google/wiki40b huggingface dataset:
Kertuojos piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, 50 m į rytus nuo Kertuojų ežero rytinio kranto. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 55x28 m dydžio. Aikštelėje rasta lipdytos keramikos, trinamosios girnos. Aikštelės pietiniame gale yra 15 m ilgio, 0,3 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Pietiniame šlaite, 2 m žemiau pylimo yra trikampė 12 m ilgio, 15 m pločio terasa kiek įdubusiu viduriu, per 1 m nuolaidėjanti į pietus. Šlaitai vidutinio statumo, 6-7 m aukščio, vakaruose į ežerą statūs, 12 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, šiaurinis šlaitas 1991 m. sužalotas mineralizuotos kvartalinės linijos. Apaugęs praretintomis pušimis.
Šiaurinėje papėdėje, 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Aplinkiniai piliakalniai

Malkėsto piliakalnis 12 kmAntaraisčių piliakalnis 19 kmBudrių piliakalnis 10 kmLiesėnų piliakalnis 21 kmNevieriškės piliakalnis 31 kmDidžiokų piliakalnis 18 kmBendžiukų piliakalnis 11 kmPavandenės piliakalnis 11 km
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
2014 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Pietų Amerika

Straipsnyje pateikiami atrankos į 2014 m. pasaulio futbolo čempionatą Pietų Amerikos zonos rezultatai.

Tvarka

Kaip įprasta, visos CONMEBOL zonos komandos varžosi vienoje grupėje, tiesa, Brazilija, kaip pasaulio čempionato šeimininkė, atrankoje nedalyvauja. Pirmas keturias vietas grupėje užėmusios komandos patenka į pasaulio čempionatą tiesiogiai, o užėmusi 5 vietą žais tarpkonfederacnes atkrintamąsias varžybas.
Mėsa

Mėsa – gyvūnų audiniai, naudojami maistui, daugiausiai raumenys.
Šiais laikais dauguma žmonių vartojamos mėsos gaunama iš naminių gyvūnų, auginamų specialiai maistui. Rečiau naudojama sumedžiotų gyvūnų mėsa, taip pat kai kurių roplių ir amfibijų mėsa.
Žuvų mėsa lietuvių kalboje vadinama ne mėsa, o tiesiog žuvimi.
100 gramų mėsos (jautienos) vidutiniškai turi 40-50 % (priklausomai nuo rūšies ir paruošimo būdo) suaugusio žmogaus baltymų paros normos. 
Mitybos požiūriu gyvūniniai baltymai yra vertingesni negu augaliniai. Pažymėtina, jog mėsos mineralinės dalies elementai, išskyrus nedideles išimtis, yra biologiškai aktyvioje, žmogaus organizmui lengvai pasisavinamoje formoje. Mėsoje yra ir vitaminų, ypač B grupės. Vitamino C mėsoje beveik nėra. A, D ir E randama mažais kiekiais.

Suvartojimas pasaulyje

FAO duomenimis, 2009 m. žmonija suvartojo apie 278 milijonų tonų įvairių rūšių mėsos (neįskaitant žuvies ir gautos iš jūros gyvūnų), kiekvienas gyventojas vidutiniškai apie 42 kg. Mėsos vartojimas vis auga ir bendra jos gavyba viršija žmonių populiacijos augimo tempus. Vienam žmogui XX a. septintajame dešimtmetyje teko vidutiniškai 24 kg mėsos per metus, o po 40 metų – apie 40 kg. Prognozuojama, jog 2030 m. šis rodiklis pasieks 45 kg.
Mėsos suvartojimas valstybėse priklauso nuo kultūros, religijos, gamtinių, ekonominių sąlygų ir gali skirtis kelis ar keliasdešimt kartų. Pavyzdžiui, 2009 m. duomenimis, Indijoje vienam gyventojui per metus vidutiniškai tenka apie 4,4 kg mėsos gaminių, Japonijoje – 45 kg, Lietuvoje – 78 kg, JAV – 120 kg. Pastebima, jog didesniu mėsos suvartojimu pasižymi šalys, turinčios aukštesnį BVP.

Dietologų rekomendacijos

Nėra vieningo sutarimo, koks mėsos kiekis yra rekomenduojamas vidutiniam žmogui, nes dabartiniuose sveikos mitybos patarimuose mėsa grupuojama kartu su kitais, ją pakeisti galinčiais baltymingais produktais, kaip kad ankštiniais ir riešutais. Dėl šios priežasties mitybos specialistų siūlymai svyruoja nuo maždaug 160 ar 80 g mėsos per dieną (įskaitant žuvį) iki teiginių, jog optimalią sveikatą gali užtikrinti subalansuota vegetarinė mityba.

Mėsa ir religija

Kai kuriose kultūrose (religijose) draudžiama valgyti tam tikros rūšies (pvz., kiaulieną). Taip pat kai kuriose šalyse nevalgoma tam tikra mėsa dėl vienų ar kitų asociacijų (pvz., šuniena Vakarų pasaulyje). Judaizme kai kurių gyvūnų mėsa žymima kaip teisingai paskersta ir tinkama (košerinis maistas), o jokia kita mėsa nevalgoma. Islame draudžiama mėsa vadinama haram.
Iki XX amžiaus vidurio Katalikų bažnyčia draudė valgyti mėsą penktadieniais (pasninkas), taip pat draudžiama valgyti mėsą Pelenų dieną, Didįjį Penktadienį bei penktadieniais per Gavėnią. Budistai tiki, kad žudant gyvūną sukuriama neigiama karma, tačiau jau užmušto gyvūno valgymas nebūtinai reiškia karminę bausmę. Dalyje hinduizmo srovių (pvz., gaudija vaišnavizme) taip pat džainizme tiek gyvūnų žudymas, tiek mėsos valgymas laikomas blogą karmą užtraukiančiu dalyku, trukdančiu dvasiniam tobulėjimui ir neigiamai veikiančiam fizinę bei psichinę sveikatą.
Katabolizmas

Katabolizmas – gyvose ląstelėse vykstančio metabolizmo proceso dalis, kurios metu į organizmą patekusios maistinės medžiagos (pvz., angliavandeniai, lipidai, baltymai ir t. t.) yra suskaidomi į paprastesnes medžiagas (CO₂, H₂O, NH₃) – metabolitus. Šio proceso metu išsiskiria energija, kuri sukaupiama ATP ir redukuotų nukleotidų (NADH, FADH₂) forma. Vėliau ši energija panaudojama anabolizmo proceso metu sintetinant organizmui reikalingas medžiagas. Organizme baltymų katabolizmą padeda reguliuoti prieinkstinės liaukos išskiriami gliukokortikoidai (hormonai).
Eritrėjos vėliava

Eritrėjos vėliava buvo įteisinta 1995 metų gruodžio 5 dieną, joje yra naudojamas Eritrėjos Liaudies Išsivadavimo Fronto vėliavos išdėstymas, taip pat panaudojant 1952 metų vėliavoje naudojamą simbolį – vainiką ir jo viduryje esančia alyvos šakelę.
Eritrėjos vėliavą sudaro trys trikampiai: du statieji ir vienas lygiašonis, esantis centre. Dominuoja trys spalvos: žalia – simbolizuojanti derlingumą ir žemės ūkį, raudona – simbolizuojanti kraują ir kančias, patirtas per išsivadavimo kovas bei žydra, simbolizuojanti jūrą.
Ligeikis

Ligeikis – XIII a. Lietuvos kunigaikštis iš Deltuvos žemės.

Biografija

Pirmąkart minimas tarp Deltuvos kunigaikščių, su kitų Lietuvos žemių kunigaikščiais 1219 m. sudariusių Lietuvos-Voluinės sutartį. Ligeikis pripažino Lietuvos didžiojo kunigaikščio Mindaugo valdžią, su juo susigiminiavo ir taip išsaugojo savo valdas Deltuvoje. Kaip karališkosios aplinkos didžiūnas liudijo 1260 m. Mindaugo dokumente Livonijos ordinui. Nors šis dokumentas laikomas klastote, liudytojų sąrašas veikiausiai nurodytas iš autentiško karaliaus Mindaugo rašto.
Algimantas Augys

Biografija

1960 m. baigė Gruzdžių žemės ūkio technikumą, 1966 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.
1963 m. Šiaulių raj. gamybinės žemės ūkio valdybos inspektorius, vyr. zootechnikas, 1965 m. Šiaulių raj. „Tarybinio artojo“ kolūkio pirmininkas. 1988 m. Žemės ūkio ministerijos Bitininkystės valdybos Šiaulių tarprajoninio skyriaus viršininkas. Nuo 1992 m. Bazilionų žemės ūkio bendrovės vadovas.
Nuo 1994 m. Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šiaulių rajono skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Alina, vaikai Alvydas, Aurelija.
Karaliaus Mindaugo prospektas

Istorija

Sovietmečiu prospektas vadintas Pergalės krantine.  1950–1953 m. prospekte vykdyta daugiabučių namų statyba.
Šiaurinis Čakas

Šiaurinis Čakas (isp. Chaco Boreal) – pati šiauriausia Gran Čako gamtinio regiono dalis. Driekiasi maždaug 16° p.pl. paralele, sudaro La Platos ir Amazonės baseinų vandenskyrą. Riboja Paragvajaus, Pilkomajo upės, Pantanalio pelkės, Los Yungas miškai ir Andų kalnai. Šiaurinio Čiako dalis Paragvajuje vadinama Vakarų Paragvajumi, Bolivijoje įeina į Tarichos, Santa Kruso ir Čukisakos departamentus (ten pereina į Čikitanijos sritį). Piečiau Pilkomajo upės, Argentinoje pereina į Centrinį Čaką.
Vyrauja plokščias lygumų reljefas su nedidelėmis aukštumomis. Tai sausringa sritis, tačiau po liūčių užliejama laikinų lagūnų, šlapynių ir upių (Esteros de Patiño, Bañados de Otuquis). Rytuose būdingi tankūs galeriniai miškai, einant į vakarus augalija darosi skurdesnė.
XX a. pirmojoje pusėje dėl Šiaurinio Čako vyko Čako karas.
Viačeslavas Sukristovas

Biografija

TSRS čempionate dalyvavo kartu su Vilniaus "Žalgiriu", o 1987 m. tapo šio čempionato bronzos laimėtojais. 1988 m. su SSRS rinktine laimėjo Europos pirmenybių sidabrą. 1990 m. tapo Lietuvos čempionato bronzos prizininku. 1990 m. perėjo į Maskvos "Lokomotyv", iš kurio išvyko į Izraelį, kuriame iki 1996 m. žaidė už įvairias šios šalies komadas. Futbolininko karjerą pabaigė 1998 m. Vilniaus "Žalgiryje".
Už TSRS vyrų futbolo rinktinę debiutavo 1988 m. kovo 23 d. rungtynėse su Graikija. Pateko į rinktinės sudėtį 1988 m. Europos čempionatui ir nors nežaidė nei vienų rungtynių tapo Europos vicečempionu. Iš viso už TSRS vyrų futbolo rinktinę sužaidė 4 rungtynes. Už Lietuvos vyrų futbolo rinktinę sužaidė 26 rungtynes ir įmušė 2 įvarčius.
Dirbo Vilniaus "Polonija" pagrindiniu treneriu, taip pat Vilniaus "Žalgirio" pagrindiniu treneriu bei asistentu. 2012 m. vasario viduryje papildė Vilniaus "REO" trenerių štabą ir tapo vyr. trenerio asistentu.
Rudolfas Naujokas

Rudolfas Naujokas (vok. Rudolf Naujok; 1903 m. liepos 23 d. Klaipėdoje – 1969 m. lapkričio 25 d. Limburge, VFR) – Lietuvos ir Vokietijos surdopedagogas; Klaipėdos krašto kraštotyrininkas ir rašytojas, kūręs vokiečių kalba.

Biografija

Gimė viešbučio savininko šeimoje Klaipėdoje. Vaikystėje anksti neteko tėvo, vėliau mirė ir motina. R. Naujokas turėjo įgimtą klausos negalią, užaugo našlaičių namuose. Baigė Klaipėdos mokytojų seminariją, dirbo Klaipėdos Pylimo (vok. Sandwehr) mokyklos pagalbiniu mokytoju. Vėliau Berlyne studijavo germanistiką, Berlyno universiteto Kurčnebylių institute išlaikė valstybinius egzaminus, suteikiančius surdopedagogo kvalifikaciją. (Tarpukaryje Europos kurčiųjų mokyklose buvo siekiama klausos ar kalbėjimo negalią turinčius auklėtinius išmokyti kvėpavimo judesių, kad išgautų garsus ir juos jungtų į žodžius. Pedagogams ir mokiniams tai buvo alinantis darbas, dažnai be ypatingo pasisekimo.)  
Grįžęs į Klaipėdos kraštą, 1931–1936 m. dirbo mokytoju Rusnės kurčnebylių įstaigoje, o kai ši persikėlė į Klaipėdą, išvyko gyventi į Tilžę. Įsidarbino miesto kurčnebylių mokykloje, vėliau persikėlė į Poznanę. Po Antrojo pasaulinio karo apsistojo Heseno žemės Bad Cambergo miestelyje. Nuo 1948 m. dėstė vietos kurčiųjų mokykloje, o 1964–1966 m. jai vadovavo. 1952 m. buvo išrinktas Heseno žemės Kurčnebylių mokytojų sąjungos pirmininku.

Kūrybinė veikla

Paskatintas savo bendramokslio ir Memeler Dampfboot laikraščio redaktoriaus Martino Kakio, R. Naujokas nuo 1927 m. ėmė spausdinti šiame leidinyje straipsnius apie Klaipėdos miesto ir krašto praeitį. Grįžęs iš studijų Berlyne, jis paskelbė nemažai rašinių apie Pamario kultūrą ir krašto gyventojus: medienos pirklio Heinricho Ankerio giminę, Šilutės apskrities kultūros ir visuomenės veikėją Hugo Šojų, etnografą Ernstas Vilhelmas Berbomą, Klaipėdos istoriką Johaną Zembrickį bei kt.
1935 m. R. Naujokas išleido savo pirmąją knygą apie gimtojo krašto vaizdus poetų kūryboje. Ir vėlesni, beveik visi, jo spausdiniai buvo skirti klaipėdiškiams, dėl to Rudolfas Naujokas pokaryje buvo vadinamas krašto liaudies rašytoju. Paskutiniaisiais savo gyvenimo metais jis leido nostalgiškus foto albumus, skirtus išeiviams iš Rytų Prūsijos. Kūrė ir eiles. Rašė vokiečių kalba, jo kūriniai iki šiol yra dar gana sunkiai prieinami lietuvių skaitytojams.
Vincas Grybas

Biografija

1896–1898 m. mokėsi Lukšių pradžios mokykloje. 1904–1910 m. mokėsi privačioje Varšuvos dailės mokykloje, 1910–1914 m. studijavo (su pertrauka) Varšuvos dailės mokykloje, pas skulptorių Pijų Velonskį.
Prasidėjus I Pasauliniam karui, 1914–1917 m. buvo mobilizuotas į Rusijos kariuomenę, įsitraukė į revoliucinį judėjimą.
1918 m. grįžo į Lietuvą, gyveno Misiūnų kaime netoli Ilguvos. 1919 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 1920 m. kovo 1 d. – 1921 m. liepos 15 d. Šakių apskrities valdybos pirmininkas. 1922–1923 m. vadovavo Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjungos valdybos Importo-eksporto skyriui.
1923–1925 m. studijavo Kauno meno mokykloje pas Kajetoną Sklėrių. 1925–1928 m. studijavo skulptūrą ir keramiką Paryžiuje: Didžiosios lūšnos akademijoje (Académie de la Grande Cbaumière) pas Emilį Antuaną Burdelį, Sevro taikomosios dailės aukštojoje mokykloje (École nationale supérieure de ceramique) ir Nacionalinėje meno ir amatų konservatorijoje (Conservatoire national des arts et métiers).
Nuo 1925 m. dalyvavo parodose. 1927–1928 m. keliavo po Italiją, Vokietiją, Austriją, Čekoslovakiją.
1928 m. sugrįžo į Lietuvą ir apsigyveno Meškeliūnų kaime, Paežerėliuose. Nuo 1929 m. gyveno Jurbarke. Buvusioje Vasilčikovo dvaro kontoroje įsirengė gyvenamąjį namą, skulptūros dirbtuvę, liejyklą. Čia sukūrė žymiausius monumentalius paminklus: Simono Daukanto, Vytauto Didžiojo, Žemaičio, Vinco Kudirkos, Petro Vileišio. 
Palaikė ryšius su LKP pogrindžio veikėjais. Prasidėjus sovietinei okupacijai, 1940–1941 m. aktyviai dalyvavo visuomeninėje-politinėje veikloje (ypač Liaudies Seimo rinkimų kampanijoje). 
Sušaudė baltaraiščiai 1941 m. liepos 3 d. kartu su 300 Jurbarko žydų. Žudynių organizatoriai – Jurbarko policijos vadas Mykolas Levickas ir gestapininkas Jukšaitis.

Atminimo įamžinimas

1947 m. Jurbarke įkurtas kraštotyros muziejus. 1960 m., išplėtus skulptoriaus darbų ekspoziciją, muziejui suteiktas V. Grybo memorialinio muziejaus pavadinimas. Pirmajame pastato aukšte eksponuojamos su skulptoriaus gyvenimu susijusios nuotraukos, dokumentai, asmeniniai daiktai, baldai, liaudies meno rinkinys. Antrajame aukšte veikia liaudies menininkės miniatiūrų meistrės Lidijos Meškaitytės akvarelių paroda.
1960 m. Lukšių vidurinei mokyklai suteiktas Vinco Grybo vardas.
Queen's Park FC

Istorija

Klubas įkurtas 1867 m.
Sietynas (Šiauliai)

Istorija

Ėjo kas dvi savaites. Leido Šiaulių srities vartotojų bendrovių sąjunga. Spausdino Savičiaus ir Šumkausko spaustuvė Šiauliuose. Išėjo 56 numeriai.
Bendradarbiavo Petras Avižonis, Kipras Bielinis, T. Daugėla, Jonas Fledžinskas, J. Gobis, Vincas Janavičius, Kazys Ralys, Vladas Putvinskis, Domas Šidlauskas, J. Vanagas, P. Žaliukas.
Redagavo Peliksas Bugailiškis.
Klementina Gudonytė

Klementina Gudonytė (1916 m. spalio 5 d. Čivyliai, Jūžintų valsčius – 2003 m. gruodžio 10 d. Vilnius) – Lietuvos tautodailininkė audėja.

Biografija

1947–1948 m. dirbo Vilniaus „Dailės“ kombinate. 1966–1971 m. liaudies meno draugijoje rengė parodas, konferencijas, vadovavo Vilniaus audėjų sekcijai. Išaudė lovatiesių, rankšluosčių, juostų, tautinių drabužių, numezgė mezginių. Juose perteikė Lietuvos etnografinių sričių savitumą, kūrybiškai interpretavo tautodailės tradicijas. Kūriniai spalvingi, aiškaus ritmo, monumentalūs. Surengė individualių parodų – 1969 m., 1976 m., 1981 m. Lietuvoje, 1970 m. Lenkijoje. Nuo 1953 m. dalyvavo liaudies meno parodose užsienyje – 1967 m. Kanadoje, 1978 m. Mongolijoje ir Nepale, 1982 m. Graikijoje, 1984 m. Indijoje ir kt.).
FCM Onești

Istorija

2003 m. iširo, bet 2006 m. vėl atkurtas.
Pasaulio centras

Turinys

Jaunas milijonierius Ričardas kavinėje susipažįsta su mergina, kuri prisipažįsta esanti striptizo šokėja. Apsilankęs jos pasirodyme, Ričardas pasiūlo sandėrį: už 10 tūkstančių dolerių praleisti su juo savaitgalį Las Vege. Florans sutinka, jei tai bus savaitgalis be intymių ryšių.
Kartu praleistos 3 dienos abiem tampa tikru išbandymu – ar bundantys jausmai nugalės sandėrio taisykles ir kaip pasikeis gyvenimas vėliau, jiems grįžus atgal į savo gyvenimus...
Arachunas

Istorija

Arachunas įkurtas naftos bendrovės „Shell“, kuri siekė čia pradėti naftos gavybą. Shell įdarbino vietinius kečujus gyvenvietės ir pakilimo tako statybai. 1948 m. „Shell“ pasitraukė, vėliau čia įkurta evangelikų misija. Dabar veikia privati poilsio sanatorija.
Pelėda (Velandas)

Istorija

Ėjo kas 3 mėnesiai. Bendradarbiavo L. Virbickas, K. Strikaitis, P. Jaras ir kt.
Redaktorius-leidėjas K. Žukauskas.
Jolanta Petkevičienė

Biografija

1990 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1990-1992 m. dirbo Vilniaus miesto Vidaus reikalų valdyboje, 1992-1993 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės kanceliarijoje, 1993 m. Ūkio banke, 1994 m. bendrovėje „Giunteris ir Augis“. Nuo 1994 m. spalio mėn. dirbo Valstybės saugumo departamente, nuo 2000 m. kovo mėn. – Vyriausiosios tarnybinės etikos komisijos sekretoriato vadovė, Tarnybinės etikos pažeidimų tyrimo ir prevencijos skyriaus vedėja, nuo 2006 m. komisijos narė, 2006 m. kovo 28 d. – 2009 m. kovo 25 d. – komisijos pirmininkė.
Makasaro sąsiauris

Makasaro sąsiauris (indonez. Selat Makassar) – sąsiauris Malajų salyne, tarp Borneo salos vakaruose ir Sulavesio rytuose. Jungia Javos jūrą (pietuose) ir Sulavesio jūrą (šiaurėje). Ilgis 710 km, plotis iki 120 km. Giliausia vieta siekia 930 m. Įteka Mahakamo upė. Svarbiausi uostai: Balikpapanas, Makasaras, Palu.
Atžala (almanachas)

Atžala – pedagogikos ir literatūros almanachas, išleistas 1917 m. Vilniuje.

Istorija

Išleido Lietuvių katalikų mokytojų sąjunga. Paskelbta Liudo Giros, Fausto Kiršos, Jurgio Talmanto eilėraščių, dailės ir pedagogikos straipsnių. Tiražas – 1000 egz.
Rengėjas Klemensas Ruginis.
FK Katastrofa Vilnius

Istorija

2006 m. įkurta mėgėjų futbolo komanda tais pačiais metais debiutavo Sekmadienio Futbolo Lygoje (SFL). 
„Žaidėme futbolą kieme su draugais, sužinojau, kad yra SFL, ir pasakiau: „Dalyvaujam, bus įdomu“. Aišku, mūsų lygis buvo visiškai katastrofiškas. Kažkiek pasijuokdami iš savęs ir sugalvojome tą pavadinimą. Aišku, kai kas sako, kad kaip pavadinsi laivą, taip jis ir plauks. Kiti sveikina su saviironija, – aiškino klubo įkūrėjas Nerijus Albrikas. – Man asmeniškai mėgėjų lygose trūksta tokių pavadinimų, nes visi nori būti „supermenais“ ir pačiais kiečiausiais. Mums norėjosi kažko smagesnio. Šį pavadinimą nešiojame nuo 2006-ųjų.“
Tiesa, „Katastrofos“ kolektyve buvo kilę minčių apie pavadinimo keitimą.
„Man daugybę kartų buvo iškilęs toks klausimas. Mat po kiek laiko pradėjome žaisti tikrai ne katastrofiškai, porą kartų net tapome savo diviziono nugalėtojais. Vis dėlto likome prie „Katastrofos“ pavadinimo, nes ji gali įvykti tiek mums, tiek varžovams“, - teigė N. Albrikas.
2011 m. bendrame Vilniaus SFL komandų reitinge, kasmet sudaromame pagal trijų paskutinių sezonų rezultatus, ekipa užėmė 33 vietą tarp daugiau nei 60 klubų.
2012 m. įgyvendinus LFF reformą, klubas pateko į SFL B1 divizioną (VI Lietuvos futbolo lygmuo). Iki tų metų namų rungtynes žaidusi Grigiškių stadione, komanda visą sezoną svečius priėmė sostinės Vingio stadione. Tais pačiais 2012-aisiais ekipa debiutavo LFF taurėje ir kovas baigė II turnyro etape.
2013 m. komanda pateko į SFL A1 divizioną (V Lietuvos futbolo lygmuo). Klubo namų aikšte tapo Vilniaus futbolo fanų stadionas.
Nuo 2015 m. klubas rungtyniauja SFL B divizione (VI Lietuvos futbolo lygmuo). 
2015 m. liepos 3 d. komanda sužaidė pirmas draugiškas tarptautines rungtynes. Vilniaus futbolo fanų stadione vykusi dvikova su Brėmeno „CF Victoria 05“ mėgėjais iš Vokietijos baigėsi rezultatu 2:2.
2019 m. SFL komandų reitinge, sudarytame pagal trijų paskutinių sezonų rezultatus, ekipa užėmė 28 vietą tarp 72 klubų.
Dėl unikalaus savo pavadinimo futbolo klubas nuolat sulaukia Lietuvos bei užsienio žiniasklaidos dėmesio. Ypač gausų gerbėjų būrį komanda turi Balkanų šalyje.
Vladimiras Ždamirovas

Kūrybinė veikla

1997m. Vladimiras Ždamirovas susipažino su Olegu Simonovu – būsimuoju kolega, grupėje Butirka. Netrukus, tais pačiais metais, įvyksta pažintis su būsimuoju „Butirkos“ prodiuseriu Aleksandru Abramovu. Grupės istorija prasideda 2001 m. rugsėjo mėnesį. Tuo metu jau buvo įrašyta keletas dainų. Po debiutinio „Pirmojo“ albumo (rus. Первый альбом) išleidimo 2002 m. grupė tapo įžymi ir populiari visoje Rusijoje. Dabar Vladimiras Ždamirovas aktyviai plečia savo kūrybinę veiklą kurdamas naujas dainas, išleisdamas vis naujus albumus.

Šeima

Vladimiras Ždamirovas vedęs, turi keturias dukteris, viena iš jų įvaikinta.
Janina Januškienė

Janina Januškienė (g. 1955 m. liepos 5 d. Mosėdyje, Skuodo rajonas) – teisininkė, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) Civilinių bylų skyriaus teisėja, buvusi Lietuvos apeliacinio teismo teisėja.

Biografija

1986 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininkės kvalifikaciją.
Nuo 1987 m. Vilniaus miesto rajono teismo teisėja, 1993–1994 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėja, 1995 m. Lietuvos apeliacinio teismo teisėja, nuo 1995 m. spalio mėn. LAT teisėja.
2009 m. Monako Grand Prix

Pirmoji dalis

Pirmojoje treniruočių dalyje greičiausią ratą nuvažiavo brazilas Rubens Barrichello su Brawn GP (1:17.189 min.). Felipe Massa iš Scuderia Ferrari liko antras (1:17.499), o trečią ir ketvirtą vietas pelnė McLaren ekipos pilotai - Lewis Hamiltonas (1:17.578) ir Heikki Kovalainenas (1:17.686).

Antroji dalis

Šiose treniruotėse greičiausias buvo Nico Rosbergas (1:15.243). Jis aplenkė Lewis Hamiltoną (1:15.445) ir abu Brawn GP pilotus - R. Barrichello (1:15.590) ir Jensoną Buttoną (1:15.774).

Šeštadienio treniruotės

Paskutinėmis šeštadienio treniruočių minutėmis greičiausią ratą nuvažiavo ispanas Fernando Alonso (1:15.164). Antras liko Jensonas Buttonas (1:15.233), trečias - suomis Heikki Kovalainenas (1:15.278).
Smilkalinė

Smilkalinė – indas, skirtas smilkalų deginimui religinių apeigų, praktinės magijos seansų metu, buityje. Jos gali būti įvairiausios formos ir dydžio, pagamintos iš skirtingų medžiagų, pradedant masinės gamybos paprastais keraminiais puodeliais ir baigiant išskirtinio puošnumo vienetiniais raižytais sidabro ir aukso indais. Daugelyje pasaulio kultūrų smilkalų deginimas nuo seno turėjo dvasinę ir religinę prasmę, tikėta kvapiųjų medžiagų gydomosiomis savybėmis, ir tai atsispindi tam skirtų gaminių dizaine ir puošyboje.

Naudojimas

Naudojant buityje granuliuotas smilkymui skirtas aromatines medžiagas, jų uždegimui paprastai yra tam skirti nedideli medžio anglių briketai. Padegus tokio briketo kraštą, jis patalpinamas į smilkalinę, ten liepsna užgesinama. Žarijoms išplitus per visą anglies plotą, galima ant jos padėti smilkalus. Smilkstančių medžiagų dūmas ir kvapai skverbiasi pro indo gaubtuve esančias ertmes.
Krikščioniškose bažnyčiose religinių ritualų praktikoje plačiai naudojamos siūbuojamosios smilkalinės – smilkytuvai.
Taip pat gaminamos smilkalinės, pritaikytos naudojimui su smilkalų lazdelėmis. Šiuo atveju tai pailgos plokščios formos plonos lėkštutės iš medžio, metalo ar keramikos, viename gale užlenktos, su skylėmis, smilkalų padėjimui.
Adelė Žemaitaitienė

Biografija

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Jurbarko rajono skyriaus narė.
1995 m.-1997 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narė.
Vertas

Istorija

Miesto teisės Vertui suteiktos 1414 m.
Lorem ipsum

Lorem ipsum (trump. lipsum) yra tekstas naudojamas spaudos ir grafinio dizaino industrijoje jau nuo XVI amžiaus pradžios. Jis naudojamas parodyti grafinio pristatymo elementus, tokius kaip tipografija, dizainas ar šriftas. Jis taip pat kūrimo stadijoje naudojamas kaip kai kurių produktų aprašymų tekstas, prieš tai kai įrašomas tikrasis tekstas.

Tikroji reikšmė

Tekstas neturi jokios realios reikšmės. Standartinis tekstas yra lotynų kalba:
Lorem ipsum dolor sit amet, consectetur adipisicing elit, sed do eiusmod tempor incididunt ut labore et dolore magna aliqua. Ut enim ad minim veniam, quis nostrud exercitation ullamco laboris nisi ut aliquip ex ea commodo consequat. Duis aute irure dolor in reprehenderit in voluptate velit esse cillum dolore eu fugiat nulla pariatur. Excepteur sint occaecat cupidatat non proident, sunt in culpa qui officia deserunt mollit anim id est laborum.
Ištrauka yra paimta iš 45 m. parašyto Cicerono etikos teorijos traktato De finibus bonorum et malorum (Apie gėrio ir blogio ribas, 1.10.32 ir 1.10.33 skirsniai). Ją atrado Hampden-Sydney (JAV) koledžo lotynų kalbos profesorius Richard McClintock.
Yra ir daug teksto variacijų, pridedant papildomų raidžių ir žodžių.

Pavadinimas

Pavadinimas kilęs iš to paties šaltinio teksto eilučių. Originali eilutė prasidėjo: Neque porro quisquam est qui dolorem ipsum quia dolor sit amet, consectetur, adipisci velit (vertimas: „Niekam nepatinka skausmas jo paties labui, ir niekas jo neieško ar nenori jo turėti, tik todėl, kad tai skausmas…“). Kada tai įgavo dabartinę formą – nežinoma. Manoma, kad tekstą XVI a. sukūrė nežinomas spaustuvininkas. Lorem ipsum išpopuliarėjo XX a. 6-ame dešimtmetyje.