google/wiki40b huggingface dataset:
Černikai

Geografija

259 gyventojai (2008 m.). Kaimo pagrindinė gatvė įsilieja į vaivadijos kelią , kuris jungia Barštyną su Lėciumi. Ši trasa veda ir į apskrities centrą Kentšyną, kuris nuo kaimo nutolęs vos per tris kilometrus.  Černikuose išlikusi geležinkelio stotelė, nors traukiniai maršrutu Kentšynas–Ungura kursuoja tik retkarčiais, tenkinant turistų poreikius. Dviejų kilometrų atstumu telkšo Moj ir Sieročio ežerai.

Istorija

Kaimas įkurtas 1394 m., sutinkamai su Kulmo teisyno reikalavimais. XIV a. jam priklausė 41 hufas dirbamos žemės. Jau tada Černikuose (tuo metu Schwarzstein'e) veikė karčiama ir malūnas, stovėjęs ant upeliuko iš Sieročio ežero. Malūno pastatas prie bažnyčios nugriautas XX amžiuje, o 1920 m. buvo pastatyta nedidelė hidroelektrinė. 1907 m. šalia kaimo nutiestas geležinkelis, keleiviniai traukiniai juo važinėjo iki 1992 m., o prekiniai – iki 2000 m.

Bažnyčia

Pasak padavimo, dabartinio šventoriaus vietoje seniau augo prūsų garbinamas šventas gojus. Nedidelio tūrio bažnytėlė iškilusi ant kalvos, kurios pietinė ir vakarinė pusės staigiai leidžiasi žemyn. Pastatas atsirado XIV a. pabaigoje, dukart buvo kapitaliai atnaujintas: 1749–50 ir 1771–72 metais. 1885 m. buvo išmūrytas bokštas, o XIX a. pabaigoje pristatyta zakristija ir prieangis (šiaurinėje pusėje). Po 1945 m. perduota katalikams. Paskutinį kartą Šv. Jono apaštalo ir evangelisto bei Švč. Dievo Motinos Škaplierinės bažnyčia remontuota 1990 m.
Iš neogotikinės bažnytinės įrangos išliko nedaug kas. Minėtinas krikšto indas, XV a. iškaltas iš granito. Pagal padavimą, virš įėjimo buvo prikaltos dvi pasagos, primindamos suktą „šinkorką“ (smuklininkę) iš gretimo Nakomiadų kaimo. Karčiamoje skiedusi alų, ji buvo nubausta – paversta kumele, kurios Švarcštaino kalvis nespėjo pakaustyti ir taip išvaduoti iš velnio kerų. Vieną mitologinę pasagą pagrobė 1656 m. kaimą užpuolusi totorių kariuomenė, o kitą patys kaimiečiai padovanojo Prūsijos karaliui Frydrihui Vilhelmui I jo karūnavimo proga.

Mitologinis akmuo

Rytiniame Mojo ežero krante guli įspūdingas riedulys – bartų aukojimo akmuo (spėjama, kad viršutinėje dalyje esantis įdubimas galėjo tarnauti kaip aukojimo dubuo). Jo aukštis siekia 1,25 m, o apjuosti prireiktų 9 m ilgio virvės. Šalia didžiulio akmens guli ir mažesnis, plokščias. Pastarasis taip pat galėjo būti naudojamas kaip „aukojimo stalas“. Netoliese išliko senovinės kapinės.
Nuo šio didelio riedulio kilęs ir pats kaimo pavadinimas – Švarcštain (vok. Schwarzstein–liet. Juodas Akmuo). Po Antrojo pasaulinio karo kaimą perdavus Lenkijai, jis taip pat dar kurį laiką buvo vadinamas Čarni Kamen (lenk. Czarny Kamień–liet. Juodas Akmuo), vėliau pervadintas į Černikus.
Kartagina

Kartaginos įtakos plėtimas

Kai finikiečiai įkūrė Kartaginą, šis miestas ne ką tesiskyrė nuo kitų. Tačiau dėl geros geografinės padėties Kartaginoje vykdavo intensyvi prekyba, todėl miestas turtėjo. Šalies karinė galia taip pat augo. VII-VI a. pr. m. e. Kartagina pavergė dalį Šiaurės Afrikos, Viduržemio jūros salų ir pietų Ispaniją. Užimtose teritorijose Kartagina įkurdavo tam tikrų prekybinių kolonijų, bet jos buvo sukurtos tik stiprinti metropolijos galią. III a. pr. m. e. Kartagina kovojo su Sirakūzais dėl Sicilijos. Kartaginiečiams laimėjus karą, visa Sicilija (išskyrus Sirakūzus) buvo pajungta. Tačiau 264 m. pr. m. e. Kartaginai užpuolus Romos valdomą Sicilijos dalį, prasidėjo Pirmasis Pūnų karas.

Pūnų karai. Kartaginos valstybės likimas

264-241 m. pr. m. e. Kartagina su Roma kariavo Pirmajame Pūnų kare. Karo priežastis – Kartagina užpuolė Romai priklausiusią Sicilijos dalį. Kartagina šį karą pralaimėjo ir turėjo sumokėti Romai didelę kontribuciją.
III a. pr. m. e. Kartagina vėl sustiprėjo. Buvo surengti pergalingi ekspansiniai žygiai į Ispaniją, užimta teritorijų iki Ibero upės. Žymiausieji kariniai vadai buvo Hasdrubalas ir Hanibalas.
Romai kėlė grėsmę stiprėjanti Kartagina. Abi valstybės varžėsi dėl dominavimo Viduržemio jūroje. Dėl to prasidėjo Antrasis Pūnų karas (218-201 m. pr. m. e.). Kartagina buvo galingesnė, ir vadovaujama Hanibalo jos armija perėjo Alpes ir užėmė Šiaurės Italiją. Bet romėnų karvedys Scipionas Afrikietis išsilaipino Šiaurės Afrikoje ir privertė Hanibalą grįžti. Grįžusį Hanibalą Scipionas sumušė ir laimėjo karą.
Nors ir sunkiai, bet Kartagina vėl atsigavo. Romėnams tai nepatiko ir jie pradėjo Trečiąjį Pūnų karą (149–146 m. pr. m. e.). Kartagina pralaimėjo, romėnai sugriovė sostinę, gyventojus išvarė į vergiją.
Sužlugdyta Kartagina tapo Romos provincija, dalis žemių parduota Numidijai. Romos valdymo metais Kartaginoje vyko prekyba, buvo svarbus miestas. Vakarų Romos imperijai žlungant, Kartaginos vietoje vandalai įkūrė savo karalystę.
Dobilas (laikraštis)

Dobilas – Panevėžio rajono „Paistrio“ kolūkio laikraštis, leistas 1990–1991 m. Gegužinėje.
Redaktorius Vytautas Stašelis. Išėjo 16 numerių. Tiražas 400 egz.
Vėpla (Kanada)

Vėpla – Kanados lietuvių satyros ir humoro mėnesinis laikraštis, leistas 1955–1958 m. Monrealyje.
Redaktorius M. Čepkauskas.
Zigmantas Liandzbergis

Zigmantas Liandzbergis (1929 m. balandžio 1 d. Kelmė – 1993 m. sausio 19 d. Vilnius) – Lietuvos architektas.

Biografija

1953 m. baigė Kauno politechnikos institutą.
1953–1992 m. dirbo Miestų statybos projektavimo institute Vilniuje. 1959–1964 m. grupės vadovas, 1964–1992 m. vyr. architektas. 1972–1976 m. ir 1978–1992 m. dėstė Vilniaus inžineriniame statybos institute (nuo 1991 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas).
Sūnus dailininkas Linas Liandzbergis.
Vetygala

Aplinkinės gyvenvietės

ANYKŠČIAI 
 AžuožeriaiKAVARSKAS
Grūdėtoji šlakabudė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas. Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 210 psl.
Zigmantas Denhofas

Biografija

Lenkijos magnatų Denhofų giminės atstovas, herbo „Vepr“ savininkas. Dorpato ir Seradzo vaivados Kasparo Denhofo (1588–1645) ir Anos Aleksandros Konecpolskos (m. 1651) trečias (jaunesnysis) sūnus. Vyresnieji broliai – Endžejuvo abatas Aleksandras ir Veliuno seniūnas Stanislavas.
Mokėsi Krokuvos universitete, kurį baigė 1637 metais. Tais pačiais metais su savo vyresniuoju broliu Stanislavu išvyko mokytis į Prancūziją ir Vokietiją. Grįžęs į tėvynę kurį tai laiką buvo karaliaus Vladislovo IV Vazos rūmuose, po to globojamas Karūnos didžiojo etmono Stanislavo Konecpolskio studijavo karo meną. Galų gale pašventė savo gyvenimą karo reikalams ir politikai. Buvo puikus oratorius. 1641 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Seradzo vaivadijos į seimą. 1644 metais tėvas perdavė jam valdyti Sokalo seniūniją, o 1645 metais – Boleslovo, Laisko ir Klonovo seniūnijas.
1648 metais, po Lenkijos karaliaus Vladislovo IV mirties, Zigmantas Denhofas tapo pačiu ištikimiausiu naujo karaliaus Jono II Kazimiero šalininku. Aktyviai dalyvavo Bogdano Cmelnickio sukilimo (1648–1654) Ukrainoje numalšinime. Dalyvavo nesėkminguose Starokonstantinovo ir Piliavų mūšiuose su sukilusiais kazokais, o 1649 metais – Zbaražo mūšyje. Po Zborovo sutarties sudarymo Zigmantas Denhofas savanoriškai išvyko įkaitu pas Krymo chaną Isliamą Gerajų. Jo pagalba iš Krymo nelaisvės buvo išlaisvinta daug lenkų belaisvių.
Po jo išleidimo iš nelaisvės ir grįžimo į tėvynę 1650 metais Zigmantas Denhofas kaip apdovanojimą gavo Bidgoščiaus seniūniją, kuri anksčiau priklausė jo uošviui, Karūnos didžiajam kancleriui Jurgiui Osolinskiui. 1650–1654 metais buvo karalienės Marijos Luizos, Jono II Kazimiero žmonos, raikytojas. 1651 metais Zigmantas Denhofas dalyvavo Berestečko mūšyje, Voluinėje, tais pačiais metais gavo valdyti Boguslavo seniūniją. Vėlesnėse karinėse kampanijose Ukrainoje nedalyvavo dėl blogos sveikatos. 1654 metais, po savo brolio Stanislavo mirties, paveldėjo Veliuno seniūniją.
Gedimino 11

Tęsinys

2010 m. pasirodė ir šio populiaraus žiūrovų tarpe serialo 12 serijų tęsinys, rodytas per TV3. Pavadinimas išliko tas pats, tačiau naujose serijose pasakojama apie „Leo LT“ istoriją. Jame vaidina ir dauguma tų pačių aktorių. Serialo tęsinys buvo simboliškai pristatytas priešais Vyriausybės pastatą.
2011 m. serialas nominuotas „Sidabrinės gervės“ apdovanojimų „Geriausio televizijos filmo“ kategorijoje.

Siužetas

Siužetas čia yra priemonė, per kurią pasakojami ekonominiai, politiniai įvykiai, moraliniai, etikos dalykai, valdžios santykis su žmonėmis. Serialo kūrėjai leidžia įsivaizduoti, kaip veikia nematomas politikos mechanizmas, meistriškai žongliruoja svarbių šalies įvykių interpretacijomis, o kitąsyk susaisto valdžią ir visuomenės atstumtuosius artimiausiais ryšiais. Įvykiai verda ne tik Vyriausybėje, kurios adresas Gedimino g. 11, bet ir Seime, prezidentūroje, konspiraciniuose butuose ar miškuose, greta lavonui kasamos duobės.
BAA Training

Mokymų sprendimai

„BAA Training“ yra tarptautiniu mastu pripažinta aviacinių mokymų centras, orientuotas į individualių ir lanksčių sprendimų teikimą įmonėms visame pasaulyje.

Plėtimasis į Aziją ir Ispaniją

2018 m. BAA Training pranešė apie naujos įmonės steigimą Vietname – BAA Training Vietanam.
2018 m. Atidaryta nauja BAA Training bazė Ispanijoje- Lleida-Alguaire traptautiniame oro uoste. Čia studentai turės galimybę treniruotis visus metus.

Sertifikatai

“BAA Training”  išduotų kursų baigimo pažymėjimai galioja visose EASA šalyse ir Baltarusijoje, Jordanijoje, Laose, Kazachstane, Kirgizijoje, Kenijoje, Nepale, Korėjos Respublikoje, Rusijoje, Seišeliuose, Tanzanijoje, Tadžikistane ir Ukrainoje.
Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija

Uždaviniai

IUCN misija yra daryti įtaką, skatinti ir padėti visuomenei visame pasaulyje, siekiant išlaikyti gamtos vientisumą ir įvairovę ir užtikrinti, kad bet koks gamtos išteklių naudojimas būtų teisingai ir ekologiškai subalansuotas.
Į organizacijos sudėtį, be jos narių, patenka 6 mokslinės komisijos ir profesionalus sekretoriatas.
Šopokovas

Istorija

XX a. pr. gyvenvietė buvo žinoma Novotroickojės (Новотроицкое) vardu. 1930 m. jai suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas ir Krasnooktiabrskio (Краснооктябрьский) pavadinimas. 1985 m. suteiktas miesto statusas, miestas pervadintas kirgizų tarybinio didvyrio Duišenkulo Šopokovo garbei.
Sensualizmas

Sensualizmas (pranc. sensualisme, iš lot. sensus – suvokimas, jausmas, pojūtis) – gnoseologijos kryptis, kuri teigia, kad mąstymo turinį ir pažintinę galią lemia pojūčiai. Gnoseologijoje yra materialistinė ir idealistinė sensualizmo tradicijos.
Sensualizmas susiformavo antikinėje filosofijoje, reikšdamas materializmo metodologinę tradiciją sieti pažinimą su objektyvios tikrovės juntamumu. Tačiau mąstymo kūrybiškumo ir pažinimo istoriškumo sensualistinė mąstymo pagrindų samprata paaiškinti negalėjo. Dėl šių priežasčių jau antikoje susilaukė racionalizmo opozicijos, negalėdama paaiškinti pažinimo istoriškumo sudarė prielaidas gnoseologiniam reliatyvizmui.
Sensualizmas būdingas ir naujųjų amžių gnoseologijai. Čia jis išsivystė iš antiracionalistinės empirizmo programos: atmetus racionalistinę mąstymo autonomijos prielaidą, siekiama parodyti grynai jutiminę patyrimo prigimtį. Taip empirizmas įgijo psichologinį pobūdį. Nors empirizmui sensualizmo turinys buvo suteiktas gnoseologijoje plėtojant materializmą (Dž. Lokas), tačiau tai, jog patyrime išskirti mąstymo pagrindai (pojūčiai) yra psichinio pobūdžio, sudaro galimybę subjektyvistiškai aiškinti mąstymo prigimtį (Dž. Berklis, D. Hiūmas).
Kaimakamas

Kaimakamas (turk. kaymakam, iš arab. kâim, قائم 'buvimas, stovėjimas' + arab. makâm, مقام 'vieta') – karinis laipsnis Osmanų imperijos kariuomenėje bei Turkijos kariuomenėje iki 1934 m., atitikęs pulkininko leitenanto laipsnį kitose armijose.
Vyresnis laipsnis buvo miralajus, jaunesnis – binbašis.
1934 m. miralajai pervadinti jarbajais.
Mustafa Kemalis Atatiurkas, šiuolaikinės Turkijos įkūrėjas, Galipolio mūšyje buvo kaimakamas 57-ajame pulke.
Pasaulinė sveikatos diena

Pasaulinė sveikatos diena yra švenčiama kasmet balandžio 7 d. Šią šventę inicijuoja PSO nuo 1950 metų. Diena švenčiama siekiant supažindinti visuomenę apie tam tikras su sveikata susijusias temas, šitaip pabrėžiant PSO prioritetines sritis.
Lietuvoje ši diena yra atmintina diena.
2006 m. tema – „Stiprinkime sveikatą kartu“ (Working together for health).
Koiperio juosta

Koiperio juosta (žiedas) arba Koiperio–Edžvorto juosta – disko formos kometoidų žiedas, esantis Saulės sistemos plokštumoje nuo 30 av iki 55 av, iš karto už Neptūno orbitos.
Manoma, kad Koiperio juostoje gali būti iki 10 milijardų kometoidų, kurių skersmenys yra nuo 1 km iki 1000 km, jų bendra masė lygi ~ 0,03 Žemės masės. Iš šios juostos į Saulės aplinką atskrieja trumpaperiodės kometos su orbitiniais periodais mažesniais nei 200 metų. Koiperio–Edžvorto juostos kometoidai dar vadinami koiperoidais. Tai lediniai kūnai, su silikatinių dulkių ir organinių medžiagų priemaiša, susidarę kartu su planetomis prieš 4,6 – 4,7 milijardų metų.
Pirmasis koiperoidas buvo atrastas 1992 m. 2003 m. buvo žinoma apie 700 koiperoidų, kurių didžiausias yra 1300 km skersmens. Manoma, kad ir Plutonas bei jo palydovas Charonas taip pat yra koiperoidai. Kometoidų žiedo buvimą už Neptūno orbitos numatė K. Edžvortas (Airija, 1943 m.) ir Dž. Koiperis (JAV, 1951 m.).
Koiperio juosta yra pernelyg toli, kad galima būtų lengvai ją tirti. Šiuo metu Koiperio juostoje yra vienas iš Žemės paleistas kosminis aparatas. 2006 m. misiją pradėjęs NASA zondas „New Horizons“ 2015 m. liepos 14 d. praskriejo pro Plutoną ir toliau tęsia skrydį Koiperio juosta bei atlieka jos tyrimus.

Kilmė

Koiperio žiedo kilmė kol kas nežinoma. Manoma, jog kadaise besiformuojant Saulės sistemai, anapus Neptūno susiformavo Koiperio žiedas, nes iki Neptūno orbitos kosmose erdvė praskaidrėjo, jau susiformavus Saulės sistemai, o tolimesni objektai buvo nustumti už Neptūno orbitos, t. y., dalis Saulės sistemos medžiagos sankaupų ir taip liko toje vietoje, kur dabar yra.
Vaistinė melisa

Sudėtis

Turi daug eterinių aliejų, kartumynų, organinių rūgščių, rauginių ir kitų medžiagų. Lapuose yra vitamino C, todėl jie naudojami vaistams.

Pritaikymas

Dėl malonaus eterinio aliejaus aromato, vaistinė melisa naudojama parfumerijos, likerių gamyboje. Dėl vaistinių savybių - medicinoje.
Pelotasas

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis nuo 1780 m., o oficialiai įkurta 1812 m. Miesto teisės suteiktos 1835 m. XIX a. Pelotasas buvo vienas pagrindinių džiovintos mėsos (kuria maitinosi daugiausia vergai) tiekėjų.
Lietuvių meno ir literatūros draugija

Lietuvių meno ir literatūros draugija – Vilniuje 1932–1940 m. veikusi lietuvių kultūros organizacija. Įkurta 1932 m. balandžio 12 d. Vilniaus lietuvių inteligentų iniciatyva.
Organizacijos tikslas – puoselėti lietuvių literatūrą ir meną nuo Lietuvos atplėštame Vilniaus krašte. Ji rengė vaidinimus, koncertus, paskaitas, propagavo lietuvišką dailę ir literatūrą. Draugija globojo „Vaidilos“ teatrą, išleido keletą knygų: straipsnių ir eilėraščių rinkinį „Menas ir literatūra“ (1934 m.), Onos Miciūtės poezijos rinkinį „Žiburiai pelkėse“ (1938 m.). Draugiją finansiškai remdavo JAV lietuviai, 1939 metais joje buvo apie 60 narių. 
Organizacijai visą laiką vadovavo kun. Antanas Viskantas, vicepirmininkais buvo renkami Vytautas Kairiūkštis, Vladas Narbutas, Rapolas Mackevičius. Kiti aktyvūs nariai: G.Šlapelytė, Br.Untulis, J.Kanopka, J.Cicėnas, S. Urbonas, O.Miciūtė, A.Valaitis, A.Čelnaitė. Draugijos buveinė buvo Garborių g. Nr. 14.
Upynos Šv. Jono Labdario bažnyčia

Istorija

Dvarininkai Jonas Žukauskas ir Teresė Žukauskienė 1807 m. pastatė medinę bažnyčią ir paskyrė jai valaką žemės. Buvo Luokės parapijos filija. 1924 m. įkurta parapija. 1934 m. bažnyčia išdažyta, atnaujinti altoriai.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu. Joje įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi varpinė.
Munšigandžas

Istorija

Senovėje miestas vadinosi Bikrampuru.
Krekenavos Mykolo Antanaičio gimnazija

Istorija

1533 m. rašytiniuose šaltiniuose minima parapinė mokykla. 1865 m. Krekenavoje jau veikė valstybinė pradinė mokykla. 1919 m. mokytojo Mykolo Antanaičio iniciatyva pradinė mokykla reorganizuota į progimnaziją. Jos direktoriumi tapo M. Antanaitis. 1935 m. progimnazija pertvarkyta į šešių skyrių reformuotą pradinę mokyklą. 1944 m. vėl pradeda veikti progimnazija. Didėjant mokinių skaičiui, 1947 m. progimnazija reorganizuota į gimnaziją. 1949 m. gimnazija pertvarkyta į vidurinę mokyklą.
1969–1982 m. pastatytas antrasis mokyklos pastatas, sporto salė, valgykla, bendrabutis. 1994 m. vidurinei mokyklai suteiktas M. Antanaičio vardas. 2004 m. įsteigta Mykolo Antanaičio premija, kuria kasmet apdovanojamas vienas iš mokyklos mokytojų arba mokinių, labiausiai nusipelniusių garsinant mokyklos vardą. 2007 m. Krekenavos Mykolo Antanaičio vidurinei mokyklai suteiktas gimnazijos statusas.
Gana (hinduizmas)

Gana (skr. गण = gaṇa, „minia“, „pulkas“, „būrys“ ir t. t.) – hinduizmo mitologijoje uždara dievybių grupė (bendrija), sudaryta paprastai iš žemesniųjų dievų ir pusdievių.
„Gana – devata“ grupei priklausė 9 klasės mitologinių būtybių: aditjos, višvos (višvadevai), vasu, tušitai, abhasvarai, anilai, maharadžikai, sadhi, rudrai. Šie žemesnieji dievai ar pusdieviai tarnavo Šivai, ir juos valdė Ganeša („Ganos valdovas“), jų vedlys, Šivos ir Parvati sūnus. Ganeša buvo ne kaip dieviškosios Ganos šeimininkas ir valdovas, bet kaip tarpininkas tarp jos ir Šivos.
Dievybės, sudariusios ganą, rinkdavosi gana – narvatoje („Ganos kalne“), kuri buvo jų būveine. Šios devynios dievybių grupės tikriausiai tapo devynių riši ganų prototipu valdant arhatui (dieviškajam išminčiui) Mahavirai.
Senovės Indijoje terminu „gana“ vadindavo visokias bendruomenines sąjungas: bendruomenės kolektyvą, kaip bendrijos vienetą, vėliau – respublikinio tipo valstybinius darinius (plg. su „sangha“) ir taip pat aukščiausiąjį valdžios organą (tarybą) tose respublikose. Būrimasis į ganas (bendrijas) padarė įtaką budistų (ir džainistų) vienuolių ordinams, amatininkų bendrijoms ir pan.
Amiibo

Amiibo (stilizuotai amiibo) – 2014 m. Japonijos „Nintendo“ kompanijos pradėtos leisti žaislų figūrėlės, kurios per NFC jungtį suteikia papildomų savybių „Nintendo“ kompiuteriniams žaidimams.
„Amiibo“ žaislų figūrėlės vaizduoja įvairius „Nintendo“ priklausančių žaidimų herojus: Mario, Pikachu, Samus Aran, Kirby, princesę Zeldą ir kitus. Taip pat išleistos kai kurių, ne „Nintendo“ priklausančių, herojų amiibo figūrėlės: Pac-Man, Shovel Knight ir kt. Šios figūrėlės yra plastmasinės, išskyrus specialiai iš mezgimo siūlų sukurtas Yoshi figūrėles. Susietos su kompiuteriniu žaidimu figūrėlės suteikia įvairių papildomų savybių herojams, naujų žaidimo ypatybių, kostiumų ir pan. Figūrėles paprastai galima panaudoti su tuo žaidimu, kuriame veikia žaislus atitinkantys herojai, pavyzdžiui, „Mario“ žaidimų herojų žaislai: Mario, Luidžis, Rozalina, princesė Pyč ir kt. neveiks su „Kirby“ serijos žaidimais ir atvirkščiai − Kirby, Meta Knight ir karaliaus Dididi žaislai neveiks su „Mario“ žaidimais. Beveik visos figūrėlės panaudojamos „Super Smash Bros.“ (Wii U, 3DS) žaidime, kuriame veikia beveik visi herojai.
2015 m. „Nintendo“ išleido amiibo kortų liniją „Animal Crossing“ žaidimų serijos motyvais. 2016 m. spalį „Nintendo“ paskelbė, kad pardavė 39 mln. vnt. amiibo figūrėlių ir 30,6 mln. vnt. amiibo kortų.
Krūmedis

Krūmedis – sumedėjęs augalas, kuris augdamas skirtingų geografinių vietovių skirtinguose gamtiniuose biotopuose su skirtingomis klimatinėmis, dirvožemio ir kitomis aplinkos sąlygomis, tos pačios rūšies ar porūšio augalas gali išaugti tiek krūmu, tiek neaukštu medžiu.

Lietuvos krūmedžių apibūdinimas

Aukštis; Lietuvos krūmedžai išauga iki 0,9–22 metrų aukščio.
Laja; Magnolijūnams priklausančių Lietuvos krūmedžių laja suapvalėjusi arba išaugusių krūmo forma – skėčio formos išsišakojusi palei žemę, išskyrus paprastųjų kadagių lają, kuri kolonos ir kūginės formos.
Kamienas; Krūmedžiai turi vieną arba arba daug kamienų, dažnai išaugusių iš žemai nuo žemės esančio pagrindinio kamieno dalies arba negiliai po žeme esančio šaknies pagrindo.
Lapai ir spygliai; Magnolijūnų skyriaus krūmedžiai lapuočiai. Pušūnams priklausantis paprastasis kadagys spygliuotis.

Amžius

Lietuvos magnolijūnams priklausantys krūmedžiai trumpaamžiai, dauguma gyvena iki 50–100 metų. Pušūnams priklausantis paprastasis kadagys ilgaamžis, prie gerų augimo sąlygų gyvena iki 600–800 metų.

Rūšys

Lietuvoje savaime auga 20 krūmedžių rūšių. Iš jų tik viena pušūnų (Pinophyta) skyriaus rūšis – paprastasis kadagys (Juniperus communis), kitos 19 rūšių priklauso magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriui. Čia pilnas Lietuvos krūmedžių rūšių sąrašas.
Kepinys

Kepinys – bendras konditerinų maisto gaminių, kepamų arba gaunamų ekstruzijos būdu pavadinimas.
Kepiniams pagaminti reikia miltų, kiaušinių, riebalų, cukraus, druskos ir įvairių maisto priedų. Pagaminta tešla kepimo metu labai pakeičia savo išvaizdą ir skonį. Nuo didelio karščio jos baltymai susitraukia, todėl gaminys sustangrėja. Riebalai išsilydo ir vienodai pasiskirsto kepinyje. Krakmolas virsta dekstrinu, kurį organizmas gali pasisavinti tik tada, kai jis burnoje, gausiai suvilgytas seilių, virsta gliukoze. Ne tik krakmolą, bet ir riebalus, baltymus organizmas geriau virškina, kai jie gerai gerai suvilgomi seilių. Todėl reikalaujama, kad kepiniai, kaip koncentruotas maistas, patys mažai turėdami vandens, būtų purūs, nes tik tokius kepinius valgant seilės gali pakankamai gerai suvilgyti.
Įvairios kėlimo medžiagos kepinius daro purius. Vienos jų (mielės) šilumoje dauginasi, kitos (soda, potašas, amonis, purikliai ir kt.) karštyje skaidosi. Ir vienos ir kitos gamina dujas, kurios, kepimo metu iš tešlos garuodamos, kartu su vandens garais ją išpurena.
Kepimo purumas priklauso ir nuo tinkamo tešlos paruošimo – nuo to, kiek gaminimo metu į tešlą patenka oro. Todėl, norint iškepti gerą kepinį, reikia rūpestingai atlikti visą jo gaminimo procesą.
Smulkių kepinių masė būna ne didesnė kaip 250 g. Pvz., sausainiai, smulkios bandelės, duonelės ir kt.

Kepinių priežiūra

Kepinius reikia prižiūrėti kepimo metu. Jei orkaitės (krosnies) viršus įkaista labiau nei apačia, apkepusį gaminį reikia apdengti sudrėkintu popierium. Jei labiau kepa apačia – kepinį reikia pakelti ant kitos kepamosios skardos.
Kepiniai laikomi iškepę, jei kepa reikalingame karštyje nustatytą laiką ir jų plutelė tampa šviesiai rusva. Ar iškepęs vidus, galima nustatyti smailiu pagaliuku. Jei į kepinį įsmeigtas ir tuoj ištrauktas pagaliukas būna sausas – kepinys iškepęs, jei drėgnas – reikia dar pakepti. Be to iškepę kepiniai atšoka nuo kepimo formos šonų. Biskvitiniai kepiniai yra iškepę, kai, paspaudus pirštais, jų paviršius tuoj išsilygina.
Puodkalių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Bartuvos kairiajame ir Erlos dešiniajame krante, jų santakoje esančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė beveik apskrita, orientuota vakarų – rytų kryptimi, 80 m ilgio ir 90 m pločio. Pietvakariniame ir vakariniame jos kraštuose supiltas puslankio formos 140 m ilgio, iki 5 m aukščio, 17 m pločio pylimas. Jo žemėjantys galai anksčiau juosė visą aikštelę, o vakaruose 7-8 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į priešpilį.
Priešpilio aikštelė puslankio formos, orientuota vakarų – rytų kryptimi, 20-32 m ilgio, 150 m pločio. Jos vakariniame krašte iškastas 6 m pločio, 2 m pločio dugne, 2 m gylio griovys, pietiniame krašte virtęs griova. Piliakalnio ir priešpilio šlaitai statūs, 10-11 m aukščio. Šiaurės vakarų šlaitu į piliakalnį ėjo kelias, likusi 2 m pločio terasa. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Piliakalnis ir priešpilis apardyti arimų, duobių, piliakalnio pietrytinės aikštelės kraštas nuplautas, pietinė pylimo dalis nukasta, pietvakarinis priešpilio griovys beveik užlygintas. Aikštelės dirvonuoja, šlaitai apaugę lapuočiais.
Į vakarus nuo priešpilio yra 2 ha ploto papėdės gyvenvietė. 650 m į vakarus nuo piliakalnio yra IX a. – XIII a. Puodkalių kapinynas.

Aplinkiniai piliakalniai

Kubiliškės piliakalnis 1 kmUžluobės piliakalnis 6 kmJedžiotų piliakalnis 14 km
Apuolės piliakalnis 11 kmKalvių piliakalnis (Lenkimai) 11 km
Šakalių piliakalnis 4 kmMosėdžio piliakalnis 7 km
Laivių piliakalnis 13 kmErslos piliakalnis 8 km
Mikytų piliakalnis 19 km