google/wiki40b huggingface dataset:
Juzefa Okuličienė

Biografija

Tėvas dvarininkas bajoras Juozas Povickas, motina Antanina Ona Liutkevičiūtė (1850–1922 m.), sesuo Felicija Bortkevičienė. Vyras inžinierius Kazys Okuličius (1869–1919 m.), sūnūs Jurgis Okuličius ir Jonas Okuličius.
Nuo 1894 m. dalyvavo gabenant ir skirstant, slepiant nuo žandarų draudžiamą spaudą lietuvių kalba. 1905–1906 m. rėmė revoliucijos dalyvius, rinko aukas. Gyvendama Vilniuje, buvo viena iš sesers F. Bortkevičienės suburtų moterų giedotojų, kurios eidavo per Vilniaus bažnyčias ir visur giedodavo lietuviškas giesmes. Įstojusi į Lietuvos socialdemokratų partiją 1905 m. platino atsišaukimus Troškūnų apylinkėse, dalyvaudavo mitinguose. 1905 m. gruodžio 4-5 d. Didžiojo Vilniaus seimo dalyvė. Netrukus po Seimo jos dvare Latavėnuose Lietuvos moterų susivienijimas surengė Lietuvos moterų sodiečių susirinkimą, kuriam vadovavo viena iš moterų judėjimo lyderių Ona Brazauskaitė. Kaimo moterys ir pažangios dvarininkaitės jame pasisakė už lygias vyrų ir moterų politines ir ekonomines teises.
1906 m. už Vilniaus Seimo nutarimų vykdymą ir priklausymą Lietuvos socialdemokratų partijai suimta, kalinta Ukmergės, Panevėžio ir Kauno kalėjimuose, 1910 m. vasario 19 d. kartu su Kotryna Jonelyte ir Pranu Mažyliu ji buvo teisiama Vilniuje ir nubausta 9 mėn. tvirtovės kalėjimo. Kalinta Petropavlovsko tvirtovės kalėjime Sankt Peterburge (Rusija). Kalėjimuose susirgo džiova, vėliau visą gyvenimą jautė ligos pasekmes.
Grįžusi į Lietuvą, vėl įsitraukė į aktyvią visuomeninę veiklą, Lietuvos Dailės draugijos aktyvistė, Ukmergės apskrityje rinko ir teikė eksponatus šios draugijos parodoms. Pirmojo pasaulinio karo metais įvairių organizacijų labdaros lėšų rinkimo įgaliotinė Troškūnų apylinkėse. Pirmojo pasaulinio karo metais gynė žmones nuo neteisėtų vokiečių administracijos veiksmų.
1918 m., kai aktyviausios Lietuvos moterys pareiškė protestą Lietuvos Tarybai dėl to, kad jos nebuvo pakviestos į Lietuvių konferenciją ir į Lietuvos Tarybą, surinko 127 Troškūnų apylinkių moterų parašus, kuriais reikalauta teisių lygybės ir pati pasirašė pirmoji.
Likusi našlė, nuo 1919 m. iki gyvenimo pabaigos prižiūrėjo Latavėnų dvaro ūkį. 1922 m. buvo įpareigota vadovauti Lietuvos moterų sąjungos skyrių kūrimui Troškūnuose ir apylinkėse.
Palaidota Troškūnų kapinėse šalia motinos, vėliau toje pačioje kapavietėje palaidota ir sesuo F. Bortkevičienė. Kapą ženklina kuklus betoninis antkapis su kryželiu ir įrašu.
Šydlovecas

Istorija

Pirmieji miesto valdytojai buvo Odrovanžų giminė, kurios palikuonys broliai Jokūbas (Jakub Szydłowiecki) ir Slavkas (Sławko Szydłowiecki), pasivadinę Šydloveckiais, XV a. pradžioje pradėjo Šydloveckių giminę, turėjusią nemažą įtaką Lenkijos karalystėje. 1305 m. miestui suteiktos Magdeburgo teisės atmainos, Silezijos Šriodos teisės. Jas 1427 m. patvirtino Jogaila. Stanislovas Šydloveckis mieste pastatė Saksonijos gotikos stiliaus pilį.
Kristupo Šydloveckio (Krzysztof Szydłowiecki) dukrai Elžbietai, vienintelei tėvo turto paaveldėtojai 1547 m. ištekėjus už Mikalojaus Radvilos Juodojo Šydlovecas ir visa Šydloveco žemė perėjo Radvilų nuosavybėn. Pirmasis jos paveldėtojas Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis atidarė ir suremontavo tėvo uždarytas bažnyčias, jo palikuonys miestą dar labiau išpuoselėjo. Jų laikais mieste apsigyveno bankininkai škotai, akmentašiai, mūrininkai ir menininkai italai, XVII a. atsikėlė pirmieji amatininkai ir prekijai žydai. 1602-1629 m. turgaus aikštėje pastatyta rotušė.
1652 m. miestas nukentėjo nuo maro epidemijos, o netrukus trečiojo Šiaurės karo metu sudegė ir buvo sugriauta 90 % miesto pastatų. Išaugusi po šių įvykių žydų bendruomenė 1711 m. pasistatė sinagogą. Po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo miestas atiteko Austrijai, o 1815 m. Rusijai.
Mirus Motiejui Radvilai, 1802 m. visa Šydloveco žemė atiteko Onai Sapiegaitei, kuri 1828 m. ją perleido Lenkijos karalystės iždui. 1863 m. sukilimo metu miestą vieną pirmųjų buvo išvadavę sukilėliai.
Pirmojo pasaulinio karo metu miestas mažai nukentėjo, tik rotušei austrų sviediniai numušė stogą. Nuo 1918 m. Šydlovecas priklausė Kelcų vaivadijai. Tarpukaryje mieste išaugo kelios pramonės įmonės, buvo pastatyta viešoji biblioteka.
1939 m. rugsėjo 8 d. miestą užėmė Antrąjį pasaulinį karą pradėję vokiečiai. Po pusės mėnesio didžiąją miesto dalį jau užėmė getas. Per karą žuvo 80 % miesto gyventojų.

Smiltainio laužyklos

Šydloveco apylinkėse nuo seno yra kasamas geros kokybės smiltainis. Tarpukariu, kuomet Vilnius priklausė Lenkijai, šiuo smiltainiu buvo puošiami kai kurie pastatai, pavyzdžiui bankas Gedimino pr. 12.
Kosumelinis meškėnas

Biologija

Šių meškėnų biologija mažai tirta. Jie yra mažiausi tarp savo gentainių meškėnų. Gyvūnų „pigmėjiškumą“ lėmė geografinis rūšies, gyvenančios saloje, izoliuotumas. Suaugusio individo kūnas siekia 60–80 cm dydžio, uodega - apie 25 cm, patinai didesni už pateles. Sveria 3–4 kg. Tuo pačiu kosumeliniai meškėnai yra apie 45 % lengvesni ir 18 % mažesni už kitus Centrinės Amerikos žemyninius meškėnus. Žvėrelio kailis rudai pilkos spalvos, uodega su gelsvu atspalviu, pamarginta tamsiais skersiniais dryžiais. Veidas turi kaukės pavidalo piešinį.
Aktyvus naktį, visaėdis. Apie pusę raciono sudaro krabai, o taip pat varliagyviai, driežai ir vabzdžiai. Iš augalinio maisto minta kulkmedžio ir Pithecellobium vaisiais, sorų žalumynais.
IUCN duomenimis, rūšis yra kritinėje būklėje, grėsmingai nykstanti, jos apsaugos būklė – CR. Priskaičiuojama apie 300 kosumelinių meškėnų. Rūšies skaitlingumą smarkiai veikia tropiniai uraganai. Meškėnų populiacijos dydis svyruoja stichinių nelaimių periodais, be to, neigiamą poveikį daro žmogaus ūkinė veikla. Po didžiųjų uraganų žvėrelių tam tikrose teritorijose gali sumažėti iki 60 %.
Kėdainių dvaras

Kėdainių dvaras buvo Kėdainiuose.

Istorija

Spėjama, kad pirmasis Kėdainių savininkas Radvila Astikaitis apie XV a. vidurį ant stataus ir vaizdingo kairiojo Nevėžio kranto pastatė dvarą. 1629 m. vakarinėje Kėdainių dalyje plytėjusiuose dvaro laukuose apsigyveno vokiečiai evangelikai liuteronai, kurie dešimčiai metų buvo atleisti nuo mokesčių. 1667 m. Kėdainių dvaras priklausė Vilniaus vaivadai kunigaikščiui Jonušui Radvilai (su 534 valstiečių dūmais).
1811 m. per vedybinius ryšius Kėdainiams atitekus vokiečių kilmės lenkų grafo Pranciškaus Čapskio nuosavybėn, dešiniajame Dotnuvėlės krante grafas įkūrė naują dvaro sadybą. Vėliau, 1844 m., šios vietoje Marijonas Čapskis pasistatė mūrinius dvaro rūmus bei šalimais įveisė parką. Dvaro teritorijoje taip pat buvo pastatyta sūrių gamykla ir alaus darykla.
Po 1863 m. sukilimo numalšinimo Marijonas Čapskis buvo apkaltintas sukilėlių remimu ir ištremtas į Sibirą, o jo dvaras konfiskuotas. 1866 m. nauju dvaro savininku tapo rusijos armijos generolas Eduardas Totlebenas (1818–1884), kuris tariamai vis tiek kilniaširdiškai sumokėjo buvusiam dvaro šeimininkui ir vėliau iš pagrindų rekonstravo dvaro rūmus bei išplėtė parką. Po 1871 m. perstatymo rūmai pasipuošė dviem bokštais su piramidinėmis vėlyvojo renesanso formų viršūnėmis. 1886 m. dvaras buvo atskirtas nuo miesto.
Totlebenai dvarą valdė iki I pasaulinio karo. Tarpukariu rūmuose veikė mokytojų seminarija, melioratorių mokykla. 1944 m. Liepos 30 d. Kėdainių dvaras buvo susprogdintas besitraukiančių vokiečių karių. Spėta išsaugoti tik tarp griuvėsių rastą unikalų Saulės laikrodį, kuris dabar stovi Kėdainių Rotušės skulptūrų kiemelyje.
Neonacizmas

Neonacizmas (taip pat žinomas kaip neonacionalsocializmas) yra siejamas su keliais Antrojo pasaulinio karo judėjimais, siekiantis atgaivinti nacionalsocializmo ideologiją ar kai kuriuos jos aspektus, pavyzdžiui, rasinį ar etninį nacionalizmą.
Neonaciai retai vartoja šį pavadinimą kalbėdami apie save, dažniau įvardindami save kaip nacionalsocialistus, nacionalistus, patriotus ir panašiai. Kai kurios grupės ar individai, kurie pritaria ideologijai, vengia nacistinių terminų norėdami apeiti kultūros normas ar teisines subtilybes. Dauguma Europos šalių įstatymais draudžia nacistinių, rasistinių ar antisemitinių pažiūrų reiškimą.
Neonaciai dažnai naudoja raudonos – baltos – juodos spalvų simbolius, kurie buvo naudojami nacistinėje Vokietijoje, tokius kaip svastika, Juodoji saulė, sig runos ir raudonos – baltos – juodos spalvų derinys. Visuomenėje dėl nežinojimo nacių simbolika dažnai painiojama su indoeuropietiška naudota pagoniškoje Lietuvoje.
Neonacių judėjimas yra globalus reiškinys, organizuotas ir veikiantis daugelyje šalių, taip pat ir turintis tarptautinius ryšius. Jis pasireiškia net Izraelyje.

Lietuvoje

Neonacizmas Lietuvoje pradėjo reikštis, kaip ir kitose šalyse, suirus Sovietų Sąjungai XX a. 10 dešimtmečio pradžioje – viduryje. Vienas ryškiausių personų Lietuvos neonacistiniame judėjime yra šiaulietis Mindaugas Murza. Jis dar 1996 m. Šiauliuose įkūrė Lietuvių nacionalsocialinės vienybės sąjungą. Jie pradėjo leisti pogrindinį nacistinį lapelį „Nacijos balsas”, kuriame žydai buvo paskelbti nusikaltėliška tauta, veikiančia „ne tik prieš lietuvių tautą, bet ir prieš Žmoniją”. Antisemitine dvasia buvo persmelkta visa LNSVS ideologija: “Labai pavojingi žydai, tie Lietuvos nepriklausomybės duobkasiai, 1940 m., NKVD komisarai, jie vėl siekia užvaldyti Lietuvos turtą, neva anksčiau jiems priklausiusį”.(„Nacijos balsas“, Nr.3. 1997 m. gegužės 24 d.) 
Lietuvoje nacionalistinės grupuotės yra akylai stebimos teisėsaugos, nes antisemitinė, skatinanti rasinę nesantaiką veikla Lietuvos Respublikoje yra draudžiama.
Audi A5

Audi A5 kabrioletas

Kabrioletą numatoma gaminti 2009 m. pradžioje. Audi patvirtino, kad automobilyje bus medžiaginis stogas, skirtingai nei metalinis Volkswagen Eos modelyje.

Audi S5

Audi S5 buvo pristatytas tuo pačiu metu kaip ir Audi A5.
Automobilis turi agresyviau atrodančią priekinę dalį, kaip ir visi S ir RS serijos modeliai.
Kakadu nacionalinis parkas

Etimologija

Kakadu pavadinimas kilęs iš žodžio – Gagudju, tai kalba, kuria kalba šiaurinės parko dalies aborigenai. Spėjama, kad čia jie gyvena jau maždaug 50 000 metų.

Tyrinėjimai

Pirmasis keliautojas Janas Karstensonas 1623 metais apiplaukęs Karpentarijos įlanką, pasiekė šiaurinę Australijos pakrantę. Ludvigas Leichardtas – pirmasis perėjęs Kakadu parką 1845 metais. Jis keliavo iš Kvynslendo į Šiaurinę Teritoriją.
Miolehiojus

Miolehiojus (dan. Møllehøj) − aukščiausia Danijos vieta (170,86 m aukščio), esanti Vidurio Jutlandijos regione, Skanderborgo komunoje; 30 km į pietvakarius nuo Orhuso.
Ant kalno yra likusi girnapusė nuo buvusio vėjo malūno, kuris čia stovėjo nuo 1838 m. iki 1917 m. Anksčiau buvo manyta, kad aukščiausios Danijos vietos yra kitos − Yding Skovhøj ir Ejer Bavnehøj. Tačiau, 2005 m. atlikus tikslius matavimus paaiškėjo, kad Miolehiojus yra aukščiausia vieta Danijoje.
Emilija Macienė

Biografija

Nuo 1995 m. Telšių rajono Pavandenės vidurinės, 2000–2007 m. pagrindinės mokyklos direktorė.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė, LDDP tarybos narė. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Telšių rajono skyriaus narė.
1995-1997 m. ir 1997–2000 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narė (LDDP sąraše).
Teisingumas

Filosofija

Platonas teisę laikė didžiausia dorybe žmonių gyvenime, teisingumo kriterijumi, jį apibrėžė kaip (valstybės) įstatymų saugojimą, dorybių vykdymą ir gero darymą kitiems. Platonas teisingumo sąvoką išvedė aiškindamas žmogaus sielos jėgų esmę.
Tomas Akvinietis teisingumą laikė pamatine vadovaujančia dorybe, vedančia į geraširdiškumą, Dievo ir artimo meilę. Nesant teisingumo, nebelieka veiksnių, suteikiančių žmonių gyvenimui vertę.

Viešajame gyvenime

Teisingumas – vertybinė kategorija, naudojama įvairiose srityse. Politiniame gyvenime dažnai deklaruojamas teisingumo siekis. Jis dažnai įtvirtinimas politinių organizacijų programose, kitokiuose dokumentuose. Sąvoką savo pavadinimuose naudoja įvairios politinės partijos: pvz., Lietuvoje – Tvarka ir teisingumas, Lenkijoje – Teisė ir Teisingumas, Turkijoje – Recep Tayyip Erdoğan vadovaujama Teisingumo ir plėtros partija (turinti 352 iš 550 parlamento mandatų; 2007 m. parlamento rinkimuose laimėjusi 46,7 % balsų). Nėra vieningos sociologinės teisingumo sampratos; įvairiose visuomenės ir mokslo srityse egzistuoja skirtingas aiškinimas bei atskiros teisingumo teorijos.
Pagal rūšis gali būti atkuriamasis teisingumas (vykdomas teisės pažeidimus), konstitucinis teisingumas (įtvirtinant tam tikrą „teisingą“ tvarką) ir pan.

Teisės filosofija

Bendrojoje teisės filosofijoje teisingumas suvokiamas kaip aksiologinė sąvoka bei tiriamas įvairiais požiūriais; yra išskiriamos skirtingos sampratos teorijos.
Teisingumas – pamatinė visuomenės vertybė, kurios įsiviešpatavimo teisinėje sistemoje siekiama specialiomis – teisinėmis – priemonėmis: teisėsauga, specialiai sukurtų institucijų, įstaigų bei organizacijų veikla.
Proceso teisės teorijoje bei proceso teisės filosofijoje teisingumas yra jurisdikcinei institucijai (pvz., teismui) priskirtų (teisinių) konfliktų sprendimas, remiantis teise bei (su)reguliuojant konkrečius tam tikroje situacijoje susiklostančius visuomeninius santykius. Tokia veikla – ginčų nagrinėjimas (ikiteisminėse ir tolesnėse instancijose), bylų sprendimas (teismuose), kita teisminio pobūdžio veikla. Šiuolaikinėje valstybėje egzistuoja prievartos taikymo monopolis, jis priklauso valstybei, kuri juo naudojasi per savo institucijas bei pavaldžias organizacijas, specialiai tam sukurtas įstaigas, pvz., teismus, prokuratūrą. Teisingumą vykdo tik teismai (LR Konstitucijos 109 str. 1 d).

Mitologija

Teisingumą simbolizuojanti graikų deivė Temidė (arba romėnų Justicija) vaizduojama su raiščiu ant akių – bešališkumo simboliu, vienoje rankoje laikanti kalaviją, o kitoje – svarstykles (kartais ir su gausybės ragu).
Lietuviškoje mitologijoje teisingumą globoja dievaitis Perkūnas.
Augalai pionieriai

Augalai pionieriai – augalų rūšys, kurios plinta dar laisvuose arealuose. Pionieriai lengviau nei kitos augalų rūšys pakelia kraštutines augimo sąlygas. Vykstant biologinei sukcesijai jie paveikia biotopą paprastai tokiu būdu, kad jos sukuria kitoms augalų rūšims palankesnes augimo sąlygas ir šių yra po to užgožiamos.
Vis labiau retėjant kraštutinių sąlygų augimvietėms (dėl maisto medžiagų depozicijos bei dėl žmonių kultivuojamosios veiklos) kai kurioms augalų pionierių rūšims gresia išnykimas.
Pionieriai pirmieji pradeda augti naujai susidariusiuose žemės plotuose. Jie taip paruošia dirvą vėlesnei vegetacijai. Tokie augalai – rezistentai, kuriems medžiagų trūkumas dėl jų simbiozės su bakterijomis negresia arba jų dauginimuisi daro įtaką paukščiai, mintantys augalais ir su eksrementais platindami jų sėklas.
Gili gerklė (1972 filmas)

Turinys

Pagrindinė filmo veikėja, niekaip negalėdama patirti seksualinio pasitenkinimo, kreipiasi pagalbos į gydytoją Jangą, kuris nustato priežastį – moters klitoris yra gerklėje ir malonumą ji gali patirti tik specifine oralinio sekso forma.

Filmo kūrimas

Režisierius Gerardas Damiano pasakoja, kad pasikvietęs aktorę Lindą Lavleis vienai scenai, kurios trūko norint pabaigti jo ankstesnį filmą ir pamatęs jos oralinio sekso sugebėjimus, per savaitę parašė scenarijų „Giliai gerklei“.
Filmavimo darbai truko 6 dienas ir buvo vykdomi Floridoje 1972 m. sausį.
Naujos juostos prodiuseriu tapo Louis „Butchie“ Peraino, titruose nurodytas kaip „Lou Perry“. Filmo kūrimas kainavo 22,5 tūkst. JAV dolerių ir dar 25 tūkst. buvo sumokėti muzikos autoriams. Pinigus suteikė Peraino tėvas Anthony Peraino ir dėdė Joe Peraino, siejami su organizuota nusikaltėlių gauja. Režisierius Damiano, pagal pirminį susitarimą turėjęs teisę į trečdalį pelno, buvo nušalintas nuo bendros veiklos sumokėjus jam 25 tūkst. dolerių po to, kai paaiškėjo, kad filmas gali būti itin pelningas. Tvirtinama, kad mafija, organizavusi juostos platinimą, vertė kino teatrų savininkus mokėti dalį nuo parduodamų bilietų.
Per pirmąsias 7 savaites filmas kino teatruose uždirbo 1 mln. dolerių (5,58 mln. šių dienų ekvivalentu). Per 6 mėn jis surinko rekordinius 3 mln. dolerių ir po 48 savaičių vis dar buvo pelningiausių 10 filmų sąraše.
Skelbiama, kad juosta uždirbo 600 milijonų dolerių, tačiau tai neatrodo realu, nes, vidutiniškai bilietui kainuojant 2,05 dolerio, juostą turėjo pamatyti visi JAV gyventojai, įskaitant vaikus, ir ne vieną kartą. Kadangi tuo laikotarpiu didžioji dalis pornografiją demonstruojančių kino teatrų buvo kontroliuojami mafijos ir galėjo būti naudojami pinigų plovimui, 600 milijonų suma greičiausiai nėra tiksli, nepaisant tiesiog fenomenalaus juostos populiarumo (viename iš Niujorko kino teatrų bilietai į filmą buvo išpirkti 2 savaites į priekį). Vis dėlto tikėtina, kad vaizdajuostės ir nuoma galėjo surinkti apie 100 mln. dolerių.

Teismai

Dėl atvirų pornografinių scenų filmas buvo uždraustas 23 JAV valstijose. 1972 m. Memfyje buvo iškelta byla 11 asmenų ir 5 korporacijoms, tarp jų ir Peraino šeimai bei aktoriui Harry Reemsui dėl netinkamo elgesio normų pažeidimų. Režisieriui Gerardui Damiano ir Lindai Lavleis buvo suteikta neliečiamybė mainais už parodymų davimą teismui.
Teismui paskelbus nuosprendį, Reemsas tapo pirmuoju aktoriumi, nuteistu už nepadorų elgesį, tačiau sulaukė palaikymo iš įvairių organizacijų bei kitų aktorių ir po apeliacijos netrukus buvo išleistas į laivę. Kiti teisiamieji byloje taip pat gavo trumpas įkalinimo bausmes.

Muzika

1972 m. pasirodė ir šio filmo garso takelis, išleistas kompanijos „Trunk Records“. Jame yra ir instrumentinės ir vokalinės kompozicijos, tačiau jų atlikėjai nėra žinomi.
Akmeniai (Kupiškis)

Istorija

Pirmą kartą kaimas paminėtas 1603 m. ir priklausė poniai Raiskai iš Noriūnų dvaro. 1605 m. Andrius Narusevičius kaimą įkeitė Jonui Stanišauskui, tačiau 1610 m., su Jurgiu Suliatickiu atgavę skolą, gražino jį A. Narusevičiaus našlei Kotrynai ir priklausė Kupiškio dvaro Marnakos vaivadijai. 1681 m. Akmeniai jau minimi Palėvenės bažnyčios metrikų knygose. 1775 m. priklausė Tiškevičienei.
1795 ir 1811 m. minima, jog perpus padalintas kaimas priklausė Oginskiams: viena pusė priklausė Noriūnų dvarui, antra – Noriūnėlių palivarkui (vėliau viena dalis buvo Venclovaičių nuosavybė). 1861–1919 m. priklausė Ukmergės apskrities Subačiaus valsčiaus Levaniškio seniūnijai. 1873 m. per Akmenių žemes nutiestas geležinkelis Daugpilis–Radviliškis. 1919–1940 m. priklausė Panevėžio apskrities Kupiškio valsčiui.
1915–1918 m. Dūdų sodyboje vykdavo Aukštaičių pažangiojo jaunimo organizacijos vakarai, vaidinimai. 1919 m. gegužės 26–28 d. prie kaimo vyko Panevėžio atskirojo bataliono kovos su Kupiškį ginančiais bolševikais.
Sovietmečiu priklausė „Laisvės“ kolūkiui.

Pavadinimo kilmė

Pavadinimas kilęs iš per kaimą tekančio Akmenos upelio.
Moterų Eurolyga

Moterų Eurolyga (angl. Euroleague Women – Moterų Eurolyga).  Lyga buvo įkurta 1959.  
Reguliariajame sezone komandos žaidžia keturiose grupėse po šešias komandas. Kiekviena komanda žaidžia po vienerias namų ir išvykos rungtynes. 4 geriausios grupės komandos patenka į aštunfinalį. Aštunfinalyje komandos žaidžia namų ir išvykos rungtynes, jei aštunfinalio rezultatas lygus 1-1, žaidžiamos dar vienerios papildomos rungtynės. Ketvirtfinalyje taip pat žaidžiamos vinerios namų ir išvykos rungtynės jei ketvirtfinalio rezultatas lygus 1-1, žaidžiamos dar vienerios papildomos rungtynės. Finaliniame ketvirtyje žaidžiamos po vienas pusfinalio ir finalo rungtynės (finalo rungtynių nugalėtoja užima trečią vietą).
Hedwig Andersen

Biografija

Gimė 1866 m. birželio 9 d. Klaipėdoje, virvių gamintojo šeimoje. Zondershauzene, Tiuringijoje dirbo fortepijono mokytoja. Mokėsi dainavimo pas Julius Hey, kur susipažino su Clara Schlaffhorst. Kartu jos iš vertė iš anglų į vokiečių kalbą Leo Kofler knygą The Art of Breathing. 1910 m. pradėjo dirbti mokytoja Berlyne. 1916 m. kartu su C. Schlaffhorst atidarė vokalinio meno mokyklą Rotenberge prie Fuldos. 1926-1942 m. mokykla veikė Hustedt miestelyje Žemutinėje Saksonijoje, o 1942-1945 m. Seefeld miestelyje Pomeranijoje. Po C. Schlaffhorst mirties 1945 m. persikėlė gyventi pas savo buvusią mokinę Annemarie Fischer į Šionbriuną prie Eutino Šlėzvige-Holšteine, kur ir mirė 1957 m. kovo 29 dieną.
Smilgių gimnazija

Istorija

Smilgių pradžios mokykla buvo įsteigta 1806 m. Ši data paminėta Vilniaus senojo universiteto dokumentuose. Tai buvo parapijos mokykla, išlaikoma tėvų, kurioje mokėsi 6 mokiniai, 1822 m. – 27 mokiniai. Tais laikais tai buvo vidutinio dydžio mokykla. Nuo 1822 m. iki 1867 m. žinių apie mokyklos veiklą nėra. Po 1867 m. sukilimo, uždraudus lietuvišką spaudą, Smilgių apylinkėje veikė kelios slaptosios „daraktorių“ mokyklos. 1867 m. Smilgių viršaičio A. Stasevičiaus rūpesčiu įsteigta vieno komplekto pradinė mokykla, kurioje buvo dėstoma rusų kalba. 1912/1913 m. atidarytas antras skyrius. Mokėsi jau 80 mokinių.
1922 m. paskelbus privalomojo pradinio mokymo įstatymą, padaugėjo mokinių, pradėjo trūkti patalpų. Mokyklos vedėjo P. Janušausko rūpesčiu 1933 m. pastatytas 4 komplektų 2 aukštų medinis mokyklos pastatas. 1934/1935 m. mokykloje pradėjo veikti V-asis ir VI-asis skyriai. Mokėsi 200–250 mokinių. 1944 m. atidaryta progimnazija, 1951 m. – vidurinė. 1953/1954 m. Smilgių vidurinė mokykla išleido I-ąją abiturientų laidą. 1965 m. pastatoma tipinė mokykla, 1978 m. – priestatas. Nuo 2004 m. rugsėjo 1 d. „Atžalyno“, Gustonių, Pašuojo, ir Sujetų pradinės mokyklos tapo Smilgių vidurinės mokyklos skyriais. Deja, dėl mokinių skaičiaus mažėjimo šie skyriai jau uždaryti. 2014 m. liepos 1 d. Smilgių vidurinė mokykla pertvarkyta į gimnaziją.
Mokyklai vadovavo P. Jasulaitis, J. Priesas, J. Liucveikis, R. Banevičius, E. Būtėnienė, K. Vaičiūnas, V. Vaičaitis, J. Kalibatas. Nuo 2012 metų rugsėjo mokyklai vadovauja Asta Kačarauskienė, buvusi mokyklos mokinė. Ilgamečiai mokyklos mokytojai ir darbuotojai: M. Šleivienė, D. Šalkauskienė, R. Pociuvienė, G. Guokienė, K. Lemešovienė, A. Kakarieka, E. Galvydienė, V. Galvydis, Z. Kručienė, G. Atkočiūnaitė, S. Dirvonaitė, B. Savickienė, A. Vaičiūnienė, B. Ambotienė, V. Jodinskienė, J. Kalibatas, D. Vaičiuvienė, P. Bizienė, L. Staišiūnienė, D. Leitienė, K. Vasiliauskas,pavaduotojas ūkiui A. Dabužinskas, sekretorė Z. Rožėnienė,
KK216

Maršrutas

Kelias prasideda Gargžduose, Kretingos plento gatvėje, sankryžoje su  228  Dauparai–Gargždai–Vėžaičiai . Eina Klaipėdos ir Kretingos rajonuose. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Vaiteliai ir Jokūbavas. Baigiasi Kretingoje, J. Jablonskio gatvėje. Kelias viaduku kerta magistralę  A1  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  ( E85  Klaipėda-Kaunas-Vilnius-Lyda-Černovcai-Bukareštas-Aleksandropolis ), sankryžoje su šiuo krašto keliu baigiasi  217  Klaipėda–Jokūbavas .
Mažosios Kabiškės

Aplinkinės gyvenvietės

Krisčiškės – 1 kmDidžiosios Kabiškės – 0,5 kmPiliakalnis – 1 kmPučkalaukis – 1 km
NEMENČINĖ – 3 km
Leonas Katinas

Leonas Katinas (1907 m. rugsėjo 6 d. Ampolis, Utenos valsčius – 1984 m. vasario 18 d. Vilnius) – Lietuvos tapytojas.

Biografija

Sūnus Linas Leonas Katinas. 1922–1927 m. mokėsi Utenos gimnazijoje, 1930 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją ir dirbo mokytoju. 1933–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje. 1941–1945 m. Šiaulių dramos teatro aktorius. 1948 m. baigęs Vilniaus dailės institutą (nuo 1951 m. Lietuvos dailės institutas) iki 1973 m. jame dėstė, 1969 m. docentas. Mokinys Anicetas Jonutis.

Kūryba

Ankstyvojo laikotarpio tapyba (portretai, peizažai, teminės kompozicijos) turi akademizmo bruožų („Turgus“ 1946 m., „Radviliškis“ 1949 m., „Rašytojo Antano Vienuolio sodyba Anykščiuose“ 1956 m.). Septintojo dešimtmečio kūriniai laisvesnio piešinio, apibendrintų formų („Nidoje“ 1967 m.), natiurmortuose vaizduojamos liaudiškos skulptūrėlės („Natiurmortas su gėlėmis ir liaudies skulptūra“ 1965 m.). Aštuntojo – devintojo dešimtmečio kūriniai maksimaliai abstrahuoti, būdingos lokalios spalvų dėmės, keliasluoksnė faktūra, ekspresyvūs potėpiai, dekoratyvumas („Pajūryje“ 1973 m., „Raudonas langas“ 1976 m., „Trys baltos obelėlės“ 1977 m.). Šio laikotarpio kūryboje gausu filosofiškų kompozicijų teatro tema, jose dramatišku koloritu perteikiamas žmogaus būties tragiškumas („Natiurmortas su lėlėmis Kristinai“ 1970 m., „Prisiminimai iš teatro II“ 1974 m.). Nuo 1932 dalyvavo parodose, individualios parodos surengtos Vilniuje 1983 m., 1995 m., 1997 m., 2005 m., Klaipėdoje 2000 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, užsienio muziejai.