google/wiki40b huggingface dataset:
Romadži

Romadži (jap. ローマ字 = rōmaji; kartais netaisyklingai užrašomas kaip romandži) – bendras japonų kalbos transliteracijos sistemų lotyniška abėcėle pavadinimas. Japonų raštą sudaro logogramos, pasiskolintos iš Kinijos (kandži), ir skiemeniniai rašmenys - kana (katakana ir hiragana). Tam, kad tekstas būtų aiškus ir nemokantiems japonų rašto, buvo sugalvota jį perteikti lotyniška abėcėle. Romadži išvertus iš japonų kalbos reiškia „romėniškos raidės“.
Yra kelios skirtingos romanizacijos sistemos. Pagrindinės: Hepburno romanizacija, Kunrei-šiki romadži ir Nihon-šiki romadži. Plačiausiai tiek Japonijoje, tiek už jos ribų paplitusi anglų kalbos fonetika grįsta Hepburno romanizacija. Lietuvių kalba taip pat turi savo japonų kalbos žodžių perrašos standartą.

Istorija

Pirmosios japonų kalbos romanizacijos sistemos buvo sukurtos katalikų misionierių iš Portugalijos, pradedant XVI a. Vienas iš ankstyviausių pavyzdžių yra 1603 metais išleistas japonų-portugalų kalbų žodynas Nippo jisho. Vėliau romadži naudojimas sumažėjo dėl Japonijos uždarumo Edo laikotarpiu.
Dabartinės romadži sistemos buvo sukurtos po Meidži revoliucijos, antroje XIX a. pusėje. Populiariausia tapo Hepburno romanizacija, sukurta Džeimso Kurčio Hepburno, išplitusi kartu su jo sudarytu ir 1887 metais išleistu žodynu.
Meidži eros metu Japonijoje egzistavo judėjimas, pasisakęs už visišką japonų rašto pakeitimą į romadži, tačiau jo siūlymai nesulaukė visuotinio pritarimo.

Naudojimas

Romadži naudojama tose situacijose, kada japonų rašto nemokantiems žmonėms yra reikalinga perskaityti japoniškus užrašus, kaip kad vietovardžius ženkluose, vardus ir pavardes dokumentuose, žodžius žodynuose, tekstus pradedančiųjų lygio arba skaitymo nemokinančiuose japonų kalbos vadovėliuose.
Inta Celminia

Biografija

Vyras dailininkas Edvardas Grūbė. 1969 m. baigė Latvijos dailės akademiją Rygoje. 1969–1976 m. dėstė Rygos taikomosios dailės mokykloje, 1976–1988 m. – Latvijos dailės akademijoje.

Kūryba

Kūriniai neapibrėžto žanro, turi portreto, figūrinės kompozicijos, natiurmorto elementų. Ankstyvasis stilius grįstas postimpresionistine ir kubistine stilizacija („Sėdinti moteris“ 1972 m., „Miestas“ 1978 m.), vėlesnysis – laisvesnio, improvizacinio pobūdžio („Nuotaika“ 1985 m., „Karmen“ 1989 m., „Lietus“ 1993 m.). Kūriniams būdinga nekonkreti erdvė, panašių tonų koloritas, apibendrintos moterų figūros, sąlygiški motyvai. 1975 m. ir 1978 m. dalyvavo Pabaltijo tapybos trienalėse, 1978 m. – laureatė.
Goleo VI

Goleo VI kartu su Pile yra oficialūs Vokietijoje vykstančio 2006 metų Pasaulio futbolo čempionato talismanai. Goleo VI yra kalbantis liūtas, o Pilė – kalbantis kamuolys. Goleo VI nešioja baltos spalvos marškinėlius su 06 numeriu. Kelnių ar šortų nėra. Goleo VI kostiumas kainavo apie 250 000 eurų.
Pristatytas 2004 metais lapkričio 13 d. TV laidoje Wetten, dass?... Taip pat galima pamatyti Bob Sinclar muzikiniame klipe Love Generation.
Kasis

Geografija

Kasis yra įsikūręs apie 15 kilometrų nuo Marselio, 160 kilometrų nuo Nicos, 100 kilometrų nuo Avinjono. Kesyje vyrauja subtropinis klimatas. Miestelis įsikūręs prie Viduržemio jūros.
National Basketball Association

Istorija

Lyga buvo įkurta 1946 m. birželio 6 d. Niujorke. Iš pradžių ji vadinosi Amerikos krepšinio asociacija (angl. Basketball Association of America). Dabartinį pavadinimą lyga gavo 1949 m. rugpjūčio 3 d., kuomet susijungė su pagrindine konkurente Nacionaline krepšinio lyga (angl. National Basketball League).
Pačios pirmosios oficialios NBA rungtynės vyko Toronte 1946 m. lapkričio 1 d. Jose susitiko „Toronto Huskies“ (dabar „Toronto Raptors“) ir „New York Knicks“ (tuo metu „New York Knickerbockers“).
Susijungus su Nacionaline krepšinio lyga joje žaidė 17 klubų. Mažiausias klubų skaičius buvo pasiektas 1953 m., kai joje žaidė vos 8 klubai.
1979 m. lygoje buvo įtraukta naujovė – trijų taškų zona. Tais pačiais metais į lygą atėjo naujokai Larry Bird ir Magic Johnson. Jų žaidimas pritraukdavo didelį žiūrovų susidomėjimą ir taip prasidėjo lygos populiarėjimas visame pasaulyje. Dar didesnis lygos patrauklumas prasidėjo 1984 m., kai prie Chicago Bulls ekipos prisijungė Michael Jordan. Jis padėjo savo komandai tapti 6 kartus NBA čempionais.
Krepšiniui populiarėjant prie lygos panoro prisijungti vis daugiau komandų. 1988 ir 1989 m. NBA jau turėjo 27 klubus.
1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pirmą kartą dalyvavo iš NBA profesionalių krepšininkų sudaryta JAV rinktinė. Ji nesunkiai nugalėjo visus varžovus ir tapo čempione.
1995 m. lyga išsiplėtė į Kanadą – NBA startavo du nauji klubai iš šios šalies, „Vancouver Grizzlies“ ir „Toronto Raptors“.
2011 m. pirmą kartą lygos istorijoje NBA žaidė oficialias rungtynes Europoje. Londone stebint 20 000 žiūrovų O2 arenoje susitiko „New Jersey Nets“ ir „Toronto Raptors“ komandos.
2012 m. NBA pradėjo bausti žaidėjus už žaidėjų elgesį, kuomet jie stengiasi įrodyti nebūtas priešininkų pražangas ar kitus veiksmus (vaidybą).
2014 m. rugpjūčio 5 d. Becky Hammon buvo paskirta „San Antonio Spurs“ komandos trenere ir tapo pirmąja moterimi pilnateise vyriausia trenere NBA lygoje.
2015 m. gruodžio 11 d. „Golden State Warriors“ komanda pasiekė geriausio NBA sezono starto rezultatą, laimėję iš eilės 24 rungtynes 2015–16 m. sezone.
2017 m. sausio 11 d. Londone vyko svarbiausios NBA reguliaraus sezono varžybos Europoje per visą senojo žemyno istoriją. Kova vyko tarp konkurencingų Philadelphia 76ers ir Boston Celtics komandų. Varžybų transliaciją stebėjo 330 milijonų žmonių. Bilietai 20 000 žiūrovų talpinančioje O2 arenoje buvo išparduoti per valandą, krepšinio gerbėjai sugužėjo iš visos Europos. Tituluočiausia NBA komanda Boston Celtics varžybų eigoje prisivijo savo varžovus ir iškovojo pergalę rezultatu 114-103. Nors tokio pobūdžio varžybos Londone vyksta jau nuo 2011 m., bet iki tol čia žaidė ne itin pajėgios ar lygiavertės komandos.

Komandų pasiekimai

Labiausiai pasižymėjusi yra Bostono Celtics komanda, kuri nuo 1957 iki 1969 metų laimėjo 11 iš 17 čempionų titulų. Kiti dominuojantys klubai buvo Mineapolio Lakers (vėliau – Los Andželo Lakers) 6-ajame ir 9-ajame dešimtmetyje, Čikagos „Bulls“ 10-ajame dešimtmetyje.
Rubaževičiai

Istorija

Iki XIII a. antros pusės apylinkėmis ėjo LDK valstybinės siena (rubežius). Apie tai ir primena išlikęs kaimo Rubeževičiai pavadinimas, sargybiniai budėdavo pilaitėje (bokšte), iš ko kilo netolimo miestelio Bokštai vardas. Vėliau prie Kunigaikštystės buvo prijungtos Koidanovo ir Minsko žemės, tada valstybinė siena pasislinko tolyn į rytus. 1550 m. Žygimantas Augustas vietovę perdavė valdyti Mikalojui Radvilai Juodajam. Po 1565–1566 m. administracinės reformos Rubaževičiai priskirti Minsko vaivadijos Minsko pavietui.
XVI—XVII a. kaimas priklausė Radvilų Nauburų valdoms. XVII a. buvo funduota Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė, jai Radvilos dovanojo ir Marovičių kaimą su 60 dešimtinių žemės. Vėliau valdė nuomininkai Pokusai ir Oborskiai. 1769 m. Rubaževičius įsigijo Rutinskiai ir Lopaciavai. 1799 m. iškilo medinė Šv. Antano Padujiečio bažnyčia, kurią carinė administracija po 1863 m. sukilimo pavertė cerkve. Šventovės pastatas 1972 m. buvo nugriautas.
Carinės Rusijos valdymo laikais kaimas paskelbtas valsčiaus centru, jį valdė Vitgenšteinai. XVIII–XIX a. gyvenvietė garsėjo savo turgumis. 1907–1911 m. iškilo dvibokštė mūrinė Šv. Juozapo bažnyčia. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą Rubaževičiuose veikė katalikų bažnyčia, dvejos cerkvės (be aukščiau paminėtos, 1861–1862 m. buvo pastatyta dar viena – kapinėse), sinagoga, vandens malūnas ant Sulos upės (šiandien griuvėsiai), pradinė mokykla, gyventojai telkėsi 144 kiemuose.
Tarpukaryje Rubaževičiai priklausė Lenkijai, o 1939 m. įėjo į Baltarusijos TSR sudėtį. Antrojo pasaulinio karo metais hitlerininkai įrengė getą, o 1942 m. sušaudė apie 1000 žydų tautybės gyventojų. Egzekucijos vietoje, prie kelio į Dziaržynską, įrengta atminimo lenta.
Kamau

Istorija

Kolonijiniais laikais Kamau buvo nedidelė gyvenvietė. Vietnamo karo metais netoli miesto buvo svarbi Vietkongo bazė. 1975 m. Kamau tapo provincijos centru.
Vaclovas Šliogeris

Vaclovas Šliogeris (1901 m. rugpjūčio 21 d. Petrapilis – 1978 m. gegužės 13 d. Sidnėjus, Australija, palaikai pervežti į Lietuvą ir 1979 m. palaidoti šeimos kape Kaune, Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija

Gimė stambaus imperijos valdininko šeimoje Sankt Peterburge. Jo gimtuose namuose klestėjo lietuvybės dvasia, lankėsi Jonas Basanavičius, Antanas Smetona, Antanas Žmuidzinavičius ir kiti to meto Lietuvos šviesuoliai, skambėjo lietuvių kalba. Petrapilyje baigė 7 klases. Paskelbus Lietuvos nepriklausomybę, jis, vos 17 metų gimnazistas, bandė stoti savanoriu į Lietuvos kariuomenę. Buvo priimtas tik po metų, sulaukus pilnametystės. 1919 m. lapkričio 7 d. įrašytas į Antrojo pėstininkų pulko 7-osios kuopos kareivių sąrašus. Dalyvavo kovose su bermontininkais. 1920 m. sausio mėn. išsiųstas į Kauno karo mokyklą mokėsi artilerijos skyriuje. Mokyklą baigė 1920 m. spalio mėn., suteikus leitenanto laipsnį paskirtas į Antrąjį Artilerijos pulką ir išvyko į lenkų frontą. 1922 m. paskirtas pulko mokomosios komandos vyresniuoju karininku.
1924 m. vedė Eleną Sedleckaitę, su kuria susipažino lenkų fronte, prie Trakų. 1928 m., nenutraukdamas tarnybos kariuomenėje, baigė Vytauto Didžiojo universiteto ekonomikos fakultetą. 1930–1931 m. baigė Vytauto Didžiojo karininkų kursų pulko vado padėjėjų ir bataliono vadų kursą. 1931 m. paskirtas į kariuomenės inspekcijos artilerijos skyrių. 1933–1934 m. Paryžiuje mokėsi Prancūzijos imperatoriškojoje karo akademijoje ir gavo kapitono laipsnį. Grįžęs dėstė Karo mokykloje, 1934 m. majoras. Nuo 1935 m. liepos mėn. iki 1937 m. lapkričio mėn. Lietuvos Respublikos Prezidento Antano Smetonos adjutantas, vykdė ypatingus Valstybės pavedimus. 1937 m. paskirtas Kariuomenės Tiekimo valdybos ūkio inspektoriumi. 1939 m. pulkininkas.
Prasidėjus TSRS okupacijai 1940 m. liepos 2 d. atleistas iš pareigų ir paleistas į atsargą. Pirmos rusų okupacijos metu vengė viešumos, dėstė Marijampolės gimnazijoje. 1940 m. įsijungė į rezistencinę veiklą. Prasidėjus Vokietijos-TSRS karui 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis. Rezistencinės veiklos nenutraukė per visą vokiečių okupacijos laikotarpį.
1944 m. birželio mėn. su vyresniuoju sūnumi pasitraukė į Vakarus. Prancūzų okupacinėje zonoje dirbo policininku. Prancūzijos vyriausybė jam pasiūlė tarnybą Madagaskare, svetimšalių legione, tačiau jis pasirinko ramesnį gyvenimą ir 1949 m. persikėlė gyventi į Australiją, kur dirbo Naujojo Pietų Velso geležinkelių tarnyboje. E. Šliogerienė su jaunesniuoju sūnumi liko gyventi Kaune. Daug kartų teko slapstytis nuo išvežimo, buvo tardoma. Su vyru daugiau nesusitiko.

Bibliografija

Šliogeris, Vaclovas. Antanas Smetona – žmogus ir valstybininkas. Sodus (Mich.) – Bachunas, 1966.
Alytaus rajono savivaldybės herbas

Alytaus rajono savivaldybės herbas – vienas iš Alytaus rajono heraldikos atributų. Herbo auksiniame lauke žalioje skydo papėdėje išaugusios trys žalios lelijos su raudonais žiedais.

Istorija

Alytaus rajonas įkurtas 1950 m., panaikinus Alytaus apskritį, o 1955 m. – Alytaus rajono savivaldybė. Savivaldybės centras – Alytus, turintis miesto savivaldybės statusą ir herbą: raudoname lauke sidabrinę rožę, patvirtintą 1995 m.
Svarstant savivaldybės herbo klausimą, buvo atkreiptas dėmesys i kitą seną Alytaus miesto simbolį – tris augančias lelijas. Jos vaizduojamos net dviejuose iki mūsų dienų išlikusiuose 1792 m. magistrato antspauduose. Sprendžiant iš antspaudų ikonografijos, jos galėjo būti pasiskolintos iš Alytaus apylinkėse gyvenusių bajorų Orlovskių herbo (trys augančios lelijos). Vieno antspaudo piešinį, nenurodydamas šaltinio, XIX a. viduryje paskelbė Mykolas Balinskis (piešė Vincentas Smakauskas). Tačiau, perpiešiant antspaudą, buvo padaryta nemažai klaidų: šiek tiek pakeista figūrų kompozicija ir vietoj trijų augančių lelijų atsirado trys nuskintos lelijos. Būtent jas XX a. pradžioje išpopuliarino Tadas Daugirdas ir Bronius Šaliamoras, vėliau – kiti Nepriklausomos Lietuvos dailininkai, kuriems buvo žinomas vienintelis Balinskio piešinys. Tuomet buvo nustatytos ir herbo spalvos: auksiniame lauke trys raudonos lelijos ant žalių stiebelių (tautinės vėliavos spalvos). Turint galvoje, kad Alytaus herbas su trimis augančiomis lelijomis jau turi daugiau negu 200 metų istoriją be to, kaip Alytaus simbolis, jos palyginti plačiai naudotos Nepriklausomos Lietuvos laikais, po karo daug kartų spausdintos užsienio lietuvių leidiniuose, nutarta Alytaus rajono savivaldybei naujo herbo nekurti, o, ištaisius nuo Balinskio laikų įsivėlusią klaidą, atgaivinti senąjį simbolį: vaizduoti ne nuskintas, o augančias lelijas.
Alytaus rajono savivaldybės herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 1446 parvirtino 2001 m. rugpjūčio 7 d.
Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Pablindžių ežeras

Aprašymas

Pablindžių ežeras priklauso Romintos girios kraštovaizdžio parkui. Vandens paviršius tyvuliuoja 254,7 m v. j. l.; tai aukščiausiai išsidėstęs ežeras Mažojoje Lietuvoje ir lenkiškoje Suvalkijos dalyje. Išteka upė Šinkūnė (lenk. Żytkiejmska Struga). Šiaurės vakaruose išsistatęs Pablindžių kaimas, o šiaurės rytuose telkšo Mažasis Pablindžių ežeras (4,25 ha ploto). Pietvakariuose iškilusi 278 m kalva, tarpukario žemėlapiuose pažymėta kaip Piliakalnis (vok. Pillackalnis).  
Ledyninės kilmės luistinis ežeras, forma primenantis keturlapį žiedą, ištįsusį šiaurės–pietų kryptimi (maksimalus ilgis 1450,0 m; o didžiausias plotis – 700,0 m). Vandens telkinys beveik visu kontūru apaugęs krūmokšniais, jo pietinė dalis gilesnė, o šiaurėje dugnas tėra 0–5 m gylyje. Paplitę vėžiagyviai, daugiausiai žymėtieji vėžiai (lot. Pacifastacus leniusculus) ir rainuotieji vėžiai (lot. Orconectes limosus).
Pavadinimas kelis kartus keistas: ilgą laiką buvo Pablindžių ežeras (vok. Pablindszen See); 1936–1938 m. žinomas patikslintu pavadinimu  kaip vok. Pablindschen See; o 1938–1945 m. pervadintas į vok. Zoll–See; vėliau atstatytas dabartinis vandenvardis. Vokiškas naujadaras Zoll–See (liet. Muitinės ežeras) atsirado dėl tarpukariu per vandens telkinį ėjusios valstybinės sienos Vokietija–Lenkija.  Lituanistas Algis Uzdila mano, kad teisingiau jį vadinti Pablandžių ežeru (pagal Pablandžių kaimą; siejant su liet. būdvardžiu blandus „tirštas; tamsus, apsiblausęs, neaiškus“ arba veiksmažodžiu blandžiuoti „niaukstytis“).
Imperatorius Albrechtas I

Valdymas

Po 1298 m. liepos 2 d. pergalės prie Golheimo (netoli Vormso prieš Šventosios Romos imperatorių Adolfą I iš Nasau privertė elektorius išrinkti jį imperatoriumi. 1299 m. jis ir Prancūzijos karalius Pilypas V sudarė sąjungą, nukreiptą prieš jo valdžios nepripažinusi popiežių Bonifacą VIII. 1303 m. su popiežiumi susitaikė. 1306-1307 m. nesėkmingai bandė įsitvirtinti Čekijoje, Tiuringijoje ir Meisene. Nužudytas Kenigsfeledeno vienuolyne.
Puslaidininkinis fotoelektrinis įtaisas

Puslaidininkiai fotoelektriniai itaisai – puslaidininkai prietaisai šviesos signalams paversti elektriniais signalais. Kaip puslaidininkiniai fotoelektriniai įtaisai naudojami fotorezistoriai, fotodiodai, fotovoltiniai elementai, fototranzistoriai, fototiristoriai. Daugumos puslaidininkinių fotoelektrinių įtaisų veikimas pagrįstas vidiniu fotoefektu, kuris pasireiškia tada, kai fotonų energijos didesnės už puslaidininkio draudžiamosios juostos plotį.
Puslaidininkių fotoelektrinių įtaisų spektrines savybes nulemia puslaidininkio draudžiamosios juostos plotis ir priemaišos.
Normanai

Normãnai – etninė grupė, X a. susiformavusi Šiaurės Prancūzijoje vikingų užkariautojams maišantis su vietiniais frankais ir galais.
Dabartinėje Normandijos provincijoje įsitvirtinę normanai sparčiai perėmė vietinių gyventojų kalbą ir krikščionybę bei feodalinę santvarką. Neturtingi, bet karingus vikingų papročius išsaugoję normanai vertėsi puldinėdami kaimynus ar tarnaudami samdomais kariais, pasiekė Italiją bei Artimuosius Rytus.
Per XI–XII a. karus normanai užkariavo pietinę Italijos dalį ir Siciliją, 1066 m. normanų kunigaikštis Vilhelmas I Užkariautojas užkariavo Angliją.
Diana Bacosi

Biografija

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse italė pelnė savo pirmąjį olimpinį aukso medalį. 2019 m. pasaulio stendinio šaudymo čempionate pirmą kartą tapo pasaulio čempione. Italė iškovojo auksą individualioje rungtyje ir mišrių komandų varžybose. Sportininkė taip pat pagerino moterų pasaulio finalinio etapo pasaulio rekordą (58 taškai).
Vulajus

Geografija

Tai didžiausias iš Sinbėjaus rajonų ir taip pat kalvuočiausias bei rečiausiai apgyvendintas. Vulajus išsidėstęs tarp Suešano ir Dziališano kalnagūbrių, 250 metrų aukštyje virš jūros lygio.
Shanghai SIPG

Istorija

Klubo ištakos siekia
Kitės salonas

Turinys

Šokėjai ir dainininkei Kitei Kelerman priklauso vienas prabangiausių ir populiariausių bordelių Berlyne, jame nuolatos lankosi nacių lyderiai. Kartą jame apsilanko aukšto rango SS karininkas Helmutas Valenbergas, kuris priverčia Kitę perkelti saloną į kitas patalpas. Šiose įrengiama pasiklausymo aparatūra, atrenkamos dirbti tik arijų kraujo turinčios merginos ir dabar Valenbergas gali rinkti informaciją apie kitus karininkus.
Merginų atrankoje jam į akis krinta Margarita, tačiau, net ir tapusi jo meiluže per prievartą, ji nesižavi Valenbergu, o įsimyli lakūną Hansą Raiterį. Nepajėgdamas su juo konkuruoti, Valenbergas perduoda kompromituojančius duomenis ir grįžusiam į dalinį Raiteriui įvykdoma mirties bausmė. Sužinojusi apie tai, Margarita ir Kitė nusprendžia surinkti įrodymus, kad Valenbergas renka informaciją apie aukščiausius valstybės pareigūnus siekdamas asmeninės naudos...
Vidurinis Pavolgys

Geografija

Regionas apima dalį Pavolgio (ir Volgos baseino) geografinės srities Rusijoje. Tradiciškai laikoma, kad jis prasideda į rytus nuo Volgos ir Okos santakos, kur yra Nižnij Novgorodo miestas, visada buvęs ryčiausiu Rusios avanpostu. Vakaruose regionas ribojasi su Aukštutiniu Pavolgiu (Rostovo žeme). Šiaurėje, už Viatkos, jį supa udmurtų ir komių gyvenama Permės žemė. Rytuose regionas atsiremia į Uralo kalnus, už kurių prasideda Vakarų Sibiras. Pietuose, ties Samaros kilpa, jis pereina į Ponto stepę (Žemutinis Pavolgys).
Regionas gamtiškai yra pereinamoji zona tarp stepės pietuose ir taigos šiaurėje. Nemažą dalį čia sudaro mišrieji vidurinio klimato miškai. Svarbiausios regiono upės yra Volga (bei jos intakas Sura), žemutinė Kama, pastarosios intakas Belaja, Uralo aukštupis.
Geografiškai regioną sudaro kelios reljefo zonos. Vakarinė dalis, į vakarus nuo Volgos, priklauso Pavolgio aukštumai, į rytus nuo Volgos prasideda Žemutinis Užvolgys, kuris dar toliau į rytus pereina į Aukštutinį Užvolgį, kol baigiasi Uralo kalnais (Viduriniu Uralu).

Rusijos sudėtyje

XIII a. Vladimiro-Suzdalės kunigaikščiai įkūrė Žemutinį Naugardą, kuris buvo ryčiausias Rusios farpostas, stovėjęs ant ribos su Vidurinio Pavolgio tautomis. Iš čia rusai lėtai vykdė kolonizaciją į rytus, pirmiausia į mordvių žemes. Tačiau galutinai Rusijos įtaka regione užtikrinta tik 1552 m., kuomet sutriuškintas Kazanės chanatas. Vietos genčių pasipriešinimas, žinomas kaip Čeremisų karai, tęsėsi iki XVI a. pabaigos.
Perėmusi valdžią Kazanėje, Maskvos Didžioji Kunigaikštystė kartu gavo susiformavusius ekonominius tinklus, taigi ir kontrolę visame Viduriniame Pavolgyje. Visas regionas administraciškai buvo priskirtas Kazanės dvaro prikazui, o Kazanė išliko svarbiausiu kultūriniu, politiniu ir ekonominiu viso regiono centru.
Keliantis rusams kolonistams, keitėsi regiono etninė sudėtis. Ypač rusifikacija paveikė artimiausius Vidurinio Pavolgio regionus – mordvių ir marių žemes. Pastarųjų tarpe buvo vykdoma priverstinė kristianizacija, dėl ko šie bėgo, suformuodami diasporas. Musulmonai totoriai ir baškirai rusifikacijos ir kristianizacijos buvo paveikti silpniau. Mordviai galutinai kristianizuoti tik XIX a.
XVIII a. įkūrus Rusijos imperiją, krašte įvykdytos administracinės reformos. Panaikintas Kazanės dvaro prikazas, o didžioji dalis regiono atiteko Kazanės gubernijai. Šią dalinant, atsirado Žemutinio Naugardo gubernija, Viatkos gubernija, Simbirsko gubernija, Ufos gubernija ir kt. Kaip ir kituose Rusijos regionuose, formuojant gubernijas jų ribos tikslingai nesutapo su kultūrinių regionų ribomis, siekiant ištrinti etnines ir istorines tapatybes.
Šeduvos apskritis

Šeduvos apskritis buvo vidurio Lietuvoje, į pietryčius nuo Radviliškio. Centras – Šeduva.

Istorija

Apskritį 1915 m. gruodžio 12 d. sudarė vokiečių okupacinė valdžia.
Panaikinta 1916 m. pabaigoje.
Dimachai

Dimachai (gr. di- 'du' + gr. mache 'kova') – senovės Makedonijos kavaleristai, kurie prireikus kaudavosi ir pėsti. Jų šarvai būdavo sunkesni nei paprastų kavaleristų (hetairų), bet lengvesni nei reguliariųjų sunkiųjų pėstininkų (pežetairų).
Kiekvieną dimachą lydėdavo tarnas, kuris prižiūrėdavo žirgą, kai dimachas veikdavo pėsčias. Manoma, kad šią kariuomenės rūšį įvedė Aleksandras Didysis.
Taklamakanas

Taklamakanas – dykuma Centrinėje Azijoje, nenuotakiame Tarimo baseine, Kinijos Liaudies Respublikos Sindziango autonominiame regione. Viena iš didžiausių smėlio dykumų pasaulyje: plotas 270 tūkst. km², ilgis 1000 km, plotis 400 km.
Taklamakano šiauriniu ir pietiniu pakraščiais ėjo dvi Šilko kelio atšakos. Didžiausios oazės: Kašgaras, Jarkandas, Chotanas, Kučia, Turfanas, Loulanas ir Dunhuangas. Per dykumą teka Jurungkašo (Yurungkash) ir Jarkando (Yarkant) upės.
Dykumoje rasta įvairių archeologinių paminklų, mumijų. Iš radinių matyti, kad per dykumą keliavo nemažai tautų. Ilgainiui Taklamakane apsigyveno musulmonai. Nuo Tang dinastijos laikų valdžią regione periodiškai perimdavo kinai, tiurkų, mongolų, tibetiečių tautos. Dabar Taklamakano regione daugiausia gyvena uigūrai ir kazachai, miestuose – kinai chaniai.

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad pavadinimas kilęs iš uigūrų kalbos ir reiškia „vieta, iš kurios negrįžtama“.
Gruntinis vanduo

Gruntinis vanduo – požeminis vanduo, susikaupęs vandeningose uolienose virš pirmo vandeniui nelaidaus uolienų sluoksnio (vandensparos).
Turi laisvą (nespūdinį) paviršių. Susidaro iš įsigeriančių atmosferinių ir paviršinių vandenų, kartais pasipildo iš gilesnių horizontų kylančiais vandenimis. Gruntinio vandens maitinimo sritis paprastai sutampa su jų paplitimo sritimi. Jų lygis, temperatūra, cheminė sudėtis priklauso nuo fizinių geografinių faktorių. Prie upių, ežerų esantiems gruntiniams vandenims turi įtakos tų baseinų hidrogeologinis režimas. Gruntinio vandens nuotėkis apytikriai sutampa su įsifiltravusio nuo žemės paviršiaus vandens kiekiu. Drėgno klimato zonose, kur garavimas didesnis už infiltraciją, gruntinis vanduo yra mineralizuotas. Gruntiniai vandenys naudojami gyvenviečių, pramoninių įmonių vandens tiekimui. Didžiausi Lietuvoje gruntinio vandens ištekliai yra aliuvinėse ir fliuvioglacialinėse nuosėdose.
Žaslių pagrindinė mokykla

Istorija

1777 m. Žasliuose veikė parapijinė mokykla, kurioje mokėsi 14 vaikų. 1864 m. įsteigta valdinė pradinė mokykla, kurioje vaikai buvo mokomi rusų kalba.
1944 m. šalia pradinės mokyklos atidaryta vidurinė mokykla, kurioje mokėsi 200 vaikų, dirbo 11 mokytojų. 1950 m. išleista 1-oji abiturientų laida. 1966 m. pastatyta nauja 640 vietų mokykla. 1979 m. pastatytas mokyklos priestatas, kur įsikūrė mokomieji kabinetai, valgykla, sporto salė. Nuo 2010 m. Žaslių pagrindinė mokykla.