google/wiki40b huggingface dataset:
Palmės šerdis

Palmės šerdis yra maistui naudojama kai kurių palmių rūšių (daugiausiai kopūstpalmių genties) vidinė kamieno arba viršutinė ūglių dalis (meristema). Ji naudojama šviežia, o siekiant išsaugoti ilgesnį laiką – konservuojama. Palmės šerdys renkamos tiek iš laukinėje gamtoje, tiek ir plantacijose augančių palmių. Tarp pastarųjų populiariausia bactris gasipaes rūšis.
Paviluostas

Istorija

1879 m. gegužės 16 d. Upės dvaro baronas Otto fon Lilienfeldas, norėjęs įkurti uostą, Sakos upės žiotyse iškilmingoje ceremonijoje įmūrijo kertinį akmenį ir tą pačią dieną pašventinimo ceremonijoje būsimasis miestas buvo pakrikštytas barono brolio, Kuržemės gubernatoriaus Pavilo fon Lilienfeldo, garbei – Paviluosta.
Baronas būsimojo miesto teritorijoje išnuomojo užstatomuosius sklypus, tačiau iš pradžių jo planas realizavosi lėtai. Per dešimt metų buvo pastatyta tik dešimt namų. Uostu naudojosi tik kai kurie žvejai, trys nedideli dvaro burlaiviai ir vilkikas, kuris Upės dvaro prekėm aprūpino Liepojos turgų.
Paviluostos vystymuisi naują impulsą davė Liepojos karinio uosto statybos pradžia 1893 m. Iš Paviluostos apylinkės į Liepoją jūra buvo gabenami statybai reikalingi akmenys. Sakos upės žiotys buvo pritaikytos akmenų perkrovimui ir į Paviluostą iš tolimų ir artimų apylinkių atvyko uosto statybininkai, darbininkai, krovėjai, jūrininkai, dailidės ir pirkliai. Kai akmenys jau nebuvo transportuojami, Paviluostoje jau buvo išsivysčiusi laivyba, žvejyba, prekyba ir laivų statyba.
Iki Pirmojo pasaulinio karo Paviluostoje buvo trys laivų statyklos, kurios gamino nedidelius burlaivius, taip pat dvistiebius laivus tolimesniems reisams. Iki tada Paviluostije buvo pastatyta 15 laivų. Po karo laivų statyba nebuvo atnaujinta.
Pirmojo pasaulinio karo metu Paviluostos motorinės valtys ir laivai buvo tai paskandinti, tai parduoti, tai konfiskuoti. Po karo Paviluostoje iš 26 motorinių valčių buvo likusios tik 2, iš 26 burlaivių – 4. Uosto prekyba sumažėjo. Pagrindiniais uosto naudotojais ir gyvenvietės ekonominiu pagrindu tapo žvejai, kurių pagautas žuvis supirkėjai ir 1930 m. įkurtas žvejų kooperatyvas pardavinėjo Aizputėje, Skrundoje ir Salduje.
1940 m., prasidėjus sovietų okupacijai, žvejai priverstinai buvo sujungti į artelę, kuri 1947 m. buvo pavadinta „Dzintarjūra“. Iki 1949 m., kai artelė įsigijo pirmuosius žvejų laivus, Paviluostoje buvo žvejojama su motorinėmis valtimis.
1951 m. artelė tapo žvejų kolūkiu „Dzintarjūra“, kuris 1975 m. buvo prijungtas prie Liepojos žvejų kolūkio „Bolševiks“. 1970 m. pabaigoje, kolūkio klestėjimo laikais, Paviluostoje buvo apie 20 žvejybos tralerių. 1990 m. kolūkis „Bolševiks“ buvo pervadintas žvejų kolūkiu „Kursa“, kurio Paviluostos skyrius 1994 m. atsiskyrė ir įkūrė AB „Pavilosta“, kurioje šiuo metu yra du žvejų laivai. Dauguma su AB „Pavilosta“ nesusijusių žvejų šiuo metu ir vėl žvejoja su motorinėmis valtimis.
Nors 1913 m. Paviluostai paskirtos susiaurintos miesto savivaldybės teisės ir 1930 m. Seimo Savivaldybių komisija balsavo už miesto teisių suteikimą Paviluostai, iki Antrojo pasaulinio karo Paviluosta buvo Sakos valsčiaus tankiai apgyvendinta vieta. 1945–1949 m. Paviluosta buvo kaimas Sakos valsčiuje, 1950–1951 m. – kaimas, 1952–1961 m. – darbininkų gyvenvietė, 1961–1969 m. – miesto gyvenvietė, 1970–1991 m. – gyvenvietė. Miesto teisės Paviluostai suteiktos 1991 m. lapkričio 28 d.
Tui Haatakalaua

Tuʻi Haʻatakalaua – Tongos imperijos valdovų dinastija ir titulas, naudotas nuo XV–XVIII a. Jis egzistavo paraleliai su Tui Tonga, tik turėjo pasaulietinę, o ne religinę valdžią. Nuo XVII a. dinastija nebeteko naujos valdžios, kurią paveržė Tui Kanokupolu.
Dinastinę liniją apie 1470 m. įkūrė 24-asis Tui Tonga Kauʻulufonua, kuris padalino Tongos valdžią į religinę ir pasaulietinę. Pirmuoju Tui Haatakalaua tapo jo brolis Moʻungāmotuʻa. Abi dinastijos valdė tame pačiame mieste – Mua, tačiau Tui Tonga turėjo rūmus toliau nuo jūros, o Tui Haatakalaua – blogesnėse žemėse arčiau jos. Abiejų dinastijų ribas skyrė simbolinis Fonuamoa kelias.
Renata Vagnerytė

Renata Vagnerytė-Jevdokimova (g. 1941 m. rugpjūčio 3 d.) – lietuvių teatro ir kino aktorė.

Biografija

Baigė tuometinę LTSR Valstybinę konservatoriją (kurso vadovas – Leonidas Lurje). Vaidino Lietuvos rusų dramos teatre, LTV spektakliuose, gastroliuoja kaip skaitovė.
Vyras – aktorius Michailas Jevdokimovas, sūnus – Artūras Jevdokimovas.
Santa Klara (Kalifornija)

Sportas

1981 m. mieste vyko pirmosios Pasaulio žaidynės.
Apóllōn Lemesós

Istorija

Klubas įkurtas 1954 m.
Letonas

Pavadinimas

Deivė Leto, kurios vardas kilęs iš likiečių kalbos žodžio Lada – moteris, Anatolijos deivės Kibelės įpėdinė. Pagal senovės graikų mitologiją, nimfa Leto, titano Kojaus ir Febės dukra, buvo Dzeuso mylimoji. Pavydi Dzeuso žmona deivė Hera nuolat persekiojo Leto ir nedavė ramybės. Ieškodama ramios vietos, kur pagimdyti Deuso vaikus – dvynukus Apoloną ir Artemidę, ji sustojo prie šaltinio atsigerti. Bet vietos piemenys neleido atsigerti. Nuo troškulio ją išgelbėjo vilkai, parodę jai kelią prie Ksanto upelio girdyklos. Vilkų garbei ši vietovė buvo pavadinta Likija (gr. Λύκος – vilkai). Po sėkmingo gimdymo Leto grižo atgal prie šaltinio ir nubaudė piemenys, kurie neleido jai atsigerti ir paversdama juos varlėmis.
Vėliau prie šio šaltinio išaugo Likijos miestas Letonas, kuriame buvo garbinama deivė Leto.

Istorija

Miesto istorija skaičiuojama nuo VII a. pr. m. e. Letonas buvo Likijos konfederacijos miestų–valstybių religinis, kultūrinis ir politinis centras. Mieste, už turgaus aikštės (gr. άγορά) buvo pastatytos trys šventyklos: į vakarų pusę – Leto, rytinėje pusėje – kolonomis apsuptas Apolono ir Artemidės, o per vidurį – Artemidės.
Persijos imperijai užsėmus Likiją, Letonas išsaugojo miesto statusą. IV a. pr. m. e. pabaigoje regione prasidėjo nuosmukis ir tik II a. pr. m. e. pradžioje Likijos miestai susijungė į Likijos lygą, kurią sudarė 23 miestai.
43 m. Likiją prisijungė Romos imperija ir Letonas tapo Likijos provincijos miestu. Po Adrianui apsilankymo Letone, priešais aukų altorių buvo pastatyta imperatorius salė.
380 m. Teodosijui uždraudus pagonišką kultą, šventyklos buvo sugriautos, o aukų altoriaus vietoje pastatyta bažnyčia, kuri buvo naudojama kaip krikštykla (baptisterija).
Bizantijos laikais Letonas buvo didelis krikščionybės centras, bet VII a. prasidėjus arabų puldinėjimas, mistas buvo apleistas. Kraštą užėmus arabams, duomenų apie Letoną neišliko.
Iš naujo Letonas atrastas tik 1840 m. Britų archeologas Čarlzas Felouzas (angl. Charles Fellows) surado miesto liekanas, bet archeologiniai kasinėjimai prasidėjo tik 1962 m.

Archeologiniai kasinėjimai

Prie įėjimo į archeologinių kasinėjimų vietą yra didysis teatras. Įėjimas į teatrą veda pro dengtą galeriją. Šalia teatro išliko Romos didiko kapas.
Miesto centre išliko trijų šventyklų griuvėsiai: Letos šventykla, statyta II a. pr. m. e., centrinė – Artemidės šventykla (IV a. pr. m. e.) ir rytinėje pusėje pastatyta šventykla, tokiu pačiu stiliumi kaip ir Letos, tik apsupta kolonomis. Šios šventyklos grindyse buvo rasta mozaika su pavaizduota lyra – Apopono simbolis ir lankas su strėlių dėklu – Artemidės simbolis. Manoma, kad ši šventykla buvo skirta abiem Letos vaikams. Dabar ši mozaika, kad išvengti vandalizmo, yra užpilta storu smėlio sluoksniu.
Už trijų šventyklų, pietvakariuose, yra Šaltinis (gr. nymphaeum) – stačiakampis pastatas su dviem galuose pusapvaliais įdubimais ir nišomis skulptūroms. Šalia yra 27 m skersmens pusiau apvalus baseinas. Jame gyvena vėžliai ir varlės – tų varlių protėviai, kuriomis deivė Leto pavertė piemenis.
Neftči Kočkor-Ata

Istorija

Įkurtas 1952 m. Žaidžia aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
Darbo raudonosios vėliavos ordinas

Ordino aprašymas

Darbo raudonosios vėliavos ordino ženklas – tai plazdanti raudona vėliava, padengta rubino raudonumo spalvos emale su užrašu „СССР“ (TSRS), kurios apačioje- dantytas ratas, kurio ratlankyje užrašyta „Пролетарии всех стран, соединяйтесь!“ (Visų šalių proletarai, vienykitės!). Ratlankis ir užrašas oksiduoti, užrašas vėliavoje, jos kotas ir kontūras – paauksuoti.
Dantyto rato viduryje pritvirtintas paauksuotas ąžuolo lapų vainikas, apačioje perrištas dviem juostelėmis. Vainiko centre pavaiduota hidroelektrinės užtvanka, geležinkelis per ją bei upė. Jų fone pritvirtintas paauksuotas pjautuvas ir kūjis. Vaizdas vainiko viduje oksiduotas, upė – padengta mėlyna emale. Fonas tarp ratlankio ir vainiko padengtas balta emale. Ordino apačioje – dvi eilės javų vainikų. Vainikas ir apatinė dantyto rato dalis perrišta aukso spalvos juosta, ant kurios raudona emale padengta penkiakampė žvaigždė paauksuotu kontūru.
Ordinas pagamintas iš sidabro. Bendras ordino svoris – 36,5±1,75 g (sidabro – 33.218±0,385 g).

Ordino aukštis – 44 mm, plotis – 37 mm.
Ordinas žiedeliu sujungtas su muaro juosta aptraukta penkiakampe kaladėle. Juosta – tamsiai žydros spalvos 24 mm pločio juosta, pakraščiuose – 3,5 mm pločio mėlynos juostelės.

Apdovanotieji ordinu

Pirmąjį ordiną gavo TSRS karinių oro pajėgų mechanikai V.Fedotovas, A.Šelaginas ir M.Kviatkovskis už aktyvų dalyvavimą gelbėjant sudužusio dirižablio „Italija“ įgulą Šiaurės poliuje.
Pirmasis kolektyvas, gavęs šį apdovanojimą – Leningrado gamykla „Raudonasis putilovietis“ (vėliau – S.Kirovo) vardo gamykla.
Iki karo buvo virš 8 tūkstančių apdovanojimų šiuo ordinu, karo laikotarpiu apdovanota 21500 užnugaryje dirbusių žmonių. Vėliau šiuo ordinu buvo masiškai apdovanojamos gamyklos, teatrai, aukštosios mokyklos, laikraščių redakcijos, sportininkai, menininkai, partiniai darbuotojai ir kt. Michailas Gorbačiovas šiuo ordinu apdovanotas būdamas šešiolikos metų už darbą kolūkyje.
Trys asmenys šiuo ordinu apdovanoti šešis kartus, septyniolika asmenų – penkiskart, 38 asmenys – keturis kartus (tarp jų ir Aleksandras Drobnys). Jurijus Andropovas ir Viktoras Čebrikovas turėjo keturis šiuos ordinus, Borisas Jelcinas – du.
Paskutinis toks ordinas įteiktas 1991 m. gruodžio 21 d. Jį gavo Rusijos teatro meno akademijos katedros vedėjas Joachimas Šarojevas už nuopelnus vystant tarybinį muzikinį ir estrados meną.
Iš viso įteikta 1 224 590 Darbo raudonosios vėliavos ordinų.
Lietuvoje Darbo raudosios vėliavos ordinu buvo apdovanotas Vilniaus universitetas, Lietuvos žemės ūkio akademija, Joniškėlio I.Mičiurino tarybinis ūkis-technikumas, dainininkas Kipras Petrauskas, Motiejus Šumauskas ir Juozas Maniušis, ekonomistas Ksaveras Kairys, fizikas Henrikas Horodničius, Aleksandras Gudaitis-Guzevičius, medikas Juozas Kupčinskas, Juozas Markulis, Rimantas Karazija, fizikas Aleksandras Lebedevas, technologas Leonas Benešiūnas, Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykla, Raseinių kaimo profesinė technikos mokykla Nr. 10, Šilutės melioracijos statybos valdyba, Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras, Kauno vilnos gamybinis susivienijimas „Drobė“, Akmenės cemento gamykla ir kt.
Pranas Dirginčius

Biografija

Tauragės kultūros centro budėtojas.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
Nuo 2007 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys.
Liaudies teatro narys. Sutuoktinė Irena.
Kanadietiškasis futbolas

Kanadietiškasis futbolas – futbolo rūšis, kuri daugiausia žaidžiama Kanadoje. Dvi komandos po dvylika žaidėjų žaidžia 100,6 metrų ilgio ir 59,4 metrų pločio aikšteje, bandydami sferos pavidalo kamuolį nunešti į varžovų pusės aikštes galą. Kanadoje futbolas sujungia kanadietišką ir amerikietišką futbolus. Šios dvi sporto šakos yra vienos prigimties ir labai susijusios, bet egzistuoja ir daugybė skirtumų.
Regbis Kanadoje išsivystė iš Kanados futbolo 1860-aisiais ir yra žinomas Kanados išsivysčiusio futbolo vardu. Kanados futbolo lyga, pagrindinė profesionali sporto lyga, ir Kanados futbolas, žaidimas mėgėjams, kilusi 1884 metais, kai buvo sukurta regbio sąjunga. Dabartiniu laiku stipriausios komandos yra tokios pat senos kaip ir pati sporto lyga. Šio futbolo pagrindinės varžybos yra "Pilkoji taurė", tai pagrindinis sporto įvykis šalyje, kuris yra stebimas trečdalio visos šalies gyventojų. Kanados futbolas taip pat yra žaidžiamas darželiuose, mokyklose, universitetuose. Pagrindiniai lygiai yra: Kanados Jaunųjų lyga, kurioje žaidžia 18-22 metų žaidėjai. Daugybė kitų silpnesnių komandų konkuruoja žemesnėse lygose. Didžiausių pergalių taurės ir atmininimai yra saugomi Kanados Didžiojoje futbolo aikštėje.
Gojus (Molėtai)

Istorija

XVIII a. pabaigoje Vilniaus vyskupo kaimas.
Studentų balsas

Studentų balsas – dvisavaitinis iliustruotas akademinis laikraštis, ėjęs nuo 1931 m. gruodžio 15 d. iki 1932 m. lapkričio mėn. Kaune.

Istorija

Leido Vytauto Didžiojo universiteto studentų tautininkų korporacija Neo-Lithuania. Spausdino V. Atkočiūno spaustuvė, Vilniaus spaustuvė Kaune. Išėjo 16 numerių. 1933 m. vietoje „Studentų balso“ pradėjo eiti žurnalas „Akademikas“.
Bendradarbiavo Kazys Daugėla, Antanas Diržys, Daumantas Čibas, Pranas Juodeikis, Stasys Povilavičius, Antanas Valiukėnas, Vincas Vileišis ir kt.
Redagavo redkolegija: Klemensas Brunius, Tomas Bronius Dirmeikis, Kazys Krulikas; vyriausias redaktorius Tomas Bronius Dirmeikis.
Malezija

Malezija – geobotaninis regionas paremtas čia augančia flora.

Augalija

Šiame regione vyrauja drėgnieji atogrąžų miškai. Augalija turi bendrų bruožų, o kilusi daugiausiai iš Azijos, bet nemaža augalų dalis, ypač pušūnų skyriui priklausančių araukarijinių ir podokarpinių šeimos yra kilusios nuo Antarktikos floros regiono.
Rimantas Laužackas

Biografija

1973 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1998 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras.
1973-1992 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1988-1991 m. Pedagogikos ir estetinio lavinimo katedros vedėjas, 1991–1992 m. socialinių ir humanitarinių mokslų instituto direktorius. Nuo 1994 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, Profesinio rengimo studijų centro vadovas, 1997-2006 m. socialinių mokslų fakulteto dekanas, nuo 2006 m. studijų prorektorius, Senato narys. Nuo 1999 m. profesorius. 1992–1993 m. Mokslo, studijų ir technologijų tarnybos prie Lietuvos Respublikos vyriausybės Studijų skyriaus vedėjas. Nuo 1998 m. žurnalo „Profesinis rengimas: tyrimai ir realijos“ vyr. redaktorius.

Mokslinė veikla

Mokslinės veiklos kryptys: darbo rinkos, profesijų, kvalifikacijų, profesinio rengimo tyrimai, profesinio rengimo vadyba ir standartizavimas, kvalifikacijų sistemos, profesijos mokytojų rengimas. Vytauto Didžiojo universitete padėjo metodologinius profesinio rengimo pamatus, išvystė profesinės edukologijos kryptį. Jo indėlis labai svarbus kuriant ir tobulinant Lietuvos profesinio rengimo ir aukštojo mokslo sistemas. Profesorius aktyviai dalyvavo kuriant Lietuvos kvlaifikacijų sistemą, rengiant Lietuvos kvalifikacijų sandarą, atnaujinant profesinio mokymo įstatymą, pedagogų rengimo, aukštojo mokslo kvalifikacinius bei pažangumo vertinimo rekomendacinius nuostatus, profesinio mokymo „Baltąją knygą“ ir kitus svarbius dokumentus. Jis taip pat buvo kelių mokslinių žurnalų redkolegijų narys.
Frydrichas Vilhelmas Horchas

Biografija

Mokėsi Karaliaučiuje, 11 metų dirbo spaustuvininku. 1816 m. atvyko į Klaipėdą, aktyviai įsijungė į uostamiesčio visuomeninį gyvenimą, įsteigė pirmąją poligrafijos įmonę mieste, kuri veikė 1816–1854 m. 1817 m. jis miestiečiams įteikė vokišką laikraštį „Memelsches Wochenblatt“ (Klaipėdos savaitraštis). Jame buvo spausdinama grožinės literatūros kūrinių, medžiagos lietuviška tematika. F. V. Horcho spaustuvėje daugiausia buvo leidžiamos vokiškos knygos, bet išleista ir 40 knygų lietuvių kalba. 1823 m. Klaipėdos visuomenei išleido du kalendorius vokiečių kalba. 1846–1854 m. leido pirmąjį Mažosios Lietuvos kalendorių „Prūsiškos kalendros ant meto 18…“ 1849 m. F. V. Horchas įsteigė ir leido pirmąjį lietuvišką laikraštį „Lietuvininkų prietelis“. Todėl šis žmogus pelnytai laikomas Klaipėdos spaudos pradininku.
1854 m. gaisras, nušlavęs didelę miesto dalį, sunaikino ir F. V. Horcho spaustuvę. Netrukus mirė ir pats savininkas. Jo sūnus Hermanas Horchas Klaipėdoje įkūrė naują poligrafijos įmonę „F. V. Horcho našlė“, kuri veikė 1855–1865 m., spausdino knygas ir periodinius leidinius įvairiomis kalbomis.
Julija Adamkevičienė

Biografija

1944 m. baigė Šiaulių mergaičių gimnaziją. 1945–1947 m. Šiaulių dramos teatro, 1950–1951 m. Vilniaus dramos teatro aktorė, baigė šių teatrų studijas. 1947–1951 m. Vilniaus universitete studijavo anglų kalbą.
1951-1954 m. su vyru, operos solistu Valentinu Adamkevičiumi, gyveno Leningrade. 1957–1991 m. Lietuvos televizijos muzikos ir literatūrinių laidų režisierė. Parengė per 2000 laidų, kurių svarbiausios: „Enterpos karalystėje“, „Vakaras menėje“, „Muzikinis trečiadienis“, „Tonika“ (laida ėjo 12 metų), „Muzikos svetainė“, „Kaukių balius“, „Dvylika mėnesių“ ir kt. Pastatė operą, keletą baletų, televizijos laidose propagavo operos meną. Vaidino pirmajame lietuviškame televizijos seriale „Petraičių šeimoje“, 1965 m.
AXIS

Biografija

Roko grupė, vadovaujama Aurimo „Aurio“ Bavarskio ir Manto „Zuto“ Češkausko, pradėjo repetuoti 2002 m. „Bixinėje“ – BIX studijoje Šiaulių kultūros rūmuose.
Save vadinantys „britiškojo“ roko atlikėjais, 2002 m. AXIS grupės nariai persikėlė į Vilnių, kur pradėjo koncertuoti rūsiuose ir klubuose.
2004 m. pradžioje buvo sukurti grupės hitai „New Day“ ir „Baby“. Grupės sudėtyje sudalyvavo ir kitų Lietuvos grupių nariai – REQUIEM būgninkas Marius Šniras ir SH bosistas Tomas Ramančiūnas.
Didžiausiais 2004 metų AXIS pasiekimais tapo dvi pergalės LTV „Lietuvos dainų dešimtuko“ turuose bei pasirodymai festivaliuose „Rudstock“ ir „Undinėlių daina“.
2005 m. pavasarį buvo įrašytos pirmosios dainų „Alone“ bei „Milk & Water“ versijos, grupė vėl pradėjo koncertuoti, daugiausia Latvijoje. Kartu su „The Mundane“ grupė pasirodė Liepojoje, Rygoje, festivalyje „Blieziens“ Šiaurės Latvijoje. Tą vasarą prie kolektyvo prisijungė ir bosu grojantis Mindaugas Bruzga.
2005 m. rugpjūčio mėnesį AXIS įrašė kūrinį „Radiophonic“, kuriam naujovišką elektroninį skambesį suteikė SOYA MODIFIED narys Vytis Puronas.
Pašto kodas

Pašto kodas – raidžių ir skaičių grupė, suteikiama pašto adresui ar gretimų adresų grupei, palengvinanti pašto siuntų paskirstymą.

Kiti pavadinimai

SSRS buvo vadinami „pašto indeksas“ (rus. Почтовый индекс). Kai kuriose šalyse angliškai vadinama „postal code“, „post code“, „postcode“, „ZIP code (Zone Improvement Plan)“.

Istorija

Pirmąją pašto kodų sistemą įdiegė Vokietija 1941 m. 1959 m. jos pavyzdžiu pasekė Jungtinė Karalystė, 1963 m. JAV.
Lietuvoje pašto kodai pradėti taikyti 1967 m., kai juos įvedė SSRS. Ši sistema nedavė naudos, kol nebuvo automatizuotas pašto siuntų skirstymas. SSRS vadinami pašto indeksai buvo sudaryti iš 6 skaitmenų ir buvo suteikiami pašto skyriams bei kai kurioms įmonėms. Kodo struktūra buvo XXXYYY, kur XXX – miesto kodas, YYY – pašto skyrius. YYY vietoje „000“ reiškė to miesto centrinį paštą. Didžiausiems miestams buvo suteikta po kelis XXX kodus. Vilniaus centrinis paštas: 232000, Kauno centrinis paštas: 233000. Lietuvai atgavus nepriklausomybę buvo atmesti pirmieji du skaitmenys paliekant keturženklius kodus. Rusijoje išliko senieji SSRS kodai.
Nuo 2004 m. sausio 1 d. įsigaliojo nauji penkiaženkliai pašto kodai, suteikiami mažesnei adresatų grupei.
2005 m. vasario mėn. 117 valstybių, Tarptautinės pašto sąjungos narių, sutarė įvesti vieningą pašto kodų sistemą, pagal kurią savo kodą turi ne tik valstybė, miestas ir jo rajonas, kaip anksčiau, bet ir gatvė, ir net konkretus namas.
Stambieji pašto klientai, kaip teismai, ministerijos, didžiosios įmonės, turi atskirą pašto kodą.
Pirmoji eskadrilė

Turinys

Nors JAV dar nedalyvauja karo veiksmuose Europoje, vis daugiau šios šalies jaunuolių, vedamų įvairių paskatų, keliauja į Prancūziją, kur stoja savanoriais į Prancūzijos kariuomenę. Bleinas Rolingsas, turintis bėdų su policija, taip pat nutaria tapti savanoriu lakūnu ir patenka į vadinamą „Lafajeto eskadrilę“, kurios pagrindą sudaro savanoriai iš kitų šalių. Vadovaujami kapitono Treno, jie mokosi skraidyti ir pamažu suvokia, kad mirtis jų tyko kiekviename žingsnyje.
Per treniruotę patyręs avariją Rolingsas susipažįsta su vietine mergina Liusjena, tačiau ši stengiasi neatsakyti į jo rodomą dėmesį, sakydama, kad lakūnai ilgai negyvena.
Eskadrilė pradeda vykdyti įvairias užduotis (lydėti bombonešius, sunaikinti dirižablį) ir jaunųjų amerikiečių gretos pradeda retėti, negana to, jie ore nuolat susiduria su asu vokiečių lakūnu, vadinamu Juoduoju Sakalu.
Tuvalu

Istorija

Tuvalu yra apgyvendinta nuo 1 tūkst. pr. m. e. Europiečiai pirmą kartą salose apsilankė 1568 m., kai į jas atvyko ispanas Alvaras Mendanja (Alvaro de Mendaña y Neyra). Kol salos netapo britų protektoratu, jose kartais lankėsi vergų pirkliai ir banginių medžiotojai.
1892 m. salos tapo britų Gilberto ir Eliso salų protektoratu, Tuvalu tuo metu vadintas Eliso salomis. 1916 m. protektoratas pertvarkytas į Gilberto salų koloniją.
1974 m. dėl etninių skirtumų Eliso salų polineziečiai pasisakė už atsiskyrimą nuo Gilberto salų mikroneziečių (dabartinis Kiribatis). Kitų metų spalio 1 d. salos tapo britų Tuvalu kolonija.
1978 m. Tuvalu tapo nepriklausomu. 2000 m. Tuvalu tapo JTO nare. Nuo XX a. pab. šalis atsidūrė pavojuje dėl kylančio vandenyno vandens lygio.

Ekonomika

Gyventojai užsiima žemės ūkiu (kopros, batatų eksportu), žvejyba ir tradiciniais verslais. Svarbus pajamų šaltinis – prekyba pašto ženklais bei internetinio indekso .tv suteikimas. Apie 1000 Tuvalu gyventojų dirba fosfatų kasyboje.
Daug pajamų gaunama iš tarptautinės paramos.
Arūnė Stirblytė

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus 18-ąją vidurinę mokyklą, 1989 m. baigė S. Žuko taikomosios dailės technikumą, 1994 m. – Vilniaus dailės akademiją.
2001–2002 m. UAB „Ultrapramogos“, 2002–2005 m. UAB „Casino planet“ rinkodaros direktorė. Nuo 2006 m. UAB „Optima forma“ generalinė direktorė.
2008 m. Tautos prisikėlimo partijos narė. Nuo 2008 m. Seimo narė.
Notitia Dignitatum

Notitia Dignitatum – unikalus vėlyvosios senovės Romos imperijos kanceliarijų dokumentas. Tai vienas iš nedaugelio išlikusių Romos vyriausybės dokumentų, kuriame detaliai aprašyta Rytų ir Vakarų Romos imperijų administracijos organizacija. Jame aprašyti keli tūkstančiai pareigybių, pradedant imperatoriaus dvaru ir baigiant provincijų valdžia. Manoma, kad pateikti duomenys atitinka maždaug 420 m. Vakarų Romos imperijos padėtį ir maždaug 400 m. Rytų Romos imperijos padėtį. Tikslių datų nustatyti nepavyko.
Yra išlikusios kelios XV ir XVI a. kopijos (ir spalvotai iliustruota 1542 m. versija). Visos žinomos išlikusios kopijos yra tiesiogiai ar netiesiogiai padarytos iš kodekso „Codex Spirensis“, kuris 1542 m. buvo Špejerio katedros bibliotekoje, bet iki 1672 m. prapuolė ir po to neberasta. Knygoje buvo dokumentų rinkinys, o „Notitia“ buvo paskutinis ir didžiausias (164 psl.) šio rinkinio dokumentas.
Heraldinės iliustracijos iliustruotoje „Notitia“ kopijoje, manoma, nukopijuotos iš dingusio „Codex Spirensis“. Svarbiausioji „Codex“ kopija padaryta Pjetrui Donatui (Pietro Donato) 1436 m., iliustruota Peronet Lamy.
Sąmonė

Reikšmė

Terminas „sąmonė“ buvo pasiūlytas Kristijano Volfo kaip kitas lotyniškojo conscientia vertimo variantas. Lotyniškasis terminas anksčiau reiškė sąžinę. Bendrąja prasme pirmą kartą panaudojo filosofas Renė Dekartas.

Neurologija

Pagrindinė neurologinių sąmonės tyrinėjimų kryptis yra sąmonės neuroninės koreliacijos.
Tam tikroms sąmonės būsenoms bandoma priešpastatyti neuroninį substratą. Šios koreliacijos paieškai trukdo faktas, kad atskiros smegenų dalys (arealai) atsako už skirtingas funkcijas. Žinoma, kad Broca centras (taip pat Brodmano arealas Nr. 44 ir 45) iš esmės atsako už kalbą. Šių regionų sužalojimai sąlygoja kalbos sutrikimus, vad. Brokos afazija.
Aktyvumo matavimai, aktyvizuojant kalbos funkcijas, rodo atitinkamai padidėjusį aktyvumą šioje smegenų dalyje. Stimuliacija gali sąlygoti didelius kalbos sutrikimus. Tačiau toks funkcinis smegenų regionų ir sąmonės būsenų priskyrimas yra sąlyginis, kadangi dirginimai apdirbami vienu metu daugelyje smegenų arealų. Toks priskyrimas tokiu atveju turi daugiausia tik euristinę reikšmę.
Juodšilių seniūnija

Gamta

Seniūnija yra drėgnoje, durpingoje lygumoje, Rudaminos ir Vokės tarpupyje. Teritorija smarkiai urbanizuota – kaimai susispietę į aglomeraciją, didelis plentų ir geležinkelių mazgas. Likusį plotą užima miškai (Petešos miškai, Panerių miškas).