google/wiki40b huggingface dataset:
Jonavos rajono savivaldybės teatras

Jonavos rajono savivaldybės teatras - mėgėjų teatras Jonavoje. Steigėjas - Jonavos rajono savivaldybė. Adresas - Jonavos kultūros centras, Žeimių g. 15, LT-55158, Jonava. Įmonės kodas 300669453. Režisieriai - Jonas Andriulevičius (meno vadovas) ir Živilė Martinaitienė. Teatro direktorė - Regina Kestenienė. Teatre spektaklius statė Klaipėdos universiteto studentai: Daiva Eimontienė (1992 m.), V. Stankevičiūtė ir R. Januškevičiūtė (1999 m.), M. Macevičius (2001 m.).
Pasirodė ne tik Lietuvoje, bet ir užsienyje, dalyvauja mėgėjų teatrų festivaliuose (Rusija, Baltijos šalys, Danija, Švedija, Čekija, Islandija, daugelyje kitų šalių). Pastatė lietuvių dramaturgijos (Petras Vaičiūnas, Balys Sruoga, Raimundas Samulevičius, G. Mareckaitė) spektaklių. Jonavoje nuo 1993 m. (kartu su Jonavos meno mokykla) rengia mėgėjų teatrų festivalį „Aidas“.

Istorija

1985 m. teatras gimė iš dramos būrelio. 
1994 m. gavo Jonavos teatras savivaldybės statusą.
Gintarė Scheidt

Biografija

Baigė Kauno Vyturio vidurinę mokyklą, Lietuvos kūno kultūros akademijos turizmo ir sporto vadybos 2 kurso magistrantė. 2012 m. tapo pasaulio čempione.
Rugsėjo 25

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Vaigintas – Ramvydė – Kleopas – Aurelija
Kaimo turizmas

Kaimo turizmas – viena iš turizmo rūšių, siūlanti poilsį užmiestyje, kaime. Turistai traukiami gamtos švara ir ramybe, galimybe pažinti regiono tradicinę buitį, kultūrą. Ryškus kaimo turizmo porūšis yra agrarinis turizmas, kurio metu turistas ne tik gyvena kaimo sodyboje, bet ir užsiima ūkine veikla joje. Dažnai kaimo turizmas gali būti ir ekoturizmo rūšis.
Kaimo turizmas yra svarbi ūkio šaka kaimuose, kadangi dėl mechanizacijos juose sumažėjęs darbo jėgos poreikis, todėl šis verslas suteikia galimybę gyventi ir dirbti kaime nevystantiems žemės ūkio. Be to, kaimo turizmas skatina puoselėti etnokultūrines tradicijas, aplinką.
Tyrimo duomenimis, 2015 m. apgyvendinimo paslaugas Lietuvoje teikė 655 kaimo turizmo sodybos. Kaimo turizmo sodybose apsilankė 303,3 tūkst. poilsiautojų, iš jų 27,8 tūkst. buvo užsieniečiai. Kaimo turizmo sodybose daugiausia poilsiavo Lietuvos gyventojai. Populiariausios buvo prie ežerų įsikūrusios sodybos.
Okos aukštupio kunigaikštystės

Okos aukštupio kunigaikštystės (rus. Верховские княжества, rus. Верхнеокские княжества) – grupė smulkių Rusios kunigaikštysčių, XIII–XV a. egzistavusių Okos upės aukštupio baseine. Jos buvo ten, kur dabar yra Rusijos Tulos, Kalugos ir Oriolo sritys.

Istorija

Iki kunigaikštysčių susiformavimo teritorija priklausė viatičių genčių sąjungai, kurią X a. nukariavo Kijevo Rusia. Šiai suirus, teritoriją valdė Černigovo kunigaikštystė.
Po Rusios pajėgų pralaimėjimo Mongolų imperijai, visoje Rusioje prasidėjo feodalinis susiskaldymas. Nusiaubus Černigovą, nusilpo centrinė kontrolė periferijose, ir tai leido formuotis smulkioms kunigaikštystėms. 3 pirmosios kunigaikštystės Okos aukštupyje susiformavo apie 1246 m., kuomet Černigovo kunigaikštis Mikalojus Vsevolodovičius Karačeve, Novosilyje ir Tarusoje pasodino savo sūnus, kurie tapo dalinių kunigaikštysčių pradininkais. Vėliau nuo šių kunigaikštysčių atskilo daug smulkesnių. Visų jų dinastinės linijos kildino save iš Mikalojaus palikuonių.
1357 m. Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė nukariavo pagrindinę Černigovo palikuonę – Briansko kunigaikštystę, dėl ko išplėtė savo įtaką ir Okos aukštupio regione. 1375–1380 m. šių kunigaikštysčių valdovai dar minimi dalyvavę Maskvos žygiuose prieš Tverę ir Aukso ordą, bet XIV a. pabaigoje-XV a. pradžioje jos perėjo į LDK priklausomybę. Ta priklausomybė buvo gana laisva: kunigaikščiai turėjo mokėti duoklę ir prireikus tiekti karius, tačiau LDK nesikišo į jų vidaus reikalus.
Tokiu būdu kunigaikštystės sudarė buferinę zoną tarp LDK ir MDK. Dėl kunigaikštysčių tarpusavio kovų ir prastėjančių santykių su LDK, kai kurie kunigaikščiai ilgainiui buvo linkę rinktis Maskvos pusę. Jų palaipsniškas prisidėjimas prie Maskvos 1487–1494 m. sukėlė Pasienio karą. Jis baigėsi LDK atsisakymu savo interesų Okos aukštupio regione.
Prijungtos prie Maskvos kunigaikštystės kurį laiką išlaikė dalinį savarankiškumą. Paskutinė, Vorotinsko kunigaikštystė, likviduota 1573 m.
Vainuto seniūnija

Gamta

Seniūnijos teritorijoje teka upės Balčia, Bikava, Lazduona, Nibrinė, Šaka, Šyša, Šyšalė, Šustis. Miškai: Dargiškių, Sausgalvių, Vainuto. Juodųjų gandrų ir vapsvaėdžių populiacijai išsaugoti, įsteigtas Vainuto miškų biosferos poligonas.

Paveldas

Archeologiniai paminklai: Bikavėnų kapinynas, Kivylių, Vainuto pilkapis, Lazduonėnų piliakalnis. Kultūros paminklai: Pajūriškių kaimo kapinių statinių kompleksas – XIX amžiaus Šv. Roko koplyčia, 1873 m. kapinių vartai, 1938 m. Bikavėnų koplytstulpis, XIX a. liaudies meistro B. Norvaišos padaryti antkapiniai paminklai Vainuto, Pajūriškių kaimo kapinėse.
Laimingas laimės neradęs

„Laimingas laimės neradęs“ – 1973 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Drama. Spalvotas, plačiaekranis. Filmo trukmė – 70 min. TSRS kino teatruose filmas demonstruotas pavadinimu „Счастливый невезучий человек“.

Siužetas

Senbernis Juozas po studijų Žemės ūkio akademijoje grįžta į tėviškę, myli žymiai jaunesnę operos dainininkę. Keistuolis vyras svajoja, žaidžia su kolūkio vaikais, savo malonumui augina arklius ir labai nori būti laimingas.
Penangas

Istorija

Penango žemyninėje dalyje rastos 5-6 tūkst. metų senumo žmogaus palaikai su kriauklelėmis, keramika ir medžioklės įrankiais. Tai rodo, kad neolito laikais po Penangą klajojo melaneziečiai.
Cherok Tok Kun megalitas, rastas 1845 m., turi įrašus pali kalba. Tai rodo, kad hinduistinė-budistinė Bujango slėnio civilizacija, paplitusi iš Kedaho, VI a. valdė Penangą. Po to Penangas priklausė Kedaho sultonatui iki XVIII a.
Juzefovas (Suvalkų apskritis)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Animax

Istorija

Tinklas įkurtas „Sony“ korporacijos 1998 m. gegužės 20 d., transliacijos pradėtos tų pačių metų birželio 1 d. SKY PerfecTV! palydovu.
2007 m. Japonijoje pradėta teikti mobiliosios televizijos paslaugą, prieinamą ryšio operatoriaus „MOBAHO!“ abonentams, vėliau ir Australijoje, Kanadoje bei Lotynų Amerikoje. 2009 m. spalį pradėta transliuoti aukštos raiškos formatu.
Artiomovskis

Istorija

1665 m. kazokas Jegorša Koževinas gavo žemę prie Bobrovkos upės. Vėliau ten išaugo gyvenvietė, vadinta Jegoršinu (Егоршино). 1871 m. pradėta antracito gavyba. 1938 m. sutektas miesto statusas, gyvenvietė pavadinta Artiomovskiu.
Virgilijus Bernotas

Biografija

1979 m. baigė Joniškėlio tarybinį ūkį – technikumą, agronomas.
Nuo 1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narys. 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Svetlana, vaikai Vika, Tadas, Ieva.
Žeimelio technologijų ir paslaugų mokykla

Mokymo programos

Mokykla gali ruošti dvylikos profesijų atstovus: automobilių mechanikus, technikos priežiūros verslo darbuotojus, technikos šaltkalvius remontininkus, suvirintojus, apdailininkus (statybininkus), logistus ekspeditorius, viešbučio darbuotojus, pardavėjus, prekybos įmonių vadybininko padėjėjus, virėjus, padavėjus ir barmenus, kaimo verslų darbininkus. 
Mokykla taip pat vykdo suaugusiųjų mokymą pagal formaliojo profesinio mokymo programas: ūkininkavimo pradmenų, traktorininkų, savaeigių žemės ūkio mašinų vairuotojų.
Kvintakordas

Kvintakordas (angl. triad) – kvintos apimties akordas, sudarytas iš trijų tercijomis išdėstytų garsų. Žinomi keturi tokie akordai: mažorinis, arba didysis (D3+m3), minorinis, arba mažasis (m3+D3), sumažintasis (m3+m3) bei padidintasis (D3+D3).

Mažorinis kvintakordas

 Mažorinį kvintakordą (info) sudaro muzikinė šaknis – didžioji tercija (D3) bei grynoji kvinta (gr5), skaičiuojant nuo apatinės natos. Mažorinį kvintakordą sudaro didžiosios tercijos intervalas apačioje ir mažosios tercijos intervalas viršuje. Paprasčiausias tokio akordo pavyzdys būtų C dur tonacijoje, tarp natų do (C), mi (E) ir sol (G). Didžioji tercija susidaro tarp do ir mi (pirmasis ir trečiasis mažorinės gamos laipsniai), mažoji tercija tarp mi ir sol (trečiasis ir penktasis mažorinės gamos laipsniai), o grynoji kvinta yra tarp do ir sol (pirmasis ir penktasis mažorinės gamos laipsniai).

Minorinis kvintakordas

 Minorinio kvintakordo (info) šaknį sudaro mažoji (minorinė) tercija (m3) – ir grynoji kvinta (gr5), skaičiuojant nuo apatinės natos. Minorinį kvintakordą sudaro mažosios tercijos intervalas apačioje ir didžiosios tercijos intervalas viršuje. Tokio akordo pavyzdys būtų a-moll tonacijoje, tarp natų la (A), do (C) ir mi (E). Mažoji tercija susidaro tarp la ir do (pirmasis ir trečiasis minorinės gamos laipsniai), didžioji tercija tarp do ir mi (trečiasis ir penktasis minorinės gamos laipsniai), o grynoji kvinta yra tarp la ir mi (pirmasis ir penktasis minorinės gamos laipsniai).

Sumažintas kvintakordas

 Sumažintas kvintakordas (info) (angl. diminished triad) taip pat yra žinomas kaip minorinis kvintakordas ir sumažinta kvinta, skaičiuojant nuo apačios. Akordo šaknis tokia pati kaip ir paprastojo minorinio kvintakordo, bet antrasis (viršutinis) intervalas yra ne didžioji, o mažoji tercija (sumažintas pustoniu) – m3+m3. Intervalas tarp apatinės natos ir viršutinės akordo natos yra vadinamas tritoniu arba sumažinta kvinta. Sumažintas kvintakordas laikomas disonansiniu arba nestabiliu, kadangi tritonis dalina oktavą į dvi simetriškas dalis ir kartu yra labiausiai nederantis intervalas iš visų. Pavyzdys būtų tos pačios natos a-moll tonacijoje, tik mi yra pažeminta pustoniu (mi bemol).

Padidintas kvintakordas

 Padidintas kvintakordas (info) (angl. augmented triad) yra mažorinis kvintakordas ir padidinta kvinta skaičiuojant nuo apačios. Akordo šaknis sudaryta taip pat kaip ir mažorinio kvintakordo, bet viršutinis intervalas yra ne mažoji, bet didžioji tercija (padidintas pustoniu) – D3+D3. Taigi, intervalas tarp apatinės ir viršutinės natų yra vadinamas padidinta kvinta arba mažąja seksta (m6)(4 tonai). Skirtingai nuo kitų kvintakordų tipų, padidinto kvintakordo neįmanoma užrašyti įprastoje penklinėje be diezų ar bemolių (diatoninėje gamoje). Nors šis akordas gali būti konceptualizuojamas kaip kvintakordas, sudarytas nuo trečiojo laipsnio harmoninio minoro arba melodinio minoro gamoje, bet klasikinėje muzikoje tokie kvintakordai retai pasitaiko. Bet koks akordas nuo trečiojo gamos laipsnio yra retas, jis dažnai tampa nauja tonika. Tačiau populiariojoje muzikoje galima atrasti nemažai padidinto kvintakordo pavyzdžių.
Jurijus Teterenka

Karjera

Savo profesionalo karjerą pradėjo Lucko „Voluinės“ klube. 
Pirmas rungtynes elito divizione sužaidė 2016 m. rugpjūčio 13 d. rungtynėse prieš Zìrka. 
2018 m. rugpjūtį tapo Klaipėdos „Atlanto“ nariu.
Rungtynėse 2018 m. spalio 4 d. prieš čempionų titulą ginančią FK Sūduva pelnė įvartį.
2019 m. atstovavo gudų FK Sluck.
Arnold Joseph Toynbee

Biografija

Gimė aristokratiškoje, žymių britų mokslininkų giminėje. 1911 m. baigęs Oksfordo universitetą, Arnoldas Toinbis nuo 1912 m. dėstė jame, nuo 1919 m. – Londono universitete, 1925–1955 m. – Londono ekonominėje mokykloje, buvo ir Karališkojo tarptautinių santykių instituto direktorius. Be istoriko teoretiko veiklos Toinbis taip pat aktyviai veikė tarptautinėje politikoje, gilinosi į karų, kultūrinių sandūrų klausimus, buvo nuolatinis BBC laidų dalyvis. Per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinius karus dirbo užsienio reikalų ministerijoje, atstovavo Didžiajai Britanijai 1919 m. Paryžiaus taikos konferencijoje ir 1946 m. Paryžiaus taikos konferencijoje.

Veikla

Svarbiausias Arnoldo Toinbio veikalas – 12-os tomų „Istorijos studijos“, kuriose istorikas lyginamuoju metodu tyrė 26 pasaulio civilizacijų raidą ir sunykimą. Teigė, kad civilizacijos žlunga ne dėl gamtinių kataklizmų ar ekonominių sunkumų, bet dėl negebėjimo priimti moralinius ir religinius iššūkius. Toinbio teorijos padarė didelę įtaką naujam požiūriui į istoriją, religiją, tarptautinius santykius; kritikuotos dėl pernelyg didelių apibendrinimų, moralizavimo ir religijos reikšmės iškėlimo.
Kara Balta

Istorija

Vietovė apgyvendinta nuo V–VIII a. Gyvenvietė įkurta 1825 m., jos pavadinimas reiškia „juodas kirvis“. Rusų valdymo laikais gyvenvietė vadinta Kalininskojė (rus. Калининское), bet 1975 m. suteiktas miesto statusas ir senasis pavadinimas.
Aliaksejus Dudaravas

Aliaksejus Dudaravas (brus. Аляксей Дудараў, 1950 m. birželio 6 d. Klianai, Dubrovensko rajonas, Vitebsko sritis), baltarusių rašytojas, dramaturgas.

Biografija

1976 m. baigė Baltarusijos teatro ir meno institutą. Dirbo aktoriumi. Nuo 1991 m. žurnalo „Mastactvo“ redaktorius. Baltarusijos teatro veikėjų sąjungos seniūnas. Nusipelnęs Baltarusijos Respublikos meno veikėjas.

Kūryba

Apsakymų rinkinyje „Šventas paukštelis“ (Святая птушка, 1979 m.) ir pjesėse „Pasirinkimas“ (Выбар, pastatyta 1979 m., „Slenkstis“ (Парог, pastatyta 1981 m.), „Įsilaužimas“ (Злом, pastatyta 1989 m.) gvildenamos etinės problemos, atskleidžiami psichologiniai veikėjų poelgių motyvai. Istorinėje tragedijoje „Kupala“ (1994 m.) vaizduojama XIV a. Lietuva Krėvos unijos išvakarėse. Parašė pjesę „Giesmė apie stumbrą“ (1994 m., pagal M. Husovianą).
Kontrajerba

Kontrajerba (isp. Contrayerba) – Andų viršukalnė Peru, Ankaše, Baltojoje Kordiljeroje, į rytus nuo Čopikalkio kalno. Aukštis 6035 m. Papėdėje įsikūrusi Janamos gyvenvietė.
Dornbirnas

Istorija

Pirmą kartą paminėtas 895 metais. 1380 m. tapo Habsburgų valda. Miesto statusas suteiktas tik 1901 metais.
Ummah

Ummah arba uma (arab.  أمة) – visų islamiškų valstybių gyventojų visuma (uma – 'bendrija; tauta). Panarabizmo požiūriu uma – visi pasaulio arabai, islamo požiūriu – visi pasaulio musulmonai, „tikratikių bendrija“ (ummat al-mu’minin), musulmonų pasaulis.
Frazė Ummah Wahida 'viena bendrija' Korane reiškia vieningą islamo pasaulį. Arabų kalboje uma atitinka ir vakarietišką prasmę 'tauta', pvz., Al-Umam Al-Muttahida – Jungtinės Tautos.
622 m. Medinos konstitucijoje (sutartyje tarp musulmonų bendruomenės ir Medinos gyventojų) umai priskyrė ir Medinos gyventojus žydus bei pagonius.
Kai kurie šiuolaikiniai islamistai islamo uma (Islamic Ummah) arba musulmonų uma (Muslim Ummah) vadina gyventojus šalių, kuriose vyrauja musulmonai ir kurios anksčiau buvo islamo kalifato dalis. Šia prasme uma apima ir tų šalių nemusulmoniškas mažumas, ir šariatas turėtų būti taikomas tokios valstybės piliečiams.
Radziluvo valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Apie XV a. šias vietoves pradėjo kolonizuoti mozūrai ir lenkai. Nuo 1138 m. iki 1526 m. dabartinės valsčiaus žemės priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei, o nuo 1529 m. iki 1569 m. Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1815 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, 1837–1866 m. Augustavo gubernijai, 1867–1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. ir 1944 m. valsčius priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Grajevo rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiajam reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Barvikai, Boravskių Avisa, Boravskių Avisos Kolonija, Brodovas, Brichai, Čachai, Čaplė, Červonkai, Dembuvka, Dušė, Glinkai, Grondas, Janovas, Karvovas, Kieljanai, Klimaševnica, Konopkai, Konopkų Avisa, Kaunatkai, Kramaževas, Lojės Avisa, Lojės Grezkas, Mikutai, Mšcichai, Okrasinas, Ostrovikas, Raciborai, Radziluvas, Radziluvo Kolonija, Ridzevo Šlacheckiai, Ridzevo Pienožekas, Slučas, Slučo Kolonija, Sošnia, Švienceninas, Šviencenino Kolonija, Šlasai, Šijkai, Viozovnica, Vipichai, Zakževas ir Zavisiai.
Jim Jefferies

Žaidėjo karjera

Jefferies už Hearts FC klubą sužaidė daugiau nei 300 kartų, per 14 metų. 1981 m. paliko klubą ir paskutinius du sezonus savo karjeroje žaidė Berwick Rangers FC klube.

Hearts FC

1995 m. rugpjūčio mėnesį grižo į Hearts klubą kaip treneris, kuris 1998 m. su komanda laimėjo Škotijos futbolo taurę. 2000 m. lapkričio 20 d. paliko Hearts FC ir tapo Bradford City AFC klubo treneriu.
2010 m. sausio 29 d. tapo Heart of Midlothian klubo treneriu. Po to kai Csaba Laszlo buvo atleistas.Hearts 2010–2011 m. sezone užėmė trečią vietą, nepaisant to Jeffries ir jo asistentas Billy Brown buvo atleisti iš pareigų 2011 m. rupgjūčio 1 d. po dviejų rungtinių 2011–2012 m. sezone.
Valakampių atodanga

Valakampių atodanga – atodanga Vilniaus šiaurinėje dalyje, Valakampių mikrorajone, miškingame dešiniajame Neries krante (priešingoje pusėje – Žirmūnai). Atodanga susiformavusi beveik pusiaukelėje tarp Valakampių tilto ir 1–ojo Valakampių paplūdimio (arčiau pastarojo), 0,25 km į pietus nuo Vaidilutės ir Lizdeikos gatvių sankryžos.
Valakampių atodanga Vilniaus miesto savivaldybės saugomu geologiniu gamtos paveldo objektu paskelbta Vilniaus miesto tarybos 1996 m. gegužės 29 d. sprendimu Nr. 129.

Gamtinės vertybės

Valakampiuose atodangos apatinėje dalyje yra Snaigupėlės tarpledynmečio gitijos 3-4 metrų sluoksnis. Tai buvo respublikinės reikšmės geologinis paminklas, dabar – savivaldybės saugomas objektas. Užima 0,023 ha plotą.
Magmos židinys

Magmos židinys (magmos kamera, magmos rezervuaras) - didelis išsilydžiusių uolienų (magmos) telkinys po žemės pluta. Šiame telkinyje susidaro labai didelis slėgis, kuris laikui bėgant gali suskaldyti aplinkines kietas uolienas, taip susikuriant išeigoms, per kurias magma kyla į paviršių, galiausiai išeidama į Žemės paviršių per ugnikalnio išsiveržimą. Dauguma ugnikalnių yra virš tokių magmos židinių.
Magmos židinius yra sudėtinga aptikti, todėl dauguma žinomų yra esantys geologiniu požiūriu negiliai plutoje - 1-11 km gylyje.

Magmos dinamika

Būdama mažiau tanki nei aplinkinės uolienos, magma kyla pro uolienose esančius plyšius. Nesant praeigos, magma susitelkia į vieną vietą, suformuodama magmos židinį. Iš apačios kylanti magma spaudžia židinio tūrį, taip didėjant slėgiui židinio viduje.
Magmai liekant židinyje ilgą laiką, ji gali stratifikuotis, t. y. susiluoksniuoti dėl mažesnio tankio komponentų kilimo į paviršių, ir tankesnių medžiagų grimzdimo žemyn. Taip pat gali pradėti vėsti, tada magmos komponentai, kurių lydymosi temperatūra yra aukštesnė, susikristalizuoja, ypatingai arčiau magmos rezervuaro kraštų, ir susidaro vėl tankesnės medžiagos masyvai, kurie taip pat grimsta žemyn (pvz., olivinas). Jeigu vėliau vyksta ugnikalnio išsiveržimas, toks susisluoksniavimas išlieka ir ugnikalnio išmetamose medžiagose. Pvz., Vezuvijaus 79 m. išsiveržimo nuosėdos sudarytos iš storo pemzos sluoksnio iš viršutinė magmos židinio dalies, padengto pemzos sluoksniu iš gilesnės židinio dalies.
Magmos židinyje besikristalizuojantys mineralai taip pat išskiria dujas (daugiausiai vandens garus), kurios buvo ištirpusios skystoje uolienų fazėje. Dujų išsiskyrimas dar labiau padidina židinio slėgį, kas gali sukelti ugnikalnio išsiveržimą. Taip pat padidina likusio lydalo klampumą (padidėja silikatų koncentracija duotam kiekiui). Vykstant tokiai stratifikacijai, dujos linkę telktis židinio viršutinio regiono magmoje, kuri tuo tarpu tampa klampesnė, kas gali sukelti galingesnį išsiveržimą nei būtų magmos židiniui nesusisluoksniavus.
Per išsiveržimą neišėjusi magma palengva atvėsta ir kristalizuojasi, suformuodama intruzinės uolienos masyvą, sudarytą iš granito bei gabro.
Dažnai ugnikalnis gali „turėti“ kelis magmos židinius, vieną labai giliai po žeme, iš kurio kylanti magma papildo kitą arčiau viršūnės ugnikalnyje esantį mažesnį magmos židinį.
Magmos židinių buvimo vietas galima nustatyti seismologijos pagalba, kadangi žemės drebėjimų generuotos seisminės bangos per skystas uolienas sklinda mažesniu greičiu nei per kietas, tad pagal seisminių bangų matavimus galima apskaičiuoti magmos telkinius.
Ugnikalniui išsiveržus, magmos židinyje sumažėja, o aplinkinės uolienos sugriūva į jį. Jei išmetamas ypatingai didelis magmos kiekis, gali susmukti visas paviršius, taip susidarant kalderai.
Padubingė

Istorija

1954–1963 m. buvo Padubingių apylinkės centras. Tarybiniais metais veikė felčerių-akušerių punktas, buvo Nemenčinės miško pramonės ūkio pagalbinio ūkio centrinė gyvenvietė.
Erika Grigoravičienė

Erika Grigoravičienė (1965 liepos 23 d. Vilniuje) – dailės istorikė, kritikė, parodų kuratorė, Lietuvos kultūros tyrimų instituto vyresnioji mokslo darbuotoja.

Biografija

1983–1989 studijavo dailės istoriją Dailės institute (dabar – Vilniaus dailės akademija). 1995–1996 stažavosi Vienos universitete. 2001 kovo 15 d. VDA apgynė menotyros daktaro disertaciją „Antropologinės XX a. 7–10 dešimtmečio Lietuvos dailės dimensijos“.
1989–1994 dirbo Šiuolaikinio meno centre (iki 1992 – Dailės parodų direkcija), 1992–1995 redagavo kultūros savaitraščio „7 meno dienos“ dailės skiltį. 2002 buvo Lietuvos nacionalinės ekspozicijos Frankfurto knygų mugėje kuratorė-koordinatorė, VšĮ „Dalyvavimo Frankfurto knygų mugėje organizacinis komitetas” leidybos projektų vadovė. 2002–2007 dėstė Vilniaus dailės akademijoje, nuo 2013 skaito dailės istorijos ir vizualumo studijų kursus Vilniaus universitete. Nuo 2004 dirba Lietuvos kultūros tyrimų institute (iki 2010 – Filosofijos, kultūros ir meno institutas).
Nuo 1995 Tarptautinės dailės kritikų asociacijos (AICA) narė, nuo 2016 Lietuvos dailininkų sąjungos narė.
Pranciškus Andriolis

Biografija

Sūnus dailininkas Mykolas Elvyras Andriolis. Į Lietuvą atvyko 1812 m. kaip Napoleono armijos kapitonas. Po karo paleistas iš nelaisvės apsigyveno Vilniuje. 1827 m. priėmė Rusijos pilietybę. 1832 m. Vilniaus universitete įgijo tapytojo ir dekoruotojo, 1839 m. Sankt Peterburgo dailės akademijoje – piešimo mokytojo specialybę. Iki 1841 m. dirbo piešimo mokytoju Šiaulių bajorų mokykloje.
Kulabergas

Kulabergas (šved. Kullaberg) – pietinėje Švedijoje, Skonės grafystės šiaurinėje dalyje, Hiogano komunoje esantis uolėtas, apie 80-100 metrų aukščio bei apie 5 km ilgio kalnas. Visas kalnas ir aplink jį esantis gamtinis draustinis užima apie 75 km². Aukščiausia vieta – 188 m aukščio Hiokulio kalva.
Kalnas užima ir suformuoja pusiasalį, kuris yra įsirėžęs į Kategato sąsiaurį. Pats visas kalnas yra uolėtas, jo papėdėje įsikūrę Miolės ir Arildo miesteliai. Visame kalne vyrauja miškai ir kur ne kur plynės. Paties Kulabergo pusiasalio gale stovi Kulos švyturys.