google/wiki40b huggingface dataset:
Avisų dinastija

Istorija

Dinastijos pradininkas Avisų ordino didysis magistras Jonas I Gerasis. Per pirmąjį, įsitvirtinimo, etapą (1385-1438), kai Portugaliją valdė Jonas I Gerasis ir Eduardas I Avisas, Avisai apsigynė nuo Kastilijos pretenzijų į Portugalijos sostą. Laimėtas Aljubarotos mūšis leido pasiekti tarptautinį pripažinimą – 1386 m. sudaryta Vindzoro sutartis ir seniausia istorijoje diplomatinė sąjunga su Anglija, po kurios sekė Jono I vedybos su Lankasterio grafaite Filipa.
Per antrąjį, klestėjimo, etapą, kuris truko nuo 1438 m. iki 1557 m., Avisų galia pasiekė apogėjų. Buvo kuriama kolonijinė Portugalijos imperija, Avisai bandė išplėsti dinastijos valdžią visame Pirėnų pusiasalyje. Emanuelio I sūnų Kastilijos ir Aragono karaliai Ferdinandas II Aragonietis ir Izabelė Katalikė buvo pripažinę savo sosto įpėdiniu.
Trečiojo, nuosmukio, etapo (1557–1580 m.) karaliai Sebastijonas Avisas ir Henrikas I Kardinolas buvo bevaikiai. 1580 m. sostas atiteko Ispanijos Habsburgams, kurie Portugaliją valdė iki 1640 m.
Juozas Gražys

Biografija

1925 m. baigė Užpalių progimnaziją, tačiau susirgęs toliau mokytis negalėjo. 1932 m. apsigyveno Kaune. 1932–1934 m. mokėsi suaugusiųjų gimnazijoje – Justino Tumėno brandos kursuose, 1934 m. baigė prekybos mokyklą.
1934–1936 m. dirbo laikraščio „Darbininkas“ redakcijoje, kartu dalyvavo moksleivių ateitininkų ir Krikščionių darbininkų sąjungos veikloje. 1936 m. suimtas, radus pas jį lapelių, platinamų tarp streikuojančių ūkininkų. Po 6 savaičių paleistas už užstatą, kurį parūpino profesorius Pranas Dovydaitis ir advokatas Juozapas Katilius. Vėliau teismas kaltinimus atmetė. Po teismo 1936–1940 m. dirbo Blaivybės sąjungos administracijoje, buvo Krikščionių darbininkų sąjungos centro valdybos narys, paskutinio šios sąjungos suvažiavimo Vilniuje 1940 m. pavasarį sekretorius.
Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. rudenį tapo katalikiškos jaunimo organizacijos Laisvosios Lietuvos sąjungos nariu. 1940–1941 m. talkino Jonui Jablonskiui, Povilui Malinauskui, Kaziui Grigalevičiui, Vladislovui Telksniui ir kitiems, spausdinant pirmąjį antisovietinio pogrindžio periodinį leidinį – laikraštį „Laisvoji Lietuva“. Išleidus pirmąjį jo numerį, leidėjai buvo susekti, bet J. Gražio neišdavė, jis represijų išvengė. 1941 m. birželio mėn. prasidėjus suėmimams, slapstėsi Užpalių apylinkėse. 1941 m. vasarą atkūrus Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultetą, ten lankė paskaitas.
Vokiečių okupacijos metais, nusprendus leisti Lietuvių fronto laikraštį, Povilo Malinausko paskatintas, Kaune įrengė spaustuvę. Ji nuo 1942 m. rudens veikė Kaziui Grigalavičiui priklaususiame rūsyje Vilniaus gatvėje. Laikraštis „Į Laisvę“ dideliu 10 tūkst. egzempliorių tiražu išeidavo kas dvi savaitės. Jį spausdino dviese, dažniausiai su P. Malinausku. „Į Laisvę“ buvo leidžiamas iki 1944 m. liepos mėn. pabaigos. Atspausdino ir „Pogrindžio kuntaplio“ tris numerius, „Lietuvos Judo“ du numerius bei kitų nelegalių leidinių.
Vokiečiams pasitraukus, 1944 m. gruodžio mėn. sovietų areštuotas ir be teismo įkalintas Kalinino filtravimo lageryje. 1946 m. paleistas, 1949 m. vėl suimtas. 1950 m. nž akių nuteistas pagal RTFSR BK 58 straipsnį 10 metų laisvės atėmimo. Kalėjo Karagandos lageriuose. 1956 m. grįžęs iš lagerio, tęsė pasipriešinimo veiklą, nėjo jokion valdiškon tarnybon. Pogrindyje leido religinę ir antisovietinę literatūrą. 1972–1974 m. savo bute Kaune kartu su bendraminčiais disidentais Petru Plumpa ir kitais kopijavimo aparatu „ERA“ daugino ir platino „LKB Kroniką“, slaptųjų Molotovo-Ribentropo susitarimų tekstus ir kt. 1974 m. suimtas, 1975 m. nuteistas 3 metams laisvės atėmimo. Kalintas Permės srityje. Atgavęs laisvę, su spaustuvininku Juozu Bacevičiumi dirbo pogrindinėje spaustuvėje „ab“, kurią 1980 m. savo namų kieme Salių kaime (Kauno rajonas) buvo įkūręs Vytautas Andziulis.
Mokėjimo priemonė

Mokėjimo priemonėmis yra atsiskaitoma už darbą, paslaugas ar kt.
Mykolo Romerio universiteto Viešojo saugumo akademija

Istorija

Nuo 1944 iki 1990 m. Kaune veikė  TSRS vidaus reikalų ministerijai priklausiusi Specialioji vidurinė milicijos mokykla. Ji buvo įsikūrusi tame pačiame pastate K. Donelaičio g. 68/Maironio g. 27, kuriame tarpukariu dirbo Laikinosios sostinės valdžios įstaigos ir tebesimoko dabartiniai viešosios tvarkos saugotojai. 
1991 m. čia įsikūrė Aukštesnioji policijos mokykla. Jos bazėje nuo 1997 m. veikė Lietuvos teisės akademijos, o nuo 2007 m. – Mykolo Riomerio universiteto Kauno policijos fakultetas, dabar – MRU Viešojo saugumo fakultetas (mokomasis korpusas, biblioteka).
Nuo 1954 m. fakultetas užima patalpas paminklinėje Kauno evangelikų reformatų bažnyčioje (fizinio rengimo salė, valgykla).
Šilėnai

Istorija

Šilėnai žinomi nuo 1649 m., tačiau kaimas Zoknių dvaro laukuose pradėjo kurtis 1865 m. tiesiant Liepojos-Romnų geležinkelį. Po Antrojo pasaulinio karo, kai Šilėnuose buvo įkurdinta geležinkelių statybos ir remonto Mašinų remonto stotis, išaugo unikali gyvenvietė. Įmonės darbuotojams gyvenamųjų namų niekas nestatė. Stovėjo 50–60 vagonų, kuriuose gyveno ne tik darbininkai, bet ir kai kurie vadovai. Neretai vagonuose kildavo gaisrai. Tik 1991–1992 m. buvo užbaigti 6 įmonės lėšomis ūkiniu būdu statyti namai, kuriuose apsigyveno 74 šeimos.
Vilniaus karaliaus Mindaugo mokykla

Istorija

Vilniaus karaliaus Mindaugo  mokykla išaugo iš 1944 m. įsteigtos 8-osios pradinės mokyklos. 1953-1961 m. ši mokykla buvo 39-oji septynmetė, 1961-1970 m. 4-oji aštuonmetė, 1970-1993 m. 35-oji vidurinė mokykla. 1993 m. lapkričio 29 d. mokyklai buvo suteiktas Mindaugo vardas. 2010 m. lapkričio 24 d. mokyklai suteiktas karaliaus Mindaugo vardas. Yra vienintelė Lietuvoje mokykla, turinti tokį vardą. 2013 m. birželio 5 d. mokykla tapo pagrindine mokykla.
Mečislovas Kymantas

Mečislovas Kymantas (1920 m. rugpjūčio 3 d. Jonavoje – 1998 m. balandžio 26 d. Geelonge, Australija), pedagogas, dainininkas (tenoras), chorvedys.

Biografija

1933–1939 m. mokydamasis Jonavos progimnazijoje, pramoko smuikuoti, dainavo chore – atlikdavo solo partijas. 1941 m. pradėjo mokytis Vilniaus mokytojų seminarijoje, griežė smuiku studentų simfoniniame orkestre. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, su šeima pasitraukė į Vokietiją. Iš Vokietijos netrukus buvo išsiųstas į Austriją, o iš ten į Jugoslaviją. Iš Jugoslavijos sugrąžintas į Austriją, kur dirbo fizinius darbus. 1949 m. išvyko į Australiją – Geelongą (Viktorijos valstija). Ten iš pradžių dirbo gamyklose, vėliau įsitraukė į kultūrinę veiklą. 1951–1959 m. dainavo įvairiuose vokaliniuose ansambliuose (duete, trio, kvartete), 1960–1980 m. buvo dainavimo mokytojas Geelongo šeštadieninėje vaikų mokykloje. Subūrė vaikų chorą, kurį parengė 1980 m. Australijos lietuvių dainų šventei Melburne. Kurį laiką dirbo Sporto klubo valdyboje, buvo Geelongo Lietuvių apylinkės valdybos vicepirmininkas, pirmininkas ir kultūros reikalų vedėjas. M. Kymantas aktyviai reiškėsi ir kaip chorvedys. 1962–1966, 1974–1980 ir 1989–1990 m. vadovavo nedideliam Geelongo lietuvių mišriajam chorui. Kolektyvą išmokė nemaža lietuviškų dainų (pirmasis išpopuliarino B. Budriūno dainą „Mano protėvių žemė“) ir giesmių, surengė koncertų ir giedojo bažnyčiose, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. Chorą parengė Australijos lietuvių dainų šventėms Adelaidėje (1962), Melburne (1964) ir Sidnėjuje (1966), buvo šių švenčių dirigentas. 1990 m. nedidelę dainininkų grupę perdavė G. Pranauskienei, o pats iki 1995 m. dainavo „Vilties" chore. Yra sukūręs ir išleidęs daug dainų ir giesmių, parašęs trumpą Geelongo lietuvių kultūrinio ir muzikinio gyvenimo bei choro organizavimo kroniką.
DFK Dainava

Istorija

DFK „Dainava“ įkurta 2016 m. pradžioje. Susijungė FM „Auska“ bei ištikimiausi „Dainavos“ gerbėjai – „Dzūkų tankai“ – ir įkūrė bendrą projektą, kurį pavadino Dzūkijos futbolo klubu „Dainava“.
2016 m. pradžioje buvo leista „Auskai“ persivadinti į DFK „Dainavą“. Klubas gavo LFF I lygos licenciją.
2016 m. LFF I-os lygos pirmenybes pradėjo Gargžduose. Gan netikėtai 1-1 sužaidė su vietos FK Banga. Sezono pradžia suteikė nemažai vilčių, tačiau antroji pusė buvo prastesnė ir galutinėje komandų rikiuotėje DFK „Dainava“ liko devintoje pozicijoje.
2017 m. DFK „Dainava“ išsikėlė ambicingus planus ir surinko pajėgią sudėtį. LFF taurės turnyre nugalėjo iš pradžių FK Geležinis Vilkas 13:0 , paskui 1/16 f. Adiada Šiauliai 8:0 . 
Tuo tarpu Pirmoje lygoje po pirmojo rato klubas buvo turnyrinės lentelės viršuje. Galutinėje rikiuotėje užėmė ketvirtą vietą.
2018 m. sezone komanda kurį laiką buvo pirmoje vietoje, tačiau vasarą buvo patekę į žaidybinę duobę ir patyrė net keturis pralaimėjimus iš eilės. Tuo pasinaudojo varžovai. Sezono pabaigoje sėkmingai rinko taškus ir turėjo galimybę iškovoti aukso medalius. Paskutiniojo turo metu dzūkai net 6-0 sutriuškino FC Kupiškis, bet iki pirmos vietos pritrūko vieno taško. FK Panevėžys prieš FK Nevėžis įvartį pelnė 89 minutę ir iškovojo Pirmos lygos nugalėtojų vardus, bei tiesioginį kelialapį į A lygą. 
2018 m. spalio 28 d. vyko peržaidimo rungtynės, kurios buvo žaidžiamos Alytuje. Rezultatu 3-0 nugalėjo FK Palanga. Atsakomosios rungtynės vyko Gargžduose ir jose dar kartą nugalėjo palangiškiai. Šį kartą rezultatas buvo 2-0.
Bendras rezultatas buvo 5-0. FK Palanga išliko A lygoje. Po sezono komandą paliko vienas iš jos puolimo lyderių Sebastien Vasquez Gamboa, kuris persikėlė į FK Panevėžys.
Nepaisant nesėkmės Pereinamosiose rungtynėse, klubo vadovybė siekė, kad komanda gautų A lygos licenciją 2019 m. sezonui.
Prieš sezoną kreipėsi  miesto vadovybę, kad paremtų ir skirtų trūkstamus 200 000 eurų, reikalingų licencijuotis A lygai. Deja, savivaldybės paramos nepavyko užsitikrinti ir klubas 2019 m. sezone žais Pirmoje lygoje. Treneriu buvo paskirtas norvegas Kim Rønningstad.
Álex de la Iglesia

Alechandras de la Iglesia Mendosa (isp. Alejandro de la Iglesia Mendoza, labiau žinomas kaip Aleksas de la Iglesia isp. Álex de la Iglesia; g. 1965 m. gruodžio 4 d. Bilbao) – ispanų premijos „Goya“ apdovanotas kino režisierius, scenaristas, prodiuseris ir buvęs komiksų menininkas. Taip pat Deusto universiteto filosofijos absolventas.

Karjera

A. de la Iglesijos filmuose išsireiškia groteskiniais ir labai tamsiais elementais kaip mirtis ir nužudymas. Didžioji dalis darbų juodo humoro komedijos, tačiau dažnai filmai turi siaubo ir dramos elementų. Išskyrus 2010 m. filmą „Balada triste de trompeta“ ir 2011 m. filmą „La chispa de la vida“, visus filmus parašė su Jorge Guerricaechevarría.
A. de la Iglesijos didelis gerbėjas yra ispanų režisierius Pedras Almodovaras, kuris 1993 m. prodiusavo jo pirmą filmą „Acción Mutante“. Už savo 1995 m. filmą „El día de la bestia“ Mendosa laimėjo „Goja“ apdovanojimą už geriausią režisieriaus darbą.
A. de la Iglesia Mendosa ėjo Ispanijos menų ir kinematografijos mokslų akademijos prezidento pareigas nuo 2009 m. iki 2011 m.
Justinas Vienožinskis

Biografija

Justinas Vienožinskis (antras vardas Petras) buvo kilęs iš laisvųjų valstiečių Vienažindžių šeimos nuo Gipėnų. Sesuo Liuda Purėnienė. XIX a. antroje pusėje šeimos pavardė pasikeitė iš Vienažindžių į Vienožinskius, dailininko senelio Justino Vienažindžio sūnums Antanui (būsimajam kunigui ir poetui) bei Norbertui stojant į Panevėžio gimnaziją, kurios direktorius pavardę sulenkino.
Justinas buvo šeštas vaikas šeimoje. Berniuko krikšto tėvais tapo: Konstancija Mykolo fon Romerio žmona, profesoriaus Mykolo Romerio motina bei bajoras Vincentas Ruceckis. Justino vaikystė ir jaunystė prabėgo Dačiūnuose, kur vėliau buvo nutapyta didžioji dailininko kūrybinio palikimo dalis (tėviškės ir jos apylinkių peizažai, tėvų ir artimųjų portretai). Lankė Obelių pradinę mokyklą, vėliau tęsė mokslus Mintaujos (dab. Jelgava) gimnazijoje, kur atsiskleidė meniniai gabumai. 1902–1905 m. mokėsi Maskvoje, tuo pat metu lankydamas tapybos studiją. 1905 m. grįžo į Lietuvą, įsitraukė į revoliucinę veiklą, kalintas. 1908 m. išvyko į Krokuvos dailės akademiją studijuoti tapybos, gilino žinias kituose Europos meno centruose.
Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno gimtinėje. Po nepriklausomybės paskelbimo dirbo Rokiškio ir Zarasų gimnazijose. 1920 m. rudenį parengė projektą dėl piešimo kursų steigimo. Jie po dvejų metų buvo perorganizuoti į Kauno meno mokyklą, kurios direktoriumi ir tapo J. Vienožinskis. Dalyvavo Lietuvos meno kūrėjų draugijos veikloje. 1935–1936 m. pirmininkavo Lietuvos dailės sąjungai.
1940–1946 m. dirbo dėstytoju Vilniaus dailės institute, 1946 m. profesorius. 1952–1956 m. LSSR dailės muziejaus bendradarbis. Mokiniai: Robertas Antinis, Juozas Bagdonas, Vytautas Ignas, Juozas Mikėnas, Napoleonas Petrulis, Augustinas Savickas, Liudvikas Strolis, Veronika Šleivytė, Arbit Blatas ir kt.
1928 m. Kaune, 1961 m., 1986 m. Vilniuje surengtos personalinės kūrybos parodos.
Mirė 1960 m. liepos 29 d., palaidotas Vilniuje, Antakalnio kapinėse.
2011 m. išleistas J. Vienožinskiui skirtas pašto ženklas.

Kūryba

Ankstyvojo laikotarpio kūriniams („Natiurmortas su daržovėmis”, „Natiurmortas su silkėmis”, žmonos portretas ir kt.) būdingas dekoratyvumas, aiškios formos. J. Vienožinskio piešinį ryškina juodas kontūras, o formą – spalvų refleksai. Vėlesnėje menininko kūryboje dominavo peizažai („Krantas”, „Gimtoji sodyba” ir kt.) ir portretai (motinos, Pauliaus Galaunės, dukters Elenos ir kt.), kurie pasižymi kompoziciniu apibendrinimu, tapybišku formų traktavimu, muzikalia, ritmine struktūra, subtiliai niuansuotu prislopintu koloritu.
Pokario metais nutapė lietuvių rašytojų, tokių kaip Antanas Vienuolis, Lazdynų Pelėda ir kitų meno ir kultūros veikėjų portretų, peizažų, teminę kompoziciją „Raudonoji gurguolė“. Yra parašęs dailės kritikos straipsnių, kuriuose keliamos dailės nacionalinio savitumo problemos, aiškinama plastinės išraiškos svarba, smerkiamas natūralizmas, kūrybos sustabarėjimas.
Al-Ramtha SC

Istorija

Klubas įkurtas 1966 m. Turi įvairių sporto rūšių komandas. (Futbolo, krepšinio, rankinio ir kt.)
Futbolo komanda 2 k. tapo šalies čempionais. (1981, 1982 m.)
Nikaragvos transportas

Sausumos transportas

Transporto srautas yra tankesnis daugiau apgyventose Nikaragvos vietose. 2002 m. ten buvo 16 382 km kelių, iš kurių 1818 km buvo išgrįsti. 2000 m. Nikaragvoje buvo 40 800 lengvųjų mašinų ir 60, 500 sunkvežimių. Seniau Nikaragvoje buvo 373 km geležinkelio bėgių, kurie buvo uždaryti 1993 m. Dabar vienintelė 6 km geležinkelio trasa naudojama keleiviams pervežti iš Čičigalpos į Inchenio San Antoniją.

Jūrų transportas

"Naviera Nicaragüense" teikia nuolatines jūrų keliones į Pietų Ameriką, JAV ir Europą. Vienintelis Nikaragvos uostas Korintas valdo 60 % visų vandens krovinių. Kiti jūrų uostai yra Puerto Sandinas, San Chuan del Sulis, Puerto Kabesasas.

Oro transportas

Oro transportas yra svarbus Nikaragvai, nes yra labai mažai kelių, bei geležinkelio trąsų. 2001 m. ten buvo 182 oro uostai, iš kurių 11 buvo su grįstais takais. Nauja valstybės valdo įmonė Aerolíneas de Nicaragua (AERONICA) teikia skrydžius į Salvadorą, Kostą Riką, Panamą, Meksiką. Pagrindinis oro uostas yra Augusto Sandino mieste, tarptautinis oro uostas Las Mersedeso mieste. 2001 m. 61 000 keleivių buvo pasinaudoję oro linijų paslaugomis Nikaragvoje.
Laisvoji profesija

Laisvoji profesija – komercinei veiklai (verslui) nepriskiriama profesinė veikla; profesija. Užsiimant laisvosios profesijos veikla, nesiekiama pelno. Ji vykdoma mokslo, meno, literatūros, švietimo ir mokymo ir kitose (panašiose) srityse. Laisvųjų profesijų atstovai dirba specialių (pvz., dalykinių) žinių, gebėjimų, įgūdžių ar kūrybinės veiklos, talento pagrindu. Savo paslaugas teikia būdami nepriklausomi, atsakingi (paprastai tik) sau, tam tikros srities profesionalai.

Profesijos pagal sritis

Laisvąsias profesijas galima suskirstyti į kelias sritis. Pvz., teisinės laisvosios profesijos – advokatas, licencijuotas teisininkas, patentinis patikėtinis, pensijų konsultantas (teisinis patarėjas); taip pat notaras ir (teismo) antstolis, jeigu nėra valstybės tarnautojas arba pareigūnas (notarai kai kuriose valstybėse tuo pačiu metu gali būti laikomi ir laisvai dirbančiais teisininkais, ir valstybės tarnautojais arba pareigūnais).
Ekonomikos srityje – buhalteris, auditorius, patarėjas (verslo patarėjas, mokesčių patarėjas), ekonominių vertinimų ekspertas (pvz., turto vertintojas), (laisvai dirbantis) ekonomistas.
Sveikatos, medicinos srityse – gydytojas (pvz., stomatologas, psichoterapeutas), veterinaras, vaistininkas, (laisvai dirbantis) slaugytojas, psichologas.
Mokslinės-techninės laisvosios profesijos – inžinierius, architektas, miesto planuotojas, laisvai dirbantis mokslo ekspertas (pvz., biologas, chemikas). Švietimo, mokymo ir su jais susijusių sričių profesijos – lektorius, mokymų konsultantas, dėstytojas.
VMI komentare paaiškinta, kurie gyventojai, vykdantys individualią veiklą, nėra „laisvosios profesijos“ atstovai: tai ir savarankišką komercinę ar gamybinę veiklą vykdantys gyventojai (pvz., žemės ūkio veikla užsiimantys gyventojai, prekybininkai, įvairių prekių gamintojai); savarankišką sporto ir atlikėjo veiklą vykdantys asmenys (pvz., šokėjai, dainininkai, cirko artistai, aktoriai, muzikantai, šachmatininkai, kultūristai); savarankišką kūrybinę veiklą vykdantys asmenys (pvz., dailininkai, skulptoriai, kompozitoriai, rašytojai, poetai, režisieriai, kinematografininkai, choreografai); savarankišką mokslinę veiklą vykdantys asmenys (pvz., mokslininkai, mokslo darbus atliekantys asmenys); kita savarankiška veikla užsiimantys asmenys (pvz., priklausomi draudimo tarpininkai (draudimo agentai), prekybos bei reklamos agentai, nekilnojamojo turto agentai, vairuotojai, siuvėjai, kirpėjai, kosmetologai, įvairių sporto šakų instruktoriai ar teisėjai, treneriai, restauratoriai, gidai).

Reikšmė

Laisvosios profesijos yra vienas svarbesnių Europos Sąjungos ekonomikos sektorių, 2001 m. sukūręs apie 220 mlrd. eurų pridėtinės vertės. Pavyzdžiui, Airijos konkurencijos tarnyba paskaičiavo, kad vien tik 2001 m. Airijos išlaidos teisinėms paslaugoms siekė 1 140 mln. eurų, arba beveik 1 % bendro BVP. Užimtumo atžvilgiu, kitų verslo paslaugų srityje dirbo beveik 12 mln. žmonių 2004 m., arba 6,4 % bendro užimtumo, palyginti su 5,7 % 2002 m.
Kužai

Istorija

1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.
Medardas Grigaliūnas

Biografija

Mokėsi Kabelių pradžios mokykloje, 1950 m. baigė Joniškėlio žemės ūkio technikumą. 1950–1952 m. dirbo Šiaulių srities žemės ūkio valdyboje. 1954–1956 m. LKP CK, 1956–1959 m. LSSR MT darbuotojas. 1959–1961 m. Kepalių (Joniškio rajonas) kolūkio pirmininkas. 1961–1962 m. Joniškio rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas, LKP Joniškio rajono komiteto I-asis sekretorius ir LKP CK partinis organizatorius prie Joniškio teritorinės kolūkių ir sovietinių ūkių valdybos. 1962 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją.
1962–1963 m. žemės ūkio produktų gamybos ir paruošų ministro I-asis pavaduotojas. 1963–1965 m. LSSR Ministrų Tarybos pirmininko I-asis pavaduotojas ir žemės ūkio produktų gamybos ir paruošų ministras. 1965–1985 m. LSSR žemės ūkio ministras. Nuo 1968 m. SSRS-Danijos draugijos Lietuvos skyriaus prezidiumo pirmininkas. 1985–1988 m. Agropramoninio komiteto pirmininko pavaduotojas. 1988–1992 m. Tarpkolūkinių kurortinių įstaigų susivienijimo pirmininkas. 1993–1997 m. Lietuvos žemės ūkio bendrovių asociacijos programų direktorius.
Nuo 1961 m. LKP CK narys, nuo 1963 m. LSSR AT deputatas. 
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Leipalingio holokausto aukų kapai

Kapinės

Įrengtos iškilumos pakraštyje, į pietus nuo Leipalingio civilinių kapinių. 
Stačiakampio plano, pailgos rytų – vakarų kryptimi, 10 m ilgio ir 5 m pločio, apjuostos betoninių stulpelių ir geležinių vamzdžių tvora. Ties jos rytinės dalies viduriu įrengti vienvėriai mediniai statinių varteliai. Vakarinėje dalyje stovi paminklas.
Teritorijos plotas – 50 m².

Paminklas

Monumentalus, dviejų tarpsnių. Postamentas betoninis, išilginto horizontalaus stačiakampio pavidalo. Virš jo kyla vertikalus, ovalo pavidalo akmuo, kurio apačia ir priekinė pusė plokščia, lygiai nupjauta. 
Priekinės plokštumos kairėje pusėje iškalta Dovydo žvaigždė, dešinėje – dvi sukryžiuotos polichromuotos rožės, o žemiau – memorialinis įrašas jidiš, lietuvių ir rusų kalbomis:
קרבּנות 
השואה בּלײפּון
ČIA PALAIDOTI
FAŠISTINIŲ OKUPANTŲ NUŽUDYTI
155 LEIPALINGIO GYVENTOJAI
1941. 09. 11
ЗДЕСЬ ПОХОРОНЕНЫ
ЖИТЕЛИ ЛЕЙПАЛИНГИСА
УБИТЫЕ ФАШИСТСКИМИ
ОККУПАНТАМИ

Istorija

Žydų bendruomenė Leipalingyje įsikūrė 1847 m. 
Prasidėjus Vokietijos–Sovietų sąjungos karui, žydai bandė trauktis į sovietų Rusijos gilumą, tačiau netrukus buvo priversti grįžti į miestelį.
Valstybės saugumo policijos Alytaus rajono viršininko įsakymu 1941 m. vasarą pradėjus suiminėti žydus, pirmiausia buvo suimtos Leipalingio valsčiaus kaimuose gyvenusios 3–4 žydų šeimos, o po to – apie 150 miestelio žydų. Suimtieji buvo uždaryti Leipalingio sinagogoje.
1941 m. rugsėjo 11 d. į Leipalingį atvažiavo apie 20 1-ojo bataliono 3-osios kuopos policininkų, tarp kurių buvo keletas SS oberšturmfiurerio J. Hamano vadovaujamo „skrajojančio būrio“ vokiečių kareivių. Leipalingio policininkams buvo įsakyta prižiūrėti tvarką, konvojuoti žydus į egzekucijos vietą.
Žydai buvo šaudomi už Leipalingio parapijos kapinių, Seiros kairiajame krante iškastoje duobėje, kuriai kasti buvo mobilizuota apie 20 miestelio ir apylinkės kaimų vyrų. Žmones šaudė grupėmis. Iš pradžių buvo atvaryti vyrai, po jų – moterys, o pabaigoje vežimais atvežti seneliai ir vaikai. Iš viso nužudyti 155 žydai: 60 vyrų, 70 moterų ir 25 vaikai.
1971 m. holokausto vieta ir aukų kapas buvo įrašyti į vietinės reikšmės istorijos paminklų sąrašą (kodas IV411), 1993 m. vasario 12 d. registruoti kultūros vertybių registre. Istorinį ir memorialinį vertingųjų savybių pobūdį turintis kultūros paveldo objektas.
Suzdalės kunigaikštystė

Istorija

Suzdalės miestas pirmą kartą buvo paminėtas 1024 m. Tuo metu jis priklausė Kijevo, o vėliau Perejeslavlio kunigaikščiams. Miestą ir apylinkes valdė šių kunigaikštijų paskirti valdytojai. Suirus Kijevo Rusios valstybei kūrėsi savarankiškos valdos. 1125 m. Suzdalės šeimininku tapo Jurijus Vladimirovičius Dolgorukis. Jis miestą padarė Rostovo–Suzdalės kunigaikštystės centru. 
Jo palikuonis Vsevolodas Didysis Lizdas čia pastatė pilį ir įtvirtinimus. Šio valdovo sūnus Jurijus trumpą laiką (1216–1218 m.) čia buvo įkūręs savo valdą, kuri vėliau vėl prijungta prie Vladimiro kunigaikštystės. 
1238 m. pradžioje Suzdalės miestą užėmė Čingischano karvedys Batijus. Batijaus kariuomenė nusiaubė kraštą, o Suzdalės miestą sudegino.
1238 m. sudaryta kunigaikštija, kurią valdė Sviatoslavas Vsevolodovičius. 1246 m. jam atiteko Vladimiro kunigaikštijos sostas.
Čeriomuchovas (Severouralskas)

Čeriomuchovas (rus. Черемухово) – darbininkų gyvenvietė prie geležinkelio Jekaterinburgas – Nižnij Tagilas, Sverdlovsko sritis, Rusija, dab. Severouralsko miesto dalis.

Istorija

1937 m. prie Čeriomuchovo aptiktas boksitų telkinys. Po Antrojo pasaulinio karo dirbti kasyklose iš įvairių TSRS vietų atvežta keli tūkstančiai įvairių tautybių tremtinių ir iš kalėjimų bei lagerių paleistų kalinių.

Lietuviai

Čeriomuchove gyveno daug lietuvių: vieni iš TSRS okupuotos Lietuvos atvežti 1946 m. kovo mėn., kiti 1947–1955 m. perkelti iš kitų Sverdlovsko srities gyvenviečių ar paleisti iš lagerių. Kasė boksitus, įrenginėjo šachtas, kirto ir plukdė mišką, dirbo lentpjūvėje, molio karjeruose, prie geležinkelio, statė gyvenvietę. Dirbo ir vaikai nuo 13 metų. Daug žmonių žuvo ar susižalojo šachtose, mirė nuo plaučių ligų, kurias sukeldavo uolienų dulkėmis užterštas kasyklų oras, pateko į lagerius už bandymus pabėgti. 1956–1958 m. dauguma grįžo į Lietuvą. 1988–1991 m. iš Čeriomuchovo kapinių lietuvių palaikų parvežta į Lietuvą. 1990 m. Čeriomuchove tebegyveno lietuvių, sukūrusių mišrias šeimas.
Yahoo! Messenger

Paplitimas

"Nielsen NetRatings" duomenimis, nuo 2006 m. sausio mėn. Europos "Yahoo Messenger" vartotojų skaičius sudarė 4,65 mln. Paslauga buvo naudojamasi vidutiniškai 13,6 karto per mėnesį. Naudodamiesi "Yahoo Messenger", Europos vartotojai vidutiniškai kas mėnesį praleisdavo 2 valandas ir 15 minučių.