google/wiki40b huggingface dataset:
Hercšprungo spraga

Hercšprungo spraga tai yra HR diagramos ypatybė. Ji pavadinta Hercšprungo, vieno iš diagramos sudarytojo vardu, kuris atkreipė dėmesį, jog tarp A5 ir G0 spektrinės klasės ir tarp +1 ir -3 absoliutinių ryškių srityje (t. y. tarp pagrindinės sekos viršaus ir milžinių horizontalioje sekoje) yra gana maža žvaigždžių. Kuomet žvaigždė evoliucijos metu kerta Hercšprungo spragą, tai reiškia, kad ji jau sudegino visą vandenilį savo branduolyje, tačiau dar nepradėjo deginti helio savo centre. Hercšprungo spraga faktiškai sutampa su nestabilumo juostos apatine dalimi. Čia randamos kintamosios žvaigždės.
Mstislavo Rostropovičiaus labdaros ir paramos fondas

Mstislavo Rostropovičiaus labdaros ir paramos fondas „Pagalba Lietuvos vaikams“ – lietuviškas paramos fondas.
Fondas „Pagalba Lietuvos vaikams“ įkurtas 2003 m. balandžio 12 d. Steigėjas – Mstislavas Rostropovičius.
Varšuvos sukilimas

Kontroversijos dėl sukilimo laiko

Paprastai teigiama, kad sukilimas truko 63 dienas, tai yra iki spalio 2 d., kai baigėsi kovos. Bet sutartis dėl ginklų sudėjimo buvo pasirašyta diena vėliau. Taip pat galima kalbėti ir apie 66 dienas iki spalio 5 d., kol pasidavinėjo valstybės daliniai, o per tas tris dienas dirbo sukilimo vadovybė ir davinėjo nurodymus savo kareiviams. Toliau funkcionavo Lenkijos Požemio Valdžios daliniai, taip pat buvo vietos visokiems miesto gyvenimo elementams, tokiems kaip sukilimo spaudos platinimas, veikė radijo, skautiškas sukilėlių paštas ir kt.

Kontroversijos dėl nuostolių

Lenkų nuostoliai niekur nedokumentuoti ir sunkiai nustatomi. Dažniausiai pateikiamas skaičius – 200 tūkstančių užmuštų – pirmą kartą pasirodė rugpjūčio 28 d. Liubline per konferenciją, organizuotą Lenkijos Liaudies Išlaisvinimo Komiteto užsienio spaudai (tarp jų ir vakarų) ir tapo kaip nuostolių įvertinimas. Nesant kitų šaltinių šitas skaičius per laiką įsitvirtino. Dabar istorikai vis dažniau nori šitą skaičių pakoreguoti iki 120–150 tūkstančių.
Per Varšuvos sukilimą vokiečiai pradėjo vežti žmones iš Varšuvos į specialias belaisvių stovyklas. Iš Varšuvos buvo išvežta apie 550 tūkstančius žmonių, apie 100 tūkstančių žmonių – iš priemiesčių. Tokią stovyklą Ursuse perėjo 50 tūkstančių žmonių. Iš Pruškovo stovyklos po atrankos paleista apie 100 000 sergančių. Vokiečiai sulaužė taikos sąlygas ir toliau vežė civilius – 165 tūkstančių žmonių išvežė į Vokietiją priverstiniams darbams, o 60 tūkstančių į Ravensbriuko, Aušvico ir Mauthauso koncentracijos stovyklas, kuriuose daugumas jų mirė.
Saab JAS 39 Gripen

Dizainas

Konstruojant naikintuvą buvo pasirinkta aerodinaminė schema „antis“.

Radaras

Gripen naudoja modernų PS-05/A pulse-doppler X-band radarą, sukurtą Ericsson ir GEC-Marconi.
Ketūnai (Šiauliai)

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė Micaičių kolūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Micaičiai – 1,5 km
KURŠĖNAI – 4,6 km
Milvydai – 1,3 km
Šileliai – 1 km
Užlaukiai – 1,9 km
Gūragiai – 2,8 km
 ŠIAULIAI – 24 km
Čiuineliai – 1,8 km
Bacaičiai – 4 km
Liepkalnis – 2 km
Pastalikė

Pastalikė – pelkė pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Marcinkonių seniūnijoje, 2,5 km į pietryčius nuo Musteikos, Dainavos girioje. Plotas – 9,66 km². Pelkė slūgso Grūdos ir Katros vandenskyroje, joje prasideda Grūdos intakas Musteika. Šiaurės rytuose Pastalikė jungiasi su Čepkelių raistu.
Pelkės pakraščiai vingiuoti, gausu mažų vidinių sausmių, kurių bendras plotas 19 ha. Šiaurinė pelkės dalis – raistinė žemapelkė, pietinė – aukštapelkė.
34 % durpių yra žemapelkinės, 66 % – aukštapelkinės. Durpių klodo vidutinis storis 1,0 m (didžiausias – 3,7 m). Durpių ištekliai 5,3 mln. m³. Durpių peleningumas 6,2 %, susiskaidymas 30 %, vidutinis drėgnumas 90 %. Pastalikės pelkės dugną dengia smėlis, o tarp jo ir durpių slūgso iki 1,4 m storio sapropelio sluoksnis.
Saugoma Čepkelių rezervate.
Komisaras Veracano

Turinys

Į komisarą Veracano kreipiasi meno galerijos šeimininkė Džulija Mediči, pasidalinusi įtarimais, kad prieš 2 mėnesius miręs jos brolis Valteris iš tiesų buvo nužudytas, o nusikaltimą galbūt organizavo šio žmona Kora, kuri vėliau paveldėjo didelį turtą. Komisaras, kuris laisvu laiku mėgsta lošti žirgų lenktynėse arba leisti laiką su ištekėjusia moterimi Rouze, pradeda neoficialiai domėtis jau baigta byla, tuo pačiu metu tirdamas vienos gaujos seriją įvykdytų apiplėšimų. Nors pradžioje Džulijos brolio mirtis jam atrodo antraeilė byla, tačiau kai iš pravažiuojančio automobilio nušaunama Rouzė ir jo draugė šokėja Kora, komisaras su įkarščiu imasi tyrimo ir išsiaiškina, kad tikroji nusikaltimo organizatorė yra Džulija, nusprendusi atsikratyti savo brolio ir tam panaudojusi Koros vyrą Marko. Po to, kai šis tapo nereikalingas, ji pamėgino, komisaro pagalba, atsikratyti ir juo.
Sid Meier's Railroads!

Apžvalga

Railroads! yra 3D kompiuterinės grafikos žaidimas ir vyksta realiu laiku. Žaidimas paremtas ekonomika – žaidėjai turi plėsti savo pramonę tiesdami geležinkelius. Žaidimo vietovės daug sudėtingesnės nei ankstesnėse dalyse: pilna kalnų, kalvų, upių, fjordų ir pan., lygumų, kur galima būtų tiesti tiesius bėgius, yra nedaug.
Žaidimą galima žaisti LAN tinkle ar internetu, vienu metu palaikomi keturi žaidėjai.

Scenarijai

Kaip ir prieš tai buvusios versijos, Railroads! siūlo įvairius istorinius scenarijus, tokiose vietose kaip Pietvakarinės Amerikos valstijos, Jungtinė Karalystė ir Vokietija.

Kritinis priėmimas

IGN žaidimu davė „8,0“ arba „įspūdingas.“
Baigiamoji kalba

Baigiamoji kalba – žodinė kalba teisme, teismo proceso metu.

Civilinis procesas

Išsprendus LR CPK Kodekso 251 straipsnio 3 dalyje nurodytus klausimus, posėdžio pirmininkas paskelbia, kad bylos nagrinėjimas iš esmės yra baigtas ir teismas pradeda klausyti baigiamųjų kalbų.
Baigiamosiose kalbose pirmi kalba ieškovas ir jo atstovas, po to – atsakovas ir jo atstovas.
Tretysis asmuo, pareiškęs savarankiškus reikalavimus dėl ginčo dalyko, ir jo atstovas kalba po šalių. Tretysis asmuo, nepareiškęs savarankiškų reikalavimų dėl ginčo dalyko, ir jo atstovas kalba po ieškovo arba atsakovo, kurio pusėje trečiasis asmuo dalyvauja byloje.
Baigiamųjų kalbų dalyviai neturi teisės savo kalbose remtis aplinkybėmis, kurių teismas netyrė, taip pat įrodymais, kurie nebuvo tiriami teismo posėdyje (LR CPK 253 straipsnis „Baigiamosios kalbos“).
Karbono lagūna

Karbono lagūna (isp. Laguna del Carbón) – tektoninė įduba Argentinos pietuose, Santa Kruso provincijoje, 54 km nuo Puerto San Chuljano miesto. Užpildyta nedideliu druskingu ežerėliu. Gylis – 105 m žemiau jūros lygio. Tai žemiausia ne tik Pietų Amerikos, bet ir Pietų bei Vakarų pusrutulių sausumos vieta bei 7 pagal gylį sausumos įduba Žemėje.
Karbono lagūna yra nenuotakios San Chuljano didžiosios įdubos dalis. Randama dinozaurų fosilijų.
Liolių pagrindinė mokykla

Istorija

Liolių mokykla rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta 1823 m. Čia veikė parapijinė mokykla, kurioje mokėsi 4 mokiniai. 1901 m. Lioliuose įkurta rusiška liaudies mokykla. 1905 m. lapkričio 27 d. įvykusiame mitinge gyventojai pareikalavo lietuviškos mokylos. Nuo 1905 m. buvo leista mokyti lietuviško rašto. 1904 m. prie posūkio Kelmės link dvarininkas Kiprijonas Ivanavičius pastatė mokyklą. 1905 m. buvo 15 berniukų ir 4 mergaitės, o 1908 - 47 berniukai ir 9 mergaitės. 1911 m. Liolių pradžios mokykloje dirbo mokytojas Petras Gudmonas, o 1918 m. buvo trys skyriai, 60 mokinių ir dirbo Antanas Janavičius. Padidėjus mokinių skaičiui, dirbti atvyko mokytojas Putrimas. Jis dirbo su I ir II skyriais. Dėl revoliucinių pažiūrų iškeltas į Anykščių rajoną. Atvykęs dirbti mokytojas Žiūraitis po dvejų metų buvo ištremtas. 1929 m veikė 4 skyriai, mokyklos vedėju dirbo Jančys, mokytojos Emilija Mikševičiutė ir Stefanija Gruzdytė. 1930 m I skyriaus mokiniai mokėsi ir pavasarį, o kiti trys skyriai - žiemą. 1933/1934 m. rudenį ir pavasarį lankė 26 berniukai ir 39 mergaitės, o žiemos metu - 52 berniukai ir 43 mergaitės. 1934/1935 m. buvo 73 mokiniai, o pasibaigus tarnavimo laikui - 122 mokiniai. 1938 m. mokyklos vedėja paskirta S. Gruzdytė, mokytojavo Marytė Balilionytė-Šeferienė, Miškevičiūtė, O. Paulauskaitė. Tais metais atidarytas penktas skyrius. 1939/1940 m. buvo 210 mokinių, atidarytas 6 skyrius.
1941/1943 m. mokykla buvo įsikūrusi Legeckienės name, kuris per karą sudegė. Joje dirbo vedėja S. Gruzdytė, mokytojai M. Šaferienė, Šidlauskaitė, Kurtinaitis. 1944/1945 m. mokykla įsikūrė Kiprijono Įvanavičiaus dvare, dirbo M. Šaferienė, Buškus, Lukaitis. Mokytojas Kurtinaitis prie Šienlaukio žuvo, o žmona ištremta į Sibirą.
1963 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas, o 1982 m. priestatas su sporto sale. 1972 m. įvestas centrinis šildymas. Daugiausia mokinių buvo 1975/1976 m. - 286 mokiniai, mažiausiai 1993/1994 m. - 87 mokiniai. 1990 m. mokykla tapo pagrindine, 1999 m. atidaryta X klasė.
Apulija

Istorija

Po Romos imperijos žlugimo į Apuliją traukė daug įvairių užkariautojų, tačiau jie ilgaainiui neapsistodavo. Išimtis - Frydrichas II, paskutinis Hohenštaufenų linijos imperatorius. Jis regione pastatė daugybę pilių, kurios iki šiol puošia kraštovaizdį.
Janina Senkienė

Biografija

1966 m. baigė Marijampolės 1-ąją vidurinę mokyklą, 1970 m. baigė Kauno technologijos technikumą, trikotažo apdailos chemikė – technologė, 1980 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, ekonomistė.
1969–1978 m. Klaipėdos kojinių fabriko inžinierė chemikė, 1978–1980 m. Klaipėdos tiekimo bazės skyriaus viršininkė, 1980–1992 m. Marijampolės vartotojų kooperatyvo „Žagrė“ pirmininko pavaduotoja, 1992 m. Marijampolės AB „Elektrifikacijos darbai“ komercijos skyriaus viršininkė, UAB „Janikės kelionės“ direktorė.
Nuo 2001 m. Liberalų demokratų partijos Marijampolės skyriaus pirmininko pavaduotoja, LDP tarybos narė, partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Marijampolės skyriaus narė.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narė. 
Pagyvenusių žmonių asociacijos pirmininkė. Sutuoktinis Jonas, vaikai Viktorija, Veronika.
Forest Green Rovers FC

Istorija

Klubas įkurtas 1889 m. Pastaruoju metu žaidė ketvirtos pakopos pirmenybėse (League Two).
Fascija

Fascija – jungiamojo audinio plėvė sudaryta iš kolageninių skaidulų ir fibrocitų. Ji įsiskverbia ir apsupa kaulus, raumenis, organus, kraujagysles ir kita.
Antanas Tervydis

Biografija

Trakų miškų urėdijos urėdo pavaduotojas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Trakų rajono skyriaus narys.
1995–1997 m. (LDDP sąraše) Trakų rajono savivaldybės tarybos narys.
Trakų rajono gamtos bendrijos pirmininkas ir respublikinės gamtos draugijos valdybos narys. Žmona Marija, vaikai Jūratė, Tomas.
Susisiekimo paslaugos

Veikla

Nuo 2008 iki 2011 m. „Susisiekimo paslaugos“ buvo viena iš 5 Europos regioninės plėtros fondo finansuojamo INTERREG IVC programos projekto CAPRICE partnerių. Jo metu 5 projekto partneriai iš visos Europos (VBB iš Berlyno, Bukarešto savivaldybė, SĮ „Susisiekimo paslaugos” iš Vilniaus, ZTM iš Varšuvos ir STIF iš Paryžiaus) dirbo kartu ir dalinosi patirtimi.
2011 m. spalio 12 d. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos sprendimu reorganizavimo būdu sujungus UAB „Vilniaus autobusai“ ir UAB „Vilniaus troleibusai“, SĮ „Susisiekimo paslaugos“ ėmė valdyti naujai įsteigtą UAB „Vilniaus viešasis transportas“.
2011 m. dirbo 160, o 2014 m. – 148 darbuotojai.
Imperatorius Ferdinandas III

Biografija

Kilęs iš Habsburgų dinastijos. Tėvas Šventosios Romos imperatorius Ferdinandas II.

Santuokos ir vaikai

1631 m. vedė, žmona Ispanijos infantė Marija Ana (1606–1646 m.), Ispanijos karaliaus Filipo III duktė. Vaikai Ferdinandas IV (1633–1654 m.), Marija Ana Austrė (1634–1696 m.), Filipas Augustas (1637-1639 m.), Maksimilijonas Tomas (1638-1639 m.), Leopoldas I (1640-1705 m.), Marija (1641–1646 m.).
Antrą kartą vedė 1648 m., antroji žmona Marija Leopoldina iš Tirolio (1632-1649 m.), sūnus Karolis Juozapas (1649–1664 m.), Vokiečių ordino didysis magistras.
Trečioji žmona Eleonora Gonzaga (1630-1686 m.), su ja gimė Teresė Marija Jozefa (1652–1653 m.), Eleonora Marija Jozefa (1653–1697 m.), Mykolo Kaributo Višnioveckio žmona, Marija Ana Jozefa (1654–1689 m.) ir sūnus Ferdinandas Aloyzas (1657–1689 m.).

Valdymas

Per Trisdešimties metų karą priklausė vadinamajai taikos partijai. Dalyvavo sąmoksle prieš karvedį Albrechtą fon Valenšteiną, prisidėjo priė jo mirties 1634 m. Nuo 1634 m. nominaliai vadovavo Habsburgu kariuomenėms, užėmė Regensburgą ir sumušė švedus Nordlingeno mūšyje. 1634 m. generalisimas.
Savo domene netoleravo protestantizmo, bet su Europos protestantiškais kraštais 1648 m. buvo sudaryta Vestfalijos taika, kuri baigė Trisdešimties metų karą.
Genetiškai modifikuotas maistas

Genetiškai modifikuotas maistas – maisto produktai iš genetiškai modifikuotų organizmų – augalų, gyvūnų ar mikroorganizmų. Tokie produktai rinkoje pasirodė 1996 metais.
Populiariausi genų inžinerija pakeisti augalai yra sojos pupelės, kukurūzai, rapsai ir medvilnė. Nuo 1996 metų pasauliniai jų pasėlių plotai išaugo 87 kartus ir 2010 m. užėmė 148 mln. hektarų, daugiausiai JAV, Brazilijoje, Argentinoje ir Indijoje.
Aras Lukšas

Biografija

1983–1988 m. studijavo žurnalistiką Vilniaus universitete, dirbo Lietuvos televizijos Ekonominių laidų redakcijoje. 1988–1992 m. – Lietuvos radijo Informacijos redakcijos redaktorius, 1992 m. – vyriausias redaktorius. 1992–1993 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės Informacijos biuro direktorius, Vyriausybės atstovas spaudai, 1994–1995 m. – radijo stoties „Vilniaus varpas“ Informacijos skyriaus vadovas. 1995–1999 m. – naujienų agentūros BNS (Baltic News Service) ekonomikos skyriaus redaktorius,  2000–2001 m. – Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos žinių tarnybos vadovas, – 2002 – 2003 m. – dienraščio „Lietuvos žinios“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 2003 – 2005 m. žurnalo „Vadovo pasaulis“ vyriausiasis redaktorius, 2006–2008 m. – žurnalo „Veidas“, užsienio politikos ir specialiųjų priedų redaktorius. 
2009–2018 metais dienraštyje „Lietuvos žinios“ paskelbė daugiau nei 350 straipsnių XX a. Lietuvos istorijos temomis.
Jackagalys

Aplinkinės gyvenvietės

Raguvėlė – 2 km
PANEVĖŽYS – 25 km
TROŠKŪNAI – 15 km
Algimantas Miškinis

Biografija

Žmona Gražina Miškinienė. 1954 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1994 m. habilituotas humanitarinių mokslų daktaras, 1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. 
1950–1966 m. dirbo Žemės ūkio statybos ir projektavimo institute, 1956–1960 m. projektų vyr. inžinierius, 1960–1962 m. skyriaus vyr. architektas, nuo 1962 m. instituto vyr. architektas.
1966–2000 m. Lietuvos statybos ir architektūros mokslo tyrimų instituto skyriaus vyr. inžinierius, nuo 1968 m. vyr. mokslo darbuotojas, 1973–2000 m. Urbanistikos skyriaus vadovas. 1959–1960 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos, 1962–1968 m. Kauno politechnikos instituto, 1996–2000 m. Vytauto Didžiojo universiteto, Kauno technologijos universiteto, Vilniaus dailės akademijos Kauno instituto ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, nuo 1996 m. profesorius.
1987 m. Lietuvos kultūros fondo Kauno tarybos pirmininkas. 1999–2007 m. Kultūros paveldo departamento Urbanistikos ir architektūros tarybos pirmininkas.
Parašė 26 monografijas ir knygas, 23 knygų bendraautoris. Paskelbė apie 1200 mokslo ir populiarių straipsnių, savo meno kolekcijos katalogus. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių apie Lietuvos urbanistinį paveldą autorius. 2005 m. savo kolekciją – apie 1100 dailės kūrinių, apie 24 000 mažosios lituanistinės ikonografijos vienetų biblioteką ir archyvą padovanojo Kaunui.
Rebabas

Rebabas (arab. ربابة = Rebābah, turk. Rebap, pers. رباب = Rubāb) – styginis muzikos instrumentas (strykinis chordofonas), paplitęs daugiausia islamo pasaulyje. Kildinamas iš Afganistano ir Vidurinės Azijos, paplito po Iraną, Artimuosius Rytus, Turkiją, Šiaurės Afriką, Indiją, įvairiomis formomis pateko į Pietryčių Aziją, Mongoliją, Europą.
Būdinga didelė rebabų įvairovė. Vienas iš variantų, paplitęs daugiausia Arabų kraštuose, sudarytas iš nedidelio apskrito rezonatoriaus, dažnai gaminamo iš kokoso kevalo, aptraukto plona oda, ir ilgo plono kaklelio. Turi vieną (rebab-eh-haer) arba dvi (rebab-al-moganni) stryku užgaunamas stygas. Persiški–afganiški rebabai yra liutnios pavidalo, turi 3 melodines ir 3 akompanuojančias stygas, užgaunamas pirštais (gnaibomasis chodofonas, panašus į sarodą).
Rebabas plačiai paplitęs Azijos liaudies muzikoje, naudojamas afganų klasikinėje muzikoje, persų, azerbaidžaniečių mugamuose, indoneziečių gamelane.
Karpėnų apylinkė

Istorija

Apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta.
1947 m. prijungta dalis Stipirkių apylinkės. Karpėnų apylinkė panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Aukštųjų apylinkės.
Imperatorius Maksimilijonas I

Biografija

1477 m. vedė Burgundijos kunigaikštytę Mariją ir taip gavo Burgundijos kunigaikštystę. Habsburgų valdos Austrijoje per Tirolį buvo sujungtos su Elzaso žemėmis. Jam valdant Habsburgų Austrija tebebuvo ekonomiškai silpna, Maksimilijono I-ojo nuolatiniams karams visada trūko pinigų. Imperijos sandara neleido jam didinti mokesčių ar įveesti naujų be reichstago pritarimo, o fiksuoto dydžio rinkliavos darėsi per mažos vykstant kainų revoliucijai ir brangstant kariuomenės išlaikymui. Su panašiomis problemomis susidūrė ir kiti Europos valdovai, ypač Prancūzijos. Trūkstamos lėšos buvo dengiamos paskolomis iš didžiųjų bankininkų šeimų, pvz., Fugerių.
Ignotas Gelgaudas

Biografija

Lietuvos bajorų Gelgaudų giminės atstovas, herbo „Dzialoša“ savininkas. Žemaitijos seniūno Antano Gelgaudo (1720–1797) vyresnysis sūnus nuo antros santuokos su Karolina Teodora Oskierka. 
Ignotas Gelgaudas buvo pasiuntiniu nuo Žemaitijos seniūnijos į Ketverių metų seimą 1788 metais. Reformų šalininkas.  
1794 metais Ignotas Gelgaudas buvo sąmokslo ir pasiruošimo Kosciuškos sukilimui Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje dalyvis. 1794 metų balandžio 24 d. jis buvo išrinktas į Lietuvos tautinę aukščiausiąją tarybą. Generolo-leitenanto laipsnyje daklyvavo kariniuose veiksmuose sukilimo metu, nežiūrint narystės Taryboje. 
Po Trečio ATR padalijimo Ignotas Gelgaudas iškvietė į duelį buvusį Rusijos imperatorės Jekaterinos II favoritą, grafą Platoną Zubovą, kuris tada buvo Varšuvoje. 
Karinės kampanijos metu 1806 metais prancūzų maršalas Joachimas Miuratas įpareigojo jam Varšuvos departamente karių organizaciją. 1807 metų kovo 13 d. jis pradėjo vadovauti divizijai po Jono Henriko Dombrovskio sužeidimo, ir vadovavo Gdansko apgultyje. Mirė nuo karo sunkumų ir žaizdų. 
Ignotas Gelgaudas buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu (1792), Švento Stanislovo ordinu (1792) ir Garbingo legiono kryžiumi (1807).
Kudirkos Naumiesčio Penkių Maskvos šventųjų kapinių koplyčia

Istorija

Mūrinė Šv. Aleksejaus cerkvė 1913 m. buvo pastatyta dovanotame sklype. Vokiečių okupacijos metais joje buvo amunicijos ir pašarų sandėlis. Po karo stovėjo apgriauta, buvo apleista. VRM Tikybų departamentas 1921 m. perdavė ją miesto valdybos žinion. Buvo tikimasi pritaikyti pastatą mokyklai, tačiau stokota lėšų. Lietuvos stačiatikių Vyskupijos taryba (LSVT) kelis kartus prašė vidaus reikalų, švietimo ministrus grąžinti cerkvę. 1929 m. VRM Vyriausioji statybos komisija nutarė cerkvę nugriauti. Tai padaryti paragintas jos savininkas – LSVT. Šiai atsisakius nugriauti cerkvę arba parduoti nukėlimui, 1930 m. vasarą nugriauta jos sąskaita, o cerkvės vietoje pastatyta mokykla. Metropolitas Eleuterijus prašė Švietimo ministeriją altoriaus vietoje pastatyti koplytėlę, kuri talpintų 30 - 40 žmonių. Nedidelė mūrinė koplytėlė buvo pastatyta kapinėse, manoma, pačių stačiatikių lėšomis, nes, švietimo ministro nuomone, skirti tam biudžeto lėšų nebuvo tikslinga dėl mažo stačiatikių gyventojų skaičiaus.
Maža išpažintis

„Maža išpažintis“ – 1971 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas Vytauto Bubnio apysakos „Arberonas“ motyvais. Filmo trukmė – 77 min.

Siužetas

Aštuoniolikmetis Arūnas išgyvena krizę. Namuose – nuobodulį keliantys Arūno tėvo prisiminimai bei netikėtas motinos sprendimas juos palikti. Dar labiau Arūną sukrečia tai, jog motina gyvena su kitu, mažojo broliuko jau spėtu pamilti „dėde Povilu“ šaukiamu vyriškiu. Mokykloje klesti nepakenčiama rutina, jau seniau dėl niekų išmestas jo draugas Benas siūlo eiti dirbti. Aplinkui – netikrų draugų išdavystės, o ir pats Arūnas bijo padėti drąsiam ir ryžtingam Benui. Gal visos šios mažytės dramos, sąmonėje atrodančios beveik neįveikiamos, pasirodys esančios ne tokios reikšmingos, kai į gyvenimą įžengs šviesiaplaukė Rasa.
National Bank of Pakistan FC

Istorija

Klubo ištakos siekia ? m.
Šventasis inkų slėnis

Šventasis slėnis (isp. Valle Sagrado, keč. Willka Qhichwa) arba Urubambos slėnis – fliuvialinis slėnis Peru centrinėje dalyje, Kusko regione, jo dugnu teka Urubambos upė. Slėnis – viena svarbiausių Peru žemės ūkio sričių.

Ikikolumbinė istorija

Slėnis – vienas iš penkių svarbiausių ikikolumbinės Peru kalnų slėnių. Jame vyrauja kečua klimatinė zona. Į šiaurės vakarus nuo jo išsidėstęs Mantaro slėnis, o lygiagrečiai vakaruose – Apurimako slėnis. Tradiciškai slėniu buvo laikoma atkarpa nuo Pisako iki Oljantaitambo.
Slėnis buvo labai nutolęs nuo svarbiausių priešinkinės Peru kultūrinių centrų, čia nesusiformavo tokios senos archeologinės kultūros, kaip kad kituose slėniuose. Ankstyvoji Andų civilizacijos įtaka siejama su Vario kultūra, kuri nuo VII a. iš Apurimako slėnio vykdė kultūrinę, ir tikriausiai karinę, ekspansiją į kitus Andų kalnų ir Kostos žemumų slėnius. Gali būti, kad ši įtaka Urubambos slėnyje truko iki IX a. pabaigos. Vėliau čia suklestėjo Kilkės kultūra, egzistavusi iki XIII a.
XIII a. Apurimako slėnį užkariavus čankams, Šventajame slėnyje irgi ėmė formuotis nepriklausomos vietos indėnų valstybės, tarp kurių buvo ajarmakų, pinagvų karalystės. Tuo pat metu kečujų kalba kalbantys inkai įkūrė savo valstybę – Kusko karalystę. Iki XV a. slėnis ne kartą buvo siaubiamas čankų.
Slėnis tapo Inkų imperijos lopšiu, kadangi Kusko karalystės atstovai, pradedant Pačakučiu (1438–1471) iš pradžių konsolidavo valdžią pačiame slėnyje, o vėliau ėmė vykdyti ekspansiją į gretimus slėnius ir dar toliau. Šventasis slėnis tapo didžiausios ikikolumbinės imperijos kultūriniu ir politiniu centru. Čia susikaupę svarbiausi inkų miestai: Kuskas, Pisakas, Oljantaitambas, Maču Pikču, Saksaiuamanas ir daugybė kitų.
Po to, kai ispanai įvykdė Peru užkariavimą, 1536–1572 m. paskutinieji inkų valdovai sugebėjo slėnyje išlaikyti valstybingumą kaip Vilkabambos karalystė.
Lenino priesakai (Nemenčinė)

Lenino priesakai – Nemenčinės rajono laikraštis, leistas 1959 m. sausio 1 d. – 1962 m. gruodžio 25 d. Nemenčinėje.

Istorija

Nuo 1959 m. sausio 1 d. iki 1962 m. balandžio 21 d. LKP Nemenčinės rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, nuo 1962 m. balandžio 26 d. – LKP CK, LTSR Ministrų Tarybos laikraštis prie Nemenčinės tarprajoninės teritorinės kolūkių ir tarybinių ūkių gamybinės valdybos. 1962 m. birželio 14 d. – liepos 10 d. – LKP Nemenčinės rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys. Ėjo tris kartus per savaitę. Tiražas 1959 m. – 628 egz., 1962 m. – 3738 egz. Ėjo taip pat rusų kalba „Zavety Lenina“ ir lenkų kalba „Przykazania Lenina“. 
Laikraštis uždarytas Nemenčinės rajono teritoriją priskyrus Vilniaus, Švenčionių ir Molėtų rajonams. Teritorijoje platintas Vilniaus rajono laikraštis „Lenino keliu“.
Vera Macienė

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, istorijos mokytoja. Šilalės vaikų ir jaunių sporto mokyklos trenerė, Laukuvos Norberto Vėliaus gimnazijos mokytoja. 2007–2011 m. Šilalės rajono savivaldybės mero pavaduotoja, nuo 2011 m. Šilalės rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotoja.
Tėvynės sąjungos Šilalės rajono skyriaus narė.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir 2011 m. (atsistatydino) Šilalės rajono savivaldybės tarybos narė. 
LPKTS Tarybos narė, Laukuvos bendruomenės tarybos (valdybos) narė.
Sutuoktinis Saulius, vaikai Mantas, Aistė Marija.