Liuftvafės struktūra Antrojo pasaulinio karo metais

Liuftvafės struktūra Antrojo pasaulinio karo metais atitiko daugelio kitų šalių karinių oro pajėgų struktūrą, tačiau kariniai vienetai vadinosi savais pavadinimais.

Kariniai oro laivynai

Operatyviniame lygyje Liuftvafė buvo suskirstyta į karinius oro laivynus (vok. Luftflotten).
Kariniai oro laivynai būdavo savarankiški kariniai vienetai – juose būdavo visų tipų lėktuvai, tiekimo ir techninės priežiūros struktūros, administravimo ir juridiniai skyriai, aptarnavę laivyną. Kiekvienas laivynas veikė tam tikrame geografiniame regione.
Karo pradžioje Liuftvafė turėjo keturis oro laivynus, kiekvienas buvo atsakingas už ketvirtį Vokietijos. Vykstant karui buvo sukurti papildomi oro laivynai, nes didėjo Vokietijos valdomos teritorijos. Pvz., 1940 m. buvo sukurtas 5-asis oro laivynas, veikęs Norvegijoje ir Danijoje.

Aviacijos korpusai

Kiekviename oro laivyne galėjo būti keli aviacijos korpusai (vok. Fliegerkorps), vykdę specializuotas užduotis. Aviacijos korpusą paprastai sudarydavo kelios aviacijos eskadros (vok. Geschwader), bet į jų sudėtį galėdavo įeiti ir nepriklausomos eskadrilės (vok. Staffeln) bei kovos grupės (vok. Kampfgruppen).

Eskadra

Aviacijos korpuse (Fliegerkorps) būdavo keletas eskadrų (Geschwader).

Eskadros buvo maždaug lygios JAV Karinių oro pajėgų sparnui (angl. wing), D. Britanijos Karališkųjų oro pajėgų grupei (angl. group) ar TSRS Karinių oro pajėgų aviacijos divizijai. Eskadra turėdavo 100–120 lėktuvų, nors skaičius tikrovėje smarkiai svyruodavo. Eskadros būdavo specializuotos – pvz., naikintuvų, bombonešių, transportinės aviacijos, todėl aprūpintos atitinkamais lėktuvais, nors galėdavo turėti kitų tipų lėktuvų specialioms užduotims.
Eskadroms vadovaudavo eskadros vadas (vok. Geschwaderkommodore), paprastai pulkininkas ar papulkininkis, kartais – majoras. Eskadros štabui būdavo priskirta štabo grandis (vok. Stabschwarm). Eskadros štabe būdavo adjutantas ir kiti karininkai, navigacijos, ryšių, žvalgybos personalas.

Grupė

Kiekviena eskadra (Geschwader) būdavo sudalinta į kelias grupes (Gruppen), paprastai – tris. Nuo 1944 m. pabaigos naikintuvų eskadrose (Jagdgeschwadern) atsirado po ketvirtą grupę. Liuftvafės grupės maždaug atitiko JAV KOP grupes ar Karališkųjų KOP sparnus ar TSRS aviacijos pulkus.

Liuftvafės grupės būdavo žymimos romėniškais skaičiais. Pvz., 52-osios naikintuvų eskadros (Jagdgeschwader 52) pirmoji grupė žymima I/JG 52.
Grupėms vadovaudavo grupių vadai (vok. Gruppenkommandeur), paprastai kapitonai. Grupės vadas skraidydavo su štabo grandimi (vok. Stabsschwarm).
Praktikoje liuftvafės grupės paprastai būdavo įprastinis autonomiškas operatyvinis taktinis karinis vienetas. Grupė kaip ir eskadra turėdavo savo štabo karininkus, atlikdavusius administracines užduotis – adjutantą, technikos, medicinos ir operacijų karininkus. Šie karininkai paprastai būdavo skiriami iš patyrusių dalinio ekipažų narių ar pilotų.
Kiekvieną grupę paprastai sudarydavo trys eskadrilės (vok. Staffeln), nors nuo 1944 m. pabaigos naikintuvų grupės buvo papildytos ketvirta eskadrile, ir nuo tada pilna grupė turėdavo apytiksliai 65-70 lėktuvų. Nors karo metu operacinis grupių lėktuvų skaičius gana smarkiai svyravo.

Grupė turėdavo 35-150 žmonių ekipažuose ir 300–500 antžeminės tarnybos žmonių.
Karo viduryje daugelyje eskadrų atsirado ketvirtosios grupės, kurios iki tol buvo operacinio apmokymo dalinys naujiems ekipažams apmokyti. Ketvirtosios grupės netrukus tapo standartiniais koviniais eskadrų daliniais. Buvusią jų funkciją ėmė vykdyti nauji vok. Ergänzungseinheiten – naujai suformuoti operaciniai apmokymo daliniai.

Grandis (Schwarm), pora (Rotte} ir trejetas (Kette)

Kiekviena naikintuvų eskadrilė buvo suskirstyta į kelias grandis (vok. Schwarm) po 4 lėktuvus. Kiekviena grandis buvo sudaryta iš dviejų porų (vok. Rotten), kur porą sudarė du naikintuvai. Pagrindinis kautynių vienetas ir buvo pora – vedantysis ir vedamasis.
Pagrindinis bombonešių kautynių vienetas buvo trejetas (vok. Kette'), skraidęs kaip V pavidalo rikiuotė.