google/wiki40b huggingface dataset:
Solaris Bus & Coach

Solaris Bus & Coach S.A. – Lenkijos autobusų ir troleibusų gamykla, įsikūrusi netoli Poznanės miesto. Fabrikas įkurtas buvusios ginklų gamyklos vietoje.

Istorija

Solaris pradėjo verslą kaip Neoplan Polska , kuri buvo įkurta 1994 m. Kšyštofo Olševskio. Įmonė buvo pardavinėjama, ir nuo 1996 m. sausio mėn. pagal vokiečių lienzija gamino žemagrindžius Neoplan miestinius autobusus. 1999 m. pagamintas pirmasis autobusas Solaris vardu, iš Urbino serijos. 2001 m. kompanija pervadinta į „Solaris Bus & Coach“, o 2005 m. tapo akcijų biržos dalyve. Solaris – naujas žaidėjas Europos autobusų rinkoje, ir jam sekasi gana sėkmingai.

Solaris autobusai pasaulyje

Solaris savo dyzelinu, hybridinius, elektrinius ar dujomis varomus autobusus pardavė dideliam skaičiui Europos miestų. Solaris autobusai važinėja Italijoje, Prancūzijoje, Danijoje, Vokietijoje, Vengrijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Rumunijoje, Graikijoje, Norvegijoje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose, Švedijoje.
Nemažai miestų naudoja ir Solaris gamintus troleibusus. Troleibusai važinėja Bulgarijoje (Sofijoje), Estijoje (Taline), Vengrijoje (Budapešte ir Debrecene), Čekijoje (Opavoje ir Ostravoje), Slovakijoje (Bratislavoje ir Košicėje), Italijoje (Romoje, Neapolyje, Sanreme, Bolonijoje ir Kaljaryje), Latvijoje (Rygoje), Lietuvoje (Kaune ir Vilniuje), Švedijoje (Landskrūnoje) ir Šveicarijoje (Vintertūre ir Šo de Fone).
Vesta (asteroidas)

Vesta (oficialus pavadinimas 4 Vesta) – mitologiniu Vestos vardu pavadintas 4-tasis atrastas Saulės sistemos asteroidas. Iš nuotraukos astronomai spėja, jog praeityje asteroidui teko patirti susidūrimą su kitu gana dideliu dangaus kūnu.
Tai antrasis pagal dydį tarp asteroidų žiedo (tarp Marso ir Jupiterio) asteroidas, kurio skersmuo apie 530 km. Jis sudaro apie 12 procentų visos asteroidų žiedo masės. Būdamas palyginus šviesus, tai vienintelis plika akimi matomas asteroidas (nors, esant ypatingai geroms stebėjimo sąlygoms, kai kas sako matę ir Cererą).
Temperatūra paviršiuje svyruoja nuo -20 °C (asteroido vasarą, kai saulė zenite) iki -190 °C (žiemą, ašigalyje). Dienos nakties vidutinė temperatūra svyruoja nuo -60 iki -130 °C.
Asteroidas labai greitai sukasi, jo para trunka 5,342 valandos.
NASA kosminis zondas Dawn pasiekė Vestos orbitą 2011 m. liepos 6 d. Jis tapo pirmuoju kosminiu aparatu pasiekusiu šį objektą. Po 14 mėnesių tyrimų jis sėkmingai baigė misiją asteroido orbitoje. Iki šiol mokslininkai tiria gautą informaciją.
Arthur C. Clarke

Biografija

A. Klarkas gimė 1917 m. gruodžio 16 d. Minehead mieste, Somersete, Anglijoje. Vaikystėje mėgo stebėti žvaigždes ir skaityti senus amerikietiškus mokslinės fantastikos žurnalus. Baigęs vidurinę mokyklą ir Richard Huish koledžą, neišgalėjo mokytis universitete, todėl įsidarbino auditoriumi.
Antrojo pasaulinio karo metu tarnavo Karališkosiose oro pajėgose, kur buvo radarų specialistas. Buvo įsitraukęs į gynybinės radarų sistemos darbą. Demobilizuotas turėdamas skrydžio leitenanto (liet. Flight Lieutenant) laipsnį. Po karo baigė Londono Kingo koledžą ir gavo aukščiausią matematikos ir fizikos laipsnį.
1947-1950 ir 1953 m. buvo Britų tarpplanetinės draugijos narys.
1953 m., kelionės į Floridą metu susipažino ir netrukus vedė Marilyn Mayfield, kuri jau buvo išsiskyrusi ir turėjo sūnų. Išsiskyrė jau po šešių mėnesių, o oficialios skyrybos įvyko tik 1964 m. Daugiau Klarkas nebevedė, nors artimai bendravo su Leslie Ekanayake, kuri mirė 1977 m.

Vėlyvieji metai

8-ojo dešimtmečio pradžioje pasirašė trijų knygų leidybos sutartį, tuo metu buvusia rekordine mokslinės fantastikos rašytojui. Pirmoji, „Susitikimas su Rama“, pasirodė 1973 m. ir pelnė jam pagrindinius šio žanro apdovanojimus.
Kūrė televizijos programas „Arthur C. Clarke's Mysterious World“ (Artūro Klarko paslaptingas pasaulis, 1981 m.), „Arthur C. Clarke's World of Strange Powers“ (Artūro Klarko keistų galių pasaulis, 1984 m. ir „Arthur C. Clarke's Mysterious Universe“ (Artūro Klarko paslaptinga visata, 1994 m.), kurios susilaukė didelio pasisekimo.
1988 m. diagnozuotas poliomielitas ir nuo to laiko jam teko naudotis invalidų vežimėliu.
1998 m. jam suteiktas riterio vardas „už tarnavimą literatūrai“, įšventintas buvo 2000 m. gegužės 26 d. Ceremonija atidėta paties Klarko prašymu dėl tuo metu vykusio pedofilijos skandalo, kurį iškėlė britų bulvarinis laikraštis „The Sunday Mirror“. Kaltinimai pasirodė nepagrįsti, o laikraštis vėliau išspausdino atsiprašymą.
Arturas Klarkas mirė 2008 m. kovo 19 d. Šri Lankoje dėl kvėpavimo problemų. Kremuotas kovo 2 d. Kolombe

Geostacionariojo komunikacijų palydovo koncepcija

Klarkas nebuvo geostacionariųjų palydovų kūrėjas, tačiau jis iškėlė idėja tokių palydovų panaudojimui telekomunikacijoms. Savo idėjas išdėstė straipsnyje, publikuotame žurnale „Wireless World“ 1945 m. spalį. Dėl šios priežasties, rašytojo garbei, geostacionarioji orbita kartais vadinama Klarko orbita.
Deja, iki šiol neaišku, ar šis straipsnis buvo tikrasis postūmis modernių telekomunikacijų palydovų kūrimui. John R. Pierce iš „Bell Labs“ nepriklausomai nuo Klarko iškėlė šią idėja 1954 m. Vėliau dalyvavo pirmųjų telekomunikacijų palydovų kūrimo programose „Echo Satellite“ ir „Telstar“.
Jenisiejaus įlanka

Jenisiejaus įlanka (rus. Енисейский залив) – Karos jūros įlanka, įsiterpusi tarp Gydano ir Taimyro pusiasalių. Ilgis apie 225 km, plotis prie žiočių apie 150 km, gylis 6–20 m. Į Jenisiejaus įlanką įteka Jenisiejus sudarydamas estuariją. Žiotyse – Sibiriakovo sala. Didesniąją metų dalį įlanką dengia ledai. Potvyniai kyla kas pusė paros, jų aukštis iki 0,4 m.
Įlanka priklauso Rusijai (Krasnojarsko kraštas). Vykdoma žvejyba (omuliai, baltosios lašišos), ruonių medžioklė. Prie Jenisiejaus įlankos žiočių įsikūręs Diksono uostas.
Mykolas Tiškevičius Logoiskis II

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Henrikas Jurgis Tiškevičius Logoiskis. Motina Eufrozina Šolaiska. Broliai Stanislovas Tiškevičius Logoiskis, Henrikas Tiškevičius Logoiskis II, Mikalojus Tiškevičius Logoiskis II, Vincentas Tiškevičius Logoiskis

Šeima

1844 m. vedė, žmona Joana Tiškevičiūtė, Benedikto Tiškevičiaus duktė, su ja vaikų neturėjo. 1852 m. vedė žmonos sesrį Mariją Tiškevičiūtę, su ja gimė sūnus Benediktas Henrikas Tiškevičius .
Maltos ordino komandoras.
Blefaritas

Blefaritas – akies vokų kraštų sustorėjimas ir paraudimas, tarp blakstienų atsiranda baltų pleiskanų. Pleiskanas reikia atsargiai nuimti pincetu ar nuvalyti vatos gabalėliu, o vokų kraštus patepti migdolų aliejumi.
Esant akies vokų uždegimui, akį plauti čiobrelio nuoviru.
Styveno Kryko paveldo draustinis

Styveno Kryko paveldo draustinis (angl. Steven's Creek Heritage Preserve) yra Pietų Karolinos gamtos išteklių departamento valdomas parkas. Jis apima 434 akrus Makormiko ir Edgefieldo apygardose ir buvo įsteigtas siekiant apsaugoti retas augalų ir gyvūnų rūšis. Tarp daugelio rūšių kurios auga draustinyje yra Ribes echinellum. Artimiausias populiacijos centras yra Klarks Hilas, apie 2 mylias į pietvakarius.
Parką įkūrė 1957 metais Albertas E. Radfordas iš Šiaurės Karolinos universiteto, Čapel Hilo. Jis pastebėjo išskirtinę medžių, krūmų, ir žolinių augalų įvairovę, ir aprašė šešias augalų rūšis kurios nebuvo rastos Pietų Karolinoje iki to laiko. Taip pat penkias rūšis kurios buvo rastos tik nedaugelyje Pietų Karolinos vietų. Daugelis retų rūšių šiame parke yra gausios. Draustinio dirvožemis netipiškas Pietų Karolinai.
Darius Skusevičius

Biografija

2012 metais pabaigė vadybos ir verslo administravimo bakalauro studijas ISM Vadybos ir ekonomikos universitete. 2014 m. – baigė Europos studijų magistro studijų programą Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute. Šiuo metu studijuoja politikos mokslų doktorantūroje (VU TSPMI). Yra Lietuvos politologų asociacijos narys.
2013–2015 m. dirbo Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministro patarėju.
Buvęs Lietuvos socialdemokratų partijos narys, Prezidiumo narys, Šalčininkų rajono skyriaus pirmininkas. 2011 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Nuo 2017 m. sausio 11 d. – Lietuvos Respublikos Užsienio reikalų ministerijos viceministras.

Išsilavinimas

2012-2014 m. Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institutas, politikos mokslų magistras.
2009-2012 m. ISM Vadybos ir ekonomikos universitetas, verslo vadybos ir administravimo bakalauras.
2002-2006 m. Vilniaus universiteto Matematikos ir informatikos fakultetas, programų sistemų bakalauro studijos.
Antanas Bružys

Antanas Bružys, Bružas (1873 m. Zaltriškiai, Tauragės valsčius – m. po 1917 m. Tomsko gubernija, Rusija) – Lietuvos knygnešys.

Biografija

Gimė 1871 12 19 (31) (pagal teismines bylas 1873 m.) Zaltriškių kaime, Raseinių apskrities Tauragės valsčiuje, pasiturinčių ūkininkų Martyno ir Leokadijos (iki santuokos Juchnevičiūtė) Bružų šeimoje. Kauno gubernijos žandarų valdybos anketiniuose duomenyse rašoma: „Raseinių apskrities Zaltriškių kaimo valstietis Bružys (Ƃpyжиcъ) Antanas, Martyno sūnus, 22 metų (1895 m.), katalikas, lietuvis, trumpai mokėsi Tauragės parapinėje mokykloje(...)". Istorikas akademikas A. Tyla taip pat nurodo, kad A. Bružas lankė pradžios mokyklą.
Priklausė Garšvių knygnešių draugijai. Dažniausiai jo Mažojoje Lietuvoje supirktą spaudą per sieną gabendavo kiti knygnešiai, toliau pats ją veždavo.1890–1894 m. A. Bružas buvo pagrindinis spaudos gabentojas iš Prūsijos (Vokietijos) į Garšvių k. 1894 m. vasario mėn. jis, Jurgis Bielinis ir Kazys Ūdra įkliuvo prie Raseinių, tačiau papirkę policininką pabėgo. Buvo konfiskuota apie 4000 egz. spaudinių. 1894 m. lapkričio 21 d. pasienio sargybiniai kratė jo namus ir rado 7 spaudos ryšulius (1705 egz. lietuvių k., 1 vokiečių ir 28 lenkų kalba). 1895 m. kalėjo Tauragėje, 1896 m. Sankt Peterburge, 1897 m. ištremtas į Irkutską, 1898 m. – į Oliokminską (Jakutija). 1902 m. grįžo į tėviškę, tačiau čia gyventi jam buvo draudžiama. Netrukus pats grįžo į Tomsko guberniją, vertėsi perrašinėjimu.
Anykščių regioninis parkas

Parko vertybės

Parke yra vaizdingi Šventosios ir į ją įtekančių Elmės bei kitų upelių slėniai ir raguvynai, Šventosios kilpos ir atodangos, užliejamos slėnio pievos. Išraiškingas Storių kalvynas, kur yra rašytojo J. Biliūno kapas (Liudiškių kalvoje). Lankytojus vilioja bene žinomiausias Lietuvoje miškas – Anykščių šilelis, rieduliai Puntukas ir Puntuko brolis, Karalienės liūno šaltinis (0,7 ha ploto šaltiniuotas vandens telkinys dešiniajame Šventosios krante). Tarp poilsiautojų populiarūs Rubikių ir Mūšėjaus ežerai.

Kultūros paveldai

Įspūdingas Šeimyniškėlių (Vorutos) piliakalnis, taip pat Liudiškių, Piliakalnio, Buivydų, Bijeikių piliakalniai. Klasicistinio stiliaus Burbiškio dvaro rūmai ir peizažinis parkas. Anykščių senamiestis išsaugojo senąją planinę struktūrą. Įdomi siaurojo geležinkelio su jam priklausančiomis stotimis atkarpa iki Rubikių ežero.
Anykščių kraštas garsus savo rašytojais – čia veikia A. Žukausko-Vienuolio, A. Baranausko, J. Biliūno, B. Buivydaitės, K. Kairio muziejai ar muziejinės ekspozicijos. Niūronyse yra Arklio muziejus.
Arklio muziejų įkūrė prof. P. Vasinauskas, pats bričkele keliavęs po Lietuvą ir rinkęs eksponatus. Muziejuje sukaupta žemės ūkio padargų, vežimų, karietų, pakinktų ir daug kitų, šiandienos turistams nežinomų daiktų. Čia galima paglostyti arklius ir jais pajodinėti.

Laisvalaikis ir pramogos

Žvejybai tinkamiausi yra Rubikių ežeras ir Šventosios upė. Baidarėmis ir irklinėmis valtimis galima keliauti Rubikių-Mūšėjaus ežerais, Šventosios upe. Prie Rubikių ežero yra nuomojamos valtys. Įrengta daugiau nei dešimt poilsiaviečių, prie Rubikių ežero, Šventosios upės. Parke yra 4,5 km ilgio „Šventosios takas“ – nuo Anykščių iki pat Puntuko, šalia kurio įrengtas vienintelis Baltijos šalyse medžių lajų takas. Šventosios vidurupyje vandens turistų laukia ne tik legendinis Anykščių šilelis, bet ir gausybė kitų gamtos bei kultūros paminklų. Anykščių RP švenčiamos Joninės, Šv. Onos atlaidai, vyksta renginiai Mindaugo karūnavimo dienai, tarptautinis folkloro festivalis „Ežerų sietuva“ ir kt.
Palandt

Palandt - Vokietijos civilinio kodekso (BGB) komentaras. Pavadintas Otto Palandt (1877-1951) vardu. Daugumoje Vokietijos federalinių žemių leidžiamas naudoti 2-ojo teisės valstybinio egzamino metu.

Istorija

1938 m. išleistas pirmą kartą.
Nuo 1949 m. kasmet aktualizuojamas. Leidžia Verlag C. H. Beck (leidykla).
Vašuokėnų dvaras

Istorija

1559 m. vyko ginčai dėl dvaro ribų. Tuomet dvaro valdytoju nurodytas Stecas Vadčkevičius. Vėliau Vašuokėnų dvaras paminėtas 1622 m. šaukime į teismą Jonui Čechavičiui-Tautainiui byloje su Upytės teisėju Andriumi Mlečka (bylinėtasi dėl nuostolių Vašuokėnų kaimo užpuolimo metu). Iš šio dokumento matyti, jog XVII a. pradžioje dvaras ribojosi su Pienionių dvaru, kuris priklausė Mlečkų giminei.
Mstislavlio laukininkas Tadas Mackevičius 1809 m. sudarė testamentą, kuriame patvirtino, kad jam priklauso Vašuokėnų dvaras. Vašuokėnų dvaro dalį paveldėjusi T. Mackevičiaus žmona po kelerių metų ištekėjo už Staškūniškių dvaro savininko Zavišos.
1811 m. atliktas turto aprašymas.
1818 m. visą Vašuokėnų dvarą nusipirko Komarai, ir visą XIX a. priklausė Komarų giminei, kurie čia pastatydino dvaro rūmus. 1881 m. duomenimis, Vašuokėnų dvare gyveno Antanas Komaras. 1913 m. dvarą nusipirko Bronislovas Brazdžius ir kilus Pirmajam pasauliniam karui čia perkėlė Kauno kunigų seminariją. 1940 m. dvaras buvo nacionalizuotas. Rūmuose buvo įsikūrusi kolūkio kontora. Dvaras nyksta.
Dvarininkai Brazdžiai palaidoti mauzoliejinėje Umėnų koplyčioje.
Eglė Griciuvienė

Biografija

Baigusi Kauno Salomėjos Neries vidurinę mokyklą, 1969 m. įstojo į Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. 1974 m. baigė istorijos specialybės studijas, Lietuvos istorijos (archeologijos) specializaciją. Diplominio darbo tema „Narvos kultūros gyvenvietės Šventojoje“.
Nuo 1974 m. dirba Lietuvos nacionalinio muziejaus Archeologijos skyriuje.
Lietuvos archeologijos draugijos narė.

Veikla

Su kolegomis parengė Lietuvos nacionalinio muziejaus parodas ir ekspozicijas „Tesori di Lituania“ (1989 m. Pavija, Italija), „Baltiško ornamento beieškant“ (1991 m. Lietuvos nacionalinis muziejus; 1992 m. Šiauliai), „B. ir A. Tautavičių archeologiniai tyrinėjimai 1950–1991 m.“ (1991 m.), „Archäologische Schätze aus Litauen“ (1992 m. Duisburgas; 1993 m. Regensburgas, Vokietija), „Stroźytności Litwy“ (1994 m. Varšuva, Lenkija), „Žiemgaliai“(kartu su Latvijos istorijos muziejumi; 2003 m. Ryga; 2005 m. Lietuvos nacionalinis muziejus), „Sėliai“ (kartu su Latvijos istorijos muziejumi; 2005 m., Ryga), „Lietuvos proistorė“ (2000 m.), „Senienų muziejaus archeologinė ekspozicija“ (2004 m.), „Kuršiai – Baltijos vikingai“ (2008 m.).
Nuo 1965 m. dalyvauja archeologinėse ekspedicijose, tyrinėjo Varėnos rajono, Nidos ir Šventosios akmens amžiaus gyvenvietes (tyrimų vadovė Rimutė Rimantienė), Varnupių piliakalnį (vadovas Pranas Kulikauskas), Laičių senkapį, Kretuonių pilkapius (vadovė Elena Butėnienė), Visagino pilkapius (vadovė Bronė Tautavičienė), Daktariškės, Duonkalnio, Janapolės, Šarnelės akmens amžiaus gyvenvietes ir Duonkalnio kapinyną (vadovas Adomas Butrimas), Dusios, Gluobių, Kubilėlių, Zapsės akmens amžiaus gyvenvietes (vadovas Vygandas Juodagalvis), Dumblynės senovės gyvenvietę ir Pašekščių pilkapius (vadovas Gytis Grižas), Aboros ir Zvidzės gyvenvietes (Latvija), Ukrainos archeologijos paminklus.
Eskimai

Įvairovė ir istorija

Išskiriamos dvi pagrindinės eskimų tautinės grupės: inuitai (gyvenantys šiaurinėje Aliaskoje, Kanadoje ir Grenlandijoje) ir jupikai (gyvenantys vakarinėje Aliaskoje ir Rusijos Tolimuosiuose rytuose). Rytų eskimai – inuitai – šneka inuktituto dialektais, kuriuos naudoja apie 30 000 žmonių. Vakarų Aliaskos eskimai – jupikai – šneka jupikų kalba.
1999 m. Kanados valdžia grąžino eskimams kolonistų užgrobtas senąsias žemes ir dalis Šiaurės vakarų teritorijos virto nauja eskimų apgyvendinta teritorija. Ši nauja teritorija dabar vadinama Nanavatu. Pavadinimas, išvertus iš eskimų kalbos reiškia „Mūsų žemė“. Eskimus pasiekė ir šiuolaikinė technologija apginkluodama sniegaeigiais, telefonais ir kompiuteriais.
Audinių taukai

Audinių taukai (angl. mink oil 'audinių aliejus') – gyvūniniai riebalai, gaminami iš audinių poodinio riebalinio audinio. Lupant audinių kailius nuo odų vidinio paviršiaus nugramdomas riebalų sluoksnis, vėliau iš šios medžiagos išlydomi riebalai.
Audinių taukai turi daug palmitoleino rūgšties, kuri savybėmis artima žmogaus odos riebalams, todėl audinių taukai naudojami kai kuriuose farmaciniuose ir kosmetiniuose preparatuose. Audinių taukų preparatai naudojami naminių augintinių kailiom priežiūrai. Audinių aliejus taip pat naudojamas odai apdoroti ir apsaugoti nuo aplinkos poveikio.
Augalinis audinių aliejaus pakaitalas palmitoleino rūgšties požiūriu yra plačialapės makadamijos (Macadamia integrifolia) riešutų aliejus ir dygliuotojo šaltalankio (Hippophae rhamnoides) aliejus, kurie turi daugiau palmitoleino rūgšties (atitinkamai 22 ir 40 %), negu audinių taukai (17 %).
Traperiai audinių taukus naudojo rankų odai minkštinti. Audinių taukais jie įtepdavo batų odą, kad ji būtų lankstesnė ir mažiau laidi vandeniui.
Audinių taukai nuo daugelio kitų gyvūninių riebalų skiriasi dideliu nesočiųjų riebalų rūgščių kiekiu (>75 % visų riebalų rūgščių masės), o patys nesotieji riebalai yra stabilesni oksidacijai (ir apkartimui) negu daugelis kitų gyvūninių ir augalinių riebalų.
Mėta II

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Muzika (metraštis)

Muzika – Lietuvos metraštinis tęstinis muzikos leidinys, ėjęs 1979–1992 m. Vilniuje.

Istorija

Buvo spausdinami muzikologijos, muzikos kritikos, pedagogų ir atlikėjų straipsniai, apžvelgiami muzikiniai įvykiai. Skelbta susisteminta muzikos spaudos bibliografija. Tiražas 1000–3000 egzempliorių. Išleista 10 knygų. Leido „Vagos“ leidykla.
Redakcinės komisijos pirmininkas Algirdas Jonas Ambrazas. Sudarytojos Jūratė Burokaitė (kn. 1–7), Jūratė Gudaitė (kn. 8–9), Audronė Ivanauskienė (kn. 9–10).
Eglė Staišiūnaitė

Biografija

Baigė Minesotos universitetą.
2012 m. Europos lengvosios atletikos čempionate pasiekė olimpinį normatyvą bei pateko į pusfinalį, kur galutinėje rikiuotėje liko 15-a. Tais pačiais metais pirmą kartą tapo Lietuvos čempione. Londono olimpinėse žaidynėse užėmė 34 vietą.
Infiltruoti

Siužetas

Koliną Salivaną į organizuoto nusikalstamumo grupuotę įtraukia airių-amerikiečių mafijos bosas Frenkas Kostelas. Kostelas vaikį pasiunčia į policijos akademiją, kad šis vėliau taptų jo šnipu Masučusetso valstijos policijos komisariate. Salivanas tampa specialiojo tyrimų skyriaus nariu. Tuo pat metu prieš Biliui Kostiganui baigiant policijos akademiją, kapitonas Kvinanas ir seržantas Dignamas paprašo jo infiltruotis į Kostelo grupuotę, nes jo šeimos ryšiai su nusikalstama veikla suteikia jam puikią priedangą. Jis išmetamas iš akademijos ir kalėjime atsėdi bausmę už falsifikuotą nusikaltimą tam, kad padidinti jo įtikinamumą.
Salivanas užmezga artimus santykius su psichiatre Madolin Maden. Tuo tarpu lygtinai paleistas Kostiganas lankosi pas ją ir taip pat pradeda jausti jai jausmus. Kai vienos operacijos metu Kostelui pavyksta pasprukti, abu vyrai suvokia apie viens kito egzistavimą. Norėdamas prigauti „žiurkę“, Salivanas paprašo Kostelo, kad šis pateiktų savo grupuotės narių asmeninius duomenis. Kostiganas nuseka Kostelą į kino teatrą, kur šis įteikia Salivanui voką. Tada kinų kvartale Kostiganas vejasi Salivaną, bet nei vienam iš jų nepavyksta nustatyti viens kito tapatybės. Salivano vyrai nuseka Kvinaną į tariamą susitikimą su jo informatoriumi ir Kostelo pakalikai užmuša Kvinaną. To pasekoje nušalinamas Dignamas.
Salivanas Kvinano telefonu susisiekia su Kostiganu bei iš Kvinano dienoraščio sužino, kad Kostelas yra FTB informatorius ir sunerimsta dėl savo tapatybės saugumo. Policija suseka Kostelo grupuotę perkraunant kokainą. Įvyksta susišaudymas, kurio metu Salivanas prigauna Kostelą ir šiam prisipažinus esant FTB informatoriumi, jį nušauna. Kitą dieną Kostiganas atvyksta į komisariatą atgauti tapatybės ir atlyginimo, bet pamatęs Kostelo voką, pasišalina. Suvokiąs, kad Kostiganas rado voką, Salivanas ištrina visus juo duomenis iš komisariato kompiuterio.
Madolin praneša Salivanui, kad ji laukiasi. Vėliau ji suranda paketą nuo Kostigano; jai beklausant CD įrašytos medžiagos, įžengia Salivanas ir nesėkmingai pabando numalšinti jos įtarimą. Kostiganas ir Salivanas susitinka Kvinano mirties vietoje. Juos užtinka pareigūnas Braunas ir įsako Kostiganui mesti ginklą. Kostiganas nusiveda Salivaną link lifto ir jiems nusileidus, pareigūnas Bariganas nušauna Kostiganą ir Brauną, o šiam nusisukus, jį patį nušauna Salivanas.
Bariganas įvardijamas šnipu, o Kostiganas apdovanojamas Medaliu už nuopelnus. Salivanui grįžus į butą, jį užklumpa Dignamas ir nušauna.

Atsiliepimai ir apdovanojimai

Filmas uždirbo 289 835 021 JAV dolerių, iš jų – 132 384 315 pasauliniu mastu. Sulaukė palankaus kino kritikų vertinimo, tinklalapiuose Rotten Tomatoes ir Metacritic filmas atitinkamai įvertintas 93 % ir 86 balais iš 100.
Zigmundas Lavrinovičius

Biografija

Gimė 1925 m. spalio 14 d. Panevėžyje. Baigė Panevėžio lenkų gimnaziją. 1943 m. išsiųstas dirbti priverstinių darbų į Vokietiją, iš kur per Jugoslaviją pabėgo į Jungtinę Karalystę. Dubline baigė ekonomikos ir politikos studijas, nuo 1952 m. dirbo Lloyds banke Londone. 1953–1954 m. dirbo lenkų laikraščio Życia akademickiego redaktoriumi. Kurdavo religinius eilėraščius ir poemas biblijine tematika, versdavo kitų šalių autorių eiles į lenkų kalbą. Mirė 1987 m. Londone.
Albertas Brazas

Biografija

2009 m. baigė Šiaulių universitetą, ekonomistas.
Kooperatyvo „Kelmės agraservisas“ direktorius.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kelmės rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Maironių kaimo bendruomenės pirmininkas, Maironių seniūnaitis.
Alvise Vivarini

Alvizė Vivarinis (it. Alvise Vivarini, apie 1442–53 – apie 1504 m.) – italų ankstyvojo renesanso dailininkas iš Venecijos.

Biografija

Alvizė Vivarinis (dar vadintas Luidžiu Vivariniu) gimė 1442−1453 m. laikotarpyje dailininkų giminėje, tikriausiai Murane prie Venecijos. Jo tėvas Antonio Vivarini ir dėdė Bartolomeo Vivarini buvo dailininkais. Anksčiausias pasirašytas Alvizės darbas yra religinis poliptikas Montefiorentino vienuolynui, datuotas 1476 m. (dabar Markės nacionalinėje galerijoje). Alvizės stiliui būdingos jo tėvo gotikinio stiliaus apraiškos. Po to jo stilių paveikė Andrea Mantenja, Džovanis Belinis ir Antonelas da Mesina. Ypač pastarojo įtaka buvo ryški. Alvizės darbai tikriausiai nelabai atitiko tų laikų užsakovų skonį: nėra žinomas nei vienas užsakymas jam Venecijoje ištisą dešimtmetį. Pagrindiniai Alvizės darbai buvo atlikti provincijos miestuose. Garsiausiu jo darbu įvardijamas altorinis paveikslas Santa Maria dei Battuti bažnyčiai Belune (sunaikintas 2-ojo pasaulinio karo metu Berlyne). 1488 m. Alvizė išsikovojo teisę dirbti Dožų rūmų Didžiojoje tarybos salėje lygiomis teisėmis su Džovaniu Beliniu. Dožų rūmuose atliko tris pasakojamojo pobūdžio scenas, kurias pagyrė Džordžas Vazaris. Šie darbai pražuvo 1577 m. gaisre. Po šių darbų į Alvizę atkreipė dėmesį labiau pasiturintys venecijiečiai ir dailininkas gavo reikšmingesnių užsakymų. Alvizė Vivarinis mirė 1503−1505 metų laikotarpiu. Jo mokiniu tikriausiai buvo Lorencas Lotas.
Kuršininkų tarmė

Istorija

Kuršininkų protėviai į Kuršių neriją, kurią jie vadino kuse kape, pradėjo keltis XV a. iš vakarinių Kuršo sričių. Tuo metu ten jau buvo išplitusi latvių kalba, tačiau kuršininkai išlaikė ir kai kuriuos kuršių kalbos archaizmus, o vėliau nuo tolesnės latvių kalbos raidos buvo izoliuoti.
Vėliau jų kalbą stipriai veikė lietuvių ir vokiečių kalbos (iš pradžių kolonistų vokiečių žemaičių tarmė, vėliau literatūrinė vokiečių kalba, kuri mokyta mokyklose). Pietinėje nerijos dalyje kuršininkų tarmė anksti buvo išstumta vokiečių kalbos, o šiaurinėje išliko ilgiau.