google/wiki40b huggingface dataset:
Nikolajus Avenarijus

Biografija

Baigęs Imperatoriškąjį vyriausiąjį pedagogikos institutą Sankt Peterburge dirbo Varšuvos, Balstogės mokyklų inspektoriumi.
1885-1890 m. tyrinėjo Barysavo, Bielsko, Balstogės ir Naugarduko apylinkių pilkapius bei Drohičino miestą. Baltarusijoje surinko akmeninių kirvių, Lenkijoje – švino plombų kolekciją. 1893 m. IX archeologų suvažiavime Vilniuje skaitė pranešimą apie Drohičino plombas; jas priskyrė rusų periodui. Darbai archeologine tematika parašyti tendencingai – prorusiškai ir proslaviškai; jotvingius laikė laukiniais, iki slavų atėjimo nenaudojusiais geležies.
Bara do Garsasas

Istorija

Bara do Garsasas įkurtas 1924 m., o miestu tapo 1948 m.
Jonas Karka

Biografija

1922-1926 m. mokėsi Anykščių vidurinėje mokykloje, 1926–1930 m. – Panevėžio mokytojų seminarijoje, 1930 m. pašauktas į tarnybą Lietuvos kariuomenėje, mokėsi Kauno Karo mokykloje, 1931 m. spalio 29 d. ją baigė VI aspirantų laidoje, suteiktas pėstininkų atsargos jaunesniojo leitenanto karinis laipsnis ir iškart išleistas į pėstininkų karininkų atsargą. 1938 m. lapkričio 23 d. jam buvo suteiktas atsargos leitenanto laipsnis. 1932–1937 m. studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakulteto Ekonomikos skyriuje, įgijo ekonomisto išsilavinimą.
1932–1934 m. mokytojavo Kalnėnuose (Kauno apskritis). Nuo 1934 m. rugpjūčio iki 1940 m. birželio mėn. TSRS okupacijos dirbo Lietuvos finansų ministerijos sekretoriumi, kainų tvarkytojo įstaigos kontrolieriumi Kaune, nuo 1939 m. – Vilniuje. 1938 m. suredagavo ir išleido Lietuvos miestų tarifų knygą. Nuo 1940 m. rugsėjo iki 1944 m. Prekybos komisariate dirbo vyresniuoju ekonomistu.
Dalyvavo skautų, šaulių ir atsargos karininkų organizacijų veikloje, nuo 1933 m. aktyvus studentų atsargos karininkų korporacijos „Ramovė“ narys.
Antrojo pasaulinio karo metu 1944 m. pasitraukė į Vakarus, 1944-1948 m. gyveno Vokietijos lietuvių pabėgėlių stovyklose, 1948 m. rudenį emigravo į Kanadą, įsikūrė Toronte. Ten 1956 m. baigė braižytojų kursus ir iki 1977 m. Toronto miesto savivaldybėje dirbo braižytoju. 
1952 m. kaip Kanados lietuvių sąjungos atstovas tapo pirmosios Toronto lietuvių organizacijų sudarytos Toronto lietuvių namų laikinosios valdybos nariu, šias pareigas ėjo iki 1954 m. Lietuvių namų Toronte steigimo, pastato įsigijimo ir jo pritaikymo lietuvybės veiklai organizatorius. 1954 m. liepos 11 d. dalyvavo steigiamajame Toronto šaulių klubo susirinkime ir kartu su bendraminčiais įkūrė pirmąją šaulių organizaciją emigracijoje – Vl. Pūtvio šaulių kuopą. Vėliau ilgą laiką buvo Lietuvių žurnalistų sąjungos Toronto skyriaus pirmininkas.
Bendradarbiavo leidiniuose „Panevėžio balsas“, „Trimitas“, „Tautos ūkis“, „Mūsų rytojus“, „Lietuvos aidas“. Kanadoje bendradarbiavo leidiniuose Tėviškės žiburiai, „Nepriklausoma Lietuva“, „Draugas“, „Toronto Sun“, „Toronto Star“.
Spauda (leidykla)

Spauda – leidybinė ir poligrafinė bendrovė, veikianti nuo 1960 m. Vilniuje.

Istorija

1960–1969 m. vadinosi LKP CK laikraščių ir žurnalų laidykla, 1969–1990 m. – LKP CK leidykla, 1990–1991 m. – Lietuvos leidybos įmonė „Spauda“, 1992–1995 m. – leidybos įmonė „Spauda“.
Įkurta 1960 m. vietoj „Tiesos“ ir „Sovetskaja Litva“ leidyklų su spaustuvėmis. „Tiesos“ spaustuvė įkurta 1945 m. vietoj Zavadskio spaustuvės, o „Sovetskaja Litva“ spaustuvė – 1944 m. vietoj „Aušros“ spaustuvės.
1960–1991 m. leido visus respublikinius laikraščius, didžiausią tiražą turinčius žurnalus, knygas, brošiūras ir spausdino visus respublikinius laikraščius, beveik visus žurnalus ir kitus leidinius.
1984 m. spaustuvė išplėsta, pastatytas laikraščių spausdinimo kompleksas. 2010 m. spaustuvė perkelta į Spaudos rūmus.
Vėjo energija

Istorija

Vėjo elektrinių konstravimo darbais Lietuvoje buvo susidomėta praėjusio amžiaus aštuntajame dešimtmetyje. Atsinaujinančios energijos šaltinių mokslinio tyrimo ir projektavimo - konstravimo biuras „Vėjas“, UAB „Vėjas“, UAB „Jėgainė“, Kauno technologijos universitetas bandė sukonstruoti lietuviškas 2; 4; 8; 20; 60 kW vėjo elektrines, tačiau visos pastangos baigėsi nesėkmingai. Sėkmingiausiai dirbo trijų vėjo elektrinių 16 kW bendrosios galios eksperimentinis kompleksas Palangos kopose, kuris šildė gelbėjimo stoties pastatą. AVEU tipo Astrachanės (Rusija) gamybos elektrinės buvo pastatytos siekiant atlikti eksperimentą ir išsiaiškinti, kaip pajūrio vėjų sąlygomis dirba vėjo elektrinių sparnai, pagaminti dykumų vandens keltuvams. Eksperimentas baigėsi nesėkme – audros metu visi sparnai buvo sulaužyti ir elektrines teko iš kopų pašalinti.
Pirmą vėjo energetikos Lietuvoje galimybių studiją 1993 m. paruošė Lietuvos energetikų mokslo ir technikos draugija po Lietuvos vyriausybinės delegacijos pažintinio vizito Vokietijos Šiaurės jūros pakrančių objektuose. Studija, kurioje meteorologinių stebėjimų pagrindu buvo apskaičiuoti energetiniai vėjo ištekliai, išanalizuotos gaminamų vėjo elektrinių konstrukcijos, paruošti pasiūlymai eksperimentinių vėjo elektrinių įsigijimui ir jų pastatymo vietoms, buvo pateikta tuometinei LR Pramonės ir prekybos ministerijai. Tačiau pasiūlymams eigos nebuvo duota ir vėjo energetika palikta likimo valiai.
FK Miroslavas

Istorija

2011 m. klubas debiutavo SFL varžybose.
Verslo klasės automobilis

Verslo klasės automobilis (angl. executive car) – lengvasis automobilis, didesnis nei vidutinės klasės automobilis, bet mažesnis nei prabangus automobilis.
Dauguma verslo klasės automobilių kėbulas yra sedano tipo. Šie automobiliai dideli, o variklio darbinis tūris nemažesnis kaip 2 litrai (dažniausiai nuo 2,4 iki 3 l). Be to šios klasės automobiliams keliami didesni reikalavimai saugumui, komfortui bei prestižui.
Masaja

Istorija

Masaja kūrėsi nuo XVI a., prie svarbaus Granados–Leono kelio. Oficialiai įkurta 1819 m. (kaip Muy Noble y Leal Villa Fiel de San Fernando de Masaya), o miesto statusą gavo 1839 m.
Sąnario kapsulė

Sąnario kapsulė - sąnarį sandariai uždaranti jungiamojo audinio maišelis. Kapsulė sudaryta iš dviejų sluoksnių: išorinio - skaidulinio ir vidinio - tepalinio. Išorinį sluoksnį sudaro netaisyklingas glaudusis jungiamasis audinys, kurio kolageninės skaidulos nutįsta į besijungiančių kaulų antkaulį. Vidinį sluoksnį sudaro purusis jungiamasis audinys ir jo savoji plokštelė, kurioje yra kraujagyslių, vienalašių riebalinių ląstelių ir nervų. Tepalinis sluoksnis dar skirstomas į gaurelinę ir lygiąją dalis. Tepalinio sluoksnio ląstelių populiaciją sudaro fagocitiniai ir sekreciniai sinoviocitai.
Sąnario kapsulės ertmę užpildo tepalinis skystis, kurio cheminė sudėtis panaši į kraujo plazmą. Šiame skystyje yra daug hialurono rūgšties, jis sutepa sąnarinius paviršius.
Azė le Rido pilis

Azė le Rido pilis (pranc. Château d'Azay-le-Rideau – pilis Prancūzijos Centre, Azė le Rido komunoje, Endro ir Luaros departamente, 20 km į vakarus nuo Turo, Endro upės saloje, viena iš Luaros slėnio pilių.

Istorija

Pilį 1510–1528 m. pastatė Prancūzijos karaliaus Pranciškaus I iždininkas Žilis Bertelo (Gilles Berthelot). Tai buvo pirmoji prancūziškojo Renesanso pilis. Vėliau ji buvo šiek tiek perstatyta, tačiau tai nesutrukdė Balzakui pilį pavadinti Endro deimantu.
Tai viena gražiausių, nors ir viena mažiausių Luaros slėnio pilių. Joje, kaip ir Italijos renesanso pilyse, gausu skulptūros ir lipdybos elementų. Sienos padengtos flamandų tapetais. Prie pilies įrengtas angliškas sodas.
Baltapilvis garnys

Išvaizda

Labai stambus paukštis. Kūno ilgis 127 cm. Pakaušis juodas. Kuodas pilkas. Snapas masyvus, 152–176 mm ilgio, juosvas. Posnapio galiukas ir kraštas geltonai žalias. Rainelė geltona. Plikos odos plotas tarp snapo ir akių žaliai geltonas. Kaklas pilkas. Nugara pilka. Sparno viršus tamsiai pilkas. Smakras ir kūno apačia balti. Kojos ir letenos pilkos. Jaunikliai rusvai pilki, pilvas baltas.

Paplitimas

Paplitęs Pietryčių Azijoje: Butane, Indijoje ir Mianmare.

Biologija

Biotopas – pelkės, ežerai ir upės brandžiuose miškuose. Pietų Himalajuose aptinkamas terajuose, ūksmingi miškai, raistai. Laikosi iki 1500 m virš jūros lygio . Vienišius.
Minta gyvūniniu maistu. Dažniausiai medžioja prieblandoje, lėtai vaikščiodamas arba tykodamas.
Lizdus krauna aukštuose medžiuose, pavieniai. Kiaušiniai žaliai žydri. Peri abu tėvai. 2 – 3 mėnesių jaunikliai palieka lizdą.
Kartos trukmė 10,5 m.
Erik Axel Karlfeldt

Biografija

1898 m. Upsalos universitete baigė literatūros istoriją ir anglų filologiją. Dirbo mokytoju, žurnalistu, bibliotekininku. 1907 m. Upsalos universiteto Garbės daktaras. Nuo 1904 m. Švedijos akademijos narys. Nuo 1907 m. Nobelio komiteto narys.
Pilietinė iniciatyva

Pilietinė iniciatyva – iš visuomenės kilusi iniciatyva, kuria siekiama įgyvendinti tam tikrą visuomenei svarbų projektą, idėją. Pilietinės iniciatyvos dėka gali susiformuoti ištisi judėjimai, politinės partijos, kurios vėliau gali siekti politinės valdžios.
Pilietinėje visuomenėje yra skatinamos pilietinės iniciatyvos bei remiama iš įvairių visuomenės sluoksnių keliamos konstruktyvios idėjos, neprieštaraujančios viešajam interesui.
Mokslinė fantastika

Mokslinė fantastika – fantastinio meno šaka, vienijanti literatūrą, kiną, dailę ir kitas meno sritis, pavyzdžiui, kompiuterinius, vaidmenų (RPG), figūrėlių ar net kortų žaidimus, kuriose pramanyti dalykai yra sietini su mokslu, ateities vizijomis, technika, visuomeniniais reiškiniais. Mokslinė fantastika yra priešingybė kitai fantastinio meno sričiai – maginei fantastikai, kuriai būdinga magija, stebuklai ir kiti bruožai, kurie yra artimi literatūrinei pasakai. Tačiau, nepaisant anksčiau išvardytų skiriamųjų bruožų, mokslinė fantastika neretai vadinama šių laikų pasaka.
Ankstyviausi mokslinės fantastikos atstovai yra Žiulis Vernas, Herbertas Velsas, E. Barouzas, Artūras Konan Doilis, Aleksandras Beliajevas ir daugelis kitų sukūrė šios fantastikos pagrindus. Mokslinė fantastika pradėjo formuotis XIX amžiaus viduryje.
Po Antrojo pasaulinio karo savo kūriniais plačiai išgarsėjo Rėjus Bredberis, Aizekas Azimovas, Robertas Heinleinas, K. D. Saimekas, Fransisas Karsakas, Artūras Klarkas, Stanislavas Lemas, broliai Arkadijus ir Borisas Strugackiai, Kiras Bulyčiovas bei daugelis kitų mokslinės fantastikos kūrėjų, kurie formavo šiuolaikinę mokslinę fantastiką.
Šiuolaikinė mokslinė fantastika nėra vientisa. Ją sudėtinga trumpai apibūdinti, kadangi ji susiskaidžiusi į atskiras rūšis, porūšius, sroves. Egzistuoja utopija, antiutopija, socialinė fantastika, alternatyvioji istorija, grynoji mokslinė, nuotykinė, psichologinė, satyrinė (humoristinė), politinė, pažintinė, erotinė, kiberpankas (cyberpunk) su papildomais porūšiais (steampunk, kartografinė fantastika ir kt).
Heinrichas Dusemeris

Biografija

1311 m. įstojo į Vokiečių ordiną ir riteriu dalyvavo kovose su lietuviais. Pasak legendos, kelis kartus dalyvavo dvikovoje su Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Vyteniu, tuo nusipelnydamas pagarbą Ordine. 1329 m. Ragainės komtūras. 1333 m. Sembos vaitas, nuo 1334 m. Pokarvių komtūras, nuo 1335 m. Karaliaučiaus komtūras. 1339 m. jo ginčas su didžiuoju magistru Ditrichu fon Altenburgu baigėsi pašalinimu iš visų postų. Ištremtas į Strasburgą užėmė komtūro pareigas.
Grįžo į Marienburgą, kai didžiuoju magistru buvo išrinktas Liudolfas Kenigas. Šiam pasitraukus iš pareigų, 1345 m. gruodžio 13 d. išrinktas didžiuoju magistru, nes Ordinui buvo reikalingas kovose užgrūdintas vadas. Tuoj po išrinkimo surengė žygį į Lietuvą, kuris baigėsi 1348 m. vasario 2 d. įvykusius Strėvos mūšiu. Lietuvos kariuomenė buvo sumušta, tačiau maro epidemija, pradėjusi siausti Prūsijoje, sustabdė Ordino ekspansiją į Lietuvą. Didžiajam magistrui teko atitraukti savo kariuomenę ir iš kitų užimtų teritorijų. Netrukus Heinrichas Dusemeris atsisakė pareigų ir, sulaukęs, kol bus išrinktas naujas didysis magistras, išvažiavo į Bratianą, kur neužėmė jokių pareigų.
Palaidotas Marienburgo Šv. Onos koplyčios mauzoliejuje.
Ge (ginklas)

Ge (kin. 戈; pinyin gē) – kiniškas snapius, kurį sudaro durkliška, paprastai dviašmenė geležtė įtvirtinta statmenai kotui. Ge geležtės išilgai vidurio linijos iš abiejų pusių dažnai turi stangrinančias briaunas (trumpų geležčių su briaunomis nuotrauka).

Ge variantai

Ankstyvieji ge yra tipiški snapiai – jų geležtės buvo trumpos, ilgo pailgo lygiašonio trikampio formos, trumpa įkote, kotas neilgas dažnai apie 60 cm ilgio ar kiek ilgesnis. Tokie ge dažnai vadinami angl. dagger – axe (durklinis kirvis). Jie buvo naudojami panašiai kaip primityvūs kirviai.
Vėliau ge ėmė virsti ilgakočiu ginklu, kadangi jų kotai ėmė ilgėti.

Atsirado ietiniai ge – ge hibridai su ietimis: ties ieties galu įtvirtindavo ge geležtę. Tokį ginklą dažnai vadina kiniška alebarda czi (angl. ji). Atakuojant czi durdavo, o grįžtamuoju judesiu ge geležte galėdavo perrėžti kaklą.

Vėliau czi galvas ėmė gaminti vientisas – jas sudaro ietiškas viršūninis antgalis ir ge tipo šoninė geležtė. Toks ginklas iš tiesų primena europines alebardas (alebardiškos dzi galvos).
Kasinėjimuose paprastai randa tik ge geležtes ar czi galvas. Kotai būna suirę. Kartais randami ge su nefrito geležtėmis, tačiau šie ginklai nebūdavo koviniai, nors jų sandara tiksliai imitavo metalinius ge. Nefritiniai ge paprastai randami aristokratų kapuose, dažnai – karstuose. Matyt, nefritiniai ge buvo naudojami kaip ceremoniniai ar ritualiniai ginklai, galbūt – kaip valdžios simbolis. Kartais nefritinius ge randa po karstu esančioje duobėje kartu su auka, kuri turėjo saugoti mirusįjį dvasių pasaulyje, matyt, ginkluota tuo nefritiniu ge.
Bygailių koplyčia

Istorija

Koplyčios istorija siejama su Teresdvario dvaru, kuris žinomas nuo XVII a. 1682 m. (kituose šaltiniuose – 1642 m.) dvaro savininkai grafai Morikoniai čia pastatė medinę Švč. Mergelės Marijos koplyčią. Ją gyventojai 1895 m. atnaujino, o 1935 m. kun. Antanas Pauliukas perstatė. Koplyčia buvo atnaujinta ir padidinta; meistras – K. Damašavičius (parašas ant pamato).
Po 1831 m. sukilimo dvaras iš tuomečių savininkų buvo konfiskuotas, paverstas valstybine valda ir čia įkurtas Teresdvario valstybinis dvaras. Po baudžiavos panaikinimo dvaro žemės buvo išdalintos buvusiems valstybiniams valstiečiams, o buvusiame centre atsirado nauji savininkai – Pauliukai.
Jokūbiškiai (Širvėna)

Aplinkinės gyvenvietės

Klausučiai - 3 km
Auliai
Karaliaus Viljamo sala

Karaliaus Viljamo sala (pranc. Île du Roi-Guillaume, angl. King William Island) yra didelė Kanados Arktinio salyno sala. Ji priklauso Kanadai, Nunavuto teritorijai. Jos plotas – 13 111 km², tai 60 pagal dydį sala pasaulyje. Sala apgyvendinta, joje 2001 metais buvo 960 žmonių. Rytuose yra didelis Butijos pusiasalis, šiaurėje Velso Princo sala. Pavadinta Anglijos karaliaus Viljamo IV garbei, 1830 metais.
Armin van Buuren

Biografija

Arminas nusprendė pasirinkti profesionalaus muzikos atlikėjo karjerą, nepaisant pažado dėl karjeros teisėje, Nyderlanduose. Savo teisės mokslus jis baigė 2004 m. Arminas pradėjo dirbti diskžokėju vietiniame naktiniame klube Nexus, baigė mokyklą 1995 m. ir įstojo į universitetą studijuoti teisę. Tuo tarpu, jis perkėlė savo muzikos įrangą iš miegamojo į 'tikrą' studiją. Pirmieji kūriniai, kuriuos Arminas sukūrė savo naujoje studijoje, buvo Touch Me ir Communication.
Nuo 2001 m. Arminas groja savo savaitinėje radijo laidoje A State of Trance. 2009 m. laida atšventė savo 400 epizodą.
2002 m. Arminas buvo išrinktas penktuoju diskžokėjumi DJ Mag rinkimuose. 2007 m. jis pasiekė pirmają vietą.
Tarptautinių organizacijų rezoliucijos

JTO GA rezoliucijos

Generalinės Asamblėjos rezoliucija tiesiogiai nesukuria valstybėms teisių ar įsipareigojimų.
Tapytojas (žvaigždynas)

Tapytojas (Pictor, Pic) – 59-as iš 88-ių pagal dydį pietinio pusrutulio blyškus žvaigždynas, praktiškai nematomas Lietuvoje. 1763 m. žvaigždynui pavadinimą suteikė Nicolas Louis de Lacaille.
α Pictoris – ryškiausia žvaigždyno žvaigždė, tris kartus didesnė už Saulę.
Drohičino Šv. Trejybės katedros bazilika

Istorija

Pirmosios bažnyčios statybų šioje vietovėje fundatorius 1392 m. buvo Lietuvos didysis kunigaikštis ir Lenkijos karalius Jogaila. 1657 m. bažnyčia buvo perduota jėzuitams, kurie 1696 m. pradėjo statyti naują mūrinę baroko architektūros stiliaus bažnyčią. Statybos buvo užbaigtos 1709 metais. 1781 m. katedra atiteko vienuoliams pijorams. Per I pasaulinį karą katedra buvo stipriai apgriauta. 1919 m. atstatyta. Per II pasaulinį karą buvo sunaikintas XVI a. įrengtas didysis katedros altorius. 1966 m. lapkričio 11 d. katedra buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1991 m. katedra tapo Drohičino vyskupijos centru.
Heroes (David Bowie albumas)

Dainų sąrašas

Visas parašė David Bowie, išskyrus kur pažymėta.
Teresė Bukauskienė

Teresė Bukauskienė-Ramanauskaitė (1929 m. spalio 15 d. Ariogaloje – 2001 m. lapkričio 30 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogė, pedagogikos istorikė, socialinių mokslų daktarė, poetė.

Biografija

Lankė Ariogalos pradinę mokyklą, mokėsi Ariogalos, Kauno gimnazijose. 1954 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1978 m. pedagogikos mokslų kandidatė.
1954–1977 m. Griežpelkių (Pagėgių rajonas) mokyklos mokytoja, Vilkiškių gimnazijos direktorė. 1977–1987 m. Pedagogikos instituto mokslinė darbuotoja, 1987–1999 m. Respublikinio mokytojų tobulinimosi instituto (nuo 1999 m. Pedagogų profesinės raidos centras) dėstytoja, nuo 1990 m. docentė.
Kaukiškė (Linkmenys)

Istorija

Tarybiniais metais Kaukiškė priklausė Linkmenų apylinkei.

Aplinkinės gyvenvietės

Antalksnė - 0,5 km
Darželiai - 0,5 km
Pupiškė - 2,5 km
Velvet Acid Christ

Velvet Acid Christ – psychedelic – industrial grupė iš Denverio, JAV. Pagrindinis nuolatinis jos narys ir vienas įkūrėjų yra Bryan Erickson.
Velvet Acid Christ muziką yra sunku vienareikšmiškai priskirti konkrečiam žanrui. Dažniausiai ji apibūdinama kaip industrial ir electro-industrial, gothic, EBM, psychedelic. Joje galima rasti įvairiausių nuotaikų. Dainos išsiskiria neįprastu skambesiu ir emocingumu. Temos dažnai liečia įvairius „tamsius“ aspektus – narkotikai, serijiniai žudikai, depresija, mizantropija. Taip pat dažna tema yra religija.
Dažnai naudoja semplus iš įvairių filmų.
Tekimanas

Istorija

Akanai, pasak jų žodinės tradicijos, migravo iš Tekimano prie vandenyno pakrantės ir 1252 m. sukūrė Mankesimo karalystę (dab. Vidurio regionas). Po to, kai 1723 m. Bono valstybės sostinę Bono Mansą užgrobė Ašančių imperija, 1740 m. buvo sukurta Bono-Tekimano valstybė, pavaldi Ašančių imperijai.
Erikas Laiconas

Biografija

1933–1937 m. mokėsi Jasiškių (Biržų raj.) pradžios mokykloje, 1937–1939 m. Nemunėlio Radviliškio pradžios mokykloje, 1939–1947 m. Biržų gimnazijoje. 1947–1948 m. studijavo Kauno valstybiniame universitete, 1948–1953 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje (LŽŪA).
1950–1952 m. LŽŪA Melioracijos katedros laborantas. 1953 m. Valstybinio projektavimo instituto Elektrifikacijos skyriaus vyr. technikas. 1953–1959 m. LŽŪA Melioracijos katedros asistentas, vyr. dėstytojas. 1969–1989 m. VŪPI grupės vadovas, Techninio skyriaus vyriausias specialistas. 1990–1991 m. UAB „Darna“ kelionių ir ekskursijų vadovas.
1994–1996 m. studijavo teologiją Klaipėdos universitete. Įšventintas į diakonus ir paskirtas tarnauti Biržų evangelikų liuteronų parapijoje. 1998 m. gegužės 21 d. ordinuotas į kunigus. Aptarnavo Alkiškių, Žeimelio ir Biržų latvių evangelikų liuteronų parapijas. Palaidotas Kaune, Eigulių kapinėse.

Esperantininkas

E. Laiconas buvo esperanto kalbos mylėtojas, Tarptautinės krikščionių esperantininkų lygos (KELI) atstovas Lietuvoje, Esperanto misijos vadovas Baltijos šalyse, Esperanto Biblijos studijos vadovas Kaune, Kauno profesinių sąjungų kultūros rūmų esperantininkų klubo pirmininkas, Lietuvos esperantininkų asociacijos Mokslinės – techninės sekcijos vadovas. Tarptautinių kongresų dalyvis. Veisiejuose (1998 m.), Liepojoje (1999 m.) vedė ekumenines pamaldas esperanto kalba, Alkiškių ir Žeimelio parapijose vedė pamaldas latvių kalba, taip pat ir Kauno bei Kėdainių parapijose.
Iš latvių kalbos išvertė A. Skrodelio knygelę „Kas yra Šv. Vakarienė“, keletą straipsnių, taip pat V. Plute-Olevas „Krikščioniškos bendruomenės istorijos pasakojimus“. Išleido knygą „Alkiškių evangelikų liuteronų parapija“. Leido metraštį, skirtą parapijos reikalams, leidinėlį esperanto kalba „Litovia Kristano“ ir kitus smulkius leidinius. Parengė spaudai knygas „Liuteronų atsiradimas Lietuvoje“, „Martino Liuterio gyvenimo momentai laikinų pinigų banknotuose“, „Kauno evangelikų liuteronų parapija“.
José Manuel Reina

Liverpool FC

2005-ųjų liepą Reina pasirašė kontraktą su Liverpuliu ir debiutavo naujoj komandoj prieš Total Network Solutions FC 2005–2006 m. sezone Reina pradėjo žaisti pagrindinėje sudėtyje pakeisdamas 2005-ųjų Čempionų lygos herojų Jerzy Dudeką. Tą patį sezoną (2005-ųjų rugpjūčio 17 d.) debiutavo Ispanijos rinktinėje tarptautinėse draugiškose varžybose prieš Urugvajaus rinktinę, kuriose Ispanija laimėjo rezultatu 2-0.

Asmeninis gyvenimas

2006 gegužės 19 d. Kordoboje, Reina vedė ilgametę draugę Yolanda Ruiz. Pora turi dukterį Grecia, gimusią 2007 vasario mėn. Reinos kaimynas yra Liverpulio komandos ir Ispanijos rinktinės puolėjas Fernando Torres.
XX amžius

Dvidešimtas mūsų eros amžius – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 1901 metų sausio 1 dieną ir pasibaigęs 2000 metų gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XIX amžius – XX amžius – XXI amžius
Dešimtmečiai: 1-as 2-as 3-as 4-as 5-as 6-as 7-as 8-as 9-as 10-as
Studija

Studija (it. studio 'tyrimas; darbo vieta)  – menininko ir jo pagalbininkų darbo patalpa, kūrybinės dirbtuvės, kurioje sukuriami meno kūriniai, ugdomi pradedančiųjų kūrybiniai įgūdžiai. Tai gali būti darbo vieta, paprastai skirta kūrybinių profesijų atstovams: dailininkams, architektams, fotografams, muzikantams, kino kūrėjams, režisieriams, dizaineriams ir pan. Taip pat studija yra įstaiga ar įmonė, kurioje vykdoma veikla, susijusi su kino filmų gamyba, spektaklių statymu, radijo ir televizijos laidų kūrimu ir transliacija, muzikos įrašų gamyba. Nedidelė artistų ar dailininkų mokykla, meno mėgėjų (dailės, šokio, dramos) būrelis – tai yra studija.
Studija taip pat yra didesnis mokslo veikalas, nagrinėjantis kurios nors srities problemą.
Marijavitės

Istorija

Iš pradžių tai buvo vyrus ir moteris jungianti draugija, bet nuo 1737 m. tapo moterų vienuolių kongregacija. 1739 m. marijavičių regulą patvirtino Vilniaus vyskupas Mykolas Jonas Zenkovičius. 1752 m. balandžio 15 d. regula gavo popiežiaus Benedikto XIV patvirtinimą. Dėl nesutarimų su žydų bendruomenėmis pataisyta regula patvirtinta antrą kartą 1774 m. kovo 2 d. popiežiaus Klemenso XIV.
Kongregacija greitai paplito daugelyje Lietuvos ir Baltarusijos vietų. Marijavitės nešiojo pilką drabužį, duodavo tris vienuoliškus įžadus. Prie kiekvieno vienuolyno buvo atidaryta neturtingų mergaičių mokykla. Be vienuolyno prie Vilniaus Šv. diakono Stepono bažnyčios (bažnyčią marijavitės perėmė 1752 m.), veikė dar 16 vienuolynų LDK teritorijoje. Rusų valdžiai naikinant vienuolynus, dalis marijavičių vienuolynų uždaryta 1842–1850 m., o likusieji – 1864 m. Tada vienuolės buvo išsklaidytos, priverstos prisijungti prie kitų moterų vienuolynų. XX a. pradžioje naujai įkurta Šv. Kazimiero seserų kongregacija rėmėsi marijavičių regula.

Darbas su kitatikėmis

Marijavičių švietimo programa padėjo nekrikščionėms pereiti į katalikų tikėjimą. Konvertitėms buvo skiriama socialinė integravimo į katalikišką visuomenę pagalba. Lietuvai esant Rusijos imperijos sudėtyje, nekrikščionės savo sprendimą krikštytis pirmiausiai pranešdavo policijai. Tada būsimosios katalikės patekdavo marijavičių kongregacijos globon. Marijavitės joms teikdavo apgyvendinimą, aprangą, vienkartinę pašalpą, religinį mokymą, minimalų išsilavinimą. Marijavičių švietimo programa padėjo neofitėms adaptuotis naujame krikščionių pasaulyje. Norint išvengti atsimetimo nuo bažnyčios ir religijos, konvertitėms būdavo sukuriama nauja tapatybė, visiškai panaikinant senąją, bei draudžiant bet kokius saitus su ankstesniu gyvenimu. Siekta pasirūpinti, kad jos rastų veiklą katalikiškoje aplinkoje arba susituoktų su kataliku. Vilniuje per pirmuosius 30 kongregacijos veiklos metų buvo atversta daugiau kaip 400 neofičių, daugiausia žydžių mergaičių.
Į kongregaciją buvo priimamos ir žydės su vyriškos lyties vaikais. Juos pakrikštijus, neturint abiejų tėvų sutikimo, vaikai jau nebegalėjo būti grąžinti į ankstesnę bendruomenę. Sprendimą sugrįžti į gimtąją bendruomenę galėjo priimti tik suaugęs neofitas.