google/wiki40b huggingface dataset:
Mirties laukai

Mirties laukai − Kambodžoje esančios vietos, kur valdant raudoniesiems khmerams (1975−1979 m.) buvo nužudyta ir palaidota skirtingais duomenimis nuo 1,7 iki 2,3 milijono žmonių (bendras gyventojų skaičius buvo 7 milijonai).

Genocidas Mirties laukuose

Juridinis procesas dėl politinių nusikaltimų prasidėdavo žmogui gaunant įspėjimą iš Angkaro (Kambodžos vyriausybės). Gavę daugiau kaip du įspėjimus buvo siunčiami „persiauklėti“, de facto – mirti. Įprastai juos vertė prisipažinti „ikirevoliuciniu gyvenimo būdu ir nusikaltimais“ (t. y. verslu ar ryšiais su užsieniečiais), pareiškiant, kad jiems bus atleista. Prisipažinusiuosius siųsdavo į Tuol Sleng ar Choeung Ek stovyklas, kur jie buvo kankinami ir žudomi.
Taupant šovinius buvo žudoma kirviais, kastuvais ar nusmailintais bambuko pagaliais. Žudyti dažniausiai atvykdavo jauni kareiviai iš kaimaviečių. Nužudytuosius laidojo duobėse.
Buvo areštuojami ir žudomi beveik visi įtariamieji – turintys ryšių su buvusia ar užsienio vyriausybėmis, profesionalai ir intelektualai, vietnamiečiai, čamai, krikščionys ir budistų vienuoliai.
Garsiausias mirties laukas yra Choeung Ek. Ten pastatytas budistų memorialas teroro aukoms atminti.
Apie genocidą Kambodžoje pastatytas filmas „Mirties laukai“ (The Killing Fields), pasakojantis apie Kambodžos žurnalistą Ditą Praną, patekusį į koncentracijos stovyklą ir sugebėjusį iš ten pabėgti.

Aukų skaičius

Tikslus žuvusių nuo raudonųjų khmerų žmonių skaičius yra ginčų objektas.
Naujoji vyriausybė, pastatyta nuvertus Pol Poto režimą, paskelbė žuvus apie 3,3 milijono. Centrinės žvalgybos valdyba (CŽV) nurodė, kad raudonieji khmerai nužudė nuo 50 iki 100 tūkstančių žmonių, o iš viso žuvo 1,2 milijono, daugiausiai nuo bado.
Vėliau aukų skaičius įvertintas 1,7 milijono.
Birutė Butkevičienė

Biografija

1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1963–1976 m. Vilniaus universiteto bibliotekos bibliotekininkė, 1976–1985 m. direktoriaus pavaduotoja, nuo 1985 m. direktorė. Nuo 2006 m. rugsėjo 1 d. iki 2008 m. balandžio 18 d. VU bibliotekos direktorė kultūros paveldui.
Nuo 1995 m. XXVII knygos mėgėjų draugijos pirmininko pavaduotoja, nuo 1995 m. M. Mažvydo bibliofilų klubo narė.
Paskelbė straipsnių bibliotekų darbo klausimais.
Nikolajus Mitkinas

Biografija

1953 m. baigė Karelijos-Suomijos universitetą. Nuo 1954 m. SSKP narys. 1959–1960 m. SSKP Karelijos srities komiteto sektoriaus vedėjas, 1960–1961 m. šio komiteto Politinio švietimo namų vedėjas, skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1961–1963 m. SSKP Petrozavodsko miesto komiteto sekretorius, 1963–1965 m. II-asis sekretorius. 1968 m. baigė Visuomenės mokslų akademiją prie SSKP CK. 1968 m. istorijos mokslų kandidatas. 1968–1969 m. SSKP Karelijos srities komiteto lektorius. 1969–1984 m. SSKP CK instruktorius. 1984–1986 m. sektoriaus vedėjas. 1986–1988 m. LKP CK II sekretorius. Nuo 1986 m. LKP CK ir jo Biuro narys. Nuo 1986 m. LSSR AT deputatas. 
Vadovavo tautinio atgimimo ir demokratinių procesų slopinimo akcijoms. 1988 m. sausio-vasario mėn. kovos su Vasario 16 d. minėjimu operatyvinio štabo vadovas. Nesėkmingai bandė sutrukdyti Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio kūrimuisi, atvirai vadindamas šią organizaciją fašistine ir reikalaudamas mesti iš partijos Sąjūdžio iniciatyvinės grupės narius.  1988 m. dėl bolševikinių įsitikinimų, vienvaldiškumo, asmeninių ambicijų jo atsistatydinimo reikalavo LSSR mokslų akademijos darbuotojai, Sąjūdžio mitingų dalyviai. 1988 m. rugsėjo 28 d. jo iniciatyva ir LKP CK I-ojo sekretoriaus Ringaudo Songailos pritarimu prieš taikaus mitingo Vilniuje dalyvius buvo panaudoti specialūs SSRS vidaus kariuomenės daliniai. 1988 m. spalio mėn. pirmą kartą sovietų okupacijos metais prieš SSKP CK valią LKP CK daugumos narių nutarimu atleistas iš pareigų.
Remigijus Vilkaitis

Biografija

1967 m. Remigijus Vilkaitis baigė Kybartų K. Donelaičio vidurinę mokyklą. 1967–1971 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1971–1975 m. mokėsi vaidybos Lietuvos valstybinėje konservatorijoje. Ją pabaigęs buvo priimtas į Lietuvos valstybinį Jaunimo teatrą, kuriame dirbo iki 2000 m.
Nuo 2000 m. dirba Oskaro Koršunovo teatre bei dalyvauja įvairiuose nepriklausomuose projektuose, filmuojasi Lietuvos kino studijoje. Penketą metų dėstytojavo Lietuvos muzikos akademijoje ir Vilniaus konservatorijoje.
Apie 20 metų užsiėmė įvairiais Lietuvos televizijos bei privačių TV kanalų projektais, sukūrė daug personažų laidose „Dviračio žynios“ ir „Dviračio šou“. Žymiausias jų – verslininko, politiko Viktoro Uspaskicho prototipas – Agurkichas. Realizavo du pastatymus Lietuvos radijuje. Režisavo Homero „Iliadą“ Lietuvos Muzikos akademijos Mokomajame teatre, Dario Fo „Anarchisto mirtis“ bei „Perpetum mobile“ pagal A. Čechovo apsakymus Valstybiniame Jaunimo teatre. Remigijus Vilkaitis turi didžiulę aktorinę patirtį. Oskaro Koršunovo teatre yra sukūręs kelis ryškius vaidmenis: Tėvo „Ugnies veide“, gydytojo Stravinskio ir prokuratoriaus Piloto „Meistre ir Margaritoje“, fra Lorenco „Įstabiojoje ir graudžiojoje Romeo ir Džuljetos istorijoje“.

Politinė, visuomeninė veikla

Remigijus Vilkaitis yra daugelio publikacijų ir kritinių straipsnių autorius. Paruošė literatūrines kompozicijas „Dievo rykštė ir malonė" (apie A. Baranauską) ir „Ir žib viduj tamsios nakties“ (apie M. Mažvydą). Rengia spaudai knygą apie aktorių Vladą Fedofą-Sipavičių (1902–1992).
R. Vilkaitis buvo įsteigęs „Duonos valgytojų“ partiją, balotiravosi į prezidento postą per 1993 metų rinkimus norėdamas atkreipti visuomenės dėmesį į Lietuvos politiką. Tačiau rimtai kovai dar neprasidėjus atsiėmė savo kandidatūrą ir palaikė Stasį Lozoraitį (jaunesnįjį).
Nuo 2008 m. gruodžio 9 d. LR kultūros ministras („Tautos prisikėlimo partijos“ teikimu).
Riveros departamentas

Geografija

Departamentas geologiškai išskiriamas į tris dalis: bazaltinį skydą šiaurėje, iš prekambro uolienų sudarytą cetrinę dalį ir likusią dalį, sudarytą iš nuosėdinių uolienų. Tarp Takuarembo ir Kunjapiru upių driekiasi teritorija, vadinama Rincón de Tres Cerros („Trijų kalvų kampas“). Pagrindinė Rivero departamento upė – Takuarembo, su intakais Laureles, Cuñapirú, Lunarejo, Yaguarí, Caraguatá. Vidutinė metinė oro temperatūra 18,5 °C, metinis kritulių kiekis 1500 mm.

Ekonomika

Verčiamasi daugiausia ekstensyvia žemdirbyste ir gyvulininkyste. Pieno ir tabako pramonė. Miškininkystė.
Edgar Savisaar

Biografija

E.Savisaras gimė kalėjime (tėvas ir mama buvo represuoti). 1973 m. Tartu universitete baigė istorijos studijas, 1980 m. čia apsigynė filosofijos daktaro disertaciją tema „Socialiniai ir filosofiniai globalių Romos klubo modelių pagrindai“.
1987 m. buvo vienas iš Estijos TSR ekonominio savarankiškumo ir ūkiskaitos programos (IME, Isemajandav Eesti)kūrėjų. 1988 m. kartu su Marju Lauristin buvo išrinktas Estijos liaudies fronto pirmininku.
1989 m. paskirtas Estijos TSR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotoju – Valstybinio plano komiteto pirmininku, 1990 m. kovo mėn. tapo ministrų tarybos pirmininku. 1991 m. rugpjūčio 20 d. galutinai įtvirtinus Estijos nepriklausomybę, paskirtas pirmuoju Estijos Respublikos ministru pirmininku. Juo buvo iki 1992 m. sausio 29 d.
1992–1995 m. – Riigikogu (Estijos parlamento) vicepirmininkas. 1995 m. balandžio – lapkričio mėn. buvo Estijos Vidaus reikalų ministras.
1996 m. dalyvavo savivaldos rinkimuose ir buvo išrinktas Talino miesto tarybos pirmininku. 2001–2004 m. buvo Talino miesto meras. 200–2007 m. dirbo ekonomikos ir komunikacijų ministru A.Ansipo vyriausybėje.
Nuo 2007 m. balandžio 5 d. – vėl Talino miesto meras.
FK Goblen

Istorija

Šis klubas įkurtas 2012 m. 2017/2018 m. sezone žaidė Trečiame divizione (Šiaurės regione). Tapo pirmenybių nugalėtojais ir pateko į Antrą divizioną.
Slovakijos futbolo varžybos 1975–1976 m.

1975–1976 m. pirmenybės

Slovakijos komandos dalyvavo Čekoslovakijos čempionate.
Kurt Vonnegut

Biografija

K. Vonnegutas gimė vokiečių kilmės amerikiečių, Kurto Voneguto vyresniojo ir Editos Vonegut (mergautine pavarde Lyber) šeimoje. Tėvas – antros kartos architektas, motina – muzikantė, puikiai grojusi violončele. Rašytojo brolis – Bernardas Vonegutas – garsus amerikos mokslininkas, tyrinėjęs atmosferą ir atradęs sidabro jodido ir kritulių susidarymo ryšį. Rašytojo sesuo – Alisa, jos paveikslą brolis pavaizdavo romanuose „Katės lopšys“ ir „Balaganas“. Rašytojo tėvas nenorėjo, kad jo sūnus taptų trečios kartos architektu, todėl vos baigęs gimnaziją K. Vonegutas apleido tėvų namus. Būsimasis rašytojas ruošėsi mokslininko karjerai: prieš Antrąjį pasaulinį karą studijavo chemiją, po karo – antropologiją. Per karą K. Vonnegutas įstojo į Sąjungininkų armiją. Vokietijoje buvo paimtas į nelaisvę, tapo vienu iš nedaugelio, išgyvenusių Dresdeno bombardavimą. Šią patirtį vėliau aprašė romane „Skerdykla Nr. 5“. Po studijų kurį laiką dirbo kompanijos General Electric ryšių su visuomene skyriuje. Tam, kad galėtų mesti nemėgstamą darbą, pradėjo rašyti trumpas noveles. 1952 m. pasirodė pirmasis K. Vonneguto romanas, „Pianola“. Tuo metu knyga nesulaukė populiarumo, buvo priskiriama fantastinei literatūrai. K. Vonnegutas nesiliovė rašęs: 1959 m. buvo išleistas antrasis rašytojo romanas – „Titano sirenos“. Septintasis dešimtmetis – ypač produktyvus: pasirodė keturi rašytojo romanai. Dešimtmečio kulminacija tapo romanas „Skerdykla Nr. 5“, kuri iki šiol laikomas geriausia K. Vonneguto knyga.

Kūrybos bruožai

K. Vonnegutas sukūrė paprastą, ironišką pasakojimo formą, slepiančią gilius filosofinius apmąstymus. Rašytojo darbai pratęsia Marko Twaino satyros, H. Velso mokslinės fantastikos, realistų tradicijas, perėmė egzistencialistų, juodojo humoro ir absurdo atstovų idėjas. K. Vonneguto kūrybos ašis – nerimas dėl žmonijos likimo, kurį konstruoja ribotas, visuomenę ir gamtą žalojantis šiuolaikinis žmogus. „Kiekvienas, studijavęs gamtos ir tiksliuosius mokslus ir pasikalbantis su mokslininkais, žino, kad mums gresia siaubingas pavojus. Žmonės, gyvenę anksčiau ir gyvenantys dabar, subjaurojo visą Žemę“, – vienoje rinkinio „Žmogus be tėvynės“ esė rašė K. Vonnegutas. Kai kuriuos rašytojo tekstus papildo paties autoriaus piešti paprasti, humoristiniai grafikos darbai. Šie piešiniai ne tik iliustruoja darbus: jie įsilieja į kūrinius, vaizdu pratęsdami ironišką K. Vonneguto rašymo stilių.
Rimantė Šalaševičiūtė

Biografija

1960–1971 m. mokėsi Varnių vidurinėje mokykloje. 1971–1976 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete.
1976–1979 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto teisininkė, lektorė, dėstė darbo ir ūkio teisę. 1979–1986 m. Vilniaus gamybinės dujofikacijos valdybos teisininkė, LSSR komunalinio ūkio ministerijos Kvalifikacijos kėlimo instituto lektorė. 1986–1990 m. Vilniaus miesto Tarybų rajono Vykdomojo komiteto Organizacinio skyriaus vedėja.
1990–1995 m. Vilniaus miesto tarybos sekretoriato konsultantė-sekretorė. 1995–2003 m. LR Seimo kontrolieriaus patarėja, 2003–2005 m. LR Seimo kontrolierė.  2005–2010 m. Vaiko teisių apsaugos kontrolierė.  2005–2013 m. Europos ombudsmenų instituto valdybos narė. 2008–2013 m. Lietuvos nacionalinės UNICEF valdybos narė. 2009 m. išrinkta Europos vaiko teisių gynėjų tinklo (ENOC) pirmininke. 2010–2012 m. Vilniaus pedagoginio universiteto lektorė. Nuo 2012 m. Seimo narė.  2014–2016 m. Algirdo Butkevičiaus Vyriausybėje – LR sveikatos apsaugos ministrė. 
Nuo 2001 m. LSDP narė, LSDP tarybos, LSDP Vilniaus miesto Tarybos ir Prezidiumo narė, Vilniaus miesto Fabijoniškių skyriaus tarybos narė, Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos tarybos narė.  2017 m. lapkritį, prieš pašalinimo iš LSDP klausimo svarstymą, pati kartu su kitais 7 partijos nariais pasitraukė iš partijos.

Veikla

2009 m. Seimo Teisės ir teisėtvarkos komitetas konstatavo, kad reaguodama į kauniečio Drąsiaus Kedžio skundus dėl galimo jo mažametės dukters tvirkinimo vaiko teisių apsaugos kontrolierė Rimantė Šalaševičiūtė savo pareigas atliko nepakankamai, paviršutiniškai, kai kuriais atvejais – pavėluotai. 
2016 m. vasario mėn. atsistatydino iš sveikatos apsaugos ministrės pareigų po prisipažinimo davus kyšį.
Golden Gala

Istorija

1981 m. tuometinis IAAF prezidentas Primo Nebiolo įkūrė Golden Gala, kaip alternatyvą NATO šalims, boikotavusioms 1980 m. vasaros olimpines žaidynes. 1998 m. susitikimas įtrauktas į IAAF Auksinę lygą, o nuo 2010 m. į IAAF Deimantinę lygą.
2003 m. moterų 100 m bėgimo varžybų metu Agnė Eggerth pasiekė nacionalinį Lietuvos rekordą - 11,29 s.
Knygrišyba

Knygrišyba – fizinės knygų formos kūrimo amatas. Pirmiausia, atskiri popieriaus lapai yra sujungiami skyriais arba paprasčiausiai sudedami paeiliui į krūvą. Tuomet krūva naudojantis siuvimo siūlais arba klijais yra surišama išilgai vieno krašto. Apsaugoti popieriui surišta krūva uždengiama arba lankstesniu popieriniu viršeliu arba standesnėmis medžiagomis. Galiausiai, prie surištų ir uždengtų lapų krūvos yra priklijuojamas patrauklus, dekoruotas viršelis su informacija. Viršelių dailininkai išplečia šį apibūdinimą, viršelius paversdami išskirtinės vertės ir kokybės meno kūriniais.
Tumonys

Aplinkinės gyvenvietės

Adomaičiai – 0,5–1 kmPaežeriai – 0,5 kmPavarpiai – 1,5 km
Kylio įlanka

Kylio įlanka (vok. Kieler Bucht, dan. Kiel Bugt) – įlanka Baltijos jūros pietvakariuose. Pietuose ir vakaruose ribojasi su Vokietijos Šlėzvigo-Holšteino žeme, pietryčiuose – su Fehmarno sala, šiaurėje – su Danijos Also, Erės, ir Langelando salomis. Rytuose Fehmarno sąsiauriu jungiasi su Meklenburgo įlanka, šiaurėje Didžiojo Belto sąsiauris ir Mažojo Belto sąsiauris jungia įlanką su Kategato sąsiauriu.
Kylio įlanka jungiasi su Flensburgo fjordu, Šlei, Ekenfordo įlankomis ir Kylio fjordu. Kylio kanalas jungia Kylio fjordą su Šiaurės jūra.
Kinas (Kaunas)

Istorija

Leido Antanas Jasiūnas-Jacinevičius. Ėjo kas dvi savaitės.
Rašė apie žymiausius kino meno atstovus, informavo apie Lietuvoje demonstruojamus filmus, spausdino recenzijas. Pirmasis numeris išėjo 1934 m. gruodžio 1 d. Spausdino Raidės spaustuvė Kaune. Išėjo 4 numeriai.
Redkolegija: Vytautas Kazimieras Alseika, Antanas Jasiūnas, Karolis Račkauskas-Vairas, Antanas Steponaitis, atsakingasis redaktorius Antanas Steponaitis.
Kranas

Kranas – mašina, skirta objektų pakėlimui ar pajudinimui. Daugiausiai naudojama transporto pramonėje prekėms krauti (ypač laivyboje) ir statybose sunkiems objektams išjudinti.
Parana (miestas)

Istorija

XVI amžius a. dalis Santa Fė miesto gyventojų persikėlė per Paranos upę ir apgyvendino jos kairįjį krantą. Vietovė pavadinta La Otra Banda del Paraná („kita Paranos pusė“), tačiau nebuvo laikoma atskiru miestu ir lėtai augo kaip Santa Fė miesto palydovas. 1730 m. spalio 23 d. buvo pastatyta koplyčia. Nuo to laiko prasidėjo savarankiškas miesto gyvenimas. 1822 m. tapo provincijos sostine, o 1854–1861 m. buvo Argentinos Konfederacijos sostine. Nuo to laiko pradėjo sparčiai augti.

Susisiekimas

Miestas yra 470 km į šiaurės vakarus nuo Buenos Airių. Keliai į Buenos Aires, Konkordiją, Korientesą. Geležinkeliai į Buenos Aires ir Posadasą. Su Santa Fė sujungtas povandeniniu Hernandarias tuneliu, pastatytu po Paranos upe 1969 m. General Justo José de Urquiza oro uostas, iš kurio vyksta reguliarūs reisai į Buenos Aires.

Ekonomika

Cemento, baldų, keramikos, maisto pramonė. Per uostą prie Paranos upės transportuojami grūdai, galvijai, žuvis, mediena.

Lankytinos vietos

Miesto centre gausu kolonijinės architektūros pastatų, pavyzdžiui, 3 de Febrero teatras, miesto katedra, vyriausybės rūmai. Urkizos parkas su paminklais (jų tarpe generolui Urkizai). Krantinės parkas, su puikiais kraštovaizdžiais į upę. Gamtos mokslų ir antropologijos, miesto muziejai.
Alytaus miesto savivaldybės taryba 2003–2007 m.

Veikla

Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2003 m. balandžio 10 d. Meru išrinktas Vytautas Kirkliauskas, mero pavaduotoju Sigitas Kauzonas. Administracijos direktoriumi paskirtas Feliksas Džiautas.
Dalia Bielskytė

Biografija

Mokėsi Klaipėdos S. Dacho gimnazijoje. 1986 m. susirgo ūmia mieloblastine leukomija (kraujo vėžiu). Gydėsi Katovicuose (Lenkija). 2007 m. baigė Klaipėdos universiteto Pedagogikos fakultetą, 2011 m. Humanitarinių mokslų fakultete apgynė teatrologijos magistro laipsnį.
Debiutavo poezijos knyga „Raudona“ (2006 m.). Dainų autorė. Lietuvos rašytojų sąjungos narė. Gyvena Klaipėdoje.
Karolis Juozapas Sedlnickis

Biografija

1725 m. susituokė su Konstancija Branicka. 1730 m. ir 1732 m. buvo seimo narys. 1738 m. gavo Baltojo erelio ordiną. Palenkės gyvenvietėje Vituline turėjo savo rezidenciją.
Jedžiotų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Luobos dešiniajame krante. Iš šiaurės, rytų, ir pietų jį juosia upelio slėnis. Aikštelė beveik trikampė, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 43 m ilgio, 43 m pločio vakariniame gale. Joje 1930-1935 m. ariant rasta pora akmeninių kirvių, žalvarinių dirbinių. Čia supiltas 0,8 m aukščio, 7,5 m pločio pylimas, kurio išorinis 2 m aukščio šlaitas leidžiasi į 56 m ilgio, 5 m pločio, 0,7 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 15 m aukščio. Už griovio yra priešpilis.
Priešpilio aikštelė lenkto keturkampio formos, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 6,5 m ilgio, 70 m pločio. Vakarinėje jos pusėje supiltas 0,7 m aukščio, 5 m pločio pylimas, kurio išorinis 1,6 m aukščio šlaitas leidžiasi į 75 m ilgio, 3 m pločio, 0,5 m gylio griovį.
Piliakalnis ir priešpilis labai apardyti arimų, priešpilio pylimas centrinėje dalyje anksčiau iš išorės nukastas. Apaugęs lapuočių mišku, pomiškis nuo priešpilio iškirstas.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - XIII a.

Tyrimai

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1966 m. atliko Lietuvos istorijos institutas.

Aplinkiniai piliakalniai

Užluobės piliakalnis 7 kmVeitelių piliakalnis 6 km
Kivylių piliakalnis 6 kmRitinės piliakalnis 24 km
Girdenių piliakalnis 9 kmApuolės piliakalnis 6 km
Puodkalių piliakalnis 14 kmDapšių piliakalnis 27 km
Renavo piliakalnis 20 kmErslos piliakalnis 6 km
Mosėdžio piliakalnis 11 kmMikytų piliakalnis 11 km
Gintališkės piliakalnis 28 kmŠarnelės piliakalnis 14 km
Pūčkorių II piliakalnis 15 km
Akonkagva

Kopimai į Akonkagvą

Į Akonkagvą kopiama keliais maršrutais. Techniškai pats lengviausias yra vadinamasis šiaurinis kelias, per Plaza De Mules bazinę stovyklą. Antrasis tradicinis kopimas – per Glaciar de los Polacos (techninis kopimas). Galima lipti ne techniniu maršrutu per Plaza Argentina bazinę stovyklą (iki bazinės stovyklos reikia eiti viena diena ilgiau nei einant per Plaza de Mules bazinę stovyklą). Kopimas pietiniu šlaitu laikomas itin sunkiu. Palankiausias laikas kopimui yra nuo gruodžio iki vasario mėnesio. Kopiant reikalingi leidimai, juos galima įsigyti Mendozoje, Akonkagvos parko direkcijoje. Leidimų kainos paprastai yra paskelbiamos lapkričio mėnesį – beveik prasidėjus sezonui.
Pirmasis į kalną 1897 m. sausio 14 d. įkopė šveicaras Mathias Zurbriggen.

Pavadinimo kilmė

Kalno pavadinimo kilmė neaiški, greičiausiai iš araukanų arba kečujų kalbų (reikšmė „akmeninis sargas“).
Branduolio apvalkalas

Branduolio apvalkalas (angl. nuclear envelope, nuclear membrane, nucleolemma, karyotheca) – ląstelės branduolio vidinę zoną dengiantis dviejų sujungtų membranų dangalas. Branduolio apvalkalas atskiria branduolio turinį nuo citoplazmos, o apvalkalo poros reguliuoja medžiagų patekimą iš citoplazmos į branduolį bei atgal. Branduolio apvalkalas paprastai būna išardomas ir vėl sumontuojamas vykstant kariokinezei.
Manoma, kad branduolio apvalkalas svarbus išdėstant branduolyje chromatiną, vykdant jo transkripciją.

Membranos

Abi apvalkalo membranos yra lipidiniai dvisluoksniai. Membranos jungiasi branduolio porose, tarp membranų yra siauras tarpumembranis. Išorinė membrana paprastai jungiasi su šiurkščiuoju endoplazminiu tinklu, gali turėti prisijungusių ribosomų. Vidinė membrana paprastai turi specifinių vidinei pusei baltymų.

Apvalkalo pamušalas

Vidinė apvalkalo membrana jungiasi su branduolio pamušalu – tarpinių gijų rezginiu, sudarytu iš įvairių laminų (A, B1, B2 ir C). Prie pamušalo tvirtinasi chromosomos, jis mechaniškai sutvirtina branduolio formą. Laminai siejami su įvairiais genetiniais sutrikimais, vadinamais laminopatijomis.

Tarpumembranis

Apvalkalo membranų tarpumembranis yra 20-40 nm pločio. Jis dar vadinamas angl. perinuclear space, perinuclear cisterna, NE Lumen.
Halmstads BK

Istorija

1914 m. įkurtas klubas. Yra tapę šalies čempionais. 1995 m. iškovojo Švedijos futbolo taurę.
Kęstutis Krasnickas

Biografija

1979 m. baigė Marijampolės 4-osios vidurinės mokyklos aštuonias klases ir įstojo į Marijampolės kultūros mokyklą. Ją baigė 1982 m. ir įgijo režisieriaus specialybę. 1990 m. baigė Klaipėdos universitetą, režisierius.
1982 m. Liubavo kultūros namų darbuotojas, nuo 1985 m. Kalvarijos savivaldybės Kultūros centro mėgėjų teatro „Titnagas“ režisierius. Teatras tapo geriausiu 2006-ųjų metų mėgėjų teatru.
Partijos Lietuvos krikščionys demokratai Kalvarijos skyriaus narys.
Nuo 2007 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Dalia, vaikai Matas, Monika.
Tomb Raider: The Last Revelation

Siužetas

Žaidimas prasideda 1984 m. Kambodžoje, kai paauglė Lara Kroft mokosi iš prof. Werner Von Croy senovinių artefaktų paieškos. Lygių pabaigoje pasiekus artefaktą Irį ir bandant jį pagrobti suveikia spąstai. Lara spėja išsigelbėti, o prof. Werner Von Croy užstringa ir uždaromas kape.
Veiksmas persikelia į Egiptą, kur Lara Kroft Karalių slėnio Seto šventykloje ieško artefaktų. Pagal legendą, egiptiečių dievas Horas nugalėjo ir įkalino blogio dievą Setą akmens kape. Lara randa šį kapą, kuris yra užrakintas Horo amuleto. Lara nuima šį amuletą ir tuo metu paaiškėja, kad šio amuleto taip pat ieško prof. Werner Von Croy, kurio samdiniai apsupę kapą. Lara sugeba nuo jų pabėgti ir jai paaiškėja, kad nuėmusi Horo amuletą, ji prikėlė dievą Setą ...
Vidjadharai

Vidjadharai (skr. विद्याधर = vidyādhara; 'išminties, žinių, burtų laikytojas') – pusdievių būrys hinduistinėje mitologijoje. Tai gerosios padangių erdvės (antarikṣa) dvasios, Indros palydovai. Kitur vidjadharai laikomi gyvenantys Himalajuose, kur su kinarais ir jakšais sudaro Kuberos palydą. Turi tobuliausią maginių apeigų, užkalbėjimų žinojimą. Vyrai vidjadharai pasižymi išmintimi, moterys – grožiu. Ir vieni, ir kiti dažnai tuokiasi su mirtingaisiais.
Indų epuose minima keletas vidjadharų vadų, iš kurių žymiausias – Ramos pagalbininkas Džambavanas.
Anita Strindberg

Biografija

Po dviejų nedidelių vaidmenų gimtinėje, 1970 m. ji persikėlė į Italiją, kur dešimtmetį filmavosi įvairaus žanro filmuose ir tapo gana žinoma aktore.
Baigusi karjerą 1981 m., ji ištekėjo ir persikėlė gyventi į JAV.
Liekniškis

Aplinkinės gyvenvietės

Klausučiai (Biržai) – 3,5 km
BIRŽAI – 7 km
Ožkiniškis – 1,8 km
Jokūbiškiai (Širvėna) – 1,4 km
Bartasiškis – 1,3 km
Puodžiūniškiai – 1,4 km
Pagavėniai – 3,3 km
Gavėnai – 2,7 km
Kajo rajonas

Geografija

Didžiąją dalį teritorijos užima mišku apaugusi lyguma, pietuose iškilę Majų kalnai. Svarbiausios upės – Belizas, Makalis, Mopanas. Yra Žydrosios Skylės ir Guanakastės nacionaliniai parkai.

Istorija

Kajo rajone yra nemažai senovės majų miestų liekanų: Šunantuničas, Kahal Pečas, Karakolis, Ča Krykas.
Eigulių kapinės

Eigulių kapinės – kapinės Kaune, Eiguliuose, Neries kairiajame krante (Jonavos g. 269), šalia Eigulių piliakalnio. Plotas 12 ha. Kapinės suskirstytos į 23 kvartalus, aptvertos metaline tvora, sujungta mūro stulpais. Pagrindiniai vartai iš Jonavos g. pusės. Antkapiniai paminklai daugiausia iš akmens.

Istorija

Eigulių kaimo kapinės įsteigtos apie 1880 m. Iš pradžių laidoti kaimo ir apylinkės gyventojai. Eigulius 1959 m. ir 1977 m. prijungus prie Kauno, tapo miesto kapinėmis. Kapinėse yra Lietuvos cirko artistų panteonas . 1993 m. Eigulių kapinės įrašytos į kultūros paminklų sąrašą .
Velvetas

Velvetas (vok. Schußsamt; Velvet; rus. вельвет; iš angl. velvet 'aksomas') – ataudų pūkinis audinys, kurio pūkas yra lygus ir sudarytas iš specialiomis apdailos priemonėmis prapjautų ilgokų ataudų (dažniausiai medvilnės ar cheminių pluoštų verpalų) perdangų. Pūkas tankus, su išilginėmis vagelėmis, primena aksomą.
Naudojamas drabužių siuvimui, audeklinei avalynei.
Pavakalnis

Istorija

TSRS okupacijos metais viensėdis priklausė Bubių apylinkės Gilvyčių tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Saulučiai – 3,5 km
[Kadagynė – 0,5 km
 KURŠĖNAI – 9 km
Butkaičiai – 2 km
Laumakiai – 1,5 km 
 Visdegiai – 3,5 km
Noliškiai – 3 km 
 ŠIAULIAI – 23 km
Varputėnai – 4 km
Trauleiniai – 4,5 km
Užkalniai – 1 km 
 Gilvyčiai – 2,5 km 
 BUBIAI – 13 km