Korėjiečiai

Pavadinimai

Pietų Korėjoje korėjiečius vadina Han-gug-in (kor. 한국인) (neoficialiai Han-guk saram (kor. 한국 사람)), o išeivius – han-gug-in (kor. 한국인). Šiaurės Korėjoje korėjiečiai vadinami Chosŏn-in (kor. 조선인) arba Chosŏn saram (kor. 조선 사람).

Kilmė

Manoma, kad korėjiečiai kilo iš Altajaus ar proaltajaus kalbas vartojančių genčių, kurios į Korėją atsikėlė iš Centrinio Sibiro pietinės dalies. Šie duomenys sutampa ir su palyginamaisiais genetiniais tyrimais, kurie teigia, jog korėjiečiai yra itin artimi Centrinės Azijos mongolams bei turi daug panašumų su japonais.

Religija

Priklausomai nuo istorinio laikotarpio, korėjiečių tarpe buvo arba yra paplitusios šios religijos: šamanizmas, konfucianizmas, budizmas, daoizmas, čeondoizmas, krikščionybė ir islamas. Pagal 2005 metų duomenis, 46 % Pietų Korėjos gyventojų teigė neišpažįstantys jokios religijos, 29,2 % save priskyrė prie krikščionių (iš kurių 18,3 % buvo protestantai ir 10,9 % – katalikai), o 22,8 % – prie budistų. Nėra tiksliai žinoma, kokia tikinčiųjų padėtis Šiaurės Korėjoje. Manoma, jog valdžia palaiko nedideles tam tikrų religijų bendruomenes, kad sudarytų tikėjimo laisvės įspūdį, tačiau oficialiai diegiama savita mitologija ir asmenybės kultas.

Muzika

Tradicinę korėjiečių muziką galima suskirstyti į dvi pagrindines kryptis: liaudies ir aukštuomenės. Pirmajai kategorijai priklauso tokie stiliai kaip pansori (kor. 판소리) (vokalisto ir būgnininko duetas), pungmul (kor. 풍물) (dideli atlikėjų ansambliai) ir sanjo (kor. 산조) (instrumentinė muzika), kurie buvo populiarūs tarp paprastų žmonių. Aukštuomenės tarpe vyravo aak (kor. 아악), dangak (kor. 당악) ir hyangak (kor. 향악) žanrai. Pirmi du šiuo metu yra atliekami gana retai, išlikę vos keli jiems priklausančių kūrinių pavyzdžiai. Korėjiečiai taip pat turi nemažą tradicinių styginių, pučiamųjų ir mušamųjų muzikos instrumentų įvairovę.

Architektūra

Korėjietiška architektūra turi daug kitoms Rytų Azijos šalims būdingų bruožų: pagrindinės statybinės medžiagos yra mediena ir akmuo; stogas dengiamas molio čerpėmis; vidinės pertvaros daromos iš plonų popierinių sienų; naudojamos stumdomos durys; svarbūs pastatai pakeliami virš žemės ir apsupami gynybine siena; bei kt.
Naujoji korėjietiška architektūra naudoja tiek tradicines formas bei stilius, tiek vakarietiškus, tiek abiejų mišinį.

Diaspora

Šiuo metu apie 7 mln. korėjiečių gyvena už Šiaurės ir Pietų Korėjos ribų. Penkios šalys su didžiausia korėjiečių diaspora yra Kinija (2,3 mln.), JAV (2,1 mln.), Japonija (0,9 mln.), Kanada (0,2 mln.) ir Rusija (0,2 mln.).
Žymesni emigraciniai procesai Korėjoje prasidėjo XIX a. paskutiniais dešimtmečiais ir ypač įsibėgėjo pirmojoje XX a. pusėje. Iš pradžių gyventojų judėjimas vyko trimis pagrindinėmis kryptimis: į Kiniją, Rusiją ir Japoniją. Emigracija į Kiniją koncentravosi pasienyje esančiose prefektūrose, iš kurių populiariausia buvo Janbianas. 1931 m. ten gyveno apie 900 000 korėjiečių, o po dešimtmečio, gyventojų persikėlimą skatinant Japonijai, jau beveik 2 mln. Rusijos atveju taip pat buvo keliamasi į pasienio teritorijas ir XX a. pradžioje jose gyveno virš 200 000 korėjiečių. 1937 m. sovietinės valdžios pavedimu buvo įvykdytos masinės korėjiečių deportacijos į Centrinę Aziją, daugiausiai į Kazachstaną ir Uzbekistaną, kas paaiškina gana didelių korėjiečių bendruomenių egzistavimą šiose šalyse. Emigracija į Japoniją prasidėjo kiek vėliau nei į Kiniją ar Rusiją bei pasižymėjo tuo, jog buvo iš dalies vykdoma prievarta: po 1910 m. okupacijos korėjiečiai būdavo perkeliami į Japoniją kaip pigi darbo jėga. Tokį likimą patyrė virš 1 mln. žmonių. Po Antrojo pasaulinio karo dalis jų grįžo atgal, tačiau lig šiol Japonijoje yra išlikusi žymi korėjiečių bendruomenė.
Didelę diasporą turinčios JAV ir Kanada populiariu migracijų tašku tapo tik po 1965 metų, tačiau dėl sparčių persikėlimo tempų šiuo metu šiose šalyse gyvena itin didelis korėjiečių skaičius.