Daunoravos (Didžiosios) dvaras

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1557 m. kai Ldk Žygimanto Augusto kovo 10 d. Mykolui Maškovskiui suteiktoje privilegijoje paminėtas Daunoravos dvaras su Nartaučių, Vytaučių kaimais. 1636 m. Daunoravos dvarui priklausė 6 kaimai: Bertaučiai, Degučiai, Pročiūnai, Sargūnai, Satkūnai ir Vytaučiai. 
1667 m. Daunoravą valdė baronas Vilhelmas von Trankwitz. 1690 m. Žemaitijos dūmų tarifuose nurodytas Eberhardo Brygino (Bruecken (Brygin, Brüggen, Bruege) gen. Fock) giminė kilusi iš Vestfalijos, vėliau persikėlusi į Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystę, Latgalą ir Lietuvą) valdytas Daunoravos (Downarowo) palivarkas (su 12 dūmų). 1766 ir 1775 m. Mažosios ir Didžiosios Daunoravos dvarų nurodomas savininkas – Jonas Bryginas. Dvarą tarp 1785–1797 m. valdė Mannteuffel gen. Szoege šeima.
Dvarą 1797 m. nusipirko Ernestas von Frankas. 1817 m. abiejų dvarų (37 dūmai) savininku nurodytas E. von Frankas. Dvaro rūmus ir kitus statinius 1853 m. statė Julijus Frydrichas Ernestas von Pfeilitceris-Frankas (1800–1877). Tais metais Daunoravos dvarui priklausė Mažosios Daunoravos ir Bertaučių palivarkai su Degučių, Likaičių, Nartaučių, Paberžių, Pročiūnų, Sargūnų, Satkūnų ir Vytaučių kaimais. Valda turėjo 2400 dešimtinių žemės. Jis kartu su grafu Jurdaičių dvaro savininku von Medemu fundavo Joniškio evangelikų liuteronų bažnyčios statybą 1847 m. (pradėta kovo 4 d., pabaigta spalio 16 d.). Iš tėvo dvarą, kartu su Bertaučių palivarku, malūnu, plytine, karčiama, 1876 m. paveldėjo Dietrich Alexander Rudolph von Franck-Pfeilizer (1843–1904) ir tikriausiai valdė iki pat 1904 m. 1881 m. dvaras turėjo 590 dešimtinių geros žemės, 48 pievų, 736 dešimtinės miško, veikė malūnas, 2 smuklės, plytinė, rezidencija nuorodytas Daunoravos dvaras. XIX a. antrojoje pusėje Daunoravos dvaras buvo vienas pagrindinių von Frankų šeimos dvarų (be šio valdė ir Franksevavos, Oglienos dvarus Kuršo gubernijoje). Vėliau Satkūnų kaimo vietoje įkurtas Satkūnų palivarkas.
Dvarą 1904 m. paveldėjo Rudolfo vyriausioji sesuo Louise Catharina Elizabeth von Pfeilitzer-Franck (1832–1916), o po jos mirties 1916 m. - sūnus Oto Keizerlingas (dar kitaip vietos gyventojų ir literatūroje vadinami Kaizerlingais, Malgūžės–Daunoravos atšakos). 1905 m. streikavo dvaro darbininkai. 1921 m. Didžiosios Daunoravos dvarą paveldėjo Marta Keizerlingienė, o Mažosios – sūnus Klausas Keizerlingas. 1940 m. visa palikuonės Martos Keizerlingienės žemė (250 ha) nacionalizuota. Palikuoniai 1940 m. repatriavo į Vokietiją. Iki 1920 m. žemės reformos dvaras apėmė 1 250 ha žemės.

Architektūra

Mediniai klasicistiniai rūmai su fachverkinės konstrukcijos palėpe, plytų užpildu, su mezoninu, pusiau skliautiniu stogu šiuo metu sunykę, stogas buvęs dengtas čerpėmis, skarda. Kaip byloja data ir inicialai „I.v. F. 1853“ ant pamatinio akmens rūmai Julijaus von Franko statyti 1853 m. Šiuo metu baigia įgriūti mezoninas, labiausiai sunykusi šiaurinė pastato pusė – iš dalies įgriuvę rūsių skliautai, sutrešusios ir įgriuvusios sienos, dalis dvaro sodybos pastatų sunykę ar perstatyti XX a. antrojoje pusėje, tačiau lyginant su Malgužės dvaro sodyba ūkinių pastatų būklė geresnė. Klėtis - molinė, pusvalminiu stogu, palėpė - fachverkinės konstrukcijos, su molio užpildu.
Daunoravos dvaro sodybos dvarininko namas – unikalus kodas 40160.
Daunoravos dvaro sodybos klėtis – unikalus kodas 40161.
Daunoravos dvaro sodybos kumetynas – unikalus kodas 40162.
Daunoravos dvaro sodybos tvartas – unikalus kodas 40164.
Daunoravos dvaro sodybos pieninė – unikalus kodas 40165.
Daunoravos dvaro sodybos parko fragmentai – unikalus kodas 40167.

Daunoravos dvaro valdų riboženkliai

Daunoravos miške išliko du XVI–XIX a. dvaro valdos riboženkliai.
Daunoravos dvaro žemių riboženklis  - unikalus kodas 43925.
Daunoravos dvaro žemių riboženklis II - unikalus kodas 43926.