google/wiki40b huggingface dataset:
Treniruotė

Objektas

Treniruojamas greitis, jėga, ištvermė, judrumas, koordinacija, orientacija.

Ribinių krūvių teorija

Ribinių krūvių teorija taikoma įvairiose gyvenimo srityse. Ji remiasi dialektika – priešybių vienybe ir kova. Žmogus stiprėja, nuolat ir tikslingai nugalėdamas kliūtis, telkdamas savo fizinius, intelektinius ir emocinius išteklius.
Kuo sudėtingesnė kliūtis, tuo labiau aktyvinami rezervai, iki maksimalių galimybių įtempiamos jėgos.
Samuelio knygos

Samuelio knygos – dvi Senojo Testamento knygos, priskiriamos istorinių knygų grupei.
Samuelio knygose aprašyta Izraelio, kaip valstybės, istorija prasidėjo nuo paskutiniojo teisėjo iki paskutiniųjų karaliaus Dovydo metų. Šiose knygose pasakojama, kaip Samuelis tampa antruoju po Dievo Izraelio vadu. Knygose aprašyta, kaip Saulius paskiriamas pirmuoju Izraelio karaliumi, pirmieji Sauliaus karaliavimo metai, kaip Dievas pasirenka Dovydą. Paminėta jo kova su Galijotu, kaip Saulius persekioja Dovydą, Sauliaus ir jo sūnaus Jehonatano mirtis, Dovydo tapimas viso Izraelio karaliumi. Kalbama apie Dovydo karus, jam skirtą Dievo bausmę, šeimyninius nesutarimus (Abšalomo maištas ir po jo sekę įvykiai), Dovydo senatvę.
Samuelio knygose aprašyti įvykiai apima maždaug šimto metų laikotarpį, apytikriai 1075–975 m. pr. m. e.
Pagrindiniai knygos veikėjai – Samuelis, Dovydas, Galijotas, Jehonatanas.
Lenkijos Respublikos Konstitucija

Lenkijos Respublikos Konstitucija – pagrindinis Lenkijos įstatymas, kuris turi aukščiausią teisinę galią bei nustato Lenkijos politinės, teisinės ir ekonominės sistemos pagrindus. 1997 m. balandžio 2 d. Nacionalinė Asamblėja priėmė Lenkijos konstituciją, o 1997 m. gegužės 25 d. ji buvo patvirtinta nacionaliniame referendume.
Konstitucija įsigaliojo 1997 m. spalio 17 d. Ją sudaro preambulė ir 13 skyrių, kuriuose yra 243 straipsnių.
Enbilulu

Enbilulu (šum. 𒀭𒂗𒁉𒇻𒇻 = ᵈEN-bi.lu.lu) – žemdirbystės dievas Mesopotamijos mitologijoje. Buvo siejamas su upėmis bei kanalais. Pasakojime „Enkis ir pasaulio tvarka“ Enbilulu įvardijamas „kanalų inspektoriumi“, yra atsakingas už Tigro ir Eufrato upių priežiūrą.
Minimas babiloniečių An=Anum dievų sąraše (greta audros dievybių), jo tėvu buvo laikomas dievas Ea. Laikytas ir audros dievo Adado (Iškuro) aspektu. Taip pat minimas babiloniečių kosmogoniniame epe „Enuma Eliš“ (kaip vienas iš Marduko vardų). Panašias funkcijas atliko ir žemdirbystės dievas Enkimdu, sietas su pylimais ir kanalais, bei Enugis, laikytas „pylimų ir kanalų viešpačiu“, „didžiųjų dievų kanalų inspektoriumi“. Pastaroji dievybė, skirtingai nei Enbilulu bei Enkimdu, buvo siejama ir su požemio pasauliu.
Antikos mitologijos žinynas

Antikos mitologijos žinynas – Aleksandros Veličkienės parašyta knyga apie Antikos mitologiją ir kultą. Išleido 1995 m. Kauno leidykla „Šviesa“. Knygą sudaro 341 psl. Dailininkas Jūragis Burkškaitis. Redaktorė – A. Kriaučiūnienė. Išleista 2500 egzempliorių. ISBN 5-430-01746-9.
Stano kalnagūbris

Stano kalnagūbris (rus. Становой хребет) yra Rusijos Tolimųjų Rytų pietuose, Tęsiasi 700 km nuo Oliokmos vidurupio iki Učiūro ištakų. Vakaruose susilieja su Stano kalnynu, rytuose – su Džugdžuru. Sudaro Ramiojo ir Arkties vandenynų vandenskyrą. Aukštis iki 2412 m.
Stano kalnagūbris sudarytas iš skalūnų, gneisų ir granito intruzų. Aukso, retųjų metalų, geležies rūdos telkiniai. Būdingi vidutinkalniai plokščiomis viršūnėmis, atskirti plačių slėnių. Visoje teritorijoje išplitęs amžinasis įšalas. Šlaituose auga maumedžių taiga, aukščiau 1200 m – kedrų giraitės ir kalnų tundra.
Pranas Žeimys (1957)

Biografija

1964–1967 m. mokėsi Puodkalių pradinėje mokykloje. 1975 m. baigė Skuodo vidurinę mokyklą. 1978 m. baigė Rygos skraidymo technikos mokyklą. 1987 m. baigė Leningrado (Rusija) civilinės aviacijos akademiją (specialybė skrydžių valdymo inžinierius). 1979–1983 m. baigė anglų kalbos kursus Maskvos tarptautiniame užsienio kalbų institute, Kijeve ir Didžiosios Britanijos Noridžo institute (Norwich Institute for Language Education).
1978–1983 m. Palangos oro uosto skrydžių vadovas. 1987–1992 m. Palangos oro uosto direktoriaus pavaduotojas komercijai. 1992–1995 m. UAB „Princas“ nekilnojamo turto vadybininkas. 1995–1997 m. Palangos miesto savivaldybės administratorius. 2000–2001 m. UAB „Keliavedys“ inžinierius-programuotojas. 1997–2000 m., 2001–2006 m. Palangos savivaldybės meras.
2008–2016 m. Seimo narys.
Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos narys. 1997–2008 m. Palangos miesto savivaldybės tarybos narys.
Kajena

Istorija

Nors dabartinio miesto apylinkėse daug anksčiau už prancūzus lankėsi ispanai, tačiau šios žemės jiems pasirodė per daug atgrasios ir skurdžios. 1643 m. Prancūzijos Gvianoje išsilaipino prancūzai, o 1664 m. įkūrė Kajeną. Atskirais laikotarpiais miestą buvo užėmę brazilai, olandai, britai. 1854 – 1938 m. miestas naudotas kaip įkalinimo vieta.

Ekonomika

Kajena – svarbus krevečių žvejybos centras. Svarbus jūrų uostas. Eksportuojami bananai, auksas, romas, kailiai, prieskoniai, žuvis, mediena. Yra Cayenne-Rochambeau oro uostas.

Turizmas

Kajenos svarbiausia gatvė – Generolo De Golio aveniu (Avenue Général de Gaulle). Ši gatvė rytuose siekia pakrantę, kur įsikūrę Place de Palmistes ir Place de Grenoble. Čia išsidėsčiusios ir svarbiausios miesto įstaigos: Hôtel de Ville (miesto rotušė) įkurta 1890 m. jėzuitų, paštas, prefektūros centras, Prancūzijos Gvianos prefekto rezidencija ir Frankonijos Departamento muziejus. Į vakarus yra Cépérou forto, statyto XVII a. griūvėsiai. Pietuose yra turgus ir Place Victor Schoelcher. Pietinė miesto dalis, atskirta kanalu, vadinama Chinois, žinoma kaip nesaugus rajonas. Kiti svarbesni miesto pastatai yra katedra, savivaldybės biblioteka, keli muziejai, mokslo tyrimų institutas. Pajūryje yra keli paplūdimiai, tačiau jūroje dažni rykliai. Kajenoje yra keletas viešbučių.
234 Barbara

Barbara – pagrindinio asteroidų žiedo asteroidas, žymimas numeriu 234. Vidutinis skersmuo – 45,6 km. Ryškumas vidutinės opozicijos metu – 11,7. Vidutinis atstumas nuo Saulės – 2,386 a.v. Orbitos inklinacija – 15 laipsnių.
Asteroidas buvo atrastas 1883 m. rugpjūčio 12 d.
Giedrė Gučaitė

Biografija

1966 m. baigė M. K. Čiurlionio meno mokyklą (nuo 1955 m. mokėsi muzikos, nuo 1961 m. dailės skyriuje, kur baigė grafikos specialybę). 1972 m. baigė grafikos studijas Valstybiniame dailės institute.  1972–1976 m. dėstė Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikume. Nuo 1989 m. dėstė M. K. Čiurlionio menų mokykloje. Palaidota Kleboniškio kapinėse.

Kūryba

G. Gučaitė tęsė žymios šeimos kūrybinę tradiciją. Menininkė kūrė estampus, ekslibrisus, plakatus, knygų iliustracijas, rankų darbo popierių su reljefiniais audimų raštais, objektus, piešė, tapė ant popieriaus.
G. Gučaitė buvo kūrybinės grupės „Archyvas“ narė , nuo 1983 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė. Surengė per dvidešimt personalinių parodų Varšuvoje ir Vroclave (Lenkija), Vienoje (Austrija), Atėnuose (Graikija), Vilniuje, Kaune, Birštone, Anykščiuose ir kitur.
Apipavidalino ir sukūrė iliustracijas vadovėliams „Jums mažieji“ (1981 m.), „Mažųjų skaitiniai“ (1986 m.), knygelėms vaikams „Šešios žąsys“ (1988 m., 2001 m.), „Vaikų pasaka“ (1990 m., 2008 m.), „Pasakos be galo“ (2007 m.), užsienio šalyse išleistoms knygoms „Mała historia dandyzmu“ (1995 m., Lenkija), „Die Argonauten“ (1997 m., Vokietija); žurnalams („Nemunas“, „Genys“, „Laimiukas“) bei laikraščiams („Dienovidis“) ir kt.
Dailininkė apdovanota žurnalo „Nemunas“ premija, diplomais Lietuvos gražiausios metų knygos konkursuose (1980 m., 1981 m., 1986 m., Vilnius) ir kt. 2009 m. jai paskirta Lietuvos Respublikos kultūros ir meno kūrėjo stipendija. 
Menininkės darbų yra įsigiję Nacionalinis M.K.Čiurlionio dailės, Lietuvos dailės ir kiti muziejai, privatūs asmenys Lietuvoje ir užsienyje.
Amerikos kolonizacija

Amerikos kolonizacija – Europos valstybių planingai vykdyta kolonializmo veikla Amerikos žemynuose ir gretimose salose.

Amerikos atradimas XV a

Kolonizacija platesniu mastu prasidėjo Naujųjų laikų pradžioje, žemyną atradus Kristupui Kolumbui (1492–1500), kurio keliones rėmė Ispanija, siekusi atrasti naują kelią į Indiją ir Kiniją. Netrukus Amerikos tyrinėjimus pradėjo ir kitų šalių remti keliautojai – John Cabot (Anglija), Džiovanis da Verazanas (Prancūzija), Pedro Alvares Cabral (Portugalija) bei kiti. Daugiausiai į Ameriką europiečius traukė nauji plotai, daug resursų (aukso, sidabro), kurie Europoje ypač vertinti. Į Ameriką masiškai pradėjo emigruoti neturtingi europiečiai, čia siekę pradėti naują gyvenimą.
Po pirmųjų tyrinėjimų sekė užkariavimo ir kolonizacijos fazė. Europiečių atsivežtos ligos ir priverstinio darbo sistema ženkliai sumažino vietinių gyventojų skaičių. Kaip darbo jėga daugelyje kolonijų imti naudoti vergai iš Afrikos.
Prasidėjusi masinė žemyno kolonizacija, vykdyta toliausiai laivybos požiūriu tuo metu pažengusių valstybių. Didžiausios teritorijos buvo užimtos galingųjų vakarų Europos šalių, tačiau ir mažesnės šalys (Škotija, Kuršas) bandė įgyti kolonijų.

Škotų kolonializmas

Pradžioje škotai bandė steigti koloniją prie Naujojo Džersio, tačiau ji neatlaikė anglų įtakos. Tuomet Škotija norėjo įsigyti koloniją Panamoje (Darjeno Schema) kad būtų galima kontroliuoti prekybą su Tolimaisiais Rytais, kadangi Panama – siauriausias taškas tarp Atlanto ir Ramiojo vandenynų. Tačiau planas nenusisekė: dauguma žmonių žuvo neatlaikę sunkių sąlygų ir kitų kolonijų konkurencijos. Kai kuriais vertinimais šitokia nesėkmė buvo vienas veiksnių paskatinusių sąjungą su Anglija.
Vytautas Baronas

Biografija

Tėvas Jonas Baronas, motina Elena Baronienė. 1929 m. baigė Lietuvos universitetą, 1957 m. medicinos mokslų kandidatas.
1930–1939 m. dirbo Vytauto Didžiojo universitete, kartu 1932–1934 m. ir 1937–1939 m. dėstė Kauno, 1939–1945 m. – Vilniaus medicinos mokykloje. 1944–1969 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1944–1946 m. ir 1948–1969 m. Akušerijos ir ginekologijos katedros vedėjas; nuo 1960 m. docentas.
Paskelbė apie 50 mokslinių straipsnių.
Pragaištingasis morimas

Išvaizda

20 – 38 mm ilgio. Juodas, tačiau apaugęs trumpais šviesiais plaukeliais, dėl ko vabalas atrodo kaip šviesiai pilkos spalvos. Ant antsparnių po dvi dideles juodas dėmes. Antenos iš 11 narelių, ilgos. Patinų antenos viršija kūno ilgį, patelių antenos siekia kūno ilgį arba trumpesnės.

Biologija

Lerva vystosi senų medžių, pagrinde buko, medienoje. Generacijos trukmė nuo 2 iki 4 metų.

Taksonomija

Kai kurie autoriai pragaištingojo morimo neišskiria į atskirą rūšį, o laiko Morimus asper porūšiu – Morimus asper funereus.

Paplitimas

Aptinkamas Belgijoje, Čekijoje, Vokietijoje, Vengrijoje, Moldavijoje, Juodkalnijoje, Rumunijoje, Serbijoje, Slovakijoje ir Ukrainoje.

Apsauga

1986 m. buvo įrašytas į Tarptautinę raudoną knygą kaip grėsmingai nykstanti (Endangered) rūšis. 1996 m. statusas pakeistas į pažeidžiamus (Vulnerable).
Taip pat įrašytas į ES Buveinių Direktyvos II-ą priedą.
Juozas Laucius

Juozas Laucius (1893 m. sausio 23 d. Dusynių kaime, Vyžuonų valsčiuje, Utenos apskrityje – 1985 m. sausio 23 d. Kaune) – aktorius.
KrAZ-214

Istorija

Sunkvežimis buvo sukurtas 1951 m. Jaroslavlio automobilių gamykloje, kur ir buvo gaminamas nuo 1956 iki 1959 m. (to meto pavadinimas buvo JaAZ-214). Po to gamyba buvo perkelta į Kremenčiuko automobilių gamyklą, kurioje KrAZ-214 buvo gaminamas iki 1963 m., kai jį pakeitė modernesnis KrAZ-214B, kuris skyrėsi 24 voltų įtampos elektros sistema ir patobulinta važiuokle. Pastaroji modifikacija buvo gaminama iki 1967 m. Automobilį pakeitė KrAZ-255B modelis

Literatūra

http://rusarms.vif2.ru/auto/kraz/kraz-214/
Mykolas Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Kijevo bajoro Kaleniko Miškovičiaus šeimos, Lietuvos didikų Tiškevičių giminės. Tėvas Tiška. Broliai Borisas Tiškevičius, Levas Tiškevičius, Bazilis Tiškevičius, Gavrila Tiškevičius.

Šeima

1533 m. vedė, žmona Petronėlė, sūnus Jurgis Mykolas Tiškevičius

Valstybės tarnyba

1523 m. karaliaus dvariškis, 1531 m. Lietuvos lauko etmonas, 1538 m. Krymo chano sulaikytas, grįžo 1540 m.
Pasak Igno Jonyno, jam yra priskiriamas Mykolo Lietuvio slapyvardžiu pasirašytas ir 1550 m. išleistas veikalas „Apie totorių, lietuvių ir maskvėnų papročius“ (lot. De moribus Tartarorum, Lituanorum et Moscorum, lietuvių kalba išleistas 1966 m.)
Naujieji Bakainiai

Istorija

Pokariu apylinkėse veikė Vyčio apygardos partizanai. Iki 1954 m. – Naujųjų Bakainių apylinkės centras. Veikė eiguva.
Pegasas

Gimimas

Pegaso ir jo brolio Chrisaoro gimimas buvo neįprastas. Persėjui nukirtus Medūzos galvą, iš jos kaklo iššoko Pegasas, sparnuotas žirgas, ir jo brolis milžinas Chrisaoras. Poseidonas Atėnės šventykloje išprievartavo Medūzą, kažkada buvusią gražią merginą, tad manoma, kad iš to ir gimė Pegasas. Abiejų brolių gimimas yra panašus į Atėnės, kuri iššoko iš Dzeuso galvos, Hefaistui ją praskėlus. Pagal kitą versiją, jie gimė iš Medūzos kraujo, nulašėjusio žemėn; tokiu atveju Poseidonas nebūtų jų tėvas.

Etimologija

Labiausia tikėtina vardo etimologija yra Luviano (Luwian) pasiūlyta versija pihassas reiškia „žaibuojantis“ arba pihassasas „žaibo dievas“. Hesiodo kūryboje Pegasas siejamas su pradine paskirtimi atnešti Dzeusui žaibus.
Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medalis

Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medalis – Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami asmenys už nuopelnus garsinant Lietuvos vardą kultūros, mokslo, švietimo, verslo, gamybos, sveikatos, socialinės apsaugos, karybos, sporto, ūkio bei kitose srityse, taip pat už humanitarinę pagalbą Lietuvai.

Aprašas

Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medalis sidabrinis, 36 mm skersmens. Priekinėje medalio pusėje ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ ženklas, kitoje vainikas, įrašas „Pro Lituania“ ir medalio įsteigimo metai „2002“. Medalis tvirtinamas prie Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ 32 mm pločio kaspinėlio.
Monika Povilaitytė

Monika Povilaitytė (g. 1994 m. rugpjūčio 30 d., Tytuvėnuose) - Lietuvos tinklininkė. 2011 m. Europos jaunimo paplūdimio tinklinio čempionate, vykusiame Vilniuje, kartu su Ieva Dumbauskaite iškovojo aukso medalius.
Julė Adamonienė

Biografija

Šalčininkų rajono savivaldybės Švietimo skyriaus vyriausioji specialistė.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šalčininkų rajono skyriaus narė.
2002 m. gruodžio mėn. – 2003 m. kovo mėn. buvo išrinkta Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos nare.
1997 m. mokyklos profsąjungos komiteto pirmininko pavaduotoja. 2001 m. Švietimo skyriaus profsąjungos komiteto pirmininko pavaduotoja
Invazinė rūšis

Invazinė rūšis – faunos ar floros rūšis, sparčiai plintanti už savo natūralaus arealo ribų ir daranti žalą vietinėms ekosistemoms, žemės ūkiui, kraštovaizdžiui ir t. t. Platesne prasme invazinėmis rūšimis vadinamos ir tai vietai būdingos rūšys, tačiau dėl kažkokių priežasčių (priešų trūkumo, gamtinių sąlygų pasikeitimo) sparčiai besidauginančios ir nukonkuruojančios ne tiek prisitaikančias.

Apie invazinius organizmus

Invazinės rūšys pasižymi savo galėjimu greitai daugintis, prisitaikymu prie įvairių gamtinių sąlygų, neišrankumu buveinėms, aplinkos taršai, atsparumu pesticidams, neretai plinta žmogaus pagalba.
Dažniausiai invazinės rūšys plinta žmogaus pagalba: iš kitų eksosistemų atgabenti dekoratyviniai augalai, eksperimentiniuose ūkiuose naudojami augalai kartais gali greitai prisitaikyti prie naujų sąlygų ir plisti greičiau nei natūraliame areale, kur turi daugiau konkurentų, jais mintančių gyvūnų. Invaziniai gyvūnai dažnai atgabenami žmonių netyčia (pvz., žiurkės jūrų laivuose), kaip naminiai gyvūnai (pvz., katės), drauge su augalais (augalų kenkėjai).
Dėl intensyvaus žmonių judėjimo, faunos ir floros rūšys dabar sparčiai plinta už savo arealų ribų, todėl invazinių rūšių problema vis aktualesnė. Invazinės rūšys ypač pavojingos mažoms, nedidelę bioįvairovę turinčioms ekosistemoms: pvz., žmonių užvežtos katės, žiurkės, ožkos, šunys sunaikino daug nedidelėse salose gyvenusių paukščių, augalų rūšių. Invazinės rūšys gali ne tik sunaikinti kitas rūšis, bet ir padaryti žalą žemės ūkiui, kenkti vandens telkiniams, sugadinti kraštovaizdį, kelti pavojų žmonių sveikatai.
Prieš agresyviausias invazines rūšis kovojama tiesioginio naikinimo būdu, panaudojant ta rūšimi mintančius organizmus, propaguojant konkurencingas rūšis ir kt.

Invazinės rūšys Lietuvoje

Kova prieš svetimžemes rūšis yra labai svarbus žingsnis, siekiant vieno iš didžiausių tikslų – sustabdyti savo krašto vietinės biologinės įvairovės nykimą. XXI amžiaus pradžioje, Lietuvoje yra apie 60 invazinių augalų ir gyvūnų rūšių ir jų sąrašas nemažėja.

Invaziniai augalai Lietuvoje

Lietuvoje XXI amžiaus pradžioje yra žinoma apie 548 svetimžemių augalų rūšių, iš kurių apie 19 rūšių yra invazinės ir dar apie 67 rūšių – potencialiai invazinės, ateityje galinčios kelti labai rimtų ekologinių problemų Lietuvos vietinėms rūšims.

Invaziniai gyvūnai Lietuvoje

Žieduotoji Kramerio papūga (Psittacula krameri) nėra įtraukta į Lietuvos invazinių paukščių sąrašus. Šios rūšies pirmasis paukštis Lietuvoje oficialiai buvo pastebėtas Nidoje 2002 m., antrą kartą oficialiai vienas individas pastebėtas Druskininkuose, 2012 m., o vėliau Kaune, Klaipėdoje, nors iki 2016 m. jos stebėtos nereguliariai. 2016 m. buvo stebimos Vilniuje, Kalniškėse, Birštone ir Panevėžyje. 2017 ir 2018 m. stebėtos Vilniuje ir anksčiau paminėtose vietovėse. Manoma kad jos Lietuvoje plinta, o tai gali labai neigiamai atsiliepti uoksuose perinčioms Lietuvos paukščių populiacijoms. 
Lietuvoje XXI amžiaus pradžioje yra žinoma apie 20 invazinių gyvūnų rūšių.
Jonava B

Istorija

Jonavos futbolas turi ilgas tradicijas. Reprezentacinė komanda turėjo ir jaunimo komandą. Ji buvo įvairiai vadinama: "Fajetonu", "Lietava-2", o dabar yra naudojamas "Jonava B" žymuo.

Komandos logotipas

Ankstesniame logotipe buvo pavaizduotas mėlynas skydas, o jame pavaizduota balta gulbė, kuri yra ir miesto herbe. 2017 m. pasikeitus klubo pavadinimui, buvo pakeistas ir klubo logotipas.

"Bekų" trenerių štabas

Treneris - Eisvinas Utyra
SSGC FC

Istorija

Klubo ištakos siekia ? m.
Šventosios Romos Imperijos Rūmų Teismas

Imperijos rūmų teismas (vok. Reichskammergericht) - iki pat uždarymo 1806 m. greta Imperijos rūmų tarybos (Reichshofrat) buvo aukščiausios instancijos teismas Šventojoje Romos imperijoje. Įsteigė imperatoriaus Maksimilianas I-asis.
1495 m. spalio 31 d. įsteigus būstinė buvo Frankfurte. Kiti rezidavimo miestai - Worms, Augsburg, Niurnbergas, Rėgensburgas, Speyer ir Esslingen; nuo 1527 m. - Speyer, sugriovus miestą - Pfalco paveldėjimo karo metu 1689-1806 m. Veclaras mieste.
Imperijos rūmų teismo pirmtakas - Karališkasis rūmų teismas (Königliches Kammergericht), posėdžiavęs ten, kur apsistodavo karalius. Nuo XV a. Habsburgai tapo imperijos valdovais. Kadangi jie valdė dideles teritorijas ir už Vokietijos ribų, habsburgų karalius ilgą laiką nebūdavo Šv. Romos imperijoje, kartu ir aukščiausiasis teismas. Jurisdikcinėje veikloje tai galėjo privesti prie krizės. Karalius buvo ne tik aukščiausiasis teisėjas, bet ir imperijos regentas. Kadangi jis dažnai nebūdavo imperijoje, tai neigiamai veikė ir politinę padėtį Šv. Romos imperijoje. Siekiant pagerinti administravimą Vormso reichstage (Reichstag zu Worms (1495)) apsispręsta dėl reformų. Paskelbta Amžinoji žemės taika (Ewiger Landfriede), uždrausta tarpusavyje kariauti, naudoti prievartą prieš kitus imperijos pavaldinius. Taikai užtikrinti bei teisti pažeidėjus reichstage nuspręsta įsteigti Imperijos rūmų teismą.
Gimtasis kraštas

Gimtasis kraštas – savaitraštis Lietuvai ir išeivijai, leistas nuo 1967 m. vasario 2 d. iki 1996 m. kovo 7 d., nuo 1996 m. gegužės mėn. iki 1997 m. kovo mėn. ir nuo 2010 m. vasario mėn. Vilniuje.

Istorija

Pradėtas leisti vietoj laikraščio užsienio lietuviams „Tėvynės balsas“. Iki 1988 m. ėjo kaip laikraštis užsienio lietuviams, pasakojantis apie Lietuvą. 1967–1991 m. leido Lietuvos kultūrinių ryšių su tautiečiais užsienyje draugija „Tėviškė“, nuo 1991 m. – „Gimtojo krašto“ redakcija.
Nuo 1996 m. gegužės iki 1997 m. kovo Vilniuje ėjo spalvotas žurnalas tautiečiams gimtinėje ir svetur „Gimtasis kraštas“, kuris pakeitė 1967–1996 m. leistą savaitraštį. Iš pradžių buvo leidžiamas kas mėnesį, nuo 1996 m. liepos – kas savaitę. Informavo apie Lietuvos ir lietuvių išeivijos gyvenimą, rašė politikos, ekonomikos, kultūros, sporto temomis, spausdino politologų, įvairių specialistų apžvalgas.
Tiražas 1967 m. – 19 500 egz., 1987 m. – 28 500 egz., 1990 m. – 312 700 egz., 1995 m. – 8500 egz., 1996 m. – 10 000 egz., 1997 m. – 7500 egz.
2002 m. buvo keliamos idėjos atgaivinti savaitraščio leidimą. Tuomet sumanymas nebuvo įgyvendintas. Savaitraščio leidyba atgaivinta 2010 m. vasarį pradėta leisti elektroninė versija internete, o nuo gegužės mėn. leidinys spausdinamas ir popieriuje.

Bendradarbiai

Redakcijoje dirbo: Leonardas Aleksiejūnas, Alis Balbierius, Vilius Baltrėnas, Sigita Jacinevičienė, Stasys Kašauskas, Viktoras Kapočius, Stasys Kašauskas, Vitas Katilius, Vytautas Kazakevičius, Juozas Kuckailis, Nijolė Logminienė, Vytautas Lomsargis, Vytautas Jonas Lukoševičius, Rimvydas Valatka, Jovita Valeikaitė ir kiti.
Urbonas V

Biografija

Mokėsi Monpeljė ir Tulūzoje. Įstojo į benediktinus Chirac‘e, buvo įšventintas kunigu, Paryžiuje gavo daktaro laipsnį, buvo vienas žinomiausių kanonų teisės profesorių, dėstytojavo Paryžiuje, Avinjone, Monpeljė ir Tulūzoje. 1352 m. tapo šv. Germano abatijos Osere abatu, atliko kelias popiežiaus pavestas diplomatines misijas, 1361 m. paskirtas šv. Viktoro abatijos Marselyje vadovu.
1362 m. rugsėjo 28 d. išrinktas popiežiumi ir išvyko į Avinjoną (Prancūzija), kur tuo metu buvo popiežiaus rezidencija.
Urbonas bandė atkurti taiką Europoje, bet nedaug pasiekė. 1367 m. jo paskelbtas kryžiaus žygis prieš turkus buvo sėkmingas. Tais pačiais metais kardinolas Albornozas atkūrė tvarką Popiežiaus valstybėje, ir Urbonas perkėlė šv. Tėvo rezidenciją iš Avinjono (kur ji buvo 49 metus) į Romą. Jis gyveno paprastai ir kukliai, o tai ne visada patikdavo dvasininkijai, kuri buvo pratusi prie patogumų ir privilegijų. Popiežius ėmėsi atstatinėti bažnyčias ir vienuolynus, padėjo vargšams, kvietė žmones vėl atsigręžti į Dievą. Urbonas V daug nuveikė Bažnyčios labui, padėjo mokykloms ir universitetams. Korupcijos laikais jis pats buvo sąžiningas ir kitus kvietė tokiais būti.
Jis priartėjo, bet nesugebėjo iki galo pasiekti vieno iš didžiausių savo tikslų – suvienyti Rytų ir Vakarų bažnyčias. 1369 m. į Romą atvykęs Graikijos imperatorius Jonas V Palaeologas išsižadėjo savo schizmos, tačiau šis valdovas taip ir nesugebėjo grąžinti į Bažnyčią savo liaudies.
Nors ir būdamas popiežiumi, Urbonas laikėsi benediktinų regulos. Popiežiaus sveikata vis silpnėjo, ir jis nusprendė sugrįžti į Avinjoną (Prancūzija), kad galėtų atsisveikinti su paprastais žmonėmis, kuriems taip dažnai padėdavo. Ten po trijų mėnesių mirė. Beatifikuotas 1870 m.