google/wiki40b huggingface dataset:
Eustachijus Daškevičius

Biografija

Ukrainiečių bajoras. 1501 m. dalyvavo Mstislavlio (Mogiliavo seniūnija) mūšyje su Rusijos kariuomene. 1504 m. perėjo į Rusijos pusę. Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus III pasiųstas talkino 1508 m. maištą Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje sukėlusiam Mykolui Glinskiui. Maištą numalšinus 1508 m. grįžo į LDK. Didžiojo etmono Konstantino Ostrogiškio rūpesčiu Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Senasis jį amnestavo. Nuo 1514 m. Čerkasų, vėliau Kanivo (Lietuvos Didžiosios Ukrainos žemė) seniūnas. Organizavo LDK sienų pietuose (Ukrainoje) gynimą nuo Krymo totorių, bet talkino jiems, kai šie puldavo Rusijos pietines valdas. Nuo 1514 m. pats puldinėjo Rusijos žemes, 1516 m. žygiavo į Maskvą, laimėjo mūšį prie Okos upės. 1516 m. puolė turkų valdomą Belgorodą, 1524 m. sugriovė jų Očakivo tvirtovę ir nusiaubė Krymo chanato valdas. Su Konstantinu Ostrogiškiu 1518 m., 1527 m. (Olšanicos mūšis) atrėmė totorių antpuolius. 1532 m. pats atrėmė Krymo chano Sadato Girėjaus surengtą žygį į Čerkasus. Per 1528 m. žygį į Krymą buvo patekęs į totorių nelaisvę, pabėgo.
KK202

Maršrutas

Kelias prasideda Kirtimuose, Eišiškių plente. Eina Vilniaus ir Šalčininkų rajonuose. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Pagiriai, Melekonys, Papiškės. Baigiasi Baltojoje Vokėje. Tris kartus kerta Vokę: prie Dvaro, Papiškių ir Pagirių.
Memas

Memas (angl. meme) – kultūrinės informacijos vienetas, vieno proto perduodamas kitam. Tokią sąvoką 1976 m. sukūrė biologas – evoliucinionistas Ričardas Dokinsas. Dokinsas yra pasakęs: „Memų pavyzdžiai yra melodijos, lengvai pagaunamos frazės, drabužių mados, būdas žiesti puodus“. Memas, kuris dauginasi kaip kultūrinės evoliucijos ir difuzijos vienetas, daugeliu atžvilgių analogiškas genui (genetinės informacijos vienetui). Dažnai memai dauginasi kaip daugiau ar mažiau susikooperavusios grupės ar rinkiniai, vadinami memų kompleksais.  Memų tyrimų sritis  vadinama memetika.
Memų teorijos šalininkai teigia, kad memai vystosi natūralios atrankos būdu, panašiu į gyvybės evoliuciją. Pavyzdžiui, kai viena idėja išnyksta, kita išlieka, sklinda ir mutuoja modifikuojama žmonių.
Memų teoretikai tvirtina, kad išlieka tie memai, kurie sugeba daugintis geriausiai, bet yra nebūtinai naudingi žmonėms, o kartais net žalingi. Tuo tarpu naudingi memai nebūtinai išlieka.
Bernardinas Sienietis

Biografija

1400 m. Sienoje įstojo į pranciškonų ordiną, 1438–1442 m. generalinis vikaras. Pagal pranciškonų observantų regulą steigė vienuolynus, Lietuvoje vadinamus bernardinų vienuolynais. 1439 m. dalyvavo derybose su Bizantija dėl bažnytinės unijos. Jis teigė, kad politinė valdžia privalo paklusti Bažnyčiai. Pamoksluose ryškus Jėzaus Kristaus garbinimas.
Vaizduojamas vilkintis pranciškonų abitą, dažnai su kitais šventaisiais. Atributas – lentelė ar skritulys su monograma IHS (Jėzus žmonių Išganytojas). Sienos miesto globėjas.
Ribojantys veiksniai

Ribojantys veiksniai – veiksniai, kurie riboja siekius, dydžius, tendencijas.

Sąvoka taikoma ekonomikoje, ekologijoje.
Goniondzas

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1513 m. gyvenvietė priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, o nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Palenkės vaivadijai. 1358 m. rugpjūčio 14 d. pirmą kartą paminėtas miesto vardas. 1382 m. gruodžio 2 d. Mazovijos kunigaikščiai broliai Zemovitas IV ir Janušas I Senasis dovanojo šias žemes Kryžiuočių ordinui. 1402 m. šias vietoves jie atsipirko, bet tuo pačiu metu kryžiuočiai šias žemes pardavė ir Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Nuo to laiko šios žemės tapo ginčų židiniu tarp Mazovijos kunigaikštystės ir LDK. Gyvenvietė atsidūrė pasienio žemėse, kurias vienu ar kitu metu valdė tai vieni tai kiti dvarininkai, kur galiojo abiejų valstybių įstatymai. 1430 m. Vytautas Didysis gyvenvietėje įsakė įkurti parapiją ir bažnyčią. 1501–1506 m. gyvenvietę valdė Lietuvos dvaro maršalka Mykolas Glinskis. 1511 m. gegužės 4 d. Mikalojus Radvila II gyvenvietės pilyje įkūrė koplyčią. 1529 m. balandžio 23 d. Žygimantas Senasis padovanojo aplinkines vietoves savo sūnui Žygimantui Augustui. 1547 m. vasario 15 d. gyvenvietei suteiktos miesto teisės. 1551 m. mieste panaikinti LDK įstatymai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. priklausė Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijai. 1621 m. gegužės 28 d. mieste kilo gaisras. 1669 m. miesto parapija įtraukiama į Augustavo dekanato sudetį. 1765 m. mieste buvo 243 namai ir 1500 gyventojų. 1775 m. pradėta statyti nauja medinė bažnyčia. 1795–1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1799 m. mieste gyveno 1373 gyventojai iš kurių 498 buvo žydai. 1807–1914 m. priklausė Rusijos imperijos Gardino gubernijai. 1878 m. mieste gyveno 2943 gyventojai iš kurių 1880 buvo žydai. 1897 m. mieste gyveno 3402 gyventojai. 1914–1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. miestas buvo prijungtas prie Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR. 1941–1945 m. priklausė Trečiajam Reichui. Per II pasaulinį karą sugriauta apie 80% miesto. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai, 1975–1998 m. priklausė Lomžos vaivadijai.
Stasys Žukas

Stasys Žukas (g. 1924 m. lapkričio 26 d. Mažeikiuose) – smuikininkas ir chorvedys.

Biografija

Iš mažens turėjo didelį potraukį muzikai, o mokydamasis gimnazijoje dalyvavo meno mėgėjų būrelių veikloje. 1943 m. baigęs Mažeikių gimnaziją, 1945 m. Antrojo pasaulinio karo audrų buvo nublokštas į Daniją.
Nuo 1946 m. lankė Kopenhagos Karališkąją konservatoriją, kur pas prof. Peterį Petersoną mokėsi smuikuoti, vadovavo lietuvių chorui.
1949 m. emigravo į Australiją ir pateko į Newcastle miestą. 1950 m. pradėjo dirbti plieno gamykloje eiliniu darbininku. Į šį miestą atvyko apie 200 lietuvių, ir kunigui P. Butkui kilo mintis organizuoti chorą, kuriam vadovauti buvo pakviestas S. Žukas.
1955 m. rugsėjo 6 d. mišrusis choras surengė pirmąjį savo koncertą. Vėliau imta rengti jungtinius koncertus su Sidnėjaus „Dainos“ ir Kanberos „Aušros“ chorais. Nuo 1960 iki 1978 m. choras dalyvavo visose Australijos lietuvių dainų šventėse, giedojo bažnyčiose, rengė koncertus, dainavo televizijos laidose ir kituose kultūros renginiuose.
Chorui iširus, S. Žukas subūrė mišrųjį vokalinį ansamblį ir apie šešerius metus su juo propagavo lietuviškas dainas. 1975–1977 m. važinėjo apie 200 km į Sidnėjų ir vadovavo „Dainos“ lietuvių chorui, kurį parengė 1976 m. lietuvių dainų šventei Melburne. 1981 m. pakviestas vadovauti Newcastle vokiečių klubo „Germania“ mišriajam chorui „Lorelei“.
Nuo 1960 iki 1978 m. S. Žukas buvo kas antri metai rengiamų Australijos lietuvių dainų švenčių dirigentas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Lėktuvų apipavidalinimas

Lėktuvų apipavidalinimas yra spalvinimo schema, kuria dažomi lėktuvai; dažniausiai fiuzeliažas, sparnai, uodega ir varikliai. Dažniausiai lėktuvai spalvinami pagal bendrovės spalvas, vardą ar logotipą. Tam tikromis progomis, pavyzdžiui, didelio sporto renginio metu, lėktuvai spalvinami tų renginių spalvomis ir logotipais. Lėktuvai dažomi ir esant tam tikroms sukaktims (metinėms, jubiliejams ir pan.).
Karinės paskirties lėktuvai dažniausiai dažomi slėpiamosiomis spalvomis (kamufliažu). Prezidentų, vyriausybės narių ir kitų aukštų pareigūnų lėktuvai dažniausiai būna dažomi tos valstybės vėliavos spalvomis ir oficialiu pareigūno ženklu.
Eugenijus Šiško

Kūrybos bruožai

E. Šiško būdingose socrealizmo epochos dokumentinėse fotografijose atsispindėjo sovietinio laikotarpio gyvenimo vaizdai su tipiškais herojais, sukurta mitine realybe, skirta pozityviam socialistinės santvarkos įvaizdžiui kurti.
FK Olimpik Donecʹk

Istorija

Klubas įkurtas 2001 m., o profesionaliu klubu tapo 2004 m. 2013/2014 m. Pirmos lygos sezone užėmė pirmąją vietą ir iškovojo teisę žaisti elito divizione. Nuo 2013/2014 m. sezono žaidžia elito lygoje. Dėl karinio konflikto Donecko regione klubas savo namų rungtynes laikinai žaidžia Banikovo stadione, arba Buchoje.
Tajynša

Istorija

Miesto statusas suteiktas 1962 m. Iki 1997 m. miestas vadintas Krasnoarmejsku (Красноармейск).
Kilisas

Istorija

Po Pirmojo pasaulinio karo Kilisas okupuotas Prancūzijos, 1921 m. grąžintas Turkijai.
Clarke Abel

Clarke Abel (1780 m. rugsėjo 5 d. − 1826 m. lapkričio 24 d.) – britų chirurgas, gamtininkas, tyrinėjo Kinijos, Indijos ir Indonezijos fauna ir florą.

Biografija

1816 m. lydėjo Serą Džosefą Banksą į Pekiną, kaip ambasados ​​vyriausiasis medicinos pareigūnas ir gamtininkas. Šios išvykos metu 1818 m. parašė ir išleido veikalą „Narrative of a Journey into the interior of China, and of a voyage to and from this country“, kuris jį išgarsino kaip gamtininką.
Abelis – pirmasis Vakarų mokslininkas, pranešęs apie Sumatros orangutanų (Pongo abelii) egzistavimą Sumatros saloje. 1818 m. pirmasis surinko kininio vytmenio (Abelia chinensis) pavyzdžius ir sėklas. Abelis taip pat buvo pirmasis mokslininkas, kuris aprašė orongų (Pantholops hodgsonii) rūšį 1826 m.
Abelis mirė Kanpure, Indijoje, sulaukęs 46 metų.
Rimyongsu SK

Istorija

Klubas 1995, 1996, 2002 m. sezonuose buvo antras pagal pajėgumą šalyje.
Komanda žaidžia elito divizione.
Marijampolės miesto taryba 1990–1995 m.

Marijampolės miesto savivaldybės taryba – Marijampolės miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – Marijampolės miesto Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Marijampolės miesto taryba, nuo 1994 m. liepos mėn. Marijampolės miesto savivaldybės taryba.

Teisinis pagrindas

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Marijampolei priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Rinkimai įvyko 1990 m. kovo 24 d., pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d., tačiau kai kuriose rinkimų apygardose rinkimai neįvyko, kitose daputatas nebuvo išrinktas arba buvo paskirtas miesto valdybos nariu. Pakartotiniai rinkimai į neužimtas deputatų vietas vyko gegužės 19 d. ir lapkričio 24 d.
Sabinovas

Istorija

Sabinovas pirmą kartą paminėtas 1248 m. kaip žemdirbių gyvenvietė. 1299 m. gauna miesto teises, 1405 m. tampa karališkuoju miestu. XV a. pabaigoje prisijungia prie penkių laisvųjų miestų – Košicės, Prešovo, Levočos, Bardejovo ir Sabinovo – sąjungos Pentapolitanos Vengrijos karalystėje. XVI–XVIII amžiai Sabinovui buvo klestėjimo laikas, o nuo XIX a. mieste prasidėjo ekonominis sąstingis, kuris tęsėsi iki pat XX a. vidurio.
Rangers FC

Istorija

Klubas įkurtas 1872 m. Nuo 2016–2017 m. sezono žaidžia Škotijos Premier lygoje. Namų rungtynes žaidžia Ibrox stadione.
Rangers yra laimėję daugiausiai lygos (54-is kartus) bei lygos, taurės (33) ir lygos taurės (27) čempionato taurių. Rangers yra pirmasis britų klubas pasiekęs UEFA taurės finalą bei laimėjęs UEFA Taurių laimėtojų taurę 1972 m. Didžiausi klubo priešininkai yra kitas miesto klubas – Celtic FC. Ši priešprieša žinoma Old Firm pavadinimu.
Domininkas Keliauninkas

Biografija

Nuo 1886 m. mokėsi Seinų kunigų seminarijoje, jos nebaigęs 1889 m. išvyko į JAV. XX a. pr. studijavo Valparaiso universitete (Indianos valstija).
Redagavo JAV lietuvių laikraščius 1895 m. „Nauja gadynė“, „Kardas“ (jį ir leido), „Amerikos lietuvis“ (abu 1897 m.), 1900 m. „Kūrėjas“, 1900–1901 m. „Ateitis“, 1910 m. „Tiesa“, 1923–1925 m. „Varpas“, 1914–1919 m. žurnalą „Darbininkų balsas“, , 1923 m. – „Telegrama“, 1923–1925 m. – „Varpas“.  1919–1920 m. dirbo laikraščių „Lietuva“, „Naujienos“ redakcijose Čikagoje.
Skelbė laisvamanybę. Parengė ir išleido anglų kalbos mokymosi priemonių, kitų leidinių. Išvertė grožinės, politinės, ateistinės literatūros kūrinių. Publicistiką, vertimus pasirašinėjo slapyvardžiais J. Laukis, Juozas Laukis, Laukys.
Karintija (Slovėnija)

Istorija

1919 m. naujai susikūrusi Serbų, kroatų ir slovėnų karalystė (vėliau persivadinusi į Jugoslavijos karalystę) okupavo pietinę Karintiją. Dabartinė Slovėnijos Karintija buvo aneksuota be referendumo. Šiaurinė užimtosios Karintijos dalis 1920 m. įvykusio Karintijos plebiscito metu nubalsavo, kad liks naujai įsikūrusioje Austrijos respublikoje. Pati pietinė dalis liko Slovėnijoje.
Austriškoji sampyna

Austriškoji sampyna (angl. Austrian knot, Tyrolean knot) – sudėtingas ornamentas iš suktos virvelės ar galiono, užsiūtas ant drabužio (paprastai uniformos). Paprastai tai karininko uniformos elementas. Išimtis buvo husarai, kurių visų, nepriklausomai nuo laipsnio, uniformos buvo papuoštos sampynomis. Sampynos yra Didžiosios Britanijos kadetų puskarininkių (angl. Under Officer) skiriamųjų ženklų elementas.

Istorija

Vengriškos kilmės austriškoji sampyna atsirado XVIII a. kaip husarų karininkų skiriamasis ženklas Austrijos (Vėliau – Austrijos-Vengrijos) armijoje. Vyriausybė ir Vienos aukštuomenė epoletus laikė užsienio įtaka (dėl prancūziškos jų kilmės), todėl nepriimtinais Austrijos kariuomenei. Husarų pulkuose laipsnių skiriamaisiais ženklais padarė supintas auksines virveles ant rankovės, virvelių skaičius rodė laipsnio vyresnumą. Kitos Austrijos kariuomenės rūšys naudojo juosmens juostas ar žvaigždes ant apykaklių.
Austriškosios sampynos greitai tapo husarų pulkų aprangos dalimi ir kitose Europos valstybėse, bet nebuvo plačiai paplitusios iki XIX a. pabaigos. Tuomet sampynos pasidarė daugelio kolonijinių pajėgų karininkų uniformų dalimi (pvz., D. Britanijos pėstininkų karininkų Anglų-zulų karo 1879 m. metu).
Austriškosios sampynos ir kiti įmantrūs karinių laipsnių skiriamieji ženklai praktiškai išnyko Pirmojo pasaulinio karo metais. Nuo tada kasdienėse uniformose jų beveik nebenaudoja. Prancūzų karininkai, tarnavę Šiaurės Afrikos pulkuose (pvz., zuavų ar Alžyro šaulių), nešiojo spalvingas uniformas su auksinėmis austriškosiomis sampynomis iki 1939 m.

Sampynos JAV kariuomenėje

JAV pilietinio karo metais Amerikos Valstijų Konfederacijos karininkų uniformose austriškosios sampynos buvo laipsnio skiriamieji ženklai. Kuo daugiau virvelių sudarė sampyną, tuo aukštesnis karininko laipsnis.
Panašias sampynas JAV armijos karininkai nešiojo ant mėlynųjų uniformų rankovių iki 1917 m. Austriškosios sampynos iki šiol tebėra kai kurių JAV kariuomenės uniformų dalis.
Kozmodemjanskas

Istorija

1583 m. įkurtas ostrogas bei kalėjimas. Nuo 1609 m. minimas kaip Kozmodemjanskas. 1781 m. gavo apskrities miesto teises.
Europos Sąjungos himnas

Himno istorija

1972 m. Europos Taryba (sukūrusi Europos vėliavą institucija) patvirtino Bethoveno „Odę džiaugsmui“ savo himnu. Dirigento Herberto van Karajano buvo paprašyta parašyti tris instrumentines aranžuotes: fortepijono solo, pučiamiesiems instrumentams ir simfoniniam orkestrui.
1985 m. šį himną oficialiuoju Europos Sąjungos himnu patvirtino ES valstybių ir vyriausybių vadovai.

Himno žodžiai

Liudvigo van Bethoveno muzika, Fridricho Šilerio žodžiai
Džiaugsme, tyras rojaus vaike,
Kibirkštie dievų šviesi,
Į šventovę tavo taikią
Žemėj veržiasi visi. Nuo stebuklų tavo griūna
Sienos prietarų senų,
Broliais vargšai ir didžiūnai
Tampa po tavo sparnu.
 
Tą kuriam tikrai pavyko
Draugui būt tikru draugu,
Taurią moterį sutiko,-
Mums priimti bus smagu!
Kas bent vieną sielą gali
Pavadint sava – liksčia!
O kas ne – tam šį ratelį
Teks palikti su kančia.
Kauno marios

Istorija

Kauno HE pradėta statyti 1955 m., Kauno marios suformuotos 1959 m. rugpjūtį užtvenkus Nemuną. Upės vanduo per 9 mėnesius pakilo 19,5 metro, marių užlietoje teritorijoje iškeldintos 45 gyvenvietės (kaimai, vienkiemiai ir Rumšiškių miestelis – visų pirma sena bažnyčia ir varpinė). Marios užliejo 0,1 proc. Lietuvos ploto (63,5 km²), apie 20 kaimų. Ruošiant būsimųjų marių dugną buvo iškirsti slėnyje augę miškai, sodai, žemėmis užversti sodybų šuliniai, iškeltos kaimų kapinaitės. Birštonas ir Darsūniškis liko neužlieti dėl to, kad buvo įrengti pylimai, sausinimo kanalai, vandens perpumpavimo stotys. Kauno HE sulaiko pavasario ledonešį, saugo Kauno miestą nuo potvynių. Per Kauno HE užtvanką eina Kauno-Marijampolės plentas.
1984 m. dešiniajame marių krante įrengta Kruonio hidroakumuliacinė elektrinė (vandens lygis 109,5 m aukščiau Kauno marių lygio).

Turizmas

Prie marių, netoli Rumšiškių, įkurtas Lietuvos liaudies buities muziejus. Kauno marių apylinkės lankomos poilsiautojų – pakrantėse yra poilsiaviečių, veikia jachtklubas.
Ruzvelto sala

Ruzvelto sala (angl. Roosevelt Island) – ledu padengta sala Antarktyje, rytinėje Roso šelfinio ledyno dalyje. Salos plotas 7500 km², ilgis 130 km. Salos paviršius iškyla iki 550 m aukščio.
Sala atrasta admirolo Richard Evelyn Byrd 1934 m. ir pavadinta JAV prezidento Franklin D. Roosevelt garbei.
Pirmasis husarų Lietuvos Didžiojo Etmono Jonušo Radvilos pulkas

Pirmasis husarų Lietuvos Didžiojo Etmono Jonušo Radvilos pulkas, Pirmasis raitelių pulkas – 1919 – 1940 m. Lietuvos Respublikos kariuomenės lengvosios kavalerijos karinis dalinys.

Istorija

1918 m. rudenį, kovojant dėl Lietuvos Nepriklausomybės, pradėti formuoti pirmieji lietuvių kariniai daliniai, tarp jų ir kavalerijos eskadronai. 1918 m. lapkričio 23 d. ministras pirmininkas Augustinas Voldemaras Apsaugos ministerijai pasirašė įsakymą Nr. 1. Ši data laikoma oficialia kariuomenės atkūrimo data. 1919 m. sausio 11 d. Kauno apskrities komendanto, karininko Juozo Mikuckio įsakymu Kaune pradėti steigti Pirmasis ir Antrasis raitelių eskadronai, kurie iš karto buvo siunčiami į frontą. Pirmojo eskadrono vadu paskirtas karininkas J. Kasiulis. 1919 m. vasario 4 d. pradėtas formuoti II husarų eskadronas. Jo vadu paskirtas karininkas Aleksandras Laikūnas. Bet jau pirmosios kautynės su bolševikais parodė, kad Lietuvos kariuomenei reikia gausesnės kavalerijos. 1919 m. gegužės 12 d. kariuomenės vadas generolas Silvestras Žukauskas išleido įsakymą iš visų raitųjų dalių formuoti Pirmąjį lietuvių raitelių pulką, kurio vadu buvo paskirtas švedų kariuomenės majoras G. E. Hoegeris. Nuo liepos 1 d. pulkui ėmė vadovauti karininkas Pranas Jackevičius, pradėjęs formuoti ir 3-ąjį eskadroną.
1919 m. spalio 25 d. pulkas pavadintas Pirmuoju raitelių pulku, vėliau Pirmuoju kavalerijos pulku. Pablogėjus padėčiai frontuose, sudarytas ir 4-asis eskadronas (vadas Lietuvos totorių kilmės karininkas J. Kalino). Pirmasis kavalerijos pulkas grūmėsi su Raudonąja armija, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais.
1920 m. pulke buvo 34 karininkai, 3 karo valdininkai, 2 gydytojai ir 984 kareiviai. Pulkas buvo ginkluotas 16 kulkosvaidžių, 639 karabinais, 39 revolveriais, 210 granatų, 484 kardais, turėjo 664 arklius, 46 žiūronus, 20 telefono aparatų, 13 km telefono kabelio, 1 motociklą, 22 vežimus, 2 fajetonus, 3 lauko virtuves, 725 balnus ir kt. kariško turto. 1922 m. balandžio 1 d. pulkas pavadintas Pirmuoju husarų pulku. 1923 m. sausio mėn. 1-ojo ir 4-ojo eskadronų husarai dalyvavo Klaipėdos sukilimo operacijose.
1927 m. rugsėjo 25 d. Lietuvos Respublikos Prezidento aktu Nr. 484 pulko šefu paskirtas Lietuvos didysis etmonas kunigaikštis Jonušas Radvila, o pulkas pavadintas Pirmuoju husarų Didžiojo Lietuvos etmono kunigaikščio Jonušo Radvilos pulku. Tą pačią dieną buvo įteikta vėliava su devizu „Nugalėsim ar mirsim“. Pulkas pirmasis Lietuvos kariuomenėje 1931 m. kaip skiriamąjį ženklą antpečiuose pradėjo naudoti pulko šefo monogramą „JR“ su kunigaikščio karūna. Tai buvo masyvios balto metalo raidės. Karių kepurės buvo raudonos. Munduras pilkai žalsvas, apykaklės trikampiai, balti, su Gedimino stulpais, kantai ir rankovių antsiuvai (iki 1931 m.) balti, kelnės raudonos, husariškos, su baltu kantu, batai su rozetėmis aulo viršuje.
Pulko kareivinės buvo Radvilėnų plente, Kaune.
Laimano miškas

Laimano miškas (arba Laimano alfa miškas) – visuma Laimano serijos alfa (neutralaus vandenilio) sugerties linijų atsirandančių tolimų galaktikų ir kvazarų spektruose.
Šios sugerties linijos atsiranda dėl tarpgalaktinių dujų debesų, per kuriuos turi praeiti tolimų galaktikų arba kvazarų šviesa. Pagal kvantinės fizikos dėsnius sugerti gali būti tik tam tikro dažnio fotonai.
Sugerties linijų miškas atsiranda dėl raudonojo poslinkio. Tarp mūsų ir tolimojo kvazaro skirtinguose atstumuose (taip pat su skirtingais raudonaisiais poslinkiais) yra neutralaus vandenilio debesų. Kiekvienas debesis palieka savo sugerties pėdsaką spektre. Kuo tolesnis debesis, tuo didesniu greičiu jis tolsta, tuo labiau Laimano alfa linijos padėtis, registruojama Žemėje dėl Doplerio efekto slenkasi ilgesnių bangų pusėn (palyginus su nejudančio vandenilio atomo Laimano alfa sugerties linijos ties 121,6 nm padėtimi). Realiai, pavyzdžiui, tolimo kvazaro spektre yra stebima plati emisinė Laimano alfa linija, dėl raudonojo poslinkio smarkiai pastumta į ilgesnių bangų pusę (net iki 875 nm). O nuo jo, į trumpesnių bangų ilgius, iki pat 121,6 nm stebimi šimtai "miško" - Laimano alfa sugerties linijų.
Laimano miškas labai svarbus tyrinėjant tarpgalaktinę medžiagą: jos pasiskirstymą, debesų tankį ir temperatūrą. Na o tiriant kitus elementus (helį, anglį, silicį galima nustatyti ir jų gausas tarpgalaktiniuose debesyse.
Debesis su dideliu neutralaus vandenilio tankiu duos plačius sugerties linijų sparnus. Tipiniai debesų matmenys yra nuo 100 iki 100000 šviesmečių.
Laimano miške iki raudonojo poslinkio z, lygaus 6, atskirų sugerties linijų gana daug. Tačiau kvazarams, kurių z>6 neutralaus vandenilio tarpgalaktinėje erdvėje yra tiek daug, kad Laimano miškas virsta taip vadinama Gunn-Peterson įduba (neutralus vandenilis, esantis už z>6 sugeria didžiąją dalį trumpabangio spinduliavimo kvazaro spektre). Iš esmės ši įduba rodo Visatos rejonizacijos epochos pabaigą.
Admiraliteto salos

Admiraliteto salos (angl. Admiralty Islands) – 18 salų grupė Ramiajame vandenyne, Bismarko salyne. Pagal didžiausią salą salynas kartais vadinamas Manuso salomis. Plotas 2072 km². Salos priklauso Papua Naujajai Gvinėjai, sudaro Manuso provinciją. Didžiausios salos: Manusas (1600 km²), Los Negroso sala, Rambutjo sala. Admirolo salose gyvena 45 tūkst. gyventojų (2003 m.). Didžiausias miestas – Lorengau.
Salos vulkaninės ir koralinės kilmės, daugelis salų yra negyvenami atolai. Klimatas karštas ir drėgnas. Vyrauja 30-32 °C temperatūros. Per metus vidutiniškai iškrenta 3832 mm kritulių. Salas dengia drėgnieji tropiniai miškai, kuriose yra endeminių augalų ir gyvūnų rūšių.