google/wiki40b huggingface dataset:
Iōannīs Pittas

Karjera

Profesionalo karjerą pradėjo 2014 m. Žaidė Apóllōn ekipoje, o 2018/19 m. buvo paskolintas ÉN Paralímni komandai.

Pasirodymas prieš FK Kauno Žalgiris

Pasižymėjo įvarčiu Europos lygos 2019–2020 m. turnyro atrankoje prieš FK Kauno Žalgiris.
Pirmose rungtynėse Marijampolėje Ioannis Pittas pelnė pirmąjį rungtynių įvartį ir kipriečiai išsiveržė į priekį 1–0. O Kipro komanda nugalėjo 2–0.
Antrose rungtynėse Kipro komanda nugalėjo žalgiriečius 4–0. Kipro klubas nugalėjo bendru rezultatu 6–0.
Kuokelis

Kuokelis – žiedo dalis.
Kuokelis sudarytas iš kotelio ir dulkinės (galvutės).
Dulkinė sudaryta iš dviejų pusdulkinių ir jungės. Pusdulkinėse yra po du dulkializdžius, kuriuose išsivysto žiedadulkės. Koteliu pernešamas maistas ir vanduo.
Vieno žiedo kuokelių visuma žiede vadinama kuokelynu.
Janis Buivydas

Istorija

1889 m. baigė Vilniaus karo mokyklą, po dešimties metų baigė Rusijos Generalinio štabo karo akademiją.
Pirmojo pasaulinio karo metais vadovavo brigadai. Generolas buvo apdovanotas Rusijos Šv. Jurgio IV laipsnio ordinu, Šv. Vladimiro ordinu, Šv. Stanislovo III ir IV laipsnio ordinais, Šv. Anos ordinu. Už narsą jam įteiktas Šv. Jurgio ginklas.
1917 m. Spalio perversmo nepripažíno, bolševikų buvo kalintas Petro ir Povilo tvirtovėje Petrograde. Kilusio pilietinio karo metu kovojo baltųjų pusėje Ukrainoje ir Pietų Rusijoje. Buvo vienas paskutiniųjų Krymo gynėjų, 1920 m. lapkričio mėn. emigravo į Turkiją.
1922 m. grįžo į Nepriklausomybę paskelbusią Latviją. Nuo 1923 metų Aukštesniųjų karininkų kursų skyriaus vedėjas. 1924–1925 m. Latvijos kariuomenės štabo viršininkas. 1925–1928 m. Akademinių karininkų kursų vadovas. Išėjęs į dimisiją nemažai rašė karo istorijos temomis.
Palaidotas Rygos Įgulos kapinėse (latv. Garnizona kapi).
Kazys Lekeckas

Biografija

1896 m. baigęs Veiverių mokytojų seminariją, mokytojavo Lenkijoje. Nuo 1907 m. Kauno komercijos mokyklos dėstytojas, bendradarbiavo laikraščiuose „Vilniaus žinios“, „Lietuvos žinios“. 1907–1908 m. „Vilniaus žiniose“ Baltraus Dagilio slapyvardžiu išspausdino ir keletą apsakymėlių.
Priartėjus Pirmojo pasaulinio karo frontui pasitraukė į Rusiją, dirbo lietuvių organizacijose nukentėjusiems nuo karo šelpti, 1915–1918 m. Riazanėje buvo „Grūdo“ draugijos įgaliotinis. Dalyvavo Lietuvos socialistų liaudininkų sąjungos veikloje.
1918 m. grįžo į Lietuvą, dalyvavo Lietuvos socialdemokratų partijos veikloje. Nuo 1918 m. pabaigos Socialinės apsaugos departamento direktorius, nuo 1919 m. gruodžio mėn. – Krašto apsaugos ministerijos revizijos departamento direktorius.
1920 m. gegužės 15 d. – 1920 m. rugsėjo 12 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje, seime priklausė Lietuvos socialdemokratų partijos frakcijai. 1920 m. iš Seimo pasitraukė, 1920–1932 m. iki pensijos tarnavo Valstybės kontrolės struktūrose. 1937 m. apsigyveno savo ūkyje Garliavoje.
Sarių seniūnija

Geografija

Seniūnijos plotas miškingas – vakaruose siekia Labanoro–Pabradės girią, vidurinėje dalyje auga Trakų–Kušliškių miškai, prie Gudijos sienos – Gelednės miškai. Didžiuma Sarių seniūnijos patenka į Žeimenos baseiną – vakariniu pakraščiu teka pati Žeimena, o per seniūniją jon vandenis neša Saria, Mėžis, Dobis, Mera. Telkšo didoki Sarių, Sudotos, Sudotėlio, Gelednios ežerai, yra nemažai smulkių ežerėlių, vietomis – pelkių (didžiausia – Gelednios pelkė).
Seniūniją kerta plentas  102  Vilnius–Švenčionys–Zarasai , geležinkelis Vilnius–Turmantas.
Sarių seniūnija – viena rečiausiai apgyvendintų Lietuvos seniūnijų.
Šachmatai Lietuvoje

Šachmatai Lietuvoje yra viena iš kultivuojamų Lietuvos sporto šakų.

Viduramžiai

Tikslių žinių apie šachmatų atsiradimą Lietuvoje nėra. Tačiau neabejotinai galima teigti, kad šachmatai Lietuvoje buvo žinomi jau nuo XIV a. 1956–1957 metais atliekant archeologinius kasinėjimus Trakų pilyje, buvo aptiktos kaulinės šachmatų figūrelės, datuojamos XIV amžiumi. Raginė šachmatų figūrėlė (XV a.) rasta Radvilų rūmų vietoje Dubingiuose. Šachmatų figūrėlių ar jų fragmentų rasta Kauno, Klaipėdos piliavietėse, Kernavės ir Punios piliakalniuose. Kaulinių šachmatų figūrėlių (XIV–XV a.) ir akmeninė šachmatų lenta rasta kasinėjant Vilniaus Žemutinę pilį. Tai rodo, kad šachmatai tarp Lietuvos diduomenės jau buvo plačiai paplitę.

Naujieji laikai

1618 m. sudarytoje sutartyje su Rygos vargonų meistru Mauricijumi, etmonas Kristupas Radvila, užsakydamas keleriopos paskirties vargonėlius Biržų rezidencijai, detaliai nurodė, kaip jie turėtų būti dekoruoti. Nurodė ir tai, kad negrojant, ant jų būtų galima žaisti šachmatais, šaškėmis ir naudoti kaip stovą rašymui.
Istoriniuose šaltiniuose minima, kad per 1655–1661 metų Rusijos okupaciją ištremti LDK amatininkai dirbo Maskvoje auksakaliais, ginklininkais, gamino šachmatus.
Kurį laiką po LDK padalijimo apie šachmatus nerasta jokių žinių.

XIX amžius

Jau okupuotoje Lietuvoje organizuotos šachmatų judėjimo formos atsiranda XIX a., kai įvairiuose miestuose susikūrė šachmatų būreliai. Tais laikais pirmą kartą paminėtas ir žaidimas paštu. Pirmosios žinomos korespondencinių šachmatų varžybos, kuriose dalyvavo Lietuvos šachmatininkai buvo 1866 m. įvykęs mačas iš dviejų partijų Klaipėda–Hanoveris. Antros žinomos varžybos (mačas Vilnius – Voronežas) įvyko 1888 metais. Buvo žaidžiamos dvi partijos. Vilniui atstovavo J. Levis, S. Matedžis, M. Prozorovas ir O. Rukas. Voronežo komandoje žaidė A. Veberis, D. Gravirovskis, J. Kalinskis ir G. Karenovskis. Rezultatu 1,5:0,5 laimėjo voronežiečiai.

Lietuvos šachmatininkai

2018 metų liepos 1 dienos duomenimis, Lietuva užėmė 49 vietą FIDE klasifikacijoje pagal dešimties geriausiųjų šachmatininkų ELO vidurkį (Lietuvos – 2465; Latvijos – 2499; Estijos - 2433; Baltarusijos – 2569; Lenkijos – 2637; pirmąją vietą užimančios Rusijos – 2744). 
Lietuvoje yra 8  didmeistriai. Tai Šarūnas Šulskis, Viktorija Čmilytė, Darius Ruželė, Eduardas Rozentalis, Viktoras Gavrikovas, Aloyzas Kveinys, Darius Zagorskis ir Vidmantas Mališauskas. Jauniausias Lietuvos didmeistris – Šarūnas Šulskis (g. 1972 m.). Tarptautinio meistro titulą turi 19 šachmatininkų. Jauniausias tarptautinis meistras – Paulius Pultinevičius (g. 2001 m.). Jauniausia lietuvė Moterų didmeistrė, IM Deimantė Daulytė (g. 1989 m.) patenka į geriausių pasaulio šachmatininkių trisdešimtuką (22-oji vieta moterų klasifikacijoje). Jauniausia Lietuvos Moterų FIDE meistrė – Giedrė Vanagaitė (g. 1997 m.).
Karin Dreijer Andersson

Karjera

Kol grupė The Knife darė pertrauką, Anderšon įrašė solinį debiutinį albumą „Fever Ray“, kuris įrašų kompanijos „Rabid Records“ išleistas 2009 m. kovo 18 d. Prieš tai pasirodė pirmasis singlas iš albumo – „If I Had a Heart“, internete išleistas 2008 m. gruodžio 15 d. Daina buvo panaudota vienoje iš amerikiečių televizijos serialo „Bręstantis blogis“ serijų, o vėliau tapo įžangine kanadiečių-airių kuriamo istorinio draminio serialo „Vikingai“ melodija.
2005 m. Anderšon atliko vokalą grupės Röyksopp dainoje „What Else Is There?“ iš jų albumo „The Understanding“. Ji taip pat nusifilmavo to singlo videoklipe, bet ne kaip vokalistė, kurią įkūnijo norvegų modelis Marianne Schroader. 2008 m. Anderšon atliko grupės dEUS dainą „Slow“ iš jų albumo „Vantage Point“. Vėliau Anderšon dar kartą bendradarbiavo su Röyksopp, prisidėdama takelių „This Must Be It“ ir „Tricky Tricky“ iš 2009 m. albumo „Junior“ įrašyme.
2009 m. Anderšon sukūrė garso takelį feminisčių pornografinių trumpametražių filmų rinkiniui „Dirty Diaries“. Sceniniu vardu Fever Ray, Anderšon 2010 m. konsertavo Koačelos festivalyje ir susilaukė teigiamų atsiliepimų iš kritikų. Tų pačių metų rugsėjį dalyvavo festivaliuose „Electric Picnic“ (Airija) ir „Bestival“ (Anglija).

Asmeninis gyvenimas

Anderšon yra ištekėjusi už Kent Peter Kristian Andersson ir turi du vaikus, kurių vardai nežinomi. Jos mėgstamiausias televizijos šou yra „Majamio policija“.
Elektroninė skaičiuoklė

Elektroninės skaičiuoklės (angl. Spreadsheet applications) – tai taikomosios programos, leidžiančios kurti elektronines lenteles ir atlikti įvairaus sudėtingumo skaičiavimus. Šios lentelės sudarytos iš ląstelių (angl. cells), kurių adresai apibrėžiami stulpelių ir eilučių pavadinimų pora. Eilutės dažniausiai numeruojamos natūraliaisiais skaičiais, o stulpeliai žymimi raidėmis. Viršutinės kairiosios ląstelės adresas nusakomas taip: A1. Įvairiose elektroninės lentelės vietose į ląsteles galima įrašyti pastovias reikšmes arba formules: formulėse naudojami aritmetiniai ar loginiai operatoriai, konstantos, funkcijos ar kitų ląstelių adresai, pavyzdžiui, =A1²+SUM(A2:B3).
Elektroninės skaičiuoklės suteikia galimybę duomenis pavaizduoti grafiškai ir įvairiai formatuoti elektronines lenteles, eksportuoti duomenis.
Elektroninės skaičiuoklės leidžia viename faile talpinti daug elektroninių lentelių. Jos taip pat turi galimybę importuoti įvairaus formato duomenis (pavyzdžiui, iš tekstinių failų arba duomenų bazių) ir pačios kai kuriais atžvilgiais panašios į duomenų bazes.
Rímur

Istorija

2001 m. Pradžioje Sigur Rós su draugu Steindór Andersen išvažiavo į savo naujai įkurtą baseino įrašų studiją Álafoss’e įrašyti keleto naujų kūrinių. Steindór Andersen yra žvejys ir Islandų poetų draugijos “Iðunn” pirmininkas. Jis yra tradicinės islandų poezijos - rímur - atlikėjas. Rímur - tai siužetinės poemos pasakojančios apie islandų didvyrius ir mūšius, kurios nuo XIV amžiaus buvo perduodamos iš lūpų į lūpas. Rímur yra atlikimo menas - geras giedorius patrauks klausytojo dėmesį įdomiom ritminėm schemom ir įsimenamom melodijom. Poemos būdavo giedamos žiemos naktimis, dirbant kasdienius darbus (siūnant drabužius, pinant virves, gaminant įrankius ir pan.). Septynis šimtmečius tai buvo vienintelė islandų pramoga ir šiomis dienomis tradicija pradėjo nykti.

Apie EP

“Rímur” EP sudaro šešios dainos, kurias atlieka Steindór Andersen. Dvi dainas jis atlieka vienas, trijose jam akomponuoja Sigur Rós, o paskutinėje dainoje, kurią įrašė po šalia įrašų studijos tekančio upelio tiltu, jis dainuoja su draugu Sigurður Sigurðarson.

Pagaminta 1000 EP kopijų, kurios parduotos 2001 m. Koncertiniame ture, kuriame Steindór prisijungdavo prie grupės atlikti dainų iš EP. Įrašas parduotas balto popieriaus vokeliuose, kompaktinio disko apipavidalinimas taip pat minimalus. Nėra planų EP perleisti pakartotinai.

Gyvas dainos "Hugann Seiða Svalli Frá" įrašas buvo įtrauktas į 2007 m. išleisto filmo “Heima” DVD. Ten daina pavadinta "Á Ferð Til Breiðafjarðar Vorið 1922".
Kvakerių patranka

Kvakerių patranka (angl. Quaker gun) – natūralaus dydžio medinis patrankos maketas, naudotas priešui dezinformuoti. Kvakerių patrankos būdavo rąstai, dažniausiai nudažyti juodai. Reikiamose vietose sustatytos kvakerių patrankos sudarydavo stiprių pajėgų vaizdą, todėl priversdavo priešą atidėti puolimą. Naudotos XVIII–XIX a.
Tokie įtaisai pavadinti pagal Religinę draugų bendriją (angl. Religious Society of Friends), dar vadintą Kvakeriais angl. Quakers). Kvakeriai tradiciškai sudaro opoziciją karui ir prievartai.

Pirmasis kvakerių patrankos panaudojimas

JAV nepriklausomybės karo metu, praėjus beveik metams po konflikto tarp amerikiečių pulkininko Viljamo Vašingtono (William Washington) ir britų vado pulkininko leitenanto Banastro Tarletono (Banastre Tarleton), pulkininkas Vašingtonas 1780 m. spalį pasitraukė į Šiaurės Karoliną. Pulkininko Vašingtono daliniui trūko artilerijos. Gruodžio 4 d. Vašingtono dalinys apsupo lojalistų pulkininką Rowland Rugeley ir jo 125 žmonių kuopą Rugeley sodyboje netoli Camden (P. Karolina). Vašingtono kavaleristai nulipę nuo žirgų apsupo sodybą. Tada, suradę iš sodybos nematomą vietą, iš pušinio rąsto padarė patrankos maketą. Pulkininko Vašingtono kareiviai išstūmė link sodybos, kur buvo įsitvirtinę lojalistai, ir pagrasino apšaudyti. Netrukus Rugeley pajėgos pasidavė neiššovus nė šūvio.
Akmenės gimnazija

Istorija

1596 m., tik 17 metų vėliau, negu įkurtas Vilniaus universitetas ir metai po pirmosios lietuviškos knygos, M. Daukšos „Katekizmo “ pasirodymo Lietuvoje, Akmenėje įkurta parapijinė mokykla, bene seniausia visame Žemaičių krašte nuo Žagarės iki Vilkijos. 1652 metais C.Bžostovskis ir V. Zielinskis mokyklai pavedė valaką žemės, o 1672 m. karalius užrašus patvirtino. XIX a. pradžioje Akmenės parapijinė mokykla viena buvo iš 8 gubernijos mokyklų, priklausiusių Vilniaus universitetui, ją tikrindavo inspektoriai, o raportus pristatydavo universiteto rektoriui. Iš tų raportų liko tikslūs duomenys apie mokyklą lankiusių mokinių skaičių. 1804 m. Akmenėje mokėsi 20 berniukų ir 10 mergaičių, o 1810 m. – 60 berniukų ir 9 mergaitės. 1844 m. mokykla tapo valdinė mokykla. Numalšinus 1863 m. sukilimą ypač padidėjo caro valdžios ryžtas kuo greičiau surusinti mažąsias carines imperijos tautas. „Laikinosios liaudies mokyklos taisyklės Šiaurės kraštui“ 1864 m. uždraudė iki to laiko veikusias parapijines mokyklas, kur buvo mokoma lietuviškai skaityti ir rašyti. Klykolių gatvėje yra išlikęs kiek pakeistas apmūrytas plytomis senasis mokyklos pastatas. Jame XIX a. mokėsi Akmenės vaikai. Per I pasaulinį karą mokykla nustojo veikusi, o 1918 m. vėl atsigavo.
Nuo 1921 m. ji oficialiai vadinama Akmenės pradine mokykla. Čia mokėsi apie 40 mokinių. Dirbo mokytojos: Burbaitė, L. Veinbergaitė, Černiauskaitė. Pradinę mokyklą yra baigę trys broliai, garsūs medikai Telesforas, Jonas ir Juozas Šiurkai. 1933 m. mokykla reorganizuota į dviejų komplektų pradinę mokyklą. Atskiros mokyklos klasės buvo išsibarsčiusios po visą miestelį. 1938 m. pastatytas dviejų aukštų mūrinis pastatas, kuriame dabar yra dalis vidurinės mokyklos klasių.
Po Antrojo pasaulinio karo Akmenėje įsteigta progimnazija nuo 1948 m. turi vidurinės mokyklos teises. 1950 m. mokykloje mokėsi 281 mokinys. 1951 m. išleidžiama pirmoji laida – 13 abiturientų. 1967 m. pastatytas 16 klasių priestatas. Prie jo augusį seną ąžuolą pavyko išsaugoti mokytojų O. Rušinaitės ir V. Rimkevičiaus dėka. Dabar šis ąžuolas yra lyg simboliškas mokyklos Gyvybės medis, po juo į Žaliąją salę susirenka visi mokiniai ir mokytojai sutikti pirmokų ir palydėti abiturientų. 1983 m. pastatytas antrasis 14 klasių priestatas su valgykla, sporto sale, mokomosiomis dirbtuvėmis, biblioteka. Akmenės vidurinę mokyklą yra baigę 1848 abiturientai, aukso medaliu baigė 10 abiturientų, o 12 buvo įteikti sidabro medaliai.
Kražiškiai

Gamta

Pietryčiuose Kražiškių kaimas ribojasi su Vadagių piliakalniu. Maždaug už 1 km nuo šio piliakalnio yra kalva, pavadinta „Sodybos kalva“. Kaimo šiaurinėje dalyje, kur Varduvos upė daro vingį, yra „Verdantis šaltinis“. Šio šaltinio vanduo buvęs toks skaidrus ir švarus, jog žmonės jį vartoję kaip vaistus akims. Šaltinio vanduo visą laiką burbuliavęs, tarsi viręs. Dabar šaltinis beveik yra užneštas smėliu.
Šiaurinėje kaimo dalyje yra upelis, pavadintas Rūdupiu. Šio upelio pavadinimes kilęs dėl nešvaraus vandens. Kaimo pietvakariuose yra krūmai, pavadinti Deginėm. Anksčiau ten buvęs didelis miškas, jo vienas rėžis išdegė, todėl krūmai ir pavadinti Deginėm. Vakaruose kaimas ribojasi su Urbono birže, nes šitas miškas priklausęs bajorui Urbonavičiui. Iš kaimo rytų eina keliukas į Račalių kaimą. Šis keliukas vadinamas Karalienės gatve. Istorikų liudijimu, seniau ten gyvenęs Vasiliauskas savo žmoną vadinęs Karaliene. Tad keliukas ir pavadintas Karalienės.
Ant Varduvos kranto yra Kražiškių kapinaitės, kuriose buvo 3-4 kryžiai ir dabar tebėra koplytėlė. Koplytėlę ir kryžius pastatė Laukinietis Kilmė.

Pavadinimo kilmė

Pasakojama, kad į dabartinį Kražiškių kaimą buvo atbėgusios Kražių davatkos ir pasislėpusios rytinėje kaimo dalyje, Varduvos upės pakrantėje, kur dabar yra kapeliai ir koplytėlė. Nuo tų Kražių davatkų ir kilęs šio kaimo Kražiškiai pavadinimas.

Kaimo vietovardžiai

Dauba, Liotekos miškas, Pilies ir Sodybos kalnai, Deginės.
Tarptautinis Raudonojo Kryžiaus ir Raudonojo Pusmėnulio Judėjimas

Tarptautinis Raudonojo Kryžiaus ir Raudonojo Pusmėnulio Judėjimas (TRK, RPJ, angl. ICRC), dažnai sutrumpintai vadinamas Raudonuoju Kryžiumi – visuomeninė organizacija, padedanti kovoti su ligomis, teikianti paramą nukentėjusiems nuo stichinių nelaimių. Taip pat rengia medicinos seseris, organizuoja donorus, karuose padeda sergantiems ir sužeistiems kariams.

Lietuvoje

Lietuvos Raudonasis Kryžius įkurtas 1919 m. sausio 12 d. daktaro Roko Šliūpo ir kitų medikų pastangomis. Jo veikloje aktyviai reiškėsi daugelis žymių Lietuvos gydytojų, sveikatos apsaugos darbuotojų. Draugija įkūrė ligoninių Vilniuje, Kaune, Panevėžyje, Klaipėdoje, pirmąją Lietuvoje tuberkuliozės sanatoriją Aukštojoje Panemunėje, greitosios medicinos pagalbos kraujo perpylimo įstaigų, medicinos seserų mokyklų ir kursų, nemažai prisidėjo prie Birštono ir kitų Lietuvos kurortų plėtojimo. Sovietmečiu visas RK draugijos turtas buvo nacionalizuotas ir iki šios dienos dar nėra grąžintas.
Aukščiausias Lietuvos Raudonojo Kryžiaus vadovavimo organas yra suvažiavimas. Tarp suvažiavimų draugijai vadovauja Vyriausioji valdyba. Jai šiuo metu vadovauja Gediminas Almantas. Visi valdybos nariai, įskaitant pirmininką yra savanoriai ir dirba neatlygintinai. Kasdieninę veiklą vykdo sekretoriatas. Jo darbui vadovauja generalinis sekretorius. Šiuo metu šias pareigas eina Gintarė Guzevičiūtė.
Lietuvos Raudonasis Kryžius moko pirmosios pagalbos, rūpinasi vienišais seneliais, padeda Lietuvoje esantiems nuo karo nukentėjusiems žmonėms. Kaune ir Klaipėdoje veikia Lietuvos Raudonojo Kryžiaus pabėgėlių ir migrantų integracijos centrai.
Tailandinė šorėja

Vardai

Pramoninis tailandinės šorėjos pavadinimas angl. White Meranti, pranc. Meranti Blanc. Tajų kalba – čueam, khiam, khiam khanong, khiam sai. Tagalų kalba – manggasinoro. Malajų kalba – melapi (Sabahas), meranti puteh, meranti putih (Indonezija, Saravakas), tengkavang (Vakarų Kalimantanas).
Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Airijos karalystė

Sąjungos skilimas

1919 m. Sinn Féin partijos nariai, išrinkti į Vestminsterį, sudarė nepriklausomą Airijos parlamentą Dubline. 1919–1921 m. vyko Airijos nepriklausomybės karas. 1921 m. Airija D. Britanijos vyriausybės aktu (Government of Ireland Act 1920) buvo padalinta į du autonomiškus regionus – Šiaurės Airija ir Pietų Airija.
1922 m. gruodžio 6 d., metai po to, kai buvo pasirašyta Anglų-airių sutartis, visa Airijos sala atsiskyrė nuo Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Airijos karalystės ir sudarė naują dominiją Airijos laisvąją valstybę. Tačiau Šiaurės Airija, kaip kad ir buvo tikimasi, beveik išsyk pasinaudojo savo teise, gauta pagal Anglų-airių sutartį, išstoti iš Airijos laisvosios valstybės ir grįžti į Didžiąją Britaniją. Siena tarp Šiaurės Airijos ir likusios Airijos tapo valstybės siena.
Visa

„Visa“ – didžiausia pasaulyje plataus vartojimo kreditinių kortelių mokėjimo sistemos operatorė įsikūrusi San Franciske. „Visa“ yra bankams priklausanti asociacija. 
„Visa“ palengvina elektroninių lėšų perleidimą, dažniausiai „Visa“ prekiniu ženklu pažymėtomis kredito bei debeto kortelėmis. „Visa“ neišduoda tų kortelių ir nesuteikia kredito. „Visa“ taip pat nenustato paskolų palūkanų normų bei mokesčių. „Visa“ tik pasiūlo savo apmokėjimo paslaugas įvairioms finansų įstaigoms, kurios paskui gali jas teikti klientams. 
Sujungus „Visa Canada“, „Visa USA“ ir „Visa International“, kurios apima Azijos ir Ramiojo vandenyno, Lotynų Amerikos ir Karibų jūros regionus bei Centrinę ir Rytų Europą, Vidurinius Rytus ir Afriką, buvo įkurta nauja bendrovė, pavadinta „Visa Inc.“. „Visa Europe“ išliko narystės asociacija, priklausanti Europos bankams nariams ir valdoma jų, bei tapo „Visa Inc.“ licencijos turėtoja. 
Pasaulyje yra daugiau nei 1,4 mlrd. „Visa“ mokėjimo kortelių, o „Visa“ produktais vykdomų pardavimų apimtis 2006 m. sudarė daugiau nei 4 trln. JAV dolerių. „Visa“ kortelė priimama daugiau nei 24 mln. vietų visame pasaulyje, įskaitant vieną milijoną bankomatų.
Kankanas

Istorija

Pirmą kartą šis šokis buvo sušoktas Prancūzijoje 1822 m. Kelis dešimtmečius jis buvo uždraustas, kaip nepadorus ir amoralus šokis. Tokią blogą reputaciją kankanas įgijo dėl pernelyg stipraus kojų apnuoginimo ar apatinio trikotažo rodymo. Tačiau, nepaisant to, jau apie 1830 m. šis šokis išplito pakankamai plačiai. Labiausiai jis žavėjo vyrus. Kankanas tapo pasilinksminimu, malonia pramoga. Nors jis buvo draudžiamas įstatymų, pasirodymai buvo atliekami kabaretuose, populiariose šokių salėse, kaukių baliuose. Kankano šokėjas į rengiamus pobūvius kvietė net Prancūzijos princesė Celeste de Mogodor. Tuo metu šokėjomis dažniausiai būdavo kurtizanės. Jos į pobūvį atlydėdavo savo partnerius ir šokdavo kankaną mainais už nemokamą įėjimą.
1890 m. kankano šokėjų situacija pasikeitė. “Šokėjos, šokančios Moulin Rouge ir kitose šokių salėse jau buvo ne prostitutės, o profesionalios šokėjos, gaunančios nemažą atlyginimą”. Tokiam nuomonės pasikeitimui įtakos turėjo ir tai, kad nuo šiol šokėjos pradėjo dėvėti daugiau drabužių. Jos paprastai turėdavo viena ranka pakelti sijoną, kad koja galėtų laisviau judėti. Kai kurios šokėjos tyčia sijoną keldavo abiem rankom, kad galėtų pasirodyti savo nėriniuotus bei siuvinėtus apatinius. Mat tuo metu jie buvo ypač prašmatnūs. “James’as Level’as, rūbų istorikas, pabrėžia, kad XIX a. pabaigoje matoma auganti moteriškų apatinių reikšmė”.

Kūrėjai

Kankanas buvo plačiai vartojamas prancūziškose klasikinėse operetėse, ypač kompozitoriaus Jacques’o Offenbach’o”. Šis garsus Prancūzijos kompozitorius ne tik panaudojo šį šokį savo garsiojoje operetėje „Orfėjus pragare“ (Orphee aux enfers), bet ir specialiai kankanui sukūrė muziką, gerai žinomą ir šiais laikais. Nuo XX amžiaus pirmos pusės kankano šokio judesiai pradedami naudoti ir balete.

Tailerio mergytės

Kankanas buvo šokamas ir šokėjų grupėmis. Bene didžiausią pasisekimą turėjo „Tailerio mergytės“ (Tiller Girls). John’as Tiller”is buvo anglas, kuris laisvalaikiu šoko ir rengė mėgėjiškus pasirodymus. „Tailerio mergyčių“ istorija prasidėjo 1885 m., kai J. Tiller’is įkūrė „Linksmųjų mergaičių“ (Gaiety Girl) trupę. Ją sudarė keturios šokėjos, vadinamos „saulės spindulėliais“, kurios turėjo didelį pasisekimą Karališkame Mančesterio Teatre (~1890 m.). J. Tiller’is įkūrė šokių mokyklą, kur be kitų šokių merginas taip pat mokė šokti ir kankaną. Taigi, „Linksmosios mergytės“ tapo „Tailerio mergytėmis“ ir grupę sudarė jau 32 šokėjos.

Rekordai

Pirmąjį Gineso reikordą pasiekė Veronica Evans. Ji 1939 m. Londone kankaną šoko 4 valandas ir 40 minučių. Iš viso buvo suskaičiuoti 8005 kojos pakėlimai.

Dabartis

Dabar kankanas šokamas tik moterų. Šį prancūzišką šokį dažnai galime aptikti holivudiškų vesternų scenose. Savo šokių numeriuose panašų choreografinį elementą naudojo ir Michael Jackson (kojos pakėlimas ir sukimas ratu).
2011 m. Indijos Grand Prix

Vizų išdavimo problemos

2011 m. rugsėjo mėnesį kai kuriems Formulės 1 pasaulio atstovams kilo problemų dėl Indijos vizos gavimo. Mercedes GP lenktynininkas Nico Rosbergas negavo vizos dėl informacijos trūkumo. Taip pat didelių problemų dėl vizų turėjo pusė HRT F1 komandos personalo. Iškilus panašioms problemoms vienam FIA pareigūnui Matteo Bonciani, jis teigė, kad „jei šalies vyriausybė užtrunka daugiau nei tris savaites vizos dokumentų priėmimui, daugiau nei 90 % Formulės 1 sirgalių, tarp jų ir aš, lenktynėse nepasirodys“. 10 dienų prieš lenktynes Team Lotus lenktynininkas Heikki Kovalainen savo Twitter sraute prasitarė, kad vis dar neturi reikiamų dokumentų vykti į šalį ir nesuprantąs, kodėl viskas taip sudėtinga.