google/wiki40b huggingface dataset:
Georg Baselitz

Biografija

Hansas Georgas Kernas gimė 1938 m. sausio 23 d. Doičbazelico kaime Saksonijoje. 1950−1955 m. gyveno su šeima Kamence, kur lankė privačias piešimo pamokas. 1956 m. G. Kernas persikėlė į tuometinį Rytų Berlyną, mokėsi Aukštojoje vaizduojamosios ir taikomosios dailės mokykloje. Po pašalinimo iš jos, 1957−1962 m. pratęsė studijas Vakarų Berlyno Aukštojoje dailės mokykloje. Maždaug šiuo laikotarpiu prisiėmė pavardę Bazelicas nuo gimtojo kaimo. Savo ankstyvojoje kūryboje G. Bazelicas ieškojo alternatyvos socialinio realizmo ir Art Informel dailei, susidomėjo mentališkai nesveikų žmonių menu. 1961 m. jis ir kolega studentas Eugen Schönebeck suorganizavo parodą apleistame name ir publikavo Pandämonisches Manifest I parodos buklete. Antras dailininkų manifestas publikuotas 1962 m.
1963 m. įvyko pirmoji G. Bazelico personalinė paroda Werner & Katz galerijoje Berlyne, kuri sukėlė skandalą. Du paveikslai buvo konfiskuoti, kad neįžeistų publikos. 1965 m. G. Bazelicas praleido šešis mėnesius Villa Romana Florencijoje. 1966 m. dailininkas apsigyveno Osthofene netoli Vormso, pradėjo užsiimti raižytojo darbu, tapyti kaimo scenų paveikslų serijas. Šiuo metu nutapė pirmuosius paveikslus, kuriuose objektai pavaizduoti apverstais. Tokio pobūdžio paveikslais G. Bazelicas plačiai žinomas. 1975 m. G. Bazelicas apsigyveno Derneburge prie Hildesheimo, pirmą kartą keliavo į Niujorką ir lankėsi Brazilijoje San Paulo bienalės proga. 1976 m. įvyko dailininko retrospektyvinė paroda Šiuolaikinio meno galerijoje Miunchene, jis įsteigė studiją Florencijoje, kurią išlaikė iki 1981 m. Dailininkas beveik kasmet būvojo Italijoje. 1977 m. G. Bazelicas priimtas instruktoriumi ir kitais metais tapo profesoriumi Karlsrujės dailės akademijoje.
1980 m. G. Bazelicas atstovavo Vokietiją Venecijos bienalėje, jis tapo plačiai žinomu, pripažintu dailininku. 1983 m. jis pakeitė darbą Karlsrujėje į darbą Berlyno dailės akademijoje, kurį trumpam buvo metęs 1988 m. ir pratęsė 1992 m. Jo pirmasis grafikos kūrinių katalogas 1983 m. publikuotas Miuncheno Jhano galerijos. 1986 m. jį Kaiserring prizu apdovanojo Vokietijos Goslaro miestas. 1987 m. dailininkas įkūrė studiją Imperijos miestelyje Italijoje. 1989 m. G. Bazelicas apdovanotas Prancūzijos Menų ir literatūros ševaljė ordinu ir 1992 m. pakeltas į karininko rangą, 2002 m. − į komandoro. 1999 m. dailininkas apdovanotas Rhenus dailės prizu, 2000 m. tapo Jano Mateikos dailės akademijos garbės nariu Krokuvoje. 2001 m. apdovanotas Julio González prizu iš Valensijos miesto. 2004 m. apdovanotas Praemium Imperiale prizu iš Japonijos meno asociacijos, jam suteiktas garbės dėstytojo vardas Florencijos dailės akademijoje. G. Bazelicas gyvena Miunchene ir Imperijoje.
Pieštuvėnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiros kalvos pietvakarinėje dalyje. Aikštelė ištempto ovalo formos, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 41x15 m dydžio. Šiaurės rytų piliakalnio šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 27x12 m dydžio terasa iki 1 m aukščio iškiliu viduriu. Šlaitai vidutinio statumo, 4-9 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, duobių, dirvonuoja.

Aplinkiniai piliakalniai

Paukščių piliakalnis 6 kmMedžionių piliakalnis 4 kmNoreikiškių piliakalnis 1 kmŽarijų II piliakalnis 21 kmPamiškės piliakalnis 11 kmBabronių piliakalnis 14 kmStakliškių I piliakalnis 4 kmLavariškių piliakalnis 11 km
Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Šlapaberžė

Istorija

Šlapaberžė (Slappiberze) minima nuo 1371 m., kai buvo užpulta ir apiplėšta kryžiuočių. 1562 m. kaime buvo 19 ūkių, kurie sudarė 44 valakus. XVIII a. buvo karališkuoju kaimu. 1711 m. maro metu visi Šlapaberžės gyventojai žuvo. 1861 m. pastatyta Šlapaberžės bažnyčia. Išliko XIX a. pradžioje statyto Gintautų-Dziaveltovskių dvaro rūmų fragmentai ir parkas. Rūmų būta dviejų aukštų su trijų aukštų rizalitu. 1863 m. sukilimo metu rusų armija sugriovė kairį rūmų sparną, o už dalyvavimą sukilime dvaras buvo nusavintas. Apie 1870 m. dvarą nusipirko Vladislovas Kvinta, o jį valdė jo vyresnysis sūnus Mykolas. Jis atstatė apgriautą dvarą, vietoj sugriauto sparno įrengė verandą su baliustrada viršuje. 1918 m. Šlapaberžėje vyko valstiečių, dvaro darbininkų sukilimas, buvo užimtas dvaro centras. Dvarininkai su vokiečių kareivių pagalba sukilimą numalšino.
1950–1963 m. buvo Šlapaberžės apylinkės centras, vėliau prijungta prie Dotnuvos apylinkės. Buvo „Tiesos“ kolūkio centrinė gyvenvietė.
Rimučiai

Aplinkinės gyvenvietės

MOLĖTAIŽalvariai
Godmančesteris

Istorija

Pirmąją gyvenvietę teritorijoje įkūrė romėnai. Gyvenvietėje rastos mansijos liekanos – senovės Romos poilsio sustojimas keliauninkams. III a. romėnų gyvenvietę užpuolė anglosaksai. Archeologinių kasinėjimų metu rasta daug Tudoro dinastijos laikų medinių namų architektūrinių elementų.
1086 m. Paskutiniojo teismo knygoje minimas dvaras, bažnyčia ir trys vandens malūnai Godmančesteryje. Skaičiuojama, kad tuo metu Godmančesteryje gyveno tik apie 400 žmonių.
Cima da Conegliano

Čima da Koneljanas (it. Cima da Conegliano, tikr. Giovanni Battista Cima, apie 1459−1517 m.) – italų renesanso dailininkas, priskiriamas Venecijos dailės mokyklai.

Biografija

Džovanis Batista Čima gimė apie 1459 m. Koneljano miestelyje, nuo kurio gavo savo pravardę. Jo tėvas buvo avių vilnos apdirbėjas. Čima epizodiškai mokėsi dailės gimtajame mieste ir vėliau persikėlė į Veneciją, kurioje turėjo ryšių su Džovanio Belinio ir Alvizės Vivarinio dirbtuvėmis. 1489 m. Čima atliko altorinį ištapimą Šv. Baltramiejaus tema Vičencos mieste, kuris jį išgarsino. 1490-ųjų viduryje jis dirbo Dožų rūmuose Venecijoje. Čima neprisidėjo prie stilistinių permainų, kurias į Venecijos dailę atnešė Džordžonė ir Ticianas. Jis labiau išlaikė tas tradicijas, kurias venecijiečiai perėmė iš Antonelo da Mesinos ir Diurerio. 
Po 1500 m. Čima daug dirbo aplinkiniuose Italijos miestuose, kurdamas altorinius paveikslus. Kūrė Parmoje, Bolonijoje, Karpyje, Trevize. Apie 30 tokių darbų išlikę. Jo kūryboje dominuoja tradicinės „Madonos su Kūdikiu ir šventaisiais“ temos paveikslai. Čima buvo vedęs 2 kartus. Su pirmąja žmona Korona susilaukė dviejų vaikų, su antrąja Joana − šešerių. Čima da Koneljanas mirė 1517 arba 1518 m. Palaidotas gimtojo Koneljano miesto San Francesco (Šv. Pranciškaus) bažnyčioje. Koneljano katedroje yra Čimos sukurtas altorinis paveikslas.
Gediminas Budnikas

Biografija

Abu tėvai partizanai žuvo 1945 m. liepos 26 d. kovodami už Lietuvos laisvę. Gediminą ir jo brolius Juozą ir Antaną priglaudė giminės. 1959 m. baigė Kauno IV vidurinės mokyklos 8 klases, baigė Kauno Maisto pramonės technikumą, technologas. 1979 m. baigė Vilniaus Valstybinio universiteto Kauno fakultetą, materialinio techninio aprūpinimo ir organizavimo ekonomistas. 2005 m. baigė viešojo administravimo magistro studijas Kauno technologijos universitete.
Sutuoktinė Vanda, vaikai Gediminas, Justinas.

Sportinė karjera

1962 m. pakviestas į Kauno „Žalgirio“ krepšinio komandą. 1962–1974 m. Lietuvos rinktinės narys. 1971 m. ir 1973 m. tapo TSRS krepšinio čempionato prizininkas, aštuonis kartus Lietuvos čempionas. 1997 m. Helsinkyje, 1998 m. Montevidėjuje, 2001 m. Liublianoje tapo Pasaulio senjorų krepšinio čempionu, 2000 m. Europos senjorų krepšinio čempionato Rygoje nugalėtojas.
Kauno krepšinio klubo „Žalgiris“ valdybos narys.

Profesinė veikla

Kauno verpimo fabriko „Drobė“ šaltkalvis, ekonomistas, vyriausiasis ekonomistas, Tiekimo skyriaus viršininkas, direktoriaus pavaduotojas. 2005 m. UAB „Automobilių stovėjimo aikštelės“ rinkliavos vadovas, direktoriaus pavaduotojas.

Politinė veikla

1994-2000 m. Lietuvos laisvės sąjungos narys , 2000-2007 m. Lietuvos centro sąjungos narys, nuo 2008 m. Tėvynės sąjungos - Lietuvos krikščionių demokratų narys.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 
2000 m. Kauno miesto savivaldybės meras, nuo 2001 m. vasario 9 d. iki kadencijos pabaigos 2003 m. pirmasis mero pavaduotojas, 2003–2007 m. Kultūros, švietimo ir sporto komiteto pirmininkas.
AB „Kauno energija“ stebėtojų tarybos narys, Kauno miesto neįgaliųjų tarybos narys, saugaus eismo komisijos tarybos narys, pavadinimų sumanymo ir atminimo įamžinimo komisijos narys.

Įvertinimas

2004 m. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu įteiktas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius. Lietuvos tautinis olimpinis komitetas apdovanojo „Olimpine žvaigžde“, o Kūno kultūros ir sporto departamentas prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės apdovanojo sporto garbės komandoro ženklu „Už nuopelnus Lietuvos sportui“.
Municipijus (Moldavija)

Municipijus (rumun. municipiu) – ypatingo statuso miestas, žemiausio Moldavijos administracinis teritorinis vienetas. Dabar Moldavijoje yra 5 municipijai: Kišiniovas, Belcis, Benderai, Komratas, Tiraspolis.

Municipijų valdymo organai

Municipijaus valdymo organas yra municipalinė taryba (kitaip dar muncipijaus taryba) ir primaras, vadovaujantis municipijaus primarijai. Kišiniovas turi ne primarą, o generalinį primarą. Municipijaus sudėtyje esančiose gyvenvietėse veikia vietinės tarybos, kurių veiklą koordinuoja municipalinė taryba.
Municipalinę tarybą sudaro patarėjai, renkami 4 metams. Patarėjų skaičius priklauso nuo municipijaus gyventojų skaičiaus. Pvz., Kišiniovo municipijus turi 51 patarėją, o Belcio – 35 patarėjus.
Municipijaus primaras irgi renkamas balsuojant 4 metams. Primaras turi turėti 3 patarėjus (Kišiniovo – 4), kuriuos primaro teikimu iš patarėjų skaičiaus renka municipalinė taryba
Primarija yra primaro kanceliarija, jos darbuotojai yra valstybės tarnautojai.
Algimantas Bliujus

Biografija

1971 m. baigė Vilniaus 16-ąją vidurinę mokyklą, 1977 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą.
1977–1982 m. Trakų istorijos muziejaus Istorinio skyriaus vedėjas, 1982–1992 m. Mokslo ir enciklopedijų leidybos instituto redaktorius, 1992–1993 m. radiofono „Vilniaus varpas“ kultūrinių laidų redaktorius, 1994–1996 m. Valstybinio radijo ir televizijos komiteto skyriaus vedėjas. Nuo 1996 m. dirba įvairiose media agentūrose, „Media Bridge Vilnius“ direktorius.
Lietuvos archeologijos draugijos narys.

Mokslinė veikla

Tyrinėti ir žvalgyti archeologijos objektai: 1977 m. Visginų pilkapiai, Kaišiadorių rajonas, 1978–1980 m. žvalgomieji tyrinėjimai Trakų mieste ir Trakų salos pilis bei Trakų pusiasalio pilis, 1978–1981 m. Eitulionių pilkapynas.
Ringaudai

Aplinkinės gyvenvietės

KAUNAS – 8 km 
 AKADEMIJA 2 km
Tabariškiai – 1 km

Pavadinimo kilmė

Ringaudai – lietuviškas asmenvardis, giminingas žodžiams Ringą, Ringė, Ringauda. Kai kurių istorikų teigimu, Ringaudas XII a. pabaigoje esą buvo Lietuvos valstybės kūrėjo Mindaugo tėvas ar pirmtakas. Jis buvęs kunigaikštis, galingas vadas, nugalėjęs totorius prie Nemuno aukštupio. Gyvenęs Naugarduke. Valdžią perdavęs Mindaugui.

Biblioteka

Biblioteka Tabariškiuose buvo atidaryta 1950 m. ir 50 metų glaustėsi ir S. Martinaičio gryčios nekūrenamame kambaryje (pirmasis bibliotekos vedėjas J. Ramanauskas), ir Ringauduose, mediniame pastate, po to – raudoname mūrelyje šalia Šakių plento, ir Noreikiškių vidurinėje mokykloje bei vaikų darželyje, ir mechaninėse dirbtuvėse. 2002 m. biblioteka persikėlė į E. Savicko namą Gėlių g. 65, kur išnuomotos 5 patalpos, jos gražiai įrengtos. Biblioteka turi 8000 knygų, aptarnauja apie 350 skaitytojų.

Ringaudų Puntukas

2005 m. į gyvenvietės vidurį buvo atvežtas ir kranu iškeltas maždaug 20 tonų sveriantis akmuo. Jis surastas kai šalia Nemuno buvo statomi valymo įrenginiai.
Vangažiai

Istorija

Įkurtas 1957 m. Tarybiniais laikais buvo miesto tipo gyvenvietė, kurioje veikė gelžbetoninių gaminių gamykla, buitinių cheminių prekių gamykla.
Rudmena

Istorija

1957 m. Rudmenos gyvenvietę tyrinėjo R. Rimantienė su ekspedicija. 
Kaimas išnyko apie 1960 m. statant Kauno HE, kai Kauno marios užsėmė visą gyvenvietę.

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardas kilęs iš upėvardžio Rudmena (dešinysis Nemuno intakas).
Aviža

Paplitimas

Aviža nuo senovės paplitusi teritorijoje nuo Korėjos iki Vakarų Europos. Auginama Rusijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje, JAV, Kanadoje, Vokietijoje, Prancūzijoje. Lietuvoje sėjamoji aviža auginama nuo pirmųjų mūsų eros amžių.

Augimas

Vegetacija trunka daugiau nei 98 dienų. Aviža pradeda dygti 4-5 °C temperatūroje, pakenčia šalnas iki -4 °C. 2000 m. avižomis buvo apsėta 44,3 tūkst, ha, vidutinis derlingumas 1,87 t/ha. Pasaulyje 1998 m. avižų pasėliai užėmė 14,58 mln. ha.
Žemės ūkyje reikšmingiausios ir labiausiai paplitusios yra bizantiškoji aviža (Avena byzantina) ir sėjamoji aviža (Avena sativa).
Kamermuzikantas

Kamermuzikantas (rus. Камер-музыкант) – rūmininko pareigybė ir laipsnis, taip pat – asmuo, užimantis šią pareigybę ar turintis tokį laipsnį.
Kamermuzikanto laipsnis Rangų lentelėje buvo priskirtas XIV klasei. Rūmų etatuose šios pareigos pirmą kartą paminėtos 1796 m. gruodžio 30 d.
Pareigybė panaikinta 1917 m. Vasario revoliucijos metu.
Aleksandras Mauragis

Aleksandras Mauragis (1909 m. gegužės 13 d. Kelmė – 2006 m. sausio 4 d. Sidnėjus) – Australijos lietuvių bendruomenės veikėjas, teisininkas, teisės mokslų daktaras (1948 m.).

Biografija

Nuo 1925 m. dirbo skautų ir ateitininkų organizacijose, 1931–1933 m. – Vyriausiojo skautų štabo Tiekimo skyriaus vedėjas, dirbo žurnale „Skautų aidas“. 1940–1944 m. advokatas Vilniuje, dalyvavo antinacinio pasipriešinimo veikloje, 1942–1944 m. Lietuvių fronto Vilniaus apygardos pirmininkas. 1944 m. pasitraukė į Austriją, 1949 m. atvyko į Australiją. 1951–1952 m. Australijos lietuvių bendruomenės krašto valdybos švietimo ir kultūros reikalų vedėjas. 1959–1970 m. Australijos lietuvių katalikų kultūros draugijos pirmininkas. 1960–1971 m. Tautos fondo atstovybės Sidnėjuje pirmininkas. 1979–1983 m. Australijos lietuvių bendruomenės Sidnėjaus lietuvių apylinkės pirmininkas, žinomas paskaitininkas. 1951 m. ir 1970–1974 m. redagavo Australijos lietuvių bendruomenės lietuvių savaitraštį „Mūsų pastogė“. Parašė religinio turinio knygų.
Darbas ir duona

Darbas – LKP Šiaulių rajono komiteto leidinys, nelegaliai išėjęs 1929 m. sausį Šiauliuose.

Istorija

Išspausdintas hektografu. Tiražas 100 egz.
Aktorius

Aktorius (lot. actor) – teatro spektaklių, kino, televizijos filmų vaidmenų atlikėjas, vaidintojas.
Meno sritis, kurioje dirba aktorius, apibrėžia jo veiklą. Tai gali būti fiktyvių arba realių asmenybių vaizdavimas, naudojantis gestais, mimika ir kalba, atvaizduojant situacijas naudojant paminėtas ir kitas išraiškos priemones (pvz., šokis).
Priklausomai nuo atliekamo vaidmens svarbos išskiriami statistai, antraplanių vaidmenų atlikėjai ir pagrindinių vaidmenų atlikėjai. Statistai „užpildo foną“, jų vaidmenys be teksto, antraplanių vaidmenų atlikėjai vaidina atskiras, nedideles scenas, paprastai su nedaug teksto.

Kilmė

Vaidybos ir aktorystės šaknys yra gentinių visuomenių ritualuose. Ilgainiui atskiri asmenys perimdavo ritualinių scenų perteikimą gentainiams. Iš gentinių ritualų susiformavo ir Senovės Graikijos tragedijos, kuriose vaidindavo profesionalūs aktoriai.
Venediktas Jerofejevas

Venediktas Vasilijevičius Jerofejevas (rus. Венедикт Васильевич Ерофеев; „Веничка“; 1938 m. spalio 24 d. – 1990 m. kovo 11 d.) – rusų rašytojas.

Biografija

Gimė 1938 m. Kolos pusiasalyje. Tėvas tremtinys, kalėjo lageriuose iki Stalino mirties. Mokyklą baigė aukso medaliu. Mokėsi Maskvos Universiteto (įstojo 1955 metais, buvo išmestas 1957-aisiais) ir Vladimiro pedagoginio instituto filologijos (nuo 1961 m.) fakultetuose. Dirbo stiklo taros supirkėju, kūriku, sargu, kelių darbininku, ryšių linijos montuotoju.

Kūryba

Prozą rašė nuo 1950-ųjų, yra kūrinių „Psichopato užrašai“, „Geroji žinia“, „Vasilijus Rozanovas ekscentriko akimis“, „Maskva - Petuškai“ autorius. Apysaka (kai kas vadina epu) „Maskva – Petuškai“ – įžymiausias jo kūrinys, išleistas rusų, anglų, prancūzų, italų, lietuvių ir kitomis kalbomis. Autoriaus tėvynėje iki perestroikos leistas tik samizdatu.
Mirė 1990-ųjų kovo 11 d. Maskvoje nuo gerklės vėžio.
Sulechuvas

Istorija

Dabartinio miesto žemės 990 m. užkariautos kunigaikščio Mieško I, nuo 1138 m. tapo Silezijos kunigaikštystės dalimi. Gyvenvietė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1319 m. kai Sulechuvą užkariavo Branderburgo markgrafas Valdemaras. Tačiau jis netrukus mirė ir miestas grįžo Piastų valdomai Gloguvo kunigaikštystei. Nuo 1537 m. priklausė Noimarkui, nuo 1815 m. Prūsijos Brandenburgo provincijai. Po antrojo pasaulinio karo atiteko Lenkijai.
Naktinis portjė

Turinys

1957-ieji metai, Viena. Buvęs nacių karininkas Maksas, karo metais prižiūrėjęs kalinius koncentracijos stovykloje, dabar dirba naktiniu portjė viešbutyje. Čia periodiškai renkasi buvę jo tarnybos draugai, išvengę persekiojimo ir besistengiantys, kad neatsirastų daugiau liudininkų, galinčių paliudyti jų praeitį.
Kartą tarp viešbučio svečių Maksas atpažįsta buvusią kalinę – Liuciją, kurią jis buvo įsimylėjęs. Moteris, dabar ištekėjusi už garsaus dirigento, taip pat atpažįsta savo kankintoją. Pradžioje ji nori kuo greičiau išvykti, tačiau smalsumas ir prisiminimai nugali. Atėjus laikui keliauti, Liucija nusprendžia pasilikti ir akis į akį susitikti su Maksu. Tarp jų vėl suliepsnoja aistra, kurios metu meilužiai nevengia vienas kitą kankinti.
Nenorėdamas, kad buvę tarnybos draugai sužinotų apie atsiradusią liudininkę, Maksas paslepia ją savo bute, tačiau šie vis vien sužino ir pradeda spausti jį atsikratyti Liucija. Žmonos pasigedęs dirigentas taip pat paskelbia paiešką, buvę nacistai kalbina moterį išduoti Maksą, bet ši atsisako. Jis palieka darbą ir su Liucija užsirakina savo bute, o pastarieji budi prie namo, neleisdami jiems išeiti. Baigiasi maistas, buvę draugai ir kaimynai įbauginti atsisako padėti, todėl Maksui ir Liucijai tenka badauti. Galiausiai vieną naktį jie išeina iš buto, sėda į automobilį ir važiuoja, sekami buvusių Makso bendražygių, kurie, jiems sustojus ant tilto, paleidžia mirtinus šūvius...
Kamčiatkos krabas

Išvaizda, gyvenimo būdas

Suaugėlių kiaukutas gali siekti 28 cm, o atstumas tarp ištiestų kojų iki 1,8 metro. Kojos ir šarvas padengtos spygliais. Dešinė žnyplė yra didesnė už kairiąją. Spalva nuo rudai raudonos iki violetinės. Išvirus įgauną raudoną spalvą.
Gyvena nuo 3 iki 366 metrų gylyje. Minta įvairiais dugniniais bestuburiais: jūrinėm kirmėlėm, moliuskais, ofiūrom, jūrų žvaigždėm, jūrų ežiais, ūsakojais, pintim.
Patelės padeda nuo 150,000 iki 400,000 kiaušinėlių. Maždaug po metų iš kiaušinėlių išsirita lervos, kurios dar nėra panašios į suaugėlius ir pirmus kelis mėnesius praleidžia pluduriuodamos vandenyje, kaip planktonas. Po 4o nėrimosi lerva įgauną panašią į suaugėlio formą ir nusileidžia ant dugno.

Paplitimas

Paplitęs areale nuo Japonijos jūros iki šiaurinės Britų Kolumbijos krantų. 1960 – 1970 m. Tarybų Sąjungos mokslininkai įsteigė jų koloniją Kolos įlankoje, Barenco jūroje. Atkeliavę iš šios kolonijos, nuo 1990 paplito ir Norvegijos jūroje.

Žvejyba

Kamčiatkos krabo mėsa vertinama kaip delikatesas ir yra brangiausia iš visų karališkųjų krabų.
Laivių seniūnija

Istorija

Įkurta 1919 m., priklausė Salantų valsčiui (Kretingos apskritis). Po 1940 m. Lietuvos aneksijos pavadinta Laivių apylinke. 1941 m. birželio mėn. antroje pusėje atkurta. 1944 m. spalio mėn. vėl pavadinta Laivių apylinke.
Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje (krivūlėje) renkamas seniūnas, o jį pavadavo seniūno padėjėjas.
Administracinis centras: Laiviai.
Seniūnai: Juozas Zaleckis (1932 m.)
Jordi Bertomeu

Jordi Bertomeu Orteu – „Euroleague Basketball“ įmonės vadovas.

Biografija

Studijavo Barselonos universitete ir įgyjo teisės bakalauro laipsnį. 1982 kovo mėn. - 1994 m. dirbo ACB Ispanijos krepšinio lygos teisės patarėju ir generaliniu sekretoriumi.  1994 - 2000 m. dirbo ACB Ispanijos krepšinio lygos viceprezidentu.
2000 m. liepos mėn. pradėjo eiti Eurolygos vadovo pareigos. 2009 m. tapo Eurolygos tarybos pirmininku. Nuo 2011 m. Eurolygos prezidentas.
Eina sporto vadybos profesoriaus pareigas Barselonos universiteto, sporto vadybos magistrantūros programoje ir Madrido Complutense universiteto sporto vadybos ir administravimo magistrantūros programoje.
2008 m. lapkričio 25 d. jis lankėsi Lietuvoje ir buvo apdovanotas LR ordinu už indėlį vystant sportą.
Ernestas fon Racburgas

Ernestas fon Racburgas (vok. Ernst von Ratzeburg, žuvo 1279 m. kovo 5 d. Aizkrauklėje) – Livonijos ordino krašto magistras.
Dargužiai (Klaipėda)

Sportas

2011 m. kaime vyko Lietuvos konkūrinio jojimo nacionalinis čempionatas.
Sportinis pokeris Lietuvoje

Sportinis pokeris Lietuvoje - jauna sporto šaka Lietuvoje.

Istorija

2010 m. balandžio 24 d. Vilniaus „Litexpo“ parodų rūmuose įvyko inauguracinis turnyras, kuriame dalyvavo arti 300 žaidėjų iš visos Lietuvos. Nugalėtoju tapo Viktoras Vainutis iš Vilniaus.

Lietuvos sportinio pokerio federacija

Lietuvos sportinio pokerio federacija (LSPF) - organizacija, koordinuojanti sportinio pokerio veiklą Lietuvoje bei vienijanti sportinio pokerio asociacijas ir klubus.
LSPF priklauso 7 regioninės asociacijos: Vilniaus sportinio pokerio asociacija, Kauno sportinio pokerio asociacija, Pajūrio pokerio klubas, Šiaulių sportinio pokerio asociacija „Full House“, Panevėžio, Druskininkų ir Alytaus sportinio pokerio asociacijos.
Grėblys

Konstrukcija

Pagrindinės grėblio dalys – grėbliakotis ir grėbliagalvė Papildomos dalys – lankeliai
Septynios sielos

Turinys

Timas Tomasas, vairuodamas mašiną ir tuo pačiu rašydamas telefonu žinutę, padaro avariją, kurios metu žūsta 7 žmonės, tarp kurių – ir jo paties žmona.
Praėjus 2 metams ir negalėdamas susitaikyti su savo poelgio pasekmėmis, Timas nusprendžia tapti donoru septyniems žmonėms, dovanodamas jiems taip reikalingus organus po to, kai įvykdys iš anksto suplanuotą savižudybę, o jo vaikystės draugas Denas Morisas įvykdys jo paskutinę valią...
Kartografiniai duomenys

Kartografiniai duomenys –tai geografiniai duomenys, kurie yra saugomi kartu su aiškia jų vaizdavimo įvairiose aplinkose informacija. 
Sudarinėjant žemėlapį, kartografų poreikiai didesni, negu geografų. Kartografui neužtenka duomenų apie objektų realias koordinates ir savybes. Kiekvienam objektui egzistuoja mažiausiai keletas galimų jo vaizdavimo būdų – grafinių objektų, kurie atstovauja realų objektą arba reiškinį skirtingo mastelio ar paskirties žemėlapiuose. Tai  kartografiniai duomenys, kurie sudaro didelę duomenų bazės dalį.

Sutartiniai ženklai.

Žemėlapiuose duomenys gali būti pateikiami įvairiais grafinio atvaizdavimo būdais – sutartiniais ženklais, kurie turi tam tikrą reikšmę. Pavyzdžiui, apskritys gali būti atvaizduojamos skirtingomis spalvomis, priklausomai nuo jų padėties. Sutartinių ženklų rinkiniuose pateikiami sugrupuoti pagal objektų klases ar sluoksnius sutartinių ženklų etalonai, stiliai, spalvų skalės ir kita kartografiniam vaizdavimui naudojama informacija. Tokie rinkiniai gali būti ir spaudiniai, ir skaitmeniniai.

Tekstai.

Tai aiškinamieji ir aprašomieji tekstai, kurie laikomi struktūriškai vientisais, nors juose gali būti skaitinių duomenų lentelės, iliustracijos ir pan.

Daugialypės terpės objektai.

Ši sąvoka apima priemones pateikti informacijai šiuolaikinių technologijų priemonėmis, kompleksiškai veikiant skirtingus žmogaus pojūčius. Juos galima panaudoti tik skaitmeniniuose variantuose, – tai, pavyzdžiui, garso arba vaizdo įrašai, animuoti objektai ir pan.

Pagalbinė informacija.

Tai produkto informacija, kuri nėra tiesiogiai susijusi su geografinių objektų vaizdavimu, tačiau svarbi ir reikalinga užtikrinti svarbioms jo palaikymo funkcijoms.
Stasys Jackūnas

Biografija

1971 m. baigė Ukmergės vidurinę mokyklą-internatą. 1971–1973 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1974–1978 m. LLKJS Širvintų rajono komiteto instruktorius. 1978–1982 m. mokėsi Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje. 1982–1985 m. LKP Ukmergės rajono komiteto instruktorius, nuo 1985 m. sekretorius. Nuo 1989 m. sovietų KGB rezervo karininkas, kapitonas. 
Ukmergės rajono savivaldybės Pivonijos seniūnijos, nuo 2003 m. Ukmergės miesto seniūnijos seniūnas. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.
Nuo 2001 m. LSDP Ukmergės rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2003 m., 2007 m. (mandato atsisakė) ir 2011 m. (mandato atsisakė) Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys.