google/wiki40b huggingface dataset:
Madre de Dioso departamentas

Istorija

Pušaro petroglifai prie Palatoa upės rodo teritoriją buvus apgyvendintą prieš kelis tūkstančius metų. Vėliau sudarė rytinę Inkų imperijos ribą (Antisujus). Kolonijiniais laikais Madre de Diose europiečiai lankėsi retai, tik 1861 m. generolas Faustino Maldonado ištyrinėjo visą kraštą. Vėliau čia pradėjo keliauti kaučiuko rinkėjai, aukso ieškotojai, misionieriai. Madre de Dioso departamentas sudarytas 1912 m.

Geografija

Madre de Dioso departamentas įsikūręs daugiausia Amazonės žemumoje, apaugusioje džiunglėmis ir tankiai išvagotoje upių. Paviršius aukštesnis vakaruose, kur iškyla iki 540 m (Señor de los Milagros k.).
Svarbiausia upė – Madre de Diosas, priklausantis Madeiros baseinui. Kitos didelės upės yra Takuatimanu, Manu, Tambopata, Hytas, Inambaris ir kt. Gausu lagūnų, šlapynių, senvagių (Valensijos lagūna, Sandovalio ežeras ir kt.).
Klimatas ekvatorinis, karštas ir drėgnas. Vidutinė oro temperatūra per metus laikosi ~26 °C, bet vyraujant pietų vėjams kartais gali nukristi net iki 8 °C. Per metus iškrenta ~1300 mm kritulių, aukštas vidutinis oro drėgnumas.
Departamente įkurta nemažai saugomų teritorijų, tame tarpe į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą įtrauktas Manu nacionalinis parkas. Taip pat yra Aukštutinio Puraus nacionalinis parkas, Tambopatos nacionalinis draustinis, Amarakaeri bendruomenės draustinis ir kt.

Ekonomika

Verčiamasi naftos gavyba, rasta gamtinių dujų telkinių, kertami miškai, plaunamas auksas. Taip pat verčiamasi gyvulininkyste, auginami manijokai, ryžiai, kavamedžiai, hevėjos, kukurūzai, kokospalmės, bananai ir kiti vaisiai. Yra naftos perdirbimo, maisto, chemijos pramonės įmonių. Vystomas turizmas.

Gyventojai

Madre de Dioso departamentas gyvenamas labai retai. Dauguma gyventojų susitelkę prie didžiųjų upių. Be metisų ir baltųjų, departamente gyvena daug indėnų, dalis jų tebesilaiko labai izoliuotai. Svarbesnės indėnų tautos: amahuakai, amarakaeriai, lygumų kečujai, pirai, šipibai-konibai, jaminavai, mačigengai.
Arminta

Arminta – moteriškas vardas, vyriška šio vardo forma Armintas.
Vardadienis: sausio 4 d.
Rinkos aikštė

Rinkos aikštė – didžiausio tiražo Kėdainių rajono laikraštis miestui ir kaimui, einantis nuo 1995 m. lapkričio 24 d. Kėdainiuose, Josvainių g. 41, LT-57267, Kėdainiai.

Istorija

Leidžia UAB „Rinkos aikštė“. Leidžiamas 3 kartus per savaitę.  Laikraštis prenumeruojamas bei platinamas mieste ir kaime. Tiražas 1997 m. – 2000 egz., 2008 m. – 6 500 egz. Turi spaustuvę, kurioje spaudžiami ir aplinkinių rajonų leidiniai („Jonavos kraštas“, „Naujienos“ ir kt.).
UAB „Rinkos aikštė“ direktorė, laikraščio vyr. redaktorė – Vitalija Surgautienė.
Nuotolinis matavimas

Nuotolinis matavimas (telemetrija, lot. tele - per atstumą) – telekomunikacijų sritis, apimanti matavimo duomenų perdavimą per atstumą. Specialūs įrenginiai patalpinami kurioje nors vietovėje pasirinkto dydžio matavimams atlikti, ir iš jų automatiškai yra siunčiami duomenys į centrą (pvz., radijo ryšiu arba telefonu). Matavimo duomenų siuntimui naudojamos radijo sistemos, modemai, internetas bei mobilaus ryšio tinklai.
Telemetrija arba nuotolinis matavimas naudojamas daugelyje ūkio šakų. Pvz., elektroninėms televizijos žiūrovų tyrimams; automatiniam duomenų, reikalingų tokių produktų kaip dujos, elektra ir t. t. pardavimui, rinkimui; duomenų apie kelių eismą, oro juros laivynų judėjimo kontrolei. Moksle - mokslinių duomenų – pvz., seismologijos, klimato - rinkimui.
Kristupas Arciševskis

Biografija

Kristupas Arciševskis gimė 1592 m. gruodžio 9 d. Rogalino (Rogalin) mieste, Poznanės paviete, kalvinistų šeimoje.
Auklėjamas buvo kunigaikščio Kristupo Radvilos rūmuose, bet jau 1622 metais buvo priverstas bėgti iš Lenkijos, kur buvo nuteistas mirties bausme už rimtą nusižengimą.
Radvilai padedant Arciševskis išvažiavo į Olandiją ir pradžioje apsistojo Hagoje, įstojo į karinę tarnybą, lankė Leideno universitetą. Išvykęs į Prancūziją dalyvavo La Rošelio apgultyje ir 1630 metais, kaip olandų karininkas, išvyko į Nyderlandų Braziliją kautis prieš ispanus ir portugalus. Jo kariniai nuopelnai 1638 metais buvo pažymėti generolo laipsniu ir Kristupo Arciševskio paskyrimu visos artilerijos vadu. Tačiau po konflikto su vyriausiu vadu išėjo į atsargą.
Jo žygdarbiai Naujame Pasaulyje jau buvo žinomi ir gimtinėje ir naujasis Lenkijos karalius Vladislovas IV pakvietė jį vadovauti visos šalies artilerijai, pažadėjęs liautis persekiojus iš teismo sistemos pusės. Karo vadas noriai priėmė kvietimą ir padarė didelę paslaugą Lenkijos armijai, įvesdamas tvarką ir discipliną. Joano Kazimiero karaliavimo metu, Bogdano Chmelnickio karo metu, Arciševskis gynė Lvovą ir tvirtino Zbaražą.
Kristupas Arciševskis mirė 1656 m. balandžio 7 d. netoli Gdansko ir buvo palaidotas Lešno miesto kalvinų bažnyčioje.
Jo brolis – Ilija Arciševskis – taip pat buvo karininkas; kaip karinis inžinierius vadovavo tilto statybai per Dnepro upę.
Ričardas Gavelis

Ričardas Gavelis (1950 m. lapkričio 8 d. Vilniuje – 2002 m. rugpjūčio 18 d.) – lietuvių prozininkas, dramaturgas, publicistas, fizikas.
Parašė žymius romanus „Vilniaus džiazas“ir „Vilniaus pokeris“. Vienas ryškiausių lietuviškojo postmodernizmo atstovų. Kūryba drąsi, provokuojanti, permąstanti tautinę, politinę tapatybę ir kitas pamatines kategorijas. Ryškus racionalusis pradas.
Ričardo Gavelio knygų yra išversta į anglų, prancūzų, vokiečių, latvių, lenkų, suomių, baltarusių ir kitas kalbas.

Biografija

1968 metais baigė Druskininkų vidurinę mokyklą. 1973 m. Vilniaus universitete baigė fiziką ir gavo fiziko teoretiko diplomą. 1973–1977 m. dirbo Mokslų Akademijos Fizikos institute.
1978–1980 m. dirbo žurnalų „Mokslas ir gyvenimas“ bei „Pergalė“ redakcijose. 1992–2002 m. bendradarbiavo dienraštyje „Respublika“, savaitraštyje „Veidas“.

Apdovanojimai

2000 m. Vilniaus klubo ir Vilniaus televizijos literatūrinė premija už romanus „Prarastų godų kvartetas“ ir „Septyni savižudybės būdai“.
Ramutė Vinikienė

Biografija

1988 m. Šiaulių K. Preikšo pedagoginiame institute baigė ikimokyklinio auklėjimo pedagogiką ir psichologiją, 2009 m. Vytauto Didžiojo universiteto Socialinio darbo institute – socialinis darbą.
VŠĮ „Kazlų Rūdos socialinės paramos centras“ direktoriaus pavaduotoja.
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narė. Nuo 2011 m. Kazlų Rūdos avivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Leonardas, vaikai Audronė, Giedrė.
Konak Belediyespor

Istorija

Klubas įkurtas 2006 m. Nuo 2012/2013 m. sezono, kai pirmą kartą tapo čempionėmis neužleidžia pozicijų Turijoje.
2017 m. rugpjūčio 28 d. susitiko su FC Gintra. Tai buvo Moterų čempionų lygos, kvalifikacinio turnyro 1-os atrankos grupės rungtynės. Nugalėtojomis tapo lietuvaitės, kurios įveikė varžoves 3-1 ir pateko į kitą etapą. Turkėms šis pralaimėjimas reiškė pasitraukimą iš tolimesnių kovų.  Turkėms turnyras baigėsi grupės varžybose.
Kurmaičiai

Istorija

Pirmieji gyventojai kaime apsigyveno neolite. Apie tai liudija virvelinės keramikos kultūros vyro kapas su laiviniu kovos kirviu, rastas žvyro karjere.
Gausi bendruomenė gyveno I tūkstantmečio pr. m. e. II pusėje – I tūkstantmečio I pusėje. Ją mena išlikę pilkapiai, kapinynas ir piliakalnis, kuriame taip pat veikė alkvietė.
Rašytiniuose šaltiniuose Kurmaičiai pirmą kartą paminėti 1566 m. Kaimo pavadinimas asmenvardinės kilmės, kilęs iš pirmojo naujakurio Kurmio vardo. Kaimas priklausė Kretingos valsčiui ir buvo vaitijos centras. Valstiečiai valdė 75 valakus žemės, iš kurių 54 valakai buvo ariami. 1566 m. kaime gyveno 82, 1572 m. – 48 šeimos. XVIII a. kaimo žemių pietinėje dalyje įsikūrė vienkieminis Tintelių užusienis, pirmąkart paminėtas 1771 m.
XVI–XIX a. kaimas turėjo 4 kapines, kurių ankstyviausios yra pietiniame pakraštyje, prie Akmenos upės, į tvenkinį įsiterpiančiame kyšulyje.
1827 m. kaime buvo 30 katalikų kiemų, 1846 m. – 28 dūmai, 1857 m. – 20 katalikų kiemų. Panaikinus baudžiavą, 1870 m. išperkamuosius žemės mokesčius grafui Nikolajui Zubovui mokėjo 113 valstiečių. Nuo 1861 m. kaimas buvo Kretingos valsčiaus Kurmaičių seniūnijos, o 1940–1941 ir 1944–1968 m. – Kurmaičių apylinkės administracinis centras.
1935–1937 m. išskirstytas į vienkieminius ūkius. Tarpukariu Kurmaičiuose pradėjo veikti didžiausias Kretingos apskrityje žvyro karjeras. Iš jo link Kretingos buvo nutiestas siauras geležinkelis, kuriuo buvo gabenamas žvyras geležinkelio Telšiai–Kretinga statybai ir kt. poreikiams. Kasant žvyrą karjere buvo aptiktas mamuto dantis bei neolito laikotarpio žmogaus kapas. Prieš karą ir pokariu kaimo pietiniame pakraštyje prie Akmenos upės stovėjo vandens malūnas.
1948–1951 m. į Sibirą ir Rusijos Tolimuosius Rytus buvo ištremta 46 žmonės – Baltmiškių, Baužių, Beržanskių, Bružų, Dauginčių, Jonušų, Juškų, Kiesų, Markų, Šilų šeimos, A. Katkus ir L. Šikšnienė.
1949 m. įkurtas „Žemaičių tiesos“ kolūkis (pirmasis pirmininkas Pranas Perkumas). Vietoje jo 1959 m. įsteigtas Kurmaičių tarybinis ūkis (pirmasis direktorius Jonas Jonuškis), kuris 1966 m. pertvarkytas į paukštininkystės tarybinį ūkį. Kaime buvo pastatyta lentpjūvė, paukštininkystės kompleksas, atidarytas ryšių skyrius, biblioteka, kultūros namai, medicinos punktas, vaikų darželis (1981 m.). 1988 m. apie kaimą susuktas dokumentinis filmas.
Vykdant agrarinę reformą, paukštininkystės ūkis buvo išskaidytas į žemės ūkio bendroves, o paukštyno kompleksą 1995 m. įsigijo AB „Vievio paukštynas“.
1994 m. verslininkas Pranas Varkojis įkūrė UAB P. Varkojis ir Ko, kuri užsiima medinių langų, durų, baldų, sodo namelių gamyba.
1995 m. gyvenvietės centre Tūbausių bažnyčios kunigo, pranciškono tėvo Leopoldo Šeifelės iniciatyva pastatytas kaimo kryžius (2008 m. atnaujintas), simbolizuojantis lietuvių tautos kančias ir viltis.
2002 m. pradėjo UAB Navaba skalbykla, teikianti ekologiškas skalbimo paslaugas.
2003 m. įregistruota kaimo bendruomenės centras Kurmaičiai.

Sportas

1971–1980 m. gyvavo kaimo futbolo komanda FK Kurmaičiai, kuri 1971 m. TSRS kaimo pirmenybėse užėmė 2-ąją vietą.
Jeronimas Grėska

Jeronimas Grėska (g. 1931 m. gegužės 9 d. Kačėniškiuose, Siesikų valsčius, Ukmergės apskritis) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija

1955 m. baigė Vilniaus universitetą. 1963 m. birželio 20 d. Vilniaus universitete apgynė disertaciją „Lietuvos TSR liaudies ūkio nusmukdymas hitlerinės okupacijos laikotarpiu (1941-1944)“, ekonomikos mokslų kandidatas. 1988 m. birželio 17 d. G. Plechanovo liaudies ūkio institute Maskvoje apgynė disertaciją „Socialistinės ūkio sistemos kūrimas Lietuvos TSR (Pagrindinių socializmo dėsningumų reiškimosi ypatumų tyrimas 1945-1951 m. laikotarpiu)“, ekonomikos mokslų daktaras.
1955–1957 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1961–1966 m. dirbo Ekonomikos institute. 1967–1992 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, 1967–1977 m. Politinės ekonomijos katedros vedėjas. Nuo 1991 m. profesorius.
Mokslinių darbų pagrindinės kryptys: ūkio istorija, rinkos ekonomika, tarptautinių rinkų konjunktūra. Paskelbė apie 200 mokslinių straipsnių.
Zbignevas Bžezinskis

Biografija

Gimė lenkų diplomato šeimoje. Nuo 1938 m. gyveno Kanadoje, XX a. 5-o dešimtmečio viduryje įgijo JAV pilietybę. Makgilio universitete įgijo magistro laipsnį, Harvarde 1953 m. apgynė politikos mokslų daktaro disertaciją (apie totalitarinės sistemos TSRS formavimąsi). Sparčiai kilo akademinės karjeros laiptais. Harvardo universiteto dėstytojas, 1961 m. perėjo į Kolumbijos universitetą, buvo Komunizmo tyrinėjimo instituto (Institute on Communist Affairs) vadovas.
XX a. 6-o dešimtmečio viduryje – JAV Valstybės departamento politikos planavimo tarybos narys. Pirmasis pasiūlė traktuoti įvykius socialistinėse šalyse iš totalitarizmo koncepcijos pozicijų. Globalios antikomunizmo strategijos, konvergencijos teorijos, technotroninės eros teorijos ir naujo tipo JAV lyderystės koncepcijos autorius. Prezidentų Dž. Kenedžio ir L.Džonsono administracijose dirbo patarėju, laikėsi griežtos linijos santykiuose su TSRS. L. Džonsono kadencijos viceprezidento Huberto Hamfrio patarėjas užsienio politikos klausimais; nuožmus Niksono-Kisindžerio politikos kritikas.
Nuo 1977 iki 1981 m. JAV prezidento Dž. Karterio patarėjas nacionalinio saugumo klausimais. Prezidento B. Klintono valdymo laikotarpiu kūrė ir rėmė NATO plėtros į Rytus programą. Ilgą laiką buvo vienas iš svarbiausių JAV užsienio politikos ideologų. Džono Hopkinso universiteto Tarptautinių ir strateginių tyrimų centro patarėjas ir valdybos narys. Plačiai žinomas savo požiūriu į JAV kaip pasaulio lyderę.
Pastaruoju metu buvo Strateginių ir tarptautinių tyrimų centro (angl. Center for Strategic and International Studie) konsultantas, Nacionalinės demokratijos palaikymo organizacijos (National Endowment for Democracy) valdybos narys.
Flotilės admirolas

Flotilės admirolas (ol. Flottieljeadmiraal, angl. Flotilla admiral) – žemiausias karinis laipsnis, suteikiamas karinio jūrų laivyno admirolams. 
Flotilės admirolas yra viršesnis už jūrų kapitoną, suteikiamas karo laivynų karininkams Belgijoje, Bulgarijoje, Danijoje, Lietuvoje, Latvijoje, Suomijoje, Švedijoje, Vokietijoje. Šis laipsnis atitinka JAV, Didžiosios Britanijos ir kai kurių kitų šalių karo laivynų komodoro arba „nepilno“ kontradmirolo (angl. Rear admiral (lower half), RDML) su viena žvaigžde rangą.

Bulgarijoje

Bulgarijos karo laivyne šis vardas buvo skiriamas Respublikos Prezidento dekretu pirmo rango kapitonams, sėkmingai baigusiems bendrojo lavinimo kursą karo akademijoje. Aukštesnis laipsnis yra kontradmirolas. Flotilės admirolo antpečius puošia didelė penkiakampė žvaigždė. 2000 m. įvestas brigados generolo laipsnis, kuris buvo naudojamas iki 2010 m., kai buvo pervadintas į komodorą. Pagal Respublikos Prezidento 2017 m. sausio 6 d. dekretą, karinis komodoro laipsnis pervadintas į flotilės admirolo laipsnį. Šio rango karininkams nuo 2005 m. nustatyta 60 metų amžiaus riba.

Latvijoje

Latvijos karo laivyne iki 1940 m. ir Latvijos jūrų pajėgose iki 1999 m. buvo tik vienas admirolo laipsnis. 2000 m. patvirtinti nauji kariniai laipsniai, tarp jų buvo komodoras, tačiau vėliau jis pervadintas flotilės admirolu (latv. flotiles admirālis). Šis laipsnis gali būti suteikiamas jūrų kapitonams, baigusiems aukštuosius karo vadų kursus. 2018 m. flotilės admirolo laipsnį turėjo Karinių jūrų pajėgų vadas Ingus Vizulis.

Lietuvoje

1992 m. sukurta Karinių jūrų pajėgų flotilė. Nepriklausomoje Lietuvoje flotilės admirolo laipsniai suteikti R. S. Baltuškai (1997), K. Macijauskui (2005), A. Mockui (2018).

Vokietijoje

Vokietijoje flotilės admirolas atitinka brigados generolo laipsnį Bundesvere ir oro pajėgose, arba JAV „nepilno“ kontradmirolo ir Didžiosios Britanijos komodoro laipsnius. Antpečius puošia auksinė penkiakampė žvaigždė ir dvi atskirtos juostelės – viena siaura ir plati.
Andora (miestas)

Istorija

Miestas įkurtas IX a. pradžioje. Andoros kunigaikštystės centru tapo 1278 m. Nuo 1993 m., kai buvo priimta pirmoji šalies Konstitucija, nustatanti parlamentinę demokratiją, mieste įsikūrė dauguma valstybinių įstaigų.

Geografija ir klimatas

Andora la Velja išsidėsčiusi Andoros pietvakariuose, aukštai Pirėnų kalnuose (virš 1000 m) tarp Prancūzijos ir Ispanijos, prie dviejų upių santakos (Valira d’Ordino ir Valira d’Encamp), sudarančių Valiros upę. Miestas įsikūręs 1409 m aukštyje ir tai yra aukščiausiai esanti sostinė bei populiarus slidinėjimo kurortas. Klimatas yra alpinis – šaltos žiemos ir šiltos, sausos vasaros. Temperatūra svyruoja nuo vidutinės iki -1 °C sausio mėn. ir 20 °C liepos mėn. Kritulių per metus iškrinta apie 808 mm.

Susisiekimas

Nuo miesto iki artimiausių aerouostų Tulūzoje, Žeronoje, Perpinjane ir Barselonoje yra trys valandos kelio. Andoroje nėra traukinių stočių, o autobusų linija jungia miestą su L’Hospitalet, kuri yra pagrindinis taškas kelionei į Paryžių.
Metušelas (medis)

Metušelas – tai gajoji pušis, kurios amžius siekia net 4844 metų. Metušelo medis auga Injo apygardoje, rytų Kalifornijos valstijoje (JAV), aukštai Baltuosiuose kalnuose. Dėl jo saugumo priežasčių, tiksli augimo vieta nėra skelbiama. Bet tai 2900–3000 metrų aukštyje esančiame senų Brislekono pušų miško Methuselah Grove giraitė. Medis pavadintas biblinio personažo vardu.
Stepė

Stepė (rusų k.: степь; kazachų k.: дала) – lyguma be medžių (neskaitant esančių netoli upių ir ežerų); skiriasi nuo prerijos tuo, kad stepėje dominuoja žema žolė, o prerijoje – aukšta. Tai gali būti pusdykumė, apaugusi žole ar krūmais arba abiem, priklausomai nuo metų laiko ir platumos.
Terminas taip pat naudojamas apibūdinti klimatą vietovėse, kurios yra per sausos miškams, tačiau nepakankamai sausos, kad būtų vadinamos dykumomis. Vidutinių platumų stepių klimatui būdingos karštos vasaros ir šaltos žiemos bei 250–500 mm kritulių per metus.
Augalija paprastai aukštesnė nei 30 cm: įvairūs žoliniai augalai, krūmai ir kaktusai. Gyvūnija: korsakas (stepinė lapė), antilopė saiga, lūšis, sakalas ir kt.
Didžiausia pasaulio stepių zona, dažnai vadinama „Didžiąja stepe“, yra vidurio Rusijoje ir gretimose Vidurinės Azijos valstybėse. Ponto stepė driekiasi nuo Ukrainos į rytus link Uralo kalnų ir Kaspijos jūros. Į rytus nuo Kaspijos jūros stepės plyti Turkmėnijoje, Uzbekijoje ir Kazachstane iki Altajaus, Kopet Dago ir Tian Šanio kalnų. Šiaurėje, į rytus nuo Uralo, driekiasi miškais apaugusi Vakarų Sibiro lygumos taiga, beveik siekianti Arkties vandenyną.
Tarp kitų stepių regionų yra tarpinės zonos tarp savanos ir skurdžios dykumos, pvz., Sahelis, supantis tikrąją Sacharą, ar panašios pusdykumės, supančios Taro dykumą Indijos pusiasalyje bei skurdesnes Australijos dykumas.
Didelių stepių yra ir vidurio JAV bei vakarų Kanadoje. Kita didelė stepė, nepereinanti į dykumą, yra šiaurės rytų Brazilijos sertanas.
Kai kurios stepės plyti tarpinėse zonose tarp Viduržemio jūros klimato teritorijų ir dykumų, pvz., Tichuana.
Paul Jozef Crutzen

Paulius Krucenas (ol. Paul Jozef Crutzen, g. 1933 m. gruodžio 3 d. Amsterdamas) – olandų chemikas, Nobelio chemijos premijos laureatas.

Biografija

Baigė Stokholmo universitetą, 1973 m. daktaras.
1976–1980 m. JAV Nacionalinės okeanų ir atmosferos administracijos Aplinkos tyrimo laboratorijos Boulderyje (Kolorado valstija) bendradarbis. Nuo 1980 m. Makso Planko chemijos institute Mainze (Vokietija), 1983–1985 m. instituto direktorius. 1987–1991 m. Čikagos, nuo 1992 m. Kalifornijos universiteto profesorius.

Mokslinė veikla

1970 m. atrado, kad dirvožemyje susidaręs inertiškas diazoto oksidas patenka į stratosferą ir Saulės spinduliuotės veikiamas virsta reaktyviu azoto monoksidu ir dioksidu; šie reaguoja su ozonu ir paverčia jį deguonimi, o taip ardomas ozono sluoksnis.
Adoracija

Adoracija – Švč. Sakramento kultas. Ši sena Bažnyčios tradicija išreiškia ypatingą pagarbą Eucharistiniam Jėzui.
Adoracija paplito viduramžiais. Žmonės norėjo Kristaus atvaizdą (Šv. Ostijos pavidale) ne tik įsivaizduoti ir priimti jį Komunijos metu, bet nuolat, besimeldžiant, jį matyti. Pamaldų metu Švč. Sakramentas yra išstatomas, kad matytųsi, dažniausiai įdedamas į monstranciją.
Kaip malda, adoracija turi tokias dalis: garbinimas, klausymasis, auka, pašventinimas, permaldavimas, bendruomeninė malda.
Julia Ann

Biografija

Savo karjerą Džulija pradėjo sulaukusi 18, dalyvaudama imtynėse purve bei pozuodama erotinėms nuotraukoms. 10 dešimtmečio pradžioje ji kartu su drauge Janine Lindemulder pradėjo rengti sėkmingus striptizo pasirodymus, pavadintus „Blondage“.
1993 m. ji debiutavo pornografiniame filme „Hidden Obsessions“ scena su Janine. Įvairiais laikotarpiais dirbo su visomis didžiausiomis pornografinių filmų studijomis – „Vivid“, „Digital Playground“ (1999 m.) ir „Wicked Pictures“ (2002 m.)
Karjeros pradžioje filmuodavosi tik scenose su moterimis, o vėlesniais metais tapo viena pirmųjų žymių aktorių, besifilmuojančių scenose su juodaodžiais.
Džulija buvo gana žinoma ir už pornografijos industrijos ribų, dalyvavo įvairiose pokalbių laidose ir dokumentiniuose filmuose („Rated A for Adult“, „Night Calls“, „Give Me Your Soul...“, „Dreamwagon: Inside the Adult Industry“, „VS.“, „The Man Show“, „How They Make Adult Movies“).
2003 – 2007 m. Džulija buvo ištekėjusi už režisieriaus Michael Raven.
Ne kartą buvo palikusi industriją, bet vis grįždavo. Paskutinį dešimtmetį yra viena populiariausių MILF kategorijos aktorių, organizacijos PETA aktyvistė.
Friedrich Ratzel

Biografija

Jaunystėje dirbo vaistininku, vėliau studijavo zoologiją Heidelbergo, Jėnos, Berlyno universitetuose. 1868–1875 m. keliavo po Europą, Kubą, Meksiką, Jungtines Amerikos Valstijas (tyrinėjo gamtinių sąlygų įtaką įvairių tautų kultūrai). 1875–1885 m. dėstė Miuncheno aukštesniojoje technikos mokykloje, nuo 1886 m. – Leipcigo universitete; profesorius (1880 m.).

Idėjos

Frydrichas Racelis įvedė į antropologiją kartografijos metodą pačią difuzijos sąvoką (priskiriamas vokiečių difuzionistų mokyklai). Jis kritikavo Adolfą Bastianą ir kitus savo amžininkus už tai, kad jie pervertinę psichinę žmonijos vienovę ir žmogaus išradingumo stoką. Racelio teigimu, kiekvieną kultūrą galima paaiškinti jos geografiniu paplitimu ir vien jau dėl to žmonija negali vystytis pagal tuos pačius evoliucinius požymius.
Frydrichas Racelis daug dėmesio skyrė įvairioms tautų tarpusavio sąveikos formoms. Jis tvirtino, kad supanašėjimą geriausiai gali paliudyti kultūriniai skoliniai ir kad istorinius ryšius galima pagrįsti formos idėja arba kriterijumi (vok. Formengedanke, Formekriterium), t. y. formaliosiomis (ne)funkcinėmis objektų charakteristikomis. Bet koks išradimas, išrastas vienoje vietoje, kaip skolinys ir kaip vidaus poreikio pasekmė pasklinda po visą Žemę. Tautų kraustymasis lemia ištiso kultūrinio komplekso persikėlimą į kitą gamtinę-geografinę sritį. Elementariųjų idėjų įgyvendinimas yra pagrindinė skirtumo tarp tautų priežastis.
Racelis buvo vienas iš sąvokos „gyvybinė erdvė“ (Lebensraum) kūrėjų.
Mosėdžio piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje Bartuvos kairiajame krante. Iš šiaurės ir rytų jį juosė Bartuva ir jos slėnio daubos. Šlaitai statūs, 10-11 m aukščio. Aikštelė netaisyklingo ovalo formos, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 100x60 m dydžio. Jos pietiniame ir vakariniame pakraščiuose buvo supiltas apie 150 m ilgio lanko formos pylimas (aptiktas tyrinėjimų metu), kurio išorėje iškastas griovys, iš jo išliko 50 m ilgio, 24 m pločio viršuje, 4 m pločio dugne, 6 m gylio šiaurės rytų dalis.
Piliakalnis labai suardytas XVI a. – XVII a. jame įsikūrus dvarui – užlygintas griovys, nukastas pylimas, dirbama ir įvairiais pastatais užstatyta aikštelė, rytinis šlaitas nuplautas. Dabar piliakalnis yra miestelyje: aikštelės vakarinėje dalyje užveistas sodas, pietuose, rytuose ir šiaurėje stovi 4 didesni pastatai, pietrytinė aikštelės dalis išlyginta, performuota ir išasfaltuota.
Į pietus nuo piliakalnio, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rastos dvejos trinamosios girnos.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.

Aplinkiniai piliakalniai

Kalvių piliakalnis (Lenkimai) 17 km
Šakalių piliakalnis 6 kmKubiliškės piliakalnis 8 km
Puodkalių piliakalnis 7 kmApuolės piliakalnis 14 km
Erslos piliakalnis 6 km
Jedžiotų piliakalnis 11 kmĮpilties piliakalnis 21 km
Senosios Impilties II piliakalnis 21 kmRimolių piliakalnis 36 km
Sedos piliakalnis 36 kmAuksūdžio piliakalnis 18 kmLaivių piliakalnis 11 km
Imbarės piliakalnis 16 km
Martynaičių piliakalnis 24 kmMikytų piliakalnis 15 km
Gintališkės piliakalnis 18 km
Lietuvos socialistų revoliucionierių maksimalistų sąjunga

Lietuvos socialistų revoliucionierių maksimalistų sąjunga, LSRMS – Lietuvos politinė partija, veikusi 1927–1944 m.

Istorija

Maksimalistais 1926 m. pradėjo vadintis kai kurios Lietuvos revoliucinių socialistų liaudininkų partijos (LRSLP), veikė 1918–1927 m.) grupės. 1927 m. balandžio mėn. konferencijoje LRSLP persitvarkė į Lietuvos socialistų revoliucionierių maksimalistų sąjungą. Buvo artima Rusijos kairiesiems eserams. Veikė nelegaliai, daugiausia tarp inteligentų. Prisidėjo rengiant 1927 m. rugsėjo mėn. Tauragės sukilimą, 1929 m. gegužės mėn. pasikėsinimą prieš ministrą pirmininkas A. Voldemarą. 1927–1929 m. Karaliaučiuje leido ir Lietuvoje nelegaliai platino laikraštį „Revoliucionierius“. TSRS okupavus Lietuvą sąjungos įgaliotinių grupė 1940 m. birželio mėn. partiją likvidavo. Veikėjai: Kazys Boruta, Kazys Jakubėnas, Vladas Karosa (idėjinis vadovas), F. Saltonas.