google/wiki40b huggingface dataset:
Danaja (Ticianas)

Paveikslų tema

Paveiksluose vaizduojama Jupiterio meilės scena. Pagal graikų mitologiją Argo karaliui Akrisijui buvo išpranašauta, kad jį nužudys jo dukters Danajos sūnus, todėl karalius liepė uždaryti dukterį aukštame bokšte. Jupiteris iš dangaus pamatė Danają, isimylėjo ir prasiskverbė pas ją pro stogą auksinio lietaus pavidalu. Taip gimė Persėjas.

Istorija

Paveikslas buvo nutapytas apie 1544-45 m. popiežiaus Pauliaus III-ojo anūkui kardinolui Alesandrui Farnezei. Paveikslą Ticianas pradėjo 1544 m. Venecijoje ir persigabeno į Romą, kad jį užbaigti. Romoje Ticianą aplankė Mikelandželas ir Giorgio Vasari, kurie matė darbą ir aukštai jį įvertino. Visgi, po susitikimo Mikelandželas Giorgio Vasari išsakė mintį, kad Venecijos dailininkai negali tinkamai užbaigti darbų, nes neturėjo galimybių mokintis iš tobulų antikinio meno formų. Gali būti, kad šioje mintyje atsispindi ir paties Giorgio Vasari nuomonė.
Ticiano Danajos figūroje įžvelgiama Mikelandželo figūrų Siksto koplyčios freskose įtaka, herojės dešinės kojos padėtis replikuoja ankstesnį Koredžo tos pačios tematikos darbą „Danaja“. Šalia Danajos vaizduojamo Kupidono poza paimta iš Lisipo stiliaus antikinės skulptūros, buvusios kardinolo Grimani kolekcijoje. Panašiai, kaip „Urbino Veneroje“, Ticianas paveiksle pavaizdavo realią savo laikmečio moterį, o ne idealizuotą moters vaizdinį. Spėjama, kad tai yra kardinolo Alesandro Farnezės mylimoji vardu Angela. Šis aliejinis paveikslas yra Kapodimontės muziejuje Neapolyje.
Po 10 metų Habsburgai užsakė Ticianui seriją mitologinių-erotinių paveikslų. Ticianas šiam užsakymui nutapė labiau erotizuotą „Danajos“ varijantą, kurį modeliavo pagal ankstesnį savo darbą, o Kupidoną pakeitė Danajos tarnaite. Šis paveikslas yra Prado muziejuje Madride. Tuo pat metu Ticiano dirbtuvės sukūrė dar dvi šio paveikslo kopijas (viena Ermitaže, kita − Meno istorijos muziejuje Vienoje). Spėjama, kad Ticianas pats ženkliai prisidėjo prie jų nutapymo. Dar po 10 metų Ticiano dirbtuvės sukūrė 5-ąją, ir, spėjama, 6-ąją, paveikslo versijas. Ticiano paveikslo įtaką patyrė Rembrantas, Antonis van Deikas, Gustavas Klimtas, kai tapė tos pačios tematikos darbus.
Žalioji arbata

Žalioji arbata – arbata, kurią gaminant lapelių oksidacijos procesas sustabdomas po minimalaus laiko. Ryte skinti lapeliai nevytinami, o oksidacija stabdoma kaitinant: naudojant garus (tradicinis japoniškas metodas) arba sausai kepinant karštose keptuvėse (tradicinis kiniškas metodas). Taip išsaugomos naudingos maistinės medžiagos – vitaminai, mineralinės medžiagos, teinai, taninai.
Arbatos lapai paliekami džiūti pavieniui arba suvynioti į mažus kamuoliukus, jeigu gaminama Parako arbata. Pastarasis procesas užima daug laiko ir dažniausiai taikomas tik aukštesnės kokybės Pekoe arbatoms. Arbata dažniausiai apdorojama praėjus 1-2 dienoms po derliaus nuėmimo.
Ratafija

Ratafija – likeris ar kordialas, pagardintas persikų ar vyšnių kauliukų branduoliais, karčiaisiais migdolais ar kitais vaisiais. Turi daug variantų. Tuo pačiu pavadinimu vadina ir karčiuosius migdolus primenančią gardinimo esenciją, ir lengvą biskvitą, ir kordialą iš išspaudų brendžio bei nefermentuotų vynuogių sulčių.
Gardinantys priedai potencialiai gali užnuodyti šį likerį, kadangi persikų ir vyšnių kauliukų branduoliai turi daug ciano vandenilio (branduoliai – apie 1,7 g branduoliui; kartieji persikai – 2,5 mg/g).
Gaminant ratafiją gali būti naudojami mažiau nuodingi pagardai – vaisiai, daržovės, šviežios žolelės. Pagrindinis receptas – butelis raudono ar balto vyno, 1/4 puodelio degtinės (fermentacijai sustabdyti), 1 puodelis supjaustytų vaisių, daržovių ar žolelių, 1/4 puodelio cukraus. Visus ingredientus sumaišyti dideliame inde ir tada išpilsčius į įvairius vyno butelius ir sandariai užkimšus laikyti šaldytuve 3–4 d. Laikomas atvėsintas.
Žodis pranc. rafia gali būti apdaptuotas XVII a. prancūziškas žodis. Valterio Skyto (Walter William Skeat) žodyne Etym. Dict., 1910 m. mini galimą kilmę iš malajų žodžių arakas + tafia 'romas'.
Jonas Stasiūnas

Biografija

Tėvas Antanas Stasiūnas, užaugęs keturių seserų ir trijų brolių šeimoje, jaunystėje buvo išvykęs į Ameriką. Čikagoje jis susipažino ir susituokė su lietuvaite Zuzana Dudaite, vėliau šeima grįžo į Lietuvą, kur nusipirkę žemės sklypą Ničiūnuose, netoli Subačiaus, ėmė ūkininkauti. Zuzana ir Antanas išaugino tris sūnus ir keturias dukteris. Būsimasis operos solistas Jonas buvo šeštasis vaikas šeimoje.
Geležių miestelyje yra gatvė, pavadinta Jono Stasiūno vardu. Čia jis su savo broliais ir seserimis lankė pradžios mokyklą, dainavo chore. Jaunojo Jono dainininko talentas, kurį pastebėjo muzikos mokytojas Mykolas Karka, dar ryškiau atsiskleidė besimokant Panevėžio gimnazijoje. 1940–1948 m. Kauno konservatorijoje studijavo dainavimą (Petro Olekos klasėje). 1941 m. įstojo į operetės teatrą, 1943 m. tapo operos trupės nariu.
J. Stasiūnas keturis dešimtmečius buvo LSSR operos ir baleto teatro solistas, kuriame sukurta daugiau kaip pusšimtis vaidmenų. Su operos scena J. Stasiūnas atsisveikino 1984 m., paskutinįjį kartą dainuodamas legendinį Margirį.
Nuo 1962 m. iki pat mirties dėstė LSSR konservatorijoje (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija). 1983 m. profesorius. J. Stasiūno dainavimo klasę baigė Eugenijus Vasilevskis, Pranas Zaremba, B. Bagdonavičius, D. Milkevičius ir kt.
1955–1959 m. LSSR AT deputatas.
Žmona Bronislava Stasiūnienė, dukra Aušra Stasiūnaitė-Čepulkauskienė – dainininkė, mecosopranas.
Algis Bertulis

Algis Bertulis (g. 1939 m. balandžio 3 d. Šiauliai) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1962 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1985 m. biologijos mokslų daktaras.
Nuo 1966 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, nuo 1983 m. Biologijos katedros vedėjas, nuo 1995 m. prorektorius, nuo 1987 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Tiria žmogaus ir gyvūnų regą, daiktų formos, dydžio, spalvos suvokimo principus.
Leonas Povilas Lingaitis

Biografija

1964 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1964–1968 m. Kauno radijo gamyklos konstruktorius. Nuo 1971 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1990 m. VGTU) dėstytojas, 1994–1997 m. ir nuo 2001 m. Geležinkelių transporto katedros vedėjas, 1998–2007 m. Transporto inžinerijos fakulteto dekanas; nuo 1988 m. profesorius. 1988 m. technikos mokslų daktaras.  Stažavo 1995 m. Švedijos, 1996 m. Vokietijos, 1997 m. Didžiosios Britanijos, 1998 m. Čekijos, 1999 m. Lenkijos technikos institutuose ir universitetuose. 2013 m. suteiktas profesoriaus emerito vardas. Mirė 2013 m. liepos 19 d., patyręs insultą, palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse.

Mokslinė veikla

Tyrimų sritis – transporto inžinerija: geležinkelio riedmenų techninės eksploatacijos tobulinimas, taupus energetinių išteklių naudojimas transporte, traukinių eismo saugumas ir aplinkosauga, transporto priemonių parko planavimo strategija. 7 išradimų autorius. Parašė per 100 mokslinių darbų.
Kačiūniškiai

Istorija

1643 m. kaimas minimas Dubingių kunigaikštystės inventoriuje. 1686 metais priklausė Dubingių kunigaikštystės Dubingių valsčiui. Tada kaime buvo 2 namai.
Risca United AFC

Istorija

Klubas įkurtas 1946 m. Buvo iškopę į antrą pakopą (Velso pirmais divizionas), bet neįsitvirtino.
Žaidžia Trečios pakopos pirmenybes (Velso Antrame divizione).
Feliksas Sliesoriūnas

Biografija

1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1971 m. Istorijos institute apgynė disertaciją „1830–1831 metų sukilimas Lietuvoje“, istorijos mokslų daktaras.
1964–1979 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos istorijos institute, 1969–1971 m. mokslinis sekretorius. Nuo 1979 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1986–1991 m. visuotinės istorijos katedros vedėjas.
Paskelbė straipsnių mokslinėje ir periodinėje spaudoje, Tarybų Lietuvos ir Visuotinės lietuvių enciklopedijų straipsnių autorius.
Ragelių valsčius

Ragelių valsčius buvo šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Rageliai.
Marigo

Istorija

Ilgą laiką Marigo buvo nedidelis žvejų kaimas, bet iškilo Liudviko XVI valdymo metais pastačius karinę tvirtovę.
Vasilijus III

Biografija

Ivano III ir Bizantijos imperatoriaus Konstantino XI dukterėčios Sofijos Paleolog sūnus.

Valdymas

Prijungė prie Maskvos kunigaikštystės Pskovo ir Riazanės žemes. 1514 m. po karo su Lietuva Maskva užkariavo Smolensko žemę. Likvidavo kai kurias dalines kunigaikštystes, įėjusias į Rusijos valstybės sudėtį. Kovojo su Kazanės chanyste norėdamas ją paversti priklausoma nuo Maskvos. Jam valdant, Maskvoje buvo naujai pastatytas Arkangelo soboras, o Pamaskvio kaime Kolomenskoje pastatyta Dangun Žengimo cerkvė. Abi šios šventovės yra pasauliniai architektūros šedevrai. Palaidotas Arkangelo sobore Maskvoje.

Šaltiniai

Istorijos žodynas. 2003 m. 416 psl.
Šveicarijos Superlyga

Lichtenšteinas

Šveicarijos pirmenybėse žaidžia ir visi 7 Lichtenšteino klubai, taip pat jų dukterinės komandos. Vienintelė jų komanda, pasiekusi aukščiausiąjį divizioną, buvo FC Vaduz klubas 2008–2009 m.

Istorija

1933 metų sudaryta vieninga Šveicarijos lyga. Iki tol pirmenybės vykdavo atskirose zonose (dažniausiai trijose – Rytų, Vidurio ir Vakarų), o dėl medalių kovodavo stipriausios zonų komandos.
Senaras

Istorija

XVI-XIX a. miestas buvo Senaro sultonato sostinė.
Japonų trumpauodegė katė

Japonų trumpauodegė katė (jap. ジャパニーズボブテイル, angl. Japanese Bobtail) – trumpaplaukių kačių veislė. Vakaruose žinoma neseniai.

Istorija

Katės deformuota uodega buvo vaizduojama kinų rankraščiuose jau daugiau nei prieš tūkstantį metų. Manoma, jog tai japonų trumpauodegių kačių pirmtakės. Japonai šias kates laiko daug šimtmečių, tačiau kitų šalių gyventojai apie jas sužinojo neseniai.
Pirmosios japonų trumpauodegės iš savo gimtinės išvyko 1968 m. ir atsidūrė JAV. Iki šiol šias kates daugiausia augina amerikiečiai bei japonai.

Charakteris

Labai protingos, guvios ir judrios. Labai smalsios, protingos. Jas galima išmokyti įvairių triukų. Gerai sutaria su šunimis bei kitomis katėmis.

Fizinės savybės

Japonų trumpauodegės taip vadinamos dėl savo trumpų uodegų: jų ilgis svyruoja tarp 5 ir 8 centimetrų. Uodega gali būti riesi, riesta arba laužyta.
Šių kačių kūnas ir kojos raumeningi, letenos ovalios. Galva su aukštais skruostikauliais, akys didelės, elipsės formos. Ausys didelės, stačios. Kailis prigludęs prie kūno, be poplaukio. Plaukas minkštas, labai švelnus.
Šios katės beveik nesišeria. Pripažįstamos visos kailio spalvos, bet labiausiai mėgstamos baltos su keliais juodais ir rausvais lopais katės. Akys gali būti įvairių spalvų.
Vakarų Baltarusija

Vakarų Baltarusija (brus. Заходняя Беларусь) – istorinė Baltarusijos dalis, kuri tarpukariu pateko į Antrosios Lenkijos Respublikos sudėtį. Apima dabartines Bresto ir Gardino sritis bei vakarines Minsko ir Vitebsko sričių dalis. Svarbiausias kultūrinis centras buvo Vilnius.
Besibaigiant I-ajam pasauliniam karui, Tarybų Rusija ir Centrinių valstybių sąjunga sudarė Brest-Litovsko taiką, pagal kurią Rusija iš Baltarusijos ir kitų tarpinių žemių atitraukė kariuomenę, o žemes kontroliavo, bet neaneksavo Vokietija. Tuo pasinaudoję baltarusiai siekė įkurti Baltarusijos Liaudies Respubliką, tačiau ji nebuvo pripažinta didžiųjų valstybių. Lygia greta 1919 m. Vakarų Baltarusijoje ir Vilniaus krašte bandyta įsteigti komunistinį Litbelą. 1921 m. vakarų šalių remiama Lenkija nugalėjo Tarybų Rusiją ir užėmė vakarinę Baltarusijos dalį (oficialiai pripažinta Rygos sutartimi). Baltarusija liko padalinta tarp lenkų valdomos Vakarų Baltarusijos ir TSRS dalies – Rytų Baltarusijos (Baltarusijos TSR). Ši siena, skirianti Baltarusiją galiojo nuo 1921 iki 1939 m., kai TSRS įsiveržė į Lenkiją. Lenkams užėmus Vilniaus kraštą, faktiškai Vakarų Baltarusija apėmė ir dabartinę pietryčių-rytų Lietuvą, taip pat dab. Lenkijoje esančią Balstogės vaivadiją.
Nors Baltarusijos Liaudies Respublikos lyderiai tikėjosi su lenkais susitarti dėl autonomijos ar net įkurti nepriklausomą valstybę Vakarų Baltarusijoje, tačiau Juzefas Pilsudskis tokius ketinimus numalšino. Lenkijos sudėtyje baltarusiai turėjo savo partiją (kuri įėjo į Tautinių mažumų bloko koaliciją), baltarusių kalba mokyta mokyklose, vartota teismuose, nuo 1927 m. įvesta kaip privaloma lenkiškose gimnazijose, kur daugumą gyventojų sudarė baltarusiai. Nepaisant to, lenkų kalba laikyta prestižine, vyko smarki baltarusių kultūrinė asimiliacija lenkų kultūros naudai (polonizacija). Ypač polonizuojami buvo baltarusių katalikai, lenkų valdžia siekė išgyvendinti baltarusių kalbą iš bažnyčios, taip pat skatino stačiatikių lenkėjimą. Lenkų karo veteranams Baltarusijoje buvo dalijama žemė (vad. osadnikai). Į Vakarų Baltarusiją plūstelėjo pabėgėliai iš Baltarusijos TSR – persekiojami žemvaldžiai, intelektualai, lenkai. Dalis baltarusių kėlėsi ir iš lenkų Baltarusijos į Baltarusijos TSR.
Vakarų Baltarusijoje veikė TSRS remiama pogrindinė Vakarų Baltarusijos komunistų partija taip pat 1925–1927 m. Vilniuje veikė Baltarusijos valstiečių ir darbininkų sąjunga, siekusi kovoti prieš lenkų kolonizaciją, spręsti žemės ūkio klausimus, tačiau faktiškai rėmusi Vakarų Baltarusijos prisijungimą prie Baltarusijos TSR.
1939 m., pagal Molotovo-Ribentropo paktą, TSRS užėmė Vakarų Baltarusiją ir ją prijungė prie Baltarusijos TSR. Buvo įvesta proletariato diktatūra, prasidėjo gyventojų suėmimai, trėmimai, teroras. Vilniaus kraštas užėmus Lietuvą Stalino nurodymu buvo prijungtas prie Lietuvos TSR, nors pradžioje ketinta Vilnių paskelbti Baltarusijos TSR sostine. 1945 m. buvo nustatyta TSRS–Lenkijos siena, Balstogės kraštas perduotas Lenkijai, taip pat deportuota dauguma Vakarų Baltarusijoje gyvenusių lenkų.
Rievėtasis piengrybis

Išvaizda

Vaisiakūniai vidutinio dydžio ir didesni. Kepurėlė 3–10 cm skersmens, gaubta, vėliau – iškiliai paplokščia, plačiai įdubusi, kraštai ilgai susisukę, užsilenkę žemyn, gliti, blyškiai ochrinės spalvos, rievėta, viduryje mažiau. Lakšteliai balsvi, vėliau- rausvai geltoni, šakoti, nuaugintiniai kotu žemyn. Kotas 2–4x 0,5–2 cm, jaunas – baltas, vėliau – kepurėlės spalvos, iš pradžių pilnaviduris, vėliau - tuščiaviduris. Trama balta, kieta, perlaužta, įpjauta pagelsta, parusvėja. Pieniškos sultys baltos, spalvos nekeičia, kartoko skonio. Sporos elipsiškos, plokščios, 7–9,5x5,5–7,5 μm dydžio.

Augavietė

Dygsta pavieniui, grupėmis, kalkingo dirvožemio lapuočių miškuose su ąžuolo priemaiša arba ąžuolynuose, mėgsta jo kaimynystę.
Sezonas: rugpjūtis – spalis
Zimbabvės futbolo asociacija

Zimbabvės futbolo asociacija yra atsakinga už Zimbabvės vyrų futbolo rinktinės veiklą ir klubinių šalies komandų varžybas. Asociacija buvo įkurta 1965 m. ir tais pačiais metais prisijungė prie FIFA organizacijos. 1980 m. Zimbabvės futbolo asociacija prisijungė prie Afrikos futbolo konfederacijos.
Nacionalinei futbolo asociacijai vadovauja Cuthbert Dube. Asociacija dalinama į keturias zonas – centro, rytų, šiaurės ir pietų.
Tulūzos savivaldybės stadionas

Istorija

Stadium Municipal pastatytas ir atidarytas 1937 m. 1938 m. FIFA pasaulio futbolo čempionatui. Buvo renovuotas 1949 ir 1997 m.
Stadione vyko šešios 1998 m. XVI pasaulio futbolo čempionato varžybos. Taip pat vyko 2007 m. pasaulio regbio taurė.
Orhėjus

Istorija

Miesto įkūrimo data nežinoma. Miestas pastatytas Dakijos tvirtovės Petrodava, kuri dar vadinama Senuoju Orhėjumi (rumun. Orhei Vechi). Tvirtovės likučiai su požemiais išlikę iki šių dienų, jie yra tarp Trebuženio ir Butučenio kaimų. Griuvėsiuose rasta monetų ir kitokių daiktų.
Viena hipotezė teigia, kad miesto pavadinimas Orhei kilęs iš vengrų kalbos Őrhely – 'tvirtovė'. Pagal hipotezę pavadinimas kildinamas iš XIII a., kai vengrai šiame krašte statė įtvirtinimų liniją.

Zaporožės kazokai Orhėjų vadino Irgejevas ir Igrejevas (rus. Иргеев, Игреев). Senovės Rusijoje jis buvo žinomas kaip Oryga bei Orygova (rus. Орыга, Орыгова). Dabartinis rusiškas pavadinimas – Orgejevas.
Iki 1812 m. Orhėjuje buvo osmanų sardarų, valdžiusių šiaurinę Besarabijos dalį, rezidencija.
1835 m. miestelis Senasis Orhėjus tapo apskrities miestu Orgejevu.
Iki Antrojo pasaulinio karo Orhėjuje gyveno daug žydų, jame buvo didelės žydų kapinės. Dabar mieste likusi vienintelė veikianti sinagoga. Dauguma bažnyčių yra stačiatikių cerkvės.
1944 m. rugpjūčio mėn., Jasų-Kišiniovo operacijos metu, artilerijos ugnis ir bombardavimai beveik visiškai sugriovė miestą, kuris karui pasibaigus buvo atstatytas.
1991 m. Orhėjuje gyveno 39,1 tūkst. gyventojų.
Savio Nsereko

Klubinė karjera

Žaidėjui buvo prognozuojama superžvaigždės ateitis, tačiau trumpai aukščiausio lygio futbolu pasimėgavusiam saugui pastarieji metai nebuvo sėkmingi.
Saugas apie save futbolo pasauliui žinią paskleidė 2008 metų Europos (U-18) futbolo čempionate. Tada S. Nsereko su Vokietijos rinktine tapo Senojo žemyno čempionu ir buvo pripažintas geriausiu turnyro futbolininku.
2009 metais jaunojo žaidėjo talentu neabejojo Londono „West Ham“ klubas, įsigijęs vokietį iš „Brescia“ ekipos už nemenką 8,3 mln. svarų sterlingų sumą. Visgi S. Nsereko nepateisino į jį dėtų vilčių: futbolininkas Anglijos klube praleido vos septynis mėnesius, sužaidė dešimt mačų bei tik kartą pradėjo„Premier“ lygos rungtynes starto sudėtyje.
Jam nepavyko įsitvirtinti Florencijos „Fiorentina“ komandoje, kuri S. Nsereko skolino Italijos, Vokietijos, Bulgarijos bei Rumunijos klubams. Po nesėkmingų metų Italijoje vokietis klajojo po Izraelio, Vokietijos, Kazachstano bei Bulgarijos klubus.

Atyrau

2013-2014 metais vokietis atstovavo Kazachstano klubui "Atyrau" ir jame įmušė pirmąjį įvartį profesionalų futbole po 6 metų pertraukos!

Beroe Stara Zagora

2015 metais atstovavo Bulgarijos klubui. Pasirodė vienuolikoje rungtynių, įvarčiais nepasižymėjo.

FK Lietava

Nuo 2016 metų kovo mėnesio 17 dienos, kai buvo pasirašyta sutartis, jis tapo FK Lietava Jonava nariu. Tą pačią dieną jis debiutavo rungtynėse prieš FK Kauno Žalgirį. Pasirodė 46 minutę po keitimo. Žaidė už klubą 13 kartų, įvarčiais nepasižymėjo. Vasarą atsisveikinta juo šiuo žaidėju.

Įdomybės

2012 metais S.Nsereko suimtas Tailande nustačius, kad imitavo savo paties pagrobimą ir iš šeimos narių reikalavo 25 tūkst. eurų išpirkos. Futbolininkas pripažino kaltę ir buvo pasiųstas už grotų kelioms savaitėms. S.Nsereko aiškino, kad pinigų jam reikėjo skoloms padengti, nes gyveno ne pagal kišenę.
San Felipė (Čilė)

Istorija

San Felipė įkurta 1740 m. gubernatoriaus Chosė Antonijaus Manso de Velasko. 1770 m. suteiktas miesto statusas.
KS Flamurtari Vlorë

Istorija

Klubo ištakos siekia 1924 m.
Pilnametystė (1969 filmas)

Turinys

Garsus dailininkas Bredlis Morahanas, išgyvenantis kūrybinę krizę, nusprendžia apsigyventi saloje, atokiai nuo žmonių, tikėdamasis susigrąžinti įkvėpimą. Čia gyvena tik senmergė Kora, girtuoklaisujanti senutė ir šios anūkė Kora, svajojanti sutaupyti pinigų ir išvažiuoti gyventi į miestą. Pradžioje Bredlis trokšta vienatvės, tačiau pažintis su Kora jam padeda susigrąžinti aistrą tapybai. Mergina tampa jo pozuotoja, Bredlis kuria vieną eskizą po kito, kol apie tai sužino Koros senelė. Kadangi mergina nepilnametė, senelė suprendžia šantažuoti dailininką...
Škurliškė

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Taika“.

Aplinkinės gyvenvietės

Pažižmė – 2,3 km
Svirbūtės – 1 km
Romučiai – 4,5 km
Vosbūčiai – 2,3 km
Šilėnai – 2,8 km
Jakutiškė – 0,9 km
Laukstučiai – 1,1 km
 Skačiai – 1,3 km
KURŠĖNAI – 7 km 
 ŠIAULIAI – 31 km
Rtiščevas

Istorija

Rtiščevas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1666 m. Miesto statusą įgijo 1920 m.
Įsipareigojimų nevykdymas

Finansinių įsipareigojimų nevykdymas (angl. default) – negalėjimas sumokėti palūkanų ar išmokų pagal pagrindines paskolos sutartis ar padengti paskolas pagal obligacijas ar paskolos lakštus ar pagal kitus įsipareigojimus.
Defoltą gali skelbti valstybės (suverenus defoltas) ir kompanijos, negalinčios padengti visų ar dalies savo įsipareigojimų.
Dažnai valstybės, supratusios, kad negali įvykdyti duotų įsipareigojimų, stengiasi, kad jie būtu anuliuoti ar nukelti į vėlesnius periodus. Kartais nevykdydamos ar tik dalinai vykdydamos įsipareigojimus nepripažįsta savo defolto ir toliau stengiasi skolintis.
Į defoltą valstybės patekdavo visais laikais. Po antrojo pasaulinio karo į defoltą buvo patekusi Lenkija, Šiaurės Korėja, TSRS, Rusija. Lenkijos ir Šiaurės Korėjos socialistinės vyriausybės apie 80 m. negalėjo atiduoti išorės skolų, TSRS apie 60 m. negalėjo padengti išleistų vidaus rinkoje obligacijų, Rusija 1998 m. paskelbė, kad nemokės pagal kai kuriuos įsipareigojimus.
Rafał Abkowicz

Biografija

Gimė 1896 m. kovo 16 d. Trakuose, Abrahamo ir Esteros Aranovičiūtės šeimoje. Jaunystėje mokėsi pas dvasininką Boguslavą Firkovičių. 1915 m. liepą pašauktas tarnauti į Rusijos imperijos kariuomenę. Dalyvavo I pasauliniame kare, 1918 m demobilizuotas Charkove ir iškart grįžo į Trakus. Grįžęs į Trakus įkūrė karaimų mokyklėlę, 1919 m. įstojo į Lenkijos kariuomenę. Nuo 1919 m. buvo hazano pavaduotojas, 1925-1927 m. Trakų miesto tarybos narys. 1927-1929 m. karaimų kalbos mokytojas Vilniuje. 1929-1938 m. Lucke dirbo karaimų kalbos ir religijos mokytoju. 1938-1946 m. tą patį darbą dirbo ir Vilniuje. 1946 m. su šeima emigravo į Lenkiją, kur apsigyveno Vroclave ir savo bute įkūrė kenesą, kuri veikė iki 1989 metų. Mirė 1992 m. rugsėjo 12 d. Vroclave, palaidotas Varšuvos karaimų kapinėse.
Syrianska FC

Istorija

Klubo užuomazgos, kai 1977 m. išeiviai iš Sirijos įkūrė futbolo klubą.
INFOLEX

INFOLEX - teisės portalas, teisinių žinių ir naujienų tinklavietė. Naujienų skyrelyje skelbiamos informacijos požiūriu yra tik informacijos perdavėjas, bet ne jos autorius. Administruoja, kuria bei tvarko INFOLEX kūrybinė grupė. Portalą valdo privati bendrovė UAB „Lexnet“.

Istorija

Portalą inicijavo UAB „Leksinova“. Parėmė Atviros Lietuvos fondas.

Skiltys

Darbo birža, Diskusijos, „Infolex. Teisės aktai“, Infolex Praktika, Kas ką veikia, Pagrindiniai teisės aktai, Teismų praktikos apžvalgos, Advokatų kontoros.
Raigardo dekanatas

Raigardo dekanatas (lenk. Dekanat Rajgród) - tai vienas iš 21 katalikų, Luko vyskupijos dekanatų. Dekanas Hieronim Mojżuk.
Alfons Mucha

Biografija

Gimė Ivančicėse teismo tarnautojo Ondržėjaus Muchos šeimoje. Turėjo dvi seseris. Mokėsi Slavų gimnazijoje Brne, kur pragyvenimui užsidirbdavo giedodamas chore. Po nesėkmingo bandymo įstoti į Prahos Meno Akademiją trumpai dirbo stenografu Ivančicių teisme. 1879 m. Vienoje dirbo teatro dekoracijų tapytoju firmai Kautský – Brioschi – Burghardt. 1883 m. jį pasikvietė grafas Khuen Belassi, kad sukurtų interjero dekoracijas jo pilyse netoli Hrušovany nad Jevišovkou (Moravijoje). 1883 m. pradėjo studijas Miuncheno akademijoje, o vėliau perėjo į Académie Julian, po to Académie Colarossi Paryžiuje. Istorinis lūžis jo karjeroje įvyko, kai gavo užsakymą afišai iš Paryžiaus aktorės Saros Bernard. 1906 m. vedė Mariją Chytilovą. JAV buvo pripažintas geriausiu dekoracijų kūrėju pasaulyje. Vis dėlto jis troško grįžti į gimtąją Čekiją. Buvo pirmųjų naujai susikūrusios nepriklausomos Čekoslovakijos pašto ženklų bei banknotų autorius. Jo talentas buvo visapusiškas: nuo skulptūros iki fotografijos ar teatro. Mucha tapo žinomas kaip taikomojo meno kūrėjas – be plakatų ir afišų kūrė ir etiketes vyno buteliams, šokoladams, sausainiams, cigaretėms ir panašiai, tapė projektus restorano meniu, kalendoriams, dekoratyvinėms širmoms, iliustravo knygas. Kūrė projektus interjerams, indams, juvelyrikai, sukūrė Švento Vito katedros vitražo projektą.
Alfonsas Mucha buvo didelis patriotas ir visą gyvenimą svajojo realizuoti didelio formato drobių ciklą Slavų epopėja, kuriuo norėjo apibendrinti slavų istoriją. Jį tapė Zbiroho pilyje nuo 1910 m., baigė 1928 m. Muchos mecenatas Charles Crane (JAV) ciklą padovanojo Prahos miestui. Dabar jį galima pamatyti Moravos Krumlovo pilyje.
Alfonsas Mucha buvo ir geras fotografas. Savo nuotraukas naudojo ir tapybos reikmėms, abiejose kūrybos srityse naudojo panašią kompoziciją. Muchos dokumentinės nuotraukos iš kelionės po ikirevoliucinę Rusiją buvo panauduotos kaip svarus pagrindas Slavų epopėjos ciklui. Gavęs Paryžiaus Pasaulio ekspozicijos 1900 m. komisaro užsakymą papuošti Bosnijos ir Hercegovinos paviljoną, Mucha pirmiausia su fotoaparatu nuvyko į Balkanus ir tik po to sukūrė gigantišką pano, kuris tapo svarbiausiu ekspozicijos akcentu. Jis yra čekiško klasikinio fotografinio akto pradininkas.
Alfonsas Mucha mirė Prahoje 1939 m. liepos 14 d., po Gestapo tardymų (buvo vienas pirmųjų Čekijos asmenybių, areštuotų Gestapo) „nuo plaučių uždegimo“. Palaidotas Vyšehrado kapinėse Prahoje.