google/wiki40b huggingface dataset:
Pakavimo dujos

Pakavimo dujos (taip pat fasavimo dujos, apsauginės dujos) – dujos, kuriose laikomi maisto produktai nesioksiduoja ir ilgai išlaiko maistines savybes. Hermetiškose pakuotėse šio dujos sudaro apsauginę atmosferą. Taip įpakuotas produktas ilgiau išlieka šviežias, į jį nereikia įmaišyti maisto priedų konservantų ar jų reikia mažiau. Pakavimas su apsauginėms pakavimo dujomis yra šiuolaikinis saugus pakavimo būdas, naudojamas maisto perdirbimo įmonėse, leidžiantis ilgesnį laiką išlaikyti mėsos, pieno, duonos produktų šviežumą, kokybę ir prekinę išvaizdą be cheminių konservantų.

Istorija

Devintajame XX a. dešimtmetyje amerikiečiai išrado modifikuotos atmosferos pakavimo būdą, kuris leido pirkėjams pristatyti jau paruoštus, supjaustytus gaminius. Taip gamintojai galėjo pailginti maisto prekių produktų galiojimo laiką, išlaikyti prekinę jų išvaizdą, išsaugoti aromatą ir nepakitusį gaminių skonį, palengvino tokių prekių transportavimą. Maisto produktų pakavimas dujomis pigių prekių gamintojams nebuvo patrauklus, nes pernelyg didino prekės kainą. Tačiau greitai gendančių – pieno, mėsos, žuvies ir net kai kuriuos duonos – produktus gaminančioms įmonėms minėta naujovė buvo labai aktuali.
Daugelyje Europos šalių įprastos, maisto produktams skirtos, vakuuminės pakuotės jau baigiamos išstumti iš rinkos, nes vartotojai mieliau renkasi naudingesnėmis savybėmis pasižyminčią apsauginėmis dujomis pripildytą  pakuotę.
Lietuvoje vakuuminės produktų pakuotės pasirodė apie 1998 m., kiek vėliau – ir pakavimas naudojant modifikuotą atmosferą. Ši technologija nuolat keitė pavadinimą, nes ji gąsdino žmones: apsauginės dujos, modifikuota atmosfera. Dabar tai vadinama pakavimo dujomis ar oru, nes tai yra toks pats oras, kuris įkvepiamas. Tik maisto pramonėje naudojami trys skirtingi dujų mišiniai, kuriuose skiriasi azoto, deguonies ir angliarūgštės santykis.
KPVT

Kita technika su KPVT

KPVT kulkosvaidis naudojamas zenitiniuose kulkosvaidžių įrenginiuose – paprastuose ZPU-1, sudvejintuose ZPU-2 ir ZU-2, suketverintuose ZPU-4, kalnų zenitiniuose įrenginiuose ZGU-1.
KPVT naudojo ir kariniams kateriams apginkluoti. Tam kateriuose būdavo sumontuojamas įrenginys MTPU.
Siderka

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Naujamiesčio Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia

Istorija

Ostapas Valavičius 1583 m. Naujamiestyje pastatė evangelikų reformatų bažnyčią, įsteigė parapinę mokyklą. Bažnyčios ir mokyklos išlaikymui dovanotas Švaininkų kaimas. Trakų vaivada Marcijonas Oginskis 1688 m. įsteigė Naujamiesčio katalikų parapiją, 1689 m. įsakė pastatyti bažnyčią, kleboniją, prieglaudą. Jų išlaikymui skyrė 10 000 lenkiškų auksinų. Klebonas turėjo gauti 300 auksinų per metus ir maisto.
1725 m. bažnyčia sudegė. Kunigo Mato Banevičiaus rūpesčiu iki 1755 m. atstatyta; netrukus vėl sudegė. Klebono Antano Šliogerio iniciatyva 1785 m. pastatyta kryžminio plano bažnyčia turėjo 6 altorius. Po 1800 m. klebonas Domininkas Venckavičius bažnyčią išdažė, pastatė mūrinę varpinę. 1847 m. pastatyta klebonija, ūkiniai trobesiai. 1860 m. išpuoštas bažnyčios vidus, 1874 m. sumūryta šventoriaus tvora. 1917 m. Aleksandro Jakševičiaus pastatyti neogotikiniai šventoriaus vartai.
Dar 1889 m. prašyta leisti statyti naują mūrinę bažnyčią. Jos statybai Vilniaus kapitulos prelatas Juozapas Baukus-Baukevičius buvo palikęs 23 000 rublių. Valdžia statyti neleido. 1896 m. statyti leido konsistorija, kai valdžios leidimo jau nereikėjo. Pagal inžinieriaus Floriano Vyganovskio projektą dabartinė bažnyčia 1899–1908 m. pastatyta (rūpinosi klebonas Romualdas Styravičius). Per Pirmąjį pasaulinį karą apgadinta. Po karo suremontuota.
Klebono Juozapo Kirnos rūpesčiu 1934 m. dailininkas Vladas Čižauskas įrengė 2 šoninius altorius. 1936 m. pastatyta suolų. Dailininkas Vincas Dilka išdekoravo bažnyčios vidų, nutapė 4 paveikslus. 1944 m. rugpjūčio 24 d. sprogus lėktuvui, bažnyčia apgadinta. J. Kirnos iniciatyva suremontuota.
2007 m. rugpjūčio 16 d. remontuojamoje bažnyčioje kilo stiprus gaisras ir ją nuniokojo. Sugriuvo abu 50 m aukščio mediniai bokštai. Vidun įkrito didžiausias Panevėžio vyskupijos varpas, liedintas1898 m. brolių Usačiovų liejykloje Valdajuje (Rusija). Varpas svėrė 196 pūdus (3210, 5 kg). Gaisro metu sudegė ir brangūs vargonai, pagaminti Karaliaučiuje. 2011 m. spalio 2 d. pašventinti 4 nauji varpai iš Vokietijos.
2013 m. pabaigoje bažnyčios bokštai po daugiau nei 6 metų pertraukos buvo atstatyti, įgaudami ankstesnį 54 m aukštį. Pirmas bokštas užkeltas spalio 25-ąją, antras – lapkričio 7 dieną. Dviejų bokštų atstatymo darbai kainavo 300 tūkst. litų. Naujieji bokštai buvo pagaminti ne mediniai, kaip senieji, o iš metalo konstrukcijų, padengtų skarda, vizualiai beveik identiški buvusiesiems. Vieno bokšto smailės aukštis – 19 m, ant jos įrengtas 3 m aukščio kryžius, jų bendras svoris apie 10 t.

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, su neogotikos elementais, dvibokštė, stačiakampio plano (49 × 19,6 m), su trisiene apside ir žemomis zakristijomis. Vidus 3 navų, įrengti 3 ąžuoliniai altoriai.
Šventoriuje palaidotas kunigas, kraštotyrininkas Kazimieras Kuzmickas.
2013 m. Čeliabinsko meteorų lietus

2013 m. Čeliabinsko meteorų lietus – meteorų lietus, 2013 m. vasario 15 d. įvykęs Rusijoje, virš Pietų Uralo. Apie 09:15 vietos laiku bent vienas meteoras sprogo virš Čeliabinsko ir jo apylinkių, ir didžiausia atplaiša rėžėsi į Čebarkulio ežerą. Tikslų meteoro sprogimo laiką padėjo nustatyti daugybė vaizdo įrašų, nufilmuotų kameromis, esančiomis automobiliuose (jose fiksuojamas tikslus įvykių laikas). Rusijos mokslų akademijos skaičiavimais, meteoras svėrė ~10 000 tonų ir sprogo 30-50 km aukštyje. Meteoritas priklausė mokslininkams žinomų kosminių uolienų šeimai – Apolono asteroidams .
Ryškūs objektai rytiniame danguje pastebėti visame regione (Jekaterinburge, Orenburgo srityje, šiaurės vakarų Kazachstane). Nuo meteoro sklido tokia ryški šviesa, kad ant žemės buvo stebimi šešėliai. Remiantis įvairia užfiksuota vaizdo informacija – šešėlių kritimo kampu bei nustačius pagrindinę meteorito nukritimo vietą, mokslininkai apibrėžė tikslų objekto kritimo kampą, padėtį, greitį. Nuo sprogimo daug kur Čeliabinske sudužo pastatų stiklai, kurie sužalojo ~1000 gyventojų. Taip pat sugriuvo cinko gamyklos stogas.
Meteoro sprogimas įvyko likus 16-ai valandų prieš tai, kai šalia žemės praskriejo asteroidas 2012 DA14, tačiau mokslininkai tikina, jog šie du įvykiai yra visiškai nesusiję ir tėra tik sutapimas.
2014 m. Sočio žiemos olimpinių žaidynių nugalėtojams skirtuose aukso medaliuose buvo įdėti Čeliabinsko meteorų gabalėliai.
Vytautas Černius

Vytautas Černius (g. 1926 m. balandžio 26 d. Mažeikiuose) – Lietuvos edukologas, psichologas, filosofijos daktaras. Amerikos psichologų asociacijos narys.

Biografija

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau išvyko į JAV. 1946–1948 m. studijavo gamtos mokslus Pabaltijo universitete Pineberge, netoli Hamburgo, 1948–1951 m. – Miunsterio, nuo 1951 m. – biologiją Bostono universitete, 1955–1966 m. – edukologiją ir psichologiją Čikagos universitete. 1966 m. filosofijos daktaras.
1957–1959 m. dėstė Čikagos universiteto laboratorinėje mokykloje, 1959–1962 m. jos vedėjas. 1962–1966 m. Torntono mokyklų asociacijos psichologas. 1966–1967 m. Indianos universiteto laboratorinės mokyklos direktorius ir psichologas. 1967–1978 m. dėstė Templio universitete (Pensilvanijos valstija), 1981–1983 m. Psichologinių edukacijos procesų katedros vedėjas, 1983–1986 m. Pedagoginio koledžo prie Templio universiteto Tarptautinio švietimo centro direktorius, nuo 1978 m. profesorius.
1991 m. Vytauto Didžiojo universitete įsteigė Pedagogikos centrą, 1995–1997 m. jo direktorius, nuo 1997 m. VDU Švietimo studijų centro vedėjas. 1989–1996 m. VDU Atkuriamojo senato, nuo 1996 m. senato narys.
MFK Kauno Žalgiris

Istorija

Klubo užuomazgos yra 2000 metai, kai susibūrė Kauno sporto mokyklos komanda, o 2002 m. Kauno futbolo mokyklos ekipa pradėjo dalyvauti Moterų futbolo čempionate.
Nuo 2015 m. „Žaros“ merginų futbolo ekipa atstovavo Lietuvos Sporto Universitetą ir Kauno miestą, dalyvavo Lietuvos moterų A lygos čempionate bei kituose LFF organizuojamuose futbolo turnyruose. 2017 m. „LSU-Žara“ tapo BC Žalgiris sistemos dalimi, ir pakeitė pavadinimą į MFK „Kauno Žalgiris“.

Logotipas

Komanda nuo 2017 m. naudoja BC Žalgirio logotipą.

Spalvinė gama ir aprangos

Galime išskirti du periodus: LSU-Žaros ir "žalgirietiškąjį".
Korėjietiškas lankas

Korėjietiškas lankas (kor. 각궁) – tradicinis lankas, kilęs iš Korėjos regiono. Tradiciškai gamintas iš Azijinio buivolo ragų. Styga buvo įtempiama ir paleidžiama nykščiu.
Istoriniai įrašai apie korėjietiškus lankus datuojami nuo I a. pr. m. e. kuomet jie pradėti naudoti karuose su Kinija. Vėliau šie lankai naudoti gynybai prieš piratus iš Japonijos. Nuo 1392 m. iki 1894 m. šaudymas iš lanko buvo privalomas įgūdis Pietų Korėjos armijoje.
Šiais laikais korėjietiški lankai vis dar naudojami sportui ir laisvalaikiui.
Rymantas Juozaitis

Rymantas Juozaitis (g. 1953 m. gegužės 6 d. Kaune) – Lietuvos energetikas.

Biografija

1960–1971 m. mokėsi Kauno J. Aleksonio vidurinėje mokykloje. 1971–1976 m. studijavo Kauno politechnikos institute, įgijo pramonės šiluminės energetikos inžinieriaus specialybę.
1976 m. pradėjo dirbti Dujinių įrengimų derinimo ir gazifikacijos orgtechnikos valdyboje inžinieriumi derintoju. Nuo 1977 m. Kauno šiluminių tinklų kapitalinės statybos skyriaus inžinierius, šiluminių tinklų rajono dispečeris, meistras, vyriausiasis meistras, šiluminių tinklų rajono viršininkas, vyr. inžinieriaus pavaduotojas, direktoriaus pavaduotojas, filialo Kauno šilumos tinklai direktorius, filialo „Kauno energijos” paslaugos direktorius, filialo Kauno elektrinė direktorius.
1997 m. įsteigus SPAB „Kauno energija” paskirtas bendrovės generalinio direktoriaus pavaduotoju, nuo 2000 m. AB „Kauno energija” generalinis direktorius. Nuo 2002 m. AB „Lietuvos energija“ generalinis direktorius, nuo 2008 m. gegužės 20 d. „LEO LT“ valdybos pirmininkas. Pasaulio energetikos tarybos Lietuvos komiteto pirmininkas.
Vedęs, žmona Neringa (g. 1957), dvi dukros (1980 m. ir 1990 m.).
Gretiro saga

Gretiro Osmundarsono saga (isl. ir sen. isl. Grettis saga Ásmundarsonar) – viena iš islandų sagų. Ji aprašo Gretiro Osmundarsono, karingo vyro, nustumto už įstatymo ribų, gyvenimą.

Apžvalga

Ši saga priskiriama islandų sagoms (Íslendingasögur), kurios buvo parašytos XIII a. ir XIV a. pr. Sagos realistiškai apibūdina įvykius Islandijoje tarp IX a. ir XI a. Šių tekstų veikėjai paprasta konfliktuoja dėl turto, prestižo ir galios.
Gretiro sagos autorius nežinomas, tačiau manoma, kad ši istorija galėjo būti paremta ankstesniais pasakojimais apie Gretiro gyvenimą, kuriuos užrašė Sturla Þórðarsonas. Nors Gretiro ketinimai nebūtinai blogi, jis dažnai piktas ir irzlus, todėl pridaro dalykų, dėl kurių vėliau apgailestauja. Jam taip pat labai nesiseka, tad kai kurie veiksmai sukelia nenumatytų pasekmių. Didelę savo gyvenimo dalį Gretiras praleidžia Islandijoje kaip paskelbtasis už įstatymo ribų, tačiau taip pat du kartus plaukia į Norvegiją. Jis buvo giminingas Norvegijos karaliui Olavui II. Tačiau ir Norvegijoje Gretiras prisidaro bėdų ir yra iš ten išsiunčiamas. Kitaip nei daugelis kitų sagų herojų, jis nedalyvauja vikingų žygiuose.

Siužetas

Sagoje Gretiras pristatomas tik 14-ame skyriuje. Iki tol ji pasakoja apie Gretiro tėvą, senelį ir prosenelį, kurių gyvenimuose netrūko nuotykių. Prosenelis vardu Onundras (Ǫnundr), iš kurio Gretiras galėjo paveldėti fizinę jėgą, buvo vikingas, ir vienu metu kovėsi prieš tuometinį Dublino karalių Kjarvalą. Onundras apsigyveno šiaurinėje Islandijos pakrantėje ir turėjo daug sūnų. Gretiro gyvenimas pasakojamas nuo pradžios iki pabaigos. Būdamas vaikas, jis maištingas ir blogas. Gretiras apibūdinamas kaip raudonplaukis, kiek strazdanotas ir plataus bei trumpo veido. Jis taip pat narsus – puola ir nukauna nemirėlį (draugr) Glomrą (Glámr), kuris yra stiprus ir sunkiai įveikiamas vaiduoklis. Tačiau nemirėlis Gretirą prakeikia, o autorius tai laiko jo vėlesnių nelaimių priežastimi.
Kartais Gretiras gali būti tikru didvyriu, nugalėdamas įvairius priešus. Tačiau jis kaltinamas padegęs salę, nužudęs daugybę vyrų ir paskelbiamas už įstatymo ribų. Tai reiškia, jog bet kas gali jį nužudyti be jokių teisinių bausmių ir kad žmonėms draudžiama jam kaip nors padėti. Todėl į Gretiro gyvybę pasikėsinta daug kartų. Galiausiai Gretiras tampa ilgiausiai išgyvenusiu už įstatymo ribų Islandijos istorijoje. Kai jis buvo praleidęs beveik 20 metų už įstatymo ribų, jo draugai ir šeima prašo atšaukti tremtį, teigdami, kad pagal įstatymus žmogus negali būti laikomas už įstatymo ribų daugiau nei 20 metų. Po debatų nutarta, kad Gretiro tremtis bus atšaukta, kai jis už įstatymo ribų bus praleidęs 20 metų, bet ne anksčiau. Gretiro priešai dar burtais pamėgina jį sužeisti ir galiausiai nugalėti. Tai vyksta atokioje Drangėjaus (Drangey) saloje aukštomis uolomis šiaurės Islandijoje, kur Gretiras apsistojęs pas savo brolį Ilugį ir jo vergą Glaumurą. Darant prielaidą, kad saga liudija tikrus istorinius įvykius, Gretiras turėjo mirti kažkuriuo metu tarp 1030 m. ir 1040 m.
Astryna

Istorija

Astryna buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Vilniaus vaivadijos Lydos apskrities (pavieto) seniūnijos centras. 1508 m. seniūnu buvo Lietuvos paiždininkis Teodoras Bogdanas Chreptavičius. 1641 m. Abiejų Tautų Respublikos valdovas Vladislovas Vaza Astrynai suteikė Magdeburgo teises ir herbą. 1666 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kancleris Kristupas Zigmantas Pacas pastatydino pirmąją medinę katalikų bažnyčią; ji atstatyta XVIII a. pabaigoje, 1933 m. pastatyta nauja. Veikė ir unitų bažnyčia. 1771 m. vietovė priklausė Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės instigatoriui A. Zenkavičiui. Nuo 1793 m. Astryna – valsčiaus centras. 1795–1915 m. priklausė Rusijos imperijos Vilniaus gubernijai, Lydos apskričiai. Tuo metu pastatyta stačiatikių mūrinė Atsimainymo cerkvė ir medinė koplyčia. 1921–1939 m. valdė Lenkija. 1939 m. Astryna užimta TSRS ir priskirta Baltarusijos TSR. 1954–1960 m. Vosyliškių rajono centras.

Lietuviai

Prieš prasidedant lietuvių slavėjimui Astrynos apylinkės buvo etnolingvistinė lietuvių ir baltarusių riba. Lietuviai gyveno valsčiaus šiaurės ir šiaurės rytų dalyje (ten vyrauja katalikai). Apie Astrynos lietuvius užsimenama XX a. pradžios lietuvių spaudoje.
Flakfortetas

Flakfortet – fortas Baltijos jūroje, Eresuno sąsiauryje, tarp Kopenhagos ir Malmės, įrengtas dirbtinėje salelėje tuo pačiu pavadinimu. Sala turi ir kitą vardą – Saltholmreb, bet jis vartojamas retai.
Fortas pastatytas 1910–1915 m., nenaudojamas nuo 1968 m., iki 2001 m. priklausė Danijos gynybos ministerijai, parduotas Švedijos kompanijai Malmökranen. Fortas yra Danijos saugoma teritorija, todėl naujieji savininkai privalo ją prižiūrėti ir padaryti viešai prieinama.
Pirmoji Ženevos konvencija

Pirmoji Ženevos konvencija – 1864 m. Ženevos konvencija dėl sužeistųjų padėties veikiančiose armijose pagerinimo, padėjusi šiuolaikinės humanitarinės teisės pagrindus. Įtvirtino universalias taisykles – apsaugą nukentėjusiems konflikto metu. Buvo daugiašalė ir atvira visoms valstybėms. Numatė pareigą nedaryti skirtumo rūpintis sužeistaisiais ir sergančiaisiais. Reikalavo pagarbos Raudonojo Kryžiaus baltame fone emblemai, kuria turi būti žymimas medicinos personalas, transportas ir įranga.

Istorija

Šveicarijos Federalinė Taryba, paskatinta Henrio Dananto ir jo bendraminčių sukurto Ženevo komiteto, 1864 m. sušaukė konferenciją Ženevoje. Joje dalyvavo 16 valstybių atstovai. Buvo pasirašyta pirmoji Ženevos konvencija. Į konferenciją H. Diunantas pakviestas nebuvo (nes „neatstovavo jokiai valstybei“).
Djep Bėj Taunas

Istorija

Djep Bėj Taunas įkurtas 1538 m. ir yra seniausia europiečių gyvenvietė Rytų Karibuose. Kolonija netrukus buvo sugriauta, bet 1625 m. prancūzai, vedami Pierre D’Esnambuc, gyvenvietę atkūrė. Parapiją valdė drauge prancūzai ir britai (britų centras buvo Sadlerse). 1713 m. visą salą užėmus britams, du parapijos centrai išliko. Ilgą laiką Djep Bėj Taunas buvo svarbus uostas, nuo Atlanto bangų saugomas koralinio rifo. Tačiau vėliau uostas persikėlė į Basterą, o Djepo reikšmė sumenko.
Išorinės žvalgybos akademija

Išorinės žvalgybos akademija (rus. Академия внешней разведки, АВР) - Rusijos aukštojo mokslo įstaiga, ruošianti karininkus Rusijos Išorinės žvalgybos tarnybai (Служба внешней разведки Российской Федерации, trumpinama СВР) ir kitoms Rusijos specialiosioms tarnyboms.

Istorija

1938 m. buvo įkurta Ypatingosios paskirties mokykla (rus. Школа особого назначения, ШОН) 1943 m. Ypatingosios paskirties mokykla buvo pervadinta į Žvalgybos mokyklą (rus. Разведывательная школа, РАШ), priklausiusią TSRS Valstybės saugumo liaudies komisariato 1-ajai valdybai.
Šaltojo karo metais, kai TSRS ir JAV blokų žvalgybų kova sustiprėjo, Žvalgybos mokykla buvo labai pertvarkyta - buvo keičiamos mokymo programos, atsirado naujos dėstomos disciplinos, naujos katedros. 1948 m. rugsėjį Žvalgybos mokykla pervadinta į Aukštąją žvalgybos mokyklą (rus. Высшая разведывательная школа, ВРШ). KGB susirašinėjime šią mokyklą dar vadindavo 101-ąja mokykla (101-ая школа).
1967 m. gruodžio 19 d. už mokyklos auklėtinių nuopelnus TSRS mokyklai įteikė Raudonosios Vėliavos ordiną. 1968 m. mokykla performuota į Raudonosios Vėliavos ordino KGB Institutą, turėjusį aukštosios mokyklos teises. Mirus Jurijui Andropovui institutas gavo Andropovo vardą.
Paskutinė reorganizacija vyko 1994 m. pabaigoje, mokykla gavo dabartinį pavadinimą - Išorinės žvalgybos akademija.
Servizio Informazioni Militari

Servizio Informazioni Militari, SIM, karinės žvalgybos tarnyba – Italijos karinės žvalgybos tarnyba, egzistavusi 1900–1949 m., pavaldi Italijos karališkajai armijai (Regio Esercito) 1900–1946 m. ir Italijos armijai 1946–1949 m.
Italijos diktatoriaus Benito Musolinio laikais SIM buvo Vokietijos abvero atitikmuo.
SIM turėjo gerai organizuotą kriptografijos grupę: 5-toji sekcija (it. Sezione 5) kūrė kodus ir šifrus Italijos Karališkajai armijai bei karališkajam kariniam laivynui.
FC Stickers

Istorija

Futbolo klubas „Stickers“ buvo įkurtas 2006 m. pabaigoje Vilniuje. Nuo 2007 m. klubas kiekvienais metais dalyvauja SFL varžybose. 
2013 m. buvo laimėtas SFL B2 divizionas bei iškovota 2 vieta LFF V lygoje.
Julijonas Jasienskis

Biografija

1917 m. Voroneže vienas iš Tautos pažangos partijos kūrėjų. 1919 m. Šiaulių Šv. Petro ir Povilo bažnyčios kunigas.
Varėnos apskritis

Varėnos apskritis buvo Lietuvos pietryčiuose 1946–1950 metais. Centras – Varėna II.
Thampla - Namtokfasuea nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 630,59 km², apima Mueango (Mueang) ir Pangmafa (Pang Mapha) apylinkes, Mianmaro pasienyje, 30 km į šiaurę nuo provincijos centro Mehongsono.

Flora ir fauna

Thampla – Namtokfasuea nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, drėgni visžaliai, spygliuočių ir mišrūs miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: didysis tikmedis (Tectona grandis), rudoji šorėja, shorea siamensis, Afzelia xylocarpa, kvapioji hopėja (Hopea odorata), kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), sindora (Sindora siamensis), Terminalia pedicellata, Vietnaminė pušis (Pinus merkusii), gleivingoji pušis (Pinus kesiya) ir kt.
Parke gyvena: ožka (Capricornis milneedwardsii), gaūras, šernas, Himalajinis lokys, palminis musangas, Indijos muntjakas ir kt, sutinkama daug paukščių.
Mūsų Palanga

Mūsų Palanga – nepriklausomas kurorto laikraštis, ėjęs nuo 1994 m. balandžio iki 1995 m. kovo mėn. Palangoje.

Istorija

Leido UAB „Mūsų Palanga“ 1 kartą per savaitę. Spausdino „Ryto“ spaustuvė. Tiražas 1000 egz. Išėjo 47 numeriai.
Redaktorės Ilona Raudytė, Z. Semčenkovienė.
Kiaunorių Šv. Juozapo bažnyčia

Istorija

Apie 1766 m. Kiaunorių dvare pastatyta koplyčia. Vietoj jos 1856–1859 m. pastatyta mūrinė koplyčia. Vokietijos kariuomenė 1915 m. koplyčią sudegino. Į Kiaunorius 1918 m. paskirtas nuolatinis kunigas Jurgis Deveikis (pamaldas jis laikė klebonijoje).
1925–1926 m. koplyčia atstatyta. 1935 m. ji tapo filija. 1944 m. bažnyčia sugriauta. Laikina įrengta parapijos salėje. 1959 m. sudegė. Kiaunorių kunigas Bronislovas Gaižutis (1905–1984) buvo nuteistas 10 m. ir ištremtas į Sibirą, kuratas Paulius Jasienskis taip pat ištremtas į Sibirą; negrįžo.
1991 m. bažnyčia pagal architekto H.K. Šilgalio projektą buvo atstatyta ir vėl pradėjo veikti.
Loterija (filmas)

Turinys

Jauna moteris Frančeska praranda vyrą ir lieka viena su dukterimi Džulija. Dar blogiau, kad vyras paliko daugybę skolų ir moteris turi atsisakyti visko, kad tik atsiskaitytų su kreditoriais. Nesėkmingai išbandžiusi keletą darbų, ji pradeda pardavinėti likusį asmeninį turtą bei drabužius, kad turėtų už ką išgyventi. Supratusi, kad vis dar traukia vyrus, šeimos advokato padedama Frančeska nusprendžia organizuoti privačią loteriją, kurios pagrindinis prizas būtų ji pati ir praleistų su nugalėtoju 4 metus. Netrukus atsiranda 20 pretendentų ir Frančeska susitinka su kiekvienu, kad šie galėtų su ja artimiau susipažinti ir įvertinti loterijos objektą. Sulaukusi draugių paniekos ir sužinojusi, kad šių vyrai taip pat dalyvauja, Frančeska ima ieškoti būdų, kaip atsisakyti savo sumanymo. Tuo pačiu metu ji susipažįsta su Antonio, kurį pati partrenkia automobiliu, o policija, sužinojusi apie loteriją, pradeda tyrimą dėl prostitucijos...
Abraham Zacuto

Abrahamas Zakutas (heb. אברהם זכות, port. Abraão ben Samuel Zacuto) (1452 m. rugpjūčio 12 d. – apie 1515 m.) Pirėnų žydų astronomas, astrologas, matematikas ir istorikas, kuris XV a. buvo karališkuoju karaliaus Jono II astronomu. Mėnulio krateris Zagut yra pavadintas astronomo garbei.

Biografija

Zakutas gimė 1452 m. Ispanijos Salamankos mieste. Jis studijavo ir dėstė astronomiją miesto universitete. Taip pat astronomiją Zakutas dėstė ir Saragosos bei Kartachenos universitetuose.
Didžiausias Zakuto darbas buvo knyga Ha-ḥibbur ha-gadol (Didžioji knyga), kurioje mokslininkas išdėsto, kaip praktiškai naudotis geografine platuma ir tiksliau nustatyti savo buvimo vietą jūroje. Šią knygą Zakutas rašė nuo 1470 iki 1478 m. Knygoje buvo 65 detalios astronominės lentelės, kurių bazė nustatyta 1473 m., o dangaus dienovidinis Salamankoje, nurodančios Saulės, Mėnulio ir penkių planetų padėtis.
Hermafroditas

Zoologija

Lytį keičiantys hermafroditai yra individai, kurie gimsta vienos lyties, o vėliau pakeičia lytį ir vienu metu gali veikti tik kaip vieną lytį turintys. Kai kurių rūšių individai lytį gali keisti daug kartų.
Hermafroditų lyties lėmimas nėra susijęs su lytinėmis chromosomomis ar haploidiškumu. Lytis keičiama nekintant chromosomų kiekiui ar chromosomų rinkiniams.
Protandritai: kai individas gimsta patinu, bet vėliau gyvenime pakeičia lytį į patelės. Pavyzdžiui, jūrų klounas (gentis Amphiprion) yra spalvinga rifų žuvis, randama begyvenanti simbiozėje su anemonėmis. Paprastai viena anemonė turi visą „haremą“, susidedantį iš didelių patelių, mažesnių reproduktyvių patinų ir tiek pat nereproduktyvių patinų. Jei patelė dingsta, reproduktyvus patinas pakeičia lytį į patelės ir didžiausias iš nereproduktyvių patinas subręsta ir tampa reproduktyvus. Tai parodo, kad žvejojimo intensyvumas gali keistis, kai įvyksta lyties pasikeitimas iš vyriškos į moterišką, nuo tada žvejys natūraliai labiau nori pagauti didesnę žuvį. Nenatūraliai atrankai priklausančios populiacijos paprastai yra keičiančios lytį į mažesnį dydį.
Protoginistai: kai individas gimsta patele, bet vėliau gyvenime pakeičia lytį į patino. Pavyzdžiui, lūpažuvinės (Labridae) visos yra protoginistinės rifinės žuvys, bet turi dvi skirtingas gyvenimo strategijas: 1. Kai kurios rūšys pradeda gyventi kaip patelė ir kai jos užauga pakankamai didelės - pakeičia lytį į patino. 2. Kitos rūšys pradeda gyventi kaip patelės arba patinai (pirminė fazė), ir bet kuris iš jų pakeičia lytį į superpatino (paskutinė vyriškoji fazė). Patelės ir pirminės fazės patinai turi vienodą spalvingumą. Superpatinas yra didesnis ir dažniausiai ryškesnių spalvų ir būna tik pats vienas visame rifo plote. Kai superpatinas miršta, didžiausia lūpažuvinė visame plote, patelė ar patinas, pakeičia lytį į naują superpatiną.