google/wiki40b huggingface dataset:
Estliandijos armija

Formavimas

Estliandijos armija buvo suformuota Estijos darbo komunos (rus. Эстляндская трудовая коммуна) revoliucinės karo tarybos bei Liaudies komisarų tarybos 1919 m. vasario 18 d. nutarimu iš Vakarų fronto 7-osios armijos dalinių bei Estų raudonųjų šaulių. Estliandijos armijai keltas tikslas užimti Estiją ir išstumti iš jos nacionalistus ir baltagvardiečius.
Išformuota 1919 m. gegužės 30 d., daliniai perduoti Raudonosios Armijos 7-ajai ir 15-ajai armijoms.

Koviniai veiksmai

1919 m. pavasario pradžioje armija buvo užėmusi 280 km pločio juostą, nuo Suomijos įlankos iki Pskovo.
1919 m. balandį armijos daliniai puolė Veru kryptimi Lifliandijoje, bet puolimas buvo nesėkmingas. 1919 m. gegužės mėnesį Estliandijos armija veikė Narvos ir Gdovo kryptyse, dalyvavo atremiant pirmąjį Šiaurės korpuso puolimą į Petrogradą, dengė Lugos–Pskovo geležinkelį.
1919 m. gegužės 25 d. įsakymu Vakarų fronto kariuomenei Estliandijos armija buvo priskirta 7-osios armijos vadovybei, o gegužės 30 d. – išformuota.
Soul Stealer

Biografija

Grupė susikūrė 2003 m. ir tuomet vadinosi „Soul Brothers“. Jos muzikinį kelią žymi daugiau nei pusšimtis koncertų įvairiuose Lietuvos miestuose. 2005 m. „Soul Brothers“ kartu su grupe „Thundertale“ dalyvavo heavy metal ture per šalį. 2005–2006 m. muzikantai sugrojo daugelyje festivalių bei konkursų: „Naujas kraujas“, „Durys“, „Roko naktys“, „Brodvėjus Star“, „Helloween 2005“, „A.LT 2006“, „Kilkim žaibu VII“. Konkurse „Eurorock“ 2006 m. užėmė 3 vietą.
2007 m. grupė veiklą pristabdė, o po metų pertraukos grįžo nauju pavadinimu – „Soul Stealer“. 2008 m. vasarį ketvertas sukirto rankomis su leidėjais „Ledo Takas Records“ ir jau balandžio 21 d. pasirodė debiutinis albumas „Soul Stealer“. Grojo Vokietijoje prestižiniame festivalyje Wacken Open Air.
Gitaristas Enrikas Slavinskis taip pat groja grupėse „Obtest“ bei „Degradatonia“, būgnininkas Šarūnas Venckus – grupėje „SBS“, o grupės veidas Jeronimas Milius 2008 m. atstovavo Lietuvai tarptautiniame „Eurovizijos“ dainų konkurse.
Italijos karalystė (1861–1946)

Teritorija

Italijos karalystė užvaldė visas žemes, kurios yra dabartinėje respublikoje. Italijos karalystės teritorijų plėtimas prasidėjo 1870 m. Italijos suvienijimu. Ilgą laiką Italijos karalystei nepriklausė Triestas ir Trentinas-Pietų Tirolis, kurie yra dabartinės Italijos dalimi – šias žemes Italija aneksavo tik 1919 m. Trilypės Sąjungos dėka Italijos karalystei atiteko Austrijos Pajūris (Viduržemio jūros pajūris), vakarinės Krainos kunigaikštystės dalys, šiaurės Dalmatija, Zadaras, Šibenikas ir didelė dalis Dalmatijos salų. Po II pasaulinio karo Italijos karalystė gavo dar daugiau Slovėnijos ir Dalmatijos žemių. Po karo buvo apibrėžta dabartinė Italijos teritorija ir Italijos karalystė oficialiai atsisakė tolimesnių teritorijos pokyčių.
Italijos karalystė turėjo kolonijų ir kitų priklausomų teritorijų, kaip Italijos Eritrėja, Italijos Somalilandas, Libija, Etiopija, Albanija, Britų Somalilandas, Graikija, Kroatija, Kosovas ir Juodkalnija. Taip pat Italijos karalystei priklausė maža 46 hektarų teritorija tarp Kinijos ir Tiandzino.
Vladas Bakūnas (1911)

Biografija

1933–1943 m. dirbo Kūno kultūros rūmuose. 1936 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Ekonomikos fakultetą, 1941–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo fizinį auklėjimą.
1943–1944 m. kalintas nacių. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, nuo 1948 m. gyveno Kanadoje. Vokietijoje 1945 m. parengė Lietuvių tremtinių fizinio auklėjimo ir sporto statutą ir Lietuvių sporto klubo įstatus. Nuo 1949 m. priklausė Toronto „Vyčio“ klubui, buvo sporto rėmėjas.
Carl William Blegen

Biografija

Studijavo Minesotos ir Jeilio universitetuose, Amerikiečių klasikinių tyrimų mokykloje Atėnuose; nuo 1913 m. joje dirbo. 1927–1957 m. Cincinačio universiteto klasikinės archeologijos profesorius, 1950–1957 m. ir klasikinio skyriaus vadovas.

Mokslinė veikla

Tyrinėjo senovės Graikijos istoriją, kasinėjo Korintą, 1932–1938 m. Troją, 1939–1969 m., su pertraukomis – Pilosą. 1952 m. remdamasis kasinėjimų Pilose medžiaga, patvirtino Linijinio rašto B iššifravimo teisingumą.
Aleksandras Hornas

Aleksandras Hornas (vok. Alexander Horn, 1834 m. birželio 15 d. Klaipėda – 1897 m. liepos 28 d. Įsrutis) – Prūsijos ir Mažosios Lietuvos istorikas.

Biografija

Leipcigo ir Karaliaučiaus universitetuose studijavo teisę. Įsruties senovės draugijos (Altertumsgesellschaft Insterburg) narys. 1874-1897 parašė veikalų apie prūsų, mozūrų, kryžiuočių teisę, senovės Prūsijos ir Prūsų (Mažosios) Lietuvos istorijos klausimais, Mažosios Lietuvos gyvenviečių (Darkiemis, Įsrutis, Labguva, Mielaukiai, Želva) istorinių geografinių apybraižų, populiarią K. Donelaičio biografiją, 1893 m. Paskelbė vertingos demografinės, ūkinės statistikos ir ekonominių socialinių santykių Mažojoje Lietuvoje medžiagos. Veikalai palyginti objektyvūs lietuvininkų, kuriuos laikė Mažosios Lietuvos autochtonais, atžvilgiu.
Obeidas

Istorija

Obeidas įkurtas Osmanų 1821 m., bet 1883 m. buvo užimtas Muhamado Ahmedo.
Karintijos Ravnė

Istorija

Miesto statusas nuo 1952 m.
Gyvenvietė žinoma nuo viduramžių. Nuo 976 m. priklausė Karintijos kunigaikštystei. 1007 m. šias teritorijas užvaldė Bambergo vyskupai.
Vytautas Blažys

Vytautas Blažys (1927 m. liepos 7 d. Kaunas – 1996 m. kovo 9 d. ten pat) – Lietuvos dainininkas baritonas, kultūros veikėjas.

Biografija

1951 m. baigė Lietuvos konservatorijos P. Olekos klasę. 1951–1952 m. Lietuvos operos ir baleto teatro, 1952–1989 m. Kauno muzikinio teatro solistas. 1973–1980 m. Kauno muzikinio teatro direktorius.
Sidabrinė gervė

Nominacijų kategorijos

Metų geriausias ilgametražis vaidybinis kino filmas – tai vaidybinis kino filmas, ne trumpesnis nei 70 min., o trumpametražis vaidybinis kino filmas – ne ilgesnis nei 70 min. Metų geriausias dokumentinis ilgametražis kino filmas – tai kūrybinės dokumentikos kino filmas, ne trumpesnis nei 50 min., o dokumentinis trumpametražis kino filmas – ne ilgesnis nei 50 min. Metų geriausias režisieriaus darbas – nominacija skiriama už režisieriaus darbą ilgametražiame arba trupametražiame vaidybiniame filme. Metų geriausias aktoriaus (–ės) vaidmuo – nominacija skiriama už pagrindinį vaidmenį ilgametražiame kino filme. Metų geriausias antraplanis aktoriaus (–ės) vaidmuo – nominacija skiriama už antraplanį vaidmenį ilgametražiame vaidybiniame kino filme arba pagrindinį vaidmenį trumpametražiame vaidybiniame kino filme.

2019 m. apdovanojimai

Dėl 2010–2018 m. apdovanojimus organizavusios Lietuvių kino akademijos bankroto, „Sidabrinės gervės“ 2019 m. nebuvo teikiamos.
Janas Breigelis Vyresnysis

Janas Breigelis Vyresnysis (ol. Jan Brueghel, apie 1568 – 1625 m. sausio 13 d.) – Nyderlandų vėlyvojo renesanso, ankstyvojo baroko flamandų dailininkas. Garsus peizažais ir gėlių vaizdais.

Biografija

Janas Breigelis gimė 1568 m. Briuselyje. Buvo antruoju žymaus dailininko Piterio Breigelio Vyresniojo sūnumi. Mokėsi akvarelės pas senelę Mayken Verhulst. 1578 − 1584 m. Janas Breigelis mokėsi Antverpene, kur buvo Pieter Goctkind ir, spėjama, Gillis van Coninxloo mokiniu. 1589 m. Janas keliavo į Kelną, 1590 m. − į Italiją. Pabuvojo Neapolyje. Apie 1595-96 m. buvo Romoje ir Milane, kur tarnavo kardinolui Federico Borromeo. 1596 m. grįžo į Antverpeną, įstojo į vietos dailininkų gildiją ir pradėjo savarankišką dailininko karjerą. 1599 m. vedė Isabella de Jode, su kuria susilaukė dviejų vaikų: dukters ir sūnaus Jano, praminto Jaunesniuoju, kuris vėliau tapo žymiu dailininku.
1603 m. mirė žmona Isabella ir Janas 1606 m. vedė Catharine van Marienberghe, su kuria susilaukė 8 vaikų, tame tarpe kito Breigelių giminės būsimo dailininko Ambrosius Brueghel. 1604 m. pabuvjo Prahoje. Užsimenama, kad dailininką patronavo to meto Ispanijos vietininkai Nyderlanduose: Albrechtas VII Austras ir infanta Izabelė Klara Eugenija. Antverpene Janas Breigelis tapo žymiu dailininku, visų pirma dėl pomėgio tapyti gėles − tuo metu naujoviško žanro Nyderlandų dailėje. Kitą svarbią Jano Breigelio kūrybos dalį sudarė peizažai. Tradiciškai jis tapė ir paveikslus religiniais motyvais. Gyvenimo metu jis buvo pramintas keliomis pravardėmis: „aksominiu“, „gėlių“ ir „rojaus“, dėl savo kūrybos pobūdžio. Tai buvo įprasta tuo metu Nyderlanduose, pvz., jo vyresnis brolis Piteris Breigelis Jaunesnysis buvo pramintas „Pragaro“ dėl įvairių demonų ir baidyklių vaizdavimo.
Janas Breigelis tapo Antverpeno dailininkų gildijos vyresniuoju, dažnai bendradarbiavo su kitais to meto dailininkais. Vienas jo draugų buvo Piteris Paulius Rubensas. Pvz., Janas Breigelis nutapė gėlių vainiką, o Rubensas − Madoną su kūdikiu paveiksle „Madona gėlių vainike“. Janas Breigelis Vyresnysis mirė 1625 m. sausio 13 d. Antverpene nuo choleros. Palaidojimo vieta nežinoma.
Bel Canto

Choras Bel Canto – Vilniaus mokytojų namų mišrus mėgėjų choras, susibūręs 2009 m. vasarą. Choro kolektyvas vienija daugiau nei 70 žmonių. Choro meno vadovas ir vyriausias dirigentas Dr. Egidijus Kaveckas, antroji dirigentė ir chormeisterė Milda Zapolskaitė, koncertmeisterė ir chormeisterė – Raminta Gocentienė.
2017 m. spalį choras Bel Canto Lietuvos suaugusiųjų chorų konkurso finale laimėjo pirmą vietą. Tarptautinė vertinimo komisija chorui Bel Canto skyrė daugiausia – 98 balus. Bel Canto taip pat laimėjo konkurso Didįjį prizą (Grand Prix).
2013 m., laimėjęs pirmą vietą ir keletą specialių prizų, choras nugalėjo Stasio Šimkaus tarptautiniame chorų konkurse Klaipėdoje, o 2014 m. buvo apdovanotas aukso medaliu Pasaulio chorų olimpiadoje. Choras taip pat dalyvavo chorų konkursuose Busan (Pietų Korėja), Tolosa (Ispanija), kt.
Choras Bel Canto pristatė oficialų kanalą YouTube svetainėje ir publikavo savo atlikimo įrašus Spotify, iTunes ir Amazon svetainėse. Bel Canto taip pat pateko į Lietuvos rekordų knygą, kai 2015 m. pabaigoje tris vakarus iš eilės dainavo Lietuvos nacionalinės filharmonijos scenoje, o choro „Deep Field“ koncertus stebėjo beveik 2 000 žiūrovų.
2016 m. gruodį choras surengė bendrą muzikinį projektą su kompozitoriu ir dirigentu, „Grammy“ laureatu Eric Whitacre.

Tikslas

Choro tikslas – dainuoti kokybišką įvairių muzikinių stilių muziką, bendradarbiauti su įvairiais meno kolektyvais, rengiant ir pristatant kokybiškus muzikinius projektus, dalyvauti konkursuose, festivaliuose Lietuvoje bei užsienyje.

Meno Vadovai ir Vyr. Dirigentai

Artūras Dambrauskas 2009 m. - 2017 m. 
Dr. Egidijus Kaveckas nuo 2017 m.
Baltasis amūras

Paplitimas

Natūraliai paplitęs Pietryčių Azijoje – Amūro baseine ir Kinijoje. Introdukuotas Lietuvos vandenyse. Retas, veisiamas žuvivaisos įmonėse (pirmą kartą atvežtas 1962 m.).

Auginimas

Baltasis amūras labai panašus į karpį ištemptu kūnu. Baltasis amūras kartu su plačiakakčiu atlieka tvenkinio švarintojo funkciją, nes maitinasi sužėlusiais augalais, stambiais dumbliais. Skirtingai nuo plačiakakčio, šią žuvį galima (įveisus didesnius jos kiekius ir būtina) papildomai maitinti, nes kitaip gali sunaikinti visus tvenkinio augalus. Amūras ypač mėgsta šviežiai nupjautą žolę. Paprasti vienai 0,5-1 kg svorio žuviai savaitei užtenka 0,5-1 kg žolės, kuri įmetama į tvenkinį. Didesnių kiekių, nei sugeba šios žuvys suėsti per savaitę, mesti į tvenkinį nereikėtų, nes nesuėsta žolė irs ir pradės kauptis dumblas. Vandens paviršiuje žole besimaitinančių amūrų būrys palieka neužmirštamą įspūdį. Intensyviai auginant šias žuvis geriau ir pigiau šerti nupjauta žole nei kombinuotais pašarais.
Eglė Špokaitė

Biografija

Gimė inžinierių dviejų vaikų šeimoje.  1989 m. baigė Vilniaus baleto mokyklą. 
1989 m. baigusi Nacionalinės M.K.Čiurlionio meno mokyklos baleto skyrių Eglė tapo Nacionalinio operos ir baleto teatro baleto soliste. Šiame teatre buvo sukurti įsimintini klasikinio ir neoklasikinio repertuaro vaidmenys spektakliuose Žizel, Gulbių ežeras, Miegančioji gražuolė, Romeo ir džiuljeta, Kopelija, Karmen, Ana Karenina, Raudonoji Žizel ir kiti. Dirbo kuriant vaidmenis Tbilisio operos ir baleto teatre, Nacionalinėje Latvijos operoje, Nacionalinėje Suomijos baleto trupėje. Tarp 1994 ir 1996 m. Eglė Špokaitė tapo tarptautinių konkursų laimėtoja Permėje – I vieta, ( Rusija) Sant Peterburge Maya 94 III vieta (Rusija), Helsinkyje I vieta (Suomija) ir Nagojoje I vieta (Japonija). Ruošiant vaidmenis Eglė bendradarbiavo su aukščiausios tarptautinės klasės baleto ir meno meistrais tokiais kaip Ninel Kurgapkina, Ksenija Ter-Stepanova, Mistislavas Rostropovičius, Maja Pliseckaja, Eimuntas Nekrošius, Džeraldas Arpino, Georgijum Aleksidze, Alekseju Ratmanskiu, Borisu Eifmanu, Ala Sigalova, Eva Vycichovska, Kšyštofu Pastoru ir kitais. 
Karjeros metu gastroliavo Latvijoje, Gruzijoje, Prancūzijoje, JAV, Rusijoje, Graikijoje, Vokietijoje, Olandijoje, Čekijoje, Vengrijoje, Ispanijoje, Egipte, Lenkijoje. Kaip svečias kūrė pagrindinius vaidmenis Gruzijos nacionalinėje operoje, Latvijos nacionalinėje operoje, Suomijos nacionalinėje operoje, Karelijos muzikiniame teatre. 
Už nuopelnus Eglė Špokaitė yra apdovanota Lietuvos kultūros ir teatro apdovanojimais: Lietuvos Nacionaline premija, Gedimino IV laipsnio ordinu, Valstybine Premija kultūros srityje, Kultūros ministerijos garbės ženklu “ Nešk savo šviesą ir tikėk”, nekartą apdovanota “Auksiniu scenos kryžiumi”, Scenos Švyturiu", taip pat M.Pliseckajos ir R.Ščedrino premija už sukurtų vaidmenų išskirtinumą. 
2009 m. kartu su Kristina Sliesoraitiene įkūrė „Eglės Špokaitės ir Kristinos Sliesoraitienės baleto mokyklą“ (nuo 2011 m. „Eglės Špokaitės baleto mokykla“). Eglė Špokaitė yra šios mokyklos meno vadovė. 
2011 m. gruodžio mėn. Bostone (JAV) susituokė su mokslininku ir fotografu Dainiumi Mačikėnu.  Gyvena tarp Vilniaus ir San Diego (JAV). 2015 metais debiutavo kaip choreografė. 2015 m. kovo mėn. "Žydrasis Dunojus" premjera įvyko Kauno valstybiniame muzikiniame teatre. Beveik tuo pat metu  įkūrė "Vilniaus jaunųjų baleto solistų konkursą", skirtą jauniems (6 - 12 m. amžiaus) baleto talentams atskleisti. O 2016 m. Eglė Špokaitė įkūrė San Diego Baleto institutą, San Diego, JAV.
Mineralinis vanduo

Mineralinis vanduo – natūraliai susiformavęs vanduo, kuriame yra ištirpusių mineralinių medžiagų. Dėl jų jis skiriasi savo skoniu ir gali turėti gydomųjų savybių.
Jau seniausiais žmonijos gyvavimo laikais mineralinis vanduo buvo naudojamas gydymo tikslams. Juo gydydavo įvairiausius susirgimus, žaizdas.
Izberbašas

Gyventojai

Izberbašo tautinė sudėtis 2010 m.: 64,9 % – darginai, 15,14 % – kumykai, 7,81 % – lezginai, 3,71 % – rusai, 3,47 % – avarai.

Istorija

Izberbašas iškilo XX a. 4-ajame dešimtmetyje, pradėjus naftos gavybą. Miestas nuo 1949 m.
Marijonas Kazys Jočys

Biografija

1960 m. baigė Širvintų vidurinę mokyklą, 1965 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Žemės ūkio mechanizacijos fakultetą, įgijo žemės ūkio inžinieriaus mechaniko kvalifikaciją.
1966–1986 m. Panevėžio hidromelioracijos technikumo dėstytojas, Hidromelioracijos darbų mechanizavimo skyriaus vedėjas. 1968–1970 m. kaip atsargos karininkas pašauktas į sovietinę armiją tarnavo jūrų aviacijoje Tolimuosiuose Rytuose. 1986 m. Panevėžio melioracijos mokymo punkto viršininkas ir Mokymo kombinato viršininkas. 1991 m. likvidavus Mokymo kombinatą, jo bazėje Dembavoje, įsteigta pagrindinė mokykla, 1991–1997 ir nuo 2000 m. Dembavos pagrindinės mokyklos direktorius. 1997–2000 m. Panevėžio rajono savivaldybės meras.
1993 m. Tėvynės sąjungos, 1998 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2002 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, Panevėžio rajono skyriaus pirmininko pavaduotojas.
1997–2004 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Nijolė, sūnus Arūnas, dukra Dalia. Aktyviai dalyvauja meno saviveikloje. Pomėgiai – vandens turizmas, žvejyba.
Kauno mečetė

Istorija

Apie 1860 m. pastatyta medinė mečetė ir du mediniai namai prie dabartinės Totorių gatvės. Viename buvo prieglauda, kitame gyveno totorių bendruomenės vyresnysis. 1930 m. Kauno totorių draugijos iniciatyva pastatyta nauja mūrinė mečetė. Projekto autoriai architektai Vaclovas Michnevičius ir Adolfas Netyksas. Statyba truko vienerius metus. 
Sumūryta iš tuščiavidurių betono blokelių, viduje ir išorėje tinkuota. Perdangą laiko metalinės sijos. Pertvaros medinės, stogas dengtas skarda, kupolai – cementinėmis čerpėmis.
Mečetės planas susideda iš kvadratinės maldų patalpos ir stačiakampio tambūro, prie kurio prijungtas bokštas – minaretas. Virš minareto ir kupolo iškeltos smailės su pusmėnuliais.
Antrojo pasaulinio karo metais mečetės veikla nutraukta. Sovietmečiu veikė Valentino Dikulio cirkas, vėliau – biblioteka ir M. K. Čiurlionio dailės muziejaus sandėlis.
1972–1973 m. remontuota pagal architekto Z. Dargio projektą. Iš pietų pusės pristatyta atvira gelžbetoninė galerija. Mečetėje buvo planuojama įkurti Rytų meno muziejų, tačiau, prasidėjus Atgimimui, planas liko neįgyvendintas.
1989 m. grąžinta tikintiesiems. 1991 m. įvyko pirmosios pamaldos. 2007–2008 m. atliktas kapitalinis remontas. 1996 m. gruodžio 23 d. Kauno mečetė įrašyta į LR kultūros paveldo objektų sąrašą.
Klangiai

Aplinkinės gyvenvietės

VELIUONA – 3 km
Seredžius – 7 km

Istorija

Sovietmečiu kaimas priklausė P. Cvirkos kolūkiui.
Art Deco

Art deco yra XX a. pradžioje Prancūzijoje atsiradęs terminas, taikomas moderniajai dailei ir architektūrai, sukurtai tarp dviejų pasaulinių karų (3–4 deš.). Lietuvos meno istorijoje Art deco pirmą kartą paminėtas 1990 m.

Bruožai

Art deco stilius buvo tarsi liuksuso etalonas: baldžiai naudojo brangiausių rūšių medieną, vėžlio šarvus, perlamutrą, ryklių bei gyvačių odą. Skulptoriai derino savo dirbiniuose malachitą, agatą ir dramblio kaulą. Tokius daiktus galėjo įsigyti tik labai turtingi rafinuoto skonio žmonės. Art deco baldas arba dažnai raiški ir įspūdinga erdvinė forma neatitinka daikto paskirties, o statula – tai tik papildoma interjero detalė, dekoro elementas.
Buvo keletas tapybos reiškinių. Tapyboje vyrai buvo vaizduojami kaip atletiški, sportiški. Tai šiek tiek priminė Antikos meno ypatybes. Moterys – wamp tipo gražios viliokės, aistringos, klastingos būtybės.

Paplitimas

Art deco formavosi ir išreiškė komunikacijų, masinės gamybos ir masinės kultūros formavimosi epochą. Stilius lengvai įsitvirtino pramoninėje grafikoje, plakate, reklamoje, taikomojoje dailėje.
Sūdėnų II kapinynas

Kapinynas

Įrengtas Šventosios slėnio rytiniame pakraštyje stūksančioje pakilumoje, apaugusioje beržais.
Teritorijos plotas – 900 m².
2004 m. į rašytas į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą, 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Į vakarus ir šiaurės vakarus yra Sūdėnų pilkapynas, o 0,36 km į pietvakarius – Sūdėnų I kapinynas.

Tyrimai

1976 m. išaiškino, o 1984–1985 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis. 1992 m. žvalgė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas).
Ištirtas 381 m² plotas, aptikti 23 kapai su akmenų vainikais. Mirusieji laidoti nesudeginti, skobtiniuose karstuose, su įkapėmis. Iš viso surinktas 61 dirbinys: 25 gintaro karoliai, 6 žalvarinės apyrankės, 5 smeigtukai, 4 segės, 4 smiltainio verpstukai, 3 miniatiūrinius lipdyto molio puodelius ir kt. Dalis kapų buvę pažymėti: ties 9 kapais virš žemės kyšojo akmenys, kurių dalis stovėjo ant grindinėlių, o prie vieno kapo buvęs pastatytas medinis stulpas, apjuostas 8 mažų akmenų.
Kapinynas datuojamas V a. – VI a. pirmąja puse.
Mozambiko FRELIMO partija

Istorija

Įkurtas 1962 m. birželio 25 d. Dar es Salame (Tanzanija) kovai už Mozambiko išvadavimą. 1975 m. birželio 25 d. iškovojo šalies nepriklausomybę. 1977 m. vasario 3 – 7 d. III kongrese tapo partija, pirmininku buvo išrinktas Samora Mašelas. 1980 m. pradėta privatizuoti pramonė, tačiau 1982 m. Pietų Afrikos apartheido remiama RENAMO grupuotė pradėjo pilietinį karą. 1984 m. pasirašyta nepuolimo sutartis su Pietų Afrika. 1986 m. virš PAR teritorijos aviakastrofoje žuvo Mozambikos prezidentas S. Mašelas. Jo įpėdiniu tapo Ch. Čisanas. 1990–1992 d. įvykusiose derybose buvo pasiektas kompromisas su RENAMO. 1994 m. įvyko daugiapartiniai rinkimai, Ch. Čisano buvo išrinktas šalies prezidentu.

Politika

1997 m. gegužės 19 – 24 d. VII kongrese oficialia doktrina FRELIMO pripažino demokratinį socializmą. 1999 m. Ch. Čisanas buvo perrinktas prezidentu, bet opozicinė RENAMO partija jų rezultatų nepripažino. 2000 m. jos protestą Aukščiausiasis teismas atmetė.
Mozambiko parlamento rinkimuose 1999 m. gavo 133 vietas, o 2004 m. 160 vietų iš 250. 2005 m. šalies prezidentu tapo Armandas Emilis Guebuza.

Struktūra

2002 m. birželio 13 – 17 d. VIII kongresas priėmė naujus įstatus. Partijoje veikia Nacionalinio išsivadavimo kovotojų asociacija (ACLLN), moterų (OMM) ir jaunimo (OJM) organizacijos. Turi partinę mokyklą Cidade da Matola, spaudos organus ir TV. SI konsultacinė narė nuo 1996 m. rugsėjo 9 d., tikroji narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d.
Mikalojus Radvilaitis

Biografija

Kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės, pirmasis įpėdinis, turėjęs Radvilų pavardę ir paveldėjęs 1413 m. Radviloms suteiktą herbą „Trimitai“ (lenk. Trąby).

Valstybės tarnyba

Nuo 1481 m. gruodžio 2 d. Smolensko vietininkas, 1483 m. surinkęs 10 000 kareivių Smolensko žemių gynybai. Nuo 1488 m. gegužės 31 d. Trakų kaštelionas ir Naugarduko vietininkas, vėliau ir Palenkės Bielsko vietininkas, nuo 1492 m. Vilniaus vaivada, Olechnos Sudimantaičio įpėdinis. 1504–1509 m. Lietuvos didysis kancleris.
Pasak padavimo, gyvenęs 111 metų, dėl to giminėje pramintas Radvilų Matuzaliu, tačiau to nepatvirtina dokumentai, nes jo tėvas Radvila Astikaitis gimė 1384 m., o jo vaikai gimė tarp 1470 ir 1480 m., be to, vargu, ar šimtametis būtų paskirtas didžiuoju kancleriu.

Šeima

Užaugino keturis sūnus ir dukterį Oną, kuri ištekėjo už Mazovijos kunigaikščio Konrado III Rudojo. Vyriausias sūnus Mikalojus Radvila II pradėjo Radvilų liniją, kuri pagal jo valdytą Goniondzą ir žmonos Elžbietos Sakavičiūtės paveldėtus Metelius vadinama Goniondzo-Metelių gimine.
Kaip padėkos ženklą už 1506 m. laimėtą Klecko mūšį prieš totorius fundavo Vilniaus Šv. Jurgio bažnyčią, šalia jos įkūrė senosios regulos karmelitų vienuolyną.
Miškinis storgalvis

Literatūra

Lietuvos dieniniai drugiai, Povilas Ivinskis, Jonas Augustauskas, Kaunas, LUTUTĖ, 2004, ISBN 9955-575-41-7, p. 76
Paspąsčio piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas apylinkėse dominuojančioje kalvoje (altitudė 204 m). Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 25x20 m dydžio. Jos šiaurės vakarų pusėje, 1,5 m žemiau aikštelės, yra 15 m pločio terasa, kituose šlaituose, 2 m žemiau aikštelės, yra iki 6 m pločio terasa, platesnė galuose. Šlaitai vidutinio statumo, 15 m aukščio.
Piliakalnis apaugęs lapuočiais, didesnė aikštelės dalis ir pietrytinis šlaitas dirvonuoja.

Aplinkiniai piliakalniai

Pagirgždūčio piliakalnis 5 km
Girgždūtė 4 kmPašatrijos piliakalnis 22 km
Šaukštelio piliakalnis 9 kmKalniškių piliakalnis (Šaukėnai) 30 km
Gabriejolės piliakalnis 30 kmBurbiškių piliakalnis 16 kmKalniškių piliakalnis (Vaiguva) 12 km
Papilalio piliakalnis 13 kmGardiškės piliakalnis 7 km
Medvėgalis 9 kmŠilgalio piliakalnis 11 km
Simėnų piliakalnis 21 kmPiltinės piliakalnis 3 km
Galinių piliakalnis 14 km
Keris (Šiaurės Karolina)

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1750 m. pavadinimu Bradford’s Ordinary. Maždaug po šimto metų pro gyvenvietės apylinkes buvo nutiesta geležinkelio linija Niubernas–Hilsboras, pirmosios gatvės, pastatytas pašto skyrius ir keletas kitų pastatų. Gyvenvietės pavadinimas buvo pakeistas į Kerį. 1868 m. pastatytas viešbutis. Miesto teisės suteiktos 1871 m.