google/wiki40b huggingface dataset:
Pakeršiai (Anykščiai)

Geografija

Pakeršiai ribojasi su Dragaudžių, Armoniškių, Auguškų, Navasiolkos, Naujasodžio ir Molėtų rajono Svironkų ir Pakeršių kaimais. Pakeršių kaimas yra abipus Keršių ežerų, kurie kaimą dalija į 2 dalis. Pakeršių kaimo dalis (į šiaurės rytus) priklauso besiribojančiai Molėtų rajono savivaldybei, Balninkų seniūnijai. Pietinėje kaimo teritorijoje yra Kreivašonkės miškas, šiaurėje - Šiaudinės miškas. Rytinė kaimo dalis  patenka į Baldono geomorfologinį draustinį. Nuo 2009 metų priklauso Staškūniškio seniūnaitijai.

Istorija

Anksčiau Pakeršių kaimas priklausė Karališkių Švč. Dievo Motinos globos cerkvei, dabar – Balninkų Šv. vyskupo Stanislovo parapijai. Kapinių neturėjo.
Balninkų krašto archyviniuose dokumentuose pažymėta, kad 1554-1557 metais kaimui priklausė 15 valakų žemės. Paminėtos Bagdonų, Petravičių, Petkevičių, Aleknavičių. Bučių, Daubarų, Janavičių ir kitų gyventojų pavardės.
1923 metais kaime buvo 6 sodybos su 36 gyventojais. Daugiausiai rusų tautybės, vieni sentikiai, kiti stačiatikiai. Kaimui priklausė apie 60 ha žemės. 1937 metais kaimas buvo išskirstytas vienkiemiais ir turėjo 222,7 ha žemės.
Po Antrojo pasaulinio karo iš Pakeršių  kaimo 1946 metais ištremtas į Sibirą partizanų rėmėjas ir patriotas Stasys Sabaliauskas, 1948 metais ištremta Vlado Gylio šeima (abu tėvai su 5 vaikais).
1949 metais kaimas prijungtas prie kolūkio „Pirmyn“, vėliau priklausė Kalinino kolūkiui. Naujasodžio tarybiniam ūkiui, Staškūniškio kolūkiui, kol 1992 metais šis kolūkis iširo.
2001 metais buvo 9 sodybos ir 3 nuolatiniai gyventojai (sentikių Vasilkovų šeima). 2011 metais jau gyveno 7 nuolatiniai gyventojai. 2015 metais kaime buvo 7 sodybos ir 4 nuolatiniai gyventojai.

Pavadinimo kilmė

Kaimo pavadininimas Pakeršiai kilęs nuo ežerų pavadinimo Keršiai. O ežerai galimai tokį pavadinimą gavo todėl, kad čia gyventojai laikė keršus arklius. Juos vesdavo į ežerus maudyti, girdyti. Kita sakmė sako, kad prie ežero kadaise buvęs dvaras. Jo ponas turėjo didelį margą (keršą) šunį, kurį mylėjo ir prižiūrėjo geriau nei tarnus. Šie supyko ir paskandino keršį šunį ežere. Taip atsirado Keršio ežero pavadinimas. Keršio ežero gylis vietomis siekia 42 metrus.

Žymūs žmonės

Iš Pakeršių kaimo kilęs Jonas Sabaliauskas, išvykęs ir likęs gyventi Argentinoje. Su italų kilmės žmona jis  turėjo du vaikus: dukrą  Maria del  Carmen  ir Juan Emilio. Jo dukra Maria del  Carmen iki šiol turi aukščiausius pasiekimus iš lietuvaičių  pasauliniuose grožio konkursuose.   1967 metais ji laimėjo Mis Argentina (Buenos Aires) ir  pirmosios Vicemis Pasaulis (Londonas) titulus. Mis Pasaulis 1967. 
Iš Pakeršių kaimo kilęs vestuvių muzikantas Valdas Sabaliauskas (g. 1968 m.), grupės „Rojaus paukščiukai“ vadovas.
Polipeptidas

Polipeptidas – nuoseklus daugiau nei 20 alfa - aminorūgščių junginys (jei aminorūgščių grandinėlė trumpesnė – ji vadinama oligopeptidu).
Polipeptidai būna sintetiniai ir natūralūs, tačiau abi polipeptidų rūšys privalo būti sudarytos iš gamtoje natūraliai sutinkamų aminorūgščių, pvz., glicino, alanino, aspartato ir kt. Polipeptido aminorūgščių grandinė vadinama jo pirmine struktūra.
Natūralūs polipeptidai (paprastai vadinami baltymais) gamtoje sintetinami dalyvaujant ribosomoms. Trumpiausi natūralūs polipeptidai yra ~30 a. r. ilgio, ilgiausi – 3000 a. r. Dėl savo ilgos linijinės ir nesišakojančios struktūros polipeptido molekulės yra labai ilgi ir ploni siūlai, kuriems būdingas lankstymasis (angl. folding). Tokiu būdu polipeptidų išskirtinumas ir yra įvairiausių susilankstymų įvairovė. Visų pirma, aminorūgščių grandinė formuoja vadinamąją antrinę struktūrą, paprastai arba susisukdama spirale (alfa forma), arba išdėstydama dvi polipeptidines grandines lygiagrečiai (beta forma).
Spiralės ir beta fragmentai savo ruožtu įvairiai susilanksto, apspręsdami dažniausiai jau vien tik tam baltymui būdingą tretinę struktūrą. Jeigu keli polipeptidai kuriuo nors būdu sukimba į kompleksą, sakoma, jog šis kompleksas – tai ketvirtinė struktūra. Polipeptido antrinės, tretinės ir ketvirtinės struktūros nustatymas remiantis jo aminorūgščių seka yra svarbi tiek bioinformatikos (jei tai daroma modeliuojant sistemą kompiuterio pagalba), tiek ir eksperimentinės biologijos (jei naudojami kiti metodai) kryptis.
Tik į „teisingą“ tretinę (neretai ir ketvirtinę, jei tokia yra) struktūrą susilankstęs polipeptidas įgauna biologinį aktyvumą, pvz., fermentai. Pakaitinus ar kitaip stipriau paveikus, tretinė ir ketvirtinė struktūra suyra (denatūruoja). Denatūracija gali būti grįžtama arba negrįžtama.
Donaldas Kajokas

Biografija

1975 m. baigęs Lietuvos kūno kultūros institutą dirbo gimnastikos treneriu. Nuo 1989 m. savaitraščio (iki 2004 m. žurnalas) „Nemunas“ redakcijoje.

Kūryba

Pirmojo eilėraščių rinkinio „Žeme kaip viršūnėmis“ poetinė kalba konkreti, daiktiška, neretai ironiška. Vėlesniuose poezijos rinkiniuose plėtojamos vakarietiškos ir rytietiškos poezijos tradicijos. Eilėraščiai dažniausiai trumpi, meditaciniai, juose atsispindi pasaulio harmonija, būdinga haikų, rubajatų poetika. Rinkinyje „Karvedys pavargo nugalėti“ daugiau dienoraštinės stilistikos kūrinių, intymesnių atsivėrimų. Esė knygose rašoma apie pasaulio vienovę, akimirkos trapų grožį, žmogaus buvimo pasaulyje prasme, remiamasi filosofijos kontekstu.
Kūrybos paskelbta anglų, gruzinų, ispanų, latvių, lenkų, prancūzų, rusų, slovėnų, suomių, ukrainiečių, vokiečių, vengrų kalbomis.
Gedeminas Kiesus

Biografija

1962–1973 m. mokėsi Darbėnų (Kretingos raj.) J. Šimkaus vidurinėje mokykloje, 1973–1979 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakultete.
1979–1980 m. technologinių kompresorių mašinistas, 1980–1982 m. Azoto ir deguonies cecho mechanikas, 1982–1985 m. Mechaninio remonto cecho viršininko pavaduotojas, 1985–1990 m. cecho viršininkas. 1990–1993 m. Mažeikių naftos perdirbimo gamyklos vyr. mechanikas, 1993 m. tiekimo direktorius, 1993–1995 m. generalinio direktoriaus pavaduotojas, 1995–1999 m. AB „Mažeikių nafta“ generalinis direktorius, 1995–1997 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys. 1999–2000 m. banko „Snoras“ tarybos narys.
Nuo 1994 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Mažeikių rajono skyriaus narys.
Tarptautinių prekybos rūmų tarybos, Lietuvos pramonininkų konfederacijos tarybos narys.
G. Kiesus buvo vedęs; sūnus Valdas.
Palaidotas Geidžių kapinėse (Mažeikių rajonas).

Nužudymas

G. Kiesus 2000 m. liepos 6 d. rytą iš Mažeikių išvažiavo į Vilnių pasitikti iš D. Britanijos grįžtančio sūnaus Valdo. Į sostinę vyko ir ilgametis Kiesaus vairuotojas Alfonsas Galminas. Vakare, grįžtant namo link Mažeikių autostradoje Vilnius–Panevėžys, visureigį, kuriame keliavo 3 asmenys, sustabdė policijos pareigūnais persirengę Panevėžio nusikalstamosios grupuotės „Tulpiniai“ nariai. Jie būsimas aukas nuvežė į Panevėžio rajone esančią sodybą. Ten grasinimais išreikalavo bankų sąskaitų kortelių ir jų kodų. Vėliau buvo pasmaugtas vairuotojas A. Galminas, Gediminas ir Valdas Kiesai – nušauti. Jų kūnai be galvų buvo užkasti po žeme. Tuo tarpu pinigai išgraibstyti Rygos ir Varšuvos bankomatuose. Buvo tikimasi gauti milijoninį pelną, tačiau kiekvienam nusikaltėliui teko tik po 9 000 litų.
Aivas Ivaškevičius

Aivas Antanas Ivaškevičius (1886 m. rugsėjo 3 d. Tryškiuose, Šiaulių apskritis – 1975 m. Bostone, JAV) – JAV verslininkas, Lietuvos visuomenės veikėjas.

Biografija

1905 m. emigravo į JAV, 1911 m. Bostone baigė vakarinę vidurinę mokyklą. Užsiėmė verslu, 1919–1928 m. buvo Baltic State Financial Corp. banko pirmininku. Dalyvavo išeivių veikloje: priklausė Susivienijimo lietuvių Amerikoje ir Amerikos lietuvių tautinės sandoros organizacijoms (1920–1925 m. buvo išrinktas pastarosios draugijos centrinės valdybos iždininku). Bandė telkti įvairiuose kraštuose gyvenančius tautiečius atkurti Lietuvos valstybingumą.
1922 m. atvyko į Lietuvą ir šalies miestuose skaitė paskaitas. Kadangi skelbė Mažosios Lietuvos prisijungimo prie Lietuvos Respublikos idėjas, tuo metu Klaipėdą valdžiusi prancūzų valdžia jam uždraudė kalbėti susirinkimuose. Dalyvavo Klaipėdos sukilime, Vyriausią Mažosios Lietuvos gelbėjimo komitetą parėmė apie dviejų milijonų markių auka. 
Nesėkmingai bandė įkurti verslą Klaipėdoje, todėl turėjo grįžti į JAV. Didžiosios ekonominės krizės metu stipriai nukentėjo finansiškai ir vėliau gyveno vargingai.
Bosnijos ir Hercegovinos herbas

Aprašas

Herbo skydas nuskeltas iš heraldinės dešinės, šiek tiek aukščiau nei įstrižainė. Kairysis laukas mėlynas, dešinysis viršutinis – auksinis. Dešiniojo kaspino vietoje (iš viršutinio dešinio kampo į apatinį kairįjį) eina septynios baltos penkiakampės žvaigždės, Dalis pirmos ir paskutinės žvaigždžių skyde netilpo.
Herbo komponuotė kartoja Bosnijos ir Hercegovinos vėliavos komponuotę.
Benediktas Velička

Benediktas Velička (1894 m. ? ? Veliuonoje, Jurbarko raj. – 1932 m. sausio 28 d. Amsterdame, NY, JAV) – muzikos mokytojas, vargonininkas, chorvedys, visuomenės veikėjas.

Biografija

Baigęs gimnaziją, Lietuvos universitete Kaune studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, lankė muzikos mokyklą. Dėstė muziką ir vadovavo chorui Šančių vidurinėje mokykloje.
1927 m. atvykęs į JAV, apsigyveno Bostone. Vertėsi privačiomis pamokomis, rašė dainoms tekstus, harmonizavo lietuvių liaudies dainas. 1928 m. buvo mėnesinio žurnalo „Tarpininkas“ redaktorius ir bendradarbis. 1929 m. pradėjo vargonininkauti Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Amsterdame. Vadovavo ir chorui, organizavo vaidinimus ir koncertus, dalyvavo tautiniuose renginiuose, bendravo su kitataučiais.
Aktyviai reiškėsi visuomeninėje veikloje: buvo Vytauto Didžiojo mirties 500-ųjų metinių minėjimo komiteto sekretorius, Vilniui vaduoti sąjungos valdybos narys ir kt. Rašė straipsnius „Vienybėje“, „Margutyje“ ir kitur, slapyvardžiu Veliuoniškis publikavo eilėraščius, feljetonus ir apybraižas. Žurnale „Tarpininkas“ spausdino chorams harmonizuotas lietuvių liaudies dainas: „Pumpis“, „Ar aš tau, sese, nesakiau“, „Linksmas amerikietis“ ir kt. Originalioms melodijoms kūrė savo tekstus.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Kaukazas (Šiauliai)

Kaukazas – vienas iš Šiaulių miesto rajonų tarp Prūdelio, žydų kapinių ir Ežero gatvės.

Istorija

Rajono pavadinimas greičiausiai kilo dėl stačių vietovės šlaitų XIX a. pabaigoje, kai greta 1880 m. pradėjusio veikti Ch. Frenkelio odų fabriko buvo imta statyti namus ir juose kūrėsi fabriko darbininkai.
Kalva prieš odos fabriką yra vadinama Limanto kalnu. XX a. pradžioje kalno papėdėje buvo įrengta gydomoji pirtis, kurioje gyventojams praversdavo čia buvusio mineralinio šaltinio vanduo turėjęs raminamųjų gydymo savybių malšinant strėnų ar kitus skausmus. Šaltinis po melioracijos dingo.
Tarpukario laikotarpiu kalnas buvo mėgiama vietos slidininkų poilsio vieta.
Limanto kalno papėdėje buvo pastatytas paminklinis akmuo buvusio Frenkelio fabriko darbininkams atminti. Jie gelbėjo fabriką nuo susprogdinimo 1944 m., dalį gelbėtojų vokiečiai sušaudė Šiaulių kalėjime. Nepriklausomybės laikotarpiu metalo vagys pavogė prie paminklo buvusią lentelę, restauruota ji nebuvo.
CSM Crișana Oradea

Istorija

1963 m. prijungtas prie Crisul Oradea klubo.
Lietuvos balsas (4 sezonas)

Apie projektą

Geriausiai Aklosiose perklausose pasirodę dalyviai keliaus į antrąjį etapą – Dvikovas, kur mokytojai patys vertins savo mokinius ir tik pusei jų suteiks galimybę varžytis toliau. Trečiasis etapas – Nokautai, kuriuose grumiasi po tris komandos mokinius, du iš jų laimėję keliauja į Finalines kovas, o vienas, deja, sėkmę mėgina kitąmet. Be to, kiekvienas mokytojas turi galimybę pieš Nokautus net du savo komandos narius deleguoti į svarbiausią etapą – Finalines kovas, be kovos.
Finalinių kovų metu mokiniai gyvai pasirodo kartu su savo mokytojais, populiariausiais šalies atlikėjais ir pasaulinę šlovę pelniusiais svečiais iš užsienio.
Talentams viso projekto metu gyvai pritaria profesionalių muzikantų grupė.

4 sezonas

Ketvirtasis sezonas prasidėjo 2015 m. rugsėjo 27 d. LNK eteryje. Projekto antrajame sezone mokytojų kėdes užėmė Donatas Montvydas, Aleksandras Ivanauskas-Fara, Rūta Ščiogolevaitė, dviguboje mokytojų kėdėje sėdėjo Renata Norvilė ir Deivis Norvilas. Projektą vedė Rolandas Mackevičius ir Jonas Nainys.
Mančiagirė

Aplinkinės gyvenvietės

Žiūrai – 5 km
Mergežeris – 10 km 
 VARĖNA – 13 km
MARCINKONYS – 11 km
Zervynos – 3 km
Mykolas Kondratas

Mikalojus Kondratas (Mikalojus Kondratenka, 1921 m. balandžio 27 d. Omskas, Rusija – 2006 m. sausio 26 d. Šiauliai) – pedagogas, etnografas, visuomenės veikėjas.

Biografija

1922 m. su tėvais grįžo į Lietuvą, mokėsi Pagėgių, Žagarės mokyklose. 1946 m. baigė Vilniaus universitetą. 1947–1949 m. Vilniaus pedagoginio instituto asistentas, vėliau vyresnysis dėstytojas, bet po patikrinimo buvo atleistas kaip nepatikimas.
Broliai, seserys: Vladas Kondratas, Sofija Kondrataitė, Nadėžda Kukusta (Kondrataitė), Benjaminas Kondratas
1949–1950 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas. 1951–1954 m. Šiaulių J. Janonio vidurinės mokyklos mokytojas, direktoriaus pavaduotojas, 1954–1957 m. direktorius. Po sukilimo Vengrijoje numalšinimo įvykus antitarybinei mokyklos moksleivių manifestacijai 1956 m. laikinai, o vėliau ir visam laikui pašalintas iš direktoriaus pareigų.
1957–1965 m. Salduvės vidurinės mokyklos, 1966–1977 m. – Dubijos vidurinės mokyklos mokytojas ir filmotekos vedėjas. 1976–1979 m. vėl J. Janonio vidurinės mokyklos mokytojas, 1979–1996 m. 43-osios Profesinės technikos mokyklos istorijos dėstytojas.
Surinko daug medžiagos ir istorinių šaltinių apie lietuvių tautą, istorines asmenybes. Išleido turistinį žinyną „Dubysa“ (1961 m.), „Lietuvių tautos ir valstybės istoriją“ (I dalis, 1994 m.) Sudarė Šiaulių sportininkų žinyną. Sūnus Romualdas Kondratas po jo mirties išleido knygą „Pasaulio civilizacijų seniausieji centrai“ (Šiaurės Lietuva, 2006 m.).
Skalbimo mašina (filmas)

Turinys

Policijos inspektorius Aleksandras Stacevas tiria žmogžudystę, kurios aukos kūnas buvo rastas sumaitotas skalbimo mašinoje. Vis labiau gilindamasis į aplinkybes, jis pats netrukus įtraukiamas į keistas melo ir apgaulės pinkles, kurias rezga nužudytojo draugė Vida, bei 2 jos seserys...
Antanas Valys

Biografija

1958–1962 m. mokėsi Bajorų pradinėje, 1962–1969 m. Kretingos vidurinėje mokykloje. 1969–1974 m. studijavo Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete, pramonės planavimo inžinierius. 
1974–1976 m. Mažeikių elektrotechnikos gamyklos Planavimo ir gamybos skyriaus vyr. ekonomistas. 1976–1980 m. LKJS Mažeikių rajono komiteto organizacinio skyriaus vedėjas, II-asis, I-asis sekretorius. 1980–1982 m. LKP Mažeikių rajono komiteto Propagandos ir agitacijos skyriaus vedėjas. 1982–1984 m. mokėsi Leningrado aukštojoje partinėje mokykloje. 1984–1987 m. LSSR liaudies kontrolės komiteto inspektorius, komiteto pirmininko padėjėjas. 1987–1990 m. LKP CK organizacinio skyriaus inspektorius, CK sekretoriaus II-asis padėjėjas, savarankiškos LKP CK sekretoriato referentas.
1990–1992 m. LDDP parlamentinės darbo grupės konsultantas, ATAS deputato padėjėjas. 1992 m. UAB „IDA“ ekonomikos direktorius. 1992–1993 m. laikinai einančio Lietuvos prezidento pareigas Algirdo Brazausko sekretoriato vadovas, 1993–1998 m. Prezidento kanceliarijos vadovo pavaduotojas. 1994 m. stažavosi Suomijos prezidento kanceliarijoje, 1997 m. Paryžiaus tarptautiniame valstybinių įstaigų institute. 1998 m. Lietuvos kooperatyvų sąjungos Statybos ir transporto skyriaus vyr. inžinierius. 1998–2001 m. prezidento A. Brazausko referentas. 2001–2002 m. LR ministro pirmininko A. Brazausko sekretoriato vedėjas. 2002–2004 m. LR Seimo narys.  2003–2004 m. Europos Parlamento stebėtojas, 2004 m. gegužės-birželio mėn. paskirtasis Europos Parlamento narys.  2004–2006 m. ministro pirmininko A. Brazausko patarėjas ryšiams su Seimu. 2006–2008 m. LR krašto apsaugos viceministras. 2009–2012 m. Seimo nario padėjėjas-sekretorius, LSDP atsakingasis sekretorius. 2012–2014 m. LR krašto apsaugos viceministras.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narys, LSDP tarybos narys.
Be2gether

Be2gether

Be2gether – muzikos ir meno festivalis Baltijos šalyse, kuris vykdavo Lietuvoje prie Norviliškių pilies, esančios vos 50 m nuo Baltarusijos sienos. Tai vienas reikšmingiausių Europos įvykių ne tik kultūrine, bet ir socialine bei politine prasme.
Pirmasis Lietuvoje tikras festivalis atvirame ore (angl. open air) susilaukė itin gerų vertinimų dėl kokybiškos muzikinės programos bei šiltos ir draugiškos atmosferos. Ankstesniais metais festivalyje pasirodė tokios įžymybės kaip Groove Armada, Gogol Bordello, Morcheeba, Clawfinger, Bloodhound Gang, Tricky, Polarkreis 18, Fools Garden, Datarock, LT DJ Bukem, Roni Size, Touch and Go ir daugybė kitų.

Vieta

Festivalis vyko Dieveniškių apylinkėse, kurios yra apsuptos Baltarusijos. Dieveniškėse susieina penki senoviniai keliai, vedantys į Vilnių. Vietinis kraštovaizdis keri savo gamta ir išskirtine atmosfera, nes čia yra susipynusios lietuvių, baltarusių, lenkų ir rusų kultūros. Visas šias kultūras sieja bendra praeitis, kažkada buvusios vieningos LDK žemės.
Tore del Grekas

Istorija

Romėnų laikais Tore del Grekas tikriausiai buvo Herkulanumo priemiestis, kuriame stovėjo patricijų vilos. Išsiveržus Vezuvijui 79 m. apylinkės buvo nuniokotos ir išliko tik du kaimai Sora ir Kalastras. Bizantijos generolas Belisarijus perkėlė jų gyventojus į Neapolį 535 m. Apie 700 m. ši vieta vadinama Turris Octava, tikriausiai pagal pakrantės žvalgybos bokštą.
880 m. teritorijoje trumpam įsikūrė saracėnai leidus vyskupui Atanazijui Neapoliečiui. 1015 m. pirmąkart paminėtas miesto pavadinimas, pasak legendos kilęs nuo graikų atsiskyrėlio, įsikūrusio bokšte, arba nuo tam tikro graikiško vyno gamybos.
Tore del Grekas priklausė Neapolio karalystės karaliaus dvarui, kol Alfonsas V Aragonietis jį atidavė Karafų šeimai.
1631 m. miestą vėl nuniokojo išsiveržęs Vezuvijus. Miestiečiai atgavo savo teises 1699 m. sumokėję 106 tūkst. dukatų savo valdovui Monfortės markizui ir po to klestėjo kaip uostas ir žvejybos punktas. Tuo metu prasidėjo koralų apdirbimas.
1794 m. Tore del Greko istorinis centras buvo palaidotas po 10 m storio lavos sluoksniu.
Napoleono laikais Neapolį valdant Joachim Murat, Tore del Grekas su 18 tūkst gyventojų buvo trečias pagal dydį Neapolio karalystės miestas po Neapolio ir Fodžos. Tuo metu miestas tapo populiariu kurortu turtingiems italams, ir ši tradicija tęsėsi iki XX a. pradžios. Nuo XVI a. turtingos šeimos ir Italijos kilmingieji statėsi vasaros rūmus Tore del Greko pakraščiuose, iš kurių žymiausi yra Palazzo Materazzo, 1970 m. atnaujinti kaip šokių mokykla, bet po 1980 m. jame vėl įsikūrė žmonės, kai žemės drebėjimas sunaikino vargingesnių žmonių būstus. Pakilimo laikotarpiu miestas buvo žinomas dėl savo kavinių ir užkandinių, iš kurių išsiskyrė „Gran Cafe Palumbo“, didelė Art Nouveau stiliaus kavinė, teikusi vietiniams ir turistams maistą ir kavą bei turėjusi didelį paviljoną lauke. Garsus italų komikas Toto buvo vienas iš tų, kurie kasmet atvykdavo į kurortą. Tore del Greko kaip kurorto populiarumo priežastis buvo paplūdimiai, pastoraliniai laukų ir vynuogynų vaizdai bei Vezuvijaus didybė. Kadangi miestas buvo arčiausiai ugnikalnio, iš jo išvykdavo turistai, norintys į jį įkopti. Tai jie padarydavo specialiai įrengtu keltuvu, kuris pakeldavo iki kraterio.
Per Antrąjį pasaulinį karą vokiečiai mieste saugojo amuniciją, tad sąjungininkai jį smarkiai subombardavo. Po karo smarkiai nukentėjo turizmo industrija, paplitus automobiliams nebereikėjo keltuvo į Vezuvijų. Be to, po 1950 m. dėl urbanizacijos ir padidėjusio gyventojų skaičiaus miestas prarado „kaimišką“ atmosferą, tad turistai patraukė į Sorentą ar Amalfio krantą, ir baigėsi Tore del Greko kaip kurorto aukso amžius. Tačiau koralų ir papuošalų gamyba išliko.
Jackus Sondeckis

Biografija

Dirigento Sauliaus Sondeckio tėvas.
Mokėsi Kauno gimnazijoje, 1914 m. baigė Vilniaus gimnaziją, 1914–1917 m. studijavo gamtą Peterburgo universitete. Nuo 1910 m. dalyvavo aušrininkų veikloje Kaune, 1914–1915 m. dirbo moksleivių laikraštuko „Rytų aušrelė“ redakcijoje Vilniuje. Studijų metais buvo Peterburgo lietuvių studentų draugijos pirmininkas.
1918 m. pavasarį grįžo į Lietuvą ir buvo išrinktas Sedos apskrities komiteto darbo departamento sekretoriumi. 1918–1919 m. dirbo Šiaulių apskrities darbo inspektoriumi. 1920–1924 m. studijavo Halės universitete, vadovavo ten studijavusių lietuvių kuopai. 1924 m. grįžęs į Šiaulius, dirbo vartotojų bendrovių sąjungos instruktoriumi.
Nuo 1925 m. vasario 20 d. iki 1931 m. liepos mėn. – Šiaulių miesto burmistras. Jo vadovavimo metais Šiauliai užgydė karo žaizdas, pastatyta daug naujų visuomeninių pastatų, įkurta socialinių, sveikatos apsaugos, švietimo įstaigų, sutvarkyta socialinė globa. Po 1926 m. valstybės perversmo iš miesto burmistro posto valstybės valdžia nedrįso atleisti, bet 1931 m. savivaldybių rinkimuose socialdemokratams nebuvo leista dalyvauti.
1931 m. rugpjūčio mėn. – 1940 m. spalio mėn. dirbo Šiaulių ligonių kasos direktoriumi, neturtingųjų vaikams pastatė Pageluvio stovyklą. 1931 m. spalio mėn. LSDP XIII suvažiavime išrinktas kandidatu į CK narius. 1935 m. savivaldybių rinkimuose gavo daugiausia rinkėjų balsų – 3201 (tautininkas A. Vaišnys – 401), tačiau burmistru nebuvo paskirtas. 1939 m. pasiųstas įkurti Vilniaus ligonių kasą. 1940 m. lapkričio mėn. paskirtas Lietuvos komunalinio banko valdytoju, nuo 1941 m. pradžios dirbo valdytojo pavaduotoju. Nuo 1941 m. liepos mėn. – Šiaulių miesto savivaldybės finansų skyriaus vedėjas.
1944 m. liepos 14 d. pasitraukė į Vakarus, Augsburgo Hochfeldo (Bavarija) persikėlėlių stovykloje vadovavo kultūros ir švietimo skyriui, įkūrė vaikų darželį ir pradžios mokyklą, Augsburgo lietuvių gimnaziją ir dantų technikų mokyklą. 
1946 m. okupacinės amerikiečių valdžios pasodintas į kalėjimą, nes prisiėmė daugiavaikių kaimynų, nusipirkusių maistui kepenų, kaltę. 1947 m. rugsėjo mėn. dalyvavo LSDP konferencijoje Priene, prisidėjo rengiant LSDP programą. 1948–1949 m. redagavo „Bendrą darbą“.
1950 m. persikėlė į JAV, Bostoną, vadovavo ALSS 60-ai kuopai, 1950 m. tapo LSDP CK nariu. 1953–1979 m. redagavo „Keleivį“. 1954–1956 m. buvo LSDP Užsienio delegatūros pirmininku, dirbo VLIK’e, nuo 1966 m. VLIK’o vadovybės narys. 1989 m. LSDP UD pirmininko Mykolo Pranevičiaus komandiruotas į savo veiklą Lietuvoje atkuriančios LSDP XIV suvažiavimą. Mirė Maskvos Šeremetjevo oro uoste, tik peržengęs pasų kontrolės liniją. Palaidotas Antakalnio kapinėse. 1993 m. jo vardu pavadinta Šiaulių miesto gatvė.
Simmeringer SC

Istorija

1892 m. įkurta mėgėjų komanda Simmeringer Amateur-SC, o 1901 m. įkurtas klubas.
Sedimentologija

Sedimentologija – geologijos disciplina, mokslas apie nuosėdas ir nuosėdines uolienas, jų kilmę susidarymą, sudėtį, struktūras ir tekstūras.

Tyrimų istorija

Žmonės pradėjo maudoti nuosėdines uolienas dar akmens amžiuje. Gamindavo titnaginius įrankius, naudojo akmens anglį ir kt. vėliau nuosėdines uolienas naudojo statyboms metalų gavybai ir kt. Pirmiji sedimentologijai artimi darbai parašyti XV-XVIII amžiuje, bet tik XIX amžiuje sedimentologija buvo išskirta kaip atskira disciplina. Reikšmingas įvykis buvo 1839 pasiūlytas facijos terminas. Daug davė ir dabartinių vandenynų nuosėdų tyrimai. Didžiausiais postumis įvyko po antro pasaulinio karo, kai visame pasaulyje sparčiai vystėsi kalnakasybos pramonė ir pradėtos intensyviai naudoti nuosėdinės kilmės naudingos iškasenos.
Pradalgė

Pradalgė – literatūros metraštis, ėjęs 1964–1980 m. Londone.
Gardonis

Istorija

Minimas nuo XIII a. pradžios. Miesto teisės nuo 1989 m.