google/wiki40b huggingface dataset:
Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžius

Vyčio kryžiaus ordino Komandoro kryžius – dešimtas pagal reikšmę aukščiausias Lietuvos valstybės apdovanojimas. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu Vyčio Kryžiaus ordinu apdovanojami asmenys, pasižymėję didvyriška narsa ir ištverme ginant Lietuvos Respublikos laisvę ir nepriklausomybę.

Istorija

Vyčio Kryžiaus ordinas įsteigtas 1919 m., kai kovose su bolševikais susikūrė Lietuvos kariuomenė. Pradžioje vadintas kryžiumi „Už Tėvynę“ ir buvo aukščiausias valstybės apdovanojimas. 1920 m. vasario 3 d. Prezidento įsaku pavadintas Vyčio Kryžiumi. 1927 m. balandžio 1 d. priimtas Vyčio Kryžiaus įstatymas, o tų pačių metų rugpjūčio 31 d. patvirtintas Vyčio Kryžiaus statutas. 1930 m. rugsėjo 1 d. pavadintas Vyčio Kryžiaus ordinu. 1938 m. lapkričio 23 d. Kaune įvyko Vyčio Kryžiaus kavalierių suvažiavimas, skirtas pagerbti asmenims, labiausiai pasižymėjusiems kovoje dėl Lietuvos laisvės.
Vyčio Kryžiaus ordinas – pirmasis 1991 m. sausio 15 d. atkurtas tarpukario Lietuvos valstybės apdovanojimas. 1991 m. pirmuosius Vyčio Kryžiaus ordino ženklus pagamino dailininkas Aloyzas Jonušauskas, vėliau gamino Vilniaus kombinatas „Dailė“, šiuo metu – Lietuvos monetų kalykla ir TŪB „Gurtana“. Iki 1996 m. ordino kaspinus gamino Lietuvos tekstilės institutas, dabar – Danijos firma „Morch and Sons“ Kopenhagoje.
1991-2000 metais Vyčio Kryžiaus ordinu apdovanoti 396 asmenys. Iš jų: 3-ojo laipsnio – 76.
Vyčio Kryžiaus ordino šventė – lapkričio 23-oji – Lietuvos karių diena.
Vytautas Česonis

Vytautas Česonis (g. 1929 m. kovo 29 d. Žikaronyse, Kietaviškių valsčius) – Lietuvos inžinierius elektrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biogragija

1936–1939 m. mokėsi Kazokiškių pradinėje mokykloje, 1939–1941 m. – Kaišiadorių pradinėje mokykloje, 1947 m. baigė Kauno 1-ąją suaugusiųjų gimnaziją. 1952 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1963–1966 m. studijavo KPI elektros mašinų katedros aspirantūroje, technikos mokslų kandidatas. 1983 m. technikos mokslų daktaras.
1952–1957 m. Rygos „Latgiprogorstroj“ inžinierius, grupės vadovas, 1957–1958 m. Vilniaus „Litgiprogorstroj“ projektavimo instituto vyr. projektų inžinierius, 1958–1960 m. Vilniaus elektros skaitiklių gamyklos gamybos viršininkas, vyr. inžinieriaus pavaduotojas. 1960–1967 m. dirbo Specialiajame konstruktorių biure prie gamyklos „Elfa“, biuro viršininkas. 1967–1975 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialo (nuo 1969 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas dėstytojas, Elektrotechnikos katedros vedėjas. 1975–1994 m. dirbo Elektros mašinų mokslo tyrimų institute. 1987–1990 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, nuo 1989 m. profesorius. Nuo 1994 m. Vilniaus elektrotechnikos centro mokslinis redaktorius.

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai iš elektros mašinų teorijos ir skaičiavimo problemų. Sukūrė elektros variklių buitiniams prietaisams. 64 išradimų autorius. 1976-1990 m. žurnalo „Elektrotechnika“ (Maskva) redakcinės kolegijos narys.
Ginkluotas angelas

Turinys

Policijos komisaras galutinai nusivilia teisingumu ir sistema, kuomet nužudomas pagrindinis jo bylos liudytojas, o žinomas advokatas padeda nusikaltėliams laimėti teismo procesą. Komisaras nusprendžia išeiti į pensiją, tačiau tą patį vakarą kažkas nužudo advokatą. Policija suima du valkataujančius užsieniečius, tačiau tuomet su komisaru susisiekia Liza – mergina, dirbanti kavinėje, kurioje jis kasdien lankosi, - ir prisipažįsta įvykdžiusi nusikaltimą. Pradžioje komisaras ja netiki, tačiau pateiktos smulkios detalės jį įtikina. Mergina tvirtina, kad jai nusibodo stebėti kaip nusikaltėliai išvengia bausmių, o policija dažniausiai lieka bejėgė. Komisaras nenori jos suimti ir Liza pasiūlo veikti išvien: jis atrenka taikinius, o ji juos likviduoja. Keletas operacijų pavyksta puikiai, tačiau vienos metu, nužudžiusi mafijos atstovą, Liza susiduria su šio meiluže Tereza, kurią nusprendžia palikti gyvą. Komisaras priekaištauja, nori pats pašalinti liudininkę, tačiau nepajėgia. Apklausos policijoje metu jis nusprendžia, kad Tereza nekels pavojaus, nes nusikaltėlį apibūdina kaip jauną vaikiną. 
Kai tik Tereza atsiduria laisvėje, ją pagrobia nusikaltėliai, kurie prievartos būdu netrukus išgauna tiesą apie žudiką…
Lurdeso radioelektroninės žvalgybos centras

Lurdeso radioelektroninės žvalgybos centras, LREŽC – svarbus tarybinis, o vėliau Rusijos radioelektroninės žvalgybos (radijo sekimo) centras Lurdese (pietinis Kubos sostinės Havanos priemiestis). Centras veikė 1962–2001 m. Rusijos spauda praneša, kad centras vėl ėmė veikti 2012 m. gegužės 11 d.
LREŽC buvo didžiausias Rusijos Federacijos Išorinės žvalgybos tarnybos centras ne Rusijos teritorijoje. Jis buvo mažiau kaip 160 km nuo Key West salos Floridos sąsiauryje, esančios JAV teritorija. Centro teritorijos plotas 73 km².

Istorija

Centro statybos buvo pradėtos 1962 m. liepos mėnesį. 2001 m. spalio mėn, centro veikla buvo nutraukta, pastatai apleisti, o vėliau rekonstruoti, kad juose būtų įkurtas Informacijos mokslų universitetas.
Šaltojo karo įkarštį centre dirbo virš 1500 KGB, GRU, Kubos DGI (žvalgybos direktorato), kitų Varšuvos sutarties valstybių žvalgybų technikų, inžinierių, operatyvininkų. 2000 m. buvo pranešimų, kad Kinija pasirašė sutartį su Kuba dėl centro panaudojimo Kinijos žvalgybos reikalams.
Centras ne sykį buvo modernizuotas. Jisai galėdavo perimti signalus iš JAV palydovinio ryšio, antžeminių telekomunikacinių kabelių, NASA skrydžio valdymo centro Floridoje ryšių sistemos ir t. t. 1993 m. Kubos gynybos ministras Raulis Kastras pareiškė, kad Rusija apie 75% žvalgybinių duomenų surenka naudodama Lurdeso centrą.

Potarybinis laikotarpis

XX a. 10-tą dešimtmetį bazėje nuolat buvo apie tūkstantį Rusijos specialistų. RF kasmet išleisdavo virš 20 mlrd. rublių centro išlaikymui.
10-tą dešimtmetį Rusija suabejojo ar verta palaikyti karines bazes užsienyje. Dėl 1998 m. krizės bei lėto ekonomikos augimo 2000–2001 m. 2001 m. spalio 17 d. Rusijos prezidentas V. Putinas pareiškė apie Lurdeso centro uždarymą.
Vėliau, kartu su Lurdeso centru buvo uždaryta ir Rusijos karinė bazė Kamrane (Vietnamas).
Po 2004 m. pablogėjus Rusijos santykiams su JAV Rusijos vadovybė galvojo atnaujinti centro veiklą Lurdese, bet toks sprendimas tada nebuvo priimtas.
Zigmantas Dangirdas Lingys

Biografija

1964 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas. Priekulės palaikomojo gydymo ir slaugos ligoninės direktorius, Klaipėdos medicininės slaugos ligoninės vyriausiojo gydytojo pavaduotojas.
Tėvynės sąjungos Klaipėdos rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas. 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Gydytojų vadovų sąjungos narys. Sutuoktinė Nijolė Elena, vaikai Edita, Darius.
Asesoriaus praktika

Asesoriaus praktika – kandidato į notarus (asesoriaus) atliekama praktika notaro biure, rengiantis profesinei notaro veiklai.

Turinys

Kandidato į notarus (asesoriaus) notaro praktikos atlikimo tvarką nustato Lietuvos Respublikos teisingumo ministras, suderinęs su Notarų rūmų prezidiumu.
Kandidato į notarus (asesoriaus) atliekamos notaro praktikos programą sudaro Notarų rūmų prezidiumas. Kandidato į notarus (asesoriaus) praktikos atlikimą organizuoja ir prižiūri Notarų rūmai.
Kandidatas į notarus (asesorius) turi teisę atlikti notarinius veiksmus atstovavimo notarui metu, jeigu jis yra atlikęs ne trumpesnę kaip 1 metų notaro praktiką, yra išlaikęs notaro kvalifikacinį egzaminą, yra prisiekęs šio įstatymo 5 straipsnio nustatyta tvarka ir Notariato įstatymo 22 straipsnio nustatyta tvarka yra paskirtas notaro atstovu.
Kandidatai į notarus (asesoriai) už notarui, kuris vadovauja jų praktikai, padarytą žalą atsako pagal Lietuvos Respublikos civilinį kodeksą.
Batniavos pagrindinė mokykla

Istorija

1924 m. Tolivardžių kaime skirtas 2 ha ploto sklypas būsimosios mokyklos statybai. 1925 m. suręstas pastatas iš buvusio Paštuvos dvaro svirno. 1927 m. čia įkurta pradinė mokykla su 3 komplektais klasių ir 98 mokiniais. Šiose patalpose mokykla išbuvo iki 1961 m. sausio mėn. 1950–1951 mokslo metais mokykla tapo septynmete, 1961 m. – aštuonmete.
1961 m. Bubių kaime pastatytas naujas mokyklos pastatas. 1979 m. rugsėjo 1 d. mokykla perkelta į naują pastatą. 1986 m. mokykla tapo nepilna vidurine, 1988 m. – devynmete, nuo 1992 m. – pagrindine mokykla. 2009 m. pastatytas naujas mokyklos priestatas, kuriame įsikūrė valgykla, biblioteka.
Ampangalanos kanalas

Ampangalanos kanalas (malag. Lakandranon `Ampangalana, pranc. Canal des Pangalanes) – kanalas Madagaskare, besidriekiantis šalia vakarinio salos kranto. Driekiasi per 645 km išilgai Indijos vandenyno kranto, nuo Toamasinos šiaurėje iki Farafanganos pietuose. Sudarytas iš natūralių ežerų, šlapynių, upių, bei žmogaus iškastų perkasų. Naudojamas daugiausia žvejybai, plaukiojimui valtimis, turizmui.
Pirmieji perkasai iškasti dar valdant vietinei Merinų karalystei. Vėliau 1896–1904 m. kanalą pratęsė prancūzai, siekdami pagerinti susisiekimą su vidiniais rajonais, ir sukurti saugesnį vandens kelią į Toamasiną. 1901 m. kanalas tęsėsi nuo Toamasinos iki Andevoranto. 1949–1957 m. iškasta pietinė kanalo dalis. 1980 m. atlikti kanalo valymo, gilinimo darbai.
Ampangalanos kanalas didelės prekybinės reikšmės neįgavo. Jis daugiausia naudojamas vietinių gyventojų, kurie plaukioja pirogomis, vietomis veikia keltai. 1999 m. Toamasinos universitetas įkūrė kanale plaukiojantį muziejų.
Svarbiausi miestai prie kanalo: Toamasina, Ampasimanolotra, Andevorantas, Vatomandris, Mahanoras, Nosi Varika, Manandzaris, Manakara.
Lakštingala

Paplitimas

Eurazijoje paplitusi nuo Skandinavijos iki Altajaus. Arealas šiaurėje siekia pietų Švediją ir Suomiją, Volgos aukštupį ir Obės vidurupį. Pietinė arealo riba eina per Altajų, Irtyšiaus aukštupį, šiaurės Kazachstaną, Uralo žemupį, Kaukazą, Juodosios jūros pakrantę ir Dunojaus vidurupį. Žiemoja Rytų Afrikoje.
Vakarų Europoje gyvena šiai lakštingalai artima vakarinė lakštingala (Luscinia megarhynchos).

Išvaizda

Kūno viršutinė dalis pilka, rusvo atspalvio, uodega pilkšvai rusva. Apatinė kūno pusė šviesiai pilka, krūtinė tamsesnė. Snapas ir kojos rudi. Jaunikliai margi, plunksnų kraštai tamsesni. Sveria 25-28 g.

Elgsena

Lietuvoje aptinkama balandžio – rugpjūčio mėn. Gyvena krūmuose prie vandens, karklų, lazdynų, ievų sąžalynuose. Taip pat įsikuria laukuose esančiose giraitėse jei netoliese yra vandens telkinių. Tankiose giriose aptinkamos retai. Lizdą iš nendrių, alksnių lapų, žolių stiebų krauna pakrantėse ant žemės. Deda 4-5 žvilgančius žalsvo ar rusvo atspalvio kiaušinius, gegužės-birželio mėnesį. Peri 13 dienų. Išaugina vieną vadą. Jaunikliams pavojų kelia katės ir šarkos.
Maitinasi dieną, tačiau aktyvi ryto ir vakaro prieblandoje. Naktimis gieda ir keliauja. Giesmė labai maloni, melodinga, lengvai atpažįstama. Gieda krūmų sąžalynuose. Žeme keliauja straksėdama, kilsteldama aukštyn uodegą.

Mityba

Iš purios žemės ir prikritusių lapų renka vabalus, sliekus, lesa prinokusias aviečių, serbentų uogas.

Tautosaka

Lakštingala ypač minima lietuviškoje tautosakoje, jos giesmė labai mėgstama ir žmonių pamėgdžiojama. Tai gana mielas ir labai paprastas savo išvaizda giesmininkas.
KSS Klaipėda

Istorija

Klaipėdos įgulos ir krašto sporto sąjunga įsikūrė 1926 m. Iki 1939 m. pavasario klubas žaidė Klaipėdoje, tačiau fašistams okupavus Klaipėdos kraštą buvo priverstas persikelti į Telšius, taip pat žaisdavo Plungėje.
Šilainių prancūzų karių kapinės

Istorija

Prancūzų kareivių kapų atsiradimas Šilainiuose siejamas su netoliese, apie 0,7 km į vakarų pusę, esančiu Linkuvos dvaru, kuomet XIX a. pradžioje jis priklausė dvaro ūkvedžiui J. Strumilai. Prancūzijos kariuomenei traukiantis per Lietuvą iš Rusijos 1812–1814 m. karo, dalis kareivių buvo apsistoję ir Strumilos dvare. Apie čia mirusius prancūzus byloja dvikalbis įrašas lietuvių ir prancūzų kalbomis ant granitinio paminklo: „Grįžtantiems iš Rusijos 1812-1814 m. karo prancūzų kariams, mirusiems Strumilos dvare, atminti. Su pagarba Šilainių kaimo gyventojai“
Povilas Girdenis

Povilas Girdenis (g. 1969 m. spalio 9 d. Vilniuje) – dainuojamosios poezijos atlikėjas.
1986 m. su bendraminčiais įkūrė roko grupę „Etapas“, kurioje grojo gitara. Grupė egzistavo vienerius metus ir dalyvavo beveik visuose stambiausiuose Lietuvoje vykusiuose Perestroikos laikų jaunimo muzikos renginiuose.
1988 m., tarnaudamas kariuomenėje, sukūrė savo pirmą dainuojamosios poezijos kūrinį.
Ilgą laiką grojo gitara, bosine gitara, kontrabosu įvairiausiose roko ir bliuzo grupėse, o 1999 m. pasuko dainuojamosios poezijos ir autorinės dainos keliu. Aktyviai koncertuoja nuo 2001 m.
Nuo 2005 m. įsijungė į tarmiškai dainuojančių dainuojamosios poezijos atlikėjų gretas. Parašė visą eilę dainų pagal savo tėvo Alekso Stanislovo Girdenio žemaitiškus eilėraščius.
2007 m. dalyvavo kaip atlikėjas, o 2008 – 2010 m. kaip atlikėjas ir kaip meno vadovas asociacijos „Bardų klubas“ organizuotuose renginiuose „Bardų žygis per Lietuvą“, „Šaltinis“.
Yra sukūręs daugiau kaip šimtą dainų pagal savo, poetų Aido Marčėno, Rimo Buroko, Antano A. Jonyno, Josifo Brodskio, Vytauto Sirijos Giros eiles.
2012 m. „Šilalės kraštiečių draugija“, kaip leidinio „Žemaičių kultūros savastys. Nuo Vilniaus kalvų prie Baublio slenksčio“ sudedamąją dalį, išleido dainų, sukurtų pagal Alekso Stanislovo Girdenio žemaitiškus eilėraščius, albumą „Žemaičiūse“.
Danske Bank

Istorija

Įkurtas 1990 m., susijungus Danijos bankams „Den Danske Bank“ (veikusiam nuo 1871 m.), „Handelsbank“ ir „Provinsbanken“. 1997 m. nupirktas švedų bankas „Ostgota Enskilda Bank“, 1999 m. – norvegų bankas „Fokus Bank“, 2004 m. airių bankas – „National Irish bank“, 2005 m. šiaurės airių – „Northern Bank“, 2006 m. suomių – „Sampo Bank“.

Baltijos šalyse ir Rusijoje

Danske Bank A/S Lietuvos filialas priklauso vienai didžiausių Šiaurės Europos šalyse, danų „Danske Bank“ finansinei Grupei. Iki 2008 m. Lietuvoje jis buvo žinomas kaip „Sampo bankas“, jį valdė Suomijos finansinių paslaugų grupė „Sampo grupė“, kurią „Danske Bank“ įsigijo 2006 m. lapkritį.
„Sampo Bank“ grupė už 4,05 mlrd. eurų pardavė „Danske Bank“. Šis sandoris, atnešęs „Sampo Group“ 2,9 mlrd. eurų pelno, buvo baigtas 2007 m., o „Danske Bank“ pradėjo valdyti „Sampo“ bankus Suomijoje, Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje bei Rusijoje. 2008 m. birželį, „Sampo“ bankas Lietuvoje tapo „Danske banku“.
„Danske Bank“ 2016 m. Baltijos šalyse atsisakė mažmeninės bankininkystės verslo. Jis Lietuvoje ir Latvijoje buvo perleistas „Swedbank“ grupei. 2018 m. paaiškėjo, kad per padalinį Estijoje galėjo būti išplauta 200 mlrd. eurų 2007–2015 m. per pinigų iš Rusijos plovimo schemas. Tai vienas didžiausių visų laikų pagal mastą pinigų plovimo skandalas pasaulyje. Bankas traukias iš Baltijos šalių ir Rusijos.
2012 metais Lietuvoje įkurtas „Danske Bank“ Globalių paslaugų centras (GSL) yra strateginis „Danske Bank“ Grupės finansinių operacijų (finansų rinkų, mokėjimų, kasdieninės bankininkystės, didelių ir institucinių klientų konsultavimo ir kt.) ir nebankinių paslaugų (teisė, rizikos valdymas, pirkimai ir kt.) centras. Per kelerius metus GSL išaugo į vieną didžiausių paslaugų centrų Lietuvoje, kurio profesionalų komanda dirba 16-oje globalių „Danske Bank“ padalinių. Lietuvoje kuriami kompetencijos centrai turi visišką atsakomybę bei sprendimų priėmimo teisę už tam tikrus „Danske Bank“ grupės procesus ir teikiamų paslaugų kokybę.
Šiuo metu GSL dirba daugiau nei 2000 darbuotojų, kuriančių vertę „Danske Bank“ klientams net 15-oje šalių.
„Danske Bank“ Grupės IT paslaugų centras (DGITL) Lietuvoje, kaip „Danske Bank“ Grupės IT padalinio, kuriančio ir palaikančio elektroninius finansinius sprendimus banko klientams, dalis, įkurtas 2014 metais. Vos per keletą metų DGITL tapo greičiausiai augančia IT organizacija Lietuvoje, kurioje dirba daugiau nei 900 IT profesionalų.
DGITL sudaro du pagrindiniai struktūriniai padaliniai: IT infrastruktūros (infrastructure) ir plėtros (development). Dirbdami drauge su „Danske Bank“ Grupės kolegomis, DGITL kuria inovatyvius ateities bankininkystės sprendimus privatiems, verslo ir instituciniams klientams visoje Šiaurės Europoje.
Lietuvoje įkurtuose „Danske Bank“ paslaugų centruose dirba beveik 3 000 žmonių – bankas yra vienas iš didžiausių šalies darbdavių. Teigiama, kad skandalas Estijoje ir klientų atsisakymas įtakos paslaugų centrams neturės.
Pezaro Victoria Libertas

Istorija

Daugelį XX a. antros pusės metų Pezaro klubas buvo Italijos krepšinio čempionatų viena stipriausių komandų. Didžiausius laimėjimus Europos turnyruose pasiekė XX a. devintajame dešimtmetyje, kai 1982–1983 m. sezone pirmą kartą iškovojo Europos taurių laimėtojų taurę. 1985–1986 m. ir 1986–1987 m. sezonuose vėl žaidė Taurių laimėtojų taurės finaluose, tačiau juos pralaimėjo, atitinkamai, FC Barcelonos bei Cibonos klubams. 1989–1990 m. bei 1991–1992 m. sezonuose žaidė Koračo taurės finaluose, tačiau juos pralaimėjo, atitinkamai, Badalonos Joventuto ir Romos Virtus klubams.
2005–2006 m. sezone dėl nesurinkto biudžeto klubui uždrausta dalyvauti Italijos pirmenybėse. Ekipa paskelbė bankrotą ir didžioji dauguma garsiųjų žaidėjų išsiskirstė po garsius Europos klubus. Po kelių dienų „Scavolini“ susijungė su kita Pezaro komanda „Gruppo Spar“ ir pradėjo kovas Italijos trečioje lygoje. Šiuo metu komanda žaidžia aukščiausioje Italijos krepšinio lygoje.
Kovo 28

Vardadieniai

Girmantė – Odeta – Rimkantas – Siksta – Sikstas
Eurovizijos dainų konkursas 2013

Dalyvaujančios šalys

2012 m. gruodžio 21 d. paskelbta, kad 39 šalys dalyvaus 2013 m. Eurovizijoje. Armėnija, kuri paskutinį kartą dalyvavo 2011 m., patvirtino, kad ji grįžta į konkursą po vienerių metų pertraukos. Bosnija ir Hercegovina ir Portugalija pasitraukė iš 2013 m. konkurso dėl finansinių sunkumų, o Slovakija ir Turkija atšaukė savo dalyvavimą dėl įvairių priežasčių.

Sugrįžtantys atlikėjai

Valentina Monetta San Marinui atstovavo antrus metus iš eilės. Elica Todorova ir Stojanas Jankulovas taip pat dar kartą dalyvauja konkurse, prieš tai dalyvavo 2007 m. Nevena Božović iš grupės Moje 3 atstovavo Serbijai ir buvo pirmoji atlikėja dalyvaujanti Eurovizijoje po dalyvavimo vaikų Eurovizijos dainų konkurse, kur 2007 m. užėmė trečiąją vietą. Bledar Sejko atstovavęs 2011 metais Albanijai, buvo scenos gitaristas. Gor Sujyan, 2010 metais atstovavęs Armėnijai, buvo Eva Rivas pritariamasis vokalas. Aliona Moon, atstovavusi Moldovai, 2012 m. buvo Pasha Parfeny pritariamasis vokalas. Estijos pritariamieji vokalistai Lauri Pihlap ir Kaido Põldma buvo iš grupės 2XL, kurie laimėjo konkursą 2001 metais kartu su Dave Benton ir Tanel Padar.
Matas Ramanauskas

Karjera

Debiutas profesionaliame futbole įvyko 2019 m., kai sužaidė pirmas rungtynes A lyga pirmenybėse.

Žaidimas rinktinėje

Kviečiamas į jaunimo rinktines.
Marija Miliuvienė

Biografija

Vyras Vacys Milius. 1954 m. baigė Vilniaus universitetą. 1967 m. istorijos mokslų kandidatė.
1957–1988 m. dirbo Istorijos institute (nuo 1990 m. Lietuvos istorijos institutas). Tyrinėjimų sritis – lietuvių tautinis kostiumas, tradicinė apranga, valstiečių mityba.
Šalninė guotė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 92 psl.
Valstybinis Vilniaus Gaono žydų muziejus

Valstybinis Vilniaus Gaono žydų muziejus – muziejus Vilniuje, Lietuvoje. Jame eksponuojami Lietuvos žydų meno kūriniai ir istorinės ekspozicijos, susijusios su žydų istorija ir holokaustu.

Istorija

1989 m. muziejų įkūrė Lietuvos Respublikos kultūros ministerija. Pradžioje vadinosi Valstybiniu Žydų muziejumi, o 1997 m. pervadintas į Valstybinį Vilniaus Gaono žydų muziejų, paminint 200-ąsias Vilniaus Gaono mirties metines.

Struktūra

Ekspoziciniai padaliniai – Tolerancijos centras (Naugarduko g. Vilniuje), Holokausto ekspozicija (Pamėnkalnio g. Vilniuje), Panerių memorialas (Agrastų g. Vilniuje), Litvakų kultūros ir meno centras (Pylimo g. Vilniuje), Žako Lipšico memorialinis muziejus (Druskininkai).
Karelų vėliava

Karelų vėliava – karelų etnoso vėliava: žaliame stačiakampiame fone juodas skandinaviškas kryžius paryškintas raudonomis fimbromis (plona juostelė, aprėminanti figūrą).
Žalia spalva simbolizuoja Karelijos miškus, o juoda ir raudona – tradicinės spalvos karelų kultūroje.
Karelų etninė vėliava nesutampa su Karelijos respublikos (Rusija) vėliava.
Karklė

Pavadinimo kilmė

Iki XX a. vidurio kaimas buvo žinomas kaip Karklininkai (1923–1938 m. norminė lytis Lietuvoje), vėliau prigijo Karklės vardas. Pirminis vietovardis kilęs iš kuršių kalbos ir reiškia krūmokšniais apaugusią vietą, įsikūrusią prie upelio.
Arkadijus Šipunovas

Arkadijus Šipunovas (rus. Аркадий Георгиевич Шипунов; g. 1927 m. lapkričio 7 d. – m. 2013 m. balandžio 25 d.) – tarybinis rusų ginklų konstruktorius. Rusijos mokslų akademijos narys (1991), buvęs valstybinės įmonės KBP (rus. Конструкторское бюро приборостроения 'Prietaisų gamybos konstravimo biuras' ; КБП) Tuloje generalinis direktorius ir generalinis konstruktorius.
A. Šipunovas 1950 m. baigė Tulos mechanikos institutą (specialybė „Šaulių ir artilerijos sistemos ir įtaisai“). 1950 m. pradėjo dirbti 61-ajame mokslinio tyrimo institute (НИИ-61, vėliau ЦНИИ „Точмаш“) Klimovske (Maskvos sritis). 1962 m. ėmė vadovauti 14-ajam Centriniam konstravimo biurui (rus. ЦКБ-14), kuris 1966 m. buvo pervadintas į „Prietaisų gamybos konstravimo biurą“ (rus. Конструкторское бюро приборостроения), o 1992 m. – į valstybinę įmonę KBP. Vadovaujančias pareigas paliko 2006 m.
Kūrė prieštankines valdomas raketas tankams ir pėstininkų kovos mašinoms, artilerijos sistemas. Kartu su V. Griazevu sukūrė GŠ automatinių patrankų, naudojamų orlaiviuose, laivuose, antžeminėse mašinose, šeimą (GŠ-30-1, GŠ-6-23, GŠ-23).
Mokslinės veiklos kryptys – automatinis valdymas, sistemų analizė, šiuolaikinių automatinių sistemų projektavimas. Daugiau kaip 200 publikacijų, 7 monografijų, daugiau kaip 500 išradimų autorius ir bendraautoris. Socialistinio darbo Didvyris, 3 TSRS Valstybinių, 2 Rusijos Valstybinių premijų laureatas.
Daiva Tamošiūnaitė

Biografija

1983 m. Daiva Tamošiūnaitė baigė Plungės 4-ąją vidurinę mokyklą ir Plungės vaikų muzikos mokyklą. Neįstojusi į Vilniaus universitetą, Medingėnų kaimo (Plungės raj.) mokykloje dėstė prancūzų kalbą ir muziką. 1984 m. įstojo ir 1988 m. baigė prancūzų kalbą Vilniaus pedagoginiame institute (VPI). Studijų metais buvo VPI Kultūros klubo narė, organizavo studentiškus renginius.
Daiva Tamošiūnaitė dirbo VPI Kultūros klubo meno vadove, Vilniaus medicinos mokykloje, vėliau – Vilniaus 27-ojoje vidurinėje mokykloje dėstė prancūzų kalbą. Nutraukusi pedagoginę veiklą, vertėjavo.
Nuo 1993 m. Daiva Tamošiūnaitė dirbo radijo stotyse radiofone „Vilniaus varpas“, „Laisvoji banga“, „Radiocentras“, „RC 2“. Kūrė ir vedė gyvenimo būdo, pokalbių, pramogines muzikines laidas. Nuo 2003 m. LNK kanale kuria (ir veda) televizijos laidas kaip „Antra pusė“, „Meilės istorijos“, „Istorijos“, „Gyvenimas kaip kinas“, „Tik tarp mūsų“. Taip pat įgarsina filmus ir veda renginius.
2008 m. Lietuvoje pastatytame režisieriaus Mario Martinsono filme „Nereikalingi žmonės“ atliko Laimos vaidmenį.
Nuo 2008 m. Tautos prisikėlimo partijos (TPP) narė. 2008 m. spalio 12 d. daugiamandatėje apygardoje pagal Tautos prisikėlimo partijos sąrašą, kuriame buvo įrašyta 74 numeriu, išrinkta į LR Seimą 11 numeriu Seimokadencijai, tačiau Seimo nario mandato atsisakė (vietoj Daivos Tamošiūnaitės į Seimą pateko TPP sąrašo 14 vietoje likęs Aleksandras Sacharukas).

Šeima

Daiva Tamošiūnaitė ištekėjusi (2006 m.). Vyras Dainius Budrys (g. 1976 m.), ekonomistas, Seimo narys, išrinktas pagal TPP sąrašą; dukra Adelė (g. 2002 m.).