google/wiki40b huggingface dataset:
Juozapas Fedoravičius

Juozapas Fedoravičius (1777 m. vasario 13 d. Šakyna, Žemaitija – 1860 m. balandžio 4 d. Alūksta, dab. Latvija) – Lietuvos kunigas, pedagogas, botanikas floristas.

Biografija

Kilęs iš žemaičių bajorų giminės. 1807 m. baigė Kražių gimnaziją ir įstojo į misionierių ordiną. 1811 m. baigė Vilniaus kunigų seminariją. Nuo 1813 m. iki uždarymo 1835 m. Alūkstos misionierių mokyklos gamtos mokytojas. 1828–1849 m. Alūkstės vikaras, nuo 1850 m. altarista.
Tyrė Alūkstos apylinkių ir Rytų Lietuvos (dab. Zarasų rajono savivaldybė) florą. Surinko apie 1000 lapų augalų kolekciją, kurios dalis yra Kijevo ir Vilniaus universitetų herbariumuose. Surinktų 1830 m. ir 1851 m. augalų aprašai lenkų kalba rasti Kijevo gamtos tyrinėtojų draugijos ir Kauno kunigų seminarijos bibliotekose. Aprašuose parašytas kiekvieno augalo lietuviškas pavadinimas, kai kurie vaistiniai augalai aprašyti ir lietuvių kalba.
Konstantinas Galkauskas

Biografija

1908 m. baigė Sankt Peterburgo konservatoriją, mokytojai Nikolajus Rimskis-Korsakovas, Anatolijus Liadovas, Aleksandras Glazunovas. 1908-1940 m. dėstė Vilniaus mokyklose, Vilniaus žydų muzikos institute. 1909 m. ir 1919 m. Vilniuje įkūrė simfoninius orkestrus; dirigavo simfoninius koncertus. Nuo 1940 m. dėstė Vilniaus muzikos mokykloje, 1945-1949 m. Vilniaus, 1949-1963 m. Lietuvos konservatorijoje. Nuo 1947 m. profesorius.
Pienas

Fizinės ir cheminės savybės

Tik ką pamelžtas pienas yra rūgščios reakcijos. Pieno rūgštingumas nustatomas Ternerio laipsniais (°T). Jie rodo kiek mililitrų 0,1 N šarmo reikia 100 ml pieno neutralizuoti. Šviežias pienas būna 16-18 °T rūgštingumo. Laikomo neataušinto pieno rūgštingumas greitai didėja, nes jame sparčiai dauginasi pieno rūgšties bakterijos, kurios pieno cukrų paverčia pieno rūgštimi.
Pienas verda >100 °C, užšąla nuo -0,55 iki -0,58 °C temperatūroje.

Pieno temperatūros matavimas

Metodas taikomas pieno temperatūrai matuoti stikliniais skysčio (ne gyvsidabrio) ar skaitmeniniais termometrais.
Temperatūra matuojama transportuojamose talpyklose tuoj pat po jų užpildymo. Jei talpykla nepilna, pienas semiamas ne mažiau kaip 50 ml tūrio samčiu, ne mažiau kaip 130 mm ilgio rankena, ir temperatūra matuojama tuoj pat samtyje. Matuojant stikliniu skysčio termometru termometras panardinamas į pieną iki skalės apatinio skaičiaus ir išlaikomas ne mažiau kaip 2 min. Skalės rodmuo užrašomas neištraukus termometro iš pieno. Matuojant skaitmeniniu termometru temperatūra matuojama pagal termometro naudojimo taisykles. Prieš kiekvieną matavimą termozondai nuvalomi marle, sudrėkinta etilo alkoholiu, ir panardinami į pieną 10-15 cm. Palaikius termozondus piene 20-25 s, užrašomas skaitmeninės skalės rodmuo. Po to termozondai traukiami iš pieno, o termometras išjungiamas. Abiem atvejais termometrų rodmenys suapvalinami iki sveikojo skaičiaus l °C tikslumu. Galutinis rezultatas gaunamas išvedus matavimu aritmetinį vidurkį.
Arnold Böcklin

Biografija

Arnoldas Beklinas gimė 1827 m. spalio 16 d. Bazelyje (Šveicarija). Mokėsi Johann Wilhelm Schirmer priežiūroje Diuseldorfe. Po to tobulinosi Antverpene, Briuselyje ir Paryžiuje. Ankstyvieji Beklino peizažai buvo įtakoti Kamilio Koro. 1850 m. dailininkas atvyko į Italiją, kur praleido 7 metus. Įsijungė į vokiečių menininkų grupę Romoje Tugendbund, suartėjo su Oswald Achenbach ir Anselm Feuerbach. Italijoje Beklino stilistika pasikeitė, jis pradėjo tapyti simbolistinius, mistiškus kūrinius su antikinės mitologijos motyvais. 1853 m. jis vedė italę Angela Pascucci, su kuria susilaukė 4 vaikų. Žmona buvo jo nuolatinis moterų herojių modelis ir, įmanoma, pastūmėjo domėtis antikine mitologija. 1857 m. Beklinas išgarsėjo didelių matmenų paveikslu „Panas viksvose“. Atvykęs į Miuncheną įgijo karaliaus Liudviko I-ojo palankumą. Karalius 1859 m. įsigijo antrąjį paveikslo „Panas viksvose“ variantą. Dailininką rėmė Adolf Friedrich Graf von Schack, kuris įsigijo 14 Beklino paveikslų. Po išvykų į Veimarą (dirbo dailės mokytoju 2 metus), Romą, Pompėją ir Bazelį, 1871 m. Beklinas vėl apsistojo Miunchene. 1874 m. persikraustė į Florenciją, kur buvo susijęs su vokiečių menininkais Adolf von Hildebrand ir Hans von Marées.
1880 m. Beklinas pasirašė sutartį su Berlyno meno kūrinių dileriu Fritz Gurlitt. 1885–1892 m. laikotarpiu gyveno netoli Ciuricho. Beklino paveikslai buvo populiarūs ir dailininkas neturėjo finansinių rūpesčių. 1892 m. jis persikraustė į Florenciją, mirė 1901 m. vasario 16 d. Fjezolėje. Palaidotas Evangelico degli Allori kapinėse Florencijoje. Beklino dailė turėjo reikšmingą įtaką XIX a. antros pusės simbolistinei ir neoromantinei dailei, ypač vokiečių. Jo įtaką galima atsekti M. K. Čiurlionio kūryboje. Beklino kūryba taip pat paveikė XX a. pradžios menininkus, visų pirmą siurrealistus.
Garsiausiu Beklino darbu įvardijamas paveikslas „Mirusiųjų sala“, pagal kurį Sergejus Rachmaninovas ir Heinrich Schulz-Beuthen sukūrė operas. „Mirusiųjų salos“ reprodukcijas turėjo Zigmundas Froidas, Leninas, motyvą panaudojo Augustas Strindbergas. Beklinas nutapė 5 paveikslo versijas 1880-86 m. laikotarpiu, vieną kurių įsigijo Hitleris. Viena paveikslo versija sunaikinta 2-ojo pasaulinio karo metu. Paveikslas įkvėptas anglų kapinių Florencijoje, kur palaidota 1877 m. mirusi mažametė dailininko duktė Maria Anna. Beklinas nedavė paveikslams pavadinimo, jis sugalvotas paveikslų dilerio Fritz Gurlitt. 1880 m. paveikslą Florencijoje užsakė Marie Berna, kurios vyras buvo tik ką miręs. Beklinas nutapė dvi paveikslo versijas. Fritz Gurlitt vėliau užsakė dar tris.
Rimgailė

Biografija

1392 m. kartu su broliu Vytautu pasitraukė pas kryžiuočius į Ritersvederio pilį. Ten sutiko Mozūrijos kunigaikštį Henriką, Jogailos pasiųstą kalbinti Vytautą grįžti į Vilnių. Henrikas Mazovietis buvo katalikų kunigas ir ruošėsi tapti vyskupu. Susipažinęs su Rimgaile atsisakė kunigystės ir ją vedė. Jaunieji pervažiavo gyventi į Vytauto pilį Lucke, bet vedybiniu gyvenimu džiaugėsi neilgai: 1392–1393 m. žiemą Henrikas netikėtai mirė. Vyro nunuodijimu buvo kaltinama Rimgailė, vėliau kaltintojai nurimo.
Netrukus jaunoji našlė ištekėjo antrą kartą – už Moldovos gospodario Stepono I. Su moldavų karių būriu Vorsklos mūšyje kovodamas Vytauto Didžiojo pusėje jis žuvo. Trečiasis vyras buvo Valakijos gospodaris Mirča Senasis, kuris 1418 m. mirė. Ketvirtuoju sutuoktiniu 1419 m. tapo Moldovos gospodaris Aleksandras Gerasis. Po dvejų metų pora išsiskyrė. Rimgailei buvo paskirtos Sireto miesto muitinės pajamos ir 40 kaimų. Istorikų nuomone skyrybos buvo politiškai motyvuotos.
Molvanija

Molvanija (Molvanîa) yra fiktyvi Rytų Europos šalis aprašyta kelionių vadove (parodija). Valstybės sostinė fiktyvus misetas - Lutenblagas. Valstybės valiuta - strublis. Molvanija kelionių vadove aprašoma kaip "kokliušinio kosulio gimtinė" ir "seniausio Europos branduolinio reaktoriaus savininkė". Kelionių vadovas pavadinimu Molvanija: šalis nepaliesta modernaus dantų gydymo buvo sukurtas australų Tomo Gleisnerio, Santo Kilauro ir Robo Sičo.

Apie Molvaniją

Molvanijos Respublika yra daugelio klišių ir stereotipų apie Rytų Europą mišinys.

Vieta

Nėra tiksliai nurodyta kur Molvanija yra.
Uno (kortų žaidimas)

Žaidimo aprašymas

Žaidimas skirtas žaisti nuo dviejų iki 10 žaidėjų (nuo septynerių metų amžiaus).
Žaidimo komplektą sudaro 108 kortos, iš jų:
19 [Mėlyna|mėlynų] kortų – nuo 0 iki 9 (tik viena korta su 0)
19 žalių kortų – nuo 0 iki 9 (tik viena korta su 0)
19 raudonų kortų – nuo 0 iki 9 (tik viena korta su 0)
19 geltonų kortų – nuo 0 iki 9 (tik viena korta su 0)
8 veiksmo kortos „Imk 2“ – po 2 mėlynas, žalias, raudonas ir geltonas
8 veiksmo kortos „Atvirkščiai“ – po 2 mėlynas, žalias, raudonas ir geltonas
8 veiksmo kortos „Praleisk ėjimą“ – po 2 mėlynas, žalias, raudonas ir geltonas
4 veiksmo kortos „Užsakyk spalvą“
4 veiksmo kortos „Užsakyk spalvą ir paimk 4“

Žaidimo taisyklės

Sumaišius malkos kortas, kiekvienam žaidėjui padalinama po 7 kortas. Likusios kortos užverčiamos  sudaro pirkimo malką. Viršutinė korta atverčiama, dedama šalia ir laikoma pirmąja numetimo malkos korta.
Žaidimą pradeda žaidėjas, sėdintis kortas dalinančiojo kairėje. Būtina, jog korta, kurią žaidėjas nori padėti ant viršutinės numetimo malkos kortos, atitiktų tą kortą pagal spalvą arba skaičių. Jei atidengta raudona septynakė, žaidėjas turi ją dengti raudona korta arba bet kokios spalvos septynake, arba korta „Užsakyk spalvą“. Jei žaidėjas neturi tinkamos kortos, jis ima („perka“) kortą iš pirkimo malkos. Jei ši korta atitinka viršutinę numetimo kortą, žaidėjas turi teisę iškart ją padėti. Priešingu atveju ėjimas pereina kitam žaidėjui. Žaidėjas, netgi turėdamas tinkamą kortą, gali ją pasilaikyti. Tuomet jis ima kortą iš pirkimų. Jei korta tinka, galima ją iškart padėti („numesti“ į numetimo malką). Tačiau paėmus naują kortą iš pirkimų, kortų, turėtų rankose, dėti negalima.

Veiksmo kortos

Korta „Paimk 2“. Jei pasitaiko ši korta, kitas žaidėjas ima dvi kortas ir praleidžia ėjimą, nebent žaidėjas turi bet kokios spalvos kortą "Paimk 2" žaidėjas gali perleisti traukimą kitam žaidėjui (kitas žaidėjas turės traukti 4 kortas). 
Korta „Atvirkščiai“. Ši korta keičia žaidimo eigą. Jei buvo žaidžiama einant iš dešinės į kairę, tai dabar žaidžiama iš kairės dešinėn. 
Korta „Praleisk ėjimą“ arba "Blokas". Jei tenka ši korta, kitas žaidėjas praleidžia ėjimą. 
Korta „Užsakyk spalvą“ arba " Pakeisk spalvą". Žaidėjas, dedantis šią kortą, gali užsakyti bet kurią spalvą arba palikti esančią spalvą. Kortą „Užsakyk spalvą“ galima padėti bet kada, netgi jei žaidėjas turi kitą tinkamą kortą. 
Korta „Užsakyk spalvą ir imk 4“. Tai pati geriausia korta. Žaidėjas, kuriam atiteko ši korta, užsako spalvą. Be to, kitas žaidėjas ima keturias kortas iš pirkimų krūvelės ir praleidžia ėjimą nebent žaidėjas turi tokią pačią kortą (traukimas perledžiamas kitam žaidėjui, kuris trauks 8 kortas).
Jai žaidėjas padeda kortą 0 visi perduoda vieni kitiems kortas pagal laikrodžio rodyklę.

Žaidimo partijos pabaiga

Kai žaidėjui lieka vienintelė korta, jis turi sušukti „uno“ (tai reiškia 'viena'). Jam pamiršus tai padaryti, turi imti dvi kortas iš pirkimų. Tačiau ši taisyklė veikia tik tuomet, jei kiti žaidėjai tai pastebi.Žaidimas baigiasi kai lieka paskutinis žaidėjas turintis kortų.
Pirmasis nebeturintis kortų laimėtojas.
Sausio 23

Vardadieniai

Algimantas – Gailigedas – Gailigedė – Gailimantas – Gailimantė – Gailimina – Gailiminas – Gunda (Gundė) – Gundas – Ildefonsas – Raimundas – Ramojus
Viktoras Šeputa

Biografija

2012 m. pasaulio čempionate Italijoje Šeputa užėmė 48-ą vietą. 2013 m. Kinijoje vykusiame pasaulio čempionate sportininkui sekėsi daug geriau ir galutinėje įskaitoje užėmė 24-ą vietą. 2014 m. pasaulio formulės aitvarų čempionate pagerintas asmeninis rezultatas ir užimta aukšta 22-ą vieta. Tais pačiais metais Šeputa Europos čempionate galutinėje įskaitoje užėmė 15-ą vietą.
Ksenoglosija

Ksenoglosija – gebėjimas kalbėti kalba, kurios žmogus negalėjo išmokti įprastinėmis aplinkybėmis.
Pavyzdžiui, žmogus, kuris laisvai kalba vokiškai, nors niekada šios kalbos nesimokė ir nebendravo su vokiškai kalbančiais žmonėmis, būtų ksenoglosijos atvejis. Tai yra paranormalus reiškinys, dažnai siejamas su reinkarnacija. Ksenoglosijos egzistencija yra ginčytina ir daugelis lingvistų bei psichologų ją neigia.

Rosemary

1931 m. jauna mergaitė iš Anglijos pradėjo kalbėti senovės egiptiečių kalba. Ji teigė, kad jai daro įtaką Babilono princesė ir faraono Amenchotepo III žmona, vardu Telika-Ventiu, kuri tariamai gyveno maždaug prieš 3 300 metų. Rosemary teigė, kad ji girdi žodžius ir juos garsiai atkartoja. Egiptietiškai kalbėdama ji sugebėdavo reaguoti į pokalbio situacijas, atsakyti į klausimus ir t. t. Rosemary atliko daugiau nei 1000 kalbinių testų, kurių metu pavartojo apie 5000 egiptietiškų frazių ir trumpų sakinių. Jie buvo užrašyti fonetiškai ir pirmus 800 vėliau ištyrė, identifikavo ir išvertė egiptologas Hulmas. Jis teigė, kad mergaitės kalba iš esmės atitiko tai, ką egiptologai tuo metu žinojo apie senovės egiptiečių kalbą. Kalbėdama ji tarė balsius, apie kurių egzistenciją senovės egiptiečių kalboje nėra nieko žinoma, bet jų egzistavimas negali būti atmestas, nes mokslininkai gali tirti tik rašytinę senovės egiptiečių kalbą. Apie šį atvejį buvo išleistos trys knygos ir įrašyti du gramofoniniai diskai. Tiesa, mergaitė niekada nebuvo ištirta nepriklausomų tyrėjų.
Drugelio spiečius

Atradimas

Padrikąjį spiečių 1654 atrado italų astronomas Giovanni Battista Hodierna. Buvo spėjama, kad dar Klaudijus Ptolemėjus stebėdamas spiečių Mesjė 7 galėjo matyti Mesjė 6. Bet tai nėra įrodyta. Nepriklausomai nuo ankstesnių stebėjimų 1745 (1746) metais šveicaras Jean-Philippe de Chéseaux stebėjo Mesjė 6. O Nicolas Louis de Lacaille pavadino šį spiečių Lac III 12, kurį atrado 1752 metais. Galiausiai Charles Messier pastebėjo jį 1764 metais gegužės 23 d. ir savo kataloge pažymėjo numeriu 6.
Nijolė Butkevičienė-Caplytė

Nijolė Butkevičienė-Caplytė (g. 1955 m. rugpjūčio 31 d. Klaipėdoje) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

Baigusi Klaipėdos 14-ąją vidurinę mokyklą, 1973–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. P. Gelžinis). 1982–1987 m. neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė V. Saikauskas).
Nuo 1977 m. rudens Barstyčių (Skuodo r.) vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, vaikų chorų ir vokalinių ansamblių vadovė.
Nuo 1980 m. Telšių 3-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, nuo 1994 m. vyr. mokytoja, nuo 1995 m. mokytoja metodininkė, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovė. Chorai gieda Telšių katedroje, dalyvauja dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose.
1990 ir 1991 m. dalyvavo chorų festivaliuose „Dainuok, jaunoji Lietuva" Mažeikiuose ir Klaipėdoje, 1993 m. Klaipėdos zonos ir Lietuvos jaunimo mažojoje dainų šventėje Vilniuje.
Jaunių choras dalyvavo 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje ir religinės muzikos šventėje „ Žodžiai Šv. Cecilijai“ Žarėnuose (Telšių r.), 1995 m. chorų šventėje „Pavasario balsai“ Skuode, koncertavo mokslinėje konferencijoje Klaipėdoje, 1996 m. dainavo Vilniaus miesto Jaunimo menų šventėje, Žemaičių ir Pamario krašto vaikų ir jaunimo šventėje „Mes Lietuvos vaikai“, 1997 m. festivalyje „Pavasario balsai" Šilalėje.
Mišrųjį chorą parengė festivaliui „Baltijos bangelės – 97" Palangoje ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje. Jaunių ir mišrusis chorai dalyvavo 1997 m. regioninėje dainų šventėje Mažeikiuose. Jaunimo mišrųjį chorą mokytoja parengė 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
N. Butkevičienė nuo 1987 m. Telšių rajono muzikos mokytojų metodikos būrelio pirmininkė, nuo 1996 m. Lietuvos muzikos mokytojų asociacijos tarybos narė, dainų švenčių ir festivalių dirigentė, moksliniu – metodinių konferencijų dalyvė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Darius Seilius

Biografija

1996 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius, 2007 m. Šiaulių universitete baigė vadybą ir verslo administravimą.
AB „Pieno žvaigždės“ filialo Mažeikių pieninės komercijos direktorius, SEB Vilniaus banko Mažeikių filialo direktorius. UAB „Brauer“ generalinis direktorius.
Naujosios sąjungos Mažeikių rajono skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003 m. ir nuo 2011 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys (koalicija „Kitaip“). 
Mažeikių verslininkų asociacijos prezidentas, VĮ „Mažeikių sporto centras“ valdybos narys.
Sutuoktinė Jūratė, vaikai Danius, Eglė.
Poliarnyje Zorai

Istorija

Vietovės pavadinimas rusų kalba reiškia „poliarinės žaros“. Gyvenvietė įkurta 1968 m., pradėjus atominės elektrinės statybą. 1973 m. gavo miesto tipo gyvenvietės statusą, o 1991 m. – miesto statusą.
Sablauskių pagrindinė mokykla

Istorija

Sablauskių pradinė mokykla 1927 m. lapkričio 1 d. įkurta Adomo Stryko name. Mokyklą žmonės vadino „baltąja“, nes buvo suręsta iš balto mūro. Nuo pat pirmos dienos mokykloje dirbo mokytoja Barbora Elseikaitė. Įsteigus mokyklą, nebuvo ketvirtojo skyriaus. Šio skyriaus mokiniai mokėsi Alkiškiuose. 1931 m. mokyklą lankė jau daug moksleivių, buvo įsteigtas antras komplektas. Patalpos išnuomotos pas ūkininką Joną Kiudulą, o nuo 1932 m. mokykla pradėjo darbą pas Antaną Kiudulą, dviejų galų name. Kiekviename namo gale mokėsi po du skyrius. Per vidurį - koridorius, iš jo durys į virtuvę ir kambarį, kuriame gyveno mokytojas. 1933 m. Sablauskių mokykloje atidarytas Jono Basanavičiaus liaudies universiteto skyrius. Šeštadieniais ir sekmadieniais apylinkės valstiečiams mokytojai skaitė paskaitas.
1949-1950 m. Mažeikių apskrities vykdomojo komiteto liaudies švietimo skyriaus įsakymu Nr.2251 Sablauskių pradinė mokykla pavadinta Sablauskių septynmete mokykla, bet perkelta į Kanteikių kaimą. Ji dirbo net trim pamainom. Žinių siekė ir suaugusieji, todėl veikė vakarinis skyrius. 1960-1961 m. jį baigė 10 suaugusių septintokų.
Direktorius Jonas Žičevičius įdėjo daug pastangų, kad būtų pastatyta nauja mokykla. 1962-1963 m. buvo pereita prie aštuonmečio mokymo, o 1964 m. rugpjūčio 15 d. iš Kanteikių mokykla perkeliama į naują pastatą Sablauskių kaime. Vėliau pristatytas ir mokyklas priestatas.
2008 m. po reorganizacijos tapo Naujosios Akmenės „Saulėtekio“ pagrindinės mokyklos Sablauskių skyriumi.
Sabah FK

Istorija

2017 m. įkurtas klubas. Nors ištakos siekia 1967 m. Sabah, išvertus iš azerų kalbos, reiškia "Rytojus".
2017/2018 m. sezone žaidė Pirmame divizione. Užėmė 5 vietą, bet buvo perkelti į elito divizioną.
2018/2019 m. debiutavo elito pirmenybėse.
Potenciometras

Potenciometras – keičiamos varžos prietaisas, turintis tris išvadus (du fiksuotus ir tarp jų slankiojantį perkeliamą). Perkeliant slankiojantį kontaktą, keičiasi į elektros varža tarp jo ir abiejų fiksuotų kontaktų, tačiau šių dviejų varžų suma lieka pastovi ir lygi varžai tarp nejudamų kontaktų.
Potenciometro varžinis elementas gali būti tiesaus strypelio arba atviro žiedo pavidalo. Pirmuoju atveju slankiojantis kontaktas perkeliamas stūmimo, antruoju – sukimo judesiu. Priklausomybė tarp postūmio ar posūkio ir varžos pokyčio paprastai esti arba tiesinė, arba logaritminė.
Panašus prietaisas, turintis tik du išvadus (fiksuotą ir slankiojantį) vadinamas reostatu.
Nektarinas

Nektarinas – kultūrinė persikų atmaina, turinti lygią odelę. Nors persikai ir nektarinai įvardijami kaip skirtingos rūšys, kartais klaidingai manant, kad nektarinas yra slyvos ir persiko hibridas, genetiškai tai yra ta pati rūšis. Genetinių tyrimų metu buvo nustatyta, kad lygi nektarinų odelė yra viso labo recesyvinio geno pasireiškimas (tuo tarpu pūkuota persikų odelė yra dominantinis požymis). Persiko kauliuką yra sunku atskirti nuo nektarino. Į nektarino medį galima įskiepyti persiką ir atvirkščiai.
Kaip ir persikai, nektarinai gali būti geltoni, balti, gali lengvai arba sunkiai atsiskirti nuo kauliuko. Dėl plaukelių nebuvimo nektarinų odelė gali atrodyti raudonesnė nei persiko. Nektarinų veislės dažniausiai yra saldesnės nei persikų.
Nektarinų istorija yra nežinoma, jie pirmą kartą paminėti 1616 m. Anglijoje.
Nektarinai auginami Graikijoje, Prancūzijoje, Italijoje, Ispanijoje, Kalifornijoje, Čilėje ir Pietų Afrikoje. Kai kurios nektarinų veislės auga ir Lietuvoje. 100 g. nektarinų turi 57 kalorijas.
Raimondas Simonavičius

Biografija

1990 m. baigė Klaipėdos politechnikumą, technologas, 2002 m. baigė Klaipėdos universitetą, edukologas, 2007 m. baigė Mykolo Romerio universitetą, teisės magistras.
Advokato A. Skuolevičiaus kontoros advokato padėjėjas.
Žemaičių partijos narys. Nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Slengių ir Sendvario seniūnijos jungtinės kaimų bendruomenės pirmininkas. Žmona Ingrida, vaikai Augustė, Arnas.
Šienapjūtė

Šienapjūtė – žemės ūkio darbai, susiję su šieno gamyba. Šienapjūtę sudaro šienavimas, šieno džiovinimas ir šieno suvežimas.
Lietuvoje šienauti pradėta neolite, kuomet pradėta laikyti naminius gyvulius. Pradžioje žolė pjauta titnaginiais, žalvariniais pjautuvais, o V–I a. pr. m. e. pradėti naudoti geležiniai pjautuvai, o nuo I–IV a. – geležiniai dalgiai.
Iki kaimams susikirstant vienkiemiais, aplink kaimus būdavo bendros pievos, kurios valdytos, ganytos, šienautos drauge. Prieš šienapjūtę vykdavo kaimo sueiga, kur būdavo aptariami būsimi darbai. Vyrai pjaudavo šieną, moterys vartė pradalges, grėbė išdžiuvusį šieną ir krovė kupetom. Praktikuojant trilaukę žemdirbystę, pievas, esančias tarp dirvų, valstiečiai šienaudavo skyrium. Nuo XX a. pr. šienas pradėtas dažniau džiovinti nebe laukuose, o žaiginiuose. Išdžiovintas šienas būdavo vežamas į klojimus, daržines, tik tolimose pievose paliekamas vietoje, sukrautas į daržinėles ar kūgius.
Šienapjūtę lydėdavo maginės apeigos. Jos metu prašyta saulėtų orų, kad šieno nesulytų, o sugrėbus šieną, burtas būdavo atšaukiamas, kad pievos gerai atželtų. Po šienapjūtės švęstos pabaigtuvės.
XX a. prasidėjus mechanizacijai, kolektyvizacijai išnyko šienapjūtės papročiai. Žolė pradėta šienauti šienapjovėmis, vietoj džiovinto šieno dažnai pradėtas gaminti šienainis (apvytinta ir užraugta žolė) arba silosas (žolė, paveikta konservantais). Dabartiniam gyvulių šėrimui gaminami šieno miltai, kapojai.
Dalius Mertinas

Veikla Komjaunime

Sovietinės Komjaunimo organizacijos sekretorius, pasisakęs už 1987 m. rugpjūčio 23 d. mitingo prie Adomo Mickevičiaus paminklo ir jo organizatorių (tarp jų Vytauto Bogušio) viešą pasmerkimą.
Gintas Mocevičius

Biografija

1985 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, miškininkystės inžinierius. G. Mocevičiaus firmos „Ginalas“ vadovas.
Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Kazlų Rūdos skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007-2010 m. ir nuo 2011 m. Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Gintarė, vaikai Indrė, Mantė.
Novaja Iljinka

Gyventojai

Pagal 2010 m. Rusijos gyventojų surašymo duomenis kaime gyvena 54 gyventojai (28 vyrai ir 26 moterys).
Kaime yra vienintelė gatvė (Centrinė).
1951 m. spalio mėn. į Novają Iljinką atitremtos spalio 2–3 d. (trėmimo operacija „Osen“) iš Lietuvos išvežtos lietuvių šeimos.
Eridu

Mitologija

Pagal šumerų mitologiją, Eridu buvo vienas iš penkių miestų, įkurtų prieš Pasaulio tvaną. Jame stovėjo dievo Enkio, miesto įkūrėjo, namai. Jo šventykla vadinta E-Abzu, nes tikėta, jog Enkis gyveno Abzu, (giliame vandenyne), iš kurio dugno kilo visa gyvybė.
Šumero karalių sąraše Eridu tituluojamas pirmųjų karalių miestu, be to, rašoma, kad jame pirmuoju karaliumi tapęs Alulimas valdė 28 8000 metų, antruoju tapęs Alalngaras valdė 36 000 metų; abu karaliai valdė iš viso 64 800 metų. Po to Eridu žlugo, karalystė perėjo Bad-tibiros žinion.

Archeologija

Senovės Eridu vietoje prie Tell Abu Shahrain 1855 m. archeologinius kasinėjimus vykdė John George Taylor, R. Campbell Thompson 1918 m., H.R. Hall 1919 m. 1946–1949 m. tyrimus atnaujino Irako paveldo direktoratas (Fuad Safar ir Seton Lloyd). Buvo prieita prie išvados, kad visi pietų miestai patyrė nuosmukį, perleisdami politinę iniciatyvą valdovams iš šiaurės, o apie 600 m. pr. m. e. Eridu buvo apleistas.
XVI amžiaus 3-as dešimtmetis

XVI amžiaus trečiasis dešimtmetis prasidėjo 1521 m. ir baigėsi 1530 m.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XV amžius – XVI amžius – XVII amžius
Dešimtmečiai: 8-as 9-as 10-as 1-as 2-as - 3-as - 4-as 5-as 6-as 7-as 8-as
Metai: 1521 1522 1523 1524 1525 1526 1527 1528 1529 1530
Dryžuotoji mangusta

Fizinės savybės

Dryžuotosios mangustos galva didelė, mažos ausys, trumpos, raumeningos galūnės ir ilga uodega, kurios ilgis siekia tiek pat, kiek ir likęs kūnas. Drėgnų sričių gyvūnai yra didesni ir tamsesni nei sausų. Apatinė kūno dalis yra aukštesnė ir apvalesnė už krūtinę. Grubus kailis yra pilkšvai rudos ir juodos spalvos, o gale yra keletas tamsiai rudų ir juodų horizontalių juostų.
Suaugęs gyvūnas gali siekti nuo 30 iki 45 cm ilgio ir sverti nuo 1,5 iki 2,25 kg. Uodega yra nuo 15 iki 30 cm ilgio.

Maistas

Mitybos racioną daugiausiai sudaro vabalai, dviporiakojai, termitai, maži ropliai, paukščiai, skruzdėlės, žiogai, vikšrai. Kartais paragauja ir varlių, driežų, gyvačių.