google/wiki40b huggingface dataset:
Hyrule Warriors

Apie žaidimą

„Hyrule Warriors“ yra dviejų japoniškų žaidimų serijų: „The Legend of Zelda“ (priklauso „Nintendo“) ir „Dynasty Warriors“ (priklauso „Koei Tecmo“), motyvų sudurtinis žaidimas. Veiksmo metu valdomi „The Legend of Zelda“ žaidimų serijos herojai ir suvienytos nuotykių žanro ypatybės su „Dynasty Warriors“ žaidimų hack and slash kovos mechanika. Veiksmas vyksta „The Legend of Zelda“ serijos Hyrule (Hairulės) pasaulyje ir žaidimo istorija naudoja būdingą serijai siužetą: tamsiosios jėgos užpuola taikią karalystę, princesė Zelda yra pagrobiama (ar dingsta) ir žaidimo herojams tenka leistis į pavojingus nuotykius išgelbstint princesę ir karalystę. Žaidimas suderinamas su „Nintendo“ išleistomis amiibo žaislų figūrėlėmis su NFC funkcija.
Žaidimo pradžioje pristatomi du „The Legend of Zelda“ herojai: Link ir Impa. Žaidimą galima žaisti vieno žaidėjo arba dviejų žaidėjų režimu. Žaidžiant dviem žaidėjams, vienas žaidėjas valdo savo veikėją „Nintendo Wii U“ kontroleriu „Wii U GamePad“ su miniekranu, kuriame mato veiksmą, o kitas žaidėjas valdo savo veikėją TV ekrane matomame vaizde kitu kontroleriu. Tuo būdu sudaryta galimybė žaisti žaidimą dviem žaidėjams tame pačiame kambaryje. Žaidimo veiksmui vystantis pristatomi nauji valdomi herojai. Žaidimo eigoje renkami pinigai (Rupees), medžiagos (Materials), kurių pagalba vėliau galima tobulinti herojų aksesuarus. Atitinkamai, veikėjus galima apginkluoti geresniais ginklais, parinkti drabužius ir kita. Žaidimo veiksmas imituoja viduramžius: kovojama kardais, lankais, veikia burtininkai.
Be linijinės istorijos siužeto režimo (Legend), žaidimas turi tris kitus scenarijus: peržaidžiamų misijų su skirtingais herojais (Free), kovų tam tikromis sąlygomis (Challenge) ir papildomų misijų (Adventure) pagal stalo žaidimą, imituojantį 8 bitų originalaus „The Legend of Zelda“ žaidimo grafiką. Šiuose scenarijuose laimimi nauji trofėjai, pasiekiami veikėjų patirties lygiai, rangai, įmanomi nauji ginklai, aksesuarai, kostiumai ir pan. DLC pavidalo turiniu žaidimą galima dar labiau praplėsti.
„Hyrule Warriors Legends“ yra žaidimo adaptacija nešiojamai „Nintendo 3DS“ konsolei. Ji yra paprastesnės grafikos ir joje pristatomi nauji veikėjai, kuriuos, turint abi žaidimo versijas, galima perkelti į aukštos raiškos grafikos „Nintendo Wii U“ žaidimo versiją.
Ninocminda

Istorija

Valdant Osmanų imperijai vietovė priklausė Čildiro sandžakui. 1983 m. suteiktos miesto teisės. Iki 1991 m. miestas vadintas Bogdanovka.
Jonas Baronas (1873)

Biografija

Žmona Elena Baronienė, sūnus Vytautas Baronas. 1894 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. 1900 m. Maskvos universitete baigė gamtą ir geografiją.
1900–1906 m. dirbo Vilniaus komercijos banke. 1906–1915 m. Liepojos komercijos mokyklos mokytojas. Pirmojo pasaulinio karo metais mokytojavo Rusijoje. 1918 m. Panevėžio vyrų gimnazijos mokytojas. 1919–1926 m. Ukmergės gimnazijos direktorius. 1926–1928 m. Švietimo ministerijos aukštesniojo mokslo tarėjas, 1928–1936 m. Kauno III-sios gimnazijos direktorius.
1899 m. rinko medžiagą „Lietuvių kalbos žodynui“. 1924 m. „Rusų-lietuvių kalbų žodyno“ autorius. Naudodamiesi šio žodyno 1933 m. leidimu ir palikta medžiaga, sūnus Vytautas Baronas ir Vincas Galinis 1967 m. išleido iki šiol naudojamą „Rusų - lietuvių kalbų žodyną“.
Išleido gamtos mokslo vadovėlių vidurinėms mokykloms. Sukūrė naujadarų, padėjo sukurti lietuvišką gamtos mokslų terminiją.
Rytų Grenlandijos srovė

Rytų Grenlandijos srovė – šaltoji paviršinė vandenyninė srovė, tekanti Arkties vandenyne, šalia pietrytinių Grenlandijos krantų. Ji yra srovės, kertančios visą Arkties baseiną, tąsa. Vandens temperatūra ties Grenlandijos krantais – žemiau 0 °C, rytiniame pakraštyje vasarą sušyla iki 2,4 °C. Tėkmės greitis iki 25 cm/s. Teka iš šiaurės į pietus. Srovės plotis 360–540 km.
Rytų Grenlandijos srovė ištisus metus neša Arkties baseino ledus, o vasarą – ledkalnius.
Litvas

Litvas prūsų mitologijoje - pirmasis legendinis Lietuvos valdovas, legendinio prūsų karaliaus Videvučio vyriausias sūnus, kuriam buvo pavesta valdyti Lietuvą. Litvas Lietuvoje buvo įkūręs savo kulto centrą, kuriame pagal tradicijas augęs šventasis ąžuolas ir degusi šventoji ugnis.
Balkanų karai

Balkanų karai buvo du karai pietryčių Europoje 1912–1913, kurių metu Osmanų imperija prarado beveik visas savo valdas Europoje.Balkanų Lyga (Bulgarija, Juodkalnija, Graikija ir Serbija) iš pradžių užkariavo Osmanų imperijos valdomą Makedoniją ir didžiąją Trakijos dalį, o vėliau buvę sąjungininkai kovojo tarpusavyje dėl nepasidalintų teritorijų.

Priežastys

Rusija rėmė ir ragino Balkanų valstybes susivienyti ir kovoti prieš Turkiją. Bet Turkijai pralaimėjus, nesutarimus tarp pačių pietų slavų valstybių sukurstė Austrija-Vengrija bei Italija.
Karų pagrindas buvo nepilnavertis XIX a. vykęs nacionalinių valstybių kūrimosi Osmanų imperijos pakraštyje procesas. Serbai dideles teritorijas gavo per Rusijos-Turkijos karus 1877-1878 m., graikai 1881 m. užėmė Tesaliją (nors 1897 m. nedidelę jos dalį vėl prarado), o Bulgarija (autonominė kunigaikštystė nuo 1878 m.) prisijungė anksčiau atskirą Rytų Rumelijos provinciją (1885 m.). Visos šios valstybės bei nedidelė Juodkalnijos valstybė siekė papildomų teritorijų Osmanų valdomuose regionuose bendru Rumelijos pavadinimu. Rumelija susidėjo iš Rytų Rumelijos, Albanijos, Makedonijos ir Trakijos.
Įtampa tarp Balkanų valstybių dėl jų pretenzijų į Makedoniją ir Trakiją šiek tiek sumažėjo XIX a. viduryje įsikišus didžiosioms valstybėms, kurios siekė geriau ginti provincijos krikščionių daugumą ir išsaugoti status quo. Osmanų valdžios regione klausimas vėl iškilo po Jaunųjų turkų revoliucijos 1908 m. liepą, kai sultonas buvo priverstas atkurti suspenduotą Osmanų imperijos konstituciją.
Austrija-Vengrija pasinaudojo Osmanų imperijos politiniu nestabilumu ir aneksavo buvusią Osmanų imperijos provinciją Bosniją ir Hercegoviną, kurią buvo okupavusi nuo 1878 m., Bulgarija pasiskelbė nepriklausoma karalyste (1908 m. spalį), o Kretos graikai paskelbė apie susijungimą su Graikija, nors didžiųjų valstybių įsikišimas šį susijungimą sutrukdė.
Nusivylusi tuo, kad šiaurėje Austrija-Vengrija inkorporavo Bosniją su jos 825 000 stačiatikių serbų (ir daugelių kitų tikybų žmonių prijautusių Serbijai) ir 1909 m. kovą priversta pripažinti aneksiją ir apriboti anti - habsburgišką agitaciją tarp serbų nacionalistinių grupių, Serbijos vyriausybė atsisuko į anksčiau serbiškas teritorijas pietuose, „Senąją Serbiją“ (Sandžakas ir Kosovas).
1909 m. rugpjūčio 28 d. grupė Graikijos karininkų demonstrantų, siekusių konstitucinių reformų, karališkosios šeimos įtakos kariuomenei apribojimo ir labiau nacionalistinės užsienio politikos, privertė pakeisti į jų siekiams labiau prijaučiančią vyriausybę, iš kurios tikėtasi palankaus Kretos klausimo sprendimo ir revanšo dėl 1897 m. pralaimėjimo. Bulgarija, kurios nepriklausomybę Osmanų imperija pripažino 1909 m. balandžio mėn., palaikė gerus santykius su Rusija ir taip pat tikėjosi išplėsti teritoriją į Osmanų Trakiją ir Makedoniją.
1910 m. rugpjūčio mėnesį Juodkalnija pasekė Bulgarijos pavyzdžiu ir pasiskelbė karalyste.
Plačiau apie Balkanų karus žr. Pirmasis Balkanų karas ir Antrasis Balkanų karas.
Jokūbas Varaitis

Jokūbas Varaitis (1892 m. gegužės 6 d. Panevėžyje – 1977 m. sausio 27 d. Kingstone, PA – JAV), vargonininkas ir chorvedys.

Biografija

Vargonuoti išmoko pas Panevėžio vargonininkus. 1912 atvyko į JAV ir apsigyveno Bostone, MA. Iš pradžių pas M. Petrauską mokėsi dainuoti, o 1918 baigė jo vadovaujamą konservatoriją – įgijo muzikos mokytojo diplomą. Dainavo daugelyje operečių spektakliuose ir koncertuose. Kurį laiką vargonininkavo, vadovavo chorui Nekalto Prasidėjimo lietuvių parapijoje Cambridge, MA, vėliau Šv. Juozapo lietuvių parapijoje Scrantone, PA, ir Švč. Marijos lietuvių parapijoje Kingstone.
Nuo 1924 iki 1975 vargonininkavo Šv. Onos lietuvių parapijoje Luzerne, PA. Subūrė parapijos chorą, statė operetes, rengė koncertus, organizavo šokių ir vaidinimų vakarus, dainavo per radiją, dalyvavo dainų šventėse ir festivaliuose, Pasaulinių parodų Lietuvių dienų koncertuose ir įvairiuose renginiuose. Už koncertus gautas pajamas skyrė bažnyčios ir klebonijos statyboms.
Nuo 1925 buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, taip pat šios sąjungos Scrantono vyskupijos provincijos narys, rinktas Centro valdybos pirmininku.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Šeichas

Šeichas (arab. شيخ‎, šaych 'vyresnysis'; pl. شيوخ‎, šyūch) - pagarbus arabiškas žodis, reiškiantis genties seniūną, valdovą, gerbiamą išmintingą žmogų, islamo mokslininką. Paprastai šiuo žodžiu vadina vyrus, tačiau istorijoje yra buvę ir keletas moterų šeichų.
Jis gali reikšti vyriškį, vyresnį kaip 40-50 m. arba islamą studijuojantį studentą musulmoną. Tokie studentai paprastai turi būti baigę bakalauro lygį ir turėti dėstytojo kvalifikaciją.
Šeichas nėra tas pats, kas alimas (dgs. ulema), mavlavis, mavlana, muhaditas, kadis, muftijus, hafizas.

Etimologija

Žodis siejasi su prasmėmis 'amžius; senėjimas'. Tiesioginė jo prasmė yra 'senas žmogus', ta prasme jis naudojamas korane. Vėliau jis ėmė reikšti vadovus, seniūnus, kilminguosius, ypač Arabijos pusiasalyje, kur šeichas jau kelis šimtus metų yra tradicinis beduinų genčių vadų titulas.
Per kultūrinę arabų civilizacijos įtaką, ypač plintant islamui, žodis ir kitose šalyse, ypač Afrikos musulmonų šalyse, įgavo religinio titulo ar tiesiog pagarbos titulo prasmę.

Nors musulmonai titulą šeichas mokytiems asmenims pavadinti, tačiau šis arabiškas terminas yra pasaulietinis. Juo drūzai vadina savo religingus žmones, arabai krikščionys - įtakingus savo vyresniuosius.

Žodis šeichas savo kilme ir vartosena yra artimas lot. senex 'senas žmogus', iš kurio kiles senator. Todėl JAV senatas arabiškai vadinamas majlis al - shuyukh 'senatorių taryba'.

Pasaulietinis pavadinimas

Pavadinimas šeichas kartais neformaliai vartojamas vadinti žmonėms su finansine ar politine įtaka, bet dažniau jis naudojamas karališkųjų šeimų nariams, kilmingiesiems vadinti. Persų įlankos valstybėse šeichais vadina aukštus postus užimančius valdytojus, turtingus verslininkus, vietinius valdytojus. Šeichais vakariečiai vadino Kuveitą valdančius Al-Sabah dinastijos narius, kurie buvo chakimai (arab. 'valdovas'), ir tik 1961 m. tapo emyrais. Šeichais vadina beveik visus Persų įlankos valdančių šeimų narius vyriškius.
Libane šeichais ir šaichomis (moteriška forma) paprastai vadina krikščionių maronitų aristokratų šeimų, buvusių osmanų imperijos stambių valdininkų giminių šeimų narius.
Pakistane ir likusioje Pietų Azijoje titulas šeichas reiškia arabišką kilmę. Kažkada dalis arabų specialistų, kariškių, prekybininkų, mokytojų keliavo į musulmonų valstybes Pietų Azijoje, kur ir liko.
Stallion Laguna FC

Istorija

Klubas įkurtas 2002 m.
Gurskai

Istorija

Kaimas minimas nuo 1789 m., kai priklausė Troškūnų dvarui. 1931 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius. Veikė grietinės nugriebimo punktas. 1936 m. įkurta Gurskų pradinė mokykla, 1938 m. čia perkelta ir Mašinkos pradinė mokykla. 1968 m. pradinė mokykla uždaryta.

Pavadinimo kilmė

Manoma, jog kaimo pavadinimas kilo arba nuo lenk. góra – „kalnas“ arba nuo lenkiškos pavardės Gorski. Iki XX a. vidurio kaimas dažniau vadintas Gurkiškiais.
Dabikinės specialioji mokykla

Istorija

Mokykla įsteigta 1973 m. rugpjūčio 1 d. LSSR švietimo ministro 1973 m. birželio 29 d. įsakymu Nr. 123. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministro 1997 m. rugsėjo 24 d. įsakymu Nr. 1222 mokyklos steigėjo funkcijos nuo 1997 m. spalio 1 d. perduotos Šiaulių apskrities viršininkui. Mokykla turi bendrabutį.
Austerlico mūšis

Padėtis prieš mūšį

Napoleonui užėmus Vieną, austrų ir rusų kariuomenės susijungė prie Olomouco ir pradėjo žygiuoti link Brno. Jų tikslas buvo apeiti prancūzų dešinįjį sparną ir neleisti jiems susisiekti su Viena ir Čekija. Napoleonas sumanė išprovokuoti sąjungininkus pulti dar prieš tai, kol austrai į armija pakvies naujų kareivių. Jis apsimetė, kad ruošiasi trauktis, išžygiavo iš Praceno kalvų ir taip išdėstė savo pajėgas, kad dešiniajame sparne buvo matyti silpnoji vieta: fronto linija prie Goldbacho upelio buvo vos saugoma.
Birutė Šeškauskienė-Matulytė

Birutė Šeškauskienė-Matulytė (1949 m. kovo 19 d. Panevėžyje), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

Mokėsi Panevėžio 2-ojoje vidurinėje mokykloje, kur muzikos pradmenis gavo iš mokytojų E. Karpio ir A. Biliūnaitės. Kartu 1963–1966 m. griežti akordeonu mokėsi miesto vaikų muzikos mokykloje. 1966–1970 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis). 1971–1976 m. muziką neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė J. Kubilius ir S. Jareckaitė).
1970–1971 m. muzikos ir dainavimo mokytoja Ramygalos (Panevėžio r.) vidurinėje mokykloje. Čia subūrė vaikų ir vyresniųjų klasių mergaičių chorus bei vokalinius ansamblius. Chorus parengė 1971 m. Panevėžio rajono dainų šventei Krekenavoje. 1971–1994 m. Panevėžio 9-osios vidūrinės mokyklos muzikos mokytoja, moksleivių chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Vaikų ir vyresniųjų klasių choruose dainuodavo po 60-80 mergaičių ir berniukų. Skambus buvo vyresniųjų klasių mišrusis choras, kuris pajėgdavo atlikti sudėtingesnius kūrinius, dalyvavo 1977 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje, gerai pasirodė 1983 m. mokyklų chorų zoninėse varžybose. Chorai dalyvavo Panevėžio miesto dainų šventėse, prizinių vietų pelnė meno mėgėjų apžiūrose, gražiai pasirodydavo koncertuose. Mokytojos parengti vokaliniai ansambliai 1992 ir 1994 m. „Dainų dainelės" konkursų laureatai. Pedagogė mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą. 1985–1992 m. kartu dirbo ir Panevėžio vaikų muzikos mokykloje.
Nuo 1994 m. rudens B. Šeškauskienė Molėtų 2-osios vidurinės mokyklos (gimnazijos) muzikos ir dainavimo mokytoja. 1995 m. subūrė vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą, kurį parengė Molėtų rajono ir Utenos zonos dainų šventėms, 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
B. Šeškauskienė dirigavo Panevėžio rajono ir miesto dainų šventėse, Molėtų rajono ir Utenos zonos dainų šventėse. 1996 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Arbūzo sėklų aliejus

Arbūzo sėklų aliejus gaminamas išspaudžiant arbūzo sėklas. Šis aliejus ypač populiarus Vakarų Afrikoje. Įprastai arbūzo sėklos išlukštenamos ir džiovinamos saulėje. Po to jos spaudžiamos ir gaunamas aliejus.
Šis aliejus savyje turi labai daug nesočiųjų riebalų rūgščių. Arbūzų sėklų aliejus naudojamas kaip asmeninės higienos priemonė.
Jolanta Karalienė

Biografija

1993 m. baigė Vilniaus universitetą, mokslinis gydytoja. UAB „Širvintų sveikatos centras“, VšĮ Širvintų ligoninės, VšĮ Ukmergės ligoninės gydytoja.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Širvintų rajono skyriaus narė.
2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narė.
Kaišiadorių vyskupijos Širvintų dekanato šeimos centro narė. Sutuoktinis Alvydas.
Beveidė

Turinys

Daktarą Frenką Flamandą automobilių aikštelėje užpuolė nepatenkinta klientė ir mėgino aplieti jį rūgštimi, tačiau šį spėja apsaugoti sesuo Ingrida. Merginos veidas neatpažįstamai subjaurojamas ir brolis nusprendžia bet kokia kaina jai padėti. Tam reikia atlikti veido persodinimo operaciją ir Frenkas, padedamas asistentės Natali, pradeda ieškoti tinkamos kandidatės bei chirurgo, galinčio atlikti tokią operaciją. Juo tampa buvęs nacių gydytojas, karo metais atlikęs panašią operaciją ir neprieštaraujantis viską pakartoti.
Natali įvilioja į kliniką vieną merginą, galinčia būti veido donore, tačiau ši įnirtingai priešinasi ir galiausiai nužudoma. Antroji mergina atsiduria ant operacinio stalo, tačiau operacija nepavyksta ir ši taip pat miršta. Natali ir Frenkas išsiruošia į naktinį klubą ieškoti trečiosios aukos...
Belinshauzeno šelfinis ledynas

Belinshauzeno šelfinis ledynas – šelfinis ledynas rytų Antarktidoje, rytinėje Princesės Martos kranto dalyje. Išsidriekęs į Atlanto vandenyną ~100 km. Ledyno liežuvio galas nuolat trūkinėja (1964 m. didelė jo dalis atskilo). 1969 m. ledynas užėmė 1700 km² plotą, buvo iki 75 km pločio, 30–50 km ilgio. Pietuose ribojasi su Fimbuliseno šelfiniu ledynu.
Belinshauzeno šelfinis ledynas tyrinėtas 1961 m., pavadintas keliautojo Fadėjaus Belinshauzeno garbei.
Talino Aleksandro Neviškio soboras

Talino Aleksandro Neviškio soboras – XIX a. stačiatikių soboras Taline, pastatytas ant Tompea kalvos.
Aleksandro Neviškio katedra iškilo 1900 m. paskutiniojo Rusijos caro Nikolajaus II iniciatyva. Šis religinis statinys estams ilgą laiką asociavosi su rusifikacija, tad 1924 m. buvo nutarta cerkvę nugriauti, vis tik, šis nutarimas niekada taip ir nebuvo įvykdytas.
Katedra pasižymi gausia puošyba, mozaikomis ir svogūno formos kupolais. Legenda pasakoja, jog katedra buvo pastatyta ant estų tautos didvyrio Kalevo kapo. Dar viena katedros ypatybė – tai 11 varpų, iš kurių didžiausias sveria net 15 tonų.
Google Video

Google Video yra nemokama Google paslauga, kuri leidžia kiekvienam įkelti video klipus į Google serverius, šitaip ją padarant nemokamai prienamą arba apmokestintą per Google Video parduotuvę. Naudotojai gali naršyti ir peržiūrėti filmus tiesiogiai Google Video svetainėje arba parsisiųti failus ir juos pateikti savo asmeninėje svetainėje.
Panašias paslaugas taip pat siūlo YouTube, iFilm, MetaCafe ir IFC Medialab.

Video turinys

Nepaisant to, kad Google Video oficialiai vis dar bandomosios versijos (beta) stadijoje, jos kolekcijoje jau yra milžiniškas nemokamų video filmų ir klipų archyvas. Archyvą sudaro mėgėjiški filmai (klipai), internetiniai video klipai, reklamos, ir kino filmų treileriai, taip pat siūloma platinti komercinę profesionalią vaizdinę medžiagą, pavyzdžiui, televizinį turinį ir komercinius filmus.
Įvairios daugialypės terpės kompanijos siūlo savo apmokestintą produkciją Google Video, įskaitant CBS programas, NBA muzikinius klipus ir nepriklausomus filmus. Nuo pat pradžių daugelis transliuotojų (tokių kaip ABC, NBC, CNN) siūlė savo programas Google Video svetainėje nemokamam internetiniam transliavimui. Be to, JAV Nacionalinis Archyvas naudoja Google Video istorinių filmų  paviešinimui internete.
Vincenzo Scamozzi

Vinčencas Skamocis (it. Vincenzo Scamozzi, 1548–1616 m.) – italų vėlyvojo renesanso architektas, architektūros teoretikas, scenografas.

Biografija

Vinčencas Skamocis gimė 1548 m. rugsėjo 2 d. Vičencoje. Jis mokėsi pas tėvą Džiandomeniką Skamocį, kuris buvo statybų prižiūrėtoju, vadovu. Tėvas jam perdavė S. Serlio estetikos principus. 1572 m. jis mokėsi Venecijoje, susipažino su Vitruvijaus veikalu ir jo Danielės Barbaro ir Andrėjos Paladijo interpretacijomis. 1578−80 m. gyveno Romoje, studijavo vietos architektūrą ir antikinį palikimą. Po to grįžo į Vičencą, kur su tėvu statė rūmus ir užmiesčio vilas. Po A. Paladijo mirties jam buvo patikėtas Olimpiko teatro projekto Vičencoje įgyvendinimas. Teatre V. Skamocis daug prisidėjo sukuriant scenos dekoraciją (išlikusi originali iki šių laikų). Po to jis dirbo Venecijos respublikos teritorijoje, lankėsi Prahoje, Šveicarijoje, Vokietijoje. Paryžiuje studijavo prancūzų gotikinę architektūrą. Venecijoje jam teko užbaigti J. Sansovino Šv. Morkaus biblioteką, A. Paladijo Šv. Jurgio Didžiąją baziliką. Jis 1582 m. paruošė Venecijos Prokuratorių rūmų planus − šiuos vėliau užbaigė statyti B. Longena. V. Skamocio pagrindiniu teoretiniu veikalu buvo 1615 m. išleista šešiatomė „Universaliosios architektūros idėja“ (L’idea dell’architettura universale). V. Skamocis mirė 1616 m. rugpjūčio 7 d. Venecijoje. Jo architektūra per Inigą Džounsą paveikė Anglijos klasicistinę architektūrą bei architektus Šiaurės Italijoje ir kitur Europoje.
Troškimų kyšulys

Troškimų kyšulys (arba Noro kyšulys, Želanijos kyšulys, rus. Мыс Желания) – kyšulys šiaurės rytų Europoje, Naujosios Žemės salyne, Šiaurės salos šiauriniame gale. Sudaro 28 m aukščio skardinga uola, sąsmauka besijungianti su sala. Nuo šio kyšulio vedama riba tarp Karos ir Barenco jūrų.
1596 m. Troškimų kyšulį pažymėjo keliautojas Vilemas Barencas. Jis netiksliai išvertė vietinį pomorų pavadinimą – Доходы („priėjimai, pasiekimai“ – pomorai taip pavadino vietą, iki kurios žvejodavo ir medžiodavo jūrų gyvūnus). 1931 m. atidaryta poliarinė stotis „Mys Želanija“,(nuo 1954 m. buvo atliekami branduoliniai bandymai, nuo 2005 m. veikia automatinė meteorologijos stotis). Želanijos kyšulys priklauso Rusijos Arkties nacionaliniam parkui.
Tarptautinė organizacija

Tarptautinė organizacija – organizacija, įsteigta tarptautine sutartimi ar kitu tarptautinės teisės reglamentuojamu aktu ir trinti savo tarptautinį teisinį subjektiškumą; be valsybių tarptautinės organizacijos nariais gali būti ir kiti dariniai. (JT TT komisijos 2004-2006 m. Tarptautinių organizacijų atsakomybės straipsnių projekto 2 straipsnis)

Rūšys

Tarptautinė tarpvalstybinė organizacija – tarptautine sutartimi įsteigta organizacija; tarptautinės teisės subjektas. Tarptautinės teisės moksle tarptautinėmis organizacijomis paprastai vadinamos taptautinės tarpvyriausybinės organizacijos, neapimant tarptautinių nevyriausybinių organizacijų.
Pagal organizacijos atvirumą skirstomos:
1) Uždara (ribota narystė)
Uždaros organizacijos sudaro daugumą regioninių organizacijų, bendro paveldo organizacijos, funkcinės organizacijos (OPEC) arba tokios organizacijos, kurios reikalauja narystės kitose organizacijose (Pasaulio Bankas)
2) Atvira (šalių skaičius neribojamas),
Pagal geografinę veiklos sferą ir narystės ypatumus:
1) Universali (pvz., JTO)
2) Regioninė (pvz., Europos Taryba, ESBO).
-subregioninė (lokalinė - pvz. Baltijos Asamblėja, Šiaurės Taryba)
Tarptautinė nevyriausybinė organizacija – asmenų ir (arba) organizacijų savanoriška asociacija pasaulinio ar regionalinio lygio, pvz., Raudonojo Kryžiaus Komitetą kaip draugiją įkūrė privatūs asmenys pagal nacionalinę (Šveicarijos) teisę. Ir NVO, ir piliečiai laikomi tarptautinės teisės subjektais tiek, kiek tai pripažistama tarptautinėmis sutartimis (Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencija, Europos socialinė chartija ir kt.).
Tarptautinių organizacijų veiklą, statusą reguliuoja tarptautinė teisė (jos pošakis – tarptautinių organizacijų teisė).
Steponas Algirdas Dačkevičius

Biografija

1960–1971 m. mokėsi Raseinių rajono Nemakščių vidurinėje mokykloje, 1975 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Šiaulių pedagoginiame institute.
1982–1986 m. Šilalės rajono laikraščio „Artojas“ redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1988 m. „Telšių laikraščio“, nuo 1991 m. balandžio – laikraščio „Kalvotoji Žemaitija“ redaktorius. 
Telšių Lions klubo, nuo 2006 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Respublikinių ir Telšių rajono poezijos konkursų laureatas, prizininkas.