google/wiki40b huggingface dataset:
Armaviras (Armėnija)

Istorija

Miestas IV–II a. pr. m. e. buvo Didžiosios Armėnijos karalystės sostinė. Įvairiais laikotarpiais jis priklausė seleukidams, romėnams, sasanidams, Bizantijai, VII a. atiteko arabams, XI a. turkams seldžiukams, kurie pavadino miestą Sardarabadu. XIX a. užėmė rusai.
1935–1992 m. miestas buvo žinomas kaip Oktemberianas.
Planetoidas

Planetoidai arba planetozimalės – būsimų planetų užuomazgos esančios proplanetiniuose dujų ir dulkių diskuose. Planetozimalių (angl. planetesimal, iš planet 'planeta' + (infinit) esimal 'nykstamas dydis') skersmuo būna nuo kelių iki kelių šimtų kilometrų. Saulės sistemoje planetoidai trikdė vieni kitų orbitas, daužėsi, jungėsi į spiečius ir virto stambesniais dariniais. Maždaug per 100 mln. metų iš jų susiformavo Žemės grupės planetos. Likusios planetozimalės trupėjo ir nyko susidurdamos su planetomis, jų palydovais ar tarpusavyje. Manoma, jog asteroidai iš asteroidų žiedo esančio tarp Marso ir Jupiterio yra planetozimalių likučiai. Kai kurias planetos pavertė savo palydovais. Daug jų paveiktų planetų (ypač Jupiterio) traukos, iš viso apleido Saulės sistemą. Kilusios planetų milžinių valdose planetozimalės, kurių orbitas sutrikdė planetų traukos jėgos, atsidūrė Orto ir Koiperio debesyse.

Susidarymas

Planetoidai susidaro, kuomet besislegiančiame proplanetiniame ūke kondensuojasi kietos dalelės. Turbulentinis medžiagos judėjimas, lydintis ūko traukimąsi, skatina dalelių susidūrimus. Susidūrusios jos limpa viena prie kitos ir didėja. Milimetrų ar centimetrų dydžio dalelės kaupiasi prie proplanetinio disko simetrijos plokštumos. Atsitiktiniai jų sutankėjimai tampa gravitacijos centrais į kuriuos telkiasi aplinkinės dalelės. Gravitacijos jėgų spaudžiami tokie dulkių debesys virsta planetozimalėmis. Jų sudėtis priklauso nuo atsiradimo vietos, t. y. nuo atstumo iki prožvaigždės.
Politika (žurnalas)

Istorija

Įsteigė ir leido UAB „Politika“ iš pradžių 3 kartus, nuo 1992 m. balandžio – kartą per mėnesį. Tiražas 1990 m. – 20 300 egz., 1993 m. – 1500 egz. Žurnalas leido atskirus neperiodinius priedus.
Rašė apie įvairių partijų ir politinių organizacijų nuostatas ir veiklą, kėlė ir nagrinėjo ekonominio ir visuomeninio gyvenimo problemas.
Vyriausiasis redaktorius Algimantas Semaška.
Redakcijoje dirbo Audronė Guigaitė, A. Karalkevičius, R. Kojra, Virgilijus Liauška, Povilas Masilionis, Vaclovas Paulauskas, Rimantas Šlajus.
Šmalkaldeno karas

Šmalkaldų karas (vok. Schmalkaldischer Krieg) − 1546−1548 m. vykęs Šv. Romos imperijos imperatoriaus Karolio V karas prieš vokiečių protestantų kunigaikščių Šmalkaldeno lygą (Schmalkaldischer Bund), pavadintą pagal nedidelį Tiuringijos miestelį Šmalkaldeną.

Šmalkaldų lyga

1531 m. vasario 27 d. protestantų imperijos luomai į Confessio Augustana atmetimą Augsburgo reichstage reagavo 1531 m. vasario 27 d. įkurdami Šmalkaldų lygą. Ši buvo nukreipta prieš gresiantį Habsburgų susidorojimą su protestantais ir turėjo savo kariuomenę bei iždą.
Lygai priklausė liuteronybę priėmę vokiečių kunigaikščiai (kurfiurstas Johanas Frydrichas Saksonietis (Johann Friedrich von Sachsen), landgrafas Filipas Hesenietis (Philipp I. von Hessen), hercogai Ulrichas Viurtembergietis (Ulrich von Württemberg) ir Moricas Saksonietis (Moritz von Sachsen), kiti kunigaikščiai) ir miestai (Brėmenas , Magdeburgas, Strasbūras, Ulmas ir kiti).
Per vykusį Šmalkaldų karą lyga pralaimėjo Karoliui V ir suiro.

Šmalkaldų karo eiga

Karą pradėjo imperatorius Karolis V, norėdamas atkurti Vokietijoje katalikybę. Jo jėgos buvo pranašesnės, be to, jis gavo pastiprinimų iš Nyderlandų ir popiežiaus.
1574 m. balandžio 24 d. netoli Miulbergo (Mühlberg) (Saksonija) protestantų kariuomenė buvo sutriuškinta.
Šmalkaldų karas baigėsi 1548 m. Augsburgo religiniu kompromisu, vadinamuoju Augsburgo interimu (Augsburger Interim) − siekiant išvengti protestantų atskilimo nuo katalikų bažnyčios, buvo legalizuotos kai kurios jų įvykdytos religinės reformos.
Šias kompromisines nuolaidas protestantams panaikino 1552 m. Pasau sutartis (Passauer Vertrag) ir 1555 m. Augsburgo religinė taika (Augsburger Religionsfrieden).
Arškainiai

Istorija

Pirmą kartą paminėti 1410 m.
Vilija Blinkevičiūtė

Biografija

1978 m. aukso medaliu baigė Linkuvos vidurinę mokyklą ir įstojo į Vilniaus valstybinio universiteto teisės fakultetą, kurį baigė 1983 m. ir įgijo teisininkės kvalifikaciją.
Nuo 1983 m. iki 1990 m. LR socialinės apsaugos ministerijos revizorė, Pensijų valdybos Valstybinių pensijų skyriuje vyresnioji inspektorė, nuo 1990 m. iki 1994 m. Socialinės apsaugos ministerijos darbo santykių teisinio reguliavimo skyriaus konsultantė, vėliau vyriausioji juriskonsultė, nuo 1994 m. iki 1996 m. LR SADM sekretorė, nuo 1996 m. iki 2000 m. LR socialinės apsaugos ir darbo viceministrė, nuo 2000 m. lapkričio 9 d. iki 2008 m. gruodžio 9 d. LR socialinės apsaugos ir darbo ministrė. 2004 m. kandidatavo į Lietuvos Respublikos prezidento postą, kaip Naujosios Sąjungos kandidatė. 2004–2009 Lietuvos Respublikos Seimo narė. Nuo 2009 m. Europos Parlamento narė (išrinkta 2009, 2014, 2019 m. rinkimuose į Europos Parlamentą kaip LSDP atstovė). 2014 m. išrinkta Europos Parlamento Moterų teisių ir lyčių lygybės komiteto pirmininko pavaduotoja, 2017 m. Moterų teisių ir lyčių lygybės komiteto pirmininke. 2019 m. išrinkta Europos Parlamento Užimtumo ir socialinių reikalų komiteto pirmąja pavaduotoja.
Lietuvos futbolo varžybos 1954 m.

B klasė

Varžybos vyko Vilniaus, Kauno, Klaipėdos ir Šiaulių zonose.
Kanalas

Laivybiniai kanalai

Laivybiniai kanalai jungia du ar daugiau vandens telkinių, tarp kurių vyksta laivų eismas. Dalis tokių kanalų turi strateginę reikšmę ir sutrumpina laivų kelią keliais tūkstančiais kilometrų. Taip pat laivybiniai kanalai kasami, kad laivai galėtų apiplaukti laivybinėse upėse esančius krioklius, slenksčius ar užtvankas. Laivybiniuose kanaluose įrengiama šliuzų sistema, reguliuojanti vandens lygi jame, kadangi vandens telkinių, kuriuos jungia kanalas, aukštis virš jūros lygio neretai smarkiai skiriasi.
Svarbiausi pasaulio laivybiniai kanalai yra Panamos kanalas, Sueco kanalas, Didysis Kinijos kanalas, Kylio kanalas, Korinto kanalas, Reino-Dunojaus kanalas, Volgos-Dono kanalas.

Lietuvoje laivybos reikmėms iškastas Vilhelmo kanalas, be to, nesėkmingai buvo bandoma iškasti Ventos perkasą.
Arvydas Kavaliauskas

Biografija

1985 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, fizikos mokytojas, 2006 m. baigė Šiaulių universitetą, informatikos mokytojas.
Šeduvos gimnazijos mokytojas.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Radviliškio rajono skyriaus narys, Radviliškio skyriaus pirmininkas, LKD valdybos pirmininkas, 2008 m. Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Radviliškio parapijos pastoracinės tarybos pirmininkas. Žmona Daiva.
Osvaldas Pikauskas

Osvaldas Pikauskas (rus. Освальдас Миколович Пикаускас; 1945 m. liepos 5 d. – 1995 m.) – lietuvis generolas pulkininkas, buvęs TSRS, vėliau – Rusijos Federacijos Oro desantinės kariuomenės vado pavaduotojas.

Biografija

Gimė 1945 m. liepos 5 d. Duburių kaime (Zarasų raj.).
1964 m. paimtas į Tarybinę Armiją, kur tarnavo 105-osios gvardijos oro desanto divizijos 111-ojo gvardijos parašiutiniame desantiniame pulke eiliniu. Po metų tarnybos įstojo į Riazanės aukštąją oro desantinės kariuomenės vadų karo mokyklą, kurią su aukso medaliu ir leitenanto laipsniu baigė 1969 m. Paskirtas į 7-ąją gv. oro desantinę diviziją. Už gerą tarnybą anksčiau laiko gavo vyresniojo leitenanto laipsnį ir tapo kuopos vado pavaduotoju. Po metų vyresnysis leitenantas O. Pikauskas jau vadovavo parašiutinei desantinei kuopai, dar po metų – pulko žvalgybos kuopai.
1972 m. paskirtas parašiutinio desantinio bataliono vado pavaduotoju, jam suteiktas kapitono laipsnis. Netrukus O. Pikauskas pasiųstas mokytis į M. Frunzės karo akademiją. Baigęs akademiją majoras O. Pikauskas grįžta į 7-ąją gv. oro desantinę diviziją, kur tampa parašiutinio desantinio pulko vado pavaduotoju. Netrukus paskirtas 108-ojo gvardijos desantinio pulko vadu. O. Pikausko vadovaujamas pulkas tapo geriausiu Oro desantinės kariuomenės pulku.
1982–1985 m. buvo 98-osios gvardijos oro desantinės divizijos vadu, jam suteiktas generolo majoro laipsnis. Tuo metu O. Pikauskui buvo 38 metai. 38-ajai divizijai tapus geriausia oro desantinės kariuomenės divizija O. Pikauskas paskirtas Oro desantinės kariuomenės vado pavaduotoju kovinei parengčiai.
1995 m. generolas pulkininkas O. Pikauskas mirė.
Lentvario vėliava

Lentvario vėliava – raudoname lauke įkomponuoti trys auksiniai klevo lapai, paimti iš Lentvario herbo. Laisvieji vėliavos kraštai papuošti auksiniais kutais.
Pabarupys

Istorija

XX a. pr. buvo dvaras Kėdainių valsčiuje.
Dennis Oppenheim

Biografija

Denisas Openheimas gimė 1938 m. rugsėjo 6 d. Electric City, Vašingtone, JAV. Deniso Openheimo tėvai buvo rusų imigrantai, jo tėvas – žydų tautybės.
1964 m. Denisas Openheimas įgijo menų bakalauro laipsnį Kalifornijos menų ir amatų koledže (California College of Arts and Crafts) Oklande, Kalifornijoje, o vėliau, 1965 m. – menų magistro laipsnį Stanfordo universitete Palo Alto mieste, Kalifornijoje.
1966-aisiais menininkas persikėlė į Niujorką, kur 1968-aisiais buvo surengta pirmoji personalinė jo paroda. Denisas Openheimas gyveno ir dirbo Niujorke visą likusį gyvenimą. Mirė 2011 m. sausio 21 d., sulaukęs 72 m. amžiaus.

Veikla

Deniso Openheimo ankstyvieji darbai buvo įtakoti koceptualaus meno judėjimo, susiję su atlikimo/kūno menu (performance/body art) ir su ankstyvuoju žemės meno (land art, earth art) judėjimu. Nuo 1966 iki 1968 m. Deniso Openheimo efemeriniai žemės meno darbai buvo formos, iškirstos lede/sniege, tokios kaip: Metinės Rievės (1968) – žiedų, iškirstų sniege serijos, ties JAV/Kanados siena, ir Gallery Transplant (1969), kai jis iškirto galerijos kontūrus sniege, taip pat vaizdai, iškirsti kviečių laukuose su kombainais, ir milžiniški persidengiantys pirštų antspaudai, nusidriekę Lewiston`o laukuose, Niujorke. Kartu su Michael Heizer, Robert Smithson ir Robert Morris jis kūrė svarbius žemės meno darbus 1968 m., eksponuotus Dwan galerijoje Niujorke.
1968 m. Denisas Openheimas tapo draugais su Vito Acconci, ir kartu ėmėsi kurti kūno meną, tokį kaip Reading Position for Second Degree Burn (1970), kai jis gulėjo saulėje penkias valandas su atversta knyga ant krūtinės. Aštunto dešimtmečio pradžioje jis buvo vienas iš menininkų, naudojančių filmus ir video savo performansuose.
Devintojo dešimtmečio pradžioje jis pradėjo kurti mašinų dalis, sudėtingus, erdvę užpildančius įrenginius, o antroje dešimtmečio pusėje jis dirbo su „kasdienių objektų transformavimu į meną“. Nuo paskutinio XX amžiaus dešimtmečio vidurio menininkas kūrė didelio mastelio viešus meno kūrinius didžiuosiuose pasaulio miestuose, kai kuriuos – gana kontroversiškus.
Denisas Openheimas buvo Guggenheim Foundation ir National Endowment for the Arts narys, dalyvavo Venecijos bienalėje ir Johanesburgo bienalėje 1997 m. 2007 m. jis buvo apdovanotas už gyvenimo pasiekimus Vankuverio Skulptūros bienalėje
Pirmoji šio menininko skulptūra Lietuvoje, Europos parke, Krėslas/baseinas, pastatyta 1996 metais. Milžiniško krėslo sukūrimui panaudota apie 300 metrų vamzdžio, 100 kv. metrų cinkuoto tinklo, į jį pripilta daugiau nei 2 tonos vandens. Gerianti struktūra su inksto formos baseinu – antroji Denniso Oppenheimo skulptūra Europos parke – pastatyta 1998 metais. 10 metrų aukščio, 10 metrų ilgio ir 5,5 metrų pločio „gerianti struktūra“ panaši į namelį su banguotu stogu.
Posa Rika

Istorija

Naftos gavyba Posa Rikoje pradėta 1930 m., kai rastas telkinys smėlynuose 250–2200 m gylyje.
Pagvošas

Istorija

Įkurtas 1700-ųjų pradžioje. 1892 m. pastatyta Pagvošo geležinkelio stotis (dabar – istorijos paminklas). XIX a. į gyvenvietę atsikėlė daugiausiai škotų imigrantų, todėl gatvių pavadinimų lentelės čia dvikalbės – anglų ir geilų kalbomis.
1957 m. Pagvoše surengta pirmoji Pagvošo konferencija dėl pasaulio taikos. Pagvoše gimė plieno magnatas, filantropas Cyrus Eaton (1883–1979).
Lamkhlongngu nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 600,00 km², apima Thongfapumo (Thong Pha Phum) apylinkėse, 130 km į šiaurės vakarus nuo provincijos centro Kančanaburio.

Flora ir fauna

Lamkhlongngu nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai ir lapuočių miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), Afzelia xylocarpa, kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), juodmedis (Diospyros mollis) ir kt.
Parke gyvena: Azijinis dramblys, Indinis zambaras, Indokininis tigras, dūminis leopardas, baltarankis gibonas, laibaliemenės beždžionės ir kt.
Bioteisė

Bioteisė (biomedicinos teisė) – „gyvybės teisė“, teisės šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių visuomeninius santykius biomedicinos mokslų pasiekimų taikymo srityse (asmens sveikatos priežiūra, visuomenės sveikata, maisto sauga, biotechnologijos, farmacinė veikla, gyvūnų gerovė). Kai kurie pošakiai atitinkamų sričių pagrindu vystosi kaip atskiros teisės šakos ar pošakiai. Tai yra, pvz., medicinos arba sveikatos teisė, biotechnologijų teisė, farmacijos teisė, maisto saugos teisė. Bioteisė - kompleksinė, „skėtinė” teisės šaka, apimanti taisykles ir teisės principus sisteminiam teisės taikymui biomedicinos srityje.

Lietuvoje

Lietuvoje bioteisė dėstoma kaip teisės disciplina.
Mykolo Romerio universiteto Teisės fakultete veikia Bioteisės katedra (vedėjas prof. Jonas Juškevičius). Joje dėsto profesoriai Donatas Stakišaitis, Andrius Narbekovas (medikas, Romos katalikų kunigas) ir kiti.
Dėstomi dalykai - Bioteisė, Bioetika ir bioteisė, Žmogaus teisės biomedicinoje, Biotechnologijų teisinis reglamentavimas, Biomedicininių tyrimų priežiūra, Bioetika, Biomedicininė etika, Filosofiniai bioteisės pagrindai, Prokreacijos ir genų technologijų medicininiai ir teisiniai aspektai, Etinis auditas, Sveikatos teisė, Gyvūnų gerovės apsauga.
Vytautas Kurpuvesas

Biografija

Baigė Juodšilių „Šilo“ vidurinę mokyklą. 2002 m. baigė Lietuvos teisės universitetą, įgijo teisės magistro kvalifikacinį laipsnį.
1999–2002 m. dirbo policijos sistemoje, 2002–2005 m. Vidaus reikalų ministerijos darbuotojas. 2005–2008 m. Mykolo Romerio universitete dėstė administracinę teisę. 2006 m. nevyriausybinės organizacijos „Teisingumo instituto“ direktorius.
2008–2012 m. Seimo narys.  2013–2016 m. Seimo kanceliarijos Valstybės valdymo ir savivaldybių komiteto biuro patarėjas. Nuo 2016 m. Vyriausiosios administracinių ginčų komisijos pirmininkas.
2008 m. Tautos prisikėlimo partijos narys.
Žmona Žana, sūnus Augustas.
Panamos demokratinė revoliucinė partija

Istorija

Įkurta generolo Omaro Torichoso iniciatyva 1978 m. rugsėjo 22 d. Pirmajame Nacionaliniame kongrese buvo priimta demokratinio socializmo principus atitinkanti programa, tačiau O. Torichoso valdymas labiau priminė diktatūrą. O. Torichosas buvo ir partijos pirmininkas iki žūties aviakatastrofoje 1981 m.
1984 m. prezidento rinkimus laimėjo PRD lyderis A. Barleta. Tačiau šalyje kilus politinei krizei jis 1985 m. atsistatydino. 1984 m. parlamento rinkimuose kartu su kitomis Nacionalinės demokratų sąjungos partijomis PRD gavo 40 vietų iš 67 ir sudarė koalicinę vyriausybę. Įstatymdavystės susirinkimo pirmininku buvo išrinktas PRDP lyderis S. Gustavas Karisas.
1987–1989 m. palaikė nacionalinės gynybos vadą A. Noriegą, sudarė Nacionalinio išsivadavimo koaliciją, kuri dalyvavo 1989 m. rinkimuose. 1999 m. parlamento rinkimuose laimėjo 34 vietas iš 72. 2004 m. buvo sudaryta koalicija Naujoji partija, į kurią įėjo PRD ir nedidelė Panamos liaudies partija. PRD kandidatas Martinas Torichosas Espinas, partijos įkūrėjo O. Torichoso sūnus, buvo išrinktas šalies prezidentu, o partija gavo 41 iš 78 vietų parlamente.

Struktūra ir ideologija

Partijos skyriai yra visose provincijose. Nuo 2002 m. jie visi sujungti elektronine informacine sistema, kuri leidžia rengti partines e - konferencijas, neišvažiuojant iš namų.
Nacionaliniai kongresai vyksta kas treji metai. Jame renkama Nacionalinė direktorija, kuri sudaro Vykdomąjį komitetą.
Pastaruoju metu daugiausia dėmesio skiriama alternatyvios energijos panaudojimui. Tai tapo ir partijos, ir valstybės programa.
Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 1986 m. 1989 m. įtarus, kad rinkimų rezultatai suklastoti, Socinternas buvo pristabdęs PRD narystę SI. 1996 m. rugsėjo 9 d. grąžintas konsultacinio nario statusas, tikroji narė nuo 2003 m. spalio 27 d.
Siduri

Siduri – deivė Mesopotamijos mitologijoje. Pirmąkart paminėta Akado imperijos laikotarpio įrašuose. Vidurinės Babilonijos karalystės laikais jau buvo susiliejusi su deive Ištare. Minima babiloniečių Gilgamešo epe, pasak kurio, turėjusi alinę pasaulio pakraštyje. Akadų kalba Siduri įvardijama sabitum („alinės laikytoja“). Gilgamešas ją susitikęs pakeliui pas Utnapištį. Siduri bandžiusi atkalbėti Gilgamešą nuo nemirtingumo paieškų, teigdama, kad mirtis esanti visiems žmonėms dievų skirta dalia, nemirtingi esą tik patys dievai, tad verčiau mėgautis paprastais žemiškojo gyvenimo malonumais, džiaugtis kiekviena diena, užuot ieškojus nemirtingumo. Visgi atkalbėti Gilgamešo jai nepavykę. Kituose mito variantuose Siduri vaidmuo tenka Ištarei.
Siduri vardas apytikriai reiškia „ji yra mano siena (apsauga)“. Vardas kildinamas ir iš huritų kalbos (Šiduri – „jauna moteris“).
Humanitariniai mokslai

Humanitariniai mokslai - mokslai apie žmogų ir kultūrą.

Lietuvoje

Lietuvoje humanitariniams mokslams (kodas H 000) LR švietimo ir mokslo ministro įsakymu „Dėl mokslo sričių, krypčių ir šakų klasifikacijos“ yra (arba anksčiau buvo) priskiriama filosofija, teologijos mokslai, menotyra (architektūra, dailėtyra, muzikologija, teatrologija), filologija (kalbotyra, literatūrologija), istorija, komunikacija (komunikacija ir informacija), bibliotekininkystė ir knygotyra, etnologija, folkloristika.
FK Neman (moterys)

Istorija

2018 m. moterų komanda dalyvavo Gudijos moterų Vyša lygoje. Užėmė penktą vietą.
Kazimieras Velžys

Biografija

1951 m. su tėvais ištremtas į Rusijos Federacijos Tomsko sritį. Ten baigė 8 klases. 1956 m. grįžo į Lietuvą, 1980 m. šeima reabilituota. 1959 m. baigė Pasvalio vidurinę mokyklą ir pašauktas į sovietinę armiją. Po tarnybos studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Hidromelioracijos fakultete. 1967 m. baigė akademiją, įgydamas inžinieriaus hidrotechniko specialybę.
Gavo paskyrimą į Varėnos rajoną, Varėnos Melioracijos statybos valdybą. Dirbo darbų vykdytoju, vyr. dispečeriu, viršininko pavaduotoju. 1979–1995 m. valdybos vyriausiasis inžinierius. 1997–2004 m. Alytaus apskrities viršininko administracijos Varėnos rajono melioracijos skyriaus vedėjas. Pensininkas.
1995–2000 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys, 1995–1997 m. Varėnos rajono savivaldybės meras.
1981–1989 m. TSKP narys. Nuo 1993 m. gegužės mėn. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys, Varėnos rajono skyriaus pirmininkas.
Čiurlionio draugijos Senosios Varėnos skyriaus narys.
Głos Litwy

Głos Litwy (liet. Lietuvos balsas) – lietuvių dienraštis, leistas 1919 m. gegužės 15 d. – 1922 m. vasario 4 d. Vilniuje lenkų kalba.

Istorija

Leidėjai Mykolas Biržiška, A. Pavlovič (nuo 1919 m. liepos 16 m.). Kritikavo lenkų valdžios politiką, todėl nebuvo leidžiamas 1919 m. gruodžio 6 d. – 1920 m. spalio 13 d.; 1920 m. gruodžio 23 d. – 1921 m. rugpjūčio 30 d.; 1921 m. rugsėjo 12 d. – gruodžio 12 d. Vietoj „Głos Litwy“ leisti „Echo Litwy“, „Dzwon Litwy“ ir vienkarčiai leidiniai „Adam“, „Eva“, „Josef“, „Marja“, „Jan“, „Anna“, „Piotr“, „Zosie“, „Jerzej“, „Hela“, „Litwa Nepodlegla“, „W stolicy Litwy“, „Przyszłość Litwy“, „Niech žyje Litwa“, „Jeszcze Litwa nie zginęla“, „Litwo, Ojczyzno moja!“, „Z Litwą“. Nuo 1922 m. vasario 4 d. vietoj Głos Litwy pradėta leisti „Litwa“. Spausdino „Promien“ spaustuvė Vilniuje. 
Informavo apie Vilniaus krašto ir Lietuvos įvykius, rašė apie svarbiausius pasaulio įvykius, lietuvių tradicijas, kalbą, kultūrą, spausdino straipsnius Lietuvos istorijos, lietuvių literatūros klausimais, svarstė lietuvių ir lenkų santykius, publikavo lietuvių rašytojų kūrinius, polemizavo su lenkų spauda.
Atsakingieji redaktoriai A.Čarnecka, V. Rakovskis (nuo 1919 m. balandžio 10 m.).
Mass Effect: Revelation

Siužetas

Knygoje stengiamasi pateikti kuo daugiau žaidimo foninių detalių, kaip, pvz., vietoves ir Citadelės Tarybos rasių vidaus politikos ypatumus bei veikėjus. Nemaža dalis siužeto sukasi aplink galaktikos gyventojų požiūrį į dirbtinį intelektą, nes tai yra svarbi žaidimo siužeto detalė.
Pasakojama apie jauną žmonijos Aljanso pajėgų leitenantą Deividą Andersoną ir jo pastangas surasti per Aljanso įslaptintos bazės užpuolimą likusią gyvą leitenantę Kali Sanders. Siužeto eigoje paaiškėja, jog bazę sąmoningai užpuolė samdinių grupuotė Blue Suns, kurią nusamdė tos bazės vykdantysis mokslininkas. Citadelės Specialiojo karinio padalinio (Spectre corps) narys turianas Sarenas yra paskiriamas pagelbėti Andersonui surasti užuominų, kurios nurodytų kur lindi dingęs mokslininkas. Galop jiems pavyksta surasti mokslininką, bet Sarenas pasprunka su informacija apie mokslininko tirtą senovinį nežemiškos kilmės kosminį laivą, kurį jis ketina panaudoti savo paties piktadariškiems tikslams, kaip tai vaizduojama žaidimo „Mass Effect“ pagrindinėje siužeto linijoje.
The Future Sound of London

Biografija

Dougans ir Cobain susipažino Mančesteryje aštunto dešimtmečio viduryje. Garis ir Brajenas pradėjo gilintis į elektroninės muzikos paslaptis. Brajenas jau buvo pradėjęs kurti elektroninę muziką, Garis labiau domėjosi to laikmečio Indie stiliumi. Jie pradėjo groti klubuose, taip pat bendradarbiavo su grupe Stone roses. 1988 metais Brajenas ėmėsi vieno projekto videografikos kompanijai Stakker. Jis sukūrė pakvaišusią video kompoziciją pavadinimu Stakker humanoid. Garis taip pat netruko įsitraukti į šį projektą (iš jo vėliau išsirituliojo albumas). 
Per kitus trejus metus jie kartu dalyvavo daugelyje įvairių bendrų projektų, kūrė techno bei hardcore įrašus. Išgarsėjo, kai 1992 metais jų singlas Stakker humanoid sugrįžo į topus. Po jo sekė revoliucinis ambient dub singlas Papua New Guinea. Po tokios sėkmės vaikinus iškart nusičiupo įrašų kompanija Virgin records. Džiaugdamiesi tokiu pasiųlymu Garis Ir Brajenas greitai atsisveikino su savo ankstesne kompanija Jumpin Pumpin, iš Virgin records tikėdamiesi daugiau kūrybinės laisvės. Vaikinai greitai pasinėrė į visišką eksperimentalizmą. Jų naujasis albumas Tales of Ephidrina (dar žinomas kaip Amorphous androgynous) tai kažkas tarpinio tarp senųjų FSOL ir to, kas jie yra šiandien.
Be Maho

Istorija

1865 m. mieste kilo choleros epidemija per kurią žuvo 12 tūkstančių gyventojų. 1928 m. didžiąją dalį Be Maho sugriovė praūžęs uraganas. 1934 m. mieste pastatyta pagrindė Gvadelupos elektrinė.

Ekonomika

Vyrauja žemės ūkis – cukranendrių, bananų ir ananasų plantacijos. Veikia cukraus fabrikas. Mieste įkurtas industrinis parkas. Uoste veikia naftos terminalas.

Sportas

1992 m. mieste pastatytas nestandartinis (330 m) cementinis velodromas po atviru dangumi – Vélodrome Amédée Détraux. Tai taip pat didžiausias stadionas Gvadelupoje.
2014 m. velodrome vyko Europos treko čempionatas. 2016 m. Be Maho vyko Deviso taurės varžybos tarp Prancūzijos ir Kanados nacionalinių rinktinių.
TS Podbeskidzie Bielsko-Biała

Istorija

Klubas įkurtas 1997 m. Neturi ilgos ir garbingos istorijos, bet yra dalyvavę elito diviziono kovose. 
Debiutavo Ekstraklasa pirmenybėse 2011 m. Penkis metus jame sužaidė ir iškrito į žemesnį divizioną.
Paūdronių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Papiškių piliakalnis 23 kmDidžiosios Kuosinės piliakalnis 17 kmTurgelių piliakalnis 8 kmSangėliškių piliakalnis 12 kmBėčionių piliakalnis 22 km
Kurmelionių piliakalnis 7 kmŠčepanavičių piliakalnis 20 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Mieleikiškiai

Istorija

1554 m. minimi Kašeikėnai. 1636 m. Kašeikių vienkiemis, kuriame gyveno Jonas ir Urbonas Mieleikiai, priklausė Linkmenų dvaro Giedraičių arba Čivylių vaitystei. 1789 m. jame buvo 1 ūkis ir 9 gyventojai.

Vardo kilmė

Kaimo vardas kilęs iš asmenvardžio Mieleikis, plg. 1701 m.  Molėtų krikšto metrikų knygoje minimą Andrių Mieleikį (Andreae Mielaykis) iš Noliškio dvaro. Be to, 1707 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje užrašyta kamo vardo forma Mieleikiai.