą tarnavo Lietuvos policijoje, o karo metais dalyvavo įvairiose Lietuvoje vykusiose akcijose, todėl 1944 m. šeima buvo priversta trauktis į Vokietiją. Mokyklą lankyti pradėjo Vokietijoje, mokslus tęsė Jungtinėse Amerikos Valstijose ir 1960 m. Ročesteryje (Niujorko valstijoje) baigė Aqvinas institutą. 1964 m. baigė Niujorko Fordhamo universitetą ir įgijo filosofo specialybę. 1967 m. Niujorko valstijos Bafalo universitete apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją.
Baigęs mokslus tarnavo JAV karinėse oro pajėgose Vietname. Šios tarnybos metu buvo apdovanotas bronzinės žvaigždės Bronze Star Medal  ordinu. Vėliau pradėjo advokato karjerą, specializavosi baudžiamosios ir verslo teisės srityse, konsultavo įmonių steigimo, jų veiklos organizavimo ir tarptautinių sandėrių sudarymo klausimais. Kartu dirbo mokslinį darbą politinės filosofijos ir ekonomikos mokslų srityje.
Į Lietuvą sugrįžo 1991 m., Lietuvoje konsultavo privačius asmenis, firmas ir valstybės pareigūnus tarptautinės ir verslo teisės bei autorinių teisių klausimais, dirbo Lietuvos mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto konsultantu ryšiams su užsieniu. 2000–2004 m. Seimo narys. 2003 m. buvo išrinktas Kauno miesto savivaldybės tarybos nariu, bet mandato atsisakė.
Žurnalistų ir leidėjų etikos komisijos narys. Dalyvavo Kėdainių Skrydžių mokymo centro, užsiimančio sportine aviacija, veikloje. Nuo 1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, 2003 m. Liberalų ir Centro Sąjungos narys.
SnapNames

SnapNames – internetinė paslauga, informuojanti apie domenų vardus, kurių savininkai pamiršo laiku už juos susimokėti.
Teigiama, kad kasdien pasibaigia maždaug 10 tūkst. domenų vardų registracijos laikas. Galima paduoti paraišką esamiems domenų vardams, ir, jei staiga atsilaisvintų, „SnapNames“ apie tai praneštų. Taip pat „SnapNames“ gali rūpintis ir jūsų domenų vardais, laiku pranešdama apie artėjančią registracijos datą.
FC Voluntari

Istorija

2010 m. klubas įkurtas „Intero“ pavadinimu. 2014 m. gavo FC „Voluntari“ vardą. 2012/2013 m. žaidė Liga IV, kurią laimėjo, o 2013/2014 m. žaidė Liga III. 2014/2015 m. debiutavo Liga II pirmenybėse. Vėliau pateko į elito lygą, 2016/2017 m. užėmė 9 vietą pirmenybėse, bei sugebėjo iškovoti Rumunijos futbolo taurę.
Guoda Šalčiūtė

Biografija

1970 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę. Nuo 1970 m. Lietuvos radijo korespondentė, laidų vedėja, radijo korespondentė Lietuvos Seime, Eltos korespondentė, Sveikatos apsaugos ministerijos Ryšių su visuomene skyriaus vyriausioji specialistė.
Troškūnai (Vilnius)

Istorija

XX a. viduryje kaimas buvo Troškūnų apylinkės centras.
Kultuvėnai

Aplinkinės gyvenvietės

VEPRIAI – 5 kmAntakalnis – 7 km
Fanenjunkeris

Fanenjunkeris (rus. фанен-юнкер, iš vok. Fahnenjunker) – karinis laipsnis Vokietijos ir carinės Rusijos kariuomenėse.
Iki 1856 m. Rusijoje fanenjunkeriais buvo vadinami lengvosios kavalerijos junkeriai, kurie pagal rangą buvo prilyginti papraporščikiams.
Kanterio spaustuvė

Kanterio spaustuvė – spaustuvė, 1736–1812 m. veikusi Karaliaučiuje.

Istorija

Spaustuvę įsteigė Filipas Kristupas Kanteris (m. 1764 m.). Nuo 1730 m. jis pradėjo dirbti knygnešiu. Spaustuvė ėmė rentabiliai veikti, kai gauta privilegija leisti Bibliją ir giesmynus įvairiomis kalbomis. F. Kanteris, 1736 m. nusipirkęs B. Korvino-Kvasovskio spaustuvę, perėmė jos turėtą privilegiją. 1763 m. įmonei suteiktas Karališkosios spaustuvės vardas. Mirus savininkui Kanterio spaustuvę perėmė jo sūnus D. Kristupas Kanteris (m. 1812 m.), vėliau – pastarojo sūnėnui D. F. S. Šulcui. 1812 m. spaustuvė pavadinta Šulco spaustuve.

Leidyba

Iš viso Kanterio spaustuvėje išspausdintos 25 lietuviškos knygos bei smulkūs spaudiniai. Vyravo protestantų literatūra: giesmynai, atskiros Biblijos dalys, didaktiniai skaitymai. Svarbiausia knyga – Biblijos antrasis leidimas lietuvių kalba (1755 m. Parengė Adomas Fridrikas Šimelpenigis (1699–1763). Kanterio spaustuvės savininkai prekiavo savo spaudiniais, jais aprūpindavo lietuviškas mokyklas. Kanterio spaustuvėje spausdintas knygas naudojo Karaliaučiaus universiteto Lietuvių kalbos seminaras.
Bruocenų savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Saldaus rajono dalies.
Terra nullius

Terra Nullius yra koncepcija, pagal kurią laikyta, kad iki britų kolonizacijos, Australija niekam nepriklausė, nors joje ir gyveno vietos gyventojai aborigenai.
Dėl šios koncepcijos, ilgą laiką aborigenai buvo laikomi žemesniais, neturėjo Australijos pilietybės. Buvo skatinama baltos Australijos idėja. Vėliau terra nullius buvo atsisakyta, aborigenai gavo pilietybę, jiems imtos grąžinti kai kurios žemės, tačiau ir dabar jų gyvenimo sąlygos prastesnės nei kolonistų, taip pat ir legalių bei nelegalių emigrantų iš Azijos, užplūdusių Australiją pastaruoju metu, atsisakius baltos Australijos idėjos. Aborigenų ir baltųjų bendri vaikai anksčiau būdavo atskiriami nuo tėvų ir auginami atskirai, kaip „nacijos [aborigenų] viltis“. Tiesa, terra nullius ir dėl to buvęs aborigenų atskyrimas nuo baltųjų padėjo aborigenams išlaikyti savo kultūrą ir religiją kur kas geriau nei daugeliui kitų kolonizuotų tautų.
Le Loklis

Istorija

Le Loklis kaip dou Locle pirmą kartą paminėtas 1332 m.
Nuo 2009 m. miestas įtrauktas į  UNESCO pasaulio paveldo objektų sąrašą kaip istorinis Šveicarijos laikrodžių gamybos centras (kartu su Šo de Fonu). Miesto laikrodžių istorija, siekianti XVII a., yra užrašyta viename žinomiausių pasaulio horologijos (laiko skaičiavimo) muziejų, kuris veikia Le Loklyje, Château des Monts pilyje.
Nuo seno miesto architektūra buvo kuriama taip, kad atitiktų laikrodžių pramonės poreikius, todėl formavosi tvarkingas gatvių išdėstymas su patogiai pastatytais meistrų namais ir laikrodžių dirbtuvėmis. Dėl šios priežasties Le Loklis dar neoficialiai vadinamas „Tikslumo miestu“. Karlas Marksas savo „Kapitale“ apibūdino La Chaux-de-Fonds kaip „didžiulį gamyklinį miestą“, pateikė  darbo pasidalijimo Juros laikrodžių gamybos pramonėje analizę.

Gyventojai

Le Loklis yra trečias mažiausias Šveicarijos miestas (miestu šalyje laikoma gyvenvietė, turinti daugiau kaip 10 tūkst.  gyventojų). 2000 m. duomenimis, 34% Le Loklio gyventojų buvo Romos katalikai, 30% priklausė reformatų bažnyčiai, 6,4% - kitoms krikščioniškoms bendruomenėms, apie 22% nebuvo religinių bendruomenių nariai. 2008 m. buvo 26% užsieniečių. 88% gyventojų – prancūzakalbiai. 
Gyventojų skaičiaus pokyčiai:
Erich Heckel

Biografija

Erikas Hekelis gimė 1883 m. liepos 31 d. Dėbelne prie Chemnico. Mokykloje jis susidraugavo su Karl Schmidt-Rottluff, su kitais mokiniais įkūrė literatūrinių ir meno debatų ratelį „Vulkan“. 1904 m. E. Hekelis pradėjo mokytis architektūros Dresdeno aukštojoje technikos mokykloje, kur susitiko Ernst Ludwig Kirchner. Kartu jie 1905 m. įkūrė dailininkų grupę „Tiltas“ su Karl Schmidt-Rottluff ir Fritz Bleyl. E. Hekelis užsiėmė vadovavimu grupės veiklai, metė architektūros studijavimą, įsidarbino Wilhelm Kreis architektūros biure. 1907 ir 1908 m. vasaras praleido Vokietijos Šiaurės jūros pakrantėje Dangaste, 1909 ir 1910 m. vasaras − prie Moricburgo ežerų kartu su E. L. Kirchner ir Max Pechstein. Jo ekspresionistinei kūrybai buvo būdingi aiškūs vaizduojamų objektų kontūrai ir ryškios spalvos.
1911 m. visi „Tilto“ nariai persikėlė į Berlyną. E. Hekelio kūriniai tapo melancholiškesni, spalvos tapo nuosaikesnės. Jis dirbo iliustratoriumi. 1912 m. jis dalyvavo Vokietijos avangardinių dailininkų „Sonderbundausstellung“ parodoje Kelne, kur kartu su E. L. Kirchner dekoravo koplyčią. Šiuo metu jis susitiko daug kitų menininkų: Wilhelm Lehmbruck, Christian Rolfs, Lyonel Feininger ir August Macke. Pirmojo pasaulinio karo metu E. Hekelis dirbo medicinos tarnyboje Belgijoje, buvo atsakingas už sužeistų kareivių pristatymo į namus organizavimą. Belgijoje susipažino su James Ensor ir Max Beckmann. 1916 m. birželį jis vedė šokėją Hilda Frieda Georgi, kuri pozavo jo paveikslams.
1920-ųjų vasaromis E. Hekelis daug keliavo, žavėjosi Alpių kalnų ir Švarcvaldo girių vaizdais, Šių motyvų atsirado jo kūryboje. 1922–23 m. jis atliko sienų tapybą Anger-Museum Erfurte. Apie 1930 m. E. Hekelio naudojamos spalvos beveik visai prarado buvusį ryškumą, tapo pastelinėmis. Vokietijos nacistai jo kūrinius apskelbė „degeneraciniu menu“, pašalino 729 dailininko kūrinius iš muziejų ir galerijų. Daug jų pražuvo nacių valdymo ir Antrojo pasaulinio karo metu. Dailininko studija Berlyne buvo sunaikinta. 1944 m. E. Hekelis persikraustė į Hemenhofeno kaimą prie Bodeno ežero. Po karo profesoriavo Karlsrujės vaizduojamojo meno akademijoje, buvo vienu pripažinčiausių VFR dailininkų. Erikas Hekelis mirė 1970 m. sausio 27 d. Radolfcelyje prie Bodeno ežero. Jis paliko platų kūrybinį palikimą, vien grafikos kūrinių skaičiuojama: 465 medžio raižinių, 375 ofortų ir 400 litografijų.
Minardi

Rekordai

Per visą Formulėje 1 praleistą laiką ekipa surinko 38 taškus (pagal naująją sistemą jų būtų 126). 16 iš jų (32 pagal naująją sistemą) buvo surinkti pirmojo komandos piloto Pierluigi Martini. Martini taip pat pasiekė vienintelį komandos startą iš pirmosios eilės: 1990 m. JAV GP kvalifikacijoje jis startavo iš antrosios vietos. Taip pat pilotas pasižymėjo 1989 m., kai vieną ratą buvo lyderis Portugalijos GP metu. Deja, be šių rezultatų komanda negali pasigirti nors viena pergale. Geriausias jos rezultatas buvo tris kartus pasiekta 4 vieta: Martini dukart 1991 m. ir Christian Fittipaldi 1993 m.
Nors ekipa visada turėjo patį mažiausią biudžetą Formulėje 1, ji sugebėjo išauginti tokius žymius lenktynininkus kaip Alessandro Nannini, Giancarlo Fisichella, Jarno Trulli, dukart pasaulio čempioną Fernando Alonso, IndyCar serijos laimėtojus Christianą Fittipaldi ir Alex Zanardi.
Pistoleto dėklas

Pistoleto dėklas (rus. кобура; angl. handgun holster) – nedidelis futliaras, paprastai prisegtas prie juosmens diržo ar perpetės, kuriame nešiojamas pistoletas ar revolveris. Egzistuoja pistoletų dėklai, nešiojami pažasties srityje ar prisegti prie šlaunies. Seniau buvo paplitę pistoletų dėklai, kurie būdavo tvirtinami prie balno priekinio lanko. Dažnai pistoleto dėklas turi specialias kišenėles, kuriose laikoma viena ar dvi dėtuvės su šoviniais.
Pistoleto dėklo konstrukcija priklauso nuo funkcijos. Pistoletui nuo aplinkos apsaugoti skirti dėklai būna uždari, dengiantys visas pistoleto dalis. Dėklai, skirti greitam pistoleto ištraukimui, dažnai dengia ne visas pistoleto dalis, juose dominuoja ne pistoleto apsaugos, o pistoleto parengimo išsitraukimui ir šaudymui funkcija.
Egzistuoja ir panašūs dėklai mažiems pistoletams kulkosvaidžiams nešioti.
Jonas Jaunius

Biografija

1979 m. baigė Saugų vidurinę mokyklą, 1984 m. Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą. 1985–2005 m. Šilutės 3-ios vidurinės, vėliau Šilutės 1-os vidurinės mokyklos fizikos mokytojas, mokyklos direktoriaus pavaduotojas. J. Jauniaus individualios įmonės savininkas, 1996–2005 m. UAB „Saimis“ direktorius. 2005–2007 m. Lietuvos kariuomenės vidaus audito departamento vyr. specialistas.
1988 m. Šilutės Sąjūdžio iniciatyvinės grupės narys. 2002-2011 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys, buvo Šilutės rajono skyriaus pirmininkas. Šiuo metu nepartinis.
1990–1994 m. Šilutės miesto tarybos narys, 2007–2011 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys, Šilutės rajono savivaldybės mero pavaduotojas.  2011–2012 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos sekretorius.
Sporto senjorų klubo „Šilutės šamai“ pirmininkas. Internetinės Šilutės enciklopedijos (www.infopamarys.lt) įkūrėjas ir administratorius.
Vedęs, žmona Regina (antra santuoka). Vaikai iš pirmosios santuokos: Justinas, Viktorija, Silvija.
Stepanavanas

Geografija

Stepanavanas įsikūręs 1375 m virš jūros lygio, ant Lorio plynaukštės, į šiaurę nuo Bazumo kalnų, prie Dzorageto upės. 17 km² plote, 2009 m. duomenimis, mieste gyveno 16200 gyventojų.
José Mourinho

Karjera

Mourinho kaip žaidėjo karjera nesusiklostė sėkmingai. Ėmęs dirbti treneriu Mourinho dirbo sero Bobby Robsono asistentu. Savarankišką darbą pradėjo 2000 m. su SL Benfica, tačiau neilgai trukus paliko klubą. 2001–2002 metų sezone Mourinho vadovavo vidutiniokei UD Leiria ekipai, kurią atvedė iki 4 vietos turnyro lentelėje. 2002 sausį jis perėjo į FC Porto klubą. 2003 m. Porto laimėjo Portugalijos čempionatą, UEFA Taurę ir Portugalijos taurę. 2004 m. komanda laimėjo UEFA Čempionų lygą, dar vieną Portugalijos čempionų titulą ir pasiekė Portugalijos taurės finalą. Pasibaigus sezonui Mourinho persikėlė į Chelsea FC ir su šia komanda 2005 ir 2006 m. laimėjo Anglijos čempionatą bei 2005 Lygos taurę. 2007 rugsėjį „abipusiu sutarimu“ buvo nutraukta sutartis su Chelsea FC klubu.
2008 birželį Mourinho pasirašė trejų metų kontraktą su FC Internazionale Milano klubu. 2010 m. gegužės 31 d. buvo pristatytas kaip Real Madrid vyr. treneris.
2011 išrinktas geriausiu 2010 metų treneriu.