google/wiki40b huggingface dataset:
Mažoji Nogajų orda

Mažoji nogajų orda (Mažieji Nogajai, Kazy ulusas arba Kubanės Orda) – mažųjų nogajų valstybinis darinys, kuris susikūrė 1557 metais ir jo žemės buvo Šiaurės Kaukazo regione, tarp Azovo ir Kaspijos jūrų. Šios ordos įkūrėjas yra Kazy-mirza.

Ordos istorija

Eilę metų gyvavo vieninga Nogajų orda, kurią sudarė karvedžiui Nogajui tarnavę kariai ir jų palikuoniai. Tačiau nogajų tautą ištiko didelės negandos: iš eilės trys metai bado, maro epidemijos ir tarpusavio vaidai suskaldė šią tautą. Kai 1557 metais Nogajų ordos valdovas save pripažino Rusijos caro Ivano Rūsčiojo vasalu, tada Nogajų orda skilo į kelias dalis. 1555 metais Altyulos orda įsikūrė rytinėse nogajų žemėse, o 1557 įvyko dar vienas Nogajų Ordos skilimas. Didžioji dalis nogajų liko Pavolgio stepėse, pripažindami Rusijos valdžią, o nepanorę paklusti maskvėnams ir pripažinti jų viršenybės, pasitraukė į vakarines žemes ir apsistojo tarp Azovo ir Kaspijos jūrų. Taip atsirado Didžioji nogajų orda ir Mažoji nogajų orda, kuri dar buvo vadinama Mažaisiais nogajais, Kazy ulusu (Казыев улус) arba Kubanės orda (Кубанская Орда), kadangi įsikūrė prie Kubanės upės. Šiems nogajams vadovavo Kazy-mirza, todėl ulusas dažnai vadinamas ir Kazy ulusu, nuo mažųjų nogajų valdovo vardo.
1569 m. – Mažieji Nogajai aktyviai talkininkavo, kai turkai rengė žygį į Astrachanę.
Dešiname Kubanės upės krante klajojo trys ordos, kurios vadinosi bendru Mažųjų Nogajų pavadinimu. Yra žinomi jų pavadinimai ir skaitlingumas XVIII amžiuje: Navruzo orda iki 8000 šeimų, Bestinejaus orda iki 6000 šeimų ir Kasajaus orda iki 4000 šeimų. (Šaltinis: (Щербина Ф. А. История Кубанского казачьего войска. – М.: «Вече», 2013. – С. 27-28.))

Ordos simbolika

Žydra nogajų vėliava su žaliu drakonu.
Angliavandeniai

Angliavandeniai, karbohidratai arba sacharidai (gr. σάκχαρον – cukrus) – polifunkciniai organiniai junginiai, kurie turi vieną aldehido funkcinę grupę arba ketogrupę ir daug -OH grupių. Bendra formulė kartais užrašoma kaip CₙH₂ₙOₙ, bet tai nėra visiškai tikslu, nes kai kurie karbohidratai (jų pavadinimuose sakomas priešdėlis deoksi) turi vienu deguonies atomu mažiau (-H vietoje -OH).
Angliavandeniai būtini gyviesiems organizmams. Organizmuose jie veikia kaip energijos šaltiniai, sudėtingesnių organinių junginių dalys (pvz., deoksiribozė DNR molekulėse), atraminės molekulės (pvz., celiuliozė), atpažįstami komponentai (pvz., glikokalikso oligosacharidai veikia kaip antigenai) ir kt.
Polimerinės sandaros angliavandeniai vadinami polisacharidais. Angliavandenius sintetina visi organizmai. Fotosintezėje atmosferos anglies dioksido anglies atomai įjungiami į angliavandenių molekules.

Struktūra

Paprastieji angliavandeniai sudaryti iš anglies, vandenilio ir deguonies atomų, santykiu 1:2:1 molių, tačiau daug svarbių angliavandenių neatitinka šios taisyklės (pavyzdžiui, deoksiribozė). Kartais angliavandeniams priskiriamos ir kai kurios medžiagos, turinčios kitų elementų atomų (pavyzdžiui, chitinas, kuriame yra azoto). Angliavandenius sudaro – C, H ir O atomai.

Maistinė vertė

Žmogaus maiste angliavandeniai nėra būtini, nes organizme baltymai gali būti verčiami angliavandeniais. Kai kurių žmonių dietoje angliavandenių kiekis artimas 0 %, bet jie išlieka sveiki. Tačiau angliavandenių įsisavinimui reikia mažiau vandens nei baltymų ar riebalų įsisavinimui, todėl jie išlieka svarbiu energijos šaltiniu.
Angliavandeniai sudaro 80 % sausosios augalų masės ir 2 % sausosios gyvūnų masės. Angliavandeniai labai paplitę gamtoje ir labai svarbūs gyvųjų organizmų ir žmogaus biologiniams procesams.
Kai maiste yra mažai arba visai nėra angliavandenių, dažnai pastebimi ilgalaikiai efektai – sumažėjęs atletiškumas, žala smegenims, nefrotoksikacija. Smegenys gali įsisavinti tik angliavandenius, o baltymų gali nepakakti angliavandenių gamybai. Be to, mintant vien tik baltyminiu maistu organizmas aminorūgštis verčia angliavandeniais, ir šio proceso metu pasigamina daug amonio, kurį organizmas perdirba į šlapalą. Tačiau per ilgesnį laiką perteklinis amonio kiekis pakenkia žmogaus organizmui.

Angliavandenių apykaita

Organizmas gali tiesiogiai pasisavinti tiktai gliukozę ir fruktozę, kurių yra augalų sultyse ir kai kuriuose vaisiuose. Daugelis kitų angliavandenių iš pradžių turi būti suskaidyti į monosacharidus, o egzotiškesni monosacharidai – paversti gliukoze.
Gyvūnų organizmai nesugeba sintetinti angliavandenių iš anglies dioksido. Tik augalai geba juos sintetinti iš atmosferos CO₂ ir H₂O, vykstant sudėtingai reakcijai – fotosintezei.
Sudėtingesni angliavandeniai suskyla į gliukozę, kuri įsiurbiama į kraują. Gliukozės lygis kraujyje visada pastovus (0,10–0,12 %). Jos kiekį reguliuoja insulino ir gliukagono sistema. Gliukozės perteklius kraujyje virsta gyvūniniu krakmolu – glikogenu, kuris kaupiasi kepenyse ir raumenyse. Kai gliukozės trūksta, ją atskelia iš glikogeno. Kai organizme trūksta insulino, susergama sunkia liga – cukriniu diabetu.
Kazys Paulauskas

Biografija

Gimė 1934 m. sausio 7 d. Tauragėje.
1952 m. įstojo į Vilniaus pedagoginį institutą, kurį baigė įgijęs anglų kalbos mokytojo specialybę.
1956–1990 m. Panevėžio mokyklose dėstė anglų kalbą ir astronomiją.
Nuo 1990 m. dėstė filosofiją KPI Panevėžio vakariniame fakultete, po to – Kauno technologijos universiteto Panevėžio fakulteto (instituto) vyr. asistentas, lektorius.
Buvo Panevėžio krašto jaunųjų rašytojų sekcijos (įkurta 1983 m.) pirmininkas. Lietuvos rašytojų sąjungos narys nuo 1987 metų.
Mirė 2013 m. birželio 2 d. Panevėžyje.

Kūryba

Rašyti pradėjo 1965 m.
1971 m. išleista debiutinė fantastinė apysaka „Dorado“. Vėliau išleido fantastinius kūrinius „Argonautų laivas“, „Saulės sūnus“, „Deimo efektas“. Nepriklausomoje Lietuvoje pasirodė jo mokslinės fantastikos romanas „Laukesos aitvaras“.
Vėliau ėmė rašyti mokslo populiarinimo knygas ir grožinius kūrinius. Išėjo apysaka „Akmenuotame Letos krante“, romanas „Bėgančioji ledo lytimi“, knygos „Bermudų trikampio paslaptys“, „Pasaulio paslaptys: faktai, kontaktai, katastrofos, prognozės, mįslė“ bei „NSO kasdienybė: įvykiai, pranešimai, hipotezės“, vėlesnieji romanai „Lėlytė“ (2004), „Ištikimybė S“ (2007), „Sibiro vagonų romanas“ (2009), „Kunigo Bronislovo kosminė odisėja“ (2011), „Kazanauskas (Casanova)“ (2013).
K. Paulauskas yra vienas iš mokslinės fantastikos pradininkų lietuvių literatūroje.
Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešojoje bibliotekoje saugomas Kazio Paulausko rankraščių fondas, kurį per keletą kartų perdavė pats rašytojas. Tai K. Paulausko autobiografija (1985), atsiminimai apie darbą pionierių stovykloje „Saulutė“ Berčiūnuose (Panevėžio r.), paties autoriaus sudarytas jo išleistų knygų sąrašas, tekstų juodraščiai, rankraščiai, idėjų planai, įvairūs užrašai ir kita medžiaga.
Katy Garbi

Biografija

Katerina gimė 1961 m. birželio 7 d. Atėnuose. Dainininkės karjerą pradėjo su savo jaunesniąja seserimi Liana, suformavusios duetą „Garbi Sisters“. 1987 metais Katy Garbi įrašė pirmąjį solinį singlą „Sain Trope“, kuris greitai tapo hitu. Tais pačiais metais pasirodė rinktinių dainų albumas „Ta Deka Dekaria“, įrašytas su tokiais atlikėjais, kaip Mando, Polina, Sophia Vossou ir Laurentis Mahairitsas. Šis albumas buvo labai sėkmingas, ir jau 1989 m. buvo išleista antroji dalis, kuriame buvo dvi Garbi dainos – Ah, „Afto Mou Aresei“ ir „Zo Na S’Agapo“.
1993 metais dainininkė atstovavo Graikijai tarptautiniame dainų konkurse „Eurovizija“ 1993 su daina „Ellada, hora tou fotos“ (liet. Graikija, šviesos šalis), kurios tekste yra giriama jos gimtinė. Surinkusi 64 taškus, atlikėja tais metais finale užėmė 9 vietą.
Tais pačiais metais Katy Garbi išleido sėkmės sulaukusį albumą „Os Ton Paradeiso“, kuris Graikijoje tapo platininiu. Du kartus platininiu ne tik Graikijoje, bet ir Kipre tapo kitais metais išleistas atlikėjos albumas „Atofio Hrysafi“. Sėkmės sulaukė ir kiti jos albumai: „Arhizo Polemo“ (1996), „Evaisthisies“ (1998).
Sėkmingiausiu jos karjeroje tapo 2000 metais išleistas albumas „To Kati“, kuris Graikijoje tapo keturiskart platininiu.
Aukštieji kursai

Istorija

Lietuvos Vyriausybei 1919 m. pradžioje persikėlus į Kauną, susirūpinta aukštosios mokyklos kūrimo reikalais. 1919 m. gegužės 26 d., vykstant kovoms su bolševikais, lenkais, bermontininkais, paskelbta krašto mobilizacija, apimanti ir aukštųjų mokyklų studentus. Mobilizacija ir lėšų trūkumas lėtino pirmojo lietuviško universiteto steigimą, nors būtinybė turėti tokią įstaigą buvo akivaizdi.
Paaiškėjus, jog valstybė nepajėgs greitu laiku atidaryti universiteto, matematikas Zigmas Žemaitis sutelkė organizacinę grupę, kurios nariai – gamtininkas Tadas Ivanauskas, teisininkas ir istorikas Augustinas Janulaitis, psichologas Jonas Vabalas-Gudaitis, botanikas Liudas Vailionis – svarstė visuomeninės aukštosios mokyklos steigimo planus ir galimybes. Spalio mėn. pradžioje sudaryta vykdomoji komisija, į kurią dar įtraukti Jurgis Alekna, Kazimieras Vasiliauskas ir Eduardas Volteris. Ši komisija parengė Aukštųjų kursų statuto projektą, kurį 1920 m. sausio 5 d. patvirtino Švietimo ministerija.
1920 m. sausio 27 d. dabartiniame Kauno Maironio universitetinės gimnazijos pastate (Gimnazijos g. 3) iškilmingai atidaryti Aukštieji kursai su šešiais skyriais: Humanitarinių mokslų, Teisės, Matematikos-fizikos, Gamtos, Medicinos ir Technikos. Į kursus įstojo 522 klausytojai, iš kurių 244 – tikrieji, turintys brandos atestatus. Paskaitas skaitė daugiau kaip 40 dėstytojų.

Studijos

Aukštuosiuose kursuose buvo mokomasi pagal universitetų nuostatas ir programas. Jiems išlaikyti įsteigta aukštųjų mokslų draugija, kurios pirmininku išrinktas Povilas Matulionis. Apie pusę lėšų kursų išlaikymui sudarė visuomeninės aukos, kitas davė Lietuvos Vyriausybė. Aukštieji kursai paruošė dirvą 1922 m. įkurtam Lietuvos universitetui – subūrė pirmuosius mokslo kadrus, surinko būsimų studentų kontingentą, parengė universiteto statuto projektą. 1920 m. kursams vadovavo Zigmas Žemaitis, 1921–1922 m. – Jonas Gudaitis-Vabalas.
Atpasakojimas

Atpasakojimas – užduotis, kai teksto turinį reikia atkurti savais žodžiais.
Atpasakojimu siekiama mokyti taisyklingai rašyti, perteikti autoriaus pagrindines mintis, sudaryti planą, pasirinkti kalbinės raiškos bei sakinių siejimo priemones.
Eras (departamentas)

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, į penkias dalis padalijus Normandijos provinciją. Iki 1800 m. buvo padalytas į 6 apygardas, nuo 1926 m. – į 3 apskritis.

Geografija

Ero departamentas ribojasi su Luaros, Pajūrio Senos, Uazos, Ivlino, bei Ero ir Luaros, Orno ir Kalvadoso departamentais.

Klimatas

Klimatas kontinentinis – okeaninis, su didele Atlanto įtaka.

Ekonomika

Žemės ūkis apima 385 000 ha naudmenų. Sėjamos daugiausia grūdinės ir aliejinės kultūros. 74200 ha užima pievos.

Politika

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Žoelis Burdenas, Žanas Liukas Miro ir Ladislas Poniatovskis, Atstovų rūmuose – 5 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 43 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
FC Rapperswil-Jona

Istorija

Klubo ištakos siekia 1928 m. Žaidė žemesniuose divizionuose. 
2017 m. debiutavo Challenge (Iššūkio) lygoje.

Stadionas

Stadion Grünfeld yra klubo namų aikštė. Talpina 2 500 žiūrovų.
Juozas Duoblys

Biografija

Gimė ūkininkų šeimoje. 1926 m. baigė Plungės "Saulės" gimnaziją, o 1931 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją Dotnuvoje.
Nuo 1932 m. dirbo Zarasų apskrities agronomu ir žemės ūkio mokyklos vedėju. 1934 m. paskirtas Vilkaviškio apskrities agronomu, įsijungė į Lietuvių tautininkų sąjungos veiklą, buvo išrinktas šios politinės partijos Vilkaviškio apskrities valdybos sekretoriumi
1940 m. liepos 12 d. areštuotas, uždarytas į Marijampolės kalėjimą. Po ilgų tardymų 1940 m. pabaigoje už akių nuteistas 8 metams lagerio. 1941 m. gegužės 25 d. išvežtas į Vladivostoko srities Savestlango rajoną. Jo šeima – žmona su dviem sūnumis, baigiantis karui pasitraukė į Vakarus ir emigravo į Jungtines Amerikos Valstijas. 1947 m. rudenį Antanas Duoblys grįžo į Lietuvą, gyveno Plungėje. Palaidotas Šateikių kapinėse.
Palenkės Mendzižeco miesto vėliava

Palenkės Mendzižeco miesto vėliava (lenk. Flaga Międzyrzeca Podlaskiego) – Palenkės Mendzižeco miesto vėliava, kuri susideda iš dviejų horizontalių juostų. Viršutinė juosta sidabrinės spalvos, apatinė šviesiai mėlynos. Vėliavoje vaizduojamos spalvos atspindi miesto herbe esančias spalvas.
Robertas Rimgaila

Robertas Rimgaila (1932 m. vasario 12 d. Radviliškyje – 2008 m. spalio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas.

Biografija

1950 m. baigė Radviliškio gimnaziją, 1956 m. – Vilniaus universitetą, įgijo istoriko profesiją.
1950 m. dirbo Radviliškio laikraščio „Raudonoji žvaigždė“ literatūriniu bendradarbiu. 1951–1952 m. korektorius, 1953–1958 m. literatūrinis darbuotojas. 1958–1962 m. atsakingasis sekretorius laikraštyje „Lietuvos pionierius“. Nuo 1963 m. LSSR radijo ir televizijos komitete ėjo vyr. redaktoriaus pareigas televizijos programų ir išleidimo skyriuje. Nuo 1965 m. vaikų ir jaunimo redakcijos vyr. redaktorius. 1971–1975 m. televizijos informacijos redakcijos vyr. redaktorius, vadovavo „Panoramai“.
1975–1998 m. dirbo Lietuvos radijuje.  Rengė laidas „Vartotojams - kokybiška produkcija“, „Aktualijų studija“  ir kt., siužetus „Ryto garsai“. 1987 m. vedė pirmąją tiesioginę radijo laidą „Klausiate – atsakome“. Ilgametis Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Nuo 1998 m. pensininkas.
Izraelio gyventojai

Gyventojai

Iš viso: 7 082 000 (2006 m.)
Raumeninis audinys

Raumeninis audinys – viena iš 4 pagrindinių gyvūnų audinių grupių. Jis atlieka judėjimo funkciją, nes yra sudarytas iš ypatingų ląstelių - miocitų, kurie gali susitraukti. Šios ląstelės cheminę energiją paverčia mechanine energija. Be raumeninių ląstelių į raumeninio audinio sudėtį įeina kolageninis jungiamasis audinys ir nervinio audinio elementai. Kūnas juda susitraukinėjant ir atsipalaiduojant raumenims.

Šaltiniai

V.Žalgevičienė, A.Laurinavičienė - Bendrosios histologijos pradmenys (2009)
Vagos (žurnalas)

Vagos – mėnesinis kultūros žurnalas, leistas 1946–1947 m. Uchtėje, Vakarų Vokietijos karo pabėgėlių stovykloje.

Istorija

Žurnalą redagavo V. Druskis, bendradarbiavo Konstantinas Avižonis, Mykolas Biržiška, Pranas Čepėnas, A. Daukantas, Faustas Kirša, Vincas Maciūnas, V. Ramonas. Išleisti 6 rotatoriumi spausdinti numeriai nuo 40 iki 76 psl. po 500 egz.
Vilius Švanas

Biografija

1966 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos specialybę.
1954–1959 m. „Valstiečių laikraščio“, jaunimo spaudos korespondentas, redaktorius, skyriaus vedėjas, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, vyriausias redaktorius. 1963–1974 m. – Lietuvos radijo liaudies ūkio ir kultūros redakcijos darbuotojas, jos vadovas, 1975–1982 m. – Lietuvos televizijos informacinės programos „Panorama“ vadovas. Kartu 1976–1984 m. Vilniaus universitete dėstė televizijos specifiką ir reportažo pagrindus. 1987–1989 m. savaitraščio „Kalba Vilnius“ vyriausiasis redaktorius.
Parengė dokumentinių televizijos filmų ir videofilmų scenarijų ekonominėmis, gamtosaugos, žemės ūkio ir kitomis temomis.
Griežpelkiai II

Istorija

XIX a. Griežpelkiuose veikė mokykla, o šiandieninės mokyklos vietoje buvusi karčema. Prieš Antrąjį pasaulinį karą, kasant žvyrą, buvo aptiktas senkapis. Po karo toliau eksploatuojant žvyro karjerą, kapinynas buvo visiškai sunaikintas.
Ilgo nuotolio bėgimas

Ilgo nuotolio bėgimas – lengvosios atletikos bėgimo rungčių grupė, kurios distancijų ilgis siekia nuo 3000 m. Į olimpinę programą įtrauktos trys ilgo nuotolio bėgimo rungtys: 5000 m, 10000 m ir maratonas.
High Rock

High Rock – viena iš kompiuterinių žaidimų The Elder Scrolls serijos provincijų, esanti Tamriel žemyno šiaurės vakaruose. Ji ribojasi su Hammerfell ir Skyrim provincijomis. High Rock apgyvendinta bretonų rasės atstovais. Provincijos pietuose įsitaisiusi orkų rasės valstybė – karalystė Orsinium.

Istorija

High Rock uolinga, kalnuota ir pilna miškų provincija, kuri turėjo gausybę valdovų. Visi valdovai gyveno miestuose, kurie buvo ant aukštų kalvų, todėl gyventojų sakoma: "Rask naują kalnelį ir tapk valdovu! ".
Pirmoji į provinciją gyventi atvyko aldmerų civilizacija, o vėliau atvykę šiauriečių protėviai nedžiai, asimiliavo su aldmerais ir dvi rasės virto viena bretonų rase. Dar vėliau į High Rock atvyko orkų rasė, tačiau jos atstovai negyveno kartu su kitomis provincijos rasėmis.
Pirmosios eros 10 m. provincijos šiaurėje susikūrė pirmoji orkų valstybė – karalystė Orsinium, jos žemes labai daug puldinėjo High Rock ir Hammerfell provincijų gyventojai. 808 m. Orsinium apgyvendino redgardai, o 980 m. karalystė buvo sugriauta High Rock ir Hammerfell armijos pakalikų.
Pirmosios eros 240 m. Skyrim nedžiai užėmė didžiąją High Rock teritorijos dalį, tačiau 355 m. pradėjo klestėti Direnni aldmerų šeimos klanas, kuris 369 m. sukėlė karą prieš nedžius ir 420 m. atgavo užimtas savo žemes. 477 m. – 482 m. Direnni klano armija puolė Skyrim ir Hammerfell provincijas, atsisakė Tamriel imperijos reformų ir sutriuškino imperijos kariuomenę. 498 m. bretonai užpuolė Direnni klaną ir išvarė jos narius iš High Rock žemių.
Antrosios eros 862 m. High Rock provinciją užgrobė Tamriel imperija.
Trečiosios eros 396 m. Skyrim šiauriečiai vėl užpuolė High Rock, prasidėjo naujas karas. 403 m. kilo konfliktas tarp Daggerfall ir Sentinel miestų.
Karai ir konfliktai visiškai sugriovė High Rock provinciją…

Geografija

High Rock provincijoje pilna augalijos ir gyvūnijos rūšių, gausu kalnų ir uolų regionų, vyrauja vidutinių platumų klimatas. Provincijos šiaurėje kalnai Wrothgarian ir įlanka Iliac, vakaruose vandenynas Eltheric.

Politinė sistema

High Rock provincijoje monarchinė politinė sistema. Daugelyje miestų jį nekenčiama ir smerkiama. Miestuose prie Skyrim provincijos ribų visada vyksta pasipriešinimai šiai sistemai.
Džanakpuras

Istorija

Džanakpuras nuo seno buvo maithilių kultūrinis centras ir Mithilos karalystės sostinė. Ramajanoje Džanakpurdamas minimas kaip Ramos žmonos Sitos gimtinė.
Vengrijos himnas

Himno skulptūra

2006 m. gegužės 7 d. atidengta skulptūra skirta Himnui Budakesči miestelyje, netoli Budapešto. Skulptūroje ratu išdėstyta visa poema, lyg nukreipiant ją į centre stovinčią dviejų metrų aukščio bronzinę Dievo figūrą. Arkose virš skulptūros 21 varpas, kuriais gali būti atliekama muzikinė himno versija. Lėšos skulptūros pastatymui, 40 milijonų florintų (apie 500 000 litų), surinktos iš visuomenės aukų.
Žiedų valdovas. Dvi tvirtovės

Siužetas

Žiedo brolija, išsibarsčiusi pirmojo filmo pabaigoje, toliau vykdo kiekvienas savo užduotį. Frodas su Semu per kalnus ir pelkes juda Mordoro link. Pakeliui jie sutinka seniai juos sekusį Golumą, kuris prisiekia Žiedu, kad parodys jiems kelią, tačiau, priėję didžiuosius Juoduosius Mordoro Vartus, Frodas su Semu supranta pro juos nepraspruksią ir sutinka sekti paskui Golumą slaptu jo žinomu keliu. Miškuose juos aptinka Boromiro brolio Faramiro vadovaujamas būrys. Faramiras sužino, kad Frodas nori patekti į Mordorą, tačiau paskutinę akimirką atsisako minties nugabenti Žiedą savo tėvui į Gondorą ir paleidžia Frodą, Semą ir Golumą tęsti savo beviltiškos kelionės. Aragornas, Gimlis ir Legolasas vejasi orkus, pagrobusius Merį su Pipinu. Šiems dviem pasiseka: orkus naktį užklumpa ir išžudo Rohano raiteliai. Hobitai nepastebėti pasprunka į Fangorno mišką ir ten susiranda naują pažįstamą – entą Medžiabarzdį. Dabar jų laukia užduotis įkalbėti entus įsitraukti į karą, vykstantį Viduržemėje. Tuo metu Aragornas, Gimlis ir Legolasas susitinka tuos pačius Rohano raitelius, iš jų sužino apie orkų išžudymą ir nebesitiki išvysti hobitų gyvų. Tačiau atradusi jų pėdsakus ir nusekusi jais į mišką, trijulė sutinka Baltuoju tapusį Gendalfą: tada, kai krito nuo Kazad-dūmo tilto, jis kritęs į bedugnę ir kovęsis su ugnies demonu balrogu, kol jį nugalėjęs. Kartu visi keturi joja į Rohano sostinę Edorasą, kur Rohano karalius Teodenas yra kontroliuojamas savo patarėjo, o iš tiesų – išminčiaus Sarumano šnipo Šliužburnio. Gandalfas išgydo Teodeną ir išveja Šliužburnį. Renkama Rohano armija, visi iš Edoraso traukiasi į senąją tvirtovę Helmo dauboje, kur tikisi galėsią geriau apsisaugoti. Tačiau išminčius Sarumanas, perėjęs į Saurono pusę, surinko dešimttūkstantinę orkų armiją. Prasideda mūšis, kurį Teodenas ir jo sąjungininkai sunkiai laimi. Ne be entų pagalbos – Meriui su Pipinu pavyko juos įkalbėti ir medžių piemenys užtvindė Sarumano tvirtovę Izengardą. Filmas baigiasi mintimi, kad vienas mūšis laimėtas, tačiau didysis mūšis dėl Viduržemio dar tik prasideda.
Tirkšlių herbas

Aprašas

Herbo skydo mėlyname lauke sidabrinis stulpas su penkiomis viena virš kitos išdėliotomis raudonomis širdimis.

Istorija

2004 m. birželio 21 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 110. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.
Mstislavlio vaivada

Mstislavlio vaivada (lenk. Wojewoda mścisławski) – aukščiausias Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Mstislavlio vaivadijos ir vienas iš Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnų. Mstislavlio vaivadiją 1566 m. įsteigė Žygimantas Augustas.

Įgaliojimai

Mstislavlio vaivadą skirdavo karalius, jis pareigas paprastai eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.
Vaivada buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Mstislavlio vaivada turėjo trisdešimt pirmą pagal rangą pasauliečių poziciją.
Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas 1772 m. nuo vaivadijos atskyrė didžiąją dalį žemių, kurios tapo Rusijos imperijos Mogiliovo gubernija. Tačiau į Lietuvą pasitraukę vaivadijos pareigūnai toliau vykdė savo funkcijas, nors po Antrojo padalijimo 1792 m. – tik nominaliai.