google/wiki40b huggingface dataset:
Jazilikaja

Jazilikaja (turk. Yazılıkaya 'išraižyta uola') – hetitų imperijos šventovė esanti prie istorinės hetitų sostinės Hatušo, Turkijoje.
1838 m. Jazilikają atrado prancūzų mokslininkas Š. Teskje. Sienų raštai buvo iššifruoti ir perskaityti prancūzų mokslininko E. Laroše 1952 – 1969 m. (pranc. Emmanuel Laroche). Seniausi komplekso dalys ir keramikos pavyzdžiai, atrasti archeologinių kasinėjimų metų, datuojami XV a. pr. m. e.
Archeologų nuomone, šventovė pradėjo funkcionuoti XV a. pr. m. e., o uoloje apie šimtą išraižytų reljefų su įvairiomis figūromis, kurios šiai šventovei davė pavadinimą turk. Jazilikaja 'akmuo su užrašu', atsirado ne anksčiau XII a. pr. m. e. Panašiai tuo metu buvo pastatyti vartai ir šventovės pastatas iš kurios dabar liko tik pamatas. Šventovė hetitų laikais buvo keletą kartų perstatyta.
Šventovė susideda iš dviejų uolos patalpų: Didžiosios galerijos ir Mažosios galerijos, tokių pat kaip ir šventovė Hatuše. Vakarinėje didžiosios galerijos sienoje yra iškalti bareljefai, vaizduojantys vyriškus dievus, o priešingoje sienoje – moteriškus. Bet ši diferenciacija nėra absoliučiai išlaikyta: tarp vyriškų dievų yra trys deivės, o tarp deivių – vienas dievas. Dievai aprengti trumpais chitonais su diržais ir batais su kulniukais. Kai kurie pavaizduoti išlenktais pečiais. Deivės aprengtos ilgais sijonais su cilindro pavidalo galvos apdangalais.
Vakarinėje sienoje pavaizduoti pagrindiniai dievai: kalnų dievai, virš kurių oro dievas Tešubas, jo žmona deivė Hepatė, o už jų Šaruma ir dvigalvis erelis. Daugelis pavaizduotų dievų turi aprašus hetitų (luvių) hieroglifais.
Ant rytinės sienos yra siužetas skirtas karaliui Tudhalijui IV. Chronologiškai šis atvaizdas susijęs su šia unikalia šventove. Jos statyba buvo pradėta karaliaus Hatušilio III ir jo žmonos karalienės Pudu-Hepos.
Mažojoje galerijoje išlikę bareljefai yra gerai išsilaikę. Į šią galerija yra atskiras įėjimas ir jį saugo sfinksai. Archeologai mano, kad ši galerija tiesiogiai skirta  Tudhalijaus II arba Tudhalijaus III kultui, bet yra pagrindas manyti, kad ir gyvam Tudhalijaus IV asmens kultui. Jo atvaizdas yra pavaizduotas abejose galerijose, o mažojoje net du kartus. Būtent čia galima pamatyti pavaizduotą sceną, kur karalius apglėbtas dievo Šarruma, kaip globos ir apsaugos ženklas.
Uoloje yra iškaltos trys nišos, kurios tikriausiai tarnavo karaliaus šeimos daiktams laikyti arba čia buvo laikomos mirusių artimųjų urnos.
Virgilijus Citvaras

Virgilijus Citvaras (1938 m. liepos 29 d. Lopai, Baisogalos valsčius – 2016 m. lapkričio 19 d. Kaunas), veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1962 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1969 m. biologijos mokslų kandidatas.
Nuo 1963 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, nuo 1972 m. docentas. 1970–1977 m. Epizootologijos ir mikrobiologijos, 1997-2004 m. užkrečiamųjų ligų katedros vedėjas. 1974–1977 m. veterinarijos fakulteto dekanas, 1977–1993 m. prorektorius. Nuo 2006 m. LVA garbės profesorius.
Paskelbė per 40 mokslinių straipsnių ir apie 20 mokslo populiarinimo straipsnių.
Raguva

Pavadinimo kilmė

Miestelio vardas kilęs nuo bendrinio žodžio raguva – „vandens išraustas griovys“.
Laukasargis

Laukasargis, laukasargiai, laukosargiai, lauksargiai, laukosargas – Martyno Mažvydo 1547 m. katekizme paminėtos mitologinės būtybės (daugiskaitos galininkas laukasargus): Kaukus Szemepatis ir laukasargus pameskiet || Wisas welnuwas deiwes apleisket.
Originalioje Mažvydo arba Fridricho Stafilo (Friedrich Staphylus)  lotyniškai rašytoje katekizmo pratarmėje yra forma lot. Laucosargus: "Sunt qui Percuno uota faciant, quibusdam ob rem frumentariam Laucosargus, et propter pecuariam Semepates colitur". 
Kituose šaltiniuose laukasargiai neminimi.
Manoma, galėjo būti garbinti kaip dirbamą lauką (ar tam tikrą vietą) globojančios dvasios. Kai kurie tyrinėtojai šį M. Mažvydo užrašytą pavadinimą laikė dievo Lauksargio vardu, teigė jį buvus garbintą kaip dirbamų laukų globėją. 
Tauragės rajono savivaldybėje yra kaimas Lauksargiai.
Hong Kong 100

Hong Kong 100 – viena iš Pasaulio bekelės ultramaratonų taurės trasų, vingiuojanti aplink Tai Mo Shan viršukalnę, Honkonge, Kinijoje.
Bekelės bėgimo trasos ilgis siekia 100 km, o vertikalaus sukilimo suma – 4,5 km.
Iš lietuvių Gediminas Grinius šioje trasoje 2016 m. iškovojo 3-čią vietą.
Redičas

Istorija

Viduramžiais Redičas garsėjo kaip adatų, o vėliau – kabliukų, žvejybos reikmenų gamybos centras.
Radviliškio evangelikų liuteronų bažnyčia

Istorija

Radviliškio miesto centre stovinčiuose evangelikų liuteronų maldos namuose sovietmečiu veikė baldų krautuvė. Istorinės medžiagos apie vieną iš seniausių Radviliškio akmens mūro pastatų nėra daug. Žinoma, kad caro laikais tai buvo pašto užvažiuojamasis kiemas.
Radviliškio miesto seniūnija nykstančio pastato sutvarkyti negali, nes jis priklauso evangelikams liuteronams. Siūloma šiame pastate įrengti dailės galeriją. Ši idėja patraukli ir miesto valdžiai, ir vietos liuteronų bendruomenei. 2014 m. buvo paruoštas žemės sklypo prie bažnyčios suformavimo ir pertvarkymo projektas.
Liuteronų bendruomenei pamaldos laikinai rengiamos Gražinos pagrindinės mokyklos patalpose, Gražinos g. 8.
Hendrick Goltzius

Hendrikas Golcijus (ol. Hendrick Goltzius, 1558 – 1617 m. sausio 1 d.) – Nyderlandų grafikas, tapytojas, leidėjas. Vienas žymiausių XVI a. pabaigos graverių.

Biografija

Hendrikas Golcijus gimė 1558 m. Miulbrachte prie Venlo. Jo senelis ir prosenelis buvo dailininkai, tėvas − vitražų tapytojas. Vaikystėje meno jį apmokė tėvas, po to graviravimo ant vario − Dirck Volckertszoon Coornhert, paskui kurį 1577 m. Golcijus persikraustė į Harlemą. Vaikystėje Golcijus nusidegino dešinę ranką, kurios pirštų beveik nebevaldė. 1578 m. jis įsteigė savas graviūrų dirbtuves. 1579 m. jis vedė pasiturinčią našlę, kuri jam padėjo vystyti verslą. Iki 1582 m. jis leido graviūras pas Philips Galle, 1582 m. įsteigė savo leidybos verslą. Hendriką Gocijų išgarsino serija manieristinių graviūrų, išleistų 1585-89 metais. Jų stilistika buvo įtakota Nyderlandų dailininko Bartholomeus Spranger, kurio įtaką į Harlemą atnešė dailininkas Karel van Mander. 1590-91 m. Henrikas Golcijus keliavo į Italiją. Sakoma, kad jis buvo toks žymus, kad keliavo inkognito, slėpdamas sužalotąją ranką. Italijoje Golcijus buvo paveiktas Mikelandželo ir Rafaelio freskų Romoje. Jam įtakos padarė antikinis menas. Vėlesniems Golcijaus darbams būdingos labiau klasicistinės tendencijos. Apie 1600 m. Golcijus buvo žymiausiu grafiku Europoje, jam darbų užsakinėjo imperatorius Rudolfas II.
Po 1600 m. Golcijus metė graviūras ir perėjo prie tapybos. Manoma, kad tai lėmė suprastėjęs Golcijaus regėjimas dėl nuolatinio įtempto raižytojo darbo. Be to, tuo metu vyravo nuomonė, kad tapyba yra kur kas pranašesnis menas už raižinius. Savo tapyboje Golcijus taip ir nepriartėjo prie tų aukštumų, kurias buvo pasiekęs graviūrose. Hendrikas Golcijus mirė 1617 m. sausio 1 d. Harleme. Jo kūrybinį palikimą sudaro apie 50 paveikslų, 500 piešinių, keliolika šimtų graviūrų, neskaitant dar didesnio jų kiekio, kurias atliko jo dirbtuvių pagalbininkai.
Una sull’altra

Turinys

Džordžas – pasiturintis San Francisko gydytojas, turintis nuosavą kliniką, kurioje dirba kartu su broliu Henriu. Jo žmona Siuzana kenčia nuo astmos priepuolių, tuo tarpu gydytojas dar turi ir meilužę, profesionalią fotografę Džeinę. Vieną dieną Siuzana paslaptingomis aplinkybėmis miršta ir Džordžą pradeda graužti sąžinė. Netikėtai jis susipažįsta su striptizo šokėja Monika, neįtikėtinai panašia į jo buvusią žmoną ir netrukus sužino, jog pastaroji buvo apdraudusi gyvybę ir dabar jam atiteko 2 milijonai dolerių. Džordžas tampa pagrindiniu įtariamuoju, juo ima nepasitikėti ir Džeinė, nes jis vis daugiau dėmesio rodo Monikai. Galiausiai pati fotografė nusprendžia suartėti su striptizo šokėja, kad įsitikintų ar ši ir mirusi Siuzana nėra tas pats asmuo...
Puškinas (miestas)

Istorija

Gyvenvietė įsikūrė XVII a. ir turėjo pavadinime suomišką šaknį Saari. 1716 m. minimas kaip Sarskoje Selo (rus. Сарское Село), o liaudies etimologijos paveiktas pavadinimas perdarytas į Carskoje Selo (rus. Царское Село – „caro kaimas“), kadangi XVIII a. viduryje imperatorė Jelizaveta čia pasistatydino vasaros rezidenciją. 1918 m. užėjus sovietams carinis pavadinimas pakeistas į Detskoje Selo (rus. Детское Село – „vaikų kaimas“), o 1937 m. pervadintas Puškinu poeto A. Puškino (1799–1837) 100-ųjų mirties metinių proga. 1939 m. susprogdinta katedra, atstatyta 2010 m. pagal pradinį projektą.

Architektūra

1723 m. mieste pastatyti barokiniai Jekaterinos, o 1796 m. – klasicistiniai Aleksandro rūmai. 1791 m. prie Jekaterinos rūmų pristatytas fligelis, kuriame nuo 1811 m. veikė Imperatoriškasis Carskoje Selo licėjus. Aplink rūmų ansamblį įrengti Jekaterinos ir Aleksandro parkai. 1990 m. ansamblis, kaip Sankt Peterburgo istorinio centro dalis, įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. 1785 m. pastatyti Babolovskių, 1824 m. – Atsarginiai rūmai. Veikia keli XVIII a. ir XIX a. soborai ir cerkvės.

Lietuviai

Puškino miesto Kazanės kapinėse palaidotas lietuvių poetas Julius Janonis.
Lautoka

Istorija

Europiečiai Lautoką pirmą kartą pasiekė 1789 m. (William Bligh ekspedicijos metu). Miestas išaugo kolonijiniu laikotarpiu, kai pradėta vystyti cukraus pramonė. Į Lautoką atvyko daug imigrantų iš Indijos. Dabar miestas ir toliau tebeauga, kadangi į jį migruoja žmonės iš aplinkinių salos gyvenviečių.
Mileičicės Senoji sinagoga

Istorija

Medinė sinagoga buvo pastatyta 1857 metais. 1927 m. buvo nugriauta ir jos vietoje pastatyta nauja mūrinė Mileičicės sinagoga.
AEL Kalloni

Istorija

Klubas įkurtas 1994 m., kai susijungė Arisvaios Kalloni (įkurtas 1954 m.) ir Apollon Dafia (įkurtas 1969 m.) klubai.
Ilgą laiką žaidė žemesniuose šalies divizionuose.
2013 m. debiutavo Superlygoje. Žaidė tris sezonus. 2015/2016 m. sezone liko paskutinėje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
Rugsėjo 5

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Laurynas – Erdenis – Dingailė – Justina – Stanislava – Stasė
Nesterovo rajonas

Geografija

Ribojasi rytuose su Lietuvos Respublikos Vilkaviškio rajono savivaldybe, pietuose su Lenkijos Respublika, vakaruose su Ozersko ir Gusevo rajonais, šiaurėje su Krasnoznamensko rajonu.
Rajono plotas 1062 km², iš jų 28 100 ha miškas. Rajono teritorijoje yra nemažai naudingų iškasenų – durpės, eksportuojamos ir į užsienį, statyboms tinkantis smėlis.

Istorija

1946 m. balandžio 7 d. įkurtas Stalupėnų rajonas (rus. Шталлупёненский район), kuris apėmė buvusią Rytų Prūsijos provincijos Stalupėnų apskritį. 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku „Dėl Kaliningrado srities administracinio teritorinio sutvarkymo“ rajonas pavadintas Nesterovo rajonu. Vykdant municipalinę reformą, nuo 2008 m. oficialus pavadinimas – Nesterovo municipalinis rajonas.

Gyventojai

1939 m. Stalupėnų apskrityje buvo 175 gyvenvietės su 40 823 gyventojais.  Didelė dalis vietinių gyventojų artėjant karo frontams pasitraukė į Vakarus. 1947 m. spalio 11 d. TSRS Ministrų Taryba priėmė slaptą nutarimą Nr. 3547–1169 – C „Dėl vokiečių perkėlimo iš Kaliningrado srities į Vokietijos tarybinę okupacinę zoną“. Jau pavasarį likusieji vietiniai gyventojai buvo jėga susodinti į geležinkelio vagonus ir išvežti.
2011 m. Nesterovo rajone buvo 54 gyvenvietės, iš jų vienas miestas Nesterovas. 2002 m. gyventojų surašymo duomenimis rajone buvo 11 337 gyventojai, 2010 m. – 16 996, 2011 m. – 16 219 gyventojų.

Ekonomika

Pagrindinės gamybos šakos susiję su žemės ūkio produkcijos perdirbimu, nes rajono žemdirbiai užaugina gausius derlius. Be to yra žuvies perdirbimo įmonė. Pagrindinė eksporto produkcija – durpės.

Paminklai

Rajono istorijos ir kultūros paminklų sąraše – 62 paminklai. Tarp jų Stalupėnų bažnyčia, Kristijono Donelaičio memorialas Tolminkiemyje. Turistų mėgstama vieta Vištyčio ežeras, Trakėnų žirgynas.
Karšteniai

Istorija

Karšteniai žinomi nuo 1599 m. (tuo metu čia būta 10 valakų, 6 ūkiai). XIX a. buvo dvaras, veikė malūnas.
Lietuvos futbolo taurė 2004 m.

Lietuvos futbolo taurė 2004 m. – 16-asis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras, vykęs nuo 2004 m. gegužės iki spalio.
Griša klasės korvetė

Lietuvoje

Du šios modifikacijos laivus 1992 m. spalio 29 d. įsigijo ir vėliau naudojo Lietuvos karinis jūrų laivynas (laivai „Žemaitis“ ir „Aukštaitis“). Lietuvoje laivai buvo perkvalifikuoti į fregatas. Fregata „Žemaitis“ nurašyta 2008 m. spalio 22 d., „Aukštaitis“ – 2009 m. lapkričio 18 d.
6 tūkstantmetis pr. m. e.

Šeštasis tūkstantmetis prieš mūsų erą prasidėjo 6000-aisiais pr. m. e. ir baigėsi 5001-aisiais metais pr. m. e.

Kiti laikotarpiai

Tūkstantmečiai: 7 tūkstantmetis pr. m. e. – 6 tūkstantmetis pr. m. e. – 5 tūkstantmetis pr. m. e.
Šimtmečiai: LI amžius pr. m. e. – LII amžius pr. m. e. – LIII amžius pr. m. e. – LIV amžius pr. m. e. – LV amžius pr. m. e. – LVI amžius pr. m. e. – LVII amžius pr. m. e. – LVIII amžius pr. m. e. – LIX amžius pr. m. e. – LX amžius pr. m. e.
Radialinis greitis

Radialinis greitis tai yra objekto greitis išilgai regėjimo spindulio OA arba, kitais žodžiais tariant, tai taško A greičio projekcija į tiesę (OA), jungiančią tą tašką ir koordinačių pradžią, O.
Pagal apibrėžimą, radialinis greitis yra skaliarinis dydis:
,
kur  – vienetinis vektorius, nukreiptas radiuso vektoriaus kryptimi.
Pilnas greitis susidėtų iš radialinės  ir tangentinės  greičių komponenčių:
.
Radialinis greitis visada bus lygus išraiškai:
Pagal sutarimą, jei taškas A artėja, , jei tolsta, .
Astronomijoje dėl Doplerio reiškinio tolstančio objekto spinduliuojamos šviesos bangos ilgis pasislinks į raudonąją pusę, jei objektas artės - į mėlynąją pusę.
Tolimojo dangaus objekto radialinis greitis nustatomas iš aukštos skiriamosios gebos spektrų, lyginant pasirinktos matuojamos linijos bangos ilgį su tos pačios linijos bangos ilgiu, gautu laboratorinėmis sąlygomis (tai yra ).
Daugelyje dvinarių žvaigždžių judėjimas orbita sukelia radialinio greičio kitimus iki kelių kilometrų per sekundę. Kadangi tokių žvaigždžių spektrai kinta dėl Doplerio efekto, jos yra vadinamos spektroskopinėmis dvinarėmis žvaigždėmis.
Radialinio greičio kitimo analizė leidžia įvertinti dvinarių žvaigždžių mases ir kai kuriuos orbitų elementus, pavyzdžiui, ekscentricitetas ir didžioji pusašė. Tuo pat būdu galima aptikti ir planetas prie kitų žvaigždžių. Tačiau iš radialinių greičių analizės mes galime nustatyti tik apatinę planetos masės ribą, kadangi didelės masės planetos, kurių orbitos smarkiai pasvirusios regėjimo spindulio atžvilgiu radialinio greičio kitimo amplitudė bus mažesnė - taip pat, kaip ir mažesnės masės planetos, kurios orbitos plokštuma sutampa su regėjimo spinduliu.
SK Nemenčinė

Istorija

Sporto klubas įkurtas 2009 metais, puoselėja ne tik futbolą, bet ir krepšinį, tenisą bei aerobiką.

Klubo simbolika ir spalvinė gama

Logotipe yra geometrinės figūros, trikampiai, kvadratai. Jie žalios spalvos. Raidės yra N, S, K.
Krepšininkai žaidžia žalios spalvos aprangomis, o futbolininkai kartais rengiasi ir kitų spalvų marškinėliais.
Maltos gyvenvietė

Tyrimai

Gyvenvietę 1928 m. atrado Michailas Gerasimovas, kai valstietis Platonas Brilinas, kasdamas rūsį, rado daug apdirbtų kaulų. 1928-1937 m. gyvenvietę tyrinėjo M. Gerasimovas, 1956-1958 m. G. Sosnovskis, nuo 1991 m. – G. Medvedevas. Ištirta apie 1500 m². Rasta ovalo ir stačiakampio formos pastatų, išsidėsčiusių dviem eilėmis išilgai upės kranto ir statytų iš kalkakmenio, stambių gyvūnų kaulų ir medinių karčių, liekanų. Kiti radiniai: akmeniniai (retušuoti lapo formos antgaliai, gremžtukai, rėžtukai, ylos, grąžtai, peiliai, dirbiniai su retušuotomis įdubomis ir kiti), kaulo ir rago, mamuto durklų (kaltai, peiliai, ylos, adatos, smeigtukai, akmeninių dirbinių rankenos-korpusai, ilgi smaigai su negiliomis įraižomis šonuose ir kiti), papuošalai (apyrankės, puoštos ir lygiu paviršiumi plokštelės su pritvirtinimo skylėmis, kaulo ir akmens karoliukai, kabučiai, 30 moterų skulptūrėlių, 16 vandens paukščių figūrėlių ir kiti). Rasta žinduolių (šiaurinių elnių, gauruotųjų raganosių, mamutų, stumbrų, laukinių arklių, kailinių žvėrių), paukščių ir žuvų kaulų.
Yra kapas, įrengtas ovalo formos duobėje, iš viršaus ir šonų uždengtas plokščiais akmens blokais; jame rasti ochra apiberti dviejų vaikų griaučiai su gausiomis įkapėmis. Gyvenvietė datuojama 20 tūkstantmečiu pr. m. e. , vėlyviausias apgyvendinimo tarpsnis – mezolitas. Išskiriama archeologinė Maltos-Buretės kultūra.
Borisas Frolovas, tyrinėdamas gyvenvietėje rastą trapecijos formos plokštelę su pavaizduotomis gyvatėmis, nustatė, kad tai vienas iš seniausių kalendorių.
Vilhelmas Jonas Pliateris

Biografija

Lietuvos dvasinio tribunolo maršalka (pirmininkas).
Lietuva 2015 m. Europos žaidynėse

Pasiruošimas

Lietuvos sporto federacijos tinkamai nebuvo pasiruošusios kvalifikacijai į žaidynes kas labai atsiliepė Lietuvos delegacijos dydžiui. Lietuvos gimnastikos federacija nesukomplektavo komandų nei į vieną iš penkių gimnastikos (vyrų sportinės, moterų sportinės, meninės, aerobikos ir akrobatikos) kvalifikacinių turnyrų arba jose iš vis nedalyvavo. Lietuvos lankininkų sąjunga, Lietuvos fechtavimosi federacija ir Lietuvos vandensvydžio federacija nedelegavo nei vieno sportininko į kvalifikacinius turnyrus. Lietuvos karate federacijos nepropaguoja olimpinio karate dėl ko šalis neturėjo nei vieno reitinguoto sportininko galinčio varžytis dėl patekimo į žaidynes. Dėl reto Lietuvos sportinio šaudymo, kalnų dviračių, tekvondo ir triatlono atstovų dalyvavimo aušto rango varžybose šalis nelaimėjo nei vieno kelialapio pagal reitingo taškus arba taškų iš vis neturėjo. Lietuva galiausiai pelnė paguodos pakvietimus į triatlono, sportinio šaudymo ir šaudymo iš lanko varžybas.
Lietuvos lengvosios atletikos atstovai negalėjo startuoti Europos žaidynėse, nes pirmose žaidynėse vyko tik Europos žemiausios lygos komandų varžybos, o Lietuva yra antroje pagal pajėgumą lygoje. Plaukimo ir šuolių į vandenį varžybose šaliai atstovauti gali tik jaunimo amžiaus grupės sportininkai.
Antrasis laiškas korintiečiams

Antrasis laiškas korintiečiams – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų.
Šiame laiške apaštalas Paulius moko apie tarnavimo Jėzui Kristui esmę. Šis tarnavimas neturįs nieko bendra su žmonių raginimu laikytis įstatymų. Jo rezultatai priklausą vien nuo Šventosios Dvasios, o tikslas – sutaikyti žmones su Dievu per Jėzų Kristų. Kai tai įvyksta, pasak Pauliaus, vyrai ir moterys tampa naujais žmonėmis, kuriems Dievas suteikė galimybę gyventi visiškai kitą gyvenimą.

Turinys

Antrasis laiškas korintiečiams pradedamas pasveikinimais ir padėka. Toliau rašoma apie Pauliaus kelionės planus, tikrąją dvasinę tarnystę, gyvenimą amžinybės šviesoje, krikščioniškos tarnystės kainą. Užrašytas apaštalo Pauliaus kreipimasis į bažnyčią. Laiškas baigiamas pamokymais ir palaiminimu.

Parašymo vieta ir laikas

Gali būti, kad šį laišką Paulius parašė kur nors Makedonijoje, šiaurinėje Graikijos dalyje, kurios sostinė buvo Filipai, veikiausiai praėjus metams ar dvejiems nuo Pirmojo laiško korintiečiams parašymo. Atrodo, kad Korinto bažnyčios nepaveikė ankstesnis apaštalo kreipimasis, todėl Paulius dar sykį juos aplankė ir paskui pasiuntė antrą laišką. Pauliaus draugas Titas pranešęs jam, jog Korinto krikščionys nuoširdžiai priėmę jo pamokymus, taigi šis laiškas esąs malonus Pauliaus atsakymas korintiečiams.
Šiurpilis

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimą 1667 m. įkūrė Vygrių kamendulų vienuoliai. Šiose vietovėse jie užsiminėjo medkirtyste ir dervininkyste naudodami Augustavo girios medieną. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Pavadinimo kilmė

Kaimo pavadinimas kilęs nuo lietuvių kalbos žodžių junginio Šiurpus ir Pilis.

Paminklai

Kaime yra medinis XIX a. kryžius ir keli to laikmečio pastatai. Apie 2 km nuo kaimo yra Šiurpilio tvirtovė. Kaime prasideda turistinis pėsčiųjų takas link Šiurpilio tvirtovės. Kaimo apylinkėse yra nemažai kaimo turizmo sodybų.
Labarna I

Labarna I (valdė maždaug 1680–1650 m. pr. m. e.) – hetitų karalius, tradiciškai laikomas pirmuoju hetitų karaliumi, valdęs XVI a. pr. m. e. pradžioje. Jis buvo Senosios hetitų karalystės (apie 1600–1450 m. pr. m. e.) įkūrėjas, nors šiuolaikiniai mokslininkai kartais abejoja jo egzistavimu. Jo žmona buvo Tavanana.

Biografija

Labarna nebuvo pirmasis sosto įpėdinis. PU-Saruma (PU-Sarruma) paskyrė Labarną savo paveldėtoju po to, kai jo nuosavi sūnūs sukilo prieš jį. Mirus PU-Sarumai Labarna ir Papahdilmah (vienas iš PU-Sarruma sūnų) varžėsi dėl sosto, ir laimėjo Labarna,
Apie jį žinoma mažai, ir tos žinios surinktos daugiausia iš „Telipino deklaracijos“, kurioje rašoma, kad Labarna įveikė savo priešus ir „jūras padarė sienomis“, kas, manoma, reiškia, kad jo užkariautos teritorijos pietuose pasiekė Viduržemio jūros, o šiaurėje Juodosios jūros krantus.
Jis savo sūnus padarė valdytojais tokių miestų, kaip Tuwanuwa, Hupisna, Landa ir Lusna. Kokie miestai taip buvo vadinami nėra žinoma, bet spėjama, kad tai buvo Tyana, Heraclea Cybistra, Laranda ir Lystra).
Savo užkariavimais jis padėjo pamatus Hetitų imperijai, kokia ji buvo po to.

Vardas ir titulas

Labarna iš tikrųjų labiau buvo ankstyvųjų hetitų valdovų titulas, negu asmenvardis. Remdamiesi to metu nuorodų nebuvimu ir faktu, kad Hatušilis I irgi naudojo titulą Labarna, kai kurie šiuolaikiniai tyrėjai teigia, kad vėlyvieji hetitų istorikai titulą Labarna palaikė vardu atskiro karaliaus, kuris valdė iki Hatušilio I. Pagal jų hipotezę Labarna I ir Hatušilis I (Labarna II) iš tikrųjų buvo vienas ir tas pats valdovas.
Vardo Labarna variantas Tabarna plačiai aptinkamas hatų, hetitų, huritų ir akadų tekstuose, rastuose hetitų archyvuose.
Kita nuomonė, kad įtakingo karaliaus vardas tapo titulu labarna ar tabarna, nes vėlesnieji hetitų karaliai šį vardą ėmė naudoti kaip titulą. Panašiai iš Cezaris atsirado kaizeris ir caras, iš Karolis Didysis – karalius, ir iš imperatoriaus vardo Augustas imperatoriaus titulas augustas.
Labarnos valdymo metais labai įtakinga buvo ir karalienė Tavanana, dažnai minėta karališkųjų aukojimų aprašymuose ir kaip dinastijos pradininkė. Tavananos vardas irgi tapo hetitų karalienės bei aukščiausiosios žynės titulu. Be to, dažnai šį titulą turėdavo karalienės našlės, nes šis titulas buvo iki mirties.
Dinastiniai karaliaus (Labarna ar Tabarna) ir karalienės (Tawannana) titulai yra ne indoeuropiečių kilmės žodžiai.
Karabasas Barabasas

Karabasas Barabasas (rus. Карабас-Барабас) – Aleksejaus Tolstojaus literatūrinės pasakos „Buratinas arba auksinis raktelis“ (išleista 1936 m.) herojus, pagrindinis antagonistas.
Pagal aprašymą Karabasas Barabasas buvo labai rūstus, baisus, didžiaburnis, su ilga barzda. Jis buvo lėlių teatro šeimininkas ir lėlių mokslų daktaras. Jį taip pat vadino „sinjoru Karabasu Barabasu, artimiausiu Tarabaro karaliaus draugu“. Epizodiškai minimas ir kitose A. Tolstojaus pasakose. 
„Karabasu Barabasu“ neoficialiai vadino didžiausią pasaulyje lėktuvą An-225 Mrija ir pirmą pasaulyje dujų turbininį tanką T-80.