google/wiki40b huggingface dataset:
Zolitūdės tragedija

Zolitūdės tragedija – „Maxima“ prekybos centro stogo įgriuvimas Rygoje įvyko 2013 m. lapkričio 21 d. 18:00 val. Zolitūdės mikrorajone Rygoje. Patvirtinta 54 žmonių, įskaitant 3 ugniagesius, mirtis, dar 35 buvo gydomi ligoninėje dėl sužeidimų. Iš 54 aukų – 51 Latvijos, vienas – Armėnijos, du – Rusijos piliečiai. Tai pati pražūtingiausia katastrofa Latvijoje nuo 1950 m., kai nuskendus garlaiviui „Majakovskis“ žuvo 147 žmonės.
Pastatas buvo užbaigtas tik 2 metus prieš sugriuvimą, 2011 m. lapkričio 3 d.; pastatytas kompanijos „Re&Re“. Užėmė 4750 m² plotą ir kainavo 1,4 mln. eurų. Beveik visą Rygoje sugriuvusio prekybos centro „Maxima“ pastatą valdė UAB „Tineo“, kurios savininku buvo vienas „Vilniaus prekybos“ akcininkų Nerijus Numavičius.
Po tragedijos iškeltoje byloje nukentėjusiaisiais pripažinti 263 asmenys, reikalaujama kompensacijų suma − 155 mln. eurų, kaltinimai pateikti devyneriems asmenims. Tarp griūties priežasčių nurodomos pastato projektavimo klaidos.

Reakcijos

Apie centro griūtį pranešė didžiausi pasaulio žiniasklaidos kanalai BBC, CNN. Iškart po katastrofos didžiausias šalies socialinis portalas Draugiem.lv bei Delfi savo pagrindiniuose puslapiuose užsidėjo juodą kaspiną. Kitą dieną ir Lietuvos spaudoje pasirodė straipsnių, kuriuose išreiškiama užuojauta Latvijai.
Latvijoje paskelbtas trijų dienų gedulas (nuo 23 iki 25 d.). Užuojautą išreiškė kaimyninių valstybių – Lietuvos, Estijos ir Rusijos – lyderiai ir vyriausybės, Estijoje ir Lietuvoje gedulo diena paskelbta lapkričio 24 d. (sekmadienis). Užuojautos žinutę Latvijai ir jos žmonėms nusiuntė ir Europos Komisijos prezidentas José Manuel Barroso, Vatikanas pareiškė esąs nuliūdintas katastrofos ir melsis už aukas ir jų artimuosius.
2013 m. lapkričio 27 d. Latvijos vyriausybė prisiėmė politinę atsakomybę dėl centro griūties, ministras pirmininkas Valdis Dombrovskis atsistatydino iš pareigų. „Maxima Latvija“ vadovas Gintaras Jasinskas viešai pareiškė, kad jis nejaučia kaltės dėl nelaimės. Tai sukėlė Latvijos visuomenės nepasitenkinimą, Lietuvos ambasadorius Latvijoje buvo iškviestas pasiaiškinti dėl Lietuvos bendrovės vadovo veiksmų, vėliau G. Jasinskas buvo atleistas iš pareigų. Lietuvos užsienio reikalų ministras Linas Linkevičius Lietuvos žmonių ir valdžios vardu išreiškė apgailestavimą dėl G. Jasinsko žodžių. „Maxima Group“ valdybos narys Ignas Staškevičius gruodžio 3 d. viešai atsiprašė už tragediją.

Atminimas

Minint antrąsias tragedijos metines, 2015 m. lapkričio 21 d. Rygoje prie „Maximos“ atidengtas laikinasis paminklas aukoms atminti. Išleista atminimo knyga.
Mickapetris

Istorija

1954–1963 m. buvo Žviliūnų apylinkės centras.
Trarzos vilaja

Geografija

Iš vakarų prieina Atlanto vandenynas. Teritoriją užima dykumos, pusdykumės, savanos. Pietuose yra derlingesnė sritis, ten teka Senegalo upė.
Melburno universitetas

Istorija

Įkurtas 1853 m., paskaitos prasidėjo 1855 m., buvo 16 studentų ir 3 dėstytojai. Nuo 1881 m. universitete studijuoja ir moterys. 1910-2005 m. universitete veikė Ridlio koledžas. Trys universiteto mokslininkai yra gavę Nobelio premiją.
Po Antrojo pasaulinio karo universitete studijavo lietuvių studentai. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę nuo 2002 m. su Melburno universitetu bendradarbiauja Vilniaus universitetas.
Antanas Ulevičius

Biografija

1958-1965 m. mokėsi A. Mickevičiaus vidurinėje mokykloje, 1965-1968 m. – Panevėžio internatinėje sporto mokykloje, 1969-1973 m. studijavo LKKI.
1967 m. 2-osios vietos laimėtojas SSRS „Vilties“ taurės varžybose (su Lietuvos TSR futbolo jaunimo rinktine), 1974 m. SSRS ginkluotųjų pajėgų pirmenybių čempionas, 1970 m. LTSR futbolo pirmenybių čempionas (su Kauno „Atletu“, „Tiesos“ taurės nugalėtojas (su „Kelininku“ 1979 ir 1980 m.)
Nuo 1984 m. dirbo Kauno futbolo sporto mokykloje treneriu.
Kamčiatkos krašto herbas

Kamčiatkos krašto herbas – heraldinis krašto atributas, priimtas 2010 m. kovo 5 d. Kamčiatkos krašto įstatymu „Apie Kamčiatkos krašto herbą“. Kamčiatkos kraštas buvo suformuotas 2007 m. liepos 1 d.), o jo herbas patvirtintas tik praėjus beveik trejiems metams.

Aprašas

Kamčiatkos herbo skydas yra prancūziškojo tipo, perkirstas horizontaliai ties apatiniu trečdaliu banguota (dvi bangos) sidabrine juostele. Viršutinio sidabrinio lauko apatinėje pusėje trys juodi ugnikalniai sidabrinėmis viršūnėmis, iš kurių aukštyn veržiasi raudonos triliežuvės liepsnos. Ugnikalniai ir liepsnos apvesti sidabrine linija. Už ugnikalnių tekanti raudona saulė, jos matyti trys viršutiniai ketvirtadaliai. Saulė užima sidabrinį lauką (viršutinius du skydo trečdalius). Saulė apvesta nacionaliniu ornamentu, kurį sudaro mėlyni trikampiai (viršūnėmis į vidų) ir tarp jų esantys raudoni trikampiai viršūnėmis į išorę. Trikampius skiria zigzagu einanti sidabrinė juostelė. Apatinis skydo laukas (apatinis trečdalis) mėlynas.
Aleksandriškės (Sužionys)

Aplinkinės gyvenvietės

SUŽIONYS – 8 km
Raistelis – 0,5 kmTotorėnai – 1 kmVėgėlynė – 1 kmVeriškės – 2,5 km
Lonkopuė

Istorija

Lonkopuė įkurta 1915 m. Vietovės pavadinimas mapudungunų kalba reiškia „pagrindinė vieta“.
Fenianai

Fenianai, Fenianų brolija (air. Bráithreachas na bhFíníní, angl. Fenian Brotherhood), Airių respublikonų brolija (air. Bráithreachas na Poblachta, Irish Republican Brotherhood) – 1858 m. JAV susikūrusi, o nuo 1863 m. paplitusi ir Airijoje slapta airių organizacija, siekusi nepriklausomos Airijos respublikos. Vienas iš jos steigėjų pavadino ją senųjų Airijos karalių karių vardu (fianna, feinneda). Į fenianus įstojo daug airių savanorių, kovojusių JAV pilietiniame kare. 1865 m. fenianai sušaukė savo kongresą Cincinatyje. Anglijos vyriausybė organizaciją energiningai persekiojo. Su Anglija kovojo daugiausia teroristiniais metodais. Airių partija anglų parlamente nekartą smerkė fenianų terorą, bet 1876 m. su jais susiartino Parnelis (Parnell) ir jo paveikti fenianai sušvelnino savo terorą ir ėmėsi boikoto. Aštuntojo dešimtmečio pabaigoje teroras vėl sustiprėjo ir tik po 1885 m. nusilpo su visu sąjūdžiu. Fenianų veiklos ženklus galima atrasti iki pat 1916 m. sukilimo.
Tropikinė barškuolė

Aprašymas

Kūnas apie 1,6 m ilgio, raudonai rudas, su šviesiai geltonomis zigzaginėmis linijomis, einančiomis šonais. Kaklo šonuose yra išilginės šviesios linijos. Galva su plačiu tamsių ir siauru šviesių juostų raštu.
Tropinės barškuolės gausumas didelis. Brazilijoje tai antra pagal dažnumą nuodingoji gyvatė, todėl didžiausias skaičius ir įgeltų.
Nuodų veikimas pasižymi labai plačiu spektru. Juose yra ir neurotoksinų ir hematoksinų. Įkandus pasireiškia ne tik vietiniai simptomai, bet ir paralyžius, ypač kvėpavimo takų. Mirtingumas apie 70 proc. nuo įkandimų skaičiaus. Gaunama 26-45 mg nuodų sausos masės.

Paplitimas

Paplitusi Centrinėje Amerikoje, taip pat Pietų Amerikoje į pietus iki Argentinos ir Urugvajaus
Gyvena sausose stepėse, savanose ir net dykumose.

Mityba

Maitinasi išimtinai graužikais, kuriuos gaudo prietemoje ir naktį.
Danguolė Galinauskienė-Urbanavičiutė

Danguolė Galinauskienė-Urbanavičiūtė (g. 1940 m. birželio 14 d. Butrimonių miestelyje, Alytaus r.) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

Tėvas Viktoras Urbanavičius (1907–1944) buvo baigęs Stasio Šimkaus vadovaujamą Klaipėdos konservatoriją, mokytojavęs Alytuje. Danguolė, baigusi Utenos 1-osios vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1955–1959 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. D. Einikienė). 1959–1964 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Lopo klasė). Kvalifikaciją kėlė Respublikiniame mokytojų tobulinimosi institute Vilniuje, Maskvos ir Leningrado konservatorijose.
1964–1968 m. mokytojavo Vilniuje, o nuo 1969 m. Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo dėstytoja, nuo 1996 m. vyr. dėstytoja. 1974–1976 m. merginų choro vadovė. Išugdė per 50 jaunųjų chorvedžių, parašė metodinių darbų, dalyvavo mokslinėse konferencijose.
Be pedagoginio darbo, D. Galinauskienė vadovavo ir meno mėgėjų kolektyvams. 1970–1975 m. buvo Kauno dirbtinio pluošto gamyklos dainų ir šokių liaudies ansamblio choro vadovė. Ansamblis daug koncertavo, 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurse savo grupėje pelnė geriausio kolektyvo vardą. 1975–1978 m. Kauno mišriojo choro „Mada" chormeisterė – su juo koncertavo Lietuvoje, Gruzijoje ir Vokietijoje, Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje laimėjo antrąją vietą, koncertuose atlikdavo solo partijas. 1978–1992 m. Romainių sanatorijos moterų vokalinio ansamblio vadovė. Ansamblis buvo Kauno zonos apžiūrų bei konkursų prizininkas. Pedagogė daug metų koncertavo kaip vokaliste solistė. 1975 m. dainų ir šokių liaudies ansamblių šventės Kaune dirigentė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Gauja (Nemunas)

Etimologija

Upėvardžio kilmė miglota. Bandyta sieti su lietuvių ir latvių žodžiu gauja („ruja, krūva, minia“). Kazimieras Būga spėjo, kad pavadinimas gali sietis su latv. guovs, govs („karvė“). Bronys Savukynas siejo upėvardį su liet. goti („skubiai eiti“, at-goti „skubiai ateiti“, nu-goti „greitai nueiti“). Dar plg. skr. जू, जवते = jū-, javate „skuba“. Taigi, Gauja galėtų reikšti „sraunioji“.
Rumunijos žiniasklaida

Po antrojo pasaulinio karo, komunistų valdymo metais Rumunijos spauda ir žiniasklaida buvo visuomenės valdymo ir kontrolės priemonė. Tačiau 1991 metais priimta demokratinė Konstitucija suteikė laisvę žiniasklaidai.
Rumunijos žiniasklaida yra daugiau regioninės nei valstybinės orientacijos. Laikraščiai ir periodinė spauda yra leidžiama visuose šalies administraciniuose rajonuose. Daugelis jų yra leidžiami Rumunijos etninių mažumų kalbomis, įskaitant vengrų, vokiečių bei serbų - kroatų kalbomis.
Įvairių laikraščių skaičius ypatingai išaugo pastaraisiais metais – 2000 m. jų buvo 145. Didžiausią tiražą turintis laikraštis yra „Evenimentul Zilei“ (Dienos įvykis), leidžiamas Bukarešte. Kiti svarbus dienraščiai yra „Adevărul“ (Tiesa) ir „România Liberă“ (Laisvoji Rumunija), abu taip pat leidžiami Bukarešte. Be to leidžiama daug periodinių leidinių.
Karo teatro balistinė raketa

Karo teatro balistinė raketa (angl. theatre ballistic missile, TBM) – balistinė raketa, kurios veikimo spindulys yra nuo 300 iki 3500 km. Tokios raketos skirtos naudoti vieno karo teatro zonoje. Jų veikimo spindulys didesnis už taktinių balistinių raketų ir mažesnis už tarpžemyninių balistinių raketų.
Terminas imtas naudoti palyginti nesenai, apima kategorijas mažo nuotolio balistinė raketa, vidutinio nuotolio balistinė raketa, tarpinio nuotolio balistinė raketa. Karo teatro balistinių raketų pavyzdžiais gali būti tarybinė RT-15 ir amerikiečių PGM-17 Thor raketos, gamintos XX a. 7-tą dešimtmetį.
Kukurūzų sirupas

Vartojimas

Kukurūzų sirupas maisto pramonėje naudojamas kaip tirštiklis, saldiklis, drėkiklis (kad maistas ilgiau liktų drėgnas ir šviežias). Jis švelnina gaminių tekstūrą, didina tūrį, apsaugo nuo kristalizacijos ir stiprina gardį.
Bugatti Veyron

Istorija

Automobilio raida prasidėjo 1999 m. nuo EB 18,4 Veyron koncepcinio automobilio, pristatyto Tokijo automobilių parodoje. Jis buvo tokio paties dizaino ir išvaizdos kaip ir galutinis Veyron variantas. Vienas didelis skirtumas buvo tas, kad EB 18,4 naudojo W18 variklį, kuris turėjo tris eiles po šešis cilindrus. Veyrono vyriausiasis dizaineris buvo Hartumt Warkuss su išorės dizaineriu Jozef Kaban iš „Volkswagen“, pakeitęs Giorgetto Giugiaro iš „ItalDesign“, kuris užsiiminėjo trimis pradiniais „Bugatti“ konceptais.
„Volkswagen“ vadovas Ferdinand Piech, 2000 metais Ženevos automobilių parodoje, paskelbė Veyron gamybos pradžią. Buvo pažadėta, kad tai bus greičiausias, galingiausias ir pats brangiausias automobilis istorijoje. Vietoj W18, gaminamas modelis turėjo naudoti VR6/WR8 – tipo W16 variklį, pirmą kartą pristatytą 1999 m. Bentley Hunaudieres koncepciniame automobilyje. W16 turėjo turėti keturis turbokompresorius ir būti gaminamas remiantis 1001 arklio galia ir 407 km/h didžiausiu greičiu, ir buvo paskelbta 1 mln. eurų kaina.
Plėtojimas tęsėsi ir 2001 metais EB 16/4 Veyron buvo paskelbtas pažengusiu koncepciniu automobiliu. Metų pabaigoje „Bugatti“ paskelbė kad automobilio, oficialiai vadinamo Bugatti Veyron 16,4, gamyba prasidės 2003 metais. Deja, automobilis patyrė žymių bėdų kūrimo metu. Pasiekti reikalaujamą didžiausio greičio stabilumą buvo sunku – vienas prototipas buvo sunaikintas avarijoje, o kitas išslydo viešos demonstracijos metu Mazdos greitkelyje Laguna Seca‘oje. Veyron gamyba buvo atidėta dėl šių ir kitų problemų. Piëch tais metais pasitraukė iš „Volkswagen“ grupės vadovo posto ir į jo vietą atėjo Bernd Pischestrieder. Naujasis vadovas, tuoj pat, nusiuntė Veyron atgal prie braižybos lentos, dideliems persvarstymams. Neumann, „Bugatti“ prezidentas, buvo pakeistas Thomas’o Bscher’io 2003 m. gruodį ir Veyron pakeitimai buvo padaryti vadovaujant buvusiam „VW“ inžinieriui, „Bugatti“ inžinierių vadovui Wolfgang Schreiber.
Gamybai paruošta Veyron versija buvo pristatyta 2005 m. Tokijo automobilių prodoje.
Liu Xiaobo

Ankstyvoji biografija

Liu gimė 1955 m. Čangčune, Dziline, Kinijos LR, intelektualų šeimoje. 1969–1972 m., Sugrįžimo į kaimus kampanijos metu, su tėvu gyveno Vidinės Mongolijos Horčino Pirmų Gretų Vėliavos provincijoje. Būdamas devyniolikos dirbo Dzilino provincijos kaime, vėliau – statybų kompanijoje.
1976 m. studijavo Dzilino universitete ir įgijo bakalauro laipsnį literatūroje, o 1984 m. – magistro laipsnį Pekino pedagoginiame universitete.
Baigęs universitetą tęsė doktorantūros studijas Pekino pedagoginiame universitete, kurias įgijo 1988 m.
Devintajame dešimtmetyje jo parašytos esė Pasirinkimų kritika - pokalbis su Li Zehou bei Estetika ir žmogaus laisvė pelnė pripažinimą akademinėje srityje. Pirmojoje esė buvo kritikuojama žymaus kinų mąstytojo Li Zehou filosofija.
1988–1989 m. apsilankė keliuose užsienio universitetuose (Kolumbijos universitete, Oslo universitete ir Havajų universitete kaip kviestinis mokslininkas.
1989 m. prasidėjus Tiananmenio aikštės protestams buvo JAV, tačiau nusprendė grįžti į Kiniją ir prisijungti prie judėjimo. Vėliau jis buvo pramintas „vienu iš keturių Tiananmenio džentelmenų“ už kelių šimtų studentų gyvybių išsaugojimą įtikinus juos palikti aikštę.

Nobelio taikos premija

2010 m. spalio 7 d. Norvegijos televizija pranešė, kad Liu Xiaobo yra vienas iš kandidatų 2010 m. Nobelio taikos premijai. 8 Spalio 2010 Nobelio Premijos Komitetas apdovanojo jį Premija "už jo ilgą ir taikią kovą už pagrindines žmogaus teises Kinijoje". Norvegijos Nobelio komiteto prezidentas Thorbjørn Jagland teigė, kad dar eigos pradžioje buvo aišku, jog Liu taps laureatu. Kinijos užsienio reikalų ministerija anksčiau buvo įspėjusi Nobelio komitetą nesuteikti apdovanojimo Liu, nes tai esą būtų prieš Nobelio principus.
Pats Liu Xiaobo šį apdovanojimą dedikavo „liepos 4-osios prarastoms sieloms“, žmonėms, žuvusiems 1989 m. Kinijos vyriausybei malšinant masinius protestus Pekino Tiananmenio aikštėje.
Atsinaujinančių išteklių energetika Lietuvoje

Atsinaujinančių išteklių energetika Lietuvoje mažina šalies priklausomybę nuo importuojamo kuro bei organinio kuro įtaką aplinkai. Jų panaudojimas elektrai ir šiluminei energijai gaminti bei transportui sudaro galimybes mažinti vis brangstančio iškastinio importuojamo kuro, gamtinių dujų bei naftos produktų, naudojimą. 2011 m. 86,5 % visų atsinaujinančių energijos išteklių sąnaudų sudarė malkos, kurui skirtos medienos ir žemės ūkio atliekos (biomasė), 4,4 % – biodegalai, 3,9 % – hidroenergija, 3,8 % – vėjo energija, 1,1 % – biodujos, 0,3 % – geoterminė energija. 2016 m. atsinaujinančių išteklių energetika Lietuvoje sudarė 27,9%.
Prerija

Prerija (iš pranc. prairie – „pieva, ganykla“) – dideli bemiškiai, retai gyvenami pievų plotai (stepės), paprastai augantys vidutinių platumų klimato juostos žemyninio klimato srityse. Terminas prerija visų pirma taikomas Šiaurės Amerikos Didžiųjų lygumų stepių plotams. Dideli prerijų plotai Kanadoje, o ypač JAV yra išdirbti, todėl natūralios prerijos saugomos nacionaliniuose parkuose ir draustiniuose (Graslandso NP, Cypress Hills tarpprovincinis parkas, Tallgrass Prairie nacionalinis draustinis ir kt.).
Virginija Kirvelienė

Virginija Kirvelienė (g. 1955 m. lapkričio 1 d. Kudirkos Naumiestyje) - Lietuvos menininkė – tekstilininkė.

Biografija

1963–1974 m. mokėsi V. Kudirkos vidurinėje mokykloje.
1976–1982 m. studijavo Lietuvos dailės institute tekstilės specialybę.

Kūryba

Iš vilnos, lino, pusvilnės, džiuto, šilko audžia gobelenus („Teatras“ 1986 m., „Laiškas su laumžirgiu“, Lietuvos kultūros ministerija, „Gyventi“, Kauno medicinos universitetas, abu 1988 m., „Užuolaida“ 2000 m.), kuria batikas (triptikas „Kauno varpai“ 1985 m.). Kūriniams būdingas subtilus koloritas, lyrizmas, naudoja medvilnės, lino pluoštą, įvairias netradicines medžiagas (metalas, popierius ir kt.), siuvinėjimą.
Pamėgtas gobelenas (ažūras, kiaurymės, faktūros), atspaudai ir kompozicijos iš standintos medvilnės, tekstilinės miniatiūros. Kūryboje plėtojamos naujų išraiškos būdų paieškos, nacionalinio savitumo interpretacijos ir šiuolaikiškas požiūris į tradiciją mene. Menininkė kuria tekstilės darbus parodoms ir projektams, visuomeniniams bei privatiems interjerams. Nuo 1983 m. dalyvauja respublikinėse ir užsienio parodose.
Akropolis Group

Istorija

2002 m. balandžio 26 d. Vilniuje atidarytas pirmasis prekybos ir pramogų centras „Akropolis“.
2004 m. Vilniaus „Akropolis“ buvo išplėstas ir tapo didžiausiu tokio pobūdžio objektu Baltijos šalyse. Po rekonstrukcijos prekybos ir pramogų centro plotas siekia beveik 110.000 m². Prekybos centre veikia 243 parduotuvės, o per 2013 metus apsilankė 15 mln. žmonių.
2005 m. atidarytas daugiau nei 76.000 m² ploto Klaipėdos „Akropolis“, kuriame šiuo metu veikia 244 parduotuvės. Uostamiestyje įsikūrusiame prekybos ir pramogų centre per 2013 m. apsilankė 11 mln. žmonių. 
2007 m. „Akropolis“ duris atvėrė ir Kaune, tačiau 2008 m. rudenį jo pastatus valdančios bendrovės akcijas įsigijo Vokietijos bendrovė „Deka Immobilien GmbH“. Kauno „Akropolio“ bendras plotas yra per 81,000 m², veikia 250 operatoriai. Per 2008 m. prekybos ir pramogų centrą aplankė 14,02 mln. lankytojų. 
2009 m. pavasarį lankytojams duris atvėrė 49.519 m bendro ploto prekybos ir pramogų centras „Akropolis“ Šiauliuose. Šiuo metu čia įsikūrę 158 nuomininkai, per 2013 m. apsilankė 7 mln. lankytojų.
2019 m. balandį 98.000 m² ploto prekybos centras atidarytas Rygoje. Rygos „Akropole“ statybos darbai buvo pradėti 2017 m. gegužę. Į projektą investuota beveik 180 mln. Eur.
Artūras Skardžius

Biografija

1978 m. baigė Panevėžio 2-ąją vidurinę mokyklą, 1986 m. – Vilniaus inžinerinį statybos institutą, įgijo inžinieriaus ekonomisto specialybę.
1984–1988 m. Vilniaus miesto gamybinėje butų ūkio valdyboje vyresnysis inžinierius, gamybos skyriaus viršininkas. 1988–1991 m. Vilniaus miesto 2-osios vidurinės profesinės technikos mokyklos dėstytojas. 1991–1993 m. UAB „Askara“, direktorius. 1994–1998 m. bendros Lietuvos-Vokietijos-Turkijos įmonės „Nefra" komercijos direktorius. 1999–2000 m. UAB „Rastma" direktorius, UAB „Vilniaus vaisiai ir daržovės“ ir UAB „Dzūkijos dujos“ valdybos narys. 1998–2000 m. Lietuvos vaisių ir daržovių prekybos įmonių asociacijos „Vaisiai ir daržovės“ prezidentas.
2000–2008 m. ir nuo 2012 m. Seimo narys, 2000–2004 m. Seimo pirmininko pavaduotojas. 2009–2012 m. UAB „AS Double Invest“ Vilniaus regiono vadovas.
„Karate-Do“ klubo narys.
Vedęs; žmona Snieguolė, verslininkė; vaikai – sūnūs Tautvydas ir Mantas, dukra Kotryna.
Jonas Triponis

Biografija

Gimė išeivių iš Matiukų kaimo, Zarasų apskrities šeimoje. Pradinį išsilavinimą įgijo Rygoje. Nuo 1914 m., su tėvais gyvendamas Maskvoje, lankė gimnaziją. Tėvui su šeima 1918 m. grįžus į Lietuvą, gyveno Matiukuose, tęsė mokslus Zarasuose. 1921 m. rugsėjo 1 d. Švietimo departamento įsakymu paskirtas Zarasų apskrities, Antalieptės valsčiaus Bikūnų pradinės mokyklos vedėju. Nuo 1926 m. rugsėjo 1 d. Antalieptės pradinės mokyklos, nuo 1938 m. rugsėjo 1 d. Zarasų pradinės mokyklos Nr. 1 vedėjas.
Jo rūpesčiu Antalieptės Kalno mokykla gavo oficialų patvirtinimą nuo 1931 m. vadintis dr. Jono Basanavičiaus vardo pradine mokykla. Nuo 1927 m. sausio rašė Antalieptės pradinės mokyklos istoriją, įsteigė raštingumo kursus suaugusiems, organizavo apylinkės amatininkų kursus ir juose dėstė. Nuo 1926 m. Antalieptės šaulių būrio valdybos vadas. Įsteigė ir vadovavo Lietuvos tautininkų sąjungos Antalieptės skyriui, įsteigė „Jaunųjų ūkininkų“ būrelį, įkūrė „Vilniui vaduoti“ organizacijos Antalieptės skyrių. 1938 m. rugsėjo 1 d. pervestas darbui į Zarasus, tačiau atostogas ir laisvalaikį praleisdavo savo sodyboje Kimbariškių viensėdyje, prie Antalieptės.
1940 m. liepos 12 d. sovietinės valdžios suimtas, ištremtas į Vorkutos lagerį ir ten 1942 m. sausio 20 d. mirė badu. Žmona Elena Urbonaitė – Triponienė (1905–1983) su vaikais Algimantu (g. 1933) ir Vytautu (g. 1938) liko Lietuvoje, tačiau turėjo slapstytis, išvykdami iš Zarasų krašto. Algimantas tapo geologu, Vytautas – kraujagyslių chirurgu, medicinos profesoriumi.
FK Stalinec Leningrad

Istorija

Įkurtas prie Leningrado J. Stalino metalo gamyklos. Iširo 1939 m., kai treneriai ir dauguma žaidėjų perėjo į „Zenit“ klubą, įkurtą 1936 m.
Janīna Kursīte-Pakule

Biografija

Jaunystėje žaidė rankinį, tapo Preilių rajono čempione. Baigė Lyvanių I vid. mokyklą. 1975 m. Tartu universitete baigė rusų kalbos ir literatūros studijas, 1976 m. studijavo Latvijos universiteto Filologijos fakultete. 1978–1982 m. studijavo Latvijos Mokslų akademijos Literatūros, folkloro ir mokslų instituto aspirantūroje.
1975–2006 m. Janina Kursytė dirbo Latvijos mokslų akademijos Kalbos ir literatūros institute, dėstė Latvijos kultūros akademijoje, Latvijos universitete. 1996 m. gavo profesorės laipsnį. 1999–2007 m. Latvijos universiteto Filologijos fakulteto dekanė.
Savo tyrimuose daugiausia dėmesio skyrė latvių poezijai, mitologijai, folklorui, vėliau – kalbotyrai. Rengė folklorines ir etnografines ekspedicijas po visą Latviją ir kitas šalis.
2007 m. apdovanota Trijų žvaigždžių ordinu.
Nuo 2006 m. Janina Kursytė-Pakulė – Saeimos narė. 2018 m. pateko jau 5 kadenciją iš eilės. Nacionalinio susivienijimo partijos narė.
Romos Statutas

Romos Statutas, Tarptautinio Baudžiamojo Teismo Romos Statutas - tarptautinė sutartis, kuria įsteigtas Tarptautinis Baudžiamasis Teismas (būstinė - Haga), nustatyta jo kompetencija bei jurisdiskcija.
Sutartis gali būti pasirašyta nuo 1998 m. liepos 17 d. Įsigaliojo 2002 m. liepos 1 d., 2002 m. balandžio 11 d. įvykdžius įsigaliojimo sąlygas, pagal kurias buvo būtinas 60 valstybių pritarimas pagal nacionalines procedūras (ratifikacija).
2013 m. kovo mėn. duomenimis, sutartį buvo ratifikavusios 122 valstybės, o 17 pasirašiusios, bet neratifikavusios. Tarp neratifikavusių - JAV, Rusija, Kinija, Indija, Pakistanas, Izraelis.
Bitniškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Bikšiai – 2 km
Kelmynė (Biržai) – 2,1 km
Neizergis – 0,5 km
BIRŽAI – 11 km
Kazlai (Biržai) – 3,5 km
Kiršoniai – 3 km
Petras Bancevičius

Biografija

Baigė Marijampolės gimnaziją, dirbo raštininku. 1897 m. išvyko į Didžiąją Britaniją. 1902 m. Belshilyje įsteigė lietuvių informacijos biurą ir „Varpo“ bendrovę. Vienas Škotijos lietuvių švietimo draugijos „Šviesa“ steigėjų. 1905–1906 m. leido laikraštį „Laikas“. Nuo 1930 m. žurnalo „Naujas laikas – New Era“ redaktorius, šešetą metų – Lietuvos atstovybės Londone patarėjas. 
1922 m. organizavo knygų rinkliavą besikuriančiai Lietuvos universiteto bibliotekai.