google/wiki40b huggingface dataset:
Jekaterina Tamošaitienė

Biografija

VšĮ Šilalės pirminės sveikatos priežiūros centro gydytoja, apylinkės terapeutė.
Tėvynės sąjungos Šilalės rajono skyriaus narė.
Nuo 2007 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Vaclovas, vaikai Laima, Žilvinas.
Walter Lippmann

Volteris Lipmanas (Walter Lippmann, 1889 m. rugsėjo 23 d. – 1974 m. gruodžio 14 d.) buvo JAV intelektualas, reporteris bei politikos apžvalgininkas. Išgarsėjo pirmasis apibūdinęs „Šaltojo karo“ sąvoką. V. Lipmanas du kartus (1958 ir 1962 m.) laimėjo Pulicerio premiją už laikraščio rubriką pavadinimu „Šiandien ir rytoj“ („Today and Tomorrow“).
Tamošiūnai (Šiauliai)

Istorija

Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos laikais kaimo žemės priklausė Šiaulių ekonomijai. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Meškuičių seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Meškuičių valsčiui, nuo 1950 m. – Šiaulių rajono Meškuičių apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Raudonoji vėliava“.

Aplinkinės gyvenvietės

Taurakiai – 2,8 km
Šilmikiai – 4,4 km
Mingėliai – 3,7 km
Valdomai – 4,4 km
Stripeikiai – 4 km
Strazdai – 4,9 km  
 ŠIAULIAI – 19 km
Gavėnaičiai – 3 km
MEŠKUIČIAI – 5,9 km
VfB Königsberg

Istorija

Klubas buvo daugkartinis Rytprūsių čempionas. 1929 m. jis viešėjo Kaune ir laimėjo prieš KSK Kultus Kaunas 8:2 (6:2)  ir LFLS Kaunas 4:2 (1:1), o 1933 m. neįveikė KSS Klaipėda klubo (0:0) .
Iširo 1945 m. sovietams okupavus miestą.
Varškėčiai

Varškėčiai (rus. сырники; ukr. сирники; brus. сырнікі) – kepti varškės blynai, patiekiami su grietine, uogiene, džemu, medaus ar obuolių padažu. Tešloje taip pat gali būti razinų dėl papildomo skonio. Lenkijos paveldo patiekalas. Populiarūs rusiškoje, baltarusiškoje, latviškoje, lietuviškoje, serbiškoje ir ukrainietiškoje virtuvėse. Rusijoje jie taip pat žinomi kaip tvorozhniki (творожники).
Varškėčiai yra pagaminti iš varškės, sumaišytos su miltais, kiaušiniais, cukrumi, kartais pridedant vanilės ekstrakto. Minkšta tešla virsta į blynus, kurie kepami paprastai su augaliniu aliejumi. Išorė tampa traški, o vidus – minkštas. Varškėčiai yra saldūs ir dažniausiai pateikiami pusryčiams ar desertui. Savo paprastumu ir puikiu skoniu varškėčiai tapo labai populiarūs Rytų Europoje.
Pavadinimas varškėčiai (сырники) yra kilęs iš žodžio rus. сыр ar žodžio ukr. сир. Abiem kalbomis tai reiškia „sūris“. Nors šiuolaikinė žodžio prasmė сыр rusų kalboje reiškia geltoną sūrį, originali žodžio prasmė slavų kalboje reiškė minkštą baltą sūrį, panašų į dabartinį varškės sūrį, kuris dar vadinamas ukr. домашній сир ir rus. творог. Taigi, žodis сырники kilo iš senos prasmės žodžio syr, reiškusio minkštą baltą sūrį.
Steponas Matulis

Steponas Matulis (1918 m. vasario 18 d. Svėdasų parapijos Daujočių kaime – 2003 m. birželio 18 d. Notingamo, Didžioji Britanija, palaidotas Notingamo Vilford Hil kapinėse) – Romos katalikų kunigas, MIC, vienuolis marijonas, bažnyčios istorijos mokslų daktaras.

Biografija

Mokėsi Svėdasų ir Užpalių mokyklose. 1934 m. įstojęs į Marijonų vienuoliją, baigė Marijampolės Marijonų gimnaziją. Nuo 1939 m. studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universitete techniką, filosofiją ir teologiją, vėliau Vokietijos Aištato dvasinėje seminarijoje – filosofiją ir teologiją. Studijas tęsė Popiežiaus šv. Akviniečio universitete. Kunigu įšventintas 1945 m. liepos 21 d. Tais pačiais metais suteiktas teologijos licenciato laipsnis, o 1946 m. jis apgynė teologijos daktaro disertaciją tema „Arkivyskupas Jurgis Matulaitis MIC, apaštalinis vizitatorius Lietuvai 1925-1927“. Romos šv. Grigaliaus universiteto Bažnyčios istorijos fakultete paruošė ir apgynė antrąją daktaro disertaciją „Palaimintasis arkivyskupas Jurgis Matulaitis, MIC, Marijonų gaivintojas, 1909-1927“.
1953 m. buvo Romos Marijonų generalinio namo naujokyno vedėju, vėliau – kolegijos viršininku. 1957 m. Romoje tapo Marijonų dvasios tėvu. 1958 m. S. Matulis paskirtas Londono lietuvių parapijos rektoriumi, vėliau – ir Europos lietuvių skautų kapelionu. 1961 m. kunigas Matulis atgaivino katalikišką žurnalą „Šaltinis“, daugelį metų jį redagavo. „Šaltinio“ leidykla leido ne tik žurnalą, bet ir knygas krikščioniška tematika. 1965 m. Notingame įkūrė „Židinio“ jaunimo namus, Lietuvių katalikų centrą ir Vilniaus Aušros Vartų Marijos koplyčią, lietuvišką knygyną. Kunigas ne tik dirbo sielovados darbą Didžiosios Britanijos lietuvių tarpe, bet ir aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje: buvo Lietuvių katalikų bendrijos sekretoriumi, Lietuvių Katalikų Mokslo akademijos Istorijos mokslų sekcijos nariu, Londono Sporto komiteto nariu.

Įvertinimas

Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius (1998 m.)
Gulsčioji ragužė

Morfologija

Tai vienametis arba dvimetis augalas, kurio aukštis pasiekia nuo 10 iki 50 cm. Augalas turi mažus šeriukus ir jų dėka iš pažiūros atrodo pilkas. Plunksnos formos 2,5 cm iki 5 cm ilgio sudėtiniai lapai sudaryti iš 5-8 porų elipsinių lapų, kurie yra 5-10 cm ilgio bei 3-8 cm pločio.
Ploni geltoni žiedlapiai kurių skersmuo 1-1,5 cm auga ant trumpų kotelių. Gali žydėti visus metus.

Farmacija ir maisto papildai

Pradėjus plačiau tyrinėti gulsčiosios ragužės poveikį buvo pastebėta, kad šis augalas turi įtakos vyriškojo hormono (testosterono) kiekiui kraujyje, stiprina imunitetą, didina ištvermę, taip pat mažina nereikalingo vandens kaupimąsi raumens audinyje bei cholesterolio kiekį kraujyje. Skatina tokių hormonų, kaip (LH), testosterono ir (FSH) gamybą. Manoma, kad ragužės ekstrakte esantis steroidinis saponinas protodioscinas skatina liuteinizuojančio hormono (LH) gamybą ir per jį - didesnį testosterono išskyrimą organizme. Ragužės ekstraktų poveikis lytiniams hormonams buvo patvirtintas moksliniais tyrimais su gyvūnais. Taip pat yra tyrimų su gyvūnais ir žmonėmis, rodančių afrodiziakinį ragužės ekstraktų poveikį.
Morrowind

Istorija

Morrowind išnykusių dwemerų rasės paslapčių provincija, jos teritorijoje visada vyko paslaptingi įvykiai…
Pirmieji provinciją apgyvendino dwemerai, šie buvo puikiai įvaldę architektūros ir mechanikos mokslus. Dwemerų rasės viešpatavimo laikas Morrowind provincija buvo kupina nuostabių architektūros ir mechanikos stebuklų.
Pirmosios eros laikotarpiu į Morrowind gyventi atvyko Skyrim provincijos ayleidai, asimiliavę su dwemerais, jie virto chimerais. Chimerai garbino daedra būtybes ir visai nepalaikė dwemerų religijos, provincijoje kilo religinis konfliktas, tačiau pirmosios eros 401 m. Morrowind žemes užpuolė šiauriečiai ir provincijos gyventojams teko susivienyti…
Morrowind provincijoje susiformavo teokratijos valdymo forma, provinciją valdyti pradėjo dwemeras Dumac ir chimeras Indoril Nerevar.
Pirmosios eros 416 m. šiauriečiai buvo išvaryti iš Morrowind provincijos žemių, dwemerai ir chimerai sudarė galingą tarybą, kuri taikiai valdė 252 metų, tačiau pirmosios eros 668 m. dwemerų architektas Kagrenac atgaivino aedra dievo Lorkhan širdį, kurią 4 chimerai (Vivec, Almalexia, Sotha Sil ir Dagoth Ur) nutarė panaudoti savo naudai, jie virto dievais, Morrowind provincijoje prasidėjo pilietinis karas… Karas baigėsi 700 m., 4 chimerai – dievai nužudė tarybos vadovą Indoril Nerevar ir su Lorkhan širdies pagalba sunaikino visus dwemerus, bet aedra dievaitė Azura labai supyko ir pavertė chimerus į dunmerus.
Nuo antrosios eros 816 m. iki 896 m. Morrowind provinciją įnirtingai puolė Tamriel imperijos pakalikai, o jau antrosios eros 896 metų pabaigoje Morrowind atiteko imperijos valdžiai.
Trečiosios eros laikotarpiu Morrowind karalienės Barenziah armiją užpuolė Black Marsh provincijos gyventojai, provincijoje vėl kilo neramumai, tačiau neilgam, nes karas truko tik metus. Dar Morrowind provincijos Vvardenfell saloje gimė paslaptingas asmuo, kuris nužudė Almalexia ir Dagoth Ur dievus, paslaptingai žuvo ir dievas Sotha Sil.
Ketvirtosios eros laikotarpiu dingo dievas Vivec…

Geografija

Morrowind provincijos šiaurėje Vvardenfell sala, jos centre „Raudonojo kalno“ regionas. Provincijos šiaurės rytuose „Vaiduoklių vandenynas“, o rytuose „Padomaic“ vandenynas. Morrowind žemės padalintos į skirtingus regionus, kiekviename regione sava augalija ir gyvūnija. Morrowind sostinė Mournhold provincijos pietuose.

Politinė sistema

Morrowind provincijoje monarchinė politinė sistema, provinciją valdo Tamriel žemyno imperija ir Tribunal šventyklos vadovai. Dunmerų parlamento gretas sudaro 6 „Didieji“ namai: Hlaalu, Redoran, Telvanni, Dagoth, Indoril ir Dres.
Šimosos žemė

Šimousos žemė (下総国; Shimousa no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Čibos prefektūra. Kartu su Kadzusos žeme, buvo vadinamos Soušiū.
Šimousa ribojosi su Hitačio, Kadzusos, Kodzukės. Musašio ir Šimocukės žemėmis.
Senoji žemės sostinė buvo įkurta netoli šių laikų Ičikavos, nors feodaliniais laikotarpiais, svarbesniu miestu buvo Sakura.
Bagdoniškė (Šiauliai)

Aplinkinės gyvenvietės

Bazilionai – 3 km 
 Pikeliškė – 1 km
Kanapinė – 1,5 km
ŠIAULIAI – 20 km 
 Pagervinė – 1,5 km
Pakapė – 6 km
Pašiaušė – 3 km
Minaičiai – 2 km
Vileikiai – 3 km
Dargių apylinkė

Istorija

1954 m. prijungtos Purplių apylinkė ir Auksodės apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Dargių apylinkė prijungta prie Laižuvos apylinkės ir Viekšnių apylinkės.
Antalgės piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalniu vadinama maža kalvelė šalia nedidelės numelioruotos pelkės. Aikštelė ovali, pailga šiaurė rytų - pietvakarių kryptimi, 13x9 m dydžio. Joje buvo randama anglių bei brūkšniuotos, lygios ir grublėtos keramikos. Šlaitai vidutinio statumo, iki 8 m aukščio. Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja.

Aplinkiniai piliakalniai

Aknystėlių piliakalnis 6 km
Sūngailiškio piliakalnis 3 kmVarniškių piliakalnis (Anykščiai) 10 km
Šiaudinių piliakalnis 7 kmNolėnų piliakalnis 9 kmBuivydų piliakalnis 10 km
Bijeikių piliakalnis 15 kmKlykių piliakalnis 18 km
Nemeikščių piliakalnis 9 kmPakalnių piliakalnis 5 km
Vitkūnų piliakalnis 9 kmVosgėlių piliakalnis (Utena) 4 km
Gaižiūnų piliakalnis 9 kmNarkūnų piliakalnis 4 km
Violeta Šoblinskaitė

Biografija

Gimė Mažeikiuose, Aukštaičių gatvėje, Adomo ir Jadvygos Šoblinskų šeimoje. 1961–1964 m. mokėsi Tirkšlių vidurinėje mokykloje. 1965 m. tėvai persikėlė į Vilnių. 1972 m. baigė Vilniaus 24-ąją vidurinę mokyklą. 1972–1977 m. Vilniaus universitete studijavo vokiečių kalbą ir literatūrą.
Baigusi universitetą dirbo Jurbarko rajono laikraštyje „Šviesa“, Skuodo rajono laikraštyje „Mūsų žodis“, Šiaulių miesto laikraštyje „Raudonoji vėliava“, Kulautuvos vaikų tuberkuliozės sanatorijoje „Kregždutė“, Kauno rajono kultūros skyriuje, Kulautuvos kultūros namuose, Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjungoje, literatūros mėnraštyje „Keturi vėjai“, savaitraštyje „Šeimininkė“, kultūros žurnale „Nemunas“. 1994 m. priimta į Lietuvos rašytojų sąjungą. 1999 m. apsigyveno Veliuonoje. Nuo 2016 metų dirba Jurbarko rajono savivaldybės Viešosios bibliotekos Veliuonos filialo bibliotekininke.
Sigma (gamybinis susivienijimas)

Lietuvos gamybinis susivienijimas „Sigma“ – gamybinis susivienijimas, įkurtas 1966 m., jo centras buvo Vilnius, Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykla. Sunyko atkūrus Lietuvos nepriklausomybę.

Istorija

Susivienijimas įkurtas 1966 m., iš pradžių vadinosi Skaičiavimo ir organizacinės technikos įmonių susivienijimas „Sigma“, apjungė septynias įmones ir tris projektavimo-konstravimo organizacijas. Nuo 1971 m. vadinosi Skaičiavimo technikos gamybiniu-techniniu susivienijimu „Sigma“. Nuo to laiko vienijo penkias įmones ir dvi projektavimo-konstravimo organizacijos, visi turėjo juridinio asmens teises. Generalinės direkcijos funkcijas vykdė Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykla.
1966 m. Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykla buvo apdovanota Darbo raudonosios vėliavos ordinu, 1970 m. jai suteiktas Vladimiro Lenino vardas.
1991 m. buvo nutraukta didžiųjų skaičiavimo mašinų gamyba, todėl susivienijimas išnyko.
Dimitri Payet

Tarptautinė karjera

2006–2008 m. 11 kartų atstovavo Prancūzijos U-21 rinktinei. 2010 m. Laurent Blanc pakvietė atstovauti Prancūzijos rinktinei, kurioje jis debiutavo 2010 m. spalio 9 d. Euro 2012 m. čempionato atrankoje prieš Rumuniją.
Europos metų lengvaatlečio apdovanojimas

Europos metų lengvaatlečio apdovanojimas nuo 1993 m. kasmet įteikiamas geriausiam Europos lengvaatlečiui. Metų lengvaatlečio rinkimus organizuoja ir vykdo Europos lengvosios atletikos asociacija. Geriausias metų lengvaatletis išrenkamas susumavus gerbėjų, spaudos atstovų, Europos šalių lengvosios atletikos federacijų narių bei ekspertų balsus. Rinkimuose atskirai išrenkami nugalėtojai vyrų bei moterų kategorijose.
Nuo 2007 m. yra teikiamas Europos metų kylančios žvaigždės apdovanojimas. Į jį gali pretenduoti sportininkai iki 23 m. amžiaus.
Oimiakono ulusas

Geografija

Uluso teritorija kalnuota, rytuose iškilęs Neros plokščiakalnis, centre – Tas Kystabyto kalnagūbris, vakaruose – Janos-Oimiakono kalnynas ir Elgio plokščiakalnis, pietvakariuose siekia Suntar Chajatos kalnagūbrį, o šiaurėje – Čerskio kalnagūbrį. Krašto upės priklauso Indigirkos baseinui: Indigirka, Nera, Kiuentė, Elgis. Telkšo daug ežerų, iš kurių garsiausias – Labynkyras.
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -46 °C, liepos mėnesio +15 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 200–220 mm. Uluso teritorijoje yra šiaurės pusrutulio šalčio polius (-69,6 °C).
Uluso teritorija eina Kolymos traktas.
Šilelis

Istorija

Kai kurie istorikai mano, kad santakoje buvo Virgalės sala, kurioje kryžiuočiams 1362 m. sugriovus pilį, buvo pastatyta nauja pilis ir pavadinta Naujuoju Kaunu. Galbūt kažkur netoliese iki Lietuvos krikšto buvo vaidilučių saugoma Ramovė, o 1398 m. spalio 12 d. pasirašyta Salyno sutartis.
Tarpukariu Šilelis buvo žvejų ir sielininkų kaimas, kuriame gyveno lietuviai, vokiečiai ir lenkai.

Aplinkinės gyvenvietės

RAUDONDVARIS – 2 km
FA Mika Erewan

Istorija

Po 2015/2016 m. sezono komanda išformuota.
Dainius Sverdiolas

Dainius Sverdiolas (g. 1956 m. rugsėjo 30 d. Vilniuje) – vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas.

Biografija

Žinomo kultūros veikėjo Salomono Sverdiolo sūnus. Dainius 1963–1974 m. mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (diriguoti mokė K. Kaveckas). 1974–1980 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. H. Perelšteino ir prof. K. Kavecko klasės). Kartu vargonuoti mokėsi pas prof. L. Digrį (studijas baigė 1981 m.). 1981 m. tobulinosi vargonininkų seminare Weimare (Vokietija) pas prof. E. Kohlerį, o 1990 ir 1991 m. dar tobulinosi Haarleme ir Alkmaare (Nyderlandai).
1980–1983 m. D. Sverdiolas buvo muzikos ir dainavimo mokytojas Rykantų (Trakų r.) aštuonmetėje mokykloje.
Nuo 1983 m. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) koncertmeisteris ir choro dirigavimo dėstytojas. 1984–1986 m. buvo moksleivių choro studijos vadovas. Paruošė valstybinių egzaminų programas, surengė keletą viešų koncertų, dalyvavo 1985 m. respublikinėje dainų šventėje ir konkurse.
Nuo 1992 m. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorijos vargonų klasės vadovas. 1982–1984 m. buvo Vilniaus inžinerinio statybos instituto studentų mišriojo choro „Gabija" chormeisteris – dirigentas. Kolektyvo 20-mečio jubiliejiniam koncertui (1984 m. gegužės 26 d.) parengė kamerinį studentų chorą, su kuriuo atliko P. Hindemitho šešis chorus austrų rašytojo R. M. Rilkės (Rilke) tekstais.
1985–1986 m. D. Sverdiolas Vilniaus Arkikatedroje Bazilikoje surengė O. Messiaeno vargonų muzikos koncertų ciklą. Kaip solistas koncertavo su simfoniniais ir kameriniais orkestrais bei įvairiais ansambliais, akompanavo solistams ir chorams. Vargonininko koncertų programose vyrauja romantinė ir šiuolaikinė muzika. Jis yra daugelio lietuvių kompozitorių naujų kūrinių vargonams pirmasis atlikėjas. Kurį laiką dėstė vargonininkų kursuose Lietuvos muzikos akademijoje ir Vilniaus konservatorijoje. Kaip vargonininkas solistas dalyvavo daugelyje festivalių ir koncertų Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje, Rusijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Čekoslovakijoje, Bulgarijoje, Anglijoje, Nyderlanduose, Ispanijoje, Italijoje, Kanadoje, Prancūzijoje, Danijoje. Vargonų muzikos įrašų padarė Lietuvos ir užsienio radijas.
1997 m. D. Sverdiolas Vilniuje įkūrė vargonų statybos firmą „Organum" ir jai vadovauja. Stato ir remontuoja vargonus Lietuvoje ir svetur. Pastatė daugiau kaip 20 vargonų bažnyčiose ir muzikos mokymo įstaigose.
Žmona Dalia Tarailaitė-Sverdiolienė yra muzikologė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Institute FC

Istorija

Apie 1980 m. klubas prisijungė Belfast YMCA komandą.
Kaupos

Aplinkinės gyvenvietės

TVERAI – 6 km
Guvahatis

Istorija

Miestas čia gyvavo nuo senovės, minimas indų mitologijoje. Senovėje buvo žinomas kaip Pragdžjotišpuras (skr. प्राग्ज्योतिषपुर = Pragjotiṣpura) bei Durdžaja (skr. दुर्जय = Durjaya) ir buvo Kamarupa karalystės sostine. Iki IX–XI a. tai buvo didelis ir strategiškai svarbus miestas. Viduramžiais miestas buvo sugriautas, vėliau atkurtas ir priklausė Ahomo karalystei. Miestą daug kartų nesėkmingai bandė užimti Mogolai.
Džonsono kūnas

Džonsono kūnas – tai geometrinė figūra, kuri yra griežtai iškilas briaunainis, kurio kiekviena siena yra taisyklingas daugiakampis, bet kuris nėra tolygusis briaunainis (vadinasi, Džonsono kūnais nėra nei Platono, nei Archimedo kūnai, nei prizmės, nei antiprizmės. Šios klasės briaunainiams nekeliamas reikalavimas, kad visos sienos būtų tokie patys daugiakampiai, nei kad prie viršūnės susieitų vienodi daugiakampiai. Paprastas Džonsono kūno pavyzdys yra keturkampė lygiašonė piramidė, kuri kaip Džonsono kūnas žymima J₁; jos viena siena yra kvadratas, o kitos keturios sienos – trikampiai.
Kaip ir kiekvienam griežtai iškilam geometriniam kūnui, viršūnėje turi susieiti ne mažiau kaip trys sienos ir jų kampų prie viršūnės suma turi būti mažesnė nei 360 laipsnių. Kadangi mažiausias taisyklingo daugiakampio kampas yra lygus 60 laipsnių, vadinasi, vienoje viršūnėje gali sueiti ne daugiau, kaip penkios sienos. Penkiakampė piramidė (J₂) yra figūros, turinčios penkto laipsnio viršūnę (t. y. viršūnę, į kurią sueina 5 sienos), pavyzdys.
Nors nėra jokių akivaizdžių apribojimų, neleidžiančių bet kokiam taisyklingam daugiakampiui būti Džonsono kūno siena, bet reikalavimas, kad kiekviena siena būtų taisyklingas daugiakampis sukuria tokias sąlygas, kad šių kūnų sienos visada būna tik taisyklingi trikampiai, keturkampiai, penkiakampiai, šešiakampiai, aštuoniakampiai ir dešimtkampiai, t. y. sienų daugiakampiai turi 3, 4, 5, 6, 8 arba 10 kraštinių.
1966 metais JAV matematikas Normanas Džonsonas (Norman Johnson) publikavo sąrašą, į kurį buvo įtraukti 92 kūnai, kuriems buvo suteikti pavadinimai ir nomenklatūriniai numeriai (J₁, J₂ ir t. t.). Nors Džonsonas neįrodė, kad šios klasės figūros yra tik 92, bet jis numatė, kad taip turėtų būti. 1969 metais tuometinis TSRS mokslininkas (dabar Izraelio) Viktoras Zalgaleris (Виктор Абрамович Залгаллер) įrodė, kad egzistuoja tik 92 Džonsono kūnai.
Vienas Džonsono kūnų, pailgėjęs kvadratinis girobikupolas (J₃₇), dar vadinamas pseudorombiniu kuboktaedru yra unikalus tuo, kad pasižymi vietiniu viršūnių tolygumu: kiekvienoje viršūnėje sueina 4 sienos ir jos išsidėsčiusios vienodai po 3 kvadratus ir vieną trikampį. Bet šis briaunainis nėra tranzityvus viršūnių atžvilgiu, kadangi viršūnių izometrija yra skirtinga, todėl, nors ir labai artimas, jis negali būti Archimedo kūnas.
Hombre (filmas)

Turinys

Džonas Raselas, baltasis, užaugęs indėnų apačių gentyje, sužino, kad paveldėjo viešbutį, kurį prižiūri moteris vardu Džesė. Apsilankęs jame, Džonas nusprendžia, kad gyvenimas mieste jam netinka ir nusprendžia viešbutį parduoti.
Prie miestelio artėja geležinkelio tiesimas ir diližanas čia nebevažinėja. Tuo anksčiau vertėsi Džono draugas Mendesas, tačiau ir jis lieka be užsiėmimo. Netrukus pas jį atvyksta profesorius Feivoras su žmona ir pasiūlo užmokėti, jei Mendesas nuveš juos į kitą miestą. Jis paskubomis surenka ekipažą, tačiau atsiranda visas būrys norinčių išvažiuoti iš miesto, tarp kurių Džonas ir darbo netekusi Džesė.
Pakeliui diližaną užpuola banditai, kurių taikinys – profesorius Feivoras ir jo pinigai. Džonas, kurį kiti keleiviai pradžioje buvo atstūmę dėl jos draugystės su indėnais, pasipriešina banditams, tačiau kovą laimės tie, kuriems nepristigs kantrybės ir vandens...
Alanas Čumakas

Alanas Vladimirovičius Čumakas (rus. Алан Владимирович Чумак g. 1935 m. gegužės 26 d. Maskvoje – 2017 m. spalio 9 d. Maskvoje) – televizijos žurnalistas, ekstrasensas, regioninio visuomeninio fondo, padedančio tirti socialinius ir anomalius reiškinius, prezidentas.
8-to dešimtmečio pabaigoje – 9-to dešimtmečio pradžioje tapo vienu žinomiausiu Rusijos ekstrasensu. Televizijos seansų metu rankų judesiais „pakraudavo“ įvairias substancijas: vandenį, kremus, tepalus ir t. t. Skirtingai nei kitas ekstrasensas Anatolijus Kašpirovskis, seansų metu jis nepasakydavo nei žodžio. Rusijos Sveikatos ministerijai išleidus įsakymą, ribojantį netradicinius gydymo būdus, A. Čumakovo veikla Rusijoje buvo pristabdyta.
2000 m. balotiravosi Samaros srityje į Rusijos valstybinę Dūmą, bet, gavęs kiek daugiau nei 3 % rinkėjų balsų, į ją nepateko.
Tomas Kazimieras Sapiega

Biografija

Žymios magnatų Sapiegų giminės Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Vladimiro Voluinės pakamario Frederiko Sapiegos (m. 1626) ir Evos Skaževskos (m. iki 1642) antrasis sūnus. Broliai – Karūnos lauko raštininkas Jonas Frederikas, Vilniaus vyskupas Aleksandras Kazimieras ir Lietuvos didysis raikytojas Kristupas Pranciškus.
Mokėsi jėzuitų kolegiume, Liubline, 1635 metais įstojo į Krokuvos universitetą, po kurio kartu su vyresniuoju broliu Jonu Frederiku išvažiavo į Italiją, kur tęsė mokslus Bolonijos ir Padujos universitetuose. Taip pat keliavo po Vokietiją, Prancūziją ir Angliją.
1648 metais Tomas Kazimieras Sapiega tapo husarų vėliavos rotmistru. Tais pačiais metais dalyvavo Lenkijos pasiuntinybėje, vadovaujamoje Adamo Kiseliaus, pas Ukrainos etmoną Bogdaną Chmelnickį. 1648 metų rugsėjį dalyvavo Piliavcų mūšyje su kazokais. Kitais, 1649 metais Tomas Kazimieras Sapiega dalyvavo Zbaražo apgultyje ir buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju stovyklininku.
1650 metais Jonas Frederikas Sapiega gavo vadovauti kazokų vėliavai, kur 1651 metais dalyvavo Berestečko mūšyje, kur du kartus buvo sužeistas.
1654 m. kovo 30 d. mirė karinėje stovykloje netoli Belo Kameno.

Šeima

1647 metais Tomas Kazimieras Sapiega vedė Sofiją Dorohostaiską (1635–1653), Lietuvos didžiojo taurininko Vladislovo Dorohostaiskio (1614–1638) ir Elžbietos Podbereskos dukterį. Vedybų dėka įgijo užgesusios Dorohostaiskių giminės paveldą (Dorohostajus, Mūrinę Ašmeną ir kitus dvarus). Vaikų neturėjo.