google/wiki40b huggingface dataset:
Chicane

Chicane (g. 1971 m. vasario 28 d.) – Didžiosios Britanijos elektroninės trance muzikos kūrėjas bei remiksuotojas, po kurio slapyvardžiu slepiasi Nick’as Bracegirdle’as.

Muzikinė biografija

Nick’as Bracegirdle’as, pirmą kartą į topus pakilo 1995-aisiais, dar besivadindamas 'Disco Citizens' ir sukūręs hitu tapusį kūrinį „Right Here Right Now“. Pasikeitęs savo sceninį vardą į Chicane, jis pasiekė britų Top 20 1996-ųjų pabaigoje su daina „Offshore.“
Tuomet jis susitarė su „Clannad“ nariu Maire Brennan’u dėl teisės perkurti grupės „Clannad“ hitą „The Theme From Harry's Game“, pakeisdamas ir pavadinimą į „Saltwater“. Pasiekęs Didžiosios Britanijos Top 10-uką, šis kūrinys tapo pasauliniu hitu.
Pirmas Chicane albumas, „Far From the Maddening Crowds“, buvo išleistas 1997-aisiais. Kaip remiksuotojas, Bracegirdle perdirbo Bryan’o Adams’o dainą „Cloud #9“ ir pavertė jį dar vienu hitu Vakarų šalyse. Jis ir toliau dirbo su Adams’u, su kuriuo kartu sukūrė dainą „Don't Give Up“, pasiekusią net pirmą Didžiosios Britanijos topo vietą. Šią dainą galima buvo rasti antrajame Chicane albume, „Behind the Sun“, pasirodžiusiame Europoje 2000-ųjų pavasarį. Šis diskas pasiekė Top 10-uką britų tope bei aukštas vietas visoje Europoje.
„Behind the Sun“ 2000-ųjų rugpjūtį buvo išleistas ir Jungtinėse Amerikos Valstijose. Vėliau sekė labai ilga pertrauka muzikanto karjeroje, kol galiausiai jis sugrįžo 2003-aisiais su nauju hitu – „Love On The Run“.
2006-uosius muzikantas pradėjo įrašęs puikiai šokių aikštelėse irgi perkamiausių singlų topuose pasižymėjusią dainą „Stoned In Love“, kurios vokalinę partiją atliko legendinis Tomas Džounsas. Ji singlu išleista 2006-ųjų balandžio 24 d. ir pirmąją savaitę užkopė iki 8 perkamiausių sąrašo vietos D. Britanijoje.
Meistras ir Margarita

Istorija

Sprendžiant pagal išlikusius rankraščius, romanas buvo pradėtas rašyti 1928 arba 1929 m. Pirmieji romano pavadinimai – „Juodasis magas“ (rus. Чёрный маг), „Inžinieriaus kanopa“ (rus. Копыто инженера) ir kt. Pirmąjį romano variantą autorius sudegino 1930 m. kovo 18 d., sužinojęs, kad viena jo pjesė buvo uždrausta. Tačiau vėliau (1931 m.) vėl pradėjo jį rašyti. Antrasis romano variantas (1936 m.) turėjo paantraštę „Fantastinis romanas“ (rus. Фантастический роман) ir pavadinimo variantų: „Didysis kancleris“ (Великий канцлер), Šėtonas (rus. Сатана), „Štai ir aš“ (rus. Вот и я), „Juodasis magas“. Trečiasis, galutinis romano variantas 1937 m. jau vadinosi „Meistras ir Margarita“, o 1938 m. visas tekstas pirmąkart buvo perspausdintas rašomąja mašinėle. Paskui romano teksto mašinraštį autorius dar taisė beveik iki pat mirties (1940 m.).

Publikavimas

Labai sutrumpintas ir su kupiūromis romanas pirmąkart publikuotas žurnale „Maskva“ 1966–1967 m. (Nr. 11, 1966 m. ir Nr. 1, 1967 m.). Nekupiūruotą romaną išleido leidykla „Posev“ 1969 m. Frankfurte. Vėliau (1973 m.) šis romanas ir SSRS buvo išleistas visas, nekupiūruotas, o galutinis teksto variantas publikuotas M. Bulgakovo 5 tomų raštuose, išleistuose 1990 m. Lietuvių kalba romanas pirmą kartą pasirodė 1985 m., vertėjas Algimantas Mikuta.

Siužetas

Savo sandara romanas nevienalypis ir daugiaplanis, jame paraleliai vystomos 2 siužetinės linijos: pirmoji yra apie Šėtono apsilankymą trisdešimtųjų metų Maskvoje, o antrojoje aprašoma Jėzaus Kristaus nukryžiavimo istorija. Šie du siužetai kūrinyje yra išmoningai supinti viską atmiešiant šėtonišku grotesku, biblijine epika ir niūria sovietine satyra. O visoje šioje fantasmagorijoje subtiliai skleidžiasi keistoka, jokiam laikui ir jėgai nepavaldi Meistro ir Margaritos meilė.
Aparanas

Istorija

Gyvenvietė minima nuo II amžiaus.
GKS Górnik Łęczna

Istorija

Klubo komanda iki 2007 m. žaidė Lenkijos Ekstraklasa lygoje. Po 2006-2007 m. sezono dėl korupcijos skandalo klubas buvo išmestas iš Ekstraklasa ir perkeltas į 3 lygą.
Laplandinis karklas

Paplitimas ir augavietės

Pagrindinis jo paplitimo arealas yra Europos ir Azijos miškai ir miškatundrės.
Per Lietuvą eina vakarinė paplitimo riba. Daugiausia augaviečių pietinėje ir rytinėje šalies dalyje: Alytaus, Ignalinos, Lazdijų, Švenčionių, Trakų, Varėnos, Vilniaus ir Zarasų rajonuose. Šiaurinëje Lietuvoje auga Akmenės ir Mažeikių rajonuose.
Auga tarpinio tipo pelkėse ir žemapelkėse, aukštapelkių pakraščiuose. Dažniausiai randamas Caricetum limosae ir Caricetum lasiocarpae asociacijų bendrijose. Mėgsta rūgščius durpinius dirvožemius. Šviesomėgis. Auga pavieniui arba nedidelėmis grupėmis, negausiai.

Biologija

Tai 1-1,5 m aukščio krūmas. Laja netaisyklinga, išsidraikiusi. Šakos plaukuotos, vėliau be plaukų ir blizgiai tamsiai raudonos. Lapai lancetiški, iki 7 cm ilgio ir 2,5 cm pločio, nežymiai plaukuoti viršutinėje dalyje. Apatinė dalis tankiai plaukuota. Pakraščiai visai arba mažai banguoti. Lapkočiai trumpi, įprastai nuo 5 mm iki 1 cm.
Žydi lapams skleidžiantis, gegužės mėnesio pabaigoje. Žiedynas – iki 3 cm ilgio žirginys. Vyriškieji žiedai turi po du kuokelius. Apdulkina vabzdžiai ir vėjas. Vaisius – geltonai žalia apvali dėžutė. Dauginasi sėklomis. Sėklos prinoksta birželio mėnesio pabaigoje. Plinta iš šliaužiančio šakniastiebio išaugančiais ūgliais. Dažnai kryžminasi su kitais gluosniais. Lietuvoje rasta hibridų su ausytuoju (lot. Salix aurita), mėlynialapiu (lot. Salix myrtilloides) bei pilkuoju (lot. Salix cinerea) karklais.

Apsauga

Įrašyta į saugomų augalų rūšių sąrašą 1962 m. Auga Čepkelių, Kamanų ir Žuvinto rezervatuose, Aukštaitijos ir Dzūkijos nacionaliniuose parkuose, Aukštadvario, Kurtuvėnų, Smalvo-Smalvykščio, Ūlos kraštovaizdžio draustiniuose. Būtina visų radavečių apsauga, išlaikant optimalias hidrologines sąlygas. Lapus pažeidžia lapgraužiai vabzdžiai ir ligos.
Populiacijų būklė patenkinama, rūšis gali išnykti tik keičiant augavietes – sausinant pelkes ir kasant durpes.
Vilče Bagnas

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pakačinės

Aplinkinės gyvenvietės

Velikuškės – 2 kmAntazavė – 4 km
Gediminas Gaigalas

Gediminas Gaigalas (g. 1959 m. spalio 14 d. Kaune) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija

Tėvas Algirdas Gaigalas. 1982 m. baigė Vilniaus universitetą. 2001 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Nuo 1992 m. Teorinės fizikos ir astronomijos instituto (nuo 2002 m. Vilniaus universiteto Teorinės fizikos ir astronomijos institutas) mokslo darbuotojas, vyriausiasis mokslo darbuotojas, nuo 1998 m. dar ir Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas, nuo 2003 m. Bendrosios fizikos katedros vedėjas. Nuo 2002 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Sukūrė efektyvią integravimo sukininių ir kampinių kintamųjų atžvilgiu metodiką atomo teorijos uždaviniams spręsti. Remdamasis šia metodika parašė 12 kompiuterinių programų, kurios naudojamos Vilniaus universiteto Teorinės fizikos ir astronomijos institute, Oksfordo, Briuselio Laisvojo, Kaselio universitetų moksliniuose centruose ir kitur. Jo sukurta metodika ir programinė įranga sudaro prielaidas gauti gana tikslų atomų ir jonų energinį spektrą, nustatyti elektronų šuolių bangos ilgius, osciliatorių stiprius, šuolių tikimybes, sužadintųjų lygmenų gyvavimo trukmes ir kt. atomines charakteristikas. Išleido mokomųjų priemonių studentams.
Maskvos 658-oji bendrojo lavinimo vidurinė mokykla

Maskvos 658-oji vidurinė mokykla (rus. Средняя общеобразовательная школа № 658) – vidurinė mokykla Rusijos sostinėje, atidaryta 1969 m. Virš 400 mokinių. Yra kompiuterių klasė, biblioteka, medicininis ir stomatologinis kabinetai, valgykla. Be mokytojų dirba psichologai ir socialiniai pedagogai. Dėstomos užsienio kalbos – anglų ir prancūzų. Prancūzų kalbos mokytojas N. Dubas – 2005 metų Maskvos granto laureatas. Kūno kultūros mokytojas – 2002 metų mokytojo miesto turo laimėtojas.
Adresas: Kachovkos gatvė (улица Каховка), 12 namas (дом 12), II korpusas (корпус 2), Maskva.

Vadovybė

Direktorė nuo 2001 m. – Jelena Gosteva.
Robertas Danys

Robertas Alfonsas Danys (g. 1963 m. rugpjūčio 2 d. Turgeliuose, Šalčininkų raj. – 2008 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje) – Lietuvos poetas, dainų tekstų autorius.

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1986 m. – lietuvių kalbos ir literatūros studijas Vilniaus universiteto (VU) Filologijos fakultete.
1986–1989 m., 1990–1993 m., 1994–1995 m. mokytojavo Vilniaus mokyklose. 1993–1994 m. Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas.
Respublikinėje spaudoje debiutavo 1979 m.
Nuo 1996 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Kūryba

Pirmajame rinkinyje vyrauja klasikiniai lyriniai tekstai meilės tema. Pasak kritikų, „šlubuoja“ tiek forma (rimavimas), tiek turinys (daug nuvalkiotų bendrybių). Tekstai labai nelygūs: „žybtelėjusį“ įdomesnį įvaizdį „skandina" prėskos metaforos. Lyrizmas neretai balansuoja ties pavojinga sentimentalumo riba. Antrajame rinkinyje mažiau duobių – atsiranda švari skaidra, kuri „gimdo“ paprastą išmintį, be vaikiškų pretenzijų atrodyti protingam.  Miuziklo „Aidas ir Aida“ (2005 m., kompozitorius Jonas Jurkūnas, pastatė Keistuolių teatras, režisierius Antanas Gluskinas) libreto autorius.
Į pagalbą (žurnalas)

Į pagalbą – Lietuvos liaudies pagalbos sąjungos valdybos mėnesinis žurnalas, ėjęs 1940–1941 m. Kaune.

Istorija

Leistas vietoj to paties pavadinimo laikraščio. išėjo 10 numerių. Redaktorius Aleksas Maginskas.
Janvangas

Janvangas (kin. 閻王, pinyin: Yán Wáng, liet "karalius Jama"), dar žinomas kaip Janluo (kin. 閻羅, pinyin: Yánluo) kinų liaudies mitologijoje – požeminio pasaulio valdovas; viešojoje religijoje Janvangas yra penktojo pragaro (Diju) linčo teismo viršininkas. Jo valdoje yra tarnautojai, sargybiniai – kipšai (gui) ir jų kunigaikščiai (guivang), pragaro teisėjas Panguan, atskirų pragaro „padalinių“ valdovai.
Janvango įvaizdis su budizmu atėjo iš Indijos į Kiniją. Jis kilo nuo indų mirusiųjų karaliaus Jamos. Toks pakitęs Jamos įvaizdis pateko ir japonų (kaip jap. 閻魔大王 = Enma Dai-Ō), korėjiečių (kaip kor. 염라대왕 = Yŏmna Daewang) ir vietnamiečių (kaip Diêm vương) liaudies mitologijas.
Hartmundas Grumbachas

Hartmundas Grumbachas (vok. Hartmund Grumbach, Hartmann Grumbach, Hartmut von Grumbach, kilęs iš Bavarijos) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino Prūsijos krašto magistras.

Biografija

1259 m. vokiečiams pralaimint kovą su žemaičiais paskirtas Vokiečių ordino Prūsijos krašto magistru. Stiprėjantį prūsų nepaklusnumą Hartmundas Grumbachas slopino įkalindamas įkaitus. Į pagalbą Livonijos ordinui jis pasiuntė Vokiečių ordino maršalo Heinricho Botelio vadovaujamą kariuomenę. Jungtines abiejų ordinų pajėgas žemaičiai 1260 m. sumušė Durbės mūšyje.
Daugelį kryžiuočių apėmus panikai, Hartmundas Grumbachas, siekdamas palaikyti drausmę, įsakė apakinti ir viešai Elbinge sudeginti kryžiuočių riterius Heinrichą ir Gerhardą, atidavusius prūsams porą pilių. Už tai popiežius Aleksandras IV 1261 m. sausio 26 d. Hartmundui Grumbachui paskyrė bausmę – metus atgailauti, o netrukus atleido iš pareigų.
Krasnojarsko krašto herbas

Krasnojarsko krašto herbas – oficialus Krasnojarsko krašto simbolis, patvirtintas 1999 m. vasario 12 d.
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, raudoname lauke su dešinėn paslinktu mėlynu stulpu auksiniais apvadais auksinis ant užpakalinių kojų stovintis liūtas, dešinėje letenoje laikantis auksinį kastuvą, o kairėje – auksinį pjautuvą.

Skydo viršuje auksinis pjedestalas su trimis skydeliais, kuriais iš viršaus žemyn eina ordinų juostelės, skydelių viršumis eina klostėtas auksinis kaspinas.

Skydo dešiniame šone auksinė ąžuolo šaka su auksiniai lapais, kairiame – auksinė kedro šaka auksiniais spygliais. Abi šakos jungiasi skydo apačioje ir apvytos žydru kaspinu.
Simonas Morkūnas

Biografija

Gimė 1902 m. vasario 16 d. Valtūnuose. Pradžios mokyklą lankė Žemaitkiemyje, vėliau dirbo tėvų ūkyje ir privačiai mokėsi Videniškiuose. Pasimokęs Kėdainių suaugusiųjų gimnazijoje, išlaikė 5 klasių egzaminus. 1926 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją, 1933 m. balandžio 1 d. arkivysk. Juozapo Skvirecko buvo įšventintas kunigu. 1935 m. JAV, Ajova, Su Sityje skaitė išsamų pamokslą apie Teofilijaus Matulionį ir jo kančias, taip pat apie jį parašė straipsnį vietiniam vyskupijos laikraščiui Globe.  Būdamas Kauno Prisikėlimo bažnyčios vikaru, pastatė senelių prieglaudą ir įkūrė tris vaikų darželius. Už savo gerą širdį buvo vadinamas Ubagų karaliumi. 
1941 m. birželio 28 d., po Lietūkio garažo žudynių, kartu su gydytoju Baliu Matulioniu kreipėsį į arkivyskupą Skvirecką, kad katalikų bažnyčia užtartų lietuvių žudomos žydus. II pasaulinio karo metais rizikuodamas gyvybe globojo žydus.
1944 m. rugpjūčio 2 dieną pasitraukė iš Lietuvos į Vokietiją ir Austriją, kur Kufšteine ir Hechingene buvo pabėgėlių stovyklos kapelionas, o nuo 1946 m. tautinės Popiežiaus misijos, kuriai vadovavo kan. Feliksas Kapočius, prokuratorius. 1949 metais emigravo į JAV, kur kelis mėnesius buvo Su Sičio slaugos namų kapelionas, vėliau kelerius metus dirbo Šv. Petro ir Povilo bažnyčios vikaru. 1951 m. balandžio 14 d. paskirtas Su Sičio Šv. Kazimiero lietuvių bažnyčios klebonu. 1988 m. balandžio 27 d. popiežius Jonas Paulius II oficialiai paskelbė prelatu. Mirė 1997 m. liepos 5 d. Su Sityje. Už sielovadą, visuomeninį bei Lietuvos išlaisvinimo darbą ir aktyvią kultūrinę veiklą prel. S. Morkūnui suteiktas Garbės daktaro vardas.
Kėdainių minaretas

Kėdainių minaretas – minaretas Kėdainiuose, miesto centrinio parko šiauriniame pakraštyje, tarp Kėdainių geležinkelio stoties ir Dotnuvėlės upės. Tai vienas iš dviejų minaretų Lietuvoje (kitas yra prie Kauno mečetės), ir vienintelis, laisvai stovintis minaretas šalyje.
Pastatytas 1880 m. rusų generolo Eduardo Totlebeno, kuriam priklausė Kėdainių dvaras. Minaretas skirtas atminti Rusijos-Turkijos karą. Pasakojama, kad toks bokštas neva stovėjęs šalia Pleveno mečetės, ties kuria per karą E. Totlebenas dažnai buvodavęs. Taip pat pasakojama, kad grafas pastatęs minaretą savo meilužės turkės garbei. Tikriausiai minareto projekto autorius buvo pats E. Totlebenas, kuris 1880–1882 metais pastatė jį parke. Iš minareto tuometinis Kėdainių ir jų apylinkių savininkas rodydavo svečiams parką ir savo valdas.
Minaretas osmaniškos architektūros bruožų, smailiaviršūnis, 25 m aukščio, turi vieną balkoną, į kurį patenkama viduje esančiais laiptais. Pastato viršūnę puošia islamiškas pusmėnulis.
Minaretas paskelbtas architektūros paveldo objektu. Kurį laiką pastatas buvo apleistas, apgadintas vandalų ir asocialių asmenų. Tvarkant miesto parką minaretas iš dalies suremontuotas, uždarytas įėjimas į vidų.
Alberichas

Alberichas (vok. Alberich, sen.pranc. Alberon) – elfų karalius, burtininkas Karolio Didžiojo ciklo padavimuose, apdainuotas XIII a. pradžios pranc. chanson de geste Huon de Bordeaux (išleistas 1860 m.), kuris vėliau virto proziniu liaudies romanu.
Skiauterėtoji gaga

Išvaizda

Skiauterėtoji gaga yra didesnė už didžiąją antį. Patino priekinė dalis balta, užpakalinė – juoda. Skruostai šviesiai gelsvai žali. Pagurklis, krūtinė, nugara, sparno dengiamosios plunksnos balti. Kitos kūno dalys juodos. Tarp kaktos ir šnervių iš šonų plokščia, gelsvai rausva išauga. Snapas kiek raudonesnis, kojos gelsvos su rudai juodomis plėvėmis. Rainelė tamsiai juosva.
Patelės viršutinė kūno dalis ruda. Sparnų plunksnos su juodomis viršūnėmis. Kaklas ir pagurklis molio spalvos. Krūtinė ir pilvas geltonai rudi. Snapas tamsiai žalsvai rudas. Kojos žalsvai pilkos. Jaunikliai panašūs į patelę.

Paplitimas

Eurazijoje gyvena nuo Kanino pusiasalio iki Čiukčių pusiasalio, taip pat aptinkama Šiaurės Amerikoje, Grenlandijoje. Žiemoja piečiau esančių jūrų pakrantėse. Lietuvoje pastebėta kelis kartus, vienąsyk – su cyplėmis ir didžiosiomis antimis.
Mastrichtas

Istorija

Miesto vietoje būta keltų gyvenvietės. Vėliau romėnai čia pastatė tiltą per Maso upę, kuris jungė tungrų sostinę Tongereną su Kelnu.
Pirmasis vyskupas aplinkinėse žemėse buvo Šv. Servatijus. Iškilus frankams, miestas, būdamas geografiškai patogioje vietoje, šalia politinio valstybės centro Acheno, suklestėjo.
Šilalės meno mokykla

Mažosios architektūros objektas

Mokyklos 50-metis pažymėtas atidengiant nedidelę skulptūrą mokyklos priekyje. Aplinkai papuošti pasirinktas skulptoriaus Mariaus Norkaus kūrybinis sumanymas – kinetinė skulptūra, vaizduojanti tris styginius instrumentus - smuiką, gitarą ir violončelę. Viršutinė dalis, kuri pagaminta iš bronzos, yra statiška, vidurinioji - sukama. Sukant pastarąją dalį sutapdinamos dvi instrumentų dalys - viršutinė ir apatinė, kad išeitų vientisas vaizdas - taip žaidžiamas  savotiškas edukacinis žaidimas, tikrinant savo žinias apie muzikos instrumentus.
Jonas Sluckus

Biografija

1999 m. baigė Šiaulių Didždvario gimnaziją. UAB „BIGSO“ gamyklos vadovas.
Liberalų ir centro sąjungos narys. Nuo 2011 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Lina, duktė Elena.
Meguro seniūnija

Istorija

Seniūnija įkurta 1947 m. kovo 15 d.

Simboliai

Oficiali gėlė – dobiliūnė, medis – kaštenis, paukštis – didžioji zylė (Parus major).
Liturgija

Liturgija (iš gr. λειτουργια leitourgia) – viešoji tarnyba iš λειτος leitos – viešas iš λαος laos – tauta ir εργον érgon kūrinys, tarnyba) – iš anksto nustatyta ritualinių veiksmų visuma, būdinga kiekvienai religinei bendruomenei.
Jos reikšmė yra dvejopa: liturgija reiškia tarnystę Dievui ir Dievo tarnystę, pagalbą. Liturgija apima žodinę formą, giesmes, gestus, veiksmus, judėjimą, eiseną, liturginių reikmenų naudojimą.
Tikima, kad nuolat kartojant tokius pat veiksmus reguliariai sustiprinamas maldos poveikis.
Liturginiai indai: Patena - lėkštelė, skirta ostijoms. Ampulės - ąsotėliai vynui ir vandeniui Komuninė - sudedamops ostijos
Pagrindines liturgines spalvos ir jų naudojimas: Žalia – eiliniam laikui; Violetinė – reiškia atgailą, laukimą, naudojama per Adventą ir Gavėnią; Balta arba geltona/auksinė – iškilmių laikui, naudojama per Kalėdas ir Velykas; Raudona – naudojama kankinių arba Šv. Dvasios Mišioms. Du kartus per metus gali būti rožinė spalva
Franas Levstikas

Biografija

Už eilėraščių rinkinį „Eilėraščiai“ (Pesme 1854 m.) pašalintas iš kunigų seminarijos Olomouce. Apsigyveno Vienoje, čia susipažino su F. Miklošičiumi ir kitais kalbininkais. Grįžęs dirbo namų mokytoju, Liublianoje redagavo slovėnų tautines idėjas propaguojantį laikraščio „Naprej“. Slovėnų vyskupo A. A. Volfo (1782–1859 m.) pradėto slovenų ir vokiečių kalbų žodyno (išleistas 1894–1895 m.) vienas rengėjų. Vienoje redagavo literatūrinį žurnalą „Zvon“, satyros laikraštyje „Pavliha“ paskelbė satyros straipsnių ciklą. Nuo 1872 m. gyveno Liublianoje, dirbo bibliotekoje.

Kūryba

Parašė eseistinio pobūdžio kelionių apybraižų knygą „Kelionė iš Litijos į Čatežą“ (Popotovanje iz Litije do Čateža 1858 m.), joje aptarė slovėnų literatūros raidą. Slovėnų tautosakos motyvais sukūrė alegorinę apysaką „Martinas Krpanas iš Vrcho“ (Martin Krpan iz Vrha 1858 m.), dramų (komedija „Juntezas“ Juntez 1855 m.), meilės lyrikos, baladžių, poezijos vaikams. Slovėnų kalbos klausimus nagrinėjo knygoje „Slovėnų kalbos rašybos klaidos“ (Napake slovenskega pisanja 1858 m.). Jo ankstyvoji kūryba romantinė, vėlesnei būdingas realizmas, yra psichologizmo bruožų, ryški ironija, sarkazmas.
Grudekas (Balstogės apskritis)

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1795 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai. Kaimo istorija glaudžiai susijusi su Chodkevičių šeima. XV a. kaime buvo pastatyta pilis. 1490 m. įkurta Grudeko Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapija. 1498 m. Aleksandras Chodkevičius finansavo vienuolyno statybas. XVI a. gyvenvietei buvo suteiktos miesto teisės. XVII a.-XVIII a. gyvenvietė priklausė Pacų, Sapiegų ir Radvilų šeimoms. XIX a. įkurtos Grudeko žydų kapinės, taip pat pastatyta Grudeko Habanimo sinagoga, Grudeko Piaskovos sinagoga ir Grudeko Senoji sinagoga. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1807-1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842-1914 m. Gardino gubernijai. 1862 m. pastatyta Grudeko Rūpestingosios Dievo Motinos koplyčia. 1897 m. iš gyvenvietės atimtos miesto teisės. 1909 m. pastatyta Grudeko Ohel Jakovo sinagoga. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1934-1937 m. pastatyta Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Balstogės rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945 m. rugsėjo 9 d. įkurta Grudeko Švč. Jėzaus Širdies parapija. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1946-1970 m. pastatyta Grudeko Švč. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė. Nuo 1989 m. kaime vyksta gudų jaunimo muzikos šventė Basovišča.
Eduardas Lemanas

Biografija

Gimė ir augo karo gydytojo šeimoje, nuo mažens domėjosi biologija. Dar būdamas gimnazistu, vasaros atostogų metu gyveno pas gimines Kalkuonės dvare (prie Gryvos) ir keliaudavo po apylinkes. Savo būsimam herbariumui rinko augalus, kuriuos vėliau suklasifikavo ir aprašė. Augmenija tirta ne tik latviškuose Brunenės, Skrudalienos, Salienos, Lielbornės bei Kulpiniškių kaimuose, bet ir šiuolaikinės Lietuvos teritorijoje – Smėlynėje, Naujadvaryje ir Tabare (vietovės dab. Zarasų rajone).
Dėl materialinių paskatų nusprendė studijuoti ne botaniką, o mediciną. 1864 m. baigęs Dorpato universitetą atidarė privačią gydytojo praktiką Latgalos miestelyje Varaklianuose. 1872 m. vedė Šarlotę Janentc ir po dviejų metų persikėlė gyventi į Rėzeknę. Šis miestas kartu buvo ir geležinkelio mazgas, todėl E. Lemanas laisvu nuo darbo laiku ėmė traukiniais keliauti po apylinkes ir tyrinėti augalus. Kartais tai darydavo kartu su bendraminčiais: botaniku Johanu Klinge (1890 m. po Dauguvos upės slėnį prie Kraslavos), su švedų paleobotaniku Alfredu Gabrieliu Nathorstu (1891 m. po Rėzeknės apylinkes). Iš viso Eduardas Lemanas surinko ir aprašė net 1236 Latgaloje paplitusius augalų taksonus. Tyrimų medžiaga buvo paskelbta Dorpato universiteto moksliniame žurnale, 1895 m. išspausdinta atskira knygute (po metų išleistas ir papildymas).
Be botanikos E.Lemanas trumpam buvo susižavėjęs ir archeologija – 1872 m. jis kasinėjo senkapius Stirnienėje (prie Varaklianų), apie tai  moksliniame žurnale paskelbė straipsnį.
Papilės gimnazijos Kairiškių skyrius

Istorija

1936 m. pradinę mokyklą Kairiškių kaime pastatė inžinierius Vladas Sirutavičius. 1950 m. mokykla tapo septynmete, 1961 m. vidurine, nuo 2008 m. Akmenės rajono Papilės Simono Daukanto gimnazijos skyrius.
Rikardas Drigo

Biografija

1864 m. baigė Venecijos konservatoriją. Dirbo Garibaldžio teatre Paduvoje. 1879–1920 m. Sankt Peterburgo italų operos trupės ir Marijos teatro baleto dirigentas. Pirmasis dirigavo P. Čaikovskio baletus „Miegančioji gražuolė“ (1890 m.) ir „Spragtukas“ (1892 m.), A. Glazunovo baletą „Raimonda“ (1898 m.). Sukūrė operų, baletų. Jo bendradarbis buvo Marius Petipa. 1919 m. grįžo į Paduvą, dirigavo Garibaldžio teatro orkestrui.
Virtualus privatus tinklas

Virtualus privatus tinklas (angl. Virtual Private Network, VPN) - atskirų nutolusių vienas nuo kito kompiuterinių tinklų sujungimas į vieną tinklą internetu.
Virtualumas pasireiškia tuo, kad tinklas yra organizuojamas ne tiesiogiai, o per internetą. Privatumas - tuo, kad tinklas apsaugotas nuo nesankcionuoto prisijungimo iš išorės. VPN technologija leidžia saugiai ir greitai išplėsti, pvz., kokios nors organizacijos kompiuterinį tinklą, pasinaudojant pasauline interneto infrastruktūra. Tam nereikia ieškoti skirtosios linijos nuo padalinio A iki padalinio B: abiejuose padaliniuose pakanka, kad būtų po VPN technologijos įrenginį ir interneto ryšį.