google/wiki40b huggingface dataset:
Italo Svevo

Italo Svevo (tikr. Etorė Aaronas Šmicas, 1861 m. gruodžio 19 d. Trieste – 1928 m. rugsėjo 13 d. po sunkios avarijos mirė, palaidotas rugsėjo 18 d.) – Triesto rašytojas, neretai dėl istorinių aplinkybių pasaulinės literatūros žinynuose kartais laikomas austrų rašytoju, rašiusiu Triesto tarme.

Biografija

Etorė Aaronas Šmicas gimė 1861 m. gruodžio 19 d. Trieste. Tėvas Frančeskas, kilęs iš Reino krašto žydų šeimos, vertėsi stiklo gaminių prekyba. Etorė buvo penktas iš aštuonių šeimos vaikų. 1867 m. jis pradėjo lankyti žydų pradžios mokyklą, priklausiusią vyriausiajam Triesto rabinui. 1872 m. drauge su broliais Adolfu ir Eliju jaunasis Etorė perėjo į privačią prekybos mokyklą. 1873–1877 m. jis lankė Zegnico internatą prie Viurcburgo. Didžiausią dėmesį vaikinas skyrė prekybos mokslui. 1878 m. Etorė grįžo į Triestą ir įstojo į prekybos institutą. 1879 m. netikėtai pašlijusi rašytojo tėvo finansinė padėtis paskatino jį nutraukti studijas ir pradėti dirbti užsienio korespondentu Vienos jungtiniame banke Trieste. Pagal senas Triesto biurgerių tradicijas Zvevas mokėsi groti smuiku bei domėjosi muzika. 1886 m. mirus rašytojo broliui ir ištikimiausiam pašnekovui Elijui, rašytojas susidraugavo su jaunu dailininku Umbertu Veruda. 1892 m. mirė Svevo tėvas, 1895 m. ir motina. Gruodžio mėnesį rašytojas susižadėjo su Livija Veneciani, su kuria Liepos 30 d. susituokė. 1904 m. mirė bičiulis Umbertas Veruda. 1905 m. rašytojas susipažino su Trieste mokytojaujančiu Dž. Džoisu. 1911 m. Svevas pradėjo domėtis psichoanalize. 1928 m. rugsėjo 13 d. po sunkios avarijos, Italas Svevas mirė. Literatūros istorijoje Italas Svevas laikomas vienu iš pirmųjų bei vienu iš ryškiausių psichologinio romano kūrėjų.
Rinkon de Ademusas

Istorija

Iki 1210 m. priklausė maurams. Vėliau atiteko krikščionims. 1259 m., kartu su Valencijos karalyste, teritoriją užkariavo Jaumė I-sis. Viduramžiais tai buvo strateginė vieta.
SK Jugoslavija

Istorija

1938 m. „Jugoslavija“ viešėjo Lietuvoje, kur 2:5 pralaimėjo Kauno „Kovui“ ir 3:1 įveikė Kauno rinktinę.  Klubas išformuotas atėjus į valdžią komunistams. Didžioji dalis turto, įskaitant ir stadioną, perduoti naujam Crvena Zvezda Beograd klubui.
Lježo vyskupija

Istorija

Lježo vyskupija išsivystė iš IV a. Mozelio slėnyje įkurtos Tongereno vyskupijos, kurios vyskupai tituluodavosi Tongereno-Mastrichto, ar Tongereno-Lježo vyskupais. 980 m. vyskupas Notkeris gavo Hujaus grafystę, ir tuo pačiu sekuliarią valdžią. Kuomet ši sekuliari valdžia buvo suteikta vyskupams, Lježo vyskupija tapo bažnytine valstybe, ir kartais dar vadinama kunigaikštyste ar bažnytine kunigaikštyste. Šį statusą vyskupija išlaikė iki pat XVIII a. pabaigos, būdama autonomiška valstybe Šventosios Romos imperijos sudėtyje.
Pirmasis vyskupas-kunigaikštis Lježą pavertė klestinčia sostine, pastatė naujas bažnyčias, įkūrė mokyklas. XI–XIII a. Lježe klestėjo savitas viduramžių meno stilius, taip vadinamas Mozo menas. Tai pelnė Lježui „šiaurės Atėnų“ titulą, iš čia kilo daug to meto Europos mokytų žmonių, popiežių.
Lježo vyskupija buvo tarp dviejų kitų galybių – Prancūzijos ir Šventosios Romos imperijos, tačiau vyskupams pavyko sumaniai laviruoti, kartu didinant savo valdas smulkesnių feodalinių valstybėlių sąskaita. 1096 m. vyskupija gavo Builjono senjoriją, 1366 m. – Loono grafystę, o 1568 m. – iš naujo prisijungė Horno grafystę. Šios plėtros metu vyskupija užvaldė tiek flamandų, tiek valonų kalbomis kalbančias teritorijas.
XIII–XV a. Lježe aštrėjo konfliktai tarp atskirų visuomenės sluoksnių ir religinių pakraipų. Tai lėmė Lježo miesto nusiaubimą XV a. Nuo 1384 m. Žemutinėse provincijose hegemoniją įgijo Burgundijos kunigaikštystė, ir kunigaikščiai pradėjo valdyti daugumoje vietos feodalinių valstybių: susiformavo Burgundijos Nyderlandai. Lježo vyskupija, būdama bažnytinė valstybė neturinti paveldimosios valdžios, išsaugojo savo autonomiją, tačiau Burgundija neformaliai turėjo valdžią savo rankose, skirdama čia sau palankius vyskupus. Burgundijos Karolis Narsusis 1466 m. nusiaubė Dinanatą, o 1468 m. Lježą, taip galutinai baigdamas demokratišką vyskupų rinkimą.
Po 1482 m. Burgundijos įtaką vyskupijoje paveldėjo Habsburgų Nyderlandai, Habsburgų remiama Lježe įsigalėjo de la Markų giminė. Tačiau nominaliai vyskupija ir toliau liko nepriklausoma, įsiterpusi į Habsburgų valdas Nyderlanduose. Dėl to 1500 m. Šventojoje Romos imperijoje vykdant administracinę reformą ji priskirta ne Burgundijos apskričiai (kaip dauguma regiono valstybių), bet Žemutinio Reino-Vestfalijos apskričiai.
1559 m. vyskupijos teritorija sumažinta ir perdalinta. XVII a. dauguma vyskupų buvo užsieniečiai, valdę ir kitas vyskupijas, todėl mažai rūpinosi Lježu. XVIII a. viduryje ė Lježą atėjo švietimo epochos idėjos. Vienas jų propoagotojų buvo vyskupas de Velbrukas (1772–84). Dėl diktatoriško vyskupo van Hoensbroeck valdžios iš karto po Prancūzijos revoliucijos 1789 m. Lježe kilo Lježo revoliucija. Jos metu trumpam paskelbta Lježo respublika. Revoliucija buvo numalšinta Šventosios Romos imperijos armijos 1791 m., tačiau jau 1795 m. ją prijungus prie Prancūzijos, bažnytinė kunigaikštystė galutinai panaikinta. Lježo vyskupija išliko kaip bažnytinė Lježo diecezija.
Jean-Paul Marat

Žanas Polis Maratas (pranc. Jean-Paul Marat, 1743 m. gegužės 24 d. – 1793 d. liepos 13 d.) buvo prancūzų politikas, žurnalistas, mokslininkas ir vienas pagrindinių Prancūzijos revoliucijos veikėjų.

Biografija

Gimė 1743 m. Šveicarijoje tapytojo šeimoje. Būdamas 16 metų keliavo po Prancūziją, Belgiją. Vėliau apsigyveno Didžiojoje Britanijoje, kur Edinburgo universitete baigė medicinos mokslus. Baigęs mokslus įsikūrė Paryžiuje, kur vertėsi gydytojo veikla, užsiiminėjo fizikos eksperimentais, uoliai studijavo švietėjų veikalus ir pats nemažai rašė.
Pakamaris

Pakamaris (lot. subcamerarius, lenk. podkomorzy, brus. падкаморы) – vienas aukščiausių Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos dvaro ir žemietijų valdžios pareigūnų, teisėjas ginčuose dėl sienų pakamario teismuose.
Pareigybę Lietuvoje ir Lenkijos karalystėje įsteigė Vladislovas Jogaila apie 1398 m.

Įgaliojimai

Žemietijos pakamario pagrindinė pareiga buvo vadovavimas pakamario teismui, kuriame jis gynė šlėktos neturtingųjų našlių ir našlaičių interesus. Lenkijoje iki XVI a. pakamaris su panašiais įgaliojimais dalyvavo ir žemietijos teismo darbe.
Lietuvos didysis pakamaris (podkomorzy wielki litewski) atliko tokias pačias funkcijas, kaip ir Karūnos dvaro pakamaris, kai karalius būdavo Lietuvoje. Jis priimdavo miestelėnų prašymus karaliui, parengdavo juos ir perduodavo karaliui. Be to, dvaro pakamaris rūpinosi karaliaus saugumu dvare.
Jonas Senkus

Jonas Senkus MIC (1869 m. lapkričio 13 d. Irkinių kaime (dab. Alsėdžių sen.) – 1946 m. kovo 1 d. Žemaičių Kalvarijoje) – Romos katalikų dvasininkas Lietuvoje ir Rusijoje, filosofijos mokslų daktaras, pedagogas.

Biografija

Studijavo Sankt Peterburge ir Fribūre (Šveicarija), pastarojo miesto universitete jam buvo pripažintas filosofijos mokslų daktaro laipsnis. Nuo 1896 m. tarnavo Sankt Peterburgo Šv.Kotrynos bažnyčioje, kartu tuo pačiu metu dėstė tikybą net dešimtyje miesto mokyklų, tame tarpe ir lietuviškai Sankt Peterburgo Šv.Kotrynos gimnazijoje besimokantiems tautiečiams. 1912 m. buvo paskirtas Peterburgo karinės apygardos ir Rusijos imperijos kariuomenės gvardijos kapelionu. Suteiktas Mogiliavo arkivyskupijos garbės kanauninko vardas. Tuometinėje Rusijos sostinėje suorganizavo lietuvišką Šv. Zitos draugiją, priklausė Lietuvių mokslo draugijai. 
1918 m. grįžo į Žemaičių vyskupiją, buvo paskirtas Plungės Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios klebonu. Parapijoje steigė pradžios mokyklas ir parengiamuosius kursus, 1919 m. prisidėjo kuriant naują lietuvišką pradinę mokyklą, vėliau peraugusią į miesto Saulės gimnaziją, ir joje mokytojavo. 1925 m. paskirtas Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčios klebonu. 1931 m. įstojo į Marijonų ordiną, buvo Panevėžio Švč. Trejybės bažnyčios rektoriumi.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje gyveno Žemaičių Kalvarijoje. 1944 metų spalio mėnesį miestelyje įsikūrė Pabaltijo I–ojo fronto štabas, visi kalvarijiečiai buvo evakuoti. Kun. Jonas Senkus persikraustė pas netoliese įsikūrusius bajorus Daugėlas ir Jazdauskiškių kaime esančioje Sorų koplyčioje parapijiečiams teikė dvasines paslaugas.
Mirė Žemaičių Kalvarijoje, palaidotas Beržų kalno kapinėse.
Mira Awad

Biografija

Būdama 16-ikos, buvo grupės Samana vokalistė. 1990-aisiais ji mokėsi Rimon džiazo ir šiuolaikinės muzikos mokykloje Tel Avive.
Kartu su Izraelio dainininke Achinoam Nini atstovavo Izraeliui 2009 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „There Must Be Another Way“ (liet. Turėtų būti kitas kelias), kuri finale su 53 taškais užėmė 16 vietą. Mira anksčiau bandė atstovauti Izraeliui 2005 m. „Eurovizijoje“ su daina „Zman“ (liet. Laikas), tačiau nacionaliniame finale užėmė 14 vietą.
2009 m. gegužės 15 d. Noa ir Awad išleido bendrą albumą „There Must Be Another Way“. Miros debiutinis solinis albumas „Bahalwan“ (liet. Akrobatas) buvo išleistas birželį.
Mira dalyvavo televizijos projekte „Rokdim Im Kokhavim“ (liet. Šokiai su žvaigždėmis). Su šokių partneriu Dani Yochtman pusfinalyje užėmė 4 vietą.
Dabar Mira Awad gyvena Tel Avive.
Nuolatinė elektros srovė

Nuolatinė elektros srovė – elektros srovė, kurios stiprumas laikui bėgant nekinta.

Sąlygos elektros srovei atsirasti

Nuolatinė elektros srovė atsirasti ir tekėti gali tik tada, kai medžiagoje yra laisvųjų elektringųjų dalelių. Jeigu teigiamieji ir neigiamieji krūviai susiję vienas su kitu atomuose arba molekulėse, tai jų judėjimas nesukels elektros srovės. Bet laisvųjų krūvių egzistavimo dar nepakanka srovei atsirasti. Elektringųjų dalelių tvarkingam judėjimui sukelti ir palaikyti reikia jėgos, veikiančios jas tam tikra kryptimi. Kai ši jėga nustoja veikti, kryptingas elektringųjų dalelių judėjimas nutrūksta dėl varžos, kurią sukelia metalų kristalinės gardelės jonai arba elektrolitų neutraliosios molekulės. Paprastai elektrinis laukas laidininko viduje yra priežastis, sukelianti ir palaikanti elektringųjų dalelių kryptingą judėjimą. Tik statikos atveju, kai krūviai nejuda, elektrinis laukas laidininko viduje lygus nuliui.
Draugiškos rungtynės

Draugiškos rungtynės (parodomosios, demonstracinės rungtynės) yra sporto įvykis, kurio rezultatas neturi jokios didelės reikšmės nei vienam varžovui (tokios kaip turnyro reitingas, piniginis prizas ir t. t.). Žaidimo kokybė vertinama pagal rezultatą. Futbole tai dar vadinama draugišku maču. Krepšinyje vadinamas kontroliniu maču.
Visame pasaulyje daugelis komandinio ir vienas prieš vieną sporto šakų rengia draugiškas (parodomąsias) rungtynes siekdami tiesiog išbandyti jėgas, dėl pramogos arba rinkdami lėšas labdarai.
Kai kuriose profesionalaus sporto šakose tokios varžybos rengiamos prieš sezono pradžią norint, kad komandos žaidėjai vienas kitą labiau pažintų ir pasiruoštų artėjantiems rimtiems mačams, bei norint atrinkti žaidėjus, kurie yra pasiruošę atstovauti komandą reguliariame sezone.
Ignas Mikalauskas

Biografija

1924–1934 m. mokėsi Pasvalio gimnazijoje ir saleziečių kolegijoje. 1942 m. baigė teologijos mokslus Sienos universitete Italijoje.
Gyveno Kretingos pranciškonų vienuolyne. Įstojęs į vienuoliją ir davęs įžadus, gavo vienuolio Barnabo vardą. Antrojo pasaulinio karo pradžioje su kitais broliais pranciškonais persikėlė į Vakarus, 1946 m. išvyko į JAV. 1955–1957 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos Niujorko skyriaus pirmininkas.
Nuo 1936 m. rašė religinėmis, visuomeninėmis ir kultūrinėmis temomis įvairiuose leidiniuose. 1948–1950 m. laikraščio „Lietuvių žinios“ redaktorius, 1955–1957 m. – vienas iš laikraščio „Darbininkas“ redaktorių.
Iberos pelkynai

Iberos pelkynai (isp. Esteros del Iberá; iš guaranių k. ý berá – „šviesus vanduo“) – yra šiaurės rytų Argentinoje, centrinėje Korienteso provincijos dalyje. Tai antri pagal dydį pelkynai (po Pantanalio) Pietų Amerikoje. Šioje teritorijoje gausu ne tik pelkių, bet ir ežerų (Fernandeso, Iberos, Galarsos, Medinos), lagūnų, liūnų, šlapynių, upių. Užima 15 000–20 000 km² plotą.
Nuo 1982 m. 13 000 km² plotas paskelbtas saugoma teritorija ir užima 14 % provincijos ploto (didžiausia saugoma teritorija šalyje). Taip pat Iberos pelkynai yra vienas didžiausių gėlo vandens telkinių Pietų Amerikoje. Vyrauja subtropinis klimatas. Drėgna (1700 mm kritulių per metus) ir karšta (vasarą siekia 45 °C). Didelė bioįvairovė. Čia galima sutikti neotropinių ūdrų, karčiuotųjų vilkų, pampų ir maršų elnių, aligatorių, jakarės ir plačiasnukių kaimanų, kapibarų ir t. t., taip pat apie 350 paukščių rūšių. Tropinė augalija: seibos (Argentinos nacionalinė gėlė), chakarandų, balamedžių, ombu medžiai, laurai, gluosniai, victoria regia lapai ir daugybė kitų. Turizmas (turistinis centras – Colonia Pellegrini miestelis).
Atsitiktinis tiriamųjų imčių sudarymas

Atsitiktinis tiriamųjų grupių sudarymas (angl. randomization) arba randomizacija – epidemiologinių tyrimų metodas, kuriuo tiriamieji suskirstomi į grupes atsitiktinumo principu pagrįstais metodais (šiais laikais dažniausiai – kompiuteriu). Šis metodas ypač naudingas ir svarbus siekiant išvengti sisteminių atrankos paklaidų, tuo padidinant epidemiologinio tyrimo patikimumą.
Vaclovas Daujotas-Labunauskis

Vaclovas Daujotas-Labunauskis (XVI a. II pusėje Labūnavoje, Kėdainių raj. – po 1618 m.) – lietuvių poetas, žemaičių žemininko Stanislovo Daujoto sūnus. Spėjama, kad globojamas vyskupo Merkelio Giedraičio, 1599 m. jau buvo baigęs ar bebaigiąs aukštuosius mokslus Vilniuje.
Laikomas Mikalojaus Daukšos „Postilėje“ (1599 m.) išspausdintų dviejų lotyniškų dedikacijų, parašytų eleginiu distichu ir pasirašytų Venceslaus Labunowski, autoriumi. Jose iškeliami M. Giedraičio nuopelnai lietuvių tautai, skelbiama, kad dvasia (tautinė knyga) yra aukščiau negu patvariausia materija. Simono Daukanto turėtame M. Daukšos „Postilės“ egzemplioriuje yra šios epigramos lietuviškas vertimas, įrašytas ranka. Nežinia, ar jis paties autoriaus, ar vėlesnis.
Mitybos terpė

Mitybos terpė (angl. culture medium) - skystas, pusstandis ar standus medžiagų mišinys, kuriame auginami mikroorganizmai ar audinių ląstelės. Mišinys sudaromas įdedant natūralių ir (arba) sintetinių medžiagų, kurios palaiko mikroorganizmų dauginimąsi arba išsaugo gyvybingumą.
Paprasčiausia mikroorganizmų mitybos terpė yra sultinys. Skystąsias terpes sumaišius su standikliu agaru ir supilsčius į petri lėkšteles, kur terpė sustingsta, gaunamos standžios terpės. Ant standžiųjų terpių augantys mikroorganizmai sudaro kolonijas, o skystosiose terpėse - suspensijas. Standžiosios terpės pavyzdys - triptono sojų agaras.
Mitybos terpės audinių kultūroms skiriasi nuo terpių mikroorganizmams tuo, kad terpė ląstelių kultūrai turi turėti hormonų ar augimo faktorių, kurių ląstelės gauna augdamos in vivo. Auginant gyvūnines ląsteles į terpę dažniausiai dedama kraujo serumo. Gyvūninės ląstelės paprastai auginamos ant plokščio paviršiaus, kad turėtų prie ko prisitvirtinti, o skysta terpė jas dengia. Tuo tarpu bakterijos, pvz., Escherichia coli, gali augti tiek ant kieto paviršiaus, tiek skystoje terpėje.
Terpės pavyzdžiu gali būti misa, naudojama alaus gamyboje. Ji turi visų maisto medžiagų, reikalingų mielių augimui.
Šahrisabzas

Paveldas

Miestas pasižymi gausiu architektūros paveldu: mongolų valdovo Timūro rūmai (pastatyti 1385 m., išlikusi tik 65 m aukščio įėjimo vartų arka), Dorut Tilavato memorialinis kompleksas, kurį sudaro šeicho Šamsad Dino Kuljalo al Kešio mauzoliejus (jame palaidotas ir Timūro tėvas Amiras Turagajus), Gumbazi Seidano mauzoliejus, Kok Gumbazo mečetė (pastatyta 1437 m. Ulugbego). Į rytus nuo mečetės yra Hazrati Imamo mauzoliejų kompleksas, kur palaidotas vyriausiasis Timūro sūnus Džehangyras. Taip pat rastas požeminis rūsys, kuriame turėjusi būti Timūro kapavietė, tačiau emyras palaidotas Samarkande. Šahrisabze taip pat yra senovinės pirtys, XVIII a. bazaras.
2000 m. Šahrisabzas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Mokykla (mėnraštis)

„Mokykla“ – Lietuvos nemokamas mėnesinis leidinys, skirtas mokyklų ir mokytojų reikalams, ėjęs 1909 m. vasario 18 d. – 1914 m. kovo 25 d. Vilniuje.

Leidinys

1909–1912 m. – liberalaus savaitraščio „Lietuvos ūkininkas“, 1912–1914 m. laikraščio „Lietuvos žinios“ nemokamas mėnesinis priedas. Turėjo savo numeraciją. Išėjo 63 numeriai. Leidėjas Lietuvių mokytojų sąjunga. Leido Felicija Bortkevičienė.
Bendradarbiavo: V. Ambrazevičius, Petras Avižonis, K. J. Baronas, Jonas Burba, Augustinas Jakučionis, Jadvyga Juškytė, Pranas Klimaitis, Kazys Lekeckas, Vincas Palukaitis, Juozas Papečkys, Albinas Rimka, Klemensas Skabeika, Zigmas Toliušis, Juozas Vokietaitis, Antanas Vireliūnas ir kiti.
FK Torpedo Žodino

Istorija

Klubas įkurtas 1961 m. Aukščiausioje lygoje dalyvavo 1992, 1992/1993 m. sezonuose, buvo iškritęs į Pirmą lygą. 
Elite nuo 2002 m. per tą laiką net keturis kartus iškovojo 4 vietą. taip pat kovėsi išlikimo kovose.
Menama

Istorija

Musulmonų kronikose Menama pirma sykį paminima 1345 m. 1521 m. miestą užėmė portugalų jūrininkai, 1602 m. – Persija. Nuo 1783 m. Bahreiną su trumpomis pertraukomis valdo Chalifų (al-Khalifa) dinastija. 1958 m. Menama paskelbta laisvuoju uostu. 1971 m. tapo nepriklausomo Bahreino sostine.
Lika

Lika yra kalnuotas Kroatijos regionas, apribotas Velebito kalnų iš pietvakarių ir Plješevicos kalnų iš šiaurės rytų pusės. Didžioji regiono dalis priklauso Likos-Senio apskričiai, mažesnės dalys priklauso Karlovaco apskričiai bei Zadaro apskričiai.
Didžiausi Likos miestai yra Gospičius, Otočacas, Gračacas, Korenica, kurių dauguma įsikūrę karstiniuose Ličinos, Gackos ir kitų upių slėniuose. Regione yra į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą įtrauktas Plitvicų nacionalinis parkas.

Viduramžiai

Baltieji kroatai atsikraustė į Liką iš Baltosios Kroatijos pirmoje VII a. pusėje. Po kroatų įsikūrimo Lika tapo Pajūrio Kroatijos kunigaikštystės dalimi. 925 m. tampa Kroatijos karalystės dalimi. 1102 m. pradeda valdyti vengrai.
Šaldytuvas

Šaldytuvas – namų buities prietaisas, kuris naudojamas produktams atšaldyti. Taip produktai (mėsa, pieno produktai ir kt.) išstovi ilgiau. Šaldytuvas paprastai atšaldo temperatūrą iki 0–5 °C ir tokioje temperatūroje bakterijos nesidaugina arba dauginasi labai lėtai. Šaldytuvai taip pat turi šaldyklę, kur temperatūra nukrenta iki -20 °C ar dar žemiau. Ten laikomi šaldyti produktai.

Istorija

Šaldytuvo pirmtakai buvo gaminami jau apie 1800 m. Tiesa, jie buvo aušinami ledu, taigi prie jų būdavo prijungiama ledo gaminimo mašina. Pirmieji šaldytuvai namams atsirado tik apie 1950 m.
Klemensas Gutauskas

Biografija

Augo keturių vaikų šeimoje su dviem broliais ir seserimi, buvo jauniausias. 1924–1928 m. lankė Leliūnų pradžios mokyklą. 1928–1932 m. mokėsi Anykščiuose, 1932–1934 m. – Utenos gimnazijoje. 1934–1940 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje, 1937–1940 m. ir Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultete. 1941 m. vasario 26 d. Kaune įšventintas kunigu.
Vikaravo Dusetose (1941–1944), Panevėžio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčioje (1944–1945), Pasvalyje (1945–1946), Kamajuose (1946 m.), Pakruojyje (1947–1949).
1949 m. paskirtas Pakruojo bažnyčios administratoriumi, 1951 m. – Linkuvos administratoriumi. 1958 m. paskirtas Panevėžio Kristaus Karaliaus katedros vikaru, 1963 m. – katedros klebonu ir Panevėžio dekanu. 1964 m. perkeltas į Kupiškį klebono ir dekano pareigoms. Nuo 1998 m. dėl pablogėjusios sveikatos atleistas nuo klebono, 2000 m. – ir nuo dekano pareigų.
1994 m. išrinktas populiariausiu Kupiškio rajono žmogumi. 2001 m. suteiktas Kupiškio krašto Garbės piliečio vardas. Palaidotas Kupiškio bažnyčios šventoriuje, kunigų panteone.
Pabianicės

Istorija

Miestas įkurtas X a. Į turtingas miškais apylinkes mėgo atvažiuoti pamedžioti Lenkijos karaliai („pobawic się“ – manoma, jog nuo to ir kilęs miesto pavadinimas). Miesto teisės suteiktos 1297 m.
Santara (žurnalas)

Santara – kultūros žurnalas Lietuvai ir išeivijai, nuo 1989 m. ėjęs Kaune, Ašigalio g. 25-32, vėliau Vilniuje.

Istorija

Leidžiamas 4-6 kartus per metus. Steigėja ir leidėja spec. paskirties AB Spaustuvė „Spindulys“. Tiražas 1989 m. – 15 000 egz., 1997 m. – 2000 egz.
Rašo įvairiais visuomenės, kultūros, politikos klausimais, spausdina užsienio autorių rašinius.
Vyriausias redaktorius Romualdas Norkus.
Berdskas

Istorija

Berdsko ostrogas įkurtas XVIII a. pr. Pro gyvenvietę ėjo Sibiro traktas, suklestėjo prekyba. XX a. pr. pradėjo kurtis pramonės įmonės, Berdskas sparčiai augo, 1915 m. gyvenvietę pasiekė geležinkelis. 1944 m. Berdskui suteiktas miesto statusas.
Lajus (Čadas)

Istorija

1914 m. rugpjūčio 21 d. įvyko Lajaus mūšis, kuriame prancūzai atrėmė Vokietijos antpuolį.
Klinikinė neuropsichologija

Klinikinė neuropsichologija – mokslas apie patirtis ir elgesį, sąlygotą CNS pažeidimų, pasikeitimų ir apie dėl to atsiradusius funkcinius sutrikimus, veiklos sutrikimus bei apribotas galimybes aktyviai veikti (gyventi visavertį gyvenimą).
Marians Pahars

Karjera

Marianas Pacharas gimė Ukrainoje, tačiau jau nuo vaikystės gyvena Latvijoje. Būdamas 17 metų amžiaus debiutavo Latvijos čempionato komandoje FK Pārdaugava. Kitais metais žaidė klube Skonto-Metāls, ir tą patį sezoną perėjo į Skonto FC. Pacharas žaidė Latvijos jaunimo (iki 18 ir iki 21 metų) rinktinėse, o 1996 m. kovo 12 d. būdamas 19 metų amžiaus jis debiutavo Latvijos vyrų futbolo rinktinėje rungtynėse prieš Kiprą. 1997–1998 m. Pacharas tapo stabiliu Latvijos rinktinės pagrindinės sudėties žaidėju ir vienu iš Skonto FC lyderių. Žaisdamas Skonto FC Pacharas 4 kartus tapo Latvijos čempionu, bei 3 kartus laimėjo Latvijos taurę.
1998 m. pabaigoje Pacharas perėjo į Anglijos Premier lygos klubą Southampton F.C., kuriame debiutavo 1999 m. pavasarį. Per 4 varžybas Pacharas įmušė 3 įvarčius, o sezono lemiamose varžybose – 2. Pacharas tapo Southampton F.C. puolimo lyderiu. Per savo pirmąjį pilną sezoną Pacharas įmušė 13 įvarčių, per kitus 2 sezonus taip pat buvo tarp Premier lygos rezultatyviausių futbolininkų. Po 2001–2002 m. sezono Pacharas patyrė rimtą traumą ir prarado vietą Southampton FC bei Latvijos rinktinės pagrindinėje sudėtyje. Vėliau taip pat kentė nuo sužalojimų ir per kitus 3 sezonus Southampton F.C. klube jis sužaidė tik 15 rungtynių. 2006 m. pavasarį klubas su juo nebepratęsė sutarties. 2006 m. liepą Pacharas pasirašė sutartį su Kipro futbolo klubu Anorthosis FC. 2006 m. rugsėjo 3 d. jis po daugiau kaip 2 metų pertraukos grįžo į Latvijos rinktinę.
Šiuo metu yra Skonto klubo vyr. trenerio asistentas.
Slauga

Slauga – įvairaus amžiaus sveikų ir sergančių žmonių fizinė bei psichinė priežiūra.

Specialioji slauga

Specialioji slauga – specializuotos slaugos sritis, reikalaujanti tam tikros (specialios) kvalifikacijos (slaugos specializacijos).
Lietuvoje sritis, kuriose verstis slaugos praktika siekiantis bendrosios praktikos slaugytojas arba akušeris privalo įgyti slaugos specializaciją ir tai patvirtinantį pažymėjimą, nustato LR SAM patvirtintas Specializuotos slaugos sričių sąrašas (toliau – Sąrašas). Bendrosios praktikos slaugytojas arba akušeris įgyja slaugos specializaciją aukštojoje mokykloje, baigęs pasirinktą specializuotos slaugos srities neformaliojo švietimo programą.
Specializuotos slaugos sritys, kuriose specialiąja slaugos praktika gali verstis bendrosios praktikos slaugytojas, turintis atitinkamą slaugos specializaciją: anestezija ir intensyvioji slauga; bendruomenės slauga; operacinės slauga; psichikos sveikatos slauga; skubioji medicinos pagalba.
Specializuotos slaugos sritys, kuriose specialiąja slaugos praktika gali verstis akušeris, turintis atitinkamą slaugos specializaciją: anestezija; operacinės slauga; skubioji medicinos pagalba.
Bendrosios praktikos slaugytojas, norėdamas verstis specialiąja slaugos praktika, turi turėti galiojančią bendrosios slaugos praktikos licenciją ir atitinkamos slaugos specializacijos įgijimą patvirtinantį dokumentą. Akušeris, norėdamas verstis specialiąja slaugos praktika, turi turėti galiojančią akušerijos praktikos licenciją ir atitinkamos slaugos specializacijos įgijimą patvirtinantį dokumentą.
Gegužės 28

Vardadieniai

Justas Jogirdas Rima Augustinas
Kliučas

Istorija

Gyvenvietė egzistavo prieš teritorijai užkariaujant romėnams. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1322 m. 1463 m. užkariautas osmanų. 1929–1941 m. priklausė Jugoslavijos karalystei.