google/wiki40b huggingface dataset:
Garšviai (Panevėžys)

Istorija

XIX a. pabaigoje kaime veikė Garšvių knygnešių draugija. 1885 – 1896 m. knygnešiai J. Bielinis ir K. Ūdra buvo įkūrę slaptą draudžiamosios spaudos platinimo centrą. Buvo sutelkta nemažai knygnešių, kurie 10 metų intensyviai platino lietuviškas knygas po Kauno guberniją ir kitas lietuvių gyvenamas vietas. Tai buvo vienas didžiausių knygnešystės centrų.
Maisto sauga

Maisto sauga – užtikrinimas, kad maistas, jeigu paruošiamas ir vartojamas teisingai, nesukels grėsmės jo vartotojui. Šiuolaikinė maisto sauga kreipia dėmesį į maisto gamybos procesus, produktų saugojimą, maisto žymėjimą, maisto higieną ir kitas sritis, kurios susijusios su įvairomis mokslo šakomis: mikrobiologija, parazitologija, virusologija, epidemiologija, toksikologija. Maisto sauga paprastai rūpinasi atitinkamos institucijos, pavyzdžiui, Lietuvoje – Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba, ES – Europos maisto saugos tarnyba, tarptautiniu mastu – Pasaulio sveikatos organizacija.
Uličiai

Uličiai (rus. уличи) – rytų slavų gentis, VIII–X a. gyvenusi žemėse Dnepro žemupyje, prie Pietinio Bugo ir Juodosios jūros pakrantėje.
Įvairiuose metraščiuose uličius vadino įvairiai – ulučiai (улучи), ugličiai (угличи), ulutičiai (улутичи), liutičiai (лютичи), lučianai (лучане)
Uličių sostinė buvo miestas Peresečenis (Пересечень), buvęs netoli dabartinio Moldovos miesto Orhei.

X a. pirmoje pusėje uličiai kovojo už nepriklausomybę nuo kunigaikščių Olego, Igorio ir Sviatoslavo Igorevičiaus valdomos Kijevo Rusios, tačiau po Sveneldo vadovaujamos Kijevo kariuomenės pergalių buvo priversti pripažinti Kijevo valdžią ir tapti Kijevo Rusios dalimi. Vėliau uličius ir tivercus į šiaurę išstumė atklydusios klajoklių pečenegų gentys. Ten uličiai susiliejo su volynėnais.
Paskutinį kartą uličiai minimi metraštyje apie 970 m.
Mažeikių miesto centrinis stadionas

Stadiono infrastruktūra

Šiuo metu stadione įrengtos laikinos modulinio tipo persirengimo ir sanitarinės patalpos varžybų dalyviams, teisėjams, 2400 individualių sėdimų vietų žiūrovams, automatinė vejos laistymo sistema. Šalia stadiono yra treniruočių aikštė, kurią 2011 m. planuojama uždengti dirbtine danga.

Pastarųjų metų plėtra

Pastaraisiais metais vietos klubui rengiantis I lygos bei A lygos varžyboms Mažeikių stadione atlikta nemažai infrastruktūros atnaujinimo darbų: įrengta 2400 individualių sėdimų vietų žiūrovams, parengtos papildomos mobilios persirengimo bei sanitarinės patalpos žaidėjams, delegatams, medicinai, žiniasklaidos atstovams, žymiai pagerinta aikštės kokybė, įrengta vejos laistymo sistema. Pagrindinis finansavimas: privatūs rėmėjai, VšĮ „Mažeikių sporto centras“.
Svierių apskritis

Svierių apskritis į šiaurės rytus nuo Lietuvos sienos. Centras – Svieriai.
Finkolas

Finkolas (angl. Finkol) – aukščiausias kalnas Mikronezijos Federacinėse Valstijose, esantis Kosraės saloje. Jo aukštis siekia 619 m.
Poplūdis

Poplūdis – upės vandens režimo fazė, palyginti trumpalaikis ir neperiodinis vandens lygio pakilimas upėje, susijęs su sniego arba ledynų tirpsmu bei liūtimis. Poplūdis gali trukti nuo kelių valandų iki kelių savaičių. Jo metu upės debitas gerokai viršija įprastas to laikotarpio normas. Priešingai nei kasmetinis potvynis, poplūdis gali įvykti bet kuriuo metų laiku, nėra reguliarus.
Stiprus poplūdis gali užtvindyti slėnyje esančius objektus.
Lalibelos Šv. Jurgio bažnyčia

Lalibelos Šv. Jurgio bažnyčia (amher. ቤተ ጊዮርጊስ = Bete Giyorgis) – viena iš vienuolikos monolitinių bažnyčių Lalibelos mieste Etiopijos šiaurėje. Bažnyčia pavadinta XIII a. šventojo Lalibela vardu.
Bažnyčia buvo iškalta iš klinties rūšies tufo. Skaičiuojama, kad bažnyčia pastatyta XII-XIII a. 
1978 m. ši bažnyčia kartu su kitomis dešimt monolitinių uolose iškaltų bažnyčių buvo įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Lalibelos Šv. Jurgio bažnyčia yra žinomiausia iš visų šių bažnyčių ir yra įtraukta į Aštuntojo pasaulio stebuklo sąrašą.
Ska Keller

Biografija

Studijavo islamą, turkologiją, judaizmą Berlyno laisvajame universitete. Vėliau studijavo Stambule Sabancı universitete. Ištekėjusi už Suomijos aktyvisto Markuso Drakio. Gyvena Briuselyje. Gimtoji kalba vokiečių, tačiau ji gerai moka anglų, prancūzų ir ispanų kalbas, taip pat kalba turkų ir arabų kalbomis.

Politinė karjera

2001–2004 m. Vokietijos žaliųjų jaunimo organizacijos valdybos narė. 2005–2007 m. Europos jaunųjų žaliųjų federacijos spaudos sekretorė. 2002 m. įstojo į politinę partiją „Sąjunga 90“/Žalieji. 2005 m. tapo partijos valdybos nare Brandenburgo žemėje. 2005–2009 m. vadovavo partijos organizacijai Spree-Neiße rajone. Aktyviai dalyvavo rengiant referendumą prieš naujų anglies karjerų eksploatavimą. 2009 m. nuo žaliųjų partijos sąrašo (7 vieta) išrinkta į Europos Parlamentą. Europos Parlamente dalyvauja tarptautinės prekybos, teisingumo ir vidaus reikalų komisijų darbe. Taip pat parlamentinėse delegacijose ES ir Meksika, ES ir Turkija. 2014 m. vadovavo Europos žaliųjų partijos rinkimuose kartu su prancūzu Žose Bove
Litispendencija

Litispendencija (lot. Lis pendens – 'laukianti byla'; dar vad. lis alibi pendens) – teisinė situacija, kai 2 ar daugiau teismų susiejami vienos bendros bylos nagrinėjimu. Tai svarbu teismui sprendžiant jurisdikcijos klausimus. Problema iškyla tiek nacionalinėje, tiek ir tarptautinėje teisėje. Kadangi dažniausiai teisėje tokia situacija yra negalima, iš to atsiradusi problema turi būti sprendžiama taip, kad vėliau pradėjęs nagrinėti bylą arba žemesniosios instancijos teismas turi nustoti ją nagrinėti ir ją palikti kitam teismui. Litispendencija tarptautinėje privatinėje teisėje yra specifinis teisės institutas, padedantis išvengti tarptautiniame procese lygiagretaus bylinėjimosi kelių valstybių teismuose ir leidžiantis atsisakyti teismui nagrinėti bylą, kai tokia pat byla yra iškelta užsienio valstybės teisme.
Nikolajus Makarovas (1949)

Nikolajus Makarovas (rus. Николай Егорович Макаров; g. 1949 m. spalio 7 d.) – Rusijos Federacijos generolas, nuo 2008 m. birželio 3 d. – Rusijos Ginkluotųjų pajėgų Generalinio štabo viršininkas ir Rusijos Federacijos gynybos ministro pirmasis pavaduotojas. Nuo 2009 m. Komisijos kovai su Rusijos interesams kenkiančiais istorijos falsifikacijos bandymais (Комиссия по противодействию попыткам фальсификации истории в ущерб интересам России) narys.

Biografija

Gimė 1949 m. spalio 7 d. Rybnojės rajono Glebkovo kaime (Riazanės sritis, Rusija).
1967–1971 – Maskvos aukštosios kariuomenės vadų mokyklos (Московское высшее общевойсковое командное училище) kursantas. Mokyklą baigė su aukso medaliu.
1971–1977 – būrio vadas, kuopos vadas, bataliono vadas Tarybinės kariuomenės grupėje Vokietijoje (Группа советских войск в Германии)
1977–1979 – M. Frunzės vardo Karo akademijos kursantas. Baigė su aukso medaliu.
1979–1991 – pulko štabo viršininkas ir pulko vado pavaduotojas, pulko vadas, divizijos štabo viršininkas ir divizijos vado pavaduotojas, motorizuotų šaulių divizijos Užbaikalės karinėje apygardoje vadas.
1991–1993 – Rusijos Federacijos Ginkluotųjų pajėgų Generalinio štabo akademijos kursantas. Baigė su aukso medaliu.
1993–1996 – Jungtinės Rusijos kariuomenės grupės Tadžikistane štabo viršininkas. 11-osios gvardijos armijos (Kaliningrado sritis) štabo viršininkas ir vado pirmasis pavaduotojas.
1996–1997 – 2-osios gvardijos tankų armijos (Pavolgio karinė apygarda) vadas.
1997 m. lapkritis – 1999 m. rugsėjis – Baltijos laivyno sausumos ir kranto kariuomenės vadas, Baltijos laivyno vado pavaduotojas (Kaliningrade).
1999 m. rugsėjis – 2002 m. gruodis – Maskvos karinės apygardos štabo viršininkas ir apygardos vado pirmasis pavaduotojas.
2001 m. gegužės 9 d. vadovavo Pergalės paradui Raudonojoje aikštėje (Maskva).

2001 m. balandžio – liepos mėn. atliko Maskvos karinės apygardos vado pareigas.
2002 m. gruodis – 2007 m. balandis – Sibiro karinės apygardos vadas.
2007 m. balandis – 2008 m. birželis – Rusijos Ginkluotųjų pajėgų ginkluotės viršininkas ir Rusijos Federacijos gynybos ministro pavaduotojas.
Nuo 2008 m. birželio 3 d. – Rusijos Federacijos Ginkluotųjų pajėgų Generalinio štabo viršininkas ir pirmasis gynybos ministro pavaduotojas.
Nuo 2008 m. birželio 26 d. – Rusijos Federacijos Saugumo Tarybos narys.
Algimantas Stanislovas Gečys

Algimantas Stanislovas Gečys (g. 1933 m. liepos 16 d. Kaune) – Lietuvos ir JAV lietuvių visuomenės veikėjas, inžinierius.

Biografija

1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. apsigyveno JAV. 1957 m. Filadelfijoje baigė Drekselio technologijos institutą, 1967 m. – magistrantūros studijas.
1957–1988 m. dirbo automobilių ir traukinių gamybos bendrovėje „The Budd Company“. 1989–1999 m. JAV finansų departamento monetų kalyklos skyriaus vyr. inžinierius.
1956–1958 m. Studentų ateitininkų, Lietuvių studentų sąjungų veikėjas. 1957–1963 m. Filadelfijos baltų komiteto pirmininkas. JAV lietuvių bendruomenės veikėjas: 1971–1973 m. krašto valdybos vicepirmininkas, 1974–1976 m., 1979–1981 m., 1991–1994 m. visuomeninių reikalų tarybos, 1976–1979 m., 1985–1986 m. ir 2001–2003 m. krašto valdybos pirmininkas, 1987–1988 m. krašto valdybos administratorius. Pasaulio lietuvių bendruomenės veikėjas, 1981–1984 m. valdybos vicepirmininkas. 1988–1992 m. Pensilvanijos lietuvių kilmės gyventojų atstovas, tarpininkavo tarp jį paskyrusių valstijos gubernatoriaus administracijos ir lietuvių bendruomenės. Nuo 1994 m. Lietuvos ambasados JAV konsultacinės tarybos narys. Parašė mokslinių straipsnių, bendradarbiauja lietuvių spaudoje.
Alytaus miesto teatras

Alytaus miesto teatras – vienas iš profesionalių Lietuvos teatrų, veikiantis Alytuje, Rotušės a. 2.
Teatras gyvuoja nuo 1988 m. Trupėje dirba 12 aktorių ir 3 režisieriai. Per 25 sezonų gyvavimo laikotarpį teatre sukurti  84 spektakliai vaikams ir suaugusiems, vykdomos edukacinės programos mokiniams, rengiamos lauko akcijos, aktyviai gastroliuojama kituose Lietuvos miestuose.  Nuo 2012 m. Alytaus miesto teatre kasmet organizuojamas  profesionalių teatrų  festivalis „Tegyvuoja komedija”.
Teatro didžiojoje salėje įrengtos 506 sėdimos vietos, 10x15 m dydžio scena. Salės interjeras (arch. Saulius Juškys) pasižymi gera akustika. Mažoji salė su 11x9 m scena talpina 200 žiūrovų.

Istorija

1988 m. Alytaus miesto savivaldybės ir kultūros darbuotojų iniciatyva  nutarta Alytaus mieste kurti profesionalų teatrą. 1989 m. dirbti Alytuje pakviesti jauni režisieriai Dalia Kimantaitė ir Arvydas Kinderis. 1990 m. prie jų prisijungė Loreta Liausaitė. 
Pirmasis spektaklis pagal O.Milašiaus pasaką „Imperatorius Jonas Beširdis” buvo pastatytas penkiaaukščio namo rūsyje, jo premjera įvyko Kauno lėlių teatro festivalyje. Pirmaisiais metais trupė neturėjo profesionalių aktorių, todėl režisieriai didelį dėmesį skyrė darbui studijoje. Čia buvo kviečiami dėstytojai  iš Vilniaus bei Klaipėdos universitetų, |Maskvos dailės teatro. Besiformuojančios trupės veikla buvo įvairiapusė: kuriami lėlių, choreografiniai, spektakliai, rengiamos meninės akcijos, kūrybinės stovyklos.
1992 m. su teatro trupe pagal Tadashi Suzuki metodiką dirbo aktorė, režisierė Vesta Grabštaitė, studijavusi T. Suzuki dramos aktorių vaidybos metodą Japonijos vaidybos menų centre. 1996 m. teatras–studija persikėlė į naujas patalpas Rotušės aikštėje ir tapo Alytaus miesto teatru. 1999 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijojoje teatrui buvo surinktas aktorių kursas. 2002 m. teatras tapo tarptautinės teatrų vaikams ir jaunimui asociacijos „ASSITEJ” nariu. 
2003 m. teatro trupę papildė 9 profesionalūs aktoriai. 
2009 m. rekonstruotas teatro pastatas ir aplinkinė teritorija. 2011 m. duris atvėrė didžioji salė su įrengta Lietuvoje viena moderniausių garso ir šviesos sistemų.

Teatro veikla

Alytaus miesto teatras aktyviai gastroliuoja Lietuvoje, nuo pat įsikūrimo bendradarbiauja su užsienio teatrais, be kitų – su Švedijos Treleborgo teatro trupe 1993-1994 m., dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose Suomijoje, Švedijoje („Baltic Jubilee”), Lenkijoje („Set”). 2002 m. režisierė Dalia Kimantaitė stažavosi Maskvos K. Stanislavskio akademinio dailės teatro studijoje.
2003 m. teatro bendrija „Apartė” ir teatras vykdė edukacinę programą mokiniams „Europos teatro raida” – renginių ciklą (paskaitos, praktikumai, spektakliai), skirtą Europos teatro ištakoms, jo žymiausiems periodams. 2004 m. ir 2007 m. kartu su Lietuvos teatrų vaikams ir jaunimui asociacija organizuotas Nacionalinis teatrų vaikams ir jaunimui festivalis „Asitežas”. 2007 m. rudenį Alytaus miesto teatras organizavo nacionalinės dramaturgijos festivalį, skirtą V. Krėvės 125–osioms gimimo metinėms.
2012 m. teatre įvyko pirmasis  Lietuvos profesionalių teatrų komedijų festivalis.
Girkalnio herbas

Aprašas

Sidabriniame skydo lauke ant žalios išgaubtos kalno papėdės šokantis žiūrintis atgal juodas vilkas. Vilko nagai ir dantys raudoni. Skydo kairiajame viršutiniame kampe - raudonas ovalus vidinis skydas su sidabriniu kryžiumi.

Simbolika

Heraldikoje vilkas yra gudrumo, klastos, bet kartu ir budrumo, atsargumo simbolis. Šiaurės Europoje ir Graikijoje vilkas simbolizuoja šviesą, kadangi gerai mato tamsoje. Italams vilkas – motiniškos meilės simbolis (pagal Romulo ir Remo legendą).

Istorija

Istorinio herbo Girkalnis neturėjo. Kuriant herbą seniūnijos atstovai pasiūlė įamžinti miestelio ir bažnyčios pastatymo kilmės legendą. Etaloną sukūrė Rolandas Rimkūnas. Herbas patvirtintas 2006 m. spalio 18 d. LR prezidento dekretu Nr. 782.
Parlamentiniai rinkimai Lenkijoje 1989 m.

Parlamentiniai rinkimai Lenkijoje 1989 m. (vadinami birželio rinkimais, kontaktiniais rinkimais, rinkimais į kontaktinį Seimą) įvyko Lenkijoje 1989 m. birželio 4 ir 18 d. Jų pobūdis bei eiga buvo nustatyta Apskritojo stalo derybose. Rinkimų metu buvo išrinkti 460 LLR Seimo ir 100 Senato narių.
Tai buvo pirmieji dalinai laisvi rinkimai Lenkijoje po II pasaulinio karo. Nedemokratinės komunistinės Lenkijos Liaudies Respublikos valdžios atstovai užtikrino valdančiajai „koalicijai“ (Lenkijos jungtinei darbininkų partijai ir jos satelitams) mažiausiai 299 (65%) mandatų Seime. Kitos vietos (161, t. y. 31%) buvo skirti nepartiniams kandidatams. Kova už šias vietas bei už visus senatorių mandatus buvo atvira ir demokratinė. Šias vietas užimti galėjo ir demokratinės opozicijos nariai, ir atvirai arba neformaliai koalicijos remiami asmenys, ir įvairiausių visuomeninių bei profesinių organizacijų atstovai, nepriklausomi kandidatai. Šie rinkimai baigėsi lemtinga Solidarumo opozicijos pergale. Pilietinio komiteto „Solidarumas“ remiami kandidatai laimėjo visus Seimo mandatus (skirtus nepartiniams kandidatams) bei 99% Senato mandatų. Tuo tarpu koalicinė pusė patyrė visišką fiasko, o skaudžiausiu laikomas beveik visų kandidatų iš šalies sąrašo, kuriame buvo įrašyta dauguma režimo lyderių, pralaimėjimas. Po šių rinkimų Lenkija tapo pirmąja Rytų bloko valstybe, kurioje demokratinės opozicijos atstovai įgavo realią įtaką valdžios sprendimams. Šie rinkimai – tai politinių permainų Lenkijoje lūžio momentas, ryškiai pagreitinę politinę šalies transformaciją.
Cholera

Cholera – pavojinga infekcinė žarnyno liga. Ligos eigoje viduriuojama, vemiama, organizmas netenka daug skysčių. Senovėje, viduramžiais ir netgi XX a. pradžioje kildavo milžiniškos choleros epidemijos, nusinešdavusios gausybę žmonių gyvybių. Tačiau ekonomiškai atsilikusiose pasaulio valstybėse ir šiandien kyla choleros epidemijos.

Tyrimai ir gydymas

Ligą galima nustatyti iš išmatų bei kitų išskyrų: vėmalų, tulžies. Taip pat pastebimas elektrolitų ir vandens trūkumas kraujyje.
Gydant skiriamas antibakterinių Vibrio cholerae veikiančių vaistų kursas. Be to, būtina atstatyti prarasto vandens ir išplautų mineralinių medžiagų kiekį organizme.
Gydymo kursas yra gana ilgas ir sudėtingas, organizmas jėgas atgauna negreit. Tačiau laikantis gydytojo nurodymų galima išvengti didesnių komplikacijų. Dėl ligos pavojingumo ir visuomenės sveikatos vardan, ligonis dispanserizuojamas.

Choleros profilaktika

Geriausia prevencija – griežtas asmens higienos laikymasis. Negalima gerti vandens iš upelių, upių, ežerų, balų. Ten, kur pasitaiko choleros atvejų, saugumo sumetimais vertėtų virinti ir vandentiekio vandenį.
Cholera didesnė galimybė užsikrėsti Trečiojo pasaulio šalyse, todėl patariama pasiskiepyti prieš ten vykstant.
Biodegalai

Biodegalų vartojimas

Daugiausiai biodegalų (bioetanolio) yra naudojama Brazilijoje ir JAV.

Ateities biodegalai

Šiuo metu Lietuvoje gaminami tik pirmos kartos biodegalai. Pirmos kartos biodegalai – degalai, kuriems kaip žaliava naudojami maistiniai augalai, turintys lengvai išgaunamų cukrų, krakmolo ir aliejaus. Gamybos metu cukrūs sufermentuojami į bioetanolį, o iš riebalinių rūgščių transesterifikacijos būdu pagaminamas biodyzelinas. Šios kartos biodegalai susiduria su daugeliu problemų, nes jų gamybos didinimas kelia grėsmę maisto produktų gamybai ir bioįvairovei. Be to, jų gamyba brangesnė, lyginant su degalų gamyba iš naftos. Kai kada biodegalų gamybos metu šiltnamio efektą skatinančių dujų emisijų išsiskyrimas yra didesnis, nei tradicinių degalų, jei vertinamas visas gyvavimo ciklas, įskaitant trąšų gamybą, transportavimą ir pan.
Antros kartos biodegalai – degalai, kuriems kaip žaliava naudojama lignoceliuliozės turinti biomasė. Tai mediena ir jos atliekos, žemės ūkio atliekos (šiaudai, kukurūzų kotai ir pan.) bei energetiniai augalai, tokie kaip sora rykštėtoji (Panicum virgatum), drambliažolė (Miscanthus sinensis). Šių žaliavų kiekiai yra neriboti, jie nesudaro konkurencijos maisto produktų gamybai. Antros kartos biodegalų gamybai suvartojama visa žaliava, o ne tik atskiri jos komponentai.
Lyginant pirmos ir antros kartos biodegalus, pastarųjų galima pagaminti ženkliai daugiau iš biomasės, užauginamos tame pačiame žemės plote ir mažiau derlingoje žemėje.
Trečios kartos biodegalų gamintojai siekia patobulinti pačią žaliavą, t. y., išvesti labiau aliejingų augalų veisles, tobulinti atskirų augalų genus, atsakingus už aliejaus gamybą ir pan.
Ketvirtos kartos biodegalai – degalai, kurių gamybai naudojama žaliava iš genetiškai modifikuotų augalų. Juos auginant iš atmosferos absorbuojami didžiuliai CO2 kiekiai sukaupiami augalų stiebuose, šakose ir lapuose. Vėliau iš augalų biomasės biocheminių procesų metu, naudojant genomiškai sintezuotus mikrobus, efektyviai gaminami biodegalai.
Persegres Gresik United

Istorija

Klubo ištakos siekia 2005 m. gruodžio 2 d., kai susijungė du futbolo klubai iš Gresiko. (Petrokimia Putra ir Persegres Gresik.).
2017 m. žaidė elito pirmenybėse, bet liko 18 vietoje (paskutiniai) ir iškrito į žemesnį divizioną.
Lietuvos dailės istorikų draugija

Lietuvos dailės istorikų draugija (LDID) – Lietuvos visuomeninė profesinė organizacija, vienijanti profesionalius dailės istorikus ir dailėtyrininkus.

Istorija

Įkurta 1995 m. Kultūros ir meno instituto (dab. Kultūros, filosofijos ir meno institutas) Dailėtyros skyriaus iniciatyva, siekiant suvienyti įvairiose šalies mokslo ir kultūros institucijose dirbančius specialistus. Norą būti draugijos nariais pareiškė penkiasdešimt dailėtyrininkų. LDID pirmąja pirmininke vienbalsiai buvo išrinkta Ingrida Korsakaitė.

Veikla

Lietuvos dailės istorikų draugija rengia konferencijas, diskusijas, susitikimus, minėjimus, padeda dailėtyrininkams gerinti tarpinstitucinius ryšius. Visuotiniai susirinkimai šaukiami kelis kartus per metus, renkama taryba (veikia 3 metus). 2008 m. vienijo 65 narius, įvairių kartų dailėtyrininkus. Narystė dailėtyrininkams padeda gerinti tarpinstitucinius ryšius, plėtoti profesinę veiklą, nesusijusią su tiesioginėmis pareigomis.
Draugija leidžia biuletenius (1996, 2006 m.), knygas, paskelbė peticijų dėl Lietuvos kultūros paminklų išsaugojimo.
Danšujus

Geografija

Danšujus išsidėstęs Sinbėjaus šiaurės vakarinėje dalyje. Rajono teritorija teka Danšujaus upė.
Visos Rusijos vyriausiasis štabas

Visos Rusijos vyriausiasis štabas (rus. Всероссийский главный штаб, Всероглавштаб), Vseroglavštabas – vienas iš dviejų svarbiausių Rusijos Raudonosios Armijos štabų pilietinio karo metais.
Naujininkai

Istorija

Naujininkų teritorijoje yra kelių religinių konfesijų kapinės, kuriose nuo XIX a. atskirai pradėti laidoti įvairių tautų ir tikėjimų sostinės gyventojai. Tarp Tyzenhauzų ir Naujininkų gatvių, yra vienintelės sentikių kapinės Vilniuje, šalia jų stūkso Švč. Dievo Motinos Užtarėjos cerkvė. 1825 m. išsipirkę sklypą Naujininkuose, du pirkliai sentikiai pastatė medinius maldos namus. 1900 m. prieš carui uždraudžiant sentikiams statyti maldos namus, sentikių Pimonovų iniciatyva pastatyta mūrinė cerkvė su iškeltu sentikių kryžiumi ir kupolu. Šalia kitų sentikių čia palaidotas bene garsiausias Pimonovų giminėje − fizikas akademikas, Alzheimerio ligos paramos fondo steigėjas Leonidas Pimonovas ir jo žmona Eugenija.
XIX a. antrojoje pusėje, pradėjus naudoti garo energiją, virš tuometiniame sostinės užmiestyje statomų fabrikų iškilo daug kaminų, dėl kurių dalis dabartinių Naujininkų buvo vadinama Kaminais, o Senamiesčio gyventojai šį priemiestį vadino Nowy Świat („Naujuoju pasauliu“). Vilnių pasiekęs geležinkelis nulėmė pietinio prekybinio ir pramoninio priemiesčio augimą. Naujininkuose vystėsi pramonė, susijusi su geležinkelio transportu, vienas po kito iškilo sandėliai, o už geležinkelio kūrėsi darbininkų gyvenvietė.
Naujakuriai gatvėms suteikė Šaltkalvių, Konduktorių pavadinimus. Iki šių dienų išliko Tyzenhauzų, Rasų, Turgelių, Sniego ir kai kurių kitų gatvių senieji vardai. Lakūnų Žvirkos ir Viguros gatvė buvo pervadinta 1933 m. tragiškai žuvusių lakūnų Dariaus ir Girėno vardu.
Grafo Juzefo Pšezdieckio (Józef Przeździecki) dovanotame name Naujosios Alėjos (vėliau tapo Tyzenhauzų) gatvėje 1907−1913 m. buvo įsikūrusi Vilniaus mokslo bičiulių draugija. Pirmame namo aukšte veikė Tyzenhauzų biblioteka, antrame − muziejui pritaikyta salė. Vilniaus šviesuomenė skyrė lėšas pastato ir eksponatų priežiūrai.
Naujininkų namai mena skirtingus laikotarpius − čia yra ir Stalino, ir Chruščiovo, ir Brežnevo vadovavimo Sovietų Sąjungai laikais statytų nedidelių ir daugiaaukščių masyvių namų, daugiausiai bendrabučio tipo ar nedidelio ploto butų, į kuriuos dažniausiai kėlėsi gyventi darbininkai. Liepkalnio, Iešmininkų, Garvežių gatvėse išlikę ir senosios medinės architektūros gyvenamieji namai, kitose gatvėse esantys medinukai vietos gyventojų restauruojami ir jau yra praradę pirmykštę išvaizdą.
1939 m. rajone buvo dislokuoti pirmieji sovietų armijos daliniai, vėliau čia taip pat buvo karinė bazė. Dabar Naujininkuose įsikūrusi motorizuotoji pėstininkų brigada „Geležinis vilkas“. Sniego gatvėje veikia Sustiprinto režimo pataisos darbų kolonija.
Horno sala

Horno sala (isp. Isla Hornos) – nedidelė sala Dreiko sąsiauryje, Ugnies Žemės salyne, Eremitų salų grupėje. Priklauso Čilei, Čilės Antarktidos provincijai. Ilgis 6 km, plotis 2 km. Horno sala – viena labiausiai į pietus nutolusių Pietų Amerikos vietų. Saloje esantis Horno ragas dažnai laikomas piečiausia žemyno vieta, tačiau už Horno salą dar labiau į pietus nutolusios Diego Ramireso salos. Sala granitinė, apaugusi skurdžia samanų augalija. Įeina į Cabo de Hornos nacionalinį parką. Yra švyturys, meteorologinė stotis.
Šilavoto pagrindinė mokykla

Istorija

1902 m. Švenčiausios Jėzaus Širdies bažnyčios klebonijoje kunigas Antanas Radušis kaimo vaikams įsteigė pradžios mokyklą. 1919–1920 m. mokykloje žiemomis mokydavosi 65 vaikai. 1959–1979 m. veikė vidurinė, 1979–1986 m. aštuonmetė, nuo 1986 m. pagrindinė mokykla.
2002 m. joje mokėsi 136 mokiniai, dirbo 19 mokytojų.
Vladas Jankauskas (1903)

Biografija

Jankauskas atstovavo Lietuvai 1928 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Individualioje plento rungtyje sportininkas finišo nepasiekė ir galutinės vietos neužfiksavo. Atstovavo klubą „Sparta“.