google/wiki40b huggingface dataset:
Chačiapuris

Chačiapuris (gruz. ხაჭაპური) – tradicinis nacionalinis gruzinų patiekalas, sūriu įdaryta kepta bandelė. Dažniausiai naudojamas sulugunio sūris, tačiau dedami ir kiti sūriai ar jų mišiniai. Kaip tradicinis patiekalas ir svarbi gruzinų kultūros dalis, chačiapuris yra įtrauktas į nematerialiaus Gruzijos kultūros paveldo sąrašą. Kadangi tai yra dažnas ir visur Gruzijoje sutinkamas valgis, Tbilisio universiteto tarptautinės ekonomikos mokyklos sukurtu „chačiapurio indeksu“ pagal chačiapurio kainas matuojamas infliacijos lygis įvairiuose Gruzijos miestuose.
Neskaitant Gruzijos, chačiapuriai yra gana populiarūs daugumoje buvusių Tarybų sąjungos valstybių. Tai yra populiarus gatvės maistas Armėnijoje, taip pat populiarėja Izraelyje.
Lietuvos valstybės apdovanojimai

Lietuvos valstybės apdovanojimai – pasižymėjusiems ir valstybei nusipelniusiems asmenims Lietuvos Prezidento dekretu skiriami ordinai, medaliai, Vyriausybės ar specialios komisijos sprendimu suteikiamos Lietuvos valstybinės premijos, o kaip papildomas apdovanojimas – skiriama valstybės pensija.

Apdovanojimų nešiojimas

Valstybės apdovanojimai paprastai nešiojami valstybės švenčių, atmintinomis dienomis ir kitomis visuomenės gyvenimo progomis. Lietuvoje išimtis – Vyčio Kryžiaus ordinas, kurį tradiciškai galima nešioti visada. Vietoje valstybės ordinų, medalių ir kitų pasižymėjimo ženklų galima segėti vieną iš apdovanojimų ženklų pakaitų: juostelę, miniatiūrą, rozetę. Juostelės segamos tik prie uniformos, miniatiūros – tik prie vakarinių drabužių, rozetės – prie civilių drabužių. Valstybės ordinų, medalių ir kitų pasižymėjimo ženklų bei jų pakaitų nešioti neleidžiama asmeniui, nuteistam laisvės atėmimo bausme, arba kuriam paskirta kardomoji priemonė – kardomasis kalinimas.
Ordinų kavalieriai ir asmenys, apdovanoti medaliais ar kitais pasižymėjimo ženklais, turi teisę naudoti apdovanojimų garbės ženklus savo asmeniniuose antspauduose, vizitinėse kortelėse ir privačiuose blankuose.
Cezaris Antonovičius Kiuji

Biografija

Jo tėvas buvo prancūzas Antuanas Kiuji (pranc. Antoine Cui; anksčiau pavardė buvo rašoma "Queuille", vėliau supaprastinta), pasilikęs Lietuvoje po 1812 m. Napoleono žygio į Rusiją ir dėstęs prancūzų kalbą, o mama – lietuvė Julija (Justina) Gucevičiūtė iš neturtingų bajorų šeimos. Cesarius-Benjaminus (tokiu vardu jis buvo registruotas katalikiškų krikštų knygoje) buvo jauniausias iš penkių vaikų.
Po Vilniaus gimnazijos Cezaris mokėsi Sankt Peterburgo Vyriausiojoje inžinierių mokykloje, o jau 1857 m. baigė Sankt Peterburgo Nikolajaus inžinierių akademiją. Tais pačiais metais jis pradėjo dėstytojo karjerą. Per keletą dešimtmečių Kiuji dėstė trijose karinėse mokyklose Sankt Peterburge; tarp jo mokinių buvo keletas imperatoriaus šeimos nariai, žymiausias jų – būsimasis imperatorius Nikolajus II. Atlikęs svarbią užduotį 1877–1878 m. Rusijos-Turkijos karo metu, Kiuji gavo paaukštinimą. 1880 m. jam buvo suteiktas profesoriaus laipsnis, o 1906 m. – generolo laipsnis. Parašė daug svarbių mokslinių darbų, tyrimų ir straipsnių.

Muzika

Nepaisant pasiekimų savo karo akademiko karjeroje, šiandien Kiuji visame pasaulyje yra daugiau žinomas kaip kompozitorius.
Būdamas 5 metų pradėjo groti pianinu. Vilniuje tuo metu gyvenantis kompozitorius S. Moniuška metus nemokamai mokė talentingą berniuką.
Nors Kiuji negavo formalaus muzikinio išsilavinimo ir muziką kūrė
laisvu nuo darbo metu, jis tapo pripažintu ir vaisingu kompozitoriumi.
Didelę įtaką Kiuji talento ir muzikinio stiliaus vystymuisi padarė Šopeno kūryba, draugystė su kompozitoriu M.Balakirevu (susivienijimо „Galingasis sambūris“ įkūrėju), ilgalaikis bendravimas su kompozitoriais A.Dargomyžskiu, M.Musorgskiu, N.Rimskiu-Korsakovu, A.Borodinu ir, svarbiausia, savarankiškas kruopštus muzikinės literatūros studijavimas.
Pirmus romansus jis parašė 1850 m., rimčiau užsiiminėti muziką jis pradėjo baigus Nikolajaus inžinierių akademiją. 1859 m. įvyko jo viešas debiutas Peterburge, Rusų muzikos draugijos simfoninio koncerto metu.
Kiuji muzikinis palikimas yra gana platus: 14 operų (tarp jų – „Kaukazo belaisvis“ 1857–1882 m., „Mandarino sūnus“ 1859 m., „Viljamas Ratklifas“ 1869 m., „Anželo“ 1875 m., „Saracėnas“ 1898 m., „Kapitono duktė“ 1909 m.) 4 vaikų operų, kūriniai orkestrui, kameriniams instrumentiniams ansambliams, fortepijonui, smuikui, violončelei, ir – vertingiausia kūrybos dalis – virš 250 nuostabių romansų.
Po ilgos ir aktyvios muzikinės karjeros Kiuji buvo dosniai apdovanotas ir pagerbtas Rusijoje ir užsienyje. 1896–1904 m. buvo M. Beliajevo būrelio Peterburgo skyriaus pirmininku, o 1904 m. buvo išrinktas Imperatoriaus Rusų muzikos draugijos garbingu nariu. 1880 m. antrojoje pusėje ir 1890 m. keletas užsienio muzikos bendrijų suteikė jam narystę, įskaitant Prancūzijos akademiją (narys korespondentas). Prancūzijoje jis buvo apdovanotas Garbės legiono ordino komandoro kryžiumi už operą „Flibustjeras“ (1894 m.). 1896 m. tapo Belgijos karališkosios akademijos nariu. 1909–1910 m. vyko renginiai kompozitoriaus veiklos 50-ties metų jubiliejui paminėti.
Aliniškės

Aplinkinės gyvenvietės

Andrioniškės – 1 kmPuodžiūnai – 2 kmDailidėnai – 2 kmRėžiai – 1 km
Utenos trikotažas

Istorija

Marytės Melnikaitės trikotažo ir galanterijos gamybinis susivienijimas Utenoje atidarytas 1967 m. liepos 25 d. Tuo metu jis buvo vienas didžiausių Baltijos šalyse. Per metus gamino 17,7 mln. vienetų trikotažo gaminių. Iki 1989 m. įmonės gamyba nuolat augo. 1989 m. ji jau gamino 19,4 mln. vienetų trikotažo gaminių, iš kurių 30 proc. parduodavo Lietuvoje, o kiti pasklisdavo po visą SSRS. Tuo metu čia dirbo iki 3000 dirbančiųjų.
Po nepriklausomybės paskelbimo įmonė pradėjo naują veiklos etapą. Jai vadovauti paskirta Nijolė Dumbliauskienė. 1993 m. „Utenos trikotažas“ tapo privataus kapitalo įmone. 1994 m. gruodžio 6 d. įregistruota Utenos rajono valdybos įmonių rejestre.
1984–1996 m. įmonėje leistas laikraštis „Trikotažininkas“.
419 Aurelija

Aurelija (419) – asteroidas, kurį 1896 m. rugsėjo 7 d. atrado vokiečių astronomas Maksas Volfas. Vidutinis atstumas nuo Saulės – 2,59 av. Siderinis periodas – 4,1 m. Matmenys 124,47 ± 3.08 km
Vlahina

Vlahina (bulg. Влахина) arba Vlaina (maked. Влаина) – nedidelis kalnagūbris, besidriekiantis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi per Bulgariją ir Makedoniją. Aukščiausia viršūnė – Ogrejakas arba Kadica (1924 m). Iš rytų riboja Strumos, iš vakarų – Bregalnicos slėniai. Pietuose pereina į Maleševo kalnus. Masyvo ilgis 40 km, plotis iki 15 km. Kalnai sudaryti iš metamorfinių uolienų (gneisų, amfibolitų).
Augalija gan skurdi. Iki 700–800 m aukščio auga ąžuolai, sausamėgiai žolynai. Yra uosių, klevų, skroblų, juodųjų pušų giraičių. Aukščiau auga bukai ir kadagiai.
Vlahinos papėdėje įsikūrę Simitlio (Bulgarija) ir Pehčevo (Makedonija) miestai.
Dehidrochlormetiltestosteronas

Dehidrochlormetiltestosteronas – anabolinis steroidas.
Dehidrochlormetiltestosteroną sukūrė ir platino Rytų Vokietijos kompanija Jenapharm. Medikamentas užpatentuotas 1961 m. Nuo 1965 m. produktas pradėtas tiekti klinikiniam vartojimui.

Dopingas

Dehidrochlormetiltestosteronas laikomas dopingu ir draudžiamas sportinėje veikloje.
2012 m. Europos sunkiosios atletikos čempionate sunkiaatletis Aurimas Didžbalis su 395 kg rezultatu pelnė sidabro medalį, bet tų pačių metų birželio mėnesį patvirtinta, kad A. Didžbalis čempionato metu vartojo dehidrochlormetiltestosteroną ir todėl jo rezultatas anuliuotas bei sportininkas prarado teisę dalyvauti 2012 m. olimpinėse žaidynėse Londone.
Psycho-Pass

Siužetas

Veiksmas vyksta 2113 metais. Vadinamoji „Sibil“ sistema stebi visų piliečių psichikos būklę, asmenybę ir įvertina tikimybę, jog pilietis padarys nusikalstamą veiką. Kai tikimybės, jog asmuo nusikals, nustatomos nusikaltimų koeficiento indekso, lygis viršija tam tikrą ribą, jį ar ją ima persekioti teisėsaugos pareigūnai ir priklausomai nuo aplinkybių sulaiko gyvą arba nušauna.
Istorija telkiasi apie Akanę Cunemori, naująją Visuomenės saugumo biuro Kriminalinių tyrimų padalinio pirmojo būrio inspektorę. Cunemori medžioja nusikaltėlius kartu su specialia komanda, kurią sudaro latentiniai nusikaltėliai, priversti tarnauti teisėsaugai ir vadinami Enforcers. Istorijos eigoje Cunemori su komanda susiduria su teroristine grupuote, kuriai vadovauja daugelio visuomenę sukrėtusių nusikaltimų organizatorius Šogo Makišima. Makišima, organizuodamas vieną po kito suirutę visuomenės gyvenime sukeliančius didelio masto nusikaltimus, planuoja nuversti šalį valdančią „Sibil“ sistemą. Mat, jo manymu, po sukrečiančių įvykių didžioji dalis visuomenės pataps nusikaltėliais ir patys save sunaikins, o to pasekoje sistema taps neveiksni.

Kitos medijos

Antrasis sezonas pavadinimu „Psycho-Pass 2“ eteryje pasirodė 2014 m. spalį. Tai pat buvo išleista manga adaptacija („Inspector Akane Tsunemori“ ir „Inspector Shinya Kogami“), papasakojanti daugiau apie protagonistus, kuri publikuota leidyklos „Shueisha“ žurnale „Jump Square“. Tai pat išleistas vienas romanas pavadinimu „Psycho-Pass“. „Production I.G.“ studijai bendradarbiaujant su „Nitroplus Staffers“, sukurtas epizodinis videožaidimas pavadinimu „Chimi Chara Psycho-Pass“.
2015 m. ketinama išleisti anime filmą pavadinimu „Psycho-Pass: The Movie“.

Atsiliepimai

Serialas sulaukė daugiausia teigiamų atsiliepimų iš kritikų; buvo pagirti serialo vyksmo vieta ir tiriamos bylos, kurios padėdavo išvystyti protagonistų charakterius. Ypatingo dėmesio sulaukė pagrindinis piktadarys ir seriale diskutuojama filosofija. Tačiau kritikos sulaukė šiurpinantys vaizdai ir vyksmo vietos detalės.
Julia Selepen

Biografija

Gimė 1983 m. spalio 19 d. Kaune. 2000 m. Lietuvos dailiojo čiuožimo čempionate užėmė 4 vietą, 2001 m. ir 2002 m. iškovojo sidabrą. 2001 m. pasaulio čempionate užėmė 33 vietą.
Dinglingai

Etimologija

Dinglingų pavadinimo kilmė nėra identifikuota, nors egzistuoja kelios hipotezės. Kai kurie mokslininkai pavadinimą kildina iš tiurkiškos kilmės žodžių Tölös (tiurkų antkapiniuose įrašuose minimas etnonimas), ar net Türklär („tiurkai“). Kita hipotezė kildina dinglingų pavadinimą iš mongolų kalbos telegem, telege („vežimas“).
Dinglingų etnonimas susijęs kitais etnonimais, kuriais buvo vadinama tauta, gyvenusi po jų, ir greičiausiai artimai susijusi: tiele (鉄勒), čile (勅勒), kurie laikomi fonetiškai tikslesniais, nei dinglingai, taip pat gaoče (高車), kas reiškia „aukštas vežimas“, ir gali būti telege prasminis vertimas.

Istorija

Pirmasis dinglingų paminėjimas yra Kalnų ir jūrų knygoje, kur jie minimi tarp daug mitinių šiaurės tautų. Han dinastijos I a. pr. m. e. šaltiniuose jie minimi kartu su dziankunais ir kitomis tautomis, gyvenančiomis į šiaurę nuo siongnu, į pietus nuo Baikalo (kuris kinų supratimu atitiko šiaurinį pasaulio pakraštį ir buvo vadinamas „Šiaurės jūra“).
Dinglingai nuolat kovojo su savo pietiniais kaimynais siongnu ir kartais priklausydavo jų imperijai. 85 m. jie kartu su sianbais rytuose, pietiniais siongnu puolė šiaurinius siongnu ir juos išvijo į vakarus. Vėliau jie išsaugojo nepriklausomybę nuo sianbų, kurie kontroliavo didžiąją dalį Mongolų plynaukštės.
III a. kinų traktate Trumpa Wei istorija (kin. 魏略, pinyin: Wèilüè) dinglingai vėl aprašomi. Tačiau minima, kad jie gyvena ne tik į pietus nuo Baikalo, bet ir toliau į vakarus, į šiaurę nuo kangdziu (t. y. dabartiniame šiaurės rytų Kazachstane).
IV a. minima, kaip dinglingų dalis, vadovaujami Di Bin, kartu su kitomis klajoklių gentimis migravo į Kiniją. Čia jie tarnavo Vėlyvosios Džao, Ankstyvosios Čin, Vėlyvosios Jan armijose. 388 m. jų vadas Di Liao dabartinėje Henano provincijoje net įkūrė savo valstybę Vei, kuri, tiesa, egzistavo tik 4 metus. Vėliau Kinijoje gyvenusius dinglingus valdė Šiaurės Vei, kurioje jie asimiliavosi ir nunyko.
Tose vietose, kur seniau gyveno dinglingai (t. y. į pietus nuo Baikalo ežero ir į šiaurę nuo kangdziu) nuo IV a. pakeičia tiele arba gaoče. Tačiau nėra iki galo aišku, ar tai yra nauja tauta, užvaldžiusi dinglingų žemes, ar tiesiog naujas tos pačios tautos pavadinimas.
Fuel-oil

Fuel-oil (iš angl. fuel 'kuras' ir angl. oil '(čia) nafta') – iš distiliuojamos naftos gaunami degalai ir skystas kuras, apimantis visą spektrą naftos produktų, pradedant žibalu ir baigiant mazutais. Ši naftos produktų klasė neapima benzinų.

Ši skysto kuro klasė galėtų vadintis skystasis kuras, jei apimtų benziną.
Vilkaviškio Šv. Kryžiaus bažnyčia

Istorija

Vilkaviškyje 1894 m. pastatyta cerkvė po Pirmojo pasaulinio karo neteko parapijiečių, todėl 1922 m. perduota katalikams ir vadinosi Vilkaviškio Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia. Cerkvės pertvarkymu į bažnyčią rūpinosi kunigas (vėliau prelatas) Juozas Laukaitis. 1944 m. nugriovus Vilkaviškio katedrą, buvusi cerkvė tapo vienintele Vilkaviškio bažnyčia, į ją perkeltos šventųjų relikvijos. Ją atnaujino, įvedė šildymą klebonas (nuo 1958 m. Vilkaviškio dekanas) Konstantinas Ambrasas (1922–1985). Vikaras Juozas Jakaitis (1923–1988) 1949 m. rugpjūčio 19 d. areštuotas ir 10 m. ištremtas.

Architektūra

Bažnyčia yra stačiatikių cerkvėms būdingos struktūros ir ašinės trijų dalių kompozicijos, su varpinės bokštu virš prieangio. Viduje dominuoja aukšta navos erdvė. Yra trys altoriai.
The Impossible Dream

Singlai

Iš albumo išleisti singlai - „Tonight“ ir „Love Is Blind“.

Papildoma informacija

Baltai vilkinti mergina, ant šio albumo viršelio vaizduojanti angelą, yra iš dainos „Tonight“ videoklipo.
Šis albumas išleistas praėjus nepilniems metams po kompiliacinio „Classics - Remixed“ albumo, kuris netikėtai susilaukė didelės sėkmės ir įrodė, kad daugybė žmonių pasiilgo The Twins dainų. Šitai įkvėpė grupės narius kuo greičiau įrašyti visiškai naują studijinį albumą.
Tai - kol kas paskutinis studijinis The Twins albumas, bet grupė niekada nebuvo oficialiai išsiskyrusi ir vis dar koncertuoja, retsykiais išleisdama rinktinių dainų albumus bei dainų remiksus. Taip pat grupės nariai ne tik prodiusuoja kitus atlikėjus, bet ir įrašinėja naujas savo dainas bei planuoja išleisti naują albumą.
Alma Paukštienė

Biografija

1976 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas. Ignalinos rajono savivaldybės administracijos Kazitiškio seniūnijos specialistė žemės ūkiui.
Lietuvos valstiečių liaudininkų partijos narė. Nuo 2007 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narė.
Duktė Rita.
Oleskos pilis

Oleskos pilis (ukr. Оле́ський за́мок) – XIV–XVII a. statyta gynybinė pilis Oleskos gyvenvietėje Lvovo srityje (Ukraina).

Architektūra

Pilis stovi atokiau nuo gyvenvietės, ant maždaug 50 m aukščio kalvos. Viduramžiais ją supo gynybinis griovys su pilimu, aukšta medinių tašų tvora. Pati pilis plane yra
ovalo formos, apmūryta akmenine siena. Piliavietėn patenkama per įvažos vartus, virš kurių iškilęs triaukštis bokštas. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais.

Istorija

Oleskos vietovė nuo seno traukė prekybininkų ir užkariautojų dėmėsį: čia kirtosi keliai iš Valakijos ir Vengrijos į Volynę. Pirmą kartą 1327 m. kaip Haličo-Volynės kunigaikščio Jurijaus valda. 1340 m. čia stovėjusią pilį valdė lietuvių kunigaikštis Liubartas, o 1366 m. ją atkovojo Lenkijos karalius Kazimieras III Didysis. Po Krėvos unijos Oleska tampa pavaldi Lenkijos ir Lietuvos valdovo Jogailos brolis Švitrigailai. Kai tarp giminaičių kilo konfliktas, prasidėjo karas. Karaliaus pasiųstas kunigaikštis Kazimieras Mazovietis apgulė pilį ir 1432 m. galiausiai ją užvaldė.
XV–XVI a. kraštą niokojo totoriai: jie griovė pilį 1402, 1453 ir 1512 metais. Pagal santuokinius ryšius Oleskos pilis 1605 m. pereina į rusėnų kunigaikščio Ivano Danilovičiaus rankas. Jo valdymo laikais pilis įgavo renesansinių bruožų: buvo įrengtos koklinės krosnys ir balto akmens židiniai, nupirkti baldai ir paveikslai. I. Danilovičiaus duktė Teofilė, ištekinta už didiko Jokūbo Sobieskio, 1629 m. pagimdė sūnų, kuriam buvo lemta tapti ATR karaliumi Jonu Sobieskiu.
1648 m. Bogdano Chmelnickio kazokai užėmė Oleską, o jo sąjungininkai totoriai apgriovė pilį. 1681 m. Jonas Sobieskis, tąkart jau Lietuvos-Lenkijos valdovas, išpirko skolų apimtą Oleską ir 1684–1687 m. pilį iš pagrindų suremontavo. Tuo metu pasodintas parkas, iškilo ūkiniai pastatai. Karo tarp ATR ir Švedijos metu pilyje penkerius metus buvo dislokuota Rusijos kariuomenė. 1716 m. pilis parduota Stanislovui Ževuskiui, kuris ja mažai rūpinosi, vertingesnius baldus pervežė į gretimas valdas. Nuo 1796 m. pilis kelis kartus keitė savininkus, ją valdė Zelinskiai ir Litinskiai. 1838 m. kraštą sudrebino netikėtas žemės drebėjimas, bet piliai labiausiai pakenkė ne jis, o lobių ieškotojai. Bedaužant sienas ir ieškant slėptuvių užgriuvo rūsys, o vėliau ir kai kurios sienos.
1882 m. pilies griuvėsius nupirko tuometinė Austrijos-Vengrijos valdžia. Buvo atliktas kapitalinis remontas, buvusioje pilyje įsikūrė mokykla, kuri veikė iki Antrojo pasaulinio karo. Pokaryje Oleskos pilis buvo užmiršta, joje 1951 m. kilo paskutinis didelis gaisras. 1970–75 m. ji buvo suremontuota, čia įsikūrė Lvovo meno muziejaus filialas su turtinga LDK laikų portretų galerija.
Granatų kiemas

Granatų kiemas (rus. гранатный двор) – dirbtuvės, gaminančios sprogstamuosius artilerijos sviedinius (granatas), senovės Rusijoje (XVI a. ir vėliau).
Maskvoje granatų kiemas buvo įkurtas XVI a. prie Nikitos vartų (Никитские ворота), jame gamino granatas – sprogstamuosius sviedinius, užtaisomus dūminiu paraku. XVII a. granatų kiemas buvo perkeltas prie Simono vienuolyno. 1712 m. granatų kiemas sudegė. Pagal buvusį granatų kiemą Maskvoje vienas skersgatvis vadinasi Гранатный переулок ('Granatų skersgatvis').
2019 m. Formulės 1 sezonas

Komandų pakeitimai

Red Bull Racing nutraukė sutartį su Renault ir pradės naudoti Honda variklius.
Micro-Star International

Istorija

„MSI“ buvo įkurta 1986 m. Taipėjuje penkių asmenų grupės. 1987 m. sukūrė pirmąją pasaulyje spartinamąją pagrindinę plokštę.
„MSI“ išsiplėtė žemyninėje Kinijoje, 2002 m. atidarydama gamyklą Šendžene bei 2001 m. Kunšane įsteigdama mokslinės tiriamosios veiklos centrą. 2005 m. pasauliniai pardavimai siekė $2,4 mlrd. JAV dolerių.
Žiebtuvėlis

Žiebtuvėlis − prietaisas kibirkščiai įžiebti arba liepsnai gauti.
Kibirkštį arba liepsną sukelia trinami kibirkščiuojantys lydiniai, elektra įkaitinta viela arba elektrinis išlydis.
Žiebtuvėliai būna su degalais (benzinu, dujomis) arba be jų (elektrinis žiebtuvėlis).
Pirmasis žiebtuvėlis − Dobereinerio lempa buvo išrastas 1823 m. J. V. Dobereinerio (Johann Wolfgang Döbereiner) ir buvo gaminamas iki 1880 m.
Nantas

Istorija

Apie ~70 m. pr. m. e. miestą įkūrė keltų gentis namnèti. 56 m. pr. m. e. miestas buvo užkariautas Cezario ir pavadintas Portus Namnetus. Apkrikštytas III amžiuje. ~285 m. į miestą įsiveržė saksai, ~500 m. – frankai, VI a. ir VII a. – bretonai, 843 – normanai.
XVIII a., prieš panaikinant vergiją, Nantas buvo prekybos vergais Prancūzijoje sostinė. Ši prekyba leido tapti Nantui svarbiausiu šalies uostu.

Futbolas

Garsiausias mieste yra FC Nantes klubas.
1984 m. Nante vyko VII Europos futbolo čempionatas, o 1998 m. – XVI pasaulio futbolo čempionatas.
Piotras Antonas Samuelis Sanguška

Biografija

Romano Vladislavo (1901–1984) ir Vandos Tužanskos Krinickos (1894–1937) sūnus.

Šeima

Vedė 1969 metais Klaudiją Aną des Roys d’Eschandelys (g. 1939). (Gailefontaine), su kuria turėjo sūnų Povilą Pranciškų Romaną Sangušką (g. 1973), vienintelį Sanguškų giminės vyriškos linijos atstovą.
Albertas Martinaitis

Biografija

Baigė Vilniaus technikos mokyklą. Dirbo Šiaulių hidrogeologijos ekspedicijoje. Liaudies instrumentų, Užgavėnių kaukių, meninės kalvystės meistras, Šiaulių folkloro klubo „Patrimpas“ vadovas.
1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas.
Vilniaus–Marcinkonių geležinkelis

Linijos sutrumpinimas iki Marcinkonių

Tarybinės okupacijos laikais linija Vilnius–Gardinas aktyviai naudota kroviniams vežti tiek į Baltarusiją, tiek į Berlyną. Iš kaimyninių šalių į Druskininkus daugiausia gabenti mazutas ir statybinės medžiagos. Po Tarybų Sąjungos žlugimo valstybės sieną kertanti linija tapo nebenaudojama. 2001–2002 m. sustabdytas eismas atkarpoje Druskininkai–valstybės siena, Druskininkų savivaldybė, tapusi atkarpos ilgalaikio turto savininke, bėgius demontavo. 2004 m. gruodį nutrauktas traukinių eismas atkarpoje Marcinkonys–valstybės siena, Marcinkonys tapo paskutine linijos Vilnius–Gardinas stotimi. Už Marcinkonių Gardino kryptimi liko trys geležinkelio stotelės – Margionių, Kabelių ir Senovės.

Geležinkelio Vilnius–Gardinas atkūrimo planai

2010 m. planuotas Lietuvos ir Baltarusijos susisiekimo ministrų susitikimas dėl jungties su Baltarusija atkūrimo neįvyko. 2013 m. Gardine surengtas tarptautinis forumas „Lietuva–Gardino sritis: krovinių vežimo geležinkelių transporto plėtros galimybės“, kuriame dalyvavo Lietuvos ir Baltarusijos susisiekimo ir užsienio reikalų ministerijų atstovai, krovinių transportavimu suinteresuotos įmonės. Forumo metu aptartos jungties atkūrimo galimybės.
Kijėlių specialusis ugdymo centras

Istorija

1996 metais Molėtų rajono savivaldybė dalyvavo „Socialinės politikos ir bendruomeninių paslaugų plėtros“ projektų konkurse, kurį vykdė LR Socialinės apsaugos ir darbo ministerija, kartu su Pasaulio banku ir Švedijos tarptautinės socialinės plėtros ir bendradarbiavimo agentūra "SIDA". Laimėjus konkursą, rekonstruotas buvęs Molėtų r. “Spalio“ kolūkio vaikų darželis ir sukurtos sąlygos proto ir kompleksinę negalią, turinčių vaikų ir jaunuolių ugdymui. 1997 m. lapkričio 23 d. duris atvėrė naujo tipo švietimo įstaiga - Molėtų rajono Kijėlių specialusis ugdymo centras.

Mokytojai

5 vyr. specialieji pedagogai: 3 auklėtojai, vyr. logopedė, psichologė - metodininkė, kineziterapeutė.
Resident Evil Zero

Apie žaidimą

„Resident Evil Zero“ yra „Resident Evil“ kompiuterinių žaidimų ir filmų frančizės dalis. Žaidime pasakojama pirmojo 1996 m. serijos žaidimo „Resident Evil“ priešistorė. Jame galima valdyti du herojus: policininkę medikę Rebeką Čeimbers ir buvusį jūrų pėstininką, kalinį Bilį Koeną, kurie kartu turi įveikti būrius zombių ir mutavusių gyvūnų iš pradžių traukinyje, po to farmacijos korporacijos „Umbrella“ tyrimų bazėje.
Žaidimas žaidžiamas valdant 3D grafikos herojų modelį iš anksto sugeneruotų vaizdų ir fiksuotos kameros aplinkoje. Herojus puolantys zombiai ir kiti veikėjai vaizduojami 3D modeliais. Žaidimą galima pradėti trimis sunkumo lygiais. Išlaikyti tradiciniai serijos elementai: žaidimo eiga išsaugojama randamomis rašomosiomis mašinėlėmis, herojų gyvybės rezervai atstatomi randamomis žolelėmis, kurias galima sukombinuoti į veiksmingesnes mikstūras. 
Žaidime yra įvesta pakeitimų: nebėra įvairiose vietose pasitaikančios inventoriaus dėžės ir jei randami objektai netelpa herojų inventoriuose, jie turi juos išmesti. Žaidime yra žemėlapis, kuriame galima pamatyti išmestų objektų vietas ir grįžus juos pasiimti. Įvesti skirtumai tarp herojų, pavyzdžiui, Rebeka Čeimbers gali maišyti sveikatos žoleles (medikė), o Bilis Koenas − ne. Tačiau Bilis Koenas yra stipresnis ir sunkiau sužeidžiamas zombių nei Rebeka. Žaidime galima sukeisti valdomus veikėjus ir, norint įvykdyti kai kurias užduotis, tai reikia padaryti išnaudojant kiekvieno veikėjo pranašumus.

Siužetas

Veiksmas prasideda 1998 m. liepos 23 d. prie Rakūno miesto kažkur JAV vidurio vakaruose. Policijos specialios taktinės ir gelbėjimo grupės S.T.A.R.S. Bravo komanda buvo pasiųsta tirti paslaptingų žmogžudysčių į Rakūno apylinkes, tačiau jų sraigtasparnis sugedo ir buvo priverstas nusileisti miške. Miške policininkai rado apvirtusį automobilį su žuvusiais pareigūnais. Iš vietoje rastų dokumentų paaiškėjo, kad automobiliu buvo gabenamas mirties bausme nuteistas buvęs jūrų pėstininkas, leitenantas Bilis Koenas. Komanda įtaria, kad jis nužudė pareigūnus ir išsilaisvino. Grupė pasiskirsto miške surasti pabėgusį kalinį. 
Jauna Bravo komandos naujokė medikė Rebeka Čeimbers randa viduryje miško stovintį traukinį. Įlipusi į jį ji pamato mirusius sužalotus keleivius. Jie staiga prisikelia ir ją užpuola. Traukinyje Rebeka sutinka pabėgusį kalinį Bilį Koeną. Vienas sužeistas Bravo komandos narys pasiekia traukinį ir pranešęs, kad miškas pilnas mutavusių žvėrių, miršta. Rebeka ir Bilis sutaria kovoti kartu, kad išsigelbėtų. Netikėtai traukinys pajuda...