google/wiki40b huggingface dataset:
Divizijos generolo Stasio Raštikio Lietuvos kariuomenės mokykla

Divizijos generolo Stasio Raštikio Lietuvos kariuomenės mokykla – pirmoji karinė mokymo įstaiga, įkurta atkūrus Lietuvos valstybingumą 1990 m. Veikia Kaune, S.Dariaus ir S.Girėno g. 100. Lietuvos kariuomenės mokykloje rengiami kareiviai (jūreiviai) ir puskarininkiai (jaunesnieji vadai) visoms Lietuvos kariuomenės pajėgoms pagal vadų rengimo programas. Mokykloje taip pat rengiami kariai, valstybės tarnautojai bei darbuotojai, dirbantys pagal darbo sutartį Lietuvos kariuomenės mokyklos mokymo centruose, keliama jų kvalifikacija.

Istorija

1990 m. kovą, Lietuvos Aukščiausiajai Tarybai paskelbus valstybės suvereniteto atkūrimą, iškilo poreikis jį užtikrinti. Tuo tikslu pradėta formuoti krašto apsaugos sistema. Siekiant turėti Lietuvoje parengtų karininkų, 1990 m. gruodžio 20 d. Kaune įkurti Karininkų kursai. 1993 m. kovo 1 d. Karininkų kursai buvo reorganizuoti į Krašto apsaugos puskarininkių mokyklą. Joje buvo rengiami įvairių karinių sričių specialistai. 1996 m. rugsėjo 11 d. mokyklai suteiktas Lietuvos divizijos generolo St. Raštikio vardas. Nuo 1997 m. mokykloje parengta keturių pakopų seržantų ir puskarininkių rengimo sistema. Nuo 2010 m. puskarininkių mokykla gavo licenciją ir turi teisę vykdyti formalųjį profesinį mokymą pagal Kariuomenės seržanto mokymo programą. 2011 m. rugpjūčio 1 d. puskarininkių mokykla pertvarkyta į Divizijos generolo S. Raštikio Lietuvos kariuomenės mokyklą. Iš viso, laikotarpiu nuo 1991 m. iki 2011 m. Lietuvos kariuomenės mokykloje parengti 17936 klausytojai.

Veikla

Lietuvos kariuomenės mokykla nuo 1995 m. vykdo tarptautinio bendradarbiavimo programas su JAV, Jungtinės Karalystės, Danijos, Ukrainos kariuomenėmis. Pertvarkius mokyklą, joje nuo 2011 m. vykdomas puskarininkių ir specialistų rengimas pagal 67 mokymo programas (iki tol buvo rengiama pagal 30 mokymo programų). Kariuomenės mokykloje rikiuotės, negarsinių valdymo signalų, kovos rikiuotės ir kiti praktiniai užsiėmimus lanko ir Lietuvos šaulių sąjungos nariai. Praktinius įgūdžius mokyklos klausytojai turi galimybę įtvirtinti 1998 m. rugsėjo 30 d. mokyklai priskirtame Lietuvos kariuomenės Kazlų Rūdos poligone.
Juozas Angrabaitis

Biografija

Paskatintas globėjo, Sudargo klebono M. Sederevičiaus, išmoko knygrišio amato. 1876 m. kartu su broliu Jurgiu apsigyveno Rėžgalių k., netoli Sudargo. Namuose įsirengė nemažą knygrišyklą. Nuo 1877 m. pradėjo gabenti draudžiamus lietuviškus spaudinius iš Tilžės ir platino juos Skirsnemunėje, Raseiniuose, Nemakščiuose, Skaudvilėje, Viduklėje ir kt. 1883 m. padėjo J. Mikšui ir Martynui Jankui platinti „Aušrą“.
1884 m. apsigyveno Kaune, norėjo pasimokęs įstoti į Kauno kunigų seminariją. Nepavykus 1889 m. persikėlė gyventi į Tilžę. Dirbo Mauderodės spaustuvės korektoriumi, 1890–1895 m. redagavo „Žemaičių ir Lietuvos apžvalgą“, joje Bijūno, M. Kiošio, F. Paznokaičio slapyvardžiais paskelbė publicistinių straipsnių. Vokiečių policijos persekiojamas, 1895 m. išvyko į Krokuvą.
Parengė Otto Mauderodės išspausdintų lietuviškų tikybinių ir kt. knygų (1890 m.), religinių paveikslėlių (1893 m.) katalogus, sudarė ir Jono Zanavykučio slapyvardžiu išleido Prūsijoje išspausdintų lietuviškų knygų bibliografiją „Suskaita, arba Statistika visų lietuviškų knygų, atspaustų Prūsuose nuo 1864 metų iki pabaigai 1896 metų“ (1897 m.).
1955 m. Geteborgo Tarpzoninis turnyras

1955 m. Geteborgo tarpzoninis šachmatų turnyras (vyrų) – tai pasaulio čempionato ciklo (1955-1957) atrankinės šachmatų varžybos. Trečiasis tarpzoninis vyrų turnyras vyko 1955 m. rugpjūčio 14 - rugsėjo 22 d. Geteborge.

Turnyras

Turnyras atrinko 9-is šachmatininkus žaisiančius 1956 m. Kandidatų turnyre.

Dalyvių atranka

Dalyvavo 21 šachmatininkas. Dalyvių sudėtis – aštuoniuose FIDE zoniniuose turnyruose geriausiai pasirodę šachmatininkai: Dalyvavo 21 šachmatininkas. Dalyviai buvo atrinkti iš 3-iojo zoninių turnyrų ciklo aštuonių zonų: iš 1-os, 2-os ir 3-ios zonų po 4; iš 4-os ir 7-os zonų po 3 šachmatininkus; iš 5-os, 6-os– po 1.
Asmeniškai pakviesti : D. Bronšteinas, P. Keresas ir S. Reševskis – 1953 m. Kandidatų turnyro prizininkai.
Turnyre dalyvauti atsisakė S. Reševskis, C. Seidmenas, L. Evansas ir D. Janovskis .Į jų vietas buvo pakviesti: G. Štalbergas, K. Girardas ir H. Pilnikas .

Rezultatai

Turnyro nugalėtoju tapo D. Bronšteinas – 15 taškų, kuris antrąją vietą užėmusį P. Keresą aplenkė 1½ taško. Trečias buvo O. Panno – 13 taškų.
Mažučių koplyčia

Istorija

Iki II Pasaulinio karo šioje vietoje stovėjo medinė koplytėlė, joje buvo laikomos šv. Mišios. 1944 m. koplytėlė buvo sugriauta. Ąžuolo lapų nuolaužos tebesaugomos Alksnėnų bažnyčioje. Po karo atstatyta medinė koplytėlė.
1991 m. pastatyta akmeninė koplyčia. 1995 m. vasarą šalia įrengtas takas su 14 Švč. Mergelės Marijos Skausmo ir Džiaugsmo paslapčių koplytstulpių. Laukymės pakraštyje išlikusi senoji medinė koplytėlė, netoliese stūkso atminimo akmuo kraštietei poetei Juzei Liudai Augustaitytei-Vaičiūnienei.
Kakavos milteliai

Fizinės savybės

Kakavos milteliai gali būti nuo šviesiai rudos iki tamsiai raudonai rudos spalvos. Atspalvis kinta pagal kakavos pH. Vartojimui tinkamas kakavos miltelių pH yra nuo 5,4 iki 8,1 ir priklauso nuo pupelių apdorojimo technologijų. Milteliai su pH verte 5,4–5,8 laikomi natūraliais ir yra šviesiai rudi. Silpnai pašarmintų kakavos miltelių pH yra 6,8–7,2, jie yra tamsesnio rudo atspalvio. Vidutiniškai pašarminti kakavos milteliai (pH 7,2–7,5) yra tamsios raudonai rudos spalvos, o smarkiai pašarminti (pH 7,5–8,1) yra labai tamsiai rudi ir net juodi.

Flavonoidai

Kakavos milteliuose yra gausu flavonoidų. Jų kiekis priklauso nuo kakavos apdorojimo būdo ir gali būti iki 10 % miltelių svorio. Vienas iš šių junginių yra flavonolas, kuris laikomas palankiai veikiantis širdies ir kraujagyslių sveikatą, nors tai dar tyrinėjama.
Leonas Gudaitis

Biografija

Baigė Kauno XIV vidurinę mokyklą. 1958 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1995 m. habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
Nuo 1958 m. laikraščio „Kauno tiesa“ atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas ir atsakingasis sekretorius, nuo 1971 m. žurnalo „Nemunas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Nuo 1994 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1995–2003 m. Lietuvių literatūros katedros vedėjas. Nuo 2002 m. profesorius. Vytauto Didžiojo universiteto tęstinio leidinio „Darbai ir dienos“ mokslinis redaktorius. 
Analizavo 1904–1927 m. lietuvių literatūrinę spaudą. Išleido gausia ir nauja faktografija paremtus straipsnių rinkinius, parengė spaudai lietuvių poetų knygų.
Šahrestanas

Šahrestanas (pers. شهرستان, shahrestān) - Irano administracinio suskirstymo antro hierarchinio lygio vienetas, atitinkantis Lietuvos apskritis. Iranas yra padalintas į provincijas (ostanus), o šie - į šahrestanus. Šahrestanus sudaro vienas ar keli bachšai (pers. خش, bakhsh, atitinka Lietuvos rajonus). Kiekvienas šahrestanas turi kelis miestus (pers. شهر, shahr) ir dehestanus (kaimiškąsias aglomeracijas, pers. دهستان, dehestān). Dehestanas yra grupė gretimų kaimų. Vienas iš šahrestano miestų yra šahrestano centras.
Terminas šahrestan kilęs iš pers. shahr 'miestas' + pers. ostān 'provincija'. Šahrestanai atitinka Lietuvos apskritis, D. Britanijos grafystes.
Šahrestano valdytojas vadinasi farmandaras, o jo įstaiga, koordinuojanti kitų šahrestano valstybinių įstaigų veiklą - farmandaris.
Farso provincija turi daugiausia) šahrestanų (23), o Semonono ir Pietų Chorasano provincijos turi tik po 4 šahrestanus. Kumo provincija turi vienintelį šahrestaną, kuris sutampa su visa provincija ir vadinasi Kumo šahrestanas.

2005 m. Irane buvo 324 šahrestanai.
Kęstutis Nastopka

Biografija

Mokėsi Biržų 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1957–1962 m. Vilniaus universitete studijavo lituanistiką. 1962–1965 m. stažavosi Rygos universitete.
1966–1972 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis. Nuo 1972 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. VPU) Lituanistikos fakulteto dėstytojas, 1989–1991 m. Lietuvių ir užsienio literatūros katedros, 1991–1996 m. Visuotinės literatūros katedros vedėjas. 1986 m. filologijos mokslų daktaras.  Nuo 1992 m. ir Vilniaus universiteto dėstytojas, 1998–2005 m. Literatūros teorijos (nuo 2002 m. Literatūros teorijos ir istorijos) katedros vedėjas, 2007–2008 m. A. J. Greimo semiotinių studijų centro vedėjas, nuo 1992 m. profesorius. 
Nuo 1971 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Štirijos marka

Istorija

Iki 889 m. būsimosios markos teritorijos priklausė Karantanijai, vėliau – šios įpėdinei Karintijos markai. 976 Karintiją pavertus kunigaikštyste, jos šiaurinėje dalyje atskirta teritorija, buvusi Hengisto žemė (vok. Hengistgau), kur suformuota Karantanijos marka, t. y. Karintijos pasienio teritorija. Ši teritorija buvo naujai atkariauta iš madjarų Lechfeldo mūšyje 955 m.
Iš pradžių marka buvo pavaldi Karintijai, tačiau ilgainiui ji stiprėjo, ir taip didėjo jos nepriklausomybė. Pirmasis žinomas markgrafas buvo Markvardas Epenšteinas, įtvirtinęs Epenšteinų dinastiją. Vėliau trumpai valdė Velsai-Lambachai, kol juos 1055 m. pakeitė Otokaras I. Jo pradėta Otokarų dinastija valdė ir stiprino marką iki pat XII a. pabaigos. Jiems valdant markgrafai rezidavo Šteiro mieste, dėl ko marka ilgainiui imta vadinti Štirija.
Marka ypač sustiprėjo valdant Leopoldui Stipriajam ir Otokarui III. Tuo metu Štirija prisijungė dideles teritorijas pietuose – Ptujos marką, Savinios marką. Otokaro III įpėdinis Otokaras IV buvo pakeltas į kunigaikščius, ir jo valstybė tapo kunigaikštyste.
Albanijos futbolo taurė

Albanijos futbolo taurė (alb. Kupa e Shqipërisë) – kasmet Albanijoje vykstantis atkrintamųjų varžybų turnyras, kuriame dalyvauja didžioji dalis Albanijos klubų.
Ilgi plaukai

Ilgi plaukai – šukuosenos tipas, kuomet leidžiama plaukams augti ilgesniems, nei pečių lygis. Tiesa, ar plaukai laikomi „ilgais“ priklauso nuo toje vietovėje įprastų kultūrinių normų – pavyzdžiui, moteris su plaukais iki pečių dažniausiai nebus laikoma ilgaplauke, tačiau vyras tokio pat ilgio plaukais jau tokiu neretai gali būti palaikytas.
Plaukai yra vienas paprasčiausiai keičiamų ir lengvai pastebimų išvaizdos elementų. Plaukų ilgis nuo seno buvo svarbus kultūrinis ženklas ir skirtingose kultūrose bei skirtingais laikotarpiais įvairiai interpretuotas. Senovės Graikijoje ir Romoje ilgi plaukai laikyti galios ir gerovės simboliu, priklausymu aristokratams, o trumpi plaukai sieti su priklausymu vergams. Ilgaplaukiai buvo ir graikų kariai, tačiau jie trumpindavo priekinės galvos dalies plaukus, kad priešas negalėtų už jų sugriebti. Tiesa, vėliau graikai ėmė plaukus kirpti trumpiau, o ilgi plaukai buvo auginami moterų bei filosofų. Romoje taip pat trumpi plaukai vyrams palaipsniui išstūmė ilgų plaukų madą.
Viduramžių Europoje valstiečiai kirpdavosi plaukus trumpai, o ilgi plaukai buvo siejami su laisvaisiais žmonėmis, pavyzdžiui, gotais ar Merovingais. Gėlai, tiek vyrai, tiek moterys, taip pat didžiavosi savo ilgomis šukuosenomis. Anglams užkariavus Airiją, ilgi plaukai laikyti pasipriešinimo anglų kultūrai ženklu. Vėliau žemyne įsigalėjus krikščionybei, vyrų ilgi plaukai imti laikyti barbariškumo ir maištingumo simboliu, todėl populiarios buvo trumpesnės šukuosenos, ilgaplaukiai valdovai savo plaukus rišdavo. Moterys taip pat dažniausiai pindavo plaukus į kasas, nes palaidi plaukai laikyti nemoralia, viliokliška laikysena. Stačiatikių kraštuose tuo tarpu vyrai, ypač vienuoliai ir kunigai, augindavo tiek ilgus plaukus, tiek ilgas barzdas. Vėliau nuo renesanso ilgi vyrų plaukai, ypač tarp aukštuomenės, meno, mokslo žmonių tapo gan dažni.
Pasaulinių karų metais tarp vyrų buvo paplitusios trumpos šukuosenos, nes armijoje disciplinos ir higienos vardan, visi skusti trumpai. Ilgų plaukų mada grįžo po 1960 m. ir išpopuliarinta grupės „The Beatles“ bei kontrkultūrinių judėjimų. Tuomet iškilusios hipių subkultūros vienas esminių išvaizdos bruožų buvo ilgi plaukai. Su regio išpopuliarėjimu atsirado ir dredų nešiojimo mada, siejama su rastafari subkultūra.
Šiais laikais didžioji dalis moterų nešioja ilgus plaukus, tuo tarpu dauguma vyrų yra trumpais ar vidutiniais plaukais. Ilgaplaukiai vyrai dažnai siejami su subkultūromis (metalistai, hipiai, sunkiojo roko gerbėjai, gotai), polinkiu į meną, mokslą.
Kitose kultūrose nei Vakarų kultūra ilgi plaukai vertinami įvairiai. Daugelyje pasaulio kraštų ilgi moters plaukai vertinami kaip estetinio grožio objektas, tačiau vietomis Azijoje (pvz., Artimuosiuose Rytuose) juos priimta pridengti. Vyrų ilgi plaukai buvo populiarūs tarp didelės dalies indėnų tautų, beduinų, mandžiūrų ir kt. Indijoje ilgi plaukai yra sikhų bei atsiskyrėlių (sadhu) neatsiejamas išvaizdos elementas.
Prauliai

Žymūs žmonės

1939–1941 m. Prauliuose gyveno garsus Lietuvos dailininkas Antanas Samuolis (1899–1942 m.) ir jo brolio šeima. Čia jis nutapė teminių kompozicijų, portretų, natiurmortų. Didelę dalį gyvenimo Prauliuose praleido liaudies menininkė Stasė Samulevičienė (1906–1988 m.) ir jos sūnus rašytojas, dramaturgas Raimundas Samulevičius (1937–1981 m.). Prauliuose jis sukūrė pirmąsias pjeses.
Kibiras

Kibiras – indas skysčiams (dažniausiai vandeniui) semti, nešti bei laikyti. Paprastai būna skardiniai ar plastikiniai, su lanko pavidalo rankena (vieliniu, plastikiniu).
Senovėje kibirus iš medinių šulelių gamindavo kubiliai. XIX a. pasitaikydavo pagamintų iš perskeltos medžio trinkos. Paprastai buvo platėjantys į viršų su iš kanapių ar kadagių vytelių pagamintu pasaitu. Aukštaitijoje iki XX a. vid. buvo naudojami mediniai, metalu kaustyti, su vieliniu pasaitu kibirai.  Vėliau paplito metaliniai kibirai, o dabar daugiausiai naudojami plastikiniai.
Karininkas

Karininkas – aukšto rango kariškis, turintis karininko laipsnį. Beveik visose kariuomenėse pirmuoju karininko laipsniu laikomas jaunesniojo leitenanto laipsnis.

Jaunesnieji karininkai

Nuo jaunesniojo leitenanto iki kapitono

Vyresnieji karininkai

Nuo majoro iki pulkininko
Albertas Lamauskas

Biografija

1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). 1962-1965 m. dirbo KPI, 1965–1967 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filiale. Nuo 1968 m. Kauno technologijos universiteto (KTU) Architektūros ir statybos instituto (iki 1991 m. Lietuvos statybos ir architektūros mokslinio tyrimo institutas) Kraštotvarkos sektoriaus vyr. architektas. 1988–1990 m. dirbo institute „Žemprojektas“. 1995–2006 m. dėstė KTU.
Tyrė saugomų teritorijų tvarkymo ir rekreacijos plėtros problemas. 1994 m. dalyvavo kuriant Lietuvos Respublikos nacionalinę turizmo plėtojimo programą, 1997 m. – Lietuvos Respublikos kultūrinio turizmo programą, 1997–1999 m. – Lietuvos Respublikos bendrąjį planą (rekreacijos klausimų analizė) ir kitus specialiuosius ir detaliuosius planus. Suprojektavo gyvenamųjų namų.
Pilnytis

Pilnytis (Pilvytis, Pilunitus, Pilunytis, Piluvytis, Pilunytis) – prūsų turto ir pertekliaus dievas. Pilnytis dažniausiai minimas kartu su kitais derlingumo, sveikatos, vaisingumo dievais Puškaičiu, Patrimpu ir Aušautu.
Pilnytį mini Jonas Maleckis (1563 m.), Jonas Lasickis (1615 m.), Jonas Bretkūnas (1588 m.), „Sūduvių knygelė“, Matas Pretorijus (XVIII a.). Pastarasis Pilnytį priskiria prie „darbinių dievybių“, bet ne visuomet skiria nuo kitų panašių dievų, pavyzdžiui, Žemynos, Žemėpačio. Kiti autoriai jį lygino su romėnų Cerera bei Plutonu. Šaltiniuose teigiama, kad Pilvytis padaro žmones turtingus, pripildo jų daržines.
G. F. Štenderis ir J. Langė Pilnytį suskaidė į dvi dievybes: Pilnytį – turtingumo dievą – lygino jį su graikų Plutu ir Pelviksą – vandenų, pelkių, liūnų dievą – lygino su romėnų Portunu.
Danijos socialdemokratų partija

Danijos socialdemokratų partija, SFD (Socialdemokratisk Forbund Danmark, socialdemokraterne) – Danijos politinė partija.

Pradžia

Įkurta 1871 kaip Internacionalo sekcija. Jos pirmininko Luiso Pio (1841–1894) parašytoje programoje pakartoti svarbiausi SPD Gotos programos teiginiai.
Netrukus SFD tapo parlamentine partija, o XX a. pradžioje dar labiau išplėtė savo įtaką, pradėjusi aktyviai bendradarbiauti su Centrine Danijos profsąjungų organizacija (LO).

Ideologija

1913 buvo sukurta nauja „Principų programa“, kurioje pabrėžtas asmeninės gamybos priemonių nuosavybės likvidavimas.
1961 priimta antroji programa „Kelias pirmyn“, kurioje pasisakoma už socialinę rinką, gerovės valstybę, visuotinį užimtumą, ekonominę demokratiją, visuomeninę žemės nuosavybę gyvenamajai statybai.
1977 priimtas naujas programinis dokumentas „Solidarumas, lygybė ir gyvenimo kokybė“, kuriame konstatuojama kapitalistinio ūkio sistemos krizė ir siūlomas valstybės, kaip socialinių reformų įgyvendinimo įrankio modelis, išplėtota ekonominės demokratijos sąvoka, pabrėžiama moterų ir vyrų lygybė. 1985 priimta ekonominė programa „Danija visai liaudžiai“ buvo didelių kompromisų kratinys, sutikęs su P. Šliuterio konservatorių vyriausybės užimtumo sumažinimu, darbo savaitės sutrumpinimu iki 35 val. , su kainų ir atlyginimo paritetu. Šių ydų pasistengta išvengti 1990 programoje „Kursas į 90-uosius“.

Valdžioje

1913 kartu su Radikaliąja Venstre partija gavo daugumą parlamente, bet atsisakė sudaryti vyriausybę. 1916 SFD lyderis Torvaldas Stauningas tapo ministru. 1918 partija pasiekė 8 val. darbo dienos. 1924 T. Stauningas sudarė pirmąją socialdemokratinę vyriausybę ir nuo tada SFD nuolat dalyvauja valdančiose koalicijose arba sudaro vyriausybes.
SFD sudarė 1924–1942 (išskyrus 1926–1929) T. Stauningo, o išvadavus Daniją iš hitlerininkų okupacijos 1945 m. V. Bulio koalicinę vyriausybę, 1971–1975 Jenso Otto Krago, 1975–1979 Ankerio Jorgenseno vyriausybes. Geriausias rinkimų rezultatas - 1935-46,1 %, blogiausias 1973-25,6 % rinkėjų balsų.
1981 parlamente turėjo 59, 1984-56, 1987-54, 1988-55 vietas.
1972–1973 ir 1975–1982 SFD lyderis A. Jorgensenas vadovavo koalicinėms vyriausybėms, tačiau jam teko taikyti griežtos ekonomijos principus, užšaldyti darbo užmokestį, sumažinti socialines programas, o tai išprovokavo streikus ir santykių su LO atšalimą.
1973, po referendumo dėl stojimo į Bendrąją rinką, iš SFD išėjo E. Jakobseno vadovaujama grupė, įkūrusi Centro demokratų partiją. Be to, dalį rinkėjų perėmė Socialistinė liaudies partija ir dešinioji Progreso partija.
1990 rinkimuose Danijos socialdemokratai gavo daugiausia balsų ir suformavo Poulo Nyrupo Rasmusseno koalicinę vyriausybę, kurioje turėjo 15 vietų iš 20. Su nedideliais pakeitimais ši vyriausybė tęsė darbą ir po 1994 rinkimų, nors SFD ir neteko kelių vietų parlamente.
2001 rinkimus laimėjo Venstre, SFD gavo 52 iš 179 vietų parlamente. 2005 vietų parlamente sumažėjo iki 47. Neeilinis suvažiavimas, įvykęs 2005 m. kovo 12 d., iš esmės pakeitė partijos vadovybę – Vykdomojo komiteto daugumą sudarė jauni socialdemokratai, partijos pirmininke išrinkta 39 metų Helle Thorning-Schmidt.
Saldutiškio apskritis

Saldutiškio apskritis buvo Lietuvos rytuose. Plotas 1210 km², 25.525 gyv. (1917 m.). Centras – Saldutiškis.

Apskritis

Apskritį 1916 m. sudarė vokiečių okupacinė valdžia. Priklausė Oberosto Lietuvos sričiai. Saldutiškio apskritis panaikinta 1918 metais.
Bahreino himnas

Istorija

Buvo sukurtos dvi himno versijos su ta pačia melodija, bet skirtingais žodžiais. Pirmoji naudota nuo Bahreino nepriklausomybės paskelbimo 1971 m. iki 2002 m. Antroji himno versija priimta po konstitucinio referendumo, kuris paskelbė emyrą Hamadą bin Isą al Khalifą karaliumi, o šalį karalyste.
Originalaus teksto autorius buvo Mohamedas Sudki Ajašas. Melodijos kūrėjas nežinomas, bet vėliau ją perkūrė dainininkas ir kompozitorius Ahmedas Al Džumairis, įrašęs melodiją kartu su Londono filharmonijos orkestru. Taip ji tapo visuotinai pripažintu himnu.
Edmund Leach

Biografija

Edmundas Ličas 1932 m. baigė inžinerijos studijas Kembridže, kaip verslininkas dirbo Kinijoje. Lankėsi Lan Ju saloje, kur pradėjo stebėti vietos gyventojus jamius. Grįžęs į Angliją studijavo antropologiją Londono ekonomikos mokykloje, buvo Bronislavo Malinovskio mokinys. 1939 m. išvyko stebėjimams į Birmą, į Kačinų aukštumas, prasidėjus karui prisijungė prie Birmos armijos, įgijo majoro laipsnį. 1947 m. pagal stebėjimų Birmoje duomenis apsigynė daktaro disertaciją. 1948 m. atliko stebėjimus Saravake. 1953–1979 m. dėstė Kembridžo universitete. 1971–1975 m. Karališkojo antropologijos instituto prezidentas, nuo 1972 m. – Britų akademijos narys. 1975 m. įšventintas į serus.

Veikla

Edmundas Ličas tyrinėjo Pietryčių Azijos tautas, gilinosi į jų politinę sąrangą ir ją grindžiančius veiksmus.
Pasak Ličo, kultūrinės logikos tikslas yra primesti klasifikacines ribas pasauliui. Paprasčiausių gestų ar pačių sudėtingiausių mitų prasmė gali būti suprasta vien tiktai per priešinių reikšmių struktūros atskleidimą. Kadangi žmogiškojo proto loginės operacijos yra universalios, turėtų būti įmanoma dekoduoti egzotines kultūras ir išversti jas į analogiškas kognityvines opozicijas mūsų pačių kultūrose. Ištyrinėjęs Šiaurės Birmos gyventojų – kačinų ir šanų gyvenimo būdą jis parodė, kad esama ryšio tarp mito ir politinio proceso, kurie abu yra nestabilūs ir įvairiaprasmiai. Egalitarinis ir hierarchinis valdymo būdai gali veikti drauge. Pasak Ličo, nuolat yra varžomasi dėl kultūrinių kategorijų, kurios atviros įvairioms interpretacijoms. Jis pabrėžė, kad būtent mitai atlieka legitimizuojančias funkcijas politikoje.
Karlovicų sutartis

Karlovicų sutartis sudaryta 1699 m. sausio 26 d. Pagal šią sutartį Austrijai atiteko visa Vengrija, išskyrus Banatą ir Transilvaniją. Venecijai grąžinta dar 1529 m. užimta Morėja (Morea), o Lenkijai nuo 1672 m. okupuota Podolė.

Priešistorė

Po to, kai turkai 1529 m. pirmąkart buvo apsiautę Vieną, 1683 m. liepos 14 d. turkai vadovaujami didžiojo vizirio Kara Mustafa antrą kartą priartėjo prie Vienos. Turkus pavyko atmušti Lotaringijos hercogui Karoliui V-ajam ir Abiejų Tautų Respublikos karaliui Jonui Sobieskiui 1683 m. rugsėjo 12 d. Kalenbergo mūšyje.
Savojos princas 1697 m. rugsėjo 11 d. Zentos mūšyje nugalėjo sultoną Mustafą II-ąjį.