google/wiki40b huggingface dataset:
Žemės muziejus (Varšuva)

Žemės muziejus (lenk. Muzeum Ziemi PAN w Warszawie) – Lenkijos Mokslų akademijos Varšuvoje geologijos ir paleontologijos muziejus. Be pagrindinės užduoties – kaupti kolekcijas, taip pat vykdo geologinių paminklų apsaugą, organizuoja mokslinius tyrimus, populiarina visuomenėje žinias apie Žemės mokslus. Turi biblioteką.

Istorija

1932 m. Varšuvoje atsirado „Žemės muziejaus draugija“, kurios tikslas buvo „Žemės muziejaus“ įkūrimas. Draugija pradėjo kaupti rinkinius, organizavo mokslinius tyrimus ir publikavo straipsnius. Tačiau muziejus įsikūrė tik 1948 m., o patalpas muziejui gavo tik 1950 m. 1951 m. duris atvėrė pirmoji muziejaus ekspozicija. 1966 m. muziejus išsiplėtė įsikurdamas naujame pastate, kuriam yra ir šiandien. Pirmasis muziejaus direktorius buvo S. Malkovskis, prieš tai dirbęs Vilniuje ir ten siekęs įkurti tokį muziejų. Jį 1950 m. pakeitė Antonina Halicka, taip pat dirbusi Vilniuje, vėliau, 1973 m., Krzysztof Jakubowski, vadovavęs iki 2008 m. Nuo 1959 m. muziejus yra Lenkijos Mokslų akademijos dalis.

Rinkiniai

„Žemės muziejaus“ rinkiniai sudaro apie 170 tūkstančių objektų, surinktų iš visos Lenkijos ir daugelio skirtingų pasaulio regionų. Dalis rinkinių perkelta iš Vilniuje Stepono Batoro universitete dirbusių mokslininkų rinkinių. Vertingiausi mineralų ir uolienų rinkiniai, pusbrangiai akmenys, bei meteoritai. Ypatingi augalų ir gyvūnų fosilijų rinkiniai. Turtinga gintaro kolekcija, savo unikaliais pavyzdžiais užima svarbią vietą pasaulyje. Atskirą kategoriją muziejuje sudaro mokslo istorijos apie Žemę archyvinės kolekcijos.
Biblioteka turi apie 51 tūkstantį inventorinių vienetų, tuo sudarydama vieną iš didžiausių Lenkijoje Žemės mokslų specialiųjų rinkinių.

Leidyba

„Žemės muziejus“ leidžia kasmentinį mokslinį žurnalą „Žemės muziejaus darbai“ (lenk. Prace Muzeum Ziemi)
Tautos teatras

Tautos teatras – Kaune 1919–1923 m. ir 1923–1924 m. veikęs teatras.
Įkūrėjas ir režisierius Antanas Sutkus, dailininkas Vladas Didžiokas, kompozitorius Juozas Tallat-Kelpša. Iki 1919 m. vidurio buvo finansiškai remiamas valstybės. Didžioji dalis statytų spektaklių sukurti lietuvių dramaturgų. Teatrui iširus, dauguma jo aktorių 1926 m. prisijungė prie Valstybės teatro kolektyvo.
Kovo 19

Vardadieniai

Juozapas – Juozapota – Juozas – Juzė – Vilė – Vilys
Andrés Escobar

Pasiekimai

su „Atlético Nacional“:
Gintautas Rekerta

Biografija

2001 m. baigė Kauno technologijos universitetą.
Moksleivių kūrybos ir darbo centro mokytojas, 1997–2007 m. ir nuo 2011 m. Panemunėlio pagrindinės mokyklos direktorius. 2007–2011 m. Rokiškio rajono savivaldybės administracijos direktorius.
Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Rokiškio rajono skyriaus narys.
2004 m., 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Panemunėlio geležinkelio stoties kaimo bendruomenės pirmininkas.
Sutuoktinė Danguolė, vaikai Daivaras, Vaidas, Andrius, sutuoktinė Audronė, vaikas Matas.
Lancia

Istorija

Lancia buvo sukurta 1906 m. lapkričio 29 d. Turine Vincenzo Lancia ir jo draugo Claudio Fogolino. Jie abu buvo Fiat lenktyninės komandos nariai. Pirmasis Lancia automobilis "Tipo 51" arba kitaip vadinamas "12 HP" (vėliau tiesiog Alfa) buvo sukurtas 1907 m., o pradėtas gaminti nuo 1908 m. Šis modelis turėjo mažą 4 cilindrų variklį, išvystantį 58 arklio galias.
Lancia išsiskyrė tiekdama naujoves savo modeliuose. 1913 m. Theta modelis buvo pirmasis Europoje, kurio standartinėje versijoje buvo visa elektroninė įranga. Lambda modelis, gamintas nuo 1922 m., buvo pirmasis su monokoko tipo kėbulu. 1948 m. pirmą kartą į masinės prekybos modelį buvo sumontuota 5 pavarų dėžė - tai buvo 3 serijos Ardea modelis. 1950 m. modelis Aurelia turėjo pirmąjį masinei gamybai pritaikytą V6 variklį. Lancia taip pat yra pirmoji automobilių gamintoja, pradėjusi V4 variklių gamybą.
Iki pat 1969 m. Lancia buvo nepriklausoma gamintoja ir mažai bendravo su kitais gamintojais. Tačiau tais metais Fiat pasiūlė susijungti su jų grupe ir Lancia vadovai sutiko. Devintame dešimtmetyje Lancia bendradarbiavo ir su kitais gamintojais. Ji pradėjo bendradarbiauti su švedų įmone Saab, o italų modelis Lancia Delta Švedijoje buvo parduodamas kaip Saab 600. 1985 m. Lancia dalinosi savo platforma su Saab 9000, Fiat Croma ir Alfa Romeo 164 modeliais.
2014 m. sausį Fiat Chrysler Automobiles grupės vadovas Sergio Marchionne paskelbė, kad Lancia nebegamins automobilių užsienio rinkoms ir visą dėmesį skirs Italijai. Tuo pačiu bus gaminamas tik vienas modelis Ypsilon.

Logotipas

Pirmasis Lancia logotipas buvo sukurtas italų dizainerio Carlo Biscaretti di Ruffia. Tuo metu logotipe buvo pavaizduota ietis ir skydas su vėliava. Turino automobilių muziejus yra pavadintas šio dizainerio vardu. 2007 m. logotipas buvo atnaujintas.

Formulė 1

Po to, kai Vicenzo Lancia sūnus Gianni ėmė vadovauti įmonei, ji didelį dėmesį skyrė automobilių sportui. Pirmasis jų Formulės 1 modelis D50 buvo kuriamas Vittorio Jano ir debiutavo 1954 m. Ispanijos GP, kuriame Alberto Ascari laimėjo kvalifikaciją ir nuvažiavo greičiausią lenktynių ratą. 1955 m. Alberto Ascari Monako GP metu patyrė avariją, o po savaitės jis žuvo vairuodamas Ferrari bolidą. Dėl šios žūties ir finansinių sunkumų Lancia atsisakė dalyvauti Formulės 1 lenktynėse. Iš viso komanda laimėjo dvi lenktynes ir pasiekė 10 podiumų.
Kitais metais, Lancia komanda buvo pervadinta į Scuderia Ferrari, o su jų bolidu Lancia-Ferrari Juanas Manuelis Fangio laimėjo 1956 m. čempionatą.

Ralis

Lancia pasiekė labai daug laimėjimų ralyje, ypač Pasaulio ralio čempionate, kuriame iki šiol laikoma sėkmingiausia komanda. Lancia komanda laimėjo šį čempionatą su Fulvia (1972 m.), Stratos (1974, 1975, 1976 m.) ir Delta (kasmet nuo 1987 iki 1992 m.) modeliais. Delta modelis yra pats sėkmingiausias modelis ralio istorijoje. Taip pat Lancia ralio istorija yra pažymėta skaudžiomis žūtimis Italijos ir Suomijos pilotų - Attilio Bettega (su Lancia 037) ir Henri Toivonenu (S4). Būtent dėl šių žūčių Pasaulio ralio čempionate buvo atsisakyta B grupės dalyvavimo jame.
Zigmas Jonas Daunora

Zigmas Jonas Daunora (g. 1934 m. gegužės 29 d. Ukmergėje) – Lietuvos architektas, humanitarinių mokslų daktaras, profesorius.

Biografija

1953–1959 m. studijavo Kauno politechnikos institute. 1984 m. architektūros mokslų kandidatas. 1988 stažavo Maskvos architektūros institute, 1990 m. Bostono merijoje, 1995 m. Kanados urbanistikos institute Toronte. 
1959–1961 m. Jurbarko rajono architektas. 1961–1969 m. Miestų statybos projektavimo instituto architektas, brigados vadovas, projektų vyr. architektas. Nuo 1972 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, docentas, nuo 1991 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto docentas, 1993–2002 m. Urbanistikos katedros vedėjas, 1999 m. profesorius.

Įvertinimas

2004 m. Lietuvos architektų sąjungos Riterio ordinas
Ema Prancūzė

Biografija

Ema gimė 894 metais ir buvo iš Robertjenų dinastijos. Ji buvo Vakarų Frankų karaliaus Roberto I ir jo antros žmonos Beatričės de Vermandua duktė, bet, galimai, ji gimė anksčiau – apie 892 metus ir buvo Roberto I nuo 1-os santuokos Adelės duktė. 921 metais ji ištekėjo už Burgundijos hercogo Raulio I, Burgundijos hercogo Ričardo I sūnaus, kuris 1923 metų liepos 13 d. Suasone, Švento Medaro sobore, buvo karūnuotas Prancūzijos karaliumi. Ema aktyviai dalyvavo politiniame gyvenime ir netgi vadovavo kariams. Ema mirė 934 metų lapkričio 2 d., padėjo savo vyrui sustabdyti keleto stambių vasalų sukilimus.
Dratkalnis

Istorija

XX a. buvo Riomerių valda Ariogalos valsčiuje.
Jonas Vaitkus

Biografija

1969–1974 m. studijavo Leningrado valstybiniame teatro, muzikos ir kinematografijos institute, įgijo režisieriaus specialybę. 1974–1975 m. Šiaulių dramos teatro vyriausiasis režisierius. 1975–1978 m. Kauno dramos teatro režisierius. 1978–1980 m. studijavo dvimečiuose Valstybinio kinematografijos komiteto kursuose Maskvoje.
Nuo 1980 m. Lietuvos kino studijos režisierius. 1980–1988 m. Kauno dramos teatro vyriausiasis režisierius.  Nuo 1988 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos aktorinio meistriškumo katedros dėstytojas. 1990–1995 m. Lietuvos valstybinio akademinio dramos teatro meno vadovas. 1991 m. Emersono koledžo (Masačusetsas, JAV) Atlikėjų meno fakulteto vizituojantis vaidybos dėstytojas. 1992–1993 m. Staten Teater, Hogskole (Oslas, Norvegija) vizituojantis vaidybos dėstytojas.
2008–2018 m. vadovavo Lietuvos rusų dramos teatrui.
2018 m. vasarį po viešų kaltinimų dėl seksualinio priekabiavimo režisierius laikinai nušalintas nuo darbo su studentais Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje.
Tony Jaa

Tony Jaa (pilnas vardas Panom Yeerum, tailandietiškai – พนม ยีรัมย์) – iš Tailando kilęs kovinių filmų aktorius. Aktorius gimė: 1976 Vasario 5 -tą ir augo Tailando provincijoje. Jaunystėje žiūrėjo filmus su Bruce Lee, Džekiu Čanu ir Jet Li. Ilganiui ėmė vystytis įvairiapusiškas požiūris kovos menams, tai jis pritaikė savo filmuose. Vaidino tokiuose filmuose kaip „Ong Bak“ (Tai karys) , „Ong Bak 2“ (Tai karys 2), „Ong Bak 3“ (Tai karys 3), „Tom Yum Goong“ (Drakono garbė).
San Marino futbolo varžybos 2016–2017 m.

2016–2017 m. San Marino futbolo pirmenybės

Tai buvo 32–asis San Marino futbolo čempionatas.

Atkrintamųjų rungtynių ciklas

Kiekvienos grupės trys geriausios komandos susikovė dėl čempionų titulo ir kelialapių į Čempionų lygos atranką, bei Europos lygos atranką.
Molėtų rajono apylinkės teismas

Molėtų rajono apylinkės teismas – bendrosios kompetencijos apylinkės teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. 3 teisėjai. Teritorija – Molėtų rajonas.
Adresas: Vilniaus g. 41, Molėtai, LT-33101.
Judesio kiekis

Judesio kiekis arba impulsas – sąvoka, dažniausiai vartojama mechanikoje, kurią nusako masės ir greičio sandauga (p=mv). Dažnai nežinoma jėgos priklausomybė nuo kūno materialiojo taško koordinačių erdvėje, greičio ar laiko. Taip pat Niutono dėsniuose neatsispindi visa judėjimo esmė - jo neišnykstamumas, todėl taikomas vektorinis dydis p, kurio pagalba išreiškiamas judesio kiekio tvermės dėsnis: bet kurioje uždaroje sistemoje, kai išoriniai jėgų poveikiai kompensuoti, bendras visų dalelių judesio kiekis išlieka pastovus, jai būdingi judėjimo dėsningumai nesikeičia.
Judesio kiekio reikšmė išvedama iš Antrojo Niutono dėsnio:
\mathbf{F}=ma=\frac{md\mathbf{v}}{dt}=\frac{d\mathbf{mv}}{dt}=\frac{d\mathbf{p}}{dt}
Judesio kiekio matavimo vienetas SI sistemoje yra N⋅s ir m⋅kg⋅s⁻¹.
Brokas (gamyba)

Brokas – produkcija (gali būti ne tik gaminiai, bet ir pusfabrikačiai ar detalės) kurios kokybė neatitinka iškeltų reikalavimų, standartų, kurios dėl defektų neleidžiama pateikti vartotojui.
Skiriamas pataisomas brokas, kurį pataisyti įmanoma bei apsimoka, ir nepataisomas brokas.
Vilija Zokaitienė

Biografija

1978 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja. Jurbarko pirminės sveikatos priežiūros centro gydytoja.
2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narė. Nuo 2007 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Algimantas, vaikai Kęstutis, Karolis.
Ilze Bērziņa

Biografija

Nuo 1996 metų rugsėjo mokėsi Rygos valstybinėje 1-ojoje gimnazijoje. 2002 metų birželį baigė vidurinę mokyklą. Studijavo Latvijos universiteto Teisės fakultete. Baigė studijas Rygos technikos universitete.
Latvijos šachmatų federacijos generalinė sekretorė.
Tolkūnai (Alytus)

Istorija

Sovietmečiu kaimas priklausė „Obelijos“ kolūkiui. Čia buvo įkurtas kolūkio parkas, kurį 7 ha plotuose užveisė kolūkiečiai – jie per talkas čia pasodino daug medžių, dekoratyvinių krūmų, nutiesė takus. 1982 m. minint rašytojo V. Krėvės 100-ąsias gimimo metines liaudies meistras Ipolitas Užkurnis čia pastatė medines skulptūras, kurios vaizduoja rašytojo kūrinių herojus. Parkas pavadintas „Dainavos legenda“.
Altyulos orda

Istorija

1555 metais Embės upės regione, teritorijoje tarp Uralo kalnų, Jajiko upės ir Sydarjos upės susiformavo atskira Altyulos orda (Alty-Ulos ulusas).
Priešistorė būtų tokia, kad 1549 metais mirus Nogajų Ordos valdovui Šeich-Mamaj-Bijui, kilo rietenos dėl sosto tarp mirusiojo brolių Izmail-bijaus ir Jusuf-bijaus. Tada šeši velionio bėjaus sūnus- Kasimas. Chanas, Bajus, Bijus, Bekas, Akas – su savo valdytais ulusais atsiskyrė nuo ordos ir ėmė klajoti rytinėse nogajų žemėse. Tos teritorijos buvo tarp Embos, Jajiko, Syrdarjos upių. Atskalūnai sukūrė gan silpną, tačiau pakankamai savarankišką valstybinį darinį. Alty-Ula, išvertus iš nogajų kalbos reiškė „šešių sūnų ulusas“.
Alty-Ulos muzrų vadovaujami klajokliai gyveno teritorijose nuo Jajiko upės vakarinėse žemėse, iki Sydarjos upės rytiniuose pakraščiuose, kur jų žemės ribojosi su kazachų valdomomis teritorijomis. 1570–1580 metais Alty Ulos ulusus ėmė puldinėti kazokai, todėl nogajai persikėlė labiau į rytus nuo Jajiko. Tuo metu Alty ulos murzų valdoma teritorija vakaruose buvo ties Embos upe, o prie Jajiko įsikūrė prorusiški Jajiko kazokai. XVII amžiaus pirmojoje pusėje Alty Ulos nogajai pripažino kalmukų taišų viršenybę. Kalmukai ir altyuliečiai klajodavo kartu. Kai kurie altyulos murzos su savo ulusais persikėlė į kazachų ir Chyvos chanų valdas. O kita dalis pasekė paskui didžiuosius nogajus, bei mažuosius nogajus, persikėlė į vakarus, ir ėmė klajoti po Juodosios jūros regiono stepes, pripažindami priklausomybę nuo Krymo chanato.
XVII amžiaus pirmojoje pusėje Alty Ulos Orda nustojo gyvavusi. Alty-ulai nesugebėjo apginti savo nepriklausomybės ir galutinai pateko į kalmukų taišų priklausomybę. O kai kalmukai XVII amžiaus viduryje persikėlė į Žemutinį Pavolgį, viena dalis alty-uliečių įėjo į kazachų valdomą Jaunesnįjį Žuzą, bei ilgainiui susimaišė su kazachais, o kita dalis pasitraukė prie Juodosios jūros. Tokiu būdu alty-uliečių valstybės nebeliko.
Nagai

Nagai kultūroje

Profesionali rankų nagų priežiūra vadinama manikiūru, kojų nagų – pedikiūru.
Šiuolaikinėje Vakarų visuomenėje priimta kultūrinė norma yra vyrams nagus kirpti trumpai, o didelė dalis moterų augina ilgus nagus. Tačiau seniau, ypač XIX a., ilgi nagai (tiek vyrų, tiek moterų) buvo auginami kaip socialinio statuso ženklas (t. y., žmogus tokiais nagais nedirba fizinio darbo). Dalyje Rytų, Pietryčių Azijos šalių ši tradicija išlikusi iki šių dienų.
Nagų dažymas žinomas bent 6000 metų. Dabar nagams dažyti naudojamas specialus nagų lakas. Vakarų visuomenėje tradiciškai nagus dažo moterys, tačiau paskutiniais XX a. dešimtmečiais dažniausiai su subkultūromis siejami vyrai taip pat pradėjo lakuotis nagus (ypač juodai), tačiau dabar nagus lakuoja ir dalis populiariajai kultūrai priskiriamų žvaigždžių (vyrų). Skirtingais istoriniais laikotarpiais dalyje kraštų (pvz., Senovės Kinijoje) vyravo mados dažytis nagus tiek moterims, tiek vyrams.
Gineso rekordų knygoje ilgiausių nagų savininku įrašytas indas Shridhar Chillal, kurio kairės rankos nykščio nagas siekė 1,5 m ilgį. Ilgiausius nagus ant abiejų rankų ir ilgiausius nagus turėjusi moteris įrašyta amerikietė Lee Redmond. Jos ilgiausias nagas siekė 80 cm ilgį.
Mariupolis

Istorija

1948–1989 m. vadinosi Ždanovu sovietinio veikėjo A. Ždanovo (1896–1948) garbei.

Žymūs žmonės

Mariupolio mieste 1952 m. spalio 17 d. gimė Tatjana Romaškina – pianistė, Klaipėdos universiteto Menų fakulteto Instrumentinės katedros profesorė.
Vakarų Kazachstano sritis

Geografija

Sritis yra Pakaspijo žemumos šiaurinėje dalyje: būdingos lygumos su dideliais smėlynų masyvais ir įdubomis. Šiose neretai telkšo druskingi ežerai ar druskos lygumos. Šiaurinėje dalyje siekia Bendrojo Syrto pakraštį. Jame yra aukščiausia srities vieta – Ičkos kalva (259 m). Rytuose – Pauralės plynaukštės pakraštys.
Klimatas ryškiai žemyninis, su karšta ir sausa vasara, bei šalta ir nesnieginga žiema. Vidutinė liepos mėnesio temperatūra 24-26 °C, sausio mėnesio – nuo -11 iki -14 °C. Metinis kritulių kiekis nuo 300 mm šiaurėje iki 180 mm pietuose. Būdingi stiprūs vėjai: žiemą – buranai, vasarą – sausvėjai.
Upės priklauso nenuotakiam Kaspijos jūros baseinui. Pagrindinė upė – Uralas, su intakais Ileku, Utva, Kušumu. Vakaruose į nenuotakų Kamyšo-Samaros duburį teka Didysis Uzenis ir Mažasis Uzenis. Dauguma upių nevandeningos, didžiąją metų dalį sausos, susiskaidžiusios į ežerėlius ir tvenkinius. Srityje daug nenuotakių, druskingų ežerų: Šalkaras, Aralsoras, gėli ežerai yra Kamyšo-Samaros, Itmurynkolio, Rybnyj Sakrylo.
Vakarų Kazachstano šiaurėje būdingos stepės, kurios pietuose pereina į pusdykumes. Upių slėniuose būdingos lankos, Syrte ir prie Uralo upės išlikę nedidelių miškelių (beržai, topoliai, ąžuolai, guobos). Pietvakariuose yra pušų, baltųjų akacijų giraičių.
Pietų Amerikos plokštė

Pietų Amerikos plokštė – tektoninė plokštė, sudaranti Pietų Amerikos žemyną ir vakarinę Atlanto vandenyno dalį. Ties rytine jos dalimi, sandūroje su Afrikos plokšte, formuojasi Vidurio Atlanto kalnagūbris, pietinis pakraštys ribojasi su Antarktidos plokšte ir Skotijos plokšte. Vakarinis Pietų Amerikos plokštės pakraštys sandūroje su Naskos plokšte yra destruktyvusis pakraštys, formuojantis Andų kalnus. Šiaurinis pakraštys ribojasi su Karibų plokšte.
Pranas Piaulokas

Biografija

Baigė Endriejavo vidurinę mokyklą, 1969 m. baigęs Lietuvos valstybinę konservatoriją, atvyko dirbti į Šiaulių dramos teatrą. 1993–1994 m. Šiaulių dramos teatro meno vadovas, o 1995–2006 m. – literatūrinės dalies vedėjas, ilgametis Teatro meno tarybos narys, ne kartą rinktas tarybos pirmininku. Teatro scenoje sukūrė apie šimtą ryškių, įspūdingų vaidmenų. Dalyvavo miesto šventėse, Šiaulių universiteto, bibliotekų ir kitų kultūros įstaigų renginiuose. Įtaigiu, meistriškai ištartu žodžiu aktorius ugdė žmonių dvasingumą, kultūros, erudicijos, intelekto lygmenį.
Vėlaičių senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos slėnio terasos kalvelėje. Ji gamtinės kilmės, ovalo plano, pailga šiaurės - pietų kryptimi, 40 m ilgio, iki 15 m pločio ir 2 m aukščio, apaugusi lapuočiais medžiais. Šiaurinėje dalyje yra apie 5 m ilgio, 3 m pločio ir 0,8 m gylio duobė, kurioje guli stambūs akmenys. Laidojimo žymių nėra. 
Teritorijos plotas – 0,06 ha, perimetras – 112 m.

Istorija

Kalva vadinama Pilale, Vaitkaus pilale. Pasakojama, kad joje senovėje buvo laidojami Vėlaičių pilalės (piliakalnio) gyventojai. Žemės savininkas Vaitkus 1924 m. norėjo ją suarti, tačiau dėl gausybės stambių akmenų to padaryti nepavyko. Panašu, kad kalvoje galėjo būti ankstyvojo ar senojo geležies amžiaus kapai, kuriems būdingos akmenų konstrukcijos.
Rečiau kalva vadinama Milžinkapiu ir pasakojama, kad joje senovėje buvę palaidoti milžinai.
Kiti kalvelę vadina Grafo kapu ir pasakoja, kad čia, po akmenų krūsnimi buvęs palaidotas Kartenos dvarininkas, grafas Pliateris. Tarpukariu kaimo jaunuoliai krūsnį išardė ir bandė atkasti tariamai grafo kape paslėptus lobius, tačiau išskyrus akmenis, nieko nerado. Vėliau į iškastą duobę buvo suversti ir išardytos krūsnies akmenys. 
Dar pasakojama, kad kalvoje buvęs iškastas Kartenos dvaro rūsys, kuriam sugriuvus, sienų akmenys liko gulėti duobėje. 
XVI–XVIII a. joje veikė Vėlaičių kaimo kapinės. 
1992 m. kapinės paskelbtos naujai išaiškinamu istorijos ir kultūros paminklu – Vėlaičių senkapiais (kodas IP2460A), o 1997 m. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (kodas L834), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.   
1974–1976 m. kartografavo Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1982 m. – Visasąjunginio žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, 1992 ir 1995 m. – Valstybinis žemėtvarkos institutas, 2015 m. – Kultūros paveldo centras.

Tyrimai

Kalvą 1958 m. aprašė Vilniaus universiteto studentas Aloyzas Gvidonas Bartkus. 1964 ir 1981 m. žvalgė Ignas Jablonskis, kalvos rytinėje ir vakarinėje papėdėje aptikęs iki 70 cm storio su suodžiais ir angliukais maišytos žemės sluoksnį. 1982 m. žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinio centro archeologinė ekspedicija (vadovas Vilnius Morkūnas), o 1995 m. – Kultūros paveldo centro istorikės Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė, 2015 m. – Jolanta Paunksnienė (KPC) ir Julius Kanarskas (SRP direkcija).
Zalito salų tarpgyvenvietinė teritorija

Geografija

Ši tarpgyvenvietinė teritorija apima 3 Talabsko salas Pskovo ežere: Zalito vardo sala (buvęs Talabskas), Talabenecas (mažiausioji sala)), Belovo vardo sala (buvęs Verchnis, didžiausioji sala).
Teritorijoje tėra du gyvenamieji punktai – Ostrov-Zalita (Остров-Залит) Zalito vardo saloje ir Belovo vardo sala (Остров им. Белова) atitinkamoje saloje.
Kenetas III

Vadas Kenetas III (škot. gėl. Cináed mac Duib, angl. Kenneth III, m. 1005 m. kovo 25 d.) – Albos (Škotijos) karalius (997–1005 m.), karaliaus Dufos sūnus.

Biografija

Kenetas III tapo Škotijos karaliumi 997 metais, po to, kai jis prie Rativeramondo sumušė Škotijos karalių Konstantiną III ir užgrobė sostą. Po to Kenetas užpuolė Nortumbriją, kurią laikė paveldimomis valdomis, ir paėmė į nelaisvę tenykštį grafą. 1005 m. kovo 25 d. Kenetas pats buvo užmuštas Malkolmo II mūšyje prie Monzivardo. Tose kovose žuvo Girikas, vienas iš Keneto sūnų.
Spėja

Gyventojai

Pagal 2004 m. surašymą gyveno 2 837 žmonės (1 393 vyrai, 1 444 moterys). Absoliuti dauguma moldavai (94,4%)
Andrius Butkūnas

Andrius Butkūnas (iki 1933 m. Butkevičius, 1890 m. gegužės 1 d. Gražioniai – 1975 m. Saint Charles, Misūris) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija

Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1916 m. baigė praporščikų mokyklą Žitomyre. 1918 m. grįžo į Lietuvą, 1919 m. pradžioje įsitraukė į partizaninę kovą su bolševikais. 1919 m. kovo mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, paskirtas Antrojo pėstininkų pulko 7-osios kuopos vadu. Dalyvavo nepriklausomybės kovose su Raudonaja armija, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais, pasižymėjo Giedraičių mūšyje.
1923 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1931 m. baigė Aukštesniųjų karininkų kursus Kaune. Nuo 1925 m. bataliono vadas, nuo 1929 m. rugsėjo mėn. Ketvirtojo pėstininkų pulko vado padėjėjas (pavaduotojas). 1932 m. pulkininkas. Nuo 1932 m. balandžio mėn. Kauno karo mokyklos bataliono vadas. Nuo 1934 m. rugpjūčio mėn. Aštuntojo pėstininkų pulko vadas ir Šiaulių įgulos viršininkas.

Sovietų ir nacių okupacijos

SSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. birželio 27 d. atleistas iš kariuomenės.
1941 m. Birželio sukilimo dalyvis. Birželio 24 d. Lietuvos laikinoji vyriausybė paskyrė jį vadovauti vietinei apsaugai Kaune vietoj ją suorganizavusio atsargos pulkininko Liudviko Butkevičiaus.
Birželio 28 d. Kauno karo komendantas Jurgis Bobelis paskyrė jį Tautinio darbo apsaugos bataliono vadu. Liepos 1 d. jis kreipėsi į bataliono karius: „Kariai, mes pradedame naują kūrybos darbo laikotarpį. Mus iš raudonojo teroro išvadavo Didysis Vokietijos Vadas Hitleris ir jo garbingoji kariuomenė, su kuria drauge kovėsi ir mūsų partizanai, šauliai ir Lietuvą mylį lietuviai, parodydami didelį pasiaukojimą ir pasiryžimą, kaudamiesi su bolševikais dėl kiekvienos žemės pėdos ir kiekvieną tą pėdą aplaistydami savo krauju. Garbė žuvusiems kovotojams. Mes, kariai, turime sekti žuvusiųjų ir 1919 metų savanorių pėdomis. Ir nelaukti atlyginimo už darbą, bet turime dirbti ir aukotis savo išvaduotosios tėvynės atstatymui, o tą galėsime pasiekti tik būdami drausmingi ir vieningi. Tad dirbkime, kariai, mūsų brangios tėvynės labui, nesigailėdami savęs ir atstatysime ją dar gražesnę, negu buvo“. 
Jo vadovaujamas batalionas 1941 m. liepos 4 d. ir 6 d. žudynėse Kauno VII forte sušaudė, atitinkamai, 463 ir 2514 žydų, daugiausia suagę vyrai. Po šių egzekucijų žydų žudymas tuo tarpu išblėso.
Liepos 24 d., po voldemarininkų surengto pučo, Jurgis Bobelis ir Andrius Butkūnas buvo pašalinti iš pareigų. Juos pakeitė Stasys Kviecinskas ir Kazys Šimkus.  Po pučo, žydų žudymas Kaune ir Lietuvos provincijoje žymiai paspartėjo, prasidėjo visuotinis išžudymas, įskaitant vaikus, moteris, senukus.
1941–1944 m. Pilviškių alaus daryklos direktorius.

Išeivijoje

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Vokietijoje po karo jis pirmininkavo Tranšteino perkeltųjų asmenų stovyklos komitetui. 
1949 m. persikėlė į JAV.
Mykolas Pšezdzieckis

Biografija

Antano Pšezdzieckio ir Katerinos Oginskaitės sūnus. Vedęs Mariją Mostovską, turėjo saūnus: Konstantiną ir Karolį.  
Buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius nuo Livonijos vaivadijos 1764 metais. Karūnos iždo komisijos 1775 metais narys. 
Apdovanotas Baltojo erelio ir ordinu ir Švento Stanislovo ordinais.