google/wiki40b huggingface dataset:
Botfortai

Botfortas (pranc. bottes forte) – ilgaauliai kavalerijos batai, kurių aulai siekia kelius, o pačius kelius dengia prisiūta išplatėjusi aulų dalis.
Dabar botfortai tapę madingais moteriškais batais.

Istorija

Botfortai buvo išrasti kaip raitelių apavas. Europoje jie ilgai buvo kavaleristų uniformos dalis. Jie leisdavo ilgai sėdėti balne, nes jų aulas paprastai būdavo kietas, batai beveik nesilenkdavo ties keliu ir čiurna.

Botfortai Rusijos kariuomenėje

Rusijos kariuomenėje jie buvo naudojami XVII–XVIII a. kavalergardų ir kirasirų uniformose.

1700 m. jie įvesti ir dragūnų pulkuose bei pėstininkų pulkų kareiviams, kuriems pagal etatus būdavo priskirti arkliai.
Rusiški botfortai būdavo siuvami iš juodos odos, su minkštais ar kietais aulais, bet visada su aulo priekyje viršuje prisiūtu aulo išplatėjimu bei išpjova užpakalinėje dalyje ties kelio lenkimu.
Botfortus nešiodavo ir bajorai. Botfortų mėgėjas buvo Petras I.
Rusijos pilietinio karo metais botfortai buvo Estijos Raudonosios armijos kavaleristų uniformos dalis.
Panevėžio termofikacinė elektrinė

Istorija

2000 m. Panevėžio miesto savivaldybės taryba priėmė sprendimą Panevėžyje pastatyti naują 35 MW galios elektrinę. Tokios elektrinės statybą numatė Nacionalinė energetikos strategija, nusprendus, kad turi būti uždaryta Ignalinos atominė elektrinė. Elektrinės projektavimas pradėtas 2005 m., statyba pradėta 2006 m. Senamiesčio gatvėje, AB „Panevėžio energija“ RK-2 katilinės teritorijoje. 2008 m. elektrinės statyba baigta. Pirmoji tokio tipo termofikacinė elektrinė šalyje.
Termofikacinės elektrinės statybos projektą finansavo AB “Panevėžio energija“, Lietuvos biudžetas bei Danijos Vyriausybė. Apie 20 mln. Lt paramos skirta iš Europos regioninės plėtros fondo.

Pajėgumas

35 MW galingumo elektrinė gamina elektros energiją kūrenama gamtinėmis dujomis. Kombinuoto ciklo termofikacinė elektrinė per metus gali pagaminti apie 230 GWh šilumos ir apie 235 GWh elektros energijos.
Kama (durklas)

Kama – Kaukazo tautų durklas tiesia plačia apie 35 cm ilgio dviašmene geležte su grioveliu, be skersinio. Rankena viršuje ir apačioje platėja, sudarydama viršuje nežymią gardą, apačioje – buoželę. Geležtė primena škotiško dirko geležtę.

Rankena būna raginė, medinė ar kaulinė. Makštis dažniausia medinė, aptraukta oda ar apkaustyta metalu. Kamos paprastai gausiai inkrustuojamos, neretai – auksu ir sidabru, kartais – ir pusbrangiais akmenimis ar brangakmeniais.
Rusiškai ir angliškai neretai vadinamas kinžalu (rus. кинжал, angl. kindjal, kinjal, kinjhal), bet tas pavadinimas nėra visiškai teisingas, kadangi rus. кинжал – bet koks durklas, o pats žodis kilęs, spėjama, iš tiurkų kalbų (pvz., tot. kandžar, azer. χandžar), kur reiškė įvairius durklus.

Pavadinimas kama kilęs iš adygų kalbos.
Vaižganto tiltas

Vaižganto bareljefai

Vaižganto tilto turėklus iš vidinės pusės puošė du žymaus skulptoriaus Juozo Zikaro sukurti bareljefai. Vienoje bareljefo pusėje buvo pavaizduotas Vaižganto portretas, kitoje pusėje – ant žirgo šuoliuojantis Vytis. Sovietmečiu bareljefai buvo nuplėšti ir sunaikinti. 1988 m. rugpjūčio 19-ąją Žaliojoje šalia tilto įvyko Svėdasų krašto žmonių ir iš svetur atvykusiųjų sambūris, kurio metu po ilgos pertraukos tiltui vėl buvo sugrąžintas Vaižganto vardas, o ant tilto buvo pašventinti vėl sumontuoti naujai išlieti bareljefai su Vaižganto atvaizdu. Jie buvo pagaminti pagal išlikusius skulptoriaus J. Zikaro eskizus. Tačiau 1992 m. vėl dingo, greičiausiai buvo nugvelbti spalvotojo metalo rinkėjų. Vienas autentiškas bareljefas buvo išlikęs J. Zikaro muziejuje Kaune. Po 2012 m. tilto rekonstrukcijos garsieji bareljefai, kuriuos pagal muziejuje išlikusį autentišką pavyzdį atkūrė kaunietis skulptorius Žilvinas Pabrinkis, buvo grąžinti ant tilto.

Rekonstrukcija

Tiltas buvo rekonstruojamas 2011–2012 m., kuomet ties Žaliąja vyko ir kelio remontas: plentas buvo gerokai platinamas, įrenginėjami dviračių ir pėsčiųjų takai, daromos vandens pralaidos, kelio sankasos, atliekami kiti darbai. 
Trijų angų gelžbetoninis monolitinis konsolinis tiltas iki rekonstrukcijos buvo 54 m ilgio, o bendras plotis siekė 8 m. Rekonstrukcijos metu tiltas buvo išplatintas iki 12,5 m. Rekonstruotos tilto tarpinės atramos, naujai įrengtos krantinės atramos. Po rekonstrukcijos tilto ilgis sudaro 70,10 m. Siekiant maksimaliai apsaugoti Šventosios upę nuo taršos, vandens nuvedimui nuo tilto sumontuoti naftos produktų gaudytuvai.
Kašeu

Istorija

Gyvenvietė susikūrė papelių žemėse. Bainukų kalba pavadinimas Caticheu reiškia „vieta, kur ilsimės“. Kašeu buvo viena pirmųjų Europos kolonijų Užsachario Afrikoje. XV a. pab. prie Kašeu estuarijos pradėjo kurtis portugalų pirkliai, keliautojai, ištremtieji. Kašeu tapo vienu svarbiausių Portugalijos Gvinėjos centrų. XVII–XVIII a. tai buvo svarbiausias regione vergų prekybos centras.
Brus Laguna

Istorija

Miestelis įkurtas 1811 m. Savivaldybės statusą gavo 1957 m. Iki 1975 m. Brus Laguna buvo departamento centru, kol šis perkeltas į Puerto Lempirą.
Vietovardis kilo nuo įlankos, kurią taip pavadino anglų piratai.
Bangos (žurnalas)

Bangos – iliustruotas savaitinis žurnalas, ėjęs 1932 m. Kaune.

Istorija

Leido Antanas Bružas. Pirmasis numeris išėjo 1932 m. sausio 22 d. Išspausdinti 49 numeriai.
Žurnale svarstyti radijo klausimai, skelbtos įvairių radijo stočių programos, nagrinėti literatūros, meno, kinematografijos klausimai, rašyta apie visuomeninio gyvenimo aktualijas, spausdinti praktiniai patarimai radijo mėgėjams.
Bendradarbiavo Vytautas Alantas, Petras Babickas, Liudas Gira, Juozapas Albinas Herbačiauskas, Martynas Yčas, Kazys Inčiūra, Liūnė Janušytė, Alfonsas Jurskis, Vincas Kemežys, Steponas Kolupaila, A. Naujokaitis, Ona Pleirytė-Puidienė, Petras Ruseckas, Ignas Šeinius, Stasys Šimkus, Ignas Šlapelis.
Redaktorius Augustinas Gricius.
Frank Auerbach

Frank Helmut Auerbach (gimė 1931 m. balandžio 29 d. Berlyne, Vokietijoje) – Didžiojoje Britanijoje dirbęs dailininkas. Jo darbai dažniausiai vaizduoja nedideles moterų modelių grupes arba Londono apylinkes, ypač Camden Town, kur yra įsikūrusi jo studija.

Biografija

F. Auerbachas gimė Berlyne, tačiau jo tėvai 1939 m. išsiuntė jį į Angliją norėdami jį apsaugoti nuo nacių grėsmės (visi šeimoje buvo žydai; literatūros kritikas M. Reich-Ranickis yra pusbrolis). Nuo tada jis ten ir pasiliko, o 1947 m. priėmė Didžiosios Britanijos pilietybę.
Jis studijavo menus Švento Martyno menų mokykloje Londone, o vėliau perėjo į „Karališkąjį menų koledžą“. Jis lankė David Bomberg'o pamokas Borough Politechnikos institute, kuris jį paskatino semtis įkvėpimo iš Polio Sezano.
Auerbach yra vaizdingas tapytojas dažnai savo meno subjektais pasirenkantis draugus, vienu metu vaizduoja tris žmones ir žmoną Juliją – profesionalų modelį Julietą Yardley Mills (dažnai pavadinimuose trumpinama J. Y. M.) bei asmeninę draugę Stella West (dažnai trumpinama E. O. W.). Jis taip pat nutapė daug peizažų netoli namų Londone, dažnai mieliau pasinaudodamas pastatais kaip meno subjektais nei tradiciškai kalnais ir avimis.
F. Auerbacho darbai bendrai gali būti vadinami ekspresionistiškais. Daugelis jo piešinių demonstruoja ypač ploną impasto, dėl kurio jis buvo kritikuojamas savo pirmoje asmeninėje parodoje 1956 m. Impasto kartais yra toks ryškus, kad dažai atrodo labiau išlipdyti nei užtepti. Jo pastatų paveiksluose linijos yra kartais yra išskiriamos ne pagal spalvą, bet pagal žymę, kurią palieka Auerbacho peilis ploname dažų sluoksnyje.
Taip pat skulptūriški aspektai gali būti dažnai aptinkami jo piešiniuose: Auerbachas susluoksniuoja daugybę popieriaus lapų, kad lapo storis siekia virš pusės colio (1.25 cm) bei kai kuriose piešinio dalyse jis taip smarkiai trina, kad pereina smarkiai per daugelį lapų iki apatinių sluoksnių. Tai gali būti aiškiai matoma plote supančiame viršutinę galvos dalį jo 1960 m. darbe Julijos galva.
Pirmoji didelė Auerbacho darbų retrospektyva buvo pristatyta 1978 m. Didžiosios Britanijos menų tarybos Hayvardo Galerijoje, Londone ir vėliau parodyta Fruitmarket galerijoje, Edinburge. Kitos žymesnės parodos yra „Frank Auerbach: Paintings and Drawings 1977–85“ „Britų Paviljone“ XLII Venecijos Bianalėje (1986 m.), kur jis pasidalino Auksinio liūto prizu kartu su Sigmar Polke; „Frank Auerbach at the National Gallery: Working after the Masters“ (1995 m.) Nacionalinėje galerijoje, Londone pristatė 30 metų laikotarpio darbus, kurie yra nacionalinės galerijos kolekcijoje, taip pat 2001 m. pristatyta darbų retrospektyva Londono Karališkoje akademijoje. Daugelis jo darbų yra nuolatinėje Teito galerijos kolekcijoje.
F. Auerbachas priklauso keletui šimtų asmenybių, kurie 2003 m. gruodį atsisakė arba riterystės arba Didžiosios Britanijos garbės apdovanojimų. Yra pranešta, kad jam buvo siūlytas įšventinimas į riterius.
Jautiena (filmas)

Turinys

Silvija – jauna simpatiška mergina, gyvenanti kartu su motina ir dirbanti apatinių drabužių siuvykloje. Ji susitikinėja su fabriko savininkės sūnumi Chosė Luisu ir netrukus tampa nėščia. Jos nuostabai, vaikinas jos neatstumia, o apsidžiaugia ir pasiperša, tačiau tokia perspektyva visiškai nepatinka jo motinai Končitai. Nors šios vyras į situaciją reaguoja ramiai, ji nusamdo Raulį, dirbantį jos pačios kompanijoje apatinių drabužių modeliu, kad šis suviliotų Silviją, tikėdamasi, kad tai privers sūnų persigalvoti.
Nors Raulis ir stengiasi, Silvija nepasiduoda jo vilionėms ir vaikinas ima pats ją įsimylėti, tuo tarpu Končita jaučia vis didesnę trauką savo samdiniui ir jiedu netrukus tampa meilužiais.
Chosė Luisas dvejoja eiti prieš motinos valią tuoktis ir jo neryžtingumas ima erzinti Silviją, kurią vis labiau domina Raulis, tačiau pastarojo neketina atsisakyti Končita...
Caspar Levias

Biografija

Gimė 1860 m. vasario 13 d. Žagarėje. 1882 m. emigravo į JAV, kur mokėsi orientalistiką Kolumbijos universitete. Nuo 1895 m. dėstė hebrajų ir aramėjų filologiją Sinsinačio hebrajų kolegijoje. 1905 m. persikėlė į Niujorką, kur vietos žydų mokyklose mokė hebrajų kalbos, prisidėjo prie žydų enciklopedijos kūrimo. Mirė 1934 m. Niuarke.
Dėmesys

Informacijos apdorojimo galimybės

Smegenų darbo apimtys yra ribotos, jos negali neribotą laiką įvairių dirginimų apdoroti sąmoningai. Todėl reikia atskirti, kokia informacija yra svarbi organizmui ir į ką turi būti kreipiamas dėmesys. Jei per 5 sekundes į informaciją nekreipiamas dėmesys, ji prarandama (arba jei buvo suvokta nesąmoningai, ją atgaminti sudėtinga).
Dėmesio fokusavimo procesas yra koncentracija į tam tikrus objektus bei jų atrankos procesas (selekcija), kai tuo pat metu į kitus objektus dėmesys nekreipiamas. Fokusuotė pasižymi didesniu budrumu ir aktyvumu, atranka pagrįsta filtro funkcija, norint atskirti svarbią informaciją nuo nesvarbios.
Smegenys nuolat vertina (išorinius) dirginimus ir jų svarbą nustato pagal įvairius kriterijus. Iš vienos pusės dėmesys kreipiamas į naujus, neįprastus dirginimus (orientacijos reakcija, smalsumas). Iš kitos pusės – į emociškai svarbią informaciją, kuri yra netiesioginis informacinės svarbos organizmui „žymeklis“. Kuo daugiau emocijų, tuo lengviau yra fokusuoti dėmesį. Poreikiai, interesai, nuostatos ir motyvai vaidina taip pat didelį vaidmenį, kreipiant ir paskirstant dėmesį bei jo intensyvumą.

Dėmesys ir sąmonė

Dėmesio kreipimas į dirginimą ar objektą, mintį yra būtina sąmoningo suvokimo sąlyga. Tačiau smegenys apdirba ir tuos dirginimus, į kuriuos nekreipiamas joks dėmesys. Toks apdorojimas vyksta nesąmoningai.
Dėmesys kreipiamas automatiškai, tačiau šis procesas gali būti sustiprinamas sąmoningai (valingai darant įtaką). Ši dėmesio koncentracija, jos valdymas ir intensyvumas kiekvieno individo atveju labai skiriasi
Kai dėmesys kreipiamas į tam tikrą kūno dalį, į ją teka daugiau energijos, todėl gali būti jaučiama padidėjusi temperatūra (toje kūno dalyje). Šis poveikis gali būti sustiprintas, jei tuo pat metu yra „kvėpuojama“ tos „kūno dalies link“. Reguliarus dėmesio jo treniravimas, jo fokusavimas į atskirus organus arba į visą kūną sąlygoja geresnę kraujo apytaką, imuninės sistemos stiprinimą ir apskritai geresnę savijautą. Dėmesio kreipimas į numatytą kūno dalį sukuria informacinį ryšį tarp sąmonės ir tos dalies. Vėliau, tuo ryšiu, gali pasinaudoti ir pasąmonė. Tačiau ryšio galimybės tiesiogiai priklauso nuo "siuntėjų, gavėjų, signalų" pažinimo, jų suvokimo. Dėmesingumas lavinamas "klausantis" organizmo dirgiklių, stengiantis suprasti, atskirti priimamus signalus. Tad atitinkamai "kvėpuojant", dėmesiu palaikant ryšį su konkrečia kūno dalimi galima ne tik padidinti kraujo spaudimą, bet ir sumažinti. Galimas net specialus dėmesingumo treniravimas - nepriimti, slopinti tam tikrus dirgiklių signalus. Arba atvirkščiai, stiprinant priimamus signalus (magnetiniu, radijo bangų jautimas).
Jeigu reguliariai dėmesys fokusuojamas į tam tikrą daiktą, tai tampa įpročiu. Todėl svarbu nuolat kontroliuoti savo dėmesio kryptį.
Apšerono pusiasalis

Apšerono pusiasalis (azer. Abşeron yarımadası) – pusiasalis vakarų Azerbaidžane, išsikiša į Kaspijos jūrą. Ilgis iki 60 km, plotis iki 30 km. Rytuose pusiasalis užsibaigia Šacho nerija. Ši nerija ir aplinkinės kopos įtrauktos į Apšerono nacionalinį parką. Būdinga banguota lyguma (aukštis iki 165 m) su purvo sopkomis, nenuotakiais duburiais, užpildytais druskožemiais arba druskingais ežerais. Gausūs naftos ir dujų telkiniai, vyksta intensyvi gavyba. Vyrauja efemerinių augalų pusdykumė su žiemą vegetuojančiomis žolėmis. Yra vynuogynų, moliūginių augalų pasėlių.
Apšerono pusiasalis tankiai apgyvendintas. Jame įsikūrusi šalies sostinė Baku su priemiesčiais (Sumgajitas, Chirdlanas, Sabunčis ir kt.). Šiaurinėje pakrantėje įsikūrę kurortai (Buzovna, Bilgjachas, Mardakjanas, Piršaga ir kt.). Ties pietine pakrante statomos dirbtinės Khazar salos.
Darbo stotis

Darbo stotis – XX a. 8-ajame dešimtmetyje atsiradusi ir 9-ajame dešimtmetyje išpopuliarėjusi kompiuterių rūšis, užimanti tarpinę vietą tarp superkompiuterių ir asmeninių kompiuterių, naudojama inžineriniams, grafiniams ir pan. skaičiavimams. Pirmosioms darbo stotims priskiriami Xerox Alto bei Digital VAX kompiuteriai, kai kada – Digital PDP serijų mašinos. Skirtingai nuo mainframe, serverių, ir pan., darbo stotis yra skirta vienam ar keliems naudotojams, daug kuo panaši į asmeninius kompiuterius, tačiau skirtingai nuo pastarųjų, pasižymi itin dideliais skaičiavimo pajėgumais (ir kaina, kartais siekinačia dešimtis tūkstančių dolerių). Nuo XX a. 10-ojo dešimtmečio vidurio darbo stotis ima išstumti galingesni, du ar daugiau procesorių turintys (pvz., Apple) asmeniniai kompiuteriai.
Geodezinė kreivė

Geodezinės linijos kreivumas

Iš tikrųjų geodezinės linijos yra nulinio kreivumo linijos ir yra vadinamos tiesiausiomis linijomis. Jeigu du taškus sujungsime skirtingomis kreivėmis, tai gausime skirtingas diferencialinių lygčių sistemas, kurias išsprendę, turėsime skirtingus sprendinius. Tai reiškia, kad vektoriaus lygiagretaus nešimo iš vieno taško į kitą rezultatas priklauso nuo to, kokia kreive vektorius yra pernešamas. Todėl vektorių lygiagrečiai perkėlę net ir uždaru kontūru, galime gauti jau kitą vektorių.
Kelyje po Europą

Siužetas

Filmo pagrindinis veikėjas Skotas ryžtasi keliauti pas savo internetinę merginą į Vokietiją, kurią per klaidą atstūmė dėl jos vardo pamanęs, kad tai vaikinas. Kartu su juo keliauja jo draugai. Kompanija keliauja per tokias šalis kaip Prancūzija, Nyderlandai, Anglija, Slovakija ir Vatikanas. Kelionės metu jaunimas patiria įvairių linksmų nuotykių.
The KMG's

The KMG’s (Krazy Mess Groovers) – Belgijos džiazo grupė, atstovavusi Belgijai 2007 m. Eurovizijoje su daina „Love Power“ Helsinkyje, Suomijoje. Pusfinalyje užėmė 26 vietą su 14 taškų.
Grupę sudaro Sexyfire (vokalas), Mr. Scotch (klavišiniai), Mr. French Kiss (trimitas), Big Boss (saksofonas), Mr. Cream (būgnai) ir Lady Soulflower (vokalas).
Petras Radzevičius (1894)

Biografija

Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Rusijoje, dirbo komitete nukentėjusiems nuo karo šelpti. Nuo 1918 m. dirbo Kauno miesto valdyboje. Nuo 1919 m. dalyvavo Lietuvos darbo federacijos (LDF) veikloje, vienas iš LDF steigėjų, kurį laiką jos pirmininkas ir frakcijos seime vadovas.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo ir 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas.
Pasibaigus III seimo kadencijai buvo išvykęs į užsienį, Šveicarijoje ir Prancūzijoje studijavo teisę, ekonomiką. 
1919 m. Lietuvos darbo federacijos organo „Darbininkas“ faktiškasis redaktorius. Dirbo dienraščio „Rytas“ redakcijoje, nuo 1933 m. agentūros ELTA redaktorius, atstovas Klaipėdoje.
Bendradarbiavo periodiniuose leidiniuose „Ateitis“, „Ateities spinduliai“ ir kt. Pasirašydavo slapyvardžiais Petras R., P. Reinys, Pranas ir kt.
Viktoras Miliūnas

Biografija

Gimė angliakasio ir namų šeimininkės šeimoje. 1921 m. su tėvais grįžo į Lietuvą, apsigyveno Vilkaviškyje. Pirmasis eilėraštis žurnale išspausdintas 1930 m., o pirma autorinė knygelė „Šešios verpėjos“ – 1935 m. Baigęs Vilkaviškio gimnaziją, 1935–1941 m. studijavo prancūzų kalbą bei literatūrą Kauno Vytauto Didžiojo ir Vilniaus universitetuose. Taip pat lankė Balio Sruogos teatro seminarą, spaudoje spausdino eilėraščius, apsakymus, apybraižas, išvertė keletą knygų jaunimui. 1940 m. persikėlęs į Vilnių, vaidino Vaidilos, vėliau Vilniaus dramos teatre.
V.Miliūnas blaškėsi tarp kūrėjo ir kritiko pozicijų. Yra išspausdinęs daug straipsnių ir recenzijų apie respublikos teatrus bei juose pastatytus spektaklius. Taip pat, sukūrė nemažai pjesių mažajai scenai (tarp jų – „Sienlaikraštis“, „Neramūs žmonės“, „Savininkėliai“, „Į pakalnę“) bei originalių daugiaveiksmių pjesių („Še tau, kad nori!“, „Vidurdienio debesys„, „Žuvėdros palydi“, „Pasivaikščiojimas mėnesienoje“, „Karuselė“ etc.).
1953 m. V.Miliūnas su kūriniu „Tvirti kaip geležis“ debiutuoja vaikų literatūroje. Rašytojo tekstai vaikams pasižymi poetika, pedagogišku jautrumu. Kiti kūriniai pasirodė po 21 metų pertraukos. „Evalduko metai“ (1986) Pastaroji knyga – brandžiausias autoriaus kūrinys vaikams.
1968 m. pasirodė pirmasis V.Miliūno apsakymų rinkinys „Pirmoji meilė, arba Nusikaltimas“. Apsakymams būdingi spalvingi Neringos žvejų buities bei sunkaus darbo vaizdai, nesudėtingos, bet dramatiškos istorijos, subtilus humoras ir talentingo pasakotojo intonacijos. Veiksmas centruotas į Žmogų, jo jausmus, kasdienybę ir likimą.

Nida

1961–1986 m. gyveno ir kūrė Nidoje. Marios, Nida ir visa Neringa buvo pagrindinė rašytojo kūrybos tema. Ir šiandien vyresnio amžiaus nidiškiai Viktoro Miliūno knygose atpažįsta save. Kuršių nerija ir jos gyventojai Viktorui Miliūnui buvo neišsenkamas temų lobynas.
2005 m. lapkričio 11 d. Neringos savivaldybės tarybos sprendimu Nr. TI-180 Neringos savivaldybės viešajai bibliotekai suteiktas rašytojo, Nidos metraštininko Viktoro Miliūno vardas. Rašytojo žmona Angelė ir sūnus Kęstutis padovanojo bibliotekai dalį Viktoro Miliūno archyvo: rankraščių, knygų, fotonuotraukų.
Rageliai

Istorija

1567 m. Rageliai priklausė Obelių dvarui, čia gyveno 11 šeimų. 1688 m. pastatyta pirmoji bažnyčia. 1916 m. rugsėjo 16 d. atliktas pirmas viešas vaidinimas.
LTSR metais – Liudo Giros kolūkio pagalbinė gyvenvietė. Veikė mokykla (įkurta 1923 m., nuo 1962 m. – aštuonmetė), ryšių skyrius, ambulatorija, biblioteka.
1972 m. prie Ragelių bažnytkaimio prijungti: Andrupio kaimas (1970 m. – 5 gyv.), Beičiškio viensėdis (4 gyv.), Pakalniškio viensėdis (5 gyv.).
Smėlio mandala

Smėlio mandala (tibet. དཀྱིལ་འཁོར།  = dkyil 'khor) – senovinė tibeto budizmo meno išraiška, kilusi iš Indijos.
Tibeto budistai pabrėžia materialaus pasaulio laikinumą sunaikindami kruopščiai kurtą mandalą iškart po kūrybos vyksmo pabaigos. Paprastai smėlis išpilamas į upę ar kitą vandens telkinį.
Šiais laikais mandalos supilamos iš sutrintų rašalu nudažytų baltų akmenų miltelių. Senovėje naudotos įvairios medžiagos. Tarp jų gipsas, geltona ochra, raudonas smiltainis, akmens anglis. Taip pat naudotos gėlių žiedadulkės, žolelių šaknys, medžių žievės bei grūdų miltai ir net brangakmeniai.
Aidahas

Geografija

Aidahas ribojasi su Vašingtono, Oregono, Nevados, Jutos, Montanos, Vajomingo valstijomis ir Kanados Britų Kolumbija. Reljefas nelygus, retai kur apgyvendintas. Uoliniuose kalnuose daugybė resursų. Gyvačių upė teka pro Helso kanijoną. Gamtina Nacionalinė vieta yra paskirta „Menulio Kraterių Nacionalinis Monumentas“ (Craters of the Moon National Monument and Preserve).
Didžiausios Aidaho upės: Gyvačių upė (angl. Snake river), Skaidriavandenė upė (angl. Clearwater river) ir Lašišų upė (angl. Salmon river).
Aidaho aukščiausia vieta Boraho viršūnė (3862 m). Žemiausia vieta Levistonas (angl. Lewiston) (217 m).
Rytų Aidahe yra „Aidaho Nacionalinė Laboratorija“ („Idaho National Laboratory“), kurios istorijoje buvo virš 50 branduolinių reaktorių naudojami branduolinės energijos tyrimams.

Klimatas

Klimatas žemyninis, nors vis tiek jam daro įtaką Ramusis vandenynas. Skirtingose valstijos vietose klimatas skiriasi. Žiemos sausokos šaltos, vasaros drėgnos, karštos (iki 38 °C).

Istorija

Žmonės šias vietas apgyvendinę jau daugiau nei 14 tūkst metų. Iki 1846 metų priklausė Anglijai, vėliau JAV. Pirmos organizuotos gyvenvietės įkurtos apie 1860 metus. Teritoriją norėta padalinti Nevados ir Vašingtono, bet 1890 pasiekė valstijos statusą. Garsėjo kaip kalnakasybos, turizmo ir žemdirbystės valstija. Dabar ketvirtadalį pajamų gauna iš mokslo ir technologijų srities.

Ekonomika

2004 metais valstija uždirbo 43,6 milijardų dolerių. Valstijos ekonomikoje svarbus vaidmuo tenka žemės ūkiui, čia užauginama beveik trečdalis visų JAV bulvių.
Rusijos Federacijos Federalinės saugumo tarnybos Pasienio tarnyba

Simboliai ir skiriamieji elementai

Rusijos pasieniečių aprangos skiriamieji elementai yra furažka žaliu viršumi, šviesiai žalia beretė ir šviesiai žaliai juostuotas dryžuotis (rus. тельняшка) (pasieniečių dryžuočiai spalva skiriasi nuo sausumos kariuomenės naudojamų alyvuogių žalumo dryžuočių).
Švęsdami Pasieniečio dieną buvę pasieniečiai dažnai demonstruoja žalias pasieniečių furažkas kaip priklausomumo pasienio kariuomenės brolijai simbolį. Šiuo požiūriu pasieniečių furažkos atitinka oro desanto kariuomenės simbolį žydrąsias beretes.