google/wiki40b huggingface dataset:
Albinas Šmukšta

Biografija

2006 m. baigė Žemaitijos kolegiją, šokio pedagogas. Nevarėnų vidurinės mokyklos šokių ratelio vadovas, Nevarėnų kultūros centro direktorius.
1995 m. Lietuvos centro sąjungos, 2002 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Telšių rajono skyriaus narys.
2003 m. ir 2007 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys.
Kaimo kultūros centrų direktorių tarybos pirmininkas, Telšių rajono meno tarybos narys. Sutuoktinė Aldona, vaikai Sandra, Sigita
POP3

POP3 (angl. Post Office Protocol Version 3) – trečios versijos protokolas, naudojamas elektroninių laiškų gavimui iš serverio. Paprastai yra naudojamas kartu su SMTP protokolu.
Ankstesnės protokolo versijos (POP, POP2) paseno.
POP3 protokolo standartas yra apibrėžtas RFC 1939. Išplėtimai ir autorizacijos metodai apibrėžti RFC 2195, RFC 2449, RFC 1734, RFC 2222, RFC 3206, RFC 2595.
Egzistuoja POP3-serverių versijos palaikančios TLS ir SSL.
Alternatyviu elektroninių laiškų surinkimo protokolu gali būti IMAP.
IK Frej

Istorija

IK Frej 1968 m. įkūrė Åke Berghagen ir jo draugai. Per tą laiką klubas žaidė žemesniuose divizionuose, o pastaruoju metu žaidžia antros pakopos pirmenybėse.

Sudėtis (2018 m.)

2018 m. balandžio 26 d.
Trasa Sakhir

Adresas

P. O. Box 26381

Manama

Kingdom of Bahrain
Jonas Liorentas

Biografija

1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, iki 1920 m. dalyvavo kovose su Sovietų Rusijos kariuomene. Nuo 1926 m. tarnavo karinėse oro pajėgose. 1927 m. baigęs Aukštųjų karininkų kursų Aviacijos skyrių pradėjo savarankiškai skraidyti. Vėliau tobulinosi Didžiojoje Britanijoje, Italijoje ir Prancūzijoje.
1934 m. kartu su A. Gustaičiu ir R. Marcinkumi lėktuvais ANBO-IV apskrido aplink Europą, skrydžio atstumas apie 10 000 km, aplankė 12 valstybių. Nuo 1934 m. eskadrilės vadas ir Zoknių (prie Šiaulių) karinės įgulos viršininkas. 1936 m. paskirtas III bombonešių grupės vadu. 1938 m. gavo pulkininko leitenanto laipsnį. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą, atleistas iš pareigų. Per Vokietijos okupaciją priklausė Lietuvos laisvės armijai, nuo 1943 m. jos Kauno apygardos vadas. 1944 m. paskirtas Vietinės rinktinės Marijampolės įgulos viršininku. Vokiečiams nutraukus jos veiklą slapstėsi. 1944 m. rudenį, artėjant frontui, Telšiuose stojo į Tėvynės apsaugos rinktinę. TSRS kariuomenei ją sumušus, paimtas į vokiečių statybos batalioną, su kuriuo pasitraukė į Vokietiją, o iš ten pabėgo į Šveicariją. 1953 m. persikėlė į JAV, dalyvavo Amerikos lietuvių aeroklubo ir kitų lietuvių organizacijų veikloje. 1989 m. laikraštyje „Lietuvių balsas“ išspausdino atsiminimus „Skridimas aplink Europą“.
Adomas Žeimys-Žeimavičius

Adomas Žeimys-Žeimavičius (1854 m. Kontaučiuose (dab. Telšių rajonas) – 1909 m. gruodžio 30 d. Pelekuose (dab. Baltarusijos Breslaujos rajonas) – Lietuvos kunigas, Katalikų bažnyčios istorikas ir literatas.

Biografija

Dirbo vaistinėje, 1889 m. baigė Kauno kunigų seminariją ir buvo įšventintas kunigu. Tarnavo Varniuose (1890–1893 m.), Ylakiuose (1893–1895 m.), Vosyliškėse (apie 1896–1904 m.), Apse. Apie 1905 m. paskirtas kunigu į Pelekų Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčią, pastoracinį darbą joje dirbo iki mirties.  Aktyviai dalyvaudavo visuomeniniame darbe: Apse įsteigė „Saulės" draugijos skyrių, Pelekuose savo lėšomis pastatė Liaudies namus ir juose įrengtoje slaptoje lietuviškoje mokykloje pats dėstė.  Rašė straipsnius į Žemaičių ir Lietuvos apžvalgą, Tėvynės sargą, Vienybę Lietuvninkų, Viltį ir kt.  Tilžėje A. Judučio iš Daubų slapyvardžiu išspausdino knygutę Lietuvos bažnyčių istorijos temomis.
Palaidotas Pelekų Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčios šventoriuje, išlikęs antkapinis paminklas.
Vytautas Gedmontas

Biografija

1980 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas.
AB „Pavenčių cukrus“ skyriaus viršininkas, nuo 2000 m. Šiaulių rajono savivaldybės administracijos Kuršėnų miesto seniūnijos seniūnas, Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių rajono skyriaus narys.
1990–1995 m. Šiaulių rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 2003 m., 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Dalė, vaikai Kristina, Andrius.
Tas prakeiktas nuolankumas

„Tas prakeiktas nuolankumas“ – 1970 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas pagal Juozo Tumo-Vaižganto apysaką „Dėdės ir dėdienės“. Drama. Spalvotas, plačiaekranis. Filmo trukmė – 84 min.

Siužetas

Lietuvos kaimas XIX amžiuje. Severiūtė ir smuikorius Mykoliukas patinka vienas kitam. Bet merginą įsižiūrėjo žymiai už ją vyresnis, valdingas tijūnas Geišė. Po jųdviejų susitikimo Lūšynėje keliamos vestuvės.
Pagrojęs vestuvėse Mykoliukas sudegina savo smuiką.
Baudžiava panaikinama, ta proga žmonės mirtinai smuklėje pasigeria, o Geišė, buvęs geru vyru Severjai, pasijunta praradęs žemę po kojom. Savo valdžios simbolį rimbą jis numeta į žaidžiančių vaikų būrį, o pats su žmona patraukia prigyventojais pas brolį Dovydą.

Prabėgo 20 metų. Geišė – jau nebedirbantis karšinčius, šeimininkė patyliukais jį nuodija, o buvęs tijūnas, nujausdamas ateitį, prašo pasenusio Mykoliuko nepalikti Severjos. Valstiečiai karčemoje juokais tuokia nebejauną našlę ir jos smuikininką, bet ir Mykoliukas, sunkiai ardamas jaučiais, netrukus palieka gyvenimą.
MTZ-2

MTZ-2 (rus. МТЗ-2) – bendros paskirties traktorius, nuo 1954 iki 1958 m. gamintas „MTZ“. Tai buvo vienas iš pirmų traktorių modelių TSRS su pneumatinėmis padangomis. Variklio galia 27 kW (37 AG), svoris 3250 kg, didžiausias greitis 13 km/h. Pavarų skaičius 5 (+1), degalų sąnaudos 299,2 g/kWh. Per naudojimo laikotarpį buvo atskleista daug traktoriaus trūkumų, todėl jis buvo pakeistas „MTZ-5“.

Istorija

1953 m. spalio 14 d. buvo pagaminti paskutiniai „MTZ-1“ traktoriai ir pradėta „MTZ-2“ gamyba.

Privalumai ir trūkumai

Pagrindiniai „MTZ-2“ privalumai – pilnai atskiras pavarų dėžės korpusas, galinės ašies ariančiosios dalys, diferencialo blokavimas, pavaros (+1 priekinę pavarą, atbulinę pavarą), „PTO“ siurblį ir hidraulinį paskirstytuvą ir pan. Tarp pagrindinių traktoriaus trūkumų buvo mažas greitis, didelės kuro sąnaudos ir didelis svoris.
Audi A4

Audi A4 – Audi automobilio modelis. Šis modelis gaminamas nuo 1994 m. pabaigos. Šis automobilis pakeitė iki tol gamintus Audi 80 ir Audi 90 modelius. JAV šis modelis vadintas Audi 4000.

Varikliai

Į Audi A4 diegiami įvairūs varikliai: 1.6 L, 1.8 L 20V, 1.8 L 20V Turbo, 2.6 L V6 (1996-1999),2.8 L V6 12V, 2.4 L V6 30V (1998-2000), 2.8 L V6 30V, 1.9 L TDI, 2.5 L V6 TDI. Į iki šiol gaminamą modelį metu gaminamą modelį dar montuojami 3.0 TDI varikliai išvystantys 171 kW galingumą, 2.0 TDI varikliai, išvystantys 103 arba 125 kW galingumą, 3.2 V6 benzininiai varikliai, išvystantys 188 kW galingumą.
Trongsa

Trongsa Džong

Chökhor Raptentse Dzong yra tvirtovė, pastatyta 1644 m. Vangčukų dinastijos. Aukščiau yra apžvalginis gynybinis bokštas, vadinamas "Ta Džong".
Čičigalpa

Istorija

Vietovė gyvenama nuo XVI a., tačiau Čičigalpa oficialiai įkurta 1839 m.
Septintasis kryžiaus žygis

Septintasis kryžiaus žygis arba Pirmasis Šv. Liudviko kryžiaus žygis – kryžiaus žygis, vykęs 1248–1254 m. Šį žygį organizavo ir jam vadovavo Prancūzijos karalius Liudvikas IX Šventasis (1215–1270 m.).
Kryžiaus žygio tikslas buvo padėti kryžiuočių valstybėms ir atkovoti musulmonų valdytą Jeruzalę. Šiuo tikslu buvo užpultas Ajubidų sultanato, valdžiusio Jeruzalę, galios centras – Egiptas.

Priežastys

1220 m. Chorezmių imperija Pesijoje užkariavo Čingischano vadovaujami mongolai. Jų kavalerijos likučiai perėjo pas Ajubidus ir užėmė Jeruzalę.
1244 m., po Šeštojo kryžiaus žygio praėjus dešimčiai paliaubų metų, musulmonai vėl užėmė Jeruzalę. Kryžiuočių padėtis Šventojoje žemėje buvo kritiška, jų valstybėlės Palestinoje vos laikėsi. Tuo tarpu Europoje buvo mažai kreipiamas dėmesys į susiklosčiusią situaciją, nepaisant popiežiaus kvietimų vykti į naują žygį. Šventoji Romos imperijos imperatorius Frydrichas II kovojo su popiežiumi dėl valdžios, Anglijos karaliai kovojo su baronų opozicija. Į žygį 1245 m. pradėjo ruoštis tik Prancūzijos karalius Liudvikas IX. Prancūzija tuo metu buvo stipriausia Europos valstybė ir po trejų pinigų rinkimo ir ruošimosi metų apie 20 tūkstančių karių armija 1248 m. išplaukė iš Marselio.

Žygio eiga

1248 m. rugpjūtį Liudvikas IX-asis išvyko į Egiptą su 100 laivų laivynu ir 35 tūkst. karių. Jo tikslas buvo paprastas: išsikelti Egipte, užimti pagrindinius šalies miestus ir po to juos apkeisti į musulmonų užimtas teritorijas Šventojoje žemėje. Tai jam iš pradžių sekėsi. Užėmęs įtvirtintą uostą Damjetą jis pradėjo Kairo puolimą, tačiau patvinęs Nilas keletui mėnesių sustabdė armijos judėjimą. Be to, kelią į Kairą pastojo stipriausia Al-Mansuros tvirtovė, pastatyta and siauro pusiasalio šalia didelės Nilo kilpos. Ilgus mėnesius trukusi apsiaustis baigėsi katastrofa. 1250 m. vasario 8-11 d. vykusio mūšio metu musulmonai nugalėjo kryžiuočius, sudegino jų laivyną. Mūšyje žuvo ir Prancūzijos karaliaus brolis Robertas I. Netekę laivyno, kryžiuočiai negalėjo gauti maisto produktų, jų stovykloje prasidėjo epidemijos, nes Nilu, kurio vandenį kariai gėrė, plaukė tūkstančiai lavonų.
Ekspedicija žlugo, Liudvikas IX, pats užsikrėtęs dizenterija, 1250 m. kovą turėjo trauktis į Damjetą, tačiau su kukliais savo armijos likučiais buvo paimtas į nelaisvę. Už jo išlaisvinimą teko sumokėti milžinišką išpirką. Karalius pasitraukė į paskutinę kryžiuočių – Akros tvirtovę. 1255 m. mameliukai užėmė paskutinius kryžiuočių pasipriešinimo vietas Sirijoje.
Aleksas Malakauskas

Biografija

Baigė Šateikių pradinę mokyklą, tarnavo pas ūkininkus. 1943 m. atvyko tarnauti į Karteną. 1944 m. pabaigoje įsidarbino sukarintoje Kretingos geležinkelio apsaugos tarnyboje.
1946 m. rudenį tapo Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanu, pasirinko Donelaičio slapyvardį, paskirtas kuopos štabo ir ryšių poskyrio viršininku. 1947 m. gegužės mėn. buvo sunkiai sužeistas.
1948 m. rugpjūčio 12 d. žuvo kartu su kuopos vadu Juozu Martinaičiu-Meškere ir jo pavaduotoju Kaziu Stropumi-Klevu, bandydamas išsiveržti iš stribų ir enkavedistų apsuptos slėptuvės Simono Gaudučio sodyboje Lubių kaime (Kartenos valsčius). Susišaudymo metu jį pridengti bandė namų šeimininkė Apolonija Gaudutienė, žuvusi kartu.
Česlovas Laurinavičius

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. humanitarinių mokslų daktaras. 1995 m. stažavosi Geteborgo universitete.
1977–1984 m. dėstė Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, 1993–2003 m. Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute. 1993–1996 m. dar ir Vytauto Didžiojo universiteto, nuo 1998 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas; nuo 1994 m. docentas. 1977–1989 m. dirbo LTSR centriniame valstybiniame archyve. Nuo 1989 m. dirba Lietuvos istorijos institute, 1993–1997 m. ir nuo 2001 m. XX a. istorijos skyriaus vedėjas.

Mokslinė veikla

Mokslinės veiklos sritys – diplomatija, geopolitika.
Pėda

Anatomija

Padas yra išsigaubęs išilgai ir skersai; abi pėdas suglaudus, po jomis susidaro pusrutulinis skliautas. Pėdos raumenų yra 2 grupės: viršutinieji raumenys tiesia pirštus, apatinieji raumenys - lenkia. Pėdos kraujagyslės yra blauzdos kraujagyslių tęsinys. Pėdos odą ir raumenis inervuoja sėdimojo nervo galinės šakos.

Šaltiniai

1. ČESNYS, Gintautas, et al. Žmogaus anatomija. I tomas. Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008. (p. 205-212)
Brigiškiai

Istorija

Biržų girioje prie Brigiškių yra 1863 m. sukilėlių mūšio vieta. Tada mūšyje su caro armija žuvo keli šimtai sukilėlių, sužeistas Zigmantas Sierakauskas.
Kvietinių pilkapynas

Vieta

Įrengtas Minijos slėnio pirmoje terasoje, kurioje esama daugiau kaip 10 pilkapiams būdingų žemės sampilų (kauburių). Jų skersmuo 6–14 m, aukštis – 0,5–1,2 m. Dalis pilkapių iškasinėta. Teritorija apaugusi savaiminiu ir sodintu mišku, seniau buvusi ariama. Anotacinio ženklo nėra.
Teritorijos plotas – 1,8 ha.
Į šiaurės vakarus nuo pilkapyno yra Kvietinių senosios kapinės.

Istorija

Pilkapynas išaiškintas XX a. 3 dešimtmetyje, pradėjus į pietus nuo kaimo kapinių kasti duobes bulvių rūsiams. Jas kasant buvo randama lipdyto molio urnų su sudegintų mirusiųjų palaikais. Vėliau dirbant žemę buvo aptinkama smulkių lipdytos keramikos šukių ir degintinių kaulų fragmentų.
1935 m. medžiagą apie pilkapius rinko Valstybės archeologijos komisija. 1983 m. žvalgė Ignas Jablonskis.
1972 m. pilkapiai paskelbti vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV464), 1992 m. įrašyti į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 1997 m. registruoti kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A405), 1998 m. paskelbti kultūros paminklu (A405P), 1985 m. pripažinti valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Preliminariai pilkapynas datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. II puse.
Liepos 9

Vardadieniai

Algirdas – Algirdė – Leonardas – Veronika
Gomelis

Istorija

Miestas žinomas nuo 1142 metų, nuo 1335 m. priklausė Lietuvai, po 1772 m. įėjo į Rusijos imperijos sudėtį.
Seirijų Antano Žmuidzinavičiaus gimnazija

Istorija

1598 m. Ldk Jurgis Radvila įpareigojo kalvinų bažnyčios kantorių (giedojimo mokytoją) Seirijuose organizuoti pradžios mokyklą ir mokyti rašto dvaro ir sodžiaus vaikus. 1752 m. dokumentuose minimas evangelikų mokyklos mokytojas Aramovič, o 1726 m. – Dijež. 1820 m. evangelikų mokykla tapo parapijine – ją galėjo lankyti ir kitų tikybų vaikai, bet tėvai noriau leisdavo savo vaikus mokytis pas daraktorius. Nuo 1837 m. Seirijuose buvo dvi mokyklos – evangelikų ir katalikų. Iki 1905 m. jose mokyta tik rusų kalba.
1918–1940 m. Seirijuose veikė dvi, katalikų (lietuvių) ir žydų mokyklos. 1926–1938 m. veikė dar ir amatininkų mokykla. 1935 m. pastatyta nauja mūrinė 6 komplektų pradinė mokykla. 1944 m. rudenį įkurta progimnazija, kuri 1949 m. tapo gimnazija. 1955 m. buvusio Amatų mokyklos mašinų skyriaus vietoje pastatyta salė, 1965 m. pastatytas pirmasis, 1982 m. – antrasis priestatas su sporto salė. 1986 m. balandžio 26 d. mokytojų B. Ambrulevičiaus, G. Rimšienės ir A. Rimšos iniciatyva, talkinant mokytojams, įkurtas ir atidarytas dailininko Antano Žmuidzinavičiaus kambarys-muziejus. 1989 m. rugsėjo 16 d. mokyklos direktorės Irenos Šinkauskaitės pastangomis įrengtas ir mokyklos istorijos muziejus, mokyklai suteiktas Antano Žmuidzinavičiaus (1876–1966) vardas.
1996 m. mokytojų profesinė sąjunga kartu su mokiniais pradėjo leisti mokyklos laikraštį „Versmė“. Nuo 1998 m. mokykloje veikia Lazdijų meno mokyklos dailės ir muzikos filialai. Nuo 1999 m. veikia Lazdijų sporto mokyklos dziudo sekcija. 2005 m. akademikas Antanas Kudzys įsteigė Prano Kudzio vardo premiją gabiems mokiniams skatinti. 2008 m. Seirijų Antano Žmuidzinavičiaus vidurinė mokykla reorganizuota į gimnaziją.
Australijos lietuvių fondas

Australijos lietuvių fondas (angl. Australian Lithuanian Foundation Inc.) – Australijos lietuvių finansinės paramos fondas, veikiantis nuo 1972 m. Australijoje. Fondo centras – Melburne.
Sidžilmasa

Sidžilmasa (Sijilmassa) – miestas oazė Maroke į pietus nuo Feso, šiaurės vakarų Sacharos dykumos pakraštyje prie Zizo upės ir Rasani miesto (Mekneso-Tafilaleto regionas).

Istorija

Sidžilmasą 757 m. įkūrė Sufritai ir miestas iki XI a. buvo pagrindiniu transsacharinės prekybos centru. Šis kelias vedė iš Ganos imperijos į šiaurės Afriką ir buvo vadinamas vakarų Afrikos aukso keliu. Du šimtmečius miestas klestėjo ir statėsi. Abu l-Muntasirui Aljasai (790-823 m.) valdymo metais Sidžilmase buvo pastatyta gynybinė siena su 12 vartų, 8 iš jų buvo geležiniai, rūmai su sodais, visuomeniniai pastatai, mečetė ir sudėtinga aplinkinių žemių drėkinimo sistema. 958 m. Sidžilmasą užėmė Fatimidai, – miesto mokesčiai sudarė pusė to meto Fatimidų pajamų. 987 m. miestą užėmė Kordobos Omejadai vadovaujami Ziri ibn Atijos. 1054 m. Sidžilmasą užėmė Almoravidai, o 1056 m. Abubakras ibn Umaras malšindamas berberų sukilimą Sidžilmasą sugriovė ir miestas prarado prekybos punkto statusą. Niekas negalėjo pagalvoti, kas per du šimtmečius atsitiks su klestinčiu miestu. Valdant Almoravidams ir Almochadams Sidžilmasas buvo tik kariniu postu ir dislokuotos įgulos saugojo imperijos pietryčių sieną. Istoriniai šaltiniai skelbia, kad XIV a. miestas dar funkcionavo ir Marinidų valdymo laikais buvo atstatytas. Bet 1363 m. prasidėjus šalyje suirutei ir 1393 m. pilietinio karo metu, Sidžilmasas labai nukentėjo. 1393 m. miestiečiai sukilo, nužudė Sidžilmaso gubernatorių, sugriovė miesto gynybinę sieną ir pasitraukė į aplinkinius kaimus (arab.: ksar). XVII a. viduryje Alauitų dinastijos viešpatavimo pradžioje Mulai Ismailas ibn Šerifas (Moulay Ismail Ibn Sharif) Sidžilmasą atstatė ir dislokavo čia įgulą. 1818 m. klajoklių gentys galutinai sugriovė Sidžilmasą, kurio griuvėsiai išliko iki šių laikų.
Petras Vėžys

Biografija

Gimė Velykių kaime, Panevėžio rajone, valstybės tarnautojo šeimoje. Mokėsi Panevėžio II-oje suaugusiųjų gimnazijoje. 1958 m. baigė Lietuvos Žemės ūkio akademiją. 1970 m. apgynė disertaciją „Presuoto šieno džiovinimo proceso ir technologijos tyrimas Lietuvos TSR klimatinėmis sąlygomis“. 1985 m. suteiktas docento vardas. Profesinę kvalifikaciją kėlė Vokietijoje.
1958 m. pradėjo eiti jaunesniojo mokslinio bendradarbio pareigas Raudondvaryje, Lietuvos Žemės ūkio mechanizacijos ir elektrifikacijos institute. 1960–1965 m. – direktoriaus pavaduotojas gamybai. 1965–1980 m. dirbo instituto Džiovinimo sektoriuje. 1972 m. – vyr. mokslinis bendradarbis. 1980–1991 m. dėstė Veterinarijos akademijoje.
4 išradimų autorius. Publikavo daugiau nei 100 mokslinių straipsnių žemės ūkio specifika Lietuvos bei užsienio spaudoje, skaitė pranešimus Maskvoje, Rygoje, Charkove, Minske ir kt. Yra kelių mokslinių monografijų bendraautoris. Jo darbai išversti į latvių, rusų kalbas. 1972 m. paskirta Lietuvos TSR valstybinė premija.
1962 m. vieno pirmųjų Lietuvoje kotedžinio tipo namų projekto Raudondvaryje autorius.
Juozas Pranckevičius (1906)

Juozas Pranckevičius (1906 m. lapkričio 13 d. Vilniuje – 1978 m. spalio 10 d. Vilniuje), vargonininkas ir chorvedys.

Biografija

Kunigų globojamas privačiai mokėsi ir muzikos. 1935 Kaune lankė K. Kavecko vadovaujamus vargonininkų kursus. 1934–1945 vargonininkavo Siesikų miestelyje (Ukmergės r.), suorganizavo chorą ir pučiamųjų orkestrą, vaidino ir režisavo dramos spektaklius, rengė vakarus – koncertus. 1945–1951 vargonininkavo ir vadovavo chorui Vilniaus Šv. Dvasios bažnyčioje. 1948–1951 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. K. Kaveckas). 1946–1960 Lietuvos valstybinės filharmonijos mišriojo choro artistas ir chormeisteris.
Nuo 1960 buvo „Vaizdo" spaustuvės vyrų vokalinio ansamblio ir karių choro vadovas, muziką ir dainavimą dėstė S. Nėries vidurinėje mokykloje, Bartkuškio (Širvintų r.) žemės ūkio technikumo meno kolektyvų vadovas.
Nuo 1966 vargonininkavo Vilniaus Šv. Arkangelo Rapolo ir Šumsko (Vilniaus r.) bažnyčiose.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Ramygalos herbas

Aprašas

Žaliame skydo lauke sidabrinis budintis baltasis gandras su juodomis sparnų plunksnomis. Snapas ir kojos raudonos spalvos.

Istorija

Svarstant herbo idėjas, nutarta žaliame lauke, reiškiančiame puikią gamtą, pavaizduoti lietuvių ypač gerbiamą paukštį - gandrą.
Ramygalos miestas iki visuotinės melioracijos buvo apsuptas pelkių ir durpynų, kuriuose buvo gausu laukinės gyvūnijos, ypač gandrų, kurie Lietuvoje laikomi darnios šeimos, meilės gimtajam kraštui (kadangi gandrai sugrįžta kasmet) simboliu.
Ramygalos herbas LR prezidento dekretu patvirtintas 2003 m. sausio 13 d. Herbo etaloną sukūrė dailininkas Arvydas Každailis.
Trumpas žodelytis NE

Siužetas

Sukčiai dirba pagal atidirbtą schemą. Dodikas nusižiūri pirkėją, kuris turguje ieškosi brangios mašinos. Pasiūlo beveik naują mašiną pusvelčiui. Kitą dieną jo bendrininkai svetimame ofise suvaidina sceną. Direktorius, paima pinigus, o klientas pasiunčiamas į autosaloną su netikrais rakteliais. Per vieną iš aferų vyrukai apsimeta plovėjais ir bando įsigauti į 11 aukšte esantį ofisą. Žėka, vienas iš „plovėjų“ pamato pro langą kaip šoka mergina. Ji dirba vertėja, biure nuobodžiavo ir kardu maitojo gėlę. jie vienas kitą pamato. Afera pavyko, o Žėka grįžta prie ofiso, kad galėtų susipažinti su paslaptinga mergina. Ji sako NE, o jam nesiseka jos įkalbėti. Nieko daugiau nesugalvojo, tik kristi ant kapoto. vėliau paaiškino, kad pažadų laikosi šventai, o juk žadėjo, kad negavės sutikimo ims ir nusižudys. Šoko ištikta mergina atiduoda jam mašinos raktelius po to, kai jis pažada ją suremtontuoti savo sąskaita. Jos draugas Nikita, kurį jai perša tėvai sako, kad ratelius atidavė sukčiui ir daugiau mašinos nebematys. tačiau žęka sutvarkė automobilį ir jai atvarė po langai. mergina nustebinta ir pakvietė į gimtadienį. Jame buvo jos šeima ir Nikitos šeimynėlė. Snobai išsityčiojo iš Eugenijaus dovanos. Nupirko vaikinas metro paveikslo klastotę. O tuo metu policija sudarinėjo nusikaltėlių fotorobotus. Į gimtadienį pavėlavęs atskubėjo ir Tatos pusbrolis, kuris, pasirodo, yra policijos kapitonas, kuris tiria šią bylą.
OPS Oulu

Istorija

Klubo ištakos siekia 1925 m.
Loreto departamentas

Istorija

Departamento teritorija nuo seno buvo gyvenama įvairių Amazonijos indėnų genčių. 1542 m. šią teritoriją pasiekė ispanų konkistadoras Fransiskas de Oreljana. Šie plotai buvo priskirti Peru vicekaralystei, Kito karališkajai audiencijai, o nuo 1563 m. tapo Naujosios Granados vicekaralystės dalimi. Tačiau faktiškai kolonizacija Lorete nevyko, čia veikė tik dominikonų ir pranciškonų misijos. 1802 m. buvo sudaryta Cheneral de Mainaso komendantūra ir vėl prijungta prie Peru vicekaralystės. 1866 m. suformuotas Loreto departamentas su sostine Mojobamboje. XIX a. pab. kilus kaučiuko bumui, prasidėjo krašto kolonizacija, buvo įkurtas Ikitoso miestas. 1897 m. nuo Loreto atskirtas San Martino departamentas, o sostinė perkelta į Ikitosą.

Geografija

Loreto departamentas apima didžiąją dalį Peru priklausančios Amazonijos. Būdingas paviršius – plokščia, džiunglėmis apaugusi Amazonės žemuma, tik pačiuose vakaruose dar siekia rytinės Andų pašlaitės, per kurias tekėdamos upės sudaro vaizdingus kanjonus (pvz., Pongo de Manseričė).
Svarbiausia upė – Amazonė. Taip pat teka daug kitų, itin vandeningų, jos baseino upių: Napas, Maranjonas, Nanajus, Ukajalis, Ualjaga, Žavari, Putumajas. Potvynių metu upės užlieja didelius plotus, susidaro laikinų ežerų, šlapynių, pelkių plotai.
Klimatas ekvatorinis, karštas ir drėgnas. Vidutinė oro temperatūra birželio-liepos mėnesiais būna tarp 17 ir 20 °C, o gruodžio–kovo laikotarpiu gali pakilti iki 36 °C. Krituliai dažni ištisus metus, ypač spalio–gegužės periodu. Vidutinis oro drėgnumas – 84 %.
Lorete įsteigta nemažai saugomų teritorijų – Žydrosios Kordiljeros nacionalinis draustinis, Aljpahuajo-Mišanos nacionalinis rezervatas, Pakajos-Samirijos nacionalinis rezervatas, Guepi saugoma sritis, Pukakuro saugoma sritis, Siera del Divisoro saugoma sritis.

Ekonomika

Loreto departamente išgaunama ~60 % visos Peru naftos. Taip pat vystoma medienos apdirbimo, popieriaus ir celiuliozės, maisto pramonė. Kertama mediena. Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu (vaisiai, cinamonas, ryžiai, manijokas), gyvulininkyste (zebu), aukso, kvarco, druskos gavyba. Vystomas turizmas.

Gyventojai

Loreto departamentas – rečiausiai apgyvendinta Peru teritorija. Dauguma gyventojų susitelkę prie didžiųjų upių. Be metisų ir baltųjų, departamente gyvena daug indėnų, dalis jų tebesilaiko labai izoliuotai. Svarbesnės indėnų tautos: šuarai, agvarunai, andoa, arabelai, borai, kapanavai, kandošiai, čajavitai, cheberai, kambebai, uitotai, ikitai, maichunai, majorunai, muničiai, okainai, sekojai, šipibai-konibai, tauširai, tikunai, urarinai, pirai, mančineriai, saparai ir kt.