google/wiki40b huggingface dataset:
Barbakanas

Barbakanas (it. barbacane) – gynybinis statinys tvirtovės, miesto gynybinės sienos išorėje prie vartų. Sudaro masyvus, paprastai cilindrinis bokštas su šaudymo angomis ir tiltas arba uždara perėja, jungiantis bokštą su vartais. Skirtas vartų apsaugai ir sienos sparninei gynybai. Buvo paplitęs Viduramžiais. Pradėi statyti XIII a. Prancūzijoje. XV a. pabaigoje iš jų išsivystė ravelinas.

Europoje

Didžiausias išlikęs Barbakanas yra Lenkijoje (Krokuva). Kiti barbakanai yra Naumburge prie Zalės, Rotenburge (ob der Tauber), Varšuvoje, Marienburge ar prie Fort de Salses (Prancūzijos Pirėnai).

Vilniaus „barbakanas“

Paplitusi klaidinga nuomonė, kad Vilniuje esanti gynybinės sienos bastėja taip pat yra barbakanas. Tačiau Lietuvoje nėra išlikę nei vieno tokio tipo gynybinio įtvirtinimo. Nepaisant to, „barbakano“ vartosena kalbant apie Vilniaus bastėją, išlieka gaji.
Kurmėnas

Išvaizda

Turi judrų straubliuką ir ilgą vairuojamąją uodegą. Kūnas 18-21 cm ilgio, uodega – 17-20 cm ilgio. Masė 400–500 g. Gyvena didelėmis šeimomis iki 15 individų. Gerai plaukioja ir nardo. Jo urvo anga būna po vandeniu. Žiemą užmiega.

Paplitimas

XX a. pradžioje kurmėnas buvo paplitęs Dniepro, Dono, Volgos ir Uralo upių baseinuose. XIX a. pabaigoje kurmėnas buvo išnykęs Ukrainoje, bet 1950 m. buvo reintrodukuotas vėl. 1990 m. buvo aptiktas Desnos baseine.
Rūšis aptinkama Rusijoje, Ukrainoje ir Kazachstane. Anksčiau gyveno ir Baltarusijoje, bet išnyko.

Gausa, nykimas

Tarybų Sąjungoje 1970-ųjų pradžioje buvo apie 70 000 individų.
1985 metais kurmėnų buvo apie 39000;
2000/2001 metais jų populiaciją sudarė jau tik 27 000 individų.
Pagrindinės nykimo priežastys – vandens tarša, buveinių praradimas, konkurencija su introdukuotom rūšim, priegauda (pakliūna į žvejybos tinklus).

Apsauga

Įtrauktas į Rusijos raudonąją knygą. Nuo 1986 m įrašytas į Tarptautinę raudonąją knygą į Pažeidžiamų (Vulnerable) kategoriją.
ACE inhibitorius

Angiotenziną konvertuojančio fermento inhibitoriai, arba AKF inhibitoriai (angl. angiotensin-converting-enzyme inhibitors, ACE inhibitors) – grupė natūralių ir sintetinių cheminių junginių, skirtų gydyti širdies ir inkstų nepakankamumo ligas, mažinti arteriniam kraujospūdžiui, plastinėje chirurgijoje, apsisaugoti nuo jonizuojančios spinduliuotės. Atrasti tiriant peptidus, kuriuos gamina nuodingos gyvatės kaisakos (Bothrops jararaca).
AKF inhibitoriai yra farmakologinės medžiagos, konkurenciniu būdu inhibuojančios angiotenziną konvertuojantį fermentą (AKF). AKF yra nespecifinis fermentas, dalyvaujantis daugelio nedidelių peptidų metabolizmo procesuose, taip pat konvertuojant angiotenziną I (neaktyvų dekapeptidą) į angiotenziną II (oktapeptidą). Be angiotenzinų virsmo slopinimo, AKF inhibitoriai taip pat lėtina bradikinino ir kitų vazodilatacinių peptidų degradaciją.

Šalutiniai reiškiniai

Dažniausiai pasireiškia kosulys, priklausantis nuo bradikinino ir substancijos P kaupimosi plaučiuose, o taip pat odos bėrimai. Tipiškas, nors labai retas ir pavojingas šalutinis reiškinys yra angioneurozinė edema.
Dubajus

Istorija

Apie Dubajaus senovę žinoma nedaug. Archeologiniai tyrimai rado miesto teritorijoje III a. keramikos ir nestoriečių bažnyčių likučius. 1799 m. į šias teritorijas nuo Nedždo vahabitų pabėgo banijasų beduinų gentis. Jie vertėsi žvejyba ir grūdų auginimu.
Iki XIX a. pabaigos Dubajus buvo skurdus ir izoliuotas miestas, gyvenantis daugiausia perlų žvejyba. Miestas 1954–1971 m. buvo anglų kolonijos administracinis centras. 1971 metais septyni nepriklausomi emyratai Abu Dabis, Dubajus, Šardža, Adžmanas, Ras Al Khaimah, Um El Kaivainas ir Fudžeira susijungė, kad sudarytų Jungtinius Arabų Emyratus. Dubajaus emyras tapo šalies viceprezidentu.

Turizmas

Nors Dubajus niekada netapo JAE sostine, jis yra žinomiausias federacijos miestas su moderniausia infrastruktūra. Taip atsitiko dėl to, kad didelio žiniasklaidos dėmesio sulaukė miesto statiniai ir dirbtinės salos, pvz., Palmių salos – dirbtinis palmės formos pusiasalis ir Pasaulis (dirbtinis salynas atkartojantis pasaulio žemėlapį). Čia taip pat yra prabangiausi viešbučiai ir Burdž al Arabas (vienintelis septynių žvaigždučių viešbutis pasaulyje), aukščiausias pasaulio dangoraižis Burdž Chalifa (828 m aukštis).
Kiti objektai: Dubailendas,  Pakrantės Ruožas, Dubajaus marina, Dubajaus zoologijos sodas.

Švietimas

Dubajuje veikia daug universitetų ir kolegijų, iš jų dauguma privatūs. 2 valstybiniai universitetai – tai Aukštesnieji Technologijų koledžai bei Zajedo universitetas.
2009 m. Dubajuje veikė 79 valstybinės ir 145 privačios mokyklos.
Darsūniškio akmuo

Darsūniškio akmuo – saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Kaišiadorių rajone, Kruonio seniūnijoje, Darsūniškyje. Paskelbtas saugomu Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos 1992 m. spalio 1 d. sprendimu Nr. 231.
Akmuo guli kelio  1803  Kruonis–Darsūniškis  dešinėje pusėje, miestelio prieigose (nuo Kruonio pusės) esančioje pakelės aikštelėje. Jis stūkso pakylėtas ant betoninio pagrindo. Informaciniu ženklu nepažymėtas. Anksčiau prie jo buvo pritvirtinta memorialinė lenta apie čia vykusių Antrojo pasaulinio karo pabaigos (1944 m. vasaros) mūšius. Už akmens – regykla į Nemuną. Akmuo atgabentas iš kitur.
Betygalos II piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnį – stačiašlaitę kalvą, esančią Dubysos intako Vaškutės dešiniojo kranto slėnio pakraštyje, iš trijų pusių juosia upelio slėnio daubos, šiaurės pusėje yra aukštuma. Šlaitai į slėnį statūs, 20–25 m, šiaurinis galas nuo aukštumos pakyla apie 5 m aukščio. Aikštelė orientuota šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 30 x 33 m dydžio, jos šiauriniame krašte yra pylimo liekanų. Pasak J. Basanavičiaus, čia stovėjusi XIII a. – XIV a. rašytinių šaltinių minima Aukaimio pilis.
II piliakalnis – greičiausiai tai pirmojo piliakalnio įtvirtintas papilys. Jis įrengtas aukštumos kampe. Piliakalnį iš pietryčių, pietvakarių ir šiaurės vakarų juosia daubos. Šlaitai į daubas statūs, 18–25 m aukščio. Aikštelė beveik trikampė, nulyginta, 107x73 m dydžio, jos pietvakarinis kraštas 7 m aukštesnis. Pašlaitėje yra puslankio formos 90 m ilgio, 16 m pločio ir 3 m gylio griovys. Šlaite (kapinių pusėje) stovi 1860–1866 m. pastatyta penkiakampė Jankovskių koplyčia. Griovys rytinėje dalyje 5 m plotyje viršuje užpiltas. Kalnas apaugęs mišku, aikštelės dalis palei koplyčią dirvonuoja.

Tyrimai

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1909 m. atliko Liudvikas Kšivickis, aprašė Tadas Daugirdas, 1967 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas, 1980 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Tvarkymo darbai

2017–2018 m. buvo vykdomi piliakalnio tvarkymo darbai. Įrengta takų ir laiptų sistema, jungianti abu piliakalnius ir kapines, pašalinti vaizdą užstojantys medžiai ir krūmai, pertvarkyta vieta prie aukuro.
Aukštutinis Vestsaidas

Aukštutinis Vestsaidas (angl. Upper West Side) yra apylinkė Manhatane, Niujorke, esanti tarp Centrinio parko ir Hadsono upės, virš 59-os gatvės vakarinės dalies. Vestsaide yra gausu istorinių vietų, kultūrinių centrų, rajone taip pat buvo nufilmuota daugybė garsių filmų.
Kaip ir Aukštutiniame Istsaide, Vestsaide dominuoja gyvenamieji namai bei parduotuvės, didžioji dalis gyventojų dirba komercinėse Midtauno ir Žemutinio Manhatano apylinkėse. Vestsaidas yra viena iš turtingesnių Manheteno apylinkių, kurios gyventojų vidutinės pajamos yra didesnės už bendrą Manheteno vidurkį.
Selma Lagerlöf

Biografija

Gimė Morbakoje, nusigyvenusio dvarininko šeimoje. Baigė mokytojų seminariją Stokholme. 1885 – 1895 m. mokytojavo Landskrūnoje. Vėliau dirbo tik literatūrinį darbą.

Kūryba

Lagerlöf debiutavo 1891 m. su romanu „Sakmė apie Gestą Berlingą“, kuriame parodė savo neišsenkamus fantazijos turtus. Šis romanas pelnė jai pasaulinę šlovę. Vėliau parašytoje romanų trilogijoje meniškai persipina padavimų ir sakmių tradicijos su realistiniais dvarininkų ir valstiečių gyvenimo vaizdais. Rašytoja iki gyvenimo pabaigos liko romantikė, humanistė, kovotoja už aukštuosius žmogaus idealus.
Sudėtis

Sudėtis – vienas pagrindinių aritmetikos veiksmų.
Paprasčiausiu atveju sudėtis du skaičius (dėmenis) paverčia vienu – suma. Sudedant daugiau nei du skaičius, sudėtis taikoma dviem skaičiams, tada rezultatas sudedamas su sekančiu ir t. t.
Pažanga (Argentina)

Pažanga – Argentinos lietuvių laikraštis, pradėtas leisti 1951 m. kovo 31 d. Buenos Airėse.
Redaktoriai: Danielius Jokubonis, K. Zuoza.
Glasso-Steagallo aktas

Glasso-Steagallo aktas (angl. Glass-Steagall Act), reikalaujantis atskirti depozitų surinkimo veiklą nuo vertybinių popierių išplatinimo garantavimo (angl. underwriting) veiklos, išsilaikė ištisus 66 metus – nuo 1933-iųjų iki 1999 metų. Akto įvedimu buvo siekiama apriboti komercinių bankų apetitą rizikai, tačiau štai jau dešimtmetis, kai komerciniai bankai Amerikoje gali vertikaliai integruotis įsigydami investicinius bankus arba kurti nuosavus investicinės bankininkystės padalinius. Šį rugsėjį, krizės įkarštyje, panaikintas ir draudimas komerciniams JAV bankams tuos nuosavus padalinius finansuoti tiesiogiai, t. y. naudojantis turima kapitalo baze.
Taigi Glasso-Steagallo aktas nustojo galioti ir de facto neliko paskutinių saugiklių, Jungtinėse Valstijose atskiriančių rizikingą investicinės bankininkystės veiklą nuo palyginti saugios tradicinės komercinės bankininkystės veiklos. Štai „Merrill Lynch“ už 70% vertės buvo parduotas vienam stambiausių pasaulio bankų „Bank of America“, o kitam stambiam bankui „JPMorgan Chase“ atiteko „Bear Stearns“ investicinis bankas. Taip pat „Lehman Brothers“ Azijos ir Europos padaliniai įsigyjami „Nomura“, o „Barclays“ įsigijo pastarojo JAV padalinį.
Oldaki Magna Brokas

Istorija

Nuo XIX a. pabaigos kaimas priklausė Dmochi Glinkų valsčiui, Čiževo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapijai. 1827 m. kaime buvo 14 namų ir 87 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 12 namų ir 72 gyventojai, iš kurių 36 vyrai ir 36 moterys, o palivarke 3 namai ir 32 gyventojai, iš kurių 18 vyrai ir 14 moterys.
Černobylio atominė elektrinė

Istorija

Nuo XX a. septintojo dešimtmečio vidurio Ukrainos šiaurėje buvo ieškoma vieta, tinkama naujai atominei elektrinei statyti. 1967 m. vasario 2 d. bendru TSKP Centro komiteto ir TSRS Ministrų tarybos nutarimu rekomenduota Ukrainos valstybiniam plano komitetui statyti naują atominę elektrinę dešiniajame Pripetės upės krante, prie Janovo kaimo. Černobylio atominė elektrinė buvo projektuojama 6000 megavatų galios. 1970 m. gruodžio 14 d. TSRS Ministrų taryba patvirtino sprendimą, kad Černobylio atominėje elektrinėje bus įrengiami RBMK tipo uraniniai-grafitiniai reaktoriai. Tokio tipo reaktoriai jau anksčiau buvo įrengti Leningrado ir Kursko atominėse elektrinėse. Viena svarbiausių priežasčių, nulėmusių šio tipo reaktorių statybas Černobylio AE, buvo siekis greitai sukurti didelės galios elektros gamybos pajėgumus. RBMK tipo rektoriuose branduolinį kurą buvo galima perkrauti nemažinant reaktorių galios ir, tokiu būdu, padidinti jų veiklos efektyvumą. Nuo 1970 m. buvo statomi pirmieji du Černobylio atominės elektrinės 1000 megavatų galios blokai. Lygiagrečiai, 1970 m. vasarį pradėtos ir Pripetės miesto, kuriame turėjo gyventi atominę elektrinę aptarnaujantis personalas, statybos. 1977 m. gruodžio 14 d. pradėjo funkcionuoti pirmasis, o 1979 m. sausio 10 d. – antrasis reaktorius. 1980 m. spalio 21 d. prie Černobylio atominės jėgainės prijungta 750 kV įtampos elektros perdavimo linija. Iki 1983 m. gruodžio 30 d. buvo pastatyti ir paleisti dar du tokie patys blokai. 1981 m. buvo pradėtos penktojo ir šeštojo blokų statybos, kurios buvo nutrauktos po 1986 m. balandį įvykusios avarijos. Po avarijos dar dirbo trys reaktoriai, kurie palaipsniui buvo išjungiami. Paskutinis (trečiasis) reaktorius buvo sustabdytas 2000 m. gruodžio 15 d.
Mėnesinės

Mėnesinės (menstruacijos; lot. menstruus –  „mėnesinis“) – tai mėnesinių ciklo laikotarpis (sąlyginė ciklo pradžia), kurio metu vyksta kraujavimas iš makšties. Vyksta cikliškai, maždaug kas mėnesį (iš to ir pavadinimas, bet norma laikoma ir 21–35 d. intervalai), paprastai trunka apie 5 dienas (nuo 3 iki 7 dienų), ir per tą laiką netenkama apie 50–150 ml kraujo (vidutiniškai 100 ml).
Pirmosios mėnesinės vadinamos menarche, klimakso metu tampa nereguliarios ir ilgainiui išnyksta (išsenka folikulų atsargos kiaušidėse). Mėnesinių nebūna nėštumo metu (dingusios mėnesinės – nėštumo požymis) ir tam tikrą laikotarpį po gimdymo (vadinama laktacinė amenorėja).

Fiziologija

Nors mėnesinės laikomos ciklo pradžia, tačiau pagrindinis veiksnys, nulemiantis mėnesinių atsiradimą, yra ovuliacija – būtent nuo jos praėjus 12–16 dienų atsiranda mėnesinės. Iš kiaušidės išsilaisvinęs kiaušinėlis nėra apvaisinamas (o tam kaskart po ovuliacijos ruošiasi gimda), todėl ir prasideda kraujavimas. Taigi, mėnesinės fiziologine prasme yra ne ciklo pradžia, bet pabaiga.
Mėnesinių metu iš gimdos ertmės išsiskiria kraujas ir suiręs funkcinis gimdos gleivinės sluoksnis, o iš gimdos kaklelio – gleivės su daug leukocitų. Keletas dienų prieš mėnesines ir jų metu moteris būna jautresnė, greičiau pavargsta, pakinta kilsteli jos kūno temperatūra, keičiasi medžiagų apykaita. Mėnesinių nebūna nėštumo metu ir tam tikrą laikotarpį po gimdymo (laktacinė amenorėja).

Higiena ir seksas

Higienos sumetimais moterys naudoja higieninius paketus, kurie keičiami keliskart per dieną. Mėnesinių metu reikia vengti maudynių, kadangi šiuo metu pašaliniai mikroorganizmai lengviau gali patekti į moters organizmą ir užkrėsti, sukeldami lytinių organų uždegimus ir kitas ligas.
Seksas mėnesinių metu galimas, tačiau būtina tinkama vyro higiena (nuplauta varpa ir kapšelis, išangė).

Mėnesinės ir kultūra

Nors mėnesinės – normalus fiziologinis procesas, tačiau jau nuo seno jos buvo susijusios su prietaringa baime, piktomis jėgomis. Pavyzdžiui, Biblijoje sakoma, kad kraujuojanti moteris turi būti atskirta nuo kitų 7 dienas, o kas ją tuo metu palies, taps „nešvarus“. Daugelyje senųjų kultūrų moteriai per mėnesines priskiriamos magiškos galios. Siekiant, kad tos galios nepakenktų vyrams, moterys buvo atskiriamos nuo vyrų ir gyvendavo atskiruose nameliuose gyvenviečių pakraščiuose toliau nuo kitų žmonių. Kai kur tikėta, kad moteris per mėnesines yra pavojinga, gali užleisti sausrą, pakenkti derliui, jai prisilietus sugyžta pienas, vynas virsta actu ir pan. Neigiamo požiūrio liekanų išlikę ir šiuolaikinėse kultūrose: nemaža dalis porų susilaiko nuo sekso mėnesinių metu ne tiek dėl to, kad moteris gali užsikrėsti, kiek dėl to, kad ji laikoma „nešvaria“.
Teodoras Bumblauskis

Teodoras Bumblauskis (g. 1934 m. kovo 11 d. Saušilyje, Žarėnų valsčius) – Lietuvos miškininkas ekologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1961–1969 m. dirbo Telšių miškų ūkyje vairuotoju, meistru, techniniu vadovu. 1967 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1991 m. biologijos mokslų daktaras.
1969–1990 m. dirbo Botanikos instituto Kraštovaizdžio ekologijos laboratorijoje. Nuo 1991 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas, nuo 1993 m. Gamtos mokslų fakulteto dekanas; nuo 1992 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Moksliniai darbai iš bendrosios ir taikomosios ekologijos, aplinkosaugos, landšaftotyros, biosferos evoliucijos.
Augsburgo taika

Augsburgo taika – 1555 m. rugsėjo 25 d. Augsburgo mieste (Vokietija) pasirašyta taikos sutartis tarp protestantų Šmalkaldų lygos ir imperatoriaus Karolio V. Ja baigti nuo 1531 m. Vokietijoje vykę religiniai karai.

Taikos principai

Ši sutartis faktiškai pripažino ir įteisino liuteronų tikėjimą Šventojoje Romos imperijoje. Pagal cuius regio, eius religio (lot. „kieno valdžia, to ir tikėjimas“ arba „kieno valdžia, to ir religija“) principą regiono valdovo tikėjimas (katalikybė ar liuteronybė) tapo privalomas to regiono gyventojams. Per nustatytą laikotarpį šeimos galėjo persikelti į regioną, kuriame buvo įteisinta jų praktikuojama religija (24 straipsnis). Nurodyta, kad dvasininkas, pakeitęs tikėjimą, turi netekti bažnytinių pareigų
Nors pagal Augsburgo taiką gana sėkmingai sumažinta trintis imperijoje ir padidinta religinė tolerancija, tačiau kai kurie svarbūs dalykai liko neišspręsti. Pagal šią sutartį nebuvo garantuojamos anabaptistų bei kalvinistų teisės, todėl daugelis protestantų grupių, gyvenusių liuteronų kunigaikščių žemėse galėjo būti kaltinami erezija (17 straipsnis: „Tačiau visi, kurie nepriklauso dviem aukščiau paminėtoms religijoms, nėra įtraukiami į šią taiką, bet yra visiškai nuo jos atribojami“). Tolerancija kalvinistams oficialiai nebuvo taikoma iki Vestfalijos taikos, sudarytos 1648 m.
Susiedama religinį susiskaldymą su politiniu, Augsburgo taika užfiksavo mažų valstybėlių rinkinį, išlikusį Vokietijoje iki pat XIX a.
Petras Kisielis

Biografija

Lietuvis, gimė valstiečių šeimoje Novoaleksandrovsko apskrities Грибани kaime (dab. Rokiškio rajono Panemunis).
1902 m. nusiunčiamas į G. Zivo fotografiją (Peterburgas) „mokiniu“, kad išmoktų retušavimo ir knygrišybos. Vėliau, 1910–1912 m., mokėsi barono Štiglico techninio piešimo mokykloje, 1913–1916 m. Imperatoriškojoje menų akademijoje. 1916 m. paimtas į kariuomenę ir 1917 m. komandiruotas į vyriausiojo kariuomenės vado štabą dirbti trofėjinės komandos dailininku.
1918–1920 m. Rusijos pilietinio karo metais dirbo Revoliucinės karo tarybos pirmininko Levo Trockio traukinyje dailininku. 1921 m. RTFSR Švietimo liaudies komisariato inspektorius meninėms organizacijoms. 1922–1924 m. Revoliucinės karo tarybos reikalų valdytojo padėjėjas. Nuo 1922 m. buvo Revoliucinės Rusijos dailininkų asociacijos (RRDA; rus. АХРР) narys, vėliau – asociacijos narys. 1925–1929 m. dėstė Centriniuose RRDA meniniuose kursuose, buvo jų vedėjas. 1928–1929 m. buvo Aukščiausiojo meno techninio instituto Tapybos fakulteto docentas ir dekanas. 1930 m. pašalintas iš RRDA, tuo metu vyko partinių eilių „valymas“. 1937 m. buvo suimtas ir 1940 m. mirė pataisos darbų stovykloje.
Kukečiai

Aplinkinės gyvenvietės

BUBIAI – 25 km 
 Vijurkai – 10 km
Paverpenis – 2 km 
 KELMĖ – 4 km
Mėnuleigis-1

Mėnuleigis-1 (rus. Луноход-1) – pirmas savaeigis Mėnulio aparatas. Jis buvo atskraidintas į mėnulio paviršių Tarybų Sąjungos tarpplanetinės stoties Луна-17 1970 m. lapkričio 17 d. ir prabuvo ten iki 1971 m. spalio 4 d. Atsiuntimo tikslas buvo Mėnulio paviršiaus tyrimas radioaktyviais ir rentgeno spinduliais siekiant išsiaiškinti Mėnulio paviršiaus cheminę sudėtį ir gruntų savybes.
Algirdas Reipas

Biografija

1985 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultetą.
1985 m. Alytaus rajono Obelijos kolūkio vyr. agronomas, pirmininko pavaduotojas gamybos klausimais. 1991–1995 m. Alytaus rajono Miroslavo apylinkės viršaitis, 1995–1997 m. Alytaus rajono mero pavaduotojas. 2000 m. Alytaus miesto savivaldybės Aplinkos apsaugos skyriaus vedėjas. 2003 m. Alytaus regiono atliekų tvarkymo centro direktorius.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys. 1995–1997 m. ir 1997–2000 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Zita, vaikai Ieva, Laurynas, Žygimantas.
Monktonas

Istorija

Nors pirmieji gyventojai į miestą atsikėlė 1733 m., jo įkūrimo data laikoma 1766 m., kuomet atsikėlė imigrantai iš Filadelfijos.

Ekonomika

Praeityje Monktonas buvo svarbus geležinkelių taškas. Dabartinė miesto ekonomika yra stabili ir išlaikiusi tradicines šakas:  mažmeninė prekyba, transportavimas ir paskirstymas. Monktone taip pat išsivystė ir naujesnės ekonomikos šakos, tai informacinės technologijos, švietimas, sveikatos priežiūra, finansinės paslaugos, draudimas. Stipri miesto ekonomika sulaukė nacionalinio pripažinimo, Monktone nedarbo lygis mažesnis nei šalies vidurkis.

Sportas

2010 m. mieste vyko pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionatas.
Šaunamasis užtaisas

Šaunamasis užtaisas (angl. propelling charge; rus. метательный заряд) – šaudmenyje esantis parakas, kuris šūvio metu dega ir susidarančios parako dujos išstumia iš vamzdžio kulką (sviedinį, miną). Šoviniuose ir dvinariuose šaudmenyse šaunamasis užtaisas būna tūtoje ar tūtelėje, o trinariuose šaudmenyse – užtaiso maiše.

Per žiotis užtaisomuose šaulių ginkluose ar pabūkluose šaunamąjį užtaisą sudarydavo per žiotis įberiamas parakas.
Panašūs užtaisai yra išmetamieji užtaisai, naudojami specialiuose sviediniuose ir pan. šaudmenyse. Jie paprastai būna irgi parakiniai, bet mažesnio galingumo.
Šaunamieji užtaisai būna iš tokių svaidomųjų sprogstamųjų medžiagų kaip dūminis parakas, piroksilinas, balistitas ir kiti bedūmiai parakai. Parakai, skirtingai nuo brizantinių sprogalų (heksogenas, trotilas), nedetonuoja, o tiesiog dega (deflagracija). Degant išsiskiriančios įkaitusios degimo dujos sudaro didelį teigiamą slėgį, ima plėstis ir stumti sviedinio (kulkos) dugną.
Šaunamojo užtaiso efektyvumas priklauso nuo išorinių sąlygų – oro (ir užtaiso) temperatūros bei drėgnio. Didesnio drėgnio parako efektyvumas smarkiai prastėja, o labai sudrėkęs parakas gali užsidegti pavėluotai (delstinis šūvis) ar iš viso neužsidegti. Todėl artilerijos vadovuose nurodoma, kad šaudmenis draudžiama laikyti laikyti drėgnose vietose ar ten, kur juos gali paveikti krituliai. Tai ypač svarbu trinariams šaudmenims.
Sviedinio žiotinio greičio priklausomybė nuo šaunamojo užtaiso temperatūros būna nurodyta šaudymo lentelėse.

Šaunamojo užtaiso padegimas

Paprastai šaunamąjį užtaisą padega mechaniškai sužadinta kapsulė. Kapsulėje būna nedidelis kiekis inicijuojančios sprogstamosios medžiagos, kurią smūgis priverčia sprogti ir išskirti didelį kiekį šilumos. Susidarantis pliūpsnis padega šaunamojo užtaiso paraką.
Senesnis padegimo variantas buvo padegti paraką degančiu dagčiu arba kibirkštimis iš titnaginės ar ratukinės spynos.
Degant užtaiso parakui susidaro tokios pačios masės parako dujų kiekis, kur dujų temperatūra lygi apie +3000 °C.

Šaunamojo užtaiso dydis

Šovinių šaunamieji užtaisai būna iš anksto apskaičiuotos masės, užtikrinantys numatytą šūvio energiją. Tuo tarpu dvinariuose ir trinariuose šaudmenyse užtaisai gali būti kelių skirtingų dydžių, kas leidžia panaudoti kelias iš anksto numatytas sviedinio energijas ir trajektorijas. Tiesa, toks šaunamųjų užtaisų galingumo keitimas mažina šaudymo spartą.
Šaunamieji užtaisai šoviniuose gali labiau varijuoti kai šoviniai užtaisomi rankiniu būdu naudojant naujas pirktas ar jau naudotas tūteles. Rankinį šovinių užtaisymą gana plačiai naudoja medžiotojai bei kai kurie šauliai mėgėjai.
Notėnų Kristaus karaliaus paminklas

Paminklas

Paminklas susideda iš trijų tarpsnių. Apačioje išbetonuotas laiptuotas, dviejų pakopų cokolis. Virš jo kyla į viršų siaurėjantis pilkšvai rusvo granito akmuo, kurio priekinėje pusėje iškaltas bareljefas: dviejų sukryžiuotų šautuvų fone pergamento lapas su užrašu „IR ŠVIESA, / IR TIESA MŪS / ŽINGSNIUS TELYDI / 1922–1932 / LŠS / NOTĖNŲ ŠAULIŲ / BŪRYS“, virš šautuvų tekančios saulės fone – atversta knyga, o virš jos – dvigubo kryžiaus fone kylantis flagštokas su trispalve. Dešiniajame akmens šone tiesiai nuskeltoje plokštumoje iškaltos paminklo istorijos datos: „STATYTAS 1932 / NURGIAUTAS 1962 / ATSTATYTAS 1989 / VR“.
Paminklo viršuje ant akmens stovi iš betono nulieta ir polichromuota Kristaus karaliaus skulptūra. Kristus pavaizduotas stovintis, vienplaukis, basas, vilkintis ilgą rūbą ir apsiaustą, dešinę ranką pakėlęs palaiminimui, kairėje rankoje laikantis skeptrą bei karūną. Po jo kojomis kairėje paminklo pusėje įbetonuotas akmeninis skydas su Vyčio kryžiumi (Lietuvos šaulių sąjungos ženklas).
Paminklo aukštis – 2,50 m.

Istorija

Paminklą 1932 m. pastatė Lietuvos šaulių sąjungos XV (Kretingos) rinktinės Notėnų šauliai, minėdami savo būrio įkūrimo 10-metį.
1962 m. komunistų valdžios nurodymu paminklas buvo nuverstas, o Kristaus skulptūra paskandinta upėje. Tačiau vietos gyventojai slapta ją ištraukė ir parvežė į Notėnų bažnyčią. Iš pradžių skulptūra buvo saugoma koplyčioje, o vėliau pastatyta šventoriuje.
1989 m. Donato Razgaus, Antano Benečio, meistro Kazio Mažeikos rūpesčiu, padedant kolūkio vadovui Rimantui Kazlauskui, paminklas buvo atstatytas. Akmeninę paminklo dalį darė akmens meistras Vladas Raštikis iš Sedos.
Paminklo atidengimo iškilmės įvyko 1989 m. rugpjūčio 27 d., per Marijos Karalienės atlaidus.
Gailiai

Geografija

Gailių šiauriniu pakraščiu teka Dubysos intakas Dratvuo, pietiniame pakraštyje yra Gyžežerio ežeras.