Kokoros vaškinė palmė

Paplitimas

Kokoros vaškinės palmės savaime auga šiaurės vakarų Pietų Amerikos žemyne - šiaurės vakarų Kolumbijoje ir šiaurės vakarų Peru (1600-) 2000 — 2700 (-3200) m aukštyje. Dėl masinių miško kirtimų ir padeginėjimų plečiant galvijams ganyklas, Kokoros vaškinių palmių paplitimo arealas nuo to laikotarpio iki šių dienų labai susiaurėjo ir jos šiaurės vakarų Pietų Amerikos žemyne aptinkamos nedaugelyje vietovių.

Augimo buveinės

Kokoros vaškinės palmės auga Andų kalnų Kokoros slėnyje 2500-3000 metrų virš jūros lygio rūko miškuose Kolumbijos Kindijo, Risaraldos, Tolimos departamentuose. Čia smėlingas ir rūgštingas dirvožemis su 1800 mm kritulių kiekiu per metus. Vidutinė metų temperatūra 12-19 °C.
Kokoros vaškinės palmės Perų auga 2200 - 2800 m aukštyje.
Šios palmės mėgsta rūgštų, neutralų arba šarmingą dirvožemį. Gali augti pusiau paunksmėje (šviesiuose miškuose) arba atvirose vietose kur daug šviesos. Joms svarbus drėgnas dirvožemis.

Matmenys

Kokoros vaškinė palmė auga labai lėtai, bet aukščiausia planetoje lelijinių klasės, palmių šeimos rūšis ir viena aukščiausių Pietų Amerikos žemyno augalų rūšių. Užauga iki 52 - 60 m aukščio, nors pasitaiko šaltinių, kurie teigia, kad jos gali užaugti iki 70 ir net iki 80 m aukščio.

Požymiai

Šių palmių kamienas vienastiebis, lyginant su aukščiu plonokas, lygus, cilindriškas, vaškuotas ir nuo 20-40 iki 50-60 cm skersmens. Lapai tamsiai žali, su lapkočiu iki 2 m ilgio. Kada lapai nuvysta, nukrite aplink medžio kamieną suformuoja tamsų žiedą. Vaisius apvalūs, 1,6 – 2 cm skersmens, su 1 ar rečiau 2 sėklomis kurios yra vaisiaus viduje. Subrendęs vaisius raudonas ar oranžiškai raudonas. Vaisiaus viršutinė žievelė minkšta. Po žievele gelsvas, mėsingas vidus.

Amžius

Kokoros vaškinės palmės nėra ilgaamžės. Po miško kirtimų ir deginimo iš išlikusios tik negausios populiacijos, dabar žinomos seniausios turinčios 169 metus, nors galimai jos gyvena ilgiau. Pavyzdžiui joms artimos Ceroxylon alpinum rūšies palmė gyvena iki 213 metų

Panaudojimas

Dėl žmonių veiklos, ši palmių rūšis ties išnykimo riba. Nes anksčiau, kol nebuvo elektros, jos kamieno vašką naudodavo žvakių gamyboje. Mediena netinkama medienos pramonei, bet panaudojama neturtingų ūkininkų vandens tiekimo sistemomų konstravimui. Jų vaisiai naudojami kaip pašaras jaučiams ir kiaulėms. Jų lapai plačiai naudojami per katalikų verbų sekmadienio šventę. Visi šie faktoriai neigiamai atsiliepė šių palmių populiacijai ir kas paskatino valdančią Belisario Betancur Kolumbijos vyriausybę, imtis apsaugos priemonių išsaugojant šią nuostabią palmių rūšį.

Grėsmė

Didžiausią grėsmę kokoros vaškinėms palmėms kelia kalnų miško kirtimai ir kalnų miško padeginėjimai plečiant galvijų ganyklas.

Reikšmė

Palmė reikšminga ekologine prasme, nes jų augimvietėse randa prieglobstį daug gyvūnų rūšių, tarp jų labai reta geltonausių pappūgų (Ognorhynchus icterotis) rūšis.

Simbolika

Kokoros vaškinė palmė buvo pasirinkta kaip Kolumbijos nacionalinis medis paruošiamojo komiteto, prieš trečiąjį Pietų Amerikos botanikos suvažiavimą, kuris įvyko Bogotoje 1949 metais. O oficialiai įregistruota kaip Kolumbijos nacionalinis medis 61 įstatymu, 1985 metų rugsėjo 16 dieną.