Komunikacijos teorija

Kilmė

„Esminė komunikacijos problema yra ta, jog žinia pasakyta viename taške turi būti atkartota identiškai, arba bent jau panašiai, kitame taške. Claude Shannon (1916–2001)
Komunikacijos teorijos kilmė yra susijusi dar su informacijos teorijos išsiplėtojimu 1920 metų pradžioje. Apribotos informacijos teoretikų mintys buvo išvystytos Bell laboratorijose, visuose netiesiogiai lygios tikimybės manymo įvykiuose. Harry Nyquist straipsnis 1924 metų pradžioje, Tikri Veiksniai Įtakojantys Telegrafo Greitį, turi savyje teorišką skyriaus kiekio nustatymą „intelektas“ ir „linijos greitis“, kur visa tai gali būti perduodama komunikacijos sistemų.
Ralph Hartley straipsnis 1928 metais , Informacijos Perdavimas, naudoja žodį „informacija“ kaip išmatuojamą kiekį, paaiškindamas telefono ragelio gebėjimą atskirti vieną simbolių seką nuo bet kurios kitos. Taigi natūralus informacijos vienetas buvo dešimtainis vienaženklis skaičius, daug vėliau pervadintas hartley garbei, kaip informacijos vienetas, mastas ar matas.
Alan Turing 1940 metais, panaudojo panašias mintis kaip statistinės vokiečių antrojo pasaulinio karo Enigma šifrų lūžio analizės dalį.
Svarbiausias atvėjis, kuris atvėrė kelią į komunikacijos teorijos išsivystymą, buvo Claude Shannon straipsnio publikacija žurnale Skambučio Sistemos Techninis Žurnalas 1948 metų liepą ir spalį, kurio pavadinimas buvo „Matematinė komunikacijos teorija“. Shannon susitelkė ties problema, kaip geriausiai užkoduoti informaciją, kurią siuntėjas nori perduoti. Jis taip pat panaudojo įrankius pagal tikimybės teoriją, kurią išvystė Norbert Wiener. Tuo metu jie pažymėjo atsirandančias taikomosios komunikacijos teorijos stadijas. Shannon išvystė informacijos entropiją kaip netikrumo matą žinutėje, iš esmės išrasdamas informacijos teorijos lauką.
1949,jo karinio darbo matematinėje kriptografijos teorijos („Paslapties Sistemų Komunikacijos Teorija“) išslaptintoje versijoje, jis įrodė, kad visi teoriškai nenulaužiami šifrai turi turėti tuos pačius reikalavimus kaip vienkartinis minkštas bloknotas. Jis taip pat yra priskirtas prie atrankos į teorijos įvadą, kuris yra suinteresuotas nuolatinio laiko signalui nuo (vienodo) diskretaus komplekto pavyzdžio reprezentavimu. Ši teorija buvo būtina telekomunikacijų galimybės suteikime tam, kad pereitų nuo analogo į skaitmenines perdavimo sistemas 1960 metais ir vėliau.
1951 metais, Shannon padarė fundamentalų įnašą į gimtosios kalbos tobulinimą ir skaičiavimo kalbotyrą savo straipsniu „Pranašavimu ir Entropija Atspausdintos Anglų Kalbos Prognozė ir Entropija“ (1951), tuo pačiu aprūpindamas aiškią kiekybiškai vertinamą sąsają tarp kultūrinės praktikos ir tikimybinio pažinimo.

Komunikacijos modeliai

Informacijos teorijos studijavimas pagal Claude Elwood Shannon, Warren Weaver ir kitus, sukėlė naujų komunikacijos modelių tyrinėjimą išsiskiriantį iš kitų, tokių kaip psichologija ir socialogija, mokslinių perspektyvų. Moksle modelis yra struktūra, kuri atstovauja teoriją.
Disciplinos mokslininkai, kitokie nei matematikai ir projektuotojai, pradėjo matyti skirtumus tarp Shannon ir Weaver modelio, tokio kaip „persiduodantis modelis“:
„Jie išvystė komunikacijos modelį, kuris buvo numatytas matematinės komunikacijos teorijos vystymo dalyvavime. Shannon and Weaver darbą, komunikacijos inžinieriai, svarstant tokias problemas kaip įvairių komunikacijos kanalų talpa „bitai per sekundę“, patvirtino vertingu. Tai prisidėjo prie kompiuterių mokslo. Tai privedė prie labai naudingo darbo su kalbomis žmonių atleidimo. Ir „informacijos“ kūrime „išmatuojant“ tai sukūrė matematinį „informacijos teorijos“ studijavimą“- D. Chandler
Harold Lasswell (1902–1978), politologas ir komunikacijos teoretikas, buvo Čikagos sociologijos mokyklos narys. Darbe „Komunikacijos struktūra ir funkcija visuomenėje“ (1948) jis apibrėžė komunikacijos procesą kaip „Kas (sako) Ką (į) Kam (in) Koks kanalas (su) Kokiais Efektais“. Individualus modelis kurį jis pateikė svarstyti buvo žinomas kaip Šokio Modelis.
Šie pirmi komunikacijos modelių studijavimai skatino daugiau tyrinėjimų šia tema. Wilbur Lang Schramm (1907–1987), kurį komunikacijos teoretikas Everett Rogers kvietė tapti „komunikacijos studijavimo įkūrėju“,sutelkė jo studijavimą į siuntėjo ir gavėjo (klausytojo) patirtį. Komunikacija yra galima tiktai siuntėjo ir gavėjo bendroje kalboje.Everett Roger pranešimai vėliau privedė prie išsivystymo komunikacijos studijavimo pagrindo.
1960 metais, David Kenneth Berlo, Schramm sekėjas, išplėtė Shannon ir Weaver linijinį komunikacijos modelį ir sukūrė komunikacijos Siuntėjas-Žinutė-Kanalas-Gavėjas Modelį (SMCR Modelis)statytas jo darbe Komunikacijos procesas, kur komunikacija pasirodo kaip sureguliuotas procesas, kuris leidžia subjektui derėtis su aplinka, kurioje jis gyvena. Komunikacija tampa, tada, valdžios ir įtakos verte (komunikacijos psichologija).
1963 metais, Richard Whately's (1787–1863) „Retorikos elementai“ , Douglas Ehninger iš naujo išleido su kritiška įžanga ir David Potter pratarme. Jie ištyrė tai, ką vadino „Aristotle's komunikacijos modeliais„. James L. Kinneavy (1920–1999) taip pat ištyrė Aristotle retoriką ir komunikacijos modelį pagal „Pranešimo teoriją“ (1971).

Komunikacijos teorija kaip komunikacijos laukas

1999 metais, Craig parašė gaires duodantį straipsnį, „Komunikacijos Teorija kaip Laukas“, kuris išplėtė pasikalbėjimą dėl drausminio tapatumo komunikacijos lauke. Lindlof, Thomas R.; Taylor, Bryan C. (2002). Qualitative Communication Research Methods (2 ed.). Sage Publications Ltd. Retrieved January 28, 2011. Tuo metu, komunikacijos teorijos vadovėliai turėjo mažai sandorių, kaip pateikti komunikacijos lauką ar kitas teorijos, kad galėtų integruoti į savo vadovėlius. Nuo to laiko šis straipsnis tapo rimta struktūra keturiems skirtingiems vadovėliams, kad įvestų komunikacijos lauką. Craig 2007, pp. 125. Šiame straipsnyje, Craig "siūlo viziją komunikacijos teorijai, kuri žengia didžiulį žingsnį suvienijimo šio gana skirtingo lauko ir adresavimo į jo sunkumus link. " Kad pajudėtų šios suvienijimo vizijos link, Craig susitelkė ties komunikacijos teorija kaip ties praktine disciplina ir parodo kaip "įvairios komunikacijos teorijos tradicijos gali būti sujungtos dialogu komunikacijos praktikoje. "   Šiame aptarimo procese, teoretikai būtų įtraukti į dialogą apie "praktinę komunikacijos teorijų reikšmę. "  Pabaigoje, Craig siūlo septynias skirtingas komunikacijos teorijos tradicijas ir bendrais bruožais pabrėžia, kaip kiekvienas galėtų įtrauktų kitus į dialogą.