google/wiki40b huggingface dataset:
Konradas I Mazovietis

Biografija

Kilęs iš Piastų dinastijos. Lenkijos kunigaikščio Kazimiero II Teisingojo sūnus. Brolis Lešekas Baltasis.

Valdymas

Nesėkmingai vienijo Lenkijos žemes. Padedamas katalikų bažnyčios kovojo su prūsais ir jotvingiais, puldinėjančiais Mazovijos (Mozūrijos) žemes. Popiežiaus Honorijaus III palaimintas 1217, 1218, 1219, 1222, 1223 m. surengė lenkų kunigaikščių kryžiaus žygius prieš prūsus. 1222 m. Kulmo žemės dalyje įkurdino vyskupą Kristijoną. 1226 m. kitą jos dalį atidavė Vokiečių ordinui ir suteikė jam teisę plėsti valdas nukariautose prūsų žemėse. Jis tikėjosi, kad kryžiuočiai parems jo valdžią ir siekius.
1228, 1230 ir 1235 m. patvirtino ir išplėtė Vokiečių ordino teises, pripažino jo suverenumą Prūsoje. 1233 m. jo žygyje prieš prūsus dalyvavo ir Vokiečių ordino kariuomenė. 1228 m. su vyskupu Kristijonu įsteigė Dobrynės ordiną.
Dėl Konrado I Mazoviečio savanaudiškų tikslų baltų žemėse įkurdintas Vokiečių ordinas tapo agresyviu prūsų, jotvingių, lietuvių ir lenkų žemių užkariautoju. Dėl jo netoliaregiškumo daugeliui amžių pasikeitė Prūsos, gretimų šalių ir visos Europos istorija.
Viperfiurto Konrado Adenauerio pagrindinė mokykla

Viperfiurto Konrado Adenauerio pagrindinė mokykla (vok. Konrad-Adenauer-Hauptschule Wipperfürth) – viena iš keturių aukštesnės pakopos mokyklų Wipperfürthe, Oberbergischer apskrityje (Šiaurės Reinas-Vestfalija). Mokykla yra vad. Mokyklos centre (Schulzentrum) Miulenberge. Pavadinta Vokietijos federalinio kanclerio Konrado Adenauerio (1876–1967) vardu. Dėstoma gimtoji ne tik vokiečių, bet ir turkų, italų bei ispanų kalbos.

Statistika

665 mokiniai (2010 m.). 29 klasės, 56 mokytojai.
Maltos savivaldybės

Maltos savivaldybės (malt. Kunsilli Lokali, angl. Local councils) − Maltos Respublikos administraciniai vienetai. Suskirstymas apibrėžtas suskirstymo į teritorinius statistinius vienetus sistema NUTS:MT.
Nuo 1993 m. Malta padalyta į 68 savivaldybes − 54 Maltos saloje ir 14 Gozo saloje.
Roksana

Roksana (Graikiškai: Ρωξάνη; Avestan: Raoxshna; Persų kalba: روشنک‎, "švytinti grožiu"; Persų kalba: رکسانا, رخسانا‎ Rokhsāna; Pashto: روښانه‎ Rox̌āna, 343–310 m. pr. m. e.) – baktrų princesė ir Aleksandro Didžiojo vyriausioji žmona.

Gyvenimas

Dažniausiai vartojama persiška Roksanos vardo kilmė kilusi iš žodžio Roshanak (per. 'švytinti grožiu', 'Aušra').
Ji buvo Baktrijos aristokratė ir Aleksandro Didžiojo žmona. Gimė ne anksčiau kaip 343 m. pr. m. e. nors tiksli data lieka abejotina. Roksana buvo Oksyarto Balkcho duktė Baktrijoje (rytinis Iranas, dabar šiaurinis Afganistanas ir Tadžikija).
Roksana ištekėjo už Aleksandro būdama 16 metų amžiaus, po to kai šis aplankė Sogdos uolos tvirtovę. Balkchas, kur buvo įsikūrusi Sogda, tapo paskutine Persijos Imperijos sritimi, nukariauta Aleksandro Makedoniečio, o ši santuoka pastangos priversti Baktrijos satrapijas sutikti su naujojo valdovo taisyklėmis. Vis tik daugelis antikinių šaltinių rašo, kad Aleksandras vedęs Roksaną iš milžiniškos meilės. Pasakojama, kad Aleksandras pastebėjo Roksaną šokančią per vieną, jo garbei, surengtą šventę. Kaip jo žmona, Roksana lydėjo karvedį kampanijos Indijoje 326 m. pr. m. e. metu. Šiam mirus Roksana tapo judviejų sūnaus Alekeksandro IV Egijaus regente Babilone.

Roksanos mirtis

Po karaliaus mirties, Roksana su sūnumi tapo politinių intrigų aukomis, kurios privedė Aleksandro Makedoniečio imperiją prie žlugimo. Anot šaltinių, Roksana nužudė kitą Aleksandro našlę Stateira II bei Stateiros seserį Drypteis. Roksana ir jos sūnus buvo apsaugoti Aleksandro motinos, Olimpijos, Makedonijoje, bet jos nužudymas 316 m. pr. m. e. leido vienam iš diadochų, Kasandrui, siekti karaliaus sosto. Kadangi Aleksandras IV Egijus pagal įstatymą buvo Aleksandro Didžiojo imperijos paveldėtojas, todėl Kasandras įsakė Glaukui šį bei Roksaną 310 m. pr. m. e. nunuodyti.
Otilija Kaluževičienė

Biografija

Vyras Kazys Kaluževičius, sūnus Zigmundas Černiauskas. Debiutavo 1931 m. Latvijos kilnojamajame cirke. Oro gimnastė, ekvilibristė, akrobatė. Nuo 1934 m. dirbo įvairiose Lietuvos cirko trupėse, 1944-1970 m. Lietuvos filharmonijos trupėje „Cirkas scenoje“ (nuo 1959 m. cirkas „Vilnius“). Svarbiausius numerius atliko su vyru, D. Bereišiene, A. Putriumi.
Valaška

Valaška (svk. valaška; rus. валашка; lenk. ciupaga) – lengvas kirvukas 1 m ilgio ar kiek ilgesniu tiesiu kotu. Pentis buka, gali būti naudojama kaip plaktukas. Savininkai kotą paprastai išraižydavo pagal savo skonį. Valaškos galvos viršus yra tokios formos, kad ją galima paimti į saują ir pasiramsčiuoti valaška kaip vaikščiojimo lazda. Šiuolaikinės valaškos daugiausia yra dekoratyvinės, labai puošnios ir laikomos meno kūriniais.
Valaškas kaip ginklą, kelioninę lazdą ir įrankį naudojo daugiausia slovakų, lenkų, vengrų, huculų piemenys, taip pat plėšikai.
Valaška dažnai minima slovakų folklore, jas naudoja liaudies šokiuose.
Kortina d'Ampecas

Sportas

1956 m. miestelyje vyko VII žiemos olimpinės žaidynės. Kortina d'Ampecas ir Milanas rengs 2026 m. žiemos olimpines žaidynes.
FAT

FAT (iš angl. File Allocation Table) – grupė failų sistemų, naudojamų DOS ir Windows operacinėse sistemose.
FAT sėkmingai naudojama nuo MS DOS (FAT-12, FAT-16) ir Windows 95 (FAT-32, FAT-LFN) laikų (pirmosios versijos ribojo skirsnio dydį). FAT patikimai dirba ir be vargo pasiekiama tiek iš Windows, tiek ir iš Linux, yra „standartinė“ failų sistema, naudojama diskeliuose, flash tipo laikmenose, įvairiuose specializuotuose įrenginiuose ir pan. Toks FAT universalumas labai patogus, jei su tuo pačiu duomenų saugojimo įrenginiu tenka dirbti kelioms skirtingoms OS sistemoms. FAT sistema „atvira“: kieno rankose diskas, to rankose ir visi duomenys, įprastose FAT realizacijose joks duomenų kodavimas nėra vykdomas. Kita vertus, rimtai sutrikus sistemai, taip lengviau vienaip ar kitaip atkurti normalų darbą neprarandant duomenų. Didelis FAT trūkumas – žurnalo nebuvimas. Jei kompiuteris buvo išjungtas staiga (ne per operacinės sistemos išjungimo procedūras), duomenų apie nebaigtas operacijas nelieka, todėl FAT sistemą naudojantį diską tenka gana ilgai tikrinti, kol jį vėl galima naudoti. Windows NT grupės operacinėse sistemose FAT gali būti nesunkiai konvertuota į NTFS, tačiau ši konversija negrįžtama.

Istorija

Pirmieji FAT variantai palaikė tik visiškai minimalų rinkinį funkcijų darbui su failais bei failo atributų rinkinį, naujesnės (nuo FAT-12 MS-DOS-2.0 sistemoje) palaiko katalogus, nuo Windows 95 – ilgus failų vardus (FAT-LFN, kartais vadinama VFAT), kai kurios FAT versijos – ir naudotojų teisių kontrolę (DR-DOS sistemoje, taip pat – Linux naudotame UMS-DOS FAT išplėtime).
Endorfinas

Endorfinas (endogeniniai morfinai) – polipeptidai neuromoduliatoriai, besigaminantys stuburinių gyvūnų, tarp jų ir žmogaus, smegenyse.
Žodis endorfinas kilęs iš endo 'vidinis' + morphine 'morfinas'. Morfinas (dar vadinamas morfijumi) yra cheminė opiumo medžiaga, turinti savybę nuskausminti ir kelti euforiją. Endorfinai taip pat veikia žmogaus savijautą, iš dalies veikia žmogaus emocijas, elgseną, miegą ir atmintį.

Cheminė sandara

Aminorūgštys β endorfinuose išsidėstė tokia seka:
Tyr-Gly-Gly-Phe--Thr-Ser-Glu-Lys-Ser-Gln-Thr-Pro-Leu-Val-Thr-Leu-Phe-Lys-Asn-Ala-Ile-Ile-Lys-Asn-Ala-Tyr-Lys-Lys-Gly-GluOH (Fries, 2002).
Benas Anisas

Klubinė karjera

Profesionalo karjerą pradėjo „Kauno Žalgiryje“. Klube nuo 2019 m.
Ilja Frankas

Ilja Michailovičius Frankas (rus. Илья́ Миха́йлович Франк; 1908 m. spalio 23 d. Sankt Peterburge – 1990 m. liepos 22 d. Maskvoje) buvo Rusijos fizikas ir Nobelio premijos laureatas.
3-oji estiškoji SS savanorių brigada

3-oji estiškoji SS savanorių brigada (vok. 3. Estnische SS Freiwilligen Brigade) – SS kariuomenės dalinys, sudarytas iš estų. Brigada buvo suformuota 1943 m. gegužės mėnesį stambinant nebaigtą formuoti Estų legioną. Pradžioje brigada vadinosi Estų SS savanorių brigada, o 1943 m. spalio mėnesį, kai visos SS brigados buvo numeruojamos, gavo ir numerį. 
1944 m. sausio 23 d. brigada pervadinta į 20-ąją estiškąją SS savanorių diviziją, ir po Estijoje vykusios visuotinės mobilizacijos grąžinta į Estiją. Estijoje divizija 1944 m. gegužės 26 d. buvo performuota į 20-ąją SS grenadierių diviziją (1-ąją estų diviziją). Performavimo metu į divizijos sudėtį buvo įjungti kiti Vokietijos kariuomenėje buvę estų daliniai, keli estų policijos daliniai ir buvęs Suomijos kariuomenės 200-asis pėstininkų pulkas.

Formavimas

1943 m. SS Estų legionas jau buvo pakankamai didelis, kad iš jo būtų galima suformuoti brigadą ir net perduoti vieną batalioną (batalionas „Narva“) 5-ajai SS tankų divizijai „Vikingas“, kur pakeitė suomių SS savanorių batalioną.
  
1943 m. lapkritį brigada turėjo 5099 karius ir buvo paruošta kovinei veiklai. Brigada buvo naudojama priešpartizaninei kovai Estijoje, o prasidėjus Raudonosios Armijos puolimui brigada buvo mesta į frontą.

Fronte brigada buvo įtraukta į armijų grupės „Šiaurė“ VIII korpusą. Gausių Raudonosios Armijos atakų metu brigada patyrė didelių nuostolių, buvo priversta atsitraukti į Opočkos miestą. Tuomet brigada buvo perkelta į I korpusą.  Netrukus buvo nutarta įkurti 20-ąją SS grenadierių diviziją (1-ąją estų diviziją), kurios pagrindu ir tapo brigada.
Jan Bohdan Wejchert

Jan Bohdan Wejchert – Lenkijos verslininkas, milijardierius.
Verslo sėkmė siejama su ITI Holding, TVN kanalu.
Lenkijos savaitraščio Wprost 2006 metų duomenimis, Jan Bohdan Wejchert turtas įvertintas 3 mlrd. zlotų, Turtingiausių lenkų sąraše užėmė 6 vietą.
Repco

Repco yra automobilių inžinerijos kompanija iš Australijos. Jos pavadinimas duotas nuo žodžių „Replacement Parts Company“ (keičiamų detalių kompanija). Įmonė geriausiai žinoma dėl savo automobilių detalių gamybos.
Repco įkūrė Robert Geoffrey (Geoff) Russell 1922 m.; ji tuo metu naudojo „Automotive Grinding Company“ vardą.
Kompanija tapo įžymi 1966 ir 1967 m., kai ji pradėjo tiekti variklius Formulės 1 Brabham ekipai. Naudodama šiuos variklius komanda tais metais tapo čempione, o 1968 ir 1969 m. liko 8 vietoje.
Šiuo metu kompanija turi apie 400 parduotuvių Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje, kuriose dirba apie 2000 darbuotojų.
Vincas Arnastauskas

Biografija

Iš mažens turėjo polinkį muzikai. 1924–1930 m. Klaipėdos muzikos mokykloje pas čekų pedagogus E. Leichnerį ir J. Tesereką mokėsi smuikuoti, griežė Stasio Šimkaus ir Juozo Gaubo diriguojamame simfoniniame orkestre, dainavo moksleivių chore, mokėsi chorvedybos, dalyvavo Klaipėdos krašto kultūriniame ir muzikiniame gyvenime.
1930–1940 m. dėstė muziką ir vadovavo moksleivių bei suaugusiųjų chorams Kybartuose. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Kybartų šaulių būrio 70 dalyvių chorą. 1940–1944 m. muzikos ir dainavimo mokytojas Trakų mokytojų seminarijoje.
Apsigyvenęs Vilniuje, dėstė chorvedybos disciplinas Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje ir Pedagoginiame institute. 1944–1945 m. vadovavo Vilniaus valstybinio universiteto studentų mišriajam chorui, kuris 1945 m. respublikinėse chorų varžybose laimėjo antrąją vietą, surengė keletą viešų koncertų. 1949–1967 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros dėstytojas, parengė keletą chorvedžių.
Parašė muzikos vadovėlių bendrojo lavinimo mokyklos V–VII klasėms (1958 m.), V klasei (1959 m.), VI klasei (1960 m.), VII klasei (1961 m.), sudarė dainų rinkinį V–VII klasėms (1959 m.). Tai buvo pirmieji pokario metų muzikos vadovėliai.
Ona Bluzmienė

Ona Bluzmienė-Vaškaitė (1905 m. vasario 25 d. Talačkoniai, Pasvalio valsčius – 1994 m. sausio 5 d. Staškavičiai, Pasvalio raj.) – Lietuvos tautosakos pateikėja.

Biografija

Viena žymiausių šiaurės aukštaičių papročių ir tradicijų žinovių. Gyveno Talačkoniuose, Staškavičiuose, Vaškuose, Linkuvoje. Mokėjo daug dainų, patarlių, priežodžių, mįslių, minklių, gamtos garsų pamėgdžiojimų, oro spėjimų, įvairiausių tikėjimų ir burtų, juokavimų. Išmanė liaudies mediciną. Užrašyta jos pasakojimų apie Šiaurės Lietuvos darbo, kalendorinių ir šeimos švenčių papročius. Rankraščiai saugomi Lietuvių literatūros ir tautosakos institute.
Dabikinės hidrografinis draustinis

Geografija

Upės žemupio slėnis labai vingiuotas, užpelkėjęs, pilnas įvairiausio ilgio bei formų senvagių, senvagių likučiuose susiformavusių kūdrų. Slėnis mažai paliestas antropogeninės veiklos, todėl pasižymi natūralia turtinga bioįvairove.
Ties kairiajame krante esančiu Dabikinėlės kaimu Dabikinė patenka į Ventos regioninį parką ir į Dabikinės hidrografinį draustinį. Už 400 m upe žemyn, dešiniajame krante už 750 m nuo upės Padvarėliuose įrengtas slėpiningas Ramybės slėnis su trykštančiu šaltiniu. Didžiąją savo tėkmės per draustinį dalį upė teka šalia kairiajame krante augančio Viliošių miško. Likus apie 2,5 km iki žiočių kertama Akmenės – Mažeikių rajonų savivaldybių riba. Apie 100 m žemyn upe kairiajame krante yra Viliošių senkapis. Apie 300 m iki senkapio dešiniajame upės krante beveik nepastebimo Viliošių piliakalnio liekanos. Likus 1,7 km iki žiočių baigiasi Dabikinės hidrografinis draustinis.
Nadruva

Nadruva (prūs. Nadrāuwa) (vokiečių istoriniuose šaltiniuose Nadrauja, Nadruva, Nadrawta, Nadrowen) – Mažosios Lietuvos žemė Priegliaus aukštupio upyne su Pisos, Romintos, Geldapės, Angrapės, Auksinės (Augstės), Alnos žemupio, Įsros, Druojos ir Deimenos intakų upėmis bei Šešupės kairiaisiais intakais – Pilkalnio apskrities pietinė dalis, Stalupėnų, Gumbinės, Darkiemio, Galdapės ir Įsruties apskritys bei Labguvos apskrities rytinė dalis. Šiaurėje ribojasi su Skalva, rytuose – su Sūduva, pietuose – su Barta ir Notanga, vakaruose – su Semba.

Istorija

Pirmą kartą Nadruva paminėta XIII a. pirmos pusės „Danijos žemės knygoje“ (Liber census Daniae). Žinomos buvusios Angetetos, Auktuolyčių, Kampsvykių, Kapstetos, Retavos, Vėluvos pilys, Katniavos (Katavos) ir Retavos valsčiai.
1236 m. Petras Dusburgietis rašė, kad Nadruvoje buvo Romuva, šventas baltų pagonybės centras. Iš Romuvos vyriausias žynys krivių krivaitis („pagonių popiežius“) valdė visų baltų religinius reikalus. Kiti šaltiniai šios vietos nemini. Dalis mokslininkų abejoja, kad Romuva buvo. Dabar manoma, kad Romuva buvo prie Auktuolyčių, į šiaurės vakarus nuo Stalupėnų arba į pietus nuo Narkyčių, Dituvos ir Auksinės (Augstės) santakoje. Veikiausiai Romuva buvusi abiejose vietovėse.
1253 m. Lietuvos karalius Mindaugas Nadruvą (Nederowe) už karūną padovanojo Livonijos ordinui, bet šis nepajėgė jos užkariauti. 1274–1275 m. kraštą užkariavo Vokiečių ordinas. Nuo XIV a. Nadruvos centras – Įsrutis, kryžiuočių pilis mieste pastatyta 1336 m. Vokiečių ordinas krašto dalį į šiaurę nuo Priegliaus ir į vakarus nuo jo intako Įsros (Įsruties) su Jurbarko (Georgenburg), Želvos (Zelva) pilimis 1352 m. perleido Sembos vyskupui. Kitą Nadruvos dalį administravo Vokiečių ordino Įsruties, vėliau – Karaliaučiaus komtūras. Joje buvo Įsruties, Narkyčių, Tamavos (Tamoviškiai), Teplaukio pilys, o Įsruties apylinkės sudarė Nadruvos kameramtą. Kovodama su Vokiečių ordinu, Nadruvą kaip jo valdą puolė arba per ją gilyn į Vokiečių ordino pavergtą Prūsiją žygiavo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė. XVI a. Nadruva su Skalva tapo Mažosios Lietuvos centrine dalimi.

Gyventojai

Iki XV a. dauguma krašto gyventojų buvo nadruviai. XVI a. etnografo ir kartografo K. Henenbergerio duomenimis, beveik visi Įsruties apskrities, kuri sudarė Nadruvos teritorijos didumą, gyventojai kalbėjo lietuvių kalba. Vokiečių kalbotyrininkas ir archeologijos Adalbertas Becenbergeris beveik visą Nadruvą priskyrė lietuvių žemėms. Kalbotyrininko Z. Zinkevičiaus nuomone, dalis Nadruvos lietuviškų vietovardžių kryžiuočių buvo suprūsinti. Iki XVIII a. pradžioje prasidėjusio didžiojo maro ir bado bei po to sekusios Didžiosios vokiečių kolonizacijos Nadruvoje iki 93 % gyventojų buvo lietuvininkai; tik pietiniame pakraštyje, Geldapės apylinkėse, jie gyveno mišriai su naujakuriais mozūrais.
Sokiškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis yra Samanio ežero vakarų krante esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, su iškiliu viduriu (55-65 m skersmens), pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 68x56 m dydžio, iškiliu viduriu, 4 m žemesne pietrytine dalimi. Šlaitai statūs, nuo 4 m aukščio vakaruose iki 22 m. Piliakalnis buvo ilgai ariamas, sunaikinta kultūrinio sluoksnio viršutinė dalis. Dabar dirvonuoja.
Į pietus – pietvakarius ir šiaurės vakarus nuo piliakalnio 6 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, lygios ir grublėtos keramikos, kaulinė yla, molinis verpstukas.

Aplinkiniai piliakalniai

Jakiškių piliakalnis 6 km
Bielkaučiznos piliakalnis 14 km
Vitkūnų piliakalnis 9 km
Gatelių piliakalnis 21 km
Čeberakų piliakalnis 12 km
Garbšių piliakalnis 13 km
Bajorų piliakalnis 10 km
Dūkšto piliakalnis 0,85 km 
 Pasamanės piliakalnis 0,2 km
Pastaba: 
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Ariogalos Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Istorija

Pirmoji Ariogalos bažnyčia pastatyta apie 1416 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto iniciatyva. Jai 1542 m. dovanota jurisdika miestelyje, 7 šeimos, 3 neapgyvendinti žemės sklypai, kuriuose vėliau įsikūrė Kunigiškių kaimas. 1547 m. bažnyčia atstatyta. XVI a. veikė parapinė mokykla.
Zigmantas Vaza 1609 m. įsakė Ariogalos tijūnui Sebastijonui Kęstortui baigti statyti ir remontuoti Ariogalos bažnyčią, mat ji prieš keletą metų pastatyta, tačiau esanti be stogo ir pūvanti. Bažnyčia 1690 m. sudegė, apie 1726 m. atstatyta. Ji 1807 m. vėl sudegė, 1813 m. atstatyta.
1852 m. bažnyčia pailginta. Poetas kunigas Anupras Jasevičius bažnyčioje 1863 m. perskaitė sukilėlių atsišaukimą. Už tai ištremtas, 1884 m. grįžo į Ilūkstę (Latvija). Vartotojų draugijos patalpose 1907 m. įsteigta „Saulės“ draugijos mokykla.
1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Bažnyčia 1915 m. sudegė. Pamaldos laikytos kitame mūriniame pastate. Kunigo Antano Simanavičiaus rūpinimusi, parapijiečių ir kitų aukomis 1926–1939 m. pagal šveicaro architekto Pejerio (Peyer) projektą, vadovaujant Graudui ir Pukiui, pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (kaip architektas taip pat nurodomas Vladimiras Dubeneckis). Ją 1939 m. konsekravo arkivyskupas Juozapas Skvireckas.

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, turi neoklasicizmo ir neobaroko bruožų, stačiakampio plano, bazilikinė, dvibokštė. Vidus 3 navų. Manoma, kad didysis altorius po 1930 m. atkeltas iš Kauno Šv. Mikalojaus bažnyčios.
BK Vilnius

BK Vilnius – beisbolo klubas Vilniuje, įkurtas 2001 m. (vadinosi „Sporto Vilkai“). 2004 m. klubas priimtas į Lietuvos beisbolo asociaciją (LBA).
2014 m. laimėjo Baltijos šalių Interlygos sezoną.
Čamdo prefektūra

Istorija

Formaliai prefektūra, miesto statusą Čamdo gavo 2014 m. liepos 11 d.

Demografija

2010 m. duomenimis, Čamdo vyrauja etniniai tibetiečiai – jie sudaro 95,46 % prefektūros gyventojų, etniniai kinai – 3,93 %, kazachai – 0,22 %, kitos tautinės mažumos – 0,39 %.
Labiausiai paplitusi religija – Tibeto budizmas.
Nadežda Gultiajeva

Biografija

1972 m. baigė vidurinę Irkutsko Menų mokyklą. 1972–1973 m. Irkutsko Jaunojo žiūrovo teatro dailininkė. 1973-1975 m. studijavo scenografiją Aukštuosiuose režisierių kursuose A. Lunačiarskio teatrinio meno institute Maskvoje, stažavosi Didžiajame M. Gorkio dramos teatre Leningrade pas scenografą E. Kočerginą. 1976 m. apsigyveno Lietuvoje. 1979–1997 m. Jaunimo teatro dailininkė. Nuo 1998 m. sausio 28 d. – Viešosios įstaigos teatro „Meno fortas" steigėja (kartu su E. Nekrošiumi ir LR Kultūros m-ja) bei scenografė.
Sukūrė scenovaizdžių ar vien kostiumus Jaunimo, Kauno, Šiaulių, Klaipėdos, Vilniaus  teatrų, „Meno forto“, Italijos, Lenkijos, Rusijos teatrų spektakliams. Jos kūrinių turi Centrinis A. Bachrušino teatro muziejus Maskvoje, Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus.
Vyras – režisierius Eimuntas Nekrošius, sūnus- scenografas Marius Nekrošius.
Eddy Merckx

Edouard Louis Joseph, Baron Merckx (g. 1945 m. birželio 17 d., Belgijoje) – nebelenktyniaujantis profesionalus belgų plento dviratininkas.
Prancūzų žurnalas Vélo jį pavadino "tituluočiausiu kada nors gyvenusiu dviratininku". Jis laimėjo Tour de France 5 kartus, laimėjo Giro d’Italia ir Vuelta a España, laimėjo pasaulio čempionatus kaip pradedantysis ir kaip profesionalus dviratininkas, bei sumušė pasaulio Valandos rekordą (Ilgiausias atstumas nuvažiuotas per 1 valandą). Jis taip pat dalyvaudavo ir treko lenktynėse.
Henrikas Čigriejus

Henrikas Algis Čigriejus (1933 m. kovo 6 d. Vidugiriuose, Saločių valsčius – 2016 m. liepos 1 d. Vilniuje) – Lietuvos rašytojas.

Biografija

Baigė Saločių vidurinę mokyklą. 1958 m. baigė Vilniaus universitetą. Iki 2003 m. buvo Vilniaus kooperacijos kolegijos (iki 1991 m. Kooperacijos technikumas, iki 2000 m. Aukštesnioji kooperacijos mokykla) dėstytojas.

Kūryba

Poezijoje kaimo gamtos ir buities vaizdais atskleidžiama būties vientisumo prasmė, lyrizmas derinamas su humoru ir tarmiško pašnekesio intonacijomis. Novelėse ryški nykstančios valstietiškos kultūros ir etikos tematika.
Mastų rajonas

Geografija

Ribojasi su Ščiutino, Zietelos, Zelvos, Valkavisko, Berastavicos ir Gardino rajonais.
Pagrindinės upės: Nemunas bei jo intakai Ščiara ir Sipa bei Zelva, Rosė ir Elnė.
Monmartras

Monmartras (pranc. Montmartre) – Paryžiaus rajonas, įsikūręs ant aukščiausios miesto kalvos (130 m), nuo kurios atsiveria Senos upės slėnyje plytinčio miesto panorama. Turistus čia traukia iš daugelio Paryžiaus vietų matoma ant kalvos stūksanti Šv. Širdies bazilika, stačios, šlaitais vingiuojančios gatvelės, kurias mynė garsiausi praėjusio amžiaus pradžios menininkai. Į Monmartrą pakylama laiptais arba funikulieriumi.
Monmartro kalvos pavadinimas kildinamas nuo vietinių kankinių, nukankintų Paryžiuje 250 m. (mons martyrium – kankinių kalnas).

Istorija

Dar XIX a. pradžioje Monmartras buvo kaimo vietovė, ant jo žaliavo sodai, vynuogynai, stovėjo trobelės, sukosi malūnai. Kai imperatorius Napoleonas III XIX a. antroje pusėje pavedė baronui Hausmanui (Georges-Eugène Haussmann) pertvarkyti Paryžių, iš miesto centro čia ėmė keltis neturtingos šeimos. Kalva dar buvo už Paryžiaus ribų, todėl neprivalėjo mokėti mokesčių miestui. Be to, vietinės vienuolės gamino vyną, todėl Monmartras greitai tapo mėgstama pasilinksminimų vieta. Čia įsikūrė garsusis kabaretas Moulin Rouge, kur triukšmingas naktis leisdavo bohemos atstovai.
Prie Paryžiaus Monmartras buvo prijungtas 1860 m. Paskutiniaisiais XIX a. dešimtmečiais, iki pat I Pasaulinio karo, kalva tapo poetų, skulptorių, tapytojų mėgstama vieta. Monmartre gyveno ir kūrė daug iškilių Puikiosios epochos menininkų. Tarp jų – impresionizmo tėvu vadinamas Camille Pissarro, jo pasekėjas Pierre-Auguste Renoir, garsieji Vincent van Gogh, Pablo Picasso (čia nutapė savo kubistinę drobę „Avinjono panelės“), Amedeo Modigliani, vienas žymiausių postimpresionistų Henri de Toulouse-Lautrec, kuris dailės mokė ir savo pozuotoją bei meilužę, o vėliau dailininkę Suzaną Valadon. Pastarosios sūnus – miesto peizažų tapytojas Maurice Utrillo, vienas nedaugelio meistrų, gimęs Monmartre. Po I Pasaulinio karo vietos bohema ėmė keltis į Monparnasą.
1998 m. rugpjūčio mėn. Vilniuje, Užupyje, atidengta atminimo lenta „draugiškiems Monmartro ir Užupio ryšiams paminėti“.
Jei Donžuanas būtų moteris

Turinys

Pagrindinė filmo herojė Džinė – tarsi įsikūnijęs garsusis moterų meilužis Donžuanas. Ji manipuliuoja vyrais, jų jausmais ir be skrupulų palieka juos, vos tik šie jai nusibosta. Tačiau toks elgesys anksčiau ar vėliau vis tiek atsisuka prieš ją pačią, kuomet atsiranda vyras, pasiryžęs bet kokiai aukai, kad būtų kartu su ja...
XV amžiaus 1-asis dešimtmetis

XV amžiaus pirmasis dešimtmetis prasidėjo 1401 m. ir baigėsi 1410 m.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XIV amžius – XV amžius – XVI amžius
Dešimtmečiai: 6-as 7-as 8-as 9-as 10-as - 1-as - 2-as 3-as 4-as 5-as 6-as
Metai: 1401 1402 1403 1404 1405 1406 1407 1408 1409 1410