google/wiki40b huggingface dataset:
Irk Bitig

Irk Bitig (senuoju turkų raštu 𐰃𐰺𐰴 𐰋𐰃𐱅𐰃𐰏), dar žinoma kaip Lemties ženklų knyga arba Pranašysčių knyga – IX a. rankraštis, parašytas senuoju tiurkų raštu (senąja tiurkų kalba), kuriame aprašomi įvairūs maginiai spėjimai. Knyga rasta britų archeologo Aurel Stein 1907 m. viename iš Mogao urvų (Dunhuanas, Gansu, Kinija). Dabar saugoma Britų bibliotekoje Londone. Tai vienas seniausių tiurkų kalbų rašto paminklų.
Rankraštį sudaro 58 lapai, perlenkti pusiau, verčiami iš kairės į dešinę. Tekstas skaitomas iš dešinės į kairę. Paskutiniai lapai aprašinėti budistinėmis maldomis, išverstomis į kinų kalbą (užrašytos kinų hieroglifais). Tiksli Irk Bitig parašymo data nežinoma, bet kūrinyje nurodyta, kad jis buvo parašytas tigro metų antro mėnesio 15 dieną Taiguntano manichėjų vienuolyne nežinomo vienuolio savo „vyresniajam broliui“, generolui Itačukui (İtaçuk). Tigro metai dažniausiai datuojami IX a., nors yra spėjimų ir apie X a. Pagal teksto grafiką galima spėti, kad Irk Bitig yra perraša iš senesnio teksto, užrašyto senuoju uigūrų raštu.
Knygos turinį sudaro 65 dalys, kiekviena jų skirta tam tikram pranašavimui. Virš kiekvieno pranašavimo yra pavaizduotos trys apskritimų grupės (kiekvieną jų sudaro 1–4 apskritimai). Šie apskritimai yra lemties ženklai (ırk), pagal kuriuos atliekamas pranašavimas. Spėjama, kad šie burtai buvo atliekami su keturbriauniu kauliuku, metamu tris kartus. Pavyzdžiui, išmetus 2–4–4 skaitomas ženklas nr. 34 – „chanas pergalingai grįžta iš mūšio“; tada žiūrima jo reikšmė – „geras ženklas“. Tekste aprašomas trumpas vaizdinys, būdingas senovės tiurkų kultūrai – dažnai minimi gyvūnai, žmonių gyvenimo nutikimai, kartais minimas viešpats Tengri, chanas. Kiekvienas iš aprašytų lemties ženklų turi savo pranašystės simbolį – t. y., yra geru, labai geru arba blogu, labai blogu ženklu. Tekste maišoma poezija ir proza, poetinio metro nėra, bet pasitaiko paralelizmų, aliteracijos, rimavimo.
Knyga baigiama įrašu: „dabar, mano sūnūs, žinokite – pranašysčių knyga yra gera. Taigi, kiekvienas yra savo likimo šeimininkas“.
Nunas

Kultas

Nunas – nenusakomas, nesuvokiamas ir negarbinamas.
Savo ruožtu Hermopolio religiniame spekuliatyviniame mokyme apie ogdoadą Nunas ir jo moteriškos lyties antrininkė Naunetė, kuri įkūnija pirmykštį okeaną kaip vieną iš Visatos pradmenų ir pirminių elementų.
Apšvietimas (žurnalas)

Apšvietimas – JAV lietuvių darbininkų apšvietos draugijos mėnesinis žurnalas, leistas 1923 m. balandžio mėn. – 1924 m. lapkričio mėn. Klyvlende.

Leidinys

Leido Amerikos darbininkų apšvietos draugija. Bolševikinės krypties. Redagavo Juozas Baltrušaitis.
Skutimas bikiniui

Skutimas bikiniui – depiliacijos būdas, kurio metu nuo gaktos yra skutami gaktos plaukeliai. Jie yra nuskutami ne visiškai, bet tik palei moters trikampio kraštus. Tai atliekama paprastai dėl estetinių priežasčių. Pavadinimas kilo iš to, kad kai kurios moterys, turinčios vešlius gaktos plaukus, juos skuta tam, kad viešose vietose, kur jos apsinuogina pasirodydamos su bikiniais (paplūdimyje, baseine, soliariume ir kt.), nesimatytų iš intymių vietų kyšantys plaukeliai.
Priedainis

Priedainis (arba refrenas) – dainos dalis, atsikartojanti per visą tekstą, turinti apibrėžtą tekstą ir vietą eilutėje arba posme.
Tai labai archajiška dainos struktūrinė dalis, gerai žinoma lietuvių liaudies muzikoje. Priedainiai ypač svarbūs sutartinėse, bet gausūs ir karo, darbo, apeiginėse, vaišių dainose, lopšinėse, dainuojamuosiuose pasakų intarpuose. Priklausomai nuo dainos žanro skiriasi ir priedainiai: pvz., šienapjūtės dainose tai bus valioj, ganymo dainose – rido, ralio, generalio, Kalėdų, Advento dainose – leliumai, leliumoj, kalėda, lopšinėse – liūlio, čiūčia, lioj liuli, rugiapjūtės vakaro dainose – rūta žalioji ir kt. Dažnai tokie priedainiai yra onomatopėjos.
FK Pagėgiai

Istorija

Tarpukariu gyvavo Sportverein Pagėgiai komanda (vok. „Sporto komanda, klubas, sąjunga“). Šis klubas Lietuvos pirmenybėse žaidė 1926-1927 metais (Klaipėdos zonoje).
2008 m. Pagėgių FK buvo dukterinė Tauragės „Tauro“ komanda.
Antanas Povylius

Biografija

1881–1891 m. mokėsi Radviliškio pradžios mokykloje ir Šiaulių gimnazijoje. 1892–1895 m. pats mokė ponų vaikus dvaruose, nuo 1895 m. dirbo sandėlininku, ūkvedžiu, buhalteriu Vilniaus krašto dvaruose.
1897 m. pradėjo platinti socialdemokratinę literatūrą. 1902 m. įsidarbino buhalteriu Zubovų dvare Gubernijoje. Nuo 1902 m. gegužės 1 d. – LSDP Šiaulių skyriaus narys. 1905 m. sausio 18–20 d. darbininkų streiko Šiauliuose organizatorius. 1905 m. gruodžio 4-5 d. Didžiojo Vilniaus seimo dalyvis.
1907 m. sausio mėn. išrinktas Rusijos II Valstybės Dūmos deputatu, lietuvių socialdemokratų frakcijos sekretorius. 1907 m. birželio 2 d. areštuotas už atsišaukimo pasirašymą. 1909–1910 m. kalėjo Kauno tvirtovėje.
1917 m. Vilniaus krašte steigė savivaldybes ir kooperatyvus. 1918 m. Šiaulių apskrities valdybos narys. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, mandato atsisakius V. Sirutavičiui. Kandidatavo į Pirmąjį Seimą, tačiau išrinktas nebuvo. 
Dirbo „Lietūkyje“, nuo 1933 m. tarybos narys, nuo 1927 m. – kooperatinės bendrovės „Pienocentras“ valdybos narys, nuo 1938 m. tarybos narys.
Bukakata

Geografinė padėtis

Bukakata yra maždaug 44 km keliu į rytus nuo Masakos, artimiausio didelio miesto, bei maždaug 65 km ežeru valtimi į pietryčius iki Entebės.

Gyventojai

2010 m. Bukakatoje gyveno apie 14 000 gyventojų.
2002 m. mieste gyveno 6 226 vaikai, jaunesni kaip 18 m., 23% jų buvo našlaičiai.
Endokrininiai preparatai

AB „Endokrininiai preparatai“ – gamybinė farmacijos įmonė, 1994–2006 m. veikusi Kaune, Veiverių g. 134.

Istorija

AB „Endokrininiai preparatai“ istoriją skaičiuoja nuo 1935-1936 m., kai akcinės bendrovės „Maistas" įmonėje (vėliau - Mėsos kombinate), drauge su Danijos firma „Nordisk" buvo įkurtas insulino gamybos cechas. Per Antrąjį pasaulinį karą įmonė „Maistas" buvo sugriauta, tačiau daugelis insulino gamybos įrengimų darbuotojų pastangomis buvo išsaugoti. Pokaryje insulinas toliau buvo gaminamas, taip pat buvo įsisavinama kitų medicininių preparatų gamyba iš gyvulinės žaliavos.
1963 m. pradėta statyti naujoji Endokrininių preparatų gamykla. Pirmoji produkcija pasirodė 1969 m. Nuo naujosios gamyklos darbo pradžios pagrindiniai gaminami gydomieji preparatai buvo insulinas ir heparinas. Vėliau pradėta ruoštis genoinžinerinių preparatų gamybai. Gamykloje sukurti ir pramoniniu būdu pradėti gaminti originalūs polietileniniai akių lašintuvai, užtikrinantys produkcijos sterilumą, tikslų ir ilgesnį dozavimą (nebereikėjo pipetės). Bendrovė 1995-1997 m. įsigijo Vakarų firmų technologijas ir pagal jas gamino eilę naujų vaistų bei preparatų. Didėjant konkurencijai farmacijos rinkoje ir tenkinant, visų pirma, vartotojų poreikius Lietuvoje, bendrovė nuolat naujino savo produkcijos asortimentą, toliau plėtė perspektyvių generinių preparatų gamybą. Taip pat vykdė vaistų registraciją ir perregistravimą Lietuvoje bei kitose šalyse. 2001 m. parduota produkcijos už 15,9 mln. Lt, tame tarpe Lietuvoje už 8,0 mln. Lt.
AB „Endokriniai preparatai“ įkurta 1992 m. privatizuojant viešo akcijų pasirašymo būdu valstybinę įmonę „Litpharma“. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, ši bendrovė turėjo persiorganizuoti ir prisitaikyti prie naujų rinkos ekonomikos sąlygų. Per visą šį laiką bendrovės savininkai gana dažnai keitėsi ir bendrovei nepavyko pasiekti gerų rezultatų. Dėl kelis kartus sumažėjusios gamybos antra pagal dydį Lietuvos farmacijos bendrovė 2000 m. trečdaliu mažino darbuotojų skaičių, iki 210.
Svarbiausios įmonės veiklos rūšys buvo: farmakologinių preparatų, medicininių cheminių medžiagų ir augalinių preparatų gamyba, didmeninė, mažmeninė, komisinė, užsienio prekyba. 2004 m. gegužės mėn. įmonės AB „Endokrininiai preparatai“ akcijas įsigijo AB „Sanitas“.

Kapitalas

Bendrovės įstatinis kapitalas 1996 m. buvo 14281500 Lt arba 1428150 akcijos, iš kurių 595471 (41,70%) akcijų nupirktos AB „Kauno investicija“, 48954 (31,44%) akcijų turėjo pavieniai asmenys, 220932 (15,47%) įmonės dirbantieji ir 125320 (11,39%) akcijų nupirkęs vertybinių popierių fondas. 1997 m. įstatinis kapitalas sudarė 17900960 Lt. Įmonėje buvo 2 pagrindiniai cechai (cheminis ir vaistų formų), kurie buvo suskirstyti į 8 barus. Juose vyko gamyba.
Petras Balčiūnas (1902)

Biografija

Baigė lituanistiką Vytauto Didžiojo universitete.
Mokytojavo Kražių, Telšių ir Panevėžio gimnazijose, buvo Panevėžio suaugusiųjų instituto direktorius. 1925–1926 m. redagavo žurnalą „Jėga ir grožis“. 1941 m. okupantų valdžios kalintas, 1941 m. redagavo laikraštį „Išlaisvintas panevėžietis“. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1947–1948 m. Šainfeldo lietuvių stovyklos pirmininkas. 1949 m. atvyko į JAV ir dirbo Klyvlendo lituanistinėje mokykloje.
Kandži

Istorija

Kandži į Japoniją atkeliavo iš Kinijos per Korėją) pirmaisiais mūsų eros amžiais. Jų sklaida suaktyvėjo IV a., Japonijai okupavus Korėją, bei VI a. Japonijoje pradėjus plisti budizmui. Pirmas oficialus kandži naudojimo įteisinimas įvyko VII a. Tuo metu japonų kalba neturėjo savo rašto, todėl kiniškais ženklais užrašyti tekstai buvo skaitomi kinų kalba. Tai lėmė, kad su kandži buvo pasiskolintas ne tik raštas, bet ir žodžiai (ypač religiniai, moksliniai terminai). Laikui bėgant jie buvo adaptuoti japoniškam tarimui, taip pat su kai kuriais kandži pradėti rašyti ir japoniškos kilmės žodžiai. Iš to kilo dvigubas tokių kandži skaitymas: kiniškas ir japoniškas.
Dėl kinų ir japonų kalbos gramatikos skirtumų, japonų kalbos nebuvo įmanoma pilnai užrašyti vien tik su kandži. Siekiant panaikinti šį trūkumą, kandži būdavo papildomi papildomais ženklais, vadinamais manjogana. Vėliau, maždaug IX a., iš jų išsivystė lig šiol naudojama kana – dvi skiemeninės abėcėlės (hiragana ir katakana).

Kiekis

Norint japoniškoje spaudoje suprasti ne mažiau kaip 95 % teksto, privalu mokėti apie du tūkstančius kandži ženklų (džiojo kandži) ir jų junginių. Šis kiekis išmokstamas iki vidurinės mokyklos baigimo. Įtraukiant retesnius tebenaudojamais ir beveik nenaudojamus hieroglifus, kandži ženklų kiekis siekia daugiau kaip 3500.

Rašymas

Kiekvienas kandži turi fiksuotą brūkšnelių skaičių ir nusistovėjusį jų užrašymo eiliškumą. Paprastai viršutiniai brūkšneliai rašomi prieš apatinius, esantys arba prasidedantys kairėje prieš esančius dešinėje ir esantys išorėje prieš esančius viduje. Nepaisant brūkšnelių skaičiaus, visi kandži yra tokio pačio aukščio ir pločio.
Visi kandži susideda iš paprastesnių, „raktais“ vadinamų dalių, kurių yra 214. Pavyzdžiui, 話 (pokalbis) susideda iš kairėje pusėje esančios dalies 言 (žodis) ir dešinėje esančios 舌 (liežuvis).

Skaitymas

Kandži japonų kalboje sudaro dviejų rūšių skaitymai: on-jomi (kiniškasis skaitymas) ir kun-jomi (japoniškas skaitymas). Būdami junginiuose, kandži dažniausiai skaitomi pagal on-jomi, o pavieniai – pagal kun-jomi, tačiau egzistuoja ir junginių, kuriuose naudojamas kun-jomi arba mišrus skaitymas.

Kun-jomi

Kun-jomi (訓読み) – japoniškas hieroglifo skaitymas. Kun-jomi reikšmių paprastai būna daugiau nei on-jomi (pastarųjų – maksimaliai 2). Per daugelį metų japonai ir pačius savo hieroglifus papildė naujais – kokudži (国字) hieroglifais, t. y. japoniškos kilmės hieroglifais, turinčiais dažniausiai tik japonišką reikšmę.
Gintaras Čekanauskas

Gintaras Čekanauskas (g. 1962 m. Kašonyse, Prienų raj.) – Lietuvos teisininkas, Kauno apygardos administracinio teismo teisėjas.

Biografija

1979 m. baigė Daugų vidurinę mokyklą (Alytaus raj.).
1984 m. baigė teisės studijas Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1984 m. iki 1987 m. Prienų rajono milicijos komisaras ir tardytojas

Prienų rajono apylinkės prokuratūros prokuroro padėjėjas (1991–1993 m.)

Prienų rajono apylinkės teismo teisėjas (1993–1999 m.), teismo pirmininkas nuo 1994 m.

Nuo 1999 m. Kauno apygardos administracinio teismo teisėjas, buvo šio teismo pirmininkas iki 2011 m. liepos 19 d.

Nuo 2006 m. birželio – teisėjų tarybos narys.
Baltų ainiai

Baltų ainiai – Lietuvos blaivybės draugijos ir „Baltų ainių“ jaunimo federacijos mėnraštis, leistas nuo 1988 m. lapkričio 25 d. iki 2004 m. Vilniuje.

Istorija

Iki 1991 m. vadinosi „Blaivybės aušra“ ir ėjo kaip Lietuvos blaivybės draugijos laikraštis (biuletenis). Tiražas 1988 m. – 400 egz., 1997 m. – 2700 egz. 1991–1993 m. leido priedą „Alaušo varpas“ (redaktorius R. Guobis, tiražas 1991 m. – 1800 egz., 1993 m. – 500 egz.).
Propaguoja sveiką gyvenseną, rašo jaunimo gyvenimo ir veiklos temomis.
Redagavo Stasys Šinkūnas (1988–1996 m.) nuo 1996 m. – redakcinė kolegija, Alfonsas Čekauskas. 1989–1990 m. redakcijos atsakingasis sekretorius buvo J. Kirkila.
Virginijus Mažuika

Virginijus Mažuika (g. 1967 m. vasario 22 d. Leningrade) – Lietuvos karininkas, pulkininkas, inžinierius ekonomistas.

Biografija

1988 m. baigė Volsko (Saratovo sritis) aukštąją užnugario karo mokyklą. 2005 m. baigė Nacionalinį gynybos universitetą JAV.
1984–1991 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1992–1993 m. – Biržų raj. komendantūros vyr. specialistas. 1993–1995 m. – Lietuvos karinių oro pajėgų II aviacijos bazės vado pavaduotojas. 1995–2000 m. – Krašto apsaugos ministerijos Aprūpinimo departamento Materialinio aprūpinimo valdybos viršininkas. 2000–2001 m. tarnavo Krašto apsaugos savanorių pajėgose – bataliono vadas. 2001–2002 m. – sausumos pajėgų štabo viršininko pavaduotojas logistikai. 2002–2007 m. – Lietuvos kariuomenės Logistikos valdybos vadas. Rūpinosi logistikos pajėgų kūrimu. 2005 m. pulkininkas. Nuo 2007 m. dirba vadovaujantį ūkinį darbą civilinėse įstaigose.
Laguniljasas (Venesuela)

Istorija

Seniau dabartinio miesto vietoje buvo indėnų kaimas ant polių Lagunillas de Agua. XX a. pr. pradėjus naftos gavybą kaimas panaikintas, pradėtos statyti naftos platformos ir darbininkų gyvenamieji rajonai.
Jiezno valsčius

Jiezno valsčius buvo pietų Lietuvoje. Centras – Jieznas.
Vakarų Sacharos vyrų futbolo rinktinė

Vakarų Sacharos vyrų futbolo rinktinė atstovauja Vakarų Sacharai ir yra kontroliuojama Sacharos futbolo federacijos (pranc. Fédération Sahraoui du Footballe). Rinktinė nepriklauso FIFA ar Afrikos futbolo konfederacijai, tačiau priklauso NF-Board, kuri organizuoja varžybas tautoms, kurios nėra FIFA narės.
Benbenas

Benbenas – senovės egiptiečių šventasis akmuo Heliopolyje, simbolizavęs egiptiečiams mitologinę pirmapradę kalvą ir, galbūt, sukietėjusią Ra-Atumo sėklą.
Pagal egiptiečių mitologiją, pasaulio pradžioje buvo tik chaotiški Nuno vandenys, kuriuose slypėjo kūrybinis pradas. Iš Nuno vandenų iškilusi pirmapradė kalva buvo pirmasis kūrybinis pasaulio aktas ir Memfio žemės dievo Tateneno personifikacija. Šis religinis vaizdinys tikiausiai turi ryšių su kasmetiniais Nilo potvyniais, kuriems nuslūgus upės slėnyje likdavo derlingas dumblas. Piramidžių tekstuose saulės dievas Atumas kartais vadinamas „kalva“. Jo kultas buvo susijęs su Benbeno akmens kultu.
Benbeno akmuo, tikima, buvo pirmasis akmuo, kurį nušviesdavo ryto saulės šviesa Heliopolyje ir jo kultas atsekamas bent nuo 1-os dinastijos laikų (apie 2900 m. pr. m. e.). Jis tapo prototipu egiptiečių obeliskams ir, tikriausiai, iš dalies − piramidėms. Viršutinis obelisko ir piramidės galiukas buvo vadinamas benbenetu. Benbeno pavadinimas tikriausiai kilęs iš egiptietiško weben, reiškiančio „pakilti“, ir turėjo ryšių su Benu paukščiu (feniksas). Benbeno akmuo tikriausiai egiptiečiams įkūnijo pačią pirmapradę kalvą.
Švėkšnalė

Pavadinimas

Senovėje upelis vadinosi Švėkšna, prie jo įsikūrus gyvenvietei, pačiam upeliui sumenkus, jo vardas gavo menkinamąją priesagą ir virto Švėkšnale. Pirmą kartą upelio vardas užfiksuotas kryžiuočių žygiaraščiuose: 1384, užrašytas Sveisna, 1387 – Swexte. Tai rodo upelį turėjus ir antrą vardą – Švėkšta.
Upėvardis lyginamas su žodžiu švėkšna („kas šokinėja, mėtosi į šalis“).
Henrik Carl Peter Dam

Biografija

1920 m. baigęs Kopenhagos politechnikos institutą, dėstė Kopenhagos žemės ūkio ir veterinarijos mokykloje, dirbo Kopenhagos universiteto Fiziologijos laboratorijoje. 1940 m. išvyko į JAV, Antrojo pasaulinio karo metais dirbo Ročesterio universitete (Niujorko valstija).

Veikla

Nustatė, kad organizme trūkstant riebaluose tirpios medžiagos, kurios yra žaliuose lapuose, atsiranda polinkis kraujuoti, ilgiau kreša kraujas. Šią medžiagą pavadino vitaminu K. 1939 m. Paulis Kareris (Šveicarija) ir Edvardas Doisy (JAV) atskirai vienas nuo kito išskyrė gryną vitaminą K.
1946 m. grįžęs į Daniją daugiausia tyrė vitaminus K, E, lipidus, cholesterolį.
1943 m. jo kūryba kartu su Edvardu Duasy įvertinta Nobelio fiziologijos ir medicinos premija.
Aleksandrijos valsčius

Aleksandrijos valsčius buvo šiaurės vakarų Lietuvoje. Centras – Aleksandrija.
AC Arles-Avignon

Istorija

Iki 2009 m. žaidė Arlyje, o perkelti stadioną prireikė dėl to, kad klubas pateko į II lygą. Joje užėmė 3 vietą ir iškart pateko į I lygą.
Seinų senosios žydų kapinės

Seinų senosios žydų kapinės (lenk. Stary cmentarz żydowski w Sejnach) - kapinės įkurtos XVIII a., Seinų mieste. Kapinių plotas yra 0,61 ha. Kapinėse nėra išlikusių antkapių.
Mekiai (Šiauliai)

Aplinkinės gyvenvietės

Bubiai – 4 km
ŠIAULIAI – 18 km
Pageluvis – 1 km
Bazilionai – 1,5 km
Equinor

Equinor ASA (ex Statoil) – norvegų energetikos koncernas. Darbuotojų skaičius – 20 000 (60 % dirba Norvegijoje) 28 šalyse. Vadovas – Helge Lund. Įkurtas 1972 m. liepos 14 d. parlamento (Stortingas) sprendimu, pavadinta Den norske stats statsolieselskab (Valstybinė norvegų valstybės naftos bendrovė).
Gintautas Stankevičius

Biografija

1980 m. baigė Marijampolės tarybinį ūkį – technikumą, technikas mechanikas. 1989 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, ekonomistas organizatorius. 2005 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, socialinio darbo magistras.
Marijampolės apskrities centrinio pašto pensijų pristatytojas. Caritas priklausomybių konsultantas.
Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Marijampolės skyriaus narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys.  2009-2011 m. Marijampolės savivaldybės mero pavaduotojas.
Sutuoktinė Birutė, vaikai Deimantė, Laurynas.
Kazimieras Malachovskis

Biografija

Įstojo į tarnybą paprastu kanonieriumi 1776 metais. Po ATR trečiojo padalijimo bėgo į Italiją. 1797 metais įstojo į Lenkijos legionus, Trebio mūšyje buvo paimtas į nelaisvę, po to vėl įstojo į Prancūzijos armiją. 1805 metais pakeltas į pulkininkus. 1812 metais perėjo tarnauti į Napoleono vasalinę Varšuvos kunigaikštystės armiją. Po Berezino mūšio gavo brigados generolo titulą ir pavedė į Varšuvą Lenkijos karių likučius.
1815 metais buvo paskirtas Novogeorgijevsko gubernatoriumi.
Aktyviai dalyvavo 1831 metų sukilime, po Ostrelenko mūšio pakeitė Henriką Dembinskį.
Po Varšuvos kapituliacijos paliko titulus ir išvažiavo į Prancūziją, kur ir mirė.
Dirigavimas

Dirigavimas – vadovavimas orkestrui ar kitokiam dideliam ansambliui kūrinio atlikimo metu. Tai darantis asmuo vadinamas dirigentu. Dirigavimas atliekamas vien tik gestais, kuriais paskelbiama kūrinio dalių pradžia ir pabaiga, perteikiamas ritmas, tempas, dinamika, duodamos pastabos atlikėjams. Dirigentas būna atsakingas už bendrą kūrinio atlikimo interpretaciją, pagal asmeninį stilių suteikia jam savitą atspalvį. Dirigentai taip pat gali eiti ansamblio vadovo pareigas, rūpintis jo sudėtimi, sudaryti kūrinių repertuarą.
Nedideliems ansambliams ilgą laiką diriguodavo vienas iš atlikėjų arba jų grupė. Atskira dirigento profesija paplito XIX a., besiplečiant orkestro sudėčiai. Neretai tai darydavo kompozitoriai: Carl Maria von Weber, Felix Mendelssohn, Hector Berlioz, Richard Wagner ir kt. Tuo metu paplito praktika dirigentui naudoti dirigento lazdelę – batutą. Nuo XIX a. pabaigos dirigentas yra tapęs viena iš orkestro centrinių figūrų.
Juozas Bulotas

Biografija

1950 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1961 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
Nuo 1950 m. dirbo Žemdirbystės institute (1956-1989 m. Vokės filiale), 1967-1989 m. Dirvožemio skyriaus vedėjas.
Su Antanu Mejeriu ir Jonu Vaitiekūnu 1961 m. ir 1971 m. sudarė Lietuvos dirvožemių žemėlapius (mastelis 1:100 000 ir 1:300 000).
Zasečiai

Istorija

Kaimas minimas šaltiniuose nuo 1624 m. – tada buvo Sapiegų valda. 1886 m. Zasečiuose buvo 91 ūkis, 581 gyventojas.
Zasečiai pateko į Zietelos lietuvių „salą“. 1931 m. A. Valaitis čia rado 31 šeimą, kuri namie kalbėjo lietuviškai, dar 80-yje šeimų lietuviškai mokėjo senoliai.
Vakarų Australijos srovė

Vakarų Australijos srovė – šaltoji vandenynų srovė, srūnanti į šiaurę Indijos vandenyne, išilgai vakarinių Australijos krantų. Tai Vakarų Vėjų srovės šiaurinė atšaka. Srovės greitis <1 km/h. Druskingumas – 35,5–35,7 ‰. Vandens temperatūra vasarį nuo 19 °C (pietuose) iki 26 °C (šiaurėje), rugpjūtį – 15–21 °C.
Tropinėje juostoje Vakarų Australijos srovė pereina į Pietų pasatinę srovę.
Hubertas Grušnys

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus 22–ąją vidurinę mokyklą, atliko karinę tarnybą TSRS kariuomenėje, 1984–1986 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete.
Nuo 1982 m. Vilniaus universiteto Teisės fakulteto laborantas, 1987 m. Vilniuje įkūrė jaunimo klubą „Lazdynai“ laisvalaikio renginiams organizuoti, 1989 m. – jaunimo radijo stotį „M-1“, tapusią pirmąja nevalstybine komercine radijo stotimi Rytų Europoje. Nuo pat įkūrimo dienos vadovavo radijo stočiai „M–1“, buvo jos generalinis direktorius.  Vėliau – radijo stočių „M-1 plius“, „Lietus“ įkūrėjas ir savininkas.
Lietuvos radijo ir televizijos asociacijos viceprezidentas, Žurnalistų ir leidėjų etikos komisijos narys.
2006 m. spalio 21 d. žuvo pilotuodamas nuosavą lėktuvą Pociūnų aerodrome, kai dvimotoris lėktuvas Diamond DA42 Twin Star „Diamond“ užkabino mechaninio prietaiso trosą, kuris išsviedžia sklandytuvus į orą.
Vilniaus Saulės privati gimnazija

Istorija

1994 m. Vilniuje įkurta privati pradinė mokykla „Nykštukas“. Tai buvo septinta nevalstybinė ugdymo įstaiga Vilniuje. Mokyklos steigėja – istorijos ir pradinių klasių mokytoja Irena Baranauskienė. Pirmaisiais mokslo metais buvo tik parengiamoji ir dvi pirmosios klasės. Mokėsi 51 moksleivis, dirbo 8 mokytojai.
1998 m. pradinė mokykla tapo „Saulės“ pagrindine mokykla, o 2004 m. vidurine. LR Švietimo ir mokslo ministerija suteikė teisę vykdyti profilinį ugdymą.
2002 m. mokykla pirmoji iš Baltijos šalių pakviesta į Europos Nepriklausomų mokyklų asociaciją, dalyvavo metinėse šios asociacijos konferencijose.
2009/2010 m. m. mokykla ŠMM ministro įsakymu reorganizuota į VšĮ „Saulės“ privačią gimnaziją.
Mokyklos veikla grindžiama svarbiausiu švietimo koncepcijos principu – humaniškumu. Nuo pirmosios klasės mokykla aiškinasi kiekvienos šeimos, kiekvieno moksleivio poreikius ir stengiasi juos patenkinti. Mokyklos pedagogai sukūrė ir pradinėje mokykloje naudoja alternatyvią vertinimo sistemą. Daug dirbama sekant kiekvieno vaiko daromą pažangą, jo ugdymosi raidą. 2004 m. „Saulės“ privati vidurinė mokykla atšventė savo dešimties metų jubiliejų ir pradėjo antrąjį savo dešimtmetį.
Mokykla aktyviai įsijungė į tarptautinę projektinę veiklą ir mokinių mainus. Daug bendrauja su užsienio šalių ugdymo įstaigomis. Partneris Anglijos prestižinis Kingswood koledžas yra paskyręs vieną kasmetinę stipendiją nemokamam mokslui geriausiam mūsų mokyklos mokiniui.
Mokykla pasirašiusi bendradarbiavimo sutartis su VU Filosofijos fakulteto psichologinių inovacijų ir eksperimentinių tyrimų centru, Tarptautine verslo ir teisės aukštąja mokykla, UAB „Nevda“, VPU, VŠI „Kitas variantas“, Nacionaline mokyklų vertinimo agentūra.