google/wiki40b huggingface dataset:
Algirdas Vektorius

Algirdas Vektorius (lenk. Olgierd Wiaktor g. 1954 m. gegužės 25 d. Žagarių kaime, Seinų valsčiuje, Lenkijoje) – Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija

Gimė ir augo lietuviškame kaime šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Seinų valsčiuje. 1973 m. baigė Seinų bendrojo lavinimo licėjų, po to studijavo Varšuvos Socialinių mokslų akademijoje. Dirbo Seinų Sanitarinėje epidemologijos stotyje, Seinų Jaunimo sporto organizacijos inspektoriumi, vėliau pirmininku. 1989–2003 m. Lenkijos lietuvių draugijos vicepirmininkas, 2003–2007 metais dirbo Lietuvos Respublikos Seinų konsulate. Turi įkūręs indvidualią įmonę ``Olek``.
Gyvena Seinuose. Žmona – pradinių klasių mokytoja. Dukra ir du sūnūs studijuoja Lietuvoe.
2007 m. gruodžio 16 dieną išrinktas Lenkijos lietuvių Šv. Kazimiero draugijos pirmininku.
Viktoras Prapras

Viktoras Prapras – vienas iš grupės „Hiperbolė“ įkūrėjų, vokalistas (baritonas), klavišininkas, 1974–1977 m. grupės vadovas.
Janina Ragaišytė

Biografija

Solistė Janina Ragaišytė – Latušinskienė gimė 1933 m. kovo 10 dieną Vištyčio miestelyje valstiečių šeimoje. Baigė Vištyčio pradinę mokyklą bei Vištyčio progimnaziją, o 1948 metų rudenį atvyko į Kauno mokytojų seminariją, kur baigė jos bendrąjį skyrių. Toliau mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje vokaliniame skyriuje. Baigusi jį 1958 buvo pakviesta į Kauno Muzikinį teatrą. 
1958 metais debiutavo Džiuzepės Verdžio operoje „Rigoletas“, Džildos vaidmenyje. Po sėkmingo debiuto buvo priimta solistės pareigoms, kur dirbo iki 1988 metų rugsėjo 11 dienos.
Dirbdama teatre 1975–1976 metais stažavosi Vilniaus Valstybinėje konservatorijoje. Per savo 30 metų kūrybinio darbo Kauno muzikiniame teatre sukūrė ir atliko 88 vaidmenis ir sudainavo apie 114 koncertų.
Antanas Dabrega

Biografija

Rokiškio rajono Juodupės gimnazijos direktorius, fizikos mokytojas metodininkas.
2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Rokiškio rajono skyriaus narys.
2003–2004 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Gimnazijų vadovų asociacijos narys.
Dreluvas

Istorija

Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1874 m. sausio 17 d. rusų kareiviai nužudė 23 kaimo unitus, kurie priešinosi kaimo unitų cerkvės pavertimui į stačiatikių cerkvę. Nužudytieji unitai vadinami Dreluvo kankiniais. 1919 m. įkurta Dreluvo Švč. Nekaltosios Mergelės Marijos parapija.
Gastrafetas

Gastrafetas (gr. γαστραφέτης 'pilvo lankas') – didelis senovės graikų apgulties arbaletas. Manoma, kad gastrafetai buvo išrasti apie 400 m. pr. m. e. Gastrafetus I m. e. a. aprašė graikų rašytojas Heronas iš Aleksandrijos savo veikale Belopoeica ('Katapultų daryba').
Gastrafeto pagrindinė dalys yra sudėtinis lankas. Lankas sulenkiamas ir templė įtempiama gastrafeto priekį atrėmus į žemę ir pilvu visa jėga spaudžiant pilvo formą atitinkančią atramą gastrafeto gale. Taip užtaisantysis gali užtaisymui panaudoti didesnę jėgą nei atveju, kai temptų vien rankomis.
Detalių piešinių ar archeologinių radinių nėra išlikę, bet Herono aprašymas pakankamai detalus, kad būtų galima rekonstruoti gastrafeto sandarą.
Silvi Vrait

Biografija

1974 m. Tartu universitete baigė anglų filologiją, o nuo 1994 m. dėstė anglų kalbą vidurinėje mokykloje Taline.
Silvi Vrait pirmą kartą pasirodė scenoje 1972 metais vieno televizijos šou metu.
1994 m. Vrait atstovavo Estijai Eurovizijos dainų konkurse Dubline. Jos daina „Nagu merelaine“ (liet. Kaip jūros banga) užėmė 24 vietą.
Mirė 2013 m. birželio 28 d. Taline eidama 63-iuosius gyvenimo metus.
Klaipėdos universitetas (laikraštis)

Klaipėdos universitetas – Klaipėdos universiteto laikraštis, einantis nuo 1994 m. kovo mėn. Klaipėdoje, Herkaus Manto g. 84.

Istorija

Rašo apie studentų ir dėstytojų gyvenimą, kūrybinę veiklą, mokymo ir mokslinio darbo problemas. Tiražas 1995 m. – 500-1000 egz., 1997 m. – 1500 egz.
Halikarnaso mauzoliejus

Halikarnaso mauzoliejus – vienas iš septynių pasaulio stebuklų, stovėjęs Mažojoje Azijoje, Halikarnaso mieste (dabar Bodrumas).
Mauzoliejų Persų imperijos Karijos provincijos satrapui Mauzolui (valdė 377–353 m. pr. m. e.) po mirties pastatydino jo žmona ir sesuo Artemisija. Statyba buvo baigta 351 m. pr. m. e. Pati Artemisija nesulaukė statybos pabaigos ir mirė vieneriais metais anksčiau. Artemisijos pelenai buvo palaidoti Mauzoliejuje greta Mauzolo.

Mauzoliejaus išvaizda

Graikų architektai Satyras ir Pitijas suprojektavo apie 45 m aukščio statinį, kurį sudarė trys pagrindiniai elementai – platforma, antkapis ir stogas.
Mauzoliejų pastatė kalvos viršūnėje. Iš pradžių buvo pastatyta didelė platforma, į kurios viršų vedė laiptai, išpuošti akmeniniais liūtais. Platformą supo dievų ir deivių, raitų karių skulptūros – graikų skulptorių Briakso, Leocharo, Skopo ir Timočio darbai.
Ant platformos stūksojo pats kvadratinio plano antkapis, pastatytas daugiausiai iš marmuro. Šią statinio dalį puošė reljefai, vaizduojantys graikų mitologijos ir istorijos scenas.
Piramidinį stogą puošė kvadriga: keturi žirgai tempia kovos vežimą, kurį valdo Mauzolas ir Artemisija.

Tolesnis Mauzoliejaus likimas

Mauzoliejus gerokai pergyveno patį Halikarnaso miestą ir išstovėjo apie 16 šimtmečių. XII amžiuje jis smarkiai nukentėjo nuo žemės drebėjimų. Penkioliktojo amžiaus pradžioje buvo išlikę tik pamato fragmentai.
XV-XVI a. pradžioje Rodo (Maltos) ordinas Halikarnaso mauzoliejaus likučius naudojo Bodrumo tvirtovės statybai, kurios sienose iki šiol galima įžiūrėti šlifuoto marmuro gabalų. Iš tų laikų yra išlikusi legenda, kad riteriai po Mauzoliejumi aptiko karstą ir nutarė jį atidaryti vėliau, kitą dieną, bet nakčia karstas buvęs pavogtas. Šis pasakojimas rodosi abejotinas, kadangi 1960 metų archeologiniai kasinėjimai atskleidė, kad dar iki Mauzoliejaus sugriovimo vagys buvo prakasę tunelį iki laidojimo patalpos. Ordino riteriai keletą Mauzoliejaus skulptūrų panaudojo Bodrumo tvirtovės puošimui, šiuo metu kai kurios iš jų saugomos Britų muziejuje.

Mauzoliejaus tyrinėjimas

1852 metais Mauzoliejaus vietą aptiko ir kasinėjo britų archeologas Charles Thomas Newton. Jis aptiko sienų likučius, laiptus, tris pastato platformos kampus, iškasė bareljefų ir stogo fragmentų bei rado vieną vežimo, puošusio Mauzoliejaus stogą, ratą (maždaug dviejų metrų skersmens), galop aptiko Mauzolo ir Artemisijos skulptūras.
1966-1977 m. Mauzoliejų nuodugniai tyrinėjo danų archeologas Kristian Jeppesen iš Arhu universiteto. Jis publikavo šešių tomų veikalą „The Maussolleion at Halikarnassos“.

Kiti mauzoliejai

Mauzoliejus tapo bendriniu žodžiu, skirtu apibūdinti didingam antkapiniam statiniui. Jie statomi ir šiais laikais, paprastai skiriant valstybių vadovams: Vladimirui Uljanovui (Leninui), Sun Jatsenui, Mao Dzedunui, Chomeiniui ir kt.
Kazokiškės

Aplinkinės gyvenvietės

Paparčiai – 6 kmAlesninkai – 3 km
VIEVIS – 7 km

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad kaimo vardas kilęs nuo asmenvardžio.
Vidmantas Zarėka

Biografija

1981-1986 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, Menų fakulteto docentas. 
Nuo 1995 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. „Aqua 12“ grupės narys.

Kūryba

Nuo 1986 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. Surengė 22 personalines parodas. Dailės kolekcijos pristatytos Latvijoje, Baltarusijoje, Ukrainoje, Turkijoje, Vokietijoje, Švedijoje. Tapo ir kuria akvareles. Svarbesni darbai: akvarelių ciklai „Palikimas“ (1989-1991 m.), „Atodangos“ (2001-2003 m.), „Senoji lenta“ (2004-2006 m.), „FM bangų ruožas“ (2006 m.), „Spektrogramos“ (2006-2007 m.) ir kt. Nuo 1992 m. darbai įvertinti diplomais akvarelės trienalėse bei tarptautinėse akvarelės parodose.
Olga Raugienė

Biografija

2006 m. baigė Mykolo Riomerio universitetą, viešojo administravimo bakalaurė.
1995–2003 m. Zarasų rajono savivaldybės Antalieptės seniūnijos seniūnė, 2005 m. AB „Panevėžio būstas“ Vencavų poilsio stovyklos komendantė, nuo 2007 m. Zarasų rajono savivaldybės mero patarėja.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Zarasų rajono skyriaus narė, Zarasų skyriaus pirmininkė.
2003–2007 m. ir 2007-2010 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Rimtautas, vaikai Justas, Austėja.
Vilniaus piešimo mokykla

Vilniaus piešimo mokykla – dailės mokykla Lietuvoje, 1866–1915 metais veikusi Vilniuje.
Mokykla buvo įkurta Vilniaus švietimo apygardos globėjo Ivano Kornilovo iniciatyva. Jos organizatorius ir ilgametis vadovas – rusų dailininkas Ivanas Trutnevas. Ši mokykla 1904 m. buvo pripažinta geriausia Rusijos imperijoje.

Struktūra

Mokykloje veikė du skyriai: amatų ir tapybos klasės, kuriose galėjo mokytis visi, sulaukę 12 metų, nepaisant luomo, tautybės, socialinės padėties ir lyties. 1893 m. amatų skyrius buvo atskirtas ir reformuotas į nemokamas techninio piešimo ir braižybos klases, kurias finansavo Juozapas Montvila.
Kundročių akmuo

Kundročių akmuo – masyvus riedulys, valstybės saugomas gamtos paminklas, esantis Pakruojo miškų urėdijos Pakruojo girininkijos (345 kv., 2 skl.) teritorijoje, Kundročių kaime, apie 3 km į pietvakarius nuo Pakruojo.
Riedulys kelio nuorodomis nepažymėtas, pasiekiamas iš kelio  150  Šiauliai–Pakruojis–Pasvalys  pasukus per Kundročių gyvenvietę, dar pavažiavus apie 1 km pietų kryptimi atviru lauku einančiu grunto keliu ir praėjus apie 0,3 km į rytus per dirbamą lauką link miško. Orientyras – priešais akmenį, tik lauke, šalia miško, stovintis nedidelis medžiotojų bokštelis.
Didžioji akmens dalis, akivaizdu, dengiama žemės. Riedulio apimtys: 4,9x4,9x1,5 m.
Objekto paskelbimo saugomu teisės aktas: Lietuvos TSR Valstybinio gamtos apsaugos komiteto 1987 m. kovo 3 d. įsakymas Nr. 22.
Našiškiai (Molėtai)

Istorija

1652 m. Dubingių kunigaikštystės inventoriuje minimas Našiškių palivarkas.
Keirinas

Keirinas (jap. ケイリン) – dviračių treko rungtis, kurioje sportininkai sprintuoja iki finišo dėl pergalės. Keirinas kilo iš Japonijos. Pirmosios tokios rungties varžybos įvyko 1948 m. Kitakiūšiū, o 2000 m. buvo įtrauktas į olimpinę programą.
Miorų rajonas

Geografija

Rajono plotas – 1787 km². Vitebsko srityje ribojasi su Verchniadzvinsko, Polocko, Gluboko, Šarkauščynos ir Breslaujos rajonais. Šiaurėje turi nedideli pasienio ruožą su Latvija. Rajone teka Dauguva.
Kolitas

Kolitas (lot. colitis) – storosios žarnos uždegimas. Būna ūminis (colitis acuta), lėtinis (colitis chronica) ir ischeminis kolitas (colitis ischemica).

Ūminis kolitas

Ūminis kolitas atsiranda suvalgius nekokybiškai paruoštų mėsos ir žuvies patiekalų, užterštų daržovių ar vaisių. Esant ūminiam kolitui dažniausiai kartu pažeidžiama ir plonoji žarna (vystosi enterokolitas). Ligonis tuštinasi 3-4 kartus per parą. Išmatos skystos arba košelės pavidalo, jose gali būti gleivių, kraujo ir pūlių. Pilvas būna išpūstas (meteorizmas). Palpuojant apčiuopiamos spazmuotos storosios žarnos dalys. Progesuojant ligonis tuštinasi iki 20 kartų per parą. Skausmai plinta į kryžkaulio sritį, tarpvietę ir dešinę pašonę. Gydant svarbu sureguliuoti žarnyno mikroflorą, taikomos dietos.

Lėtinis kolitas

Lėtinį kolitą sukelia dizenterija. Tačiau jį sukelia ir įvairūs mikrobai bei virusai. Lėtinio kolito priežastis gali būti ir maisto alergija, vaistai, endokrininės sistemos sutrikimai, taip pat kitos virškinimo organų ligos. Svarbiausi simptomai – įvairaus pobūdžio skausmai, meteorizmas, kurį lydi nemalonus skonis burnoje, apetito stoka, silpnumas, raumenų skausmai, nervingumas, nemiga, galūnių tirpimas ir kt. Sergant lėtiniu kolitu pakinta išmatos, gana dažnas būna nepakankamo išsituštinimo sindromas.
Gražina Bulovaitė-Malcevienė

Biografija

1976 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos specialybę.
1976–1977 m. dirbo laikraščio „Banga“ redakcijoje. 1978–1985 m. gyveno ir dirbo Rusijoje. 1985 m. grižo i Lietuvą, dirbo laikraščių „Lietuvos jūreivis“, „Respublika“ redakcijose, 1991–1994 m. laikraščio „Darbininkų balsas“ redaktorė.
Shabab Al-Ordon Club

Istorija

Klubas įkurtas 2002 m. Turi vyrų ir moterų futbolo komandas.
Vyrų futbolo komanda 2 k. tapo šalies čempionais. (2006, 2013. m.)
Žandikaulio išnirimas

Paplitimas

Ši patologija dažniau pasitaiko moterims, nes jų žandikaulio sąnarinis gumburėlis yra mažesnis negu vyrų.

Priežastys

Žandikaulis dažniausiai išsinarinamas, kai žmogus smarkiai žiovauja, pernelyg daug išsižioja (pvz., kąsdamas didelį vaisių) arba gauna antausį. Jei žandikaulio išnirimas kartojasi dažnai, tai gali būti žandikaulio sąnario sutrikimų signalas.
Kvarteras

Kvarteras – dabartinis Žemės vystymosi periodas, apimantis pleistoceno ir holoceno epochas. Prasidėjo prieš 2 588 000 ± 5 000 metų. Kvartero pavadinimas pradėtas vartoti 1829 metais, kalbant apie akivaizdžiai jaunesnes nei terciaro periodo uolienas.
Paulius VI

Biografija

Giovanni Battista Montini gimė 1897 m. rugsėjo 26 d. šiaurės Italijoje, Concesio vietovėje, netoli Brešos miesto. Privačiai mokėsi pas jėzuitus ir oratorionus. 1920 m. įšventintas kunigu. 1923 m. baigė diplomatijos studijas Romos Popiežiškoje bažnytinėje akademijoje. Tais pat metais Varšuvoje trumpai buvo nuncijaus sekretorius. Dalyvavo Katalikų veikime. Grigaliaus universitete įgijo teologijos daktaro laipsnį. Nuo 1930 iki 1937 m. dėstė popiežių diplomatijos istoriją Romos Popiežiškoje bažnytinėje akademijoje. Nuo 1924 m. iki 1953 m. dirbo Vatikano valstybės sekretoriate. Antrojo pasaulinio karo metais buvo atsakingas už Vatikano žinių tarnybą ir labdarą bei paramą karo pabėgėliams ir belaisviams. 1954 m. tapo Milano arkivyskupu. 1958 m. paskirtas kardinolu. Darė didelę įtaką Vatikano antrojo susirinkimo eigai, o 1963 m. birželio 21 d. tapęs popiežiumi, jam ir vadovavo. Pontifikato laikotarpiu inicijavo daug Bažnyčios reformų: 1965 m. panaikino Draudžiamųjų knygų sąrašą, reformavo liturgiją, pradėjo Kanonų teisės kodekso atnaujinimą (kurį 1983 m. baigė popiežius Jonas Paulius II), reformavo Kardinolų kolegiją, nustatydamas maksimalų jos narių skaičių (120) ir popiežių renkančių kardinolų amžiaus ribą (80 m.). Paulius VI atgaivino apaštalines keliones už Italijos ribų, kurių popiežiai nevykdė nuo 1814 m. Buvo pirmasis popiežius apsilankęs Jeruzalėje ir Izraelyje, lankėsi keliuose žemynuose. Apaštalinės kelionės Filipinuose metu, nuo pasikėsinimo peiliu jį išgelbėjo JAV lietuvis Paulius Marcinkus. Nepritarė JAV karui Vietname. 1967 m. įvedė tarptautinę taikos dieną. Skatino ekumenizmą, atsisakė kai kurių popiežiaus galių simbolių vartojimo, rėmė kultūrą ir moderniuosius menus, išleido daug enciklikų. Paulius VI laikomas vienu moderniausių XX a. popiežių.
Purvaičiai

Žymūs žmonės

1886 m. Purvaičiuose gimė Lietuvos valstybės ir visuomenės veikėjas Ignas Končius.
Centrinis stadionas (Almata)

Istorija

Atidarytas 1958 m.
Renovuotas 2011–2012 m., o šis projektas kainavo tris milijardus tengė. 
Namų rungtynes žaidžia Almatos „Ķajrat“.
Mopčio regionas

Geografija

Regionas yra Sahelio gamtinėje srityje. Vakaruose būdingos lygumos, o rytinė dalis kalnuota, joje yra aukščiausia šalies vieta – Hombori Tondis (1155 m) bei žymus Bandiagaros skardis. Per regioną teka Nigerio ir Banio upės, sudarydamos pelkėtą Nigerio vidinę deltą.

Gyventojai

Svarbiausios etninės grupės yra bambarai, dogonai, songajai, bozai, fulbiai, tuaregai (tamašekai). Ypač išskirtinė yra dogonų kultūra, išsaugojusi savo neįprastą gyvenimo būdą olose.
Karališkasis baravykas

Išvaizda

Kepurėlė 6 -18 cm skersmens, aksominė ir labai mėsinga, iš pradžių apvali, vėliau paplokščiai išplatėjusi, kartais per vidurį šiek tiek įdubusi. Luobelė lygi, bet kartais padengta balsvo daugiakampių formos tinklelio. Kotas 5 – 15 cm ilgio, 2,5 -5 cm storio, tvirtas, ties pagrindu gumbiškai sustorėjęs, išraizgytas plono tinklelio. Vamzdeliai gana ilgi, pusiau laisvi, jų mažos poros būna apskritos arba kampuotos. Trama kompaktiška, malonaus skonio ir kvapo. Sporos elipsės formos, dydis 4–5 μm, žalsvai rudos spalvos.
Spalvos kaita ir formos: kepurėlės spalva įvairuoja nuo gelsvos ar rudai geltonos iki rausvos ir raudonos. Vamzdeliai, kaip ir poros, iš pradžių geltoni, vėliau įgauna alyvinį atspalvį. Kotas dažniausiai geltonas, prie pagrindo paprastai ryškiai raudonas. Geltona trama tiek paspaudus, tiek perpjovus pabąla.

Augavietė

Karališkasis baravykas yra retas grybas, sutinkamas lapuočių miškuose, ypač po paprastaisiais bukais ar ąžuolais, mėgsta kalkingą dirvožemį.
Sezonas: liepa – rugsėjis.
Panašios rūšys: Jį galima supainioti su Boletus speciosus, tačiau pastarojo vamzdeliai raudoni. Be to, jis panašus į Boletus lupinus
Katyčių Švč. Mergelės Marijos Globos koplyčia

Varpinė

Minint Žemaitijos krikšto 600 metų jubiliejų, Katyčių seniūnijos bendruomenė susitelkė kilniam darbui – prie katalikų maldos namų pastatyti varpinę. Ji baigta statyti 2015 m. rugsėjo 4 d. Jos statybos pabaigtuvių ir pašventinimo iškilmės įvyko 2016 m. lapkričio 26 d.
Varpinės pastatymo iniciatorius Katyčių seniūnas Jonas Lukošaitis susilaukė daugumos gyventojų, taip pat tuomečių Žemaičių Naumiesčio Šv. Arkangelo Mykolo bažnyčios kunigų Kazimiero ir Arvydo Lesčiauskų pritarimo. Šią idėją palaikė Telšių vyskupija. Informacija apie projektą buvo išdėstyta tam skirtoje interneto svetainėje, draugų ir rėmėjų ratas plėtėsi socialiniame tinkle „Facebook“.
Buvo paruoštas varpinės projektas (arch. Arūnas Liočas). Numatyta kiemelyje pastatyti 17 m aukščio varpinę, dengtą medžio skiedrų stogeliu bei ant lauko riedulių monolitinės platformos pastatyti Žemaitijos laukų akmenį su pritvirtinta metalo lentele ir įrašu. Fundatorių pageidavimu ant akmens pastatyta Šv. Mergelės Marijos skulptūra (aut. Edmundas Naujokas iš Juknaičių). Dalyvaujant Telšių vyskupui Jonui Borutai ir gausiam būriui svečių buvo pašventinta Katyčių varpinė. Statinio pamate įbetonuota kapsulė su varpinės statybos istorija, aukotojų sąrašu ir žodžiais ateities kartoms: „Tegul ši varpinė paragins visus tikinčiuosius tvirtai išlaikyti ir savo gyvenimu liudyti tą tikėjimo dovaną“.
Varpinėje pakabintas varinis varpas, gautas iš senojo Klaipėdos kariljono 36 varpų rinkinio, 4-asis pagal dydį, 470 kg svorio. Nors varpas katytiškiams buvo padovanotas, tačiau varpinės statyba, medžiagos ir papuošimai atsiėjo apie 5,8 tūkst. eurų. Panaši varpinė yra Tauragėje, ant Vymerio kalno.
Jupiterio palydovai

Jupiteris turi 63 gamtinius palydovus.
Pirmuosius ir didžiausius keturis Jupiterio palydovus – Ijo, Europą, Ganimedą ir Kalistą – atrado Galilėjas Galilėjus.

Pastabos apie pavadinimus

Kai kurie asteroidai turi tokius pačius pavadinimus, kaip ir Jupiterio palydovai: 1036 Ganimedas.
Senovės Egipto raštas

Hieroglifinis

Hieroglifinis (iš graikų kalbos hieras-šventas + glyphe- raižinys) raštas susideda iš daugelio paveiksliukų, raižinių, reiškiančių ištisas sąvokas, žodžius, veiksmus ar garsus. Dažniausiai hieroglifai buvo gan aiškiai užrašyti, bet tai priklausė nuo jų dydžio, laiko, skirto jiems rašyti ir kitų faktorių. 
Buvo rašoma eilutėmis arba stulpeliais iš kairės į dešinę arba iš dešinės į kairę ant šventyklų, sienų, baldų, statulų, papiruso, sarkofagų, karstų, laidojimo vietose, piramidėse ir kitur. Galėjo būti išraižomi kietame paviršiuje ar parašyti rašalu. 
Laikui bėgant, juos imta naudoti tik religiniams tekstams šventyklose užrašyti arba kai kuriose laidojimo vietose. Hieroglifai Egipte buvo naudojami nuo Senovės iki 396 m. kai paskutinis tekstas buvo užrašytas hieroglifais Izidės šventykloje Filės saloje.

Hieratinis

(graikiškai hieratikos – žynių, dvasininkų) raštas susidarė maždaug XIX a. pr. m. e. Egipte. Hieroglifai supaprastinti, todėl raštas tapo paprastesnis, greitesnis, ir rašoma tik ranka. Naudojamas administraciniams tekstams, susirašinėjimui, religiniams išminties tekstams. 25/26 dinastijų metu apribotas tik religiniams tekstams. Dažniausiai buvo rašoma naudojant raudoną teptuką ant papiruso. 
Galima buvo rašyti ir stulpeliais ir eilutėm, tačiau tik iš kairės į dešinę. Hieratinis raštas nepakeitė hieroglifų. Hieratinis buvo naudojamas, kai reikėdavo ką nors greitai užrašyti ir nebūdavo laiko tai daryti hieroglifais. Dažniausiai hieratinis buvo naudojamas administraciniuose raštuose, informacijai perduoti.

Demotinis

Demotinis (gr. Demotikos – liaudiškas, kitaip dar „populiarusis“). Tai egiptiečių rašto greitaraštė forma, kilusi iš hieratinio. Hieratinį raštą gan nesunku paversti hieroglifais, o hieroglifus hieratiniu, tačiau hieratinį paversti demotiniu beveik neįmanoma. Kartais vienas hieroglifas gali atitikti grupę demotinio rašto simbolių ir avirkščiai. Vienas ir tas pats demotinio rašto simbolis turi labai daug reikšmių. Demotiniu raštu jau buvo rašoma tik eilutėmis iš kairės į dešinę. Naudojamas buvo administraciniams ir asmeniniams raštams, kai kurioms istorijoms ir, retu atveju, įrašams. Vėliausias žinomas demotinio teksto pavyzdys rastas Filės šventykloje (apie V–VI m. e. a.).
Prūsų Olandijos apskritis

Geografija

Prūsų Olandijos apskritis apėmė vakarinę Aukštutinės Prūsijos dalį, ribojosi su Vakarų Prūsija, Braunsbergo ir Morungo apskritimis.
1848–1860 m. per apskritį iškastas Elbingo kanalas, jungiantis Yluvos ežeryną su Aistmarėmis.

Istorija

Prūsijos kunigaikštystės Morungo apskritis įsteigta 1752 m. reorganizuojant krašto valdymą. 1818 m. nuo jos atskirta Prūsų Olandijos apskritis. Prūsų Olandijoje įkurta Landrato įstaiga. Apskrityje 1900 m. buvo 176 gyvenvietės, 1945 m. – 90 savivaldybių.
1945 m. apskritis atiteko Lenkijai, jos teritorijoje buvo suformuotas Elbingo pavietas, kuris nuo 1999 m. įeina į Varmės–Mozūrų vaivadiją.
Mangazėja

Mangazėja (rus. Мангазея) – buvęs rusų miestas šiaurės vakarų Sibire, prie Tazo upės (dabartinė Jamalo nencų autonominė apygarda, Tazo rajonas), prie tuometinio Mangazėjos jūrų kelio (nuo Šiaurinės Dvinos iki Turuchano).
Minėtu jūrų keliu XVI a. keliaudavo pomorai. Mangazėja įkurta 1601–1603 m. Tobolo šaulių ir kazokų. Statybos vykdytos 300 km aukštyn nuo žiočių, dešiniajame Tazo upės krante. Miestas turėjo 4 sienas, 5 bokštus ir greit tapo svarbiu prekybiniu centru. Iš čia buvo prekiaujama kailiais, vėplių iltimis su norvegų, danų, anglų pirkliais. 1619 m. Rusijos valdžia griežtai uždraudė prekybą per Mangazėją bijodama Europos kompanijų įsigalėjimo Sibire. Gyventojai toliau prekiavo kailiais su vietiniais gyventojais, vertėsi žvejyba, medžiokle, amatais, laivų statyba.
1619 m. miestą nusiaubė gaisras, daug gyventojų išsikėlė dėl sudėtingų gyvenimo sąlygų ir kailinių žvėrelių stygiaus. 1642 m. miestą vėl nuniokojo gaisras, o 1662 m. buvo galutinai apleistas. Mangazėjos įgula persikėlė į Turuchano žiemavietę, kur vėliau įkurta Naujoji Mangazėja (dab. Turuchanskas).
Archeologiniai tyrimai parodė, kad mieste stovėjo kremlius su dvaru, cerkve, sueigų namu, kalėjimu, buvo posada, kur stovėjo viešbutis, muitinė, pirklių namai, 3 cerkvės, laikrodžio bokštas, toliau buvo 80-100 gyvenamųjų namų, amatininkų dirbtuvės, kalvės ir kt.
Violeta Laužonytė

Violeta Laužonytė (g. 1955 m. lapkričio 20 d. Vilnius) – Lietuvos tekstilininkė.

Biografija

1978 baigė Šiaulių pedagoginį institutą. Nuo 1978 m. dėsto J. Vienožinskio dailės mokykloje Vilniuje.

Kūryba

Kuria abstrakčius, tapybiškus gobelenus („Tarp dviejų vandenų“ 1998 m., „27 lašai Pekine“ 2002 m., „Upė teka žemai“ 2003 m., „Povandeninė melodija“ 2005 m., „Trasa“ 2006 m.), mažąją tekstilę (miniatiūrų ciklas „Kelionė“ 2005 m.), konceptualias erdvines kompozicijas („Pilkasis kardinolas“ 2005 m.), objektus, tapo ant šilko, siuvinėja. Tradicinius audimo būdus savitai interpretuoja, papildo reljefu, aplikacija, būdinga netikėti medžiagų deriniai.
Nuo 1980 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Baltijos šalyse, Vakarų Europos šalyse, Rusijoje, Kinijoje, Mongolijoje, Meksikoje, JAV); individualios parodos surengtos Vilniuje (1988 m., 2000 m., 2002 m., 2004–2005 m.), Kaune (1999 m., 2001 m., 2003 m.).
Pelnė apdovanojimų Lietuvos ir užsienio parodose. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus.
Salamankos mokykla

Salamankos mokykla (isp. Escuela de Salamanca) - teisinė kryptis aiškinant vėlyvosios scholastikos prigimtinę teisę. Pavadinimas kilo pagal Salamankos universitetą, kuriame teorijos atstovai dėstė. Išgarsėjo išplėtojant „tarptautinę“ prigimtinę teisę.