google/wiki40b huggingface dataset:
Neotomizmas

Neotomizmas – oficiali katalikybės filosofija, Viduramžių scholastikos vystymas nuo XIX a. antrosios pusės. Susijęs su Tomo Akviniečio vardu. Buvo labai populiarus Lietuvoje tarpukario laikotarpiu. Neotomistai teigia, jog teisingas tikėjimas esąs aukščiau proto, kad jis papildąs žinojimą, jo nevaržąs, suderinamas su mokslu.
Pagrindinės neotomizmo kryptys – egzistencinis neotomizmas ir transcendentinis neotomizmas. Žymiausi egzistencinio neotomizmo atstovai – Ž. Maritenas, E. Žilsonas, Ž. de Finansas, E. Meskolas, transcendentinio – Ž. Marešalis, E. Koretas, K. Raneris, B. Lonerganas. Šios neotomizmo kryptys viena nuo kitos skiriasi būties sąvokos ir būties pažinimo būdo aiškinimu.
Neotomizme nuosekliai nagrinėjama būtis (essentia), buvimas (existentia) ir žmogus. Būtis laikoma tuo, apie ką galima pasakyti, jog tai yra. Visgi neotomistai skiria tai, kas yra (esse), nuo to, kas egzistuoja (ens). Tai, kas yra, turi būti atrasta iš to, kas egzistuoja (iš to, kuo būtis reiškiasi). Daiktų esmės pažinimas laikomas absoliuto pažinimo pradžia.
Neotomizmas nuosekliai aptaria ir šiuolaikinės kosmologijos, biologijos, antropologijos duomenis. Siekiama rasti mokslo aspektų, mokslinį pasaulio vaizdą leidžiančių interpretuoti teologiškai.
Aristotelio ir Tomo Akviniečio nuosaikiuoju realizmu paremta neotomizmo pažinimo teorija. Neotomistai plėtoja personalistinę žmogaus teoriją. Pagal šią teoriją, žmogus kaip individas yra gamtos ir visuomenės determinuotas, o kaip asmenybė savo esme pakyla virš visuomenės, siekia amžinybės.
Jonas Matulionis (1906)

Jonas Matulionis (1906 m. vasario 1 d. Maskva – 1993 m. birželio 8 d. Kaunas) – Lietuvos matematikas, pedagogas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija

1934 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1962 m. pedagoginių mokslų kandidatas.
1933–1941 m. mokytojavo Raseinių, Vilkaviškio gimnazijose. 1941–1950 m. Kauno universiteto (iki 1946 m. Vytauto Didžiojo universitetas), nuo 1951 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, 1945–1968 m. Bendrosios matematikos katedros (1940–1950 m. Matematikos, 1950–1962 m. Aukštosios matematikos katedra) vedėjas, 1951–1962 m. Elektrotechnikos fakulteto dekanas; nuo 1949 m. docentas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Tony Abbott

Biografija

Antonis „Tonis“ Džonas Abotas gimė 1957 m. lapkričio 4 d. Londone. Jo motina buvo australė, tėvas britas. 1960 m. šeima emigravo į Australiją. Mokėsi teisę ir ekonomiką Sidnėjaus universitete. Po to mokėsi filosofiją, ekonomiką ir politiką Kvynso koledže Oksforde. Studijų metais įsitraukė į politinę veiklą, palaikė Folklandų karą. 1984 m. nusprendė tapti dvasininku ir įstojo į Šv. Patriko seminariją.
Malangas

Istorija

Malangas minimas šaltiniuose nuo VIII a. Miestas (tada Tumapelas) XIII a. buvo javiečių Singhasario karalystės sostine. XIX a. tapo olandų kurortu.
Garliavos Juozo Lukšos gimnazija

Istorija

Mokykla atidaryta 1992 m. pavasarį. Tai jauniausia gyvenvietės bendrojo lavinimo mokykla. Ji įkurta netipinėse patalpose, buvusiame Valstybiniame projektavimo ir rekonstravimo institute. Šiuo metu visiškai pritaikyta ugdymo reikmėms. Vyksta gimnazijos renovacija. Mokykla išsiskiria aukštu mokinių žinių lygiu, reikšmingais pasiekimais rajoninėse ir respublikinėse mokinių olimpiadose, konkursuose, projektuose, sportinėse varžybose. Gimnazija įgyvendina plačią pilietinio-dorinio ugdymo programą: įkurtas rezistento Juozo Lukšos-Daumanto (1921–1951) memorialinis muziejus, katalikiško ugdymo centras, aktyviai veikia mokinių ir tėvų savivaldos. Mokiniai globoja vienišus senelius, tvarko kapines, kitas atmintinas vietas, renka medžiagą apie rezistencinio judėjimo dalyvius, tremtinius.
Bendradarbiaujama su panašaus tipo Lietuvos ir užsienio mokyklomis, bendraujama su užsienio lietuviais, įvairiais fondais ir organizacijomis. Gimnazija organizuoja mokslines konferencijas, kuriose gvildenamos rezistencijos ir religijos temos, susitikimus su žymiais Lietuvos ir užsienio politikais, dvasininkais, kultūros bei meno veikėjais.
Ciskodas

Istorija

Kaimas minimas nuo 1593 m. Iki 1772 m. priklausė Abiejų Tautų Respublikai.

Lietuvių kalba

Krašte nuo seno gyventa lietuvių, jie save vadino lietuvininkais. Tai toliausiai į šiaurę nuo Lietuvos nutolusi lietuvių kalbos sala. Vietos lietuviai kalba rytų aukštaičių vilniškių tarme, iš dalies dzūkuoja. Šnektą 1911 m. nagrinėjo kalbininkai Kazimieras Būga ir Eduardas Volteris, 1925 m. – Petras Būtėnas, 1977 m. Kazimieras Garšva. K. Būga manė, kad lietuviai čia įsikūrė XII a.–XVI a. Daugiau jų atsikėlė XVII a., tai rodo daugybė lietuvių kilmės vietovardžiu, pavardžių. Lietuviškuose Dieneliškių, Svedelių, Mažavaikių kaimuose po 1666 m. įsikūrė sentikiai rusai.
Daugiausia lietuvių būta palei kelią Daugpilis-Rezeknė – pleištas Kalupė-Silajaniai-Malinovka. 1851 m. Ciskodo parapijos 9 kaimų (Girnakaliai, Buodžiai, Kukučiai, Kurtiniai, Pilveliai ir kt.) 64 sodybose gyveno iki 400 lietuvių. 1977 m. lietuviškai kalbėjo 10, 1986 m. – du seniausi parapijiečiai.
Magadano sritis

Istorija

Magadano sritis sudaryta 1953 m. gruodžio 3 d. SSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku, kai po SSRS diktatoriaus J. Stalino mirties buvo panaikintas trestas „Dalstroj”, turėjęs administracinę ir teritorinę savivaldą Rusijos Tolimuosiuose rytuose.

Geografija

Magadano sritis išsidėsčiusi ant Ramiojo vandenyno Ochotsko jūros kranto.

Reljefas, augmenija, vandenys

Didesnę srities dalį užima kalnai - Kolymos kalnynas (srities rytuose) ir Čerskio kalnagūbrio dalis (vidurinėje srities dalyje). Aukščiausias kalnas - Sniežnaja (2293 m). Beveik visą srities teritoriją dengia taiga, miškatundrė ir tundra, visur (išskyrus Ochotsko jūros pakrantę) - amžinasis įšalas. Ilgiausios upės - Kolyma, Omolonas, Korkodonas.

Ūkis

Svarbiausios ūkio šakos – kalnakasyba ir spalvotoji metalurgija. Kolymos baseine kasamas auksas, sidabras, alavas, volframas. Antrąją vietą srities ūkyje užima žvejyba. Sritis taip pat teikia perspektyvų vario, molibdeno, kitų vertingų metalų bei naftos gavybai. Nuo 1999 metų vasaros Magadano srityje galioja Ypatingosios ekonominės zonos įstatymas, todėl įmonės, dalyvaujančios šios zonos ekonominėje veikloje, atleistos nuo dalies mokesčių į federalinį Rusijos biudžetą.
Antanas Baskas

Biografija

1955 m. baigė Marijampolės berniukų gimnaziją, 1960 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1960–1966 m. Vilniaus skaičiavimo mašinų konstravimo biuro technikas, inžinierius, laboratorijos, skyriaus viršininkas. 1966–1977 m. Lietuvos mokslų akademijos instituto inžinierius, vėliau mokslinis bendradarbis. 1973 m. apgynė kandidatinę disertaciją tinklinio planavimo tema. 1977–1992 m. Matematikos ir informatikos instituto Valdymo sistemų skyriaus vadovas. 1992–1996 m. Seimo narys, dirbo LSDP frakcijoje. 1996–2009 m. Matematikos ir informatikos instituto Programų sistemų inžinerijos skyriaus mokslo darbuotojas.
Yra paskelbęs straipsnių Lietuvos spaudoje, išleido knygą LAŠAS PO LAŠO 2008. Skaitė mokslinius pranešimus Lietuvos, Norvegijos ir Suomijos universitetuose, parašė apie 40 mokslinių darbų. Keletą metų buvo Respublikos automatizuotų valdymo sistemų vyriausiųjų konstruktorių tarybos nariu, 1992 m. projekto „Lietuva 2000-aisiais“ ekspertas. 1991–1993 m. Tarptautinės kompiuterininkų sąjungos narys, Lietuvos kompiuterininkų sąjungos narys nuo jos įkūrimo.
1990–1992 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, vėliau Lietuvos ateities forumo koalicinės tarybos narys. 1994–1996 m. LSDP narys. Žmona dailininkė Gražina Masytė, sūnus Simas.
Vladas Sederevičius

Biografija

1969 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas. 1995 m. Vlado Sederevičiaus įmonės savininkas, UAB „Dujopalis“ dujų keitėjas.
TSKP, nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos, 2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
Nuo 2007 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Julija-Zita, vaikas Jolanta
Sandefjord Fotball

Istorija

Klubas įkurtas 1917 m.
Juozas Bražas

Biografija

1971 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas. Raseinių Pirminės sveikatos priežiūros centro gydytojas, apylinkės terapeutas, bendrosios praktikos gydytojas.
Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Raseinių rajono skyriaus narys, tarybos narys.
2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys. 2003–2007 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos sveikatos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas.
Sutuoktinė Eugenija, vaikai Vitoldas, Eligijus.
Nora Blaževičiūtė

Nora Blaževičiūtė (1947 m. kovo 17 d. Vilnius) – Lietuvos dailininkė keramikė.

Biografija

1969 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1971–1976 m. Istorijos instituto, 1976–1994 m. Vilniaus „Dailės“ kombinato keramikos cecho dailininkė.
Vyras Algirdas Dovydėnas.

Kūryba

Nuo 1970 m. dalyvauja dailės parodose, surengė individualių parodų Vilniuje, Feldkirche (Austrija), Kekongene (Olandija), dalyvavo tarptautiniuose keramikos simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje.
Sukūrė unikalių dekoratyvinių indų, siužetinių kompozicijų ir mažo autorinio tiražo keramikos dirbinių, etalonų serijinei gamybai. Jie laisvai, tarsi improvizuojant, sukomponuoti iš žiestų, presuotų ir lipdytų elementų („Laikrodis“ 1970 m., dubenėliai „Žaidimai“ 1974 m., „Saulėta diena“ 1983 m., „Puodeliai arbatai“ 1995 m.), yra žaismingi, valiūkiški, pasižymi ironija, netikėtomis užuominomis, paradoksalumu.
Plokščiai (Plungė)

Istorija

1962–1978 m. į šiaurės rytus nuo kaimo veikė Plokštinės raketų bazė. 2012 m. joje įkurtas Šaltojo karo muziejus.
Dovilė Molytė

Biografija

Šiaulių rajono savivaldybės Jaunimo centro kuratorė.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šiaulių rajono skyriaus narė.
2004–2007 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narė.
Šiaulių universiteto studentų atstovybės narė
Utenos Šv. Mykolo sentikių cerkvė

Istorija

Utenos sentikių bendruomenė pradėjo kurtis 1950–ųjų pradžioje. Pagal I. Nikitiną, čia pomorų bendruomenė gyvavo nuo 1930–ųjų metų. Kitais duomenimis, 1937 m. vietos katalikų parapijos apyskaitoje įrašyta, kad Utenos mieste, be katalikiškų, buvo 7 žydų sinagogos ir 1 stačiatikių cerkvė, taip pat parapijoje minėtos ir dvejos žydų bei vienos stačiatikių kapinės.
Po II pasaulinio karo sentikiai iš aplinkinių kaimiškųjų sentikių parapijų, skaičiuojančių savo istoriją nuo XVIII-XIX a. (Nečėnų, Sirvydžių, Šeimaties, Stalnioniškio), dėl pasikeitusių socialinių gyvenimo sąlygų ėmė keltis į miestus. Dalis jų pasirinko rajoninį centrą Uteną, kurioje ėmė sparčiai vystytis pramonė. Tačiau pokario laikotarpiu sovietų valdžia nedavė leidimo įsteigti sentikių bendruomenę Utenoje.
1980 m. mieste gyveno apie 1000 sentikių. Bendruomenės branduolį sudarė keli šimtai tikinčiųjų. Jiems ilgą laiką teko verstis be savo maldos namų. Tik 1980–ųjų pabaigoje ėmė keistis politinė padėtis, todėl 1989 m. rudenį prasidėjo cerkvės statyba. Spalio 24 d. buvo padėtas šventovės kertinis akmuo, kurį pašventino Vilniaus bendruomenės šventikas V. Vasiljevas, padedamas 96 metų amžiaus A. Volkovo. Didelę finansinę ir materialinę paramą statyboms suteikė Vilniaus, Klaipėdos bendruomenės, kai kurios Utenos įmonės ir organizacijos, pavieniai aukotojai. Statomais namais rūpinosi tuometinis sentikių bendruomenės pirmininkas E. Nikitinas, patarimais ir darbu prisidėjo Markas Ivanovas, Galaktionas Pančenko, Ivanas Nazarovas, Kiriakas Kalinkinas, Vasilijus Babachinas, Ana Rutkovskaja ir kiti. 1991 m. lapkričio mėn. statybos buvo baigtos. Po iškilmingo pašventinimo cerkvė atvėrė duris nuolatinėms pamaldoms. Toliau dar buvo baigiama šventovės išorės apdaila, vidaus apstatymas.

Architektūra

Cerkvės pastatas suręstas pagal senosios rusų architektūros tradicijas, pagrindiniu fasadu orientuotas į vakarų pusę (Joneliškio g.). Išsiskiria aukštu dvišlaičiu, pusiau valminiu sogu. Pastatas sudėtas iš rąstų, fasadai apkalti apdailinėmis lentomis. Apima maldų ir gyvenamąsias patalpas. Įėjimai į šventovę įrengti iš trijų pusių. Virš prieangio iškilusi masyvi dviejų tarpsnių varpinė su kupolu ir kryžiumi. Rytinėje pastato pusėje ant kraigo įrengtas mažas kupoliukas su kryžiumi. Langų angos stačiakampės ir arkinės, su dekoratyviu stiklų skaidymu.
Maldos namus supa trapecijos formos, apie 0,32 ha dydžio šventorius. Teritorija aptverta metaline tvora, juosiama tankiai augančių, daugiausiai spygliuočių medžių ir krūmų. Įrengti treji nevienodo dydžio vartai patekti į šventorių – iš Pilies g. (veda platesnis takas), bevardžio skersgatvio (šiaurėje) ir Joneliškio g. (vakaruose, nuo automobilių stovėjimo aikštelės).
Krekingas

Krekingas – procesas, kurio metu sudėtingos organinės molekulės (paprastai ilgos grandinės angliavandeniliai, dažniausiai alkanai) yra suskaldomos į trumpesnės grandinės ir paprastesnes molekules (pvz., mažesnės molekulinės masės angliavandeniliai) nutraukiant viengubus C-C ryšius. Krekingo produktus lemia temperatūra, kurioje vyksta reakcija, ir katalizatoriai. Krekingas, dažnai dar vadinamas pirolize, yra ilgos grandinės alkano skilimas į trumpesnės grandinės ir praktiškai naudingesnius alkanus ir alkenus.
PSIS Semarang

Istorija

Klubo ištakos siekia 1932 m.
Trakų rajono apylinkės teismas

Trakų rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Lietuvoje. Teritorija – Trakų rajonas bei Elektrėnų savivaldybė. 7 teisėjai.
Adresas: Vytauto g. 47,49, LT-21106 Trakai.
Lietuvos kinematografininkų sąjunga

Lietuvos kinematografininkų sąjunga – Lietuvos profesinė kūrybinė organizacija, vienijanti Lietuvos kino meno kūrėjus profesionalus. Būstinė Vilniuje, Vasario 16-osios g. 13 / Šermukšnių g. 1.

Istorija

1931 m. Kaune įsteigta Lietuvos kinematografijos mėgėjų sąjunga veikė iki 1935 m. (pirmininkas Stepas Uzdonas). 1958 m. atnaujino veiklą Vilniuje, 1958–1965 m. kaip LTSR kinematografijos darbuotojų sąjunga, 1965–1990 m. LTSR kinematografininkų sąjunga, iki 1990 TSRS kinematografininkų sąjungos padalinys. 1958–1963 m. sąjungai vadovavo organizacinis biuras (pirmininkas Juozas Baltušis), 1963–1990 m. – valdyba. 1990 m. gegužės 29 d. Visuotinis sąjungos narių susirinkimas paskelbė, kad įkuriama visuomeninė organizacija – savarankiška ir nepriklausoma Lietuvos kinematografininkų sąjunga, vienijanti visų sričių kino darbuotojus profesionalus. 1992 m. liepos 2 d. įregistruota kaip profesinė – kūrybinė sąjunga. 2005 m. gegužės mėnesį Sąjungai suteiktas Meno kūrėjų organizacijos asociacijos juridinis statusas, o 222 Sąjungos nariams suteiktas Meno kūrėjo statusas. Nuo 1991 m. Kinematografininkų sąjungų konfederacijos, nuo 1996 m. Europos menininkų tarybos (ECA) ir Europos audiovizualinių menų kūrėjų federacijos (FERA) narė. 2007 m. vienijo – 230 narių.

Veikla

Lietuvos kinematografininkų sąjunga skatina ir propaguoja savo narių kūrybą, gina jų teises, organizuoja kūrybinius ir edukacinius renginius, dalyvauja juose. Veikia 10 gildijų – Režisierių, Dokumentininkų, Kino operatorių, Animatorių, Aktorių, Dailininkų, Garso, Kino kritikų ir kt.). Aukščiausia valdymo institucija nuo 1990 m. – kasmet šaukiamas visuotinis narių susirinkimas, tarp susirinkimų – Patikėtinių taryba ir pirmininkas, susirinkimo renkami kas 4 metai.
Kasmet nuo 1999 m. skiria apdovanojimus geriausių filmų kūrėjams. Turi kino salę, nuo 2004 m. veikia kino klubas, kuriame rengiamos filmų premjeros ir aptarimai, susitikimai su kūrybine grupe, lietuvių kino informaciniai vakarai.
Europos Sąjunga

Politika

Du pagrindiniai Europos Sąjungos tikslai yra šalių integracija ir plėtra. Pastarasis uždavinys – labiausiai politikuotas dalykas, mat jos rėmėjai, pavyzdžiui, Europos Komisija, teigia, jog Sąjunga skatina demokratinę santvarką ir atskirų valstybių ekonomiką, o priešininkai baiminasi, kad ES gali tapti sunkiai valdoma dėl skirtingų kultūrų poveikio ir politinės sistemos galimybių. Viešoji ir kai kurių politinių partijų nuomonė šiuo klausimu tapo gana skeptiška po 2004-ųjų, kai per metus, tiesiog impulsyviai ir mažai teatsižvelgiant į teisės aktus bei kitus kriterijus, buvo priimta dešimt naujų narių. Norinčios įstoti į Sąjungą Turkijos atžvilgiu, tai komplikuota situacija.
Euroskeptikai nerimauja ir dėl paties integracijos proceso, mat pasak jų, ilgainiui, Sąjungą sudarančios šalys galėtų prarasti suverenumą.
2004 m. valstybių vadovai ir ES institucijos priėmė Europos Konstituciją. Tačiau ji neįsigaliojo dėl referendumų Nyderlanduose bei Prancūzijoje, kai viešoji tų šalių gyventojų nuomonė jai nepritarė. Tuomet ratifikavimo procesas buvo nutrauktas. 2007 m. spalį Europos lyderiai parengė naują Lisabonos sutartį, kurią praktiškai sudaro buvusios Europos Konstitucijos turinys, tik pašalinti kai kurie konstituciniai terminai ir kiti smulkūs elementai. Jos ratifikavimas numatomas baigti 2009-aisiais. Priėmus Reformų sutartį, ji suteiktų Tarybai didesnės galios balsuojant, o Parlamentui – daugiau įgaliojimų. Sutartis taip pat pakeistų ES kolonų struktūrą. Europos Sąjunga vaidintų didesnį pasaulinį vaidmenį, t. y. pagalba bei kitais klausimais padėtų ne tik tarpvyriausybiniu Sąjungos narių lygiu.

Gyventojai

Europos Sąjungoje gyventojų skaičius siekia 508,2 milijonų žmonių. 2013 m. registruota 5 075 000 gimimų bei 4 999 200 mirčių. Migracijos neto ES siekė +653 100. 2010 m. gyveno 47,3 milijonų žmonių, kurie gimė ne savo gyvenamoje ES šalyje. Tai sudaro 9,4 % visos ES populiacijos. Iš jų 31,4 milijonai (6,3 %) gimė ne ES, o 16 milijonų (3,2 %) gimė kitoje ES šalyje. Daugiausiai gyventojų, kurie gimę už ES ribų yra Vokietijoje (6,4 mln.), Prancūzijoje (5,1 mln.), Jungtinėje Karalystėje (4,7 mln.), Ispanijoje (4,1 mln.), Italijoje (3,2 mln.) ir Nyderlanduose (1,4 mln.).
Daukšiai

Istorija

Daukšių aylinkėse gausūs titnago ir akmens dirbiniai liudija žmones čia gyvenus nuo akmens amžiaus. Apylinkės piliakalniai ir pilkapiai bei kūlgrindos liekanos liudija šio krašto reikšmę vėlesniais laikais. Dėl gamtinių sąlygų (apylinkės iš visų pusių juosiamos pelkių) šios vietovės buvo ilgiau izoliuotos nuo kitų apylinkių, todėl, anot Jono Totoraičio, Daukšių kraštas – viena paskutiniųjų vietų Lietuvoje, kur buvo praktikuotas senasis ikikrikščioniškasis tikėjimas.
Daukšiai įsikūrė XVI a. pabaigoje Punios girios pakraštyje, kaime gyveno girios sargai. Pirmieji rašytiniai šaltiniai, minintys Daukšius, siekia 1592 m., byloje tarp Punios ir Birštono seniūnų dėl girios sienų minimas Daukšių karališkojo kaimo vardas. Yra nuomonių, teigiančių kiek ankstesnę kaimo kilmę, anot Jono Totoraičio, Daukšiai galėję atsirasti apie 1559 m. Pasak padavimo, pirmasis šioje vietoje apsigyvenęs girios sargas Daukšys, vėliau šioje vietoje išaugo kaimas, gavęs pirmojo gyventojo vardą.
Daukšiai ne kartą kentėjo nuo gaisrų, sunaikinusių visą kaimą. 1803 m. kartu su miesteliu sudegė medinė bažnyčia, pastatyta prieš 1730 m., gaisro metu sudegė parapijos archyvas. 1860–1864 m. buvusios medinės bažnyčios vietoje pastatyta mūrinė, 1958 m. atstatyta. 1905 m. Šalia bažnyčios pastatyta mūrinė klebonija, kurios iniciatoriumi buvo kunigas Stasys Mazurkevičius. 1935 m. bažnyčios šventorius apjuostas metaline tvora, kuri išlikusi iki šiol.
1905 m. birželio ir lapkričio mėn. vyko demonstracijos prieš Rusijos valdžią. Per Antrąjį pasaulinį karą vokiečių okupacinės valdžios įsakymu Daukšiuose sušaudyta miestelio ir apylinkių gyventojų, daugiausia žydų. Po karo, TSRS okupacijos metais Daukšių apylinkėse veikė Tauro apygardos Geležinio Vilko rinktinės partizanai. 1950–1992 m. kolūkio centrinė gyvenvietė .
XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla, kurioje 1819 m. buvo 78 mokiniai. 1850 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla, 1949–1951 m. progimnazija, 1951–1993 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. Daukšių pagrindinė mokykla.
1931 m. įkurtas paštas, 1948 m. įsteigta biblioteka, 1958 m. medicinos punktas, 1990 m. Kultūros namai.

Žymūs žmonės

Daukšiuose 1895–1899 m. kunigavo Jonas Totoraitis (1872–1941), garsus Užnemunės istorikas. Dirbdamas šioje parapijoje jis užrašė (pasitelkdamas vietinių žmonių informaciją) šio krašto žmonių atmintyje užsilikusias senojo tikėjimo liekanas, taip pat apžvelgė mitologiją, detaliai aprašė Daukšių krašto žymiausias gamtos vietas. Spaudos draudimo laikotarpiu platino lietuvišką spaudą tarp vietos gyventojų, skatino žmones mokyti vaikus lietuvių rašto.
Daukšiuose gimė pedagogas, vadovėlių autorius, publicistas Juozas Lazauskas (1892–1970).
Daukšių apylinkėse, Plynių kaime, gimė Vincentas Brizgys (1903–1992), Kauno vyskupas, kanonistas.
RFC

RFC (angl. Requests for Comments) yra IETF organizacijos dokumentas, kuriame pateikiamos techninės ir organizacinės pastabos apie internetą. Jos pradėtos kurti 1969 ir buvo skirtos tuometiniam tinklui Arpanet. RFC kalbama apie įvairius tinklų aspektus – protokolus, procedūras, programas, koncepcijas. Rečiau RFC pateikiamos susirinkimų pastabos, nuomonės ar netgi humoras.
Visi IETF standartai yra atviri ir kiekvienam prieinami IETF RFC serveryje.
Mikalojus Seniavskis

Biografija

Haličo vėliavininko Rafailo iš Seniavos (m. 1518) ir Agnieškos Gbrovskaitės vyresnysis sūnus. Dalyvavo karo veiksmuose prie Lietuvos didžiosios kunigaikštystės pietryčių sienų. 1512 metais dalyvavo mūšyje su Krymo totoriais prie Lopušino. 1518 metais tarnavo Žygimanto I Senojo rotmistru. Nuo 1522 metų daugybės mūšių su Krymo totoriais ir moldavais dalyvis. 1530-1537 metais tarnavo raiteliu rotmistru Podolėje. Bandant sustabdyti griaunančias totorių-turkų atakas į Ukrainos žemes, organizavo eilę karinių žygių į Krymo chanatą, visų pirma ant Očakovo ir Belgorodo-Dnestrovsko tvirtovių. Gyventi pastatė Berežano pilį. Mikalojus Seniavskis vadovavo Lenkijos pietų sienų gynybai. 1531 metais dalyvavo sutriuškinant Moldavijos armiją Obertino mūšyje.
Aktyviai kišosi į Moldavijos reikalus. 1552 metais palaikant Mikalojui Seniavskiui Moldavijos sostą užėmė Aleksandras III Lepušnianas, tapęs Lenkijos vasalu.

Šeima

Apie 1511 metais vedė Kateriną Kolą (m. po 1544), Haličo pakamario ir Karūnos lauko etmono Jano Kolos dukterį.
Ramūnas Snarskis

Biografija

1980 m. baigė Vilniaus 47-ąją technikos mokyklą, fotografas.
Klubo „Tarp savų“ prezidentas, neformalaus ugdymo (foto-vaizdo operatorių būrelio) vadovas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys. Nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 
Šiaulių miesto Visuomeninės tarnybos prie Šiaulių policijos narys, Šiaulių miesto savivaldybės jaunimo reikalų tarybos narys, Šiaulių miesto nevyriausybinių organizacijų konfederacijos tarybos narys, Šiaulių miesto savivaldybės administracijos prevencinio darbo koordinavimo grupės narys, Šiaulių Kino meno klubo narys.
Žmona Džiokonda, vaikai Neringa, Brigita
Leksipedija

Leksipedija (angl. Lexipedia) – Vikipedijos Pocket PC versija. Tai komercinis bendrovės Revolutionary Software Front kūrinys bei produktas (kaina – 19.99 dolerių).

Apimtis

Enciklopedijoje - 550 000 straipsnių. Jie sudaro apie 220 mln. spaudos ženklų.
Mokymosi atostogos

Mokymosi atostogos - atostogų rūšis. Paskirtis - mokytis, studijuoti.

Vokietija

Vokietijoje vakarinės žemės (išimtis: Badenas-Viurtembergas ir Bavarija) mokymosi atostogas (vok. Bildungsurlaub) įvedė nuo 1974 m. (pirmiausias - Hamburgas) iki XX a. 10deš. Po Vokietijos susivienijimo - rytinės žemės (išimtis: Saksonija ir Tiuringija).
Metmenys (žurnalas)

Metmenys – JAV lietuvių literatūros, meno, sociologijos ir politikos (kūrybos ir analizės) žurnalas, einantis nuo 1959 m. Čikagoje.

Istorija

Įsteigė Santaros-Šviesos federacija. Leidėjas – bendrovė „Metmenys“, „AM and M Publications“ (Algimanto Mackaus ir Metmenų). Per metus išeina 2 (dažniausiai 192 p.) numeriai. Tiražas 1985 m. – 700 egz.
Spausdina straipsnius istorijos, literatūros, politikos, sociologijos, kultūros, visuomenės gyvenimo klausimais, grožinės literatūros kūrinius, jaunųjų lietuvių dailininkų darbus.

Redakcijos bendradarbiai

Egidijus Aleksandravičius, Algirdas Titus Antanaitis, Leonidas Donskis, Mykolas Drunga, Aušra Marija Jurašienė, Zinaida Nagytė-Katiliškienė, Algirdas Landsbergis, Ilona Gražytė-Maziliauskienė, Icchokas Meras, Algis Mickūnas, Romas Misiūnas, Kostas Ostrauskas, Alina Staknienė, Bronius Vaškelis, Tomas Venclova, Albertas Zalatorius, Kęstutis Paulius Žygas.
Etanolis

Gamtinis paplitimas

Žmogaus kraujyje, kurio organizme vidutiniškai apie 5 l, etanolio natūraliai yra 0,001−0,1 g/l (promilės, ‰)

Išgavimas

Etanolis yra gaminamas dviem būdais: biocheminiu ir cheminiu. Biocheminis būdas – bulvėse, grūduose esantis krakmolas yra veikiamas fermentais, dėl to šis rūgsta ir virsta alkoholiu.