google/wiki40b huggingface dataset:
Bahamų vėliava

Bahamų vėliava – padalinta į tris horizontalias juostas: viršuje žydra, viduryje geltona ir apačioje vėl žydra. Žydros juostos simbolizuoja Karibų jūrą ir Atlanto vandenyną, geltona spalva reiškia saulę ir smėlį, smėlėtus Bahamų salų krantus. Juodas trikampis flagštoko pusėje simbolizuoja 300 000 Bahamų gyventojų, kurių dauguma kilę iš Afrikos, vienybę.
Bahamų vėliava patvirtinta 1973 metų liepos 10 dieną. Iki tol Bahamos priklausė Didžiajai Britanijai, o šalies vėliava rėmėsi Britanijos vėliava.
Junanas

Geografija

Junanas – labiausiai į pietvakarius nutolusi Kinijos provincija. Ribojasi su Guangsi, Guidžou, Sičuanu, Tibetu, taip pat Mianmaru, Laosu ir Vietnamu. Per pietinę provincijos dalį eina Vėžio atogrąža.
Aukščiausias taškas – Kavagebo (Kawagebo) viršukalnė (6740 m).
Teka Jangdzė (čia vadinama „Dzinša upe“ (Jinsha jiang) – „Auksinio smėlio“ upe), Mekongas.

Demografija ir kultūra

Junanas pasižymi didžiausia etnine įvairove visoje Kinijoje. Apie 38 % visų provincijos gyventojų yra etninės mažumos, tarp jų – i, bai, hani, tajai, dai, miao, lisu, hui, lahu, va, nasi, jao, tibetiečiai, dzingpo, blangai, pumi, nu, ačangai, dzinuo, mongolai, derungai, mandžiūrai, šui ir buji.
Kinijoje ir už jos ribų garsi Junano arbata, ypač vadinamasis pueras.
Turistų gausiai lankomi Dali, Lidziango miestai, Sišuangbanos regionas (dai tautos kultūra), Šangri-la sritis (tibetietiška kultūra), Tigro šuolio tarpeklis, „Akmenų miškas“ šalia Kunmingo, Juanjango ryžių laukai.
Maršalo planas

Maršalo planas – pagalbos Europai Šaltojo karo metu programa, kurią po Antrojo pasaulinio karo pristatė JAV generolas ir politikas Džordžas K. Maršalas (1953 m. apdovanotas Nobelio premija).
Planas apėmė 15 Europos valstybių ir Turkiją, o nuo 1949 m. ir VFR. SSRS jį atmetė, neleisdama juo pasinaudoti satelitinėms valstybėms. Maršalo planas padėjo atstatyti Vakarų valstybių ūkį. JAV reikalavo, kad šalys, gaunančios ekonominę paramą, bendradarbiautų per bendrą organizaciją, kuri skirstys ir administruos pagalbą. Taip 1948 m. buvo įkurta Europos ekonominio bendradarbiavimo asociacija. Ji turėjo tikslą centralizuoti ir planingai reguliuoti ekonomiką.
Sovietų Sąjunga, Suomija ir kitos Rytų Europos valstybės ekonominės pagalbos atsisakė.

Istorija

Paramos Europai programos pagrindus 1947 m. birželio 5 d. kalbėdamas Harvardo universitete išdėstė JAV valstybės sekretorius Džordžas Maršalas, kurio vardu ir buvo pavadintas šis planas. Antrojo pasaulinio karo metu nusiaubta Europa buvo ką tik išgyvenusi vieną sunkiausių žiemų. Europos valstybės neturėjo ko parduoti už tvirtą valiutą, o jų vyriausybės vengė imtis ekonomistų siūlytų griežtų priemonių ekonomikai atgaivinti. Maršalas paragino JAV „padaryti viską, kad būtų atkurta pasaulio ekonomika, nes be to negalimi politinis stabilumas ir tvirta taika“. 1948 m. JAV Kongresas pritarė Maršalo pasiūlymui, bet iškėlė sąlygą, kad Europos valstybės turės drauge parengti pagalbos panaudojimo planą. Iki šios programos sudarymo Europa turėjo įsipareigoti imtis priemonių ekonominėms problemoms spręsti. Parama buvo siūlyta ir SSRS bei jos sąjungininkėms Rytų Europoje, tačiau Stalino nurodymu jos buvo atsisakyta.
Courteney Cox

Biografija

Gimė Birmingame, Alabamos valstijoje, ir augo šio priemiestyje Mountain Brook. Turi vyresnius brolį Richardą bei seseris Virginia ir Dottie. Tėvai išsiskyrė 1974 m., motina vėliau ištekėjo už verslininko Hunterio Copelando. Baigusi mokyklą, Kortnė įstojo į Mount Vernon koledžą studijuoti architektūros, tačiau netrukus jas nutraukė, nusprendusi siekti aktorės ir modelio karjeros. Persikėlusi į Niujorką, ji pasirašė sutartį su modelių agentūra „Ford“ ir reklamavo tokius produktus kaip „Maybeline“, „Noxema“ ir „Tampax“. Pradėjusi lankyti vaidybos pamokas, 1984 m. ji nusifilmavo Bruce Springsteen dainos „Dancing in the Dark“ vaizdo klipe, vėliau – televizijos serialuose „Misfits of Science“ ir „Family Ties“. Pirmieji jos vaidybiniai filmai buvo „Masters of the Universe“ (1987 m.), „Cocoon: The Return“ (1988 m.) ir „I“ll Be Home for Christmas“ (1988 m.). 1990 m. Kortnei teko didesnis vaidmuo juostoje „Mr. Destiny“, o 1994 m. – komedijoje „Eisas Ventura“ su Jim Carrey.
Ją išgarsino Monikos Geler vaidmuo situacijų komedijoje „Draugai“, kurtame 1994–2004 m. Pradžioje serialo kūrėjai ketino jai siūlyti Reičelės Gryn vaidmenį, tačiau po peržiūrų ji pasirinko kitą vaidmenį, o šis atiteko Jennifer Aniston. Kuriant serialą paskutinius 2 sezonus, Kortnė kartu su Aniston ir Lisa Kudrow buvo geriausiai apmokamos televizijos aktorės, uždirbančios po 1 milijoną dolerių už epizodą.
Greta „Draugų“, ji taip pat nusifilmavo didelio populiarumo sulaukusioje trilogijoje „Klyksmas“, kuriame sukūrė reporterės Geilės Vevers vaidmenį (4 dalis buvo sukurta 2011 m.). Filmavimo aikštelėje ji susipažino su aktoriumi David Arquette, su kuriuo vėliau susituokė. Kiti jos svarbesni to laikotarpio filmai: „Runner“, „3000 Miles to Graceland“ ir „The Shrink Is In“.
Baigus kurti „Draugus“, prodiuseriai pasiūlė jai vaidmenį naujai pradedamame kurti seriale „Nusivylusios namų šeimininkės“, tačiau Kortnė tuo metu laukėsi ir jos vietą užėmė Teri Hatcher.
Be vaidmenų kine, ji taip vaidino serialuose „Dirt“, „Scrubs“, „Cougar Town“ ir „Web Therapy“.

Asmeninis gyvenimas

Aktorė artimai bendravo su aktoriumi Michael Keaton, ir grupės „Couting Crows“ muzikantu Adam Duritz. 1999 m. ji ištekėjo už kolegos Davido Arquette, su kuriuo 2004 m. susilaukė dukters Coco. Mergaitės krikšto motina tapo gero Kortnės draugė Jennifer Aniston, o pati aktorė buvo susirgusi pogimdymine depresija. 2011 m. Kortnė ir Davidas oficialiai pranešė apie išsiskyrimą, tačiau kartu toliau turėjo bendrų verslo interesų. Galutinai santuoka buvo nutraukta 2013 m.
Santuokos su Arquette metu aktorė patyrė net 8 persileidimus: vieną 2001 m., iki dukters Coco gimimo, kitus 7 – vėliau.
Nuo 2014 m. ji yra susižadėjusi su grupės „Snow Patrol“ nariu Johnny McDaid.
Antanas Klibavičius

Biografija

1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1974 m. technikos mokslų kandidatas.
Nuo 1971 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1991 m. Vilniaus technikos universitetas, nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, nuo 1976 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Aplinkos inžinerijos fakulteto docentas. Stažavo 1978–1979 m. Ciuricho aukštojoje mokykloje, 1993 m., 1997 m. Ruro universitete Bochume. Dėstytojo veiklą baigė 2013 m.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: miestų transportas, transporto sistemų modeliavimas, koordinuotas eismo valdymas, transporto poveikio aplinkai vertinimas. Paskelbė daugiau kaip 120 mokslinių straipsnių, informacinių leidinių.
Parengė koordinuoto eismo reguliavimo, parkavimo sistemų projektų, atliko 1995 m. Vilniaus miesto tramvajaus, 2004 m., su kitais – Klaipėdos uosto automobilių ir geležinkelio transporto poveikio aplinkai vertinimo tyrimus, 2005–2008 m. sudarė, su kitais, Kauno ir Klaipėdos miestų strateginius triukšmo žemėlapius.
Vokietijos įstatymų biuletenis

Vokietijos oficialusis leidinys (vok. Bundesgesetzblatt - 'Sąjungos įstatymų biuletenis', BGBl.) - Vokietijos oficialusis leidinys. Skelbiami federaliniai įstatymai. Leidžia Vokietijos teisingumo ministerija, platina Bundesanzeiger Verlagsgesellschaft mbH leidykla. Vieta - Bona (ofic. - „zu Bonn“).

Istorija

1871-1945 m. leistas Reicho oficialusis leidinys (Reichsgesetzblatt).
Nuo 1951 m. BGBl. - dviejų dalių.
Stelmachovo valsčius

Istorija

Tarpukariu valsčius buvo Balstogės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. 1952 m. sausio 1 d. valsčius buvo panaikintas ir priskirtas naujam Tikocino valsčiui.
Hidžabas

Hidžabas (arab.  حِجَابٌ, hidžāb ) – arabiškas terminas reiškiantis „uždangą, pertvarą“. Arabiškai kalbančiose šalyse, bei Vakaruose hidžabu yra įprasta vadinti musulmonių dėvimus rūbus. Dažnai hidžabu yra vadinama skarelė ar galvos uždangalas, tačiau Korane šis žodis yra pavadintas khimār (خمار). Kita žodžio hidžabas reikšmė yra metafizinė, kuria šiuo žodžiu nurodoma uždanga skirianti žmogų ir Dievą.
Įprasta hidžabą asocijuoti su musulmonių dėvimais rūbais, tačiau hidžabas vienodai galioja ir musulmonams. Šiuo atveju hidžabo reikšmė yra kaip islamiškos aprangos norma, kuriai nusakyti islamo žyniai naudoja Koraną ir patikimus Pranašo Mahometo pasakymus (hadisus).

Moteriška apranga

Pagal kai kurias islamo teisines sistemas padori moteriška apranga yra ta, kuri dengia visą kūną, išskyrus veidą ir rankas. Sunitų rekomenduojama, kad dėvimas moteriškas drabužis būtų laisvas, neišryškinantis figūros. Vienas iš tokių tradicinių drabužių yra žinomas kaip džilbab. Taip pat nešiojamos skarelės, kurios rišamos įvairiais būdais ir dengia moters plaukus, bei kaklą. Salafi mokslininkai skatina dengtis ir veidus. Dažnai jų sakoma, kad dengtis veidus yra privaloma. Kiti mokslininkai tam prieštarauja teigdami, kad Vakaruose tuo tik labiau pritraukiamas dėmesys moteriai. Aprangos dalis dengianti veidą yra vadinama nikabu (niqab). Visiškai uždengiantis visą kūną drabužis, kuriuo paliekami tik maži plyšeliai akims yra vadinamas burka (burqa).

Vyriška apranga

Vyriško hidžabo normos skiriasi nuo moteriško dėl biologinių skirtumų tarp lyčių. Minimalus hidžabas musulmonui yra užsidengti nuo bambos iki žemiau kelių. Kaip teigiama viename iš sunos pavyzdžių, užsidengti visą kūną yra geriau, nei tik apatinę jo pusę. Taip pat rūbai neturi būti aptempti. Vyriški drabužiai dažnai sutinkami šiais pavadinimais: izar (dažnai nešiojamas vietoj kelnių), taub (ثوب‎, ṯawb), dišdaša (دشداشة, dišdāšä), kandura (كندورة, kandūrä), kamisas (قميص, qamīṣ). Galvos apdangalai: turbanas ar imama, kepuraitė – takija (taqiyah), skara – keffiyeh ir jai prilaikyti dėvimas igalas (‎عقال, ‘iqāl).
Postum

postum (lot. postumus – 'paskutinis', lot. posterus žodžio 'sekantis' superlatyvas; lot. post – 'po') – „po mirties“ (pasirodysiantis); prierašas, kuriuo nurodoma, kad kas nors įvyko po asmens mirties. Pvz., publikuotas, išleistas darbas, kaip nors pagerbtas arba apdovanotas asmuo (ordinu, premija). Naujaisiais amžiais Postumus arba Posthumus buvo prievardis valdovo, gimusio po tėvo mirties (pvz., Ladislaus Postumus).
Raimondas Pankevičius

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus universitetą, ekonomistas.
R. Pankevičiaus įmonės savininkas.
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Panevėžio miesto skyriaus narys. Nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Danutė, vaikai Tomas, Danas, Karolis.
Paveikslų galerija (Berlynas)

Paveikslų galerija (vok. Gemäldegalerie) yra meno muziejus Berlyne, Vokietijoje, kuriame yra viena geriausių Europos Senųjų meistrų (iki XIX a.) dailės darbų kolekcija.
Muziejus yra Kunstforume, muziejiniame ir kultūriniame Berlyno komplekse, iškart į vakarų pusę, Potsdamo aikštėje.

Istorija

Paveikslų galerija įkurta 1830 m. dabartinėje Muziejų saloje Unter den Linden gatvėje. Muziejaus pradinę ekspoziciją sudarė Šventosios Romos imperijos kurfiursto Frydricho Vilhelmo (1620–1688) ir Prūsijos karaliaus Frydricho II-ojo (1712–1786) meno darbų kolekcijos.
1656 m. prie kolekcijos buvo prijungta Lenkijos – Švedijos karalių Vazų, o 1740 m. – Lenkijos karaliaus Jono Sobieskio Silezijos kolekcijos. Prūsijos karaliai ir toliau turtino kolekciją Lenkijos sąskaita, pvz., po Respublikos padalijimo vyko Lenkijos kultūrinių vertybių plėšimas Prūsijos aneksuotose vietovėse.
1904 m. galerija buvo perkelta į Kaizerio Frydricho muziejų (dabar – Bodės muziejus) Muziejų saloje. Čia, vadovaujant Wilhelm von Bode, buvo stipriai praplėsta dailės kūriniais iš visuomenės suaukotų lėšų. Antrojo pasaulinio karo metu pastatas labai nukentėjo nuo bombardavimų. Apie 400 nepaslėptų dailės darbų buvo pažeisti, keli šimtai dingo arba buvo pagrobti Sovietų Sąjungos ir JAV kareivių.
Po karo kolekcija buvo perskirta į dvi dalis, viena eksponuota Bodės muziejuje, kita – Berlin-Dahlem botanikos sodo muziejuje. 1997 m. galerija buvo įkurta naujai pastatytame Kunstforumo kultūriniame centre, Potsdamo aikštėje.

Meno kolekcija

Galerijoje yra viena reikšmingiausių italų Renesanso ir Nyderlandų, bei olandų Baroko kolekcija pasaulyje. Taip pat, daug vokiečių meno nuo Virduramžių iki XIX a.
Keletas žymiausių dailės darbų:
Gvadalachara (Ispanija)

Istorija

Romėnų laikais miestas vadinosi Arriaca. VIII a. įsiveržę maurai miestą pavadino Wad-al-Hayara, kas vėliau pavirto Gvadalachara.
Povilas Gabalis

Povilas Gabalis (g. 1934 m. balandžio 5 d. Dauginių k., Akmenės raj.) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija

Baigęs Raudėnų septynmetę mokyklą, 1950–1954 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. Klemensas Griauzdė ir Juozas Karosas). Mokydamasis vadovavo Klaipėdos rajoninės sviesto – sūrių bazės mišriajam chorui ir „Aušros" fabriko moterų chorui – 1954 m. miesto chorų apžiūroje pelnė antrąją vietą. Mokyklą baigęs su pagyrimu, 1954–1960 m. choro dirigavimo studijas su vienų metų pertrauka tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. K. Griauzdės klasė). Studijų metais vadovavo Vilniaus lengvosios pramonės technikumo merginų chorui (1954–1957 m.), Kauno tuberkuliozės sanatorijos moterų chorui (1957–1958 m.), kuris 1958 m. Kauno medicinos darbuotojų chorų apžiūroje laimėjo pirmąją vietą. 1958–1959 m. buvo Vilniaus statybos technikumo vyrų choro vadovas, o 1959–1960 m. – Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto studentų mišriojo choro chormeisteris – su juo dalyvavo 1960 m. respublikinės dainų šventės konkurse.
1960–1989 m. – Kauno Juozo Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1969–1973 m. – muzikos teorijos disciplinų metodinės komisijos pirmininkas, 1973–1975 m. – direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams, 1975–1989 m. – direktorius, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1963–1964 m. vadovavo Kauno technologijos technikumo merginų chorui, 1964–1965 m. – Kauno mokytojų namų mišriajam chorui – su juo 1965 m. Kauno miesto chorų apžiūroje pelnė antrąją vietą, dalyvavo tų metų respublikinėje dainų šventėje Vilniuje. 1969–1971 m. – Kauno politechnikos instituto studentų dainų ir šokių ansamblio „Nemunas“ chormeisteris – ansamblis koncertavo Lenkijoje, Čekoslovakijoje, Latvijoje ir Uzbekijoje, 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą. 1972–1973 m. – Kauno „Mados" fabriko mišriojo choro chormeisteris.
P. Gabalis buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, Kauno miesto liaudies deputatų tarybos deputatas – kultūros komisijos pirmininkas (1965–1975 m.), chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narys, teikė metodinę paramą Kauno zonos vaikų muzikos mokykloms, 1988 m. jų direktoriams suorganizavo seminarą Rygoje, parengė paskaitų apie muzikinį jaunimo auklėjimą, užrašė ir harmonizavo lietuvių liaudies dainų. 1984 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. Yra Lietuvos muzikų draugijos narys.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Naminis šeškas

Fizinė charakteristika

Naminiai šeškai subręsta vienerių metų. Patelė sveria nuo 0,3 iki 1,1 kg. Patinai gali sverti nuo 0,9 iki 2,7 kg.
Patelių kūno ilgis dažniausiai būna 33-35,5 cm, o patinų - 38-40,6 cm. Apytikslis šeško uodegos ilgis būna 7,6-10 cm.
šeškai nėra ilgaamžiai. Geromis namų sąlygomis jos sulaukia 8-10 metų. Gamtoje vidutinis šeškų amžius siekia nuo 0,8 iki 1,8 metų, maksimaliai - 6-8 metus.
Baltakailiai šeškai nėra graužikai. Sistemiškai jie yra tarp kačių ir šunų, nors artimesni šunims.
Al-Gharafa SC

Istorija

Klubas įkurtas 1979 m., o tuo metu vadintas Al-Ittihad.
2004 m. radosi Al-Gharafa.
Rožių revoliucija

Vidinės priežastys

Pagrindine revoliucijos priežastimi buvo neefektyvus Eduardo Ševardnadzės ir jo šalininkų valdymas, kurio pasekmėje Gruzija po TSRS iširimo virto susiskaldžiusia, skurdžia, neefektyvia ir korumpuota valstybe su visokeriopų resursų trūkumu, masine emigracija, nepriklausomybės arba prisijungimo prie Rusijos siekiančiomis nacionalinėmis mažumomis, separatistinias judėjimais bei faktiškai nepriklausomomis nuo Gruzijos valdžios Abchazija ir Pietų Osetija.
Visuomenė nepritarė Eduardo Ševardnadzės vengimui jėga išspręsti konfliktus su Abchazija ir Pietų Osetija, o bandymai tai padaryti taikiai buvo nesėkmingi. Separatistinės nuotaikos stiprėjo ir Adžarijoje. Politinė, socialinė ir ekonominė krizė Gruzijoje savo apogėjų pasiekė artėjant 2003 m. lapkričio 2 d. Gruzijos Parlamento rinkimams. Prezidento rinkimai turėjo įvykti tik 2005 m. pavasarį, pasibaigus Eduardo Ševardnadzės antrajai ir kartu paskutiniajai kadencijai.

Išorinės priežastys

Be vidinių politinių, ekonominių, kultūrinių ir socialinių priežasčių, Rožių revoliucijai turėjo įtakos ir užsienio politinės jėgos. JAV siekė didinti savo įtaką Pietų Kaukazo regione, todėl jų netenkino nors ir saikingai antirusiška, bet pasyvi Eduardo Ševardnadzės užsienio politika bei matomi Gruzijos ir Rusijos suartėjimo ženklai. Didelį vaidmenį čia suvaidino Džordžo Soroso lėšomis Džino Šarpo įsteigtas Alberto Einšteino institutas, parengęs nesmurtinio valdžios pakeitimo metodologijas, taip pat pritaikytas Čekoslovakijoje (1989 m. Aksominė revoliucija), Serbijoje (2000 m. Miloševičiaus nuvertimas), Ukrainoje (2004 m. Oranžinė revoliucija), Kirgizijoje (2005 m. Tulpių revoliucija). Alberto Einšteino institute stažavosi žinomas Gruzijos tuometinės opozicijos veikėjas Giga Bokerija, aktyviai dalyvavęs Rožių revoliucijoje.

Veikiančios politinės jėgos

Eduardo Ševardnadzės „Už naują Gruziją“ ir Adžarijos lyderio Aslano Abašidzės „Gruzijos demokratino atsinaujinimo sąjungos“ politinis blokas, kuriam opoziciją sudarė Micheilo Saakašvilio „Suvienytas tautinis judėjimas“ ir „Burdžanadzės demokratai“, vadovaujami Gruzijos Parlamento Pirmininkės Nino Burdžanadzės ir Zurabo Žvanijos. Be to, opozicijos pusėje buvo gausi jaunimo organizacija „Kmara“ (pažodžiui – „Gana“), Gruzijos laisvių institutas ir daugelis kitų visuomeninių organizacijų.
Daiva Molytė-Lukauskienė

Daiva Molytė-Lukauskienė (g. 1967 m. spalio 9 d. Valkininkų GS) – Lietuvos poetė, dailininkė, korespondentė.

Biografija

1985 m. baigė Varėnos 2-ąją vidurinę mokyklą, vėliau – Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikumą, meninio apipavidalinimo specialybę. Dirbo Maironio lietuvių literatūros muziejuje. 2001 m. baigė Vilniaus dailės akademiją, Klaipėdos vizualinio dizaino magistrantūros studijų programą. Parašė darbą tema „Grafinė poezijos išraiška“.
Lietuvos rašytojų sąjungos narė, jai suteiktas Meno kūrėjo statusas, Zigmo Gėlės, Ievos Simonaitytės premijų laureatė. Apdovanota „Varpų“ almanacho prizu. Parašė ne vieną straipsnį apie Neringą, jos gyventojus. Kuria iliustracijas savo knygoms.
Poezija versta į rusų, lenkų, baltarusių, vokiečių kalbas. Išleido poezijos knygas: „Natiurmortas su gudobelės šaka“, „Baltas kvadratas juodame fone“, „Persodintos gėlės“, „Baltojo kiro giesmynai“.
Diskriminantas

Algebroje diskriminantas – skaičius, kuris gaunamas iš realių ar kompleksinių skaičių polinominės lygties koeficientų ir su kuriuo galima nustatyti lygties sprendinius. Jei diskriminantas yra lygus nuliui, lygtis turi 1 sprendinį; jei diskriminantas didesnis už 0, lygtis turi daugiau nei 1 sprendinį; jei diskriminantas yra neigiamas ir neturi daugiau koeficientų, lygtis realių sprendinių neturi (jos sprendiniai kompleksiniai).
Alansonas

Istorija

Manoma, kad miestas buvo įkurtas IV amžiuje, kai aplinkinės teritorijos buvo krikštyjamos. Pirmą kartą miesto vardas dokumentuose paminėtas septintame amžiuje. Alansonas buvo okupuotas anglų per Anglijos-Normandijos karus, trukusius nuo 1113 iki 1203 metų.
Miestas tapo kunigaikštystės, priklausiusios Prancūzijos karaliaus sūnums, centru 1415 metais ir juo buvo iki pat Prancūzijos revoliucijos. Revoliucija šiose vietovėse sukėlė palyginus mažai netvarkos, nors netoliese ir įvyko keli rojalistų sukilimai.
1940 birželio 17 Vokietijos armija įsiveržė ir okupavo Alansoną. 1944 metais miestas buvo pirmasis, kurį išlaisvino Prancūzijos armija, prieš tai nežymiai jį subombarduojant.
Klausomieji kauliukai

Klausomieji kauliukai (lot. Ossicula auditus) – vidurinėje ausyje esantys trys kauliukai, kurie perduoda garso bangas per būgninę ertmę (lot. Cavitas tympani) nuo būgnelio iki prieangio langelio. Jie sudaryti iš skaidulinio tipo kaulo. Kilpos pamatas padengtas hialinine kremzle. Plaktuko ir priekalo susijungimo vietoje jų sąnariniai paviršiai taip pat padengti hialinine kremzle, kurioje į senatvę kartais prasideda skaidulinė distrofija. Klausomieji kauliukai yra šie: plaktukas (lot. Malleus), priekalas ((lot. Incus) ir kilpa (lot. Stapes).

Plaktukas

Plaktukas (lot. Malleus) yra didžiausias iš visų ir siekia 8–9 mm ilgio. Jis sudarytas iš galvutės, kaklelio, rankenos, šoninės ir priekinės ataugų. Antibūgninėje kišenėje esantis ovalus viršutinis galas vadinamas galvute (lot. Cupt mallei); užpakalyje ji sudaro sąnarį su priekalu. Apačioje galvutės esantis susiaurėjimas vadinamas kakleliu (lot. Collum mallei). Nuo platesnės kaklelio apatinės dalies atsišakoja plaktuko ataugos: priekinė atauga (lot. Processus anterior) ir trumpesnė šoninė atauga (lot. Processus lateralis). Plaktuko rankena (lot. Manubrium mallei) šoniniu šonu stipriai prisitvirtina prie būgnelio.

Priekalas

Priekalas (lot. Incus) yra sudarytas iš kūno ir dvejų ataugų. Priekalo kūnas (lot. Corpus incudis) masyvesnis, suspaustas iš šonų; jo priekinis paviršius sudaro sąnarį su plaktuko galvute. Nuo jo leidžiasi ilgoji priekalo kojytė (lot. Crus longum), kuri apačioje užlinksta į vidų ir pasibaigia apvalia lęšine atauga (lot. Processus lenticularis); jos vidinis kremzlinis paviršius sudaro sąnarį su kilpos galvute. Kūgio formos trumpoji priekalo kojytė (lot. Crus breve) yra nukreipta atgal ir raiščiais tvirtinasi prie antibūgninės kišenės sienos.

Kilpa

Kilpa (lot. Stapes) sudaryta iš galvutės ir dvejų kojyčių ir pamato. Kilpos galvutė (lot. Caput stapedis) nukreipta į šoną ir sudaro sąnarį su priekalo lęšine atauga. priekinės ir užpakalinės kojytės (lot. Crus anterius et posterius) išsilenkdamos sujungia galvutę su plokščiu , ovaliu kilpos pamatu (lot. Basis stapedis). Pamatas žiediniu raiščiu prisitvirtina prie prieangio langelio kraštų.

Klausomųjų kauliukų sąnariai

Klausomieji kaukiukai susijungia tipiškais sąnariais. Priekalinis plaktuko sąnarys (lot. Articulatio incudomallearis) yra balninis, o priekalinis kilpos sąnarys (lot. Articulatio incudostapedialis) – rutulinis. Jų sąnariniai paviršiai padengti hialininės kremzlės, o visą sąnarį dengia kapsulė, išklota tepalinės plėvės.

Klausomųjų kauliukų tvirtinamieji raiščiai

Klausomuosius kauliukus tvirtina raiščiai. Vieni jų tiesiog gleivinės raukšlės, kuriomis eina kraujagyslės ir nervai į kauliukus ir jų sąnarius; kiti sudaryti iš stipraus kolageno skaidulų pluošto. Plaktukas tvirtinasi trimis raiščiais: priekiniu, viršutiniu ir šoniniu (lot. lig. mallei anterius, superius et laterale), o priekalas - viršutiniu ir užpakaliniu (lot. lig. incudis superius et posterius), o kilpos pamatas - žiediniu kilpos raiščiu (lot. lig. anulare stapediale).
Francas Karlas

Biografija

Gimė Vienoje, imperatoriaus Pranciškaus II ir jo žmonos Marijos Terezės, abiejų Sicilijų karalystės princesės, antrasis sūnus.
1824 m. lapkričio 4 d. Vienoje vedė Sofiją Bavarę, Bavarijos karaliaus Maksimiliano I dukterį nuo antros santuokos su antra žmona Karolina Badene. Francas Karlas buvo neambicingas ir aplamai neaktyvus žmogus, nepaisant to, jis buvo Tarybos narys, kuris valdė valstybę dėl nesugebėjimo valdyti savo vyresniajam broliui imperatoriui Ferdinandui I nuo 1835 iki 1848 metų. Žmonai primygtinai reikalaujant, jis atsisakė savo pretenzijų į sostą po Ferdinando atsižadėjimo 1848 m. gruodį, leidęs savo vyresniajam sūnui Francui Josifui tapti Austrijos imperatoriumi. Erchercogas Francas Karlas mirė Vienoje 1878 m., praėjus šešeriems metams po žmonos mirties.
FK Příbram

Istorija

Klubo ištakos siekia 1928 m.