google/wiki40b huggingface dataset:
Piktupėnų evangelikų liuteronų bažnyčia

Istorija

Evangelikų liuteronų bažnyčia Piktupėnuose buvo pastatyta prieš 1574 m. Parapiją ilgai globojo Tilžės kunigai. Lenkijos-Švedijos karo metais 1656 m. kelias dienas Piktupėnų apylinkėse plėšikavo lenkų kariuomenės būrys. Rastą bažnyčią, kaip ne katalikišką, o protestantų, sudegino. 1670 m. pašventinta nauja pastatyta bažnyčia. Po kelių dešimt­mečių ji nugriauta. 1744 m. iš lauko akmenų ir plytų buvo išmūryta stambi, stačiakampio plano, aukštu mediniu bokštu, besibaigiančiu va­rio stogeliu-kupolu, nauja Piktupėnų parapijos bažnyčia.
1757 m. bažnyčią nusiaubė Rusijos kariuomenė. Ją teko ilgokai remontuoti. 1781 m. į bokštą pataikė žaibas. Bažnyčia rekonstruota 1853 m. - paaukštintas bokštas.
1812 m. apylinkėse vyko rusų ir prūsų kovos, žuvo daug karių. Ties Piktupėnais žuvo prūsų kariuomenės lietuvių dragūnų pulko majoras Albertas Manšteinas. Jis buvo palaidotas prie bažnyčios sienos. Prieš keletą metų kaimo senosiose kapinėse menamoje A. Manšteino kapo vietoje Klaipėdos karybos klubas pastatė kenotafą-krikštą.
Klebonijos pastatas buvo Prūsijos ir Rusijos valdovų susitikimų vieta, kurioje buvo sprendžiamos Europos ateities problemos. Čia apie mėnesį buvo apsistojusi Prūsijos karaliaus šeima, kuomet 1807 m. vasarą dvi savaites truko derybos tarp Aleksandro I ir Napoleono, lėmusios Tilžės taikos sutarties pasirašymą. Piktupėnuose beveik kasdien lankydavosi ir Aleksandras I. Prie pastato pritvirtinta Prūsijos valdovų vizitą primenanti lentelė.
1944 m. rudenį čia vyko nemaži mūšiai, per kuriuos ir buvo sunaikinta senoji Piktupėnų bažnyčia.

Piktupėnų parapija

Piktupėnų parapija nuo XVIII a. vidu­rio padėjo susiformuoti naujoms religinėms bendruomenėms. 1766 m. iš dalies jos kaimų sukurta Tauragės filija, 1870 ir 1892 m. keliolika sodžių perduota Rukų ir Natkiškių parapijoms.
Piktupėnų parapijoje 1848 m. priskaičiuota 9 000 parapijiečių, iš kurių maždaug du trečdaliai buvo lietuvininkai, 1878 - 7 994 (lietuvininkų 4994, arba daugiau kaip 62%). XX a. pradžioje, 1902 m., parapijiečių užregistruota 5 820 (lietuvininkų 3 015, t. y. 51,8%), po Pirmojo pasaulinio karo, 1921 m. - 6 500, 1936 m. - 5 446.
Rasos (Vilnius)

Istorija

Rasos šaltiniuose minimos nuo XVI a. Tuo metu tai buvo Vilniaus priemiestis, užėmęs didesnę teritoriją ir siekęs Aušros vartus. Nenustatytoje vietoje stovėjo Šv. Jurgio cerkvė. 1769 m. pradėtos steigti Rasų kapinės. 1860 m. Rasų šiauriniu pakraščiu nutiestas Peterburgo–Varšuvos geležinkelis. Prie geležinkelio XIX a. 2 pusėje įsikūrusiame restorane „Geležinė pirkelė“ rinkdavosi Vilniaus visuomenės veikėjai, iš čia jie palydėdavo traukiniais į Sibirą vežamus politinius kalinius ir tremtinius.
Iki XIX a. vid. Rasose tebebuvo švenčiama rasų (kūpolių) šventė, į kurią susirinkę vilniečiai degindavo laužus, šokdavo, dainuodavo liaudies dainas. Anot A. L. Jucevičiaus (1846), "Vilniuje švento Jono vaikštynės yra plačiai žinomos pavadinimu eiti į Rasas, kur žaidžiama iki saulės tekėjimo. Rasos Vilniuje yra giraitė už Misionierių parapijos kapinių. " Dabartinių Rasų kapinių vietoje būta Šv. Jono akmens, kuris XIX a. statant kolumbariumus pašalintas.
1944 m. liepos 7 d. prie Vilniaus artėjant TSRS kariuomenei, per Aušros Vartų karinę operaciją Armijos Krajovos būriai Rasų–Belmonto ruože nesėkmingai mėgino veržtis į miesto centrą; Rasos ir jų kapinėse vyko kautynės su Vokietijos kariuomene.
Mykolas Burokevičius

Biografija

Nuo 1946 m. SSKP narys. 1944–1947 m. dirbo komjaunimo ir partijos darbą Vilkaviškyje. 1954–1956 m. LKP CK partijos propagandos sektoriaus vedėjas. 1956–1960 m. LKP Vilniaus miesto komiteto propagandos ir agitacijos skyriaus vedėjas.
1949 m. baigė partinę mokyklą, 1955 m. Vilniaus pedagoginį institutą (VPI), 1963 m. Visuomenės mokslų akademiją prie TSKP CK. 1963–1969 m. dirbo Partijos istorijos institute prie LKP CK, dėstė KPI Vilniaus filiale. 1969–1974 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto filosofijos ir mokslinio komunizmo katedros vedėjas, 1974–1976 m. mokslinio komunizmo katedros vedėjas. Nuo 1976 m. dėstė VPI, 1978 m. profesorius. 
1990 m. vasario 24 d. vykusiuose rinkimuose į Lietuvos Respublikos AT M. Burokevičiaus komunistai vietų negavo. 1990 m. birželio mėn. Mykolas Burokevičius, Juozas Kuolelis ir Juozas Jermalavičius jėga užgrobtose Vilniaus pedagoginio universiteto patalpose įkūrė radiją „Tarybų Lietuva“, kuriam vadovavo Leonas Bartoševičius ir Stanislavas Mickevičius, bei kitas organizacijas, kurios ten veikė iki 1991 m. rugpjūčio mėnesio. Šis radijas buvo priemonė vykdyti kitų valstybių ir užsienio organizacijų užduotis, viešai raginti smurtu pažeisti Lietuvos Respublikos suverenitetą, nuversti teisėtą valdžią. 1991 m. sausį nuo sovietinės kariuomenės ir vietos kolaborantų veiksmų Lietuvoje tiesiogiai arba netiesiogiai nukentėjo 1782 asmenys. 
1994 m. sausio 15 d. su Juozu Jermalavičiumi sulaikytas Minske. Apkaltintas sausį-rugpjūtį rengus sąmokslą nuversti nepriklausomos Lietuvos valdžią, sunkių kūno sužalojimų organizavimu ir bendrininkavimu įvykdžius tyčinę žmogžudystę. 1999 m. rugpjūčio 23 d. už antivalstybinę veiklą nuteistas kalėti 12 metų kalėjimo, bausmę atliko Lukiškių tardymo izoliatoriuje-kalėjime, Vilniaus 2-siuose pataisos namuose ir Laisvės atėmimo vietų ligoninėje. 2006 m. sausio 13 d. paleistas paprašius ET Parlamentinės Asamblėjos narių, prašymą inicijavus Ukrainos komunistų partijos nariui Borisui Oleinikui.  Bandė apskųsti teismo sprendimą EŽTT, tačiau pareiškimas buvo atmestas.
Pasiuntinystės prietelis

Pasiuntinystės prietelis – evangelikų liuteronų laikraštis, ėjęs 1904–1908 m. Tilžėje.

Istorija

Leido Vangemano misionierių draugija kartą per ketvirtį. Spausdino Reilenderių spaustuvė. Tiražas 5000 egz.
Redagavo kunigas B. K. Redmeris.
Zooniverse

Zooniverse yra 2009 metais pradėjusi veikti Interneto svetainė, kurioje visi norintys gali vykdyti siūlomus mokslo tyrimus (paieškas, atpažinimą, klasifikaciją ir pan). Zooniverse reikalauja aktyvaus pačių žmonių dalyvavimo ir tuo skiriasi nuo ankstesnių namų projektų, kurie tik panaudodavo laisvanoriškai suteikiamus kompiuterio resursus (SETI@home ir kitų). Tai nekomercinis projektas, dalyvių registracija neprivaloma. 2015 m. svetainės turinys buvo pateikiamas anglų, vokiečių bei lenkų kalbomis.
2014 metais Zooniverse bendruomenei priklausė apie milijoną savanorių dalyvių, kurių pateiktos analizės pagrindu išspausdinta daugiau nei 70 mokslinių straipsnių. 

Tematika ir užduotys

Zooniverse vykdo astronomijos, ekologijos, ląstelės biologijos ir humanitarinių mokslų tyrimus.
Dalyviams siūloma atsakyti į klausimus apie rodomos galaktikos formą (morfologiją), suskaičiuoti Mėnulio paviršiaus nuotraukoje matomus kraterius, analizuoti Saulės karūnos struktūras, pagal netiesioginius teleskopų duomenis (šviesio kreives) ieškoti kitoms žvaigždžių sistemoms priklausančių planetų, versti senovės graikų kalba parašytus dokumentus, stebėti laboratorijoje auginamų kirminų (nematodų) elgseną, sužymėti nuotraukoje banginio uodegos dalis (vėlesnei analizei kompiuteriu) ir kitos panašios užduotys. 2015 m. buvo siūlomi 33 įvairūs projektai.
Įvadinis apmokymas prieš pradedant dirbti užtrunka vos keletą minučių. Jame trumpai paaiškinama, ką reikia pastebėti ir kokiu būdu vartotojo sąsajoje pastebėtus dalykus pažymėti. Pavienio žmogaus klaidos analizės tikslumui mažai teturi įtakos, nes išvada priimama tik, jei ją nepriklausomai pateikia daug įvairios patirties naudotojų. Dalyviai taip pat gali juos sudominusias nuotraukas aptarti diskusijoje.
Nauji mokslo projektai gali būti registruojami ir kuriami pačioje svetainėje per vartotojui draugišką sąsają, tačiau vėliau turi būti patvirtinti. Vėliausiai po dvejų metų per Zooniverse gauti rezultatai turi būti prieinami visiems.
2015 m. Zooniverse buvo didžiausia, populiariausia bei sėkmingiausia tokio tipo svetainė. Projektą tvarko bei prižiūri Oksfordo universitetas bei Adler planetariumo grupė.
Adomas Mika

Biografija

Dalyvavo 1905 m.– 1907 m. revoliuciniuose įvykiuose, Lietuvos socialdemokratų partijos veikloje, už tai buvo kalintas. Pirmojo pasaulinio karo metais dirbo spaudoje. 1915 m.– 1918 m. organizavo socialistines jaunimo kuopeles, už tai persekiotas kaizerinių okupantų.
1918 m. Jono Karkliaus pavarde dirbo laikraščio „Darbo balsas“ redaktoriumi, prisidengęs dar ir slapyvardžiu Adomas iš Rojaus spausdino jame savo kūrybą. Nuo 1918 m. rugpjūčio 14 d. – LKP narys, dalyvavo kuriant revoliucines tarybas Žemaitijoje.
1920 m.– 1925 m. mokytojavo Šarnelės (Plungės raj.) pradžios mokykloje. Nuo 1926 m. – valstietis liaudininkas. 1925–1926 m. organizavo „Kultūros“ būrelius. Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo už politinę veiklą persekiotas, 1927 m. kelis mėnesius kalintas.
Gukovas

Istorija

Gukovas įkurtas 1878 m. kaip geležinkelio stotis (pradžioje vadinta Kovaliovu). XX a. pr. apylinkėse pradėta akmens anglių kasyba, gyvenvietė sparčiai augo. Nuo 1939 m. – miesto tipo gyvenvietė, nuo 1955 m. – miestas. XX a. pab. – XXI a. pr. šachtos pradėtos uždarinėti, miestas išgyveno ūkinį nuosmukį. 2004 m. prie Gukovo prijungta Almazno miesto tipo gyvenvietė.
Jonas Gediminas Jocius

Biografija

1937–1941 m. mokėsi Raseinių Maironio pradžios mokykloje, 1942–1944 m. Raseinių gimnazijoje, 1945–1950 m. Kelmės vidurinėje mokykloje. 1951–1956 m. studijavo Lietuvos veterinarijos akademijoje. 1956 m. Panevėžio melioracijos technikos stoties vyr. zootechnikas, 1956–1960 m. Šiaulių agrozootechnikumo dėstytojas, dar ir 1959–1960 m. Šiaulių inkubacinės paukščių stoties direktorius.
1960–1963 m. mokėsi Maskvos Timiriazevo žemės ūkio akademijos aspirantūroje. 1962–1971 m. Maskvos K. Timiriazevo žemės ūkio akademijos asistentas, docentas. 1971–1993 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1971–1991 m. Zootechnijos katedros vedėjas, 1965 m. docentas, 1974 m. profesorius. 1973 m. žemės ūkio mokslų daktaras.  Nuo 1992 m. Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnybos neetatinis mokslinis konsultantas, Lietuvos žemės ir miškų ūkio visuomeninės ekspertų kolegijos narys, Pasaulio paukštininkystės asociacijos narys. 20 knygų ir vadovėlių autorius. 
1992 m. Lietuvos valstiečių partijos, 1994 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno rajono skyriaus narys. 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. 2005–2007 m. Kauno rajono savivaldybės mero Leonardo Gineikos patarėjas.
Žmona Tamara, vaikai Pranas, Gediminas.
Inklingai

Inklingai buvo Oksfordo universitete XX a. 4-6 dešimtmetyje gyvavusi literatų diskusijų grupelė. Jos nariai daugiausia buvo universiteto akademikai. Inklingams priklausė J. R. R. Tolkienas, C. S. Lewisas, Owen Barfield, Charles Williams, Adam Fox, Hugo Dyson, Robert Havard, Nevill Coghill, Charles Leslie Wrenn, Roger Lancelyn Green, James Dundas-Grant, John Wain, R. B. McCallum, Gervase Mathew, C. E. Stevens, J.A. W. Bennett, lordas David Cecil, Christopher Tolkien ir Warren Lewis.
Inklingai buvo literatūros mėgėjai ir profesionalūs tyrinėtojai. Jie domėjosi magine fantastika. Savo darbuose daug kur rėmėsi krikščioniškomis vertybėmis, tačiau tarp jų būta ir ateistų bei antroposofų.
Visi inklingai buvo vyrai (kaip įprasta to meto universiteto klubams). Per susitikimus jie skaitydavo savo kūrybą. Inklingai pirmieji išgirdo skaitant Lewiso romaną „Out of the Silent Planet“, Tolkieno „Žiedų valdovą“ ir kt. Įprastinė inklingų susitikimo vieta buvo Lewiso kambariai Magdalenos koledže arba užeigoje „The Eagle and Child“, kurią perkrikštijo „The Bird and the Baby“ arba tiesiog „The Bird“. Tačiau čia savo rankraščių neskaitydavo. Vėliau susirinkimai persikėlė į barą „The Lamb and Flag“.
Būrelio pavadinimas siejasi su apie 1931 m. universiteto studento Edward Tangye Lean įkurtu klubu, kurio tikslas buvo garsiai skaityti savo kūrybą. Šiam klubui priklausė studentai ir dėstytojai, tarp jų buvo ir Tolkienas su Lewisu. 1933 m. Leanas paliko Oksfordą, ir klubas apmirė, tačiau pavadinimą Lewisas su Tolkienu panaudojo savo būreliui pavadinti.
Astrafobija

Astrafobija (angl. astraphobia), arba trontofobija – yra liguista griaustinio ir žaibo baimė, specifinės baimės tipas. Ši fobija yra pagydoma tiek žmonėms, tiek gyvūnams. Terminas astrafobija kilęs iš graikiškų žodžių ἀστραπή (žaibas) ir φόβος (baimė).

Simptomai

Žmogus su astrafobija dažnai bus sunerimęs per perkūniją, netgi tada, kai jis pats supranta, kad pavojus yra minimalus. Kai kurie simptomai atsiranda kartu, kaip ir iš kitų fobijų, kaip drebulys, verkimas, prakaitavimas, panikos priepuoliai, staigus noras naudotis vonia, pykinimas, baimės jausmas, ir greitas širdies plakimas, tačiau astrafobija turi ir unikalių reakcijų. Daugelis žmonių, kurie turi astrafobiją, ieškosi pastogės nuo audros. Jie gali slėptis po lova, apklotu, spintoje, rūsyje arba kitose vietose, kur jaustųsi esą saugūs. Jų pastangos dažniausiai yra sumažinti griaustinio garsą: žmogus gali užsidengti ausis ir užsidaryti langus.
FC Skonto

Istorija

„Forums-Skonto“ buvo įkurtas 1991 m. ir jau pirmajame sezone nugalėjo Latvijos čempionate. 1992 m. klubas buvo pervadintas į „Skonto“ ir iki 2004 m., komanda laimėjo 14 Latvijos čempionų titulų, 2005 m. čempionais tapo FHK Liepajas Metalurgs ir „Skonto“ liko antri.
Komandos visų laikų geriausi žaidėjai yra Michailas Zemlinskis, Vitalijus Astafjevas ir Michailas Micholapas. Nuo 1993 iki 2004 m. komandos vyriausiasis treneris buvo Aleksandras Starkovas, kuris kelerius metus buvo ir Latvijos futbolo rinktinės vyriausiasis treneris. Nuo 2005 m. „Skonto“ vyriausiasis treneris yra anglas Polas Ešvortas. „Skonto“ klubo prezidentas yra Guntis Indriksonas, kuris tokias pačias pareigas atlieka ir Latvijos futbolo federacijoje.
„Skonto“ yra sėkmingai žaidę Europos taurėse. Komanda UEFA čempionų lygoje yra susitikusi su tokiais garsiais klubais kaip FC Barcelona, Internazionale Milano ir Chelsea London.
Tačiau dėl skolų šleifo šis legendinis klubas prarado teisę žaisti Virslygoje ir 2016 metų sezone turėjo žaisti Pirmojoje lygoje. 2016 m. gruodį buvo paskelbta apie klubo bankrotą.
Čilės universitetas

Istorija

Čilės universitetas įkurtas 1738 m. kaip Karališkasis Šv. Pilypo universitetas, nuo 1842 m. rugsėjo 17 d. Čilės universitetas. Nuo 1843 m. leidžia metraštį „Los Anales de la Universidad de Chile“.
Stasiūnai

Istorija

Stasiūnai įkurti 1927 m. LTSR laikais – sodininkystės tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė.
1971–1990 m. prie Stasiūnų buvo prijungti Kiemeliai.
Vytautas Pinkus

Biografija

1991 m. baigęs Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą pradėjo dirbti Užsienio reikalų ministerijos  Informacinio-techninio aptarnavimo skyriuje. 1995–1999 m. buvo patarėjas Lietuvos ambasadoje Belgijoje bei nuolatinėje atstovybėje prie Europos Sąjungos. 1999–2002 m. dirbo URM Administracinio departamento direktoriaus pavaduotoju, direktoriumi. 2002–2003 m. vadovavo Informacinių technologijų departamentui.
2003–2007 m. dirbo Lietuvos ambasados Rusijoje įgaliotuoju ministru, diplomatinės atstovybės vadovo pavaduotoju. 2007–2011 m. buvo Užsienio reikalų ministerijos Konsulinio departamento direktorius.
2011 m. rugsėjo 26 d. Prezidentė Dalia Grybauskaitė V.Pinkų paskyrė Lietuvos ambasadoriumi Danijoje. Jam suteiktas nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinis rangas. Šiose pareigose dirbo iki 2016 m. liepos 18 d.
Šiuo metu V. Pinkus vadovauja URM Užsienio lietuvių departamentui.
Čostkuvo valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų apskričiai, Suvalkų gubernijai. 1870 m. gegužės 31 d. iš valsčiaus buvo perduoti keli kaimai į naujai suformuotą Pilypavo valsčių. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Suvalkų apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1933 m. gruodžio 14 d. valsčius buvo panaikintas, o jo kaimai padalinti naujai įkurtam Pilypavo ir Prieraslio valsčiams. Čostkuvo valsčių sudarė šie kaimai 1933 m. įtraukti į Pilypavo valsčių: Čarnė, Ūta, Rospuda, Supieniai, Čostkuvas, Pilypuvka, Stare Motulė, Miodobožė, Milanovizna, Pieckai, Mliniskas, Gaciskas, Ciepluvka, Škiluvka, Stara Dempščizna, Ogrodziskas, Suchožečas, Zusnas, Garbaso ir Karolinovo palivarkai. Ir šie kaimai įtraukti į Prieraslio valsčių: Kživulka, Mala Prieraslis, Rozalinovo palivarkas, Aksamitovizna, Pžistainė, Antosinas, Rakuvekas, Biale Jeziorkai, Buda, Cisuvekas, Zusenkas, Tabaluvka, Uviesai, Lanovičių Dužė ir Novinų Pienkų palivarkas.
Koniecburo valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų apskričiai, Suvalkų gubernijai. 1870 m. gegužės 31 d. iš valsčiaus buvo perduoti 2 kaimai į Vulkos valsčių. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Suvalkų apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1952 m. liepos 1 d. valsčiuje buvo 15 kaimų. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius nebebuvo atkurtas.
Kalotės valsčius

Kalotės valsčius buvo Mažojoje Lietuvoje. Centras – Kalotė.
Aleksejus Bestuževas-Riuminas

Aleksejus Bestuževas-Riuminas (rus. Алексей Петрович Бестужев-Рюмин, 1693 m. birželio 1 d. Maskva – 1766 m. balandžio 21 d. Sankt Peterburgas) – Rusijos imperijos valstybės veikėjas. Nuo 1742 m. grafas, nuo 1762 m. generolas feldmaršalas.

Biografija

Kartu su broliu buvo auklėjamas užsienyje. 1712 m. su Rusijos delegacija dalyvavo Utrechto kongrese. Po to Petras I jam leido tęsti tarnybą pas Hanoverio kurfiurstą, kuris jam suteikė kamer – junkerio titulą. Kurfiurstui tapus Britanijos karaliumi Georgu I, tapo jo pasiuntiniu. 1718 m. atšauktas į Rusiją ir paskirtas našlaujančios Kuršo hercogienės Anos Ivanovnos oberkamer junkeriu. 1720–1740 m. diplomatas Danijoje, nuo 1734 m. pasiuntinys. 1740 m. slaptasis patarėjas, o nuo 1740 m. kovo 25 d. tikrasis slaptasis patarėjas, ministrų kabineto narys. 1740 m. mirė imperatorė Ana Ivanovna, o lapkričio 8 d. buvo nuverstas ir jo globėjas Ernstas Bironas. Bestuževas-Riuminas apkaltintas valstybės perversmo rengimu ir uždarytas į Šliselburgo tvirtovę. Nors kaltinimų ir išsigynė, bet neteko pareigų.
Sostą perėmusi imperatorė Jelizaveta 1741 m. jį paskyrė vicekancleriu, senatoriumi, paštų direktoriumi, nuo 1744 m. didysis kancleris. Iki 1758 m. vadovavo Rusijos užsienio politikai. 1742 m. su Didžiąja Britanija ir 1746 m. su Austrija sudarė sutartis, nukreiptas prieš Prancūziją ir Prūsiją. Vėliau priešinosi Rusijos suartėjimui su Prancūzija ir dalyvavimui Septynerių metų kare (1756–1763 m.) Apkaltintas būsimosios imperatorės Jekaterinos II rėmimu, 1758 m. nuteistas mirti, bet nuosprendis buvo pakeistas tremtimi. Po 1762 m. perversmo atgavo teises ir titulus, bet ne politinę įtaką.
Atakama

Atakama (isp. Atacama) – dykuma Pietų Amerikoje, Čilės ir Peru teritorijoje, besidriekianti tarp Andų ir Ramiojo vandenyno. Rytų – vakarų kyptimi tęsiasi apie 150-160 km, šiaurės – pietų kryptimi apie 1000 km. Rytuose ribojasi su Domeikos kalnagūbriu. Dėl Atakamos sausringumo šalia stūksančių kalnų ledynai yra palyginti menki. Vidutinis metinis kritulių kiekis - vos 0,5 mm.
Pietiniame Atakamos pakraštyje driekiasi Domeikos kalnagūbris, šį vardą gavęs iš Lietuvos kilusio geologo ir etnologo Igno Domeikos garbei.
Kadangi Atakamos dykumą iš visų pusių supa kalnai, ji yra sausiausia Žemės vieta (greta kai kurių teritorijų Antarktidoje). Vidutinis metinis kritulių kiekis Antofagastos regione (Čilė) siekia tik 3 mm, nelietingi laikotarpiai gali tęstis 40 m. Vienintelis drėgmės šaltinis yra rūkas, todėl gyvybė šiame regione visai negausi. 2003 metais Science žurnalas paskelbė straipsnį, aprašantį Atakamos dirvos tyrimus, taikant Marso palydovų „Viking 1“ ir „Viking 2“ gyvybės paieškos metodiką, pagal kurią gyvybės Atakamos dirvoje neaptikta.
Atakamoje neįprastai vėsu. Vasarą temperatūra paprastai būna 18 °C, tik vidurdienį žemė gali įkaisti net iki 51 °C. Naktį vos daugiau nei per valandą temperatūra gali nukristi net 40 °C. Todėl nuo staigių temperatūros pokyčių intensyvus fizinis dūlėjimas.
Sausus Atakamos orus nulemia jos geografinė padėtis ir Ramiojo vandenyno srovės. Atlanto vandenyno oro masės negali pasiekti dykumos, nes visi rytų krypties vėjų genami debesys įstringa rytiniuose Andų šlaituose. Vakaruose, Ramiojo vandenyno pakrantėje, šaltoji Humbolto srovė teka į šiaurę nuo pat Antarkties. Nors link žemyno pučiantys vėjai neša drėgnas ir šiltas oro mases, tačiau, šalta srovė jas atvėsina, todėl virš vandenyno formuojasi debesys, iškrenta krituliai. Tuo tarpu pakrantę pasiekia atvėsusios ir nusausėjusios oro masės, todėl čia susidaro tik rūkas. Šis rūkas, vietinių gyventojų vadinamas kamančaku, laikosi prie žemės ir būna iki 300 m aukščio.
Atakamoje gausu vario ir kitų mineralų, čia glūdi didžiausi planetoje natrio salietros klodai (dideliais kiekiais kasta iki XX a. penktojo dešimtmečio pradžios)
Atakama apgyvendinta, nors ir itin retai. Pirmuosius dykumos gyventojus atakamenjus, prieš pat atvykstant ispanams XVI a., užkariavo inkai iš Peru. Vėliau šiuos kraštus užplūdo aukso ir sidabro ieškotojai.
Atakamoje yra Čukikamatos (isp. Chuquicamata) ir Eskondidos (isp. Escondida) vario kasyklos, oazėje nuo priešistorinių laikų įsikūręs San Pedro de Atakama miestelis. Pastarasis, archeologinių tyrinėjimų duomenimis, buvo paleolito civilizacijos centras, 1577 m. ispanai jame pastatė bažnyčią.
Atakamos klimatas tinkamas astronominiams stebėjimams, joje veikia Paranalio observatorija (ant Paranalio kalno, isp. Cerro Paranal) ir La Silla observatorija.
Dykumos pavadinimas kildinamas iš kečujų kalbos žodžio takama 'juodoji antis', bet tai gali būti tik liaudies etimologija.
Operkulas

Operkulas (lot. Operculum) – plokščias gaubtas dangtelis pilvakojų moliuskų kriauklių angoje, raginės ar kalkinės kilmės anatominė struktūra, būdinga daugeliui jūrinių bei gėlavandenių, taip pat kai kurioms sausumos sraigėms. Operkulas sujungtas su moliusko koja ir tarnauja savotišku „liuku“ uždaryti angai kriauklėje, kai tik joje įsitaiso minkštoji kūno dalis.

Savybės

Priklausomai nuo moliusko rūšies, operkulas gali būti apvalus ar ovalo formos, dalinai ar pilnai uždarantis angą, jį gali pakeisti ir sustingusio sekreto epifragma. Koncentrinės struktūros, būna įvairiaspalviai ir bespalviai. Operkulo funkcija – apsaugoti moliuską nuo išdžiūvimo, plėšrūnų, kai kuriais atvejais padėti judėti su kiautu ir pan.

Panaudojimas

Kai kurių pilvakojų, ypač gyvenančių Raudonojoje jūroje, operkulai ilgą laiką senovės žydų ir arabų kultūrose tarnavo kaip smilkalų žaliava. Artimųjų Rytų regione plačiau naudoti Strombus tricornis, Lambis truncata sebae moliuskų operkulai. Milteliai iš šių dangtelių taip pat yra svarbus kiniškų ir japoniškų smilkalų komponentas. Ten jis vadinamas atatinkamai beisian (kin. 貝香 – jūros kriauklės aromatas) arba kaiko (jap. 甲香 – kriauklės aromatas). Šių šalių smilkalų gamintojai naudoja jūrinių moliuskų iš Pietryčių Azijos, Pietų Amerikos ir Rytų Afrikos.
Kai kurių Turbinidae šeimos operkulai naudojami nebrangių papuošalų gamyboje. Tam dažniausiai tinka Turbo petholatus kriauklių dangteliai.
Škilinpamūšis

Istorija

1839 m. dvarininkas Bistramas pastatė rūmus ir ūkinius pastatus.