google/wiki40b huggingface dataset:
Vytautas Stasys Čiuplinskas

Biografija

1977 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius hidrotechnikas.
UAB „Biržų melioracija“ generalinis direktorius
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys. 1990–1995 m. Biržų rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.
Panevėžio regiono plėtros tarybos narys. Sutuoktinė Stefanija, vaikai Gitana, Sandra.
Pietų Afrikos litvakai

Pietų Afrikos litvakai yra Pietų Afrikos Respublikos žydai kilę iš Lietuvos žydų.
Apie 80% Pietų Afrikos žydų yra kilę iš Lietuvos. Jų protėviai emigravo daugiausiai XIX a. pabaigoje. Kiti atvyko po 1915 m. žydų trėmimo iš Lietuvos į Ukrainą. Daugiau kaip pusė Pietų Afrikos litvakų atvyko iš Panevėžio, Rietavo, Palangos, Joniškio ir Šiaulių.  Kadaise jų buvo 120 000, dabar dėl emigracijos (daugiausia į anglakalbes šalis arba repatriacijos į Izraelį, tačiau pasitaikė ir keli repatriacijos į Lietuvą atvejai) jų liko apie 75 000.
1931-1939 m. į Pietų Afriką išvyko tik 2,085 Lietuvos žydų Pietų Afrikos valdžiai apribojus imigraciją. 
XX a. viduryje didelę įtaką Pietų Afrikos kolonijinių šalių ekonomikoms turėjo Lietuvoje gimusių Elie Susman ir Harry Susman įkurta verslo imperija. Taip pat litvakas Lippy Lipshitz yra laikomas vienu iš žymiausių šalies skulptoriumi. Santykinai daug Pietų Afrikos litvakų kovojo už rasinę lygybę ir prieš aparteidą. Aparteido metu žydai sudarė tik 2% baltųjų, bet jie sudarė daugiau kaip pusę baltųjų kovojančių prieš aparteidą.  Pasižymėjo Joe Slovo, Ronnie Kasrils, Helen Suzman, Eli Weinberg, Esther Barsel, Hymie Barsel, Yetta Barenblatt ir Latvijoje gimę Eli Weinberg, Ray Alexander Simons, Ruth First. Grant Gochin, Esther ir Hymie Barsel sūnėnas, pasakoja, "Tai buvo žmonės atvykstantys į Pietų Afriką jau patyrę stiprią neapykantą prieš juos. Ir atvykę į Pietų Afriką jie pamatė neapykantą prieš juoduosius."
Albertas Chazbijavičius

Albertas Chazbijavičius (g. 1972 m. vasario 18 d. Alytuje) – profesionalaus cirko artistas: klounas. Cirko studijos „Dzūkija“ vadovas.
Lubomir Gadon

Biografija

Baigęs Mintaujos gimnaziją 1852–1856 m. studijavo Tartu universitete. Nuo 1858 m. teisėjas Kaune, vienas iš Kauno bajorų klubo pirmininkų. Per 1863 m. sukilimą sukilėlių paskirtas kurį laiką ėjo Kauno miesto viršininko pareigas. Emigravęs gyveno Prancūzijoje, Anglijoje, dirbo Tautinės valdžios agentūroje Londone, Vokietijoje. 1867–1894 m. V. Čartoriskio asmeninis sekretorius ir jo politinių siekių rėmėjas, diplomatinis pasiuntinys. Emigrantų istorijos ir literatūros draugijos Paryžiuje veikėjas. 1880–1892 m. Lenkų bibliotekos Paryžiuje direktorius. Organizavo žinių apie Lietuvą ir Lenkiją (ypač gyventojų persekiojimus) teikimą Vakarų Europos demokratinei spaudai; daug rašė ir pats. Persikėlęs į Krokuvą tvarkė Čartoriskių rinkinius. 1899 m. išspausdino surinktų atsiminimų apie A. Mickevičių.
Ferenc Molnár (1885)

Biografija

Futbolininko karjerą pradėjo gynėjo pozicijoje Budapešto Újpest FC, o 1907 m. perėjo į kitą šalies sostinės klubą Budapešto TC. 1909 m. vėl grįžo į gimtąjį Budapešto Újpest FC, pastarajame kolektyve sportavo iki 1913 metų. 1906 m. buvo kviečiamas į Vengrijos vyrų futbolo rinktinę, kurioje žaidė dvejas rungtynes (su Bohemija ir Austrija). Jo du jaunesnieji broliai Edenas ir Imrė taip pat gynė šalies rinktinės spalvas.
1926 m. dviems mėnesiams buvo kviečiamas treniruoti Latvijos vyrų futbolo rinktinę. Iš ketverių žaistų draugiškų rungtynių latviai dvejas laimėjo (prieš Švediją ir Lietuvą), o pralaimėjo Suomijai ir Estijai.
1927 m. buvo pakviestas dirbti Lietuvos vyrų futbolo rinktinės treneriu, vietoj atsisakiusio austro  V.Malošeko. Kontrakto trukmė: nuo gegužės 1 d. iki rugpjūčio 13 d. Šiame laikotarpyje lietuvių futbolininkai, vadovaujami F.Molnaro, per draugiškas rungtynes susitiko su latviais (liepos 27 d. Rygoje pralaimėta santykiu 3:6) ir estais (rugpjūčio 13 d. Kaune pralaimėta rezultatu 0:5).
Dvieilis taksodis

Paplitimas

Savaime paplitę Šiaurės Amerikos žemyno pietryčių dalyje, JAV – Alabamos, Misisipės, Arkanzaso, Delavero, Floridos, Džordžijos, Luizianos, Pietų Karolinos, Šiaurės Karolina, Merilando, Tenesio, Kentukio, Teksaso, Virdžinijos, Oklahomos, Misūrio, Ilinojaus, Indianos valstijose ir auga stovinčiuose ar lėtai tekančiuose vandenyse, 0–500 m aukščio altitudėse.

Apibūdinimas

Jaunų medžių laja piramidės formos. Žydi balandžio–gegužės mėnesiais.

Dvieilių taksodžių ryšys su Taxodium ascendens

Dvieilių taksodžių ir Taxodium ascendens populiacijos augdamos viena kitos lengvai kryžminasi. Dvieiliai taksodžiai užauga truputį stambesni, jų lapeliai ilgesni, kankorėžėliai didesni nei pas Taxodium ascendens. Dalis botanikų nuo dvieilių taksodžių neišskiria Taxodium ascendens, ir pastaroji rūšis kartais laikoma dvieilių taksodžių porūšiu arba varajetu.

Amžius

Labai ilgaamžiai medžiai, gyvena iki 2000–3000 metų.
Vulkanalijos

Vulkanalijos (lot. Vulcanalia) – senovės romėnų šventė, vykusi kasmet rugpjūčio 23 d., buvo skirta Vulkanui, ugnies ir kalvystės dievui, Jupiterio ir Junonos sūnui. Be rugpjūčio 23 d., ugnies dievo šventė vyko ir gegužės 23 d. per antrąjį Tubiliustrijų, kada buvo pagerbiami šventieji karo trimitai Tubae.

Vulkano kultas

Manoma, kad Vulkano garbinimą pradėjo sabinų karalius Titas Tacijus. Šventė vykdavo tuo metu, kai buvo didelis vasaros karščių ir gaisrų pavojus javų derliui ir jo saugykloms. Šventės metu dievui pagerbti į uždegamus laužus buvo metamos žuvys, smulkūs gyvuliai. Buvo priimta per vulkanalijas iškabinti saulėje drabužius ir audinius, taip siejant Vulkano ir saulės kultą. Pagal kitą paprotį, tą dieną buvo privaloma darbus pradėti prie žvakių šviesos. Taip ugnies panaudojimu buvo siekiama dievo palankumo, tikintis, kad jis tramdys gaisrus, žemės drebėjimus ir ugnikalnius. Ypač sustiprėjo Vulkano kultas po Romos Didžiojo gaisro (64 m.), kuris siautėjo 6 dienas, padarydamas miestui nepataisomą žalą.
Vieną kartą, rugpjūčio 23 d., 20 m. pr. m. e., imperatorius Augustas buvo surengęs Vulkanalijų Žaidynes (Ludi Volcanalici). Jomis buvo pažymėta sutartis su Partų imperija ir prarastų štandartų mūšyje prie Harano 53 m. pr. m. e. sugrąžinimas.

Šventyklos

Dievo pagerbimo šventės su laužų deginimu, aukojimo ritualais vyko prie Vulkano šventyklų. Jos buvo Marso lauke (jau stovėjo iki 214 m. pr. m. e.) ir Vulkanale Kapitolijaus papėdėje. Vulkanalas buvo vienas seniausių to meto kulto statinių, įkurtas dar Romos karalių laikais. Etruskų žynių nurodymu šventykla buvo statoma už miesto ribų. Romai plečiantis, Kapitolijus vėliau atsidūrė jos ribose.
Pasak romėnų istoriko Plinijaus, Vulkanalą pastatė pats Romos įkūrėjas Romulas, o altorių – karalius Titas Tacijus. Altorius, pasagos formos statinys, stovėjo kartu su Lapis Niger stela su įrašais, liudijusiais vietos šventumą. Manoma, ankstyvaisiais laikais tai galėjusi būti ir vieta kremacijų apeigoms, tribūna oratoriams.
Didžiojo gaisro metu valdė Neronas, kuris dėl gaisro kaltino krikščionis. Tačiau sekantis imperatorius Domicianas, valdęs 81-96 m., Vulkano garbei pastatė kitą altorių ant aukščiausios Romoje Kvirinalo kalvos, pradėjo aukoti daugiau gyvulių.
Kolonijos departamentas

Geografija

Departamentas išsidėstęs La Platos žemumoje, užliejamoje potvynių metu Paranos baseino upių (Rosarijo, San Chuano, Viboraso, Kufrės). Vyrauja drėgnosios pampos. Departamentui priklauso dvi mažos salelės La Platoje – Sa Gabrielis ir Faraljonas.
Klimatas drėgnas ir šiltas. Vidutinė metinė oro temperatūra 17-18 °C, metinis kritulių kiekis >1000 mm. Vyrauja žolinė augalija, eukaliptų, ombu, pušų, fikusų, gluosnių, algarobų medžiai.

Ekonomika

Verčiamasi gyvulininkyste (bei pienininkyste – sūrių, jogurtų, karamelinio kremo gamyba). Bitininkystė. Auginami kukurūzai, saulėgrąžos, linai, miežiai, linai, vaisiai.
Apės savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Alūksnės rajono dalies.
Nueva Ginėja

Istorija

XIX a. vid. šioje vietovėje kūrėsi medkirčių gyvenvietės. Nueva Ginėja įkurta 1965 m.
Amatitlanas

Istorija

Senovėje čia buvo pokomamų gyvenvietė. 1520–1525 m. regioną užkariavo Pedras de Alvaradas. 1549 m. oficialiai įkurta San Chuan Amatitlano gyvenvietė.
Sakalas (leidykla)

„Sakalas“ – knygų leidybos bendrovė, veikusi 1924–1940 m. ir 1943–1944 m. Kaune.

Istorija

Bendrovę įkūrė Antanas Kniūkšta, Antanas Vireliūnas ir Lionginas Indreika. Nuo 1925 m. faktiškai vadovavo A. Kniūkšta.

Veikla

Leido vadovėlius, originaliąją ir verstinę grožinę literatūrą, žurnalus „Kalba“ (1930 m.), „Dienovidis“ (1938–1939 m.), „Gimtoji kalba“ (1933–1937 m.). Nuo 1936 m. skyrė literatūrines premijas; jas gavo Petras Cvirka, Vincas Mykolaitis-Putinas, Bronė Buivydaitė.
Iki 1940 m. išleido 608 knygas, tarp jų Kazio Borutos, Bernardo Brazdžionio, Petro Cvirkos, Liudo Dovydėno, Juozo Grušo, Kazio Inčiūros, Vinco Krėvės, Oskaro Milašiaus, Antano Miškinio, Salomėjos Nėries, Lazdynų Pelėdos, Vinco Pietario, Vinco Mykolaičio-Putino, Motiejaus Valančiaus, Antano Venclovos, Antano Vienuolio kūrinių, taip pat užsienio autorių: Viljamo Šekspyro, Džordžo Bernardo Šo dramų, Selmos Lagerliof, Karlo Majaus, E. Mnišek, E. M. Remarko, Žiulio Verno, Tomo Main Rido apysakų ir romanų. 1940 m. bendrovė nacionalizuota. 1943–1944 m. išleido dar apie 30 knygų.
Giedrius Reimeris

Giedrius Reimeris (g. 1952 m. balandžio 6 d. Vilniuje) – dizaineris, Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio ženklo autorius.
Vilniaus dailės akademijoje baigė meninio konstravimo specialybę, dizaino katedroje įgijo magistro laipsnį.
Tarp kitų žinomų darbų – Lietuvos tautinio olimpinio komiteto, Lietuvos krepšinio lygos, „Mažeikių naftos“ logotipai.
Šiandien dirba vyriausiuoju Lietuvos kariuomenės dailininku.
Kuveito istorija

Kuveito įkūrimas

Kuveito miestą įkūrė migruojanti gentis, atvykusi iš Nedžo regiono. Vėliau į teritoriją genčių kėlėsi vis daugiau. Jos bėgo nuo sausros ir bado. Viena genčių atšakų, al-Sabahai, 1756 m. įsitvirtino galutinai ir įkūrė nepriklausomą Kuveito valstybę.

Išorinės įtakos

Nuo XVII a. 7 dešimtmečio į šalį pradėjo skverbtis Ost Indijos bendrovė. 8 dešimtmetyje, laikinai sustiprėjus Osmanų Turkijai, šalis tapo al Basros apskritimi.
XIX a. pabaigoje Kuveitas beveik buvo tapęs Jungtinės Karalystės protektoratu. 1901 m. savo teises į šalį Jungtinė Karalystė patvirtino pasirašydama su Turkija susitarimą, o 1913 m. Persijos įlankos konvenciją. Kuveitas nominaliai liko Turkijos al Basros apskritimi, bet išsaugojo autonomiją.
Per I pasaulinį karą Turkijai stojus į Vokietijos pusę, Jungtinė Karalystė Kuveitą paskelbė savo protektoratu.

Ekonominis suklestėjimas

XX a. 3-4 dešimtmetyje šalyje buvo atrasti dideli naftos telkiniai. 1934 m. naftos žvalgybos ir gavybos koncesija buvo suteikta Jungtinės Karalystės ir JAV bendrovei „Kuveit Oil Company“. II pasaulinio karo metu gavyba buvo pristabdyta (atgaivinta 1946 m.).

Nepriklausomybė

1961 m. birželio 19 d. Kuveitas paskelbė nepriklausomybę. 1962 m. iš šalies buvo išvesta Jungtinės Karalystės kariuomenė. 1966 m. parengtas šalies ekonominis vystymosi planas, įvestas nemokamas mokymas.
Nuo 1975 m. vyriausybė kontroliuoja naftos gavybą, 1977 m. nacionalizuota American Independent Oil Company bendrovės nuosavybė.
Nuo 1990 m. rugsėjo 2 d. Kuveitas buvo okupuotas Irako. 1991 m. vasario 28 Irako kariuomenė buvo išstumta Jungtinių Tautų koalicijos pajėgų.
Macudairos audrašauklis

Biologija

Macudairos audrašauklis yra endeminė rūšis Ugnikalnių salose, pietų Japonijoje. Jo perimviečių neabejotinai yra Pietų Ivo Džimos saloje, galbūt anksčiau buvo ir Šiaurės Ivo Džimoje. Šių paukščių pastebėta aplink Bonino salas, todėl, nepatvirtintais duomenimis, ten galėtų būti perimviečių.
Žiemoti skrenda į pietus, per pusiaują, galbūt į Timoro jūrą ties Australijos šiaurės vakarais, toliau traukia vakarų kryptimi į Indijos vandenyną, kur apsistoja aplink Seišelių salas ir į vakarus link Somalio ir Kenijos. Dalis paukščių gali žiemoti į šiaurės rytus nuo Naujosios Gvinėjos.
Gyvena kolonijose, peri aukštumose išraustuose urveliuose. Poravimasis prasideda sausio mėnesį, jaunikliai paauga birželį. Kitu laiku audrašauklis, kaip pelaginė rūšis, sutinkamas toli nuo pakrančių.
Paukštis yra 24–25 cm ilgio, išskleisti sparnai siekia 46–56 cm plotį, sveria vidutiniškai 62 g. Tai palyginti didelis audrašauklis, su ilga, iškirpta uodega, išreikštomis baltų plunksnų juostomis ant sparnų. Paukštis tamsus, tamsiai rudas, beveik juoda galva ir kaklu.
Neregių žemė

Apie filmą

Lietuvoje „Neregių žemė“ iš pradžių buvo ganėtinai šaltai sutikta. Galima sakyti, atsitiktinai kino kritikė Rasa Paukštytė parodė filmą vienam tuometinių Berlyno filmų festivalio vadovų  Hansui Joachimui Šlėgeliui, kuriam jis labai patiko. Filmą atrinko į Oberhauzeno kino festivalį, ten jis laimėjo pagrindinį prizą ir kaip laimėtojas buvo išsiųstas į Europos kino akademiją. Ir vėl buvo įvertintas. Šio filmo režisierius – dokumentinių filmų kūrėjas Audrius Stonys, 2002 m. apdovanotas Nacionaline kultūros ir meno premija už dokumentiką, jam skirtas lietuviškas „Oskaras“ - Lietuvos Kinematografininkų sąjungos prizas; jis pirmas iš lietuvių, gavęs Europos kino akademijos „Feliksą.“

Siužetas

Neregių pasaulis kupinas garsų, prisilietimų, kontrastų, įvairių pojūčių, atsirandančių iš susidūrimo, regis, su visai paprastais daiktais. Režisierius atskleidžia ne tik tai, bet ir vidinį neregių pasaulio peizažą, tarsi materializuodamas savo herojų jausmus, troškimus, vienatvę ir, žinoma, – šviesos ilgesį.
Filmas susiformavo iš 3 savarankiškų idėjų. Pirmoji istorija apie karvę, vedamą į skerdyklą. Antroji istorija apie paprastus džiaugsmus, apie žmogaus lipimą į kalną ir lėkimą nuo jo didžiuliu greičiu invalido vežimėlyje. Trečioji – apie akluosius. Visos šios trys linijos intuityviai sueina į vieną. Didelės, reginčios karvių akys susiliejo su nereginčiomis žmonių akimis. Skerdykla atsirado atsitiktinai, kaip paslaptinga vieta, kur žmonės juda rūke, garuose...
Leonidas Romanovičius

Biografija

1942–1944 m. 16-osios lietuviškosios divizijos karys. 1944–1945 m. LLKJS Vilniaus miesto komiteto sekretorius. 1945–1947 m. LSSR užsienio reikalų ministerijos referentas. 1949–1950 m. Vilniaus apskrities laikraščio „Lenino keliu“ redaktorius. 1950–1951 m. LKP Vilniaus srities komiteto spaudos sektoriaus vedėjas. 1952–1953 m. Vilniaus srities ir miesto laikraščio „Raudonoji žvaigždė“ redaktoriaus pavaduotojas. 1953 m. baigė Vilniaus universitetą, 1957 m. Visuomeninių mokslų akademiją prie SSKP CK. 1957–1958 m. Valstybinio kultūrinių ryšių su užsienio šalimis komiteto prie SSRS Ministrų Tarybos referentas. 1958–1962 m. „Pravdos“ korespondentas Lenkijoje. 1962–1984 m. Vilniaus dienraščio „Czerwony sztandar“ redaktorius.
Nuo 1944 m. SSKP narys. 1964–1976 m. LKP CK narys, 1976–1986 m. kandidatas į LKP CK narius. 1963–1975 m. LSSR AT deputatas.
Funny or Die Presents

Sukūrimas

Funny or Die Presents buvo sukurtas 2008 m., kai HBO nusipirko Funnyordie.com akcijų dalį ir užsakė, kad bent 10 serijų būtų parodytos per HBO kanalą, kaip buvo sutarta sutartyje.

Aprašymas

Kiekviena serijas susideda iš kelių skečų, kurių trukmė kinta arba būna vienas, visos serijos trukmės.
Dindigulas

Istorija

Dindigulas istoriškai buvo ties keleto karalysčių sienų sandūra, todėl dažnai buvo užkariaujamas skirtingų valdovų. Miesto reikšmė išaugo Vidžajanagaro laikais – pastatyta tvirtovė, kiti įtvirtinimai. 1736 m. miestą užėmė Mogolai, bet 1742 m. jį atkovojo Maisūras. XVIII a. pab. mieste įsitvirtino anglai.
Kauno Atletas

Rekordai

Kauno „TOPO Centras-Atletas“ žaidėjas Vilius Gabšys 2004 m. sausio 10 d. mače su Klaipėdos „Neptūnu“ įmetė 10 tritaškių iš 14 (71,4 % taiklumu) ir užfiksavo du naujus LKL rekordus (taškų per vieną mačą – 46, ir įmestų tritaškių per vieną mačą – 10). „TOPO Centras-Atletas“ šį susitikimą laimėjo 108:91.
Kauno „Topo Centras-Atletas“ komanda yra pasiekusi taip pat ir komandinį rekordą. 2002 m. sausio 4 d., mače su Kauno „Žalgiriu“ (80:91), „TOPO Centras-Atletas“ pakartojo LKL baudų metimų procentą per vienas rungtynes, su pratęsimu vykusiose rungtynėse „TOPO Centras-Atletas“ įmetė 6 iš 6 baudų (Rolandas Skaisgirys pataikė 4 iš 4 baudų metimų, o Rolandas Mačiulaitis 2 iš 2).
Lietuvos slaugos specialistų organizacija

Lietuvos slaugos specialistų organizacija (LSSO) – Lietuvos savarankiška profesinė organizacija, atstovaujanti slaugytojų ekonominiams, socialiniams, profesiniams interesams ir ginanti jų teises. Įkurta 1992 m. gruodžio 19 d.
Būstinė Vilniuje, Jasinskio g. 9, 403.

Struktūra

LSSO sudaro 10 skyrių pagal Lietuvos Respublikos administracinį suskirstymą. Turi apie 10 000 narių. Skyrių direktoriai su skyrių tarybos nariais koordinuoja LSSO pirminių grupių veiklą. Veikia Profesinių reikalų komitetas, Darbo ir socialinių reikalų komitetas ir Narystės plėtros komitetas.

Veikla

Lietuvos slaugos specialistų organizacija vadovaujasi 1993 m. priimtais įstatais.
Organizacijos tikslas – dalyvaujant sveikatos priežiūros pertvarkos procesuose prisidėti prie sveikatos politikos formavimo, rūpintis slaugytojų bendruomenės profesiniais interesais. Siekia teisingo apmokėjimo už darbą, saugių ir sveikatai nekenksmingų darbo sąlygų, darbo santykių stabilumo. Padeda kelti slaugytojų kvalifikaciją darbo teisės, organizacinės veiklos ir kitose srityse. Lietuvos slaugos specialistų organizacija nuo 1994 m. yra Tarptautinės slaugytojų tarybos narė, nuo 1996 m. Europos slaugytojų asociacijų federacijos prie Europos sąjungos tikroji narė, nuo 1997 m. Europos slaugytojų ir akušerių nacionalinių asociacijų forumo prie Pasaulinės sveikatos organizacijos narė.
Gabumai

Gabumai (sin. 'sugebėjimai') – individualios psichologinės žmogaus savybės (asmenybės charakteristikos), lemiančios tam tikros veiklos sėkmę.
Individo gabumai atsiskleidžia mokantis veiklos ir nustatomi pagal tai, kaip greitai, lengvai ir tvirtai individas palyginti su kitais tose pačiose sąlygose esančiais žmonėmis išmoksta ją atlikti.
Manoma, kad gabumai formuojasi duomenų (įgymio) pagrindu.
Psichologijoje tyrimų pradininkas (XIX amžius) – anglų antropologas F. Galtonas eksperimentiškai ir statistiškai tyrė žmonių skirtumus.

Lygiai

Gabumų ryškumas nustatomas kiekybiniais matavimais (testais). Labiausiai paplitę yra intelekto testai, rezultatų testai.
Itin didelį gabumų lygį nusako talento ir genialumo sąvokos. Talentingumas ir genialumas atskiriami pagal veiklos rezultatus ir jų charakteristikas.

Šaltiniai

Psichologijos žodynas. (c) Mokslo ir enciklopedijų leidykla. Vilnius, 1993. ISBN 5-89950-016-6 (UDK 159.9(038))
Francisco Morazán

Biografija

Gimė Tegusigalpoje, iš Korsikos kilusių kreolų šeimoje. Įgijo teisininko išsilavinimą. 1821 m. tapo armijos leitenantu, dalyvavo Komajagvoje vykusiame Hondūro nepriklausomybės paskelbime. 1824 m. Hondūro valdžios paskirtas Generaliniu sekretoriumi, 1826 m. išrinktas į atstovų rūmus, buvo liberalų partijos lyderis. Po perversmo 1827 m. suimtas. Vėliau pabėgo į Salvadorą, iš ten – į Nikaragvą ir pradėjo rengti armiją prieš Hondūro valdžią. Įsiveržė į Hondūrą ir 1827 m. lapkričio 11 d. netoli Sabanagrandės nugalėjo generolo Justo Milla pajėgas. Lapkričio 26 d. įžengė į Komajagvą ir buvo paskelbtas šalies prezidentu.
Fransiskas Morasanas 1828-1829 m. nugalėjo konservatorių pajėgas Hondūre ir Gvatemaloje. 1829 m. kaip liberalų atstovas perrinktas Hondūro prezidentu. 1830 m. Morasanas išrinktas Centrinės Amerikos federacijos prezidentu, persikėlė į Gvatemalą, o Hondūro prezidento pareigas patikėjo José Santos del Valle. Savo valdymo metu toliau kovojo su konservatyviomis pajėgomis, 1835 m. perrinktas antrai kadencijai.
1837 m. dėl katalikų bažnyčios teisių Gvatemaloje suvaržymo prasidėjo sukilimas, be to, išplito choleros epidemija. Nors Morasanui pavyko įvesti dalinę tvarką, tačiau iš Federacijos pasitraukė Hondūras ir Kosta Rika, kur konservatoriai užėmė valdžią. Vėliau pasitraukė ir Nikaragva su dalimi Gvatemalos.
1839 m. išrinktas Salvadoro, kur dar vadė liberalai, prezidentu. 1840 m. organizavo karinį žygį į Gvatemalą, bet buvo nugalėtas jos prezidento Rafaelio Kareros. 1840 m. balandžio 5 d. Morasanas atsistatydino iš visų postų ir išvyko pradžioje į Kolumbiją, paskui – Čilę ir Peru. 1841 m. su grupe šalininkų iš Gvajakilio atvyko į Kosta Riką ir ten pasiskelbė prezidentu. Tačiau po kelių mėnesių buvo suimtas ir sušaudytas centrinėje San Chosė aikštėje.
Fransiskas Morasanas laikomas Hondūro tautos didvyriu, jo vardu pavadintas Fransisko Morasano departamentas.
Olegas Fedosiukas

Olegas Fedosiukas (g. 1964 m. birželio 19 d. Vilniuje) – teisininkas, teisėtyrininkas penalistas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) Teisės fakulteto (TF) Baudžiamosios teisės katedros profesorius, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) teisėjas.

Biografija

Nuo 1975 m. iki 1981 m. mokėsi Vilniaus 42-ojoje vidurinėje mokykloje; aktyviai sportavo, plaukimo sporto meistras, Lietuvos čempionas. Nuo 1981 m. iki 1986 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją. Nuo 1989 m. iki 1990 m. buvo komandiruotas į 10 mėnesių trukmės dėstytojų rengimo kursus, stažavosi Maskvos vidaus reikalų akademijoje (Rusija); 1993 m. – į 2 savaičių trukmės dėstytojų kursus Glazgo policijos mokymo centre (Škotija). 2000 m. birželio 9 d. Lietuvos teisės akademijoje apgynė daktaro disertaciją „Turto prievartavimas: reiškinio raida ir teisinio vertinimo problemos", socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras (disertaciją parengė eksternu).
Nuo 1986 m. rugpjūčio mėn. iki 1989 m. rugsėjo mėn. Vilniaus nepilnamečių auklėjimo darbų kolonijos auklėtojas, gavo vidaus tarnybos karininko laipsnį. Nuo 1989 m. rugsėjo mėn. Lietuvos TSR VRM J. Bartašiūno jaunesniųjų pataisos įstaigų karininkų rengimo mokyklos Teisės ciklo dėstytojas, vėliau – baudžiamosios teisės dėstytojas (grįžęs po dėstytojų kursų Maskvoje). Nuo 1991 m. iki 1995 m. rugpjūčio mėn. Vilniaus aukštesniosios policijos mokyklos Teisės ciklo dėstytojas, viršininkas.
Nuo 1995 m. rugpjūčio mėn. iki 2000 m. Lietuvos policijos akademijos (vėliau – Lietuvos teisės akademijos) Baudžiamosios teisės katedros asistentas, nuo 2000 m. iki 2007 m. birželio mėn. LTU Teisės fakulteto prodekanas, nuo 2001 m. Baudžiamosios teisės katedros docentas, nuo 2011 m. rugsėjo 2 d. – profesorius, nuo 2007 m. birželio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
MRU dėsto du magistrantūros kursus: Nusikaltimų kvalifikavimo teorinės ir praktinės problemos, Ekonominių, finansinių ir elektroninėje erdvėje vykdomų nusikalstamų veikų tyrimo ir kvalifikavimo problemos, Lietuvos baudžiamosios teisės kursą anglų kalba užsienio studentams. Paskelbė mokslinių straipsnių, monografiją. Skaitė paskaitų ciklą (baudžiamosios teisės paskaitas anglų kalba) Bonos, Zygeno, Hanoverio (Vokietija) ir Gento (Belgija), Linco (Austrija) universitetuose, Lietuvos teisėjų mokymo centre (2002–2003 m.). Nuo 2002 m. skaito paskaitų Lietuvos apylinkių ir apygardų teismų teisėjams, prokurorams, policijos pareigūnams.
Buvęs advokatų, teisėjų kvalifikacinio egzamino komisijos narys.
MRU TF studentų ir dėstytojų mainų Erasmus-Socrates programos koordinatorius, MRU teisės bakalauro studijų komiteto pirmininkas. Atstovavo MRU Teisės fakultetui tarptautiniuose Teisės fakultetų atstovų susitikimuose Utrechto, Roterdamo (Nyderlandai), Ruano, Strasbūro (Prancūzija), Kylio (Vokietija), Birmingemo (Didžioji Britanija), Kopenhagos (Danija), Kijevo (Ukraina), Minsko (Baltarusija), Rygos (Latvija) universitetuose.
Žmona Olga (g. 1964 m.), teisininkė, dirba uždarosios akcinės bendrovės finansininke. Dukra Marina (g. 1985 m.), sūnus Roman (g. 1991 m.).
Moka rusų, anglų kalbas.