google/wiki40b huggingface dataset:
Čekiškės Švč. Trejybės bažnyčia

Istorija

Dvarininkas Jurgis Gedgaudas Mackevičius 1626 m. pastatė mūrinę bažnyčią, klebonui išlaikyti dovanojo 20 dešimtinių žemės. 1625 m. bažnyčiai dovanotas Šedvydžių kaimas (dabar Kelmės rajone).
1805 m. Čekiškės klebonas dėl šio kaimo ribų bylinėjosi su Kelmės dvaro savininkais Gruževskiais). 1799 m. bažnyčia sudegė. Jos vietoje klebono iniciatyva 1821 m. išmūryta ir pailginta dabartinė bažnyčia, pristatytas bokštas. 1805 m. prie bažnyčios buvo prieglauda - ligoninė. XIX a. (iki 1863 m.) veikė parapinė mokykla. Čekiškės vikaras Aleksandras Vytartas už tai, kad bažnyčioje perskaitė 1863 m. sukilėlių atsišaukimą, buvo sušaudytas.
1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Bažnyčia 1935 m. perstatyta.

Architektūra

Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, bazilikinė, su šoniniais priestatais ir bokštu. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su metalinių grotelių vartais. Jo kampe stovi mūrinė varpinė.
Šventoriuje 1996 m. pastatytas koplytstulpis Vasario 16-osios akto signatarui P. Dovydaičiui (1886–1942 m.) atminti.
Bažnyčioje sumontuoti Aleksandro Mockevičiaus vargonai.
Songcen Gampo

Biografija

Gimė tarp 557 ir 617 m. Gjamos rūmuose netoli Lasos, buvo Jarlungų dinastijos karaliaus Namri Sogceno sūnus. Pagal tradicinį Tibeto karalių sąrašą Songcen Gampo laikomas 33-uoju Tibeto valdovu. Į sostą įžengė tarp 605 ir 617 m., dar būdamas mažamečiu, nes jo tėvas buvo nunuodytas. Vėliau, vienydamas šalį, Sogcen Gampo vedė princeses iš įvairių kraštų: Žangžungo, Tangutų karalystės, Nepalo (Bhirukti), Kinijos (Venčeng). Teigiama, kad Kinijos ir Nepalo – tuo metu jau budistinių valstybių – princesės buvo pirmosios budistės ir skatino Songcen Gampo atkreipti dėmesį į šią religiją.
Sogcen Gampo pasižymėjo užkariaudamas aplinkinius kraštus ir taip plėsdamas Jarlungų valdžią: jis užkariavo Tibeto kultūros pradininkę – Žangžungo valstybę (~634 m.), puldinėjo tautas rytų Tibete (vakarų sia, bailangus, čiangus), 635–636 m. surengė sėkmingą karinę kampaniją į Tangų valdomą Kiniją. Pietuose (Nepale) vasaliniais ryšiais pajungė Ličhavų dinastiją.
Songcen Gampo pasižymėjo kultūrine veikla – jis nusiuntė ministrą Thonmi Sambhotą į Indiją, kad šis sukurtų raštą tibetiečių kalbai. Tada pradėti versti budistiniai tekstai iš sanskrito į tibetiečių kalbą ir šalyje pradėtas platinti budizmas. Jis perkėlė sostinę į Lasą, pradėjo prekybinius ryšius su Kinija, Indija, šiaurės tautomis (uigūrais, mongolais); taip Tibete pradėtas naudoti šilkas, rašalas, popierius, vynas, atsirado astrologija, raštas, teisynas.
Songcen Gampo mirė greičiausiai 649 m., jo įpėdiniu tapo vaikaitis Mangsongas Mangcenas (nors tikroji valdžia teko ministrui Mgarongui Canui). Tibeto budistinėje tradicijoje Songcen Gampo laikomas vienu iš trijų dharmos karalių.
Mosmano tarpeklis

Mosmano tarpeklis (angl. Mossman Gorge) yra pietinėje Deintrio nacionalinio parko dalyje, Kvynslendas. 80 km į šiaurę nuo Kernso. Šalia yra Mosmano miestelis. Tai dalis, vietinių aborigenų genties – Kuku Yulanji, gyvenvietės.
Karolis III (Ispanija)

Biografija

Pilypo V ir Izabelės Parmietės sūnus. 1732–1734 m. buvo Parmos kunigaikščiu; nukariavo Neapolio ir Sicilijos karalystę. Mirus pusbroliui Ferdinandui VI, tapo Ispanijos karaliumi ir perleido Neapolio ir Sicilijos karalystę savo trečiajam sūnui Ferdinandui I.

Valdymas

Valdydamas Ispaniją globojo žemės ūkį, prekybą, steigė karo mokyklas, pertvarkė finansinį administravimą, suvaržė inkvizicijos veiklą, išvarė jėzuitus. Kartu su Prancūzija siekė susilpninti D. Britanijos pozicijas Amerikoje; iš pradžių bijodamas dėl Ispanijos valdų Amerikoje nerėmė D. Britanijos kolonijų nepriklausomybės kovų, bet 1779 m. stojo į karą kolonijų ir Prancūzijos pusėje. 1783 m. taikos sutartimi atgavo Menorkos salą Balearų salyne ir Floridą Šiaurės Amerikoje.
Maltozė

Maltozė – sacharozės izomeras. Molekulinė formulė C₁₂H₂₂O₁₁. Ji susidaro iš dviejų D-gliukozės molekulių, vienos molekulės glikozidiniam hidroksilui reaguojant su kitos molekulės hidroksilu. Maltozėje D-gliukozės likučius jungia alpha; glikozidinis ryšys. Kadangi viename iš tų likučių yra glikozidinis hidroksilas, disacharidas gali buti ir α. ir β formų, kurios tirpale yra pusiausvyros su aldehidine forma. Todėl maltozė yra redukuojantysis disacharidas. Hidrolizuojant maltozė susidaro D-gliukozė.
Maltozė susidaro kaip tarpinis produktas, hidrolizuojant krakmolą, arba glikogeną fermentu α-amilaze. Šio fermento yra seilėse, todėl ilgiau palaikius krakmolą burnoje jis įgauna saldoką skonį.
Porsche 912

Istorija

Susirūpinusi dėl brangstančių 911 ir 356 modelių ir galimo markės populiarumo mažėjimo, kompanija Porsche nusprendžė išleisti naują pradinio segmento modelį. 1964 m. Porsche inžinieriai sukūrė pirmuosius 912 prototipus. Automobiliai buvo pastatyti ant 911 modelio važiuoklės su kėbulu, kuriame buvo sumontuotas 4 cilindrų 356 modelio variklis. 1965 m. balandį buvo nutraukta Porsche 356 gamyba, o vietoje jo, tų pačių metų gegužę, pradėtas gaminti Porsche 912. 911 modelio kėbulas ir transmisija ir patikimas 356 modelio variklis, naujai mašinai suteikė puikų svorio pasiskirstymą ir geras charakteristikas. Dėl nedidelės kainos, pirmaisiais metais 912 modelio pardavimai buvo didesni nei 911. Per penkerius gamybos metus buvo išleista truputį daugiau nei 30 tūkst. automobilių. Porsche 912 modelį naudojo įvairų Vakarų Europos valstybių policija, tarp jų ir modifikaciją su targa kėbulu (patentuotas Porsche kabrioleto variantas su metaline arka viduryje). 1967 m. balandį, žurnalas Christophorus rašė: „1966 m. gruodžio 21 d. Porsche labai didžiavosi 100 000-uoju automobiliu – Porsche 912 Targa, kuris buvo specialiai paruoštas policijai“.
Po Porsche linijos atnaujinimo, pridedant galingesnį 911S ir pigesnį 911T modelius, kompanijos valdybai 912 modelis pasirodė nebereikalingas. 1970 m., 912 modelis buvo pakeistas kurkas pigesniu 914. Dėl pablogėjusių santykių tarp Porsche ir Volkswagen, bendrai kurto 914 modelio gamybos kaštai išaugo, todėl 1976 m. buvo nutraukta šio automobilio gamyba.
Praėjus šešeriems metams, 912 modelis atgimė Šiaurės Amerikoje, kur buvo žymimas indeksu 912E (gamyklinis indeksas 923). Jis laikinai pakeitė 914 modelį tuo metu, kai vyko paskutinieji, pastarąjį modelį turėjusio pakeisti, 924 modelio projektavimo darbai. Naujieji 912 turėjo 911 modelio „G-Series“ požymius ir 2,0 l oru aušinamus Voklswagen variklius, kurie anksčiau buvo montuojami į 914/4. Iš viso JAV pagaminti 2 099 912E modelio vienetai, kurie neparduoti užsieniui.

Automobilių sportas

Nors 912 buvo gaminamas važinėjimui bendrosios paskirties keliais, jis taip pat dalyvavo raliuose. Gamykla siūlė specialius komplektus, kuriuose buvo posvyrio stabilizatoriai, sportinės stabžių kaladėlės. 1967 m., nepriklausomas vairuotojas Sobislavas Zasada su Porsche 912 laimėjo Europos ralio čempionatą, Touring klasėje.
Lavočkin La-5

La-5F

Versija nuo bazinės skiriasi nauju, forsuotu varikliu AŠ-82F. Taip pat pagerinta piloto kabina, užtikrinusi pilotui geresnį matomumą.

La-5FN

Versija nuo bazinės skiriasi forsuotu varikliu su tiesioginiu įpurškimu. Pradėtas eksploatuoti 1943 m.

La-5 M-71

Versija su nauju varikliu AŠ-71F. Tai buvo žymiai galingesnis variklis, tačiau nepatikimas. Po bandymų serijos tolesnis versijos vystymasis buvo nutrauktas.

La-5 206

Bandomoji versija, kurioje tikrino naujas aerodinamines charakteristikas.

La-5UTI

Dvivietis treniruočių lėktuvas.
Snieguolė Vichrovienė

Biografija

1988 m. baigė Vilniaus universitetą, ekonomistė.
UAB „Almeida“ finansų direktorė.
Darbo partijos narė. Nuo 2011 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Eugenijus, vaikai Augustas, Austėja.
Belvju

Istorija

1869 m. Belvju įkūrė Viljamas Maidenbaueris (William Meydenbauer), o 1953 m. gyvenvietei buvo suteiktas miesto statusas. Apie 1940 m. Belvju buvo užmiesčio tipo gyvenvietė, beveik nevyko jokia plėtra. Nutiesus tiltą per Vašingtono ežerą, susisiekimas su šalimais esančiu Sietlu pagerėjo ir vietovė palaipsniui tapo priemiesčiu.
1963 m. atidarius antrąjį tiltą per ežerą, miestas pradėjo augti sparčiau. Nuo tada miestas tapo vienu didžiausiu valstijoje su nemaža aukštuminių pastatų panorama ir klestinčia verslo bendruomene.
Džilf Kebiras

Džilf Kebiras (arab. الجلف الكبير = al-Ǧilfu l-kabīr) – plynaukštė Sacharoje (Libijos dykumoje), pietvakarių Egipte ir pietryčių Libijoje. Užima ~7770 km² plotą. Plynaukštė sudaryta iš smiltainio, iškyla virš dykumos ~300 m. Būdingas aukštis 700–1000 m, aukščiausia vieta iškyla į 1082 m aukštį. Masyvas tankiai išvagotas vadžių. Augalijos praktiškai nėra. Į vakarus nuo Džilf Kebiro yra neseniai aptiktas Kebiros krateris.
Džil Kebiras buvo lankomas žmonių nuo akmens amžiaus. Rasta neolito laikotarpio uolų tapybos, vaizduojančios įvairius savanai būdingus gyvūnus, žmones, piktogramas. Pradėjus sausėti Sacharos klimatui, vietovė buvo apleista. Europos keliautojai ir mokslininkai Džilf Kebirą pradėjo tyrinėti tik nuo XX a. pr.
Gruodžio 22

Informacija

Gruodžio 22 d. yra žiemos saulėgrįžos diena: trumpiausia metų diena ir ilgiausia metų naktis.

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Dovilė – Gedvarda – Gedvardas – Gedvardė – Gedvė – Gedvyda – Gedvydas – Ksavera – Ksaveras – Rimbertas – Zenonas
Ona Gaučienė

Biografija

1970 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. Nuo 1976 m. dirba Sodininkystės ir daržininkystės institute.
Sukūrė morkų veislių „Šatrija“, „Garduolės“, „Nanto 4“, „Vitaminnaja 6“ sterilius analogus, pirmuosius lietuviškus morkų hibridus „Svalia“, „Skalsa“.
Who See

2013 m. Eurovizija

2012 m. gruodį Juodkalnijos transliuotojas RTCG paskelbė, kad šaliai atstovaus Who See ir Nina Žižič su daina „Igranka“. Atstovai dalyvavo pirmajame Eurovizijos konkurso pusfinalyje, bet į finalą nepateko.
Ylavos mūšis

Padėtis prieš mūšį

Prancūzijai sutriuškinus Prūsiją, Napoleonas nukreipė savo pajėgas prieš Rusijos kariuomenę. Po trumpų kautynių rusai pasitraukė iš Varšuvos. Gruodžio 26 d. kariuomenės susirėmė Pultusko mūšyje. 1807 m. vasario 7 d. prancūzai ir rusai susidūrė ties Ylava.
Stojanas Stalevas

Stojanas Živkovas Stalevas (bulg. Стоян Живков Сталев; g. 1952 m. gruodžio 5 d. Sofija, Bulgarija) - bulgarų teisininkas, diplomatas (ambasadorius), buvęs politikas, ministras.

Biografija

Kliment Ohridski universitete baigė teisę.
Sofijoje dirbo advokatu, Teisės f. dėstytoju (jūrų teisės). 1990 pirmojo demokratiškai išrinkto Bulgarijos prezidento patarėjas, nuo 1991 m. ambasadorius Vokietijoje, 1997 užsienio reikalų ministras Stefan Sofijanski Vyriausybėje. 1998-2005 m. ambasadorius Turkijoje. Nuo 2006 m. Užsienio investicijų agentūros vadovas.
Daraktorius

Daraktorius – XIX a. – XX a. pradžios Lietuvos valstiečių slapta steigtų ir išlaikytų kaimo mokyklų mokytojas.

Istorija

Daraktorių mokyklos pradėtos steigti po 1863 m. sukilimo, ypač paplito spaudos draudimo laikotarpiu (1865–1904 m.). Nuo 1871 m. carinė administracija daraktorius ir mokinių tėvus baudė piniginėmis baudomis iki 300 rb arba iki 3 mėn. arešto. Po 1905–1907 m. vykusios Rusijos revoliucijos metu bausmės buvo formaliai panaikintos, tačiau daraktorių mokyklos iki Pirmojo pasaulinio karo buvo Rusijos valdžios persekiojamos. Rusijos valdžia, siekdama konkuruoti su daraktorių mokyklomis, pradėjo steigti pradžios mokyklas kaimuose ir miesteliuose, kuriose buvo mokoma rusų kalba. Daraktorių dėka XIX a. pabaigoje lietuvių išsimokslinimo lygis pakilo.

Mokykla

Daraktoriaus mokykla specialių patalpų neturėjo, mokytojas su mokiniais rinkdavosi tai vienoje, tai kitoje valstiečio pirkioje, paprastai po savaitę. Daraktoriai mokė vaikus skaityti ir rašyti lietuvių kalba, skaičiuoti, skaityti rusų ir lenkų kalbomis, pateikdavo Lietuvos istorijos ir geografijos žinių.

Daraktoriai

Daraktoriai buvo įvairios socialinės padėties ir išsimokslinimo, kartais daraktoriauti pradėdavo net 8–10 m. vaikai. Daraktoriais dirbo lietuvių švietėjai: Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Povilas Višinskis, Jonas Biliūnas.
Geležinkelių muziejus

Geležinkelių muziejus – Lietuvos muziejus, įstaiga, kaupianti, saugojanti ir propaguojanti muziejines vertybes, susijusias su geležinkelių istorija bei jų veikla Lietuvoje, veikianti Vilniuje, Geležinkelio g. 16. Direktorė – Vitalija Lapėnienė, steigėjas ir rėmėjas – AB „Lietuvos geležinkeliai“.

Istorija

Geležinkelių muziejaus steigimo idėja buvo gimusi dar tarpukaryje, bet prasidėjęs karas, po to sekusi ūkio suirutė sutrukdė tai įgyvendinti. Muziejus atsirado 1966 m., kuomet Pabaltijo geležinkelio Vilniaus apygardos vadovybė įkūrė Geležinkelininkų darbo šlovės muziejų. Pradinė  surinkta medžiaga apie įvairiapusį geležinkelininkų gyvenimą, fotografijos, keli maketai buvo muziejaus fondo pradžia. Muziejus veikė dabartiniame AB „Lietuvos geležinkeliai“ administracijos pastate  Mindaugo g. Nr12/14. Ekspozicija pasakojo politizuotą geležinkelių istoriją, atiduodama duoklę sovietiniam istorijos laikotarpiui, ne kartą keitė savo pavadinimą, nes tuomet geležinkelius valdė centrinė ministerija Maskvoje. Muziejuje vyko įvairūs kultūriniai renginiai, buvo priimami garbingi svečiai. 1979 m. muziejus gavo tuomet aukštą liaudies muziejaus vardą. 1985 m. suteiktas jo įkūrėjo ir ilgamečio vadovo Georgijaus Žemaičio vardas. Muziejus pradėtas vadinti Lietuvos geležinkelininkų Georgijaus Žemaičio liaudies muziejumi. 1998 m. muziejus perkeltas į naujas patalpas Mindaugo g. Nr. 15. Muziejaus ekspozicija išsiplėtė, eksponatai išdėstyti pagal istorinius geležinkelių vystymosi laikotarpius. Muziejus tapo visuomeniniu. 2010 m. gruodžio 7 d. muziejus uždarytas rekonstrukcijai ir iškeltas į Geležinkelio stoties keleivių rūmus (Geležinkelio g. 16). Atidarytas lankytojams nuo 2011 m. birželio 1 d.

Ekspozicija

Muziejus įsikūręs Vilniaus stoties antrajame aukšte,  istoriniame pastate, pastatytame 1861 m. Muziejus išsidėstęs trijose salėse. Tai 3 pagrindinės lankytojų poreikius atitinkančios zonos: informacijos (ekspozicijų salė), kultūrinė (parodų ir renginių) ir  edukacinė (maketų salė, kurioje veikia trys geležinkelių maketai). Muziejaus lankytojai sužino apie įvairius keleivinių traukinių maršrutus, supažindinami su geležinkelininko darbu. Muziejuje eksponuojamos fotografijos, schemos, įvairūs plakatai, darbo įrankiai, ženklai, medžiagos. Muziejuje prekiaujama knygomis bei suvenyrais su Lietuvos geležinkelių simbolika.
Balandžio - lapkričio mėnesiais veikia lauko ekspozicija. Geležinkelių istorinių riedmenų ekspozicija išdėstyta  7100 m² plote, buvusiame Vilniaus geležinkelio stoties „Skubos“ kelyne, kurį sudaro keturi keliai ir bagažo rampa. Geležinkelių muziejaus lauko ekspozicija – tai keturi aklakeliai, ant kurių sustatyti istorinės geležinkelių technikos eksponatai: kelio mašinos, vagonai, traukiniai, šilumvežiai ir seni garvežiai. Šalia garvežio stovi hidraulinė (vandens) kolonėlė, pagaminta Kauno centrinėse dirbtuvėse 1938 m. Ant bagažo rampos eksponuojamos senos svarstyklės, vandens garo siurblys, vagono šildymo katilas, senas didelis kelininkų darbo instrumentas-muštuvas ir kiti eksponatai.
Nijolė Baužytė

Biografija

1943–1947 m. mokėsi Panevėžio pradžios mokykloje, 1947–1954 m. Panevėžio 2-oje vidurinėje mokykloje, 1953–1955 m. Panevėžio teatro studijoje. 1960 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
1960–1962 m. LTV Literatūros ir dramos redakcijos jaunesnioji redaktorė, 1963–1964 m. redaktorė, 1964–1985 m. vyresnioji redaktorė, 1985–1988 m. skyriaus vedėja. Nuo 1988 m. Lietuvos televizijos Kultūros laidų redakcijos vyriausiojo redaktoriaus pavaduotoja, žurnalistė. 
Vilniaus miesto tarybos deputatė. Sąjūdžio dalyvė, 1988–1991 m. jo Seimo, 1991–1993 m. Seimo tarybos narė. Panevėžiečių klubo „Nevėžis“ valdybos narė, Sausio 13-osios brolijos valdybos narė.
Vahanga

Vahanga (pranc. Vahanga) – negyvenamas koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijos rytuose, Tuamotu salyno pietryčiuose, Akteono salų spiečiuje. Administraciškai priklauso Gambjė saloms. Plotas – 3,8 km², su lagūna – 12,6 km².
Atolas apskritas, 3,6 km skersmens. Viduje yra uždara lagūna. Auga daugiausia kokospalmės. Sutinkamos retos gyvūnų rūšys, pavyzdžiui, tuamotinis tilvikas, Polinezijos vištinis karvelis.
1606 m. salą pasiekė ispano Pedro Fernandeso de Kiroso ekspedicija. 1850 m. Vahangoje gyveno ~20 žmonių. 1922 m. veikė kokospalmių plantacija.
Padebesių traukinys

„Padebesių traukinys“ (isp. Tren a las Nubes arba Tren a las Nubes) – General Manuel Belgrano geležinkelio tinklo atkarpa tarp Saltos ir Sokompos (Argentina, Saltos prov.), Andų kalnuose, Čilės pasienyje, 4000 m aukštyje. Tai trečias pagal aukštį geležinkelis pasaulyje.
Garsiausias, ekstremaliomis sąlygomis einančio geležinkelio objektas, Polvoriljos viadukas (viaducto La Polvorilla). Jo ilgis – 224 m, aukštis – 70 m, keliamoji galia – 1600 t. Iš viso geležinkelis turi 29 tiltus, 21 tunelį, 13 viadukų, 2 žiedus ir 2 zigzagus. Konvojų sudaro 10 vagonų, gabenančių 640 keleivių. Traukinio vidutinis greitis – 35 km/h. Kiekvienoje stotyje traukinys stovi, o turistai supažindinami su miestų kultūra ir lankytinais objektais. Traukinio pavadinimas kilo dėl to, kad važiuojant dažnai aplink ar žemiau matomi debesys.
Pirmosios studijos pradėtos 1899 m., planuojant nutiesti geležinkelį per Puną. 1905 m. nutiestas geležinkelis tarp Seriljoso ir Rosario de Lermos. 1916 m. prezidentas Ipolitas Irigojenas ėmėsi iniciatyvos siekdamas nutiesti geležinkelį ir sujungti atokius šalies rajonus. 1920 m. pradėti projektiniai darbai. Geležinkelį suprojektavo Ricardo Maury. 1921–1930 m. vykdyti tiesimo darbai. Po prezidento Irigojeno pasitraukimo darbai sustojo. Darbai atgimė į valdžią atėjus Chuanui Peronui ir 1948 m. sausio 17 d. geležinkelis pasiekė Sokompos miestą Čilėje. Vasario 20 d. geležinkelis buvo atidarytas oficialiai. Praktinė geležinkelio nauda buvo maža ir jis greitai buvo uždarytas. 1971 m. kilo idėja geležinkelį panaudoti turizmui. Turizmui naudotas maršrutas Salta – 1500-asis kilometras, pravažiuojant Polvoriljos viaduką. 1990–2005 m. geležinkelis perėjo į privačias rankas. Per metus juo pravažiuoja apie 30 tūkst. turistų. Kursuoja nuo balandžio iki lapkričio. Iš Saltos išvyksta 7 val. ryto, grįžta 22 val. vakaro. Nuo Saltos iki Polvoriljos traukinys kyla 3033 m.
Antanas Matulas

Biografija

1974 m. baigė Pernaravos vidurinę mokyklą ir įstojo į Panevėžio A. Domaševičiaus medicinos mokyklą. 1975–1977 m. tarnavo tarybinėje armijoje. Grįžęs iš armijos, 1979 m. su pagyrimu baigė medicinos mokyklą. 1987 m. baigė Kauno medicinos institutą ir įgijo gydytojo specialybę.
1979–1981 m. Pasvalio rajono centrinės ligoninės greitosios medicinos pagalbos medicinos felčeris. 1987–1991 m. – ligoninės gydytojas akušeris – ginekologas, 1992–1996 m. ir 2000–2002 m. – ligoninės vyriausiasis gydytojas. 1991–1995 m. Pasvalio miesto savivaldybės tarybos pirmininkas. 1996–2000 m. ir nuo 2004 m. Seimo narys. 2003–2004 m. Pasvalio rajono pirminės asmens sveikatos priežiūros centro vyriausiasis gydytojas. 
1990–1995 m. Pasvalio rajono tarybos deputatas, 2000–2004 m. Pasvalio rajono savivaldybės tarybos narys.
Nuo 1994 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys.
Pomėgiai – medicina, žvejyba, organizacinė veikla.
Trys sūnūs (iš pirmos santuokos) – Vismantas, Tautvydas, Žygimantas.

Alkoholio reklamos draudimas

2007 m. gruodį Seimas priėmė A. Matulo inicijuotas pataisas ir uždraudė alkoholio reklamą iki 11 valandos vakaro.
Ararato lyguma

Ararato lyguma (arm. Արարատյան դաշտ) – lyguma Kaukaze, Arakso vidurupio slėnyje, tarp Ararato masyvo pietuose ir Aragaco – šiaurėje. Didžioji dalis lygumos yra Armėnijoje, mažesnioji – Turkijoje. Nusidriekusi per 90 km ir yra 850–1000 m aukštyje virš jūros lygio. Ararato lyguma daugiausia išdirbta, vietomis yra druskėmis apaugusių pusdykumių.
Gintaras Šileikis

Biografija

1978 m. baigė Panevėžio 7-ąją vidurinę mokyklą. 1979 m. įstojo ir 1984 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, įgijo istorijos mokytojo specialybę.
1984–1987 m. Anykščių raj. Debeikių vidurinės mokyklos istorijos mokytojas. 1987–1988 m. Panevėžio rajono kultūros namų inspektorius. 1988–1989 m. kooperatyvo „Lyvis“ darbininkas. 1990–1996 m. Panevėžio kraštotyros muziejaus direktorius.
1996–2000 m. Seimo narys, išrinktas pagal Lietuvos centro sąjungos sąrašą, dirbo Švietimo, mokslo ir kultūros komitete. 2000–2004 m. VIII Seimo narys, išrinktas Panevėžio Vakarinėje rinkimų apygardoje Nr. 27. Iškėlė Lietuvos centro sąjunga. Dirbo Švietimo, mokslo ir kultūros bei Žmogaus teisių komitetuose, 2003–2004 m. Žmogaus teisių komiteto pirmininko pavaduotojas. 2004–2008 m. Seimo narys, išrinktas Vakarinėje rinkimų apygardoje. 2006–2008 m. Lietuvos liberalų sąjūdžio frakcijos narys, frakcijos seniūno pavaduotojas. 2008–2010 m. Utenos apskrities viršininko pavaduotojas. Nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotojas.
1993–2003 m. Lietuvos centro sąjungos narys, LCS Panevėžio skyriaus pirmininkas, 2000–2003 m. šios sąjungos pirmininko pavaduotojas. 2003–2005 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, šios sąjungos Valdybos narys, Panevėžio skyriaus pirmininkas. Nuo 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio pirmininko pavaduotojas.
1990–1995 m. Panevėžio miesto tarybos deputatas, 1990–1991 m. – Panevėžio miesto tarybos pirmininkas. 1995–1996 m., 2000–2001 m. ir nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.
Žmona Aida, vaikai: Justas, Adomas (g. 2004 m.).

Įvertinimas

Apdovanotas Lietuvos nepriklausomybės medaliu, Norvegijos Karalystės Karališkuoju ordinu „Už nuopelnus“.
Česlovas Masaitis

Česlovas Masaitis (1912 m. kovo 2 d. Kaunas – 2007 m. rugsėjo 7 d. Putnamas, Konektikuto valstija) – Lietuvos matematikas, poetas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, daktaras.

Biografija

Dar besimokydamas Biržų gimnazijoje anksti išsiskyrė neeiliniais matematikos ir kalbiniais gabumais. 1937 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Matematikos-gamtos fakultetą. 1956 m. daktaras.
1937–1940 m. Vytauto Didžiojo universiteto Astronomijos katedros bendradarbis, 1940–1944 m. Vilniaus universiteto Matematikos ir gamtos fakulteto dėstytojas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1947 m. Regensburgo ir Šeinfeldo lietuvių stovyklų komitetų pirmininkas, 1947–1948 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto vykdomosios tarybos narys. Nuo 1948 m. Bendrojo Amerikos lietuvių fondo atstovas Vokietijoje švietimo reikalams, 1948–1949 m. Bendrojo Amerikos lietuvių fondo Miuncheno įstaigos direktoriaus pavaduotojas. 1949 m. persikėlė į JAV. 1950–1953 m. Nazareto koledže (dabar Spaldingo universitetas) Luisvilyje (Kentukio valstija) dėstė astronomiją, matematiką. 1951–1953 m. mokėsi ir dėstė Kentukio universitete Leksingtone, 1953–1956 m. Tenesio universitete Noksvilyje. 1956–1980 m. dirbo Balistinių tyrimų laboratorijoje Aberdine (Merilando valstija). 1957–1969 m. dėstė Delavero universitete, 1963–1973 m. Merilando universiteto medicinos mokykloje. Paskelbė apie 50 taikomosios matematikos straipsnių.
Bendradarbiavo periodiniuose leidiniuose „XX amžius“, „Naujoji Romuva“, „Židinys“, „Kosmosas“, „Gamta“ (visi Lietuvoje), „Draugas“, „Tėviškės žiburiai“, „Darbininkas“ ir kituose. Lietuvoje išleido poezijos rinkinių. Priklausė Ateitininkų sendraugių sąjungai, 1980–1986 m. centro valdybos pirmininkas. Dalyvavo JAV lietuvių bendruomenės veikloje, 1982–1984 m. Putnamo skyriaus valdybos pirmininkas.
Gudelių II valsčius

Gudelių II valsčius buvo pietvakarių Lietuvoje.