google/wiki40b huggingface dataset:
Nihilizmas

Nihilizmas (lot. nihil – „niekas“) – filosofijos kryptis, teigianti, kad pasaulio ir žmogaus egzistavimas neturi jokios objektyvios prasmės, tikslo arba vertės. Paprastai nihilistai teigia, kad Dievas neegzistuoja (Dievo mirtis), moralė yra subjektyvi, gyvenimas neturi objektyvios prasmės, todėl vieni veiksmai negali būti laikomi geresni nei kiti.
Neretai nihilistiniais judėjimais vadinti dadaizmas, dekonstruktyvizmas, pankų judėjimas. Kai kurie istoriniai laikotarpiai taip pat charakterizuojami kaip nihilistiniai, pavyzdžiui, Baudrillardas nihilistine vadina visą postmoderniąją epochą; krikščioniškieji teologai ir mąstytojai tiek modernizmo, tiek postmodernizmo laikotarpius teigia esančius bedieviškais, todėl jiems taip pat taiko nihilizmo laiko vardą.
Ryškiausias nihilizmo filosofas buvo Friedrich Nietzsche (Frydrichas Nyčė), paskelbęs krikščioniškojo Dievo mirtį.
Nihilizmas – rusų XIX a. vid. visuomeninės minties srovė, priešiška reakcinėms bajoriškosios kultūros tradicijoms ir principams.
Pietų Amerikos lietuvis (Urugvajus)

Pietų Amerikos lietuvis – Urugvajaus lietuvių laikraštis, leistas 1948 m. rugsėjo mėn. – 1952 m. gruodžio mėn. Montevidėjyje. Išėjo 11 numerių.
Meironys

Istorija

Kaimas minimas nuo 1554 m. Iki XVIII a. pabaigos kaimas vadinosi Antradringe (kaimas ant Dringio ežero, tarmiškai Untadringė). Vėliau kaimas imtas vadinti pagal Meironos upelį.
1977 m. Lūšių pakrantėje kūrybinės stovyklos metu tautodailininkai pastatė 16 medinių skulptūrų vietinių legendų motyvais (viena jų – „Laumių pasaka“ – byloja, kad pavojinga vyrams maudytis ežere po vidurnakčio, kadangi išplaukusios laumės jį užkutens). Vėliau čia įkurtas Ekologinio švietimo centras ir botanikos takas (3,5 km ilgio, apie 150 augalų rūšių, iš kurių 9 yra įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą), vedantis link Palūšės. Kaime buvo įkurta Aukštaitijos NP administracija.
Vainatrakio kapinės

Kapinių plėtra

Vainatrakio kapinės įkurtos stingant laidojimo vietų veikiančiose Kauno kapinėse. Anksčiau pagrindinė kauniškių laidojimo vieta buvo Karmėlavos kapinės. Vietos paieška naujoms Kauno kapinėms užtruko apie 15 metų, daug laiko prarasta teismuose vykstant ginčams su žemės savininkais, todėl Kauno miesto savivaldybė mirusius miestiečius leido laidoti ir Kauno rajone esančiose Ledos kapinėse pagal susitarimą tarp miesto ir rajono savivaldybių. Vainatrakio kapinėms skirtas 40 hektarų žemės sklypas – didžiausias, kokį leidžia įstatymas. Šių kapinių mirusiems Kauno ir rajono gyventojams laidoti užteks maždaug šimtmečiui. Jos taps didžiausiomis Kauno kapinėmis.
Planuojama, jog suformuotame pirmajame vieno hektaro ploto laidojimo kvartale per ateinančius kelerius metus amžinojo poilsio atguls 4-5 tūkstančiai mirusiųjų. Ateityje greta esančiuose suformuotuose sklypuose bus galima įrengti kolumbariumą, administracines patalpas, automobilių stovėjimo aikštelę, pasodinti želdinius, plėsti kapinių infrastruktūrą atsižvelgiant į gyventojų poreikius.

Istorija

Šioje vietovėje Vainatrakio kaimas įsikūrė apie XIII a. Gyvenvietė buvo strategiškai svarbi visam kraštui. Apie 200 m į šiaurę nuo naujųjų kapinių laukuose išsaugotame gojelyje išlikę senkapiai, tarpukaryje statytas Lietuvos katalikiškojo jaunimo sąjungos (pavasarininkų) akmeninis paminklas, datuotas 1925 m. Ant skirtingų paminklo pusių išlikę įmūrytos plokštės su patriotiškais užrašais: „LKJS Vainatrakio kuopos atminčiai, Dievui ir Tėvynei 1925-12-26“, „Vilnius mūsų buvo ir bus“ (tarpukariu Vilnius buvo atplėštas nuo Lietuvos), „Katalikais gimėm, katalikais ir mirsim“. Kapinaitėse dar išlikę čia stovėjusios medinės koplyčios pamatų akmenys, kaltiniai vartai su kryžiumi, buvusios tvoros betoniniai stulpai.
Kaimo teritorija viduramžiais driekėsi kryžiuočių karo kelias, o ant netoliese esančio Vainatrakio piliakalnio buvo degami laužai, kurie pranešdavo apie pavojų Kauno pilies gynėjams.
Dodoma

Istorija

Dodomą 1907 m. įkūrė vokiečių kolonistai, tiesdami geležinkelį. Valdant britams (nuo pirmojo pasaulinio karo iki 1961 m., kai Tanganikos kolonija gavo nepriklausomybę) ji buvo apskrities centras. 1974 m. Tanzanijos vyriausybė nusprendė, kad apie 1990 metus sostinė bus perkelta iš Dar es Salamo į Dodomą. Nacionalinė asamblėja – Tanzanijos įstatymų leidybos organas – į Dodomą perkelta 1996 metais, tačiau dėl nepakankamų finansinių išteklių kitos institucijos persikėlė vėliau arba liko prie jūros, Dar es Salame, nors vyriausybė neatsisako idėjos visiškai perkelti sostinę iš šalies viduryje esančią Dodomą.

Pavadinimo kilmė

Legenda byloja, kad kadaise prie Kikuju upės atėjęs atsigerti dramblys, tačiau įklimpęs purve. Vietiniai gyventojai vagogai (Wagogo), pamatę dramblį, ėmė šaukti Idodomya, kas jų kalba reiškia „jis nuskendo“.
Kita istorija byloja, kad vagogai (Wagogo) nuvarė gyvulių bandą iš savo pietinių kaimynų vahehių (Wahehe); vagogai gyvulius nudobė ir suvalgė, palikdami tik jų uodegas, kyšojančias pelkėje. Kai vahehiai atėjo ieškodami gyvulių pas vagogus, pastarieji jiems parodė į pelkę ir pasakė – „Štai, žiūrėkite, jūsų gyvuliai nuskendo“ (Idodomya).
Hormūzo sąsiauris

Hormūzo sąsiauris (pers. تنگه هرمز = Tangeh-ye Hormoz, arab. مضيق هرمز = Maḍīq Hurmuz) yra siauras, strategiškai svarbus vandens kelias tarp Omano įlankos pietryčiuose ir Persijos įlankos pietvakariuose. Iš šiaurės prie įlankos prieina Iranas, iš pietų – JAE bei Omano eksklavas Musandamas. Sąsiaurio pavadinimas kilęs iš Hormūzo salos, esančios šiaurinėje sąsiaurio dalyje, vardo.

Geografija

Sąsiaurio ilgis 195 km, plotis svyruoja nuo 55 iki 115 km, o siauriausioje vietoje siekia ~34 km. Sąsiaurio vidutinis gylis 56 m, laivakelio gylis 27–229 m. Laivams praplaukti sąsiauris padalintas į du 2,5 km pločio transporto kanalus, atskirtus 5 km buferine zona. Sąsiauryje yra keletas salų, iš kurių didžiausia – Kešmas, didžiausias uostas – Bender Abasas. Vandens druskingumas 37-38%. Sąsiauriu teka srovės – vasarą iš rytų į vakarus, žiemą – iš vakarų į rytus. Didžiausias potvynių aukštis siekia 4,5 m.

Įvykiai

Hormūzo sąsiauris – vienintelis jūros kelias į atvirą vandenyną iš naftos turtingų Persijos įlankos šalių. Hormūzo sąsiauriu praplukdoma ~20 % pasaulio naftos pasiūlos. Dėl šios priežasties XX a. pabaigoje sąsiauryje nereti karinio pobūdžio incidentai. 1988 m. balandžio 18 d. JAV karinės jūrų pajėgos nuskandino Irano fregatą „Sahand“ ir kelis kitus karo laivus, atsakydamos į bandymą nuskandinti JAV karo laivą. 1988 m. liepos 3 d. JAV karo laivas numušė Irano keleivinį lėktuvą Airbus A300. 2007 ir 2008 m. sąsiauryje įvyko keli kariniai incidentai tarp JAV ir Irano karo laivynų. Įtampa sąsiauryje vėl pradėjo augti 2011 m. gruodžio mėn., kai Iranas paskelbė nutrauksiąs naftos tiekimą sąsiauriu tuo atveju, jei Iranui bus įvestos naujos ekonominės sankcijos.
Rimantė Misiūnienė

Biografija

1985 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. Ūkininkė, Lietuvos žemės ūkio rūmų, Žemdirbių savivaldos, Žemdirbių asociacijos pirmininkė, Joniškio rajono ūkininkų draugijos narė. Šiaulių regiono plėtros tarybos narė.
Nuo 1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė.
2000–2003 m., 2003-2007 m. (Lietuvos socialdemokratų partijos Joniškio rajono skyriaus frakcijos narė), 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narė.  2007–2011 m. Joniškio rajono savivaldybės mero pavaduotoja.
Sutuoktinis Henrikas, vaikai Agnė, Henrika, Saulė.
Meksikinė guoba

Pavadinimas

Botaniškai pirmą kartą rūšis buvo aprašyta 1873 metais. Mokslinio lotyniško (Ulmus mexicana (Liebm.) Planch.) rūšies pavadinimo autorius - Jules Émile Planchon, gyvenęs 1823-1888 metais. Turi (Chaeto ptelea mexicana Liebm.) sinonimą.
Ispaniškai ir augimo regionuose Meksikinė guoba vadinama šiais pavadinimais: baqueta, cempoalebatl, cempoaléhuatl, ceniza, Cenizo, chaperna, chaperno, chuchum, cuero, cuerillo, ilite, mezcal, moreno, noculpat, nuculpat, olmo, olmo mexicano, palo baqueta, palo de baqueta, palo de huarache, palo rey, papalote, petatillo, quebracho, quiebra hacha, sacpucté, sacpcaché, sapuché, tirrá, tlacacuáhuitl, tza, tzapasnaca, zempaléhuatl.

Paplitimas

Tai Šiaurės Amerikos medžių rūšis. O paplitusi Meksikoje ir Centrinėje Amerikoje.
Praeityje dėl kavos plantacijų plėtimosi, Meksikinių guobų arealas žymiai sumažėjo ir geriausi egzemplioriai - aukšti su tiesiu kamienu medžiai buvo iškirsti medienai.

Augimvietės

Aptinkama 150–2150 m aukščio altitudėse kur į metus iškrenta apie 2-4 metrai kritulių. Auga rūko ir drėgnuosiuose atogrąžų miškuose kartu su ąžuolais ir netoli upių bei kitų vandens šaltinių.

Meksikinės guobos matmenys

Manoma kad tai aukščiausia tarp visų guobų genties medžių rūšių. Paprastai užauga apie 35 m aukščio ir iki 1 m kamieno skersmeniu. Bet pasitaiko iki 50–70 m aukščio ar dar aukštesnių, iki 84 m (ar 87 m) aukščio ir iki 2,5 m kamieno skersmens. Tai kartu ir viena aukščiausių medžių rūšių, bei aukščiausias vietinis Meksikos medis.

Morfologija

Kamienas ilgas, tiesus, be šakų. Tai lapus metantis medis. Lapai pailgos formos, su didžiausiu praplatėjimu viduryje arčiau kotelio. Jie labai skirtingo ilgio, nuo 3 iki 16 cm ir 2-7 cm pločio. Lapkotis 0,5-1 cm ilgio. Lapo galas kiek smailėjantis. Lapų kraštai nežymiai dantyti. Jų viršutinė pusė tamsiai žalia ir blizganti. Apatinė lapų pusė gerokai skiriasi su kur kas šviesesne žalia spalva. Žydi tarp gruodžio - vasario mėnesiais. Vaisiai vasario - kovo mėnesiais. Sparnavaisis 9 mm ilgio ir 2,3 mm pločio padengtas ilgais, tiesiais plaukeliais. Sėklų sudygimas priklauso nuo jų kokybės, tad užtrukti gali tarp 20-38 dienų.

Panaudojimas

Mediena kieta ir sunki, sudėtinga džiovinti ir gali stipriai deformuotis. Mediena naudojama stulpams (poliams) ir kaimo vietovėse statyboje, taip par gaminami laiptai, baldai. Praeityje Meksikinės guobos žievę naudodavo sandalų padams gaminti. Lapai naudojami kaip gyvulių pašarui.
Raudondvario tiltas

Istorija

Senasis tiltas per Nevėžį Raudondvaryje menamas nuo 1914 m., kai šioje vietoje dar veikė keltas. I-ojo pasaulinio karo metu vietoje veikiančio kelto pastatytas medinis tiltas, tačiau jis supuvo, ir 1928 m. buvo išardytas.

Vinco Stašelio tiltas

1930–1931 m. toje pačioje vietoje, dab. Nevėžio gatvės tęsinyje, ant betoninių atramų pastatytas geležinis tiltas. Tai buvo ilgiausias vieno tarpatramio (vienos angos) tiltas nepriklausomoje Lietuvoje – 106 m ilgio. Tiltą projektavo ir statė vokiečių firma Flender A.G. Tilto statyba kainavo apie 585 000 litų.  1931 m. lapkričio 14 d. 12 val. tiltas iškilmingai atidarytas ir pavadintas Vinco Stašelio vardu. V. Stašelis buvo Raudondvario šaulių būrio vadas, Netonių pradžios mokyklos vedėjas, žuvęs Klaipėdos sukilimo metu 1923 m.
1941 m. birželio 23 d., prasidėjus II-ajam pasauliniam karui, tiltas susprogdintas ir daugiau neatstatytas. Dabar išlikę tilto fragmentai abipus upės. Buvęs tiltas neatsiejamas nuo grįsto akmenimis kelio, kurio fragmentai išlikę dabartinėse Nevėžio ir M. Valančiaus gatvėse. Akmeninis grindinys datuojamas XIX a. pab. – XX a. pr. Vinco Stašelio tiltą mena apie 11 m virš vandens lygio iškilusios betoninės atramos abejose upės pusėse. Senojo Raudondvario kelio atkarpa, esanti Nevėžio g. ir buvusio tilto liekanos dešiniajame upės krante yra įtraukti į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 30651).
Po karo šalia pastatytas pontoninis, o 1951 m. naujoje vietoje, 500 m žemupio kryptimi, – gelžbetoninis. Tiltas buvo 9 m, važiuojamoji dalis – 6 m pločio.
Aleksandras Hagentornas

Aleksandras Hagentornas (1872 m. birželio 21 d. Spaskas, Riazanės gubernija – 1946 m. gegužės 3 d. Kemptenas, Bavarija) – Lietuvos gydytojas, medicinos daktaras.

Biografija

1896 m. baigė Dorpato universitetą. 1901 m. medicinos daktaras.
1904-1914 m. Kauno miesto ligoninės direktorius, kartu ir Gailestingųjų seserų bendruomenės gydytojas – konsultantas. Per Pirmąjį pasaulinį karą dirbo dvejose Kauno ligoninėse, vėliau kurį laiką vadovavo Vilniaus Raudonojo Kryžiaus ligoninei. 1919 m. grįžo dirbti į Kauną. 1921-1922 m. dėstė Aukštuosiuose kursuose. Nuo 1922 m. vertėsi privačia praktika, įkūrė nedidelę ligoninę. 1926-1939 m. Vytauto Didžiojo universiteto (iki 1930 m. Lietuvos universiteto) Chirurgijos katedros ir klinikos vedėjas; nuo 1926 m. profesorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Paskelbė mokslinių veikalų apie skrandžio vėžį, galūnių lūžius.
Ona Lažinskienė

Biografija

Lietuvos tautodailininkų sąjungos (LTS) narė nuo 1983 m. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos (LTKA) narė nuo 2006 m. Parodose dalyvauja nuo 1980 m.
Valkiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 21 km
Sližiai – 2,5 km
Ažubalis (Biržai) – 1 km
PAPILYS – 2,1 km
Parovėja (Papilys) – 1,2 km
Gydiškis – 1,8 km
Gudeliai (Biržai) – 0,8 km
Kaušiškės – 2,3 km
Paąžuolė (Biržai) – 1,9 km
Teisinė valstybė

Teisinė valstybė - valstybė, kurios veikimo laisvė yra ribojama teisės.
Teisinė valstybė taip pat gali būti apibūdinama kaip valstybė, kurioje „viešpatauja“ teisė, o ne savivalė, tironija, kurią valdo teisės saistomi valdžios subjektai; teisės principas („teisės viešpatavimo principas“); valstybės modelis, pagrįstas teisės viršenybe.
Teisinės valstybės teorija pradėta plėtoti ypač XVIII a., kovojant prieš absoliutizmą. Teorinius pagrindus išplėtojo teisės filosofai ir teoretikai, nacionaliniai konstituciniai teismai. Prancūzijos teisės doktrina pripažino, kad žmogus iš prigimties turi tam tikrų teisių, kurias įgyvendinti valstybė neturi kliudyti.
Įstatymų leidėjus saisto jų pačių išleisti įstatymai, kurių jie neturi teisės pažeisti, tačiau gali juos pakeisti. Tai yra teisinės valstybės principas, Vokietijoje žinomas kaip „teisės valstybės“ (vok. Rechtsstaat) principas.
Lugalbanda

Lugalbanda (šum. 𒈗𒌉𒁕 = LUGAL-BANDA – 'mitrus karalius') – šumerų epų didvyris, pusiau legendinis Uruko pirmosios dinastijos valdytojas (~XXVIII–XXVII a. pr. m. e.). Pagal karalių sąrašus Lugalbanda laikomas Uruko valdovo Enmerkaros sūnumi ir Gilgamešo pirmtaku. Pagal epinę tradiciją Lugalbanda laikomas Gilgamešo tėvu ir deivės Ninsun vyru. Faros tekstuose (XXVI a. pr. m. e.) jau dievinamas drauge su Gilgamešu ir minimas tarp požemio dievų.
Pasak šumerų epo, Lugalbanda drauge su 7 kitais karvedžiais (broliais ir bičiuliais) dalyvavo Uruko kariniame žygyje prieš Aratą (spėjama, kad tikrai buvusį miestą kažkur Irano kalnyne, su kuriuo Urukas prekiavęs). Pakeliui Lugalbanda suserga, ir kariauna jį palieka kalnuose. Pasveikęs, Lugalbanda gudriai sugeba vėl prisijungti prie savo karių – išpuošęs šventojo kadagio šakomis mitinio paukščio Anzudo lizdą ir pamaitinęs jo vaikus, karalius iš paukščio įgija galią judėti nepaprastu greičiu. Pasiekęs saviškius, Lugalbanda dar nuskrieja pas deivę Inaną, kad sužinotų, kaip pergudrauti Aratą. Deivė atsako, kad jos šventyklos Uruke apleistos, ir Enmerkaras turįs jas sutvarkyti, taip pat turįs nupjauti vienišą eglūną, išskaptuoti iš jo indą, pagauti pačią didžiausią žuvį ir atnešti jai paaukojęs. Tokie veiksmai, pasak Inanos, užtikrinsią pergalę prieš Aratą.
Utrių senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos Minijos kairiojo kranto pakilumoje. Ovalo plano, pailgos rytų - vakarų kryptimi, 32 m ilgio, 22 m pločio, 0,8 m aukščio. Neveikiančios, apaugusios medžiais ir krūmais. Laidojimo žymių nesimato.
Teritorijos plotas – 0,07 ha.
1,2 km į šiaurę yra Pikteikių II senosios kapinės.

Istorija

Veikė XVI–XIX a., laidoti Utrių kaimo gyventojai. Vadinamos Maro, Marų kapeliais. Seniau kapinėse stovėjo medinė koplytėlė.
1981 m. žvalgė Ignas Jablonskis.
1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L772), 1985 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Frostathingslov

Gulathingslov – seniausias išlikęs Norvegijos teisės šaltinis, teisės paminklas.
Prieš 930 m. išmintingasis Úlfjótur buvo išsiųstas į Norvegiją studijuoti įstatymą apie Thing santvarką. Po 3 metų grįžęs su išsamiu įstatymų rinkiniu, adaptavo Islandijos sąlygoms ir taip tapo pirmuoju Islandijos teisėkūrininku. 
Kai kurie norvegų Gulathing variantai datuojami iki Harald Hårfagre (apie 852-933) valdymo. Vėlesni šaltiniai teigia apie Olavo Šventojo (995-1030) teisės rinkinį.
Pranas Alsys

Biografija

1984 m. Vilniaus universiteto Matematikos fakultete įgijo matematiko specialybę, 1999–2006 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete įgijo teisininko profesinę kvalifikaciją.
1984–1994 m. Anykščių vėlimo fabriko „Spartakas“ buhalteris apskaitos mechanizacijai, vyriausiasis buhalteris, finansų direktorius, direktorius – valdybos pirmininkas, 1994–1995 m. AB „Anykščių vynas“ vyriausiasis buhalteris, 1995–1998 m. Anykščių rajono valstybinės mokesčių inspekcijos viršininkas, nuo 1999 m. Utenos apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos viršininkas.
1993 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys. 1995 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Violeta, dukros Justina ir Rasa.
Palangos Juzė (laikraštis)

Palangos Juzė – laikraštis, ėjęs 1991–1992 m. Skuode.

Istorija

Leido Skuodo rajono valstybinė buitinių paslaugų įmonė. Ėjo kas mėnesį, nuo 1991 m. vidurio – kas du mėnesiai. Tiražas 1991 m. – 13 000 egz., 1992 m. – 5000 egz.
Spausdino patarimus meistrams ir amatininkams, įvairią informaciją, reklamas, aptarinėjo amatininkų darbus.
Birutė Nedzinskienė

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, filologė. 1979–1989 m. dirbo Valstybinio M. K. Čiurlionio dailės muziejaus Vitražo ir skulptūros galerijoje ekskursijų vadove, vyresniąja moksline bendradarbe.
1989–1990 m. Lietuvos tremtinių sąjungos Literatūrinio istorinio skyriaus vedėja. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Kauno tarybos narė, Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo narė. Lietuvos tremtinių sąjungos tarybos narė, „Tremtinio“ redkolegijos narė. Atkuriamojo Seimo narė nuo 1990 m. kovo 10 d. iki 1992 m. lapkričio 11 d. Buvo išrinkta Kauno miesto Panerio rinkimų apygardoje Nr. 23.
Buvo ištekėjusi, turėjo dukrą. Mirė 1994 m. rugpjūčio 24 d. Palaidota Žemųjų Kaniūkų kapinėse Kaune. 
2000 m. apie B. Nedzinskienę sukurtas dokumentinis filmas „Birutė“ (aut. Leonas Glinskis, Regina Staniulienė).
Felix Hoffmann

Feliksas Hofmanas (Felix Hoffmann, 1868 m. sausio 21 d. – 1946 m. vasario 8 d.) – Vokietijos chemikas.

Biografija

Feliksas Hofmanas gimė 1868 metais, sausio 21 d. Liudvigsburge, Vokietijoje. Jis buvo pramonininko sūnus. 1889 metais pradėjo studijuoti chemiją Miuncheno universitete, kurį baigė 1890 metais, farmacijos valstybiniu egzaminu. 1894 metais prisijungė prie „Bayer“.

Pasiekimai

1897 m. rugpjūčio 10 d. Hofmanas susintezavo acetilsalicilo rūgštį (ASA) dirbdamas „Bayer“ kartu su Arturu Aichengriunu. Sujungęs salicilo rūgštį su acto rūgštimi, jis sėkmingai sukūrė ASA chemiškai grynoje ir stabilioje formoje. Už šių rezultatų tikrinimą atsakingas farmakologas iš pradžių buvo skeptiškas, tačiau atlikus didelio masto tyrimus medžiagos veiksmingumui ir tolerancijai tirti, buvo nustatyta, kad tai analgetinė, karščiavimą mažinanti ir priešuždegiminė medžiaga. 1899 m. buvo pirmą kartą parduotas, pavadinimu „Aspirinas“, kaip milteliai, tiekiami stiklo buteliukuose.
Feliksas Hofmanas pakartotinai susintetinęs diamorfiną (nepriklausomai nuo Č. R. Alderio Raito, kuris jį susintetino 23 metais anksčiau), kuris buvo populiarinamas „Bayer“ prekiniu pavadinimu heroinas. Jis taip pat susintetino aspiriną, tačiau neaišku, ar jis tai padarė savo iniciatyva ar Arturo Aichengriuno nurodymu.
Giedrius Simonavičius

Biografija

2000 m. baigė Ukmergės Antano Smetonos vidurinę mokyklą. 2004 m. baigė Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institutą.
2002 m. dirbo „Respublikoje“. 2002–2007 m. LNK žinių verslo rubrikos vedėjas. 2007–2011 m. LTV žinių ir verslo rubrikos vedėjas bei žurnalistas. 2011–2012 m. Lietuvos banko Ryšių su visuomene skyriaus viršininkas.  2012–2018 m. Lietuvos banko Komunikacijos departamento direktorius.
Onkanas

Istorija

Vikingų valdymo laikais Onkanas buvo Middle šedingo dalis. kaimo pavadinimas siejamas su Šv. Konachanu (St Connachan), kuris 540 m. buvo Sodoro ir Meno vyskupijos vyskupas ir kurio vardu buvo pavadinta Onkane stovėjusi bažnyčia (Kirk Coonachan). Ankstesnis kaimo pavadinimas yra Kiondroghad. Ankstyviausias žinomas rašytinis Kiondroghad paminėjimas yra įrašas 1643 m. dvaro inventoriuje, kai Onkanas buvo dar labai mažas. Pavadinimas Kiondroghad dar pasirodė 1841 m. surašyme, o dešimt metų vėlesniame jo jau nebeminėjo.
XX a. pradžioje Onkano Port Džeko (Port Jack) rajone kompanija Douglas Bay Estate Company plėtojo nekilnojamo turto verslą. Šios veiklos dalis buvo ir elektrinio miesto geležinkelio linijos nutiesimas. Ši linija vėliau tapo pakrantės geležinkelio linija pasiekusia Ramsio miestą. Tuo metu Onkanas buvo mišinys privačių namų, sublokuotų namų ir pensionų, kuriuose apsigyvendavo Daglaso lankytojų perteklius. Tolesnė kaimo plėtra vyko 4-tą dešimtmetį. Viktorijos ir Eduardo turizmo bumo metu Onkanas ėmėsi žygių tapti antruoju salos kurortu. Buvo skatinama statyti viešbučius ir pensionus. 1893 m. buvo pastatytas Meno salos elektrinis geležinkelis (Manx Electric Railway), o XX a. pradžioje Žemutinis Onkanas netoli Port Džeko buvo pirmasis Meno salos rajonas, kuriame ėmė veikti elektrinis gatvių apšvietimas, kuriam elektrą tiekė Manx Electric Railway;; elektros generatoriai. Po Antrojo pasaulinio karo nekilnojamo turto vystymas tęsėsi. 7-tą dešimtmetį kaimo komisionieriai organizavo pastatų vietinei valdžiai statybą.

Gubernatoriaus rezidencija

Meno salos gubernatoriaus, kuris yra Meno salos lordo (Elžbietos II) atstovas Meno saloje, oficiali rezidencija yra Vyriausybės Namai (Government House), pastatas su žemės sklypu gatvėje Governor’s Road. Pradžioje vadinosi Bemahague House, 1865 m. pastatas buvo išnuomotas gubernatoriui baronui Henriui Lochui (Henry Loch, 1st Baron Loch), o 1903 m. nupirktas Meno salos vyriausybės ir tapo oficialia suvereno atstovo rezidencija.
Palangos Šventosios pagrindinė mokykla

Istorija

Šventosios mokykla atidaryta 1938 m., joje įsikūrė 1-oji, skirta lietuvių vaikams ir 2-oji, skirta latvių vaikams, pradinės mokyklos. 1941–1943 m. veikė pradžios mokykla ir 6 skyrių progimnazija, 1949 m. jos sujungtos į septynmetę mokyklą, kurioje mokėsi 151 moksleivis, dirbo 10 mokytojų. 1960–1962 m. mokykla perorganizuota į aštuonmetę, nuo 1992 m. į devynmetę, 1998 m. tapo dešimtmetė pagrindinė mokykla.
Kurklių Šv. Jurgio bažnyčia

Istorija

Iki 1669 m. pastatyta koplyčia. Ją aptarnavo Kavarsko kunigai. 1700 m. įsteigtas Kurklių reguliariųjų atgailos kanauninkų vienuolynas, pastatyta pirmoji bažnyčia (fundatorius Kristupas Zaviša). 1735 m. pastatyta medinė bažnyčia. Ją aptarnavo vienuoliai. Nuo 1782 m. veikė parapinė mokykla. Iki 1783 m. pastatytas priebažnytis. 1783 m. įsteigta parapija. Po 1831 m. sukilimo Rusijos valdžia 1832 m. vienuolyną uždarė. Parapija 1849 m. priskirta prie Žemaičių vyskupijos.
1871 m. gautas leidimas statyti naują medinę bažnyčią. Ji pastatyta 1874 m. Tarpukariu prie bažnyčios veikė pavasarininkai, katalikų vyrų sąjunga, angelaičiai, katalikių moterų sąjungos skyrius. Kurkliuose 1930 m. rugpjūčio 17 d. surengtas katalikiškų organizacijų kongresas (dalyvavo vyskupas Mečislovas Reinys, prof. Pranas Dovydaitis). 1938 m., minint Lietuvos valstybingumo atkūrimo 20-metį, prie bažnyčios pastatytas ornamentuotas kryžius. 1939 m. pastatyti parapijos namai.
1998 m. gruodžio 8 d. bažnyčioje kilus gaisrui, sudegė altorius, kilimai, apie 50 kv. m. grindų, pajuodavo visas bažnyčios vidus, deformavosi 11 balsų vargonai (sutaisyti 2010 m.). Gaisro padariniai pašalinti per dvejus metus padedant valdžiai ir parapijiečiams: nuvalytos sienos, suremontuotos grindys, padarytas naujas altorius, baldai, įrengta nauja elektros instaliacija.

Architektūra

Bažnyčia turi liaudies architektūros ir neoklasicizmo bruožų, kryžminio plano, žemu transeptu, su bokšteliu virš frontono. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su stulpiniais vartais. Jame yra aštuonkampė medinė varpinė, statyta 1874 m.