google/wiki40b huggingface dataset:
Pameistrys

Pameistrys (gizelis, vok. Geselle, iš sen. vokiečių aukštaičių gisello, gisellio) – amatininkas, sėkmingai baigęs profesinį amatininko (profesijos) mokymą. Vokietijoje – išlaikęs pameistrio egzaminą Amatų rūmuose ir gavęs pameistrio pažymėjimą (diplomą). Tokiu atveju jo kvalifikacija prilyginama kvalifikuoto darbininko.

Istorija

Anksčiau jauni amatininkai pameistriai po egzamino keleriems metams iškeliaudavo gilinti savo žinias, tobulinti gebėjimus toliau nuo buvusių meistrų dirbtuvių esančiose teritorijose. Tokie keliavimo metai Viduramžiais būdavo sąlyga siekiant tapti meistru. Šiuo metu kai kur tokios kelionės yra išlikusios kaip simbolinės, išlaikant tradicijas.
Peterburgo lietuvių savitarpinės pašalpos draugija

Peterburgo lietuvių savitarpinės pašalpos draugija – labdaros ir paramos organizacija, veikusi 1900–1917 m. Rusijos imperijos tuometinėje sostinėje Sankt Peterburge. Istoriografijoje patogumo dėlei dažnai vadinama Savitarpiečiais.

Istorija

Įsikūrė kaip atsvara kitai Peterburgo organizacijai Lietuvių ir žemaičių labdaringoji draugijai, kuri tautiečių tarpe garsėjo kaip perdėm aristokratiška (joje dalyvavo daugiausiai inteligentai). Savitarpiečių draugija buvo labiau demokratiška, į ją stodavo eiliniai darbininkai ir tarnautojai, studentai. Steigimo metais jungė 61 narį, vėliau šis skaičius išaugo iki 100 žmonių. Peterburgo lietuvių savitarpinės pašalpos draugija savo nariams teikdavo pašalpas ir paskolas. Aktyvumu pasižymėjo jos nariai Juozas Zauka, Zuzana Arlauskaitė-Mikšienė, Kazimieras Būga, Antanas Jasūdis.

Lošikų būrelis

Prie Savitarpiečių draugijos 1901–1910 m. susibūrė teatro mėgėjų grupė, pasivadinusi Lošikų būreliu. Jie rengdavo vaidinimus, scenoje buvo pastatyti Aleksandro Fromo-Gužučio „Ponas ir mužikai“, Vaižganto „Nepadėjus nėr ko kasti“, Žemaitės „Mūsų gerasis“, Juliaus Slovackio „Mindaugas“ ir kt. dramos veikalai. Įkūrimo iniciatoriai ir vadovai: Antanas Jasūdis, Kazimieras Būga, Pijus Grigaitis, Gustavas Feterauskas ir kt. Būrelis bendradarbiavo ir su kita miesto tautiečių organizacija – Petrapilio lietuvių dramos ir muzikos kuopa.
Po 1917 m. Spalio revoliucijos Savitarpiečių veikla prigeso, pasibaigus Pirmajam pasauliniam karui dauguma jos narių grįžo į Lietuvą.
Jonas Krutulis

Jonas Krutulis (1912 m. gegužės 27 d. Veiveriuose (Marijampolės apskr.)) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija

1932 m. baigęs gimnaziją Kaune, iki 1935 m. Kauno konservatorijoje pas Juozą Naujalį ir Nikodemą Martinonį studijavo vargonavimą. Atlikęs karinę tarnybą, vargonininkavo ir vadovavo chorams Daukšų, Veiverių, Virbalio, Labūnavos ir Ariogalos parapijose.
Pasitraukęs į Vokietiją, 1946–1949 m. dėstė muziką Liubeko lietuvių gimnazijoje. 1949 m. emigravo į Australiją. 1964–1975 m. vadovavo Tasmanijos valstijos Launcestono miesto vyrų chorui (30–35 dalyviai), o 1966–1980 m. buvo šio miesto ir moterų choro vadovas. Nors choruose dainavo australai, bet dirigentas juos išmokydavo ir lietuviškų dainų, surengė koncertų įvairiose Tasmanijos vietovėse, dalyvavo australų ir lietuvių bendruomenės kultūriniuose renginiuose.
Nuo 1982 m. – lietuviškų radijo valandėlių vedėjas. Išaugino dukrą Reginą, kuri 1991–1999 buvo Vilniaus Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų gimnazijos anglų kalbos mokytoja.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Straipsnelį patikslino ir klaidas ištaisė Jono Krutulio duktė Regina Krutulytė-Share (Tasmanija)
Aramėjai

Migracijos

Vietovardžiai Aramu, Armi, Arame ir kiti Artimuosiuose Rytuose yra aptinkami nuo III tūkst. pr. m. e., tačiau pirmasis neginčytinas aramėjų etnonimo paminėjimas yra tik XII a. pr. m. e. Tiglat Pilesero įraše. Ankstyvieji aramėjai yra tapatinami su dykumų klajoklių gentimis, Mesopotamijos tautų vadinamomis Ahlamû („klajokliai“), ir turbūt giminingoms šasu, kurias nuo XV a. pr. m. e. mini Egipto tekstai. Jau XIII a. pr. m. e. šie ahlamu siaubė prekybinius kelius tarp Babilonijos, Hetitų imperijos ir Egipto. Viena jų bazių buvo Džebel Bišris, netoli senovinio Mario miesto, tuometiniuose šaltiniuose vadinamas Ahlamu kalvomis.
Pasaulio muitinių organizacija

Pasaulio muitinių organizacija, sutr. PMO (angl. World Customs Organization, WCO) - tarptautinė organizacija, vienijanti daugelio pasaulio valstybių muitines. Šiuo metu ši organizacija turi daugiau kaip 170 narių. Būstinė įsikūrusi Briuselyje (Belgija).
Pasaulio muitinių organizacijos pagrindinė veikla ir siekiai yra padėti valstybėms derinti tarpusavyje muitinės veiklą, teisės aktus, taip gerinant tarptautinės prekybos sąlygas verslo partneriams įvairiose šalyse.
Nors savo veiklą pradėjo dar 1947 m., formaliai ši organizacija buvo įkurta 1952 m. pavadinimu "Muitinių bendradarbiavimo taryba" (angl. Customs Co-operation Council, CCC). 1994 m. pervadinta į Pasaulio muitinių organizaciją.
Pasaulio muitinių organizacija parengė rekomendacijų ir konvencijų, susijusių su muitinės veikla, taip pat teikia pagalbą valstybių muitinių tarnyboms. Pasaulio muitinių organizacija sukūrė Harmonizuotą prekių aprašymo ir klasifikavimo sistemą (angl. Harmonized Commodity Description and Coding System), kurią naudoja dauguma pasaulio valstybių prekių klasifikavimui ir mokesčių (pvz., muito tarifo) nustatymui. Europos Komisija šios sistemos pagrindu parengė Europos Bendrijų kombinuotąją nomenklatūrą.
2005 m. birželio mėn. Pasaulio muitinių organizacija parengė Standartus dėl pasaulinės prekybos saugumo ir skatinimo (angl. Framework of Standards to Secure and Facilitate Global Trade, "SAFE"), tarptautinį dokumentą, kuriame išdėstoma 17 rekomendacijų (standartų) dėl saugumo, prekybos skatinimo, kovos su korupcija, mokesčių rinkimo ir kt.
Pasaulio muitinių organizacija glaudžiai bendradarbiauja su Europos Sąjunga, Jungtinių Tautų Organizacija ir Interpol'u.
Dabartinis PMO generalinis sekretorius yra prancūzas Michel Danet.
Lietuvos muitinė šios organizacijos pilnateise nare tapo 1992 m.
Nekaltas Marijos prasidėjimas

Nekaltas Marijos prasidėjimas – katalikybės dogma, skelbianti, kad Dievo sūnaus Jėzaus Kristaus motina Marija nuo pat prasidėjimo momento buvo apsaugota nuo gimtosios nuodėmės. Marijos nekalto prasidėjimo dogmą bule „Ineffabilis deus“ paskelbė popiežius Pijus IX 1854 m. gruodžio 8 d. Marijos nekalto prasidėjimo šventė švenčiama gruodžio 8 d.
Ankstesniais amžiais vieningo sutarimo dėl Nekalto Prasidėjimo koncepcijos nebuvo. Ją neigė vienuoliai dominikonai, įskaitant ir Tomą Akvinietį. Tuo tarpu pranciškonų ordinas, išskyrus Šv. Bonaventūrą, šią koncepciją pripažino.
Biblijoje apie nekaltą Marijos prasidėjimą nėra rašoma, todėl protestantai šią doktriną atmeta.
Bhatpara

Istorija

Bhatpara ėmė kurtis XIX a. pab., britams pradėjus džiuto pramonę regione.
Dasiūnai

Istorija

XX a. pr. Dasiūnų dalyje prie Nevėžio kranto buvo įsikūręs palivarkas.
Aidas Gedvilas

Biografija

1985 m. baigė Šiaulių K. Didžiulio politechnikumą, įgijo automobilių remonto ir aptarnavimo specialybę. 1985–1987 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1987–1992 m. mokėsi Kauno politechnikos instituto Šiaulių vakariniame fakultete mašinų gamybos inžinieriaus specialybės.
1987 m. „Šiaulių autoserviso“ priėmėjas, 1988 m. techninės kontrolės vyr. inžinierius, 1990 m. vyr. mechanikas, 1991 m. inžinierius – tiekėjas. 1995 m. įkūrė UAB „Aidma“, jos savininkas ir direktorius. 1997 m. įkūrė UAB „Digikomas“, jos savininkas ir direktorius. 2004–2005 m. Seimo narys, 2005 m. LR susisiekimo viceministras.
2003 m. Darbo partijos ir prezidiumo narys, Šiaulių skyriaus pirmininkas. 2000–2003 m. Šiaulių miesto tarybos narys Naujosios Sąjungos (socialliberalų) sąraše nuo Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos, savivaldybės valdybos narys. Nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos prezidiumo narys, Šiaulių skyriaus tarybos narys, Naftininkų asociacijos tarybos narys, Šiaulių raj. verslininkų asociacijos narys.
Žmona Jolanta, vaikai Mona Liza, Kristijonas.
Liubomiras Kulviecas

Liubomiras Kulviecas (1928 m. sausio 16 d. Kaunas – 1995 m. sausio 7 d. Vilnius, palaidotas Sudervės kapinėse) – Lietuvos fizikas, mokslo istorikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija

1947 m. baigė Tauragės gimnaziją. 1952 m. su pagyrimu baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1974 m. Maskvoje apgynė fizikos mokslų kandidato disertaciją „Svorio sąvokos raida klasikinėje mechanikoje XVII–XX a.“, o 1990 m. – fizikos mokslų daktaro disertaciją „Aksiominio laiko sąvokos pagrindimo klasikinėje mechanikoje problema“.
1952–1995 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas pirmuosius dvejus metus Fizikos, vėliau – Teorinės fizikos katedroje, nuo 1992 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritys: klasikinės mechanikos pagrindai, fizikos istorija, metodologija. Išnagrinėjo kai kuriuos I. Niutono mokslinės kūrybos aspektus, tam tikrų fizikinių dydžių (pvz., greičio, pagreičio) apibrėžtis, laiko sąvoką A. Einšteino reliatyvumo teorijoje. Parašė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių, tarp jų – straipsnių pasaulinės mokslo istorijos klausimais.
Llantwit Major AFC

Istorija

Klubas įkurtas 1962 m. Žaisdavo regioninėse pirmenybėse. Pastaruoju metu iškopė į antros pakopos pirmenybes.
Dotnuvos Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia

Istorija

Dotnuvoje pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1636 m. Kitą, medinę, 1699–1701 m. pastatė Mlečkai.
1701 m. Jonas Vladislovas Bžostovskis ir jo žmona Konstancija Mlečkaitė (Žemaičių seniūno Viktorino Konstantino Mlečkos duktė) įsteigė bernardinų vienuolyną. 1727 m. jų sūnus Juozapas Bžostovskis vienuolynui skyrė 3 valakus ir 4 margus žemės, 10 000 auksinų.
1768 m. vienuoliai pastatė mūrinį vienuolyną, o 1773–1810 m. – mūrinę bažnyčią. Iš senosios bažnyčios perkelti 5 altoriai.
XVIII a. antrojoje pusėje įsteigta parapinė mokykla. Nuo 1796 m. prie vienuolyno veikė triklasė mokykla, vėliau išaugusi į šešiaklasę. 1806 m. veikė teologijos studijos.
Kunigas Antanas Daukša dalyvavo 1831 m. sukilime. Už tai nubaustas 4 m. rekolekcijų Kolainių karmelitų vienuolyne.
Po 1863 m. sukilimo, 1864 m. rugsėjo 12 d. įsakyta vienuolyną uždaryti. Vienuoliai kunigai Jurgis Reichenbachas išsiųstas į katorgą, N. Svolkenas ištremtas į Tobolsko guberniją, Fortūnatas Prokopovičius uždarytas į kalėjimą. Nenaudojamus ir apirusius tris mūrinius buvusio vienuolyno pastatus caras leido parduoti klebonui už 400 rublių.
1911 m. rugpjūčio 14 d. per miestelio gaisrą sudegė bažnyčia, nukrito varpai. Vėliau bažnyčia suremontuota.
1948 m. Dotnuvos vikaras Mykolas Buožius (1911–1991) suimtas, nuteistas 10 m. kalėti (į Lietuvą grįžo 1956 m.).
1990 m. Dotnuvoje įsikūrė vienuoliai kapucinai (1991 m. gyveno 3).

Architektūra

Bažnyčia vėlyvojo baroko stiliaus, turi ir ankstyvojo klasicizmo bruožų, halinė, dvibokštė. Vidus 3 navų.
Henrika Hokušaitė

Biografija

1944 m. mokėsi Panevėžio dramos teatro vaidybos studijoje, nuo 1945 m. šio teatro aktorė. 1946 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją. Sukūrė daugiau kaip 95 vaidmenis teatre, nuo 1964 m. vaidino kino filmuose.
Gruzinų kronikos

Gruzinų kronikos (gruz. ქართლის ცხოვრება, Kartlis Tskhovreba, pažodžiui – 'Kartlijos gyvenimas') – gruzinų metraščių rinkinys, kuriama aprašoma Kartlija – istorinis Gruzijos regionas, buvęs žinomas antikos ir Bizantijos autoriams kaip Iberija.
„Kartlis Tskhovreba“ sudaro „Senoji Kartlis Tskhovreba“ ir „Naujoji Kartlis Tskhovreba“. „Senojoje“ nušviečiama Gruzijos istorija iki XIV a., „Naujojoje“ – nuo XIV iki XVIII a. Yra išlikę keli sąrašai „Senosios Kartlis Tskhovreba“, susijusios su šalies XV–XVII a. istorija. XVIII a. Kartlijos monarchas Vachtangas VI sukūrė „mokslo vyrų“ komisiją, vadovaujamą Beri Egnatašvili. Komisija parengė XIV–XVIII a. Gruzijos istoriją. XIX a. gruzinų metraščiui „Kartlis Tskhovreba“ buvo priskirta ir eilė kitų XVII–XVIII a. istorinių raštų.

Turinys

„Kartlis Tskhovreba“ daugiausiai aprašo Gruzijos politinę istoriją, be to, daugeliu atvejų kronikos teiginius patvirtina ne gruzinų istorikų darbai.
Šiuo metu istorikai disponuoja keliais ikivachtangovinės redakcijos rankraščiais. Tai karalienės Anos sąrašas (XV a.), karalienės Mariam sąrašas (XVII a.), 1697 m. sąrašas, Mačabeli sąrašas (1736 m. ir kt.). Taip pat turimi keli kiti povachtangovinės epochos rankraščiai. Senojoje „Kartlis Tskhovreba“ pristatoma 10 istorinių raštų.
Ona Razutienė

Ona Razutienė (1908 m. gegužės 18 d. ?, Šilalės valsč., Tauragės apskr. – 1987 m. vasario 28 d. Los Angeles, CA – JAV), muzikos ir šokių mokytoja, chorvedė.

Biografija

1926 baigusi Tauragės mokytojų seminariją, 1936–1944 mokytojavo Tauragėje. Pasitraukusi į Vokietiją, dalyvavo lietuvių kultūrinėje veikloje, o 1949 atvyko į JAV – Los Angeles. Čia daug metų dirbo mokytoja ir chorų vadove Šv. Kazimiero lituanistinėje mokykloje, o nuo 1958 ir parapijinės mokyklos lietuviškose klasėse. Ypač išpopuliarėjo jos vadovaujamas moksleivių dainų ir šokių ansamblis, kuris 1957 įsijungė į Lietuvių bendruomenę ir pasivadino „Spindulio“ vardu. Ansamblis, minėdamas savo kūrybinės veiklos 10-metį, jau turėjo 80 dalyvių, švenčiant 20-metį, jame dalyvavo 150, o vėliau iki 200 mergaičių ir berniukų. Veikė trys ansambliečių grupės: vaikų, jaunių ir vyresniųjų, apie 30 dalyvių šokėjų grupė. Ansamblis kasmet surengdavo po 10-12 koncertų, o 1979 m. birželio 24 d. dideliu koncertu pažymėjo savo kūrybinės veiklos 30-metį. Be koncertų, dalyvavo tautinių šokių šventėse, 1971 ir 1978 JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte (chorus padėjo parengti A. Polikaitis), taip pat dalyvavo 1964 Pasaulinės parodos Lietuvių dienoje Niujorke ir Expo-74 parodoje Spokane Vašingtone. 1975 pastatė dainų ir šokių pynę „Lietuviškos vestuvės“, o 1976 surengė Pabaltiečių dainų ir šokių šventę Hollyvoode. 1977 gastroliavo Europoje (Anglijoje, Vokietijoje, Italijoje, Šveicarijoje, Prancūzijoje), 1982 koncertavo Australijoje, 1986 Pietų Amerikoje. Jaunimo ansamblis savo repertuare turėjo apie 50 dainų ir šokių. 1980 išleido plokštelę „Spindulys", sukurtas ir filmas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Kukurikų-Kazlovičų pasienio punktas

Kukurikų-Kazlovičų pasienio punktas (lenk. Przejście graniczne Kukuryki-Kozłowicze) – Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos kelių transporto pasienio punktas, šalia Kukurikų kaimo, Terespolio valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje iš Lenkijos pusės ir šalia Kazlovičų kaimo, Kleinikų apylinkėje, Bresto rajone, Bresto srityje iš Baltarusijos pusės. Pasienio punktas atidarytas 1984 metais. Pasienio punktas dirba visą parą, ištisus metus.
Džatakos

Džatakos (skr. जातक = jātaka) – budistiniai pasakojimai apie ankstesnius Budos įsikūnijimus. Jose Buda pasirodo įvairiausiais pavidalais (karaliaus, atsiskyrėlio, dramblio, paukščio ar kitokio gyvūno) ir atlieka dharminius (budizmo etiką pagrindžiančius) veiksmus. Pasakojimai mitologiniai, alegoriniai, su tikra Sidhartos Gautamos biografija siejasi menkai.
Manoma, kad džatakos pradėtos kurti ~IV a. pr. m. e., vėliau keitėsi, perkurtos ir t. t. Dalis džatakų siejasi su „Pančatantros“ pasakojimais. Nors džatakos kurtos pali kalba, vėliau daugelis jų išversta į sanskritą. Pagal džatakas sukurta daug budistinių bareljefų, piešinių, skulptūrų.
II a. budistų poetas Arjašūra sudarė džatakų rinkinį Jātakamālā. Tai čampū žanro pasakojimas, sudarytas lygiai iš prozos ir poezijos dalių. Jis perpasakoja 34 pačias populiariausias džatakų istorijas. Šio kūrinio pagrindu vėliau paremti Adžantos olų piešiniai (VI a.).
Barclays technologijų centras Lietuvoje

Istorija

„Barclays“ operacijų centras Lietuvoje buvo įkurtas 2009 m. Jame 2010 m. sausį pradėjo dirbti 260 žmonių. 2014 m. duris atvėrė BGOL padalinys – žmogiškųjų išteklių centras. Šis centras – vienas iš dviejų globalių tokias paslaugas teikiančių „Barclays“ centrų. Pagrindinė jo veikla sudaro centralizuotą „Barclays“ darbuotojų mokymų koordinavimą, duomenų tvarkymą bei administravimą. Šiuo metu „Barclays“ operacijų centre Lietuvoje dirba ~1200 darbuotojų.
2016 m. BGOL įkūrė „Rise Vilnius“ finansinių technologijų startuolių bendradarbystės erdvę (angl. hub). Vilnius prisijungė prie 6 pasaulio miestų, kuriuose veikia tarptautinis finansinių technologijų startuolius vienijantis „Rise“ tinklas – Londono, Mančesterio, Niujorko, Keiptauno, Tel Avivo ir Mumbajaus.

Veikla

BGOL centro komanda kuria ir vysto kompanijos „Barclays“ IT sistemas ir infrastruktūrą, vykdo IT projektus, užtikrina banko IT sistemos saugumą, sprendžia IT incidentus, aptarnauja banko darbuotojus skambučių centre, kuria mobilias aplikacijas ir t. t.
Nuo veiklos pradžios „Barclays“ operacijų centras įvairiuose rinkimuose kasmet patenka tarp TOP darbdavių.
„Barclays“ operacijų centras Lietuvoje įgyvendina ir remia įvairias švietimo ir jaunų specialistų ugdymo programas, bendradarbiauja su mokyklomis ir universitetais. BGOL Vilniaus universitete įsteigė 2 informacinių technologijų laboratorijas: iOS laboratoriją „Innovation Space“ ir „Cisco“ tinklų akademiją.
Kidzugava

Simboliai

Oficiali miesto gėlė – kosmėja, medis – sakura.
Billboard Hot 100

Billboard Hot 100 yra Jungtinių Amerikos Valstijų muzikos pramonės standartinių singlų populiarumo topas, leidžiamas kas savaitę „Billboard“ žurnalo. Topų padėtys yra pagrįstos dainos transliavimu ir CD pardavimais; pardavimų sekimas prasideda pirmadienį ir baigiasi sekmadienį, o transliavimo sekimo savaitė trunka nuo trečiadienio iki antradienio.
Pirmoji Hot 100 daina pasirodė 1958 m. rugpjūčio 4 d. – tai buvo „Poor Little Fool“, dainuojama Ricky Nelson.
Neries žemupio žemuma

Neries žemupio žemuma – žemuma vidurio Lietuvoje, apie Neries žemupį ir Nemuno vidurupį. Apima Kauno marias ir driekiasi tarp Šilavoto ir Veiverių kalvagūbrių pietuose, Vilkijos kalvagūbrio vakaruose, Aukštaičių ir Dzūkų aukštumų rytuose. Ežerų nedaug, gilesnius slėnius sudaro Nemunas, Neris, Šventoji. Priemolingose lygumose vyrauja velėniniai jauriniai glėjiški ir velėniniai jauriniai glėjiški nujaurėję dirvožemiai, smėlingose lygumose – jauriniai ar velėniniai jauriniai silpnai nujaurėję dirvožemiai. Yra limnoglacialinių (Garliavos), aliuvinių (Pageležių) lygumų, moreninių plynaukščių (Rumšiškių-Kaišiadorių).
Neries žemupio žemuma susidarė pleistocene – jos pietvakarinę dalį kūrė Nemuno vidurupio, šiaurės rytinę – Neries žemupio ledyno plaštakos ir prieledyniniai vandens baseinai.
Būdingi sukultūrinti kraštovaizdžiai. Miškų daugiausia šiaurės rytuose (Gaižiūnų miškai). Žemumoje yra Kaunas, Kaišiadorys, Jonava, Garliava, Rumšiškės, Karmėlava.
Georgis Markovas

Biografija

1946 m. baigė Sofijos I-ąją gimnaziją, studijavo pramonės chemiją, dirbo chemijos inžinieriumi technologu ir mokytoju Technikos institute, leidykloje „Narodna Mladež“ Sofijoje. 1969 m. dėl politinių priežasčių emigravo į Italiją, vėliau išvyko į Didžiąją Britaniją, čia gavo politinį prieglobstį. Dirbo žurnalistu BBC, Laisvosios Europos radijuje, „Vokiečių banga“. Kritikavo Bulgarijos komunistinį režimą. Nužudytas Bulgarijos saugumo agento. 1978 m. rugsėjo 7 d. išėjęs iš darbo ir eidamas link automobilio per žmonių minią, pajuto adatos dūrį į koją iš praeivio skėčio. Kitą dieną pakilus temperatūrai ir kilus pykinimo priepoliui nuvežtas į ligoninę mirė. Kaip vėliau paskelbė KGB generolas Olegas Kaluginas, nužudymą sankcionavo Bulgarijos komunistinis diktatorius Todoras Živkovas.
Parašė romanų, apsakymų, pjesių, kurios Bulgarijoje buvo uždraustos statyti.
Sorata

Istorija

Kolonijiniais laikais Sorata buvo aukso gavybos ir kaučiuko auginimo regiono centras. 1781 m. Tupac Amaru sūnėnas surengė indėnų sukilimą, kurio metu užliejo Soratą kalnuose susitvenkusiu vandeniu.
Popol Vuh

Popol Vuh (kič. Popol Wuj – 'tautos knyga') – senovės majų epas, senovės indėnų literatūrinis paminklas. Parašytas Gvatemalos majų kičių kalba. Knygoje aprašytas pasaulio sukūrimo mitas, mitas apie dvynius-didvyrius Hunahpu ir Šbalankę bei jų kelionę į Šibalbą. Knyga taip pat yra svarbus Kičių valstybės istorijos, jos karališkosios šeimos geneologijos šaltinis.
Nors pats Popol Vuh sukurtas dar ikikolumbiniais laikais ir turbūt buvo užrašytas majų raštu, bet konkistos metu greičiausiai buvo sunaikintas. Išlikęs jo rankraštis parašytas 1557 m., nežinomo kičių indėno, jo gimtąja kalba, lotynišku raštu. XVI a. tą rankraštį Čičikastenange atrado ir į ispanų kalbą išvertė dominikonų vienuolis Fransiskas Chimenesas. Vėliau šis vertimas buvo dingęs ir rastas tik 1854 m. Dabar Chimeneso rankraštis saugomas Čikagos Niuberio bibliotekoje. Dabar Popol Vuh yra išverstas į įvairias pasaulio kalbas.
Jacopo della Quercia

Jakopas dela Kverča (it. Jacopo della Quercia, tikr. Jacopo di Pietro d’Agnolo di Guarnieri, apie 1374–1438 m. spalio 20 d.) – italų renesanso skulptorius, reikšmingiausias Sienos mokyklos atstovas.

Biografija

Jakopas dela Kverča gimė apie 1374 m. Sienoje. Jo tėvas buvo auksakalys ir medžio drožinėtojas Piero di Angelo. Jakopo pravardė Kverča yra kilusi iš to paties pavadinimo Sienos rajono. Jakopas mokėsi tėvo amato – metalo dirbinių ir medžio drožimo, vėliau perėjo dirbti su marmuru. Ilgainiui tapo vienu iš garsiausių savo meto Italijos skulptorių, vieninteliu tokiu garsiu, kuris buvo ne iš Florencijos. 1401 m. jis pirmąkart dokumentuotas konkurse dėl garsiųjų Florencijos Šv. Jono baptisterijos durų, kurį laimėjo Gibertis. Kverčos projektas neišliko. Pirmuoju tikrai žinomu jo darbu laikoma „Madonos ir Kūdikio“ marmurinė statula, užsakyta 1403 m. ir skirta Feraros katedrai. 1406 m. datuojamas užsakymas vienam pačių garsiausių Kverčos darbų − antkapiniam monumentui Lukos miesto valdytojo Paolo Guinigi mirusiai žmonai Ilaria del Caretto (Lukos katedroje). Kūrinio atlikimo maniera leidžia spėti, kad Kverča buvo susipažinęs su Burgundijos skulptoriaus Claus Sluter mokykla. Po to Lukos San Frediano bazilikoje Kverča atliko skulptūrinį Trenta altorių ir kitų darbų.
Svarbiausiu Kverčos darbu tapo Gajos fontano (Fonte Gaia) dekoras gimtosios Sienos Piazza del Campo aikštėje. Užsakymas datuojamas 1409 m. Kverča daugiausiai dirbo 1414–1419 m. periodu. Fontano viduryje turėjo būti vaizduojama Madona su Kūdikiu, o aplink – kardinolų dorybių alegorijos. 1858 m. Kverčos darbai buvo pakeisti restauraciniais skulptoriaus Tito Sarrocchi reljefais, išskyrus dvi statulas, kurios vaizdavo Aką Larenciją ir Rėją Silviją. Kverčos darbai, labai pažeisti, buvo perkelti į Santa Maria della Scala buvusios našlaičių prieglaudos ir ligoninės muziejų. 1417–1431 m. periodu Kverča dirbo ties Sienos Šv. Jono baptisterijos fontano projektu. Kartu vienu metu baptisterijoje dirbo Donatelas ir Gibertis. Kverčos kūryba buvo praturtinta Florencijos mokyklos įtaka. 1421 m. skulptorius atliko medinių polichrominių statulų „Gerosios naujienos“ kompoziciją kolegijai San Džiminjane. 1425 m. Kverča gavo svarbų užsakymą dekoruoti reljefais ir skulptūromis Šv. Petronijaus bazilikos Bolonijoje pagrindinį įėjimą. Šie darbai nėra visiškai baigti dėl skulptoriaus mirties. 1435 m. Kverča buvo paskirtas Sienos katedros prižiūrinčiuoju architektu. Jakopas dela Kverča mirė 1438 m. spalio 20 d. Sienoje. Jo kūrybos įtakos pėdsakų galima atsekti Mikelandželo kūryboje. Nemažai jo darbų yra sukaupta Sienos katedros muziejuje.
Domažlicės

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose Domažlicės pirmą kartą paminėtos 1231 m. Otokaro II-ojo įsaku pastatytos miesto gynybinės sienos. Husitų valdymo laikais, vokiečiai buvo išvaryti iš miesto. Nualintas Trisdešimtmečio karo. 1770 m. pradėta tekstilės pramonė.
Iki 1918 m. priklausė Habsburgų monarchijai.