google/wiki40b huggingface dataset:
Algirdas Povilas Ažubalis

Biografija

1957 m. baigė Ukmergės pedagoginę mokyklą, o 1968 m. – Vilniaus pedagoginio instituto Fizikos-matematikos fakultetą (neakivaizdiniu būdu). 1977 m. TSRS Pedagogikos mokslų akademijoje baigė neakivaizdinę aspirantūrą Maskvoje, apgindamas pedagogikos mokslų kandidato (dab. daktaro) disertaciją. 1998 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras (Latvijos universitetas).
1957–1975 m. mokytojavo Švenčionių raj. Stoniūnų septynmetėje ir Telšių raj. Lauko Sodos (tada – Lauksodos) septynmetėje, Mitkaičių aštuonmetės mokyklos, Degaičių aštuonmetės mokyklos, Ubiškės vidurinės mokyklos direktorius. 1975–1981 m. ir 1984–1994 m. dirbo Respublikiniame mokytojų tobulinimosi institute. 1981–1984 m. Šiaulių pedagoginio instituto, 1994–2000 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto, nuo 2000 m. Lietuvos karo akademijos dėstytojas, nuo 2001 m. profesorius. 1998–2004 m. dar dėstė Šiaulių universitete, Lietuvos žemės ūkio universitete (2000–2010 m.), Vilniaus kolegijoje (2004–2009 m.).
2012 m. kovo mėn. nominuotas nominacijai „Nacionalinės vertybės’2011“ (kategorija „Žmogus-amžininkas“). Nuo 2018 m. liepos mėn. pensininkas.
Pyba

Pyba (angl. Pybba) – Mersijos karalius, valdęs 593–606 m.
Kreodos sūnus, Pyba soste pakeitė tėvą 593 metais. Užsienio politikoje niekuo nesiskyrė. Nenijus „Britų istorijoje“ teigė, kad Pyba turėjo 12 sūnų. Pyba mirė 606 metais.
2020 m. Dakaro ralis

Etapai

Lenktynes sudarys 10 etapų.
Bronius Astrauskas

Biografija

1971 m. baigė žemės ūkio technikumą, technikas hidrotechnikas. UAB „Šventjonis“ generalinis direktorius.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
2005–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Stasė, vaikai Aurelija, Tomas
Freizingas

Istorija

Nors vietovė gyvenama nuo bronzos amžiaus, nėra įrodymų, kad ji nuolat buvo gyvenama iki VIII a., kai buvo paminėta kaip Frigisinga. 724 m. Šv. Korbianas apsigyveno šventykloje, kuri buvo pastatyta anksčiau. Po jo mirties Šv. Bonifacas įkūrė Freizingo vyskupystę. Vyskupas Arbeo teigia, kad jis privertė lokį nešti jo bagažą per Alpes po to, kai šis užmušė arklį. Lokys su balnu dabar vaizduojami miesto herbe.
764–783 m. vyskupas Arbeo vienuolyne įkūrė biblioteką ir skriptoriumą. Gyvenvietė vystėsi kaip religinis centras.
Teigiama, kad popiežius Aleksandras I palaidotas Freizinge 834 m.
Imperatorius Otonas III 996 m. Freizingui suteikė miesto teises. Tačiau po 1158 m. miestas prarado ekonominę svarbą. 1159 m. baigta statyti romaninė katedra.
1803 m. po sekuliarizacijos Katalikų bažnyčia prarado valdžią ir valdas mieste.
Teodoro Grotuso ąžuolas

Teodoro Grotuso ąžuolas (Gedučių ąžuolas) – išskirtinio amžiaus ąžuolas, augantis Pasvalio ir Pakruojo rajonų paribyje, Vaškų seniūnijoje, šalia Gedučių kaimo, pamiškėje prie kelio  209  Joniškis–Žeimelis–Pasvalys . Prie ąžuolo pastatyta lentelė su įrašu „Teodoro Grothuso ąžuolas“, pagerbiant gretimame Gedučių dvare gyvenusį mokslininką Teodorą Grotusą (1785–1822). Teigiama, kad jis mėgdavo po juo sėdėti.
Paskelbtas savivaldybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 1999 m. lapkričio 3 d. įsakymu Nr. 345.  
2014 m. spalio 16 d. ąžuolas buvo vandalų padegtas.  Ugniagesiai didžiulį iš vidaus rusenantį medį išgelbėjo, išpjaudami dalį kamieno, kad būtų galima užgesinti ir iškasti lauk drevėje padegtus medienos trūnėsius. Žymi kamieno dalis tapo tuščia.
XIV amžiaus 2-as dešimtmetis

XIV amžiaus antrasis dešimtmetis prasidėjo 1311 metais ir baigėsi 1320 metais.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XIII amžius – XIV amžius – XV amžius
Dešimtmečiai:
7-as8-as9-as10-as1-as
- 2-as -
3-as4-as5-as6-as7-as
Metai:  1311 1312 1313 1314 1315 1316 1317 1318 1319 1320
LOMO

LOMO (rus. ЛОМО; Ленинградское оптико-механическое объединение, „Leningrado optikos ir mechanikos susivienijimas“) – stambiausia Rusijoje optinių-mechaninių ir optinių-elektroninių prietaisų gamybos kompanija.

Istorija

Įkurta 1913 m. Peterburge kaip Rusijos optinės ir mechaninės gamybos akcinė bendrovė (rus. Российское акционерное общество оптического и механического производства). 1914 m. ėmė veikti. Pirmojo pasaulinio karo metais gamino patrankų taikiklius.
1930 m. pagamino pirmąjį Rusijoje fotoaparatą. Tarybiniais laikais daug metų vadinosi GOMZ (rus. Государственный оптико-механический завод 'Valstybinė optikos ir mechanikos gamykla')
1962 m. įmonė pertvarkyta į LOMO. 1993 m. privatizuota ir tapo AB LOMO, kurios akcijas turi daugiau kaip 16 000 akcininkų. Šiuo metu LOMO dirba virš 3000 darbuotojų.
Naktinio matymo įranga ir teleskopai sudaro virš 30 % kompanijos eksporto. Vokietija yra didžiausias LOMO produkcijos importuotojas. Medicininę įrangą, šviesolaidžius, endoskopus, fotoaparatus gamina daugiausia Rusijos rinkai. Karinė ir mokslinė įranga sudaro didelę dalį LOMO eksporto į tokias šalis, kaip Izraelis, Indija, JAV, Kanada, Meksika.
Šiaudinė skrybėlė

Šiaudinė skrybėlė – lengvas vasarinis galvos apdangalas, nupintas iš suplokštintų javų šiaudų.
Visoje Lietuvos teritorijoje nuo seno paplitęs plačiomis atbrailomis vyrams skirtas dangalas dažniausiai buvo pinamas iš kviečių ar (žymiai rečiau) rugių šiaudų, retkarčiais iš meldų ar kadagio šaknų. Skrybėlė su 10 – 20 cm pločio atbrailomis turėdavo apsaugoti galvą ir kaklą nuo tiesioginių saulės spindulių per vasaros darbymetį ar meškeriojimą, dabitos mėgdavo ją puošdavo gėle ar apjuosdavo medžiagine juostele. Nebuvo itin vertinama, nes pasilenkus krisdavo nuo galvos, o ir šventadieniais buvo vengiama ja puoštis dėl medžiagos pigumo. Nupinti šiaudinę skrybėlę mokėjo kiekvienas, bet dažniausiai tai darydavo piemenys ar daugiau laisvo laiko turintys senuoliai. Tik retais atvejais skrybėlė buvo perkama pas piniką. Šiais laikais dėl originalios formos ir spalvos populiari tarp saviveiklininkų, jai yra skirtas liaudies šokis „Kepurinė“. Buvo populiari Lietuvoje ir į pietryčiu nuo jos, o Latvijoje ir Estijoje – žymiai mažiau.
Madą aukštiems pareigūnams nešioti šiaudinę skrybėlę įvedė buvęs Tarybų Sąjungos vadovas Nikita Chruščiovas, atnešęs ją iš Ukrainos žemės ūkio, kur ilgą laiką dirbo. Tarybinė pramonė gana greitai įsisavino panašių skrybėlių iš lengvos perforuotos ir stangrios medžiagos gamybą, todėl partiniai funkcionėriai suskubo jas nešioti. Pašalinus N. Chruščiovą iš valdžios, išblėso ir poreikis tokioms skrybėlėms.
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą Europoje tarp vyrų buvo paplitusi mada nešioti tiesiomis siauromis atbrailomis apvalią florentinietišką šiaudinę skrybėlę, vadinamą kanotjė (iš pranc. Canotier) arba matelotė (iš pranc. Matelote), dėl populiarumo tarp jūreivių pravardžiuojamą laiveliu (iš angl. Boater) ar dėl keistokos formos – apvaliu pjūklu (iš vok. Kreissäge). Vien tik Vokietijos pietuose, Lindenbergo miestelyje, 1913 m. tokių skrybelių buvo pagaminta apie 8 milijonus vienetų.
Ghost in the Shell

Apžvalga

„Ghost in the Shell“ frančizę sudaro keletas alternatyvių pasaulių ir nevienodas požiūris į reliatyvius dalykus dėl to, kad ją kūrė keletas skirtingų režisierių ir rašytojų. „Ghost in the Shell: Stand Alone Complex“ veiksmas vyksta paraleliame pasaulyje lyginant su originaliąja manga komiksų istorija todėl, kad remiamasi prielaida, jog Motoko Kusanagi nesusitiko su Lėlininku (Puppet Master) 2029 m.
„Ghost in the Shell: Stand Alone Complex“ vyksmas plėtojasi 2030–2035 m., po Trečiojo pasaulinio karo, branduolinio karo tarp išsivysčiusių valstybių, pakeitusio globalinę valdžios pusiausvirą, bei po nebranduolinio Ketvirtojo pasaulinio karo, sukėlusio trečiojo pasaulio šalių žlugimą. Pilietiniai karai ir revoliuciniai judėjimai kelia nuolatinę grėsmę saugumui visame pasaulyje, milijonai išsibarsčiusių pabėgėlių taip pat yra opi problema. Technologijų pažanga, ypač kibernizacija ir internetas, taip pat drastiškai padidino kiberteroristinių išpuolių dažnumą. Galimybė įsibrauti į dvasią (ghost hack), t. y. į asmens smegenis, yra vienas iš baisiausių kibernetinių nusikaltimų ir naudojamas tokių nusikaltėlių kaip Laughing Man (pažodž. žmogus, kuris juokiasi). Regimi skirtumai tarp žmonių ir kiborgų nebėra tokie aiškūs kaip kad lyginant žmones su robotais.
Siužetas daugiausia plėtojasi Japonijos New Port mieste aplink anti-teroristinės organizacijos Public Security Section 9, sudarytos iš buvusių karininkų ir policijos detektyvų, narius. Politinės intrigos ir anti-teroristinės operacijos yra standartinė Section 9 veikla. Kiekviena įvykių seka yra unikali ir reikalauja įvairiapusių organizacijos narių įgūdžių. Korupcija, terorizmas ir pan. veiklos iškelia filosofinius pamąstymus moralės, tautiškumo ir humaniškumo temomis.

Manga

Masamunė Širou iliustruoti manga komiksai 1989–1990 m. laikotarpiu buvo leidžiami leidyklos „Kodansha“ žurnale „Young Magazine“. Tęsinys „Ghost in the Shell 2: Man-Machine Interface“ buvo leidžiamas 1991–1997 m., nuo pat išleidimo Japonijoje parduota per 100 000 kopijų vnt. Likę keturi skyriai buvo surinkti į rinkinį ir 2003 m. išleisti pavadinimu „Ghost in the Shell 1.5: Human-Error Processor“.
Keturių manga komiksų serija, paremta „Stand Alone Complex“ pasaulio motyvais, buvo parašyta Yu Kinutani ir išleista leidyklos „Random House Inc.“
Tarptautinė teisės ir verslo aukštoji mokykla

Tarptautinė teisės ir verslo aukštoji mokykla (TTVAM) – akredituota nevalstybinė Lietuvos aukštoji mokykla, teikianti absolventams atitinkamos studijų krypties profesinio bakalauro laipsnį. Studijų formos - nuolatinė (studijų trukmė 3 metai) ir ištęstinė (studijų trukmė 4 metai). Studentams sudaroma galimybė studijuoti pagal individualų studijų planą ir nuotoliniu ar iš dalies nuotoliniu būdu. 
Aukštosios mokyklos ilgalaikėje strategijoje 2012-2018 metams įtvirtinta jos misija ir vizija.
Misija:  Kurti profesionalą pažangiai visuomenei.
Vizija: Kūrybiškai mąstanti tarptautinė organizacija naujam laikmečiui.
Minėtoje strategijoje į absolventą žvelgiama kaip į atsakingą ir iniciatyvų pasaulio pilietį, kuris yra atviras galimybėms, pokyčiams ir nuolatiniam tobulėjimui.
Adresas: Laisvės pr. 58, LT-05120, Vilnius.

Istorija

Kolegija įkurta 1998 m. rugsėjo 1 d. kaip Daugvilienės aukštesnioji verslo mokykla. Direktorė ir steigėja – Daiva Daugvilienė.
2001 m. įsteigta Vilniaus teisės ir verslo kolegija, kuriai suteiktas aukštojo neuniversitetinio išsilavinimo institucijos statusas.
Nuo 2007 m. sausio 4 d. Vilniaus teisės ir verslo kolegija priimta į Lietuvos aukštųjų mokyklų asociaciją bendrajam priėmimui organizuoti (LAMA BPO).
2009 m. rugsėjo mėn. Vilniaus teisės ir verslo kolegija tapo Tarptautine teisės ir verslo aukštaja mokykla.
Tarptautinei teisės ir verslo aukštajai mokyklai vadovauja Gintautas Šiškus.
2012 m. aukštoji mokykla buvo akdredituota  maksimaliam šešerių metų laikotarpiui.

Studijų programos vykdomos lietuvių (LT) ir anglų (EN) kalbomis

Vizualinė komunikacija (LT), Finansai (LT), Reklama (LT), Tarptautinio verslo teisė (LT, EN), Teisė (LT), Logistika ir ekspedijavimas(LT), Turizmo ir viešbučių verslas (LT, EN), Verslo vadyba (LT, EN), Prodiusavimas (LT), Marketingas ir medijų menas (EN), Kosmetologija (EN) .
Veronika Vanda Česnauskienė

Biografija

1968 m. baigė Kauno medicinos institutą, medicinos gydytoja. Iki 2000 m. Neringos miesto ligoninės gydytoja. Kelionių organizatorė, gidė.
Nuo 1993 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Neringos skyriaus narė.
2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Neringos savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Algirdas Juozas, vaikai Paulius, Titas.
Tripuros karalystė

Geografija

Istorinis Tripuros regionas sutampa su Arakano kalnagūbrio vakarinėmis pašlaitėmis. Iš rytų jis yra uždarytas kalnagūbrio, pietuose susisiekia su Bengalijos lyguma (istorine Bengalija), šiaurėje jį riboja Garo-khasi kalnynas, o pietuose susisiekia su Arakano krantu. Jis apėmė ne tik dabartinę Tripuros valstiją, bet taip pat ir gretimas teritorijas Manipūre, pietinį Asamą, šiaurės rytinį Bangladešo kampą.
Regionas išvagotas gausių kalvų grandinių, kurios eina lygiagrečiai Arakano kalnagūbriui. Tarp jų išsidėstę derlingi slėniai, upės, ežerai. Šalyje klimatas tropinis, čia būdingi musonai.
Etniškai regionas ilgą laiką buvo apgyvendintas tibetiečių-birmiečių kilmės bodo-kačarių tautelių, tarp kurių valdžią per visą istoriją išlaikė tripuriai (kokborokai).

Istorija

Kultūriškai istorinė Tripura buvo ryčiausia riba, kur siekė indiškosios kultūros įtaka, tolimiausia Indų civilizacijos provincija. Nepaisant istorinių kataklizmų, vykusių į vakarus nuo regiono, dėl savo geografinio uždarumo Tripura kelis tūkstantmečius turėjo savo nepriklausomą istoriją.

Senovė

Nėra aišku, kas buvo seniausieji Tripuros gyventojai, tačiau bodo-kačariai čia kėlėsi iš Tibeto plynaukštės I tūkst. pr. m. e., apgyvendindami visą dabartinės rytų Indijos pakraštį (istorinius Asamo, Meghalajos regionus). Pietinė jų dalis, atskirta Garo-khasi kalnyno, ilgainiui ėmė vystytis savarankiškai. Apie pirmuosius mūsų eros amžius tripuriai sukūrė savo valstybę, kurios sostinė (Kholongma) buvo prie Meghnos upės dabartiniame rytų Bangladeše. Jų valdovai titulavosi Pha (tai reiškė tėvas). 590 m. nustatyta tripurių era, nuo kurios skaičuojamas istorinis laikas. Pagal tradiciją, šie metai žymi Tripuros pergalę prieš Bengaliją.
VIII a., matyt dėl stiprėjančios Bengalijos (tuo metu ten įsigalėjo agresyvi Palų dinastija), Tripura buvo priversta iškelti sostinę į rytus, į Surma upės slėnį. Ji buvo įtvirtinta dabartinėje Tripuros valstijoje (Kailasaharas).

Manikjų dinastija

1280 m. Tripuros karalius Ratna pha titulavosi manikya ir įkūrė naują dinastiją (valdė iki 1947 m.) iškėlė sostinę į Rangamati (vėliau pervardintas Udaipūru, dab. pietų Tripura). Tai pradėjo didžiausią valstybės klestėjimo laikotarpį. Karalystė valdė visą istorinį Tripuros regioną, neretai rengė žygius į pietus (Arakaną) ir vakarus (Bengaliją). Nepaisant to, kad Bengalijos sultonatas XVII a. buvo užimtas Mogholų imperijos, Tripura išsaugojo nepriklausomybę.
Pradedant XVI a., karalystė patyrė krizę, kurią sukėlė aplinkinių valstybių invazijos. Pirmiausia iš šiaurės ją užpuolė Kamatos kunigaikštis Čilarajus, kuris atplėšė šiaurines teritorijas (čia vėliau įsitvirtino Kačarių karalystė), o XVII a. ji patyrė Arakano karalystės invaziją iš pietų.
XVIII a. Britų Indija atplėšė iš karalystės pietines (dabartinės Čitagongo srities šiaurė) ir šiaurines (dab. Silheto sritis) teritorijas. Tokiu būdu XVIII a. pabaigos Tripura apėmė tik dab. Tripuros valstijos ir Komilos rajono (dab. Bangladešas) teritorijas. XVIII a. karalius Krišna manikja perkėlė sostinę į Artagalą.
Tetrahidrokanabinolis

Naudojimas medicinoje

Atradus metodus, kaip išvengti rūkymo, ir kaip pateikti pacientui dozę, kuri būtų nuspėjama ir vienoda, sumažėjo pašalinių efektų bei pavojus plaučių ligom rūkant. Yra kelios sintetinės THK formos - marinol, Nabilone ir Rimonabant. Jau kelerius metus Kanadoje vartojamas vaistas pavadinimu Sativex, kuris yra purškalo pavidalu ir skirtas vartoti po liežuviu, nes taip organizmas pasisavina natūralias medžiagas, kurios vaiste yra išgrynintos iš kanapių. Yra kitų kanabinolių, bet šis vaistas vienintelis, kurį gaminant naudojamos tik botaninės medžiagos, o ne sintetiniai vaistai. 2005-tais metais Sativex tapo pirmuoju pasaulyje farmakologinio tipo vaistu, kuris yra išgautas iš kanapių. Gydomasis panaudojimas kanabinolių pastaruoju metu dažniausiai skiriamas skausmui vėžio atveju, ar kaip priešvimdomasis, apetito stimuliatorius, pažeistų nervų skausmui mažinti, sulėtinti uždegiminius procesus organizme sergant išsėtine skleroze. Dėl pašalinių efektų, kaip atminties problemų ir emocinių pokyčių, naudojimas medicinoje retas, bet dažnesnis pastaruoju metu, keliom valstijom legalizavus medicininį naudojimą. Dažniau naudojama kanapė, vietoj sintetinių medžiagų dėl kainos ir savotiškų pašalinių efektų. JAV federaliniai įstatymai draudžia naudoti pačias kanapes, nors keletas valstijų priėmė įstatymus, kurie leidžia vartoti kanapes su gydytojo leidimu, sergant sunkiomis ligomis. Nors federaliniai įstatymai griežtai tai draudžia, pastaruoju metu vis labiau į tai žiūrima, kaip į kiekvienos valstijos vidinį reikalą. Valstybei leidus, šis reikalas sprendžiamas tarp paciento ir gydytojo, kuriam suteikus leidimą, kanapių galima nusipirkti arba užsiauginti, tada jos rūkomos arba valgomos specialiai paruoštu maisto pavidalu, kaip, pvz., pyragėliai ar aliejus.
Mažeikių Kalnėnų progimnazija

Istorija

1996 m. pradžioje Mažeikių „Liepaitės“ pradinė mokykla reorganizuota į vidurinę mokyklą. Nuo 1996 m. rugsėjo 1 d. ji vadinosi Mažeikių 8-ąja vidurine mokykla ir buvo perkelta į erdvesnes „Jaunystės“ vidurinės mokyklos patalpas. 1996/1997 m. m. mokykloje mokėsi 919 mokinių, sudaryti 37 klasių komplektai, dirbo 53 mokytojai. 1999 m. sausio 1 d. 8-oji vidurinė mokykla pavadinta šioje vietoje buvusio Kalnėnų kaimo vardu. 2010 m. liepos mėn. išleista paskutinioji abiturientų laida. 2010 m. mokykla tapo pagrindine. Nuo 2019 m. rugsėjo 1 d. – Mažeikių Kalnėnų progimnazija.
Irena Čepienė

Irena Aušrelė Čepienė (1934 m. gegužės 28 d. Šiauliuose – 2016 m. vasario 21 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogė, etnologė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija

1957 m. baigė filologiją Maskvos universitete. 1975 m. istorijos mokslų kandidatė.
1957–1959 m. dirbo Raseinių vidurinėje mokykloje, 1960–1972 m. – Kultūros ministerijoje, 1972–1977 m. – Vilniaus kultūros mokykloje, 1977–1989 m. – Aukštojo ir specialiojo vidurinio mokslo ministerijoje ir Vilniaus dailės institute, 1989–2001 m. – Pedagogikos mokslo tyrimų institute. Nuo 1997 m. dėsto Vilniaus pedagoginiame universitete, nuo 1997 m. docentė.
2010 m. Valstybinės Jono Basanavičiaus premijos laureatė.
Palaidota Karveliškių kapinėse.
Žemutinė Lužica

Geografija

Viduramžiais ši sritis turėjo tankius miškus, todėl tai buvo pagrindinė kliūtis civiliniam ir kariniam eismui. Šiandien ji maždaug atitinka Brandenburgo ir Saksonijos žemių sieną.
Tarp Žemutinės ir Aukštutinės Lužicos yra kalnų regionas, vadinamas Grenzwall (pažodžiui „pasienio danga“, nors tai iš tikrųjų yra moreninis kraigas), rytinis Fläming Heath tęsinys.
Pagrindinis miestas ir regiono sostinė yra Kotbusas.

Istorija

Ankstyvaisiais viduramžiais Žemutinės Lužicos apylinkės tarp Saale ir Bóbr upių buvo apgyvendintos slavų kilmės sorbų. Nuo 965 m. žinomi saksų žygiai prieš sorbus. Saksų kilmės kunigaikštis Gero II nuo 1002 m. patyrė kelis Lenkijos kunigaikščio Boleslovo I Narsiojo išpuolius, kurie nesibaigė iki 1018 m. Bauceno sutarties, kurioje didžioji dalis Rytų Lužicos buvo perduota Lenkijai. Bet 1031 m. Imperatorius Konradas II atsiėmė šias teritorijas.
1367 m. elektorius Otas V pardavė šias žemes imperatoriui Karoliui IV Liuksemburgui, kuris į Bohemijos karūną įtraukė Žemutinę Lužicą. Karolio tėvas Bohemijos karalius Jonas jau įsigijo gretimą teritoriją į pietus aplink Bauceną ir Giorlicą, kuris tapo žinomas kaip Aukštutinė Lužica. 
Abi Lužicos susiformavo, nes priklausė tai Bohemijos karūnai (Liuksemburgiečių dinastijai), tai Jogailaičiams ir nuo 1526 m. Habsburgų dinastijai. Reformacijos metu didžioji dauguma gyventojų tapo protestantais. 
Kadangi Saksonijos karalystė buvo Napoleono sąjungininkė, tai 1815 m. Vienos kongrese ji turėjo perleisti Žemutinę Lužicą Prūsijos karalystei, po to teritorija tapo Brandenburgo provincijos dalimi. 
Po Antrojo pasaulinio karo čia buvo Rytų Vokietija (Vokietijos Demokratinė Respublika).

Herbas

Žemutinės Lužicos bulius pirmą kartą dokumentuojamas 1363 m.
Vilniaus Minties gimnazija

Istorija

Iki 1974 m. Lazdynuose buvo dvi vidurinės mokyklos: lietuviška 34-oji ir rusiška 36-oji. Pastačius naują mokyklą pusė pedagogų sudarė naujos 40-osios mokyklos branduolį. 1994 m. rudenį jai suteiktas Minties vardas. 
1978 m. mokykloje filmavo kiną Dienotvarkę po rytui.  
1980 m. mokykloje sustiprintas matematikos mokymas, o nuo 1996-ųjų formuojamos realinio profilio gimnazijos klasės. Nuo 1985 m. mokykla dalyvauja UNESCO asocijuotų mokyklų projekte.
Sporto savanorių sąjunga

Sporto savanorių sąjunga yra Lietuvos nevyriausybinė organizacija, kuri savanoriškai padeda rengti ir dalyvauja įvairiuose sporto renginiuose.

Istorija

Sporto savanorių sąjunga susibūrė 2005 m. liepos mėnesį prieš Kaune vykusį Europos jaunimo lengvosios atletikos čempionatą. Šiose varžybose dirbo daugiau nei 200 savanorių.
2008 m. Sporto savanorių sąjunga buvo oficialiai įregistruota ir nuolat populiarėjo.
Liaudies balsas (Ryga)

Liaudies balsas – dvisavaitis laikraštis, ėjęs 1927–1928 m. Rygoje, Miera iela, Nr. 8.

Istorija

Leido po 1926 m. gruodžio 17 d. perversmo emigravę valstiečiai liaudininkai. Spausdino spaustuvė „Baltika“, vėliau K. Tankevič spaustuvė.
Kritikavo tautininkų valdžios politiką, telkė demokratines jėgas. Bendradarbiavo Kazys Boruta, Jeronimas Plečkaitis, Antanas Rukas, Pranas Vikonis ir kt.
Atsakingasis redaktorius-leidėjas Robertas Straumė.
Paprūdžiai

Istorija

LTSR metais buvo Kunigiškių kolūkio centrinė gyvenvietė. Veikė felčerių ir akušerių punktas, kultūros namai, biblioteka (įkurta 1981 m.), mokykla (įkurta 1937 m.).
Gintarė Kubiliūtė

Biografija

Gimė 1988 m. gegužės 14 d. Kaune. Vaikystėje kartu su motina išvyko gyventi į Luganą. 2002 m. laimėjo grožio konkursą Mis Šveicarijos paauglė. Būdama 15 metų tapo pirmąja Šveicarijos piliete laimėjusia grožio konkursą Miss Muretto. 2010 m. debiutavo kaip dainininkė festivalyje Festival di Castrocaro. 2012 m. pasirašė kontraktą su įrašu studija Universal Music Group. 2013 m. išleido pirmąjį albumą pavadinimu “1.0”. Be dainavimo verčiasi papuošalų verslu.
Senegalo transportas

Sausumos transportas

Senegalo sausumos transporto sistema yra išvystyta pagal Vakarų Afrikos standartus, turinti asfaltuotus kelius, kurie pasiekia visus pagrindinius šalies miestus.
2003 m. Senegalo kelių sistema sudarė 13 576 km, iš kurių 3 972 km buvo asfaltuoti.
Šiuo metu ruošiamas naujas greitkelis tarp Dakaro ir Diamniadžio miestų.

Taksi

Žymieji geltonai juodi Senegalo taksi išplitę sostinėje ir visame Žaliajame kyšulyje, tačiau keli randami ir kituose šalies miestuose.

Autobusai taksi

(Prancūziškai Cars rapides) yra pertektinai išdekoruoti, religiniais motyvais papuošti autobusiukai, kurie yra tradicinė Senegalo transporto dalis.

Geležinkeliai

Pirmoji traukinių linija buvo nutiesta 1885 m. liepos 6 d. Šiuo metu geležinkeliai nusitiesę 906 km visoje šalyje.

Vandens transportas

Pagrindinis šalies uostas yra Dakaras. Dar keli miestai irgi yra uostai - Kaolakas, Matamis, Podoras, Ričard Tolis, Sent-Lujis, Ziginšoras.
Šalyje išvystytas ir upių transportas, einantis per Senegalo ir Salumo upes. Iš viso upių keliai tęsiasi apie 1000 km.
Linkaučių koplyčia

Istorija

Mūrinė koplyčia iškilo XVII a. antroje pusėje. Išliko beveik nepakitusi iki mūsų dienų. Prie koplyčios buvo aptvertas nemažas šventorius, kuriame laidoti žmonės. Linkaučių savininkai ir jų giminės laidojosi koplyčios rūsyje.
Čilės Nacionalinė geologijos ir kalnakasybos tarnyba

Čilės Nacionalinė geologijos ir kalnakasybos tarnyba, SERNAGEOMIN (isp. Servicio nacional de geología y minería) - Čilės vyriausybinė institucija, tiekianti geologines informaciją, konsultacijas ir techninę pagalbą vyriausybei, visuomenei ir privatiems asmenims, kuruojanti kalnakasybą Čilėje.
Tarnyba suformuota 1980 m. sujungus Geologinių tyrimų institutą ir Valstybinę kalnakasybos tarnybą.
Tarnybos direktorių skiria Čilės prezidentas.

Dabartinis tarnybos direktorius (nuo 2006 m.) - Patricio Cartagena.
SERNAGEOMIN nuo 1974 m. leidžia mokslinį žurnalą „Andean Geology“, kuris iki 2009 m. vadinosi „Revista Geologica de Chile“.
Raudonųjų žmonių žemė

Siužetas

Brazilijos indėnų kaivų bendruomenė gyvena suvaryta į rezervaciją, o pragyvena vaidindami prieš turistus laukinius ir uždarbiaudami plantacijose. Bendruomenė patiria socialinę dezintegraciją – paplitęs alkoholizmas, dažnos savižudybės. Indėnų vadas Nadio su grupele žmonių nusprendžia grįžti į gimtąją žemę, kurią jau kelias kartas valdo baltieji. Ten jie randa dirbamą žemę, iškirstą mišką, tačiau nepaisant to, įsikuria šalikelėje, prie savo buvusios žemės. Laukui saugoti paskirtas vienas iš fazendos darbininkų. Indėnai sugeba jį nuginkluoti ir įsikuria visame lauke. Neapsikentęs fazendos šeimininkas suorganizuoja vado nužudymą.