google/wiki40b huggingface dataset:
Gvinėjinė alyvpalmė

Kilmė ir paplitimas

Alyvpalmės kilusios iš Vakarų Afrikos tropinių miškų, esančių Kamerūno, Dramblio Kaulo Kranto, Ganos, Liberijos, Nigerijos, Siera Leonės, Togo, Angolos ir Kongo valstybėse. Šiame regione alyvpalmės vaisiai nuo seno naudojami kaip maistinio aliejaus šaltinis.
XIV–XVII a. alyvpalmės buvo nugabentos į Amerikos žemyną bei Pietryčių Aziją, kur sėkmingai pritapo drėgno (augalams reikalingas bent 1600 mm metinis kritulių kiekis) tropinio klimato šalyse.

Poveikis žmonėms ir aplinkai

Populiarėjantis alyvpalmių auginimas yra vertinamos nevienareikšmiškai. Iš vienos pusės, tai ekonomiškai vertingas augalas, suteikiantis darbą ir pajamas daugiau nei milijonui žmonių, o aliejaus eksportas užima svarbią vietą Pietryčių Azijos, Centrinės Amerikos ir Afrikos šalių ekonomikose. Iš kitos pusės, alyvpalmių plantacijų plitimas kritikuojamas, nes jos dažnai sodinamos iškirtus tropinius miškus, sunaikinant didžiąją dalį biologinės įvairovės. Per pastaruosius 50 metų bendras šių palmių plotas pasaulyje išaugo keturis kartus ir sudaro virš 132 000 km². Indonezijoje ir Malaizijoje 1990–2005 m. laikotarpiu daugiau nei pusė visų naujų plantacijų atsirado buvusių miškų vietoje. Iš socialinės pusės neigiamai vertinama tai, kad miškus paverčiant dirbama žeme neatsižvelgiama į vietinių gyventojų poreikius, o sodinant plantacijas dažnai pažeidžiamos žemės nuosavybės teisės.
Kėdainių Atžalyno gimnazija

Istorija

1944 m. Kėdainių senamiestyje buvo Mergaičių gimnazija. Nuo 1950 m. Kėdainių 2-oji vidurinė mokykla. 1950–1953 m. buvo įsikūrusi Josvainių gatvėje ir Kėdainių rotušėje. 1958–1974 m. mokykla buvo įsikūrusi dabartinės Jonušo Radvilos kolegijos pastate. 1974 m. perkelta į dabartinę vietą, naujai pastatytą tipinį mokyklos pastatą. 1993 m. pavadinta „Atžalyno“ vardu. Mokykloje įsikūrusi praktinio mokymo firma „Auksinis Ryšis“, kasmet apdovanojama praktinių firmų mugėse. 1999 m. Atžalyno moksleivių komanda atstovavo Lietuvai tarptautinių verslo ir ekonomikos modeliavimo pratybų (VEMP) finale Briuselyje, kurios kasmet yra organizuojamos pagal visuomeninės organizacijos "Junior Achievement" programą. 2010 m. tapo gimnazija.
Konfesionalizacija

Konfesionalizacija yra konceptas, pasitelktas reformacijos istorikų siekiant apibūdinti Bažnyčios, valstybės ir visuomenės raidos pokyčius Europoje, vykusius laikotarpiu tarp maždaug 1540 m. ir Vestfalijos taikos (1648). Šiuo laikmečiu Europoje gilėjo dėl reformacijos įtakos prasidėjęs konfesinis susiskaidymas į atskiras evangelikų šakas: formavosi liuteronų, kalvinistų, cvinglistų tikėjimai. Kita vertus, po Tridento bažnytinio susirinkimo (1545–1563) savo pozicijas stengėsi išlaikyti, o daugelyje vietų ir atgauti, katalikybė. Skirtingų tikėjimo išpažinimų (lot. confessio) pagrindu atitinkamos krikščionybės šakos nustatė savo teologines doktrinas, santykį su valstybe bei stiprino savo socialinę ir kultūrinę veikmę. Socialinio elgesio kodai, kurių reikalavo atitinkamos tikybos, viena vertus, gilino konfesines skirtis, antra vertus, stiprino vidinį atskirų konfesijų sutelktumą. Žmonių priklausomybė vienai ar kitai konfesijai Europoje tapo svarbiausiu tapatybės kriterijumi, o konfesionalizacija laikytina šių tapatybių konstravimo ir paplitimo visuomenėje procesu.
Konfesionalizacijos teoriją, tyrinėdami Šv. Romos imperijoje vykusius reiškinius, nepriklausomai vienas nuo kito XX a. 8–9 dešimtmečių sandūroje išvystė vokiečių istorikai Wolfgang Reinhard ir Heinz Schilling . Jiedu rėmėsi Ernsto Walterio Zeedeno, kuris 6 dešimtmetyje pirmasis aprašė „konfesijų darybos“ (vok. Konfessionsbildung) procesą, darbais, nors Zeeden pastaruoju terminu apibūdino vidinius bažnytinius procesus .
Konfesionalizacija suvokiama kaip socialinis, tikybinis ir kultūrinis procesas, kurio metu atitinkama Bažnyčia, remdamasi savosios teologijos teisingumo dogma ir pasitelkdama įvairius (įskaitant ir politinius) instrumentus per religinę literatūrą, mokyklą, šeimą, teisės aktus, reguliuojamas darbinės veiklos normas ir asmeninio gyvenimo standartus siekia sukurti tokią visuomenę, kuri atitiktų atitinkamos konfesijos idealus. Tokios socialinės kontrolės realizavimo geriausiu pavyzdžiu paprastai nurodoma Kalvino Ženeva.
Konfesionalizacijos terminas taikomas tiek reformatų, tiek liuteronų, tiek katalikų atveju . Konfesionalizacijos konceptas leidžia į atskirus vadinamųjų ankstyvųjų naujųjų laikų (1500–1800) Europos istorijos aspektus pažvelgti ne vien per reformacijos ir kontrreformacijos priešpriešos prizmę.
Wolfgango Reinhardo koncepcijoje reformacija, katalikiškoji reforma ir kontrreformacija suvokiamos kaip Europos modernizacijos ankstyvaisiais naujaisiais laikais reiškiniai. Konfesionalizacija esą buvusi ilgo modernizacijos proceso dalis ir prisidėjusi prie modernių valstybių formavimosi ir socialinio disciplinavimo. Konfesionalizacijos ir modernizacijos tiesioginį ryšį kritikavo Winfried Schulze, pasak kurio, modernizaciją lėmė ne tiek konfesionalizacija, kiek sekuliarizacija.
Miegojimo žodynas (filmas)

Siužetas

Veiksmas vyksta 1936 m. Anglijos kolonijoje Saravake, Borneo saloje. Graži vietinės ibanų genties narė Silima tampa jauno anglų kolonisto Džono Traskoto kalbos mokytoja ir sugulovė. O džiunglių karštyje įsižiebusi jų aistra virsta uždraustu meilės romanu. Tačiau apkaltinti pareigos ir tradicijų laužymu, mylimieji priversti išsiskirti. Po metų Džonas grįžta iš |Anglijos su savo žmona Sesilija, bet praeitis įsibrauna į jo gyvenimą ir viską pakeičia. O paslaptis pasirodo esanti tokia gili ir tamsi kaip džiunglės, kuriose gyvena tie, kurie ją saugo…
Stanislovas Jurgis Vandalinas Mnišekas

Biografija

Jo tėvas buvo Kaūnos armijos generolas leitenantas, Lietuvos didysis pakamaris (1742), Haličo seniūnas, Karūnos didysis medžioklis (1736) Jonas Karolis Mnišekas (1716-1759), o motina Katerina Zamoiska.
Žaidėjo personažas

Žaidėjo personažas (angl. player character, PC) – vaidmenų žaidimo personažas, kurio veiksmus tiesiogiai valdo žaidimo žaidėjas. Paprastai žaidėjo personažas taip pat būna istorijos protagonistas.
Žaidėjo personažas atstoja jį valdančio žaidėjo personą. 
Paprastai kiekvienas žaidėjas turi po vieną žaidėjo personažą. Kai kuriuose žaidimuose žaidėjui leidžiama valdyti personažų grupę, iš kurios vienas personažas pasirenkamas kaip žaidėjo avataras. Žaidimuose, kuriuose žaidėjui galima valdyti daugiau negu vieną personažą, tų skirtingų personažų sugebėjimai, jų stipriosios ir silpnosios pusės suteikia didesnę žaidimo stiliaus įvairovę.
Personažo sugebėjimai žaidimo eigoje gerėja (sukaupiant patirties ir kitų resursų), tačiau net ir pradedantys personažai yra daug sugebantys, aukštesnių tikslų vedami ir toli eilinius žmones pralenkiantys veikėjai. Galutinių lygių personažai geba įtakoti karalystės ar ir viso pasaulio istoriją.
FK Radnički Pirot

Istorija

Klubo ištakos siekia 1945 m.
Teisinė subsumcija

Subsumcija (lot. sub - po, sumere - imti, participas II sumptum) subsumpcija - teisinis metodas; veiksmas, kai viena teisiškai reikšminga sąvoka priskiriama kitai. Subsumcija svarbi taikant ir aiškinant teisę.
Abstrakti teisės norma taikoma visada konkrečiam atvejui. Norint teisiškai priskirti (kvalifikuoti) įvykį, veiką, reiškinį, būtina nustatyti atitinkamą kvalifikuojamo dalyko ir normos santykį.
Subsumuojamos teisės normų struktūra - "jei - tada". "Jei" dalyje nusakoma normos hipotezė, "tada" dalyje - elgesio taisyklė, sankcija. Normos sudėties požymiai apima įvairius elementus, todėl atitinkamam subsumavimui yra reikalinga požymių visuma, nes tik tuomet gali būti taikoma norma. Teisinė pasekmė kyla tik esant arba įvykdžius visas normos veikimo sąlygas. Jei, pvz., normoje minimi nužudymo kaip veikos požymiai, tada sankcija kyla tik tuomet, jei yra išpildomi visi nužudymo kaip nusikaltimo sudėties požymiai.
Subsumcijai būtinas sąvokos apibrėžimas, naudotinas kaip abstraktesnė sąvoka. Teisinis apibrėžimas - teisinio teksto aiškinimo rezultatas.

Pavyzdžiai

Petriukas reikalauja iš Jonuko sumokėti už knygą sutartą kainą.
Subsumcijos klausimas: ar gali P reikalauti iš J sumokėti už knygą pagal LR CK XZY str.?
1. Sąlyga: būtina, kad J ir P būtų sudarę knygos pirkimo - pardavimo sutartį.
2. Apibrėžimas: sutartis - 2 ar daugiau šalių suderinta valia, sutampanti dėl konkretaus pirkimo - pardavimo dalyko (apibrėžimas cituojamas pagal atitinkamą teisės normą, įtvirtintą įstatyme ar kitame teisės akte)
3. Subsumavimas: J ir P sutarė, kad P perduosiąs Jonukui knygą už konkretų piniginį užmokestį.
4. Konstatavimas (konkliuzija): J ir P sudarė pirkimo - pardavimo sutartį.
Išvada: J turi sumokėti P.
Pagal konkrečias bylos aplinkybes gali būti tikrinama, ar sutartis galioja, ar kaina nesumokėta, ar reikalavimas neišnyko, ar nėra kitų teisinių kliūčių reikalavimui įgyvendinti ir pan. Tokiu atveju po antrojo žingsnio sektų vėl papildomos sąlygos, po šių - atitinkamų sąlygų teisiniai apibrėžimai, po kurių - konstatavimas dėl konkrečių sąlygų atitikimo arba ne. Jei neįvykdomos teisinio apibrėžimo sąlygos, prieinama išvados, kad konkreti situacija neatitinka sąlygų atitinkamai normai taikyti.

Formos

Subsumcija gali būti dėstoma įvairia forma. Aukščiau pateikiama subsumcija - ekspertizės stiliumi, kai po apibrėžimų seka normos sudėties požymių konstatavimas ir konstatuojama teisinė pasekmė. Kita subsumcijos forma - nuosprendžio stilius.
Kornicenas

Kornicenas (lot. cornicen, dgs. cornicines) – romėnų kariuomenės eneatorius, grojęs signalus (karininkų pasveikinimus, garsinius signalus legionui) metaliniu pučiamuoju instrumentu kornu (lot. cornu). Kornicenai būdavo duplikarijai, gaudavę dvigubą algą.
Kornicenai visada žygiuodavo centurijų priešakyje kartu su teserarijumi ir signiferiu. Kornicenai būdavo naudojami ir centurionų padėjėjai (kaip opcionai).
Hồ Chí Minh City FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1975 m.
Lyft

Kompanijos ateities vizija

„Lyft“ vadovybė yra įsitikinusi, kad per artimiausius penkerius metus dauguma jos transporto priemonių bus be vairuotojų. Jau dabar galima užsisakyti autonominį automobilį San Franciske ir Finikse. O tai reiškia, kad vis mažiau ir mažiau automobilių priklausys privatiems asmenims, tai yra vairuotojams, kurie rūpinasi savo turtu, ir vis daugiau – rūpinsis kompanija tokia kaip „Lyft“; o tai ir reiškia, kad automobilių skaičius gatvėse nuolat mažės.
Šiaurės Kuršo geležinkelis

Istorija

Geležinkelis buvo įrengtas kariuomenės bei nukirsto miško gabenimui Šiaurės Kurše. Slėniuose pastatytos iki 1 km ilgio ir 15 m aukščio medinės estakados. 1920 m. geležinkelyje buvo 74 tiltai, kurių bendras ilgis siekė 2,58 km. 1915–1919 m. geležinkelyje naudoti Vokietijoje pagaminti MI lokomotyvai.
Pasibaigus Pirmajam pasauliniam karui, Vokietijos kariuomenė paliko geležinkelį be garo paskirstymo mechanizmų ir bronzinių dalių, tačiau 1919 m. keleivių ir krovinių gabenimas geležinkeliu jau buvo atnaujintas. Viso geležinkelio remontas baigėsi tik 1923 m. XX a. ketvirtojo dešimtmečio pabaigoje geležinkelis buvo sustiprintas siekiant padidinti krovinių pervežimo galimybes. Nulyginti kalnai (pagal kilmę kopos): Uovišų kalnas, Baltasis kalnas prie Lielirbės, Stiebrų kalnas prie Slyterės. Tokiu būdu buvo sumažinta ir nelaimingų atsitikimų.
Geležinkelis turėjo didelę įtaką pakrančių žvejų kaimams. Dėl didelės medienos paklausos XX a. ketvirtajame dešimtmetyje didelė žvejų dalis dirbo medkirčiais. Tuo metu iš 256 Mazirbės gyventojų tik 14 vertėsi žvejyba, likusieji dirbo miško kirtimo darbuose, kas labiau apsimokėjo.
Po Antrojo pasaulinio karo geležinkelį savoms reikmėms naudojo Tarybinė armija. Dėl prastos kelių būklės geležinkelis taip pat naudotas keleiviams gabenti. Nutiesus Ventspilio–Kolkos plentą geležinkelio reikšmė sumenko ir 1963 m. jis buvo išardytas.
Bojarka

Istorija

Bojarka šaltiniuose minima nuo XVI a. Kai XIX a. pab. vietovę pasiekė geležinkelis, ji suklestėjo kaip žymių kijeviečių (tarp jų Šolomas Aleichemas, Nikolajus Lisenka) poilsiavietė, kurortas. Miesto statusas suteiktas 1956 m.
Automatinis šautuvas

Automatinis šautuvas (rus. автоматическая винтовка; angl. automatic rifle) – šautuvas, naudojantis šautuvinius ar tarpinius šovinius ir šaudantis serijomis ar pavieniais šūviais. Kai kurie automatiniai šautuvai turi šaudymo fiksuotomis trumpomis serijomis (po 2 ar 3 šūvius) režimą.
Po Antrojo pasaulinio karo automatiniai šautuvai ir automatiniai karabinai daugelio šalių kariuomenėse tapo pagrindiniu pėstininkų ginklu.

Terminija

Terminas automatinis šautuvas einant laikui keitė savo prasmę. Pradžioje, kai automatiniai ginklai buvo retenybė, automatiniais šautuvais vadino šautuvus, kurie būdavo pertaisomi naudojant ne šaulio raumenų energiją, o parako dujų energiją (nuvedant dujas specialiu kanalu, panaudojant susidarančią atatranką ir pan.). Ir nesvarbu, ar šautuvas šaudė serijomis, ar po vieną šūvį.
Atsiradus serijomis šaudantiems šautuvams automatiniais šautuvais imta vadinti juos. Tuo tarpu pertaisomi automatiškai, bet šaudantys po vieną šūvį, buvo pavadinti pusiau automatiniais šautuvais (angl. semi-automatic rifle) ar savitaisiais šautuvais. Bendrai abiejų tipų šautuvai gali būti vadinami automatiškai pertaisomi šautuvai (rus. винтовки с автоматизированным перезаряжанием).
Automatinių šautuvų atmaina yra automatiniai karabinai, t. y., šautuvai su trumpesniais vamzdžiais. Automatiniai karabinai kartais išskiriami į atskirą šaulių ginklų kategoriją, o kartais laikomi automatinių šautuvų atmaina.

Kartos

Tarybinėje ir Rusijos literatūroje dažnai skiriamos dvi automatinių šautuvų kartos, besiskiriančios naudojamais šoviniais ir kai kuriais konstrukcijos ypatumais.

Pirmosios kartos automatiniai šautuvai

Pirmieji pirmosios kartos automatiniai šautuvai pasirodė pačiame XIX a. gale. Jie šaudė šautuviniais šoviniais, kokius naudojo ir tuometiniai ranka pertaisomi dėtuviniai šautuvai.
Pirmajai kartai priskiriami ir po Antrojo pasaulinio karo pasirodę šautuvai, naudoję standartinius NATO bloke „sumažintus“ 7,62×51 mm šovinius (sumažintus, lyginant su iki tol JAV naudotais .30-06 – 7,62×63 mm šautuviniais šoviniais). Kai kuriose šalyse šie šautuvai yra ginkluotėje iki šiol.
Dėl galingų, didelių ir masyvių šautuvinių šovinių pirmosios kartos automatiniai šautuvai patys buvo dideli ir sunkūs, sudėtingos konstrukcijos ir brangūs gaminti. Dar viena jų bėda buvo prastos taiklumo charakteristikos šaudant serijomis. Todėl šių šautuvų pagrindinis šaudymo režimas buvo pavieniais šūviais, šaudyti serijomis imdavo tik kritiškais mūšio momentais. Dėl šių priežasčių pirmosios kartos automatiniai šautuvai Pirmojo pasaulinio karo metu ir po jo praktiškai niekur nebuvo priimti į ginkluotę kaip pagrindinis pėstininkų ginklas. Pagrindiniais pėstininkų šautuvais buvo pasenę dėtuviniai pertaisomi šautuvai ir karabinai, savitaisiai šautuvai šautuviniams šoviniams ir įvairūs pistoletai kulkosvaidžiai, naudoję pistoletinius šovinius.
Kai kurie pirmosios kartos automatiniai šautuvai turėjo užlenkiamas kojeles, kurios leisdavo tokius automatinius naudoti kaip lengvųjų kulkosvaidžių pakaitalus. Kojelės reikšmingai padidindavo tokių automatinių šautuvų taiklumą, tačiau šautuvai pasidarydavo dar sunkesni ir griozdiškesni.
Aleksandras Lebedevas (1893)

Biografija

Gimė 1893 m. lapkričio 27 d. Panevėžyje. Tėvas Aleksejus Lebedevas buvo Panevėžio realinės mokyklos direktorius. Nuo vaikystės tėvas suteikė daug žinių apie fiziką. 1911 m. baigė Sankt Peterburgo realinę mokyklą. 1916 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto fizikos fakultetą. 1919 m. pradėjo dirbti optikos institute. 1922-1926 m. vyresnysis asistentas fizikos katedroje. Dirbo mokslinėje grupėje kūrusioje optinius stiklus, kurie buvo pagaminti 1926 m. ir TSRS nuo 1927 m. nebeimportavo optinių stiklų. 1930 m. devyniems mėnesiams išvyko į komandiruotę Jungtinėje Karalystėje, kur dirbo su nobelio premijos laureatu William Henry Bragg, vykdė elektronų difrakcijos ir rentgenostruktūrinius tyrimus. 1934 m. dalyvavo ekspedicijoje ant Elbruso kalno, kur vykdė saulės radiacijos tyrimus. 1935 m. balandžio 29 d. tapo fizikos ir matematikos mokslų daktaru. 1943 m. su savo mokslinių tyrimų darbo grupe sukūrė elektroninį mikroskopą, už tai buvo apdovanotas Stalino premija. Taip pat sukūrė nemažai elektroninės optikos prietaisų taikomų medicininiuose tyrimuose. 1944-1952 m. vadovavo elektronikos skirtos gynybos pramonei institutui. 1947 m. Leningrado universiteto elektrofizikos fakulteto katedros vadovas. Nuo 1950 m. su savo mokslinių tyrimų grupe vykdė lazerinių technologijų tyrimus, kūrė lazerius, kurie buvo diegiami įvairiuose pramonės sektoriuose. 1950-1956 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas. 1953-1956 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos pirmininkas. Mirė 1969 m. kovo 15 d. Leningrade.
Uniforma

Uniforma – standartizuota tarnybinė apranga, dėvima tam tikrų organizacijų, pvz., kariuomenės ar policijos, narių tarnybos metu. Uniforma sukuria monolitinį ir vieningą organizacijos įvaizdį ir simbolizuoja organizacijos funkciją bei jos narių statusą visuomenėje.

Istorija

Bandymų standartizuoti kariuomenės aprangą buvo jau Antikos laikais – Spartos hoplitai ar Romos legionieriai dėvėjo gan panašius drabužius. Nors jie ir nebuvo visiškai vienodi, tačiau, pvz., aprangos spalva buvo reglamentuojama.
Didelio progreso unifikuojant armijų aprangą nebuvo iki pat XVI–XVII amžiaus, kai vienu metu kelios skirtingos valstybės nepriklausomai viena nuo kitos ėmė įvedinėti skiriamuosius ženklus, dažnai bendrus visai šalies armijai ar tam tikrai kariuomenės rūšiai. Tai buvo ant rūbų išsiuvinėti simboliai, tam tikros spalvos apranga ar juosta ant aprangos.
XVIII amžiuje vienoda apranga bent jau to paties dalinio ar kariuomenės rūšies viduje ypatingai išpopuliarėjo – tobulėjant masinės gamybos metodams užsakyti didelį kiekį vienodų uniformų buvo žymiai pigiau. Tuometinės uniformos buvo itin puošnios, siekiant padaryti priešininkui kuo didesnį įspūdį ir sukelti baimę.
XIX amžiaus pabaigoje, sparčiai tobulėjant šaunamiesiems ginklams, armijos buvo priverstos pereiti prie maskuojančios spalvos uniformų, kurių dėka kareiviai buvo sunkiau pastebimi ir todėl – mažiau pažeidžiami. Galutinai prie slepiamųjų uniformų buvo pereita prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui.

Paskirtis

Uniforma atlieka daugelį funkcijų. Karinės uniformos yra visų pirma skiriamasis ženklas, leidžiantis nesunkiai atskirti karius nuo civilių gyventojų ar kariuomenei nepriklausančių ir todėl karo teisės neginamų kovotojų. Įvairių specialiųjų tarnybų, pvz., policijos uniformos taip pat leidžia greitai atpažinti tų tarnybų darbuotojus ir aiškiai nurodo jų statusą bei įgaliojimus.
Be to, šiuolaikinės karinės lauko uniformos yra sunkiai pastebimos ir leidžia kariams judėti nepastebėtiems bei išvengti priešo ugnies.
Taip pat uniforma atlieka ir tam tikrą psichologinį vaidmenį, suvienodindama visų uniformuotų žmonių išvaizdą ir taip nuteikdama juos interpretuoti save ne kaip atskirus individus, o kaip vieną visumą.
Uniforma gali turėti ir estetinės reikšmės – puošnios uniformos prideda pritraukti naujus darbuotojus (arba rekrūtus)
Daugiašalių investicijų garantijų agentūra

Daugiašalių investicijų garantijų agentūra (DIGA) – tarptautinė organizacija, vienijanti besivystančias šalis.
Organizacija įkurta 1988 m., jos įkūrimo tikslas – užsienio kompanijų investicijų skatinimas besivystančiose šalyse narėse (1999 m. jų buvo 152), apdraudžiant investicijas nuo nekomercinės rizikos bei padedant besivystančioms šalims kurti palankią teisinę ir ekonominę aplinką tiesioginėms užsienio investicijoms.
DIGA kapitalas sudaro daugiau kaip 1 mlrd. JAV dolerių.
Kočinda (Indija)

Kočinda - miestelis Sambalpuro apskrityje, Orisos valstijoje, Indijoje.
Miestelis pakilęs vidutiniškai 220 m virš jūros lygio.
Råsunda stadionas

Istorija

Stadionas atidarytas 1937 m. nugriauto senojo stadiono, statyto 1910 m., vietoje. Atidarymo dieną, 1937 m. balandžio 18 d., buvo surengtos futbolo varžybos tarp AIK ir Malmö FF. Šeimininkai laimėjo varžybas rezultatu 4–0. Stadionas turėjo 35 000–36 608 vietas žiūrovams, priklausomai nuo naudojimo. Daugiausiai žiūrovų (52 943) susirinko 1965 m. rugsėjo 26 d., į rungtynes tarp Švedijos ir Vokietijos rinktinių. Råsunda stadione 1912 m. vasaros olimpinių žaidynių metu vyko kelios futbolo ir šaudymo rungtys. 1958 m. vyko VI pasaulio futbolo čempionato finalas.
Šafhauzeno kantonas

Geografija

Šafhauzeno kantonas yra labiausiai į šiaurę nutolęs Šveicarijos kantonas ir yra į šiaurę nuo Ciuricho kantono. Jis yra į vakarus nuo Bodeno ežero, o plotas yra 298 km², iš kurio dauguma yra dirbama žemė.
Kantoną iš trijų pusių supa Vokietija. Kantonas netgi padalintas Vokietijos sričių į tris dalis. Didžiausiai daliai priklauso Šafhauzeno miestas. Mažas Rüdlingen-Buchberg rajonas yra į pietvakarius nuo Šafhauzeno, o trečiai daliai priklauso Ramsenas ir Štainas prie Reino. Be to Vokietijos eksklavas Büsingen yra prie pietinės pagrindinės kantono dalies sienos.
Kantonas yra lygumoje, virš kurios iškilęs Hoher Randen, kurio aukštis 912 m. Kalno šlaitaiu palaipniui leidžiasi į pietus, kol pasiekia Reino slėnį. Trumpi ir siauri slėniai vagoja šiuos šlaitus. Vienas iš slėnių yra Kletgau.
Reino krioklys yra didžiausi Europoje ir yra prie Šafhauzeno ir Ciuricho kantonų sienos.
Kęstutis Nėnius

Biografija

1966–1977 m. mokėsi Kauno 8-ojoje vidurinėje mokykloje. 1982 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.
1983–1985 m. Alytaus gelžbetoninių konstrukcijų gamyklos vyriausiasis mechanikas, 1985–1987 m. Kauno gelžbetoninių konstrukcijų gamyklos vyriausiasis mechanikas. 1988–1992 m. Alytaus miesto gamybinės butų ūkio valdybos inžinierius, direktorius. 1992–2001 m. AB „Žaidas“ prezidentas. 1998–2001 m. viešosios įstaigos „Būsto kreditavimo fondas“ informacinių priemonių sistemos koordinatorius, 2001–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės administracijos darbų organizavimo ir techninės priežiūros gamybinių grupių viršininkas, Vilniaus miesto savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.  2003–2008 m. Vilniaus miesto savivaldybės daugiabučių namų atnaujinimo programos koordinatorius ir AB „Vilniaus šilumos tinklai“ direktorius,  2009 m. AB „Vilniaus šilumos tinklai“ direktoriaus pavaduotojas, VšĮ „Kompetencijų centras“ direktorius.
2001–2010 m. Lietuvos liberalų sąjungos, Liberalų ir centro sąjungos narys. Nuo 2014 m. Lietuvos laisvės sąjungos (liberalai) narys.
2003–2007 m., 2007–2011 m., 2011–2015 m. ir nuo 2015 m. – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 
Nacionalinės pastatų administratorių asociacijos prezidentas. Visuomeninės organizacijos „TAIP“ narys, steigėjas.
Žmona Danguolė, vaikai Motiejus, Dominykas.
Kiparisų kalnas

Kiparisų kalnas (angl. Cypress Mountain) yra slidinėjimo kurortas Kanadoje netoli Vankuverio miesto. Iš viso slidinėjimo kurorte yra 47 slidinėjimo trasos ir 19 km lygumų slidinėjimo trasų.
Šiame slidinėjimo kurorte 2010 m. vyko kai kurios 2010 m. žiemos olimpinių žaidynių rungtys.