google/wiki40b huggingface dataset:
Hipopodai

Hipopodai – gentis, Ptolemėjo II a. lokalizuojama Baltijos jūros regione. Pomponijus Mela žinojo juos pačioje Sarmatijos šiaurėje. Plinijaus Vyresniojo (IV, 13, 94-95) paminėti aprašant šiaurės okeano salas, pasakojama apie Oionas, kuriose žmonės gimsta su arklių kanopomis, jie vadinami hipopodais, ir dar kitas Faneziečių (ang. Panotii?) salas. Plinijaus hipopodai taip pat sietini ir su Baltijos finais bei Gotlandu. Matomai taip praminti dėl išskirtinio apavo, kuris šiaurės kraštuose buvo svarbus. 
Aristėjas Prokonesas 625 m. pr. m. e. keliavęs po Šiaurės rytų Azija mini aigipodus, gyventojus su „ožkos kojomis“ šiaurės Sibire. Viduramžiais Historia Norwegiae rašo apie cornuti Finni, kas taip pat reikštų „finai su arklių kanopomis“ , o Erazmas Stela veikale  „Apie Prūsijos senienas“ mini ganipotus, taip pramintus Švedijos karaliukus.
Didysis barškutis

Ekologija

Auga pievose, dirvonuose, pamiškėse, miško aikštelėse, pasėliuose. Randamas iki 1300 m aukštyje.
Tai pusiau parazitinis augalas, kuris haustorijomis prikimba prie varpinių žolių, dobilų ir kitų augalų šaknų ir siurbia iš jų maisto medžiagas. Žiedus lanko kamanės, rečiau drugiai.

Biologija

Tai vienmetis, 20-60 cm žolinis augalas. Stiebas keturbriaunis, status, su raudonai rudais taškeliais, beveik plikas, šakotas arba nešakotas. Lapai lancetiški, karbuotai pjūkliški, priešiniai.
Žiedai susitelkę kekėmis stiebo ir šakų viršūnėse. Apatinės pažiedės tokios pat kaip lapai, šviesiai žalios, viršutinės trikampės, dantytos. Taurelė odiška, iš šonų suplota, išsipūtusiu pagrindu. Vainikėlis suaugtinis, dvilūpis, geltonas, 1,5-1,8 cm ilgio, jo vamzdelis ilgas, išlinkęs. Kuokeliai keturi. Viršutinė lūpa išgaubta kaip šalmas, su dviem ilgesniais violetiniais danteliais, o apatinė nedidelė, triskiautė, prisispaudusi prie viršutinės.
Vieni barškučiai žydi vasarą, kiti – rudenį. Vaisius – plokščia, apskrita dėžutė, skylanti per šonus. Sėklos suplotos, sparnuotos, 3 mm ilgio.
Tai nuodingas augalas, ypač sunokus sėkloms, nes jose daugiausia susikaupia nuodingojo glikozido aukubino.
Šiaurės regionas (Gana)

Geografija

Būdingos lygumos ir aukštumos, kurias dengia savanos ir retmiškiai. Kraštą kerta Baltoji ir Juodoji Voltos, taip pat Oti, Dakos, Kulpauno upės. Įrengta Bui užtvanka. Įsteigtas Molės nacionalinis parkas. Būdingas sausringesnis, kontrastingesnis klimatas nei pietuose.
Domas Kaunas

Biografija

1967 m. baigė Klaipėdos raj. Priekulės vidurinę mokyklą, 1975 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė bibliotekininkystę ir bibliografiją. 1983 m. stažavo Maskvos kultūros institute, 1985 m. Humboldtų universitete Berlyne, 1992 m. ir 1999 m. Jogailos universitete Krokuvoje, 1995 m. Vokietijos bibliotekininkystės institute Berlyne, 1997 m. Stokholmo universitete, 2003 m. Švedijos humanitarinėje mokslų akademijoje ir Stokholmo mokslo institucijose. 1990 m. apgynė disertaciją „Mažosios Lietuvos lietuvių knygos raida 1808–1919 metais“, istorijos mokslų daktaras, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
1975–1990 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Mokslinės informacijos katedros asistentas, vyresnysis dėstytojas, docentas, 1990–1991 m. – Istorijos fakulteto Knygotyros ir bibliografijos katedros vedėjas,  1991–2003 m. Komunikacijos fakulteto Knygotyros katedros vedėjas, 2002–2007 m. to fakulteto dekanas, nuo 2003 m. jo Knygotyros ir dokumentotyros instituto direktorius, nuo 1993 m. profesorius.
Nuo 1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas, nuo 2007 m. akademijos narys korespondentas, nuo 2009 m. mokslinis sekretorius. 1992–1995 m. Lietuvos bibliotekininkų draugijos pirmininkas, nuo 1989 m. – Lietuvos knygos draugijos pirmininko pavaduotojas, 1993–2004 m. Martyno Mažvydo bibliofilų klubo pirmininkas, nuo 2003 m. Vokietijos Leibnico mokslo draugijos narys.

Mokslinė veikla

Svarbiausios mokslinės veiklos kryptys: knygotyra, bibliofilija, Mažosios Lietuvos kultūros istorija. Paskelbė darbų apie Mažosios Lietuvos bibliotekas, spaustuves, pirmąjį lietuvišką periodinį leidinį „Nusidavimai Dievo karalystėje“ bei pirmąjį lietuvišką laikraštį „Lietuvininkų prietelis“.
1978–1990 m. mokslinio leidinio „Knygotyra“ atsakingasis sekretorius, nuo 1990 m. – atsakingasis redaktorius. Nuo 1981 m. – žurnalo „Bibliotekų darbas“ (nuo 1990 m. – „Tarp knygų“) ir Lietuvos spaudos A serijos „Knygos lietuvių kalba“ redakcinių kolegijų narys. 1997 m. enciklopedinio žodyno „Knygotyra“ redakcinės kolegijos pirmininkas ir vienas rengėjų. 1998 m. parengė elektroninę knygą „Lietuviškos knygos metai“, 2001 m. sudarė leidinius „Bibliofilai“ apie asmenines bibliotekas ir 2005 m. – „Knygos ir bibliofilijos kultūra“. Mažosios Lietuvos, Tarybų Lietuvos ir Visuotinės lietuvių enciklopedijų straipsnių autorius.
Nesosilikatas

Nesosilikatai (arba ortosilikatai) – silikatai, sudaryti iš SiO₄ tetraedrų, kurie yra atskirti katijonų vienas nuo kito. Šiai grupei priklauso tokie mineralai, kaip granatai, olivinai, cirkonai ir kiti.
Smėlio maišas

Smėlio maišas (angl. sandbag, angliškai dar vadinamas floodbag 'potvynio maišas') – maišas iš burlapo, polipropileninio audinio ar panašios medžiagos, pripiltas smėlio ar kitokio grunto. Naudojamas kaip įtvirtinimų elementas, sulaikantis kulkas ir skeveldras, arba kaip dambų elementas, sulaikantis vandenį. Taip pat gali būti naudojamas kaip balastas. Smėlio maišai patogūs, nes maišinis audeklas (burlapas) ir smėlys yra pigūs, o maišus galima pervežti tuščius ir tik reikiamoje vietoje pripilti smėlio.

Fortifikacija

Smėlio maišai naudojami mažiausia nuo XVIII a. pabaigos. Anksčiau jie būdavo užpildomi kastuvais. Paskutiniais metais tam naudojamos mašinos.
Smėlio maišai naudojami įrengiant lauko įtvirtinimus arba kaip laikinos priemones saugant civilinius objektus. Dėl pigumo iš smėlio maišų galima sudaryti didelius apsauginius pylimus, barjerus, sieneles ir pan. Gana laisvo smėlio maišuose trintis ir gausybė smulkių oro tarpelių smėlyje padaro smėlio maišus efektyviu sprogimo bangą sugeriančiu barjeru.
Fortifikacijoje naudojamų maišų matmenys ir masė yra parinkti tokie, kad smėlio maišus būtų galima suguldyti užklojant kaip plytas mūre ir kad jie būtų ne pernelyg sunkūs kilnoti ir pernešti. Smėlio maišai gali būti naudojami gruntiniams šlaitams (pvz., pylimų) iškloti ar sienelėms statyti. Kadangi paprasti burlapiniai maišai gana greitai yra, įtvirtinimai iš maišų, kurie turi išlikti ilgam, būna nutepami cemento skiediniu. Tai padidina maišų atsparumą tiek puvimui, tiek mechaniniams pažeidimams.

Smėlio maišai iš dako laiko gerokai ilgiau nei burlapiniai, todėl statant ilgam laikui numatytus maišinius įtvirtinimus jie tinkamesni. Tačiau šiais laikais dauguma kariškių naudojamų smėlio maišų yra iš polipropileninio austo audeklo, kuris yra atsparus puvimui.
Ekdromai

Ekdromai (gr. ekdromos, dgs. ekdromoi) – senovės Graikijos lengvieji hoplitai. Jų pavadinimas reiškia 'išbėgikai', nes jie galėdavo išbėgti iš falangos rikiuotės ir kautis ne rikiuotėje, jei to prireikdavo. Ekdromai paprastai būdavo greiti, lengvai šarvuoti (aspis ir bronzinis šalmas), ginkluoti ietimi ir trumpu kalaviju. Ekdromais vadino bet kokius hoplitus, gebančius naudoti ekdromų taktiką – išėjimą iš rikiuotės ir kovimąsi ne rikiuotėje.
Falangos rikiuotėje ekdromai kaudavosi kaip ir visi hoplitai, bet įsakyti galėdavo išbėgti iš rikiuotės ir kautis atskirai. Toks poreikis kildavo ginantis nuo priešo skirmišerių trikdomojo apšaudymo, valant teritoriją, kuria žygiuoja falanga, užimant svarbius mūšio lauko taškus, persekiojant sumuštus priešininkus. Jų lengvumas nebūdavo pakankamas, kad garantuotų kirstynes su skirmišeriais, bet jie galėdavo šiuos nuvaryti ir apvalyti judėjimo maršrutą. Psilai ir peltastai nesiveldavo į kirstynes su ekdromais, kadangi šie, net neturėdami šarvų, buvo žymiai geriau paruošti tokioms kautynėms. Tuo tarpu barbarų pėstininkai neretai įsitraukdavo į tokius susirėmimus.
Ksenofontas naudojo ekdromus Dešimties tūkstančių žygyje kad apsisaugotų nuo gausių barbarų karių, kurie suardydavo graikų kolonas. Tai ne sykį minima jo veikale „Anabazė“ (gr. Ἀνάβασις).
Vidžgovo valsčius

Istorija

Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Bielsko apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1934 m. spalio 1 d. valsčius buvo panaikintas, o jo kaimai padalinti Bransko, Bočkų ir Grodzisko valsčiams. 1952–1954 m. įkurtas Holonkų valsčius.
Aušra (Molėtai)

Istorija

1923 metais 1 ūkis 3 gyventojai.
Antanas Paleckas

Biografija

UAB „Karleta“ direktorius. Šiluminių aerostatų pilotas, Prienų oreivių klubas „Audenis“ vadovas.
Nuo 1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Birštono skyriaus narys.
Nuo 2003 m. Birštono savivaldybės tarybos narys, Finansų ir biudžeto komiteto pirmininkas.
Naina Jelcina

Naina Jelcina (rus. Наи́на (Анастаси́я) Ио́сифовна Е́льцина, iki vedybų – Girina, g. 1932 m. kovo 14 d. Orenburgo srityje) – pirmojo Rusijos prezidento B.Jelcino našlė.
Vitas Sadauskas

Biografija

1958 m. birželio 28 d. šeima reabilituota, 1959 m. iš tremties grįžo į Lietuvą. Iki 1967 m. mokėsi Prienų rajono Balbieriškio pradinėje mokykloje, 1974 m. baigė Kauno 25-ąją vidurinę mokyklą, 1981 m. – Kauno medicinos institutą, 1982 m. Kauno klinikose baigė akušerijos – ginekologijos internatūrą.
Nuo 1982 m. VšĮ Radviliškio ligoninės ir Radviliškio PSPC gydytojas.
1992 m. Politinių kalinių ir tremtinių sąjungos narys, 2007 m. Tėvynės sąjungos Radviliškio rajono skyriaus narys.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys.  Nuo 2010 m. Savivaldybės tarybos antikorupcijos komisijos pirmininkas. Lietuvos savivaldybių asociacijos narys 2010-2011 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos valdybos narys 2010-2012 m.
Nuo 2008 m. LPKT frakcijos Tėvynės sąjungoje Radviliškio skyriaus pirmininkas.
Nuo 2012 01 mėn. Tėvynės sąjungos - LKDP frakcijos seniūno pavaduotojas rajono taryboje.
Žmona Daiva Vaikai Mantas, Laura.
Kolaboracija

Kolaboracija, kolaboravimas, yra valstybės išdavimas, bendradarbiavimas su okupacine arba su visuomenės daugumos nepalaikoma valdžia. Apima nusikaltimus, įvykdytus tarnaujant okupacinei valdžiai (gyventojų žudymas ir persekiojimas, ekonominis šalies išnaudojimas), taip pat dalyvavimą marionetinėje vyriausybėje ar kitose okupantų suformuotose valdžios struktūrose.

Sąvokos kilmė

Žodis kolaboruoti įvestas 1871 m. Prancūziškai collaborateur iš pradžių buvo pavadinti kontrabandininkai, Napoleono karų metu (1802 m.) prekiavę su Anglija ir padėję pabėgti monarchistams. Žodis išvestas iš lotynų kalbos collaborare – „bendradarbiauti“. Kolaboracija „išdavikiško bendradarbiavimo su priešu“ prasme pradėta vartoti nuo 1940 m. ir iš pradžių taikyta Viši režimui bei jos rėmėjams Prancūzijoje, bendradarbiavusiems su nacistine Vokietija.
Sudargo Martyno Sederevičiaus pagrindinė mokykla

Istorija

1884 m. Sudarge buvo parapinė katalikiška mokykla, kurioje mokėsi 49 vaikai. 1944–1945 m. m. mokykla nedirbo. 1949–1950 m. m. pradžios mokykla pradėta pertvarkyti į septynmetę, nuo 1961–1962 m. m. aštuonmetė mokykla. Įsteigtas bendrabutis, kuriame gyveno apie 30 vaikų. Dalis lietuvių vaikų mokėsi ir iš Kaliningrado srities. Veikė prailgintos darbo dienos grupės, įrengta mokyklos valgykla, mokymo kabinetai, pastatytas dviejų aukštų (8 klasių-kambarių) mūrinis mokyklos pastatas.
Nuo 1986–1987 m. m. įvestas privalomas devynmetis mokymas, mokykla pavadinta nepilna vidurine. Sekančiais mokslo metais ji vadinama devynmete, 1992–1993 m. m. pagrindine (9 klasių), nuo 2000–2001 m. m. pagrindine (10 klasių) mokykla. 2012 m. rugpjūčio 31 d. Sudargo Martyno Sederevičiaus pagrindinė mokykla prijungta prie Kidulių pagrindinės mokyklos.
Pavadinta kunigo knygnešio Martyno Sederevičiaus (1829–1907) vardu.
Siko perėja

Siko perėja (isp. Paso de Sico) – kalnų perėja Anduose, ties Argentinos (Saltos provincija) ir Čilės (El Loa provincija) siena. Aukštis – 4080 m. Per perėją eina kelias (žvyrkelis), jungiantis Saltą ir San Antonio de los Kobresą rytinėje pusėje su San Pedro de Atakama vakarinėje pusėje. Būdingas kontrastingas, atšiaurus klimatas.
Birštono apžvalgos bokštas

Paskirtis ir apylinkės

Birštono apžvalgos bokštas skirtas apžvelgti Nemuno kilpų regioninio parko kraštovaizdį. Už 450 m į vakarus driekiasi Škėvonių atodanga (gamtos paminklas), 1,5 km į rytus stūkso Birštono piliakalnis (Vytauto kalnas). Nuo bokšto žvelgiant į pietus, pietryčius, už 6,2 kilometro Nemuno kairiajame krante plyti Punios šilas, išsaugojęs Lietuvos pirmykščių girių bruožus. Už 7,9 kilometrų į pietvakarius plyti nedidelis Degsnės miškas, kurio maumedyne auga nemažai apie 46 m aukščio lenkinių maumedžių bei tarp jų aukščiausiu Lietuvos medžiu laikomas Degsnės miško maumedis.

Vietovė

Birštono apžvalgos bokštas pastatytas Birštono savivaldybėje, Birštono kurortinio miestelio pietvakarinėje dalyje, ant kalvos 92 metrų aukštyje virš jūros lygio, apie 228 metrus į rytus nuo Nemuno pakrantės, apie 590 metrų nuo magistralinio A16 kelio Vilnius - Marijampolė.

Bokšto duomenys

Birštono apžvalgos bokšto architektai - Donatas Malinauskas ir Vytautas Putna. Jo statybos užtruko kiek mažiau nei metus. Apžvalgos bokštas oficialiai atidarytas lankytojams nuo 2019 m. liepos 11 d. 
Statant bokštą, jo pagrindui naudotos metalinės konstrukcijos, o apdailai mediena. Į bokšto apžvalgos aikštelę esančią 45 m aukštyje, veda 300 laiptelių. Apžvalgos aikštelėje suprojektuoti ir sumontuoti skaidrių konstrukcijų grūdinto stiklo berėmiai turėklai, kurie atlaiko 2 kN šoninio vertimo jėgą. Sumontuotas keturšlaitis stogas – toks pat kaip tradicinių senųjų medinių gynybinių pilių sargybiniuose bokštuose, kurias statė baltų gentys. Bokšte įrengta dviguba įžeminimo sistema, turėklai pagaminti iš grūdinto neskylančio stiklo. Skaičiuojama, kad statant bokštą maumedžių tašų iš viso buvo sunaudota 38 kubiniai metrai. Jų bendras ilgis siekia apie 7 km, o visus juos pritvirtinti prireikė 10 tūkst. varžtų. Bokšto konstruktyvą sudaro erdvinė metalinių profilių konstrukcija. Šioms konstrukcijoms ir varžtiniams sujungimams sunaudota 111,6 tonų metalo.
Dirižablių paštas

Dirižablių paštas (angl. Zeppelin mail) – viena iš oro pašto rūšių, kur pašto siuntas gabeno daugiausia vokiečių dirižabliai, kurie buvo naudojami civiliniais tikslais nuo 1908 iki 1939 metų. Kiekvieno orlaivio skrydžio metu buvo gabenamos pašto siuntos, kartais dideliais kiekiais. Vokai buvo žymimi specialiu pašto antspaudu, o keletas valstybių netgi išleido specialius pašto ženklus, skirtus dirižabliais gabenamų siuntų apmokėjimui.

Prieškaris (1908–1914 m.)

1908 m. liepą pirmuoju paštą gabenančiu dirižabliu tapo dirižablis LZ 4. Pirmųjų skrydžių metu specialūs pašto antspaudai nebuvo naudojami. Pirmasis toks antspaudas buvo ovalus, su aplink esančiu užrašu „LUFTSCHIFF / SIGNALPOST“ („Dirižablis / Signalinis paštas“), o centre „Z III“, kuris buvo naudojamas dirižablyje LZ 6 (Z 3) nuo 1909 m. rugpjūčio 27 d. Iki gruodžio 27 d.
Iki 1911 m. buvo naudojami skirtingi pašto antspaudai. Tipinis to laiko antspaudas buvo apvalus, su užrašu „AN BORD DES / ZEPPELIN / LUFTSCHIFFES“, nurodyta data centre ir apačioje parašytu dirižablio pavadinimu. Laiškai buvo antspauduojami skrydžio metu, dirižablyje esančiame mažame pašto skyriuje.
1914 m. dirižabliai buvo mobilizuoti kariniams tikslams ir nuo to laiko jais nebuvo gabenamas paštas.

Kolekcionavimas ir leidyba

Kolekcinės medžiagos rinkimas, susijęs su dirižablių paštu, yra populiarus tarp filatelistų. Žinomos šios tematikos kolekcionierių acociacijos yra Anglijoje, Vokietijoje, Italijoje, Naujojoje Zelandijoje, JAV, Šveicarijoje ir Japonijoje. Taip pat yra leidžiamos specialios knygos, katalogai ir žurnalai.
Bugulma

Istorija

Bugulma įkurta 1736 m. rusų, pastatyta tvirtovė. Gyvenvietė buvo Pugačiovo sukilimo sūkuryje. 1781 m. suteiktas miesto statusas. Buvo svarbus prekybinis taškas keliuose tarp Kazanės, Orenburgo ir Ufos. 1911 m. miestą pasiekė geležinkelis. 1948 m. pradėta vystyti naftos pramonė.
Gita Birenbaum

Biografija

Gimė 1903 m. Kaune, studijavo Dancigo technikos universitete, vėliau Berlyno Humboldtų universitete. Kartu su Bluma Zeigarnik ir Tamara Dembo 1927 m. apsigynė disertaciją apie Zeigarnik efektą, kitaip vadinamą nebaigto veiksmo efektu. Darbo vadovu buvo žinomas psichologas Kurtas Levinas. 1930 m. išvyko gyventi į TSRS, kur dirbo Maskvos universitete kartu su Levu Vygotskiu. Vėliau dirbo Maskvos Z. Solovjovo psichiatrijos ligoninėje, taip pat Uljanovske ir Riazanėje. Mirė 1952 m. Maskvoje.
Juozas Budraitis

Biografija

Mokėsi Švėkšnos vidurinėje mokykloje. 1973 m. baigė teisę Vilniaus universiteto Teisės fakultete. 1981 m. baigė aukštuosius kino režisūros kursus Maskvoje.
Nuo 1965 m. kino aktorius. 1979–1989 m. Kauno dramos teatro aktorius. 1989–1996 m. Lietuvos teatro sąjungos pirmininkas. 1996–2010 m. Lietuvos Respublikos ambasados Rusijos Federacijoje kultūros atašė.
Juras Požela (1982)

Biografija

1988–2000 m. mokėsi Vilniaus miesto Antakalnio vidurinėje mokykloje.
2000–2004 m. studijavo informologiją Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete; įgijo komunikacijos ir informacijos mokslų bakalauro laipsnį.
2004–2006 m. studijavo žurnalistiką Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete; įgijo komunikacijos ir informacijos mokslų magistro laipsnį.
2003 m. pavasario semestre pagal Erasmus programą stažavosi Saxion Hogeschool Ijselland aukštojoje mokykloje Nyderlanduose.

Darbinė patirtis

2001–2003 m. – Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Integruoto informacijos centro vadybininkas.
2004–2006 m. – Europos Parlamento nario Justo Vinco Paleckio padėjėjas.
2006–2010 m. – Jaunimo reikalų departamento prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos direktorius.
2010–2012 m. – Lietuvos Respublikos Seimo nario padėjėjas – sekretorius, opozicijos lyderio patarėjas.
Nuo 2012 m. – Lietuvos Respublikos Seimo narys

Politinė veikla

Nuo 2000 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) ir LSDP Vilniaus skyriaus narys. Nuo 2006 m. LSDP Vilniaus skyriaus pirmininko pavaduotojas. LSDP prezidiumo narys.
2004–2006 m. – Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos valdybos narys, tarptautinis sekretorius. Ėjo Europos jaunųjų socialistų organizacijos (ECOSY) biuro nario pareigas.
2003 m. dalyvavo Europos Jaunimo Konvento dėl ES ateities darbe. 2004 m. dalyvavo Europos Sąjungos Regionų komiteto darbe.
2011–2012 m. – Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos pirmininkas.
2003 – 2007 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys; socialinių reikalų komiteto narys, pirmininko pavaduotojas; peticijų komisijos pirmininkas. 2007–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys; socialinių reikalų komiteto pirmininkas. 2011–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys (iki 2012 m.).
2012 m. tapo kandidatų į Seimą LSDP sąraše 9-asis numeris ir buvo išrinktas į 2012–2016 m. kadencijos Lietuvos Respublikos Seimą, kur eina Jaunimo ir sporto reikalų komisijos pirmininko pareigas bei dirba Sveikatos reikalų komitete.
2016 m. buvo sveikatos apsaugos ministras.
2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose buvo išrinktas Seimo nariu pagal LSDP sąrašą, tačiau mirė praėjus savaitei po rinkimų.

Kontroversijos

2004 m. J. Poželos pavardė nuskambėjo, kai jis Vilniaus oro uoste pajuokavo apie bombą.
Kristalas

Kristalas – kietasis kūnas, turintis tvarkingą vidinę struktūrą. Jį sudaro tvarkingai susigrupavusios dalelės: atomai, jonai (krūvį turinčios dalelės) arba molekulės (atomų junginiai).
Kristalas susidaro iš tirpalų, aušinant išlydytą kietąją medžiagą, o šis susidarymo procesas vadinamas kristalizacija. Susidarant kristalui, jo atomai, jonai ar molekulės tvarkingai išsidėsto lygiagrečiomis eilėmis, kurių grupės sudaro kristalų gardeles. Gardelė lemia kristalo formą. Kai prie jos jungiasi daugiau atomų, jonų ar molekulių, kristalas auga. Taškai, kuriuose išsidėsčiusios struktūrinės dalelės, vadinama gardelės mazgais. Molekulinėje kristalinėje gardelėje molekules sieja Van der Valso jėga. Pats mažiausias tūris, tiksliai pasikartojantis visame kristale, vadinamas elementariąja gardele. Kristalą sudaro gardelių kombinacijos. Druska ir cukrus turbūt yra žinomiausios kristalinės medžiagos, bet, pavyzdžiui, molis ar plienas irgi susideda iš kristalų. Daugelio gamtinių medžiagų kristalinę sandarą sunku įžiūrėti, nes kristalai dažniausiai būna sulipę. Tokios iš daugelio kristalėlių sudarytos medžiagos yra vadinamos polikristalinėmis.
Kristalų simetrijos elementai yra ašys, plokštumos ir centrai.
Malin Reitan

Biografija

Dainininkės karjerą pradėjo, kai jai buvo devyneri metai. 2005 metais atlikėja pirmą kartą dalyvavo Melodi Grand Prix Junior 2005 atrankoje į vaikų „Eurovizijos“ konkursą. Finale ji su daina „Sommer og Skolefri“ įveikė 9 kitus dalyvius ir užėmė pirmą vietą bei gavo teisę dalyvauti lapkričio mėnesį vyksiančioje 2005 m. vaikų „Eurovizijoje“. Po pergalės Melodi Grand Prix Junior konkurse, Malin surengė vasaros koncertų turą, dalyvavo įvairiuose festivaliuose bei televizijos laidose. Lapkričio mėn. Haselte (Belgija) vykusiame konkurse atlikėja su 123 taškais užėmė 3 vietą.
2006 metais Malin išleido du albumus. Pirmasis – „Malin på månen“ buvo išleistas gegužės mėnesį, o lapkritį pasirodė kalėdinių dainų albumas, pavadinimu „Malins Jul.“ 2008 m. balandžio mėn išleistas trečiasis atlikėjos albumas „Pang!“, kuris šalyje tapo auksiniu.
2012 metais atlikėja su kūriniu „Crush“ Norvegijos Melodi Grand Prix konkurso pusfinalyje užėmė trečią vietą ir pateko į finalą, tačiau ten pergalės nepasiekė.
Ana Safrončik

Biografija

Gimę Kijeve, tenoro ir baleto šokėjos šeimoje, todėl jau vaikystėje turėjo galimybę pasirodyti teatro scenoje.
Kuomet Anai buvo 13, šeima persikėlė gyventi į Arecą Italijoje. 1998 m. ji laimėjo grožio konkursą „Mis Toskana“, o sekančiais metais dalyvavo ir „Mis Italija“.
Kine debiutavo 2000 m., tačiau labiau žinoma tapo deka vaidmens muilo operoje „CentoVtrine“ (2004-07m.).
Audrius Liaudanskas

Audrius Liaudanskas (g. 1959 m. gegužės 11 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius.

Biografija

1990 m. baigė Vilniaus dailės akademiją. Nuo 1994 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Prancūzija, Kinija, Suomija, Vokietija). Individualios parodos surengtos Vilniuje 1994 m., 1996 m., 1998 m., 1999 m., 2001 m., 2005 m.
Kūriniams naudoja akmenį, medį, bronzą („Baliui Buračui“ 1990 m., „Giminės šarvas“ 1994 m., „Nojaus arka“ 1996 m.). Sukūrė skulptūrų interjerams („Laisvės varpas“, bendrovės „Megrame“ administraciniame pastate, 1990 m., „Verbų angelai“ galerijoje „Maldis“, 1994 m., „Jūratė“ viešbutyje „Panorama“, 1997 m.; visi Vilniuje). Sukūrė kino apdovanojimų „Sidabrinė gervė“ statulėlę. Kūrybai būdingi simboliai, alegorijos, siekis išreikšti tautiškumą.
Jonas Senulis

Jonas Senulis (1893 m. balandžio 2 d. Šeduvoje, Panevėžio apskr. – ?) – vargonininkas.

Biografija

Mokėsi pas Šeduvos vargonininką, vėliau pas Juozą Naujalį ir Vincą Nacevičių Kaune. 1911 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Pitsburge, PA. Po metų suorganizavo Jaunuolių dainininkų draugiją. 1913 m. pradėjo vargonininkauti Šv. Juozapo lietuvių parapijoje Duryea, PA, o dar po metų – Švč. M. Marijos parapijoje Wanamie, PA. Vėliau vargonininkavo Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijoje Homesteade, PA.
1917–1931 m. vadovavo „Birutės“ chorui ir vargonininkavo Šv. Vincento parapijoje Pittsburghe, PA. 1929 m. surengė pirmąją radijo laidą Pitsburge. Programą atliko choras ir solistai.
Nuo 1931 m. vadovavo „Laisvės“ chorui, o vėliau „Dainos“ chorui. 1935–1957 m. vargonininkavo Dangun Žengimo parapijoje Pitsburge. 1948–1950 m. buvo choro „Jaunieji lietuviai“ vadovas. Šis choras koncertavo ir kitataučiams. Su chorais, solistais ir artistais pastatė 14 dramų, 30 komedijų, 5 tragedijas ir 4 Miko Petrausko ir Stasio Šimkaus operetes. Septynis kartus dalyvavo tarptautiniuose pasirodymuose ir tris kartus laimėjo prizus.
Nuo 1939 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys. Surinktas Laukuvos apylinkės lietuvių liaudies dainas padovanojo Juozo Žilevičiaus muzikologijos archyvui.