google/wiki40b huggingface dataset:
Stasys Povilaitis (1947)

Biografija

1954–1961 m. mokėsi Kauno 4-ojoje vidurinėje mokykloje bei specialiojoje muzikos mokykloje, kurioje lankė smuiko ir obojaus pamokas, dainavo Kauno radiofono berniukų chore. 1961 m. išvyko į Palangą, baigė aštuonmetę mokyklą. Mokslus tęsė vakarinėje mokykloje. Su vienminčiais buvo subūręs jaunimo estrados ansamblį. 1962–1965 m. Palangos statybos valdybos darbininkas. 1965–1976 m. Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką. Prieš pat studijas jį pastebėjo kompozitorius Mikas Vaitkevičius ir pakvietė dainuoti ansamblyje „Ritmas“, kuris koncertavo naktiniame bare „Dainava“.
1970 m. tapo LSSR filharmonijos ansamblio „Nemuno žiburiai“ solistu. Su šiuo ansambliu dainininkas apkeliavo visą Sovietų Sąjungą. 1973 m. iširus „Nemuno žiburiams“ prisijungė prie ansamblio „Nerija“ ir netrukus sulaukė milžiniško populiarumo. 1976 m. vienerius metus koncertavo su Miko Suraučiaus ansambliu. 1984–1987 m. Vilniaus estradinių ansamblių ir orkestrų susivienijimo artistas, dalyvavo viešbučio „Lietuva“ varjetė programose. Nuo 1987 m. koncertinės organizacijos „Tonas“ estrados artistas, rengė autorines programas, koncertavo Lietuvoje bei užsienyje. 
Televizinė veikla: 2010 m. – TV3 muzikinės laidos „Šeimų dainos“ komisijos pirmininkas.
2012 metais Stasys Povilaitis patyrė pirmąsias rimtesnes sveikatos problemas. Paskutinius trejus metus S. Povilaitis praleido daugiausia atsiribojęs nuo scenos. Paskutinis S. Povilaičio viešas pasirodymas – 2015 m. liepos 6 d., kai jis drauge su Algirdu Kaušpėdu bei kitais atliko tautišką giesmę ant Palangos tilto akcijoje „Tautiška giesmė aplink pasaulį“.
S. Povilaitis mirė 2015 m. spalio 6-osios ryte, vėliau buvo patvirtinta, kad mirties priežastis – plaučių vėžys, kuriuo dainininkas, įtariama, sirgo trejus metus. S. Povilaičio valia, urna su kremuotais palaikais palaidota Palangos miesto kapinėse.
Mickūnų valsčius

Mickūnų valsčius buvo pietryčių Lietuvoje. Centras – Mickūnai.
Benediktas Januševičius

Biografija

Eilėraščius pradėjo rašyti 1990 m. Nuo 1995 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Dirbo „Jaunimo gretų“ (1995 m.), „Literatūros ir meno“ (1996–2001 m. ir 2008 m.) redakcijose. Bendradarbiavo su Vilniaus mokytojų namais rengiant literatūros skaitymus, buvo vienas „Literatūrinės sostinės žiemos“ festivalio (2001–2004 m.) organizatorių. 2002 m. su Dariumi Pocevičiumi įkūrė literatūros svetainę „tekstai.lt“ ir šiuo metu yra vienas jos administratorių. Nuo 2010 m. dirba „Metų“ redakcijoje. Nuolat organizuoja literatūros skaitymus. Surengęs keturiolika vizualiosios poezijos parodų.

Bibliografija

Veidas: eilėraščiai ir poema. – Kaunas: Vaidoto Oškinio leidykla, 1992.
Šalkis: eilėraščiai. – Kaunas: Vaidoto Oškinio leidykla, 1995.
“12 kėdžių: eilėraščiai / daiktai. – Vilnius: Vario burnos, 1997.
Buto raktas: eilėraščiai. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 1999.
0+6: eilėraščiai / daiktai. – Kaunas: Kitos knygos, 2006.
Raugintu krauju: eilėraščiai. – Vilnius: Naujoji Romuva, 2007.
Vertimai iš rusų kalbos: Eduard Limonov. Tai aš, Edička: romanas / kartu su Dariumi Pocevičiumi. – Kaunas: Kitos knygos, 2006.
Vladimir Sorokin. Opričniko diena: romanas. – Kaunas: Kitos knygos, 2008.
Sudarė: Poezijos pavasaris. – Vilnius; Vaga, 1999.
Žiemos poezija: literatūros almanachas / kartu su J. Žitkausku. – Vilnius: Žuvėdra, 2001.
Žiemos žodžiai: literatūros almanachas / kartu su J. Žitkausku. – Vilnius: Vilniaus mokytojų namai, 2002.
Žiemos žodžiai: literatūros almanachas / kartu su D. Pocevičiumi, J. Žitkausku. – Vilnius: Žuvėdra, 2003.
Žiemos žodžiai: literatūros almanachas / kartu su D. Pocevičiumi, J. Žitkausku. – Vilnius: Žuvėdra, 2004.

Apdovanojimai

1991 m. „Poezijos pavasario“ skaitymų „Eilėraščiai per naktį“ pagrindinis prizas.
1993 m. „Nemuno“ prizas už įsimintiniausią debiutą „Poezijos pavasario“ almanache debiutas.
2007 m. „Nemuno“ redakcijos prizas siurprizas per „Poezijos pavasario“ festivalį.
2007 m. Jaunojo Jotvingio premija.
2007 m. VU Filologijos fakulteto Jaunimo literatūros premija.
2008 m. „Poezijos pavasario“ skaitymų „Eilėraščiai per naktį“ pagrindinis prizas.
2008 m. Julijono Lindės-Dobilo premija.

Tekstai

eilėraščiai iš rinkinio „Raugintu krauju“
eilėraščiai iš rinkinio „Kiškis kiškiškai kiškena“
Benediktas Januševičius „mes brūžinam akmenis…“ (2010)
Benediktas Januševičius „apie žuvis“ (video, 2010)
Benediktas Januševičius „apie laiką“ (video, 2010)
Skirvainiai

Istorija

1591 m. minimas Skirvainių dvaras.
Kigalio provincija

Istorija

Sudaryta 2006 m. iš buvusių Kigalio ir Kigalio kaimiškosios provincijų.
Nikodemas Švogžlys-Milžinas

Biografija

Studijavo Vilniaus ir Kauno kunigų seminarijose. 1925 m. įšventintas į kunigus. Tarnavo įvairiose Kaišiadorių vyskupijos parapijose, o paskutinius savo gyvenimo metus praleido Kernavėje ir Vievyje. Kernavėje tyrinėjo jos praeitį, įsteigė apylinkės Senienų muziejų.
Daug rašė į to meto Lietuvos ir išeivijos periodinę spaudą. Parašė veikalus „O Šventasis Vilniau“, „Vilniaus Aušros Vartai“, „Vilniaus sūnūs“, „Kaišiadorių vyskupijos istorija“, „Vyskupas Juozapas Kukta“, „Mūsų Švenčionys“, „Mano gyvenimo pasaka“, taip pat parengė keleto parapijų istorijas, rankraščiuose liko kelios monografijos.
Nacių okupacijos metais gynė ir globojo pasmerktus mirčiai žydus. Palaidotas Kernavės Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės bažnyčios šventoriuje.
Kosovo nepriklausomybės deklaracija

Kosovo nepriklausomybės deklaracija yra dokumentas, deklaruojantis Kosovo provincijos atsiskyrimą nuo Serbijos ir suverenios Kosovo valstybės paskelbimą, kreipiantis į pasaulio valstybes tarptautinio pripažinimo bei paramos. Skirtingai nuo pirmosios Kosovo nepriklausomybės deklaracijos, paskelbtos 1990 m. rugsėjo 7 d., į kurią pilnai reagavo tik Albanija, 2008 m. vasario 17 d. Kosovo parlamente paskelbtas ir vienbalsiai priimtas dokumentas – deklaracija apie atsiskyrimą nuo Serbijos susilaukė didelio tarptautinio atgarsio.

Tarptautinė reakcija

Kosovo valstybingumą netrukus pripažino trys iš penkių Jungtinių Tautų saugumo tarybos narių (JAV, Jungtinė Karalystė ir Prancūzija), o netrukus Vokietija, Danija, Norvegija, Lenkija, Latvija, Estija, Italija, Šveicarija. Europos Sąjunga nutarė, kad tai kiekvienos valstybės atskiras reikalas, ir per savaitę Kosovo valstybę, pripažino 15 valstybių, o dar 16 pradėjo pripažinimo procedūrą. Šis pripažinimas sukėlė negatyvią Serbijos bei Rusijos reakciją. Kosovą taip pat atsisakė pripažinti dauguma Balkanų šalių (Rumunija, Graikija, Moldavija, Slovakija, Kipras), kitos įtakingos pasaulio šalys (Ispanija, Argentina, Venesuela). Dalis šalių išreiškė apgailestavimą dėl Kosovo atsiskyrimo (Kinija, Indija, Brazilija). Praėjus dviem su puse mėnesio nuo nepriklausomybės paskelbimo Kosovą pripažino 35 vakarų bei kitų kraštų pasaulio valstybės, o nemaža dalis šalių susilaiko nuo ankstyvų vertinimų ir analizuoja situaciją.
Žemieji Semeniukai

Aplinkinės gyvenvietės

Rykantai – 1 km
Aukštieji Semeniukai – 1 km
Bėčiūnai

Bėčiūnų dvaras

Kaime buvo Bėčiūnų dvaras, jį sudarė gyvenamasis namas, tvartas, klojimas ir sodas. Išliko tik kai kurie buvusio dvaro pastatai.
Juozas Matulis

Biografija

1912 m. baigė Juodpėnų pradžios mokyklą, 1914–1917 m. mokėsi Liepojos gimnazijoje. 1920 m. Kauno pašto, telegrafo ir telefonų stoties telegrafo-telefono linijų prižiūrėtojas. 1920–1923 m. tarnavo Lietuvos kariuomenės elektrotechnikos batalione. 1923 m. Pašto, telegrafo ir telefonų valdybos Organizacijos skyriaus vedėjo padėjėjas, 1923–1928 m. Medžiagos skyriaus vedėjas.
1924 m. baigė Lietuvos mokytojų profesinės sąjungos suaugusiųjų gimnaziją Kaune, įstojo į Lietuvos universiteto Technikos fakultetą, 1925 m. perėjo į Matematikos ir gamtos fakulteto Fizikos ir chemijos skyrių. Nuo 1925 m. dalyvavo Lietuvos socialdemokratų partijos veikloje, buvo studentų organizacijos „Žiežirba“ narys.
1929 m. baigė Lietuvos universitetą. 1928–1930 m. prof. Vlado Lašo vadovaujamos universiteto Fiziologijos ir fiziologinės chemijos katedros vyresnysis laborantas, 1930 m. vyresnysis asistentas. 1930–1936 m. prof. Vinco Čepinskio vadovaujamos VDU Fizinės chemijos ir elektrochemijos katedros vyresnysis asistentas. 1931–1933 m. tęsė studijas Leipcigo universitete. 1934 m. gegužės 12 d. VDU apgynė daktaro disertaciją „Fotodichroizmo tyrinėjimai organinių dažų-kolodio ir želatinos sistemose“.  1936 m. habilituotas daktaras, privatdocentas, 1936–1940 m. docentas. 1939–1941 m. rašė straipsnius „Lietuviškajai enciklopedijai“.
1940–1941 m. Vilniaus universiteto Gamtos ir matematikos fakulteto dekanas, 1940 m. profesorius. 1941 m. LSSR MA akademikas, Gamtos mokslų skyriaus sekretorius. 1941–1943 m. Fizikinės chemijos katedros vedėjas, 1944–1945 m. dar ir universiteto prorektorius. Lietuvos elektrochemijos mokyklos kūrėjas. 1945–1946 m. Organizacinio komiteto LSSR MA veiklai atkurti pirmininkas. 1946–1984 m. LSSR MA prezidentas, 1956–1976 m. dar ir Chemijos ir cheminės technologijos instituto direktorius. Ilgą laiką vienintelis lietuvis – SSRS mokslų akademijos narys korespondentas (1946 m.). 1984–1990 m. LSSR MA prezidiumo narys.
1948–1970 m. „Žinijos“ draugijos (buv. Politinių ir mokslinių žinių skleidimo draugijos) valdybos, 1949–1960 m. LSSR Taikos gynimo komiteto, 1952–1985 m. LSSR MA redakcinės leidybinės tarybos, 1956–1985 m. Respublikinės gamtos ir visuomenės mokslų koordinavimo tarybos pirmininkas. 1955–1970 m. leidinio „Lietuvos TSR Mokslų Akademijos darbai“ redakcinės kolegijos pirmininkas. 1963–1971 m. „Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos“ vyriausias redaktorius. Vienas iš mokslo populiarinimo žurnalo „Mokslas ir gyvenimas“ kūrėjų, redkolegijos narys.
Nuo 1950 m. SSKP narys. 1956–1986 m. LKP CK narys, 1957–1960 m. kandidatas į LKP CK biuro narius. 1947–1963 m. LSSR AT narys, 1951–1963 m. LSSR AT prezidiumo narys, 1959–1963 m. pirmininko pavaduotojas. 1950–1979 m. SSRS AT deputatas. 
Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Mokslinė veikla

Padarė 59 fotochemijos, cheminių reakcijų kinetikos, elektrochemijos sričių išradimus, vienas ir su kitais parašė mokslinių monografijų ir vadovėlių, per 600 mokslinių straipsnių, apie 10 ateizmą propaguojančių straipsnių. Vadovavo 85 disertantams, 76 išradimų bendraautoris.
Teisinis veiksnumas

Civilinis veiksnumas

Civilinis veiksnumas suprantamas kaip asmens galėjimas savo veiksmais įgyti civilines teises ir pareigas (LR CK 2.5 str.). Civilinis veiksnumas skirtingai nei teisnumas, atsiranda ne nuo gimimo, o nuo tam tikro amžiaus, kadangi su juo paprastai siejamas asmens gebėjimas laisvai reikšti savo valią, taigi ir sudaryti įvairius teisinius sandorius.
Visiškas civilinis veiksnumas atsiranda, kai asmuo sulaukia pilnametystės, t. y. aštuoniolikos metų. Visišką civilinį veiksnumą asmuo įgyja anksčiau, jei (a) sudaroma santuoka (kai įstatymai leidžia sudaryti santuoką nesulaukus aštuoniolikos metų); (b) nepilnametis, sulaukęs šešiolikos metų, teismo tvarka pripažįstamas visiškai veiksniu (emancipuotu).
Vaikas nuo 14 iki 18 metų turi santykinį veiksnumą, kitaip tariant, sandorius gali sudaryti esant tėvų sutikimui. Iki 14 metų būdingas dalinis veiksnumas, reiškiantis, kad visus sandorius, išskyrus smulkius buitinius ir kai kuriuos kitus Civiliname kodekse numatytus sandorius, už juos sudaro tėvai.

Neveiksnumas

Neveiksnumas − asmens teisinis statusas, kai asmuo negali dėl tam tikrų sutrikimų ar nepakankamų asmeninių gebėjimų savarankiškai priimti sprendimų dėl kai kurių ar visų savo asmeninių ar ekonominių reikalų, ar negali suvokti, išreikšti šių sprendimų ar veikti pagal juos, bei ginti savo interesus. Daugeliu atvejų pilnamečiai asmenys, pripažinti neveiksniais, praranda teisę priimti bet kokius netgi pačius elementariausius sprendimus, taip pat ir įgyvendinti kitas pagrindines žmogaus teises.

Neveiksniu pripažinimo procedūros

Neveiksnumas yra nustatomas teismo civilinio proceso tvarka. Bylos dėl fizinio asmens pripažinimo neveiksniu nagrinėjamos ypatingosios teisenos tvarka. Prašymą pripažinti asmenį neveiksniu teismui turi teisę paduoti to asmens sutuoktinis, tėvai, pilnamečiai vaikai, globos (rūpybos) institucija arba prokuroras.
Sąrašas asmenų, turinčių teisę paduoti pareiškimą dėl asmens pripažinimo neveiksniu, yra išsamus ir baigtinis, todėl kitų asmenų pateikti prašymai neturi būti teismo nagrinėjami. Asmens sutuoktinis, tėvai ar pilnamečiai vaikai gali būti suinteresuoti paduoti teismui pareiškimą pripažinti asmenį neveiksniu, atsižvelgiant į asmens sveikatos bei elgesio ypatumus. Globos (rūpybos) institucijos pareiškimą pripažinti asmenį neveiksniu gali paduoti savo iniciatyva arba jo šeimos narių prašymu. Prokuroras pareiškimą pripažinti asmenį neveiksniu ar ribotai veiksniu pateikia teismui siekdamas apginti viešąjį interesą.
FK Elektrėnų Versmė

Istorija

Įkurtas 2013 m. kovo 18 dieną. Klubas įsteigtas siekiant puoselėti aktyvų sportinį gyvenimo būdą ir plėtoti teigiamą požiūrį į gyvenimą, sudaryti klubo nariams kuo palankesnes sąlygas tobulėti, kelti sportinį lygį, siekti kuo aukštesnių rezultatų futbolo srityje.

Klubo spalvinė gama

2016 m. klubas rungtyniavo geltonais marškinėliais, juodais šortais ir juodomis kojinėmis.
Logotipe vaizduojama versmė ir liepsnos.
Ramoniškiai (Sudargas)

Aplinkinės gyvenvietės

Sudargas (3 km)
Paskerdūmiukas

Istorija

XX a. pirmoje pusėje buvo Paskerdūmio II dvaras. Jis priklausė Tiškevičiams ir dar vadintas Zaciše.
Revue Baltique (Niujorkas)

Istorija

Ėjo kas keturi mėnesiai. Skirtas prancūziškai kalbančiam pasauliui informuoti apie padėtį Pabaltijo valstybėse. Redakcinė kolegija: vyriausias redaktorius A. Trimakas (Lietuva), redaktoriai A. Beržinis (Latvija) ir L. Vahteris (Estija).
Žala

Žala – skriauda, patirta dėl nuosavybės, kitokio turto netekimo arba sužalojimo.
Dabarties klausimai

Dabarties klausimai – adventistų iliustruotas žurnalas, leistas 1929–1940 m. Kaune.
Teisės kodeksas

Teisės kodeksas (lot. codex) – susistemintas teisės normų rinkinys, teisės sąvadas, teisynas; teisės norminis aktas. Teisėkūros arba kodifikacijos metu priimtas teisinis dokumentas, turintis įstatymo galią. Kaip teisės normų rinkinys pasižymi aiškia struktūra, teisinio reguliavimo aiškumu, išsamumu, išbaigtumu. Kaip teisės sisteminimo rezultatas kodeksas gali būti nuo kelerių metų iki kelių dešimtmečių darbo įkūnijimas. Vienas seniausių modernių kodeksų – Civilinės teisės sąvadas (CIC).
Kodeksai yra žinomi tiek pasaulietinėje, tiek ir bažnytinėje teisės sistemose (pvz., Romos katalikų bažnyčios Kanonų teisės kodeksas). Pagal teisės šaką kodeksai priimami tiek materialinės teisės (Civilinis kodeksas, Baudžiamasis kodeksas, Komercinis kodeksas, Darbo kodeksas, Miškų kodeksas, Administracinis kodeksas (Administracinių pažeidimų kodeksas), tiek ir proceso teisės (Civilinio proceso kodeksas, Baudžiamojo proceso kodeksas, Administracinio proceso kodeksas) srityse.
UR La Louvière Centre

Istorija

Klubo ištakos siekia 1922 m. Yra rungtyniavę antros pakopos pirmenybėse, bei trečioje pakopoje.
PAE OFĪ

istorija

Klubas įkurtas 1925 m.  Klubo komanda 2009–2010 m. sezone žaidžė Graikijos Pirmojoje lygoje (Beta Ethniki). Iškovojo teisę žaisti elito divizione.
Veikla

Veikla yra elgesys, kuris yra sąmoningas, ir kuriuo siekiama tikslo.
Dažnos veiklos rūšys yra darbas, žaidimas, kova, mokymasis.
Asmenų grupė, sukurta ar susikūrusi bendrai veiklai, yra organizacija.
Rugpjūčio 23

Vardadieniai

Pilypas – Rožė – Girmantas – Tautgailė
ANBO

ANBO (Antanas Nori Būti Ore akronimas) – inž. Antano Gustaičio sukonstruoti ir karo aviacijos dirbtuvėse pagaminti lėktuvai.

ANBO lėktuvų konstrukcijos

Pagaminti lėktuvai buvo pusiau metalinės konstrukcijos su oru aušinamais varikliais. Fiuzeliažas iš suvirintų arba sukniedytų duraliuminio vamzdžių. Aptraukti drobe, o priekis ties kabina dengtas duraliuminine skarda. Sparnų konstrukcija iš medienos, aptraukti drobe arba fanera. Nuo 1925 iki 1939 m. buvo pagaminti 66 įvairių tipų lėktuvai. 1934 m. vasarą grupė karo lakūnų, vadovaujama konstruktoriaus A. Gustaičio, trimis ANBO-IV lėktuvais apskrido Europą nusibrėžtu maršrutu.
Apgautasis

Turinys

Boksininkas Tedis nusprendžia palikti savo trenerį, kurį įtaria organizavus nesąžiningą kovą ir pradeda dirbti vietiniam mafijos vadeivai. Po keleto dienų treneris randamas negyvas ir Tedis tampa pagrindiniu įtariamuoju. Siekdamas įrodyti savo nekaltumą, jis turi pirmas rasti tikrąjį nusikaltėlį...
Kultūristas (žurnalas)

Istorija

Iš pradžių leidinys ėjo įvairiais pavadinimais rusų kalba. Tiražas 1994 m. – 5900 egz., 1997 m. – 2000 egz.
Redaktorius (rengėjas) E. Daubaras.
FK Panevėžys

Istorija

Klubas įkurtas 2015 m. pavasarį ir išimties tvarka debiutavo Pirmos lygos pirmenybėse. 
FK „Panevėžys“ 2015 m. kovo mėn. asociacijos pagrindu įsteigė ir klubo valdyme dalyvavo aštuoni nariai. 
Debiutantai LFF 2015 metų I-os lygos pirmenybėse iškovojo 8 vietą.  2016 metais iškovojo penktą poziciją. 
2017 m. prieš sezoną buvo kalbėta apie Pirmos lygos auksą, bet pradžia susiklostė ne taip palankiai kaip tikėjosi klubo vadovybė, todėl iš pareigų atsistatydino Virginijus Liubšys. LFF taurės turnyre kovas pradėjo nuo pimojo etapo (1/32 f.), kuriame 1-0 įveikė FK Juventa-99 Šiauliai.
2018 m. tapo Pirmos lygos nugalėtojais ir įgijo teisę dalyvauti 2019 m. A lygos pirmenybėse.
2019 m. pradžioje klubas sėkmingai licencijavosi A lyga pirmenybėms. Pagal nuostatus Antroje lygoje turėjo žaisti Panevėžys B ekipa, todėl suburta dublerių ekipa.
LHCf

LHCf (Large Hadron Collider forward) – vienas iš šešių eksperimentų CERN laboratorijos Didžiajame hadronų priešpriešinių srautų greitintuve. Skirtas dalelėms, sukurtoms priekinėse protonų susidūrimų srityse, praktiškai vienoje linijoje su pluoštų sklidimo kryptimi, tirti ir kosminiams spinduliams laboratorinėmis sąlygomis modeliuoti. Eksperimentas susideda iš dviejų 30 cm ilgio, 80 cm aukščio, 10 cm pločio ir 40 kg svorio detektorių, išdėstytų 140 m atstumu abipus ATLAS esančio dalelių susidūrimo taško IP1.
Prie projekto dirba 29 mokslininkai iš 9 mokslo įstaigų .

Sandara ir tikslai

Detektoriai sudaryti iš volframo plokštelių ir plastikinių scintiliatorių. Jais galima tiksliai nustatyti ATLAS detektoriuje susidariusių neutralių pionų kiekį ir energijas. Tikimasi, kad tai padės paaiškinti itin aukštos energijos kosminių spindulių kilmę.
Giedrė Lukšaitė-Mrazkova

Giedrė Lukšaitė-Mrazkova (g. 1944 m. gruodžio 17 d. Kaune) – Lietuvos klavesinininkė, vargonininkė, pedagogė.

Biografija

Tėvai Kazimieras Lukša ir Meilė Lukšienė, sesuo Ingė Lukšaitė. 1967 m. baigė Lietuvos konservatorijos L. Digrio fortepijono ir vargonų klases, 1970 m. – Maskvos P. Čaikovskio konservatorijos aspirantūrą, L. Roizmano vargonų klasę.
1967–1976 m. mokė skambinti fortepijonu Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje, 1975–1976 m. – Lietuvos konservatorijoje. 1973–1974 m. stažavo Prahos mūzų menų akademijoje pas J. Reinbergerį (vargonai) ir Z. Ružičkovą (klavesinas). Nuo 1976 m. gyvena Prahoje. 1984 m. Prahos mūzų menų akademijoje baigė aspirantūrą pas Z. Ružičkovą (klavesinas); nuo 1981 m. joje moko skambinti klavesinu, 1990–1993 m. Klavišinių instrumentų katedros vedėja, nuo 1993 m. Klavesino skyriaus vedėja; nuo 1998 m. profesorė. 1990 m. studijavo baroko muzikos interpretaciją Hagoje ir Amsterdame.
Nuo 1967 m. koncertuoja solo, su ansambliais ir orkestrais, groja klavesinu, vargonais ir istoriniu fortepijonu. Koncertavo daugelyje Europos šalių, Japonijoje. Dalyvavo „Prahos pavasario“, Vilniaus ir kt. festivaliuose.
Augustinas Juozas Marganavičius

Augustinas Juozas Marganavičius (1890 m. rugsėjo 18 d. Vyžuonos – 1977 m. Helsinkis) – Suomijos lietuvių kultūros veikėjas.

Biografija

Po Pirmojo pasaulinio karo atvyko į Suomiją, 1931–1944 m. Suomijos-Lietuvos draugijos veikėjas, kurį laiką sekretorius. 1939 m. Suomijos kariuomenės savanoris. Vienas iš nedaugelio lietuvių, dalyvavusių 1939–1940 m. TSRS-Suomijos kare.
Palermas

Istorija

Pirmieji vietovės gyventojai matabėjai gyvenvietes dabartinio Palermo teritorijoje vadino Sis. VIII a. pr. m. e. finikiečių prekybininkai dėl uostui ypač patogios vietovės įkūrė miestą, pavadinimu Mabbonath. Graikai jį vadino Panormus („visas uostas“). Pažymėtina, kad Palermas niekada nepriklausė graikams, nors per visą istoriją jis buvo bene daugiausiai kartų skirtingų kultūrų užkariautas miestas pasaulyje.
Po Pirmojo Pūnų karo (264–241 m. pr. m. e.) visa Sicilija atiteko romėnams. Romos valdymo periodas buvo ramus, provincijos administracija įsikūrė Sirakūzuose ir Palermo vaidmuo politikoje nebuvo labai didelis.
Romos Imperijai pasidalijus, Sicilija atiteko Bizantijai. IX a. ji buvo padalinta į dvi prefektūras, kurių prefektai pradėjo kariauti tarpusavy. Eufimijus, šio karo laimėtojas, vėliau pradėjo puoselėti idėjas apie vieningos Romos Imperijos atkūrimą, tačiau neturėdamas tam armijos, paprašė arabų Aglabidų iš Šiaurinės Afrikos pagalbos. 827 metais jie atvyko į Siciliją, o po savaitės Eufimijus mirė neaiškiomis aplinkybėmis. Po jo mirties arabai atsisakė išvykti, ir pradėjo salos užkariavimą. 905 metais buvo užimtos paskutinės dar Bizantijai priklausiusios vietos. Sicilijos sostinė perkelta į Palermą, ir jis išaugo į labai svarbų kultūrinį ir komercinį centrą, išgarsėjusį visame arabų pasaulyje. Taip pat, arabų valdymo periodas pasižymėjo religine tolerancija, krikščionims ir žydams buvo leista išpažinti savo tikėjimą.
1060 metais pradėję Kryžiaus žygį prieš musulmonų valdomą Sicilijos Emyratą, 1072 metais normanai užgrobė Palermą, o 1091 ir visą salą. Normanų valdymo periodu susimaišiusi krikšioniškoji ir arabų kultūra paliko kelis unikalius architektūrinius paminklus: Palatino Koplyčia, San Giovanni bažnyčią ir kt.
1194 metais Sicilija atiteko Šventajai Romos imperijai. Palermas toliau augo, remiamas imperatoriaus Frydricho II, kuris ir pats čia apsistojo. 1266–1282 sekė Anžiečių dinastijos valdymas, vėliau salą užėmė Aragonas, o 1479–1713 m. ir metų – Ispanijos Karalystė. 1713–1717 ir 1718–1720 m. Palermą valdė Savoja, o 1720–1734 m. – Austrija.
1734 metų unija su Neapolio Burbonais Palermą vėl pavertė eiliniu provincijos miestu, valdančiajai klasei įsikūrus Neapolyje. 1848-ųjų sukilimas trumpam gražino nepriklausomybę, tačiau po 16 savaičių kariuomenė vėl gražino Sicilijoje Burbonų valdžią.
Po Sicilijos prisijungimo prie Italijos Karalystės 1860 m., Palermas vėl tapo regiono sostine, prasidėjo industrijos ir ekonomikos vystymasis, nukentėjęs per Antrąjį Pasaulinį karą ir vėl paspartėjęs 1947 m. Sicilijai tapus autonomine Italijos sritimi su praplėsta savivalda. Tačiau didelė kliūtis miesto vystymuisi buvo ir tebėra labai stipri mafijos įtaka ir nepaprastai aukštas korupcijos lygis.
Nencų autonominė apygarda

Istorija

Teritorija apgyvendinta nuo akmens amžiaus. Ilgus šimtmečius čia vyko nencų ir rusų prekyba. Apygarda įkurta 1929 m. liepos 15 d., 1936 m. įkurtas dabartinis administracinis centras Narjan Maras.

Geografija

Autonominė apygarda yra Rytų Europos lygumos šiaurės rytuose, palei Barenco jūrą. Vakaruose sritis siekia Timano kalnagūbrį, rytuose – Uralą. Pietuose yra Komijos respublika. Apygardai priklauso Kanino pusiasalis ir Kolgujevo bei Vaigačo salos. Svarbiausia upė – Pečiora. Už Karos jūros yra Naujoji Žemė, tačiau ji apygardai jau nepriklauso.

Ekonomika

Dėl poliarinio klimato ir amžinojo įšalo žemės ūkis menkai galimas. Šiaurės elnių auginimas, žvejyba ir brangiakailių žvėrelių medžioklė buvo pagrindinėmis ūkio šakomis. Atradus naftos išteklių čia pradėta naftos gavyba. Barenco jūroje apygardos šiaurėje yra Prirazlomnoe naftos telkinys, kurio ištekliai 73 mln. tonų.

Administracinis suskirstymas

Po 2005 m. autonominėje apygardoje įgyvendintos Rusijos „municipalinės valdymo reformos“ autonominė apygarda skirstoma į administracinį centrą Narjan Marą ir vienintelį Zapoliarno rajoną (pažodžiui – Užpoliarės rajonas), kuris apima visą apygardos teritoriją, išskyrus administracinį centrą
Zapoliarnoo rajonui priklauso miesto tipo gyvenvietė Iskatelejus, kaimo tipo gyvenvietė Amderma ir 17 kaimiškųjų apylinkių, kurios apima 42 gyvenvietes.
Statistinis signalų apdorojimas

Statistinis signalų apdorojimas yra taikomosios matematikos ir signalų apdorojimo sritis, kuri nagrinėja signalus tarsi atsitiktinius procesus.
Daugelyje sričių signalai yra modeliuojami kaip funkcijos, kurios susideda iš deterministinių ir stochastinių komponentų.
Erebuni Erewan

Istorija

1999 m. iširo dėl politinių priežasčių.
Dodge Demon koncepcija

Variklis

Demon naudoja 2,4 litrų DOHC I4 benzininį variklį, turintį apie 173 AG, bei naudoja 6-pavarų mechaninę transmisiją.