google/wiki40b huggingface dataset:
Karvazai

Istorija

Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos laikais kaimo žemės priklausė Šiaulių ekonomijai. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Meškuičių seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Meškuičių valsčiui, nuo 1950 m. – Šiaulių rajono Meškuičių apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Raudonoji vėliava“.

Aplinkinės gyvenvietės

Dapkūnai – 2 km 
 MEŠKUIČIAI – 2,3 km
Rupeikiai – 1,4 km
Barysiai – 4,3 km
Rėkuva – 3,5 km
Parkulpis – 1,8 km
Daugėlaičiai – 2,9 km 
 ŠIAULIAI – 12 km
Gibaičiai – 1,2 km
Adomiškiai – 1,3 km
Lempira (vadas)

Lempira – indėnų lenkų karo vadas. XVI a. pirmoje pusėje vadovavo aktyviam vakarų Hondūro genčių pasipriešinimui prieš ispanų konkistadorus, vadovaujamus Fransisko de Montecho.
Pasak Hondūro istoriko Jorge Lardé y Larín, vardas Lempira kilęs nuo lenkų žodžių lempa – „valdovas“ ir era – „kalnai“. 1535 m. Lempira lenkų kasiko Entepikos nurodymu įsitvirtino Serkino kalne ir ten ruošė pasipriešinimą ispanams. Jam pavyko sutelkti apie 30 tūkst. indėnų iš 200 kaimų. Juo pasekusios sukilo indėnų grupės Komajagvos slėnyje ir Olanče. Fransikas de Montechas, o vėliau Alonsas de Kaseresas negalėjo numalšinti sukilimo iki pat 1537 m.
Tik nužudę Lempirą ispanai sugebėjo įsitvirtinti vidurio ir vakarų Hondūre. 1539 m. jie ten įkūrė Grasjaso miestą.
Tikslios indėnų vado mirties aplinkybės nėra žinomos, yra tik du vienas kitam prieštaraujantys šaltiniai: pasak kronikininko Antonio de Herrera y Tordesillas (jo versija Hondūre laikoma oficialia), Lempira buvo įviliotas į ispanų spąstus. Jį ispanai įkalbėję susitikti su dviem Alonso de Kasereso patikėtiniais ir sudaryti sutartį dėl taikos. Tačiau susitikimo metu vienas kavalerijos narys nušovė vadą su arkebūza. Pagal kitą Indijų generaliniuose archyvuose rastą 1558 m. Rodrigo Ruiso parašytą dokumentą, vieno iš mūšių metu Ruisas nukirtęs Lempirai galvą. Pasak jo, indėnų vadas buvo apsirengęs ispanų šarvais ir manė esąs nenukaunamas.
Lempira laikomas Hondūro nacionaliniu didvyriu. Jo garbei pavadinta šalies valiuta, departamentas ir miestas (žr. Lempira (reikšmės)).
Tobis (mėnuo)

Istorija

Šis mėnuo egzistavo jau Senosios karalystės laikotarpiu, ir buvo šeštasis metų mėnuo. Dėl to jis buvo vadinamas antruoju pereto sezono mėnesiu (2-nw-prt). Mėnuo buvo siejamas su derlingumo dievu Minu, ir jo pavadinimas buvo Šef-Bedet, reiškiantis „kviečių varpos“. Pavadinimas žymėjo tai, kad maždaug tuo metu pradėdavo bręsti javai. Naujojoje karalystėje mėnesiui buvo suteiktas naujas pavadinimas Ta-Abet.
Pačioje pradžioje jis sutapo su laikotarpiu, maždaug atitinkančiu lapkričio II pusę ir gruodžio I-ąją pusę (Memfyje prasidėdavo lapkričio 16 d.) pagal Grigaliaus kalendorių, tačiau dėl to, kad Egipto kalendoriaus metai ne visai atitiko Saulės (Sirijaus) metus, šis mėnuo ilgainiui išpuldavo vis anksčiau, lyginant su Nilo potvyniais ir Sirijaus patekėjimu (t. y. Nilo potvyniai prasidėdavo vis vėliau kalendoriuje, kas 4 metus vėluodami viena diena). 1321 m. pr. m. e., praėjus vienam Sotiniam ciklui (t. y. 1460 m.), Šef-Bedet vėl sugrįžo į pirminę padėtį Nilo patvynių atžvilgiu. 1291 m. pr. m. e. faraonas Amenofis I įvykdė kalendoriaus reformą, paskelbdamas Techi (Džehuti) pirmuoju metų mėnesiu, ir tada Ta-Abetas tapo žinomas pirmuoju pereto mėnesiu.
Kadangi metų ilgis nebuvo reformuotas, Ta-Abetas vėl ėmė atsilikti. 22 m. pr. m. e. įvykdžius kalendoriaus reformą ir įvedus Koptų kalendorių, Tobio pradžia buvo fiksuota Julijaus kalendoriaus atžvilgiu (t. y. gruodžio 27 d.).
XVI a. reformavus Julijaus kalendorių ir įvedus Grigaliaus, iki mūsų laikų susidarė 13 d. skirtumas tarp Grigaliaus ir koptų kalendoriaus. Dėl to tobio 1 d. dabar sutampa su sausio 9 d.
Korkatų dinastija

Istorija

Iki Korkatų Kašmyrą valdė Gonandų dinastija.
Žymiausias Korkatų valdovas buvo Lalitaditja Muktapidas (724-761), dar vadinamas Kašmyro Samudragupta. Istorikai jam priskiria daugybes užkariavimų, apėmusių visą Šiaurės Indiją, dalį Tibeto, Irano. Teisybė, dauguma tų užkariavimų buvo trumpalaikiai, tačiau šiaip ar taip, tuo metu Kašmyras labai išsiplėtė, jo dėka iš Sindho buvo išvyti arabai.
Vėliau Šiaurės Indijoje Lalitaditją pakeitė naujas užkariautojas - Dharmapala iš Bengalijos Palų dinastijos, tačiau šiaurėje Kašmyras teritorijas išlaikė, valdydamas dalį Tibeto.
Po Lalitaditjos anūko Džajatidos mirties, IX a. pradžioje šalį ištiko krizė. Šiaurės Indijoje įsigalėjus Palams, stiprėjant Tibetui, Kašmyras neteko visų užimtų teritorijų, vėl apsiribodamas tik Kašmyro slėniu. Prasidėjo ekonominis ir kultūrinis nuosmukis.

Kultūra

Didžiųjų korkatų laikais šalies kultūra labai klestėjo. Čia buvo pastatyti garsiausi architektūros kūriniai, vėliau tapę pavyzdžiu kitų dinastijų architektams. Pats garsiausias kūrinys yra Martando šventykla. Dėl sudėtingos krašto istorijos šiuos laikus pasiekė tik griuvėsiai, tačiau labai daug specialistų ja žavisi kaip vienu tobuliausių Pietų Azijos kūrinių.
Alvydas Barščevičius

Biografija

UAB „BTA draudimas“ Prienų atstovybės vadovas, Seimo nario Vytauto Kamblevičiaus padėjėjas.
Darbo partijos narys, Birštono skyriaus pirmininkas. 2007 m. Birštono savivaldybės tarybos narys.
Ernestas Stočkūnas

Karjera

„Žalgirio“ pagrindinėje ekipoje registruojamas nuo 2015 m. 
Žaidė „Žalgirio“ dublerių ekipoje Pirmoje šalies lygoje. 2017 m. debiutavo A lygoje, bet tai buvo vienintelės rungtynės.
Nuo 2018 m. atstovauja Trakai/Riteriai.

Jaunimo rinktinė

<...>
Martynas IV

Biografija

Gimė kilmingoje šeimoje. Studijavo Paryžiaus, Padujos ir Bolonijos universitetuose. Buvo arkidiakonas, kanauninkas. 1260 m. paskirtas Prancūzijos karaliaus Liudviko IX kancleriu. 1261 m. tapo kardinolu. 1262 m. Urbonas IV paskyrė S. de Brioną legatu Prancūzijoje.

Popiežiaus vardas

Išrinkus S. de Brioną naujuoju popiežiumi, jis pasirinko Martyno IV vardą. Tačiau iki šio išrinkimo buvo klaidingai laikyta, kad Martyno vardą jau turėjo popiežiai Martynas II ir Martynas III, kurių tikrieji pasirinkti vardai buvo Marinas I ir Marinas II. 1417 m. buvo išrinktas popiežius, priėmęs Martyno V vardą. Siekiant išvengti tolimesnės painiavos, palikta esama šių dviejų popiežių numeracija, nors faktiškai jie yra, atitinkamai, Martynas II ir Martynas III.

Pontifikatas

1281 m. išrinkus popiežiumi, rezidavo Orvjeto mieste, nes dėl ryšių su Prancūzijos karaliumi, Roma atsisakė jį priimti. Pontifikato metu buvo priklausomas nuo Neapolio karaliaus Karolio I Anžu, kuris jį parėmė popiežiaus rinkimų metu. Paraginus Prancūzijos karaliui, ekskomunikavo Bizantijos imperatorių Mykolą VIII. Iš dalies dėl šios priežasties nepavyko įgyvendinti antrajame Liono susirinkime siektos Katalikų ir Stačiatikių bažnyčių unijos. Pasmerkė 1282 m. įvykusį sukilimą Sicilijoje.
Sodoro ir Meno vyskupija

Sodoro ir Meno vyskupija – Anglijos bažnyčios diecezija Meno saloje. Pradžioje vyskupijos teritorija buvo daug didesnė, dabar apima tik Meno salą ir gretimas saleles. Šiomis dienomis vyskupijos įstaigos yra Daglase, o katedra – Pyle.

Ankstyvoji istorija

Norvegijai pavaldi Sodoro vyskupija buvo įkurta 1154 m., ji apėmė Hebridus ir kitas salas vakarinėje Škotijos pakrantėje. Šių salų pavadinimas buvo sen. skand. Suðreyjar (Sudreys ar 'Pietinės salos'), priešpastatant sen. skand. Norðreyjar ('Šiaurinės salos'), kurios apėmė Orknio ir Šetlandų salas. Meno sala buvo laikoma Pietinių salų dalimi. Ši vyskupija buvo pavaldi Trondheimo arkivyskupijai.
Norvegijai šios salos buvo pavaldžios iki 1266 m., kai salos atiteko Škotijai. 1334 m. Meno sala buvo atskirta nuo Škotijos ir atiteko Anglijos karaliams. Nuo tada sala buvo valdoma Meno lordų (1406–1736 m. – Derbio erlų, nuo 1736 m. – Atholo hercogų). 1765 m. Meno lordystę atpirko Britanijos karūna. Teisė skirti Sodoro ir Meno vyskupus priklausė Meno lordui, ir net Meno salą išpirkus Britanijos karūnai vyskupus ir toliau skyrė Atholo hercogai iki 1828 m., kai ši teisė irgi atiteko Britanijos monarchams.
Meno sala niekada nebuvo įjungta į Anglijos karalystę arba Jungtinę Karalystę, ji yra Karūnos valda. Kartu su likusia Anglijos bažnyčia Anglijos reformacijos laikais vyskupija, paliepus karaliui Henrikui VIII, atsiskyrė nuo Romos katalikų bažnyčios. Vyskupas Thomas Stanley nepalaikė šių reformų, ypač jo vyskupijos perkėlimo iš Kenterberio provincijos į Jorko provinciją. Henrikas VIII pašalino jį iš vyskupo pareigų, kurias jis trumpam atgavo valdant Marijai I (ši grąžino Stenliui vyskupystę), bet buvo vėl pašalintas iš vyskupų valdant Elžbietai I.
Kadangi Meno sala nebuvo Anglijos karalystės dalis, Anglijos Restauracijos metu, 1662 m. Anglijos parlamento išleistas Vienodumo aktas (reguliavęs apeigas Anglijos bažnyčioje) nelietė Meno salos, tuometinis vyskupas Thomas Wilson savo vyskupavimo metais (1697–1755 m.) nevaržomas įvedė apeigas meniečių kalba.

Vėlesnė istorija

Pirmoji Sodoro ir Meno vyskupijos katedra buvo Šv. Patriko saloje Pyle. XVIII a. ši katedra buvo apleista, ir daug metų vyskupo koplyčia Bishopscourt’e, netoli Kirk Michael kaimo veikė kaip prokatedra (laikinoji katedra). Tai gotikinis statinys, perstatytas 1814 m., po to vėl 1858 m. Ji pašvęsta šv. Nikolajui,
1979 m. Bishopscourt dvaras buvo parduotas, ir kitais metais Šv. Žermeno bažnyčia Pyle Tinvaldo aktu buvo pavadinta Šv. Žermeno katedrine bažnyčia (the Cathedral Church of St German).
Kadangi Meno sala nėra Jungtinės Karalystės dalis, todėl Sodoro ir Meno vyskupas nėra dvasinis lordas ir nėra Jungtinės Karalystės Lordų Rūmų narys. Tačiau jis yra Meno salos Įstatymų leidžiamosios tarybos narys. Šis vyskupas yra skiriamas atsižvelgiant į Jungtinės karalystės premjero nuomonę, nors šis neturi daugiau jokios valdžios Meno saloje.
Kolašinas

Istorija

Kolašinas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1565 m.
Giedraičiai

Aplinkinės gyvenvietės

Bekupė – 5 km
MOLĖTAI – 25 km 
 Luokesa – 21 km
Juodiškiai – 6 km 
 Alionys – 13 km 
 ŠIRVINTOS – 23 km
Rudokai – 6 km 
 Dubingiai – 13 km
GLITIŠKĖS – 12 km 
 PABERŽĖ – 16 km
Apie 5 km į rytus nuo miestelio telkšo Abramaučiznos ežeras.
Rodenticidai

Rodenticidai – pesticidų grupė, nuodai graužikams. Graužikus sunku naikinti dėl jų maitinimosi įpročių, nes prieš pilnai suėsdami rastą maistą, jie išbando mažą kasnelį, įsitikindami, kad tai nesukelia sutrikimų. Todėl efektyvus rodenticidas turi būti beskonis, bekvapis, mirtinos dozės bei uždelsto veikimo.

Nuodai

Naudojama didelė įvairovė graužikų nuodų: antikoaguliantai, metalų fosfidai, kalciferolio (vitamino D) junginiai ir kt.
Antikoaguliantai stabdo kraujo krešėjimą, blokuodami vitamino K ciklą; priklausomai nuo antikoaguliantų tipo, graužikai miršta per kelias dienas ar savaites.
Fosfidai nunuodija gyvūną per 1 − 3 dienas – fosfidams reaguojant su organizmo virškinamojo trakto rūgštimis, susidaro nuodingos fosfino dujos. Paprastai naudojamas cinko fosfidas: tokie nuodai turi stiprų česnako kvapą ir atbaido kitus žinduolius, tačiau neatbaido paukščių.
Kalciferoliai sutrikdo kalcio ir fosfatų pusiausvyrą organizme, graužikuose nuodai sukelia hiperkalcemiją ir mirtis ateina per kelias dienas ar savaites. Kalciferolio ir antikoagulianto naudojimas kartu turi sinergetinių savybių, gaunamas ypatingai veiksmingas nuodas.
Visos šios grupės nuodų gali būti papildomos įvairiomis kitomis nuodų veiksmingumą didinančiomis medžiagomis.

Grėsmė kitiems gyvūnams

Kai kurie nuodai (antikoaguliantai, kalciferoliai ir šių junginiai) kelia grėsmę ir kitiems gyvūnams, neretai apsinuodija paukščiai, šunys, katės, bei kartais žmonės. Įtarus apsinuodijimą šiomis medžiagomis, svarbu nedelsiant kreiptis gydytojų pagalbos, įtarus augintinio apsinuodijimą – skubios veterinaro pagalbos. Kaip priešnuodis antikoaguliantams naudojamas vitaminas K, kalciferoliams – hormonas kalcitoninas, gali būti taikomas kraujo perpylimas. Gydymą pradėjus vėliau nei parą po apsinuodijimo, augintinio išgyvenimo šansai maži (tuo tarpu dėl nuodų uždelsto veikimo, pastebimi apsinuodijimo požymiai pasireiškia tik po 18 - 36 valandų).
Remigijus Ruokis

Biografija

Baigė Klaipėdos 10-ąją vidurinę mokyklą. Muzikos mokykloje baigė akordeono specialybę, dainavo berniukų chore „Gintarėlis. Pirmąją dainą sukūrė 1982 metais Sigito Gedos eilėms „Ajero žiedas“.
Įgijo skaičiavimo technikos specializaciją Kauno politechnikos institute. Studijų metais grojo gausybėje studentiškų projektų.
Grojo dainuojamosios poezijos duete su gitaristu ir dainininku Linu Taraškevičiumi (1984-1985).
1998 m. siekiant ironizuoti popmuziką subūrė roko grupę “Les Stagnateurs”. Roko grupė grojo muziką apjungdama džiazo, elektronikos, fanko, disko muzikinių žanrų elementus.
Kūrė dainas ir muziką panaudodamas sarkazmo prizmę.
Grojo muzikinėse grupėse „Vizitas“ (1987-1988), VIA „Stagnatai“ (1988-1989), E. Petrovo grupėje (alternative, progressive rock, 1988-1989), „Žuwys“ (1990-1991, alternative, avantguarde), „Shekit“ (1990-1993, metalinis repas, sukurtas hitas „Zbignievai, kelkis“), „Gin‘Gas“ (nuo 1991, funk, soul, superhitai „Vynelio“, „Jons dėjo“), „Dalyvis“ (nuo 2009, metalinis repas, superhitai „Ar tu matei“, „Statistiniai duomenys“, „Šūdinai puikiai“).
Sukūrė bendrus kūrinius su hiphopo muzikos atstovais Donatu Zacharovu (Broo), Igoriu Ragozinu (YGA).
Lietuvoje populiarina funk, džiazo stilių muziką.
Džiazo festivalio „Šiauliai Jazz" iniciatorius.
Kartu su Šiaulių apskrities muzikantais (būgninku G. Gascevičiumi ir kt. ) pradėjo rengti Šiaulių apskrities muzikos apdovanojimus (ŠAMA), renginių ciklą „Šiaulių naktys".
2013 m. gavo Šiaulių m. kultūros ir meno premiją už inovatyvias, Šiaulių miesto kultūrinį gyvenimą praturtinančias idėjas.
Prodiusavo ir vedė laidas: „Tangomanija", „Rokijada", „Shekit slieką", „X klanas", „Klajūnų dienoraštis", „Ką žmonės pasakys", „Nesakyk op neparagavęs", "Bumerangas", „Perku ir laimiu", „Antras - visada karštas".
Sukūrė solinės muzikos projektą „1 + 1“, vaizdo klipą Šiaulių muzikanto Algimanto Butnoriaus dainai „Esmeralda".
Liana Ruokytė Jonsson - Remigijaus Ruokio sesuo.
Lipskio alaus ir spirito gamykla

Lipskio alaus ir spirito gamykla – alkoholinių gėrimų gamykla, veikusi Vilniuje 1870–1935 m.

Istorija

Gamyklą tuometiniame Paplaujos (dabar Paupys) priemiestyje įkūrė Ilja E. Lipskis. Greta fabrikantai Lipskiai įkūrė sodą, vadinamą Šveicarišku, pastatė medinį restoranėlį, vasaros teatro ir kėglinės paviljonus, fontaną, įvedė elektros apšvietimą. XX a. pradžioje sode veikė bufetas ir nedidelė valgykla, nedidelis teatras su koncertų sale, į kurią šeimininkas kviesdavosi muzikantus net iš Italijos.
Per metus gamykloje buvo pagaminama po milijoną kibirų (vienas kibiras – 12,99 litro) alaus. Produkcija buvo pristatyta Odesos mugėje, gamykloje gamintas alus gavo apdovanojimą Reimse vykusioje parodoje.
1935 m. rudenį Šopeno alaus darymo akcinės bendrovės (vėliau tapusios „Vilniaus tauru“) pirmininkas Taubas ir įmonės direktorius Rozentalis, pasinaudoję ekonominiais I. E. Lipskio firmos sunkumais, privertė jį uždaryti savo alaus bravorą, prižadėję išmokėti kompensaciją. Tokiu būdu 4-to XX a. dešimtmečio pabaigoje Šopeno alaus darykla liko vienintelė alaus gamybos įmonė Vilniaus mieste. Tarybiniais metais Lipskio gamyklos vietoje buvo įkurta Vilniaus elektros skaitiklių gamykla.
Lapkasiai

Istorija

Kaimo rytinėje dalyje, 0,14 km į vakarus nuo kelių iš Vilkiškės ir Lapkasių į kelią Kuršėnai–Upyna kryžkelės, į pietus nuo kelio iš Lapkasių į kelią Kuršėnai–Upyna yra Lapkasių senosios kapinės (kultūros paminklo MC kodas 4632).
1950–1991 m. kaimas priklausė Micaičių kolūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Geruogiai – 2 km
Steponiškė – 1,8 km
KURŠĖNAI – 6,5 km 
 Vaitkaičiai – 2,5 km
Būdvydžiai – 2,7 km
ŠIAULIAI – 30 km
 Micaičiai – 4,4 km
Paežeriai – 3,4 km
Gaudučiai – 1,7 km
Padvaiskiai – 3 km
Žadžiūnai

Istorija

1916 m. pro kaimą vokiečių kariuomenė nutiesė 600 mm vėžės pločio geležinkelį Gubernija-Pasvalys, kuriuo iki 1972 m. pro Žadžiūnų geležinkelio stotį važinėjo krovininiai ir keleiviniai traukiniai į Biržus. 1921 m. siaurojo geležinkelio linija pratęsta iš Gubernijos į Šiaulių geležinkelio stotį, nuo 1938 m. ir į Panevėžį.
Velika Kladuša

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Velika Kladuša paminėta 1280 m. spalio 30 d., kaip Cladosa. Bizantijos laikais, gyvenvietė pradėjo lėtai plėstis. Nuo XIII a. iki 1464 m. buvo valdoma vengrų. 1633 m. užgrobta Osmanų imperijos. 1878 m. okupuota Austrijos-Vengrijos imperijos. Pastatytos mokyklos, bažnyčios, mečetės.
Juodasis čiurlys

Paplitimas

Eurazijoje paplitęs nuo Geltonosios jūros iki Atlanto vandenyno, šiaurinė arealo riba eina Barenco, Baltosios jūrų pakrantėmis, Pečioros, Obės vidurupiais, Jenisiejaus, Lenos aukštupiais, toliau pietuose tęsiasi iki rytinės Kinijos, Hvanghės aukštupio, Himalajų, pietinio Afganistano, Irano, Irako, Mažosios Azijos ir Viduržemio jūros pakrančių. Taip pat gyvena Britų salose, šiaurės vakarų Afrikoje, Viduržemio jūros salose. Žiemoja Pietinėje Afrikoje.
Lietuvoje dažnas. Atskrenda gegužės pradžioje, išskrenda rugpjūtį.

Morfologija

Kūnas vienspalvis, tamsus, ilgais ir siaurais pjautuvą primenančiais sparnais. Kojų visi 4 pirštai nukreipti į priekį, turi stiprius riestus nagus, pritaikytus kabintis už stačių sienų. Snapas mažytis, tačiau žiotys labai plačios. Akių rainelė tamsiai ruda.
Sveria ~33 g, ilgis tarp išskleistų sparnu galų 380–400 mm.
Jaunikliai pilkšvi.

Elgsena

Minta smulkučiais vabzdžiais, kuriuos gaudo ore labai greitai skraidydami. Didžiąją laiko dalį praleidžia skraidydami, per parą čiurlys tupi tik apie 2 valandas. Iki šiol gajus mitas, kad „tai vienintelis Lietuvoje paukštis, kuris visiškai negali pakilti nei nuo žemės, nei nuo vandens – jo kojos nepritaikytos pakankamai stipriam atsispyrimui, kurio reikia, norint pakilti. Tik pasilypėjęs ant medžio, nuo stogo ar iš lizdo čiurlys pradeda skristi“. Patekę ant žemės sveiki čiurliai lengvai pakyla tiek nuo plikos žemės (tako ir pan.), tiek ir nuo vejos. Skleidžia garsą „svyrr-svyrr-svyrr“.
Gyvena didelių miestų tiek senuose, tiek ir naujuose kvartaluose, miesteliuose, kaimuose, miškuose, kur yra senų drevėtų pušų.
Lizdą daro iš sulipintos seilėmis medžiagos (plaušų, pakulų, vatos, pūkų, plaukų, atliekų) aukštų pastatų plyšiuose, inkiluose, rečiau – aukštai esančiuose uoksuose. Lizdo skersmuo 8–10 cm. Peri pavieniui arba kolonijomis. Birželio pradžioje deda 2–3 baltus kiaušinius (masė 3,6 g). Peri abu paukščiai 18–20 dienų. Esant drėgnam nepalankiam orui gali liautis perėję ir išmesti kiaušinius. Išsiritę čiurlio jaunikliai lizdą palieka po 40–50 dienų.
Max Payne 3

Apžvalga

Pagrindinis žaidimo herojus, vardu Maksas Peinas (Max Payne) po daugybės metų vis dar negali atsigauti nuo prieš daugybę metų gautų sielos žaizdų. Jis jau seniai nebe policininkas. Maksas gyvena lyg kiekviena diena jam būtų paskutinė. Jis girtuokliauja, turi priklausomybę vaistams nuo skausmo. Visada žvelgia į praeitį su pagieža ir liūdesiu. Maksui neužtenka jėgų pasprukti nuo savo problematiškos praeities. Galų gale, jis taip pat jaučia metų naštą. Vaikštinėdamas jam nepažįstamais miesto keliais, Maksas ieško tiesos ir išsigelbėjimo.
Viskas apsiverčia tuomet, kaip jis gauna pasiūlymą vėl gyventi gyvenimą, kokį jis gyvendavo seniau. Jis priima pasiūlymą ir tampa privačiu apsaugos darbuotoju. Nuo tada kiekviena jo diena tampa iššūkiu jam pačiam.
Žaidime buvo įdiegta nauja šaudymo sistema, atnaujinta grafika. Žaidimas sukurtas remiantis „Rockstar Games“ kompanijos patobulintu „Rage“ varikliuku, kuris suteikia realistiškus vaizdus.

Kūrimas

Kūrimo metu žaidimo išleidimo data buvo atidėta net penkis kartus. Originali data buvo planuota dar vėlyvais 2009-tais metais, bet dėl kompanijos užimtumo kitais projektais ir norint juos kuo labiau išbaigti prieš išleidimą, išleidimo data buvo atidėta iki 2010 metų birželio mėnesio. Vėliau išleidimo data dar kartą buvo atidėta du kartus iki 2012-tųjų kovo mėnesio. Tuo metu buvo parodyti du nauji paveiksliukai iš žaidimo siužeto, todėl buvo aišku, kad žaidimas vis dar kuriamas. Galų gale, po dar poros mėnesių nukėlimo, žaidimą visgi buvo nuspręsta išleisti.
Jelšava

Istorija

Minima nuo 1243 m. 1556 m. užėmė turkai. 1894 m. atidaryta pirmoji Slovakijoje magnio krosnis. 1938–1945 m. priklausė Vengrijai.
Ro (Italija)

Geografija

Ro įsikūręs Olonos upės vingyje, per jį teka jos intakai Bocentė ir Lura, dabar beveik paslėpti tuneliuose. Ro yra geležinkelių Milanas-Novara ir Milanas-Varezė sankryžoje.

Istorija

Ro pirmakart paminėtas 846 m. kaip mažas kaimelis, vadinamas Vicus Raudus. Pagal vieną reoriją pavadinimas kilo nuo Campi Raudi, kur Romos konsulas Gajus Marijus nugalėjo kimbrus. Kita teorija teigia, kad miestą įkūrė iš Rodo atvykę graikai.
Po 1000 m. Ro suklestėjo dėl savivaldos, bet 1160 m. Frydrichas I Barbarosa sugriovė miestą iki pamatų už maištą prieš Šventąją Romos imperiją. Miestas greitai atsigavo, bet jį 1313 m. užpuolė ir sugriovė Milano kariai. 1511 m. Ro sugriovė landsknechtai.
Miestui 1932 m. buvo suteiktas miesto titulas karaliaus dekretu.
Ride the Lightning

Įspūdis bei pripažinimas

Daugelis fanų laiko Ride the Lightning klasikiniu Thrash Metal albumu. Albumo, tapusio perėjimu tarp Kill 'em All bei Master of Puppets, dainose galima įžvelgti besikeičiantį grupės stilių: Ride the Lightning išlaiko didelį Kill 'Em All greitį dainose "Trapped Under Ice" ir "Fight Fire with Fire", tačiau jame taip pat yra ir pirmosios ilgesnės bei simfoniškai suderintos Metallicos dainos "Fade to Black" bei beveik 9 minučių ilgumo instrumentinė "The Call of Ktulu".
Ride the Lightning atsidūrė 3 vietoje 100 geriausių visų laikų metalo albumų sąraše, kurį sudarė metal-rules.com  ir 5 vietoje IGN Music sudarytame 25 geriausių metalo albumų sąraše.
Viktoras Julijonas Aramavičius

Biografija

Baigė Slucko gimnaziją ir Tartu universitetą. 1855–1865 m. tarnavo Vilniaus cenzūros komitete, pasižymėdamas liberalumu lietuviškiems leidiniams. Vėliau dirbo Vilniaus evangelikų reformatų sinode.
Iš lenkų kalbos išvertė A. J. Glinskio pasakų rinkinį, pavadindamas „Pasakų sakytojas dėl lietuvninkų“ (1863 m.). Uždraudus lietuvišką spaudą, vertimas nebuvo išleistas.
Anselm Feuerbach

Anselmas Fejerbachas (Fojerbachas, vok. Anselm Feuerbach, 1829 m. rugsėjo 12 d., Špajeris – 1880 m. sausio 4 d., Venecija) – XIX a. vokiečių akademinio klasicizmo tapytojas.

Biografija

Anselmas Fejerbachas gimė 1829 m. rugsėjo 12 d. Špajeryje prie Reino. Jo tėvas buvo žinomu archeologu, o dėdė Ludwig Andreas Feuerbach − garsus filosofas. Anselmas Fejerbachas mokėsi Diuseldorfo dailės akademijoje pas Wilhelm von Schadow ir Johann Wilhelm Schirmer. Persikėlė į Miuncheną 1848 m., kur mokėsi pas Karl Schorn, ir 1850 m. − į Antverpeną, kur studijavo pas istorinį tapytoją Gustaaf Wappers. 1852–53 m. A. Fejerbachas tobulinosi Paryžiuje pas akademinį dailininką T. Kutiūrą ir, pasak jo paties, tai buvo lemiami metai jo kūrybinės stilistikos susiformavimui. Buvo įtakotas E. Delakrua ir G. Kurbė.
1855 m. A. Fejerbachas per Veneciją ir Florenciją keliavo į Romą, kur išgyveno iki 1872 m. Buvo įtakotas antikinio palikimo ir aukštojo renesanso dailės. A. Fejerbacho paveiksluose dažniausiai vaizduojamas idealus antikinės literatūros siužetų pasaulis. Originaliausiais jo kūriniais laikomi portretai: modelio Nanna Risi ir pamotės Henriette Feuerbach. 1873 m. A. Fejerbachas gavo profesoriaus postą Vienos vaizduojamojo meno akademijoje. Šiai institucijai nutapė didelių matmenų „Titanų nuopolį“, kuris susilaukė nepalankaus vertinimo. 1876 m. A. Fejerbachas paliko Vieną, grįžo į Italiją, kur mirė 1880 m. sausio 4 d. Venecijoje. Palaidotas Niurnbergo Šv. Jono kapinėse (Sankt-Johannis Friedhof).
Raimondas Paulas

Kūryba

Vienas populiariausių Latvijos kompozitorių, rašo muziką tokiems atlikėjams kaip Ala Pugačiova, Viktoras Lapčenokas, Nora Bumbierė, Ojaras Grinbergas, Margarita Vilcanė, Laima Vaikulė, grupėm „Credo“ ir „Remix“.
Parašė muziką šešiems miuziklams, 3 baleto spektakliams, daugiau nei 50 kino filmų, iš kurių garsiausi: „Vella kalpi“, „Dāvana vientuļai sievietei“, „Teātris“ ir kt., taip pat teatro spektakliams. R. Paulo dainos 11 kartų nugalėjo konkurse „Mikrofona aptauja“.

Politinė veikla

1988–1991 m. Latvijos SSR kultūros ministras. Ivaro Godmanio ir Valdžio Birkavo vyriausybėse – kultūros ministras. VII Saeimo deputatas Naujosios partijos sudėtyje, o VIII Saeime atstovavo Tautos partiją. Išrinktas ir IX Saeime. 1999 m. dalyvavo Latvijos prezidento rinkimuose.