google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksandras Zilbernikas

Biografija

Gimė 1832 m. sausio 30 d. Viekšniuose. Būsimą žmoną Godą kilusią iš turtingos Balstogės Belochų šeimos sutiko Balstogėje, šiame mieste ir susituokė. Po kiek laiko išvyko gyventi į Kauną, kur susilaukė aštuonių vaikų, iš kurių žymiausia Klara Zamenhof buvo esperanto kalbos pradininko Liudviko Zamenhofo žmona. A. Zilbernikas valdydamas nedidelį Kauno muilo fabriką 1887 m. finansavo pirmosios esperanto kalbos Unua Libro leidybą. Mirė 1906 m. kovo 25 d. Varšuvoje.
Nakheel bokštas

Istorija

2004 m. buvo suplanuota, kad bokštas taptų centrine Jumeirah palmės dalimi ir būtų 750 m aukščio, 120 aukštų. Taip pat dangoraižis turėjo vadintis „Viršūnė“ (angl. The Pinnacle). Vėliau dangoraižis buvo perkeltas į Dubajaus uosto rajoną, o naujai pavadinto Al Burj vietą užėmė Donald Trump tarptautinis viešbutis ir bokštas. Galiausiai dangoražis dar kartą buvo perkeltas į kitą vietą ir pervadintas į Nakheel Tower.
2009 m. sausio mėn. buvo pranešta, kad projektas stabdomas dėl finansinių sunkumų, o gruodį visai nutraukiamas.
Belgijos futbolo taurė

Belgijos futbolo taurė – pagrindinis Belgijos taurės turnyras, rengiamas nuo 1911 metų. Iki tol buvo įvykę keli taurės turnyrai, kuriuose dalyvavo provincijų rinktinės.
Uvea

Uvea (pranc. Ouvéa, vietinėmis kalbomis Iaai, Uvea) – sala Okeanijoje, Naujojoje Kaledonijoje, Ištikimybės salų grupės šiaurės vakaruose. Plotas 132,1 km² (su mažomis aplinkinėmis salomis). Sala išsitęsusi iš šiaurės į pietus 50 km, yra 7 km pločio. Uvea yra koralinė sala – tai atolas, kurio tik rytinė pusė sudaro salą, o likusi dalis yra paniręs rifas. Paviršius plokščias, iki 46 m aukščio. Salą dengia miškai. Čia gyvena endeminė Uvea paraketa (Eunymphicus uvaeensis).
Uvea saloje 2004 m. gyveno 4359 žmogus. Beveik 99 % gyventojų yra kanakai. Saloje vartojamos prancūzų kalba, melanezietiška jai (iaai) kalba ir polinezietiška Faga Uvea kalba. Verčiamasi turizmu, kopros apdirbimu. Uvea, kartu su gretimomis Muli ir Fajavos salomis sudaro komuną. Pagrindinė gyvenvietė – Fajauė.
Uvea sala pagarsėjo 1988 m., kai Kanakų ir socialistų nacionalinio fronto sukilėliai paėmė įkaitais 27 žmones, reikalaudami Naujosios Kaledonijos nepriklausomybės.
Nyderlandų futbolo varžybos 2014–2015 m.

Eredivisie pirmenybės

Čempionų titulą gynė Amsterdamo „Ajax“. Čempionais tapo Eindhoveno „PSV“ (22-ą kartą).
Muaras

Istorija

Specialia tvirta juosta, permesta per petį buvo tvirtinama špaga arba rapyra. Kiekvienas karininkas stengdavosi sugalvoti savą juostos spalvų derinį, atitinkantį herbo heraldiką. XVII a. atsiradus pasižymėjimo ženklams tokia juosta pradėta naudoti ir jų pakabinimui.
Legučiai

Geografija

Kaimas yra 7 km nuo Veiviržėnų, 9 km nuo Judrėnų; 6 km nuo Švėkšnos, 3 km nuo Šalpėnų. Išsidėstęs pagal kelią Legučiai–Šalpėnai–Judrėnai. Šiaurės vakariniu pakraščiu teka Šalpės upė. Žemė ribojasi su Rumbikių, Šermukšnių, Pakapio, Bareikų, Petraičių kaimais. Nuo Legučių prasideda kelias į Pakalniškius.

Istorija

1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje minima „pull sluzby Ligutisckes“ Matutaičio vaitystėje (lenk. Woytowstwo Matutayciowe). Gyveno 2 šeimos. 1695 m. – „pull sluzby Ligutyszek“ Augilowo vaitystėje (lenk. Woytowstwo Augilowe) įrašyta 2 šeimos. 1827 m., po Švėkšnos dvaro padalijimo, minimas Legučių palivarkas. Jame gyveno vienas žmogus. 1846 m. bažnyčios sudarytame sąraše jau minima 1 šeimininkas ir 5 samdiniai. 1923 m. Legučių kaime buvo 1 ūkis, kuriame buvo 19 gyventojų. Iki 1950 m. kaimas priklausė Švėkšnos valsčiui, vėliau – Šalpėnų, Judrėnų, Veiviržėnų apylinkėm. 2001 m. gyveno 14 gyventojų.

Vertybės

Kultūros vertybių registre 2000 m. rugpjūčio 12 d. yra įrašytas Legučių k. koplytstulpis su Marijos Maloningosios skulptūra (kodas 14810), pastatytas 1949 metais. Koplytstulpio autorius K. Šertvys.
Nivelyras

Kompensatoriaus veikimo principas

Nivelyro žiūronui pasvirus mažu kampu, siūlelių tinklelio horizontalusis siūlelis pasislenka nuo horizonto ir gaunama netaisyklinga atskaita. Kompensatorius automatiškai pataiso atsakitą, priklausomai nuo jo konstrukcijos, arba atitinkamai paslinkdamas siūlelių tinklelį, arba lauždamas vizavimo spindulį, arba jį lygiagrečiai perkeldamas.
Pagal sandarą kompensatoriai gali būti skystiniai arba svyruokliniai. Skystiniai kompensatoriai pagrįsti skysčio laisvojo paviršiaus savybe. Šis paviršius panaudojamas, kaip horizontalus veidrodis arba, kaip optinis pleištas su kintamu lūžio kampu.
Svyruokliniai kompensatoriai gali būti optiniai arba optiniai mechaniniai. Mechaniniuose kompensatoriuose paslankus siūlelių tinklelis pakabintas ant metalinių siūlų (stygų). Pasvirus žiūronui mažu kampu, siūlelių tinklelis išlieka toje pačioje vietoje.
Optinį mechaninį kompensatorių sudaro optinės detalės (lęšiai, prizmės arba veidrodžiai), pakabintos ant plonų vielyčių (stygų).
Įvairių tipų kompensatoriai veikia jų bazės nustatyto posvyrio kampo ribose. Jie, kaip ir jų pakeičiami gulsčiukai, apibūdinami jautrumu. Kompensatoriaus jautrumu suprantamas mažiausias kampas, kurio reikia palenkti kompensatoriaus bazę, kad jo jautrusis elementas įgautų vos pastebimą poslinkį. Daugumos kompensatorių jautrumas jų veikimo ribose yra nevienodas: jis didesnis diapazono viduryje ir mažesnis pakraščiuose. Geriausių nivelyrų kompensatorių jautrumas diapazono viduryje yra 0,05".

Skaitmeninis arba elektroninis nivelyras

Elektroninis nivelyras yra automatinis prietaisas, kuriuo niveliuojant žiūronas nutaikomas į kodinę matuoklę ir paspaudžiamas klavišas. Elektroninė sistema skaitmeniniame indikatoriuje (ekrane/displėjuje) parodo matuoklės atskaitą ir atstumą iki jos. Rezultatai fiksuojami mikroprocesoriuje.

Hidrostatinis

Hidrostatinis nivelyras sudarytas iš specialiuose dėkluose įtvirtintų stiklinių vamzdelių su padalomis, sujungtų gumine žarnele ir pripildytų skysčio. Šios rūšies nivelyro veikimas pagrįstas susisiekiančiųjų indų principu.

Klasifikacija

Nivelyrai skirstomi į techninius, tikslius ir precizinius. Pastarieji naudojami I bei II klasės niveliavimui, pastatų sėdimui ir deformacijai stebėti. Tikslūs nivelyrai naudojami III ir IV klasės niveliavimui, techniniai – statinių projektams nužymėti statybos vietoje.

Naudojimas

Nivelyrai naudojami tunelių statyboje, niveliavimui per upes, Žemės plutos vertikaliems judesiams stebėti.
Kužių vidurinė mokykla

Istorija

1921 m. spalio 17 d. Amalių kaime įsteigta pradinė – pirmoji mokykla Kužių valsčiuje. Vėliau ji persikėlė į Kužius. 1933–1934 me. pastatyta dviejų aukštų pradinė mokykla. 1940 m. ji reorganizuota į septynmetę. 1963 m. nugriovus senąją, pastatyta didesnė mokykla, dar po šešerių metų šalia jos išaugo triaukštis priestatas. 1994 m. spalį Kužių pagrindinė tapo vidurine. Atlikus mokyklos renovaciją, kainavusią apie 4 milijonus litų, ji dabar – šilta, jauki, moderni. Spalvas mokyklai dažyti rinko patys mokiniai.
Kunigų knyga

Kunigų knyga – trečioji Penkiaknygės ir Senojo Testamento knyga.
Šioje knygoje surašyti priesakai, kuriuos ant Sinajaus kalno Dievas per Mozę paskelbė savo tautai. Graikiškas ir lotyniškas jos pavadinimas Leviticus kilęs iš Levio giminės, kuri drauge su kunigais vadovavo tautos religiniam gyvenimui, vardo.
Knygoje aprašyti aukojimo priesakai, mitybos taisyklės, įvairių papročių laikymasis bei didžiosios kasmetinės šventės (Permaldavimo diena, Pascha, Derliaus, Palapinių iškilmės). Paminėtas Aarono įšventinimas Vyriausiuoju kunigu.
Pagrindiniai knygos veikėjai – Aaronas, kunigai ir levitai.
Kunigų knygoje aprašomi įvykiai vyksta Sinajaus pusiasalyje, izraelitai keliauja iš Egipto į Kanaano kraštą.
Jonvabalių kapas

Siužetas

Filmo istorija pasakojama iš Seitos prisiminimų jau po jo ir jo sesers mirties. Praeities intarpe vaizduojami Kobės miestą bombarduojantys amerikiečių B-29 bombonešiai. Setsuko ir Seita lieka namie saugoti šeimos turto, kol jų motina, kenčianti nuo širdies ligos, išskuba ieškoti priešlėktuvinės slėptuvės. Tuo metu virš jų namų iš dangaus ima kristi šimtai padegamųjų bombų, greitai sunaikinančių aplinkinius namus ir didžiąją dalį miesto. Judviem pavyksta likti nesužeistiems, tačiau jų mamą užklumpa oro antskrydis ir ji smarkiai apdega odą. Ji nugabenama į mokykloje įsikūrusią ligoninę, kur netrukus miršta. Neturėdami kur beeiti, Setusko ir Seita patraukia pas tetą, kuri leidžia judviem pasilikti ir įtikina Seitą parduoti mamos kimono mainais už ryžius. Vėliau Seita nuvyksta parsinešti maisto atsargų, kurias prieš pat bombardavimą jis užkasė po žeme. Parneštą maistą jis atiduoda tetai, bet pasilieka skardinę vaisinių ledinukų, kuri vėliau tampa pasikartojančia filmo ikona. Mažėjant maisto atsargoms, teta vis labiau širsta, peikdama juos veltėdžiais.
Galiausiai jiedu nusprendžia patraukti į apleistą slėptuvę. Kad būtų šviesiau, į slėptuvę jie prileidžia jonvabalių, kuriems rite nugaišus, Setsuko sukrečia šiurpas. Juos belaidodama ji ima garsiai klausti, kodėl jie ar jų mama turėjo mirti. Vėl pasibaigus maistui, Seita yra priverstas vogti iš ūkininkų ir apleistų namų. Vėliau jis nuveda seserį pas gydytoją, kuris informuoja jį, kad ji kenčia nuo bado, bet nesuteikia pagalbos. Panikuodamas jis skubiai išsiima likusias mamos santaupas banke, bet išėjęs sužino, kad Japonija kapituliavo. Jį apninka neviltis suvokus, kad laivyne tarnaujantis tėvas greičiausiai žuvo, mat visas Japonijos laivynas guli vandenyno dugne. Grįžęs pas seserį su gausybe maisto, randa ją merdijančią. Jis skubiai imasi gaminti valgyti, tačiau Setsuko netrukus miršta. Panaudodamas turimas atsargas, Seita nutaria kremuoti Setsuko ir jos pelenus suberia į ledinukų skardinę. Netrukus Sanomijos stoty nuo bado miršta ir pats.
Miško Kranjec

Biografija

Kilo iš pasiturinčios valstiečių šeimos, apsuptos neturtingos kaimiškos aplinkos. Tėvas buvo Mihaelis Kranjecas vyresnysis. Motina – Marija Pucko. Miško Kranjecas gimė Velikos Polanos miestelyje, tuometinėse slovėnų žemėse, dabartinėje Vengrijoje.
Po pagrindinės mokyklos baigimo gimtinėje, pradėjo mokytis Liublianos gimnazijoje. Rašyti pradėjo būdamas dar gimnazistas ir 17 metų išleido pirmąjį trumpų apsakymų rinkinį.
Po gimnazijos baigimo pasiryžo slavistikos studijoms, tačiau jas metė, nes pasišventė rašymui ir žurnalistikai, vėliau – politikai. Okupacijos laikotarpiu Prekmurjoje buvo vienas pasipriešinimo okupacijai organizatorių; kai daugiau nebegalėjo dalyvauti legaliai, tapo partizanu. Jo jaunesnysis brolis, partizanas, Naci Kranjecas mirė Dachavoje.
Po karo Miško Kranjecas tapo Parlamento nariu, tačiau daugiausia, neskaitant rašymo, užsiėmė žurnalistika ir leidimu, be to buvo Cankaro leidyklos ir Slovėnų bendrinės kalbos instituto direktoriumi. Taip pat daugelį metų leidyklos „Prešereno draugijos“ redaktoriumi.

Darbai

Rašė trumpas apysakas, apsakymus ir romanus, kurie tarpusavyje sudaro visumą. Darbuose pateikiama daug apmąstymų ir meilė savajam pasaulio supratimui. Kranjeco kūrybinis darbas apima tokias temas: žmogus ir žemė, sezoninis darbininkas ir proletaras, prieškarinis kapitalizmas ir pokarinės socialistinės aplinkybės ir dalyvavimas NOB, kurio organizatoriumi buvo Prekmurjoje. Labiausiai žinomi autobiografiniai darbai yra romanai „Jaunystė pelkėje“ („Mladost v močvirju“) (1962), „Ryto mirgėjimas“ (1968) („Svetlikanje jutra“) ir dar vienas išskirtinai geriausių jo darbų „Dėdės man sakydavo“ („Strici so mi povedali“) (1974).
Taip pat kūrė trumpas apybraižas, socialinio pobūdžio apsakymus, noveles ir romanus (Prekmurskos regiono) tematika. Išliko žinomi darbai „Kapianovi“ (1938), „Povest o dobrih ljudeh“ (1940), „Pod zvezdo“ (1951). Remiantis kai kuriais jo darbais yra sukurti filmai. Nuo 1953 metų buvo [Slovėnijos mokslo ir meno akademijos nariu.
Gyvenimas kaip stebuklas

Siužetas

Didžiausia serbo Lukos svajonė – nutiesti geležinkelį savo mažame kaimelyje. Deja, kaime jo šeimai nepatinka. Žmonos Jadrinkos dainavimo talentui nėra kur skleistis, o sūnus Milošas čia taip pat negalės tapti žymiu futbolininku, kaip visada svajojo. Prasideda karas ir Milošas turi eiti į kariuomenę, Jadrinka susiranda meilužį, o Luka lieka vienas. Vis dėlto jis neatsisako savo svajonės apie geležinkelį. Jis priglaudžia jauną pabėgėlę iš Bosnijos Sabahą. Tarp Lukos ir Sabahos užsimezga meilė. Tačiau atsyksta taikdariai ir Luka, norėdamas susigrąžinti pagrobtą sūnų, turi atiduoti Sabahą.
Brianskas

Istorija

Įkurtas 985 m. kaip tvirtovė dešiniajame Desnos krante. 1146 m. minimas Ipatijaus metraštyje kaip Добряньск. 1356–1500 m. priklausė LDK, vėliau atiteko Maskvos kunigaikštystei.
1356 metais Lietuvos kunigaikštis Algirdas užėmė Brianską ir prijungė jį ir Briansko žemės prie Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės.
1500 metais Briansko miestas buvo užimtas Maskvos didžiojo kunigaikščio Ivano III karių ir prijungtas prie Rusijos valstybės. XVI amžiaus pradžioje kilo naujas karas su Lietuva, kuriame Brianskas veikė kaip Rusijos pajėgų tvirtovė. Daug metų Brianskas buvo nesutarimų tarp LDK, Lenkijos ir Rusijos valstybės preižastimi.
1607 m. miestas buvo užpultas du kartus Dmitrijaus II Apsišaukėlio. Pirmą kartą miestas buvo sudegintas, kad „Vagis“ jo neužgrobtų, o metų pabaigoje, buvo atstatytas beveik nuo nulio ir sėkmingai atlaikė Apsimetėlio karių apgultis. Nepaisant nuolat karinės grėsmės, miestas augo, gyventojų pagausėjo. 1616 miesto gyventojų buvo 497 žmonių, o 1622 gubernatorius princas Dolgorukov tvirtino, kad miestas turi 1069 gyventojus, kurie pajėgūs laikyti ginklą.
XVI a. Briansko kremlius tapo svarbia rusų valstybės pietvakarinio pakraščio tvirtove. XIX a. pabaigoje stipriai išvystyta pramonė, ypač susijusi su geležinkeliais. II pasaulinio karo metu okupavo vokiečiai, sugriauta 92 proc. miesto pastatų. Apylinkėse veikė apie 60 tūkst. partizanų. 1943 m. rugsėjo 17 d. vėl atiteko rusams.
Kuko Salų doleris

Istorija

Iki 1967 m. Salose naudotas Naujosios Zelandijos svaras, kurį po to pakeitė Naujosios Zelandijos doleris. Specialiai Kuko Saloms 1972 m. buvo išleistos monetos, 1987 m. pasirodė ir banknotai: 3, 10 ir 20 dolerių nominalų. Po 1990 metų šaliai susiduriant su ekonominiais sunkumais ir dideliu biudžeto deficitu, krito pasitikėjimas vietine valiuta, dėl ko 1995 m. vietinių pinigų leidimas nutrauktas. 2006 m. išimtos 5, 10, 20 ir 50 centų monetos. Salose apyvartoje likę 1, 2, 5 dolerių monetos bei 3 dolerių banknotai (jau tapę gana retais) priimami tik Kuko Salų teritorijoje.

Kolekcinės monetos

Kuko Salos garsėja daugybės kolekcinių ir atminimo monetų spausdinimu. Jos praktiškai necirkuliuoja rinkoje ir tėra kolekcionierių dėmesio centre. Kai kurios monetos yra išskirtinės ne tik turiniu, bet ir forma: trikampės, daugiakampės. Joms sukurti ir išleisti panaudojama begalė temų ir siužetų, nes vyriausybė pagal atitinkamą sutartį leidžia projektuoti ir kaldinti monetas su šalies pavadinimo įrašu ant jų, už tai gaudama papildomą pelną.
Leonas VI Išminčius

Biografija

Kilęs iš Makedonų dinastijos. Bazilijaus I Makedoniečio ir jo antrosios žmonos Eudokijos Ingerinos sūnus.

Valdymas

870 m. paskelbtas tėvo bendravaldžiu, po jo mirties paveldėjo sostą. Auklėtas patriarcho Fotijaus, buvo labiau mokslininkas ir poetas nei karys. 887–893 m. išleido „Bazilikas“ – valdant Bazilijui I Makedoniečiui pradėtą pertvarkyti ir į graikų kalbą išverstą imperatoriaus Justiniano I kodifikuotų įstatymų rinkinį, kuris tapo Bizantijos imperijos teisinės sistemos pagrindu.
Nepaisydamas bažnytinių kanonų keturis kartus vedė, dėl to didėjo tokiu elgesiu nepatenkintų Romos popiežių ir su juo priverstų sutikti Konstantinopolio patriarchų prieštaravimai. Valdant jam Bizantija klestėjo, bet kariavo nesėkmingai: Bulgarijos valdovas Simeonas 896 m. sumušė Bizantijos kariuomenę ir privertė imperiją mokėti duoklę, Tuniso valdovai Aglabidai 902 m. užėmė Siciliją, 907 m. ir 911 m. Konstantinopolį puolė Kijevo Rusios kunigaikštis Olegas, galiausiai privertęs sudaryti sau naudingą prekybinę sutartį.
Alytaus Dainavos pagrindinė mokykla

Istorija

Mokykla savo veiklą pradėjo 1970 m. rugsėjo 1 d., mokėsi 1265 mokiniai, dirbo 58 mokytojai. Buvo įrengtos 39 klasės ir kabinetai, aktų ir sporto salės, stadionas, sporto aikštynai, biblioteka. 1971 m. mokyklą baigė 50 abiturientų, iš jų 27 įstojo į aukštąsias mokyklas. Daugiausia mokinių mokėsi 1973–1974 m. – 2124, mažiausiai – 1992–1993 m. – 1033. 
1976 m. mokykloje įvestas sustiprintas matematikos mokymas. 1988 m. mokykla pirmoji mieste įsigijo kompiuterių. Mokiniai aktyviai dalyvaudavo miesto ir respublikos olimpiadose, konkursuose ir tapdavo jų nugalėtojais. Jaunųjų literatų ir skaitovų respublikinių konkursų laureatais buvo 17 mokinių: 15 – jaunųjų fizikų, matematikų, chemikų ir biologų olimpiadų laureatais ir prizininkais; apie 40 – „Dainų dainelės“ konkurso nugalėtojais. 
Iki 2000 m. Dainavos vidurinę mokyklą baigė 2162 abiturientai. Aukso medaliu mokyklą baigė 36, o sidabro 61 abiturientas. Daugiau kaip pusė įstodavo į aukštąsias mokyklas ir jas baigdavo. Apie 100 buvusių mokinių pasirinko pedagogo kelią, 60 gydytojų, yra ir žurnalistų, ir mokslininkų, ir kultūros darbuotojų. 
Mokyklos vardas ne kartą keistas : Iki 1994 m. rugsėjo 1 d. – Alytaus 5-oji vidurinė mokykla. 
Nuo 1994 rugsėjo 1 d. Alytaus Dainavos vidurinė mokykla. 
Nuo 2010 m. rugsėjo 1 d. – Alytaus Dainavos pagrindinė mokykla.
Išvadavimo revoliucija (Argentina)

Išvadavimo Revoliucija (isp. Revolución Libertadora) – karinis perversmas, įvykęs 1955 m. rugsėjo 16 d. ir užbaigęs antrąją Chuano Perono kadenciją.
1946 m. į valdžią atėjęs Peronas kėlė ekonomiką, darė socialines reformas, todėl išlaikė darbininkų palankumą ir buvo perrinktas antrai kadencijai. Jį rėmė taip pat armija ir bažnyčia. Tačiau antrosios kadencijos metu vis labiau į diktatūrą linkstanti jo politika susilaukė aršios opozicijos. Labai pablogėjo Perono ir bažnyčios santykiai. 1955 m. jis prarado pasitikėjimą didžiojoje armijos dalyje. Atskirose provincijose prasidėjo sukilimai. Birželio 14 d. Kristaus Kūno ir Kraujo šventės metu surengta bažnyčios veikėjų demonstracija prieš Peroną. Birželio 16 d. karinė aviacija subombardavo Plaza de Mayo. Šios atakos metu žuvo ir buvo sužeista šimtai civilių. Tačiau darbininkai parėmė prezidentą.
Rugsėjo 16 d. prasidėjo revoliucija, vadovaujama generolo Eduardo Lonardi, generolo Pedro Eugenio Aramburu ir admirolo Isaac Rojas. Aktyviausi susirėmimai vyko Kordobos provincijoje, Bahija Blankos, La Platos ir Entre Rioso karinėse bazėse. Prasidėjo Mar del Platos ir Buenos Airių bombardavimas. Žuvo ar nukentėjo apie 200 žmonių. Šaliai atsidūrus ant pilietinio karo ribos, Peronas pasitraukė į Paragvajų. Rugsėjo 23 d. E. Lonardi pasiskelbė laikinuoju šalies vadovu.
Po revoliucijos buvo uždraustas Perono kultas – nuotraukų, raštų, dainų publikavimas. 1973 m. Peronas vėl grįžo į valdžią.
Japonijos kultūra

Japonijos kultūra per tūkstantmečius stipriai keitėsi, jai šiek tiek įtakos darė Azija, Europa ir Amerika. Po kelių imigracijos bangų iš žemyno ir artimųjų Ramiojo vandenyno salų, Tokugavų dinastijos metu Japonija pergyveno izoliacijos periodą, kuris baigėsi sulig „Juodųjų laivų“ atvykimu ir Meidži eros pradžia.
Japonų kalba visada vaidino didelį vaidmenį Japonijos kultūroje. Ši kalba daugiausia vartojama Japonijoje, taip pat ir emigrantų bendruomenių kitose šalyse. Tai agliutinacinė kalba, kuri, nors ir nepasižymi garsų gausa, turi leksiškai skirtingus tono akcentus. Japonų kalba pirmąkart minima kinų dokumentuose 252 m.

Vaizduojamieji menai

Japonijoje daug įvairių meno rūšių. Piešimas – labai sena japonų meno šaka. Čia tradicine rašymo priemone buvo teptukas, kuris yra naudojamas ir kaligrafijai – hieroglifų užrašymo menui.
Japonijos skulptūrai didelę įtaka darė religija: tradicinėse japonų skulptūrose daugiausiai sutinkama budizmo tematikos. Japonijoje atsirado pasaulyje pripažintas puokščių komponavimo menas – ikebana.

Architektūra

Japonų architektūrai didelę įtaka darė kinų architektūra. Japonijos tradicinės architektūros pavyzdžiai – tai budistų šventyklos, šintoistų šventyklos ir pilys Kiote bei Naroje. Prie kai kurių šių statinių įkurti tradiciniai japoniški sodai.

Populiarioji kultūra

Japonijos populiariojoje kultūroje sutinkama tiek modernių, tiek senųjų elementų. Daugelyje filmų, TV programų, manga ir muzikos, susiformavusių iš senesnių meno ir literatūros tradicijų, aptinkama daug tradicinės kultūros bruožų.
Anime, manga, taip pat japoniški kompiuteriniai žaidimai ir muzika tampa vis populiaresni pasaulyje.
San Karlos de Rio Negras

Istorija

1759 m. gyvenvietę įkūrė generolas José Solano. 1800 m. čia lankėsi Aleksandras fon Humboltas.
Sausasis sūdymas

Sausasis sūdymas - maisto konservavimas sausa druska. Tai vienas seniausių maisto (paprastai - žuvies ar mėsos) konservavimo būdų.
Žuvis ar mėsa apiberiama druska. Druskai tirpstant susidarančiam sūrymui leidžia nutekėti.
Sūdymas pagrįstas osmosiniu vandens išsiurbimu iš konservuojamo maisto objekto (mėsos, žuvies) ląstelių bei jame esančių mikroorganizmų ląstelių. Druska, tirpdama produkto syvuose, sudaro stiprų sūrymą, kuris osmosiškai siurbia vandenį. Mėsos ar žuvies audinyje mažėjant vandens kiekiui lėtėja savų fermentų veikla. O pagrindinis veikimo būdas yra mikroorganizmų gyvybinės veiklos sustabdymas atėmus jų ląstelių vandenį. Dalis mikrobų tokiomis sąlygomis žūsta, dalis pereina į anabiozę. Ant sūdytos džiovintos žuvies geba išgyventi tik halobakterijos (Halobacteria).
Taš Rabatas

Taš Rabatas (kirg. Таш Рабат) – gerai išsilaikęs XV a. pastatytas karavansarajus, esantis Kirgizijoje, Naryno srityje, At Baši rajone. Jis stovi tarp Čatyrkiolio ežero ir Torugato perėjos pietuose ir Košoj Korgono tvirtovės šiaurėje, netoli Biškeko–Kašgaro plento.
Manoma, kad Taš Rabatas nuo X a. galėjęs būti nestoriečių arba budistų vienuolynu. Pro čia ėjęs prekybinis kelias tarp vakarų Kinijos ir Isyk Kulio pakrančių. Pavadinimas reiškia „akmenų rūmai“.