google/wiki40b huggingface dataset:
Rytų germanų kalbos

Rytų germanų kalbos – išnykusi indoeuropiečių šeimos, germanų kalbų grupė. Vienintelė rytų germanų kalba, turinti rašytinį palikimą, yra gotų. Kitos rytų germanams priskiriamos kalbos yra vandalų, burgundų ir Krymo gotų. Manoma, kad pastaroji kalba gyvavo iki XVIII a., o kitos išnyko dar ankstyvaisiais viduramžiais.
Trasa Imola

Istorija

Imolos trasa buvo pastatyta 1950 ir greitai tapo mėgiama „Formulės-1“ pilotų dėl savo greitos konfigūracijos. 1973, 1974 ir 1981 saugumo sumetimais trasoje buvo įrengta keletas „S“ tipo posūkių. Nepaisant naujų saugumo modifikacijų trasa išliko gana pavojinga, ypatingai nesaugus buvo „Tamburello“ posūkis, kuris buvo įveikiamas neatleidžiant ekseleratoriaus pedalo ir šalia kurio gana arti buvo betoninė sienelė. 1987 praktikos metu Nelson Piquet pakliuvo į avariją, dėl kurios pilotas buvo priverstas praleisti lenktynes. 1989 šiame posūkyje įvyko dar viena avarija, kurios metu Gerhard Berger pilotuojamas bolidas atsitrenkė į betoninę sienelę ir užsiliepsnojo. Dėl operatyvaus gaisrininkų ir pagalbinio personalo darbo pilotui pavyko išsigelbėti iš ugnies.
1994 San Marino GP metu įvyko kelios avarijos, kurios pelnė lenktynėms „juodojo savaitgalio“ reputaciją. Penktadieninės praktikos metu Rubens Barrichello atsitrenkęs į padangų sienelę apsivertė ir prarado sąmonę. Šeštadieninės kvalifikacijos metus „Villeneuve“ posūkyje praradęs bolido kontrolę į betoninę sienelę kaktomuša atsitrenkė jaunas pilotas Roland Ratzenberger. Austras žuvo vietoje. Sekmadienį vykusiose lenktynėse „Tamburello“ posūkyje dėl vairo gedimo žuvo legendinis Formulės-1 pilotas Ayrton Senna. Po šio savaitgalio Imolos trasa buvo iš esmės perdirbta, greitojo „Tamburello“ vietoje įrengiant seriją iš trijų vidutinio greičio posūkių, „Villeneuve“ paverčiant į „S“ posūkį bei panaikinant posūkį, kuriame avariją patyrė Rubens Barrichello. Norėdami išlaikyti greitos trasos reputaciją, lenktynių organizatoriai taip pat nusprendė panaikinti labai lėtą „S“ posūkį prieš dabartinį „Acque Minerale“ posūkį.
Imoloje, pagal sutartį su FIA, lenktynės turėtų vykti iki 2009, tačiau trasos nėra 2007 metų čempionato tvarkaraštyje, kadangi užtruko trasos rekonstrukcijos darbai, pradėti 2006-siais.

Adresas

Autodromo Enzo e Dino Ferrari

Via Fratelli Rosselli, 2

40026 Imola (BO)

Italy
R. Kelly

R. Kelly (Robert Sylvester Kelly; g. 1967 m. sausio 8 d. Čikagoje, Ilinojus) yra amerikiečių R&B atlikėjas, aktorius. R. Kelly yra pardavęs daugiau kaip 60 milijonų savo albumų, taip pat laimėjęs 3 Grammy apdovanojimus.
Policės

Istorija

Pirmą kartą paminėtas 1243 m. 1260 m., Pomeranijos kunigaikštis Barnimas I-sis suteikė miestui Magdeburgo teises. XIII a. pab. tapo Dreikų (Drake) šeimos feodu. 1321 m., mirus Otto Drake, miestas tapo priklausomas nuo šalia esančio Ščecino.
Antrojo pasaulinio karo metais buvo aviacinio kuro gamybos įmonė (Hydrierwerke Pölitz – Aktiengesellschaft). Darbuotojai buvo įdarbinti darbuotojai iš nacių Vokietijos užkariaujamų šalių. Šiems darbuotojams visame mieste buvo kelios stovyklos, tarp jų ir moterims (Štuthofo koncentracijos stovyklos šaka Außenlager Pölitz bei Stettin ir taip pat Sachsenhausen). Šiuo metu yra muziejus - Muzeum Historyczne „Skarb”.
Bitėnai (Šiauliai)

Istorija

Prie kaimo, ant Vėkės kranto išlikę Bitėnų senkapis ir senovinė gyvenvietė. Iki 1923 m. kaime buvo dvaras. TSRS okupacijos metais kaimo dalis priklausė Gilvyčių tarybiniam ūkiui, dalis – kolūkiui „Raudonasis spalis“.

Aplinkinės gyvenvietės

KURŠĖNAI – 8 km
Smilgiai – 1 km
Užvėkiai – 1,5 km
Bacaičiai – 5 km
Mostaičiai – 1 km 
 ŠIAULIAI – 19 km
Pavėkiai – 2,5 km
Daubakiškiai – 2 km
BUBIAI – 11 km
Darbininkų balsas (Charkovas)

Darbininkų balsas – lietuvių sekcijų centro biuro prie Ukrainos KP(b) CK savaitraštis, ėjęs 1920 m. liepos 17 d. – 1921 m. liepos 10 d. Charkove.

Istorija

Tiražas – 3000-3500 egz.
Romualdas Malinauskas

Romualdas Malinauskas (g. 1961 m. rugpjūčio 3 d. Senajame Daugėliškyje, Ignalinos raj.) – Lietuvos sporto psichologas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija

1984 m. Vilniaus universitete baigė taikomąją matematiką, 1994 m. – psichologiją. 1999 m. socialinių mokslų daktaras.
Nuo 1994 m. Lietuvos kūno kultūros instituto (nuo 1999 m. Lietuvos kūno kultūros akademija) dėstytojas, 1999–2004 m. Pedagogikos ir psichologijos, nuo 2004 m. Sporto pedagogikos ir psichologijos katedros vedėjas; nuo 2006 m. profesorius.
Nimča

Nimča (angl. nimcha) – šiaurės vakarų Afrikoje, ypač Maroke naudotas vienrankis kardas.
Pradėti gaminti XVIII a. pabaigoje, paprastai gaminti naudojant senas geležtes. Daug nimčų turi europietiškas XVII a. ar vėlesnes geležtes.
Nimčoms būdingos rankenos, kurių skersiniai užlenkti viršun link geležtės smaigalio, medinės rankenos turi kvadratiškas priekin užlenktas buoželes, o nuo priekinio skersinio apačios neretai žemyn eina lankelis, pridengiantis pirštus ir siekiantis buoželę, bet su ja nesujungtas. Po užpakaliniu pusskersiniu yra dar vienas pusskersinis, kuris atrodo lyg lankelio tęsinys.

Nimčos durklai

Buvo gaminami ir nimčų stiliaus durklai, kurių rankena būdavo tokia pati, o garda smulkesnė negu nimčų kardų.
Paiza

Paiza (mong. пайз, гэрэгэ; pers. paiza) - lentelė, patvirtinanti Mongolų imperijos valdininko ar kurjerio statusą ir suteikianti teisę reikalauti iš civilių gyventojų paslaugų ir aptarnavimo.
Paprastai tik asmenys su paizomis turėdavo teisę naudotis jamų sistema ir gauti jamuose pakaitinius arklius ir specialius maisto davinius. Gana dažnai Mongolų imperijos valdininkai ir didikai paizas išduodavo nepagrįstai ir taip sudarydavo sąlygas išnaudoti civilius. Todėl chanas Ugedėjus (valdęs 1229-1240 m.) uždraudė didikams išduoti paizas ir jarlikus.
Siekdami pritraukti svetimšalius pirklius ir specialistus didieji chanai jiems išduodavo paizas, atleidusias nuo mokesčių ir leidusias naudotis jamais. Vėliau chanas Monkė (valdęs 1251-1259 m.) apribojo piktnaudžiavimą ir pasiuntė imperinius tyrėjus patikrinti prekybininkų, kuriuos rėmė mongolai, verslą. Jis uždraudė pirkliams naudotis imperijos jamų sistema ir paizomis.
Markas Polas, kuris valdant chanui Chubilajui (valdė 1260-1294 m.) lankėsi Kinijoje, aprašė paizą.
Ilchanas Gazanas (valdęs 1295-1304 m.) reformavo jarlikų išdavimo tvarką, įsakė, kad visi jarlikai būtų užregistruoti rūmuose, panaikino visus jarlikus, senesnius kaip 30 m. ir senas paizas. Buvo sukurtos dviejų lygių paizos, kuriose turėjo savininko vardą, kad paizų neitų perduoti kitiems. Pasibaigus valdininko kadencijai paizas reikėdavo grąžinti.
Korkas

Istorija

Pagal legendą šventasis Finbaras tarp 500 ir 600 m. upės saloje nurodė įkurti vienuolyną (pats Korko miestas žinomas nuo 606 m.). Nuo 846 m. čia gyveno vikingai, kurie čia įkūrė savo prekybos faktoriją. Nuo XII a. pabaigos miestą valdė normanai. 1185 m. Anglijos karalius suteikė Korkui miesto teises.

Klimatas

Vidutinis metinis kritulių kiekis – 1049 mm. Drėgniausias mėnuo – gruodis. Vidutinė didžiausia daugiametė temperatūra sausį – 9 °C, daugiametė vidutinė mažiausia liepos temperatūra – 20 °C.

Pramonė

Korkas yra Airijos vakarinės dalies pramonės centras. Svarbiausia pramonės šaka yra – vaistų gamyba. Populiariausias Korke gaminamas vaistas yra Viagra. Korke taip pat veikia Apple Computers kompanijos Europos centrinė būstinė. Mieste ilgai veikė Ford Motors kompanija, tačiau gamykla buvo uždaryta. Šiuo metu daugiausiai žmonių dirba informacinių technologijų srityje.

Susisiekimas

Mieste viešojo transporto autobusus valdo kompanija Bus Eireann. Kelionė autobusu į vieną pusę vidutiniškai kainuoja 1,45 €.
Korko oro uostas yra vienas iš svarbiausių Airijos oro uostų. Kasdien vykdoma 50 skrydžių.
Korke yra Korko uostas - antras pagal dydį Airijos jūrų uostas.

Sportas

Mieste intensyviai vystomos airiško sporto rūšys: airiškas futbolas (air. Peil Ghaelach), harlingas (air. iománaícht), moterų harlingas (air. camógaíocht, angl. camogie), airių rankinis (air. Liathróid Láimhe), ritinis (air. cluiche corr). Veikia Airių sporto asociacija (air. Cuman Lútchleas Gael). Taip pat labai populiarus yra futbolas (air. sacar).
Metos departamentas

Geografija

Vakariniu departamento pakraščiu driekiasi Rytinė Kordiljera, iškylanti virš 4000 m. Su ja lygiagrečiai driekiasi La Makarenos aukštuma. Likusią Metos departamento dalį užima plynos Los Llanos lygumos, nesiekiančios nė 200 m aukščio. Klimatas drėgnas ir karštas. Vidutinė metinė temperatūra svyruoja apie 27 °C. Departamentą kerta (daugiausia rytų link) gausus upių tinklas. Svarbiausios upės: Meta, Guajaberas, Guajuriba, Ariari ir kt. Yra 4 nacionaliniai parkai.
Viljavisensijuje gyvena beveik pusė departamento gyventojų.

Ekonomika

Auginami ryžiai, kukurūzai, bananai, sorgai.
Gubkinas

Istorija

Gubkino miesto tipo gyvenvietė įkurta 1939 m., pradėjus geležies rūdos gavybą Kursko magnetinės anomalijos srityje. Pavadinta anomaliją tyrusio geologo Ivano Gubkino garbei. 1955 m. tapo miestu. 1967 m. atidarytas Lebedino kalnakasybos kombinatas.
Ferdinandas Balsys

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą.
Nuo 2000 m. Šiaulių Asmens sveikatos priežiūros centro 2-ojo šeimos gydytojų skyriaus vedėjas, nuo 2007 m. EMC Instytut Medyczny S. A. gydytojas Airijoje.
1997 m. Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2003 m. Lietuvos liberalų ir centro sąjungos narys. 2001-2003 m. ir 2003–2007 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.
Žmona Marija, vaikai Greta, Povilas.
Aldona Viteikienė

Biografija

1977 m. baigusi Vidsodžio aštuonmetę mokyklą, įstojo į Klaipėdos Žemės ūkio buhalterinės apskaitos technikumą, kurį su pagyrimu baigė 1980 m. 1985–1989 m. studijavo Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje, partinio ir tarybų darbo specialistė, visuomenės mokslų dėstytoja.
1980–1985 m. Joniškio rajono „Tarybinio artojo“ kolūkio buhalterė, vyr.buhalterio pavaduotoja, vyr.buhalterė. Nuo 1989 m. rugpjūčio iki 1990 kovo mėn. Lietuvos komunistų partijos Joniškio komiteto organizacinio skyriaus instruktorė. 1990–1991 m. vadovavo rajono rinkimų komisijai, kuri organizavo rinkimus į Lietuvos atkuriamąjį Seimą ir į pirmąją po Nepriklausomybės atkūrimo Joniškio rajono tarybą. 1991–1993 m. Joniškio rajono tarybos sekretoriato konsultantė-organizatorė, tarybos kontrolierė. 1993–1996 m. dirbo Lietuvos Respublikos Seimo nario J. Žebrausko padėjėja-sekretore ir vadovavo Lietuvos Demokratinės darbo partijos Joniškio skyriui. 1997–2006 m. Joniškio kultūros rūmų direktorė, tuo laikotarpiu užgimė ar sutvirtėjo tradiciniai renginiai: vokalinių ansamblių festivalis „Dainos sparnais“, rajono mėgėjų teatrų šventė, Saulės mūšio metinių paminėjimas, tautodailininkų tapybos darbų paroda A. Varno premijai laimėti ir kiti. 2006–2008 m. tarpininkavo sudarant įvairias draudimo sutartis su Lietuvos draudimo bendrovėmis, pensijų fondais. Nuo 2008 m. pagal individualios veiklos pažymą dirba „Faberlic“ kosmetikos prekių išdavimo punkte. 
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Joniškio rajono skyriaus narė. 1995–1997 m., 1997–2000 m. ir nuo 2011 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narė. 
Administracinės komisijos narė. Komisijos „Stabdyk nusikalstamumą“ narė. Moterų draugijos pirmininkė, Lietuvos nevyriausybinių organizacijų koalicijos moterų tesiėms ginti tarybos narė. Kultūros ir meno tarybos narė.
Akaša

Akaša (skr. akaša) – dharminėse religijose erdvė. Kaip ir žemė, vanduo, ugnis, oras, akaša priklauso 5 svarbiausiems gamtos elementams. Skiriamos dvi rūšys: ribojama formos ir neribota. Pastaroji yra nekintanti, nesunaikinama ir neapibūdinama.
Svarbi budistinėje meditacijoje, bet tiksliai neapibrėžiama.
Hinduizme akaša reiškia visų materialaus pasaulio daiktų pagrindą ir esmę. Tai mažiausias materialus elementas, sukurtas iš astralinio pasaulio.
Teosofijoje vartojamas terminas „Akašos kronikos“ ar „Akašos įrašai“, reiškiantis mistinių žinių rinkinį, užkoduotą nematerialiame būties plane.
Melanitas

Radimvietės

Rusija, Kazachija, Vokietija.
Sniegiškiai

Istorija

1686 m. priklausė Dubingių kunigaikštystės Dubingių valsčiui. Tada kaime buvo 7 namai, penkiuose gyveno Sniegiai. Kaimo gyventojai vertėsi žvejyba. 1686 m. kaimas vadintas Sniegiais. 1744 m. Sniegių kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.
Aua

Aua sala yra maža Kuveitui priklausanti sala šiaurinėje Persijos įlankos dalyje. Jos ilgis – 800 m, plotis – 540 m, plotas maždaug 34 ha. Sala 16 km nutolusi į pietvakarius nuo Failakos, vienintelės apgyvendintos Kuveito salos. Saloje pastatytas švyturys, sraigtasparnių nusileidimo aikštelė, be šių dalykų saloje daugiau nieko nėra.
Bezengio ledynas

Bezengio ledynas (rus. Безенги) arba Ulučyranas (karač. Уллу чыран) – slėninis ledynas Didžiojo Kaukazo kalnuose, Bezengio kalnų rajone (Rusija, Kabardos Balkarija). Ilgis iki 9 km. Apsuptas „Bezengio Sienos“. Duoda pradžią Chulamo Čereko upei (Baksano baseinas).
Gintarų pilkapynas

Vieta

Pilkapynas buvo įrengtas slėnio terasos pakilumoje. Teritorija apsodinta pušynu. Palei rytinį pakraštį praeina kaimo kelias (Pušyno g.). Pilkapių žymių nebesimato (pilkapynas sunaikintas XX a. viduryje – antroje pusėje).

Tyrimai

1967 m. išaiškino, 1977 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis. 
Ištirtas smarkiai suardytas pilkapis. Jo šiauriniame krašte, akmenų vainiko išorinėje pusėje, aptiktas suardytas degintinis kapas, kuriame nedidelėje, sudužusioje, lipdyto molio urnoje buvę palaidoti degintiniai kaulai, susemti iš laužavietės kartu su suodžiais ir angliukais. Pačiame pilkapyje kapų nerasta, tačiau išmestose žemėse aptikti degintiniai kaulai liudija, kad čia būta ir daugiau kapų.
Pilkapis datuojamas I tūkstantmečio iki Kr. pabaiga.
Radinius saugo Kretingos muziejus.
Regolitas

Regolitas (nuo gr. ῥῆγος = rhēgos 'danga' + gr. λίθος = lithos 'akmuo') – sluoksniuotas, purus, iš smulkių įvairių medžiagų nuotrupų susidedantis sluoksnis, kuris dengia kietas uolienas. Sluoksnio storis gali siekti iki kelių dešimčių metrų. Jį sudaro dulkės, dirvožemis, uolienų skaidulos, įvairūs mineralai, stiklas, meteoritų dalelės, brekčijos. Regolito yra Žemėje, Mėnulyje, Marse, kai kuriuose asteroiduose, kitose Žemės grupės planetose ir palydovuose.

Mėnulis

Regolitas dengia beveik visą Mėnulio paviršių, pamatinės uolienos išsikiša tik labai stačiuose kraterių šlaituose ir atsitiktinėse lavos vagose. Šis regolitas susidarė per pastaruosius 4,6 mlrd. metų nuo susidūrimų su dideliais ir mažais meteoroidais, pastovių mikrometeoroidų smūgių ir nuo ultravioletinių Saulės spindulių bei kosminių spindulių, kurie smulkina paviršines uolienas.
Mikrometeoroidų, kartais skriejančių greičiau nei 96 000 km/val. greičiu, smūgiai sugeneruoja pakankamai karščio, kuris išlydo ar dalinai išgarina dulkių daleles. Toks lydymas ir atšaldymas sukibina daleles į stiklo pavidalo, dantytus gabalėlius, kurie primena Žemėje randamus tektitus.
Regolito sluoksnis jūrose paprastai siekia nuo 4 iki 5 m, o senesnių aukštumų regionuose – 10–15 m. Mėnulio regolito spalva varijuoja nuo tamsiai pilkos iki juodos, didesnės dalelės linkusios smarkiai blizgėti. Regolito dalelės pasižymi dideliu lipnumu dėl oksidų plėvelės stygiaus virš paviršiaus ir dėl aukšto elektringumo.
Paprastoji vilkžuvė

Paplitimas

Vilkžuvės paplitusios Šiaurės, Barenco, Baltijos jūrose, šiaurinėje Atlanto vandenyno dalyse. Gyvena iki 400 m gylyje, kur kietas dugnas ir yra augalų sąžalynų.
Lentvario Račkūnų koplyčia

Istorija

Pirmojo pasaulinio karo metais Lentvaryje buvo perpildytas vietos lazaretas, buvo daug mūšiuose sužeistų ir mirštančių kareivių. Todėl iškilo būtinybė steigti naujas kapines. Joms žemę dovanojo grafienė Marija Kristina Tiškevičienė–Liubomirska (1871-1958), Lentvario dvaro savininko Vladislovo Tiškevičiaus žmona. 1927 m. buvo nubraižytas kapinių koplyčios brėžinys. Ją savo lėšomis pastatė advokatas Janas Jurevičius. Joje palaidotas jis pats ir keli giminės nariai.
2013 m. Lentvario parapijos bendruomenė nusprendė atnaujinti stovėjusią apleistą koplyčią. Už investuotojų lėšas buvo suremontuotos durys, išdažytos vidaus sienos, nudažyta stogo danga. 2014 m. šiuos darbus atliko UAB „Trakų paslaugos“. Parapijos klebonas nupirko ir koplyčiai skyrė naują varpą.
Go go

Go go – šiuolaikinis šokių stilius, kuriam būdinga improvizacija, jį šokant pateikiamas savitas individualus šokio stilius. Šio stiliaus ypatybė - mokėjimas šokti pagal įvairią muziką. Šokdamas šį stilių šokėjas turi sugebėti ir bendrauti su publika. Besitreniruodamas šokėjas panaudoja hip hop, house, streetdance stiliių motyvus, taip kraudamas judesių bagažą bei įgaudamas muzikos jutimo įgūdžius. Mokantis šokti go go, sustiprinami kūno raumenys, išmokstama interpretuoti judesius, kurti individualias šokių kombinacijas, stengiamasi sužavėti publiką.

Istorija

Go go šokiai prasidėjo apie 1960 m., klestint džiazui ir rokenrolui. Šiso stilius gimė, kai merginos Niujorko klube „Peppermint Lounge“ pradėjo lipti ant stalų ir šokti tvistą. Vyresniąją to meto kartą erzino per daug seksualus ir atviras tvistas ir jo atmainos, senųjų dviejų partnerių šokio tradicijų atsisakymas. Jaunimui tai buvo nesvarbu. Naujasis šokis populiarėjo Europoje ir Amerikoje. Judesių įvairovę pildė vis kitų stilių motyvai. Ilgainiui susikūrė laisvas klubinės scenos šokis, šiandien vadinamas go go. Ši sąvoka siejama su amerikietiška fraze „go man go!“ („varyk, žmogau, varyk!“). Nuo to laiko go go šokiai yra neatsiejama jaunimo pasilinksminimo dalis.
Šie šokiai dažniausiai šokami naktiniuose klubuose, audringuose vakarėliuose, karnavaluose, televizijos šou programose. Atlikėjai savo šokius demonstruoja ir ant podiumų per jaunimo madų pristatymus, dalyvauja reklamos akcijose, siaučia šokių maratonuose ar tiesiog drebina diskotekų sales. Šis šokio stilius labiausiai atspindi improvizaciją, čia nėra tikslių junginių, kurios reikia išmokti, tereikia jausti muziką ir mokėti prisitaikyti prie įvairiausių jos stilių, judėti muzikos ritmu, skleisti geras emocijas. Šokant ypač svarbu išskirtinumas, asmenybę atskleidžiantis individualus stilius. Go go programoje matyti streetdance motyvai, pramoginių šokių žingsneliai, lankstusis modernas. Go go šokėjai elegantiški, pasitempę, mokantys bendrauti ir užvesti vakarėlio publiką. Norint gerai šokti šį stilių nereikia išmokti tikslių junginių, tereikia jausti muziką, mokėti pritaikyti išmoktus judesius ir perdaryti juos savaip.
Atlikėjai pasirenka laisvą apsirengimo stilių, kai kurios go go šokėjos mėgsta pasipuošti tapyba ant kūno.
Slovakijos futbolo varžybos 1978–1979 m.

Pirmenybės

(Slovakijos komandos dalyvavo Čekoslovakijos čempionate)
Bhilajus

Istorija

Bhilajus išaugo kai jungtinėmis TSRS–Indijos pastangomis buvo įkurtas metalurgijos kombinatas.
Alazanio slėnis

Alazanio slėnis (gruz. ალაზნის ვაკე) arba Alazanio-Autorano lyguma, Alazanio-Agričiajaus lyguma – platus slėnis Gruzijoje ir Azerbaidžane, driekiasi Alazanio ir Agričiajaus upių slėniais, pagal Didžiojo Kaukazo pietinį šlaitą. Aukštis virš jūros lygio – 200–450 m. Būdingos stepės (daugiausia išdirbtos) bei ąžuolų ir alksnių miškai (slėnio šlaituose).
Gruzijai priklausanti dalis vadinama Kachetijos lyguma ir yra svarbi vynuogininkystės sritis.
Cheminių ginklų kapinynas Baltijos jūroje

Cheminių ginklų kapinynas Baltijos jūroje pradėjo kauptis iš karto po II pasaulinio karo, kai 1945 m. Vokietijos ir Sąjungininkų turėtus didelius cheminio ginklo kiekius pradėta laidoti Baltijos ir Šiaurės jūrose. Šiose vietose buvo paskandinta beveik 300 000 tonų cheminių ginklų.
Baltijos jūroje iš viso buvo paskandinta apie 50 000 tonų cheminių užtaisų. Didžioji dalis jų buvo bombos ir kiti kariniai užtaisai su ipritu. Didžiausias arsenalas buvo išmestas netoli Gotlando ir Bornholmo salų. 2013 m. vasarą cheminio ginklo pėdsakų aptikta ir Gdansko įlankoje. Dažniausiai cheminiai užtaisai tiesiog buvo išmetami per laivo bortą, tačiau pasitaikydavo ir visų laivų paskandinimų.
Cheminių ginklų palaidojimo Baltijos jūroje tyrimai atliekami pagal europinį „CHEMSEA“ projektą. Jo metu išsiaiškinta, kad ne visos oficialiai nurodytos palaidojimo vietos yra vienintelės. Taip pat mokslininkai ištyrė, jog šiose vietovėse padidėja žuvų mutacijos ir išsigimimai.
Langtangas

Nacionalinis parkas ir turizmas

Slėnyje ir aplinkiniuose kalnuose įkurtas Langtango nacionalinis parkas. Apie 25 procentai parko apaugę mišku, svarbiausios medžių rūšys yra ąžuolai, klevai, pušys, rododendrai. Iš gyvūnų paplitę Himalajinis lokys, Himalajinis taras, mažoji panda. Parko augalija ir gyvūnija žymi pereinamąją ribą tarp Indo-malajinės ir palearktinės įvairovės.
Slėnyje yra ir žymių religinių vietų, kurios pritraukia piligrimus. Aukštai Himalajuose yra Gosainkunda ežerai, laikomi šventaisiais Hinduizme. Budistų piligrimų mėgstama vieta yra Kjandžin vienuolynas.
Hatušilis III

Atėjimas į valdžią

Išlikusiame Hatušo archyve yra aprašytas visas Hatušilio gyvenimas, nuo mažo berniuko iki karaliaus. Kol brolėnas Muršilis III sėdėjo naujoje hetitų sostinėje Tarhuntaše (Tarḫuntašša), Hatušilis vadovavo Aukštutinės Šalies, Palos, Tumano (Tummanna) bei kitų šiaurės vakarų sričių rajonams ir faktiškai tapo hetitų imperijos šiaurės vakarų krašto valdovu. Jis iš kaškų genčių atkovojo hetitams šventą Neriko miestą, kuriame Hatušilis buvo vyriausiuoju žiniuoniu, o pirmagimį sūnų pavadino Nerikkaili vardu.
1274 m. pr. m. e. kartu su kaškais dalyvavo Kadešo mūšyje.
Hatušilio rezidencija buvo Hakmiso mieste, kuriame buvo ir ištremtasis Ammuru šalies karalius Vendišenas, kurį Hatušilis tapęs karaliumi, atstatė į Ammuru šalies sostą ir ištekino savo dukrą. Pasitelkęs kaškus, Hatušilis sukilo prieš karalių Muršilį III (Urši-Tešubą), paėmė šį į nelaisvę ir ištrėmė į nuošalų Sirijos provincijos Nuchašše miestą.

Santykiai su Babilonija

Hatušilio valdymo metais hetitų imperija vėl sustiprėjo. Jis sostinę grąžino į Hatušą, kuris, nors buvo nusiaubtas kaškų, vėl buvo atstatytas, o archyvas perrašytas. Po Kadešo mūšio su Egiptu dar buvo likusi įtampa ir Babilonijos karalius Kadašmanas–Turgu net siūlė, karo atveju, savo pagalbą. 1264 m. pr. m. e. mirus Kadašmanui–Turgu, santykiai su Babilonija laikinai atšalo. Sostą paveldėjęs mažametis karaliaus sūnus Kadašmanas-Enlile II vykdomąją valdžią perleido savo viziriui Itti–Mardukui–Balatui, kuris buvo nusistatęs prieš draugystę su hetitais. Yra išlikęs Hatušilio laiškas jaunajam Kadašmanui-Enlile II, kuriame jis skundžiasi, kad šis nustojo siųsti į hetitų imperiją savo pasiuntinius. Tikriausiai prie to buvo prisidėjęs Urši-Tešubas. Viename laiške minima, kad Urši-Tešubas rezgė intrigą prieš Hatušilį su Babilonija. Bet vėliau draugiški santykiai su Babilonija buvo atstatyti.

Santykiai su Asirija

Tuo metu didžiausią grėsmę hetitams kėlė Asirija. Asirijos karalius Šalmaneseras I įsiveržė į Armėnijos kalnyno sritį ir pradėjo grasinti hetitų viršutinėje Eufrato lygumos žemėms. Hatušilis bandė palaikyti Mitanijos karalių Šattuarą kovoje su Asirija, bet Šalmanesero I pergalė prieš Mitaniją ir Karchemišą pagreitino hetitų ir egiptiečių 1258 m. pr. m. e. taikos sutarties pasirašymą.

Politinė santuoka su Egipto faraonu

1258 m. pr. m. e. pasirašyta taikos sutartis su Egiptu buvo įtvirtinta Ramzio II ir vyriausios Hatušilio dukros Maathorneferurės santuoka. Vėliau, į senojo faraono haremą, buvo atiduota dar viena Hatušilio dukra. Jos kraitį sudarė pulkas arklių ir kaimenė galvijų, kuriuos hetitai karo metu atėmė iš kaškų ir Arcavos.

Kariniai veiksmai vakaruose

Išlikusiuose „Hatušilio analuose“ rašoma, kad padėtis šalies vakaruose nebuvo labai palanki. Vyko nuolatiniai konfliktai su senais hetitų priešais: Arcava, Likija, o „Sechos upės šalis“ visą tą laiką priklausė hetitams.