google/wiki40b huggingface dataset:
Želmeninė žąsis

Išvaizda

Želmeninė žąsis yra naminės žąsies dydžio, gana panaši į pilkąją. Skiriasi tamsesne spalva ir kaklu, sparnai atrodo vienodos tamsios spalvos. Patinas ir patelė rudai pilkos spalvos. Galva ir kaklas rusvo atspalvio. Sparnų dengiamosios plunksnos pilkai rudos, nugara ir juosmuo juodai rudi. Plasnojamosios plunksnos juodai rudos. Gerklė šviesi. Pagurklis ir krūtinė balsvai pilki, pilvas ir pauodegys balti. Juodas snapas su skersine oranžine ar geltona juostele. Kojos oranžiškai geltonos. Snapo ir kojų spalva gana įvairi. Rainelė ruda. Jauniklių spalva blankesnė, viršutinių plunksnų pakraščiai rusvi, galva ir kaklas ryškiai rudo atspalvio.

Paplitimas

Eurazijoje paplitusi nuo Norvegijos iki Anadyrio baseino. Pietuose arealas siekia Amūro slėnį, šiaurės vakarų Mongoliją, Altajų, Obės vidurupį, Pečioros aukštupį. Taip pat sutinkamos Grenlandijoje, Islandijos, Špicbergeno, Naujosios Žemės salose. Žiemoja Europoje, Pietryčių Azijoje.
Lietuvoje aptinkama per migraciją.

Biologija

Veisimosi periodu apsistoja tundroje, kur gausu vandens telkinių. Žiemoja atvirose vietose: laukuose, pajūrio žemumose, sekliose įlankose. Perskrisdamos ilsisi bei maitinasi arti vandens esančiose ganyklose, drėgnose pievose, želmenų plotuose. Saugiose poilsiavietėse išbūna ilgesnį laiką.
Iš perimviečių į žiemavietes ir atgal skrenda išsirikiavusios taisyklingu trikampiu. Būdingas garsus, pratisas gagenimas. Ypač garsiai gagena prieš nusileisdamos ant vandens ar į želmenų plotus. Lesinėdamos išlieka budrios, keletas iš būrio nuolat budi. Aktyvesnės prietemoje. Iš ežero anksti rytą skrenda į aplinkinius laukus palesti, o vakare vėl grįžta nakvoti ant vandens.
Lizdavietės paprastai būna atviroje tundroje, upių slėniuose, aukštumėlėse virš pelkėtų vietų. Lizdą labai kruopščiai suka abu poros nariai. Dėtyje paprastai būna apie 3–6 kiaušinius, perimus tik patelės. Patinas visą laiką budi šalia ir perspėja apie pavojus. Jaunikliams išsiritus, visa šeima keliauja į drėgnas, vešlia augalija apaugusias žemumas, pievas. Jaunikliai auga gana greitai.
Minta antžeminėmis augalų dalimis, uogomis, žiemkenčių želmenimis. Jaunikliai lesa moliuskus, vėžiagyvius, ikrus.
Stanislavas Lebedis

Biografija

1995 m. Šalčininkų rajono savivaldybės žemės ūkio skyriaus vedėjas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šalčininkų rajono skyriaus narys.
1995–1997 m. (LDDP sąraše) Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys.
Senovės Graikijos istorija

Persų karai

Graikų-persų karai (499-449 m. pr. m. e.) baigėsi Kalijo (Callias) taika, pagal kurią Atėnai tapo Delo sąjungos lyderiai ir pradėjo konfliktuoti su Sparta ir jos vadovaujama Peloponeso lyga.

Peloponeso karas

Nesutarimas baigėsi Peloponeso karu (431-404 m. pr. m. e.).
Mantinėjos mūšyje Sparta nugalėjo jungtinę Atėnų ir sąjungininkų armiją. Atsinaujinusios kovos grąžino į valdžią karo šalininkus, vadovaujamus Alkibiado. 415 m. pr. m. e. Alkibiadas įtikino Atėnus pasiųsti į Sirakūzus, Spartos sąjungininką Sicilijoje, karinę ekspediciją, kuri baigėsi visiška katastrofa.
Sparta pradėjo kovas su Atėnų laivynu ir surado talentingą generolą Lysandrą, nugalėjusį Atėnų flotilę Egospotamų mūšyje (405 m. pr. m. e.). Atėnai pasidavė 404 m. pr. m. e. ir prarado Ilgąsias sienas, laivyną, užjūrio teritorijas. Lysandras panaikino demokratiją Atėnuose.

Spartos hegemonija

Nuo 404 m. pr. m. e. Sparta dominavo Graikijoje. Bet 395 m. pr. m. e. Spartos valdovai nušalino Lysandrą nuo pareigų ir Sparta prarado laivyno galią. Atėnai, Argas, Tėbai ir Korintas sudarė sąjungą ir pradėjo Korinto karą, kuris baigėsi lygiosiomis 387 m. pr. m. e. Visgi, tai nepabaigė Spartos viešpatavimo: ji savo hegemoniją išlaikė iki 371 m. pr. m. e.

Tėbų hegemonija

Tėbų generolai Epaminondas ir Pelopidas laimėjo lemiamą pergalę Leuktros mūšyje 371 m. pr. m. e. Vietoj Spartos atsirado Tėbų hegemonija. Sparta liko įtakinga jėga ir kai kurie miestai norėjo ją sutriuškinti. Tarp jų buvo Mantinėja ir Tegėja, priklausę Arkadijos konfederacijai. Mantinėja gavo Atėnų paramą, o Tegėją - Tėbų. Tėbai laimėjo, bet pergalė buvo trumpalaikė, nes Epaminondas žuvo mūšyje. Tėbai atsisakė ketinimų užimti Peloponesą. Tėbai bandė išlaikyti savo pozicijas, kol juos užtemdė stiprėjanti Makedonija 346 m. pr. m. e.

Makedonijos hegemonija

Valdant Pilypui II (382–336 m. pr. m. e.) Makedonija užėmė ilyrų, pajonų ir trakų žemes. Nors Makedonija turėjo ryšių su centrinės Graikijos miestais-valstybėm, ji išlaikė daug archajiškų bruožų. Tokių kaip rūmų kultūra, kuri buvo panašesnė į Mikėnų kultūrą nei to meto Graikijos miestus valstybes.
Pilypo II sūnus Aleksandras Makedonietis (356–323 m. pr. m. e.) išplėtė Makedonijos valdas ne tik graikų miestais, bet ir Persų imperija, Egiptu ir sritim, siekiančiom šių dienų Pakistaną. Po jo mirties prasidėjo helenizmas.
Lietuvos dirvožemininkų draugija

Lietuvos dirvožemininkų draugija prie Lietuvos mokslų akademijos Žemės ūkio ir miškų mokslų skyriaus yra savanoriška dirvotyros ir agrochemijos srityje dirbančių šalies piliečių visuomeninė organizacija. Ji vienija daugiau kaip 100 narių iš šalies universitetų, mokslo institutų, valstybinės žemėtvarkos tarnybos. Draugija yra Tarptautinės ir Europos dirvožemininkų sąjungų asocijuotoji narė. Draugijos internetinis puslapis pasiekiamas adresu www.lzuu.lt/ldd

Istorija

Draugija įkurta 1958 m., draugijos steigėjo ir ilgamečio pirmininko (1958-1970), Lietuvos mokslų akademijos nario korespondento, Lietuvos žemės ūkio akademijos profesoriaus Viktoro Ruokio (1885-1971). Viktoras Danilevičius pirmininkavo draugijai 1970–1990 m. 2005 m. Lietuvos dirvožemininkų draugija įregistruota prie Lietuvos mokslų akademijos Žemės ūkio ir miškų mokslų skyriaus. 2008 m. draugija pažymėjo veiklos 50 metų sukaktį specialia tarptautine konferencija-ekspedicija "Dirvožemis tvarioje aplinkoje" ir keliais leidiniais.

Veikla

Draugija rūpinasi Lietuvos dirvožemio danga ir jos apsauga, koordinuoja dirvožemių tyrimus, organizuoja mokslines konferencijas, seminarus ir ekspedicijas, teikia konsultacijas, padeda Lietuvos dirvožemininkams ir agrochemikams keistis moksline informacija, palaiko ryšius su užsienio dirvožemininkų draugijomis ir sąjungomis. Išleido dvi knygas Lietuviškosios bibliografijos dirvotyros, agrochemijos, dirvožemių tręšimo ir kartografavimo klausimais. Pirmoji (1975) talpino mokslinio ir gamybinio pobūdžio spausdintus ir rankraštinius šių sričių darbus Lietuvoje nuo seniausių laikų iki 1970 m. imtinai, antroji (2005) – nuo 1971 iki 2000 m. imtinai. Taip pat penkių kalbų Sisteminį dirvotyros terminų žodynėlį (dvi laidos) (1997), Dirvotyros vadovėlį (1996, 2008), 12 monografijų, mokslo darbų rinkinių, konferencijų pranešimų. 1999 m. parengė naująją Lietuvos dirvožemių klasifikaciją, suderintą su FAO-UNESCO pasaulio dirvožemių legenda, kurią paskelbė dviejose fundamentaliose monografijose – Lietuvos dirvožemiai (2001) ir Lietuvos dirvožemių klasifikacija (2001). Ja remiantis išleido įvairaus mastelio naujus dirvožemių žemėlapius, dalyvavo rengiant Europos dirvožemių atlasą (Soil Atlas of Europe, 2005), kurį išleido Europos komisijos Jungtinis mokslo centras.
Draugijos pirmininkas prof. A. J. Motuzas, sekretorius – doc. R. Vaisvalavičius. Garbės pirmininkas – prof. habil. dr. M. Vaičys (LMI), užsienio Garbės narys – Lenkijos dirvožemininkų sąjungos prezidentas prof. habil. dr. P. Sklodovskis (Piotr Skłodowski).

Šaltiniai

A. Motuzas. Lietuvos dirvožemininkų draugijai prie Lietuvos mokslų akademijos Žemės ūkio ir miškų mokslų skyriaus – 50. EKologija. 2008. vol. 54. No. 3. P. i
Algirdas Vaclovas Valiulis

Išsilavinimas, pedagoginė, praktinė veikla

1949 m. pradėjo lankyti Kuktiškių pradinę mokyklą (Utenos rajonas). 1956 m. baigė septynmetę mokyklą Molėtuose, įstojo ir 1960 m. baigė Vilniaus žemės ūkio mechanizacijos technikumą. Nuo 1960 m. dirbo gamyboje, buvo technikas, inžinierius, konstruktorius. 1967 m. Algirdas Vaclovas Valiulis baigė Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialą. 1975 m. Dniepropetrovske apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją, technikos mokslų kandidatas (laipsnis nostrifikuotas į technikos mokslų daktaro laipsnį). 1997 m. apgynė habilitacinį darbą, habilituotas daktaras.
Nuo 1967 iki 1976 m. katedros asistentas, 1976–1980 m. vyr. dėstytojas, nuo 1986 iki 1989 m. VISI Metalų technologijos katedros vedėjas. Nuo 1980 m. docentas, nuo 1998 m. profesorius. Stažavosi Prahos (1978 m., Čekija), Maskvos (1983 m., Rusija), Leuveno (1993 m., Belgija), Glamorgano (1994 m., D. Britanija), Horseno (1994 m., Danija), Londono (1996 m.) aukštosiose mokyklose.
Dirbo VGTU administracijoje. Nuo 1989 iki 1993 m. VTU studijų prorektorius, nuo 1993 iki 1998 m. VTU pirmasis prorektorius, nuo 1998 m. VGTU Infrastruktūros ir užsienio ryšių prorektorius.
Mokslinių interesų sritys – juodųjų ir spalvotųjų metalų suvirinimas ir terminis apdorojimas, plonų dangų technologijos. Paskelbė per 250 mokslinių, metodinių, mokslo ir studijų organizavimo darbų. Dėsto disciplinas medžiagų mokslas (anglų kalba), specialiųjų plienų ir lydinių suvirinimas, specialieji suvirinimo metodai.
Raudonės liepa

Raudonės liepa – išskirtinis medis, augantis Jurbarko rajone, Raudonės miestelyje. Tai sena mažalapė liepa, turinti septynis kamienus. Ji auga Raudonės pilies parke, 40 m į rytus nuo pilies, šalia sovietinę ideologiją išreiškiančio paminklo Antrajame pasauliniame kare žuvusiems Raudonosios armijos kariams.

Legenda

Raudonės liepoje tarp dviejų jos kamienų maždaug 3 m aukštyje yra įaugęs metalinis strypas. Pasak legendos, ant to strypo buvę mirtinai užplakti 7 baudžiauninkai, ir liepa skilusi į 7 kamienus.

Metų medis

2018 m. Lietuvos arboristikos centras paskelbė septynkamienę Raudonės liepą Lietuvos metų medžiu. Rinkimams liepą pasiūlė Panemunių regioninio parko direkcija.  Šis vardas leidžia dalyvauti sekančių metų Europos metų medžio konkurse.
Marso vėliava

Marso vėliava yra trispalvė, naudojama atstovaujant Marso planetą. Bet kokiomis teisinėmis prasmėmis ji nėra oficiali, tačiau jai pritarė Marso Visuomenė ir Planetinė Visuomenė, taip pat, ji yra skridusi kosminėje erdvėje. Iškelta į orbitą Space Shuttle Discovery astronauto John M. Grunsfeld ant STS-103, ši vėliava vaizduoja „būsimą Marso istoriją“. Raudona spalva, kuri yra arčiausiai stiebo, vaizduoja dabartinį Marsą. Žalia ir mėlyna spalva vaizduoja etapus, galimame Marso teraformavime, galbūt žmonija kada nors norės ir sugebės imtis tokios užduoties. Šitokių vėliavos spalvų mintį pateikė Kim Stanley Robinson populiari Marso trilogija Red Mars, Green Mars, ir Blue Mars (Raudonasis Marsas, Žaliasis Marsas, ir Mėlynasis Marsas). Marso vėliava plėvesuoja virš Flashline Mars Arctic Research Station (FMARS), Devono saloje, Kanadoje.
Civilių pozicija

Istorija

Galingoji Ukraina (ukr. Політична партія „Могутня Україна“) buvo įkurta 2005 m. kovo 24 d. (partijos pavadinimas pakeistas 2010 m.). Pats pirmas partijos lyderis buvo Oleksandras Chubatenko. 2010 m. vasario mėnesį partijos pavadinimas pakeistas į Civilių pozicija (ukr. Політична партія „Громадянська позиція“), tuo pačiu metu buvo pakeistas ir partijos lyderis Oleksandras Chubatenko į Anatolijų Hrycenka.
Galeras (skrybėlė)

Galeras (lot. galerum; angl. galero) – didelė kutuota skrybėlė labai plačiais bryliais, kurias dėvėdavo katalikų dvasininkai.
Nuo seno galerus nešiodavo tik kai kurie kardinolai. Šis galvos apdangalas atitiko karūną ir reiškė, kad šią skrybėlę dėvintis dvasininkas yra Bažnyčios kunigaikštis. Pirmą kartą raudonus galerus 1245 m. Liono I-ajame susitikime suteikė popiežius Inocentas IV. Pagal Noonan'ą popiežius Inocentas IV norėjo, kad gausiame susirinkime galėtų atskirti ir lengvai rasti savo favoritus.
Kardinolas Jean Cholet savo galeru 1285 m. Žironoje karūnavo Karolį Valua (Charles of Valois) ir paskelbė Aragono karaliumi (tai buvo viena iš priemonių vadinamajame Aragono kryžiaus žygyje). Karolis Valua karaliumi netapo, bet įsigijo pravardę roi du chapeau ('skrybėlės karalius').
Popiežius skirdamas kardinolu konsistorijoje ant naujojo kardinolo galvos uždeda skaisčiai raudoną skrybėlę. Dėl šios praktikos atsirado posakis „gauti raudoną skrybėlę“. 1969 m. po Antrojo Vatikano susirinkimo popiežiaus dekretu ši praktika buvo nutraukta, manant kad tokios ryškios regalijos panaikinimas leis tikintiesiems lengviau bendrauti su savo ganytojais. Dabar konsistorijoje vyskupams ant galvų uždeda tik raudoną pileolą (pileolus) ar biretą (biretta).
Kai kurie vyskupai privačiai gauna galerus, kad galėtų būti palaikoma tradicija pakabinti galerą virš vyskupo kapo. Yra tradicija, kad vyskupui mirus virš jo kapo pakabinamas galeras, kur jis kabo, kol virsta dulkėmis. Tai simbolizuoja, kad visą žemiška šlovė praeina. Sakoma, kad galerui subirus kardinolo siela patenka į dangų.
Andrzej Kulesza

Biografija

Gimė 1910 m. rugsėjo 10 d. Kaune. Po II pasaulinio karo emigravo į Lenkiją, apsigyveno Lodzėje. 1949–1961 m. buvo ŁKS Łódź krepšinio klubo vyriausiasis treneris, 1953 m. tapo Lenkijos čempionu, tačiau 1961 m. iškrito į žemesnę lygą. 1949–1950 m. vadovavo ŁKS Łódź moterų krepšinio komandai. 1954–1955 m. treniravo Lenkijos vyrų krepšinio rinktinę. Mirė krepšinio salėje 1977 m. rugpjūčio 24 d. Lodzėje.
Panevėžio Juozo Miltinio gimnazija

Istorija

Panevėžio 7–oji vidurinė mokykla atidaryta 1967 m. spalio 16 d. Aukštaičių ir Ramygalos gatvių sankryžoje, vienoje seniausių miesto dalių, kur tarpukaryje gyveno įvairių tautybių žmonės: lietuviai, lenkai, žydai, karaimai. Už kelių namų nuo dabartinės mokyklos, miesto centro link, buvo žydų mokykla (dabar suaugusių mokymo centras), sinagoga. Priešais mokyklą iki 1970 m. stovėjo karaimų šventovė – kenesa. 1960–1970 m. aplink mokyklą pastatytas didelis gelžbetoninių namų rajonas.
1995 m. vasario 24 d. mokyklai suteiktas Panevėžio dramos teatro steigėjo ir režisieriaus, filosofo, pedagogo, Gedimino ordininko, Panevėžio garbės piliečio Juozo Miltinio vardas. Nuo 1992 m. mokymo procese įteisintos teatro pamokos, kurių rezultatas – spektakliai, akcijos, dokumentiniai ir vaidybiniai filmai. Nuo 1996 m. mokykla organizuoja Respublikinį jaunųjų dramaturgų konkursą. 1998 m. įkurta Lietuvos dramos mokytojų asociacija, o jos būstinė – Panevėžio Juozo Miltinio gimnazijoje. 
2010 m. kovo 26 d. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas.
Ska

Ska – muzikos stilius, kilęs iš Jamaikos. Jis jungia tradicinius mento ir kalipso elementus su JAV džiazo ir ritmenbliuzo garsais.
Ska atsirado Jamaikoje maždaug 6 dešimtmetyje ir buvo rokstedžio, o vėliau ir regio pirmtakas. Tai buvo mėgstamiausia „blogų berniukų“ (Jamaikos subkultūra) muzika. Ji taip pat buvo populiari tarp modų ir skustagalvių, kadangi jau 7 dešimtmetyje atlikėjai Symarip, Laurel Aitken, Desmond Dekker ir The Pioneers skyrė dainas šioms grupuotėms.
Paprastai muzikos istorikai dalija ska istoriją į tris bangas: 7 dešimtmečio pabaiga – 8 dešimtmečio pradžia-stilius atgimė Anglijoje, o kita populiarumo banga kilo 10 dešimtmetyje, daugausia Jungtinėse Valstijose.
Jokūbas Azulevičius

Biografija

Lietuvos totorius. 1771 m. pasiuntinys pas Krymo totorių chaną Islam Girėjų. Nuo 1781 m. pulkininkas. Nuo 1792 m. gegužės 7 d. vadovavo naujai sudarytam totorių ulonų 2-ajam pulkui, kuris 1793 m. tapo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės daliniu. Vienas pirmųjų parėmė 1794 m. sukilimą, dalyvavo keliuose susirėmimuose su Rusijos imperijos kariuomenės daliniais. Žuvo kautynėse.
Olegas Antonovas

Olegas Antonovas (rus. Олег Константинович Антонов; 1906 m. vasario 7 d. Maskvos sritis – 1984 m. balandžio 4 d. Kijevas) – tarybinis lėktuvų konstruktorius, mokslų daktaras, TSRS (1981 m.) ir Ukrainos Mokslų Akademijų akademikas (1968 m.), Socialistinio Darbo didvyris.

Biografija

Olegas Antonovas gimė 1906 m. vasario 7 d. dabartinės Maskvos srities Podolsko rajono Troicų kaime. Tėvai – Ana Jefimovna ir Konstantinas Konstantinovičius Antonovai, bajorų kilmės.
1924 m., besimokydamas Saratovo pramonės technikume, pagamino pirmą savo sklandytuvą.

1925 m. įstojo į Leningrado politechnikos instituto Mašinų gamybos fakultetą, kurį baigė 1930 m. ir ėmė dirbti inžinieriumi.
1931 m. ėmė dirbti vyriausiuoju Maskvos sklandytuvų gamyklos konstruktoriumi. Suprojektavo sklandytuvus Upar, Rot front, Standart.

Nuo 1938 m. Antonovas dirbo A. Jakovlevo KB.
Prasidėjus Didžiajam Tėvynės karui O. Antonovas sukūrė keletą desantinių sklandytuvų. 1942 m. buvo išbandytas jo sukurtas sklandytuvas lengvajam tankui T-60 gabenti.
Nuo 1946 m. vadovavo Jakovlevo OKB filialui, po to – savo OKB-153, kuris nuo 1984 m. pradėtas vadinti Antonovo vardo OKB.
1947 m. O. Antonovas sukūrė vienvariklį biplaną An-2, kuris turėjo pravardes „Anuška“, „Oro žemdirbys“, „Sparnuotas sanitaras“ ir kt.

1952 m. O. Antonovas ir jo KB vyriausieji specialistai persikėlė į Kijevą, kur konstravimo biuras buvo suorganizuotas iš naujo. 1953 m. Antonovo KB gavo užsakymą sukurti transportinį lėktuvą su dviem turbosraigtiniais varikliais, o 1958 m. lėktuvas An-8 buvo paleistas į serijinę gamybą Taškento aviacijos gamykoje..
1960 m. O. Antonovas Maskvos Aviacijos institute apsigynė technikos mokslų daktaro disertaciją. Tais pačiais metais buvo išrinktas Ukrainos Mokslų Akademijos nariu korespondentu.

1962 m. O. Antonocas tapo generaliniu konstruktoriumi.
Paskutinis O. Antonovo sukurtas lėktuvas buvo An-124 Ruslan. Tai vienas galingiausių pasaulio transportinių lėktuvų, kuriuo buvo užfiksuota 30 pasaulio rekordų.
2005 m. pabaigoje Antonovo OKB sukurtais lėktuvais buvo pasiekti 483 oficialūs pasaulio rekordai, iš kurių 378 tuo metu dar buvo nesumušti.
Raubonių koplyčia

Istorija

Raubonių koplyčia įrengta 1996 m. buvusios bibliotekos patalpose. Pašventino Panevėžio vyskupas Juozas Preikšas. Maldos namai įkurti, sovietmečio pastatą pritaikant koplyčiai ir šarvojimo salei. Ant stogo iškelti bokšteliai su kryžiumi ir varpu. Įrengimo darbai vyko tuometinio Krinčino klebono Sigito Uždavinio rūpesčiu. S. Uždavinys čia tarnavo apie 5 pirmuosius metus.
2006 m. pastatytas kryžius, skirtas koplyčios įkūrimo 10–mečiui.
Singapūro uostas

Singapūro uostas – įvairių laivų aptarnavimui skirtų įrengimų ir terminalų, esančių Singapūre visuma. Vertinant bendrai, tai vienas aktyviausių uostų pasaulyje tiek pagal bendrą krovinių svorį, tiek ir TEU konteinerių kiekį. Tik nedidelė krovinių dalis yra skirta pačio Singapūro rinkai, nes daugelis aplinkinių šalių pervežimo kompanijų šiuo uostu naudojasi kaip tarpine stotele krovinių perkrovimui į didesnius, tolimesniems pervežimams skirtus laivus. Singapūro uostas turi reguliarias jungtis su daugiau nei 600 kitų pasaulio uostų ir yra viena pagrindinių šalies ekonomikos ašių.

Istorija

Uosto istorija siekia 1819 m., tačiau dabartinė jo struktūra oficialiai įkurta 1964 m. valstybės iniciatyva. Iki 1997 m. spalio mėn. visas uostas buvo privatizuotas. Per visą istoriją jis sparčiai augo, yra nuolat atnaujinamas, plečiama infrastruktūra, statomi sandėliai, diegiamos naujausios technologijos. 2010 m. duomenimis, uostas aptarnavo beveik 28,5 mln. konteinerių arba daugiau nei 500 mln. tonų krovinių ir buvo antroje vietoje po Šanchajaus uosto.
Lyduokių dvaras

Istorija

Lyduokių dvaras pirmą kartą paminėtas 1499 m., tuomet dvarą valdė Bagdonas Petkevičius, nuo XVII a. – Dambrauskai, XVIII a. – XIX a. – Morikoniai.
Nuo XVI a. minimas Lyduokių kaimas. 1623 m. pastatyta Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia, XVIII a. prie jos veikė parapinė mokykla, XIX a. viduryje – XX a. pirmoje pusėje – parapiniai senelių namai. 1859 m. buvo spirito varykla.
1907 m. Lyduokių dvarą įgijęs Mykolas Stanislovas Kosakovskis turėjo turtingą biblioteką ir giminės archyvą; jų dalis yra išlikusi, ją saugo Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka.
XX a. pradžioje dvare turtingų bajorų vaikai studijavo žemės ūkio mokslus. 1920 m. spalio – lapkričio mėn. miestelio apylinkėse vyko Lietuvos kariuomenės kovos su Lenkijos kariuomenės L. Želigovskio rinktine.
1922 m. Lyduokių dvaro žemės, vykdant žemės reformą, buvo išdalintos naujakuriams, tais pačiais metais buvo atidaryta pradžios mokykla, 1944–1952 m. progimnazija, 1952–1962 m. vidurinė, 1962–1994 m. aštuonmetė, devynmetė, nuo 1994 m. Lyduokių pagrindinė mokykla; joje veikia mokyklos muziejus.
XX a. trečiame – ketvirtame dešimtmetyje Lyduokių dvaro palivarke Felinkoje veikė avių veislininkystės ūkis.
Specialioji anglų kalba

Transliacijų turinys

„Amerikos balsas“ specialiąja anglų kalba teikia daugybę kasdienių pranešimų ir 14 savaitinių apžvalgų. Tai apima paskutines naujienas apie žemės ūkį, ekonomiką, sveikatą ir einamuosius įvykius. Kitose programose pateikiama medžiaga apie JAV visuomenę, istoriją, aiškinami idiomatiniai posakiai, kalbama apie mokslą, meną ir pramogas.
Besimokantiesiems anglų kalbos ši paslauga ne tik teikia aiškias ir paprastas naujienas bei informaciją, bet ir padeda pagerinti amerikiečių anglų kalbos vartojimą. Kai kuriose šalyse, tokiose kaip Kinijos Liaudies Respublika, „Amerikos balso“ specialioji anglų kalba tampa vis populiaresnė jaunesniojo ir vidutinio amžiaus besimokančiųjų tarpe. Daugelis anglų kalbos mokytojų visame pasaulyje, taip pat ir universitetuose, naudojasi šiomis transliacijomis.
Tiek BBC, tiek „China Radio International“ stotys savo lėtoms anglų kalbos transliacijoms naudojo pavadinimą „Special English“, tačiau neatrodo, kad jos pritaikė visą, originalią „Amerikos balso“  metodiką.
Anglijos vėliava

Anglijos vėliava – Šv. Jurgio (Saint George) kryžius.
Vėliavoje yra raudonas kryžius baltame fone, kryžiaus plotis – 1/5 vėliavos aukščio. Vėliavos kraštinių santykis – 5:3.

Istorija

Legenda apie Šventąjį Jurgį, kovojantį su drakonais atsirado XII amžiuje, o nuo XIII amžiaus Šv. Jurgis yra Anglijos globėjas. Raudonas kryžius pirmą kartą panaudotas kryžiaus žygiuose ir yra vienas seniausių Anglijos simbolių.
Manoma, kad tokia vėliava kaip Anglijos simbolis, pradėta naudoti ne vėliau kaip 1277 m.
Stanislovas Bialozoras

Biografija

Upytės pakamario Gabrieliaus Bialozoro sūnus, brolis Minsko vaivada Kazimieras Karolis.
Vilkmergės pateisėjas, žemės teisėjas nuo 1649, Upytės pakamaris, Mstislavlio kaštelionas nuo 1662; Pasiuntinys į 1648, 1649, 1655 metų seimus.

Vaikai

Jo sūnus buvo Polocko arkivyskupas Martynas Bialozoras.
Vilniaus žodis

Vilniaus žodis – visuomenės laikraštis, leistas nuo 1929 m. lapkričio 27 d. iki 1939 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje, Ludvisarska g. 8-12 (dab. Liejyklos g.).

Istorija

Išleistas vietoje laikraščio „Vilniaus šviesa“. Ėjo vieną-dukart per mėnesį, nuo 1934 m. – savaitraštis. Oficialiai leido ir redagavo Aleksandras Birinčikas, Jonas Murinas, Jonas Latvys, Vincas Žilėnas. Spausdino spaustuvė „Zorza“ Vilniuje. Išėjo 372 numeriai. Leido priedus „Kūryba ir kritika“, „Ūkininko žodis“. Laikraščio leidimą nutraukė prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas.
Rašė kultūros, švietimo, socialiniais klausimais, ragino saugoti lietuvių tradicijas, kultūrą, kalbą, spausdino lietuvių rašytojų kūrinius, straipsnius apie Lietuvos istoriją, informavo apie svarbiausius Vilnijos krašto, Lietuvos ir pasaulio įvykius.
Bendradarbiavo Jonas Brundza, Jeronimas Cicėnas, Kristupas Čibiras, Valerija Čepulytė, M. Dauba, E. Deveikis, Aleksandras Dundulis, Stasys Kačanauskas, V. Kairiūkštis, Povilas Karazija, Mykolė Krinickaitė-Astaškienė, Jonas Laurinavičius, Bronius Lukoševičius, Matas Untulis, Antanas Valaitis ir kt.
Faktiškai redagavo Danielius Alseika, Albertas Krinickas, Vincas Žilėnas.
Vincas Kęstutis Babilius

Biografija

1954–1959 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Mašinų gamybos fakultete. Įgijęs inžinieriaus-mechaniko specialybę dirbo Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos cecho viršininku. 1962 m. rugsėjo mėn. paskirtas Vilniaus elektros matavimo technikos gamyklos vyriausiuoju inžinieriumi, 1982–1996 m. šios įmonės generalinis direktorius.
1996 m. gruodžio mėn. – 1999 m. birželio mėn. konservatoriaus Gedimino Vagnoriaus vadovaujamoje Vyriausybėje – LR ūkio ministras. Taip pat buvo Lietuvos pramonininkų konfederacijos viceprezidentu, „Litimpeks“ banko tarybos pirmininku.
Pijus Norkus

Biografija

1904 m. Peterburge baigė tris gimnazijos klases ir išvyko i JAV. 1910 m. Lietuvių spaudos draugijos steigėjų. 1915 m. liepos 15-1919 m. vasario 26 d. ir 1919 m. rugsėjo 10-1920 m. balandžio 21 d. savaitraščio „Vienybė lietuvninkų“ redaktorius, 1919 m. balandžio mėn. – 1920 m. balandžio 21 d. – leidinio „Lietuva“ redaktorius, nuo 1918 m. – Tėvynės mylėtojų draugijos centro sekretorius.