google/wiki40b huggingface dataset:
Filomena Taunytė

Biografija

Mokėsi Voskonių pradžios mokykloje, Radviliškio progimnazijoje, Šiaulių gimnazijoje. 1942 m. pradėjo studijuoti Vytauto Didžiojo universiteto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultete. 1943 m. universitetą uždarius, įstojo į Kauno akušerių mokyklą. Dirbo Radviliškyje. 1950 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakultete įgijo gydytojos specialybę. Dirbo įvairiose medicinos srityse. Domėjosi netradiciniais gydymo būdais.
Nuo 1965 m. rašė respublikinėje spaudoje. Nuo 1975 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė. 1991 m. kartu su Saliute Goleckiene ir Algimantu Jasulaičiu įkūrė Vinco Kudirkos medikų literatų draugiją. 2008 m. Juozo Tumo-Vaižganto premijos laureatė.  Palaidota Vilniaus Saltoniškių kapinėse.
Rūdninkų giria

Rūdninkų giria − penktas pagal plotą Lietuvos miškų masyvas Šalčininkų ir Varėnos rajonuose, 23 km į pietus nuo Vilniaus esantis Lietuvos pietryčiuose. Girios plotas ~60 000 ha. Vakarinę masyvo dalį kerta  105  Pirčiupiai–Eišiškės  plentas, šiaurinę dalį −  176  Pirčiupiai–Jašiūnai  kelias. Girios šiaurinėje dalyje įsikūręs didžiausias miestas – Baltoji Vokė. Tolėliau nuo girios, jos pietryčiuose maždaug 7 kilometrų atstumu įsikūrę Šalčininkai.

Geografija

Masyvas 26 km ištįsęs iš rytų į vakarus. Jo šiauriniu ir vakariniu pakraščiu teka Merkys, pietine dalimi Šalčia (Merkio intakas) ir jos intakas Visinčia.
Rūdninkų giria driekiasi smėlėtos Pietryčių lygumos pietine dalimi, kurią sudaro Merkio senslėnis. Vakaruose ir šiaurės vakaruose ji siekia Merkio vidurupio − Vokės zandrinės lygumos rytinį pakraštį, kuris rytų kryptimi palaipsniui pereina į Merkio terasinę lygumą. Pirčiupių ir Rūdninkų apylinkėse terasinė lyguma yra apie 135 m absoliutinio aukščio, labai šlapia. Čia yra didelių pelkių: Macelių pelkė, Raudonėlės pelkė, Rūdninkų pelkė, Šakos pelkė, Zigmantiškių pelkė; jose prasideda Merkio intakai Špigulė, Mažasis Pirčiupis, Didysis Pirčiupis, Raudonėlė.
Rūdninkų girios viduriu iš šiaurės rytų į pietvakarius eina žemyninių kopų ruožas, kurio rytiniame pakraštyje didelėse termokarstinėse įlomėse yra Kernavės pelkė, Skersbalės pelkė, Gulbinų pelkė, Visinčios−Samanynės pelkė, Kernavo, Šulnio ežerai. Žemyninės kopos vietomis yra 150−160 m absoliutaus aukščio. Gruntinis vanduo yra negiliai; jame gausu geležies junginių.

Gyvūnija

Girioje gyvena briedžiai, šernai, stirnos, vilkai, lapės, lūšys, usūriniai šunys, kiškiai, voverės, kiaunės, barsukai, bebrai, ūdros, ondatros. Yra įvairių paukščių (tetervinai, kurtiniai, jerubės, slankos, vandens, plėšrieji paukščiai).

Istorija

XV a. Rūdninkų giria sudarė dalį didžiulio girių masyvo, kuris tęsėsi į pietus nuo Vilniaus ir apėmė beveik visą Lietuvos pietrytinę dalį.
Girioje buvo nedidelių geležies rūdos telkinių, nuo seno naudojamų. Vietovardžiai Rudnia, Rūdninkai, Geluža rodo buvus geležies liejyklų.
Girioje veisėsi stumbrai, taurai, meškos. 1470 m. Kazimieras Jogailaitis girioje įkūrė medžioklės dvarą ir žvėryną.
1795 m. didesnioji girios dalis atiteko Rusijos imperijos iždui.
1885 m. girioje nušauta paskutinė meška.
Rūdninkų girios miške stovi paminklas 1863 m. sukilėlių mūšiui su Rusijos kariuomene atminti.

Erdvė

Rūdninkų miško 98 kvartale yra Macelių pilkapynas, 21 – 1893 m. sukilimo sukilėlių kapai, Šilėnų miško 68 kvartale – Jundiliškių pilkapynas, Gulos miško 93 kvartale – Tetervinų piliakalnis.
Girios pakraščiais eina keliai  105  Pirčiupiai–Eišiškės ,  176  Pirčiupiai–Jašiūnai ,  A15  Vilnius–Lyda , Vilniaus–Lydos geležinkelis. Svarbesnės gyvenvietės Rūdninkų girioje: Baltoji Vokė, Rūdninkai, Dainava, Stasylos, Pirčiupiai, Maceliai, Kidarai. Vidurinė girios dalis negyvenama.
Rūta (žurnalas)

Istorija

Leido Šviesos leidykla kartą per metus. Spausdino praktinius siuvinėjimo, nėrimo, mezgimo patarimus. Tiražas 1991 m. – 50 000 egz., 1994 m. – 10 000 egz.
Redaktorės Valerija Kiškienė, Danguolė Bartašiūnaitė.
Leonas Makūnas

Biografija

Gimė 1952 metų gegužės 26 d. Kauno rajono Zapyškio miestelyje. Nuo 1959 mokėsi Zapyškio aštuonmetėje mokykloje. Nuo 1967 m mokėsi Kauno antrojoje vidurinėje mokykloje. 1970 metais įstojo į Kauno Politechnikos Institutą, Automatikos fakulteto Pramoninės elektronikos specialybę, kurį baigė 1975 etais ir pradėjo dirbti inžinieriaus – konstruktoriaus pareigose Klaipėdoje, Pramoninės žūkės eksperimentinio konstravimo biuro Klaipėdos filiale. Vėliau dirbo Klaipėdos pirmosios autotransporto įmonės Eksploatavimo skyriaus viršininku, tarnavo sovietinėje armijoje radiolokacinės stoties viršininku. Nuo 1983 metų dirbo galvaninių elementų gamykloje Syrijus, kuri vėliau tapo AB "Sirijus", pasiekė generalinio direktoriaus pareigas 1998 m. UAB „Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija“ įmonių valdymo departamento direktorius, 2002 m. AB „Klaipėdos mediena“ ekonomikos direktorius, 2003 m. Klaipėdos miesto savivaldybės administracijos direktorius, 2004 m. AB „Klaipėdos vanduo“ generalinis direktorius.
1991 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Klaipėdos miesto skyriaus narys, tarybos narys.
1990–1995 m. Klaipėdos miesto tarybos deputatas, 1998–2000 m. ir 2003 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Liudmila, vaikai Mindaugas, Vytautas.
Eitminiškių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Istorija

Eitminiškės 1685 m. paskirtos Vilniaus misionieriams. Manoma, kad tada jie pastatė koplyčią. Ją Rusijos valdžia 1866 m. uždarė.
1922 m. įkurta parapija. 1924 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Į Eitminiškės klebonauti 1934 m. paskirtas kunigas Ambraziejus Jakavonis (1886–1943), lietuvių visuomenės veikėjas. Armijos Krajovos būrys, 1943 m. balandžio 25 d. (per Šv. Velykas) įsiveržęs į kleboniją, suėmė A. Jakavonį, jį išsivedė ir nužudė (kapas nežinomas). Kunigo atminimui 1988 m. šventoriuje pastatytas paminklinis akmuo (arch. Napalys Kitkauskas).

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, bebokštė, stogo priekis pridengtas iškelta siena su trikampiu frontonu. Apsidė penkiasienė, prieangis atviras. Zakristijos žemos, priglaustos. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Juliette Marquis

Biografija

Džuljeta gimė Kijeve, Ukrainos žydų šimoje, kuri 1988 m. emigravo į JAV: „- Mes atvykome trise turėdami 450 dolerių. Buvo karščiausia vasara Čikagoje per paskutinius 40 metų ir aš pradėjau eiti į mokyklą jau antrą savaitę po atvykimo. Čia nebuvo rusų ar vertėjo mokykloje, o niekas iš mūsų nekalbėjo angliškai. Bet kai esi vaikas, greitai adaptuojiesi. Mano tėvams buvo kur kas sunkiau“, - prisimena ji.
Sulaukusi 14, Džuljeta tapo modeliu ir ilgainiui tai virto jos pagrindiniu užsiėmimu. Mergina dirbo Majamyje, Amsterdame ir Paryžiuje. Šiame mieste ji pradėjo lankyti aktorinius kursus, tačiau kad taptų tikra aktore, turėjo sugrįžti į Niujorką, kur teatre atliko pirmuosius vaidmenis. Po to, kai jai pavyko gauti pirmą vaidmenį televizijoje (serialas „Įstatymas ir tvarka“), Džuljeta nusprendė daugiau dėmesio skirti vaidybai ir 2002 m. persikėlė gyventi į Los Andželą.
2003 m., po kelių epizodinių pasirodymų, ji gavo pagrindinį vaidmenį filme „Merginos gyvenimas“. Tikra istorija apie pornografinių filmų aktorę paremta juosta, kurioje taip pat vaidino James Woods ir Rosario Dawson, pelnė Džuljetai pirmuosius apdovanojimus Milano ir Las Vego kino festivaliuose.
Kiti žymesni jos vaidmenys – filmuose „London“ (2005 m.), „Into the Sun“ (2005 m.) ir „Phantom Love“ (2007 m.).
Vladas Masiulis

Vladas Masiulis (1887 m. rugpjūčio 26 d., Panemunėlio valsčius, Rokiškio apskritis – 1954 m. sausio 22 d., Jakutskas) – Lietuvos politinis veikėjas, konsulas, verslininkas ir prekybininkas.

Biografija

Gimė 1863 m. sukilimo tremtinių iš Užpalių valsčiaus, Utenos apskrities Karolinos Baukytės ir Kipro Masiulių šeimoje. Augo Latvijoje, baigęs Ilūkstės progimnaziją, toliau mokslus tęsė Varšuvoje. Ten dirbo pas brolį Stasį Masiulį užsienio prekybos firmose, iškildamas iki firmos „Alfa Laval“ skyriaus vedėjo.
1916 m. su šeima persikėlė į Peterburgą, o 1919 m. grįžo į Kauną. 1920 m. balandžio 2 d. paskirtas prekybos skyriaus vedėju prie Lietuvos pasiuntinybės Berlyne. 1923 m. spalio 15 d. paskirtas Lietuvos Respublikos pirmuoju konsulu Tilžėje. Šias pareigas ėjo iki 1927 m. kovo 1 d., kada jį pakeitė Eduardas Jatulis.
Pasitraukęs iš diplomatinės tarnybos V. Masiulis išėjo į prekybos ir pramonės sritį. Praplėtė prekybos namų „V. Masiulis ir J. Baltrušaitis“, įkurtų 1922 m. Šiauliuose, veiklą, įsteigdamas naujus skyrius Telšiuose, Klaipėdoje ir kitur. Prekybos namai prekiavo žemės ūkio mašinomis, žemdirbystės ir pienininkystės įrengimais. Populiarindamas verslą išleido žinyną „Prekybos namų kainininkas“. Ne kartą su pasisekimu dalyvavo respublikinėse žemės ūkio ir pramonės parodose Kaune.
1929 m. gegužės mėn. danai įsteigė garbės konsulatą Šiauliuose. Danijos garbės konsulu paskiriamas V. Masiulis. Tuo pačiu dirbo skyriaus vedėju žemės ūkio mašinų atstovybėje Danijoje. Buvo renkamas Šiaulių miesto tarybos nariu. Plėtodamas verslą, Šiauliuose įrengė mechaninę „Bangos“ kepyklą, makaronų fabriką ir kitas verslo įmones.
1940 m. rugpjūtį bolševikai nusavino V. Masiulio prekybinę firmą „Mašinūkis“, didelę „Bangos“ kepyklą ir kitas įmones Šiauliuose, o jį patį su žmona Elena, sūnumis Algirdu Marijonu ir Jurgiu Algimantu 1941 m. birželį ištrėmė į Sibirą. Pradžioje nuvežė į Tengą, Onkudajaus rajone, Altajaus krašte, 1942 m. nutrėmė į Jakutiją. ten 1947 m. liepos 18 d. mirė Elena Masiulienė, 1954 m. sausio 22 d. Jakutsko mieste ir Vladas Masiulis.
Pororoka

Pororoka yra aukštyn Amazonės upe kylanti potvynio banga. Bangos aukštis siekia iki 4 metrų. Pavadinimas kilęs iš tupių kalbos, kurioje reiškia „didysis visagriaunantis triukšmas“. Pororoka prasideda upės žiotyse, kur upės vanduo susiduria su Atlanto vandenynu.
Ryškiausiai ši potvynio banga matoma vasario – kovo mėnesiais. Esant pilnačiai ir jaunačiai dukart per dieną milžiniškos vandens masės iš Atlanto vandenyno kyla ties upės žiotimis. Kadangi Amazone tuo metu teka nedaug vandens, upės tėkmė nesustabdo potvynio bangos spaudimo. Dėl silpnos upės srovės potvynio banga kyla aukštyn upe.
Lietuvos plaukimo federacija

Istorija

Pirmosios oficialios plaukimo varžybos Lietuvoje buvo surengtos 1924 m. birželio 24 dieną. Plaukikai rungėsi Nemune, plaukdami pasroviui tarp Žaliojo ir Aleksoto tiltų. Varžybų dalyviai rungtyniavo trijuose nuotoliuose: 150, 300 ir 1500 m. Ši data laikoma sportinio plaukimo pradžia Lietuvoje.
Nuo 1924 m. iki 1949 m. Lietuvos sportininkai varžydavosi tik atviruose vandenyse, nes visus metus veikiančių uždarų plaukimo baseinų šalyje dar nebuvo. Iki 1932 metų plaukimo varžybos buvo vykdomos nesilaikant tarptautinių taisyklių, nors tuo metu pasaulyje jau aktyviai veikė tarptautinė plaukimo mėgėjų asociacija FINA (įkurta 1908 m.), kuri buvo reglamentavusi varžybų vykdymą ir pasaulio rekordų fiksavimą.
Pirmoji 33,3 m ilgio plaukykla Nemune buvo įrengta 1934 m., o pirmasis uždaras baseinas pastatytas tik 1949 m. Kaune.
Tėvelkiemis

Aprašymas

Kaimas išsidėstęs Varmijos Mozūrų vaivadijos šiaurės rytuose, 19 km pietryčiau nuo apskrities centro Geldapės. Pasiekiamas vaivadijos keliu Nr.. Geležinkelio prieigos nebeliko, kai geležinkelio linija Geldapė–Žydkiemis su artimiausia geležinkelio stotimi Dubininkuose buvo uždaryta.
Tėvelkiemio šiaurėje eina minėtas vaivadijos kelias, rytuose telkšo Luojos ežeras (lenk. jezioro Przerośl). Vakaruose – valsčiaus centras Dubininkai, o pietuose iškilusi kalva, XX a. pr. žemėlapiuose žymima kaip Rautotiškis (vok. Rautotischkis). Vėliau ši 230 m aukštuma buvo vadinama vok. Brandberg, po Antrojo pasaulinio karo – lenk. Jastrzębia Góra.
Gyvenvietė dar 1557 m. istoriniuose šaltiniuose buvo užrašyta kaip vok. Tuelkeinenn, bet po kelių dešimtmečių pakeitė savo vardą į vok. Barschdenn, prieš 1785 m. – vok. Bartszen (spėjama, kad tuo metu buvo apsigyvenę bartai). Vėliau vėl sugrįžo Tėvelkiemio pavadinimas, 1874–1945 m. laikotarpyje jis įėjo į Luojos valsčių. 1910 m. surašymo duomenimis kaime gyveno 115 žmonės, 1933 m. suskaičiuoti 128 gyventojai, o prieš Antrąjį pasaulinį karą suregistruoti 185 kaimiečiai. Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos tikintieji evangelikai liuteronai buvo priskirti Dubininkų parapijai, o katalikai – bažnyčiai Geldapėje. Pokaryje evangelikai liuteronai priklauso Geldapės bažnyčiai, katalikai – Dubininkų parapijinei bažnyčiai.
Plaušiena

Plaušiena – medienos medžiaga, kurią papildomai apdorojus gaminamas popierius, kartonas, medienos plokštės.
Plaušiena gaminama malūnams sukant medienos skiedras. Gamyba gali būti mechaninė, pusiau cheminė arba visiškai cheminė.
2006 m. pasaulinė plaušienos gamyba siekė 175 milijonų tonų per metus.

Lietuvoje

1970 m. Lietuvoje buvo pagaminta 23,9 tūkstančiai tonų mechaninės plaušienos, 1980 m. gamyba jau buvo išaugus iki 47 tūkstančių tonų, 1990 m. – 38 tūkstančiai tonų. Po Lietuvos nepriklausomybės atgavimo mechaninės plaušienos gamyba šalyje labai smarkiai sumažėjo ir 1995 m. Lietuvoje buvo pagaminta 10,5 tūkstančių tonų, ją pamažu pakeitė cheminė plaušiena. 2011 m. Lietuva eksportavo 33,9 tūkstančius tonų medienos plaušienos iš kurių 32,7 tūkst. t. buvo cheminė plaušiena, o 1,3 tūkst. t. pusiau cheminė plaušiena. Tais pačiais metais pati Lietuva importavo 49,2 tūkstančius tonų plaušienos.
2005 m. Lietuvos Vyriausybė nutarė siūlyti Seimui pripažinti netekusiu galios 2002 m. Seime priimtą nutarimą dėl plaušienos gamyklos statybos Lietuvoje, kuris anuomet buvo pripažintas valstybinės svarbos projektu. Įvertinus žaliavinės medienos poreikio prognozę iki 2010 m. ir nustačius, jog celiuliozės gamybai nepakaktų vietinės žaliavos – dalį jos reikėtų pirkti kitose šalyse, nuspręsta vietoj to plėsti drožlių gamybą.
Juozas Adomaitis-Šernas

Biografija

Baigęs Marijampolės gimnazijos 6 klases ūkininkavo, dirbo tarnautoju Varšuvoje. Nuo 1885 m. bendradarbiavo lenkų laikraštyje „Kraj“ (Peterburgas), 1885–1989 m. – leidiniuose „Aušra“, „Lietuviškasis balsas“, „Unija“. 1889–1892 m. žurnalo „Varpas“ bendradarbis, 1889–1890 m. redaktorius.
1889–1890 m. gyveno Ragainėje, 1891 m. – Šakiuose, kur nelegaliai toliau rašė beveik visus žurnalo „Varpas“ vedamuosius ir poleminius straipsnius, rengė skyrių „Audiatur et altera pars“.  1892–1895 m. Vokietijoje, Brėmene dirbo emigracijos biure. 1895 m. emigravo į JAV, ten 1895–1917 m. redagavo Čikagoje leistą savaitraštį „Lietuva“,  rašė į žurnalą „Tėvynė“, kitus leidinius, nuo 1910 m. dalyvavo Amerikos lietuvių spaudos draugijos veikloje.

Kūryba

Periodikoje išspausdino apie 2000 publicistinių straipsnių, pagal kitų tautų autorių veikalus parengė apie 20 mokslo populiarinimo knygų. Rašė įvairiomis žurnalistikos ir publicistikos teorijos bei praktikos temomis. Publicistikoje skelbė tolerancijos, vienybės idėjas, jų laikėsi žurnalistikoje ir visuomeninėje veikloje. „Lietuviškajame balse“, „Varpe“ paskelbė straipsnių, skirtų lietuvių literatūros ir kalbos problemoms („Apie mūsų poeziją“, „Audiatur et altera pars“, „Mūsų statrašas“ ir kt.).
Elliot Goldenthal

Elliot Goldenthal (g. 1954 m. gegužės 2 d.) – amerikiečių kompozitorius, kurio kūriniai pasižymi išradingu įvairių muzikinių stilių, žanrų ir atlikimo technikų mišiniu.
Taip pat jis yra žinomas savo muzika garso takeliams. Elliot Goldenthal yra sukūręs garso takelius tokiems filmams, kaip „Interviu su vampyru“, „Svetimas 3“, „Final Fantasy: Spirits Within“, „Frida“, „Visa griaunantis“ (Demolition Man), „Titas“, Across the Universe ir kitiems. Jo garso takeliai buvo ne sykį nominuoti Oskarui, Grammy apdovanojimams, Auksinio gaublio ir kt. apdovanojimams. „Fridos“ muzika laimėjo tiek Oskarą, tiek Auksinį gaublį.
1996 m. Elliot Goldenthal kartu su režisiere Julie Taymor sukūrė pirmąją savo operą, pavadintą „Grendel“ ir pasakojančią Beovulfo istoriją iš pabaisos akių.
Gačo valsčius

Istorija

Valsčius įkurtas 1973 m. sausio 1 d. Zambruvo apskrityje, Balstogės vaivadijoje. 1975 m. birželio 1 d. valsčius buvo priskirtas Lomžos vaivadijai. 1976 m. liepos 2 d. valsčius buvo panaikintas ir valsčiaus kaimai prijungti prie Lomžos, Rutkų ir Zambruvo valsčių.
Laivo įgula

Laivo įgula – laivo personalas. Įgulai vadovauja laivo kapitonas.
Mergina automobilyje, su akiniais ir šautuvu (1970 filmas)

Turinys

Sekretorė Dani nuveža savo viršininką Maiklą Kaldvelą su žmona ir dukra į oro uostą, o pati turi parvairuoti jo prabangų automobilį namo. Žinodama kelias dienas jie bus išvykę, mergina nusprendžia nuvažiuoti į Lioną, nes niekada nėra buvusi prie jūros. Pakeliui, sustojus pagalbos servise, ją užkalbina moteris, kuri tvirtina, kad Dani šį rytą buvo jos parduotuvėje ir pamiršo paltą. Vėliau autoserviso tualete ją kažkas užpuola ir sužaloja dešinės rankos riešą, o šio šeimininkas tvirtina, kad dar vakar taisė jos automobilį. Naktį ją sustabdo policininkas, kuris įsitikinęs, kad jau buvo ją sustabdęs dėl nešviečiančių galinių žibintų. Dani nusprendžia apsistosi motelyje ir susipažįsta su simpatišku vaikinu Filipu. Po kartu praleistos nakties jie kartu važiuoja toliau, tačiau sustojus šalikelėje, Filipas pabėga su automobiliu. Po kurio laiko Dani pavyksta rasti paliktą mašiną, tačiau jos bagažinėje guli lavonas bei šautuvas. Kuomet ji vėl susitinka Filipą, šis tvirtina, kad norėjo pavogti ir parduoti mašiną, tačiau radęs kūną išsigando. Atokioje vietoje jie nutaria patikrinti lavono kišenes, kuriose randa Dani rašytą raštelį. Pareiškęs, kad nebenori būti apgaudinėjamas, Filipas pasišalina ir mergina lieka viena. Galiausiai ji išsiaiškina, kad visa ši situacija surežisuota jos viršininko Maiklo Kaldvelo, kuris stengėsi priversti Dani patikėti, kad jo žmonos Anitos įvykdytą meilužio žmogžudystę iš tiesų padarė ji...
CouchSurfing

CouchSurfing (CS) – tarptautinis tinklas, jungiantis keliautojus ir jų lankomas vietines bendruomenes. CouchSurfing yra didžiausias apsikeitimo svetingumu tinklas pasaulyje su 3 mln. užsiregistravusių narių iš daugiau nei 200 šalių.

Istorija

Idėja sukurti CouchSurfing svečiavimosi turizmo tinklą kilo amerikiečiui studentui Keisiui Fentonui (Casey Fenton). 2000-taisias jis gavo pigų bilietą į Islandiją. Vietoj to, kad kelionės metu apsistotų viešbučiuose, jis išsiuntė apie 1500 elektroninių laiškų Islandijos universiteto studentams kreipdamasis dėl nakvynės ir sulaukė kelių dešimčių kvietimų. 2004-taisias CouchSurfing svetainė jau veikė. Po dvejų metų buvo prarasta dalis svetainės duomenų bazės, todėl Fentonas nusprendė uždaryti tinklą. Tačiau CS bendruomenė nenorėjo jo prarasti, todėl sistema naujų įsitraukusių narių ir visos bendruomenės paramos dėka buvo patobulinta ir atkurta.

Veikimo principas

Internetinėje svetainėje nemokamai užsiregistravę dalyviai pateikia informaciją apie save, publikuoja asmenines nuotraukas bei, jei yra galimybė priimti svečius, informuoja apie nakvynės sąlygas savo namuose. Ieškantys kur apsistoti nariai tinkle gali vykdyti paiešką pagal vietą, lytį, amžių, aktyvumą bendruomenėje. Apnakvyndinimo trukmė, sąlygos, galimybė gauti namų raktą - visa tai yra svečio ir namų šeimininko susitarimo reikalas. Papildomų mokesčių CS tinklo dalyviams nėra, nebent asmeniškai susitariama dalintis išlaidas, pavyzdžiui, už maistą.
Svečius priimantys yra raginami ne tik parūpinti nakvynę, bet ir pagal galimybę suteikti naudingos informacijos keliautojams: apie viešąjį transportą, lankytinas vietas, renginių vietas. 
Interneto tinklas organizuoja bendruomenės renginius: pvz., kasmetinę Berlyno paplūdimio stovyklą, į kurią susirenka per 1000 dalyvių, bei naujametinę Žiemos stovyklą, kuri kasmet organizuojama skirtinguose Europos miestuose.

Kiti tinklai

CouchSurfing nebuvo pirmasis panašus projektas, nors ir yra sėkmingiausias. Prie kitų alternatyvių svečiavimosi tinklų taip pat priskiriami: Hospitality Club, BeWelcome, Servas Open Doors, Stay4Free, Global Freeloaders, Pasporta Servo.
Lietuvos studentas

Lietuvos studentas – visų Lietuvos studentų dvisavaitis laikraštis, ėjęs 1930–1934 m. Kaune.

Istorija

Vietoje laikraščio „Studentas“ leido Vytauto Didžiojo universiteto fakultetinių draugijų sąjunga, nuo 1932 m. – Vytauto Didžiojo universiteto ir Žemės ūkio akademijos studentų atstovybės. Spausdino „Žaibo“ spaustuvė Kaune. Išėjo 67 numeriai.
Nušvietė Lietuvos studentijos gyvenimo problemas, pasakojo apie studentų rūpesčius užsienio šalyse, nagrinėjo mokymo ir mokslo klausimus.
Bendradarbiavo Petras Avižonis, Juozas Banaitis, Juozas Balčikonis, Mykolas Biržiška, Vladas Gaižutis, Ignas Jonynas, Ona Mašiotienė, Antanas Miškinis, Eduardas Volteris ir kt.

Redaktoriai

Benediktas Babrauskas, Albinas Briedis, Bernardas Brazdžionis, Valerijonas Knyva, Vladas Mačys, Juozas Slapšinskas.
Entrena

Istorija

Romėnų laikais miestelis vadintas La Dehesa.
Jonas Čekuolis

Biografija

1988 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą (dab. Vilniaus Salomėjos Nėries gimnazija). 1992 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, įgijo istoriko specialybę. 1992 m. studijavo politikos mokslus Orhaus universitete Danijoje.
1993–1999 m. radijo stoties „Radiocentras“ žurnalistas, 1996–1997 m. dar ir Lietuvos televizijos sporto komentatorius, dirbo Atlantos olimpinėse žaidynėse. 1997–1998 m. vedė Baltijos televizijos politinių debatų laidą „Ringas“, 1998–1999 m. Baltijos televizijos žinių redaktorius. 1999 m. birželio-lapkričio mėn. ministro pirmininko Rolando Pakso atstovas spaudai. 1999–2000 m. konsultacinės įmonės „Baltijos viešųjų ryšių grupė“ direktorius.
2000–2008 m. Seimo narys, nuo 2006 m. spalio 17 d. Liberalų ir centro frakcijos seniūno pavaduotojas.
2000–2001 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 
Nuo 2009 m. gyvena ir dirba Azerbaidžane, Dvynių programos projekto „Parama Azerbaidžano Respublikos Parlamentui (Milli Mejlis)“ vykdantysis patarėjas.
1990 m. vienas iš Lietuvos liberalų sąjungos steigėjų, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys. 1994 m. Lietuvos liberalaus jaunimo organizacijos pirmininkas, vėliau šios organizacijos narys.
Pakalniškiai (Panevėžys)

Istorija

1897 m. tyrinėjant pilkapyną rasta senovės Romos bronzinė segė su trikampe kojele, puošta emale. Kartu rasti bronziniai antsmilkiniai su užsegimu, įvairūs bronziniai kryžiniai kabučiai, du ritiniai smeigtukai, dvi masyvio apyrankės.
Aliaksandras Liaudanskis

Biografija

1922 m. baigė Maskvos Archeologijos instituto Smolensko skyrių. 1922–1927 m. dirbo Smolensko muziejuje ir 1922–1925 m. studijavo Smolensko universitete, 1925–1927 m. jame dėstė (privatdocentas). Nuo 1927 m. Baltarusijos mokslų akademijos istorijos instituto mokslinis sekretorius, nuo 1931 m. archeologijos sekcijos vadovas. Per 1937 m. vykdytas stalinines represijas sušaudytas. Kartu sušaudyti archeologai Sergejus Dubinskis ir Aleksandras Kavalenia. 1958 m. reabilituotas.

Mokslinė veikla

Surinko ir paskelbė akmens, bronzos ir geležies amžių archeologinės medžiagos. Surengė daug žvalgomųjų ir tiriamųjų ekspedicijų; tyrė neolito laikiną gyvenvietę Nižnije Nemykariai, piliakalnius Smolenske. Išsamiai aprašė archeologinių paminklų kompleksus Gnezdove, kasinėjo pilkapius. Tyrė senuosius Rusios miestus (Polockas, Vitebskas, Orša, Zaslavlis, Borisovas). Suklasifikavo, datavo ir nurodė piliakalnių etninę priklausomybę, brūkšniuotosios keramikos kultūros piliakalnius priskyrė baltų gentims. Nustatė geležies amžiaus kapinynų datavimą. Parašė daugiau kaip 40 veikalų.
Nuadibu

Istorija

Miestą 1907 m. įkūrė prancūzai ir pavadino Port Etjenu (pranc. Port-Étienne) ministro Eugène Étienne garbei. Iškilo 1963 m. pradėjus geležies rūdos eksportą.