google/wiki40b huggingface dataset:
Pranas Kriaučiūnas

Pranas Kriaučiūnas (1866 m. spalio mėn. Žardvieta, Lukšių valsčius – 1940 m. Šakiai) – knygnešys, spaudos darbuotojas.

Biografija

Privačiai mokėsi knygrišio amato. Kaune dirbo spaustuvėje „Trud“. 1885 m. Lukšiuose, 1896 m. Šakiuose įsteigė knygrišyklą. Platino draudžiamą lietuvių spaudą, už tai caro valdžios tris kartus teistas ir kalintas Kudirkos Naumiesčio, Kalvarijos, Šakių kalėjimuose.
Nuo 1906 m. dalyvavo draugijos „Šviesa“ veikloje, buvo draugijos knygyno ir skaityklos vedėjas. Su kitais draugijos nariais buvo areštuotas, kalintas, vėliau iš Suvalkų gubernijos ištremtas į Vilkiją. Po 2 metų tremties grįžo į Šakius. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą čia įsteigė knygyną, kuris veikė iki 1940 m., ir laikraščių platinimo agentūrą. Bendradarbiavo spaudoje, rašė į laikraščius „Vilniaus žinios“, „Lietuvos ūkininkas“, „Lietuvos žinios“, „Lietuvos aidas“, „Viltis“, „Lietuvos suvalkietis“ ir kt.
Išleido straipsnių rinkinus „Mano atsiminimai iš spaudos draudimo laikų“ ir „Laiškai iš Zanavykijos“ (1937 m.)
Moterų teisės

Moterų teisės - žmogaus teisės, garantuojamos moterims.
Judėjimai dėl moters teisių sietini visų pirma dėl moters padėties visuomenėje bei valstybėje. Buvo siekiama lygiateisiškumo. Moteris neturėjo pilietinių teisių arba jos buvo ribotos. Tam tikrų santvarkų laikotarpiais moteriai apskritai nebuvo pripažįstamas (arba ribotai pripažįstamas) teisinis veiksnumas: teisinę reikšmę turinčius veiksmus (pvz., dalyvaujant civilinių santykių apyvartoje - pirkti, parduoti, įgyti nuosavybės ar pan.) už ją turėjo atlikti vyras (sutuoktinis, tėvas).
Viena pirmųjų kovotojų už pilietines moters teises - rašytoja feministė Olimpija de Guž. Prancūzijos revoliucijos metu ji sukūrė dokumentą „Moters ir pilietės teisių deklaracija“ (1791 m.). 1793 m. Prancūzijoje buvo uždrausti politiniai moterų judėjimai, draugijos, Olimpija de Guž giljotinuota.
Geriausiai istorijoje žinomos kovotojos už moterų lygias teises buvo sufražistės. Šis judėjimas buvo paplitęs XIX a. antroje pusėje Vakarų Europoje ir JAV. Europos kontinente kovojant už moters teises laikytina Suomija, kurioje jau 1885 m. patriarchalinis reguliavimas dėl šeimos turto buvo panaikintas, parlamentas įvedė atskiro sutuoktinių turto institutą. Moteris santuokoje turėjo teisę turėti nuosavo turto (nuosavybės). Teisė balsuoti rinkimuose anksčiausiai iš visų Europos valstybių moterims buvo suteikta taip pat Suomijoje (1906 m.).

Lietuvoje

2001 m. buvo suburta Nevyriausybinių organizacijų koalicija moterų teisėms ginti, apjungianti apie 60 Lietuvoje veikiančių nevyriausybinių organizacijų, kurių tikslas – demokratijos plėtra moterų teisių srityje. Šis tikslas įgyvendinamas per moterų diskusijų klubų organizavimą Lietuvos apskrityse, suteikiant joms galimybę bendradarbiauti, siekiant teigiamų su moterų teisių klausimais susijusių pokyčių viešojoje politikoje, lyčių lygybės principo įgyvendinimo visose gyvenimo sferose.
Suntar Chajata

Suntar Chajata (rus. Сунтар-Хаята, jak. Сунтаар Хайата) – kalnagūbris Rusijoje, šiaurės rytų Sibire, Jakutijos ir Chabarovsko krašto teritorijoje. Sudaro Aldano, Indigirkos ir Ochotsko jūros upių vandenskyrą. Nusidriekęs 450 km, iškyla iki 2959 m (Mus Chajos k.). Būdingas aukštikalnių reljefas, plyti ledynai (bendras plotas 2000 km²) ir tarynai (daugiamečiai ampalai, jų plotas 800 km²).
Būdingi maumedžių retmiškiai, besikaitaliojantys su krūmynine kalnų tundra.
Kovos šakės

Kovos šakės – ilgakotis žemės ūkio šakių pavidalo ginklas, kurį Europoje naudodavo kare XV-XIX a. Kovos šakės atsirado iš žemės ūkio šakių.
Kovos šakės būna dviražės ir, skirtingai negu iš žeberklų kilę trišakiai, retai turėdavo užkarpas. Kovos šakių ražai tiesūs, tuo jie skiriasi nuo žemės ūkio šakių. Ražai būna lygiagretūs ar link smaigalių kiek išsiskečia. Šakių galvos buvo tvirtinamos mova, o ties vieta, kur mova jungiasi su ražais, kartais turėdavo kablius, tinkamus numesti raiteliams nuo arklių.
Kovos šakės kai kuriose Europos šalyse (Italijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje) buvo paplitęs ilgakotis ginklas. Šakes naudodavo prieš raitelius, jos būdavo naudojamos ir pilių apgultyse - jomis patogu prie pilies sienų statyti ir prilaikyti šturmo kopėčias. Besiginantieji kovos šakes naudodavo kopėčioms nuversti.
Kovos šakes ilgai naudojo valstiečiai per sukilimus, kaip savigynos priemonę, kadangi tai vienas paprasčiausių valstiečiams prieinamų ginklų.
InCulto

Biografija

Susikūrė 2003 m., groja netradicinę, elektroninę muziką. Pagrindinis tikslas – eksperimentuoti su skirtingomis muzikinėmis tendencijomis ir technikomis, sukuriant subalansuotą naujo ir seno mišinį, sulieti organiką ir sintetiką, gyvumą ir elektroniką, agresiją ir ramybę/atsipalaidavimą.
Grupė 2 kartus dalyvavo nacionalinėje atrankoje į tarptautinį muzikos konkursą „Eurovizija“. 2006 m. atrankoje su daina „Welcome to Lithuania“ užėmė 2-ą vietą (nusileidę tik „LT United“), o 2010 m. kovo 4 d. vienbalsiai komisijos ir žiūrovų (sulaukė 23 767 balsų) sprendimu išrinkti atstovauti Lietuvai 2010 m. Eurovizijos dainų konkurse Osle su daina „Eastern European Funk“ , bet nepateko į Eurovizijos finalą.
Išteklių perkėlimas

Išteklių perkėlimas, dalinė ranga, laukosamda (angl. outsourcing) – masinio bendradarbiavimo forma, perkeliant į „išorę“ (out), iškeliant iš (organizacijos, terpės) „vidaus“ joje anksčiau vykdytą veiklą, darbą, funkciją. Išteklių perkėlimas ypač populiarus versle, pavyzdžiui, IT sektoriuje.

IT paslaugų pirkimas

Informacinių technologijų (IT) paslaugų pirkimas (angl. IT outsourcing) iš specializuotos IT įmonės – tai IT ūkio valdymas (kompiuterinės bei programinės įrangos auditas, IT sistemų administravimas, kompiuterinės bei programinės įrangos aptarnavimas, priežiūra, tiekimas ir t. t.), užsisakant šias paslaugas iš išorės (Lietuvoje tokio pobūdžio paslaugas teikia Alna, ATEA, Blue Bridge, ServIT ir kt.) bei visiškai arba iš dalies atsisakant etatinių darbuotojų, prižiūrinčių IT ūkį.
Specializuotos IT įmonės paslaugomis naudotis tikslinga, siekiant sumažinti kaštus (išlaidas darbuotojo paieškoms, darbo vietai, jo darbo priemonėms, mokymams ir kvalifikacijos kėlimui, darbuotojo kontrolei ir pan.), sumažinti riziką likti be priežiūros, etatiniam darbuotojui susirgus, atostogaujant ar išėjus iš darbo, arba tiesiog neturint glaudžių santykių su įrangos tiekėjais.
Turėti išorinį IT skyrių naudinga, nes specializuotoje IT įmonėje dirba visų sričių praktika besiremiantys specialistai. Vienas dirbantis etatinis darbuotojas visų sričių išmanyti negali, todėl iškyla darbų atlikimo kokybės problema. Kai už IT ūkio priežiūros paslaugas numatytas abonentinis mokestis, IT įmonė suinteresuota paslaugas suteikti per kuo trumpesnį laiką bei skiria dėmesį, kad sutrikimų būtų kuo mažiau. Incidentai gali būti likviduojami tiek darbo vietoje, tiek nuotoliniu būdu. Jeigu gedimo per pageidaujamą laiką pašalinti nepavyksta, įrenginys keičiamas į alternatyvų, stengiantis nesutrikdyti kliento darbo. Taigi, naudojantis šia paslauga yra didesnė tikimybė užtikrinti sklandų darbą bei galimybė susikoncentruoti į savo veiklos sritį, nesukant galvos dėl trikdžių.
Išorinis IT skyrius, siekdamas būti konkurencingas kitų rinkos dalyvių atžvilgiu ir tapti geresne alternatyva, įmonėms sprendžiant, kurį – išorinį ar vidinį – IT skyrių vertingiau turėti, yra priverstas būti kuo lankstesnis ir patrauklesnis. Ši siekiamybė nulemia didesnį darbo našumą, paslaugų kokybę ir mažesnę kainą, lyginant su vidiniu IT skyriumi.
Svarstant, ar verta pirkti kompiuterines paslaugas, iškyla duomenų saugumo klausimas. Stengiantis maksimaliai apsaugoti konfidencialią informaciją, gali būti ne tik pasirašomos griežtos atsakomybės sutartys, bet ir konkrečiai organizacijai priskiriamas specialistas. Taip sumažinamas priėjimas prie slapto pobūdžio informacijos ir palengvinama komunikacija tarp kliento ir įmonės, tampa aiškesnė atsakomybė.
Uracho hercogas

Uracho hercogas (vok. Herzog von Urach), kitaip dar Uracho kunigaikštis - hercogo titulas, įkurtas 1867 m. kovo 28 d. Viurtembergo grafui Fridrichui Vilhelmui Aleksandrui Ferdinandui (Friedrich Wilhelm Alexander Ferdinand Graf von Württemberg).
Kidalio regionas

Geografija

Regionas yra daugiausia Sacharos dykumoje. Paviršius kalnuotas, gausu erozijos nugludintų masyvų (Adrar Iforas). Yra keletas vadžių (Tilemsi, Edžeri).

Gyventojai

Dauguma gyventojų yra tuaregai, iš kurių didžioji dalis yra klajokliai. Taip pat yra songajų.
Oliokmos–Čaros plokščiakalnis

Oliokmos–Čaros plokščiakalnis (rus. Олёкмо-Чарское плоскогорье) arba Oliokomos–Čaros kalnynas – kalnų sritis Rusijoje, rytų Užbaikalėje, Jakutijos teritorijoje, Čaros ir Oliokmos tarpupyje. Tęsiasi iš šiaurės į pietus 90 km, plotis – 10-50 km. Aukštis siekia 1402 m (pietuose). Vidutinis aukštis 800–1200 m. sudarytas iš klinties, metamorfinių skalūnų, turinčių granitines intruzijas. Būdingas vidutinkalnių reljefas.
Šlaituose veši maumedžių miškai, viršūnėse driekiasi žemųjų pušų sąžalynai ir kalnų tundra.
Pavirvytis

Aplinkinės gyvenvietės

TRYŠKIAI – 1 km
Dirmeitai

Aplinkinės gyvenvietės

Sidabriai – 1,5 kmGaukeliškės – 1,5 km
Visalaukė I – 5 kmRatališkės – 2 kmDumblė – 1 km
Vagaras

Vagaras (far. Vágar, dan. Vågø) yra viena iš aštuoniolikos Farerų salų. Tai labiausiai į vakarus nutolusi iš didelių Farerų salų. Jos plotas 178 km². Vagaras yra trečia pagal dydį Farerų sala, po Streimojaus ir Eisturojaus. Žemėlapyje Vagaras panašus į šuns galvą.
Dauguma užsieniečių, atvykstančių į Farerus, apsilanko Vagare, nes čia yra vienintelis salos oro uostas (Vagaro oro uostas). Jį pastatė britai per Antrą pasaulinį karą, kai okupavo salas su fareriečių pritarimu. Po to 20 metų juo niekas nesinaudojo, o vėliau modernizavo. Jis aptarnauja 170 tūkst. keleivių per metus. Tokie dideli skaičiai Farerų standartais yra didelis iššūkis salų transporto sistemai, tad 5 km povandeninis tunelis jungia salą su sostine Torshaunu.
2013 m. Vagare gyveno 3044 žmonės.

Salos kaimai

Vagare yra trys dideli kaimai Mivaguras, Sandavaguras, Sjogvaguras ir trys maži: Gasadaluras, Bjouras ir Vatnsoiraras. Du kaimai buvo apleisti: Sletanas 1964 ar 1965 m, Vikaras 1910 m.
2013 m. didžiausiam salos kaime Mivagure gyveno 1 055 gyventojai. Sodyba Kalvalidas į šiaurę nuo kaimo yra seniausias namas salose ir tikriausiai Fareruose. Dabar ten yra kaimo muziejus. Į rytus nuo Midvaguro yra Sandavaguro kaimas su 851 gyventoju (2013 m.). 1917 m. čia buvo rastas Sandavaguro akmuo su iškaltom runom, datuojamas 1200 m. Dabar jis saugomas Sandavaguro bažnyčioje. Sjogvaguras vakarinėje salos dalyje yra prie oro uosto ir turi 998 gyventojus (2013 m.). 1942–1944 m. į pietus nuo kaimo buvo įsikūrę 5 000 britų karių.
Vagare yra du seni kaimai: Bjouras yra 4 km į vakarus nuo Sjorvaguro ir Gasadaluras. Pirmajame gyvena 72 gyventojai (2013 m.), o antrajame 15.
Vatnsoiraras buvo įkurtas 1921 m., dabar jame yra 53 gyventojai (2013 m.) Jį įkūrė trys vyrai, gavę žemės. Per Antrą pasaulinį karą vietiniai gyventojai buvo evakuoti ir čia buvo britų karių būstinė.
Dabar apleistas Sletanas buvo įkurtas 1835 m. Daugiausiai čia gyveno 70 žmonių. Vienu metu čia buvo mokykla. Kaimas apleistas 1964 m. Vikaras buvo įkurtas 1835 m. Gasadaluro ganyklose. Žemė buvo derlinga, bet gyventojai jautėsi labai izoliuoti. Kaimas apleistas 1910 m.
Mazačas

Tomasas Kase (Tommaso Cassai, dar žinomas kaip Mazačas, Masaccio, g. 1401 gruodžio 21 d. San Giovanni Valdarno – m. apie 1428 m. Romoje) – Italijos menininkas, greta Giotto vienas iškiliausių Ankstyvojo Renesanso tapytojų.

Darbai Brankači (Brancacci) koplyčioje

Plėtodamas linijinės perspektyvos teoriją, Mazačas pirmasis sienų tapyboje panaudojo erdvinę perspektyvą. Tapybos istorijos atžvilgiu svarbi „Švč. Trejybės“ freska (Florencijos S. Maria Novela bažnyčioje). Freskos Florencijos Karmelio Švč. Mergelės Marijos bažnyčios Brancacci koplyčioje dar svarbesnės negu poliptikas: jos nutapytos ~ 1425–1426 m. ir Mazačo kelionės į Romą apie 1428 m., todėl yra to paties laikotarpio kaip ir poliptikas (o trečdalis viso ciklo sunyko per gaistrą XVIII a.) Manoma, jog Mazačo išvykus į Romą, kai kurios portretinės galvos liko nebaigtos.
Ankstyvųjų šaltinių teigimu, Brancacci koplyčioje tapė trys menininkai: Mazačas, Masolino ir Filippino Lippi (šis čia tapė XV a. paskutiniame dešimtmetyje, todėl jo vėlyvojo quattrocento stilių atskirti palyginti paprasta, nesunku įvertinti ir bendrą jo įnašą tapant šią koplyčią). Freskos, savo stiliumi derančios su Pizos poliptiku, priskiriamos Mazačo, o tos, kuriose labiau justi tarptautinės gotikos stilius, – Masolino.

Tapymo stilius

Tradiciniai Mazačas kūriniai (pvz., freska „Mokesčio pinigai“) yra matas, pagal kurį atskiriami Mazačo ir Masolino kūriniai. Mazačo stilius – didingas bei paprastas. Dailininkas mažai naudojosi kontūru, o masyvias figūras lipdė iš paprastų spalvos ir tono kontrastų. Figūrų grupės komponuotos sujungiant jas į visumą, kai kiekviena išlaikiusi savo tapatybę, suvokiama kaip didesnės visumos dalis.
Aušrelė (Vilnius)

Aušrelė – Vilniaus krašto laikraščio „Vilniaus rytojus“ priedas vaikams, ėjęs 1932 m. sausio mėn. – 1937 m. spalio mėn. Vilniuje.

Istorija

1932–1936 m. leistas kas dvi savaitės, 1937 m. – savaitraštis. Pasirodė 172 numeriai.
Spausdino B. Brazdžionio (Vytės Nemunėlio), J. Čekausko (Čekio), M. Grigonio, V. Kuolaičio, J. Kuzmickio (Gailiaus), Ks. Sakalausko-Vanagėlio, J. Šiožinio, V. Tamulaičio, V. Taškūno ir kt. autorių grožinės literatūros, publicistikos kūrinius. 1932–1935 m. skelbtas istorinių pasakojimų ciklas „Lietuviais esame mes“, 1936–1937 m. mokslo populiarinimo pasakojimai apie Lietuvos paukščius.
Leidėjas ir atsakingas redaktorius J. Navikas.
Avinėlių akmuo

Avinėlių akmuo – Kaišiadorių rajono savivaldybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Kruonio seniūnijoje, Avinėlių kaime. Paskelbtas saugomu 1992 m.
Žmogaus ūgį siekiantis riedulys stūkso pašlaitėje prie kelio  1817  Mediniai Strėvininkai–Morkūnai–Tadarava , priešais autobusų stotelę. Vieta neprižiūrėta, išlikęs informacinės lentos metalinis strypas. Apylinkės: dirbami atviri laukai, matyti kelios pavienės sodybos, rytų pusėje – Palimšio miškas.
1936, 1966 m. buvo rašyta apie Avinėlių šiaurinėje dalyje laukuose, prie Delinės pievos, buvusį didelį akmenį su žmogaus pėda. Žmonės pasakoję, kad po juo esą paslėpti turtai.
Vytautas Boguslauskas

Biografija

1968 m. baigė Kauno politechnikos instituto Automatikos fakultetą. 1975 m. technikos mokslų kandidatas.
Nuo 1968 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1994–1998 m. Finansų katedros, 1998–2000 m. Finansų ir apskaitos katedros, 2000–2001 m. ir nuo 2005 m. Ekonomikos ir vadybos fakulteto Apskaitos katedros vedėjas; nuo 2003 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų pagrindinės sritys: įmonės valdymo procesų formalizavimas ir modeliavimas, ekonometriniai tyrimai. Parašė mokomųjų knygų aukštosioms mokykloms.
Klaipėdos vanduo

Akcinė bendrovė Klaipėdos vanduo – vandens gavybos, valymo ir tiekimo bendrovė Klaipėdoje.

Veikla

Eksploatuoja ir aptarnauja 5 vandenvietes (4 Klaipėdoje ir 1 Gargžduose), 23 vandens gręžinius, 21 nuotekų perpumpavimo stotį, vandentiekio (383 km), kanalizacijos (371 km), lietaus nuotekų (310 km) tinklus Klaipėdoje ir Gargžduose, nuotekų biologinio valymo stotį Dumpiuose (Dovilų seniūnija). 
94,2% akcinės bendrovės akcijų priklauso Klaipėdos miesto savivaldybės tarybai, 4,6% – Klaipėdos rajono  savivaldybės tarybai, 1,2% – Neringos savivaldybės tarybai (2006]] m.). 
2005 m. patiekė vartotojams 9,6 mln. m³ vandens ir apvalė 18,9 mln. m³ nuotekų. 415 darbuotojų (2006 m.).
2009 m. bendrovė patiekia vartotojams apie 11 mln. kub. metrų vandens. 2009 m. pabaigoje bendrovė aptarnavo 82 755 abonentus. 2009 m. pabaigoje bendrovėje buvo 386 darbo vietos, iš kurių 160 specialistų ir 226 darbininkų.

Istorija

1898 m. pradėtas gręžti pirmasis Klaipėdoje giluminis vandens gręžinys (277,85 m gylio). 1902 m. pradėjo veikti Klaipėdos vandentiekis, 1926 m. jo ilgis buvo 41 kilometras. 1933 m. veikė 30,5 km kanalizacijos ir 7,5 km lietaus nuotekų linijų. Nacių okupacijos metais buvo sugadinti siurbliai, išardyti kai kurie įrenginiai. 1945 m. įkurta Vandentiekio kontora, pavaldi Klaipėdos vykdomojo komiteto Komunalinio ūkio skyriui. 1946 m. patiekta 2 mln. m³ vandens. 
1951 m. įkurtas Vandentiekio ir kanalizacijos trestas. 1963 m. pradėjo veikti antroji, 1966 m. – trečioji vandenvietė. 1969 m. vandentiekio tinklų ilgis buvo 119 km, kanalizacijos – 90 kilometrų. 1973 m. įkurta Klaipėdos teritorinė vandentiekio ir kanalizacijos valdyba, 1991 m. – Klaipėdos valstybinė vandens tiekimo įmonė, 1995 m. pertvarkyta į specialiosios paskirties akcinę bendrovę „Klaipėdos vanduo“, 2003 m. tapo akcine bendrove.
Janušava (Kėdainiai)

Istorija

Jonušo Radvilos garbei pavadinta vietovė kūrėsi kaip vakarinis Kėdainių priemiestis. Kristupas II Radvila ėmėsi vakarinėje aukštumoje plytėjusiuose dvaro laukuose (~1627 m.) pradėjo kurti Janušavos priemiestį, suplanuodamas prie Vilniaus–Raseinių kelio didelę stačiakampę 150 x 60 m turgaus aikštę. Ši aikštė tapo ketvirtuoju miesto turgumi. Jį su netoli stovėjusiu kunigaikščio dvaru sujungė tiesi Janušavos (dabar Dvaro) gatvė. Greta ėmė kurtis Kėdainių evangelikų liuteronų bažnyčia (nuo 1629 m.). 1643 m. Ona Kiškaitė-Radvilienė suteikė lengvatą Janušavos naujakuriams – dešimčiai metų atleido juos nuo mokesčių ir leido, neprarandant užgyvento turto, laisvai jiems išvykti iš Kėdainių. Gyvenvietė ėmė sparčiai augti, čia kūrėsi svetimšaliai (apsigyveno reformatų ir liuteronų šeimos, greičiausiai atsikėlusios iš Prūsijos ir Saksonijos. Kai kurie atvykėliai buvo garsių Prūsijoje ir Saksonijoje giminių Altenbokomų, Apeldornų, Berkenų, Bodendorfų palikuonys). 1647 m. Jonušas Radvila leido jai turėti atskirą antspaudą. 1648 m. patvirtinęs antspaudą didysis kunigaikštis Vladislovas Vaza suteikė Janušavai dalinį savarankiškumą, teisę turėti herbą ir rinkti bendruomenės vyresnįjį. Janušava (dar vadinta Naujaisiais Kėdainiais) faktiškai įgijo miesto teises. Janušavos herbas buvęs toks: geltoname lauke raudona kunigaikštiška mitra ir po ja, žydrame lauke, inicialo raidė I taip, kad abiejų herbų laukai būtų perkirsti ir sudaryti iš žydros ir geltonos spalvos.
1795 m. žlugus Abiejų Tautų Respublikai, Kėdainiai ir Janušava prarado savivaldas. Janušava tapo vakarine Kėdainių miesto dalimi.
XIX a. pab. tai buvo šlėktų kaimas (bajorkaimis), Gedeikų valda. Priklausė Josvainių parapijai ir pasižymėjo derlingu dirvožemiu.
XX a. 10-ajame dešimtmetyje didžioji kaimo dalis priskirta Kėdainiams (Janušavos gatvės galas, Skroblų, Gluosnių, Akacijų ir kt. gatvės). Likusioje kaimiškoje dalyje netrukus ėmė augti naujų namų kvartalai.
Valstybinio pavaldumo miestas (Japonija)

Valstybinio pavaldumo miestas (政令指定都市; seirei shitei toshi arba 政令市; seirei shi) yra subprefektūrinio lygio Japonijos administracinis vienetas. Paprastai valstybinio pavaldumo miesto statusą įgyja miestas, turintis didesnę kaip 500 000 gyventojų populiaciją, svarbias ekonomikos ir pramonines funkcijas.
Monika Kuszyńska

Biografija

Scenoje Monika debiutavo 2000 metais, kai ji buvo pasirinkta naująja grupės „Varius Manx“ vokaliste, pakeisdama Kasia Stankiewicz. 2001 m. su šia grupe išleido pirmąjį albumą „Eta“. Kitais metais pasirodė antrasis albumas pavadinimu „Eno“.
2006-aisiais dainininkė M. Kuszyńska pateko į automobilio avariją, dėl kurio liko dalinai paralyžiuota.
2015 m. nacionalinio Lenkijos transliuotojo TVP sprendimu atlikėja išrinkta atstovauti šaliai 2015 m. „Eurovizijoje“. Ji konkurse atliks dainą „In The Name of Love“. Kūrinio tekstą parašė ji pati, o muziką sukūrė jos vyras Kuba Raczyński.
Karamanas

Istorija

Senovėje miestas buvo vadinamas Laranda. 322 m. pr. m. e. miestą sugriovė Makedonijos valdovas Perdika. Nuo IV a. pab. priklausė Bizantijai. XII a. pr. užkariavo turkai seldžiukai, – 1190 m. (per III kryžiaus žygį) – Frydrichas I Barbarosa. 1250 m. miestas užimtas turkų karvedžio Mehmedo Karamanolu, jo garbei miestas pavadintas Karamanu. 1275–1483 m. Karamanidų emyrato sostinė.
FK Naftovik-Ukrnafta Ohtirka

Istorija

Klubas įkurtas 1980 m. Ilgą laiką žaidė žemesniuose divizionuose. 
2007/2008 metų sezone dalyvavo elito diviziono kovose, bet liko 15 vietoje ir iškrito į Pirmą lygą. 
Šiuo metu dalyvauja Pirmos lygos pirmenybėse.
Naujųjų Anėnų rajonas

Geografija

Naujųjų Anėnų rajonas šiaurėje ribojasi su Kriuleniu, rytuose su Grigoriopoliu, pietuose su Keušeniu, vakaruose su Jaloveniu ir Kišiniovo savivaldybe.
Rajono altitudė svyruoja nuo 30 m virš jūros lygio žemutinėje Nistru lygumoje iki 200–250 m šiaurinėje dalyje. Erozijos procesai yra mažo intensyvumo.
Naujųjų Anėnų rajonas yra Dniestro upės, kuri teka rajono rytuose, baseine. Taip pat teka Bikas (dešinysis Dniestro intakas).
James Levine

Biografija

Gimė muzikalioje žydų šeimoje, senelis buvo sinagogos kantorius, tėvas – smuikininkas, motina – aktorė. 1953 m. debiutavo kaip pianistas su Sinsinačio simfoniniu orkestru. Mokėsi Džiuliardo muzikos ir dramos mokykloje Niujorke, tobulinosi pas Rudolfą Serkiną. 1956–1965 m. debiutavo Marlboro ir Aspeno muzikos festivaliuose. Dirigavo Klyvlando simfoniniam orkestrui (1964–1970 m. Džordžo Selo asistentas), Klyvlando universiteto simfoniniam orkestrui. 1971–1973 m. Niujorko Metropolitan Opera dirigentas, 1973–1974 m. vyr. dirigentas, nuo 1975 m. šio teatro muzikos vadovas, 1986–1999 m. meno vadovas, 1999–2004 m. Miuncheno filharmonijos meno vadovas, 2004–2010 m. Bostono simfoninio orkestro muzikos vadovas, atsistatydino dėl sveikatos problemų.
Maestro yra dirbęs ir užsienyje. 1975–1993 m. J. Levine'as vadovavo Zalcburgo festivaliui, 1982–1998 m. Bairoito festivaliui Vokietijoje. Gastroliavo Japonijoje, Europoje, dirigavo žymiausiems pasaulio orkestrams.

Metropolitan Opera

Niujorko teatre The Metropolitan Opera J. Levine'as debiutavo 1971 metais Dž. Pučinio operoje „Toska“. 2015 metų lapkritį maestro sudirigavo 2500-ąjį spektaklį (V. A. Mocarto - "Figaro vedybos"). 85 skirtingos operos, daug naujų projektų ir be galo kruopštus bei intensyvus darbas operos teatrą iškėlė į neregėtas aukštumas. J. Levine'as buvo pirmas dirigentas, kuris Metropolitan operoje sudirigavo operų „Idomenėjas“ (V. A. Mocartas), „Tito gailestingumas“ (V. A. Mocartas), „Porgis ir Besė“ (Dž. Geršvinas), „Sicilijos mišparai“ (Dž. Verdis), „Lombardai“ (Dž. Verdis), „Lulu“ (A. Bergas) ir kt. premjeras. 2011 metais, minint maestro darbo teatre 40-metį, televizijoje pasirodė filmas apie dirigento gyvenimą. Teatro parduotuvėje į prekybą išėjo daugiau kaip 50 operų įrašų, pažymėtų maestro jubiliejaus logotipu. 1996 metų balandį Dž. Levainas šventė savo veiklos teatro 25-metį. Grandiozinis koncertas, trukęs net 8 valandas, į pasaulio muzikos meką sukvietė visas žymiausias to meto operos žvaigždes.
2015-ųjų balandžio 14 oficialiai paskelbta, jog J. Levine'as išeina į pensiją dėl sveikatos problemų. Pasibaigus sezonui maestro paskelbtas muzikos vadovu emeritu.
Su J. Levine'o išėjimu baigėsi ištisa teatro era. Jis buvo sąsaja tarp šio operos teatro dabarties ir klestėjimo 8-ajame ir 9-ajame dešimtmečiuose, kai švietė tokios žvaigždės kaip Leontyne Pryce ir Joan Sutherland.
J. Levine'as diriguodavo per garsiųjų „Trijų tenorų“ pasirodymus, kuriais XX a. 9-ajame ir 10-ajame dešimtmečiuose buvo populiarinama opera. Tos gastrolės su Luciano Pavarotti, Jose Carreras ir Placido Domingo priartino operą prie plačiosios publikos ir iškėlė ją į tokias didžiules arenas kaip Vemblio stadionas Londone ir „Dodger“ stadionas Los Andžele.
2018 m. kovo 12 dieną maestro oficialiai atleistas iš Metropolitan Opera dėl seksualinio priekabiavimo skandalo., kuris buvo tiriamas 3 mėnesius.
Vsevolodas II

Biografija

Černigovo kunigaikščio Olego Sviatoslavičiaus sūnus.

Valdymas

Valdydamas Kijevo Rusią skatino vietinių kunigaikščių tarpusavio kovas taip išlaikydamas savo valdžią. Išnaudojo miestiečius, dėl to po Vsevolodo II mirties Kijeve kilo miestiečių sukilimas.
Deividas Margevičius

Biografija

2015 m. Europos trumpojo baseino (25 m) čempionate pasiekė naują nacionalinį Lietuvos rekordą 50 m plaukimo peteliške rungtyje – 23,22. 2016 m. išrinktas dalyvauti nacionalinėje mišrios estafetės plaukimo komandoje 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
2017 m. Rumunijos čempionate pasiekė Lietuvos nacionalinį rekordą 200 m plaukimo peteliške rungtyje - 2:01,17.