google/wiki40b huggingface dataset:
Monurikis

Monurikis (angl. Monuriki) – maža negyvenama salelė Fidžyje, Mamanukos salų grupėje, šalia šiaurės vakarinio Viti Levu salos kranto. Sala vulkaninės kilmės, 1,5 km ilgio ir 0,6 km pločio, užima 0,4 km² teritoriją. Paviršius kalnuotas, aukštis siekia 178 m. Salą supa koralinis rifas, kurio apsuptoje lagūnoje yra kelios uolos. Salos pakrantėje yra keli smėlio paplūdimiai, o vienoje pakrantės uolų yra urvas.
Monurikyje auga daugiausia kokospalmės ir pandanai, o buvusią krūminę augmeniją sunaikino ožkos. Saloje sutinkamos retos fidžinės kryžiuotosios iguanos (Brachylophus vitiensis).
Monurikis išgarsėjo po to, kai 2000 m. čia nufilmuotas filmas „Prarastasis“, kuriame Tomas Henksas vaidino po lėktuvo katastrofos negyvenamoje saloje apsigyvenusį žmogų. Dabar ši sala tapo turistiniu objektu.
Kristianas Barčas

Biografija

1872-1884 m. Tilžės mergaičių gimnazijos mokytojas, 1884–1890 m. direktorius. Lietuvių literatūros draugijos (Litauische literarische Gesellschaft), įkurtos 1879 m. Tilžėje, narys, 1881-1890 m. bibliotekininkas, valdybos narys.

Mokslinė veikla

Mažojoje Lietuvoje (Pilkalnio, Širvintos, Viliūnų, Šilėnų, Tilžės, Vilkyškių apyl.) surinko apie 200 lietuvių liaudies dainų su melodijomis. Paskelbė straipsnių Lietuvių literatūros draugijos (Litauische Literarische Gessellschaft) testiniame leidinyje „Mitteilungen der litauischen literarischen Gesellschaft“: „Apie lietuvių liaudies dainą“ (Über das litauische Volkslied oder die Daina) 1881 m., „Apie lietuvių pasaką“ (Über das litauische Marchen) 1882 m., „Apie lietuvių liaudies kūrybą“ (Über das litauische Volksliteratur) 1884 m. ir žurnale „Zeitschrift für vergleichende Literaturgeschichte“: „Tilžės istorijos eskizai“ (Skizzen zu einer Geschichte Tilsits) 1888 m., „Raudos lietuvių liaudies poezijoje“ (Totenklagen in der litauischen Volksdichtung) 1889 m.
Svarbiausias jo darbas – parengtas ir išleistas lietuvių liaudies dainų rinkinys „Dainų balsai“ (Melodieen litauischer Volkslieder… 2 t. 1886-1889 m.). Tai didžiausias lietuvių liaudies melodijų rinkinys, išleistas XIX amžiuje. Be savo ir kitų užrašytų bei įvairiuose leidiniuose skelbtų lietuvių liaudies dainų melodijų (iš viso 452), rinkinyje pateikė dainų vertimus į vokiečių k. ir pirmuosius jų posmus lietuvių kalba po natomis, įvadiniuose straipsniuose aptarė lietuvių liaudies dainų melodijas, tekstus ir muzikos instrumentus, pridėjo jų piešinius. Recenzavo lietuvių, latvių tautosakos leidinius, išspausdino A. Juškos užrašytų 27 lietuvių raudų vertimus į vokiečių kalbą.
Rock of the Westies

Dainų sąrašas

Dauguma dainų parašytos Elton John ir Bernie Taupin, išskyrus kur pažymėta.
Obelninkai

Aplinkinės gyvenvietės

Papėčiai – 3 km
Vilniaus Senvagės gimnazija

Istorija

Vilniaus 44-oji vidurinė mokykla įkurta 1976 m. pradėjo pirmuosius mokslo metus naujame pastate Širvintų gatvėje 80. 1993 m. rugsėjo 1 d. ant Ozo (Saulės kalvos) kalno uždegta šventa ugnis paskelbė, kad mokykla vadinsis Senvagės vardu. Taip mokyklą norėjo pavadinti mokyklos bendruomenė, nes mokykla įsikūrusi Neries upės senosios vagos vietoje. Mokyklos 46 klasėse dirba 18 mokytojų metodininkų, 42 vyr. mokytojai, 28 mokytojai. Nuo 2011 m. tapo Vilniaus Senvagės gimnazija.

Mokytojai

Senvagėje nuo mokyklos įkūrimo dirba vokiečių kalbos mokytoja Filomena Kazanavičienė, fizikos mokytoja Ema Diržienė, lituanistė Lina Giraitienė. Į mokyklą grįžo dirbti buvę ugdytiniai: Daiva Lebednikaitė, Jolanta Ona Dangelienė, A. Ulozienė, S. Butkevičienė, G. Česonytė.
Gediminas Jakavonis

Biografija

1976 m. baigė Varėnos vidurinę mokyklą, 1981 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Pramonės ekonomikos fakultetą ir įgijo ekonomisto specialybę.
1981–1986 m. Varėnos pūkų ir plunksnų fabriko „Merkys“ ekonomistas, direktoriaus pavaduotojas gamybai. 1986 m. Druskininkų meno dirbinių įmonės „Dailė“ galvanizavimo specialistas. 1987–1993 m. Lietuvos valstybinės draudimo įstaigos Varėnos filialo direktorius. 1997–2000 m. viešosios įstaigos „Politėja“ vadovo pavaduotojas. 2000–2004 m. Seimo narys, išrinktas pagal Naujosios sąjungos (socialliberalų) sąrašą. Dzūkų parlamentinės grupės pirmininkas.
2000–2002 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys. 2004–2008 m. Seimo narys, išrinktas pagal A. Brazausko ir A. Paulausko koalicijos „Už darbą Lietuvai“ sąrašą. Lietuvos delegacijos Europos Tarybos Parlamentinėje Asamblėjoje delegato pavaduotojas. Aplinkos apsaugos komiteto pirmininko pavaduotojas. 2008 m. liepą pasitraukė iš valdančiosios socialliberalų partijos ir pasiprašė priimamas į Valstiečių liaudininkų frakcijos gretas. 
2009–2012 m. dienraščio „Respublika“ apžvalgininkas.
2003–2007 m. ir 2011-2012 m. (išsikėlė savarankiškai) Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Nuo 2012 m. Seimo Darbo partijos frakcijos narys.
1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo narys. 1998 m. balandžio 25 d. steigiamajame Naujosios sąjungos (socialliberalų) suvažiavime išrinktas šios sąjungos pirmininko pavaduotoju, Naujosios sąjungos (socialliberalų) tarybos prezidiumo narys.
Visuomeninės organizacijos futbolo klubas „Seimas“ steigėjas, valdybos narys.
Žmona Nijolė, sūnus Egidijus.
Paprastasis amalas

Farmokologinės savybės

Amalas vartojamas liaudies medicinoje nedideliam kraujospūdžio padidėjimui gydyti. Literatūroje aprašytų augalo savybių tyrimai dažnai yra prieštaringi, nes yra duomenų, kad augalas mažina eksperimentinių gyvūnų kraujospūdį, tačiau kitų mokslininkų duomenimis, šio poveikio nebūna.
Amalo žolėje yra iki 0,1 % baltos amorfinės medžiagos viskotoksino, susidedančio iš daugybės aminorūgščių ir cukrų; viscerino, viskolio, oleanolovinės ir ursolio rūgščių, cholino, viskamino. Uogose yra iki 1,2 % alkoholių, riebalų, vitamino C, karotino, glikozido siringinino, kaučiuko dervų, rauginių ir mineralinių medžiagų.
Amalo ekstraktas vartojamas nuo aterosklerozės ir hipertoninės ligos I ir II stadijose, nuo epilepsijos bei nervų ligų. Jis mažina arterinį kraujospūdį, išplečia kraujagysles, stiprina širdies veiklą, sumažina centrinės nervų sistemos jautrumą.
Puntukas

Kilmė

Archeologų manymu, milžinišką riedulį paliko Skandinavijos kalnų ledynai, slinkę čia prieš 20-14 tūkstančių metų.

Legenda

Viename iš mitų pasakojama, kaip velnias nešęs akmenį bažnyčiai nugriauti, o pragydus gaidžiams, jį pametęs. Pavadintas karžygio Puntuko vardu.
Vytautas Petkūnas

Biografija

1982 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius energetikas, 2002 m. baigė Kauno technologijos universitetą, edukologijos magistras. 2007 m. baigė Kauno technologijos universitetą, socialinių mokslų, edukologijos daktaras.
1999 m. Visagino politechnikos mokyklos direktorius, 2005 m. Visagino technologijos ir verslo profesinio mokymo centro direktorius.
1996 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Visagino skyriaus narys.
1995–1997 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos sąraše ir 2003–2015 m. Visagino savivaldybės tarybos narys.  2003–2007 m. Švietimo, kultūros, savivaldos, jaunimo, teisės ir etikos komiteto pirmininkas.
Utenos apskrities profesinio rengimo tarybos pirmininko pavaduotojas, Ignalinos AE regiono plėtros tarybos narys.
2009 m. Visagino savivaldybės administracijos ir Visagino kultūros centro apdovanotas už inovacijas švietimo srityje ir Visagino vardo garsinimą.
Moka anglų, rusų, lenkų, vokiečių kalbas. Vaikai Asta, Justina.
Grodzisko valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1807-1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842-1914 m. Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Bresto srities, Semiatičės rajonui. 1941-1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Aleksandrovas, Biševas, Boguše Litevka, Čaje, Čarna Cerkievna, Čarna Šrednia, Čarna Vielka, Dobrogoščas, Dolubovo Virembai, Drochlinas, Grodziskas, Jaščoltai, Kamiankai, Koricinai, Kosianka Borutai, Kosianka Lešna, Kosianka Trojanuvka, Kozlovas, Krakuvki Dombkai, Krakuvki Vlodkai, Krakuvki Zdzichai, Krinki Bialokunkai, Krinki Borove, Krinki Jarkai, Krinki Miklasai, Krinki Sobole, Luboviče, Makarkai, Mališčinas, Miežinuvka, Može, Neviarovo Pžibkai, Neviarovo Sochai, Nove Sipniai, Požezini Gientkai, Požezini Mendle, Ribaltai, Semionai, Stadnikai, Stara Kosianka, Stare Boguše, Stare Sipniai, Targoviskas, Žale, Žeri Bistre, Žeri Čubikai ir Žeri Pilakai.
Eigirdžiai

Susisiekimas

Netoli miestelio driekiasi keliai  A11  Šiauliai–Palanga  ir ( E272  Vilnius-Panevėžys-Šiauliai-Palanga-Klaipėda ).
Margarita Narakienė

Biografija

1974 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja. Birštono miesto ambulatorijos, Birštono PSPC gydytoja.
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narė. 1995–1997 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Birštono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Romualdas Algirdas, vaikai Laurynas, Paulius.
Karvelis keleivis

Išvaizda, gyvenimo būdas

Svoris 340–400 gramų, šiek tiek stambesni nei naminiai karveliai. Ilgis apie 42 cm patinų ir 38 cm patelių. Galva ir pasturgalis melsvai pilka, nugara pilka, krūtinė raudona.
Didelėmis kolonijomis gyveno beveik visoje Šiaurės Amerikoje, į rytus nuo Uolinių kalnų. Arealas nuo centrinės ir pietinės Kanados iki Jungtinių Valstijų šiaurės. Žiemomis migruodavo į pietines Jungtinės Valstijas, kartais ir į Meksiką ar Kubą. Kolonijos driekdavosi šimtus kvadratinių mylių, viename medyje būdavo iki šimto lizdų.
Mito įvairiu augaliniu maistu: buko riešutais, miško uogom, įvairiom sėklom. Pavasarį ir vasarą lesdavo ir įvairius bestuburius.
Dar XIX a. buvo labai gausus. 1866 m. Ontarijo pietuose stebėtas pulkas buvo aprašytas kaip 1 mylios (1,6 km) pločio ir 300 km ilgio. Vieną tašką šis pulkas praskrisdavo per 14 valandų. Pagal dabartinius skaičiavimus, tame pulke turėjo būti apie 3,5 milijardo paukščių.
Spietimasis į milžiniškas kolonijas būdavo ir savita „apsauga“ nuo plėšrūnų. Kai įsitvirtindavo milžiniška kolonija, tai vietinių plėšrūnų (lapių, vanagų, žebenkščių) būdavo gerokai per mažai, jog jų daroma žala atsilieptų paukščių bendruomenei. Tačiau toks apsaugos mechanizmas tapo labai pavojingas, kai paukščius pradėjo masiškai medžioti žmogus. Tinklais išgaudžius didelę dalį bendruomenės, išnykti buvo pasmerkta ir likusi dalis.

Išnykimas

Pagrindinės nykimo priežastys buvo komercinis balandžių medžiojimas mėsai ir tinkamų gyventi buveinių nykimas.
Karveliai indėnų medžiojami maistui būdavo dar iki Amerikos kolonizacijos. Tačiau nuo XIX a. pradžios pradėta masiškai gaudyti tinklais. Tai buvo labai pigi mėsa, dažniausias XVIII ir XIX a. Amerikos vergų ir tarnautojų maistas.
1890 m. karveliai keleiviai jau buvo beveik išnaikinti. 1897 m. Išleistas įsakymas, draudžiantis medžioti karvelius keleivius. Tačiau jau buvo per vėlu – karvelių populiacija buvo per maža, kad galėtų atsistatyti.
Paskutinis patvirtintas karvelio keleivio stebėjimas laisvėje buvo 1900 m. Ohajuje. 1914 m. Sinsinačio zoologijos sode nugaišo ir paskutinis nelaisvėje augintas karvelis Morta.
Rytų Viru apskritis

Gamta

Visa apsrities teritorija išsidėsčiusi pelkėtoje žemumoje, kurią šiaurėje riboja Suomijos įlanka, pietuose – Peipaus ežeras, rytuose – Narvos upė. Gausu upių, pelkių, ežerų, miškų. Ida Viruma turtinga naudingų iškasenų. Didelė dalis teritorijos – gamtiniai rezervatai, kuriuose galima pamatyti labai vaizdingų kraštovaizdžių.

Ekonomika

Ida Viruma – Estijos energetikos centras. Skalūnų gavyba ir apdirbimas Kohtla Jarvės apylinkėse, šiluminės elektrinės ir hidroelektrinė Narvoje. Taip pat vystoma chemijos, medžio apdirbimo, statybinių medžiagų, maisto pramonė. Dėl supelkėjusių ir neįsisavintų žemių žemės ūkis ne itin vystomas. Sumažėjus skalūnų paklausai apskritis nuskurdo, klesti nedarbas.
Jonas Prahiškis

Biografija

Kilęs iš Čekijos. Su juo dažnai painiojamas husitas Jeronimas Prahiškis. Apie 1389-1393 m. studijavo Prahos universitete, po 1400 m. baigė teologijos studijas Krokuvos universitete; kanonų teisės daktaras.
Nuo 1394 m. Lenkijos karaliaus Jogailos kunigas. 1395-1398 m. ar 1401-1404 m. Lietuvoje platino katalikybę. Sukėlė vietos gyventojų nepasitenkinimą fanatiškai ėmęs naikinti pagonių kulto vietas. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto išsiųstas iš Lietuvos. Jo pasakojimais paremtos italų diplomato Enejos Silvio Pikolominio (vėliau popiežius Pijus II) raštų žinios apie Lietuvą ir senovės lietuvių tikėjimą.
SV Grödig

Istorija

Klubas įkurtas 1948 metais. Yra dalyvavęs elito diviziono kovose.
Martynas Masalskis

Martynas Masalskis (1858 m. lapkričio 27 d. Baukiuose, Ariogalos valsčiuje, Kėdainių apskrityje – 1954 m. rugsėjo 27 d. Panevėžyje) – Lietuvos vargonų meistras.

Biografija

Jau vaikystėje pasižymėjo muzikalumu: tėvo pamokytas, smuikavo palies suorganizuotame orkestrėlyje. Vėliau susižavėjo vargonais. Savamokslis jaunuolis pasigamino kambarinius vargonėlius, taisė bažnyčių vargonus, vėliau pradėjo daryti naujus, kuriuos įrengė Vadaktuose, Panevėžiuke, Kaltinėnuose, Jurbarke ir kitur. Paskutiniais praėjusio šimtmečio metais atsikėlė į Panevėžį jau būdamas patyrusiu vargonų meistru. Čia tęsė savo darbą.
1904–1905 m. parodose Panevėžyje Martynas Masalskis už instrumentų gamybą buvo apdovanotas sidabro medaliu ir diplomais.
1900 m. Martynas Masalskis Panevėžyje, iš Preiso pirko žemės sklypą K. Donelaičio gatvėje ir čia pasistatė mūrinį namą. Šiame name įrengtos dirbtuvės 1925 m. spaudoje minimos tokiu pavadinimu: „Vargonų ir fisharmonijų dirbtuvė M. Masalskio ir R.Žygo b-vės, Panevėžys”.
M. Masalskis, pragyvenęs 94 metus, mirė 1954 metų rugsėjo 27 d. Palaidotas Panevėžio Kristaus Karaliaus katedros kapinėse Ramygalos gatvėje.
Per savo ilgą gyvenimą vargonų meistras pagamino 50 vargonų bažnyčioms ir 550 fisharmonijų mokykloms bei privatiems asmenims. Nemažai instrumentų išliko iki šiol. Šiuo metu į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių sąrašus įrašyti septyneri Martyno Masalskio pagaminti vargonai.
GNU Hurd

GNU Hurd – operacinės sistemos mikrobranduolys (mikrokernelis). Turėjo būti originali GNU sistema, tačiau jos nespėjus pabaigti, pasirodė Linux. Vėlavimas buvo aiškinamas tuo, kad visos GNU Hurd dalys veikia nepriklausomai, todėl labai sudėtinga jas testuoti.
Šiuo metu GNU Hurd yra veikianti, tačiau nestabili ir neišbaigta operacinė sistema.

Savybės

Sistemos dalys nesudaro vieno monolito (kaip kad Linux), tačiau yra atskiros programos, veikiančios atskirai, ir teikiančios vartotojui paslaugas sąveikaudamos tarpusavyje. Pavyzdžiui, programų paleidimui arba sistemos vartotojų autentifikacijai yra atskiros tarnybos. Šios tarnybos bendrauja keisdamosi žinutėmis, tad gali veikti skirtingose sistemos dalyse (tai naudinga klasteriuose).
Taip pat leidžiama kiekvienam vartotojui naudoti vartiklius (translators), kurie įgalina failų sistemos dalis matyti kitaip. Pavyzdžiui, galima naudoti FTP vartiklį, kuris leidžia FTP protokolu naudotis kaip vietine failų sistema. Analogišku būdų įgyvendinamos ir kitos failų sistemos.
Midus

Midus – fermentuotas alkoholinis gėrimas, gaminamas iš vandeniu atskiesto medaus, rauginamo su vyno mielėmis.

Istorija

Yra žinoma, kad midų gėrė dar senovės egiptiečiai, romėnai, graikai, tačiau šiose šalyse jį išstūmė gerokai pigesnis alkoholinis gėrimas – vynas, gaminamas fermentuojant vynuogių ar kitų vaisių sultis.
Viduramžiais midus buvo paplitęs Šiaurės Europos šalyse: Lietuvoje,
Latvijoje, Švedijoje, Lenkijoje, Rusijoje ir kituose kraštuose.
XVII-XVIII amžiais, nykstant bitininkystei ir kylant medaus kainoms, midaus gamyba nunyko.
Midų gaminantis amatininkas vadinamas midininku.

Gamyba

Midus būna 10-12 %, kartais – iki 16 % alkoholio stiprumo. Gaminamas mielėmis fermentuojant medaus ir vandens mišinį. Dalis medaus kartais pakeičiama cukrumi. Skoniui pagerinti dedama vaisių, uogų, aromatinių žolelių.

Lietuvoje

Tradicinio midaus pagrindu yra sukurta grupė likeriams ir trauktinėms artimų alkoholinių gėrimų, gaminamų Stakliškių gamykloje „Lietuviškas midus“. „Stakliškių midus“ – Europos Sąjungoje saugomas produktas, įtrauktas į Saugomų geografinių nuorodų (SGN) registrą. Stiprėja ir smulkūs midaus gamintojai - „Šušvės midus“,  „Gintaro Sino“.
Japonų raštas

Rašymo būdas ir kryptis

Skirtingai nuo lotyniškos abėcėlės, kurioje „i“ raidė užima mažiau vietos nei kitos raidės, visiems japonų rašto sistemos ženklams skiriama tiek pat vietos.
Galimos rašymo kryptys yra dvi: iš kairės į dešinę, arba iš viršaus į apačią (eilutės tokiu atveju slenka iš dešinės į kairę). Prieš Antrąjį pasaulinį karą buvo paplitęs rašymas iš dešinės į kairę.

Rašto komplikuotumas

Japonų raštas, priskiriamas ideografiniam-skiemeniniam tipui, gali būti laikomas vienu komplikuočiausių pasaulio raštų, kadangi čia ne tik naudojamos trys atskiros sistemos (kandži, hiragana ir katakana), kurių vartojimo ribos nėra tiksliai apibrėžtos, bet ir pačios ideogramos turi komplikuotą dviejų tarimų (on-jomi ir kun-jomi) sistemą (ko nėra nei kinų, nei korėjiečių, nei vietnamiečių rašto sistemose).
Kazachstano Respublikos baudžiamasis kodeksas

Kazachstano Respublikos baudžiamasis kodeksas (rus. Уголовный кодекс Республики Казахстан) – pagrindinis Kazachstano valstybės baudžiamosios teisės šaltinis; baudžiamasis kodeksas.

Istorija

1959 m. priimtas Kazachstano TSR baudžiamasis kodeksas.
1997 m. liepos 16 d. naują kodeksą pasirašė Prezidentas Nursultanas Nazarbajevas.
1998 m. sausio 1 d. Kodeksas įsigaliojo.

Struktūra

Bendroji dalis (I–VII skyriai) ir Ypatingoji dalis (1–16 skyriai).
Savanų regionas (DKK)

Gyventojai

Gyventojų daugumą sudaro malinkiai, senufai ir fulbiai.
Visagino savivaldybės taryba

Visagino savivaldybės taryba – Visagino savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Nadežda Durova

Biografija

Tėvas – husarų rotmistras. Motina, dvarininko Aleksandrovičiaus duktė, ištekėjusi prieš tėvų valią, labai laukė sūnaus, todėl gimusia dukterį atidavė auklėti husarui Astachovui. „Balnas tapo mano lopšiu“, vėliau savo „Užrašuose“ rašė Nadežda. Ir net kai 1789 m. tėvas demobilizavosi, o motina pradėjo ją mokyti moteriškų ūkiškų užsiėmimų, berniokiškiškų karinių žaidimų ji neatsisakė. Tėvui teko jai padovanoti žirgą. Aštuoniolikmetė ištekėjo, pagimdė sūnų, bet susižavėjusi kazokų būrio esaūlu, paliko šeimą.
1806 m. persirengusi vyru Aleksandro Durovo pavarde ji Gardine įstojo į kavalerijos pulką. Dalyvavo karuose su Napoleonu I. Už sužeisto karininko išgelbėjimą apdovanota Georgijaus kryžiumi, jai suteiktas karininko laipsnis ir paskyrimas į Mariupolio husarų pulką. Tačiau tėvas, kuriam ji pasigyrė savo žygiais, atskleidė jos tapatybę. Narsia karininke susidomėjęs caras Aleksandras I leido jai tarnauti toliau korneto laipsniu, tik Aleksandro Aleksandrovo pavarde. Porą metų gyveno pas tėvą Sarapule, o nuo 1811 m. tęsė tarnybą Lietuvių ulonų pulke.
1812 m. kare dalyvavo mūšiuose prie Smolensko, Borodino kautynėse buvo kontūzyta, gydėsi Sarapule, buvo M. Kutuzovo pasiuntinė. Nuo 1813 m. poručiko laipsniu vėl grįžo į veikiančiąją armiją, dalyvavo kautynėse prie Modlino, Hamburgo ir Harburgo. 1816 m. išėjo į atsargą štabo rotmistro laipsniu. Mirė sulaukusi 83 m., palaidota su karine pagarba.

Kūryba

1836 m. žurnale „Современник“ pradėta spausdinti jos memuarų knyga „Kavaleristės užrašai“ (Записки кавалерист-девицы, lietuvių kalba: „Kavaleristė“ 1986 m.), juose yra su Lietuva susijusių epizodų. Aleksandrovo pavarde išleido nuotykių apysakų ir rom. „Gudiškės“ (1839 m.), kuriame romantiškai vaizduojama senovės Lietuva, parodytas senųjų tikėjimų ir krikščionybės susidūrimas; šis kūrinys turi gotikinio romano bruožų.
Jūratė Sofija Laučiūtė

Išsilavinimas

1963 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete. 1971 m. Leningrado universitete apgynė disertaciją, filologijos mokslų kandidatė.

Darbinė veikla

1963 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute.
1963–1965 m. dirbo Vilniaus universiteto filosofijos katedroje.
1966–1970 m. Leningrado universiteto aspirantė.
1971–2000 m. dirbo Rusijos mokslų akademijos Kalbotyros instituto Sankt Peterburgo filiale.
2000–2001 m. Lietuvos nacionalinio radijo direktorė.
2001 m. balandžio 4 d. - gegužės 9 d. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos laikinoji generalinė direktorė.
2001-2011 m. Klaipėdos universiteto Humanitarinio fakulteto dėstytoja, vyresnioji mokslo darbuotoja.
2001–2003 m. Slavistikos centro direktorė.

Nuo 2007 m. Baltistikos centro direktorė, docentė.

Visuomeninė veikla

1988–1990 m. Sankt Peterburgo lietuvių kultūros draugijos pirmininkė.
1991–1993 m. Lietuvos nuolatinės atstovybės Maskvoje įgaliotoji atstovė Sankt Peterburge.

Nuo 2011 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narė.

Kūryba

Tyrinėja baltų ir slavų santykius, etnogenezę. Nuo 1989 m. Lietuvos ir Rusijos periodiniuose leidiniuose rašo aktualiomis užsienio ir vidaus politikos temomis. Prisidėjo prie politinio judėjimo „Demokratinė Rusija“, kai kurių Rusijos demokratinių organizacijų ir partijų kūrimo.

Šeima

Kalbininko J. Otkupščikovo žmona. Vaikai Livija, Vladimiras.
Katalonų kalba

Katalonų kalbos tarmės

Išskiriamos dvi pagrindinės tarmių grupės: vakarų katalonų ir rytų katalonų. Viena svarbiausių katalonų kalbos savybių yra gomurinio priebalsio ll naudojimas: la lluna (la lune), la llengua (la langue), la lliço (la leçon), la llet (le lait), un llibre (un livre), Lleida (Lérida) ir kt. Kita savybė – katalonų kalboje kirčiuota balsė yra žodžio gale. Iš lotyniško žodžio vinum prancūzų kalboje kilo le vin, katalonų – el vi; bonum (lot.) prancūziškai bon, kataloniškai – bo. Katalonų kalbos žodyne yra daug oksitanų, ispanų ir prancūzų kalbų kilmės žodžių.

Istorija

Katalonų kalba yra savarankiška kalba, kuri tiesiogiai išsivystė iš liaudiškos lotynų kalbos, kuria kalbėjo romėnų kolonistai Taragonos mieste. Katalonų kalbos pavadinimas kilo iš nedidelės Katalonijos kunigaikštystės gyvavusios viduramžiais Iberijos pusiasalio šiaurės rytuose arba tarp dabartinės Katalonijos šiaurinės bei Prancūzijos pietinės dalių. Katalonų kalba ypač plačiai buvo paplitusi 1137–1749 metais, bei buvo Aragono karalystės oficiali kalba.