Kārlis Ulmanis

Ankstyvoji karjera

Karlis Ulmanis studijavo žemės ūkį Ciuricho ETH, Šveicarijoje, ir Leipcigo universitete, Vokietijoje. Baigęs Latvijoje dirbo lektoriumi, vadybininku žemės ūkio srityje, buvo rašytojas.
Jis aktyviai dalyvavo politiniame gyvenime 1905 metų revoliucijos metu, po kurios buvo trumpam įkalintas Pskove. Kad išvengtų Rusijos valdžios organų įkalinimo, pabėgo atgal į Latviją, iš kurios į JAV.
JAV studijavo Nebraskos universitete, baigė ir gavo tiksliųjų mokslų bakalauro laipsnį žemės ūkio srityje. Po studijų trumpam dirbo universitete lektoriumi. Vėliau Ulmanis buvo perkeltas į Hiustoną, Teksase, kur pradėjo pieno verslą.
1913 metais Karlis Ulmanis sugrįžo į Latviją, nes buvo informuotas, kad Rusijos caras suteikė jam malonę. Šis saugumas buvo trumpalaikis, kadangi Pirmasis pasaulinis karas prasidėjo po metų.

Politinė karjera

Po karo, Ulmanis buvo vienas iš pagrindinių Latvijos Tautos Tarybos (Tautas Padome) įkūrėjų, kuri 1918 m. lapkričio 18-ąją paskelbė Latvijos nepriklausomybę nuo Rusijos.
1920 m. konstitucinė konvencija paskelbė Latviją parlamentine respublika. Karlis Ulmanis buvo pirmasis Latvijos, tapusios nepriklausoma pirmą kartą po 700 metų, ministras pirmininkas.
Jis taip pat buvo Latvijos prezidentas nuo 1936 m. iki 1940 m. ir dar kelis kartus premjeras. Be to, jis įsteigė Latvijos Valstiečių Sąjungą, vieną iš dviejų žinomiausių politinių partijų tarpukario Latvijoje.

Vėlesni įvykiai

Karlio Ulmanio palikimas Latvijai ir latviams yra vertinamas nevienareikšmiškai.
Sovietinės okupacijos laikotarpiu Karlis Ulmanis buvo vadinamas fašistu, neatskiriamu nuo nacistų, kaltinamas „kruvina represija prieš Latvijos darbininką“. Kita vertus Latvijoje veikė fašistinė partija, kurios lyderį Gustavą Celminšą Karlis Ulmanis buvo įkalinęs.
Pokario politiniai emigrantai ir daugelis tų, kurie laikė 6 metus trukusį autoritarinį valdymą Latvijos aukso amžiumi, idealizavo Ulmanį. Ulmanis sukūrė keletą tradicijų, tokių kaip labdaringas aukojimas mokyklai, kurioje žmogus mokėsi. Šių tradicijų yra laikomasi ir šiomis dienomis.
Nepriklausomoje Latvijoje Ulmanis neprarado savo populiarumo, tačiau vis dar yra laikomas prieštaringa asmenybe. Daugelis latvių laiko jį tarpukario nepriklausomos Latvijos simboliu, o daugelis istorikų sutinka, kad Ulmanis teigiamai veikė šalį jos formavimosi laikotarpiu, kai Ulmanis ėjo ministro pirmininko pareigas. Tačiau autoritarinio periodo atžvilgiu nuomonės skiriasi. Nepaisant to, prie Ulmanio nuopelnų yra priskiriamas etninių latvių ekonominės gerovės suklestėjimas XX amžiaus 4-ajame dešimtmetyje. Taip pat yra pabrėžiama, kad Ulmanio valdymo laikotarpiu nebuvo tokia smarki militaristinė ir politinė priespauda, palyginus su kitomis tuometinėmis autoritarinėmis Europos šalimis. Iš kitos pusės, istorikai, tokie kaip Ulmanio biografas Edgars Dunsdorfs, laikosi nuomonės, kad politikas, paleidęs parlamentą ir įvedęs autoritarinį valdymą, negali būti laikomas teigiama figūra, net jei tas valdymas pasižymėjo ekonominiu suklestėjimu.
Tai, kad Ulmanis buvo vis dar labai populiarus Latvijoje per pirmus atgautos nepriklausomybės metus buvo jo sūnėno Gunčio Ulmanio išrinkimas prezidentu 1993 m.
Vienas pagrindinių Rygos gatvių yra pavadinta jo garbei (K. Ulmaņa iela). Taip pat pastaraisiais metais centrinėje miesto dalyje buvo atidengtas paminklas Karliui Ulmaniui.