google/wiki40b huggingface dataset:
Sitka

Istorija

Vietovė nuo seno buvo gyvenama indėnų tlinkitų. 1799 m. rusų gubernatorius Aleksandras Baranovas čia įkūrė gyvenvietę. 1802 m. indėnai surengė sukilimą, sugriovė miestą ir išžudė kolonizatorius. 1804 m. čia vėl grįžo Baranovas ir užpuolė tlinkitų fortą bei sėkmingai atkūrė gyvenvietę, kurią pavadino Novoarchangelsku. 1808 m. gyvenvietė tapo Rusijos valdų Amerikoje administraciniu centru. 1848 m. pastatytas soboras, kuriame rezidavo Aliaskos, Kamčiatkos, Kurilų ir Aleutų salų vyskupas. 1840 m. švedai ir suomiai Sitkoje pastatė liuteronų bažnyčią. Gyventojai vertėsi daugiausia prekyba jūrinių ūdrų kailiais. 1867 m. Sitka kartu su kitomis Rusijos kolonijomis parduota JAV.
Mėlynasis lotosas

Apžvalga

Pirmojoje knygoje Faraono cigarai Tintinas persekiojo tarptautinę narkotikų platintojų grupuotę tarp Vidurio Azijos ir Indijos. Jam pavyko sugauti nemažai grupuotės narių, tačiau jos lyderis paspruko, šioje knygoje pasakojama kaip Tintinas išvyksta į Kiniją ir toliau kovoja su nusikaltėliais.
Paskutinis šokis

Turinys

Sindė Lygit jau 12 metų laukia mirties nuosprendžio, kuris jai buvo skirtas už nužudymą. Bausmės vykdymas keletą kartų buvo atidėtas, bet šį kartą greičiausiai tai nebeįvyks.
Jaunas teisininkas Rikas Heizas, gavęs darbą malonės prašymus nagrinėjančioje komisijoje įtakingo brolio dėka, susidomi Sindės byla bei tai, kad ši nebeteikia prašymo komisijai. Nors iki bausmės vykdymo lieka kelios dienos, Rikas ryžtingai ima gilintis į prieš 2 metų nutikusius įvykius ir randa vis daugiau įrodymų, kad teismas savo laiku atsižvelgė ne į visas aplinkybes. Vis dėlto nei žuvusiųjų giminės, nei gubernatorius nenusiteikę dar kartą atidėti bausmės įvykdymo...
Universiteto žurnalistas

Universiteto žurnalistas – Vilniaus universiteto žurnalistikos specialybės, dabar - žurnalistikos studijų programų (bakalauro ir magistrantūros) mokomasis laikraštis, ėjęs 1977–1993 m. ir nuo 2006 m.

Istorija

Leido Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedra, nuo 1991 m. - VU Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institutas. Spausdino žurnalistikos specialybės studentų rašinius, nagrinėjo aktualias studentų mokymo, žurnalistikos istorijos, teorijos ir praktikos problemas. Tiražas: 1977–1992 m. – po 300 egz., 1993 m. – 200 egz.
Nuo 2006 m. leidžiama elektroninė versija www.universitetozurnalistas.lt, ne rečiau kaip kartą per metus išleidžiamas popierinis nr.
Gertuvė

Gertuvė (angl. canteen; rus. фляжка) – plokščias uždaromas butelis, skirtas nešiotis geriamą vandenį ar gėrimą, tvirtinamas ant juosmens diržo ar perpetės arba nešiojamas kišenėje. Šiais laikais gertuvės paprastai metalinės ar plastikinės, užsukamu dangteliu. Seniau buvo naudojamos odinės gertuvės ar pagamintos iš džiovintų moliūgų vaisių. Taip pat kartais naudojamos keraminės ar stiklinės gertuvės, tačiau rečiau, nes jos dūžta ir gerokai sunkesnės už gertuves iš kitų medžiagų.
Gertuvės labai dažnai nešiojamos audeklinėse įmautėse su kilpomis, kuriomis gertuvė tvirtinama prie diržo. Per petį nešiojamos gertuvės gali turėti tiesiai prie gertuvės tvirtinamą perpetinį dirželį.
Dangtelis dažnai grandinėle pritvirtinamas prie gertuvės, kad nepasimestų. Kartais gertuvių dangteliai turi įtaisą su vožtuvėliu, leidžiantį gerti iš gertuvės neatsukant kamštelio. Tarybinė dujokaukė GP-7 (rus. ГП-7) komplekte turėjo dangtelį, kuris leisdavo gerti iš standartinės karinės gertuvės nenusiimant dujokaukės.

Buteliai gertuvės

Kai kurie alkoholiniai gėrimai (pvz., brendis, degtinė ir pan.) kartais pilstomi į plokščius, neretai kiek išlenktus butelius, skirtus nešioti kišenėse.
Auzu ruožas

Auzu ruožas (arab. قطاع أوزو,) yra žemės ruožas šiaurės Čade, šalia sienos su Libija. Nuo sienos jis tęsiasi į pietus 100 km į Borku regioną. Regiono plotas yra 114 000 km², pavadinimas kilo nuo Auzu miestelio ir oazės. Auzu ruožas suvaidino didelį vaidmenį Čado-Libijos konflikte.
Auzu ruožas pirmąkart paminėtas po Pirmojo pasaulinio karo, kai Italijos karalystė po pergalės negavo Vokietijos kolonijų, bet Didžioji Britanija suteikė italams Džubalandą, o prancūzai – Auzu ruožą. 1935 m. Benito Mussolini ir Pierre Laval pasirašė sutartį, kurios vienas punktas oficialiai perleido Auzu ruožą Italijos Libijai. Prancūzai norėjo šia sutartimi nustatyti Tuniso italų statusą, numalšinti Italijos pretenzijas į Nicą, sutrukdyti Musolinio suartėjimui su Hitleriu.
Susitarimas greitai žlugo ir Italija su Vokietija suartėjo, bet vis tiek iki 1955 m. buvo manoma, kas Auzu ruožas priklauso Libijai.
Dėl teiginių, kad regione daug urano iškasenų, Čadas ir Libija dažnai kovojo dėl ruožo. 1973 m. Libija pradėjo Čado-Libijos konfliktą. Libiai teigė, kad vietiniai gyventojai buvo Senusi ordino, o vėliau Osmanų imperijos, vasalai, tad Auzu priklauso Libijai, nes ši perėmė imperijos pretenzijas. Be to ji tvirtino, kad neratifikuota 1935 m. sutartis turi teisinę galią. Čadas savo pretenzijas rėmė 1955 m. Prancūzijos-Libijos sutartimi ir 1899 m. Prancūzijos-Didžiosios Britanijos sutartimi dėl įtakos sferų. Tai vienas iš nedaugelio punktų, dėl kurių sutaria visos Čado partijos.
1987 m. per Tojotos karą Čadas su prancūzų pagalba išvijo Libiją iš Auzu ruožo. 1987–1988 m. buvo paliaubos, vėliau nesėkmingos taikos derybos ir 1994 m. Tarptautinis Teisingumo Teismas pripažino Čado pretenzijas į regioną.
Siri

Istorija

„Siri, Inc.“ įkūrėjais 2007 m. buvo Dag Kittlaus (gen. direktorius), Adam Cheyer ir Tom Gruber, kartu su Norman Winarsky iš „SRI International“. 2008 m. lapkričio mėn. „Siri“ gavo 8,5 mln. JAV dol. vertės finansavimą iš kompanijų „Menlo Ventures“ ir „Morgenthaler Ventures“. 2009 m. lapkričio mėn. inžinierių grupė gavo dar 15,5 mln. JAV dol. iš tų pačių investuotojų, bet šį kartą vadovaujamų Honkongo milijonieriaus Li Ka-shing. Dag Kittlaus paliko savo postą po to, kai „Apple“ paleido „iPhone 4S“.
Pradžioje „Siri“ tapo prieinama mobiliųjų programėlių parduotuvėje „App Store“ kaip kompanijos „Siri Inc.“ produktas operacinei sistemai „iOS“. Dar iki tol, kol „Apple“ nenupirko „Siri“, buvo pranešta, kad jų programinė įranga bus prieinama BlackBerry ir Android sistemos telefonams. Po to šių planų buvo atsisakyta įvykus pirkimo sandoriui. „Siri“ tapo neatskiriama sistemų „iOS 5“ ir „iOS 6“ dalimi, prieinama telefonuose „iPhone 4S“ ir „iPhone 5“, trečiosios ir ketvirtosios kartos planšetėse „iPad“, „iPad mini“, taip pat penktosios kartos „iPod touch“. Nežiūrint į tai, hakeriai sugebėjo „Siri“ pritaikyti senesniems iPhone modeliams.
„Siri“ buvo suderinama su tokiomis priemonėmis kaip „OpenTable“, „Google Maps“, „MovieTickets“ ir „TaxiMagic“. Vartotojai, naudodamiesi „Nuance Communications“ ir jų partnerių balso atpažinimo technologija, natūraliu balsu per „Siri“ galėjo rezervuoti staliuką restorane, išsikviesti taksi, nusipirkti bilietus į kiną. Kai 2010 m. balandžio 28 d. „Apple“ įsigijo „Siri“, šis priedas iš „App Store“ buvo išimtas ir 2011 m. spalio 15 d. nustojo gyvavęs.
2011 m. lapkričio 8 d. „Apple“ oficialiai pranešė, kad neturi planų integruoti „Siri“ į senus „iPhone“ modelius dėl tos priežasties, kad juose nėra lusto, filtruojančio foninį triukšmą.
Lietuvos biochemikų draugija

Lietuvos biochemikų draugija – Lietuvos visuomeninė biochemikų organizacija, veikianti nuo 1960 m. Vilniuje.

Istorija

Steigiamajame Lietuvos biochemikų draugijos susirinkime Lietuvos mokslų akademijoje (Gedimino g. 3) 1960 m. spalio 26 d. dalyvavo 24 entuziastai. Jau steigiamojo susirinkimo darbotvarkėje, kurią rengė akademikas Vladas Lašas, buvo numatyta ne vien steigti draugiją, bet ir biochemijos specialistų rengimo, biochemijos mokslo centro kūrimo Lietuvoje klausimai. Nutarta, kad biochemijos specialistams rengti Lietuvoje racionaliausia būtų steigti Biochemijos katedrą Vilniaus universitete. 1962 m. Vilniaus universitete pradėti rengti biochemikai. 1966 m. rugpjūčio 4 d. TSRS Ministrų Tarybos Mokslo ir technikos komiteto nutarimu leista Lietuvos mokslų akademijos sistemoje įsteigti Biochemijos institutą. Jis pradėjo veikti 1967 m. sausio 1 d. Pirmoji (1967–1985 m.) instituto direktorė – prof. Liuda Rasteikienė taip pat buvo LBD narė. Biochemijos specialistų rengimas Vilniaus universitete ypač įsibėgėjo 1968–1971 m., tam darbui vadovavo Antanas Glemža, o nuo 1971 m. – Benediktas Juodka. Nuo 2010 m. biochemijos specialistai pradėti rengti VDU Gamtos mokslų fakultete.
1960–1989 m. Lietuvos biochemikų draugija veikė kaip Sąjunginės biochemikų draugijos skyrius, nuo 1989 m. spalio 19 d. savarankiška. 1991 m. draugija priimta į Europos biochemikų draugijų federaciją (Federation of European Biochemical Societies). Draugija 1960 m. turėjo 26 narius, 1966 m. – 44, 1970 m. – 98, 1995 m. apie 250, 2008 m. turi apie 200 narių.

Veikla

Lietuvos biochemikų draugijos tikslas – plėtoti biochemijos mokslą. Draugija rengia mokslinius susirinkimus, seminarus, konferencijas, konkursus. Bendradarbiauja su kitomis mokslinėmis draugijomis.
Lithuanian Journal of Physics

Lithuanian Journal of Physics (liet. Lietuvos fizikos žurnalas) – Lietuvos mokslo žurnalas, leidžiamas nuo 1961 m. Vilniuje. Žurnalą leidžia Lietuvos mokslų akademija ir Lietuvos fizikų draugija. Straipsniai skelbiami anglų kalba, išleidžiamas vienas 4-ių numerių tomas per metus. Vyriausiasis redaktorius – Evaldas Tornau, tiražas – 150 egz. ISSN 1647-8504.
Žurnalo tikslas – pateikti naujausius mokslo pasiekimus įvairiose teorinės, eksperimentinės ir taikomosios fizikos srityse. Žurnalas reguliariai skelbia autorių iš Lietuvos ir kitų šalių mokslinių tyrimų straipsnius, trumpus pranešimus ir aktualias apžvalgas. Specialūs žurnalo numeriai skiriami geriausiems darbams, pristatytiems nacionalinėse ir tarptautinėse mokslinėse konferencijose.
1991–2009 m. kaip priedas leistas fizikos populiarinimo žurnalas „Fizikų žinios“.

Istorija

Dar 1956–1957 m. Povilas Brazdžiūnas ir Adolfas Jucys įvairių tarybų posėdžiuose skelbė vieno fizikos mokslinio žurnalo leidimo idėją. 1958 m. vasario 1 d. Vilniuje vykusiame III Respublikiniame fizikos mokslo darbuotojų pasitarime dauguma dalyvių pritarė žurnalo leidimui. 1958 m. gegužės 12 d. Vilniuje vykusiame fizikų ir matematikų pasitarime buvo pasiūlyta ir pritarta rengti du atskirus fizikos ir matematikos žurnalus. Tačiau dėl tuometinės TSRS valdžios ypatumų buvo atsisakyta žurnalų ir apsistota ties mokslo darbų rinkiniais.
Pirmasis „Литовский физический сборник“ (liet. Lietuvos fizikos rinkinio) tomas išėjo 1962 m. antroje pusėje, nors ir buvo pažymėtas 1961 m. Tokiu pavadinimu ėjo iki 1993 m., išleisti 32 tomai. Nuo 1993 m. pavadinimas pakeistas į dabartinį.
Iki 1991 m. straipsniai žurnale skelbti rusų kalba, o iki 2000 m. – anglų ir rusų kalbomis. Buvo verčiamas į anglų kalbą ir leistas JAV: 1974–1988 m. kaip „Soviet Physics – Collection“, 1989–1999 m. kaip „Lithuanian Physics Journal“.
2002 m. pripažintas Europos fizikų draugijos. 2008 m. įtrauktas į Web of Science (liet. Mokslo žiniatinklio) duomenų bazę.
Lapkričio 18

Vardadieniai

Giniotas – Ginvydas – Ginvydė – Otas – Otonas – Romanas – Salomėja – Vestas
Jonas Varkala

Biografija

1966 m. baigė Išlaužo aštuonmetę mokyklą, 1972 m. – Prienų vidurinę mokyklą ir Kauno 28-ąją technikos mokyklą, 1980 m. – Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje.
1980–2012 m. dirbo kunigu Aukštosios Panemunės, Metelių, Santaikos, Pakuonio, Garliavos parapijose.
Judėjimo „Drąsiaus kelias“ narys. Partijos „Drąsos kelias“ pirmininkas. 2012–2016 m. Seimo narys.
Rokas Krušnauskas

Karjera

Karjerą pradėjo Kaune ir atstovavo tuometinį „Spyrį“. Buvo išvykęs į Atlantą ir vėl grįžo Kaunan. Atstovavo FK Jonava, po to vėl grįžo į FK Kauno Žalgirį. Buvo sezonas FK Banga Gargždai, o nuo 2018 m. vėl Kaune.
Rimantas Adomaitis

Biografija

1977 m. baigė Varnių vidurinę mokyklą, 1981 m. baigė Šiaulių K. Preikšo pedagoginį institutą, matematikos-fizikos mokytojas.
Telšių suaugusiųjų vidurinės mokyklos fizikos mokytojas.
Darbo partijos Telšių rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lions klubo narys, medžiotojų būrelio „Džiugas“ narys.
AC Sparta Praha

Istorija

Klubo ištakos siekia 1893 m.
1939 m. liepos 31 d. – rugpjūčio 1 d. „Sparta“ viešėjo Lietuvoje, kur Kauno valstybiniame stadione 4:1 (2:0) nugalėjo Kauno LGSF ir 3:1 (1:0) įveikė Lietuvos rinktinę.
Pagubė

Istorija

Iki 1996 m. – kaimas Riešės apylinkėje.
Vladislovas III (Vengrija)

Vladislovas III (veng. III. László; 1199–1205 m. gegužės 7 d., Viena) – Vengrijos ir Chorvatijos karalius, nuo 1204 m. rugpjūčio 26 iki lapkričio 30 d. valdė kartu su tėvu, nuo 1204 m. – vienas. Iš Arpadų dinastijos.

Biografija

Vladislovas III – vienintelis Vengrijos karaliaus Imrės ir Konstancijos Aragonietės sūnus. 1204 metų rugpjūčio 26 d. Vladislovas buvo karūnuotas dar esant gyvam tėvui, kuris norėjo užtikrinti sūnaus teises į sostą. Vladislovo dėdė Andrius II ne kartą konfliktavęs su Imre, prisiekė nepilnametį karalių ir buvo paskirtas regentu. Po Imrės mirties 1204 m. lapkričio 30 d. Vladislovas III buvo paskelbtas Vengrijos ir Kroatijos karaliumi. Andrius, tapęs regentu, Vladislovą ir jo motiną Konstanciją laikė namų arešte. Bijodama dėl savo gyvybės, Konstancija kartu su savo sūnumi bėgo į Vieną pas Leopoldą VI. 1205 gegužės 7 d. Vladislovas III mirė Vienoje. Paveldęs Vengrijos sostą Andrius II išreikalavo iš Leopoldo VI giminaičio kūną ir palaidojo jį Sekešfechervare.
Primera División (Peru)

Primera División Peruana yra aukščiausia Peru futbolo lyga (Liga Peruana de Futbol), dar žinoma kaip Primera Division Peruana, Division de Honor, ir Campeonato Nacional. Lygą prižiūri Peru futbolo federacija (Peruvian Football Federation) kuri yra žaidžiama nuo vasario iki gruodžio mėnesio. Kiekviena komanda žaidžia 44 rungtines.
Varžybos yra žaidžiamos nuo 1912 m. Tarp 1912 m. ir 1927 m. vyko neoficialios, o nuo 1928 m. rengiamos oficialios futbolo varžybos. 1951 m. tapo profesionali. 2008 m. sezono gale buvo panaikinta Apertura ir Clausura.
Spragšiai

Pavadinimas

Labai daug kur vartojamas pavadinimas „sprakšiai“ (su k raide), taip pat ir knygoje „Lietuvos fauna - vabalai". Tačiau pavadinimas yra kilęs nuo žodžio „spragsėti“, Lietuvių kalbos žodyne teikiamas pavadinimas „spragšiai“.
Vanagynė (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

Gikonys – 2,1 kmAndrišonys – 1,5 kmPilkalnė – 6,7 kmBIRŽAI – 26 km
Pakvetkė – 1,8 kmRatkūnai – 6 kmKvetkai – 1,3 km
PAPILYS – 11 kmRoviškėlės – 1,6 km<Gačionys – 2 km
Astronominis vienetas

Astronominis vienetas (av, angl. – AU) – ne SI sistemos ilgio matas, lygus vidutiniam atstumui tarp Saulės ir Žemės (Žemės orbitos didžioji pusašė), naudojamas atstumams Saulės sistemoje nustatyti. Tai palyginamasis vienetas, nurodantis, kiek kartų atstumas iki objekto yra didesnis už atstumą tarp Žemės ir Saulės.
1 av = 149 597 870 km.
Astronominis vienetas taip pat naudojamas kaip bazinis atstumas apibrėžiant kitą astronomų naudojamą atstumo vienetą – parseką. Parsekas tai yra atstumas, iš kurio Žemės orbitos didžioji pusašė statmenai krypčiai Saulė-Žemė (vienas astronominis vienetas) matoma 1" (lanko sekundės) kampu.
Nužeco valsčius

Istorija

Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Semiatičės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Mileičicės, Mielniko ir Klukovičės valsčių. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. Nuo 1973 m. sausio 1 d. valsčiaus teritorija priklauso Nužeco Stacjos valsčiui.
2006 m. Kuršių nerijos gaisras

Gaisras

Gegužės 4 d., apie 14 val. dienos vietiniai gyventojai pastebėjo dūmus virš miško. Spėjama, kad gaisras kilo dėl žmogaus veiklos, židinys buvo už 1,5 km nuo kelio  167  Smiltynė–Nida . Vietinių teigimu, toje vietoje buvo žvejų takas. Degė kalninių ir paprastųjų pušų miškai, sproginėjo užsilikę Antrojo pasaulinio karo sprogmenys. Gaisrą gesino Neringos, aplinkinių rajonų ir Kaliningrado srities ugniagesiai, naudota 19 autocisternų, 2 siurblinės stotys. Pasitelkta beveik 200 karių, Karinių oro pajėgų sraigtasparnis, laivas „Šakiai“. Dar vienas sraigtasparnis buvo atsiųstas iš Latvijos. Suskaičiuota, kad iš viso gesinime dalyvavo 1464 žmonės.

Pasekmės

Likvidavus gaisrą ugniagesiai gaisravietėje dirbo dar tris savaites. Organizuotos tvarkymo ir pušų sodinimo talkos. 2013 m. įvairių medžių sodinukais buvo apsodinta 50 ha ploto. Gaisro vietoje planuota įrengti apžvalgos aikštelę, takus. Kuršių nerijos nacionalinio parko direkcijos Miškininkystės skyriaus vedėja Jurgita Mikšytė teigė, jog gaisras pademonstravo kalninių pušų trūkumą – pamatyta, kad iki tol itin naudingais laikyti medžiai labai greitai dega.
Gaisrų prevencijai Neringos miškuose buvo parengtas miškotvarkos projektas, pagal kurį turėjo būti iškirstos mineralinės juostos, skirtos lengvesniam gaisrų lokalizavimui, įrengti vandens punktai. Tačiau projektas nebuvo įgyvendintas ir 2014 m. gaisrams pasikartojus gaisrinėms teko vandenį vežti iš už 7 km nuo gaisravietės buvusios Juodkrantės.
Triondelagas

Istorija

Triondelage suklestėjo Fosnos kultūra, kurią vėliau pakeitė Niostveto ir Lihulto kultūros (6200-3200 m. pr. m. e.), o vėliau – Duobelinės keramikos kultūra (3200-2300 m. pr. m. e.). Jų kūrėjai greičiausiai kalbėjo uralo kalbomis. Vėliau į regioną kėlėsi germanai, kurie prekiavo ir maišėsi su vietiniais gyventojais.
VIII–IX a. vietos germanai sukūrė keletą valstybėlių (norv. fylke), kurių svarbiausios buvo Triondelagas, Namdalenas ir kitos. Jos konsolidavosi tarpusavyje, sukurdamos bendrą liaudies susirinkimą (tingą), kuris rinkdavosi Frostoje, ir buvo vadinamas Frostatingu. 872 m. visos šios valstybėlės buvo prijungtos prie Norvegijos karalystės, kurią suvienijo Haraldas Fairhairas iš Vestfoldo karalystės.
Šiaurinės karalystės dalys (Triondelagas ir Halogalandas) atiteko karaliaus bendražygiui Hákon Grjótgarðsson, kuris titulavosi Ladės jarlu ir pradėjo autonomišką savo dinastiją. Jo kunigaikštystė su sostine Trondheime labai suklestėjo ir sustiprėjo. Kuomet Norvegijos karalius Haroldas II nužudė Ladės jarlą Sigurdą Hakonsoną, jo sūnus Hakonas Sigurdsonas sudarė sąjungą au Danija ir nugalėjo Haroldą, 971 m. trumpam įgydamas hegemoniją visoje Norvegijoje, ir paversdamas savo sostinę Norvegijos sostine. Su pertraukomis Ladės jarlai išlaikė hegemoniją Norvegijoje, tiesa, nominaliai pripažindami Danijos valdžią, iki 1015 m.
Vėliau, į valdžią grįžus Gražiaplaukio dinastijai, Norvegijos karalystės centrai vėl persikėlė į pietus, ir Triondelagas prarado savo buvusią reikšmę. Nepaisant to, jis išliko kaip atskiras regionas, tęsiantis atskirų susirinkimų tradiciją Frostoje. Frostatingo galios apėmė šias apskritis (fylke): Eyna, Sparbyggja, Verdæla, Skeyna, Orkdæla, Gauldæla, Stjordæla, Strinda, Naumdæla, Nordmæra, Romsdæla.
XIII a. regioniniai tingai panaikinti, tačiau XIV a. juos, kaip stambiausius teritorinius Norvegijos vienetus, pakeitė lėnai. Visas Triondelagas priskirtas Trondheimo lėnui su administraciniu centru Trondheime. Bendra administracija leido formuotis regiono kultūrinei ir lingvistinei tapatybei. Visame Trionelage išplito Triondersko dialektas.
Iki XVII a. Triondelago regionui priklausė ir kalnuotos sritys Jemtlandas bei Herjedalenas krašto gilumoje. Jas 1645 m. paveržė Švedija ir inkorporavo į Norlando žemę. 1658 m. Roskildės sutartimi visas Triondelagas perėjo Švedijai, tačiau po dvejų metų vėl sugrįžo Danijai-Norvegijai.
Žemė administraciškai buvo padalinta į du vienetus (amtus) 1804 m. 1919 m. amtai buvo pervardinti apskritimis (fylke).
Petras Juknevičius

Biografija

Tėvai ir brolis Juozas bolševikų ištremti į Sibirą. 1940–1941 m. Petras lankė muzikos kursus Panevėžyje (dėstė M. Karka, A. Belazaras ir kt.). 1945 m. įstojo į Vilniaus muzikos mokyklą mokytis dainuoti, bet netrukus sovietų suimtas už priklausymą pogrindžio organizacijai „Lietuvos laisvės armija". Po pusmečio tardymo išvežtas į Komijos respubliką -Vorkutą. 1946 m. žiemą bylą nutraukus, vėl grįžo tęsti mokslo į Vilniaus muzikos mokyklą (dainuoti mokė S. Krzyzanowska). 1951 m. antrą kartą suimtas už dalyvavimą partizaniniame judėjime (1941 kovėsi Paįstryje) ir nuteistas 25 metus kalėti ir dar penkeriems metams tremties. Kalėjo 1951–1955 m. Viatlage (Kirovo sritis); mirus Stalinui, byla nutraukta. Grįžęs į Lietuvą, vėl įstojo į Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokyklą, kur 1956 įgijo chorvedžio specialybę (dėst. A. Ilčiukas). 1970 m. neakivaizdiniu būdu baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją (doc. K. Griauzdės choro dirigavimo klasė).
Mokydamasis dainavo Lietuvos valstybinės filharmonijos chore, Lietuvos valstybinio radijo vokaliniame ansamblyje ir Lietuvos valstybinio dainų ir šokių liaudies ansamblio chore. Suorganizavo Vilniaus odos ir galanterijos gamyklos mišrųjį chorą. 1958–1985 m. su pertrauka vadovavo Vilniaus elektrinio suvirinimo gamyklos mišriajam chorui – parengė 1975 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms. 1970 m. respublikinei dainų šventei paruošė Vilniaus celiuliozės – popieriaus eksperimentinio konstravimo biuro mišrųjį chorą. Daug metų vadovavo Vilniaus ryšių klubo, Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos ir kitų sostinės įstaigų bei įmonių vokaliniams ansambliams ir solistams, kurie dalyvavo koncertuose, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė „Sidabrinių balsų" konkursuose, padarė fondinių įrašų Lietuvos radijui.
P. Juknevičius 1962–1980 m. kūrybiškai dirbo su Vilniaus plastmasinių dirbinių gamyklos mišriuoju choru (60 dalyvių) „Plastikas“ (1973). Chorą išmokė apie 80 įvairių kūrinių ir surengė per 100 koncertų Lietuvoje, dainavo Rusijoje, Vidurinėje Azijoje ir Čekoslovakijoje. Chorą parengė 1970, 1975 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms, apžiūrose ir konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. 1980–1982 m. buvo „Plastiko" chormeisteris, 1990 m. pradėjo vadovauti Vilniaus miesto religinių bendrijų chorams, vokaliniams ansambliams ir solistams.
Chorvedys ir savo vaikus išaugino menininkais. Elena Juknevičiūtė-Vilkienė dailininkė – architektė, Raimonda Juknevičiūtė-Svirskienė muzikologė – vyresnioji muzikos mokytoja, Valdas Juknevičius kvalifikuotas chorvedys.
Pasninkas

Pasninkas – religinio asketizmo forma – tam tikrą laiko tarpą trunkantis susilaikymas nuo kai kurių gėrimų bei maisto produktų, pramogų.
Religijose pasninkas reiškia žmogaus norą susitaikyti su Dievu, išvengti artėjančios bausmės arba gailėjimąsi dėl padarytos žalos. Judaizme pasninko metu žydai susilaikydavo nuo maisto bei vandens nuo saulėtekio iki saulėlydžio, taip pat susilaikydavo nuo linksmybių, vengdavo praustis, nenaudodavo kvepalų ir ilgai melsdavosi, laikydamiesi skaistumo. Krikščionių pasninką III a. pradėjo reguliuoti Bažnyčia. Būna trumpieji (pvz., penktadieniais) ir ilgieji pasninkai – priešvelykinė gavėnia, prieškalėdinis adventas. Protestantai, neskaitant anglikonų, privalomo pasninko neturi.
Keletas mokslinių tyrimų rodo, kad pasninkavimas gali turėti teigiamos įtakos širdies ligų rizikai sumažinti ar padėti sumažinti kūno riebalų kiekį. Taip pat derėtų atkreipti dėmesį į tai, kad skirtingos kultūros naudoja skirtingus pasninko dietos apibrėžimus, tad mokslinių tyrimų rezultatai taikomi ne pasninkui abstrakčiai, o konkrečiu tyrimu tirtai pasninko formai.
Trasa Pescara

Istorija

Keliai šalia Peskaros miesto 1924 m. buvo pritaikyti lenktynėms. Ilgiausia Formulės 1 istorijoje trikampio formos trasa kampuose jungė kaimelius. Kelias buvo siauras ir duobėtas. 1957 Formulės 1 Italijos Grand Prix metu lenktynes stebėjo apie 200 000 žiūrovų. 1961 m. nepavykus įgyvendinti trasos saugumo reikalavimų trasa buvo uždaryta.
Avatar: The Last Airbender (žaidimas)

Žaidimo eiga

„Avatar: The Last Airbender“ žaidime galima valdyti vieną iš keturių veikėjų – Aang, Katara, Haru arba Sokka. Kiekvienas veikėjas turi specialų ginklą ir pasižymi skirtingais kovos būdus, pagal kuriuos juos galima atskirti; po kiekvieno priešininko įveikimo, veikėjas gauna naujų galių. Taip pat žaidime gausu daiktų, kurie padeda žaidėjams kovose (šarvai, kerai, išgijimo gėrimai). Žaidime galima surinkti tam tikrus daiktus ir nunešus meistrui, norint gauti unikalių daiktų.