google/wiki40b huggingface dataset:
Liaodongo pusiasalis

Liaodongo pusiasalis (kin. 辽东半岛, pinyin: Liáodōng bàndǎo) – pusiasalis Kinijos šiaurės rytuose, tarp Geltonosios jūros Liaodongo ir Vakarų Korėjos įlankų.

Geografija

Liaodongo pusiasalio ilgis – 250 km, plotis 20–120 km. Krantai vingiuoti, šiaurės vakaruose žemi, pietryčiuose – statūs, uolėti. Pietvakarių pakraštyje yra Guandongo pusiasalis.
Klimatas vidutinių platumų musoninis. Kritulių iki 1000 mm per metus, daugiausia vasarą. Kalnų žemutiniuose šlaituose – lapuočių miškai, aukštesniuose – mišrieji ir spygliuočių miškai.
Liaodongo pusiasalis tankiai apgyventas, išplėtota žemdirbystė, sodininkystė, žvejyba. Didžiausi miestai ir uostai – Dalianas, Liušunas.

Geologija

Liaodongo pusiasalis susidaręs iš nuosėdinių uolienų (klintis, smiltainis, skalūnas). Šiaurėje paviršius kalnuotas – Čianšano kalnų pietinė dalis; didžiausias aukštis 1131 m. Pietuose – kalvotos lygumos, yra karstinių urvų, versmių. Pusiasalio šiaurinėje dalyje yra magnezito telkinių.
Spaustuvė

Spaustuvė – spaudos organizacija, įmonė, gaminanti spaudinius. Teikia spaudos paslaugas kaip vienspalvė arba spalvota spauda (skaitmeninė, metalizuota), ofsetinė; lakavimas (ištisinis, fragmentinis) termografija, auksavimas. Gaminiai – kalendoriai, atvirukai, vokai, vizitinės kortelės. Papildomos paslaugos – leidyba, fotografavimas, maketavimas.
Didelės leidyklos, kai kurie dienraščiai turi nuosavas spaustuves. Mažesni savo leidinius spausdina užsakomuoju būdu.

Vokietija

Vokietijos spaudos pramonės centrai yra tokiuose miestuose kaip Berlynas, Esenas, Frankfurtas prie Maino, Hamburgas, Niurnbergas, Štutgartas, Miunchenas, Viurcburgas ir Heidelbergas.
Europos vėjo audros

Europos vėjo audros yra cikloninės audros, kurios keliauja iš Šiaurės Amerikos į Vakarų Europą rudens ir žiemos mėnesiais. Šios audros dažniausiai keliauja per šiaurinius Škotijos krantus į Norvegiją, tačiau gali nukrypti į pietus ir paveikti kitas valstybes, kaip Airija, Velsas, Anglija, Šveicarija, Prancūzija, Belgija, Nyderlandai, Danija, Švedija, Vokietija, Lietuva, Latvija ir Lenkija. Kadangi šios audros turi uraganinio stiprumo vėjų (viršijančių 30 m/s), jie kartais vadinami uraganais, nors tik keletas yra kilę iš tropinių ciklonų.
Šios audros sukelia 1,9 milijardo eurų žalą ir dėl jų pasekmių kasmet išmokama 1,4 milijardo eurų draudimo išmokų. Pagal draudimo išmokų dydį tai antras pagal dydį meteorologinis reiškinys pasaulyje (pirmas yra JAV uraganai).
Sikaso regionas

Geografija

Paviršius daugiausia kalvotas, apaugęs drėgnosiomis savanomis ir miškais. Didelė dalis regiono patenka į Vasulu kultūrinį regioną. Regionu teka Nigerio intakai – Baulė, Bagoė, Sankaranis. Yra didelis Selingės tvenkinys.

Gyventojai

Svarbiausios etninės grupės yra senufai, bambarai, mandingai.
Vipasana

Istorija

Iš naujo atrado Sidharta Gautama (Buda) daugiau nei prieš 2500 metų. Budizme ji – viena iš meditacijos technikų.
Bresto tvirtovė

Bresto tvirtovė (brus. Брэсцкая крэпасць, rus. Брестская крепость) – XIX a. tvirtovė Bresto mieste prie Muchaveco ir Vakarinio Bugo upių santakos Baltarusijos ir Lenkijos pasienyje. Anksčiau vadinta Brest-Litovsko tvirtove (nuo miesto pavadinimo lenk. Brześć Litewski).

Istorija

Tvirtovės statyba vyko nuo 1833 m. iki 1842 m. pagal inžinieriaus generolo Karlo Opermano (Карл Иванович Опперман) projektą. 1864–1888 m. tvirtovė buvo modernizuota, be to, įrengtas ją juosiantis atskirų fortų 32 km skersmens žiedas. 1913 m. pradėtas statyti antrasis fortų žiedas, kurio skersmuo turėjo būti 45 km, bet iki I pasaulinio karo pradžios nebuvo pastatytas. 1915 m. rusų kariuomenė atsitraukdama be mūšio paliko tvirtovę, susprogdindama jos atskirus objektus.
1918 m. kovo 3 d. tvirtovėje po Sovietų Rusijos ir Vokietijos derybų pasirašyta Brest-Litovsko taika. 1919–1939 m. tvirtovė priklausė Lenkijai (miestas vadintas Brestu prie Bugo, lenk. Brześć nad Bugiem). SSRS ir Vokietijai okupavus Lenkiją, 1939 m. rugsėjo mėn. mieste įvyko bendras SSRS ir Vokietijos kariuomenių pergalės paradas, pažymėjęs miesto ir tvirtovės užėmimą. 1941–1944 m. Brestas vėl buvo okupuotas vokiečių; tvirtovės apsiaustis 1941 m. truko mažiau kaip mėnesį.
1965 m. Bresto tvirtovė oficialiai gavo vieną garbingiausių tuometinėje SSRS tvirtovės-didvyrės vardą, įvertinusį tvirtovės gynėjų didvyrišką kovą nelygioje kovoje su okupacine vokiečių kariuomene. Šis istorijos epizodas įamžintas daugelyje tarybinių filmų, knygų, mene, atvaizduotas ant Baltarusijos valiutos banknotų. Įrengtas vienas didžiausių II Pasaulinio karo aukų atminimo memorialų, kuris gausiai lankomas turistų.
Meg White

Biografija

Gimė Gros Point Fermose (Mičiganas), Valterio Heketo Vaito jaunesniojo ir Ketrin Vait šeimoje. Augo Detroite su tėvais ir sese Hetera.
Paskutiniojo dešimtmečio pradžioje Meg dirbdama barmene Detroito priemiestyje esančioje užeigoje „Memphis Smoke“ sutiko muzikantą Džoną Entonį Džilisą. 1996 m. rugsėjo 21 d. jie susituokė. Džekas, netradicinės mados šalininkas, nusprendė priimti žmonos pavardę ir tapo Džeku Vaitu. Tais pačiais metais Meg pirmą kartą sėdo prie būgnų. Ji niekada neplanavo karjeros scenoje, bet Džeko žodžiais tariant, jis paprasčiausiai paprašė Meg pritarti repeticijos metu ir tai nuskambėjo gana sėkmingai.
2000 m. kovo 24 d. Džekas ir Meg išsiskyrė.
Laisvu nuo muzikos metu užsiima fotografija, boulingu ir domisi iškamšomis.
2007 m. rugsėjo 11 d. „The White Stripes“ turėjo atšaukti 18 turo pasirodymų, nes Meg ištiko panikos ataka. Dėl jos sveikatos problemų taip pat reikėjo atšaukti turą po Didžiąją Britaniją. Visgi 2008 m. birželį pasveikusi būgnininkė grįžo į sceną Detroite su grupe „The Raconteurs“.
2009 m. gegužę Meg ištekėjo už Pati Smit sūnaus Džeksono Smito. Ceremonija vyko Džeko Vaito galiniame kieme, Nešvilije, Tenesio valstijoje.
Top Sensation

Turinys

Pasiturinti naftos magnatė Madi ieško būdų kaip savo sūnų, turintį piromanijos polinkių, paversti „tikru vyru“. Ji suorganizuoja pasiplaukiojimą jachta, į kurią be judviejų dar pakviečia godžią ir nuolatos sekso ištroškusią porą bei brangiai apmokamą prostitutę Ulą. Nepaisant visų pastangų, tai niekaip nepaveikia jaunuolio, kol jachta stabteli vienoje iš Viduržemio jūros salų. Keliautojai susipažįsta su dailia mergina Beba ir jos kvailoku vyru, kuriuos pakviečia į savo jachtą. Netikėtai jaunuolis pradeda rodyti įkyrų dėmesį Bebai, ko pasėkoje įvyksta žmogžudystė...
Ketvirto rango kapitonas

Ketvirto rango kapitonas (rus. капитан IV ранга) – trumpai egzistavęs Rusijos karinio jūrų laivyno vyresniųjų karininkų laipsnis, įvestas 1713 m. vietoj panaikinto komenderio laipsnio ir panaikintas 1717 m.
Ketvirto rango kapitonas buvo jaunesnis už trečio rango kapitoną, bet vyresnis už kapitoną poručiką (kapitoną leitenantą). Priskirtas 1722 m. rangų lentelės VIII klasės 2-ai pakopai.
Komenderiai paprastai vadovaudavo IV rango karo laivams arba užimdavo aukštesnio rango laivų vyresniųjų karininkų pareigas.
Komenderiai atitiko vėlesnį armijos sekundmajorą ir civilį kolegijos asesorių.
Į komanderius kreipdavosi „Ваше высокоблагородие“.
Al-Hudood FC

Istorija

Klubas įkurtas 1976 m.
Audrius Giržadas

Biografija

1984 m. baigė J. Tallat–Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos fortepijono klasę. Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką.
1986 m. Lietuvos televizijos muzikos redakcijoje pradėjo dirbti administratoriumi; kartu vedė laidas „10x10“ ir „Centrinis ekspresas“, bendradarbiavo rengiant lietuvių radijo laidas užsieniui. Nuo 1987 m. Lietuvos radijuje diktorius, taip pat rengė ir vedė radijo jaunimo redakcijos laidas. 1993 m. paskirtas Lietuvos radijo ir televizijos Užsienio ryšių direkcijos direktoriumi.
Nuo 1994 m. sausio iki 1995 m. vasario „LitPoliinter TV“ televizijos direktorius. 1995 m. televizijos LNK direktorius, 1996–1997 m. – vyr. prodiuseris, 1997–1998 m. – generalinis direktorius. Rengė autorinę laidą „Šeštadienio pokalbiai“, nuo 1997 m. – pokalbių šou „Audrius Giržadas pristato: įdomūs susitikimai“.  Vėliau Lietuvos televizijos vyriausiasis prodiuseris.
Šv. Juozapo lietuvių Romos katalikų darbininkų sąjunga

Šv. Juozapo lietuvių Romos katalikų darbininkų sąjunga arba Lietuvių darbininkų sąjunga – JAV lietuvių organizacija, 1915–1965 m. veikusi JAV. Būstinė Bostone, nuo 1950 – Nonvude. Idėjiškai artima Lietuvoje veikusiai Šv. Kazimiero draugijai.

Istorija

Įkurta 1915 m. birželio 10 d. Bostone. Steigėjas – kunigas Fabijonas Kemėšis. Tais pačiais metais įsigijo nuosavą spaustuvę ir jau rugsėjo 19 d. išleido savo organą „Darbininką“. 1916 m. pabaigoje Lietuvių darbininkų sąjunga turėjo 46 kuopas, 1093 narius. Sąjunga turėjo savo knygyną, įsteigtą 1915 m., buvo sudarytas fondas lietuviams darbininkams per streikus šelpti.
Lietuvių darbininkų sąjunga aktyviai dalyvavo kitų lietuvių organizacijų, tokių, kaip Lietuvių tautos taryba, kovojančių dėl Lietuvos nepriklausomybės, veikloje. Rinko aukas religinei ir tautinei veiklai remti, leido knygas ir brošiūras. Stiprų smūgį organizuotai veiklai Lietuvių darbininkų sąjunga patyrė didžiosios depresijos metu. Sąjunga neteko daug narių, o „Darbininkas“ skaitytojų. Daugelis kuopų likvidavosi. Organizacijos likučiai išsilaikė tik Naujojoje Anglijoje. Po Antrojo pasaulinio karo sąjungos veikla sumenko. 1950 m. laikraštis „Darbininkas“ perleistas pranciškonams.
Šv. Juozapo lietuvių Romos katalikų darbininkų sąjungos jubiliejinis 50-mečio seimas įvyko spalio 16 Šv. Petro parapijos salėje So. Bostone valdybai pasiūlius, svarstė tolimesnio veikimo klausimą ir priėjo išvados, jog nėra vilčių organizacijos sustiprinti, o jos dabartinę egzistenciją toliau tęsti nėra prasminga. Tad padarytas, kad ir skaudus, bet gyvenimiškas sprendimas – šv. Juozapo lietuvių Romos katalikų darbininkų sąjungą likviduoti.
Krzysztof Szwernicki

Biografija

Gimė 1814 m. rugsėjo 8 d. Varnupiuose. Tėvas Adomas Švernickis, motina Kotryna Voclavskaitė, tėvai sūnų pakrikštijo Juozapu, bet vėliau būdamas vienuoliu jis pasikeitė savo vardą į Kristupas. Būdamas 7 metų pradėjo lankyti Marijampolės mokyklą, vėliau perėjo mokytis į Marijonų vienuoliams priklausiusią mokyklą. 1831 m. sukilimo metu užsirašė savanoriu į ulonus. Sukilimo metu buvo du kartus sužeistas Stočeko mūšyje ir Nova Viešo mūšyje. Nusilpus sukilimui grįžo į vienuolyną, kur 1832 m. baigė mokslus.
1837 m. gruodžio 24 d. Seinuose įšventintas į kunigus. Būdamas kunigu dirbo su kurčiais žmonėmis Varšuvoje, kur prisidėjo prie kurčiųjų mokyklos atidarymo. Taip pat įkūrė ir mokytojavo panašioje mokykloje Marijampolėje. 1846 m. suimtas už anticarinę veiklą ir pasodintas į Varšuvos citadelę, kur praleido 5 metus. 1852 m. ištremtas į Irkutską. Atvykęs į šį miestą tapo vietos bažnyčios kunigo Hacickio padėjėju. 1855 m. carinė valdžia atleido kunigą nuo bausmės, tačiau šis pasirinko likti Irkutske. 1856 m. mirus kunigui, tapo Irkutsko bažnyčios kunigu.
Po 1863 m. sukilimo į Irkutską buvo ištremtas kunigas Rapolas Kalinauskas, kuris sėmėsi daug gerų pavyzdžių iš Švernickio veiklos. 1879 m. sudegė Irkutsko bažnyčia. 1881-1885 m. Švernickio pastangomis buvo pastatyta nauja Irkutsko katalikų bažnyčia, šalia kurios buvo įrengti našlaičių namai. 1894 m. sausį kunigas buvo užpultas ir sumuštas, nuo sunkių sužalojimų nebeatsigavo ir mirė 1894 m. lapkričio 26 dieną.
Vilniaus Šv. kankinės Paraskevės cerkvė

Istorija

Bažnyčia pastatyta 1345 m. LDK kunigaikščio Algirdo pirmosios žmonos Marijos Jaroslavnos iniciatyva, vietoje, kur anksčiau stovėjo pagonių dievo Ragučio šventykla. Tai buvo pirmoji akmeninė krikščionių šventykla Vilniuje. 1557 m. bažnyčia visiškai sudegė. 1560 m. jos vietoje pastatyta nauja, kuri 1610 m. miesto gaisro metu vėl apdegė. 1611 m. ji atiteko unitams, tačiau 1655 m. vėl grąžinta ortodoksams ir 1698 m. atstatyta.
Bažnyčia išgarsėjo tuo, kad joje Petras Didysis meldėsi dėkodamas Viešpačiui už pergalę prieš švedų karalių Karolį XII. Čia caras taip pat krikštijo arabą Hanibalą, kuris buvo žymaus poeto A. Puškino prosenelis.
1748 m. bažnyčia vėl beveik visiškai sudegė, vėliau atstatyta, bet 1795 m. vėl atiteko unitams, 1839 m. grąžinta stačiatikiams, kurie 1864 m. atliko kapitalinį remontą (architektas N. Čiaginas).
Antrojo pasaulinio karo metu smarkiai apdegė bažnyčios vidus. 1945–1949 m. atliktas kapitalinis remontas. 1946 m. parapijoje buvo 100 tikinčiųjų. 1959 m. sovietai sumanė bažnyčioje įrengti ateizmo muziejų, tačiau projektas nepavyko, nors 1961 m. bažnyčia vis tiek uždaryta, o nuo 1962 m. joje įrengtas smulkiųjų dailės menų muziejus. 1990 m. bažnyčia vėl grąžinta ortodoksams, 1991 m. gegužės 31 d. ji pašventinta. Nuo 2005 m. sausio 23 d. pirmą kartą Lietuvos istorijoje ortodoksų Liturgija vyko lietuviškai. 2012 m. gegužės 15 d. buvo suteiktas parapijos statusas.

Žymūs žmonės

Teigiama, kad šioje bažnyčioje 1705 m. caras Petras I krikštijo A. Puškino senelį afrikietį Ibrahimą (Abraomą) Hanibalą. Nors ne visi istorikai su tuo sutinka, tačiau Sankt Peterburge esančiuose Puškino namuose yra saugomas Ibrahimo Hanibalo „Geometrijos ir fortifikacijos“ rankraštis su paties autoriaus įrašu, liudijančiu minimą faktą.
Lenino priesakai (Šalčininkai)

Lenino priesakai – Eišiškių rajono ir Šalčininkų rajono laikraštis, ėjęs nuo 1963 m. kovo 2 d. iki 1991 m. gegužės 25 d. tris kartus per savaitę.

Istorija

Iki 1965 m. buvo LKP CK ir LTSR Ministrų Tarybos laikraštis prie Eišiškių gamybinės valdybos, nuo 1965 m. – LKP Eišiškių rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys. 1962 m. gruodžio mėn. sujungus Eišiškių ir Šalčininkų rajonus, leistas tų rajonų gyventojams, o 1972 m. Eišiškių rajoną pavadinus Šalčininkų rajonu, tapo LKP Šalčininkų rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidiniu. Nuo 1991 m. sausio 1 d. – Šalčininkų rajono Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, nuo 1991 m. Nr. 69 – Šalčininkų rajono Tarybos laikraštis.
Iki 1991 m. rugpjūčio mėn. ėjo pavadinimu „Lenino priesakai“, 1991 m. Nr. 66–73 vadinosi „Laba diena“. Tiražas 1987 m. – 600 egz., 1991 m. – 205 egz. Ėjo rusų kalba „Zavety Lenina“ (tir. 1991 m. – 7700 egz.) ir lenkų kalba „Przykazania Lenina“ (1991 m. – 1700 egz.).
1991 m. rugsėjo 25 d. laikraštis „Laba diena“ buvo prijungtas prie Šalčininkų krašto laikraščio „Šalčia“.
Alfonsas Žibas

Biografija

Gimė 1902 metais, lapkričio 7 dieną, Garliavoje, ūkininkų miestelėnų Antano Žibo ir Pranciškos Reventaitės šeimoje. Lietuvos savanoris, dalyvavo vaduojant Klaipėdą. 1927 m. baigė gimnaziją Kaune. Mokėsi valstybės teatro studijoje. Nuo 1931 vienas iš pirmųjų pradėjo filmuoti Lietuvos kino kronikas. 1936  m. Alfonsui Žibui paskirta Švietimo ministerijos stipendija toliau kino meno mokslus tęsti užsienyje. Studijavo Prahoje, tobulinosi Vienoje ir Berlyne. Tapo profesionaliu kino operatoriumi režisieriumi. Grįžęs Garliavoje, miesto centre, įkūrė savo fotografijos studiją. 1937 - 1939 m. Alfonsas Žibas dirbo Kultūros departamento įsteigtame tautos veteranų filmų skyriuje. 1938 m. nufilmavo Petro Babicko režisuotą filmą „Jaunoji Lietuva“ .
1944 m. Alfonsas su savo broliu Nikodemu pasitraukė į Vakarus. Kurį laiką gyveno pabėgelių stovykloje Vokietijoje, 1948 m. apsigyveno San Paulo mieste, Brazilijoje. Čia sukūrė šeimą. San Paule Alfonsas Žibas išliko aktyvus visuomenininkas ir kūrėjas. Aštuonerius metus dirbo televizijos stotyje, vėliau kūrė kino filmus. Įsteigė vaidybos kursus, statė spektaklius, suorganizavo lietuvių menininkų klubą, rūpinosi lietuvių meno parodomis. Nuo 1956 m. rengė lietuvišką radijo valandą „Tėvynės garsai“, kuri tranlsiuota ketverius metus. Sukūrė garsinį filmą apie III-ąjį pasaulinį lietuvių kongresą.
Mirė ir palaidotas San Paulo mieste.
Vidurinės smegenys

Vidurinės smegenys (lot. mesencephalon) – galvos smegenų dalis, esanti į priekį nuo tilto ir smegenėlių. Jos sudarytos iš keturkalnio (lamina tecti) ir smegenų kojyčių (pedunculi cerebri).
Keturkalnį sudaro dvi poros kalnelių: du viršutiniai ir du apatiniai. Iš kiekvieno jų išeina keturkalnio kojytė. Viršutiniuose keturkalnio kalneliuose yra vienas iš požievinių regos centrų, o apatiniuose kalneliuose – klausos centras.
Vladimiras Bogoduchovas

Biografija

Gimė 1961 m. balandžio 15 d. Grynaičiuose, tankisto šeimoje. Vėliau gyveno Klaipėdoje, Kurgano srityje, nuo 1965 m. Kazachijos TSR. 1978 m. pradėjo tarnauti Sovietinėje armijoje. 1982 m. baigė Čeliabinsko aukštąją karininkų mokyklą, tapo pilotu, baigęs mokslus tarnavo Gomelio srityje, Chmelnyckio srityje. 1986-1987 m. dalyvavo Černobylio avarijos likvidacijoje. 1988-1989 m. TSRS-Afganistano kare. Nuo 1989 m. tarnavo Voroneže. 1994-1996 m. dalyvavo Čečėnijos kare. 2008 m. vykdė karines užduotis Pietų Osetijos kare. 2008 m. spalio 14 d. suteiktas Rusijos federacijos didvyrio vardas. 2011 m. gruodžio 4 d. išrinktas į Lipecko apskrities tarybą.
Krasnoje znamia

Krasnoje znamia (liet. Raudonoji vėliava) – komunistinis laikraštis, ėjęs 1920–1922 m. Vilniuje rusų kalba.

Istorija

1920–1921 m. leido Lietuvos ir Baltarusijos komunistų partijos CK ir Vilniaus komitetas, o 1921–1922 m. – LKP Vilniaus apygardos komitetas. Tiražas 1920 m. – 3000-8000 egz. 1920 m. leido priedus „Krasnoje znamia profsojuzov“, „Krasnoje znamia molodioži“ ir „Krasnoje znamia rabotnicy“.
Bendradarbiavo Zigmas Angarietis, Kazimieras Cichovskis, Pranas Eidukevičius, Romualdas Muklevičius, Romanas Pileris ir kt.
Žąsūgalo kalnas

Žąsūgalo kalnas (arba Baltininkų kalnas) stūkso Žemaitijoje, Telšių rajono savivaldybėje prie Žąsūgalo ir Baltininkų kaimų. Aukštis 209 m. Iškilęs Vidurio Žemaičių duburyje netoli Biržulio ir Lūksto ežerų. Kalno apylinkės kartu su Virvytės slėniu – Žąsūgalo kraštovaizdžio draustinis, kuriame saugomos prieš 14–15 tūkst. m. suformuotos reljefo formos.
Jurgita Žaliabarštytė

Biografija

1999 m. UAB „Vygrestė“ vadybininkė, 2002 m. Giedrių pagrindinės mokyklos mokytoja.
2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narė. Nuo 2003 m. Sakaliukų sąjungos Vilkaviškio skyriaus pirmininkė.
Nuo 2003 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narė.
Lietuvos sodininkų sąjungos Vilkaviškio skyriaus pirmininkė.
Michael Haneke

Michaelis Hanekė (vok. Michael Haneke; g. 1942 m. kovo 23 d.) – austrų kino režisierius ir scenaristas.
Hanekė iš pradžių dirbo televizijoje. Filmas „Pianistė“ (2001 m.) yra Nobelio premijos laureatės Elfriede Jelinek romano „Die Klavierspielerin“ adaptacija. Už filmus „Baltasis kaspinas“ (2009 m.) ir „Meilė“ (2012 m.) Hanekė pelnė Auksinės palmės šakelės apdovanojimą Kanų kino festivalyje.
Rytas (Švenčionys)

Istorija

Nuo 1994 m. Tėvynės sąjungos laikraštis. Redaktorius Stasys Tumėnas. Tiražas 1989 m. – 1300 egz., 1997 m. – 1000 egz.
Ilis ir Vilenas

Ilis ir Vilenas (35) (pranc. Ille - et-Vilaine, bretonų kalba Il – ha-Gwilen) – Prancūzijos departamentas šalies vakaruose, Bretanės regione, pavadintas upių vardais. Administracinis centras – Renas (Rennes). Generalinės tarybos pirmininkas Žanas Lui Turenas (Jean-Louis Tourenne) (PS).
Departamente 4 apskritys, 53 kantonai, 29 municipaliniai susivienijimai ir 352 komunos. Plotas – 6 775 km². 2006 m. – 903 400 gyventojai, 133 gyv./km².

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Bretanės provincijos dalyje. 2005 m. referendume 75 % gyventojų pasiūlė pakeisti departamento pavadinimą į Aukštutinė Bretanė.
Tai vienas labiausiai proeuropietiškų departamentų, 2005 m. absoliuti dauguma jo gyventojų pasisakė už Konstituciją Europai.

Geografija

Ilio ir Vileno departamentas ribojasi su Manšo, Majeno, Meno ir Luaros, Atlanto Luaros, Morbijano ir Kot Darmoro departamentais bei La Manšu. Departamento pakrantė vadinasi Ėmerodo krantas (Côte d'Émeraude).

Klimatas

Klimatas tipiškas okeaninis, su švelniomis žiemomis ir karštomis vasaromis. Šalčiausias buvo 1985 m. sausis -15 °C, karščiausias 2003 m. rugpjūtis +40 °C. Kritulių būna 660–730 mm per metus.

Kalba

Tradicinė departamento kalba – keltų bretonų kalbos tregorua dialektas vis dar naudojamos kasdien. Veikia ir dvikalbės mokyklos šia bei prancūzų kalbomis.

Ekonomika

Pagrindinės ekonomikos šakos: žemės ūkis ir maisto produktų gamybos pramonė. Geros ganyklos leidžia auginti daug raguočių. Tai daugiausiai pieno pagaminantis regionas Prancūzijoje. Dirbamoje žemėje daugiausiai auginamos pašarinės kultūros. Apie 60 000 ha užsodinta mišku.

Politika

Ilio ir Vileno departamentui Prancūzijos senate atstovauja 4 senatoriai, Atstovų rūmuose – 7 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 53 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Kozlodujus

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose paminėtas XVI a. XVIII a. miestas buvo žinomas kaip Kotozluk ir Kozludere. Iki 1877 m. lapkričio 23 d. miestą valdė Osmanų imperija. Tądien Rumunijos aštuntasis kavalerijos pulkas, vadovaujamas Alexandru Perets, išlaisvino miestą nuo osmanų.
Tal Ben-Shahar

Tal Ben-Shahar yra žydų psichologas, laisvai samdomas kalbėtojas ir knygų autorius. Jis yra dėstęs Harvardo universitete, kuriame 2004 m. įgijo psichologijos mokslų daktaro laipsnį. 2006 m. Harvarde jis dėstė pozityviąją psichologiją. Pagal studentų skaičių (855) šios paskaitos tapo vienomis populiariausių universiteto istorijoje.
Aldonas Pupkis

Biografija

1946–1957 m. mokėsi Kazlų Rūdos vidurinėje mokykloje. 1957–1962 m. studijavo Vilniaus universitete. 1962–1965 m. Leningrado Andrejaus Ždanovo universiteto aspirantas, 1967 m. filologijos mokslų kandidatas.
1965–2000 m. Vilniaus universiteto dėstytojas: 1965–1972 m. eksperimentinės fonetikos laboratorijos vedėjas, nuo 1972 m. Lietuvių kalbos katedros docentas.
1968–1989 m. periodinio leidinio „Mūsų kalba“ atsakingasis redaktorius. 1970–1985 m. „Vakarinių naujienų“ kalbos kampelio rengėjas ir tvarkytojas. Nuo 1978 m. vedė televizijos, nuo 1984 m. radijo laidas „Mūsų kalba“. 1989–2000 m. bendrinės kalbos žurnalo „Gimtoji kalba“ vyr. redaktorius. Nuo 1990 m. Valstybinės lietuvių kalbos komisijos narys. 1997–2008 m. Lietuvių kalbos draugijos pirmininkas, nuo 2008 m. garbės pirmininkas.
Paskelbė straipsnių iš lietuvių kalbos kultūros, eksperimentinės fonetikos.
Kita dangaus pusė

Turinys

Kunigas Vinčenzo Ferari pirmą kartą su Siuzana susidūrė oro uosto salėje, kuomet jis laukė lėktuvo reiso į Sidnėjų. Moteris paprašė jo prižiūrėti lagaminą, o pati pasišalino. Išgirdęs jame kažką tiksint, Vinčenzo sukėlė paniką, tačiau vėliau paaiškėjo, kad tai tebuvo žadintuvas.
Antrą kartą jie susitiko lėktuve, kuomet buvo priversti sėdėti greta. Kunigas įsitikinęs, kad jam skirtas išbandymas, nes moteris kelia jam ir susierzinimą, ir susidomėjimą.
Atvykęs į savo paskyrimo vietą, Vinčenzo gauna užduotį vykti toliau į žemyną ir sukurti italų bendruomenėje naują parapiją. Į kelionę jis leidžiasi traukiniu, kuriame vėl susitinka Siuzaną. Norėdamas išvengti jos draugijos, jis iššoka iš traukinio ir pėsčiomis per dykumą pasiekia savo kelionės tikslą. Čia jis pradeda įrenginėti suniokotą bažnyčią, tačiau netrukus tame pat miestelyje susitinka Siuzaną, kuri dirba vietiniame bare prostitute ir turi ne pačią geriausią reputaciją. Vinčenzo įvairiais būdais mėgina ją grąžinti į doros kelią
Kuosakiai

Aplinkinės gyvenvietės

Griniūnai – 0,8 km
Odmeniškis – 1,2 km
Putriai (Biržai) – 1,6 km
Pačeriaukštė II – 1,9 km
PAČERIAUKŠTĖ – 4,3 km
Laumekiai (Biržai) – 2,2 km
Smilgiai (Biržai) – 1,1 km
Triškai – 3,5 km
BIRŽAI – 15 km
Urkašo-Žarsoro ežerų sistema

Urkaš-Žarsoro ežerų sistema yra Aktiobės srityje. Sistema yra nutolusi nuo Kustanajaus apie 250 km.
Ežeras yra daugybės retų paukščių migracijos ir perėjimo vieta.
Didžiausi iš sistemos ežerų yra Urkašas, Žarsoras, Kaindysoras, Žalšara, Mamyrkolis, Kunaksoras, Ašudastysoras, Syrlybajus, Aulysoras
Edita Daniūtė

Biografija

Šokti pradėjo nuo 8 metų. Jau būdama 14 metų tapo Lietuvos čempione. Poroje su Arūnu Bižoku – Europos sportinių šokių čempionė, daugkartinė Lietuvos čempionė. 2006 m. buvo tapusi pasaulio sportinių šokių čempione (poroje su Arūnu Bižoku), tačiau titulas buvo anuliuotas dėl anksčiau nustatyto teigiamo dopingo testo ir pripažinus jos diskvalifikaciją čempionato metu. Sportininkė įkliuvo vartojusi sibutraminą. Kaune ir Vilniuje įkūrė savo šokių mokyklą. Vedė LNK šokių projektą „Šok su žvaigžde“. Poroje su Mirko Gozzoliu tapo Europos čempione, bei Pasaulio čempione.
Mama Gražina – vokiečių kalbos mokytoja, tėvas Stasys Danius – zootechnikas, habilituotas mokslų daktaras, ilgametis „Girelės“ paukštyno direktorius, dukra Evita.