google/wiki40b huggingface dataset:
Pensas

Raida

Pensas, kaip ir pfeningas, peningas ar peinjė germaniškai kalbančiuose viduramžių Europos kraštuose, atsirado VIII a. diegiant karolingų pinigų sistemą. Pensas atitiko 1 Frankų sidabrinį denjė (denarą), tik buvo vadinamas kitaip, nors žymimas tuo pačiu sutrumpinimu – t. y. d. Iki tol anglosaksų karalystėse buvo naudojamos įvairios monetos, tarp kurių svarbiausios buvo skatikai (angl. sceattas).
Pirmasis Anglijoje pensą pradėjo kaldinti Mersijos karalius Ofa. Pirmieji pensai, kaip ir denarai, sudarė 1/240 svaro sidabro, tačiau anglosaksai skaičiuodami naudojo ne Karolingų svarą (408,25 g), bet anglosaksiškąjį, arba Tauerio svarą (349,914 g). Ilgainiui iš penso svorio atsirado ir svorio matas, taip pat vadinamas pensu (angl. pennyweight). Škotija savus pinigus, tarp jų ir pensą, pradėjo kaldinti tik XII a.
Iki 1343 m. pensas buvo svarbiausia Anglijos moneta, ir buvo kaldinami įvairūs pensų nominalai: 1/4 (fartingas), 1/2 (puspensis), 1, 3 (tripensis), 6 (šešiapensis). Henrikas III 1257 m. pradėjo kaldinti 20 pensų nominalo monetą, kuri buvo auksinė. Taip pat buvo naudojamas groutas (Angliškas grašis), kuris atitiko 4 pensus. Ilgą laiką gana uždarai Anglijos ekonomikai pavyko išlaikyti sidabro kiekį pensuose.
1343 m. Anglijoje pradėjus kaldinti auksinį florintą, pensas tapo smulkesne moneta. Nuo XIV a. pradžios jo sidabro vertė menkėjo, ką lėmė Šimtametis karas, kokybiškų monetų nutekėjimas į žemyną. 1412 m. pensų svoris sumažėjo, o 1464 visų Anglijos monetų svoris sumažintas 20 procentų. 1528 m. oficialiai pakeistas Anglijos monetų svorio standartas: nuo Tauerio svaro pereita prie Trojos svaro (373,242 g). Tokiu būdu vienas pensas turėjo sverti apie 1,555 g. Nepaisant to, jis tapo labai smulkia bilonine moneta, kurioje sidabro praba buvo apie 333.
Karalienė Elžbieta (1558–1603) bandė pagerinti sidabro kokybę, tačiau XVII a. II pusėje ir XVIII a. I pusėje biloninis pensas tesvėrė 0,5 g, o 1750-58 m. sidabro iš viso atsisakyta. 1797–1860 m. nereguliariai kaldintas varinis pensas. Iš pradžių jo svoris prilygo 1 uncijai (28,3 g), bet vėliau jis krito iki 18,8 g. 1860–1970 m. 9,4 g bronzinis pensas, kurio skersmuo buvo 30,8 cm.

Paplitimas

Britų imperijai vykdant kolonizaciją, nuo XVIII a. jos piniginė sistema, t. y. svaras, šilingas ir pensas, įdiegta daugybėje šalių. Atskiros svaro ir pensų rūšys buvo kaldinamos Amerikos kolonijose, Karibuose, vėliau – Afrikoje. Netgi po dekolonizacijos kai kurios buvusios britų kolonijos išlaikė valiutas, vadintas svaru ir pensu.
Po 1971 m. pasaulyje teliko tik 2 valstybės, kurios naudojo svarą ir pensą kaip piniginius vienetus. Tai buvo Didžioji Britanija ir Airija.
Karvės Ola

Karvės Ola – karstinė smegduobė su ola, esanti Karajimiškio kaime (Biržų rajonas), Biržų regioniniame parke. Tai žinomiausias ir geriausiai ištirtas geologinis gamtos paminklas Šiaurės Lietuvoje. Paminklu paskelbtas 1964 m.

Geologija

Karvės Ola yra beveik apskrita, piltuviška karstinė smegduobė.
Speleologai mano, kad jai – apie 200 metų. Jos skersmuo 10-12 metrų, gylis – apie 12,6 m. Duobės dugne yra atvira kiaurymė. Olos sienose matosi viršutinio devono sistemos uolienos – dolomitas, gipsas, mergelis. 9 m gylio karstinės įgriuvos dugne yra 5 atšakos (Šlapioji ola, Siauroji landa, Šikšnosparnių landa, Rupūžės ola) ir 1,5 m gylio požeminis ežeriukas.
Viena ertmė eina į šiaurės rytus, dvi į pietryčius. Bendras praėjimų ilgis 46 m, aslos plotas 42 m², tūris 28 m³. Požeminio ežero vandens temperatūra 4,5 °C. Ežere rasta devynspyglių ir trispyglių dyglių ir moliuskų, vienoje landoje rasta šikšnosparnių (ūsuotasis pelėausis, šiaurinis šikšnys ir rudasis ausylis) griaučių.
1973–1978 m. olą tyrė Kauno speleologai. 1978 m. akvalangininkai ištyrė povandeninę požeminio ežero dalį. Karvės Ola dar aktyviai vystosi. Jos parametrai, urvų ilgis, smegduobės forma, kitos tuštumos keičiasi. Paskutiniaisiais metais oloje stipriai pakilo požeminio ežero vandens lygis, kuris užtvindė visas ertmes ir tunelius. Patekti į Karvės olos vidų tapo nebeįmanoma.
2007 m. Lietuvos speleologų klubas „Aenigma“ ir rusų narai – speleologai vykdė tyrimus apsemtose urvo dalyse. Buvo aptiktos dar nežinomos apsemtos požeminės ertmės.

Pavadinimo kilmė

Pasakojama, kad per vieną medžioklę Mantagailiškio dvarininko skalikas, besivydamas kiškį, skuodė taip arti Karvės olos kranto, jog paslydęs įsivertė į ją.
Šeimininkas, gailėdamas brangiai įsigyto šuns, už 25 rublius tuoj pat pasisamdė vieną raumeningą vyriškį jį gelbėti. Šis, surišęs kelias vadeles ir vienu galu persijuosęs, o kitą apsukęs apie medį, nusileido į gilią prarają, kur inkšdamas plūduriavo skalikas. Susirinko nemažai smalsuolių. Ilgokai palaukus, bet vis negirdint sutarto signalo, buvo nekantriai timptelėtos aukštyn vadelės ir ištrauktas … nebegyvas šuns gelbėtojas. Apsižiūrėta, kad be pėdsakų kiaurymėje jau dingęs ir numylėtasis skalikas.
Dar šnekama, kad dabartinėje įgriuvos vietoje kažkada yra prasmegusi karvė, o prie uolos likęs tik grandinės galas (nuo šio įvykio, girdi, ir dabartinis giliosios karstinės įgriuvos pavadinimas kildinamas). Be to, kalbama, jog į Karvės olą sumesdavo nugaišusias Mantagailiškio dvaro karves.
Glasis

Glasis (pranc. glacis 'pylimas') – ilgas lėkštas pylimas  priešais tvirtovės išorinį gynybinį griovį. Įrengiamas kaip priedanga geresniam besiginančiųjų užsimaskavimui, leidžia patogiau stebėti ir apšaudyti priešo pajėgas.
Darbėnų žydų kapinės

Vieta

Kapinės yra miestelio rytiniame pakraštyje, žemės sklype Vaineikių g. 25, patenkančiame į Kretingos miškų urėdijos Darbėnų girininkijos 31 kvartalą.
Jos netaisyklingos trapecijos plano, pailgos šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 128–165 m ilgio ir 75 m pločio, apjuostos aukšta ir aklina betono tvora. Ties jos šiaurės vakarinės dalies viduriu yra vartų anga, kurioje įrengti metaliniai, dviejų sąvarų ažūriniai vartai su Dovydo žvaigžde viršuje. Ties pietvakarinės dalies viduriu išlikę ritualinės patalpos betoninės sienos.
Reljefas nelygus, kalvotas. Kapinėse išliko 98 akmeniniai antkapiniai paminklai, paminklinės plokštės ir betoninės kriptos. Teritorija apaugusi spygliuočių mišku. Anotacinio kapinių ženklo nėra.
Teritorijos plotas – 9881 m², perimetras – 440 m.
1,75 km į pietvakarius yra Darbėnų žydų vyrų, 0,49 km į pietryčius – Darbėnų žydų moterų ir vaikų, 0,73 km ta pačia kryptimi – Darbėnų ir Skuodo žydų moterų holokausto vietos ir kapai.

Istorija

Manoma, kad kapinės įrengtos XVIII a. pab. Pagal išlikusias antkapines epitafijas seniausi laidojimai datuojami 1868 m. Veikė iki 1941 m. birželio mėn. Jose laidoti Darbėnų žydų bendruomenės gyventojai.
Prasidėjus holokaustui, 1941 m. birželio 26 d. šalia kapinių buvo sušaudytas Darbėnų valsčiaus komunistinio jaunimo organizatorius Leiba Reizmanas su broliu Izraeliu Reizmanu. Liepos 14–15 d. kapinėse palaidoti 9 žydai (7 moterys ir 2 vyrai), iš kurių 8 sušaudyti pačiose kapinėse, o 1 – už jų ribų.
Nuo 1941 m. liepos mėn. vidurio kapinės nenaudojamos. Prie ritualinio pastato Vaineikių kelio pusėje 1968 m. buvo pritvirtintas memorialinis užrašas: „Čia 1941 metais / fašistai nužudė / Darbėnų komsorgą / L. REIZMANĄ“ (neišliko).
1993 m. kapines tvarkė Darbėnų apylinkės bendruomenė ir Kretingos rajono paminklotvarkininkai, kurie įrengė naujus metalinius vartus. Nuo 1995 m. jas prižiūri Darbėnų seniūnija. 2014 m. liepos 14–24 d. Vokietijos Lipės evangelikų liuteronų parapijos krikščionių–žydų bendradarbiavimo draugijos ir Biržų krašto labdaros organizacijos „Nojaus arka“ savanoriai nugenėjo senus medžius, apvalė antkapinius paminklus.
1997 m. Darbėnų žydų senosios kapinės registruotos Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (vertybės kodas L570), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu, turinčiu memorialinį vertingųjų savybių pobūdį.
Veksilologija

Veksilologija (lot. vexillum – vėliava, gr. logos – mokslas) – mokslas apie vėliavas.
Veksilumas (lot. vexillum) – tam tikra vėliavos rūšis, naudota senovės Romos legionų. Kaip daugumą dabartinių vėliavų yra pritvirtintos vertikaliai stiebo iš vienos pusės, kvadratiniai veksilumai būdavo pritvirtinti prie horizontalaus tvirtinimo, o šis prie vertikalaus koto.
Terminą 1958 metais sudarė amerikietis Whitney Smith – daugelio knygų ir straipsnių apie šį mokslą autorius. Mokslas apie vėliavas yra heraldikos mokslo dalis ir dabar dar kartais priskiriamas heraldikai. Formaliai veksilologija apibrėžta FIAV (Fédération internationale des associations vexillologiques) įstatuose kaip „žinių apie visų tipų vėliavas, jų formas bei funkcijas ir mokslinių teorijų bei principų, besiremiančių šiomis žiniomis, kūrimas ir vystymas“.
Žmogus, studijuojantis vėliavas yra veksilologas, o žmogus, kuriantis vėliavas yra veksilografas.
Pyragių apylinkė

Istorija

1959 m. prijungta Šiluvos apylinkė ir dalis Zopelskių apylinkės. 1959 m. lapkričio 25 d. Pyragių apylinkė performuota į Šiluvos apylinkę.
Dituva

Kolektyviniai sodai

Piečiau Dituvos yra kolektyvinių sodų bendrija Klaipėdos rajone, pati didžiausia kolektyvinių sodų bendrija Vakarų Lietuvoje (Dercekliai). Ji yra į pietus 17–18 km atstumu nuo Klaipėdos miesto. Į rytus eina kelias  141  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda  ir geležinkelis. Plečiasi nausėdijos, Dituvos kolektyviniai sodai perauga į Klaipėdos miesto priemiestį.
Dysna (kaimas)

Aplinkinės gyvenvietės

DIDŽIASALIS – 7 km 
 Navikai – 3 km
Vosiūnai
Ilčiukai

Aplinkinės gyvenvietės

DUSETOS – 14 km
Brogiškės – 10 kmUŽPALIAI – 7 km
VYŽUONOS – 15 km
Naujasis Amsterdamas (serialas)

Siužetas

Džonas Amsterdamas (Nikolaj Coster-Waldau) - puikus detektyvas, tačiau nepaprastas žmogus. Jis - nemirtingas. Šiam iš pažiūros 35 metų vyriškiui iš tiesų yra 400 metų. Tikroji jo gimimo data - 1609-ųjų birželio 1-oji. Tuomet jis gimė Amsterdame, Olandijoje kaip Johannas van der Zee. Vėliau pasikeitė vardą.
Serialo metu Džonas bando surasti savo gyvenimo meile (tik tai jį vėl padarytų mirtingu) ir puikiai atlieka savo kaip detektyvo darbą.
Peter van Bohlen

Peteris Bolenas (vok. Peter von Bohlen, 1796 m. kovo 13 d. Vupelsas, Šlėzvigas-Holšteinas – 1840 m. vasario 6 d. Halė) – vokiečių kalbininkas, lietuvių liaudies dainų rinkėjas.

Biografija

1821-1824 m. Halės ir Bonos universitetuose studijavo sanskritą. 1825-1839 m. Karaliaučiaus universiteto profesorius. Bendravo su L. G. Rėza ir J. Foigtu.
Apibūdino sanskrito ir lietuvių kalbos bendruosius bruožus. 1827-1835 m. Klaipėdos krašte užrašė 130 dainų, iš jų 101 su melodijomis. 59 dainos paskelbtos žurnale „Neue Preussiche Provinzial-Blätter“ (1857-1866 m.), 60 dainų – Kristiano Barčo rinkinyje „Dainų balsai“ (t. 2 1889 m.).
Eskelis

Istorija

1906 m. vasario 25 d. miestą įkūrė imigrantai iš Velso. Išaugo nutiesus geležinkelį (1920 m.). Miesto pavadinimas indėnų mapučių kalba reiškia „spyglys“, kadangi apylinkėse auga daug dygliuotų krūmynų.

Susisiekimas

Plentais sujungtas su Rosonu, Komodoro Rivadavija, Bariloče. Pasiekia „La Tročita“ siaurasis geležinkelis.

Ekonomika

Svarbiausia ūkio šaka – turizmas. Miesto gyventojai užprotestavo bandymus eksploatuoti netoliese esantį aukso telkinį, kadangi būtų subjaurotas kraštovaizdis, padidėtų vandens telkinių tarša.
Qieyang Shenjie

Qieyang Shenjie, taip pat žinoma kaip Qieyang Shijie (kin. 切阳什姐, Qiēyáng Shíjiě, tibet. ཆོས་དབྱིངས་སྐྱིད་ , Wylie: chos dbyings skyid, taip pat žinoma kaip Choeyang Kyi; tarimas Amdo tibetiečių k.: [tɕʰeɣjaŋ ʂcəl]; g. 1990 m. lapkričio 11 d.) yra Kinijos sportinio ėjimo atletė. Sportininkė 2012 m. Olimpinių žaidynių 20 km sportionio ėjimo rungtyje laimėjo bronzos medalį. Tai pirmoji tibetietė, dalyvavusi ir laimėjusi medalį Olimpinėse žaidynėse. Laimėjusi medalį Qieyang Shenjie teigė esanti dėkingiausia treneriui.
Qieyanf Shenjie gimė Haijane, Haibei T.A.P, Činghai provincijoje kerdžių šeimoje.
Europidai

Europidai, europeoidai, (angl. Caucasoid – Caucasian race) – senais laikais Europoje, Šiaurės Afrikoje ir dalyje Azijos (Artimieji ir Viduriniai Rytai, Vidurinė Azija, Indija , Šiaurės Amerika , Pietų Amerika gyvenusi rasė, dabar paplitusi visame pasaulyje ir sudaranti apie 2/3 Žemės gyventojų.
Senasis arealas apėmė vidutinio ir Viduržemio jūros klimato kraštus, kurie paprastai turi ilgą kranto liniją ir kuriems būdingas jūrinis klimatas su nešalta žiema. Į rytus ir pietus klimatas sausėja. Eurazijos vidurinėse ir aukštose platumose keičiantis metų laikams labai keičiasi šviesinės dienos ilgis. Arealas padalintas į rytų – vakarų kryptimis orientuotas juostas, kurias atskiria ta pačia kryptimi einantys kalnai (Pirėnai – Alpės – Balkanai – Kaukazas – Kopetdagas – Tian Šanis).
Europidų formavimąsi, kaip manoma, paveikė prieš 10 tūkst. metų pasibaigęs ledynmetis. Atsitraukiantys ledynai paliko tuščias teritorijas, kuriose apsigyveno žmonės. Per 8-1 tūkstantmečius pr. m. e. beveik visoje Europoje ėmė įsigalėti žemės ūkis, kuris padidino pagaminamo maisto kiekį ir padidino žmonių populiacijas ir gyventojų tankį. Žmonės pasidaro žymiai sėslesni (klajoklinė gyvulininkystė atsirado gerokai vėliau, apie 1 tūkstantmetį pr. m. e.). Traukiantis ledynams ir gerėjant klimatui žmonės kraustėsi į šiaurę, atsinešdami savo technologijas, maišydamiesi su anksčiau ten gyvenusiais žmonėmis.
Bandant sukurti žmonių antropologinių tipų klasifikaciją, kurioje būtų atsižvelgta į žmonių morfologiją, senąją migraciją, senąjį ir dabartinį paplitimą, vieningos sistemos sukurti nepavyko. Senąsias mažąsias rases vadina pagal tipiško ar pirmojo radinio vietą.
Domas Krivickas

Domas Krivickas (1905 m. gruodžio 22 d. Šeduva – 1999 m. gegužės 17 d. Vašingtonas) – Lietuvos teisininkas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, teisės daktaras.

Biografija

1929 baigė Lietuvos universiteto Teisių fakultetą. 1929–1932 studijavo Kelno ir Berlyno universitetuose bei Hagos tarptautinės teisės akademijoje. 1934 m. teisės daktaras.
1932–1944 m. skaitė paskaitas Vilniaus universitete, Karininkų aukštuosiuose kursuose Kaune. 1941–1943 m. Vilniaus universiteto prorektorius. 1934–1940 m. užsienio reikalų ministerijos juriskonsultas. 1934–1939 m. Valstybės Tarybos narys, 1934–1939 m. Lietuvos – Vokietijos komisijos pilietybės klausimams spręsti narys.
1938 m. dalyvavo teisininkų kongrese Paryžiuje, 1939 m. Administracinės teisės instituto sesijoje Varšuvoje. Kaip užsienio reikalų ministerijos juriskonsultas dalyvavo tarptautinėse bylose (Panevėžio-Saldutiškio geležinkelio byla Nuolatiniame tarptautinio teisingumo tribunole). Dalyvavo tarptautinėse politinėse konferencijose: 1938 m. Augustave derybose su Lenkija, 1939 m. Berlyne dėl Klaipėdos krašto perleidimo Vokietijai ir kitose.
1944 m. emigravo į Vokietiją. 1946 m. dėstė tarptautinę teisę Pabaltijo universitete Hamburge. 1950 m. išvyko į JAV. 1951–1974 m. JAV Kongreso bibliotekos teisės vyr. specialistas, Lituanistikos instituto Teisės ir sociologijos skyriaus vedėjas. 1982–1985 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto pirmininko pavaduotojas.
Paskelbė tarptautinės teisės straipsnių periodikoje („Teisė“, „Baltic Review“, „Federal Bar News“ ir kt.). Su M. Romeriu redagavo A. Esmeino knygą „Konstitucinės teisės principai: prancūzų ir palyginamieji“ (Éléments de droit constitutionnel: français et comparé, 2 t. 1921 m., lietuvių k. 1932 m.) vertimą.
Teismo nuobauda

Teismo nuobauda - jurisdikcinės institucijos (teismo) skiriama procesinė poveikio priemonė.

Rūšys

Teismo nuobaudos Lietuvoje yra įspėjimas, pašalinimas iš teismo posėdžių salės, bauda ir areštas (LR civilinio proceso kodeksas, 103 straipsnis, „Teismo nuobaudų rūšys“, 1 dalis).

Skyrimas

Teismo nuobaudos skiriamos teismo nutartimi. Teismo nuobaudos gali būti skiriamos byloje dalyvaujantiems asmenims, kitiems teismo proceso dalyviams (liudytojams, ekspertams, vertėjams) bei kitiems asmenims LR CPK numatytais atvejais.
Adomas Cumftas

Biografija

Gimė ir augo žinomo Lietuvos evangelikų reformatų kunigo Martyno Cumfto aštuonių vaikų šeimoje. Jis buvo vyriausias, kiti užaugę tapo: Stefanija (1862–1942) – mokytoja; Jonas (1864–1929) – gydytojas oftalmologas; Sofija (1866–1898) – namų šeimininkė; Marija (1868–1920) – mokytoja; Konstantinas (1876–1913) – Rygos Politechnikos instituto profesorius; Elena (1876–1949) – mokytoja; Jadvyga (1884–1954) – mokytoja.
Adomas Cumftas mokėsi Slucko gimnazijoje, nuo 1881 m. studijavo teologiją Jurjevo imperatoriškame universitete. 1890 m. ordinuotas diakonu, vėliau – kunigu. Paskirtas Biržų evangelikų reformatų bažnyčios antruoju kunigu. 1895 m. perkeltas į Nemunėlio Radviliškio evangelikų reformatų bažnyčią, kur tarnavo iki pat savo mirties pamaldų metu.
1910 m. išleistam taip vadinamam Dagilio giesmynui (pagal sudarytoją Biržų vargonininką ir poetą Stanislovą Dagilį) parašė keletą maldų. Buvo vienas iš bendradarbių leidžiant reformatų laikraštį „Pasiuntinys".

Įvertinimas

Už nepriekaištingą tarnybą caro valdžios buvo apdovanotas 1896 m. imperatoriaus Aleksandro III atminimo sidabro medaliu ir 1901 m. kryžiumi.
Kauno Vilijampolės pagrindinė mokykla

Istorija

1928 m. Panerių gatvėje pradėjo darbą vieno komplekto 40-oji pradžios mokykla, kurios vedėja buvo Bergaitė. 1928 m. rugsėjo 1 d. mokyklai pradėjo vadovauti Elena Šlivinskaitė-Grigiškienė (1928–1950). 1932 m. rugsėjo 1 d. pradžios mokykla pradėjo darbą naujose patalpose Seredžiaus g. 4 ir pavadinta 35-ąja pradine mokykla.
Mokinių skaičius didėjo ir 1950 m. ji perorganizuota į Kauno VI-ąją septynmetę mokyklą, kurioje buvo sukomplektuota 10 klasių. Tuo metu mokėsi 375 mokiniai, dirbo 14 mokytojų. 1962 m. mokykla pavadinta VI-ąja aštuonmete, 1965 m. prie jos prijungta I-oji pradinė mokykla. Tuo metu buvo 3 pastatai, 23 klasės ir mokėsi 772 mokiniai, dirbo 35 mokytojai. 1970 vasario 13 atidarytas mokomasis korpusas. 1970 m. liepos mėnesį VI-oji aštuonmetė perorganizuota į Kauno 30-ąją vidurinę mokyklą. 1973 m. mokykla išleido pirmąją 43 abiturientų laidą. 1977 m. pastatytas priestatas su aktų bei sporto salėmis.
1996 m. mokykla pavadinta Kauno Vilijampolės vidurine mokykla. Nuo 2011 m. pagrindinė mokykla. 2012 m. rugsėjo 1 d. Vilijampolės pagrindinė mokykla prijungta prie Kauno Veršvų vidurinės mokyklos. 2013 m. rugsėjo 1 d. mokyklos patalpose įsikūrė VšĮ Lietuvos sveikatos mokslų universiteto vidurinė mokykla.
Boguslavas Ernestas Denhofas

Biografija

Lenkijos magnatų Denhofų giminės atstovas, herbo „Vepr“ savininkas. Lietuvos didžiojo pastalininkio Gerardo Denhofo (apie 1632–1685) ir Anos Beatos fon Holštein sūnus.
1699 metais Boguslavas Ernestas Denhofas buvo paskirtas Karūnos gvardijos pėstininkų pulko vadu, 1702 metais gavo Lietuvos didžiojo pakamario pareigybę. 1705 metais Boguslavas Ernestas Denhofas buvo paskirtas Lenkijos armijos generolu-leitenantu. 1710–1725 metais nešiojo Lietuvos artilerijos generolo titulą. 1711 metais vadovavo Lietuvos armijos pėstininkų ir dragunų pulkams.

Šeima

1703 metais vedė Marijaną Bielinską (apie 1685–1730), Karūnos didžiojo maršalkos Kazimiero Liudviko Bielinskio (m. 1713) ir Liudvikos Marijos Morštyn (m. 1730) dukterį, nuo santuokos su kuria palikuonių neturėjo. Marijana Denhof buvo viena iš daugelio Lenkijos karaliaus ir Saksonijos kurfiursto Augusto Stipriojo meilužių. 1719 metais Marijana Denhof gavo iš Romos popiežiaus Klemento XI leidimą skirtis su vyru ir išvažiavo kartu su karaliumi Augustu į Dresdeną. Tais pačiais metais ji ištekėjo antrą kartą už Karūnos didžiojo vėliavininko, kunigaikščio Jurgio Ignoto Liubomirskio (1687–1753).
Klaipėdos krašto vokiečių ir lietuvių sąjunga

Klaipėdos krašto vokiečių ir lietuvių sąjunga (vok. Deutsch-Litauischer Memellandbund) – Klaipėdos krašto vokiečių revanšistinė organizacija.

Istorija

1919 m. įkurta Berlyne paaiškėjus, kad kraštas bus atskirtas nuo Vokietijos. Steigėjai – Vokietijoje gyvenantys buvę klaipėdiškiai vokiečiai ir jų bendraminčiai. Klaipėdos krašto vokiečių ir lietuvių sąjunga turėjo skyrius Karaliaučiuje ir Tilžėje, palaikė glaudžius ryšius su Klaipėdos krašto kultūros sąjunga.

Veikla

Klaipėdos krašto vokiečių ir lietuvių sąjungos nariai Vokietijoje rengė mitingus, čia ir Klaipėdos krašte agitavo, kad jis būtų atskirtas nuo Lietuvos ir grąžintas Vokietijai. Sąjungos leidžiamame ir krašte nelegaliai platinamame laikraščio „Das Memelland“ buvo šmeižiami lietuviai, įtikinėjama, kad kraštas bus prijungtas prie Vokietijos. 1933 m. gegužės mėn. sąjunga prisijungė prie Berlyne įsteigto Rytų Prūsijos organizacijų centro – vadinamosios Vokiečių rytų sąjungos (Ostbund).
Turgelių herbas

Aprašas

Sidabriniame lauke raudonos lūžusios kolonos apatinė dalis, apvyta auksiniais vynuogienojais su auksinėmis kekėmis.

Istorija

Svarstant galimus Turgelių herbo motyvus, buvo nuspręsta juos susieti su Pavlovo Respublika, gyvavusia Turgelių apylinkėse XVIII a. antrojoje pusėje. Žymi visoje Europoje Pavlovo Respublika užėmė vos 3000 ha žemės, tačiau turėjo nuosavą konstituciją, herbą, vėliavą, pinigus, iždą, mokyklą. Pavlovo Respublikos prezidentas Povilas Ksaveras Bžostovskis, veikiamas liberalių idėjų, savo valstiečius baudžiauninkus paleido į laisvę ir išnuomojo jiems žemę už mokestį. Jis rūpinosi valstiečių išsilavinimu, kultūriniu išprusimu, sveikata. P. K. Bžostovskis išleido daugelį knygų ir brošiūrų, buvo geras vertėjas. Pavlovo Respublika gyvavo 30 metų. 
Herbą 2012 m. sausio 16 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-928, nors dar 2011 m. gruodžio 29 d. herbas buvo patvirtintas Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos sprendimu.  Etalono autorius – Juozas Galkus.
Imperatorius Konradas IV

Biografija

Konradas buvo vienintelis Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho II ir jo antrosios žmonos Jeruzalės karalienės Jolandos Brienietės sūnus. Jo motina mirė gimdydama; iš jos Konradas paveldėjo teises į Jeruzalės sostą. Iki 1235 m. gyveno Italijoje, tais metais pirmą kartą aplankė Vokietiją. 1246 m. vedė Bavarijos hercogo Otono II dukterį Elžbietą Bavarę, jiems gimė sūnus Konradinas (1252–1268 m.)
Valdant tėvui vietoj sukilusio vyresniojo brolio Henriko VII 1237 m. tapo Romėnų karaliumi (taip kartais tituluotas Vokietijos karalius). 1246 m. Frydrichą II popiežius Inocentas IV ekskomunikavo, tais pačiais metais Vokietijoje kitu karaliumi išrinktas Tiuringijos grafas Henrikas Raspė, po šio mirties – Olandijos karalius Vilhelmas. Po Frydricho II mirties 1250 m. Konradas IV, kaip ir jo varžovas Vilhelmas nesėkmingai kandidatavo į Šventosios Romos imperijos sostą. Konradas IV įsitvirtino Pietų Italijoje. Po jo mirties Vokietijoje dar 19 metų nebuvo visuotinai pripažinto Šventosios Romos imperatoriaus. Mirė karinėje stovykloje nuo maliarijos.
De Beers

Istorija

1866 m. Oranžinės upės slėnyje atrastas pirmasis PAR deimantas, sveriantis 21 karatą. Po kurio laiko buvo atrastas kitas brangakmenis ir daugybė deimantų ieškotojų patraukė į Pietų Afrikos Respubliką. Didžioji dalis deimantų randama broliams De Beers priklausančiose žemėse. Tačiau broliai nedalyvavo kuriant De Beers imperiją. Kompaniją įkūrė Sesilas Rodsas, kuris pats būdamas ieškotoju didelės sėkmės nesulaukė. Jo įkurta kompanija pradėjo siūlyti deimantų ieškotojams įvairias paslaugas nuo deimantų supirkimo, instrumentų pardavimo, maitinimo paslaugų iki požeminio vandens išsiurbimo iš šachtų. Atsiskaitymas vyko deimantais, pajais, pelno dalimis. Jau 1883 m. kompanija valdė didžiausią deimantų telkinį Kimberlį. Kompanija buvo pavadinta brolių De Beers, žemių valdytojų, garbei.
De Beers kompanija greitai pasirašė sutarti su „N M Rothschild & Sons“ ir kitais anglų bankais dėl ekskliuzyvinio deimantų tiekimo. Taip nugalėjusi konkurentus, kompanija tapo monopolistine ir 1902 m. kontroliavo 95 procentus rinkos.
Monopolija kontroliavo deimantų kainas. 10 kartų per metus De Beers kviesdavo savo stambius klientus į Londoną, kur siūlydavo nedideles dėžutes su jų atrinktais deimantais ir nustatyta kainą. Klientas arba pirkdavo už nurodytą kainą arba išeidavo be deimantų. Taip pat nupirkęs deimantus įsipareigodavo neperpardavinėti jų kol jie nėra apšlifuoti.
Dėl kitose valstybėse atrastų deimanto telkinių De Beers monopolija pradėjo mažėti ir dabar jai priklauso 40 procentų rinkos.
Belgrado autobusų stotis

Belgrado autobusų stotis – pagrindinė autobusų stotis Belgrade, Serbijoje. Autobusų stotis yra sudaryta iš autobusų depo ir dviejų autobusų terminalų. Stotis yra pagrindinis autobusų linijos Lasta Beograd mazgas.
Spindulys (Tilžė)

Spindulys – 1907–1909 m. Tilžėje veikusi Lietuvos socialdemokratų leidykla.
Leido įvairias brošiūras, kurias paruošė ir vertė Augustinas Janulaitis.