google/wiki40b huggingface dataset:
Pizos bokštas

Pizos bokštas (Piza Toskanoje, Italija) – žymiausias pakrypęs pastatas pasaulyje. Jo aukštis – 55,8 m, svoris − 14 500 tonų, nuokrypio laipsnis nuo vertikalės − iki 4 laipsnių, statybinė medžiaga − marmuras, laiptelių skaičius iki varpinės − 294(296).
1173 m. rugpjūčio 9 d. pradėtos Pizos bokšto statybos – vieno architektūros šedevrų, puošiančių Stebuklų aikštę (Campo dei Miracoli) Pizoje, kurios kompleksą sudarė katedra, krikštykla ir kapinės. Tiksliai nežinoma, kas buvo bokšto architektu, Bonaniui Piziečiui priskiriamas reikšmingas indėlis į bokšto statybas. 1178 m. darbai liovėsi, nes po truputį ėmė svirti ant aliuvinio dirvožemio pastatytas bokštas. Pirmieji trys aukštai, pastatyti vadovaujant Bonanui, pakrypo 0,5 laipsnio į šiaurę, o aukštas, kuriame turėjo būti tarnų kambariai, nebuvo sumūrytas taip, kad per jį eitų statinio ašis. Po šimtmečio vadovaujant Džovaniui di Simonei, vėl buvo imtasi darbo. Šis 1272–1278 m. pastatydino dar tris aukštus. Sumūrijus trečiąjį – šeštąjį aukštus, bokštas ėmė svirti į kitą pusę – pakrypo 0,5 laipsnio į pietus.
Vėliau statybos darbus lėtino Pizos ir Genujos karai, kurie baigėsi mūšiu prie Melorijos. XIV a. pradžioje bokštas vis dar neturėjo viršutinės dalies, kurioje turėjo būti įrengta varpinė. Šią dalį 1360–1370 m. baigė Tomazas Pizanas, trečias ir paskutinis architektas, vadovavęs Pizos bokšto statybai.
Bokštas yra originalios cilindro formos, šešis jo aukštus juosia kolonados, o viršuje įrengta varpinė. Tačiau nuo tada, kai ja imta naudotis, statinys ėmė svirti dar labiau. Dėl to 1838 m. architektas Aleksandras dela Gerardeska įsakė atkasti pamatus, kad patikrintų jų ir kolonų stabilumą. Deja, į aplink esantį gruntą po to vanduo ėmė sunktis dar intensyviau ir situacija pablogėjo. Atlikti tyrimai parodė, kad, jei bokštas būtų nors truputį aukštesnis, jis būtų nuvirtęs iš karto. Praėjusį šimtmetį kasinėjant pamatus aptiktos Bonano Piziečio sarkofagas. Miesto gyventojai jį palaidojo po statiniu, kurį galima vadinti paminklu garsiajam architektui. 2001 m. Pizos bokštas stabilizuotas ir, laikoma, tokiu išliks bent 200 metų.
LKAL 2004-2005 m. sezonas

LKAL 2004–2005 metų sezonas – 11-as ir paskutinis lygos sezonas, kuriame dalyvavo 14 ekipų. Pirmenybėse nugalėjo Šilutės Šilutės krepšininkai. Jau kitą sezoną lygą pakeitė kita – Nacionalinė krepšinio lyga.
Japo vyrų futbolo rinktinė

Japo vyrų futbolo rinktinė yra oficiali futbolo rinktinė, kuri reprezentuoja Japo salą esančią Mikronezijos Federacinėse Valstijose. Rinktinė nepriklauso FIFA ar Okeanijos futbolo konfederacijai, bet žaidžia prieš kitas Mikronezijos rinktines, (kai kurios yra pilnateises OFC narės) tokios kaip Guamo vyrų futbolo rinktinė ar kitas asocijuotas narias tokias kaip Palau vyrų futbolo rinktinė.
Nuo 2007 m. liepos 31 d. Japas yra laikinas NF-Board narys, kuris organizuoja varžybas ne oficialių tautų rinktinėm.
Baublių pilkapynas

Pilkapių vieta

Pilkapiai buvę įrengti 80 m ilgio, 30 m pločio, 2,0–3,5 m aukščio kalvelėje, pailgoje šiaurės – pietų kryptimi. Pakraščiai apaugę medžiais ir krūmais, paviršiuje pastebimos buvusių bulviarūsių duobės, kurios čia kastos XX a. 4–8 dešimtmečiais.
1978 m. paskelbti vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV1935), 2003 m. įrašyti į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A1718), 2005 m. pripažinti valstybės saugoma kultūros vertybe.
Teritorijos plotas – 0,98 ha.

Tyrimai

1974 m. išaiškino Kretingos kraštotyros muziejaus mokslinė bendradarbė Milda Jablonskytė. 1982 m. žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (vadovas Romas Olišauskas), kartografavo – SSRS žemės ūkio ministerijos aerofotogeodezinių tyrinėjimų institutas, 1992 m. žvalgė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (vadovas Vilnius Morkūnas), kartografavo Valstybinis žemėtvarkos institutas.
1977 m. Ignas Jablonskis (Lietuvos kraštotyros draugijos Kretingos skyrius) ištyrė 94 m² plotą, kuriame aptiko smarkiai apardytų III–II a. pr. m. e. pilkapių su degintiniais kapais liekanas.
Pilkapį sudarė akmenų vainikas ir virš jo supiltas žemių sampilas. Vainikų akmenys gulėjo ant nejudinto grunto. Nesunaikintų kapų nerasta. Perkastuose plotuose aptikta išmėtytų degintinių kauliukų, suodžių ir urnų šukių. Manoma, kad sudegintų mirusiųjų palaikai buvo supilami į urnas arba nedideles duobes. Urnos lipdyto molio, iki 20 cm skersmens, lygiu ir grublėtu paviršiumi. Tarp keramikos šukių rasta pora akmeninių trintuvų.
Baublių pilkapynas priklauso Vakarų baltų pilkapių kultūros sričiai ir yra Vakarų Lietuvos pilkapių arealo rytiniame pakraštyje.
Radiniai saugomi Kretingos muziejuje.
Lietuvos futbolo taurė 2007–2008 m.

Lietuvos futbolo taurė 2007–2008 m. – 19-asis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras. Buvo pakeista LFF taurės varžybų tvarka – pereita prie sistemos ruduo–pavasaris (kaip buvo iki 2003 metų). Visuose taurės varžybų etapuose, išskyrus pusfinalius, žaidžiamos tik vienerios rungtynės (kaip Anglijoje).
Kęstutis Miglinas

Biografija

1999 m. AB „Miškas“ generalinis direktorius,
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys, 1999 m. Kybartų Vakarų grupės pirmininkas.
1995–1997 m. ir 2000–2001 m. birželio mėn. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Baldų gamintojų asociacijos „Medė“ narys, Kauno Prekybos, pramonės ir amatų rūmų narys.
Sent Pitersbergas

Istorija

1876 m. Sent Pitersbergą įkūrė John C. Williams ir Piotras Dementjevas. 1888 metais nutiestas geležinkelis. 1892 m. gyvenvietė valdiškai užregistruota ir pavadinta Sankt Peterburgo Rusijoje garbei. Po 1960 m. miestas tapo mėgiama pensininkų gyvenamąja vieta. Tuo metu atsikraustė ir lietuvių (pirmieji pasirodė dar prieš II pasaulinį karą). 1947 m. įkurta Amerikos lietuvių darbininkų literatūros draugijos kuopa, 1965 m. „Dainos mylėtojų“ choras, 1973 m. Lietuvos senesniųjų piliečių klubas, tautinės draugijos.
TB Tvøroyri

Istorija

2017 m. elito diviziono kovose dalyvavo jungtinė trijų klubų komanda, kuri taip ir vadinosi: TB/FC Suðuroy/Royn. Tai buvo trijų klubų jungtinė komanda TB Tvøroyri/FC Suðuroy/BF Royn.
2019 m. šis bendradarbiavimas baigėsi, ir TB Tvøroyri išsaugojo vietą elito divizione, o kitų klubų komandos ruošiasi dalyvauti žemesniųjų divizionų kovose.
Posūkis (1997 filmas)

Siužetas

Bobis keliauja per Arizonos dykumas ir staiga iš po mašinos kapoto ima veržtis garai. Nelieka kito varianto, tik pasukti į Superioro miestelį. Čia jis susipažįsta su vietiniais. Aklu indėnu, garažo savininku Darelu, šerifu ir Greise (akt. Jennifer Lopez). Vyrukas jos namuose kabino užuolaidas, jau galvojo apie šį tą daugiau ir staiga į namus grįžo jos vyras. Nekviestas svečias gavo į nosį ir pasišalino. Einantį atgal į miestelį pasivijo Džekas, pavydusis vyras. Pavėžino iki miestelio ir lyg tarp kitko užsiminė, kad galėtų sumokėti už žmonos žūtį, jeigu Bobis jam padėtų. Miestelio parduotuvėje įvyko apiplėšimas ir susišaudymas, o joje buvo ir Bobis. neteko visų pinigų, o 1964 m. gamybos „Mustango“ žarnelės pakeitimą garažo savininkas įvertino 150 dolerių. Bėda, kad per apiplėšimą jis visus pinigus prarado. Tada prisiminė Džeko pasiūlymą ir nuėjo pas jį. 
Ant skardžio, jis galvoja numesti Greisę į kanjoną, bet širdis neleidžia. Maža to, gražuolė tikina, kad vyras seife laiko daugiau nei 100 tūkst. dolerių grynais. Bobis supranta, kad tai geriau nei 13 tūkst., kuriuos siūlė Džekas.
Stasys Voveris

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, technologijų mokytojas. Vievio gimnazijos mokytojas.
Tėvynės sąjungos narys. 2000–2003 m. 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narys.
Tautodailininkų sąjungos narys. Sutuoktinė Dalė, vaikai Julita, Martynas.
Kick in de Kök

„Kick in de Kök“ – didžiausias Estijoje uždarų patalpų ultimeito turnyras, taip pat ir vienas didžiausių Baltijos šalyse, organizuojamas nuo 1998 metų. Turnyras pradėtas rengti Viimsi miestelyje, vėliau perkeltas į Taliną.
„Kick in de Kök“ turnyras tradiciškai organizuojamas balandžio mėnesio antroje savaitėje ir trunka dvi dienas (šeštadienį ir sekmadienį).
Turnyre dėl stipriausių vardo varžosi 24 atvirojo (vaikinų) diviziono ir 16 merginų diviziono komandų iš Baltarusijos, Estijos, Latvijos, Lietuvos, Rusijos, Suomijos ir Švedijos.
Narynas

Istorija

Narynui miesto ir srities centro statusas suteiktas 1927 m.
Kęstas Komskis

Biografija

Mokėsi Lumpėnų pagrindinėje mokykloje. 1983 m. baigęs Klaipėdos politechnikumą įgijo autotechniko specialybę. 2004 m. baigė Kaliningrado valstybinį technikos universitetą, įgijo vadybininko specialybę.
1983–1992 m. Žukų, Rambyno tarybinių ūkių specialistas. 1992 m. įkūrė individualią įmonę. 1998 m. ją perregistravo į UAB „Riklaiva“ ir jai vadovavo iki 2000 metų. 2000–2003 m. Pagėgių savivaldybės mero pavaduotojas, 2003–2008 m. Pagėgių savivaldybės meras. 2008–2016 m. Seimo narys.
2000–2008 m. Pagėgių savivaldybės tarybos narys.
2012–2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo Pirmininko pavaduotojas.
Lietuvos liberalų sąjungos narys, LLS Šilutės rajono skyriaus pirmininkas. 2003 m. Liberalų demokratų partijos, nuo 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas narys, Pagėgių skyriaus pirmininkas.
Jau ne pirmus metus veikia K. Komskio vardo labdaros ir paramos fondas. Jis plėtoja ne tik kultūros projektus, bet ir padeda nelaimės ištiktiems žmonėms, remia įvairius švietimo projektus, gyventojų iniciatyvas bei stipendijomis nuolat skatina gabius krašto studentus.

Faktai

2003 m. Pagėgių krašto Metų žmogus
2009 m. Tauragės apskrities viršininko garbės ženklas „Už nuopelnus Tauragės apskričiai“
2010 m. Pagėgių savivaldybės apdovanojimas „Už nuopelnus Pagėgių kraštui“
Partnerystės su Ilavos (Lenkija) savivaldybe pradininkas
„Kęsto Komskio paramos ir labdaros fondo“ steigėjas
Lietuvos savivaldybių asociacijos viceprezidentas

Darbo grupės ir komisijos

Antikorupcijos komisija, Komisijos narys (nuo 2012-11-27);   Seniūnų sueiga, narys (nuo 2012-11-17);
Draugystės su Kalnų Karabachu parlamentinė grupė, narys;
Lietuvos Respublikos Seimo narių, padedančių spręsti kaimo bendruomenėms ir ūkininkams rūpimus klausimus, parlamentinė grupė, narys;
Parlamentinė ryšių su Kubos Respublika grupė, narys;
Parlamentinė ryšių su Zambijos Respublika grupė, narys;
Metro idėjos paramos parlamentinė grupė, narys;
Tarpparlamentinių ryšių su Turkijos Respublika grupė, narys;
Tarpparlamentinių ryšių su Irano Islamo Respublika grupė, narys;
Tarpparlamentinių ryšių su Indonezijos Respublika grupė, narys;
Tarpparlamentinių ryšių su Malaizija grupė, narys;

Seminarai, konferencijos

2014 m. sausio 14 d. kartu su Eksparlamentarų klubu rengė mokslinę konferenciją „Lietuvos pirmininkavimo Europos sąjungos tarybai patirties konceptualios įžvalgos mokslo politikai”, kurios tikslas – remiantis Lietuvos pirmininkavimo ES Tarybai patirtimi, perteikti mokslo strateginiam valdymui aktualią informaciją.
2018 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Azija

Straipsnyje pateikiami atrankos į 2018 m. pasaulio futbolo čempionatą Azijos zonos rezultatai.

Tvarka

Atranka vyksta penkiais etapais: pirmajame tarpusavyje sužaidžia kelios silpniausios komandos, dėl galimybės patekti į kitą etapą. Antrame etape tarpusavyje susitinka I-ojo etapo nugalėtojos su Azijos vidutiniokėmis. Šių porų laimėtojai trečiame etape padalinami į 5 grupes. Kiekvienoje grupėje 1-2 vietas užėmusios komandos patenka į ketvirtą etapą. Jame komandos padalinamos į dvi grupes – jose 1-2 vietas užėmusios komandos tiesiogiai patenka į pasaulio čempionatą, o trečiąsias vietas užėmusios komandos turi susitikti tarpusavyje 5-ajame etape. Šio etapo nugalėtoja dėl kelialapio kovoja su kitos konfederacijos komanda.
Kalulušis

Istorija

Kalulušis įkurtas 1953 m. kaip kalnakasių gyvenvietė. 1958 m. tapo miestu.
Liuteinizuojantis hormonas

Liuteinizuojantis hormonas (sutrumpintai LH) – tai vienas iš gonadotropinių hormonų, kurį gamina priekinė hipofizės dalis (adenohipofizė). Tiek vyro, tiek ir moters organizme šis hormonas skatina lytinių liaukų hormonų (lytinių steroidų) sekreciją: pas vyrą stimuliuojama testosterono gamyba, pas moterį – androgenų ir estrogenų. Be to, pas moterį maždaug mėnesinių ciklo viduryje LH labai pagausėja ir tai skatina ovuliaciją. Šis hormonas po ovuliacijos skatina folikulo pavirtimą geltonkūniu, kuris gamina progesteroną.
LH koncentracijos paprastai yra gana mažos vaikystėje, pasiekia normą lytinės brandos metu, tačiau labai padidėja po menopauzės.
Antanas Kaminskas (1932)

Biografija

1954 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1954–1958 m. dirbo Akmenės cemento gamykloje. 1958–1959 m. Lietuvos liaudies ūkio tarybos statybinių medžiagų pramonės valdybos viršininko pavaduotojas. 1959–1991 m. statybinių medžiagų instituto (nuo 1965 m. Termoizoliacijos institutas) direktorius. 1981 m. technikos mokslų daktaras. 1982–2012 m. Mendelejevo chemikų draugijos Lietuvos respublikinės valdybos (nuo 1988 m. Lietuvos chemikų draugija) pirmininkas. 
1990–2004 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, nuo 1990 m. profesorius. 1991–1994 m. bendrovės „Termolita“ Inovacijų ir mokslo centro direktorius. 1994–2005 m. Termoizoliacijos instituto Fizikinių-cheminių tyrimų centro direktorius, nuo 2005 m. Termoizoliacijos instituto vyr. mokslo darbuotojas.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – medžiagų inžinerija ir statybinių medžiagų technologija. Su kitais rengė statybinių medžiagų pramonės plėtros strategiją (1988–1992 m.), Lietuvos energijos vartojimo efektyvumo didinimo nacionalinę programą (1990–1992 m.), kompleksinę dolomito naudojimo ir statybinių medžiagų restruktūrizavimo programą (1992–1998 m.). 68 išradimų autorius.
Vainių dvaro parkas

Vainių dvaro parkas - parkas Vidurio Lietuvoje, buvusiame Vainių dvare (Vainiai, Šilų seniūnija, Jonavos rajonas). Plotas - 11 ha. Auga šimtametės tuopos. Įrengta laikina poilsiavietė, laužavietė, yra tvenkinys, 2 šaltiniai (vienas prie pat parko, kitas – dešinėje kelio pusėje, aukštėliau, netoli ąžuolyno). Buvusiam dvarui atminti guli paminklinis akmuo su atminimo įrašu (Senojo dvaro griuvėsiai 1650-1915).
Istorinę ir gražią vietą atgaivino parko savininkas kraštietis (vėliau - vilnietis) Vytautas Racevičius (1939-2000x), 1948 m. iš Vainių su tėvais išvežtas į Šiaurės Altajų. V. Racevičius nubraižė schemas, nupiešė piešinius su senųjų dvaro šeimininkų herbais, pastatais ir kita istorine informacija). Buvo sutvarkytas parkas, tvenkiniai, atnaujinti takeliai bei tilteliai, pastatytas židinys. Parką lanko aplinkinių vietovių ir Jonavos gyventojai. Atvažiuoja pabūti gamtoje, pailsėti, pasimankštinti, išsikepti šašlyko arba atsigerti šaltinių vandens. Pro parkvietę kursuoja Jonavos autobusai (maršrutais „Jonava–Panoteriai“, „Jonava–Bukonys“).
2007 m. AFC Azijos taurė

Grupės turnyras

Čempionate dalyvauja 16 komandų, suskirstytos į 4 grupes. Į sekantį etapą patenka po 2 geriausias kiekvienos grupės komandas.
Cimermano telegrama

Cimermano telegrama – Artūro Cimermano, Vokietijos imperijos užsienio reikalų ministro Pirmojo pasaulinio karo metu, 1917 m. išsiųsta telegrama Meksikai, kurioje jis ragino Meksiką jungtis prie Vokietijos sąjungininkių ir pulti Jungtines Amerikos Valstijas. Savo ruožtu, Meksikai jis žadėjo ekonominę paramą, taip pat grąžinti prarastas jos teritorijas 1848 m.: Teksaso, Naujosios Meksikos ir Arizonos valstijas. Britų žvalgyba telegramą iššifravo, o tai paskatino JAV 1917 m. paskelbti karą Vokietijai. JAV įsitraukus į konfliktą, karas tapo pasauliniu.
Rūkykla

Rūkykla – ūkinis statinys, kuriame rūkoma mėsa, žuvis ar kitoks maistas (žr. maisto rūkymas). Būna įrengiama tiek kaip atskiras pastatas, tiek kaip vidinė patalpa.
Lietuvoje rūkyklos XIX a. pradėtos įrenginėti namo antrame aukšte, prie dūmtraukio. Rytų Aukštaitijoje buvo paplitęs rūkymas pirtyse. Dvaruose būdavo įrengiamos atskiros, didesnės, neretai mūrinės rūkyklos, kartais būdavo dekoruotos. Nuo XX a. pr. rūkyklos pradėtos statyti kaip atskiri pastatai (ypač Aukštaitijoje, Vidurio Lietuvoje, kai kur Dzūkijoje). Tai nedidelis, keturkampio plano statinys, primenantis bokštelį ar būdelę. Dažniausiai labai paprastos konstrukcijos – lentinių arba mūrinių sienų, dvišlaičiu, vienšlaičiu, rečiau keturšlaičiu stogeliu iš lentų, skiedrų ar skardos. Po stogeliu padaromas čiukuras dūmams išeiti. Mėsa (kumpiai, dešros, skilandžiai, lašiniai) ar žuvis rūkykloje kabinama ant ilgų karčių, o iš apačios leidžiami dūmai. Nuo XX amžiaus antrosios pusės Žemaitijoje rūkyklos kai kada įrengiamos vasaros virtuvėse arba prie jų.
Motiejus Narbutas

Biografija

Gimė Igno Narbuto ir G. Narbutienės šeimoje. 1942–1947 m. mokėsi Šilų pradinėje mokykloje, 1947–1951 m. – Raguvos gimnazijoje, 1951–1955 m. – Kauno taikomosios dailės mokykloje, 1959–1965 m. – LTSR Valstybiniame Dailės Institute, skulptūros katedroje.
1955–1958 m. tarnavo kariuomenėje. 1958–1959 m. Čiobiškio vaikų namų darbo instruktorius, 1959–1963 m. Vilniaus 5-ųjų vaikų namų darbo instruktorius. 1965–1966 m. LTSR kultūros ministerijos muziejų ir kultūros paminklų apsaugos inspektorius. 1969–1994 m. Klaipėdos vaikų dailės mokyklos dėstytojas.
Buvo Lietuvių tautininkų sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas. Žmona Janina, duktė Vaiva (g. 1962 m.), sūnūs – Ignas (g. 1967 m.), Martynas (g. 1980 m.), Mindaugas (g. 1990 m.).

Kūryba

Kūrė dekoratyvines skulptūras, medalius. Sukūrė dvipusių bronzos medalių serija žymių Mažosios Lietuvos kultūros, meno, mokslo bei politikos veikėjų atminimui. Nuo 1965 m. daugelio parodų, iš jų Skulptorių medalininkų parodų Lietuvoje ir užsienyje, dalyvis. Viliaus Orvido skulptūros mokytojas.
Nukleosoma

Molekulinė nukleosomos organizacija

Nukleosomas galima stebėti suardžius ląstelių branduolius ir ekstraktą inkubuojant nedidelės joninės jėgos tirpale. Chromatinas išbrinksta ir kai kur išsivynioja į siūlo pavidalo struktūrą, kurioje EM galima įžiūrėti atskiras nukleosomines daleles, tarpusavyje sujungtas DNR grandinėle. Tokį dekondensuotą chromatiną paveikus mikrokokų nukleaze, fermentu skaldančiu DNR grandinę tik „nuogoje“ jos formoje, gaunamos pavienės nukleosomos. Tokių nukleosomų sudėtyje yra visi penki histonų baltymai (H1, H2A, H2B, H3 ir H4) bei apie 200 bp ilgio DNR grandinė. Ilgiau veikiant mikrokokų nukleaze DNR grandinė sutrumpėja iki 165 bp – tai nukleosoma, į kurios sudėtį vis dar įeina H1 baltymas. Po ilgesnės nukleosominių dalelių inkubacijos su mikrokokų nukleaze, H1 histono nebelieka asocijuoto su nukleosoma ir DNR grandinėlė sutrumpėja iki 146 bp. Tokia dalelė yra vadinama šerdine nukleosomine dalele.
Živilė Pinskuvienė

Biografija

Baigė Širvintų 1-ąją vidurinę mokyklą.
1998 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universiteto Aplinkos inžinerijos fakultetą, aplinkos apsaugos inžinierė, 2003 m. aplinkos inžinerijos magistrė.
2000–2002 m. uždarosios akcinės bendrovės „Edroma“ generalinė direktorė, 2005–2006 m. ūkio ministro patarėja, 2007–2008 m. Širvintų rajono savivaldybės administracijos direktorė, atleista tarybai pareiškus nepasitikėjimą. 2008 m. UADBB „Draudėjų pagalbos centras“ direktoriaus pavaduotoja.
2003–2017 m. Darbo partijos narė, nuo 2005 m. Širvintų skyriaus pirmininkė. Nuo 2011 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narė.  2012 m. dalyvavo Seimo rinkimuose, tačiau Konstitucinio Teismo 2012 m. lapkričio 10 d. išvadoje buvo nuspręsta, kad negali būti laikoma išrinkta Seimo nare. 2013–2014 m. Žemės ūkio viceministrė.
Nuo 2015 m. – Širvintų rajono savivaldybės merė.
2016–2017 m. Darbo partijos pirmininkė.
Motina Marija Gudonienė. Sutuoktinis Jonas Pinskus, vaikai Daniela, Dovydas.
Jonas Kalnėnas

Biografija

1919–1921 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Dalyvavo 1923 m. Klaipėdos krašto sukilime. Lankė J. Vaičkaus vaidybos studiją, Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.
1931–1940 m. redagavo žurnalą „Trimitas“, 1932-1941 m. vienas Lietuviškosios enciklopedijos redaktorių. 
1934 m. išrinktas Kauno miesto tarybos nariu. Dalyvavo Šaulių, Lietuvos valstiečių liaudininkų, Lietuvos jaunimo, Savanorių sąjungos (kurį laiką jos Kauno skyriaus pirmininkas), Vilniaus vadavimo, Pasaulio lietuvių, Lietuvos žurnalistų ir kitų visuomeninių organizacijų veikloje. Bendradarbiavo laikraštyje „Lietuvos žinios“, žurnaluose „Karys“, „Jaunimas“ ir kituose. 1940 m. sovietinių okupantų suimtas, kalintas Kauno kalėjime, vėliau paleistas. 1941 m. birželio 14 d. su šeima ištremtas į Sibirą, žuvo kalėjime.
Iš vokiečių kalbos išvertė E. M. Remarko „Vakarų fronte nieko naujo“, 1929 m.
Suchovolos žydų kapinės

Suchovolos žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Suchowoli) - kapinės įkurtos XIX a. Suchovolos mieste, iki šių laikų išlikę 2 antkapiai. Didelė dalis kapinių apaugusi medžiais ir krūmais.
Rozelos

Išvaizda

Kūnas vidutinio dydžio, 25-35 cm ilgio. Uodega plati. Antsnapyje, netoli jo galo, yra duobutė, ant skruostų – didelė geltona, balta ar mėlyna dėmė.

Paplitimas

Paplitusios Australijoje.

Gyvenimo būdas

Apsigyvena soduose ir retuose miškuose. Maitinasi žolių ir kultūrinių augalų sėklomis, taip pat vabzdžiais ir įvairiais vaisiais. Prisitaikiusios vaikščioti žemė, vikriai bėgioja tarp žolinės augmenijos.
Patelė deda 4-6 kiaušinius. Maždaug po trijų savaičių išsirita jaunikliai, o dar po 30 dienų palieka lizdą.

Laikymas

Tai labai gražios papūgos, kurios ypač populiarios paukščių mylėtojų tarpe. Jas galima išmokyti kalbėti įvairius žodžius.
Gaspariškės

Istorija

1923 m. buvo 4 sodybos ir 27 gyventojai.

Žymūs žmonės

Kaime gimė ir augo Nepriklausomybės kovų savanoriai broliai Petras ir Juozas Kanapeckai, matematikos mokslų daktaras Henrikas Jasiūnas.
Krupicės valsčius

Istorija

Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Semiatičės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Drohičino ir Semiatičės valsčių. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Šidzuokos prefektūra

Istorija

Prefektūros vietoje seniau buvo Totomio, Surugos ir Idzu žemės. Ypač pažymėtina tai, kad kartą joje buvo įsikūręs pirmasis Tokugavos šiogūnas, o 1868 m., teritorija tapo Tokugavos šiogūnato rezidencija.

Geografija

Šidzuokos prefektūra Surugos įlanka pietuose ribojasi su Ramiuoju vandenynu, vakaruose – su Aičio prefektūra, pietryčiuose – su Kanagavos prefektūra, šiaurėje – su Jamanašio prefektūra, šiaurės vakaruose – su Nagano prefektūra.

Tokai žemės drebėjimai

Kas 100–150 metų Šidzuokos prefektūroje įvyksta pragaištingi žemės drebėjimai, vadinami Tokai žemės drebėjimais. Paskutinysis įvyko 1860 m.
Šluota (žurnalas)

Šluota – satyros ir humoro žurnalas, ėjęs 1934–1936 m. ir 1940–1941 m. Kaune, 1956–1994 m., 1995–1998 m. ir 2000–2004 m. Vilniuje.

Istorija

1934–1936 m. Revoliucinių menininkų grupės vardu nelegaliai leido LKP Kauno rajono komitetas. Nuo 1940 m. liepos iki 1941 m. birželio kas savaitę leido vaizdinės agitacijos ir propagandos įstaiga „Agitpropas“, nuo 1956 m. iki 1990 m. kovo kas dvi savaites – LKP CK leidykla, vėliau UAB „Šluota“ ir „Piketo projektai“. Nuo 1995 m. leistas mėnesinis satyros ir humoro laikraštis, ėjo 1-2 kartus per mėnesį. Leido savaitraštį „Kuntaplis“.
Tiražas: 1966 m. – 55 600 egz., 1976 m. – 106 500 egz., 1981 m. – 108 400 egz., 1989 m. – 119 100 egz., 1994 m. – 8700 egz., 1995 m. – 3500 egz., 1997 m. – 3000 egz.
Spausdino satyrinius ir humoristinius rašinius bei piešinius ir karikatūras visuomenės, politikos, kultūros, buities temomis.

Redakcija

Redakcijoje dirbo Gediminas Astrauskas, Kazys Bagdonavičius, Andrius Cvirka, Liūnė Janušytė, Vitas Katilius, Stasys Krasauskas, Vytautas Mackevičius, Jonas Martinaitis, Algimantas Pabijūnas, A. Pakalnis, Pranas Raščius, Jonas Sadaunykas, Domicėlė Tarabildienė, Vitas Tomkus, Česlovas Valadka, Aleksandras Vitulskis,  Leonidas Vorobjovas ir kiti.