google/wiki40b huggingface dataset:
Lietuvos kooperatyvų taryba

Lietuvos kooperatyvų taryba – Lietuvos visuomeninė kredito, vartotojų ir gamybos kooperatyvų organizacija, veikusi 1925–1940 m., būstinė Kaune.

Istorija

Lietuvos kooperatyvų taryba įkurta P. Šalčiaus iniciatyva, Vyriausybėje panaikinus Kooperacijos departamentą. Tikslas – remti ir skatinti kooperacijos judėjimą, plėtoti šalies ir užsienio kooperatyvų ryšius, atstovauti kooperatyvams valdžios įstaigose ir visuomeninėse organizacijose. Lietuvos kooperatyvų tarybos nariai buvo pavieniai kooperatyvai ir kooperatyvų centrinės organizacijos: Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjunga, Kooperacijos bankas, Pienocentras, Lietūkis ir kt. Kooperatyvų tarybos įstatai, kuriuos parengė P. Šalčius, įregistruoti 1925 m. sausio 30 d. Aukščiausias LKT organas buvo įgaliotinių susirinkimas. Įgaliotiniai – tai kooperatyvų sąjungų valdybų nariai arba jų paskirti asmenys. Reikalus tvarkė Tarybos valdyba, ją vieneriems metams rinko narių įgaliotinių susirinkimas.

Veikla

Lietuvos kooperatyvų taryba parengė Kooperacijos įstatymo pataisų projektą, siuntė savo atstovus į valdžios įstaigas ginti kooperatyvų interesų, rašė memorandumus vyriausybei, pvz., kai kooperacijos atstovai nebuvo pakviesti prisidėti steigiant Žemės ūkio rūmus, atstovavo Lietuvos kooperacijai Tarptautinėje kooperatyvų sąjungoje, į kurią įstojo 1930 m., skelbė informaciją apie Lietuvos kooperaciją užsienio spaudoje, šaukė kooperatyvų kongresus. 1925 m. taryba įsteigė draudimo bendrovę „Kooperacija“. 1925–1940 m. leido žurnalą „Talka“, kurį perėmė iš Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjungos, 1928–1935 m. – laikraštį „Bendras darbas“, kooperacinę literatūrą.
Lietuvos kooperatyvų taryba 1927 m. vienijo apie 700 kooperatyvų su daugiau kaip 100 000 narių. Ketvirtojo dešimtmečio pabaigoje buvo planuota vietoj Lietuvos kooperatyvų tarybos įsteigti Kooperacijos rūmus, bet dėl TSRS okupacijos nespėta.
Pavarės II

Istorija

Kaime anksčiau veikė pradinė mokykla.
Afrikos nacionalinis kongresas

Pietų Afrikos Respublikos Afrikos nacionalinis kongresas (ANC, angl. African National Congress:) – Pietų Afrikos Respublikos kairiojo centro demokratinio socializmo ideologijos politinė partija, valdanti šalį nuo 1994 m.

Istorija

Įkurtas 1912 m. sausio 8 d. Blumfonteine Pietų Afrikos ir Botsvanos juodųjų afrikiečių darbininkų, kaip atsvaras baltųjų rasistų 1910 m. įkurtai Pietų Afrikos partijai. Iki 1925 m. vadinosi Čiabuvių nacionaliniu kongresu (Native National Congress). Jo iniciatoriais buvo Georgas Moncoja iš Barolongo, Dalindjebo iš Tembuso, Levanika iš Zambijos, Letsis iš Basutolendo. Pirmuoju kongreso pirmininku buvo išrinktas pastorius Džonas Dubas, Generaliniu sekretoriumi žurnalistas Solomonas Platjė.
ANC nuveikė didžiulį darbą, organizuodama Pietinės Afrikos dalies juodaodžius gyventojus kovai už savo teises bei už kraštų nepriklausomybę. 1928 m. juodieji darbininkai įkūrė Pietų Afrikos Profsąjungų konfederaciją, o 1929 m. kairiosios partijos subūrė Afrikiečių teisių lygą, reikalavusią rinkimų ir kitų žmogaus teisių. 1946 m. buvo įkurtas Pietų Afrikos indų kongresas. Tačiau, kai 1949 m. Nacionalistų partija paskelbė apartheidą oficialia valstybės politika, beveik visos spalvotųjų Pietų Afrikos organizacijos sudarė bendrą frontą.
1949 m. ANK priėmė veiksmų programą ir sudarė naują 18 narių Vykdomąjį komitetą. Jo pirmininku išrinktas dr. J. S. Moroka, Generaliniu sekretoriumi Valteris Sisulu. 1955 m. birželio 26 d. buvo sušauktas visų demokratinių jėgų Pietų Afrikos liaudies kongresas, priėmęs Laisvių chartiją. Tais metais ANK turėjo 50 000 narių.
Tačiau 1956 m. baltųjų policija suėmė 156 ANK lyderius. 1960 m. buvo uždrausta ANK, 1962 m. Demokratų kongreso veikla, jų lyderiai suimti. 1962 m. rugpjūčio 5 d. buvo suimtas ir vienas iš jaunųjų lyderių Nelsonas Mandela.
Po to ANK nusprendė imtis ginkluotos kovos. 1969 m. balandžio 25 d. Morogore (Tanzanija) vykusioje ANK konferencijoje buvo peržiūrėti kovos prioritetai, sudaryti artimiausių veiksmų ir strateginiai planai, sulaukę ir kitų Afrikos, o ypač Europos šalių palaikymo. Prasidėjo Jungtinių Tautų kampanija prieš apartheidą. Ginkluotoje kovoje padėjo Pietvakarių Afrikos liaudies organizacija SWAPO. Suderinti veiksmai, viso pasaulio palaikymas, demokratijos pradai, atsiradę baltųjų afrikiečių politikoje, 1986 m. ANK atvedė į pergalę.
1990 m. ANK tapo legalia partija. 1994 m. įvykusiuose demokratiniuose rinkimuose ANK susilaukė įspūdingos pergalės, o partijos lyderis N. Mandela 1994–1999 m. buvo PAR prezidentu. Jam vadovaujant partijai ANK pasuko reformistiniu keliu. Socialistų Internacionalo narys nuo 1999 m. lapkričio 8 d.
1999 m. Pietų Afrikos Respublikos prezidentu buvo išrinktas kitas ANK lyderis Thabas Mbekis. 2004 m. rinkimuose ANK laimėjo 69,7 % balsų ir 279 vietas 400 vietų parlamente. Sudaryta parlamentinė koalicija, į kurią be ANK įeina Pietų Afrikos profesinių sąjungų kongresas (COSATU) ir Pietų Afrikos komunistų partija (SACP).
Atžalynas (teatras-studija)

Veiklos istorija

„Atžalyno“ pradžia laikomi 1976 metai, kuomet Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetų auklėtinis režisierius Algimantas Verbutas Kretingos kultūros rūmuose įkūrė moksleivių dramos studiją.
1970 m. sausio 30 d.  Lietuvos kultūros ministerijos kolegijos nutarimu Nr. 13 paskelbta „Už kūrybinius laimėjimus, ugdant saviveiklinį liaudies teatro meną vaikų tarpe, Kretingos rajoninių kultūros rūmų vaikų dramos kolektyvui suteikti liaudies teatro vardą ir ateityje vadinti Kretingos kultūros rūmų vaikų liaudies teatru „Atžalynas“ (nutarimą pasirašė tuometinis Kultūros ministras, kolegijos pirmininkas J. Bielinis).
1979 m. gegužės mėnesį parodytas pirmasis „Atžalyno“ spektaklis – Sofijos Kymantaitės-Čiurlionienės „Dvylika brolių, juodvarniais laksčiusių“.
1996 m. teatre pradėjo dirbti buvusi „atžalynietė“, Klaipėdos universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto absolventė režisierė Auksė Antulienė.
Per 30 kūrybinės veiklos metų teatre pastatyti 46 spektakliai, su jais dalyvauta virš 50 kartų įvairiuose tarptautiniuose festivaliuose tiek Lietuvoje, tiek užsienyje. „Atžalynas“ suorganizavo daug rajoninių, respublikinių ir tarptautinių renginių. Vienas jų, nuo 1990 m. vykstantis, tarptautinis vaikų ir jaunimo teatrų festivalis - „Atžalyno scena“.
Šiuo metu teatre-studijoje dirba du režisieriai: Algimantas Verbutas ir Auksė Antulienė. Teatre vaidina apie 60 vaikų nuo 11 iki 18 metų amžiaus iš įvairių Kretingos miesto bei rajono mokyklų. Vaikai skirstomi į tris grupes: jaunesnioji (11-14 metų vaikai), vyresnioji (15-18 metų) ir teatro ant kojūkų (vienintelė tokia grupė šalyje).

Apdovanojimai

„Atžalynas“ – pirmasis vaikų teatras Lietuvoje, kuriam buvo suteiktas liaudies (pavyzdinio) teatro statusas. 2002 m. teatras pripažintas geriausiu Lietuvos vaikų teatru ir apdovanotas „Aukso paukšte“.
Lesoto transportas

Šiame straipsnyje pateikiama Lesoto transporto sistemos apžvalga. Lesotas yra žemyninė valstybė, tad ji neturi nei vieno jūrų uosto.

Sausumos keliai

Iki Lesoto nepriklausomybės paskelbimo 1966 m. šalyje buvo vos vienas asfaltuotas kelias sostinėje Maseru. Tačiau po 1966 m. šalies keliai buvo sparčiai vystomi. 1999 m. šalyje buvo 5 940 km kelių, iš kurių 1 087 km buvo asfaltuoti.

Geležinkeliai

Šalyje yra tik vienas 1905 m. pastatytas 2,6 km ilgio geležinkelio kelias, kurį aptarnavo Pietų Afrikos Respublikai priklausanti kompanija.
2008 m. prasidėjo kalbos apie planus nutiesti naują geležinkelio kelią.

Oro transportas

Šalyje yra 28 oro uostai, iš kurių trys yra su asfaltuotais takais. Vienintelis tarptautinis oro uostas yra Mošoešoe I oro uostas. Jis taip pat turi vienintelį šalyje ilgesnį taką nei 1 523 m. – jo ilgis siekia 3 200 m.

Vandens transportas

Lesotas yra žemyninė šalis, neturinti nei vieno uosto, tad visas vandens transportas yra priklausomas nuo šalies kaimynės Pietų Afrikos Respublikos. Artimiausias ir pagrindinis uostas, kuriuo naudojasi Lesotas yra PAR miestas Durbanas.
Persitvarkymo naujienos

„Persitvarkymo naujienos“ – Klaipėdoje leistas Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio idėjas skleidęs laikraštis. Pirmasis ir vienintelis numeris išėjo 1988 m. liepos 7 d. „Persitvarkymo naujienos“ laikomos kito Sąjūdžio leidinio – „Mažoji Lietuva“ – ištakomis.

Istorija

„Persitvarkymo naujienos“ pradėtos rengti žurnalistų Ryto Staselio ir Gintaro Tomkaus iniciatyva. Mašinėle atspausdintame ir kopijuokliu padaugintame laikraštyje buvo išspausdinti Klaipėdos sąjūdiečių suformuluoti tikslai, su kuriais jie jau turėjo išeiti į Klaipėdos gatves per Jūros šventę liepos 10 d. Tarp tikslų buvo: „Langas į marias“, „Senamiestis – tik pėstiesiems“, „Grąžinkime istorinius vietovardžius“. Antrasis „Persitvarkymo naujienų“ numeris nebepasirodė vien todėl, kad kažkokiu būdu prašapo taip sunkiai per naktį lipdyta laikraštuko antraštė. Tuomet „Tarybinėje Klaipėdoje“ praktiką atlikęs Rytas Staselis ir pasiūlė: "Geriau pavadinkime laikraštį „Mažoji Lietuva“.
Mykolas Ščiuka

Biografija

Lietuvos bajorų Ščiukų giminės atstovas, herbo „Grabie“ savininkas, buvo Trakų žemės raštininkas, po to tijūnas. Mirus Andriui Puzinui 1701 metais buvo paskirtas Minsko kaštelionu. Lietuvos Iždo Tribūnolo deputatas 1703 metais. Muirė iki 1709 metų lapkričio.
Eimutis Židanavičius

Biografija

1989 m. baigė Vilniaus universitetą, ekonomistas.
UAB „Palangos klevas“ direktorius.
Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Palangos skyriaus narys. Nuo 2011 m. Palangos savivaldybės tarybos narys. 
Palangos šachmatų mėgėjų klubo prezidentas.
Vytautas Žmuidzinavičius

Biografija

1976 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius.
Ūkininkas. Konsultavimo tarnybos priežiūros tarybos pirmininkas.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys. 1990–1995 m. Kauno rajono tarybos deputatas, 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos ūkininkų sąjungos narys, Kauno sk. pirmininkas, 2005 m. skyriaus tarybos narys, Kėdainių krašto cukrinių runkelių kooperatyvo valdybos narys. Sutuoktinė Kazimiera.
Kjasas

Istorija

Minimas nuo 1140 m.
Gelsvarudis pievagrybis

Išvaizda

Kepurėlė 10-12 cm skersmens, tvirta ir mėsinga, iš pradžių kūgiška, vėliau iškili, kartais su nežymiu gūbreliu per vidurį. Luobelė ochros geltonumo, tankiai nusėta plaušingais koncentriškai išsidėščiusiais žvyneliais, kurių spalva įvairuoja nuo geltonai rudos iki tamsiai rudos. Kotas tvirtas, 10 – 12 cm ilgio, cilindriškas, ties pagrindu nežymiai storėjantis. Koto dalis, esanti žemiau plataus odiško rinkio, apžėlusi plaušingais žvyneliais. Lakšteliai tankūs, siauri ir laisvi. Trama kompaktiška, anyžių arba migdolų kvapo ir švelnaus skonio.
Spalvos kaita: koto paviršius paspaudus pagelsta. Lakšteliai iš pradžių balsvi, vėliau rausvi ir galiausiai juosvai rudi. Trama rausvo atspalvio balta.

Augavietė

Šis grybas sutinkamas lapuočių ir spygliuočių miškuose, ypač mėgsta pamiškes.
Sezonas: liepa-rugsėjis.
Linksmasis Rodžeris

Linksmasis Rodžeris (angl. Jolly Roger) – tradicinis Europos ir Amerikos piratų vėliavos pavadinimas. Paprastai tai – balta kaukolė virš baltų sukryžiuotų kaulų juodame fone, tačiau būdavo daug įvairių variantų. Termino kilmė tiksliai žinoma nėra.
Nors ši laivo vėliava iš karto atskleisdavo laivo identitetą ir įspėdavo potencialias aukas ar prieš piratus kovojančius karinius laivus, ji darydavo labai stiprų psichologinį efektą. Iš anksto pamačius artėjančius piratus, būdavo pakankamai laiko visiškai įsibauginti. Pasitaikydavo, kad laivai piratams būdavo atiduodami be jokios kovos.
Jei numatytas užgrobti laivas visgi kaudavosi, pasak kai kurių šaltinių piratai paprastai nuleisdavo Linksmąjį Rodžerį ir iškeldavo raudoną vėliavą, rodančią, kad jie pasiryžę užimti laivą jėga.

Šiuolaikinis naudojimas

Britų Karališkojo Laivyno admirolas Arthur Wilson 1901 metais pareiškė, kad povandeniniai laivai yra „negarbinga, nesąžininga ir ne angliška. Visų užimtų povandeninių laivų įgulos turi būti traktuojamos kaip piratai ir pakariamos“ (Submarines are underhand, unfair and damned un-English. The crews of all submarines captured should be treated as pirates and hanged). Atsakydamas, jo tautietis Max Horton, povandeninio laivo vadas, nuskandinęs vokiečių kreiserį į uostą grįžo iškėlęs Linksmąjį Rodžerį.
Antrojo pasaulinio karo metais britų ir australų laivynų povandeniniuose laivuose tapo įprasta po priešo laivo nuskandinimo ar kitos sėkmingos karinės misijos iškelti piratų vėliavą. Tik dabar jau ji simbolizavo narsą, o ne buvimą už įstatymo ribų.
Šiuo metu Linksmasis Rodžeris yra britų Karališkojo laivyno povandeninių laivų dalinio oficiali emblema.
JAV povandeninis laivas HMS Trafalgar po Veritas operacijos (kova prieš Talibano pajėgas Afganistane) 2002 metų kovo 1 dieną į uostą taip pat grįžo iškėlęs piratų vėliavą. 2003 metų balandžio 16 d. HMS Turbulent, pirmasis iš karo Irake grįžęs JAV laivas, uostan taip pat grįžo su plėvesuojančiu Linksmuoju Rodžeriu. Irake jis paleido trisdešimt Tomahawk raketų. Tačiau JAV ši vėliava labiau siejama su jūrinės aviacijos pajėgomis.
Žiuriai

Istorija

XX a. viduryje buvo Žiūrių apylinkės centras. TSRS laikais – Žagarės valstybinio žirgyno centrinės gyvenvietės dalis.
Stokovo Bučkai

Istorija

Nuo XIX a. pabaigos kaimas priklausė Dmochi Glinkų valsčiui, Čiževo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapijai. 1827 m. kaime buvo 11 namų ir 54 gyventojai. XIX a. pabaigoje buvo 16 namų. 1921 m. kaime buvo 12 namų ir 74 gyventojai, iš kurių 40 vyrai ir 34 moterys.
Haris Poteris ir Fenikso brolija (filmas)

Siužetas

Haris Poteris, Ronis Vizlis ir Hermiona Įkyrėlė pradeda savo penktuosius mokslo metus Hogvartso Burtų ir Kerėjimo mokykloje. Jaunajam burtininkui Hariui Poteriui šie studijų metai Hogvartse patys sunkiausi. Tamsos valdovas Voldemortas sugrįžo, tačiau tuo tiki tik paslaptingoji Fenikso brolija, įkurta kovoti su juo. Tuo tarpu Magijos ministerija atkakliai neigia baisią tiesą, kad Voldemortas sugrįžo, netgi nušalina mokyklos direktorių Albą Dumbldorą, teigiantį visai priešingai. Magijos ministras Kornelijus Karamelė paskirią naują Apsigynimo nuo juodosios magijos mokytoją profesorę Doloresą Ambridž, kuri pradeda lėtai užimti Hogvartsa padedant Magijos Ministerijai. Haris, Ronis ir Hermiona nepatenkinti nauja profesore, nes ji neleidžia niekam diskutuoti apie Voldemorto sugrįžimą. Hogvartse vyrauja tikra Ambridž diktatūra, ji žemina ne tik mokinius, bet ir mokytojus. Kadangi ji labiau užsiėmusi mokyklos direktoriaus ir studentų šnipinėjimu, Hogvartso studijų kokybė stipriai kenčia. Ministerijos palaimintas jos kursas praktikoje visiškai nepasiteisina. Atsiranda nauja grupuotė pasivadinusi "Dumbldoro Kariauna", įkurta padedant Hermionai ir vadovaujant Hariui. Haris moko kitus mokinius įvairių burtažodžių, kurie vėliau praverčia susidūrus su Voldemortu Magijos Ministerijoje. Nuožmioje kovoje Voldemortas ir jo šalininkai nugalimi Hario draugų, bei Brolijos. Viskas grįžta į senąsias vėžes, Dumbldoras vėl vadovauja mokyklai, o Poteris su Roniu ir Hermiona eilinį kartą tampa didvyriais.

Nominacijos

Haris Poteris ir Fenikso Brolija MTV Filmų Apdovanojimuose 2007 buvo numinuotas naujai kategorijai "Geriausias Vasaros filmas Kurio Tu dar Nematei". Iš Fenikso Brolijos šią nominaciją paveržė filmas Transformeriai.
Bakalariavos žydų kapinės

Bakalariavos žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Bakałarzewie) – žydų kapinės, įkurtos XVIII a. pabaigoje Bakalariavos kaime. Kapinių teritorija 1,05 ha, kurioje išlikę apie 20 antkapių su užrašais hebrajų kalba. Antkapiai pastatyti XIX a.-XX a., pagrinde padaryti iš granito ir smiltainio. Kapinės neaptvertos.
MS Oasis of the Seas

Pramogos laive

Studio B – kaip ir Voyager ir Freedom klasės laivuose įrengta čiuožykla. Casino Royal – didžiausias kazino visame laivyne: 450 lošimo automatų, 27 stalai pokeriui, ruletei, Blek Džekui ir kauliukams. Naujokams vedamos žaidimo pamokos. Opal Theatre – 1380 vietų teatras, kuriame kasdien, keturioms pamainom rodomi trys pasirodymai, tam, kad norintys galėtų juos pažiūrėti norimu laiku. Blaze – naktinis klubas, Jazz on 4 – džiazo klubas, Dazzles – diskoteka.
Siaminis gaidukas

Auginimo sąlygos

Akvariumo dydis: nuo 40 litrų, temperatūra: 25-28 °C, pH 6,0-8,0, dGH – iki 25°. 
Porai gaidelių užtenka nedidelio, nuo 15 litrų tūrio, akvariumo. Šios žuvys mėgsta šiltą vandenį, todėl reiktų palaikyti apie 24-30 °C vandens temperatūrą. Žuvys yra gana atsparios, prisitaiko prie įvairių sąlygų, todėl vandens cheminė sudėtis didelės reikšmės neturi (dGH iki 25°, pH 6-8). Beje, gaideliai nemėgsta staigių vandens temperatūros pakeitimų, todėl reiktų įsigyti patikimą šildytuvą su termoreguliatoriumi. Akvariumą šioms žuvims reikia įrengti imituojant natūralias gamtos sąlygas – daug augalų, medžio šaknys, labai rekomenduojama auginti vandens paviršiuje augančius augalus. Apskritai, gaidukai yra gana tingios ir nejudrios žuvys, mėgsta gulėti ant augalų vandens paviršiuje ir šildytis po lempa. Laikui bėgant ir žuvims senstant, gaideliai tampa dar didesniais „tinginiais“.
Dviejų patinų viename akvariume neįmanoma laikyti, nes jie nuolat pešasi ir gražūs žuvų pelekai niekada nespėja ataugti, esti nuolat apdriskę. Susitikus dviem patinams, jie atveria žiaunas bei išskečia visus pelekus, tokiu būdu bandydami išgąsdinti konkurentą. Jei toks triukas nepavyksta ir viena iš žuvų nepasitraukia (o taip dažniausiai ir būna), prasideda grumtynės, kurios, beje, gali baigtis vienos iš žuvų mirtimi. Akvariume su vienu patinu galima laikyti keletą patelių. Apskritai šios žuvys yra taikios, bet jų geriau nelaikyti su kitomis ilgapelekėmis žuvimis – gaidelių patinus jos smarkiai erzina.
Maistui neišrankūs, jiems tinkamas įvairus gyvas ir sausas maistas.
Kalikstas Poninskis

Biografija

Lenkijos magnatų Pononskių giminės atstovas, herbo „Lodzia“ savininkas. Babimosto seniūno Motiejaus Poninskio (apie 1700–1758) ir Apolonijos Jaračevskos, Lendzsko kašteliono Jeronimo Jaračevskio dukters, jaunesnysis (ketvirtasis) sūnus. Karūnos didžiojo iždininko Adamo įbrolis ir generolo-majoro Adamo giminaitis.
1766–1770 m. Kalikstas Poninskis buvo kadetu riterių mokykloje Varšuvoje. Įsteigė 12-tą Karūnos Pononskių vardo pulką ir 1775–1785 m. vadovavo jam generolo-majoro laipsnyje. Pulko mecenato ir generolo laipsnį pardavė Petrui Ožarovskiui.
1778 m. Kalikstas Poninskis buvo išrinktas deputatu į seimą nuo Poznanės vaivadijos, o 1780 m. – nuo Braclavo vaivadijos.
1773 m. nuo ATR seimo gavo kunigaikščio titulą. Nuo 1775 m. – Lvovo masonų ložės „Trijų baltų erelių“ narys.
1783 m. Kalikstas Poninskis pardavė Braclavo seniūno laipsnį generolui-majorui Tadeušui Kozlovskiui. Po ko gyveno Zviagelyje ir Polonėje. 1784 m. birželį Polone įkūrė masonų ložę „Marsas“, o Zviagele – „Minerva“.
Ketverių metų seime Kalikstas Poninskis pasisakė už bausmės sušvelninimą vyresniam broliui Adamui.
1794 m. surinko į pagalbą Lenkijos sukilėliams, vadovaujamiems Tado Kosciuškos, brangenybes, kurių vertė – 1100 Lenkijos zlotų.
Mirė savo valdose Poninko kaime, šalia Polonės, Voluinėje. Buvo palaidotas Polonėje.

Šeima

Kalikstas Poninskis buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona – Barbora Liubomirska, kunigaikščio Jurgio Ignoto Liubomirskio (1687–1753) duktė iš antros santuokos su Johana von Štein (1723–1783), Chmelniko seniūno ir Rusijos armijos generolo-leitenanto Kaspero Liubomiorskio (1724–1780) našlė. Santuoka buvo sudaryta 1780 m. liepą, bet po to iširo. Nuo 1791 m. ji turėjo „garsų“ romaną su giminaičiu Adamu, kuris 1792 m. sausį viešai atsiprašė Kaliksto Poninskio. 1793 m. balandį ji ištekėjo už Aleksandro Vinickio.
Antrą kartą vedė Liudviką Chržčonovską. Nei su pirmąja, nei su antrąja žmona vaikų nesusilaukė.
Vienanaris

Vienanaris – algebrinis reiškinys – kelių dauginamųjų sandauga, kai kiekvienas iš jų yra skaičius, kintamasis arba kintamojo laipsnis. Paprastai vienanariu laikomas ir atskiras skaičius arba kintamasis. Pavyzdžiui, 4, 3a, 4c²d yra vienanariai.
Kelių vienanarių sandauga yra vienanaris. Baigtinio skaičiaus vienanarių suma yra daugianaris.
Požarevacas

Žymūs žmonės

Mieste gimė serbų politikas Slobodanas Miloševičius (1941–2006).
Kuch Kuch Hota Hai

Siužetas

Naratyvą sudaro dvi dalys. Pirmoji – meilės trikampis, užsimezgęs universiteto studentų miestelyje. Pagrindinis veikėjas Rahulis Khanna įsimyli universiteto direktoriaus dukterį Tiną Malhotrą, kuri grįžta iš Londono į Indiją baigti mokslų. Rahulį slapta yra įsimylėjusi ir jo geriausia draugė nutrūktgalvė Andžali Šarma, tačiau vaikinas apie tai nė nenutuokia. Rahulis ir Tina galiausiai susituokia, o Andžali meta studijas universitete bei grįžta į gimtąjį miestą. Neilgai trukus Tina pastoja ir pagimdo dukrą, tačiau pati dėl gimdymo metu kilusių komplikacijų miršta. Ji palieka savo dukteriai aštuonis laiškus, kurių turinį mažylė tegali sužinoti per savo gimtadienius. Prieš mirdama, Tina paprašo Rahulio, kad naujagimė būtų pavadinti Andžali.
Prabėga aštuoneri metai. Per savo gimtadienį mergaitė perskaito jau paskutinį motinos laišką, kuriame Tina paprašo dukters tėvą sutaikyti su universiteto laikų drauge Andžali. Buvusi nenuorama Andžali Šarma per prabėgusius metus labai pasikeitė – tapo moteriškesnė, subrendo bei susižadėjo su Amanu Mehra, kurio iš tiesų nemyli. Andžali Khanna, padedama močiutės, sužino, kad buvusi Rahulio draugė dirba vaikų stovykloje. Mergaitė ten nuvyksta. Neilgai trukus Andžali Šarma supranta, kad ši mergaitė – Rahulio duktė ir kad Tina yra mirusi. Į stovyklą atvyksta ir Rahulis. Čia jis supranta, jog giliai širdyje visada mylėjo universiteto laikų draugę. Visgi Andžali Šarma nusprendžia išvykti iš stovyklos ir kuo greičiau susituokti su Amanu. Rahulis jaučiasi sugniuždytas, tačiau ryžtasi atvykti į mylimosios vestuves. Čia jis atskleidžia tikruosius savo jausmus. Amanas, matydamas, jog sužadėtinė jo nemyli, atsisako ją vesti ir laimina Andžali bei Rahulio sąjungą. Galiausiai jiedu susituokia.
Jukneliškė

Istorija

Jukneliškės kaimo istorija prasidėjo kartu su melioracija, apie 1965 m. Sausinant pelkėtas žemes ir tiesiant drėkinimo sistemas iš vienkiemių į gyvenvietę buvo iškeldinta daugiau kaip 12 šeimų. Buvusiose vienkiemių vietose buvo numatyta žemes panaudoti tuomet įsteigtam sėklininkystės-daržininkystės ūkiui.
Melioracija davė ir naudos žemės ūkiui, tačiau padarė daug žalos gamtai. Tręšiant laukus chemikalais, dalis jų požeminiais vandenimis patekdavo į Kirsnos upę, todėl išnyko didelė dalis žuvų. Valant šios upės vagą ekskavatoriais buvo gana stipriai pakeistas kraštovaizdis, pakeista pačios upės vaga. Buvo sugriauti žmonių rankomis kasti ir statyti kriokliai. Gamtoje labai sumažėjo žvėrelių.
Teigiami melioracijos bruožai buvo tie, kad nusausinus pelkėtus ir nenaudojamus žemės plotus, buvo galima naudoti žemės ūkio reikmėms. Sėklininkystės- daržininkystės ūkis suteikė naujų darbo vietų, pagerino kaimo žmonių buitį ir gyvenimo salygas. Jukneliškės kaime dar išlikę Polikarpo Sperausko ir Marijos Sperauskienės (Dumčiūtės) dvaro ir spirito varyklos liekanos. Jukneliškės kaimas priklauso Šeštokų seniūnijai. 2009 m. Jukneliškės kaimas priskirtas Mikniškių seniūnaitijai.
Slavatičės valsčius

Administracinis suskirstymas

Jablečna, Kuzavka Kolonija, Kživovulka, Kživovulka Kolonija, Lišna, Mošcice Dolnė, Novosiulkai, Parošla, Pniskai, Sajuvka, Slavatičė, Slavatiče Kolonija, Terebiskai, Zankuvas.