google/wiki40b huggingface dataset:
Globalizmas (tarptautinių santykių teorija)

Globalizmas viena iš tarptautinių santykių teorijų, dažnai tapatinamas su neomarksizmu. Tai struktūralistinė teorija, kuri iškelia ekonomiką kaip pagrindinę tarptautinių santykių varomąją jėgą. Trečiojo pasaulio neišsivystymas sukelia jų „priklausomybę“ nuo turtingų pramoninių valstybių, kurios išnaudoja periferines valstybes per kapitalistinę sistemą. Besivystančių šalių buržuazija tik sustiprina užsienio dominavimą.
Globalizmo požiūris į tarptautinių santykių sprendimus yra griežtai deterministinis – bet kurio tarptautinių santykių veikėjo elgesys yra nulemtas tarptautinės sistemos. Norint paaiškinti elgesį bet kuriuo lygiu – individo, biurokratijos, visuomenės ar tarpvalstybiniu – visų pirma reikia suprasti pasaulinę struktūrą. globalistinė paradigma, kaip ir realizmas, neigia individo lygmens analizės reikalingumą.
Dabartinę tarptautinę sistemą galima suprasti tik istoriškai analizuojant jos evoliuciją. Pagrindinis tokios analizės faktorius yra kapitalizmas, kurio bruožus – atskirų individų, visuomenių ar valstybių egzistavimas kitų sąskaita – globalistai ekstrapoliuoja visai tarptautinei sistemai. Atskirų aktorių veiksmai tarptautinėje arenoje paaiškinami kaip nulemti šios kapitalistinės tarptautinių santykių sistemos teikiamų apribojimų ir galimybių.
Globalistai mano, kad sprendimus ir procesus tarptautinėje politikoje labiausiai nulemia pasaulinės kapitalistinių santykių sistemos. Asmeniniai sprendimai nėra svarbūs, nes jie negali paveikti visos sistemos, todėl globalizmas nekreipia dėmesio į atskirų individų veiksmus.
Gegužės Saulė

Gegužės Saulė (isp. Sol de Mayo) – Argentinos ir Urugvajaus tautinis simbolis dažnai sutinkamas šių valstybių vėliavose ir herbuose.
„Gegužės Saulė“ – Inkų valstybės Saulės dievo Inti atvaizdas.

Įprastai „Gegužės Saulė“ turi porinį skaičių spindulių, kurių pusė vaizduojami tiesūs, kita pusė – banguojantys. Argentinos valstybinėje atributikoje „Gegužės Saulė“ vaizduojama su 32 spinduliais, Urugvajaus – 16.
Kaip simbolis 1813 m. panaudotas pirmojoje Argentinos 6 eskudų monetoje.
Etelvulfas

Vikingų užpuolimas

Visas valdymo dvidešimtmetis praėjo žiauriose karuose su danais ir norvegais. Pirmame mūšyje prie Šarmuto jis patyrė pralaimėjimą. Pasinaudojus Etelvulfo pralaimėjimu velsiečiai prisijungė prie vikingų ir jų kovose su Veseksu. Kasmet vikingai pasirodydavo tai vienoje tai kitoje šalies pusėje, išsilaipindavo į krantą ir darydavo baisius niokojimus. 842 metais, kaip praneša kronikai, „buvo didelės pjautynės Londone, Kventovike ir Ročestery“.

Šeima

835 metais Etelvulfas vedė Osburgą, savo dvariškio Oslako dukrą. Tas Oslakas buvo palikuonis Stufo ir Vitgaro, dviejų brolių ir grafų, kurie gavo valdyti Vaito salą iki jo dėdės, karaliaus Kerdiko ir jo sūnaus Kinriko, jų pusbrolio. Etelvulfas nuo savo žmonos turėjo šešis vaikus: dukterį Etelsvitą (m. 888), kuri 853 metų balandį buvo ištekinta už Burgredo, Mersijos karaliaus, ir penkeris sūnus – Etelstaną, Etelbaldą, Etelbertą, Etelredą I ir Alfredą Didijį.
Nuo savo antros žmonos, Judifos, jis turėjo dukterį, taip pat Judifą, vokiečių grafo Eticho žmoną.
Etelvulfo paveldėtoju tapo jo sūnus Etelbaldas.
Neptūnas (mitologija)

Neptūnas buvo garbinamas romėnų pirmiausia kaip arklių dievas, žirgų lenktinių sergėtojas. Turėjo šventyklą šalia lenktynių trasos, Circus Flaminius, Romoje (pastatyta 25 m. pr. m. e.), taip pat vieną Campus Martius vietovėje. Liepos 23 d. švenčiama Neptunalija skirta vandens dievams, daugiausia Neptūnui.
Vytautas Lukšas (1988)

Biografija

Gimė 1988 m. liepos 20 d., Klaipėdoje, baigė Klaipėdos „Aukuro“ gimnaziją, vakarinę Adomo Brako dailės mokyklą, mokėsi choreografijos pagrindų, muzikos teorijos ir fortepijono papildomo ugdymo Jeronimo Kačinsko muzikos mokykloje.  Nuo 2009 m. kolektyvo, vėliau menų klubo „Kaukoras“ vadovas.
2012 m. baigė Vilniaus Dailės Akademiją, įgijo architekto kvalifikacinį laipsnį.

Architektūra

2010 vyko Zaraso ežero Didžiosios salos paplūdimio kūrybinės dirbtuvės, kuriose dalyvavo 18 architektų. Pagrindinis dirbtuvių tikslas buvo pasiūlyti paplūdimio tvarkymo idėją, tačiau daugelis dalyvių į užduotį žvelgė plačiau ir neužsidarė mažame salos gabalėlyje. Drauge su architektais Karoliu Radiūnu, Aurelija Valkūnaite, Henriku Štaude ir įmone „Archartelė“ laimėjo pirmąją vietą.

Folkloras, etninė kultūra

Nuo vaikystės Vytautas Lukšas įsitraukė į etninės kultūros gyvenimą, dalyvavo daugelyje renginių susijusių su etnine kultūra, folkloru Lietuvoje ir užsienyje. Dalyvavo folkloro ekspedicijose. Savarankiškai domėjosi baltų ir slavų vokalinės tradicijos paralelėmis, kultūros antropologija, mitologija ir folkloristika, rašė publikacijas etninės kultūros populiarinimui visuomeniniuose portaluose.

Nuo 1996 Vytautas Lukšas mokėsi folkloro atlikimo KUMF folkloro ansamblio „Auksodis“, vadovaujamo muzikologės Rūtos Vildžiūnienės.
2008–2011 apeigų folkloro ansamblio „Kūlgrinda“ narys.
Nuo 2009 menų klubo „Kaukoras“ vadovas.
2010–2011 VU folkloro ansamblio „Ratilio“ narys.
2012 drauge su Žilvinu Daniu surengė tarpdisciplininio meno hepeningą „Jorės šventės kūrybinė stovykla“, kuriame buvo interpretuojama baltų mitologija, papročiai ir apeigos, muzika.

Šiuolaikinis menas

2011 rudenį Vilniaus Lukiškių aikštėje Tautų mugės baigiamajame renginyje „Rudens lygiadienio ožys“ surengė performansą „Ožio pašventinimas“ 
2012 balandį drauge su Žilvinu Daniu surengė tarpdisciplininio meno hepeningą, kuriame buvo interpretuojama baltų mitologija, papročiai ir apeigos, muzika. Hepeningo idėja buvo kolektyvinė šventė, kurios ritualai kartoja baltų pagrindinio pavasario mito scenarijų. Kūrybinės stovyklos metu būrys jaunų menininkų domėjosi lietuvių etnine kultūra ir mitologija, kurių pagrindu sukurti performansai, erdvės instaliacijos, skulptūros tapo vieningo kūrinio – įvykio dalimi.
San Kristobal de las Kasas

Istorija

1528 m. gyvenvietę (karinę tvirtovę), pavadintą Villa Real de Chiapa, įkūrė konkistadoras Diegas de Masarjegosas. Miesto teisės suteiktos 1536 m. (tada pervadintas Siudad Realiu). Nuo 1532 m. miestas priklausė Gvatemalos generalkapitonijai, todėl 1821 m. paskelbus nepriklausomybę nuo Ispanijos, priklausė Gvatemalai, bet 1824 m. tapo Meksikos dalimi. 1829 m. pervadintas į San Kristobalį. XIX a. Čiapase vyko nuolatiniai susirėmimai tarp konservatorių ir liberalų, miestas nesyk atsidūrė kovų sūkuryje Iki 1892 m. buvo Čiapaso sostinė.
1974 m. miestas paskelbtas istoriniu paminklu. XX a. 7–10 dešimtmečiais apylinkėse prasidėjo indėnų politiniai judėjimai, susidarė sapatistų sukilėlių būriai. 1994 m. sapatistų pajėgos buvo užėmusios San Kristobal de las Kasą.
Basteras

Istorija

Miestą 1627 metais įkūrė prancūzai, 1783 metais jis atiteko britams. 1983 m. Basteras tapo nepriklausomos valstybės sostine.
Nemajūnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia

Istorija

Pirmąją medinę bažnyčią 1786 m. pastatė Kristina Kačanauskienė; įkurta parapija. XVIII a. Nemajūnuose veikė parapinė mokykla. XIX a. viduryje senoji bažnyčia buvo suirusi. 1858 m. patvirtintas naujos medinės bažnyčios projektas, kurio atsisakyta, 1862 m. patvirtintas mūrinės bažnyčios projektas.
1863 m. areštuotas klebonas Pranas Kazlauskas. Jam 1864 m. atimtas dvasininko titulas, išsiųstas į katorgą. Išmūrijus 1,5 m aukščio sienas, bažnyčią statyti uždrausta. Valdžia pasiūlė remontuoti senąją. Paaiškėjus, kad nėra ko remontuoti, prašyta leidimo perstatyti. Nesulaukęs oficialaus valdžios leidimo, kunigas Anzelmas Nonevičius 1877 m. pastatė naują medinę bažnyčią pagal Tomo Tišeckio 1861 m. parengtą ir 1876 m. patvirtintą projektą. Už savavališką statybą 1877 m. valdžia kleboną nubaudė 150 rb. 1918 m. vokiečių žandarai sudegino bažnyčios ūkinius pastatus su javais.

Architektūra

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, halinė, su kvadratine presbiterija ir 2 šoninėmis zakristijomis, 2 fasado bokštais ir bokšteliu ant stogo. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Yra K. Rafalavičiaus, N. Silvanavičiaus tapybos kūrinių (tarp jų [Šv. apaštalai Petras ir Paulius“ didžiajame altoriuje, 1883 m.). Unikalus XIX a. tautodailės kūrinys – iš 64 jaunamarčių juostų surištas kilimas.
Platonas Jankauskas

Platonas Jankauskas (1860 m. spalio 31 d. Minskas – 1941 m. lapkričio 27 d. Daniliškis, Piniavos valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technikos mokslų daktaras.

Biografija

1883 m. baigė Sankt Peterburgo universitetą, 1886 m. – Sankt Peterburgo kelių inžinierių institutą. 1893 m. technikos mokslų daktaras
1889–1921 m. Sankt Peterburgo kelių inžinierių instituto dėstytojas, 1902–1918 m. – Hidraulikos laboratorijos vedėjas, nuo 1902 m. profesorius. 1921 m. grįžęs į Lietuvą dėstė Aukštuosiuose kursuose, 1922–1934 m. – Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. – Lietuvos universitetas), Teorinės ir taikomosios mechanikos katedros vedėjas; nuo 1934 m. – profesorius emeritas.

Mokslinė veikla

1888 m. sukūrė statinių smėlinių pagrindų eksperimentinio tyrimo metodą (Prancūzų akademijos aukso medalis). Tyrė hidraulines turbinas ir išcentrinius siurblius.
San Marino darbuotojų demokratinė konfederacija

San Marino darbuotojų demokratinė konfederacija (it. Confederazione Democratica dei Lavoratori Sammarinesi (CDLS)) – San Marino nacionalinė profesinė sąjunga. Įkurta 1957 m. lapkričio 12 d. Konfederaciją sudaro 5 federacijos. Tarptautinės profesinių sąjungų konfederacijos narė.
Onichomikozė

Nagų grybelis (lot. Onychomycosis) – užkrečiama lėtinė odos liga, kuri sudaro trečdalį visų grybelinių ir apie 50 procentų visų nagų ligų.
Dėl skirtingo inkubacinio periodo kurį laiką ligos požymių gali ir nepasireikšti, todėl daugelis net neįtaria, kad serga grybeline liga. Negydomas kojų nagų grybelis gali persimesti į rankų nagus ar plaštakas. Maždaug kas ketvirtas planetos gyventojas yra tiesiogiai susidūręs su šia liga. Lietuvoje ši problema kamuoja apie 40 proc. per šešiasdešimtmetį perkopusių šalies gyventojų. Be to, pėdų nagų grybeliu užsikrečiama keturis kartus dažniau nei rankų nagų. Šeimos nariai nagų grybeliu gali lengvai užsikrėsti vieni nuo kitų.

Higiena

Norint apsisaugoti nuo grybelio infekcijų, reikia: rankas ir kojas plauti kasdien, kruopščiai nušluostyti, reguliariai ir taisyklingai kirpti kojų nagus, neapvalinti nagų kampociu,
stengtis, jog kojos neprakaituotų, dažnai keisti kojines, dėvėti ne sintetines, o medvilnines kojines bei batus, pagamintus iš leidžiančių odai kvėpuoti medžiagų, nesiskolinti svetimo apavo, naudotis tik savo higienos reikmenimis bei rankšluosčiu, lankantis paplūdimiuose, pirtyse ar baseinuose avėti individualias gumines šlepetes, (nubiskai) naudoti apsauginius tepaliukus nuo grybelio.
Bora (Australija)

Bora – tradicinė Australijos aborigenų berniukų iniciacijos ceremonija. Tuo pačiu žodžiu vadinama ir vieta, kurioje ji vyksta.
Konkrečios apeigos varijuoja priklausomai nuo genties, tačiau jų metu dažnai daromas apipjaustymas ir randavimas. Kartais išraunamas dantis ar nukertama dalis piršto. Taip pat, šioje ceremonijoje ar prieš ją berniukai dažnai mokosi šventų ritualinių šokių, dainų bei kitų apeigų. Paprastai moterims draudžiama ne tik dalyvauti boroje, bet ir ją stebėti. Pasakojamos baisios istorijos apie tai, kas ištinka šio įstatymo nesilaikiusias, pernelyg smalsias genties nares.
Kai kuriose gentyse berniukai kurį laiką prieš ceremoniją negali kalbėti su niekuo, arba gali kalbėti tik su tam tikrais asmenimis pagal giminystės ryšį, pavyzdžiui, tik su dėdienėmis. Giminystės ryšiai apskritai turi didžiulę reikšmę aborigenų papročiuose, ypač – suaugusiems žmonėms, t. y., šiuo atveju, į vyrus jau įšventintiems berniukams. Pagal giminystės ryšius parenkama žmona, pavyzdžiui, kai kuriose gentyse ją vaikui parenka ne tėvas, o visada – dėdė. Pagal giminystės ryšius sprendžiama su kuo turėtų bendrauti, kam privalo padėti, į ką negali kreiptis vardu ir panašiai.
Taip pat kai kuriose gentyse prieš ceremoniją vaikas negali bendrauti su kitais vyrais, o privalo bendrauti, leisti laiką ir net miegoti tik su moterimis.
Sidnėjaus regione boros ceremonijai paruošiamos specialios didelės žeminės. Dažnai berniukai joje turi praeiti ant žemės nužymėtu keliu, simbolizuojančiu kelią iš vaikystės į suaugusio gyvenimą.
Pavadinimas kilęs iš pietryčių Australijos aborigenų genčių, bet dabar plačiai naudojamas visame žemyne.
Provincijos žinios

Provincijos žinios – Kauno rajono Karmėlavos apylinkės tarybos laikraštis, ėjęs 1990–1991 m.

Istorija

Įsteigė ir leido Valstybinė gyvulių supirkimo Kauno tarprajoninė įmonė. Tiražas 1990 m. – 400 egz., 1991 m. – 530 egz. Išėjo 11 numerių.
Redaktorius Viktoras Trofimišinas.
Kumečių pagrindinė mokykla

Istorija

1962-1993 m. Kumečių kaime veikė tik pradinė mokykla. 1993 m. buvusiame „Dainavos“ kolūkio administraciniame pastate įsikūrė Kumečių mokykla, kurioje buvo tik šešios klasės. 1997 m. mokykla tapo pagrindine ir išleido pirmąją devintokų laidą. 1998 m. Alytaus rajono savivaldybės lėšomis mokykla buvo rekonstruota. 1999 m. mokykla tapo dešimtmete.
Kurų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Istorija

Apie 1765 m. Kuruose pastatyta koplyčia. Ji 1803 m. buvo atnaujinta. Priklausė Radviliškio parapijai. Kuruose gyveno kunigas. Radviliškio klebono iniciatyva 1857 m. pastatyta dabartinė koplyčia. Po Antrojo pasaulinio karo vadinama bažnyčia.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, su šoninėmis zakristijomis, trisiene apside ir bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su masyviais arkiniais vartais.
Pasaulio metų automobilis

Pasaulio metų automobilis (angl. World Car of the Year (WCOTY)) – automobilio apdovanojimai, atrinkti žiuri susidedančios iš 48 žurnalistų iš 22 valstybių. Vertinami automobiliai turi būti parduodami mažiausiai penkiose valstybėse, mažiausiai dviejuose žemynuose iki rinkimų metų sausio 1 dienos. Konkursas yra naujas, pradėtas 2005 m. Šie apdovanojimai sujungia panašius žemynų rinkimus su tautos metų automobilių rinkimais. Nuo 2006 metų atsirado apdovanojimai už automobilių charakteristikas, žaliuosius automobilius ir dizainą.
2014 m. pirmą kartą buvo renkamas prabangos automobilis. 2017 m. pradėtas rinkti pasaulio metų miesto automobilis.
Komtūrija

Komtūrija (vok. Komturei) - mažiausias administracinis riterių ordino vienetas, kuriam vadovaudavo komtūras. Pirmosios komtūrijos atsirado hospitaljerų ordine, vėliau jas turėjo Vokiečių ir Livonijos ordinai. Tamplierių ordine komtūrijas atitiko preciptorijos, kituose ordinuose - komandorijos.
Apie 1300 m. Vokiečių ordinas turėjo apie 300 komtūrijų, kurios buvo išsibarsčiusios visoje Europoje nuo Sicilijos iki Pabaltijo. Komtūriją sudarydavo viena pilis ir ją supanti teritorija, tad komtūrijos atitiko kaštelionijas arba šatelenijas ne ordinų teritorijose. Skurdžiausios komtūrijos gebėdavo į kariuomenę pasiųsti dešimtį ginkluotų karių, o pajėgiausios - virš tūkstančio ginkluotų karių.
Paąžuoliai (Mindūnai)

Istorija

1686 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje.
Stichinė nelaimė

Stichinė nelaimė – gamtiniai įvykiai (pvz., ugnikalnių išsiveržimai, žemės drebėjimai, nuošliaužos), kurie pakenkia žmonių veiklai.
Žmonijos silpnoji vieta, apsunkinanti išgyvenimą užklupus gamtos stichijai yra nesugebėjimas planuoti ateitį arba neturėjimas priemonių padėsiančių apsisaugoti užklupus gamtos stichijai. Visa tai atsiliepia finansų, pastatų ir žmonių netektimi. Praradimų rezultatai priklauso nuo to kaip visuomenė reguos į katastrofą. Tai galima suprasti kaip formuluotę: stichija užklumpa tada, kai atsiranda galimybė būti pažeidžiamu. Gamtos pavojai niekada netaps stichine nelaime, jei vietovė yra nepažeidžiama (pvz., stiprūs žemės drebėjimai neapgyvendintose vietovėse). Kartais terminas gamtos yra ginčytinas, nes kai kuriais atvejais pavojai ir katastrofos nenutinka be žmogaus įtakos. Stichijos poveikio stiprumas taip pat priklauso nuo stichijos dydžio, prigimties (pvz., žaibas gasdina tik mažą vietovę, o smūginiai įvykiai gali sunaikinti civilizaciją).
Žeimių parkas

Žeimių parkas - parkas Vidurio Lietuvoje (Žeimių seniūnija, Jonavos rajonas), vie­ti­nės reikš­mės gam­tos pa­min­klas. Sau­go­mas valstybės 1958 m. Plo­tas - 13,3 ha. 28 rū­šių (14 iš jų in­tro­du­kuo­tų) me­džiai ir krū­mai. Vie­ti­niai - pa­pras­to­sios pu­šys, eg­lės, uo­siai, kamš­ti­niai skirps­tai. Įvež­ti­niai - eu­ro­pi­niai mau­me­džiai, dy­gio­sios eg­lės, vei­mu­ti­nės pu­šys, va­ka­ri­nės tu­jos, bal­ta­žie­dės ro­bi­ni­jos ir kt.
Mikniūnai (Anykščiai)

Istorija

Minimi nuo 1765 m., priklausė Ldk. 1922 m. kaimas išskirstytas vienkiemiais.
Darius Antanavičius

Biografija

1992 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą. 2003 m. apgynė disertaciją „Lietuvio bajoro „Dešimtmetis Livonijos karas“ (1610 m.) ir jo autorius (autorystės atribucijos bandymas)“, humanitarinių mokslų daktaras.
Nuo 1991 m. dirba Lietuvos istorijos instituto Archeografijos skyriuje. Vienas ir su kitais spaudai parengė istorinių leidinių lotynų kalba išverstus tekstus ir parašė jiems paaiškinimus.
Biologinės įvairovės konvencija

Biologinės įvairovės konvencija yra tarptautinė sutartis, kuria siekiama apsaugoti biologinę įvairovę ir užtikrinti darnų jos naudojimą. Konvencija buvo pateikta pasirašymui 1992 m. birželio 5 d. Jungtinių Tautų Aplinkos ir plėtros konferencijoje, o įsigaliojo kitų metų gruodžio 29 d. Šiuo metu ją yra pasirašiusios ir ratifikavusios 193 šalys.

Istorija

1988 m. lapkritį ir 1989 m. gegužę Jungtinių Tautų Aplinkos apsaugos programos iniciatyva buvo sudarytos dvi darbinės ekspertų grupės, tyrusios biologinę įvairovę pasaulyje ir ją apsaugančios tarptautinės sutarties poreikį. Per ateinančius metus buvo paruoštas konvencijos tekstas, dėl kurio galutinio varianto susitarta 1992 m. gegužės 22 d. Nairobyje vykusios konferencijos metu. Pasirašymui sutartis buvo pateikta tų pačių metų birželio 5 d. Rio de Žaneiro konferencijoje, o įsigaliojo 1993 m. gruodžio 29 d. – praėjus 90 dienų po trisdešimtos šalies ratifikacijos.

Ratifikavusios šalys

Konvenciją yra ratifikavusios visos Jungtinių Tautų narės, išskyrus Andorą, Vatikaną ir JAV.

Konvencijos įkurtos institucijos

Šalių narių konferencija (COP) yra konvencijos valdomasis organas, veikiantis periodinių susitikimų, kuriuose priimami pagrindiniai nutarimai, principu. Ligi šiol yra surengta 10 konferencijų, jos vyksta kas dveji metai.
Konvencijos 25 straipsnio pagrindu buvo įkurtas Pagalbinis mokslinis, techninis ir technologinis patariamasis organas, teikiantis informaciją sutarties įgyvendinimo klausimais. Jis susideda iš šalių narių atstovų ir turi savus reguliarius susitikimus, kurių paskutinis vyko 2010 m. gegužę Nairobyje.
Be dviejų pagrindinių institucijų veikia ir keturios specializuotos darbinės grupės: 2010 m. tikslų įgyvendinimo peržiūros; Prieigos ir naudos dalinimosi; 8-tojo straipsnio; Saugomų teritorijų.
Miežoniai

Istorija

Minimas 1554 m. ir 1643 m. Dubingių kunigaikštystės inventoriuje.1672 metais priklausė tos kungaikštystės Gaveikių palivarkui. 1686 metais kaimas priklausė Dubingių valsčiui. Jame buvo šeši namai.
Bratunacas

Istorija

Minimas nuo 1381 metų.
Nors dar 1991 m. mieste 64 proc. buvo musulmonai, o 34 proc. serbai, tačiau po pilietinio karo jų santykis radikaliai pasikeitė (atitinkamai, 15 ir 85 proc.) dėl etninio valymo.
GIOP

GIOP santrumpos teisinis statusas

CORBA, IIOP ir OMG yra OMG grupės registruoti prekiniai ženklai, kuriuos, neturint leidimo, reikia naudoti atsargiai. Tuo tarpu GIOP nėra OMG registruotas prekinis ženklas (žr OMG registruotų ženklų sąrašą. Todėl, ypač parašius ir platinant komercinę sistemą, kai kada gali būti verta teigti jog ji išpildo ar palaiko būtent GIOP protokolą.
GIOP naudojamas CORBA ir RMI/IIOP.
Internacionalizavimas

Ekonomikoje internacionalizavimas – tai didėjančio įmonių dalyvavimo tarptautinėse rinkose procesas. Vis dėlto, sutartinio internacionalizavimo apibrėžimo nėra. Esama kelių internacionalizacijos teorijų, kurios siekia paaiškinti, kodėl esti tarptautinė veikla.

Verslininkai/Verslas

Verslininkai, kurie domisi verslo internacionalizavimu, turi gebėti mąstyti globaliai bei turėti supratimą apie tarptautines kultūras. Vertindami ir suprasdami kitokius įsitikinimus, vertybes, elgseną ir verslo strategijas užsienio šalių kompanijų įvairovėje verslininkai sugebės sėkmingai internacionalizuotis. Taip pat verslininkai privalo domėtis inovacijomis, išlaikyti aukštą kokybę, įsipareigoti korporatyvinei socialinei atsakomybei bei toliau stengtis suteikti geriausias įmanomas verslo strategijas ir prekes arba paslaugas, prisitaikydami prie skirtingų šalių ir kultūrų.
Arnoldas Sinkevičius

Biografija

1967–1978 m. mokėsi Kauno 26 – oje vidurinėje mokykloje, 1978–1983 m. studijavo Vilniaus inžineriniame statybos institute.
1983–1989 m. Paežerių kolūkio architektas, 1989–1991 m. Vilkaviškio architektūros ir projektavimo biuro architektas, 1994–2002 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės administracijos vyriausiasis architektas. 2002 m. UAB „Vildega“ kontrolierius. Nuo 2005 m. UAB „Ugira“ architektas.
1993–2002 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 2002–2007 m. Liberalų demokratų partijos narys.
1997 m. kovo – liepos mėn. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos architektų sąjungos narys. Žmona Aušra, vaikai Ieva, Tauras, Martynas, Tadas.
Nekilnojamojo turto rinka

Nekilnojamo turto rinka – tam tikras mechanizmų rinkinys, pagal kuriuos yra perduodamos nuosavybės teisės ir su tuo susiję interesai, nustatomos kainos ir skirstomi skirtingi žemės naudojimo variantai.
Priklausomai nuo sutarties dalyvių poreikių ir galimybių, nekilnojamo turto rinka yra lokalizuota ir segmentuota. Nekilnojamo turto rinkos segmentacija - tai jos padalinimas į vienarūšes pirkėjų grupes. Remiantis segmentavimu gali būti išskiriami nekilnojamo turto požymiai atitinkamam jo klasifikavimui.
Ignalinos rajono apylinkės teismas

Ignalinos rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Lietuvoje. Teritorija – Ignalinos rajonas. 3 teisėjai.
Adresas – Laisvės g. 62, Ignalina, LT-30117.
Anatolijus Liadovas

Biografija

1878 m. baigė Sankt Peterburgo konservatorijos N. Rimskio–Korsakovo kompozicijos klasę ir pradėjo joje dėstyti; Nuo 1886 m. profesorius. Nuo 1884 m. dar dėstė Rūmų giedotojų kapeloje. XIX a. aštuntame dešimtmetyje suartėjo su „Galingojo sambūrio“ kompozitoriais, devintame dešimtmetyje buvo Beliajevo būrelio narys. Dirigavo įvairių organizacijų renginiuose, rusų simfoniniuose koncertuose.
Mokiniai: Borisas Asafjevas, Konstantinas Galkauskas, Michailas Gnesinas, Nikolajus Miaskovskis, Sergejus Prokofjevas, Juozas Tallat Kelpša, Mykolas Bukša, Stasys Šimkus, Emilis Mlynarskis.
Juostininkai

Žymūs žmonės

Juostininkuose gimė žurnalistas, redaktorius, publicistas Alfonsas Dagelis (1923–1982).
Kornejus Čiukovskis

Biografija

Tikrasis vardas ir pavardė – Nikolajus Korneičiukovas (rus. Николай Корнейчуков). Būsimasis rašytojas buvo nesantuokinis Jekaterijos Korneičiukovos ir Emanuilo Levinsono sūnus. Čiukovskio tėvai niekada nesusituokė, todėl sūnus neteko teisės vadintis tėvavardžiu. Dėl to rašytojas visą gyvenimą jautė gėdą. Su motina ir seserimi gyveno Odesoje, ten lankė gimnaziją, iš kurios buvo pašalintas dėl žemos kilmės. Pradėjęs intensyviai kurti, rašytojas pasirašinėjo Kornejaus Ivanovičiaus Čiukovskio slapyvardžiu (tėvavardis Ivanovičius yra išgalvotas). Po revoliucijos šis pseudonimas tapo tikruoju rašytojo vardu ir pavarde.
Nuo 1901 m. Čiukovskis rašė į laikraštį „Odesos naujienos“. 1903 m. išvyko į Londoną ir savarankiškai studijavo anglų kalbą ir literatūrą. Vėliau grįžo į Rusiją ir leido žurnalą „Signalas“, skirtą revoliucinėms to meto idėjoms. Greitai Čiukovskį uždarė į kalėjimą, ten rašytojas vertė Volto Vitmano kūrinius.
1916 m. Maksimas Gorkis, tuomet – vienos leidyklos savininkas, pakvietė Čiukovskį bendradarbiauti, kuriant vaikų literatūros skyrių. Tuo metu Čiukovskis jau buvo sukūręs „Krokodilą“, o pradėjęs dirbti leidykloje toliau intensyviai rašė vaikams. Pirmieji rašytojo kūriniai susilaukė daug kritikos: esą jie perdėm buržuaziniai, skatina tuštybę. Kai kurie Čiukovskio kūriniai net buvo uždrausti.
Tyrinėjo vaikų psichikos, kalbos ir elgsenos ypatumus. Maskvos priemiestyje įkūrė vaikų biblioteką, saviveiklos teatrą, rengė susitikimus su rašytojais ir kitais žymiais žmonėmis.
Galiausiai Čiukovskis sulaukė pripažinimo ne tik gimtojoje Rusijoje, bet ir visame pasaulyje. Jam suteiktas Oksfordo universiteto garbės daktaro vardas.