google/wiki40b huggingface dataset:
Zimbabvės Paukštis

Zimbabvės Paukštis – akmeninė skulptūra, kuri yra tapusi Zimbabvės valstybės simboliu, tad jos atvaizdas naudojamas Zimbabvės vėliavoje, herbe. Manoma, kad jis simbolizuoja erelį Terathopius ecaudatus. Anksčiau naudotas Rodezijos simbolikoje.
Tokios akmeninės paukščių skulptūros iš steatito stovėjo ant senovinio šonų tautos protėvių pastatyto Didžiosios Zimbabvės miesto, egzistavusio XI–XV a., sienų ir statinių.
XIX a. antroje pusėje vėl atradus užmirštus Didžiosios Zimbabvės griuvėsius, juose buvo aptiktos penkios akmeninės paukščių skulptūros, kurios buvo pervežtos į Pietų Afriką Sesiliui Rodsui (Cecil Rhodes). Vėliau keturias statulas Pietų Afrika grąžino Zimbabvei nepriklausomybės proga, o penktoji liko Groote Schuur dvare (Keiptaunas), kuris anksčiau priklausė S. Rodsui.
Ona Kreivytė-Naruševičienė

Biografija

Sesuo Zita Kreivytė. 1961 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1960-1974 m. Liaudies meno rūmų, 1974-1994 m. Vilniaus „Dailės“ kombinato, 1994-1995 m. bendrovės „Vilniaus dailė“ dailininkė.

Kūryba

Sukūrė siužetinių mažosios formos keraminių skulptūrų kaimo, žvejų gyvenimo tema („Žvejai“ 1973 m., „Puodžiaus šeima“ 1977 m.), monumentalios dekoratyvinės plastikos kūrinių eksterjerams („Koplytstulpiai“ I–III 1972 m.), parkams, abstrakčių raiškaus silueto kompozicijų („Gyvenimo ugnis“ 1976 m., „Ruduo“ 1978 m., „Prisiminimai apie Italiją“ 1979 m., „Gyvenimo plaustai“ 1988 m.), erdvinių kompozicijų („Vaikystės debesys“ 1985 m.), vazų, lėkščių. Jos sukurtų dekoratyvinės keramikos pano yra visuomeniniuose ir privačiuose interjeruose Vilniuje („Senamiestis“, „Naujas miestas“, Vilniaus oro uostas, 1997 m., su vyru ir sūnumi J. ir R. Naruševičiais), kituose miestuose. Kūriniai stilizuotų, apibendrintų formų, santūrių žemės spalvų, juose išryškinta šamotinio molio medžiaga, faktūra. Nuo 1961 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Faenca, Valauris, Sopotas), jose pelnė diplomų. Individualios parodos surengtos Vilniuje 1974 m., 1985 m., 1997 m., 2006 m., Kaune 2000 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.
Kudirkos Naumiestis

Pavadinimo kilmė

Pirmasis kaimo vardas buvo Duliebaičiai (arba Duoliebaičiai, nuo vieno pirmųjų kaimo savininkų G. Duliebaičio, kurio pavardė kilusi nuo rytų slavų genties dulebų vardo), minimi 1561 m. Vėliau, 1639 m. karaliaus Vladislovo IV žmona Cecilija Renata, valdžiusi Jurbarko seniūniją, savo vyro garbei pavadino Vladislavovu (lenk. Władysławów; kai kuriais šaltiniais šis vardas priimtas tik 1643 m. kartu su herbu ir miesto teisėmis). Tačiau šis pavadinimas nelabai prigijo ir liaudyje žmonės vadino jį Naumiesčiu arba Naujamiesčiu („naujas miestas“, dar vadintas tiesiog Miestu; vok. Neustadt, lenk. Nowe Miasto).
XIX a. caro valdžia bandė sugrąžinti Vladislavovo vardą, kurį dar XVIII a. pabaigoje „nurungė“ Naumiestis, tačiau nepavyko, nors oficialiai miestas Vladislavovu vadintas nuo 1837 m. iki I pasaulinio karo. XIX a. pabaigoje Vincas Kudirka mini miestą kaip Naupilė (satyroje „Cenzūros klausimas“; plg. tuomet Marijampolė vadinta Senapile). 1934 m. miestui suteiktas Kudirkos Naumiesčio vardas, rašytojo ir Lietuvos himno autoriaus V. Kudirkos garbei.

Susisiekimas

Kudirkos Naumiesčio pagrindinis kelias yra  138  Vilkaviškis–Kudirkos Naumiestis–Šakiai .
XV amžiaus 9-asis dešimtmetis

XV amžiaus devintasis dešimtmetis prasidėjo 1481 m. ir baigėsi 1490 m.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XIV amžius – XV amžius – XVI amžius
Dešimtmečiai:
4-as5-as6-as7-as8-as
- 9-as -
10-as1-as2-as3-as4-as
Metai:  1481 1482 1483 1484 1485 1486 1487 1488 1489 1490
Kalin Twins

Kalin Twins – pop muzikos duetas, kuriame dainavo broliai dvyniai Herbert Kalin ir Harold Kalin.
Hal Kalin (tikrasis vardas Harold Kalin, 1934 m. vasario 16 d. Port Jervis, New York valstijoje – 2005 m. rugpjūčio 23 d.) – žuvo automobilių avarijoje.
Herbie Kalin (tikrasis vardas Herbert Kalin, 1934 m. vasario 16 d. – m. 2006 m. liepos 21 d.) – mirė nuo širdies sutrikimų.
Skaistbalys

Aplinkinės gyvenvietės

Nariškiai – 0,8 km
BIRŽAI – 24 km
Strazdžiai – 0,8 km
Sungailiai (Biržai) – 2,9 km
Varteliškiai – 2,3 km
Ančiškiai – 2,3 km
Aukštuoliai – 1,7 km
VABALNINKAS – 3,8 km
Šakių rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Šakių rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Šakių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.

Veikla

Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru išrinktas Juozas Bertašius.
Joseph Achron

Biografija

Gimė 1886 m. gegužės 13 d. Lazdijuose. Būdamas 5 metų pradėjo griežti smuiku, pirmasis mokytojas buvo jo tėvas Abraomas Achronas - smuikininkas megėjas, mama Berta Maram. Turėjo jaunesnį brolį Isidor Achron, kuris buvo pianistas ir kompozitorius. J. Achronas būdamas 7 metų koncertavo Varšuvoje, paauglystėje keliavo ir koncertavo įvairiuose Rusijos imperijos miestuose. 1899-1904 m. mokėsi Sankt Peterburgo konservatorijoje (L. Auerio smuiko klasėje), vėliau kompozicijos mokėsi pas Anatolijų Liadovą.
1911 m. įstojo į Žydų liaudies muzikos draugiją, kur būdamas jos nariu aktyviai tyrinėjo ir domėjosi žydų muzika. Pirmasis kompozitoriaus kūrinys buvo Hebrajų melodija 1911 m., šį kūrinį puikiai įvertino žinomas smuikininkas Jascha Heifetzas. 1913-1916 dėstė Charkovo konservatorijoje. 1916-1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Po I pasaulinio karo, tarp 1919-1922 metų keliavo ir koncertavo visoje Rytų ir Centrinėje Europoje, iš viso surengė apie 1000 pasirodymų. Koncertuodamas, tuo pačiu dirbo Leningrado menininkų sąjungos departamento smuikininkų mokyklos vadovu.
1922 m. persikraustė gyventi į Berlyną, kur kartu su Michail Gnesin atidarė žydų muzikos parduotuvę Yivneh. 1924 m. išvyko į Palestiną, kur praleido kelis mėnesius. 1925 m. išvyko į JAV ir įsikūrė Niujorke, kur dirbo smuiko mokytoju Westchester konservatorijoje. 1927 m. koncertavo kartu su Bostono simfoniniu orkestru. 1934 m. persikėlė gyventi į Holivudą, kur kūrė muziką filmams, pjeses styginiam kvartetui, smuikui bei toliau koncertavo. 1936 m. koncertavo kartu su Los Andželo filharmonijos orkestru. Mirė 1943 m. balandžio 29 d. Los Andžele.
FHM (Lietuva)

FHM – lietuviškas, tarptautinio erotinio, mėnesinio vyrų gyvenimo būdo žurnalo FHM leidinys, spausdintas 2004–2010 m.

Istorija

Pirmasis žurnalo numeris buvo išleistas 2004 m. gegužės mėnesį. Žurnale kasmet būdavo publikuojamos „FHM“ 100 seksualiausių pasaulio moterų nuotraukos, skelbiami „FHM Kaimynų merginos“ rinkimai.
Leidėjai: UAB „I&L Publishing“ – (2004–2006 m.), UAB „Leidykla Lilita“ – (2007–2008 m.) . Tiražas: 2008 m. – 17 000 egz.

Redaktoriai

Lietuviškojo žurnalo vyriausiasis redaktorius: Aidas Puklevičius (2004–2010 m.).

Redakcija

Redakcijoje dirbę žurnalistai ir kiti bendraautoriai: Giedrius Kuzmickas, Justas Vaitkevičius, Vaida Virbalaitė, Jennifer Virškus, Raimundas Adžgauskas, Milda Bartašiūnaitė, Darius Tauginas.
Pastalininkis

Pastalininkis (lenk. podstoli) – vienas iš viduriniųjų Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos dvaro ar žemietijų valdžios pareigūnų.
Phagmodų dinastija

Phagmo drupa sekta (1158-1358 m.)

Dinastija kilo iš vienos Tibeto budizmo sektos vienuolių. Ši sekta, vadinama Phagmo Drupa Kagju, įkurta 1158 m. ir buvo viena iš 12 Kagjupa sektos atšakų. Jos įkūrėjas buvo Dordžė Gjalpo, vienas iš vienuolio Gompopa mokinių. Kadangi Dordžės Gjalpo trobelė, o vėliau ir vienuolynas, buvo Phagmo Drupa ("kiaulės perkėlos") vietovėje, netoli Nedongo miesto, taip buvo pavadinta ir jo sekta. Po jo mirties vienuolyno abatu tapo Čenga Drakpa Džungne (1175 – 1255).
Tuo metu Tibetą valdant Kinijos (mongolų) Juan dinastijai, šalyje įsiviešpatavo Sakjapa sekta. Ši sekta visą Tibetą padalino į 13 padalinių, valdomų vietininkų triponų. Trečiasis vienuolyno abatas Dordžė Pelis buvo paskirtas vietos Nedongo triponu, ir jo giminės tiek religinė, tiek politinė valdžia regione stiprėjo.
1322 m. šios giminės atstovas Čangčubas Gjalcenas buvo paskirtas nauju triponu. Tačiau kadangi jis pradėjo karą su kaimyniniu triponu, Sakjapos valdytojas Tibete (pončenas) jį pašalino iš pareigų, o vėliau (1352) vėl grąžino. Neramumai tuometinio Tibeto valdžios viršūnėse leido Čangčubui Gjalcenui pasinaudoti situacija ir užkariauti gretimų triponų žemes, užvaldant istorinę U provinciją aplink Lasą.

Dinastija (1358-1635 m.)

1358 m. Čangčubas Gjalcenas išvedė savo armiją prieš Sakjapos valdytoją, nuvertė jį, ir paėmė valdžią visame Centriniame Tibete. Taip Tibete šimtą metų trukusį mongolų ir Sakjapos sektos viešpatavimą pakeitė Kagjupa sekta. Iš pradžių santykiai su mongolais nepapblogėjo, kadangi Čangčubas nevykdė su jais atviros konfrontacijos. Kuomet Juan dinastija buvo išvyta iš Kinijos, Tibetas de facto liko nebekontroliuojamas.
Tuo metu Tibete sugrąžintos senosios tradicijos, politinė sistema, teisė, senoji triponų administracija pakeista dzongų administracija, skatinta dėvėti tibetietiškus rūbus. Buvo pradėta kalbėti apie Tibeto imperijos laikų atgaivinimą. Phagmodų dinastijos įsigalėjimas laikomas Tibeto savivaldos susigrąžinimu. Phagmodų dinastijos atstovai vengė karaliaus titulo, vietoj jo naudodami titulą desi (sde srid), t. y. "regentas", XV a. įsigalėjo titulas gongma. Kadangi visi jie buvo vienuoliai ir negalėjo turėti vaikų, įpėdinis buvo renkamas iš gausios giminės susitarimo būdu.
1358-1435 m. buvo vienas brandžiausių Tibeto istorijos laikotarpių, nes valstybė buvo centralizuota, klestėjo kultūra, religija. Šiuo laikotarpiu veikė ir vienas žymiausių Tibete filosofų Congkhapa, įkūręs naują Gelugpa sektą.
1435 m. prasidėjus pilietiniam karui, Phagmodų kontroliuojamos teritorijos labai sumažėjo, jiems beliko tik U regionas, tuo tarpu gretimą Cangą ėmė valdyti priešiška Karmapa sekta ir Ringpungpa dinastija. Paskutinieji Phagmodai valdžią išlaikė tik Lasoje, iš kurios išvyti 1635 m., Tibete įsigalint dalai lamoms.
Stasys Lipskis

Biografija

Mokydamasis vakarinėje mokykloje dirbo Kuršėnų tarybiniame ūkyje, Kuršėnų rajkoopsąjungoje, Pavenčių vartotojų kooperatyve. 1959 m. baigė Kuršėnų darbo jaunimo vidurinę mokyklą.1962–1967 m. dirbo laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redakcijoje. 1967 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką. 1968–1973 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ redakcijos Literatūros kritikos skyriaus vedėjas. 1974–1983 m. Lietuvos kino studijos, Lietuvos valstybinio kinematografijos komiteto vyr. redaktorius, LSSR rašytojų sąjungos literatūros konsultantas, žurnalo „Nemunas“ redakcijos darbuotojas. 1983–1988 m. leidinio „Naujos knygos“, 1989–1990 m. ir 1993–1994 m. žurnalo „Knygnešys“ vyr. redaktorius. 1994–1997 m. Lietuvos kultūros ministerijos Literatūros ir leidybos skyriaus viršininkas. 1991 m. įsteigė leidyklą „Žuvėdra“. 
Nuo 1972 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. 2003 m. lapkričio 20 d. Vilniuje įkurto Kuršėniškių klubo prezidentas.

Kūryba

Išleido gyvenimo ir kūrybos apybraižų, sudarė straipsnių rinkinių, pasikalbėjimų su lietuvių rašytojais.  Su Henriku Šablevičiumi parašė meninio filmo „Mažos mūsų nuodėmės“ (1979 m., pagal Raimondo Kašausko to paties pavadinimo romaną, rež. H. Šablevičius) scenarijų.  Pagal jo scenarijus sukurti dokumentiniai filmai „Rankos“ apie Eduardą Mieželaitį ir „Dienoraštis be datų“ apie Justiną Marcinkevičių.
Mindaugas Umaras

Biografija

1986 m. baigė Kauno 27 vidurinę mokyklą.
1997–2010 m. buvo bendrovės „Profine Baltic“ logistikos vadybininkas, nuo 2010 m. bendrovės „Egminda“ direktorius.
Nadžranas

Istorija

Nadžranas arabų kalboje turi mažiausiai dvi reikšmes. Tai gali reikšti medinį karkasą nuo kurio atsidaro durys arba tai troškulio sinonimas. Manoma, kad miesto istorija prasidėjo dar prieš 4000 metų ir tęsėsi tol kol jo neokupavo romėnai. Prekyba mieste labiausiai buvo suklestėjus II a. ir I a. pr. m. e.
Tarapotas

Istorija

Tarapotą 1782 m. įkūrė vyskupas Baltazar Jaime Martínez de Compagnon y Bujanda. Ilgą laiką tai buvo nedidelis miestelis Lamaso miesto įtakos srityje. XX a. išaugo į svarbų prekybinį centrą, aplenkė departamento sostinę Mojobambą.
WP 1.0

WP 1.0 – spausdintinė vokiškos Vikipedijos versija.
Zenodot leidykla Berlyne 2006 m. pradžioje paskelbė iki 2010 gruodžio mėn. išleisianti 100 Laisvosios enciklopedijos tomų. Dukterinė Directmedia Publishing'o įmonė Zenodot tikisi dar šiais metais publikuoti bent du tomus.
Nuo 2007 sausio kas mėnesį pasirodys du 800 puslapių apimties tomai. Directmedia jau turi patirties, kadangi anksčiau leido Vikipediją CD ir DVD forma.
„WP 1.0“ vieno tomo kaina – 14,90 eurų (apie 52,15 lt), jei užsakoma iš anksto (transkripicijos, prenumeratos būdu), arba 18,50 eurų (perkant knygynuose). Taigi visa spausdintinė Vikipedijos versija kainuotų apie 1.500 eurų.
Šiame leidinyje bus ir lietuvių į bendrą Vikiteką įkeltų iliustracijų bei jų redaguotų tekstų.

Leidimas

Vikipedijos leidimu rūpinasi 25 narių komanda – 10 profesionalių redaktorių ir 15 Vokietijos vikibendruomenės narių. Savanoriai padės peržiūrėti 350.000 straipsnių ir juos susisteminti.
Pasak leidyklos atstovės Gertrūdos Götz, bus kruopščiai išanalizuoti visi netikslumai, ištaisytos klaidos. Už enciklopedijos turinio kokybę ir leidybą atsakomybės ėmėsi pati Zenodot leidykla.

Giminingi projektai

Iki šiol spausdintine versija pasirodė tik straipsniai atskiromis Vikipedijos temomis – vadinamieji Vikiskaitiniai (WikiReader).
Mordvijos herbas

Mordvijos herbas – oficialus Mordvijos respublikos simbolis, patvirtintas 1995 m. kovo 30 d.
Šniadovas

Istorija

1405 m. įkurta Šniadovo Švč. Marijos Dangun Žengimo parapija. Iki 1900 m. kaimas turėjo miesto teises. 1912 m. pastatyta Šniadovo Švč. Marijos Dangun Žengimo bažnyčia. Iki II pasaulinio karo kaime veikė Šniadovo žydų kapinės. 1940-1941 m. ir 1944 m. kaimas buvo Šniadovo rajono centras. Iki 1980 m. kaime veikė Šniadovo geležinkelio stotis. Nuo 2003 m. spalio mėnesio kas mėnesį pradėtas leisti kaimo laikraštis. 2005 m. spalio 16 d. pastatytas paminklas popiežiui Jonui Pauliui II.
Europos lėkščiasvydžio federacija

Europos lėkščiasvydžio (ultimeito) federacija (trump. EUF), tai pagrindinė organizacija, kuruojanti Europos lėkščiasvydžio (ultimeito) asociacijas. Būdama dalis Europos skraidančiojo disko federacijos (EFDF) ir Pasaulinės skraidančiojo disko federacijos (WFDF), EUF koordinuoja savo veiksmus su šiomis organizacijomis ir vysto ultimeito sporto šaką Europoje, skleisdama žinią apie sportą ir žaidimo dvasią. EUF koordinuoja ultimeito asociacijas Europoje ir palaiko vietines bendruomenes tose šalyse, kur nėra nacionalinės organizacijos. EUF Europos komandoms organizuoja turnyrus, vysto edukacines programas, įvairius kursus ir palaiko jų veiklas. Tarybos nariai yra išrenkami dvejiems metams. Paskutiniai rinkimai vyko 2014 m. spalio mėnesį.

Istorija

EUF buvo pradėta kurti 2007 iš poreikio apjungti ir vienyti Europos ultimeito asociacijas. Federacijos tikslas buvo įkurti federaciją, galinčią kelti Europos ultimeito lygį bei populiarinti ultimeitą Europoje. EUF įkurta 2009 metais. Per keletą metų EUF išaugo į didelę bendruomenę. Federacija ir toliau lieka ištikima žaidimo dvasios vertybėms išlaikyti sparčiai augančioje ir besivystančioje Europos ultimeito asociacijų tarpe.

Artėjantys sankcionuoti renginiai

Europos ultimeito federacijos organizuojami Europos ultimeito čempionatai.
2019 m. EUMC Europos meistrų ir didmeistrių Ultimeito čempionatas
Madridas, Ispanija, 2019 m. spalio 17–spalio 20 d.

EUF čempionatų rezultatai

Europos ultimeito, Europos jaunimo, Europos klubų, Europos ištęstasis, ir Europos atvirojo ultimeito čempionatų rezultatai
Braunšveigas

Demografija

2015 m. Braunšveige gyveno 252 768 žmonės. Šiandien Braunšveigas yra vienas iš 20-ies Vokietijos miestų, į kuriuos norėtų atsikraustyti jauni žmonės.
Masivesi Dakuwaqa

Biografija

Nuo 2015 m. atstovauja Tokatoka Westfield Dragons komandai. Tais pačiais metais pakviestas į Fidžio nacionalinę rinktinę.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Fidžio nacionaline regbio-7 komanda pasiekė finalą, kuriame rezultatu 43-7 nugalėjo Jungtinę Karalystę ir tapo olimpiniais čempionais. Tai pirmasis Fidžio olimpinis medalis.
Kekuras

Kekuras – stulpo ar kūgio formos natūralios kilmės uola, paprastai upėje, jūroje ar jų pakrantėje. Kekurais tokios uolos vadinamos Sibire, Tolimuosiuose Rytuose, Arkties vandenyno pakrantėse.
Tokio pat pavidalo dirbtinis kekuras vadinamas kernu.
Airumas

Istorija

Gyvenvietė buvo įkurta 1937 m. kaip Banavano kaimas, Armėnijos TSR metu. Sparčiai augant maisto konservų pramonei 1960 m. tapo miesteliu. 2006 m. buvo suteiktas miesto statutas.
Abdelaziz Bouteflika

Biografija

Išsilavinimą įgijo Maroke. Alžyro karo metu dalyvavo Nacionalinio Išlaisvinimo Fronto (FLN) veikloje, greitai kilo pareigose. Jis įgijo karo vado Chuario Bumedjeno pasitikėjimą ir 1957 m. buvo paskirtas provincijos administracijos sekretoriumi. 1962 m. Alžyrui iškovojus nepriklausomybę nuo Prancūzijos A. Buteflika paskirtas jaunimo, sporto ir turizmo ministru. 1963 m. jis tapo užsienio reikalų ministru, jauniausiu pasaulyje. 1967 m. po Šešių dienų karo tarp Izraelio ir arabų valstybių A. Buteflika nutraukė diplomatinius ryšius su Izraelio pusę rėmusiomis JAV. 1974 m. jis užėmė JT generalinės asamblėjos prezidento postą ir pakvietė pirmą kartą palestiniečių lyderį Jasirą Arafatą pasisakyti oficialiai Jungtinėse Tautose. 
1978 m. mirus jo rėmėjui, prezidentui Chuariui Bumedjenui, A. Buteflika pradėjo prarasti pasitikėjimą, buvo kaltintas korupcija. 1981 m. jis pasitraukė į Šveicariją ir vėliau į JAE. Po 1980-ųjų viduryje kritusių naftos kainų Alžyro valdžia liberalizavo politiką, Islamiško Išsigelbėjimo Frontas (FIS) pradėjo įgauti įtaką šalyje. 1987 m. grįžęs į Alžyrą A. Buteflika buvo priimtas atgal į Nacionalinio Išlaisvinimo Fronto (FLN) centrinio komiteto narius. 1991 m. kariškiai užgrobė centrinę valdžią, prasidėjo pilietinės kovos. A. Buteflikai 1994 m. buvo siūlyta tapti Alžyro prezidentu, bet jis atsisakė dėl per didelės kariškių įtakos valdyme. Po 5 metų, 1999 m. jis sutiko kandidatuoti į prezidento postą rinkimuose ir lengvai juos laimėjo surinkęs 74 % balsų. Pirmuoju jo uždaviniu buvo sustabdyti pilietines kovas, kas įgyvendinta 2005 m. Taikos ir Nacionalinio Susitaikymo susitarimu, kuriuo buvo suteikta amnestija įvairioms ginkluotoms grupėms. 2004–2014 m. vyravusios aukštos naftos kainos leido jam atgaivinti ekonomiką, įgyvendinti stambių infrastruktūros projektų ir pradėti statyti didžiausią Afrikos mečetę. Tačiau tai netenkino didelės dalies alžyriečių lūkesčių, jis buvo kaltinamas asmeninių interesų siekimu ir vis labiau diktatorėjančiu valdymu. 2008 m. A. Buteflika organizavo konstitucijos perrašymą, leidusį jam būti prezidentu trečią kadenciją. 
2011 m. prasidėjus arabų neramumams, kurie nuvertė gretimų Tuniso ir Libijos ilgamečius prezidentus, A. Buteflika naudojo iš naftos sukauptus turtus dosnioms išmokoms siekdamas nuraminti nepatenkintuosius Alžyre. 2012 m. jis žadėjo trauktis iš prezidento pareigų, tačiau 2014 m. vėl kandidatavo ketvirtai kadencijai nepaisydamas prieš tai patirto širdies smūgio. 2019 m. vasario 22 d. jis paskelbė, kad kandidatuos penktajai kadencijai, kas sukėlė didžiulius visuomenės protestus. Jie nesiliove A. Buteflikai atšaukus savo siekį ir 2019 m. balandžio 2 d. jis paskelbė apie savo atsistatydinimą iš prezidento pareigų.
Vaiguvos kapinių koplyčia

Istorija

Vaiguvos kapinių koplyčia 1845 m. perkelta iš Liupčių dvaro.
Koplyčia apie 2000 m. buvo suremontuota. Joje neišliko bažnytinio interjero, naudojama pasidėti kapinių inventoriui, seniems kryžiams.
2016 m. lapkričio 29 d. Kultūros paveldo departamento Vertinimo taryba sprendė dėl koplytėlės Vaiguvos miestelio kapinėse įrašymo į Kultūros vertybių registrą (protokolo Nr. VT-57).

Architektūra

Koplyčia stovi kapinių viduryje, supama kapų, priekiniu fasadu orientuota į šiaurės rytus, Vaiguvos bažnyčios link. Statinys tradicinės architektūros, stačiakampio plano, vieno aukšto, su trisiene apside. Stogas virš kolyčios ir jos apsidės - trišlaitis. Stogo kraigo galuose iškilę du metaliniai kryžiai su ornamentų fragmentais. Sienų fasadai su stačiakampėmis langų ir durų angomis. Sienos apkaltos vertikaliomis medinėmis lentomis su lentjuosčių antdėklais.
Bufanas

Bufanas – vyriausiųjų ir vyresniųjų valstybės valdininkų (mandarinų) bei karininkų Kinijos imperijoje Ming ir Čing dinastijų laikais (XIV a. pabaiga – XX a. pradžia) bei tų pačių laikų Korėjoje bei Vietname skiriamasis ženklas. Tai buvo didelis kvadratinis antsiuvas ant uniforminio chalato. Antsiuve būdavo išsiuvinėtas realus ir mitinis gyvūnas, atspindintis valdininko rangą.

Ming dinastija

Bufanų naudojimas pirmą kartą autorizuotas 1391 m. Valdininkų bufanuose būdavo vaizduojami paukščiai, o kariškių – žvėrys. Bufanai kaip skiriamieji ženklai atsirado iš panašių stačiakampių, kuriuos kaip grynai dekoratyvinius naudojo Juan dinastijos laikais.
Pirmieji Ming dinastijos rūmų aprangos nuostatai buvo pskelbti 1368 m., bet juose bufanai neminėti kaip rango ženklai. Bufanus naudojo visą likusį Ming dinastijos laikotarpį ir po to sekusiais Čing dinastijos laikais, kol 1913 m. žlugo Kinijos imperija.
Ming laikų kilmingieji ir valdininkai bufanus nešiojo ant ilgų raudonų rūbų, bufanai eidavo nuo vieno šono iki kito, visiškai uždengdami krūtinė ir nugarą. Tam bufanai būdavo nežymiai trapeciški, su siauresniu viršumi.
Mingų statute nebuvo nurodyta, keli paukščiai ar žvėrys turi būti pavaizduoti bufane. Pradžioje vaizduodavo du ar tris paukščius ar žvėris. Tipiškuose bufanuose su dviem paukščiais jie būdavo pavaizduoti abu skrendantys arba vienas stovintis, o kitas skrendantis.

Rangų lentelė

Paukščiai ir žvėrys kaip rangų simboliai nuo bufanų priėmimo iki naudojimo pabaigos keitėsi labai mažai.
Estijos suvereniteto deklaracija

Istorija

Estija paskelbė savo nepriklausomybę pasibaigus I pasauliniam karui ir šaliai laimėjus nepriklausomybės kare 1920 m. vasario 2 d.
1939 m. rugpjūtį nacistinei Vokietijai ir SSRS pasirašius Molotovo-Ribentropo paktą Estija buvo okupuota.
Didžioji dauguma Vakarų Europos valstybių nepripažino šios okupacijos, o Baltijos šalių diplomatai veikė savo šalies vardu bei įvairiomis pastangomis gynė šalių nepriklausomybės klausimus.
1985 m. pradėtos politinės ir ekonominės reformos Perestroika ir Glasnost, siekiant pakelti ekonomikos lygį bei demokratizuoti Tarybų Sąjungą. Šių reformų rezultatai – visose TSRS gyvenimo sferose paaštrėjusi krizė, TSKP valdžios likvidavimas ir TSRS žlugimas.
1991 m. rugpjūčio 20 d. buvo paskelbta Estijos nepriklausomybės atkūrimo deklaracija. Tai įvyko vėliausiai iš visų Baltijos šalių. 1991 m. rugsėjo 6 d. Tarybų Sąjunga pripažino Estijos nepriklausomybę ir šalis prisijungė prie JTO tų pačių metų rugsėjo 17 d.
Praėjus beveik trejiems metams 1994 m. rugpjūčio 31 d. Rusijos ginkluotosios pajėgos pasitraukė iš Estijos. 2004 m. šalis prisijungė prie ES ir NATO, o 2010 m. tapo Tarptautinės ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos nare.
Verslo klasė

Verslo klasė – verslo žurnalas, kuris leidžiamas nuo 2001 m. Leidėjas – verslo dienraštis „Verslo žinios“. „Verslo klasės“ vyriausiasis redaktorius – Aurelijus Katkevičius, (anksčiau buvę redaktoriai: Vidas Rachlevičius, Beatričė Laurinavičienė). Leidinio tiražas apie 12 000 egz. (dalis tiražo platinama kartu su laikraščiu).
Edrikas

Biografija

Kai mirė jo tėvas, Edrikas buvo dar labai jaunas, ir todėl Kento karaliumi tapo jo dėdė Chlotcheras. Galimai, sulaukus pilnametystės Edrikas pradėjo valdyti kartu su dėde. Edriko valdymas buvo neilgas. „Anglosaksoniškoje kronikoje“ skelbiama apie Vesekso karaliaus Kedvalos ir jo brolio Mulos Kento puolimą 686 metais. Tikėtina, kad Edrikas žuvo mūšyje su jais.