Ben-Huras

Turinys

26-ieji mūsų eros metai. Į Jeruzalę, valdomą Romos imperijos, atvyksta naujas tribūnas Mesala. Kažkada jis praleido čia vaikystę, artimai bendravo su Judu Ben-Huru ir buvo įsimylėjęs jo seserį Tirzą. Dabar Mesala vėl nori atnaujinti santykius su Judu, kuris tapo įtakingas savo tautiečių tarpe. Ben-Huro šeima pradžioje taip pat džiaugiasi grįžusiu Mesala, tačiau kuomet šis pradeda siekti Judo vardu užsitikrinti didesnę savo ir romėnų įtaką bei išduoti planuojamo sukilimo organizatorius, šis atsisako padėti ir tokiu būdu buvę draugai tampa priešais. Judas, kuris gyvena su motina, seserimi ir puoselėja šiltus jausmus savo ištikimo vergo Simonidžio dukrai Esterai, pradžioje nesitiki nieko blogo, tačiau netrukus įvyksta nelaimė: naujojo Judėjos valdytojo parado metu nuo jo namo stogo nukrenta kelio čerpės, kas palaikoma pasikėsinimu. Huro motina Miriam ir sesuo Tirza atsiduria kalėjime, o Judas nuteisiamas tremčiai, tačiau prieš išsiunčiant prisiekia Mesalai, kad atkeršys jam bet kokia kaina.
Trejetą metų Judas vergauja irkluotoju galeroje Viduržemio jūroje. Romos konsulas Kvintas Arijus, kuriam priklauso laivas, atkreipia į jį dėmesį ir siūlo tapti jo gladiatoriumi, tačiau Huras atsisako. Netrukus laivai susiremia mūšyje su Makedoniečiais ir jų galera nuskęsta. Judas išgelbėja konsulą ir atsidėkodamas šis pasiima jį į Romą. Čia imperatorius Tiberijus, apdovanodamas Arijų už laimėtą mūšį, dovanoja jam Ben-Hurą, o jis ne tik išlaisvina Judą, bet ir įsūniją jį.
Tapęs įtakingu ir turtingu, Judas grįžta į Jeruzalę, kad atkeršytų Mesalai už skriaudą…

Kita informacija

Apie planus kurti filmą kompanija „MGM“ pranešė dar 1952 m., o pagrindiniai vaidmenys buvo numatyti aktoriams Stewrd Granger ir Robert Taylor. Filmavimo darbai buvo planuojami Italijoje, o prodiuseriu 1953 m. pabaigoje tapęs Sam Zimbalist scenarijaus autoriumi nusamdė Karlą Tunbergą. Filmo režisieriumi buvo įvardintas Sidney Franklin, o pagrindinio vaidmens atlikėju – Marlon Brando. 1955 m. rugsėjį Tunbergo scenarijus buvo baigtas, filmui numatytas 7 milijonų dolerių biudžetas, o kūrimo darbai numatyti kitais metais Izraelyje arba Egipte, tačiau 1956 m. pradžioje „MGM“ sustabdė parengiamuosius darbus.
Situacija pasikeitė tais pačiais metais kompanijai „Paramount Pictures“ išleidus religinį epą „The Ten Commandments“. Šiam sulaukus sėkmės, „MGM“ vėl grįžo prie „Ben-Huro“ idėjos. Filmavimo darbai prasidėjo 1958 m. gegužę, o numatytas 7 milijonų biudžetas galiausiai viršijo 15 milijonų (123 milijonus šių laikų kursu). Nepaisant to, būtent šis filmas išgelbėjo kino kompaniją nuo gresiančio bankroto.
Filmo režisieriumi tapo William Wyler, kuris buvo vienas iš 1925 m. versijos režisieriaus asistentų. Filmui įvairūs scenaristai sukūrė 12 jo versijų, o Karlo Tunbergo darbas buvo vienas paskutiniųjų. Vis dėlto ir juo prodiuseriai nebuvo iki galo patenkinti, ypač tuo, kad filmas, skirtingai nei Lew Wallace romanas, baigiasi Jėzaus Kristaus nukryžiavimu. Wyler, kuris už filmą gavo 350 tūkstančių dolerių ir 3 procentus pelno, taip pat tapo geriausiai apmokamu režisieriumi. Jo pageidavimu, filmavimo darbai buvo vykdomi Romoje. Pagrindinio vaidmens atlikėju pretendavo tapti Burt Lancaster, Paul Newman, Marlon Brando, Rock Hudson, Geoffrey Horne ir Leslie Nielsen, tačiau dėl skirtingų priežasčių jo atsisakė. Kirk Douglas buvo susidomėjęs šia galimybe, tačiau filmo kūrėjai pirmenybę teikė Charlton Heston, kuriam buvo sumokėta 250 tūkstančių dolerių.
Juostoje keletą kartų yra matomas Jėzus Kristus, tačiau jis nepasako nei žodžio, be to, nėra rodomas veidas.