google/wiki40b huggingface dataset:
Heinrichas Augustas Gerlachas

Heinrichas Augustas Gerlachas (vok. Heinrich August Gerlach; 1840 m. rugpjūčio 8 d. Klaipėdoje, Vokietijos imperija – 1912 m. rugsėjo 19 d. ten pat) – vokiečių medienos pirklys ir pramonininkas Klaipėdoje.

Biografija

Gimė ir augo žinomoje medienos pirklio Johano Gotlybo Gerlacho šeimoje. Iš dešimties brolių ir seserų keturi mirė anksti, tame tarpe ir vos trisdešimtmetį sulaukęs Eduardas Gotlybas. Pastarasis po tėvo turėjo perimti šeimos įmonės valdymą ir todėl prie firmos vairo stojo kitas brolis – Heinrichas Augustas, o nuo 1870 m. prie jo prisijungė ir Vilhelmas Hermanas.
Brolių valdomai įmonei J.G.Gerlach sekėsi gerai, ji supirkdavo Nemunu atplukdytus rąstus iš Lietuvos ir, juos supjovusi, per Baltijos jūrą laivais išgabendavo. 1885 m. mirusio brolio Eduardo sūnus Eduardas Frydrichas įsijungė į įmonės valdymą.
Smeltėje įmonė valdė didžiulius plotus: 734 arai uosto sausumoje ir 530 arai akvatorijos teritorijos; vien pakrantės ilgis siekė 621 m. Iš pradžių J.G.Gerlacho firma gretimose Kauno ir Kuršo gubernijose supirkdavo apvalius rąstus ir pati, supjovusi į lentas ir tašus, išplukdydavo į šiaurinius Vokietijos uostus. Veikė nuosava garinė lentpjūvė ir ją, o taip pat ir gretimus sandelius apšviesdavo elektra, kurią pasigamindavo pati įmonė. Vėliau iš minėtų Rusijos imperijos pasienio regionų buvo įvežami jau supjauti gaminiai. Jei pabėgiai keliaudavo į Didžiąją Britaniją, tai tašus noriai pirkdavo ir britai, ir portugalai. Laivų statyboje naudojama supjauta mediena buvo žinoma „Baltik timber“ vardu.
1885 m. Heinrichui Augustui Gerlachui buvo suteiktas komercijos patarėjo, o 1897 m. –  slaptojo komercijos patarėjo titulai, jis buvo atžymėtas ordinais. Nuo 1867 m. priklausė vietos pirklių organizacijai, jam buvo suteiktas Klaipėdos miesto garbės piliečio vardas. Už nuopelnus krašto verslui 1909 m. H.A.Gerlacho portretas visu ūgiu buvo pakabintas Klaipėdos biržoje. Henrichas Augustas Gerlachas 1867 m. buvo vedęs Karoliną Vilhelminą Luizę Hirš (1848– 1920), porai gimė penki vaikai.      
Po brolių Henricho Augusto ir Vilhelmo Hermano Gerlachų ir jų sūnėno Eduardo Frydricho Gerlacho mirčių firmos vadovu tapo giminaitis Jonas Eduardas Gerlachas. Įmonė sėkmingai veikė iki Antrojo pasaulinio karo, kai 1942 m. nacistinės Vokietijos karinis jūrų laivynas nusavino jos teritoriją Smeltėje ir įkūrė tenai povandeninių laivų jūreivių mokyklą.

Palikimas

Dabartinės Klaipėdos H.Manto g. Nr. 11 teritorijoje stovėjo vienas puošniausių XIX a. pabaigos miesto statinių, priklausęs Heinrichui Augustui Gerlachui. Šis gyvenamasis pastatas kartu su garsiuoju Dramblio namu buvo sugriauti Antrojo pasaulinio karo metu.
Virginijus Kacilevičius

Biografija

1980 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, miškų ūkio inžinierius.
VĮ „Pakruojo miškų urėdija“ Linkuvos girininkijos girininkas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Pakruojo rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Danutė, vaikai Marius, Marija, Gerda, Virginijus.
Turano žemuma

Turano žemuma – didelė žemai esanti dykumos teritorija, besitęsianti nuo pietų Turkmėnijoje per Uzbekiją į Kazachstaną. Žemumos teritorija yra į rytus nuo Kaspijos jūros ir pietvakarius nuo Aralo jūros. Tai viena didžiausių smėlio platybių pasaulyje. Vidutiniškai regione iškrenta mažiau nei 381 mm lietaus kritulių per metus. Karakumų dykuma yra pietinėje Turano žemumos dalyje. Klimatas kontinentinis, tik pietinėje dalyje – subtropinis.
Turano žemumoje yra trys dideli miestai: Dašoguzas Turkmėnijoje, Nukusas ir Urgenčas Uzbėkijoje. Akčano įduba Turkmėnijoje yra 81 m žemiau jūros lygio. Amudarja teka per žemumas pietryčių - šiaurės vakarų kryptimi.
Gegužės 13

Vardadieniai

Alvydė – Milda – Ofelija – Tautmilas – Tautminas – Tautminė
Harstadas

Istorija

Harstado savivaldybė sukurta 1904 m.
Maisto pakavimas

Maisto pakavimas – pakuotė, į kurią sudėtas maistas. Pakuotė suteikia maistui apsaugą, pasunkina klastojimą, padeda palaikyti tinkamas fizines, chemines ir biologines sąlygas. Ant jos gali būti nurodoma maistingumo deklaracijos lentelė ir kita informacija apie parduodamą maistą.
Pranas Povilaitis

Biografija

1922 m. vasario 21 d. – 1922 m. birželio 16 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką.
Elena Ramanauskienė

Biografija

Makniūnų pagrindinės mokyklos direktorė.
1993 m. Tėvynės sąjungos, 1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narė. 1995–1997 m. ir 1997–2000 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Vladas, vaikai Rokas, Aistė.
Stanisław Kaplewski

Stanislav Kaplevski (g. 1958 m. Kūliuose, Vilniaus rajonas) – dailininkas ir grafikas.

Biografija

1975 m. baigė Vilniaus dailės mokyklą, 1976 m. – Vilniaus 19-ąją vidurinę mokyklą. 1981–1986 m. studijavo tapybą ir grafiką Maskvos dailės universitete. Nuo 1961 m. gyvena Vilniuje.

Kūryba

Vilniaus senamiestis ir jo barokinės bažnyčios turėjo įtakos jo kūrybiniam vystymui. Vaikystėje lankydamas su tėvais savo parapijinę šv. Petro ir Povilo bažnyčią jis susižavėjo italų meistrų barokiniais stiuko lipdiniais. Didžiausią įspūdį jam padarė laivo formos krištolinis šviestuvas, kuris tarsi „plaukė" virš žmonių galvų. Pabrėžiant baroko stiliaus įtaką savo kūrybai Kaplevski vadina save „Baroko kūdikiu" , o barokines Vilniaus šventoves dažnai vaizduoja savo kūryboje.
1984–1989, 2006 m. dirbo restauratoriaus darbą t. t. šv. Dvasios ir šv. Kryžiaus Atradimo (Kalvarijų) bažnyčiose. Eilę metų dirbo dailininku apipavidalintoju, projektavo visuomeninių organizacijų ir privačių firmų firminius ženklus, laikraščių vinjetes, dirbo vidaus interjero projektavimo srityje.
Dirba piešinio, akvarelės, pastelės, tapybos, meninės, knygų ir taikomosios grafikos srityse.
Vienas iš Lietuvos lenkų kūrybinės sąjungos "Elips" įkūrėjų ir jos narys nuo 1993 m.
Dailininkas dalyvavo jau daugiau nei 80 parodose Lietuvoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje ir JAV.
Jo darbai pateko į privačias kolekcijas Lenkijoje, Vokietijoje, Čekijoje, Italijoje, Izraelyje, JAV, Kanadoje, Anglijoje, Prancūzijoje, Rusijoje, Šveicarijoje, Australijoje ir Lietuvoje.
Trigo Limpio

„Trigo Limpio“ – ispanų muzikos trio, buvęs labai populiarus Ispanijoje 1970–1980 m. Nariai – Amaya Saizar, Iñaki de Pablo ir Luis Carlos Gil.
Grupė dalyvavo 1980 m. Eurovizijos konkurse su daina „Quédate esta noche“. Trio konkurse užėmė 12 vietą.
Lježas

Istorija

Nuo VIII amžiaus Lježe buvo vyskupo rezidencija. Iki XVIII a. pabaigos miestas buvo bažnytinės kunigaikštystės centras.
1905 m. čia vyko Pasaulinė paroda.
Vaclovas Raila

Biografija

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 1999 m. Naujosios sąjungos (socialliberalai) narys.
1995–1997 m. (LDDP sąraše) Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys.
Karbonija

Istorija

Miestas oficialiai inauguruotas 1938 m. gruodžio 18 d. Benito Mussolini įsakė pastatyti miestą ir dalyvavo ceremonijoje. Karbonijoje buvo apgyvendinti greta esančių anglies kasyklų darbuotojai. Miesto pavadinimas itališkai reiškia anglį.
Kadangi kasyklos užsidarė XX a. aštuntame dešimtmetyje, smarkiai išaugo nedarbas. Dabar dauguma gyventojų dirba sunkiojoje pramonėje ir transporto sektoriuje.
Bronius Maskuliūnas

Biografija

1982 m. baigė Vaškų vidurinę mokyklą. 1990 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1995-2000 m. studijavo Vilniaus universiteto doktorantūroje, 2000 m. apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją „Posesyvumo raiška XVI–XVII a. lietuvių rašto paminkluose“, humanitarinių mokslų daktaras. 2007 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete atliko humanitarinių mokslų srities filologijos krypties habilitacijos procedūrą tema „Aktualūs lietuvių senųjų raštų kalbos aspektai“.
Nuo 1990 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) Lietuvių kalbotyros ir komunikacijos katedros dėstytojas, nuo 2005 m. yra universiteto Europos studijų instituto direktorius, nuo tų pačių metų rudens – Humanitarinio fakulteto dekanas, 2006 m. docentas, profesorius. Mokslo darbų leidinio „Acta humanitarica universitatis Saulensis“ atsakomasis redaktorius, žurnalų „Archivum Lithuanicum“ ir „Filologija“ redaktorių kolegijų narys. Nuo 2008 m. Valstybinės lietuvių kalbos komisijos narys. Nuo 2016 m. - Šiaulių apskrities Povilo Višinskio viešosios bibliotekos direktorius

Mokslinė veikla

Mokslinių interesų sritys – lietuvių rašomosios kalbos istorija, ypač XVI–XVII a. lietuviškų raštų kalbos, semantinių kategorijų tyrinėjomai, tekstologija. Paskelbė straipsnių, recenzijų žurnaluose „Archivum Lithuanicum“, „Baltistica“, „Baltų filologija“ ir kt. Skaito pranešimus mokslinėse konferencijose Lietuvoje ir užsienyje.
2003-2005 m. transliuotų šviečiamųjų televizijos laidų „Žodžiai“ bei „Diena Šiaulių universitete“ autorius ir vedėjas.
Paskutinė kelionė į Santa Kruzą

Turinys

10 metų praleidęs kalėjime už apiplėšimą, banditas Ortizas išeina į laisvę. Surinkęs porą pagalbininkų, jis išsirengia ieškoti kalnuose paslėpto grobio, o taip pat atkeršyti jį sučiupusiam šerifui Reksui Keliui. Norėdamas šį išprovokuoti, Ortizas pagrobia Rekso žmoną ir sūnų, todėl šis turi mėginti dar kartą rasti ir sugauti banditą...
Kazanės gimnazija

Pirmoji Imperatoriškoji Kazanės gimnazija (rus. Первая Императорская Казанская гимназия) – dieninė bendrojo lavinimo vidurinė mokykla, veikusi Rusijos Imperijos Kazanės mieste.

Istorija

Įkurta 1759 m. Rusijos imperatorės Jelizavetos įsaku, tai pirmoji gimnazija Rusijos provincijoje. Jos direktoriumi buvo paskirtas poetas Michailas Veriovkinas (1732–1795), vėliau išrinktas Rusijos Mokslų akademijos nariu–korespondentu. 1789 m. pagal architekto F. Jemeljanovo projektą pastatytas gimnazijos pastatas. Kilmingųjų ir įvairios kilmės vaikai buvo mokomi atskirai. Buvo dėstomos ir arabų bei kitos Rytų kalbos. Nuo 1769 m. mokoma vietos totorių kalba (daug metų jos mokė Chalfinų dinastija, kurios atstovai parašė ir pirmuosius totoriškus vadovėlius). Išlaikę gimnazijos baigiamuosius egzaminus iškart buvo priimami į Kazanės universitetą. 1859 m. šiai mokymo įstaigai vienintelei visoje Rusijoje buvo suteiktas Imperatoriškosios gimnazijos titulas.
Tarp gimnazistų būta iškilių asmenybių: tai poetas ir valstybės veikėjas Gavrilas Deržavinas, istorikas Nikolajus Lichačiovas, rašytojas ir visuomenės veikėjas Sergejus Aksakovas, matematikas Nikolajus Lobačevskis, astronomas Ivanas Simonovas, chemikai Aleksandras Arbuzovas ir Aleksandras Butlerovas bei kt. Įvairių aplinkybių nublokšti į Kazanę, šią gimnaziją lankė ir lietuviai: būsimas diplomatas Leopoldas Dymša, vėliau tapęs karininku Viktoras Vilkutaitis, būsimas teisininkas Gabrielius Liutkevičius. Eksternu egzaminus laikė žinomi rašytojai ir visuomenės veikėjai Liudas Gira, Vincas Krėvė-Mickevičius.
Kazanės gimnazija uždaryta 1917 m., pastatas perduoti Kazanės universitetui. 1939–1941 m. atlikta rekonstrukcija, stipriai pakeitusi pastato išvaizdą. Dabartiniu metu jame įsikūręs Kazanės technikos universitetas.
Chatlono provincija

Geografija

Provincija išsidėsčiusi pietiniuose Gisaro Alajaus kalnagūbriuose (aukštis iki 4088 m), atskirtuose derlingų slėnių: Vachšo, Kafirnigano. Klimtas kontinentinis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -5 °C iki 3 °C, liepos 23-30 °C. Kritulių iškrenta nuo 250 iki 1000 mm per metus. Pietiniu provincijos pakraščiu teka Piandžas, o provinciją kerta jo intakai – Vachšas, Kyzylsu, Kafirniganas. Vyrauja pilkžemių dirvožemiai. Būdinga dykumų augalija, upių slėniuose – krūmynai, kalnuose – stepės, kalnų pievos.

Ekonomika

Pagrindinės pramonės šakos Chatlono provincijoje – lengvoji (medvilnės, odos) ir maisto (aliejaus, miltų, konservų). Yra chemijos, metalo apdirbimo įmonių. Naftos, dujų, akmens druskos gavyba. Ant Vachšo upės yra hidroelektrinių kaskada (Nureko HE ir kt.). Drėkinamoji žemdirbystė (medvilnė, kviečiai, rugiai, bulvės, daržovės). Sodininkystė, vynuogininkystė, šilkininkystė. Kalnuose veisiamos avys.
Skaistgiriai (Kėdainiai)

Istorija

Įkurtas kaimas XX a. vid.
Tarybiniais metais Skaistgiriai priklausė Kunionių apylinkei ir buvo „Naujo Gyvenimo“ kolūkio centrinė gyvenvietė.
Algimantas Mackevičius (1935)

Biografija

1953-1978 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistas, nuo 1975 m. – ir Lietuvos filharmonijos Estradinių ansamblių susivienijimo artistas, dalyvavo orkestro „Trimitas“ koncertinėse programose, parengė koncertinių choreografinių numerių.
Lotas (navigacinis prietaisas)

Lotas (ol. lood) – navigacinis prietaisas, skirtas matuoti vandens gyliui iš laivo. Rankinis lotas – prie metrais sužymėto lyno (lotlynio), pritvirtintas svambalas; gylis matuojamas iki 50 m. Vandens slėgio skirtumas gilumoje (iki 200 m) ir paviršiuje matuojamas hidrostatiniu lotu. Hidroakustinis lotas, vadinamas echolotu, matuoja gylį pagal laiką, per kurį ultragarso signalas, pasiųstas iš laivo, nueina iki jūros (ežero) dugno ir grįžta atgal.
Talsų savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Talsų rajono dalies.
Kidy Tour

Istorija

„Kidy Tour“ buvo įkurta 2015 m. ir nuo 2016 m. kovo pradėjo veikti Lietuvoje. Įmonė priklauso „Avia Solutions Group“ – Varšuvos vertybinių popierių biržoje (WSE) listinguojamai aviacijos verslo įmonių grupei. Nuo „Kidy Tour“ veiklos pradžios, įmonė vykdo skrydžius „Airbus A320“ lėktuvais. 2016 m. „Avia Solutions Group“ įsigijo kelionių organizatoriaus „GoAdventure“ 100 proc. akcijų ir Estijos bendrovė veiklą tęsia su „KIDY Tour“ prekiniu ženklu. 2017 m. birželio mėnesį „Kidy Tour“ pradėjo veiklą Rusijoje , o rugsėjo mėnesį – Latvijoje .
Ukajalio departamentas

Istorija

Žmonės šioje teritorijoje gyvena bent nuo 4 tūkstantmečio pr. m. e. Čia dominavo įvairios Amazonijos gentys. 1557 m. Ukajalio slėnį pasiekė konkistadoras Juan de Salinas y Loyola. Nuo XVII a. pradėtos steigti pranciškonų misijos. Pukaljpa įkurta XIX a. vid., prasidėjo krašto kolonizaciją, kurią spartino kilęs kaučiuko bumas. 1980 m., po krašte nuvilnijusių pilietinių neramumų, iš pietinės Loreto departamento dalies sudarytas Ukajalio departamentas. Šis departamentas taip pat pagarsėjo kaip revoliucinių judėjimų „Švytintis Kelias“ ir Túpac Amaru pagrindinė slaptavietė.

Geografija

Visa departamento teritorija yra Amazonijos džiunglėmis apaugusioje Amazonės žemumoje, tik pačiuose vakaruose pasiekia Jungaso aukštumas.
Upės priklauso Amazonės baseinui – Ukajalis, Purusas, Agvaitija, Jurua, Urubamba ir daug kitų. Yra nemažai senvagių, šlapynių, telkšo Jarinakočos ežeras.
Klimatas tropinis, drėgnas ir karštas. Visus metus laikosi ~25 °C temperatūra (dienomis įkaista iki 34 °C). Per metus iškrenta 1500–1800 mm kritulių, sausasis laikotarpis būna nuo birželio iki rugsėjo. Vidutinis oro drėgnumas 80–90 %.
Krašto gamta saugoma Aukštutinio Puruso, Žydrosios Kordiljeros nacionaliniuose parkuose, Puruso bendruomenės draustinyje, El Siros bendruomenės draustinyje, Skiriamųjų kalnų saugomoje srityje.

Ekonomika

Verčiamasi daugiausia miškų kirtimu ir medienos apdirbimu, aliejinių palmių, tropinių vaisių, tabako, ryžių, manijoko auginimu, žvejyba, buivolų laikymu.

Gyventojai

87 % gyventojų yra ispanakalbiai – metisai, gimtąja kalba nebekalbantys indėnai, baltieji. Virš 12 % Ukajalio departamento gyventojų kalba indėnų kalbomis – ašaninkai, šipibai-konibai, amahuakai, kulinai, kečujai, šaranavai, jaminavai, iskonavai ir kt. Dalis genčių gyvena izoliacijoje nuo išorinio pasaulio.
Pupasodis

Istorija

Kaimas pirmą kartą minimas 1744 m.
Petras Perkumas

Petras Perkumas (1916 m. balandžio 28 d. Kadugynų kaime, Darbėnų valsčiuje, Kretingos apskrityje – 1937 m. sausio 12 d. Italijoje) – vienuolis salezietis.

Biografija

Jauniausias sūnus Antano ir Barboros Perkumų šeimoje. Tėvas buvo prasilavinęs ūkininkas.
1928–1932 m. mokėsi Darbėnų pradžios mokykloje. 1932 susižavėjo saleziečių gyvenimu ir išvyko į Italiją.
1932–1933 m. mokėsi lietuvių saleziečių įstaigoje „Perosa Argentina“. 1933 m. pradėjo mokytis teologiją, užsienio kalbas ir siuvėjo amatą Torino misijų aspirantams skirtoje mokykloje „Conti Rebaudengo“. Mokydamasis buvo „Švenčiausiojo sakramento“ saleziečių draugijos narys, draugijos patarėjas, sekcijos vedėjas. Ketvirtaisiais mokslo metais įstojo į „Nekaltai pradėtosios“ draugiją.
Dėl pablogėjusios sveikatos mokslus nutraukė. Iki pat mirties Petras Perkumas nuoširdžiai meldėsi ir to mokė savo draugus.

Atminimo įamžinimas

1997 m. buvusioje Perkumų gimtinės sodybvietėje pastatytas ir pašventintas kryžius su užrašu „1910 ir 1917 m. čia gimė vienuoliai saleziečiai Antanas ir Petras Perkumai“.
1997 m. šalia Darbėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčios Petro Perkumo atminimui vienuoliai saleziečiai pastatė jo skulptūrą. Skulptūros autorius Antanas Ambrulevičius. Paminklą pašventino jo Ekscelencija Telšių vyskupas Antanas Vaičius.
Šakynos pagrindinė mokykla

Istorija

Vyskupas Motiejus Valančius mini, kad pirmąją Romos katalikų bažnyčią Šakynoje 1680 m. pastatęs Šakynos laikytojas Bergas. 1804 m. įsteigta Šakynos parapinė mokykla, uždaryta po 1863 m. sukilimo. 1894 m. kovo 15 d. susekta slapta daraktorinė mokykla, kurioje mokytojas Ignas Narmontas vienuolika vaikų mokė lietuviško ir rusiško rašto, tikybos. 1899 m. įsteigta valdinė, vėliau pradžios mokykla. 1950 m. ji tapo septynmetė mokykla, 1961 m. – aštuonmetė mokykla, 1986 m. – devynmetė mokykla, nuo 2003 m. – dešimtmetė pagrindinė mokykla.
Mokyklos vėliava pašventinta 1999 m. gegužės 29 d.
Ernstas Briugenas

Baronas Ernstas Briugenas (vok. Carl Friedrich Martin Ernst Baron von der Brüggen; rus. Эрнст Брюгген; 1840 m. lapkričio 10 d. Laidzės kaime (dab. Tukumo rajone), Kuršo gubernija, Rusijos imperija – 1903 m. gruodžio 5 d. Rygoje, Rusijos imperija) – iš Baltijos vokiečių kilęs Žemaitijos dvarininkas ir vokiečių rašytojas kultūrologas.

Biografija

Gimė ir augo Rusijos imperijos kariuomenės atsargos karininko šeimoje. Pradinį išsilavinimą įgijo šeimoje, vėliau mokėsi Dorpato gimnazijoje ir Viljandžio privačioje Gustavo Makso Šmito mokykloje. 1860–1864 m. Dorpato universitete studijavo teisę, 1865 m. jam buvo suteiktas teisės kandidato laipsnis. 
Gyveno Berlyne ir Drezdene, o nuo 1866 m. – Rygoje.  1867–1871 m. dirbo Lifliandijos gubernatūros administracijoje. 1870–1872 m. redagavo žurnalą „Baltische Monatsschrift“. 1869 m. Kauno gubernijos Telšių apskrityje įsigijo Degaičių dvarą. Daug keliavo po Italiją, Olandiją ir Vokietiją. 1876 m. Berlyne įsidarbino laikraštyje „Nazional Zeitung“. 1879 m. pervažiavo į Degaičius, kur praleido tris metus. 1882 m. vėl grįžo į Berlyną ir atsidėjo literatūrinei kūrybai. 1885–1886 m. dirbo Vokietijos Užsienio reikalų ministerijoje. Nuo 1886 m. – vėl savo dvare Degaičiuose. Paskutinius dvejus savo gyvenimo metus gyveno Rygoje.
Agostino Carracci

Agostinas Karačis (it. Agostino Carracci, 1557 m. rugpjūčio 16 d. (?), Bolonija – 1602 m. vasario 23 d., Parma) – italų ankstyvojo baroko tapytojas ir grafikas.

Biografija

Agostinas Karačis gimė 1557 m. Bolonijoje. Pakrikštytas rugpjūčio 16 d. Jo pusbrolis buvo menininkas Lodovikas Karačis ir jaunesnysis brolis − Anibalė Karačis. Karačių tėvas Antonijus buvo siuvėjas. Iš pradžių Agostinas mokėsi auksakalystės. Paskatintas dėdės pradėjo domėtis tapyba. Agostinas mokėsi pas Prospero Fontana, vėliau, apie 1577 m., − pas Bartolomeo Passarotti ir Domenico Tibaldi. 1581 m. Agostinas galėjo lankytis Romoje, po to lankėsi Venecijoje, kur susipažino su Tintoreto ir Paolo Veronezės kūriniais. Venecijoje jam gimė nesantuokinis sūnus Antonijus, kuris vėliau tapo žinomu savo laikmečio tapytoju. 1583 m. Agostinas lankėsi Milane ir Kremonoje, susipažino su Antonio Campi kūryba. 1583–1584 m. Agostinas, kartu su broliu Anibale ir pusbroliu Lodoviku, dekoravo Palazzo Favia Bolonijoje. 1586–1587 m. Agostinas lankėsi Parmoje, kur susipažino su Koredžo kūryba. Viename žinomiausių Agostino paveikslų „Paskutinė Šv. Jeronimo komunija“ yra ženkli Koredžo įtaka.
1588–1589 m. Agostinas Karačis buvo Venecijoje. 1589 m. Agostinas, kartu su Anibale ir Lodoviku, atidarė Bolonijoje dailės mokyklą Accademia degli Incamminati („Pažengusiųjų mokykla“), kurioje dirbo iki 1595 m. Mokykla greitai išgarsėjo Italijoje, Karačiai įgijo didelį dailininkų autoritetą. 1595 m. Anibalė buvo pakviestas į Romą kardinolo Odoardo Farnezės Farnezės rūmų dekoravimui. Agostinas prie brolio prisijungė 1597 m. Manoma, kad didžiąją tapybos dalį rūmuose atliko Anibalė ir Karačių mokiniai, Agostinas daugiausiai ruošė piešinius freskoms. 1600 m. dėl prieštaravimų tarp brolių Agostinas pasitraukė iš darbų Farnezės rūmuose ir išvyko į Parmą, kurioje dirbo hercogui Ranučiui Farnezei. Agostinas Karačis mirė 1602 m. vasario 23 d. Parmoje. Savo gyvenimo metu jis buvo labiau žinomas savo grafika, nei tapyba. Jis buvo laikomas talentingiausiu to meto Italijos grafiku. Agostiną Karačį išgarsino erotinių graviūrų serija Lascivie (apie 1590–1595). Agostinui priskiriamos erotinių sekso pozų grafikos scenos I Modi knygai, tikėtina, yra originalaus senesnio leidimo, kurį sunaikino katalikų bažnyčia, scenų kopijos.
Žakmelis

Istorija

1504 m. tainų žemėse Jakimo gyvenvietę įkūrė ispanai. 1698 m. ją atkūrė prancūzų pranciškonai. Žakmelis suklestėjo kaip cukraus, vėliau kavos prekybinis centras. 1896 m. miestą suniokojo gaisras. Jis buvo atstatytas įrengiant daug puošnių vilų, stiliumi artimų Naujajam Orleanui. 1925 m. Žakmelis tapo pirmuoju Karibų miestu, kur įvesta elektra. 2010 m. sausio 12 d. miestą smarkiai nuniokojo Haičio žemės drebėjimas.
ASCII

ASCII [ˈæski] (American Standard Code for Information Interchange, „Amerikietiškas informacijos mainų koduotės standartas“) yra simbolių koduotė, pritaikyta anglų kalbos abėcėlei. ASCII kodai naudojami tekstui kompiuteriuose, mobiliuosiuose telefonuose ir kituose komunikacijos įrenginiuose įrašyti, saugoti ir atvaizduoti. Dauguma dabartinių koduočių buvo sukurtos papildant ASCII, rečiau pakeičiant dalį simbolių.

Istorija

Pirmą kartą ASCII standartas buvo publikuotas 1967 m., o atnaujintas 1986 metais. Šiuo metu ASCII sudėtyje yra 33 nespausdinami simboliai, kurie naudojami teksto atvaizdavimui apibrėžti, ir iliustracijoje pavaizduoti 95 spausdinami simboliai (pirmasis iš jų – tarpas „ “):

Eilutės pabaiga

Iš nespausdinamų simbolių vieni reikšmingiausių yra naujos eilutės kodai. Jų ASCII standarte yra du: „vežimėlio grąžinimas“ (angl. carriage return) (0xD) ir popieriaus pratraukimas (angl. line feed). Seno tipo spausdintuvuose, kaip ir paprastose rašomosiose mašinėlėse, tai buvo du atskiri veiksmai: vežimėlio grąžinimas reiškė spausdinimą nuo kairiosios paraštės, tačiau nepatraukus popieriaus (taigi ant anksčiau atspausdinto teksto). Toks spausdinimas buvo naudojamas tekstui pabraukimo ženklu pabraukti. „Popieriaus pratraukimas“ patraukdavo popierių taip, jog būtų spausdinama eilute žemiau (atstumas nuo paraštės iki vietos, kur bus spausdinami simboliai, likdavo toks pats). Todėl net ir dabar naują eilutę MS DOS ir Windows aplinkose neretai žymi du vienas po kito einantys ženklai (0xD 0xA ar 0xA 0xD). Kitos sistemos vėliau atsisakė vieno iš kodų, bet ne visos to paties: Apple sistemoje liko tik 0xD, o GNU/Linux – 0xA.

Tabuliacija

Kitas ilgiau vartotas simbolis buvo tabuliacijos ženklas (0x9), nurodantis, jog spausdinimo poziciją reikia patraukti pirmyn tiek, jog ženklo atstumas (simboliais nuo kairiosios paraštės) būtų kartotinis sutartam skaičiui (paprastai ašuoniems). Tabuliacija buvo sėkmingai naudojama kol įvairiuose tekstų redaktoriuose neatsirado galimybė šį sutartą skaičių keisti. Tuomet, jei kitas vartotojas ar tekstų redaktorius naudodavo kitokią standartinę tabuliacijos reikšmę, dokumentas būdavo visiškai sudarkomas. To vengiant, tabuliacija šiuo metu vartojama vis rečiau.
Naudojama ir daugiau nespausdinamų simbolių, tačiau kiti yra retesni ir ne visur reiškia tą patį.

Taikymas

Dėl paprastumo ir palyginus ilgos istorijos ASCII koduotė gerai palaikoma įvairių programų, platformų bei sistemų. Pagrindinis jos trūkumas – įvairioms kalboms specifinių simbolių nebuvimas. Dėl šios priežasties ASCII netinka lietuvių kalba rašytiems dokumentams ar kitiems tekstams. Tačiau net ir dabar neretai patariama failų bei aplankų vardams, kompiuterių programų kintamiesiems, HTML parametrams bei kitais panašiais atvejais naudoti tik ASCII simbolius, taip apsisaugant nuo iškraipymų skaitant duomenis su vien ASCII palaikančia programine įranga.