google/wiki40b huggingface dataset:
Mečislovas Zasčiurinskas

Biografija

1963 m. baigė Kauno 1-ąją vidurinę mokyklą. 1969 m. Kauno politechnikos institute įgijo inžinieriaus elektriko diplomą. 1981 m. įgijo antrąjį aukštąjį išsilavinimą – tapo ekonomistu. 2005 m. Lietuvos viešojo administravimo institute tobulinosi pagal aukščiausiojo lygio valstybės tarnautojų mokymo programą OLYMP. Taip pat tobulinosi ir kvalifikaciją kėlė valdymo, valdymo politikos, rinkodaros, ekonomikos, krizių valdymo, psichologijos, teisės kursuose, dalyvavo mokymuose Austrijoje, Šveicarijoje, Prancūzijoje, Olandijoje, Kanadoje, Lietuvoje.
Dirbo gamyboje, Kauno politechnikos institute, Kauno miesto plano komisijoje vyriausiuoju ekonomistu, „Kapitalinės statybos“ skyriaus viršininku, Plano komisijos pirmininko pavaduotoju, Kauno miesto kompleksinio ekonominio ir socialinio vystymo valdybos viršininku, Kauno miesto valdybos patarėju.
1988–1990 m. Kauno ekonomistų klubo prezidentas, Lietuvos ekonomistų asociacijos steigimo dalyvis. Nuo 1992 m. privačios įmonės direktorius, valstybės įmonės generalinis direktorius, ekonomikos krizių valdymo konsultantas, bankroto, restruktūrizavimo administratorius, kitų įmonių vadovas, nuo 2004 m. iki 2006 m. LR socialinės apsaugos ir darbo viceministras, nuo 2006 m. viešosios įmonės „Socialiniai projektai“ direktorius, nuo 2008 m. Seimo narys.LRS socialinių reikalų ir darbo komiteto narys, Europos reikalų komiteto narys, Etikos ir procedūrų komisijos narys, pirmininko pavaduotojas, Lietuvos - Irano parlamentinės grupės pirmininkas, Lietuvos  - Lenkijos parlamentinės grupės pirmininko pavaduotojas, Lietuvos, Lenkijos ir Ukrainos asamblėjos narys.
2016 m. baigėsi LRS nario kadencija.
Darbo partijos pirmininko pavaduotojas, Valstybės valdymo, regioninės politikos ir savivaldos komiteto pirmininkas, nuo 2008 m. LR Seimo Darbo frakcijos narys. 
Nuo 2016 m. ne partijos narys. 
Jaunystėje aktyviai sportavo, buvo mokyklos, instituto, miesto, Lietuvos vyrų tinklinio rinktinės narys. Žmona – Genutė, duktė Aistė, sūnus Povilas.
FK Vingis Vilnius

Istorija

Klubas trumpai gyvavo po Nepriklausomybės atgavimo, tačiau 1992 m. vasarą iširo. Atkurtas 2010 m., 2011 m. pradėjo žaisti SFL lygoje.
FIDE vykdomasis komitetas

FIDE vykdomasis komitetas – tai tarptautinės šachmatų federacijos (FIDE) valdymo organas (iki 1980 m. vadinosi FIDE biuras). Įkurtas 1970 m. Zygene FIDE generalinės asamblėjos sprendimu. Vykdomojo komiteto posėdžiai tarp FIDE generalinės asamblėjos sesijų vyksta ne rečiau kaip kartą per metus.
Pagal FIDE statutą Vykdomasis komitetas padeda prezidentui įgyvendinti iškeltus jam uždavinius, priima sprendimus dėl Prezidento pateiktų, ar pačio Vykdomojo komiteto veiklos klausimų.

Istorija

1970 m. įkūrus Vykdomąjį komitetą, jį sudarė 6 nariai: prezidentas, prezidento pavaduotojas, sekretorius (nuo 1974 m. – 1-as viceprezidentas ir generalinis sekretorius) ir 3 renkami nariai. 1974 m. FIDE suvažiavimas Nicoje priėmė sprendimą praplėsti ir narių padaugėjo iki 9: prezidentas, 3 viceprezidentai, generalinis sekretorius ir 4 Generalinės asamblėjos išrinkti nariai. 1982 m. Liucernoje vykusiame FIDE suvažiavime narių skaičius buvo vėl padidintas – šįkart iki 13. Generalinėj asamblėjoj renkamų narių skaičius išaugo iki 6, viceprezidentų – iki 5. 1986 m. FIDE generalinė asamblėja Dubajuje įtraukė į Vykdomąjį komitetą dar du naujus viceprezidentus ir Vykdomasis komitetas išaugo iki 15 narių.

Posėdžiai

Kaip taisyklė, kai vyksta šachmatų olimpiada, Vykdomasis komitetas posėdžiauja prieš FIDE Generalinę asamblėją ir kartą per metus, kai nevyksta šachmatų olimpiada. Bet FIDE prezidentas turi teisę sušaukti Vykdomojo komiteto posėdį bet kuriuo metu.
Išskyrus Zonų prezidentus, kiti Vykdomojo komiteto nariai posėdžiuose negali būti keičiami atstovais.
Nagrinėjant komisijos darbą, gali būti kviečiami Komisijų pirmininkai bei jų pavaduotojai, bet, jei jie nėra ir Vykdomojo komiteto nariai, jie neturi balsavimo teisė. Visos narės-federacijos kviečiamos dalyvauti Vykdomojo komiteto posėdžiuose.
Vykdomasis komitetas nagrinėja tuos pačius klausimus, juos protokoluoja, kaip ir FIDE generalinė asamblėja, bet negali rinkti renkamųjų FIDE pareigūnų ir balsuoti dėl pasaulio šachmatų federacijos (FIDE) paleidimo. Sprendimus priima balsavimo keliu. Balsavime turi dalyvauti 50 % balso teisę turinčių narių.
Jurijus Masliukovas

Veikla TSRS laikotarpiu

1962 m. baigė Leningrado mechanikos institutą, iki 1970 m. dirbo Iževsko technologijos mokslinių tyrimų institute inžinieriumi, skyriaus viršininku, vyriausiuoju inžinieriumi. 1970–1974 m. buvo Iževsko mašinų gamyklos vyr. inžinieriumi.
Nuo 1974 m. – TSRS gynybinės pramonės ministerijos vyr. techninės valdybos viršininkas, nuo 1979 m. – ministro pavaduotojas. 1982-1985 m. – TSRS Valstybinio plano komiteto (GOSPLAN) pirmininko pirmasis pavaduotojas, nuo 1985 m. – TSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, nuo 1988 m. – pirmasis pavaduotojas, kartu ir Valstybinio plano komiteto pirmininkas. M. Gorbačiovo valdymo metu buvo Prezidentinės Tarybos narys.
TSRS Aukščiausiosios Tarybos 11 šaukimo deputatas, TSKP CK narys nuo 1986 m., 1989-1991 m. – TSKP CK Politinio biuro narys (buvo jauniausias biuro narys).

Rusijos Federacijoje

1995, 1999, 2003 ir 2007 m. buvo renkamas Rusijos Valstybės dūmos deputatu (pagal Rusijos komunistų partijos sąrašą), dirbo Dūmos prekybos, statybos ir technologijų, vėliau – ekonomikos, biudžeto ir mokesčių bei pramonės komitetų pirmininku.
Po defolto Rusijoje 1998-1999 m. buvo J. Primakovo vyriausybėje pirmuoju vicepremjeru.
Karolis III Storasis

Biografija

Kilęs iš Karolingų dinastijos. Tėvas Vokietijos karalius Liudvikas II Vokietis, motina Ema Altdorf.

Valdymas

879 m. ligotam broliui Karlomanui (m. 880 m.) atsisakius sosto, gavo Italijos karalystę. 882 m. mirus broliui Liudvikui Jaunesniajam, gavo Saksoniją ir tapo visų Rytų frankų karaliumi. 882 m. mirus Vakarų frankų karaliui Liudvikui III ir 884 m. mirus Karlomanui II, nuo 885 m. į Karolio valdžią pateko visos Karolio Didžiojo valdytos žemės, išskyrus Provansą.
Karolis III buvo silpnas ir ligotas valdovas, labiau linkęs atsipirkti nuo priešų nei kariauti. Nuo sosto 887 m. jį nuvertė sūnėnas Karintijos kunigaikštis Arnulfas Karintietis. Nuvertus Karolį Frankų imperija galutinai iširo.
Juodasis peslys

Išvaizda

Juodasis peslys yra maždaug suopio dydžio.
Patino ir patelės visas kūnas tamsiai rudas (išskyrus nugarą), neryškiai išilgai dryžuotas. Galva šviesi, palša. Uodega iškirpta, vidurinės vairuojamosios plunksnos trumpesnės už kraštines. Snapas ir nagai juodi, kojos geltonos. Rainelė ruda. Patelės paprastai didesnės.
Jaunikliai tamsiai rudi, išmarginti šviesiai rusvomis dėmelėmis. Pakaušis ir gerklė blankesni. Pūkuotų jauniklių viršus rausvai rudas, kūno apačia balta. Galva ir kaklas balti, prie akies dryželiai. Akys tamsiai rudos.

Paplitimas

Eurazijoje paplitęs nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia Baltąją jūrą, šiaurės Uralą, Obės ir Jenisejaus vidurupį. Pietuose paplitęs iki Arabijos ir Viduržemio jūrų. Gyvena visoje Afrikoje, išskyrus Sacharą, Australijoje, Indijos vandenyno salose.
Rūšis Lietuvoje reta, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija

Lizdavietę pasirenka upių slėniuose, ežerų pakrantėse, šalia žuvininkystės tvenkinių, užliejamų pievų. Peri dideliuose miškų masyvuose arba nedidelėse giraitėse prie vandens telkinių. Juodasis peslys – atsargus ir tylus paukštis.
Skrydis lengvas, manevringas. Skrisdamas geba nuo vandens paviršiaus pastverti auką. Grobį medžioja skraidydamas arba tykodamas nuo pakilumos. Poros pastovios, ta pati pora toje pačioje lizdavietėje gali įsikurti kelerius metus iš eilės. Dėtyje dažniausiai būna 2–3 kiaušiniai, sveriantys maždaug po 53 gramus. Perėjimo laikas – apie 30 dienų.
Juodasis peslys minta smulkiais gyvūnais, kartais lesa dvėselieną. Medžioja vandens telkinių pakrantėse, užmirkusiose pievose, miško aikštelėse, kirtavietėse. Gaudo varles, tritonus, driežus, pelėnus, vabzdžius, žvirblinių paukščių jauniklius.
Skrotelė

Skrotelė – augalo lapų išsidėstymas. Kai kurių augalų (gysločio, kiaulpienės) tarpubambliai per visą amžių lieka neišsivystę. Jų visi lapai būna susitelkę prie pat žemės, sudarydami skrotelę. Po to išauga belapis stiebas, ant kurio sukraunamas žiedas. Tokie augalai vadinami skroteliniais.
Benke Vjecho del Karmenas

Istorija

Benke Vjechas įkurtas XIX a. imigrantų iš Gvatemalos.
Luizianos civilinis kodeksas

Luizianos civilinis kodeksas (pranc. Code civil louisianais; Civil code) – Luizianos privatinės teisės šaltinis, civilinis kodeksas. Priimtas 1825 m. Galiojo iki Luizianai tampant JAV dalimi. Pakeistas 1870 m. dėl vergijos panaikinimo. Peržiūrėtas 1960 m. ir 1992 m. (dėl kolizinių normų). Įtvirtina prancūzų teisės tradicijas. Bendroji teisė (Common Law) paveikė kai kurias nuostatas sutarčių srityje.

Įtaka

Pasitarnavo Andrés Bello veikloje, kurio dėka parengtas Čilės civilinis kodeksas; šis buvo kopijuojamas kitose valstybėse (kaip Ekvadoras Salvadoras ir Hondūras).
Narvydžių paminklas partizanams

Kapas

Kapavietė stačiakampio plano, išklota betono plytelėmis. Joje įrengti 3 kapai, kuriuos ženklina stačiakampės, 120×60×8 cm dydžio, juodo šlifuoto akmens stačiakampės plokštės su iškaltais įrašais: kairėje plokštėje – „SKURVYDAS Silvestras 1923–1948 / LIUTIKAS Pranas 1918–1948 / LIUTIKAS Adolfas 1926–1948 / ZADAUSKAS Stanislovas 1925–1948 / KAUPAS Ignas 1920–1948“, vidurinėje – „JONUŠAITĖ Kazimiera 1923–1950“, dešinėje – „DARŽINSKAS Kazys 1918–1950 / BAUŽYS Augustas 1917–1950“. Kiekvienos plokštės viršuje iškalta po kryžių. Rytiniame kapavietės krašte stovi paminklas.
Teritorijos plotas – 10 m².

Paminklas

Paminklas trijų vertikalių tarpsnių, pastatytas ant stačiakampio rusvo granito pagrindo. Viduryje, rusvo granito sienelės fone, kyla juodo šlifuoto akmens kryžius. Jo pagrindo plokštumoje iškaltas užrašas „ŽUVUSIEMS UŽ LIETUVOS NEPRIKLAUSOMYBĘ 1945–1952“, prie kryžmos pritvirtinta lieto metalo Nukryžiuotojo skulptūrėlė, virš kurios iškalta lotyniška santrumpa „INRI“. Paminklo šonuose yra po stačiakampę juodo akmens plokštę su skydo fone iškaltu Vyčio kryžiumi, kurias kraštuose rėmina keturkampės rusvo granito kolonos.
Paminklo aukštis – 2,3 m, plotis – 1,78 m.

Istorija

Kapinėse 1990 m. birželio 30 d. iškilmingai perlaidoti 1948 m. liepos 12 d. Erslos miške, Mosėdžio vls., Kretingos apskr., žuvusių ir palaidotų Žemaičių apygardos Alkos rinktinės vado pavaduotojo Prano Liutiko-Bizūno, kuopos (grupės) vado Igno Kaupo-Žaibo, partizanų Adolfo Liutiko-Plieno, Silvestro Skurvydo-Žvaigždės ir Stanislovo Žadausko-Perkūno, o 1990 m. spalio 26 d. – Rėvos k., Lenkimų vls., Kretingos apskr., 1950 m. gegužės 29 d. žuvusių ir Pečiulinės miškelyje palaidotų Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Tauragio kuopos vado pavaduotojo Augusto Baužio-Šuberto, partizano Kazio Daržinsko-Narūno ir ryšininkės Kazės Jonušaitės palaikai.
Paminklo autorius – akmens skulptorius Vilius Kazimieras Orvidas, 1991 m.
Čengdu

Istorija

Čengdu įsikūrė IV a. pr. m. e., 221–263 m. buvo Šu karalystės sostinė. Šu dinastijai valdant miestas pavadintas Čengdu (reiškia „tapti sostine“).
Spoldingo geležinkelio stotis

Istorija

Great Northern Railway tiesdamas geležinkelį Londonas-Donkasteris maršrutą pasirinko per Spoldingo miestelį. 1848 m. spalio 17 d. šio geležinkelio atkarpoje atidaryta Spoldingo geležinkelio stotis. Vos po keturių metų traukinių maršrutas pasikeitė ir traukiniai iš Londono per Spoldinga nebevyko. Stotis pradėta naudoti regioniniam susisiekimui – 1862 m. kursavo traukiniai į Saton Bridžą, Holbičą, o 1867 m. jau vykdyti reisai ir į Marčą, Borną.
XIX a. pabaigoje stoties pastatas išplėstas. XX a. viduryje sumenkus transporto traukiniais populiarumui dauguma regioninių linijų uždarytos. Iki šių dienų liko kursuoti tik viena linija Piterboras-Linkolnas.
1990 m. Spoldingo geležinkelio stoties pastatas įrašytas į saugomų pastatų registrą.
2015 m. – 2016 m. sezono metu Spoldingo geležinkelio stotis aptarnavo virš 185 tūkstančių keleivių.
Borodino mūšis

Padėtis prieš mūšį

Per pirmus tris invazijos į Rusiją mėnesius Napoleonas neteko trečdalio savo pajėgų ir kovėsi tik viename reikšmingesniame susirėmime prie Smolensko. Rugsėjo pradžioje Kutuzovas nusprendė apsistoti ir įtvirtinti gynybines pozicijas (kalvos abipus upės ir miškas) prie Borodino.
Romualdas Ramanauskas

Romualdas Ramanauskas (g. 1950 m. vasario 4 d. Vilniuje) – lietuvių teatro ir kino aktorius.
Su buvusia žmona aktore Egle Gabrėnaite turi sūnų – režisierių Roką Ramanauską.
1968–1972 m. studijavo Lietuvos valstybinė konservatorija (dėst. Irena Vaišytė, Vladas Jurkūnas)

Profesinė veikla

1972–1992 bei 2001–2003 m. buvo Lietuvos akademinio dramos teatro aktorius. 1992–2001 m. dirbo Valstybiniame Jaunimo teatre.
Ežeriekai

Aplinkinės gyvenvietės

SENOJI VARĖNA
Budo-Sungaipadi nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 341 km² plotą ir sudaro dvi atskiras saugomas teritorijas, kurių viena nutolusias 35 km į šiaurės vakarus, o kira 35 km į pietvakarius nuo provincijos centro Narativato.

Flora ir fauna

Budo-Sungaipadi parke vyrauja drėgni visžaliai miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: kvapioji hopėja, šorėja Shorea faguetiana, Parashorea stellata, kalimantaninis plienmedis (Intsia palembanica), Mesua nervosa, paprastasis stepukmedis (Dyera costulata), melsvasis kaliamas (Calamus caesius), Johannesteijsmannia altifrons, Bauhinia aureiflora ir kt.
Parke gyvena: Indijos muntjakas, Javinis elniukas, makaka, Sumatros goralas (Nemorhaedus sumatraensis), Malajinis kaguanas, šernas, bantengas, baltaliemenis tapyras, Sumatros raganosis, dvispalvė ratufa, voverė skraiduolė, langūras Trachypithecus obscurus ir kt., sutinkama daug paukščių: žaliasis naktikovas, Caloperdix oculeus, mėlyngalvė kabančioji papūgėlė (Loriculus galgulus), Treron curvirostra, Pycnonotus jocosus, Rhyticeros subruficollis, Blythipicus rubiginosus, baltastrėnė šama (Copsychus malabaricus), trumpakuodis ragasnapis, Phodilus badius, Malakinis kalao, barzdotasis ragasnapis, bankivinė višta ir kt.
Paramaribas

Istorija

Apie 1640 metus vietose, apgyvendintose vietinių indėnų (čia buvo jų kaimelis), apsigyveno prancūzų kolonizatoriai. Apie 1650 m. vietovė tapo britų kolonijos centrine gyvenviete. Apie 1660 m. miestas atiteko olandams. 1975 m. jis tapo nepriklausomo Surinamo sostine.
Dieveniškių Ryto gimnazija

Himnas

Mokyklos himnas sukurtas pagal Gintaro Staniulio muziką ir Antano Kunsko žodžius.
Keliai keleliai veda

Į tėviškę brangią

Žėrėki žiburėliu

Dieveniškių padangėj.
Mokykla, mokykla „Ryto“ mokykla

Pamėgo šią mokyklą

Apylinkė plati.

Skubės čia dienos brandžios,

Darbai lauks dideli.
Mokykla, mokykla „Ryto“ mokykla

Dažnai mes čia sugrįšim

Svajonėm ir mintim.

Šiandieną švenčiam šventę

Ir sakom: liki su mumis.
Mokykla, mokykla „Ryto“ mokykla

Išsiskleidė aplinkui

Greit „Ryto“ spinduliai

Mieloji mokyklėle,

Globok mus amžinai.
Mokykla, mokykla „Ryto“ mokykla.
Šikšnių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė apskrita, 55 m skersmens. Pietiniame šlaite, 7 m žemiau aikštelės yra 22 m pločio terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 20 m aukščio, pietų-pietvakarių kiek nuolaidesnis.
Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs mišriu mišku.

Aplinkiniai piliakalniai

Armališkių piliakalnis 4,5 kmBikūnų piliakalnis 2 kmZabičiūnų piliakalnis 5 kmUžpalių piliakalnis 8 kmGutaučių piliakalnis 4 kmManeičių piliakalnis 4 kmRuklių piliakalnis 5 kmDaugailių piliakalnis 7,5 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Mėta (ežeras)

Padėtis

Šiaurinėje pusėje ežeras jungiasi su Augustavo Rospudo ežeru, rytuose per Klonovnicos (Klonownica) upelį ežeras jungiasi su Balčio ežeru. Šiaurinėje dalyje į Augustavo Rospudo ežerą įteka Rospudos upė. Pietuose iš ežero išteka Mėtos upė, kuri vietomis sudaro Augustavo kanalą. Vakarinė ežero dalis vadinama Šlepsku (Ślepsk). Ežeras patenka į Augustavo girių ir ežerų kraštovaizdžio parką. Ežere veisiasi šios žuvų rūšys: europinė lydeka, ešerys, ungurys, paprastasis šamas, paprastoji kuoja, paprastasis karšis, europinis šapalas ir paprastoji meknė.

Turizmas

Kadangi ežeras ribojasi su Augustavo miestu, čia netrūksta įvairių pramogų, stovyklaviečių, viešbučių ir svečių namų. Ežero pakrantėse yra paplūdimiai, kuriuose galima važinėtis vandens slidėmis ar eiti į koncertus po atviru dangumi. Pro ežerą plaukia Augustavo kanale vykdomi kruizai. Aplink ežerą yra naktinį apšvietimą turintys pėsčiųjų ir dvirčių takai. Šalia ežero yra išlikę II pasaulinio karo apkasai.
Šalia ežero, netoli Klonovnicos (Klonownica) upės, Baltojo Kalno (Białej Górze) pusiasalyje yra Hetmano (Hetman) viešbutis, suprojektuotas Motiejaus Novickio (Maciej Nowicki) 1939 m., anksčiau čia buvo turizmo informacijos centras.
Ežerą savo dainoje Beata su Albatrosu apdainuoja Janusz Laskowski.
Karavanas

Karavanas arba vilkstinė (pers. كاروان = Kārwān) – žmonių grupė, keliaujanti drauge dėl prekybinių, religinių tikslų, susibūrusi dėl bendros pagalbos sunkiame kelyje, apsaugos nuo plėšikų. Paprastai keliaujama kupranugariais, arkliais, mulais, asilais.
Pagrindine savo reikšme karavanas susijęs su Artimųjų Rytų, Šiaurės Afrikos, Vidurinės Azijos tradiciniu keliavimo būdu per nesvetingas dykumas, stepes, kalnus. Nuo senovės laikų prekybiniai karavanų keliai driekėsi per Sacharą (transsacharinė prekyba), Vidurinę Aziją (šilko kelias), pietų Arabiją (smilkalų kelias) ir kitur. Karavanų keliai jungė oazes, miestus, religinius centrus, per juos plisdavo naujos kultūrines, religinės idėjos, vyko prekių mainai. Svarbiuose karavanų keliuose būdavo statomi nakvynės namai, vadinami karavansarajais. Karavanine prekyba dažniausiai vertėsi klajokliškos tautos – arabai beduinai, tuaregai, tubai, tiurkai, hujai ir kt. Nuo viduramžių didelių nuotolių karavaninė prekyba ėmė menkti, nes suklestėjo prekyba jūromis (500 kupranugarių karavanas galėdavo pergabenti tik apie trečdalį krovinių, telpančių į Bizantijos prekybinį laivą). XIX–XX a. pr. karavanai naudoti krovinių gabenimui po sausringas JAV, Australijos vietas. XX a. pr. Turkestane karavaną sudarydavo paprastai apie 150 kupranugarių, surikiuotų į 8 gretas. Kiekvienai gretai vadovaudavo po vieną varovą, be to, dar būdavo viso karavano vedlys – senas, patyręs keliautojas. Taip pat būdavo keli virėjai ir karavano vadas, kuriam visi privalėjo paklusti. Karavanas taip pat galėdavo gabenti ir keleivių už užmokestį.
Vėliau paspartėjęs geležinkelių ir kelių tiesimas prekybą karavanais padarė nepelningą. Dabar karavanais prekės dar tebėra gabenamos kai kuriuose atokiuose Afrikos ir Azijos kraštuose.
Regimantas Čiupaila

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą ir įgijo matematikos dėstytojo specialybę. 1979-1983 m. mokėsi neakivaizdinėje Vilniaus universiteto ir Mokslų akademijos Matematikos instituto aspirantūroje. 1992 m. matematikos mokslų daktaras. 2004 m. suteiktas pedagoginis docento vardas.
1979-1992 m. Vilniaus universiteto Skaičiavimo centro inžinierius programuotojas. 1992-1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Užsienio ryšių direktorius, Matematinio modeliavimo katedros docentas. Nuo 2001 m. Mykolo Romerio universiteto docentas. Nuo 2006 m. liepos 24 d. iki 2007 m. gruodžio mėn. vidaus reikalų viceministras, 2007-2008 m. XIV Vyriausybės Vidaus reikalų ministras.
1990-1995 m. Vilniaus miesto tarybos deputatas, 1990-1991 m. Vilniaus miesto tarybos pirmininko pavaduotojas. 1995-1997 m. ir 2010-2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 1996-2000 m. Seimo narys.
1993 m. Lietuvos centro sąjungos tarybos ir valdybos narys. Nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys.
2014 m. liepos 12 d. jungiamajame politinės partijos "Sąjunga TAIP" ir Liberalų ir centro sąjungos suvažiavime įsteigta Lietuvos laisvės sąjunga (LLS), išrinktas šios organizacijos pirmininko pavaduotoju. 
Žmona Dalia, dukterys Gailė Kamilė, Dalia.
Tanžero krizė

Tanžero krizė arba Pirmoji Maroko krizė - tarptautinis konfliktas, vykęs nuo 1905 m. kovo iki 1906 m. gegužės. Konfliktas vyko dėl Prancūzijos ir Vokietijos ginčo dėl Maroko sultonato kontrolės.
Šiaurės Afrikos pasidalinimas prasidėjo dar 1830 m., kai Prancūzija užėmė Alžyrą, o 1881 m. ir Tunisą. Sekančia kolonija turėjo tapti Marokas tad Prancūzija XX a. pradžioje pradėjo ruošti „diplomatinę dirvą“. Pagal slaptą 1901 m. sausio 1 d. Prancūzijos – Italijos susitarimą, Libija atiteko Italijai, pagal 1904 m. balandžio 8 d. susitarimą Anglijai atiteko Egiptas, o pagal tų pačių metų spalio 7 d. Prancūzija ir Ispanija susitarė dėl Maroko padalinimo.
Prancūzija Marokui suteikė 62,2 mln. frankų paskolą, Marokui nepalankiomis sąlygomis. Bankai – kreditoriai gavo teisę ne tik į visus valstybės muito mokesčius, bet ir teisę kištis į šalies finansinę politiką. 1905 m. pradžioje Prancūzija pabandė priversti Maroką įsileisti į šalį karo patarėjus. Bet 1905 m. kovo 31 d. netikėtai į Tanžerą atvyko Vokietijos kaizeris Vilhelmas II, kuris palaikė Maroko nepriklausomybę ir pažadėjo paramą, bei pasiūlė sukurti gynybinę sąjungą. Šis Vokietijos žingsnis atitiko jos vykdomą politiką arabų šalių atžvilgiu. Aštrindama situaciją Maroke, Vokietijos diplomatai tikėjosi patikrinti Prancūzijos–Rusijos sąjungą, nes Rusija kariavo su Japonija (Rusijos–Japonijos karas) ir Prancūzija negalėjo tikėtis sąjungininkės paramos.
Vokietijos veiksmai sukėlė šoką, atsistatydino net karingasis Prancūzijos užsienio reikalų ministras Teofilis Delkasė (Théophile Delcassé). 1906 m. sausio 3 d. Prancūzija pradėjo armijos perdislokavimą prie Vokietijos sienos. Vokietijai reikalaujant buvo sukviesta, Ispanijos mieste Alchesirase, konferenciją (Alchesiraso konferencija), kuri vyko nuo 1906 m. sausio 16 d. iki balandžio 7 d. Konferencijos metu Vokietija atsidūrė politinėje izoliacijoje (ją palaikė tik Austro–Vengrija) ir turėjo atsitraukti. Prancūzijos siekis skelbti Maroką savo protektoratu buvo atidėtas. Po penkerių metų Prancūzija ir Vokietija vėl susikibo dėl Maroko kontrolės (žiūr. Agadiro krizė).
Rosošo žydų kapinės

Rosošo žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Rossoszu) – žydų kapinės Rosošo kaime. Kapinių plotas 0,4 ha. Kapinės neaptvertos, paminklų neišlikę.
Difenbachija

Dekoratyviniai augalai

Patalpose auginamos kelios populiarios veislės: Tropic Snow, Camilla ir kt.
Skužeco valsčius (Mazovijos vaivadija)

Administracinis suskirstymas

Boroškuvas, Černejevas, Dombruvka Nivka, Dombruvka Lugas, Dombruvka Stanai, Dombruvka Vilazai, Dobžanuvas, Drupia, Golombekas, Grala Dombrovizna, Kludziai, Novakai, Ozoruvas, Skaržinas, Skužecas, Stara Dombruvka, Teodoruvas, Tžcinecas, Vulka Kobila, Žebrakas, Želkuvas.
KBP

KBP (rus. КБП; Констру́кторское бюро́ приборострое́ния) – viena stambiausių Rusijos karinės technikos gamybos įmonių, esanti Tuloje.
Įmonė įkurta 1927 m. spalio 1 d. Pilnas pavadinimas – federalinė vieningoji valstybinė įmonė „Prietaisų gamybos konstravimo biuras“ (Федеральное унитарное государственное предприятие «Конструкторское бюро приборостроения»). Įmonei apie 40 metų (nuo 1963 m. iki 2006 m.) vadovavo Arkadijus Šipunovas. 2006 m. kompanijos vadovu paskirtas Aleksandras Rybas (Александр Леонидович Рыбас), buvęs Federalinės pramonės agentūros (Федеральное агентство по промышленности) viršininko pavaduotojas, o dar anksčiau – buvęs premjero Michailo Fradkovo patarėjas karinio pramoninio komplekso klausimais.
Monika Elenska

Biografija

Studijuoja Lietuvos edukologijos universitete. 2014 m. pelnė savo pirmuosius medalius Lietuvos čempionate - bronzas 400 m ir 800 m bėgimuose. 2015 m. ir 2016 m. Lietuvos 800 m bėgimo čempionė. 2016 m. Lietuvos estafetinio bėgimo čempionė (kartu su COSMA komanda).
Jangas

Istorija

Miestas įkurtas apie 1910 m., nutiesus geležinkelį į Frai Bentosą. Pavadinimas kilo nuo britų kilmės inžinieriaus Carlos Young pavardės.
FIFA U-20 pasaulio taurė

FIFA U-20 pasaulio taurė – pasaulio futbolo čempionatas iki 20 metų amžiaus, vykstantis kas dvejus metus, organizuojamas FIFA. Pirmasis turnyras buvo surengtas 1977 m. ir iki 2005 m. buvo vadinamas FIFA pasaulio jaunimo čempionatu.
Daugiausia apdovanojimų yra iškovojusi Argentinos rinktinė (šešis), Brazilija keturis, Portugalijos rinktinė laimėjo du kart, o Vokietijos, Ispanijos, buvusių Tarybų Sąjungos ir Jugoslavijos rinktinės laimėjo kartą, kiekviena.