Rocky Marciano

Vaikystė

Marciano, italų kilmės amerikietis, gimė Broktone, Masačiusetse Pierino ir Paqualina Marchegiano šeimoje. Rokis turėjo tris seseris – Alisą, Concetta‘ą ir Elizabetą ir du brolius – Luisą ir Piterį. Būdamas vienerių metų jis susirgo plaučių uždegimu ir vos nenumirė.
Jaunystėje Rokis žaidė beisbolą, sportavo, naudodamas namų gamybos sunkumų kilnojimo stakles, vietoj bokso maišo naudojo galiniame kieme ant medžio pakabintą kimštą pašto maišą. Marciano, lankydamas Broktono vidurinę mokyklą, žaisdavo jos amerikietiškojo futbolo ir beisbolo komandose. Tačiau jis buvo pašalintas iš mokyklos beisbolo komandos, nes pradėjo žaisti bažnytinėje beisbolo lygoje, tokiu būdu pažeisdamas vidurinės mokyklos įstatą, draudžiantį žaidėjams pereiti į kitą komandą. Kiek vėliau Rokis, baigęs dešimt klasių, metė mokyklą. Tada Marciano pradėjo dirbti kroviku vienoje Broktono ledų ir anglių išvežiojimo sunkvežimiais kompanijoje. Jis taip pat ėmė dirbti griovių kasėju ir batsiuviu. Rokis tuo metu gyveno Hansone, Masačiusetse. Tas namas, kuriame Marciano gyveno, stovi iki šiol Pagrindinėje gatvėje.
1943 m. kovo mėn. Marciano buvo dvejiems metams pašauktas į kariuomenę. Dislokuotas į Velsą, jis padėjo kariškiams sėkmingai nugabenti reikalingas atsargas į Normandiją per Lamanšo sąsiaurį. Po karo, 1946 m. kovo mėn. Fort Levise, Vašingtone, Rokis baigė savo tarnybą kariuomenėje.

Neprofesionalioji karjera

1946 m., laukdamas paleidimo iš kariuomenės, Marciano atstovavo savo kariuomenę neprofesionalų armijos boksininkų turnyre ir laimėjo pirmąją vietą. Rokio mėgėjiška bokso karjera buvo nutraukta, kai 1947 metų kovo mėnesį jis įžengė į ringą kaip boksininkų profesionalų varžovas. Tą vakarą jis nugalėjo Lee Epperson‘ą nokautu trečiame raunde. Tačiau netikėtai Marciano grįžo į neprofesionalųjį boksą ir 1946 metų, kovo mėnesį dalyvavo „Auksinės Pirštinės“ Rytų diviziono čempionate (angl. Golden Gloves All-East Championship Tournament), bet turnyre buvo nugalėtas Coley Wallace‘o. Tačiau Rokis toliau tęsė savo neprofesionalo karjerą visą pavasarį, išmėgino savo jėgas ir Neprofesionalų Atletų Sąjungos (Amateur Athletic Union – AAU) olimpinėse varžybose Boston Garden arenoje. Ten jis nokautavo George McGinnis, tačiau kovos metu susižeidė ranką ir buvo priverstas pasitraukti iš turnyro. Susitikimas su McGinnis‘u Rokiui buvo paskutinė jo kaip neprofesionalo kova. Trečiasis Marciano pralaimėjimas neprofesionaliojoje karjeroje iš vienuolikos kovų buvo paskutinis jo kaip boksininko pralaimėjimas ringe.
1947 metų vėlyvą kovo mėnesį Marciano su keliais draugais nukeliavo į Fejetvilis (Šiaurės Karolina) išbandyti jėgas Fayetteville „Jauniklių“ gretose, fermerio Čikagos jauniklių beisbolo komandoje. Rokis toje komandoje pažaidė tik tris savaites. Neradęs vietos kitose beisbolo komandose Marciano grįžo į Broktoną ir kartu su senu draugu Allie Colombo pradėjo ilgalaikes, intensyvias bokso treniruotes. Al‘as Weill‘as buvo Rokio vadybininkas, Charley‘is Goldman‘as – treneris ir mokytojas.

Profesionalioji karjera

Nors ir Marciano turėjo vieną profesionalią bokso dvikovą prieš Lee Epperson‘ą, 1948 m. liepos 12 d. jis pradėjo savo rekordinę profesionalo karjerą. Tą vakarą Rokis laimėjo prieš Harry Bilizarian‘ą. Marciano laimėjo pirmąsias savo šešiolika kovų nokautais: devyniose jų Rokis savo priešininkus nugalėjo pirmuosiuose raunduose, likusiose – penktuosiuose raunduose.
Don Mogard‘as buvo vienintelis boksininkas, sugebėjęs išsilaikyti ant kojų prieš „Uolą“ (Marciano pravardė), bet Marciano laimėjo teisėjų sprendimu.
Ankstyvojoje savo karjeroje Rokis pakeitė savo pavardę (tiksliau jos tarimą), nes kovotojus pristatantis pranešėjas Providense, Rod Ailande negalėjo ištarti tikrosios boksininko pavardės – Marchegiano. Taigi tą vakarą Rokio patarėjas pasakė ringo pranešėjui nuo šiol Marchegiano pristatyti Marciano pavarde.
Marciano dar tris kovas laimėjo nokautais. Tada jam teko susidurti su Ted‘u Lowry, kuris, pasak žurnalistų ir liudytojų, sugebėtų laimėti tris ar keturis raundus iš dešimties prieš Rokį ir taip jį įveikti. Vis dėlto Marciano pratęsė savo pergalių sąrašą, nugalėjęs Ted‘ą Lowry teisėjų nutarimu.
Marciano dar kartą su Lowry susitiko 1950 metų lapkritį, ir tada Rokis jį nugalėjo po planuotos dešimties raundų kovos. Po kovos prieš Lowry, Marciano dar keturias kovas laimėjo nokautais, tarp jų vieną penktame raunde (1949 m. gruodžio 20 d.) prieš Phil‘ą Muscato, patyrusį sunkiasvorį iš Bafalo (Niujorkas), kuris buvo pirmasis gerai žinomas ir turintis puikią reputaciją boksininkas, kovojęs prieš Marciano. Praėjus trims savaitėms po šios pergalės Niujorke Rokis nokautu penktame raunde nugalėjo Carmine Vingo, kuris po pralaimėjimo vos nenumirė.
1950 metų kovo mėnesį Rokis po dešimties raundų įnirtingos kovos teisėjų sprendimu nugalėjo Roland‘ą La Starza, būsimą pretendentą į pasaulio sunkiasvorių bokso čempiono titulą 1953 metais. Pastaroji pergalė buvo iškovota labai sunkiai. Marciano rezultatu 6-4 visose vertinimo lentelėse išplėšė pergalę prieš savo varžovą.
Marciano iki atsakomojo susitikimo su Lowry laimėjo dar tris kovas nokautais. Prieš Lowry Rokis vėl laimėjo vienbalsiu teisėjų sprendimu. Po pastarojo susitikimo jis laimėjo dar keturias kovas nokautais ir viena 1951 metais, balandžio mėnesį teisėjų sprendimu prieš Red‘ą Applegate‘ą. Po šių įvykių 1951 m. liepos 12 d. Marciano kovojantį pirmąkart parodė nacionalinė televizija. Tąkart Rokis šeštajame raunde nokautavo Rex‘ą Layne‘ą. Po pergalės prieš Joe Louis‘ą Marciano vėl buvo parodytas per nacionalinę televiziją. Rokis, nugalėjęs Louis‘ą, kuriam tai buvo viena paskutinių jo karjeros kovų, buvo apimtas įvairiausių emocijų, nes Louis‘as buvo jo dievaitis nuo pat vaikystės.

Čempiono karjera

Po dar keturių pergalių, tarp jų prieš Lee Savold‘ą ir Harry Matthews‘ą Marciano 1952 m. rugsėjo 23 d. Filadelfijoje susikovė su pasaulio sunkiasvorių bokso čempionu trisdešimt aštuonerių metų Jersey Joe Walcott‘u. Walcott‘as, pirmajame raunde pasiuntęs i nokdauną Marciano, uždirbo svarbius taškus ir nuolat pirmavo iki tryliktojo raundo. Tryliktame raunde Marciano savo firminiu dešiniuoju smūgiu (angl. „Suzie Q“) parbloškė Walcott’ą. Walcott‘as neatsikėlė ir Marciano tapo naujuoju pasaulio bokso sunkiasvorių čempionu. Pirmąkart Rokis apgynė šį titulą po metų, kai tą patį Walcott‘ą nokautavo pirmame raunde. Kitas pretendentas į čempiono titulą buvo Roland‘as La Starza. Kovos pradžioje Marciano taškais pralaiminėjo prieš oponentą, bet vienuoliktame raunde Rokis nugalėjo Roland‘ą La Starza techniniu nokautu.
Toliau Marciano dukart iš eilės susikovė su buvusiu legendiniu pasaulio bokso sunkaus ir pusiau sunkaus svorio čempionu Ezzard‘u Charles‘u, kuris tapo vieninteliu boksininku, išsilaikiusiu prieš Marciano visus penkiolika raundų. Pirmąją kovą Rokis laimėjo taškais, o antrąją – nokautu aštuntame raunde. Vėliau Marciano ringe susitiko su Didžiosios Britanijos ir Europos čempionu Don‘u Cockell‘u. Savo priešininką Rokis nokautavo devintame raunde.
1955 m. rugsėjo 21 d. įvyko paskutinioji Marciano kova. Tada jo oponentas buvo Archie Moore‘as. Iš pradžių kova buvo suplanuota rugsėjo 20 d., tačiau buvo atidėta dėl uragano grėsmės. Marciano buvo dukart pasiųstas į nokdauną antrame raunde, tačiau atsigavo ir nokautavo Moore‘ą devintame raunde. Beje, Moore‘as buvo pasiųstas į nokdauną šeštame ir aštuntame raunduose, tačiau jį išgelbėdavo gongas, skelbiantis raundo pabaigą.
1956 m. balandžio 27 d. Marciano oficialiai pranešė apie savo pasitraukimą iš profesionaliojo sporto.

Baigus bokso karjerą

Marciano ėmė mąstyti apie galimybę sugrįžti į profesionalųjį sportą, kai 1959 m. birželio 26 d. Ingemar‘as Johansson‘as tapo pasaulio bokso sunkaus svorio čempionu, nugalėjęs Floyd‘ą Patterson‘ą. Po mėnesio treniruočių, Marciano nusprendė niekada negrįžti į profesionalųjį sportą. Po šio pasitraukimo, Marciano daug savo uždirbtų pinigų investavo į įvairius restoranus, tačiau daugelis jo investicijų (tokių kaip Floridos pelkės pirkimas) baigėsi katastrofiškai. Daug pinigų jis skolindavo ir draugams, tačiau tie pinigai nebuvo grąžinti.
Rokis metus vedė bokso šou televizijoje, kurį rodydavo kartą per savaitę. Neilgai Marciano dirbo imtynių teisėju (vidurinėje mokykloje Rokis buvo geras imtynininkas). Dar daug metų Rokis dirbo bokso teisėju ir komentatoriumi.
1969 m. liepos pabaigoje, netrukus prieš Marciano mirtį, jis sutiko bendradarbiauti filmuojant filmą „Superkova: Marciano prieš Ali“. Buvo nufilmuota dviejų boksininkų treniruojamojo pobūdžio kova. Tada filmuota medžiaga buvo redaguota ir perkelta į kompiuterį, kur sukurta hipotetinė kova, kurioje abu kovotojai – Ali ir Marciano – kaunasi būdami savo geriausios formos. 1970 m. sausio 20 d. šis filmas buvo publikuotas. Marciano kovą laimėjo nokautu tryliktame raunde.

Mirtis

Buvo 1969 metai, Rokio 46-tojo gimtadienio išvakarės, kai Marciano keleivio vietoje skrido privačiu lėktuvu Cessna 172 į Des Moines miestą, Ajovos valstijoje. Tragedija įvyko naktį, esant blogam orui. Pilotas, neturėjęs įgūdžių skraidyti blogomis oro sąlygomis, bandė nutupdyti lėktuvą mažame aerodrome šalia Newton‘o Ajovos valstijoje, bet trenkėsi į medį dviejų mylių atstumu nuo leidimosi tako. Lėktuve beveik nebuvo likę degalų. Rokis, jaunas pilotas ir dar vienas keleivis (anot Ajovos bendruomenės vadovo Louis‘o Fratto sūnaus) susidūrimo metu mirė. Marciano rengėsi pasakyti kalbą, norėdamas paremti draugo sūnų, be to jo laukė netikėtas gimtadienio vakarėlis. Jis tikėjosi grįžti anksti ryte, kad savo 46-tąjį gimtadienį galėtų atšvęsti su žmona. Rokis tada skrido iš Čikagos po susitikimo su Andy Granatelli‘u, STP kompanijos vadovu, jo namuose. Marciano mirė, nepalikęs testamento.
Rokis buvo palaidotas Floridoje, Fort Lauderdale‘o memorialinių kapinių kriptoje. Marciano žmona, kuri mirė 46-erių, praėjus penkeriems metams po vyro žūties, buvo palaidota šalia jo. Rokio tėvas mirė 1973 metų kovą, o motina – 1986 metų sausio pradžioje.

Palikimas

1971 metais žurnalo „Ring“ įkūrėjas Nat‘as Fleischer‘is įvardijo Marciano kaip vieną iš dešimties kada nors buvusių geriausių pasaulio bokso sunkaus svorio čempionų. 1998 metais „Ring“ Rokį įvardijo kaip vieną iš šešių kada nors buvusių geriausių pasaulio bokso sunkaus svorio čempionų.
2002 metais tas pats žurnalas Marciano paskelbė 12-tuoju numeriu sąraše 80 geriausių kovotojų per pastaruosius 80 metų. 2003 metais „Ring“ Rokiui davė 14-tą vietą iš 100 kada nors buvusių geriausių kovotojų. 2005 metais Tarptautinė Bokso Tyrimo Organizacija (angl. Boxing Research Organization) Marciano pavadino penktuoju numeriu tarp geriausių kada nors buvusių bokso sunkiasvorių. 1977 metais žurnalas „Ring“ Marciano paskelbė geriausiu italų kilmės amerikiečiu kovotoju. 2007 metais ESPN. com Marciano įtraukė į 50-ties geriausių kada nors buvusių (ar esamų) boksininkų sąrašą, kuriame Rokis užėmė 14-tą vietą. 1968 metais pagal Murry Woroner‘io radijo ir kompiuterinę programą Marciano buvo paskelbtas geriausiu sunkiasvoriu bokso čempionu.
Marciano priklauso pasiektos ilgiausios pergalių serijos sunkiasvorio ir pasaulio bokso sunkaus svorio čempiono karjeroje rekordas. Karjerą Rokis baigė be pralaimėjimų. Šiam rekordui buvo iškilęs pavojus, kai 1985 metais Larry Holmes‘as buvo laimėjęs visas savo karjeros 48 kovas, bet dukart pralaimėjo Michael‘ui Spinks‘ui. Pusiau sunkaus svorio boksininkui Dariusz Michalczewski taip pat trūko labai nedaug iki Marciano rekordo, kai jis laimėjo 48 kovas be pralaimėjimų. Ilgiausios pergalių serijos bokso ringe rekordas priklausė Julio César Chávez’ui, kuris laimėjo 88 kovas, tačiau 1933 metais viena jo kova baigėsi lygiosiomis. Willie Pep‘as, pusiau lengvo svorio boksininkas, laimėjo 63 kovas iš eilės, bet vėliau patyrė pralaimėjimą. Packy McFarland‘as buvo pusiau sunkaus svorio boksininkas (kovęsis nuo 1904 m. iki 1915 m.), kuris pralaimėjo savo pirmąją kovą, bet visas kitas 98 kovas laimėjo. Tačiau šis kovotojas nei karto nelaimėjo pusiau sunkaus svorio čempiono titulo.
Per visą bokso istoriją tik keletas boksininkų baigė savo karjerą be pralaimėjimų. Super vidutinio svorio boksininkas Sven‘as Ottke, laimėjęs visas 34 savo kovas, baigė karjerą. Keli boksininkai pasitraukė iš profesionaliojo sporto be pralaiėjimų, bet patyrę lygiąsias. Jim Won Kim‘as, super lengviausio svorio čempionas, 1986 metais baigė savo karjerą su 16 pergalių ir dvejomis lygiosiomis, Ricardo Lopez‘as 2001 metais baigė karjerą su 51 pergale ir vienomis lygiosiomis ir Laszlo Papp‘as, vidutinio svorio boksininkas, pasitraukė iš profesionaliojo sporto su 28 pergalėmis ir dviejomis lygiosiomis.
Marciano buvo pasiųstas į nokdauną tik du kartus jo profesionaliojoje karjeroje. Pirmąkart Rokis į nokdauną buvo pasiųstas čempionų kovoje prieš Jersey Joe Walcott‘ą. Antrą kartą Marciano buvo pasiųstas į nokdauną kovoje prieš Archie Moore’ą. Tačiau abu kartus jis atsistojo ir nokautavo savo oponentus.
Marciano smūgis buvo ištirtas ir išmėgintas. 1963 metų gruodžio mėnesį tyrimo išvados buvo viešai paskelbtos: Marciano smūgio jėga nubloškia ryšulį didesne jėga nei šarvus pramušanti kulka ir tolygi tokiai jėgai, kuri galėtų pakelti į vienos pėdos (0,3048 m) aukštį 1000 svarų (453,6 kg) svorį.
Žurnalas „Ring“ tris kartus Marciano paskelbė metų kovotoju. Jo trys kovos, nuo 1952 m. iki 1954 m., laimint, o vėliau ginant čempiono titulą, minėto žurnalo tituluotos metų kovomis. 2006 metais ESPN organizuotu balsavimu 1952 metų čempioniškos Marciano kovos prieš Walcott’ą nokautas buvo išrinktas geriausiu bokso istorijoje. 1952 metais Marciano buvo paskelbtas metų atletu ir apdovanotas Hickok diržu (specialus prizas). 1955 metais Rokis buvo paskelbtas antruoju pagal svarbą Amerikos atletu.
Marciano yra įtrauktas į Tarptautinį Bokso Šlovės muziejų.