google/wiki40b huggingface dataset:
Vilniaus sporto mokykla Tauras

Vilniaus sporto mokykla „Tauras“ – Vilniaus sporto mokykla. Kultivuojamos šios sporto šakos: rankinis; tinklinis; stalo tenisas; žolės riedulys; tenisas; regbis; golbolas.
Adresas: Žygio g. 46, LT-2042, Vilnius.

Istorija

1968 m. birželio 8 d. Lietuvos Respublikos švietimo ministro įsakymu Nr. 175 įsteigta Vilniaus miesto vaikų ir jaunių tinklinio specializuota mokykla. Mokyklos veiklos pradžia – 1968 m. rugsėjo 1 d.
Vilniaus švietimo ir jaunimo reikalų skyriaus 1992 m. vasario 6 d. įsakymu Nr. 86 mokykla reorganizuota į Žaidimų mokyklą, prijungiant futbolo skyrių.
1994 m. rugsėjo 30 d. tapo Vilniaus sporto mokykla „Tauras“, savivaldybės biudžetine įstaiga.
1995 m. rugsėjo 13 d. Vilniaus miesto savivaldybės rejestro tarnyboje registruojamas Vilniaus sporto mokyklos „Tauras“ pavadinimas. 1997 m. kovo 25 d. pakeistas mokyklos pavadinimas į Vilniaus sporto mokykla „Tauras“.
Vilniaus miesto savivaldybės taryba 2001 m. gegužės 30 d. sprendimu Nr. 329 nutarta reorganizuoti Vilniaus rankinio sporto mokyklą, prijungiant ją prie Vilniaus sporto mokyklos „Tauras“. Reorganizuojama Vilniaus miesto sporto mokykla „Tauras", atskiriant nuo jos futbolo šaką. Vilniaus sporto mokykloje „Tauras“ koncentruojamos žaidimų sporto šakos: rankinis, tinklinis, tenisas, žolės riedulys, stalo tenisas.
Direktorius – Juozas Pilkauskas (nuo 2001 m.).
Vanevas (Mazovijos Vysokio apskritis)

Istorija

XV a. pastatyta pirmoji Šv. Onos bažnyčia. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1501 m. šias žemes karalius Aleksandras Jogailaitis suteikė Mikalojui Radvilaičiui. 1510 m. birželio 10 d. Mikalojus Radvilaitis suteikė gyvenvietei Kulmo teises. 1511 m. pastatyta nauja bažnyčia ir įkurta Vanevo Marijos Dangun Žengimo parapija. XVI a. šalia per Narevo upę einančio tilto buvo pastatyta pilis. 1513 m. vykstant kovoms tarp Radvilų ir Goštautų šeimų, pilį sudegino Albertas Goštautas. 1827 m. kaime buvo 26 namai ir 165 gyventojai. Dabartinė neoromaninio architektūros stiliaus Vanevo Marijos Dangun Žengimo bažnyčia pastatyta 1870-1877 metais, 1946-1950 m. atstatyta. 1921 m. kaime buvo 51 namų ir 339 gyventojai, iš kurių 171 vyrai ir 168 moterys, 25 žydai.
Stara Lomža

Istorija

Jau IX a. šioje vietovėje stovėjo pilis, kuri buvo Lomžos žemių centras ir kurią XI a. jau supo gynybinė siena. Teritoriją saugojo šalia tekanti Narevo upė ir jos pelkėti krantai. Maždaug tuo metu gyvenvietėje veikė ir parapijinė Šv. Petro bažnyčia. Kai kurių tyrinėtojų nuomone, pilis perduodavo pavojaus ugnies signalus grandine toliau – Ostrolenkos, Naugardo, Ružano, Pultusko įguloms. Šį mozūrų gynybinį įrenginį nuolat puldinėdavo jotvingiai ir lietuviai, galiausiai jis buvo sunaikintas. XII a. pilis atstatoma, apjuosiama grunto pylimu, bet apie 1250 m. Lietuvos kunigaikštis Traidenis ją negrįžtamai sudegino. Lenkijos karalius Kazimieras III Didysis paliepė suręsti naują pilį kitoje vietoje – gretimame Šure (dabar vietovė nebeegzistuoja). Po Liublino unijos lietuvių puolimai liovėsi ir sunkiai pasiekiama Stara Lomža ir Šuras tampa nebepatrauklūs keleiviams ir prekeiviams. Už 5 km Narevo upės vingyje pamažu ima formuotis nauja gyvenvietė, ant Popo kalno 1392 m. buvo pastatyta nauja bažnyčia, kuriai 1410 m. buvo suteiktos parapijinės teisės. Naujoji gyvenvietė įvardinta vardu Lomža. Šiandien Stara Lomžoje išlikęs piliakalnis vadinamas Karalienės Bonos kalnu, o kaimynystėje esantis kalnelis – Šv. Lauryno aukštuma. Pasak padavimo, ant pastarosios kalvos stovėjo pirmoji Šv. Brunono Kverfurtietiečio bažnyčia, o pats šventasis, atvykęs skleisti krikščionybę į pagonių jotvingių ir lietuvių kraštą, apie 1009 m. buvo nužudytas keliasdešimt kilometrų į rytus nuo šios vietovės prie Viznos kaimo.
Liudvinavo herbas

Aprašas

Perskelto skydo priekiniame raudoname lauke sidabrinis šarvuotas raitelis ant šokančio žirgo, dešinėje rankoje laikantis pakeltą kardą su auksiniu efesu. Prie kairiojo raitelio peties ovalus mėlynas skydas su sidabriniu kraštu ir dvigubu auksiniu kryžiumi viduryje. Žirgo balnas, gūnia, kamanos ir kiti diržai mėlyni, jų metaliniai sutvirtinimai ir raitelio pentinas auksiniai. Užpakaliniame mėlyname lauke teisingumą simbolizuojanti Justicija. Dešinėje rankoje ji laiko auksines svarstykles, kairėje – sidabrinį kalaviją su auksiniu efesu. Justicija dėvi sidabrinį drabužį, o akių raištis, liemenį juosiantis kaspinas ir sandalai auksiniai.

Istorija

2001 m. balandžio 27 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1298. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Daulis

Daulis buvo antikinės Graikijos miestas Fokidėje.
Graikų mitologijoje Daulis žinomas kaip Terėjo gimtinė. Miestą, kuris pavadintas vienos iš nimfų (upių dievo Kefiso dukters) vardu, mini ir Homeras.
Persų karų metu 480 m. pr. m. e. Daulis pirmą kartą buvo sugriautas. 395 m. pr. m. e. miestą užpuolė Tėbai. 346 m. pr. m. e. Trečiojo Šventojo karo metu Daulis vėl buvo sugriautas. 220 m. pr. m. e. Daulį užpuolė etoliečiai. 198 m. pr. m. e. miestą užėmė romėnai ir pavadino jį Flaminijumi.
Vėlyvosios Antikos metu Daulis buvo vyskupo rezidencijos vieta.
Amel Tuka

Biografija

2012 m. Europos čempionato 800 m bėgimo varžybose pateko į pusfinalį ir galutinėje rikiuotėje liko 24-as. 2013 m. Europos iki 23 m. amžiaus čempionato bronzos medalininkas. 2015 m. pasaulio čempionate iškovojo bronzos medalį. 2016 m. atstovavo Bosniją ir Hercegoviną 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose pateko į pusfinalio etapą ir galutinėje rikiuotėje liko 12-as. 2019 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionato sidabro medalininkas 800 m bėgimo varžybose.
Gonderas

Istorija

Iki XVI amžiaus Saliamonidų dinastijos imperatoriai neturėjo pastovios sostinės, įsirenkdavo laikinas stovyklas, gyvendavo palapinėse ir prastėjant gyvenimo sąlygoms keldavosi vis į kitas vietas.
Nuo 1559-ųjų Etiopijos valdytojai vis daugiau laiko liūčių sezonu praleisdavo prie Tanos ežero ir po kurio laiko ten įsikūrė miestai: Emfrazas, Ayba, Gorgora ir Dankazas.
Gonderas įkurtas imperatoriaus Fasilideso apie 1635 metus ir išaugo kaip žemės ūkio ir prekybos miestas. Pagal prietarus sostinės pavadinimas turėjo prasidėti raide „G“. XVII amžiuje mieste jau gyveno daugiau nei 60,000 gyventojų.
Gonderas buvo Etiopijos sostine iki 1855 metų, kol Tevodrosas II perkėlė sostinę į Magadalą. 1864, 1866, 1887–1888 metais Gonderas buvo niokojamas, plėšiamas.
1936 metais, Italijos karalystei užėmus Etiopiją, Gonderas buvo okupuotas italų. Vykstant Antrajam Pasauliniam karui Gonderas italams tarnavo kaip karinis centras prieš britų pajėgas kaimyniniuose miestuose.
Baigiantis Etiopijos pilietiniam karui (1974–1991), Gonderas buvo užimtas Etiopijos Žmonių Revoliucinio Demokratinio Fronto.

Lankytinos vietos

Gonderas tradiciškai suskirstytas į kelis kvartalus: Addis Alem, Kayla Meda, Abun Bet, Quagn Bet. Gonderas taip pat žymus tuo, jog turi 44 bažnyčias, daugiau nei bet kuris kitas Etiopijos miestas.
Modernusis Gonderas yra mėgstamas turistų dėl vaizdingų „Fasil Ghebbi“ pilies griuvėsių. Žymiausi miesto statiniai: „Fasilides“ pilis, „Iyasu“ rūmai, „Dawit“ salė, „Mentewab“ pilis, taip pat miestas pasižymi nuostabiomis arklidėmis ir biblioteka.
Miesto centre dauguma pastatų išlikę nuo italų okupacijos laikų(ketvirtajame – penktajame dešimtečiuose), jie visiškai atitinka to laiko italų stilių.
Kamužė (Inturkė)

Istorija

1903 m. kaimas minimas Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Ginkluotųjų pajėgų užnugaris

Ginkluotųjų pajėgų užnugaris – sudėtinė ginkluotųjų pajėgų dalis, karinių junginių, dalinių, padalinių, įstaigų ir tarnybų sistema, atliekanti užnugario aprūpinimo ir kovinių dalinių techninio aprūpinimo funkcijas.
Ginkluotųjų pajėgų užnugaris tokiu pavadinimu (tik rusiškai Тыл Вооружённых Сил) buvo ir yra vadinamas Rusijoje ir TSRS. Kitos valstybėse šias funkcijas atliekančios ginkluotųjų pajėgų struktūros vadinamos kitaip, pvz., Didžiosios Britanijos analogas yra Karališkasis Logistikos korpusas (Royal Logistic Corps).
Teisės psichologija

Teisės psichologija - taikomosios bei socialinės psichologijos šaka, tirianti psichologinius teisinės sistemos aspektus, jos subjektus, joje veikiančius, sąveikaujančius bei veikiamus asmenis, taikanti psichologijos teorijas, metodus bei žinias.
Pušta

Pušta (vengr. Puszta) arba Pusta – pagrindinis kraštovaizdis Vengrijoje. Jam būdinga stepė (beveik be medžių) su ryškiu žemyniniu klimatu. Anksčiau buvęs atkampus kraštovaizdis su skurdžia augmenija, tikusia tik ganykloms, dabar plačiai kultivuojamas. Dunojaus vidurupio žemumoje plytėję puštos dabar paverstos javų laukais, sodais, vynuogynais. Prasčiausiose žemėse pasodinti medžiai: topoliai, akacijos, ąžuolai. Pirmykštį puštos landšaftą galima rasti tik nedaugelyje vietų, pvz., nepaliestas kraštas į rytus nuo Tisos upės – Hortobadis (Hortobagy). Dabar čia nacionalinis parkas. Pietryčių stepių kraštovaizdyje paplitę nederlingi įdruskėję dirvožemiai. Puštoje į dirvožemio sudėtį daugiausia įeina smėlis. Kadangi gruntinio vandens lygis labai aukštas, medžiai ir krūmai gali būti ištisus metus aprūpinti vandeniu. Dėl aukšto gruntinio vandens lygio čia įmanoma naudotis tipiška vengriškų šulinių konstrukcija – šuliniu su svirtimi. Pušta – tyrai, tyrlaukiai, atkampi vieta. Terminas, sutinkamas ir kai kuriuose vietovių pavadinimuose. Į rytus nuo Debreceno nusidriekę miškai vadinama „Erdös Puszta“, kas reiškia miškų tyrai – miškastepė. Pušta – Eurazijos stepių kraštovaizdžio dalis.
Genovaitė Jacėnaitė

Genovaitė Jacėnaitė (g. 1933 m. birželio 1 d. Kuršėnuose) – Lietuvos dailininkė keramikė.

Biografija

1957 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojai – Liudvikas Strolis, Juozas Mikėnas. 1957–1999 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytoja, nuo 1996 m. docentė. Nuo 1994 m. ir Pedagogų profesinės raidos centro dėstytoja.
Lietuvos dailininkų sąjungos, Žemaičių bendrijos Vilniuje narė, 2008 m. gyventojų išrinkta Kuršėnų miesto garbės piliete.

Kūryba

Sukūrė keraminių skulptūrėlių ir jų kompozicijų („Piemenaitės“ 1970 m., „Žemaičių karys“ 1971 m., „Kerdžius“ 1980 m., ciklai „Cirkas“ 1973–1974 m., „Iš kareiviško gyvenimo“ 1977 m., „Sodininkai“ 1980 m., „Poliklinikoje“ 1982 m., „Neišaiškinti gamtos reiškiniai“ 1983 m., pano (Marijampolio, Alytaus ir kt. mokyklose). Kūriniai dažniausiai iš šamoto, raiškių formų, ekspresyvios lipdybos, įvairių faktūrų, matinių glazūrų, humoristiniai, vėlesni – istorinės mitologinės tematikos.
Nuo 1957 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. Surengė 28 individualias parodas: Vilniuje 1973 m., 1974 m., 1983 m., 1995 m., 1998 m., 2000 m., 2002 m., 2005 m. ir kitur. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.
Kanemas

Duguva dinastija

Kanemo valstybė buvo sukurta apie VIII a. į šiaurę nuo Čado ežero. Spėjama, kad pirmosios dinastijos kūrėjai buvo zaghava tauta, ir dabar gyvenanti Čade bei Sudane. Jų sostinė buvo Mananas.
Duguva valdovai, tituluojami mai, buvo laikomi šventais.

Saifava dinastija

1068 m. šalyje įvyko sukilimas. Jo lyderis Hummai buvo priėmęs islamą. Jis nuvertė Duguva dinastijos valdovą Selma, ir įkūrė naują dinastiją. Sostinė perkelta į pietus, į Ndžimi miestą (tiksli vieta nenustatyta). Šalyje buvo priimtas islamas, pradėjo klestėti menas ir kultūra.
Keitėsi ir šalies tautinė sudėtis. Čia įsigalėjo kanūriai (jų atšaka kanembu), kurie pamažėle apsigyveno sostinėje ir įgijo čia didelę valdžią.
XIII a. šalis patyrė didžiausią klestėjimą. Valdant mai Dunama Dabalemi (1221–1259), Kanemas labai išvystė prekybinius ryšius su Viduržemio jūros pakrantės šalimis, o jo įtaka išsiplėtė. Tuo metu Kanemas valdė beveik visą dab. Čadą, šiaurės Kamerūną, ėmė kontroliuoti hausų valstybes (dab. Nigerio pietūs ir Nigerijos šiaurė.

Nusilpimas

Po Dunama Dabalemi mirties Kanemas prarado užgrobtas teritorijas, o valstybė labai greitai silpo. Prasidėjo vidaus neramumai ir klajoklių įsiveržimai. Svarbiausi klajokliai buvo kanūriams giminingi bulala, gyvenę rytinėje valstybės periferijoje (aplink Fitrio ežerą). XIV a. jie įvykdė daug pasikėsinimų prieš Kanemo mai.
1396 m. paskutinis Kanemo valdovas Umar Idrismi spaudžiamas klajoklių buvo priverstas palikti sostinę. Ji buvo įkurta vakarinėje Čado ežero pakrantėje ir vadinosi Bornu. Taip prasidėjo Bornu valstybė.
Slavko Kalezičius

Biografija

Slavko Kalezić gimė 1985 m. spalio 4 d. Titograde (dabar – Podgorica). Baigė dainavimo ir šokių studijas. Nuo 2008 metų dirba Juodkalnijos Nacionaliniame Teatre, kuriame yra sukūręs kelias dešimtis vaidmenų. Be gimtosios juodkalniečių kalbos, jis taip pat laisvai bendrauti gali angliškai bei itališkai.
2011 metais Slavko išleido savo pirmąjį singlą „Muza“, tačiau daina didelio visuomenės susidomėjimo nesulaukė. 2013 m. sudalyvavo atrankinėse laidose į pirmojo sezono Adrijos „X Faktorių“. Nors gyvų pasirodymų etapo jis ir nepasiekė, tačiau tai jam nesutrukdė toliau siekti dainininko karjeros. 2014 metais išleido debiutinį albumą „San o vječnosti“.
2017 metais su daina „Space“ atstovavo Juodkalnijai „Eurovizijos“ dainų konkurse Kijeve.
Miolbis

Gyventojai

2005 metais mieste gyveno 11 927 žmonės.
Bronė Kurmytė-Monkevičienė

Bronė Kurmytė-Monkevičienė (1913 m. rugpjūčio 15 d. Sankt Peterburge – 1975 m. balandžio 4 d. Kaune) – aktorė.
Sesuo – aktorė Ona Kurmytė-Mazurkevičienė.
Leonas Jovaiša

Leonas Jovaiša (1921 m. sausio 11 d. Lieplaukėje, Telšių valsčius – 2017 m. sausio 17 d.) – Lietuvos edukologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija

1933–1937 m. mokėsi Plungės progimnazijoje, 1937–1941 m. – Telšių gimnazijoje kartu su V. Mačerniu. 1950 m. baigė Vilniaus universitetą Istorijos-filologijos fakultetą. 1971 m. pedagogikos mokslų daktaras.
1941–1948 m. dėstė Anykščių, Trakų, Telšių vidurinėse mokyklose ir mokytojų seminarijose, 1948–1958 m. – Klaipėdos mokytojų institute. 1953–1956 m. Klaipėdos miesto švietimo skyriaus Pedagoginio kabineto vedėjas, 1956–1958 m. Klaipėdos internatinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas, direktorius. 1958–1970 m. Švietimo ministerijos Mokyklų mokslinių tyrimų instituto mokslinis sekretorius. 1958–1970 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute (dabar – Lietuvos edukologijos universitetas), 1970–1995 m. – Vilniaus universitete, 1978–1986 m. Pedagogikos katedros vedėjas. 1993–1996 m. – Kauno technologijos universiteto dėstytojas. Nuo 1973 m. profesorius.
Tęstinio mokslinių darbų rinkinio „Acta paedagogica Vilnensia“ 1991 m. steigėjas, 1991–2000 m. sudarytojas ir vyr. redaktorius. 1990 m. išvertė I. Kanto knygą „Apie pedagogiką“.
Sūnūs Tomas Jovaiša, Linas Jovaiša, Eugenijus Jovaiša, vaikaitis Marius Jovaiša.
Lapynų valsčius

Lapynų valsčius buvo vakarų Lietuvoje. Centras – Lapynai.
Pasirinkimo sandoris

Pasirinkimo sandoris (Opcionas) – finansinis instrumentas, kuris vienai jo šaliai suteikia teisę (bet ne pareigą) ateityje pirkti arba parduoti tam tikrą turtą ar finansinį instrumentą, kitai šaliai tuo pačiu metu tai yra įsipareigojimas tą turtą parduoti arba jį nupirkti. Pavyzdžiui, perkant įsigijimo opcioną (angl. call option), įgyjama teisė nusipirkti tam tikrą turtą ar finansinį instrumentą nustatyta kaina, iki nustatyto laiko (arba nustatytu laiku) ateityje, t. y. iki opciono galiojimo pabaigos. Pardavėjo (angl. put) opcionas suteikia asmeniui teisę parduoti turtą. Už tokią pasirinkimo teisę, viena šalis moka kitai opciono premiją. Opcionas, kuris gali būti vykdomas bet kuriuo metu sutarties galiojimo laikotarpiu, vadinamas amerikietišku. Opcionai, kurių sutartis gali būti vykdoma paskutinę opciono galiojimo dieną, vadinami europietiškais.
Yra daug metodų, nustatančių teorinę opciono vertę jo sudarymo dieną, taip pat nustatančių jų kitimo tendencijas keičiantis aplinkybėms. Tokie metodai (su tam tikru patikimumo laipsniu) padeda įvertinti ir valdyti riziką, susijusią su opcionais.

Vertinimo modeliai

Opciono vertė gali būti nustatoma įvairiais kiekiniais metodais, tačiau paprastai naudojami Black-Scholes ir binominis opciono kainos nustatymo modelis.
Lūginės koplyčia

Aprašymas

Šunskų seniūnijos Lūginės kaime koplyčia pastatyta 1991 m. (arch. Zigmas Brazauskas). Sūduvos lygumų kraštovaizdyje iškilęs vertikalus koplyčios bokšto akcentas ženklina palaimintojo vaikystės ir jaunystės vietą. Arkivyskupo tėviškė garsėja tradiciniais piligriminiais jaunimo žygiais, ji gausiai lankoma maldininkų per atlaidų aštuondienį (oktavą) liepos mėnesį ir kitomis palaimintojo Jurgio Matulaičio minėjimo dienomis. Melsdamiesi ir giedodami žygeiviai apsistoja palapinėse. Procesiją vainikuoja renginių programa: vakaronė, šv. Mišios, vakaro maldos, adoracija.
Katalikiškos bendruomenės ir pavieniai tikintieji kaip votus šventoriuje palieka lauko kryžius, ženklinančius žmonių kreipimąsi malda į Viešpatį ir pasitikėjimą palaimintojo Jurgio užtarimu. Lūginės koplyčioje taip pat rengiamos tradicinės šeimų šventės. Šią vietą pamėgusios jaunos poros, čia tuokiamasi, teikiami santuokų jubiliejiniai palaiminimai. Aptarnauja Marijampolės Šv. arkangelo Mykolo mažosios bazilikos kunigai.
Tofail Ahmed

Biografija

1944 m. baigė ekonomikos specialybę Kalkutos universitete. Mokytojo karjerą pradėjo Kalkutos islamiškame koledže. Vėliau dėstė Čakharos koledže ir Sadato koledže, kurio direktoriumi buvo iki 1980 m. Savo menotyrininko karjeros metu aplankė 1500 Bangladešo kaimus ir miestelius, kuriuose rinko retus artefaktus. Didesnė dalis kolekcijos šiuo metu eksponuojami Kalkutos ir Dakos muziejuose.
Dvynės (filmas)

Turinys

Dvynės mergaitės Lota ir Ana gimė Kelne. 1927 m., kuomet joms buvo 6, mirė motina ir mergaites ėmėsi globoti giminaičiai. Deja, niekas nenorėjo imti jų abiejų, todėl šios buvo atskirtos: Lota atsidūrė Olandijoje, Amsterdame, kur užaugo vidurinės klasės atstovų šeimoje, kurioje buvo visapusiškai lavinama ir ugdoma. Ana liko Vokietijoje, kur ją globojo vargšai ūkininkai, nesuteikę jai deramo išsilavinimo ir riboję jos galimybes bei troškimus siekti kažko daugiau.
Artėjančio karo kataklizmai taip pat paveikia abi merginas. Joms pavyksta susitikti 1939 m. Lota domisi muzika ir ketina tekėti, tuo tarpu Ana dirba tarnaite pas turtingą baronienę. Lota kviečia seserį persikelti į Olandiją, nes šioje šalyje ramiau, tačiau šios netyčia išsakyta pastaba apie jos sužadėtinio žydišką kilmę, priverčia persigalvoti. Ana lieka Vokietijoje ir susipažįsta su SS tarnaujančiu vaikinu.
Vokietija užpuola Olandiją ir Lotos sužadėtinis atsiduria koncentracijos stovykloje. Ana išteka už karininko, tačiau šis žūsta pačioje karo pabaigoje.
1947 m. Ana atvyksta aplankyti Lotos, gyvenančios su kitu vyru. Ši vis dar negali atleisti pastabos apie jos sužadėtinį, o kuomet sužino, kad sesuo buvo ištekėjusi už nacių karininko, išvaro ją iš namų šaukdama, kad ji daugiau nebeturi sesers.
Praeina daugybė metų, kuomet Ana ir Lota, jau sulaukusios garbaus amžiaus, susitinka dar kartą...
Vaikų Eurovizijos dainų konkursas 2014

Grafinis dizainas

2014 m. gegužės 9 d. Europos transliuotojų sąjungos (EBU) ir Maltos nacionalinio transliuotojo (PBS) surengtoje spaudos konferencijoje buvo pristatytas Vaikų Eurovizijos logotipas ir šūkis. Konkurso šūkis - #together (liet. Kartu) reiškia vienybę, o logotipo dizainui rengėjai panaudojo Maltos ordino kryžiaus smailiąją dalį ir sudėję gavo patrauklią formą. Sujungimų dinamika pabrėžia logotipo sumanumą, įvairovę ir iššūkį. Grafiniam ženklui parinkta ryškių spalvų paletė. Skirtingomis septyniomis formomis norima parodyti, koks yra turtingas ir tuo pačiu skirtingas Maltos kraštovaizdis: smėlis, jūra, akmuo, žolė, dangus, prietema ir saulėlydis.
TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas

TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas (rus. Председатель Совета Министров СССР) – TSRS Ministrų Tarybos (iki 1946 m. – TSRS Liaudies komisarų tarybos) vadovas, ministras pirmininkas.
1923–1946 m. šios pareigos vadinosi TSRS Liaudies komisarų tarybos pirmininkas (rus. Председатель Совета Народных Комиссаров СССР), 1946–1991 m. TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas. Viešoje erdvėje buvo vengiama šias pareigas užimantį asmenį vadinti premjeru, tai pradėta daryti tik Michailą Gorbačiovą išrinkus TSRS Prezidentu. 1991 m. kelis mėnesius šios pareigos (dirbant V. Pavlovui) oficialiai vadintos TSRS Premjeras (rus. Премьер-министр СССР). Po Rugpjūčio pučo iki TSRS žlugimo Vyriausybės funkcijas atliko TSRS liaudies ūkio operatyvinio valdymo komitetas, vadovaujamas pirmininko.
TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas vadovavo visiems TSRS vykdomosios valdžios organams, buvo TSKP CK Politino biuro nariu, pirmininkaudavo Politbiuro posėdžiuose (šią tradiciją pažeidė tik Nikita Chruščiovas po Georgijaus Malenkovo nušalinimo).
Faktiškai TSRS valstybinės valdžios vadovas buvo TSKP CK Generalinis sekretorius. Josifas Stalinas ir Nikita Chruščiovas užėmė abi šias pareigas.
1964 m., po N. Chruščiovo nušalinimo buvo nutarta, kad šių dviejų postų dubliavimo neturėtų būti, nes vienose rankose pernelyg koncentruojasi valdžia. Po to TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko svarba pradėjo mažėti.
San Fernando de Apūrė

Istorija

1788 m. miestą įkūrė Fernandas Mijaresas i Gonsalesas. 1793 m. gyvenvietei suteiktas miestelio statusas. 1856 m. tapo valstijos sostine. 1961 m. pastatytas tiltas per Apūrę, ženkliai palengvinęs susisiekimą su šiaurine šalies dalimi.
Ulan Batoras

Geografija ir klimatas

Ulan Batoras yra įsikūręs apie 1350 metrų aukštyje nuo jūros lygio, miestas yra kiek ryčiau Mongolijos centro prie Tūlo upės.
Ulan Batoras yra šalčiausia pasaulio sostinė (vidutinė metinė temperatūra -1,3 °C). Žiemos būna labai šaltos, temperatūra gali nukristi iki -30 ar -40 laipsnių šalčio, o vasaros būna karštos (+30-35 °C).

Transportas

Mieste yra Čingistano tarptautinis oro uostas (anksčiau Buyant Ukhaa oro uostas), kuris susisiekia su didžiausiais Mongolijos miestais. Per sostinę nutiestas Kinijos-Sibiro magistralinis geležinkelis.
Ulan Batore yra autobusų ir troleibusų sistema. Mieste yra 8 troleibusų maršrutai
Už taksi Ulan Batore reikia mokėti 350 MNT už kilometrą (2006)
Iki 2017 planuojama pastatyti metro.

Istorija

Miestas įkurtas 1639 m. kaip budistų vienuolių centras, ilgą laiką vadinosi Urga. XIX a. viduryje ėmė vystytis kaip verslo centras kelyje tarp Rusijos ir Kinijos. 1911 m. jis tapo nepriklausomos Išorinės Mongolijos valstybės sostine, o 1921 m. padedant sovietinėms karo pajėgoms buvo užimtas mongolų revoliucionierių. 1924 m. jie įkūrė komunistinę Mongolijos Liaudies Respubliką ir miestą pervadino Ulan Batoru.

Pavadinimo kilmė ir raida

Miesto istorija mena daug pavadinimų. 1639–1706 m. jis buvo žinomas kaip Urga (mong. Өргөө 'jurtos rūmai'), 1706–1911 m. kaip Churė (mong. Хүрээ 'stovykla') arba Ich Churė (mong. Их Хүрээ 'didžioji stovykla'). Kinijoje jis buvo žinomas kaip Kulunas. 1911 m. šaliai gavus nepriklausomybę, miestas pervadintas Nijslel Churė (mong. Нийслэл Хүрээ 'sostinės miestas'). Nugalėjus komunistų revoliucijai Mongolijoje, 1924 m. miestas tapo Ulan Batoru (mong. 'raudonasis didvyris') – taip pavadintas tautos didvyrio Damdino Suchė-Batoro garbei, kuris išvadavo šalį nuo kinų ir pasikvietė sovietinę armiją.
Angliškai miestas iki 1924 m. buvo vadinamas Urga arba Kuren.
Neurofibromatozė

Neurofibromatozė – viena iš dažniausių paveldimų ligų. Ja serga maždaug vienas iš trijų tūkstančių žmonių, vien Jungtinėse Valstijose yra 100 000 ja sergančiųjų. Ši liga pasitaiko visame pasaulyje, visose rasinėse ar etninėse grupėse.
Sergantysis gimsta turėdamas dėmių arba po kiek laiko jo odoje atsiranda šešios ar daugiau balintos kavos spalvos dėmės.
1990 m. mokslininkai išskyrė geną, atsakingą už neurofibromatozę, kuris yra 17-oje chromosomoje.
Nors neurofibromatozė paprastai siejama su Džozefu Meriku, labai apsigimusiu XIX a. Londono gyventoju, aprašytu knygoje „Žmogus dramblys“, mokslininkai dabar mano, jog iš tiesų Merikas sirgo daug retesne liga – Protėjaus sindromu.
AC ChievoVerona

Istorija

Klubas įkurtas nedideliame Veronos priemiestyje Chievo 1929 metais, iki 1975 m. klubo komanda žaidė tik regioninėse lygose, 1975 metais pateko į Serie D, 1986 metais pakilo į Serie C2. 2002 metais komanda pateko į aukščiausiąją – Serie A lygą, jau kitą sezoną joje  užėmė 5 vietą ir iškovojo teisę atstovauti Italiją UEFA taurės varžybose. 2006 metais komanda užėmė 7 vietą, tačiau dėl kyšininkavimo skandalo pakilo į 4 vietą ir pirmą kartą pateko į UEFA Čempionų lygas varžybas.