google/wiki40b huggingface dataset:
Lobelio čemerys

Arealai ir jų ypatybės

Čemeriai savaime auga visoje Europoje, Azijoje ir Šiaurės Amerikoje. Natūralioje gamtoje jų beveik nesutinkamas. Didžiausia grėsmė čemeriams – per ankstyvas šienavimas ir dirvos suardymas. Tai šakniastiebiniai daugiamečiai augalai stačiais lapuotais, prie pamato svogūniškai sustorėjusiais stiebais. Žiedai balsvi, rausvi arba žalsvi, sutelkti stambiose šluotelėse, rečiau teptuko formos žiedynuose.
Čemeriai mėgsta atviras arba truputį pritemdytas vietas, drėgną, derlingą priemolį. Šalčiui atsparūs. Vienoje vietoje nepersodinti gali augti 8-10 metų. Dauginami šakniastiebių dalimis ir sėklomis. Sėjama tą patį rudenį, bet išdygsta dažniausiai po metų. Galima sėti ir pavasarį 1-2 mėn. stratifikuotas sėklas. Sėjinukai pikuojami į pritemdytą drėgną lysvę kas 25 cm. Pražysta po 4-5 metų, paskui žydi kas antri metai. Šakniastiebiai dalijami gegužės pabaigoje arba rugsėjį. Čemeriai dera su melsvėmis, eremūrais ir aukštais flioksais. Vakarų Europoje čemeriai sodinami gėlynuose, jie tinka baseinų ar upelių pakrantėms papuošti. Iš pradžių auga lėtai, paskui labai išsiplečia.

Lietuvoje

Lietuvoje Lobelio čemerys yra įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą kaip išnykusi/tikėtinai išnykusi rūšis. Lietuvoje čemeriai auginami retokai, ir dažniau kaip vaistinis augalas, ne dėl grožio. 2012 m. vasarą Lobelio čemerys aptiktas Šimonių girios biosferos poligone. Aptiktoji Lobelio čemerių populiacija yra gausi, ji plečiasi. Pastarąjį kartą nedidelė jų populiacija buvo stebėta 1975 m.
Biokas

Biokas – didžiausia Gvinėjos įlankos ir Pusiaujo Gvinėjos sala. Iš pradžių portugalai suteikė jai pavainimą Formoza, vėliau, kolonizacijos laikotarpiu buvo vadinama Fernando Pó sala, o po nepriklausomybės diktatoriaus prezidento garbei pavadinta Francisco Macías Nguema sala. 1979 m., po politinio perversmo, salai suteiktas dabartinis Bioko pavadinimas. Saloje įsikūrusi Pusiaujo Gvinėjos sostinė – Malabas.

Geografija

Biokas yra 2 017 km² ploto. Salos aukščiausias taškas – Basilės kalnas (3 011 m). Sala yra Kamerūno linijos dalis.

Demografija

Saloje yra 124 000 gyventojų, kurių daugumą sudaro bubiai. Taip pat saloje yra didelės grupės fangų, fernandinų, ispanų ir emigrantų iš Rio Munio, Nigerijos ir Kamerūno.
Pakražančio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia

Istorija

Pakražančio dvaro savininkai Bonaventūras ir Marijona Kiaunarskiai 1764 m. pastatė medinę bažnyčią. 1879 m. sudegė. Rusijos Vidaus reikalų ministerija 1880 m. leido statyti naują akmenų mūro. 1891 m. žaibas uždegė bažnyčią. Ji 1894 m. suremontuota. 1921 m. įkurta parapija.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su pristatytomis zakristijomis. Joje įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora medinių statinių. Jame yra kapinės.
M-1 plius

M-1 Plius – nacionalinė radijo programa, transliuojama iš Vilniaus nuo 1996 m. gruodžio 5 d. FM bangų ruože visoje Lietuvoje ir internetu.

Muzika

Grojama įvairi užsienio šalių pop muzika, rokas, džiazas ir kt.

Geriausi iš geriausių

Kiekvieną sekmadienį nuo 20.00 valandos transliuojama laida, kurios metu grojama 10 muzikinių kūrinių, praėjusią savaitę surinkusių daugiausią pliusų. Pliusai renkami internetiniame „M-1 plius“ puslapyje.

Renginiai ir konkursai

„M-1 Plius“ rengia įvairius renginius ir konkursus. Tarp jų „Geriausio metų boso rinkimai“, „Femme Fatale“, M-1 Plius gimtadienio fiesta „Starfest“. Taip pat rengiami įvairūs konkursai laimėti bilietams į koncertus tiesioginio eterio metu ir internete.
Premija (1963 filmas)

Turinys

Kasmetinė Nobelio premija už literatūros pasiekimus paskiriama amerikiečiui Endriu Kreigui, kuris paskutiniu metu daugiau domisi ne rašymu, o moterimis ir alkoholiu. Atvykęs į Stokholmą pasirengti ceremonijai, jis gauna gražią palydovę Inger bei susipažįsta su kitais mokslininkais, gausiančiais premiją. Netrukus Kreigas pastebi, kad naujasis jo pažįstamas daktaras Stratmanas, lydimas dukterėčios Emilės, per antrąjį jų susitikimą elgiasi visiškai kitaip nei per pirmąjį, dėsto kitokius politinius įsitikinimus ir netgi yra kiek aukštesnis. Kreigas, kuris kitu pseudonimu rašo detektyvinius romanus įtaria, kad kažkas kitas užėmė tikrojo profesoriaus vietą ir mėgina tai išsiaiškinti. Jo palydovė Inger tuo netiki, tačiau kai rašytojas sužino per daug, mergina pagrobiama, reikalaujant, jog Kreigas tylėtų ir, gavęs savo premiją, kuo greičiau paliktų šalį. Paaiškėjus, kad tikrąjį profesorių pagrobė rusai, norėdami dėl jo žinių šį slapta išgabenti į savo šalį, o jo vietą užėmė talentingas aktorius, Kreigas nusprendžia savo jėgomis išvaduoti pagrobtą Inger ir Stratmaną...
FK Inter veteranai Visaginas

Istorija

Ankstesniais metasi Visagino „Interas“ žaidė net A lygoje, tačiau po nesėkmingo 2007-ųjų metų A lygos sezono, kai klubas liko paskutinėje pozicijoje ir prarado vietą A lygoje, tada klubo veteranai subūrė savo ekipą.
2008 m. susibūrę „Inter“ komandos veteranai ėmė žaisti III lygos Utenos zonoje. Tais metais užėmė 3 vietą.
2009 m. užėmė antrą vietą. Vėliau komanda buvo išformuota.
Po ilgos pertraukos 2016 m. vėl buvo suburta komanda „Inter veteranų“ pavadinimu ir žaidė UAFA III lygoje, kurioje užėmė pirmąją vietą.
2017 m. komanda Utenos apskrities pirmenybėse liko antroje vietoje.
2018 m. pirmenybėse dalyvavo vos keturios komandos. Pirmame etape komandos susitiko po du kartus, namie ir išvykoje. Po pirmojo etapo visaginiečiai buvo treti. Pusfinalio rungtynėse Anykščiuose po pagrindinio laiko buvo lygus rezultatas 1-1. Pratęsimo metu visaginiečiai įrodė savo pranašumą ir nugalėjo FSK Anykščiai rezultatu 4-2, bei pateko į finalą. Finalo rungtynės vyko Rokiškyje, kuriose vyko atakli kova. Rungtynėse tarp FK Rokiškis ir Visagino „Intero veteranų“ po pagrindinio laiko rezultatas buvo lygus 1-1. Pratęsimas nugalėtojų neišaiškino (1-1). Mušant baudinius tikslesnis buvo „Intero veteranai“, kurie ir tapo pirmenybių nugalėtojais.
Eimutis Žvybas

Eimutis Žvybas (g. 1957 m. Panevėžio rajonas) – Lietuvos vadybininkas, buvęs Panevėžio kineskopų gamybos AB „Ekranas“ vadovas.

Biografija

Baigė Ramygalos vidurinę mokyklą, vėliau Kauno technikos universitetą. 1990-2006 m. Eimutis Žvybas buvo Panevėžio bendrovės „Ekranas“ generalinis direktorius. Karjerą bendrovėje pradėjo 1980 m. paprastu inžinieriumi, vėliau dirbo cecho viršininku, vyriausiuoju gamyklos inžinieriumi. 2006 m. balandį dėl ypač sudėtingos situacijos tradicinių kineskopų rinkoje buvo priverstas inicijuoti AB „Ekranas“ bankroto procesą.
Iki 2007 m. vienas pagrindinių dienraščio „Panevėžio balsas“ bendrovės akcininkų (kitas akcijų paketų valdytojas – Aydinas Gizas).
E. Žvybas buvo išrinktas KTU Panevėžio instituto tarybos pirmininku. Su Aydin Giz yra įkūręs Labdaros ir paramos fondą, kuris kelerius metus buvo pagrindinis Panevėžio jaunimo renginių rėmėjas.
Lietuvos ūkio partijos kandidatas į 1996 metų Seimą.
Žvybas vedęs; žmona Aldona, sūnūs Audrius, teisininkas, advokatų kontoros „Bernotas ir Dominas Glimstedt“ advokatas, ir Ramūnas.
Moka anglų bei rusų kalbas.
Laukstyčių pilis

Istorija

Vietovė Lochstete minima nuo 1299 m. Kryžiuočiai XIII a. apie septintąjį dešimtmetį sugriovė sembų pilį ir pastatė savo, iš pradžių medinę, devintame dešimtmetyje – mūrinę. Apie 50 x 50 m kvadratinis plotas buvo apjuostas mūro siena, viduje pastatytas konventas, koplyčia, ūkiniai pastatai, pilies šiaurės rytiniame kampe – pagrindinis bokštas, pačiose mariose – danskeris, su pilimi jį jungė dengta galerija). Greta pilies įrengtas priešpilis. Iš Laukstyčių pilies buvo kontroliuojama Aismarių ir pajūrio laivyba.
Nuo 1305 m. pilyje rezidavo komtūras, XIV a. joje įkurta riterių prieglauda. 1429 m. pilyje mirė Heinrichas fon Plauenas. Laukstyčių sąsiaurį visiškai apnešus smėliu XV a. pabaigoje pilis prarado karinę reikšmę. Prūsijos karaliaus Frydricho I įsakymu XVIII a. pr. per 1700–1721 m. Šiaurės karą nugriauti du korpusai ir didysis bokštas, pusiau apgriautas danskeris, išardyta galerija, gynybinė siena. Akmenys ir plytos panaudotos Piliavos tvirtovei statyti. 1884 m. pilis pertvarkyta į mokyklą. Po 1888 m. gaisro sunyko priešpilis. XX a. pr. pilis suremontuota. Pilis nukentėjo per 1945 m. TSRS–Vokietijos kariuomenių kovas dėl Piliavos. Po karo iki 1989 m. ją sugriovė Kaliningrado sritis gyventojai – ieškota Gintaro kambario. 2000 m. liekanos su rūsiais visiškai išgriautos.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pilyje buvo paslėpta dalis Prūsijos slaptojo valstybės archyvo Karaliaučiuje dokumentų. 1945 m. vasarą P. Pakarklio ekspedicija rado svarbios lituanistikos ir prūsistikos – K. Donelaičio „Metai“, M. Pretorijaus „Prūsijos įdomybės, arba Prūsijos regykla“ (Deliciae Prussicae, oder Preussische Schaubuhne) rankraščius.
Čudasamai

Čudasamai (angl. Chudasama) – radžputų klanas, gyvenantis Gudžarato valstijoje (Indija). 
Indijos antropologinė tarnyba (angl. Anthropological Survey of India) remdamasi šaltiniais teigia, kad čudasamai yra „atšaka samų genties, kuri galbūt yra tiurkų kilmės ir į Indija atkeliavo VII-VIII a., jie aptinkami Kachchh, Junagadh ir Jamnagar rajonuose“ Teigiama, kad čudasamai pradžioje buvo abhirų klanas iš Sindo.
Harald Tambs-Lyche mano, kad yra mitais pagrįstų įrodymų, jog Džunagadhe (Gudžarato Sauraštros rajonas) egzistavo Čudasamų karalystė. Tradiciškai teigiama, kad dinastija buvo įkurta 875 m. e. m., o apie 1030 m. ją parėmė žemės ūkiu užsiimanti ahirų bendruomenė, kad būtų atstatyta karalystė galia po to, kai šią buvo užkariavęs Gudžarato karalius. 
Čudasamus kartais vadina Ahirani Ranis. Tambs-Lyche teigia, kad „Čudasamų valstybė, atrodo, buvo nedidelio karališko klano, kurį vėliau priskyrė radžputams, ir ahirų genties sąjunga“. 
Paskutinį čudasamų karalių Mandulak Chudasama 1470 m. Gudžarato sultonas Mahmudas Begada prievarta atvertė į islamą, o jo valdas prisijungė.  Begada jau anksčiau kelis kartus buvo puolęs čudasamų valstybę, kuri vadinosi Girnaras.
Shefali Tsabary

Šefali Tsabari (angl. Shefali Tsabary) – klinikinės psichologijos praktikė, tėvystės žinovė, JAV perkamiausios knygos „Sąmoninga tėvystė“ rašytoja.
2010 m. išleido knygą „Sąmoninga tėvystė“. Jos knygą pripažino Dalai Lama, Eckhart Tolle ir Oprah Winfrey. Šiuo metu ji užsiima privačia psichologo praktika Niujorke ir yra kalbėtoja sąmoningos tėvystės bei sąmoningumo meditacijos temomis.

Biografija

Daktarė Š. Tsabari užaugo Mumbajuje, Indijoje, būdama 21 m. persikraustė į JAV. Ji baigė psichologijos doktorantūras mokslus Kolumbijos universitete Niujorke.
Norvegų kalba

Abėcėlė

Norvegų kalbos abėcėlėje yra 29 raidės, ji sutampa su lotyniška abėcėle, išskyrus tris paskutines raides Æ, Ø ir Å.
Valterio Šiukingo tarptautinės teisės institutas

Valterio Šiukingo tarptautinės teisės institutas (vok. Walther-Schücking-Institut für internationales Recht - teisės mokslinių tyrimų institutas Šiaurės Vokietijoje, Kylio universiteto Teisės fakulteto padalinys. Įsteigtas 1914 m. Seniausias universitetinis tarptautinės teisės institutas Vokietijoje. 1995 metais pavadintas instituto vadovo (direktoriaus) Walther Schücking, nuo 1930 m. iki 1935 metų pirmojo vokiečių teisėjo NTT, vardu.

Reikšmė

Walther Schücking institutas kartu su Makso Planko užsienio viešosios ir tarpautinės teisės institutu (vok. Max-Planck-Institut für ausländisches öffentliches Recht und Völkerrecht) Heidelberge - vieni garsiausių tarptautinės teisės mokslo tyrimų įstaigų. Profesoriai - Andreas Zimmermann, Thomas Giegerich, Alexander Proelß ir Jost Delbrück (nuo 2001 m. emeritas). Bibliotekoje - per 110 000 tomų, 180 dalykinių žurnalų (gaunamų reguliariai). Nuo 1948 metų biblioteka veikia kaip JT depozitinė biblioteka (United Nations Depository Library), kurioje renkami JT dokumentai ir publikacijos.

Leidiniai, veikla

Instituto leidiniai - German Yearbook of International Law (iki 1977 m. - Jahrbuch für Internationales Recht), leidyklos Duncker & Humblot raštų serija Veröffentlichungen des Walther-Schücking-Instituts für Internationales Recht an der Universität Kiel (VIIR). Institutas tarpautinės jūrų teisės srityje yra Kylio išskirtinių tyrimų klasterio (Exzellenzcluster) „Ateities vandenynas“ („Ozean der Zukunft“) dalis. Instituto parengtos Kylio universiteto Teisės f. studentų komandos nuo 1989 iki 1996 metų laimėdavo teismo proceso inscenizacijos (Moot Court) Philip C. Jessup International Law Moot Court Competition konkurso nacionalinėje atrankoje ir atstovaudavo Vokietijai tarptautiniame lygmenyje.
Apribotos rizikos fondas

Apribotos rizikos fondas (angl. hedge fund; rizikos draudimo fondas, alternatyvaus investavimo fondas) – investicinių fondų rūšis, alternatyvaus investavimo subjektas.
Kadangi apribotos rizikos fondų vienetai nėra platinami viešai, jų veiklos rinkos priežiūros institucijos nereguliuoja.
Anksčiau ribotos rizikos fondai buvo prieinami tik labai turtingiems investuotojams. Tačiau padėtis pradėjo keistis atsiradus ribotos rizikos fondų fondams. Kiti fondai nusprendžia turėti reikalų tik su instituciniais klientais. Pavyzdžiui, didžiausias pasaulyje „Bridgewater Associates“ fondas aptarnauja tik pensijų ir valstybinius investicinius fondus bei kitus institucinius investuotojus.
Dauguma rizikos draudimo fondų ima 2% mokestį nuo turto ir pasilieka 20% nuo uždirbtos investicinės grąžos.
2008 m. buvo įregistruota maždaug 1 200 naujų fondų, maždaug penktadaliu mažiau nei pernai, teigia „Hedge Fund Research“ tyrėjai. Maždaug 600 fondų užsidarė. Pasak Londone veikiančios tyrimų bendrovės „Hedge Fund Intelligence Inc.“, rugsėjo pabaigoje pasaulyje veikė maždaug 9 900 fondai, o 20 didžiausiųjų valdė apie trečdalį viso (1,8 trln. USD) jų kontroliuojamo turto. Europos socialdemokratai laiko Apribotos rizikos fondus viena liberalios ekonominės destabilizacijos priežasčių, nes jie veikia kaip investiciniai bankai, kurie yra silpnai kontroliuojami ir taikydami itin agresyvias marketingo agresijas naikina smulkų verslą
Ivo Džima

Pavadinimas

1543 m. salą atrado ispanų jūrininkas Bernardas de la Toras (Bernardo de la Torre) ir pavadino Sufre sala, pagal seną sieros terminą ispanų kalba.
1779 m., trečiosios Džeimso Kuko ekspedicijos metu, sala žemėlapyje buvo pažymėta Sieros salos pavadinimu.
Istorinį tarimą iwautau Vakarų tyrinėjimų amžiuje imta tarti kaip Iwō-tō, o po 1946 m. ortografijos reformos priimtas Iō-tō užrašymas ir tarimas. Alternatyvūs Iwō-jima ir Iō-jima užrašymai taip pat imti vartoti jūriniuose atlasuose.

Geografija

Aukščiausia ir kartu žymiausia salos vieta yra Suribačio kalnas (161 m), kuris, kaip manoma, yra užgesęs ugnikalnis. Kalnas pavadintas pagal japonišką smulkinimo dubenį. Pati sala daugiausia lygi, neišsiskiria jokiais ypatingais bruožais, kaip ir būdinga vulkaninėms saloms. Suribačis aiškiausias salos vulkaninis darinys, kuris yra tik didesnės nugrimzdusios vulkaninės kalderos iškilęs kupolas.
Kapitono Kuko ekspedicijos įgula 1779 m. išsilaipino ant paplūdimio, kuris dabar iškilęs į 40 m aukštį virš jūros lygio dėl vulkaninio salos kilimo. Sala vidutiniškai per metus pakyla apie 200 mm.
80 km į šiaurę yra Šiaurės Ivo Džimos sala (北硫黄島 Kita-Iō-tō, pažodžiui: „Šiaurės sieros sala“), o 32 km į pietus – Pietų Ivo Džima (南硫黄島 Minami-Iō-tō, „Pietų sieros sala“). Šios trys Ivo Džimos salos sudaro Vulkaninių salų grupę, kuri savo ruožtu įeina į Ogasavaros salyną. Tuoj į pietus nuo Pietų Ivo Džimos išsidėsčiusios Marianų salos.
Ivo Džimos salos vulkaninis aktyvumas nedidelis.

Istorija

Salą 1543 m. atrado ispanų jūrininkas Bernardas de la Toras. Iki Antrojo pasaulinio karo salą administravo Iodžimos kaimas, kuris įėjo į Tokijo sudėtį. 1943 m. gyventojų surašymo duomenimis, saloje gyveno 1018 žmonių (533 vyrai, 485 moterys), buvo 192 namų ūkių. Saloje veikė pradinė mokykla, stovėjo šinto šventykla. Kartą į mėnesį į salą užplaukdavo pašto laivas iš Hahadžimos, taip pat kas porą mėnesių atplaukdavo ir kompanijos „Nippon Yusen“ laivai. Salos ekonomika rėmėsi sieros gavyba, cukranendrių auginimu ir žvejyba, tarp importuojamų prekių daugiausia būdavo ryžiai.
Dar prieš Antrąjį pasaulinį karą pietinėje salos dalyje buvo įrengta imperatoriškojo Japonijos laivyno įgula. Civiliams buvo draudžiama vaikščioti po teritoriją.
Gresiant JAV invazijai, 1944 m. Japonija saloje dislokavo didžiulę kariuomenę, tad gyventojus teko priverstinai evakuoti. Nuo to laiko saloje daugiau niekas neįsikūrė.
MK14

Microcomputer Kit 14 arba MK14 buvo kompiuteris, kurį Jungtinėje Karalystėje iš dalies surenkama forma pardavinėjo Science of Cambridge kompanija. Jis buvo pristatytas 1977 metais už 39,95£. Buvo parduota apie 50 000 MK14 vienetų. Kompiuteris naudojo National Semiconductor SC/MP procesorių, 256 baitus operatyvios atminties, praplečiamos iki 640 baitų plokštėje ir iki 2170 baitų iš viso. Vaizdas buvo išvedamas į 8 ar 9 septynių segmentų šviesos diodus. Atskirai buvo galima pasirinkti ir vaizdo ekraną, gebantį atvaizduoti 32x16 tekstą arba 64x64 grafiką. Išvedimo ir įvedimo įrenginys buvo 20 klavišų klaviatūra ir reset jungiklis. Pasirinktai įstačius INS8154N RAM/IO lustą, įrenginys gaudavo papildomus 128 baitus RAM ir galimybę įvesti 16 išvedimo/įvedimo eilučių daugiau. Kaip papildomi priedai buvo ir kasetinė bei programuojamoji skaitomoji atmintis (PROM). Garso kortos neturėjo, nors viena buvo įtraukta į dizainą.
Katiliukas

Katiliukas (angl. bowler hat, coke hat, derby, billycock) – kieta fetrinė skrybėlė su aptakiu viršumi.

Istorija

Katiliukas buvo sukurtas 1849 m. Londono skrybėlininkų Tomo ir Viljamo Boulerių (Thomas and William Bowler), gavusių užsakymą iš skrybėlių prekybos firmos Lock & Co. of St. James’s, kuri buvo įkurta 1676 m. ir veikia iki dabar. Lock & Co turėjo užsakymą sukurti klientui prie galvos priglundančią skrybėlę žemu viršumi, kad apsaugotų jodinėjančių jėgerių galvas nuo žemai augančių medžių šakų. Iki tol jie dėvėjo cilindrus, kuriuos lengvai numušdavo ir sugadindavo. Buvo tikimasi, kad naujosios skrybėlės apsaugos jėgerius, jei šiuos užpuls brakonieriai.
Nijolė Lapinskienė

Biografija

1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė. 1963-2000 m. dirbo Botanikos institute. Nuo 1991 m. Tarptautinės šaknų tyrimų organizacijos (ISRR) narė.

Mokslinė veikla

Svarbiausia mokslinio darbo sritis – Lietuvos agrolandšafto žolinių bendrijų požeminių organų ekomorfologija, žolinių fitocenozių ir pavienių augalų rūšių požeminės dalies savybių tyrimas. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių darbų.
FC Wacker Innsbruck (2002)

Istorija

Dabartinis klubas įkurtas 2002 m. birželio 21 d. Įkurtas kaip FC Wacker Tirol.
Buvęs futbolo klubas Tirol Innsbruck klubas apie 2000 m. yra bankrutavęs, o dabartinis klubas laikomas Tirol ir Wacker tradicijų perėmėju.
Karvovo I pasaulinio karo kareivių kapinės

Karvovo I pasaulinio karo kareivių kapinės (lenk. Cmentarz wojenny - Karwowo-Konotapa) - I pasaulinio karo vokiečių kareivių kapinės Karvovo kaime. 1987 m. kovo 10 d. kapinės buvo įtrauktos į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. Kapinėse palaidoti 187 vokiečių kareiviai žuvę 1915 metais.
Votson Leikas

Istorija

Miestas įkurtas 1939 m., kai šalies vyriausybė nusprendė įkurti eilę oro uostų šiaurinėse teritorijose.
Antrojo pasaulinio karo metu tapo svarbiu tašku, kelyje į Aliaską.
Vosbučiai

Istorija

Vosbučiai istoriniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėti 1593 m. Tarybiniais metais priklausė Pajieslio apylinkei.
Balkūnų valsčius

Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. amžiuje. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Kalvarijos apskričiai.
Ilemio trikampis

Ilemio trikampis – ginčytina teritorija Rytų Afrikoje, į šiaurės vakarus nuo Turkanos ežero. Į šią teritoriją, užimančią tarp 10 320 ir 14 000 km², pretenduoja Kenija, Etiopija (de facto pretenzijų atsisakiusi) ir Pietų Sudanas. Dabar de facto teritoriją valdo Kenija. Šiame krašte gyvena daugiausia klajokliškos Nilo-Sacharos kalbomis kalbančios tautos – turkanai, didingai, topasai, njangatomai, dasanačai. Dėl ganyklų plotų tarp genčių nuolat vyksta ginkluoti konfliktai.
Pagal 1902 m. britų sudarytas ribas, visas Ilemio regionas priskirtas Etiopijai, tačiau žemėlapiuose kraštas nurodytas Sudanui. 1914 m. Sudano-Ugandos sutartyje paminėta, kad Sudanas turi koridorių iki Turkanos ežero. Po I-ojo pasaulinio karo Ilemio trikampyje šeimininkavo Etiopijos apginkluotos vietinės gentys. 1924 m. Ugandos, Kenijos ir Sudano atstovai sutarė, kad dalis teritorijos turi būti perleista Kenijai, kad ši galėtų ginti turkanus. Tačiau tikrovėje dėl biurokratinių ir politinių peripetijų tas nebuvo atlikta, vėliau Sudanas leido Kenijos armijai įžengti į Ilemio teritoriją. 1931 m. Sudanas leido aneksuoti pietinę Ilemio dalį. Sudaryta nauja riba, ėjusi turkanų ganyklų šiaurine riba. 1936 m. Italijai okupavus Etiopiją, italai pareiškė pretenzijas į Ilemio trikampį. 1938 m. Sudano ir Kenijos atstovai demarkavo savo ribą, tačiau italų spaudžiami njangatomai ir dasanačai įsiveržė į turkanų žemes ir pradėjo grobstymus bei žudynes. Italai atsisakė savo pretenzijų ir britai ėmėsi įvedinėti tvarką regione.
1947 m., po to, kai II pasaulinio karo metu britai buvo įsiveržę į Etiopiją, buvo sudaryta nauja riba, ėjusi į šiaurę nuo 1938 m. ribos. 1950 m. Sudanas sudarė naują ribą dar toliau šiaurėje, už kurios uždraudė įsiveržti klajokliams iš Etiopijos ar Kenijos, tačiau buvo sutarta, kad ši riba nėra valstybinė siena ir kad Sudanas toliau mokės Kenijai už pietinės Ilemio trikampio dalies administravimą. 1956 m. Sudanui tapus nepriklausomu, jis Ilemio neadministravo dėl pirmojo Sudano pilietinio karo. 1967 m. Kenija ragino Britaniją paskirti krašto kontrolę jai, tačiau tikrovėje jokių veiksmų nebuvo atlikta. 1964 m. Kenijos-Etiopijos sutartyje nurodyta Kenijos riba driekėsi pietine trikampio dalimi. 1972 m. Sudano-Etiopijos sutartimi Etiopija atsisakė pretenzijų į Ilemį, tačiau riba tarp Kenijos ir Sudano liko ginčytina.
1990 m. į Ilemį antpuolius rengė Etiopijos apginkluoti dasanačai, kurie kovojo su Kenijos apginkluotais turkanais. 2011 m. atsiskyrus Pietų Sudanui, šiai šaliai atiteko pretenzijos į regioną. Spekuliuojama, kad mainais už paramą dėl nepriklausomybės, Pietų Sudanas galėjo palikti Kenijos de facto valdžią krašte.
Stanislovas Radvila II

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos-Nesvyžiaus linijos, tėvas Mikalojus Radvila Juodasis, motina Elžbieta Radvilienė . Broliai Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis, Albertas Radvila, Jurgis Radvila, seserys Elžbieta, Sofija, Ona, Kristina Radvilaitės.

Šeima

Žmona Marina iš Miškų giminės (Marina z Myszków). Sūnus Stanislovas mirė 1590 m., Jurgis – vaikystėje. Duktė Elžbieta (1582–1627 m.) ištekėjo už Andriaus Sapiegos, šiam mirus – už Mikalojaus Zavišos. Sūnus Mikalojus Kristupas Radvila (1589–1614 m.) – II Olykos valdytojas, mirė nevedęs. Duktė Kristina Radvilaitė (1598–1657 m.) tapo benediktinių vienuole.
Šeimos nuosavybę paveldėjo Albertas Stanislovas Radvila.

Dvarai

Nuo 1586 m. pirmasis Olykos valdytojas.

Karjera

Išauklėtas kalvinizmo dvasia, kaip ir dauguma Olykos-Nesvyžiaus šakos atstovų, perėjo į katalikybę ir tapo aktyviu jos propaguotoju, netgi gavo pravardę „Dievobaimingasis“. Gavo gerą išsilavinimą, poliglotas, kalbėjo keliolika kalbų, tačiau pasinėręs į religines ir mokslo studijas, praktiškai nedalyvavo viešajame gyvenime.

Valstybės tarnyba

1592–1599 m. Lietuvos didysis maršalka ir Žemaitijos seniūnas. Dalyvavo Stepono Batoro kovose su Maskva.
Žadiškės (Baltarusija)

Istorija

Žadiškės rašytiniuose šaltiniuose minimos nuo 1511 m., kai joms suteikta turgaus teisė. Miestelį valdė Zabžezinskiai, Astikai, Kiškos. 1553 m. pastatyta pirmoji katalikų bažnyčia, o XVI a. pab. Kiškos pastatė kalvinų bažnyčią. XVII a. pastatyta Šv. Trejybės bažnyčia. XVIII a. Žadiškėse įsikūrė jėzuitų vienuolynas ir kolegija. 1774 m. Žaidiškėms suteikta Magdeburgo teisė.