google/wiki40b huggingface dataset:
Berkšyrai

Savybės

Tvirtos konstitucijos, juodi, vidutinio stambumo. Kuilio masė 220–250 kg paršavedės 180–200 kg. Paršavedžių vislumas 8–9 paršeliai per vieną parševimąsi, pieningumas 42–44 kg. Paros prieaugis 672 g. Iki 100 kg užauga per 197 dienas. 1 kg masės prieaugio suvartoja 4,06 pašarinio vieneto. Greitai bręsta, tinka bekonui. Turėjo didelę įtaka įvairių šalių kiaulininkystei.
Žvainių Gaidžio kalnas

Kalva

Kalva natūrali, stūkso Salanto slėnyje ties riba su Salantais. Ji ovalo plano, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, siaurėja ir žemėja į pietvakarių pusę. Kalvos šiaurės rytinis kraštas nukastas, o pietiniame gale išlikusi žvyrduobė.
Aukščiausią, šiaurės rytinę kalvos dalį juosia akmenų aptvaras ir eglės. Vakarinėje jos pusėje stūkso neogotikinė koplyčia, į rytus ir pietus nuo kurios auga ąžuolynas. Priešais koplyčią kalvos šiauriniame šlaite iš pjauto akmens plokščių paklotas takas, iš abiejų pusių apsodintas dekoratyviniais medžiais.
Į pietryčius nuo koplyčios, kalvos papėdėje guli apeiginis akmuo. Apie 50 m į šiaurės rytus nuo jo, akmenų krūvoje guli kitas apeiginis akmuo.
Žemesnėje, pietvakarinėje kalvos dalyje pastebima nedidelė, labai suplokštėjusių pilkapių grupė, iš kurios vizualiai išsiskiria trys pilkapiai.
Kalvos ilgis – 140 m, plotis – 60 m, aukštis – iki 2 m.

Istorija

Salanto slėnyje stūksanti kalva nuo seno traukė žmonių dėmesį. Archeologijos duomenimis joje I tūkstantm. pr. m. e. viduryje – antroje pusėje veikė pilkapynas, o I m. e. tūkst. – kapinynas.
Kalvos papėdėje esantys apeiginiai akmenys liudija, kad čia buvusios atliekamos ir pagoniško kulto apeigos.
Seniau kalva buvo Skilandžių miestelio ir dvaro, kurie 1638 m. pradėti vadinti Salantais, žemėje. Per Lietuvos žemės reformą dvarą 1922–1927 m. išparceliavus, ji atsidūrė naujai įkurto Žvainių kaimo žemėje.
Nuo seno ant kalvos stovėjo medinė koplytėlė, kuriai sunykus 1927 m. buvo pastatyta mūrinė. Prieš Antrąjį pasaulinį karą per gegužines pamaldas Gaidžio kalne prie koplyčios rinkdavosi Salantų ir Žvainių gyventojai pasimelsti, giedodavo giesmes.
Pokario metais Gaidžio kalnas buvo neprižiūrimas, jame ganyti galvijai. 1988 m. akmens skulptorius Vilius Orvidas (pranciškonas br. Gabrielius, O. F. S.) teritoriją aplinkui koplyčią atitvėrė stambiais akmenimis, privežė antkapinių paminklų atliekų, įruošė laiptus, pastatė monumentalų kryžių. Už koplyčios esančią teritoriją apsodino ąžuoliukais, o aplinką – eglaitėmis. Jo sumanymu Gaidžio kalno koplyčios aplinka iš skrydžio turėjo priminti didžiulį, susuktą rožinį.
Šiuo metu Gaidžio kalno kalva patenka į valstybės saugomo nacionalinio reikšmingumo lygmens kultūros paminklo – Žvainių pilkapyno (unikalus kodas 13015) teritoriją.
Meilūnai (Švenčionys)

Istorija

2010 m. balandžio 7 d. Vyriausybės nutarimu Kochanovka II pervadinta Meilūnais.
Klivlando Kultūrų sodas

Klivlando Kultūrų sodas – visuomenei laisvai prienamas parkas JAV mieste Klivlande (Ohajo valstija). Jame miesto imigrantai įrengė nacionalines kultūras atspindinčius dvidešimt septynis sodus.

Lietuvių sodelis

Lietuviško sodelis projektą Kaune paruošė architektas Vladimiras Dubeneckis, Klivlende jį reikėjo kiek koreguoti ir pritaikyti prie vietinio reljefo. Sodelis suskirstytas į tris zonas, kurių kiekviena turėjo atspindėti tautos kelią amžių bėgyje: Lietuvos didžiąją kunigaikštystę, Kovą dėl išsivadavimo, Nepriklausomybę atgavusią Lietuvos respubliką.
Parinktas sklypas yra arfos formos, aukščiausiame jo taške įrengtas Kunigaikštienės Birutės fontanas. 1936 m. spalio 11 d. Lietuvos nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras Bronius Balutis bei Klivlendo meras Raimondas T. Mileris atidengė pirmąją skulptūrą – Jono Basanavičiaus biustą. Po dviejų metų atsirado Vinco Kudirkos, o 1961 m. – ir Maironio biustai. Visų šių skulptūrų (originalai stovi Karo istorijos muziejaus sodelyje Kaune, o Klivlende įkurdintos kopijos) autorius buvo Juozas Zikaras, medžius ir krūmus sodino klivlendiečiai lietuviai. Sklypą papuošė ir akmeniniai Gediminaičių stulpai.
Klivlendo Kultūrų sodas saugomas valstybės ir yra įtrauktas į JAV Nacionalinį istorinių vietų rejestrą.
Derry City FC

Istorija

Klubas nuo pat įkūrimo 1928 m. žaidė Š. Airijos čempionatuose, tačiau dėl pilietinio karo 1972 m. iš lygos pasitraukė ir žaidė Kolreine. Klubas 13 metų žaidė mėgėjų lygose, kol 1985 m. ėmė žaisti Airijos čempionate.
Po 2009 m. buvo pašalintas iš aukščiausiojo diviziono už tai, kad turėjo su žaidėjais dvigubas sutartis.
Prudonizmas

Prudonizmas – visuomeninė politinė srovė, anarchizmo atmaina. Prudonizmo pradininkas – P. Ž. Prudonas, jo šalininkai miutiuelistai (dešinieji prudonistai) smerkė stambiąją kapitalistinę nuosavybę (didelės pramonės įmonės ir geležinkelių transportas turį priklausyti darbininkų ir tarnautojų susivienijimams) bei gynė smulkiąją, nesusijusią su svetimo darbo išnaudojimu (privati gamybos priemonių nuosavybė turinti būti palikta likusioje pramonėje ir žemės ūkyje).
Prudonistai nepripažino politinės kovos, politinių partijų, streikų, profsąjungų. Siūlė sukurti gamybos, kredito ir vartojimo draugijas, panaikinti pinigus, įvesti ekvivalentinius prekių mainus ir beprocentį kreditą, taikiai likviduoti valstybę, kuri esanti socialinės nelygybės pagrindas. Po 1848 m. revoliucijos valstybės panaikinimo idėja buvo pakeista į centralizuotų valstybių suskaidymo į autonomines sritis idėją.
Prudonizmo idėjomis rėmėsi M. Bakuninas, vėliau anarchosindikalistai, reformistai.
Kiurpipas

Istorija

Gyvenvietę įkūrė prancūzų kolonistai. 1858 m. Kiurpipe gyveno apie 200 žmonių. Miestas išaugo XIX a. 7-ajame dešimtmetyje, kai Port Luise kilo maliarijos epidemija ir miesto gyventojai ėmė keltis į Kiurpipą. 1865 Kiurpipe buvo atidaryta geležinkelio linija, sujungusi miestą su sostine. 1871 m. įsteigtas Karališkasis koledžas. 1878 m. – turgus. XIX a. 9-ajame dešimtmetyje miesto gyventojų skaičius pasiekė maždaug 10 000. 1890 m. Kiurpipui buvo suteiktos miesto teisės ir įkurta administracinė taryba. 1889–1904 m. miestą nusiaubė vidurių šiltinės epidemija. 1913 m. mieste buvo įkurtas botanikos sodas, 1917 m. – viešoji biblioteka, 1937 m. – kino teatras. XX a. 4-ajame dešimtmetyje buvo nusausinta daug aplinkinių pelkių. 1968 m. miesto taryba įgijo savivaldybės statusą.

Įžymybės

Mieste yra 1902 m. rotušė, vadinama „Hotel de Ville“, 1917 m. mūrinė Karnegio biblioteka, kurioje saugoma vertinga XVIII–XIX a. Indijos vandenyno salų dokumentų kolekcija, 1871 m. Šv. Teresės bažnyčia, 1912 m. Kiurpipo Karališkasis koledžas, 1922 m. paminklas nežinomam kareiviui, botanikos sodas. Daugiausiai lankytojų sulaukia miegančio Tru o Serfo ugnikalnio krateris, nuo kurio taip pat atsiveria Kiurpipo panorama ir matosi aplinkiniai miestai.

Miestai dvyniai

Kastel Gandolfas, Italija
Juozas Bridžius

Juozas Bridžius (1870 m. birželio 4 d. Sūduvoje – 1938 m. Kampiškiuose) – Romos katalikų kunigas, draudžiamos lietuviškos spaudos platintojas.

Biografija

Mokėsi Seinų kunigų seminarijoje, priklausė slaptam lietuviškumą puoseliejusiam klerikų būreliui ir platino lietuvišką spaudą. 1894 m. liepos 1 d. įšventintas kunigu. Vikaravo šiose bažnyčiose: 1894-98 m. Vanevo Švenčiausios Mergelės Marijos, 1898–1901 m. Vištyčio Švč. Trejybės, 1903-05 m. Žemosios Panemunės Šv. Vincento Pauliečio, 1905-07 m. Keturvalakių Švč. Mergelės Marijos Gimimo, 1907-10 m. Kapčiamiesčio Dievo Apvaizdos. Kapčiamiestyje 1907 m. vasario 4 d. buvo įsteigtas Žiburio draugijos skyrius, atidaryta biblioteka, kuriai kurį laiką vadovavo pats kunigas.
1910 m. paskirtas nedidelės Kampiškių parapinės bažnyčios klebonu, kurioje pastoracinį darbą dirbo iki pat mirties.
Petras Sližys

Biografija

Pas Kavarsko vargonininką S. Puodžiūną išmokęs vargonuoti, 1897 P. Sližys pradėjo savarankiškai vargonininkauti ir vadovauti chorams. 1912 baigė J. Naujalio trijų mėnesių vargonininkų kursus Kaune. Iš pradžių vargonininkavo Taujėnuose (Ukmergės r.), paskui Traupyje (Anykščių r.), o 1934–1948 Viešintose (Anykščių r.). Vėliau iki mirties gyveno Vilniuje. P. Sližio parengti chorai giedodavo bažnyčiose, dalyvaudavo šaulių ir pavasarininkų kultūrinėje veikloje, atlikdavo sudėtingesnes mišias J. Naujalio „Missa in honorem St. Leonardi“, F. X. Witto „Mišias Pranciškaus Ksavero garbei"), giesmes ir dainas. Traupio Šv. Onos bažnyčios choras, vadovaujamas P. Sližio, dalyvavo 1924, 1928 ir 1930 visos Lietuvos dainų šventėse Kaune. 1928 vargonininkas apdovanotas Lietuvos Nepriklausomybės dešimtmečio medaliu.
Petras Sližys išaugino ir į mokslus išleido visus šešis savo vaikus, iš kurių Pranas, Stasys ir Bronius tapo muzikais – vargonininkais ir chorvedžiais.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Algimantas Laurinavičius

Biografija

1958 m. baigė Krakių vidurinę mokyklą, 1973 m. – Vilniaus universitete Lietuvių kalbos ir literatūros specialybę ir įgijo filologo, lietuvių kalbos ir literatūros dėstytojo kvalifikaciją.
Dirbo pedagoginį darbą. Nuo 1974 m. – Lietuvos televizijos Informacijos vyriausiosios redakcijos vyresnysis redaktorius, nuo 1976 m. – skyriaus vedėjas, nuo 1977 m. – vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1981–1988 m. – Vaikų ir jaunimo laidų vyriausiosios redakcijos vyriausias redaktorius, 1989–1991 m. – Propagandos vyriausiosios redakcijos vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Nuo 1992 m. – Lietuvos televizijos Visuomeninių programų direkcijos vyresnysis redaktorius. Rengė laidas jaunimo auklėjimo, politinėmis temomis, Lietuvos istorijos klausimais.
Mirties angelas (filmas)

Turinys

Ieva buvo samdoma žudikė, tačiau vienos nepavykusios operacijos metu jai buvo sunkiai peiliu sužalota galva. Jai pavyksta išgyti, tačiau moterį ima kankinti košmarai ir ji nebegali toliau dirbti savo darbo. Buvę darbdaviai pradeda dėl to nerimauti, o mieste vis labiau įsigalint naujajam gangsterių vadeivai Kameronui, prasideda Ievos medžioklė. Ši turi vienintelę galimybę išgyventi – susidoroti su Kameronu pirmoji...
Trigonometrija

Istorija

Trigonometrijos ištakas jau galima atsekti anksčiausiuose matematiniuose šaltiniuose Egipto bei Babilono civilizacijose. Babiloniečiai buvo pirmieji, kurie kampų matavimui naudojo laipsnių, minučių ir sekundžių sistemą.
Tačiau daugiausiai prie trigonometrijos prisidėjo graikų matematikai, tarp kurių turbūt žymiausias buvo Hiparchas jau II a. pr. m. e. sudaręs trigonometrinę lentelę, pagal kurią buvo galima rasti kraštinių ilgius. Dabar tai būtų sinusų lentelės atitikmuo. Vėliau šią lentelę patikslino bei išpletė kitas graikų matematikas Ptolemėjas, savo knygoje smulkiai paaiškinęs, kaip rasti nežinomus trikampių dydžius žinant kitus kampus ir kraštines.
Maždaug tuo pat metu Indijos matematikai taip pat aktyviai tyrinėjo šią geometrijos šaką ir pasiekė panašių rezultatų kaip ir graikai. Jau vėliau, VIII a., arabų matematikai perėmė graikų ir indų žinias šioje srityje ir patys pradėjo aktyviai tyrinėti. Maždaug X a. jie išvedė jau penkias trigonometrines funkcijas, įrodė pagrindines teoremas bei sudarė labai tikslią trigonometrinę lentelę, nurodydami sinuso reikšmes kas 1/60 laipsnio.
Vakarų Europa šiuos arabų matematikų tekstus išvertė bei pradėjo naudoti XII a. XIII amžiuje vokiečių matematikas Georgas Jochimas (George Joachim) įvedė šiuolaikišką trigonometrinių funkcijų naudojimą, kurios nurodo kraštinių santykį, o ne vienetinį ilgį, kuriuo rėmėsi indų bei arabų matematikai.
Vėlesniais amžiais būtų galima išskirti škotų matematiko Džono Neperio (XVII a.) ir garsiojo šveicarų matematiko Leonardo Oilerio indėlius į šią matematikos šaką.

Trigonometrinės funkcijos

Sinuso, kosinuso ir tangento funkcijos gali būti apibrėžtos keliais būdais. Vienas iš jų – pagal statųjį trikampį (dešinėje):
Tada kampo A intervale nuo 0 iki 90 laipsnių (nuo 0 iki  radianų) sinuso funkciją galima apibrėžti kaip kraštinės esančios prieš kampą A ir įžambinės santykį. Arba:
 
Kosinuso funkcija atitinkamai yra kraštinės esančios šalia ir įžambinės santykis:
 
Tangento funkcija atitinkamai yra statinio esančio priešais ir šalia santykis:
 
Kotangento funkcija atitinkamai yra statinio esančio prie kampo ir prieš kampą santykis:
 
Trigonometrinės funkcijos gali būti naudojamos stataus trikampio kraštinės ilgiui apskaičiuoti, kai yra žinomi trikampio kampai ir kuri nors viena kraštinė. Taigi, jeigu, pavyzdžiui, žinome, kad kampas B = 60° ir kraštinė a = 5 cm, įžambinės c ilgį galime rasti pasinaudoję formule cos B = a/c, nes iš jos išplaukia, kad c = a/cos B = 5 cm/cos(60°) = 5 cm/0,5 = 10 cm.
Kosovo Mitrovica

Istorija

Mitrovica minima nuo XIV a. 1982–1991 m. vadinta Titova Mitrovica.
1999 m. Kosovo karo metu dalis infrastruktūros sunaikinta. Iki karo 81 proc. miesto gyventojų buvo albanai.

Pramonė

Chemijos, medienos apdirbimo, popieriaus pramonė. Netoliese išgaunamas švinas, cinkas, sidabras.
Henrikas Radauskas

Henrikas Radauskas (1910 m. balandžio 23 d. Krokuvoje, Krokuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje – 1970 m. rugpjūčio 27 d. Vašingtone, JAV) – lietuvių poetas, vertėjas, pirmasis modernistas, egzodo autorius.

Biografija

Henrikas Radauskas, kaip ir jo brolis dvynys Brunas (Bruno) Radauskas gimė Bernardo Radausko ir Amalijos Kieragga Radauskienės šeimoje. Henriko ir Bruno mamai iki dvynių gimimo gimdymai buvo nesėkmingi. Todėl šeima nusprendė, kad dvynius gimdys Krokuvoje, kur gyveno Amalijos sesuo akušerė, kurios dėka gimdymas buvo sėkmingas. Gimus vaikams šeima grįžo į Lietuvą, į gimtą Gikonių kaimą. Gikoniai - Rozalimo Valsčiui priklausęs kaimas prie Daugyvenės upės, Smilgių parapija. Dvyniai buvo vieninteliai Bernardo ir Amalijos vaikai. Henriko mama atvykusi iš Rytprūsių buvo pusiau vokietė, pusiau lenkė, todėl vaikai mokėjo tiek lietuvių, tiek vokiečių ir lenkų kalbas. 
Dalis vaikystės prabėgo Gikonių kaime (Pakruojo raj.). Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Rusijoje, Novo-Nikolajevske (dabar Novosibirskas, Sibiras), lankė pradžios mokyklą. Į Lietuvą grižo 1921 m. Mokėsi Panevėžio gimnazijoje, baigė Panevėžio mokytojų seminariją. 1929 m. vienerius metus mokytojavo Kazokiškių pradinėje mokykloje.
Studijavo Vytauto Didžiojo universitete Humanitarinių mokslų fakultete lietuvių, vokiečių, rusų kalbas ir literatūras. 1936 m. dirbo Klaipėdos radiofone, 1937–1941 m. – Švietimo ministerijos knygų leidimo komisijoje, Valstybinėje leidykloje Kaune.
1944 m. pasitraukė į Vakarus, metus gyveno Berlyne, iš ten persikėlė į Roitlingeną. 1949 m. persikėlė į JAV, gyveno Baltimorėje, Čikagoje. Ilgą laiką dirbo fizinį darbą, nuo 1959 m. – Kongreso bibliotekoje Vašingtone.
Palaidotas JAV,  Vašingtono kapinėse.

Kūryba

H. Radauskas – vienas žymiausių lietuvių poetų modernistų, estetas. Jo poezija išsiskiria spalvų, vaizdų bei garsų įvairove. Poetas gamtoje, aplinkoje, buityje ieško grožio, estetinių emocijų, meninės prasmės.
H. Radauskas visą laiką stengėsi nebūti toks kaip kiti. Jis siekė, kad jo kūryba būtų savita, o ne ką nors kopijuojanti. Jo eilėraščius sunku priskirti konkrečiai srovei – visa kūryba tarsi atskira srovė ar įvairių srovių samplaika.
Algirdas Steponavičius (1927)

Biografija

Gimė Kaune, kur gyveno iki 1939 m. Yra kilęs iš leidėjų šeimos. Tėvas – Juozapas Steponavičius – aktyvus spaustuvininkas, leidėjas, žurnalistas.
Didžiausią gyvenimo dalį praleido Vilniuje. 1950 m. baigė Vilniaus valstybinį dailės institutą, grafikos katedrą. 1951 m. vedė dailininkę-grafikę, knygų iliustratorę Birutę Janiną Žilytę. Mirė 1996 m. savo dirbtuvėse Užupyje. Palaidotas Vilniaus Jeruzalės kapinėse.

Kūryba

Nuo 1958 m. dalyvavo respublikinėse ir tarptautinėse dailės parodose. Dirbo knyginės ir lakštinės grafikos bei monumentaliosios tapybos srityse. Iliustravo knygų: rinkinį „Mįslės“ (1958 m.), Kazio Borutos „Jurgio Paketurio klajonės“ (1963 m., LDM), tautosakos rinkinį „Šepetys repetys“ (1965 m., LDM), Kosto Kubilinsko „Varlė karalienė“ (1967 m.), Vinco Krėvės „Dainavos šalies senų žmonių padavimai“ (1973 m., rus.), Petro Cvirkos „Nemuno šalies pasakos“ (1987 m.).  LDM saugomi darbai: „Marytė Margytė“ (1960 m.), „Rytas“ (1961 m.), triptikas „Kėdainių chemijos kombinatas“ (1963 m.) ir kt.
Prisidėjo prie keleto žurnalų, tokių kaip „Tarybinė moteris“ (1952–1953 m.), „Genys“ (1954–1987 m.) ir „Pegalė“ (1962–1971 m.), iliustravimo.
Kartu su žmona Birute 1969–1972 m. Valkininkų vaikų tuberkuliozinėje sanatorijoje „Pušelė“ sukūrė beveik 50 metrų freską – vieną novatoriškiausių ir originaliausių 8-ojo dešimtmečio dailės kūrinių Lietuvos naujojoje architektūroje. 1972 m. freska buvo įtraukta į saugomų dailės paminklų sąrašus.

Apdovanojimai

Tarptautinėje knygos parodoje Leipcige 1965 m. iliustracijos Kosto Kubilinsko knygai „Varlė karalienė“ pažymėtos Aukso medaliu. 1967 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas. Vėliau apdovanotas „Aukso obuoliu“ tarptautinėje iliustracijų parodoje Bratislavoje (1967 m.), pirmąja premija knygos meno trienalėje „Vilnius’81“ (1981 m.), pirmojo laipsnio diplomu ir medaliu XXI tarprespublikiniame knygos meno konkurse Rygoje (1989 m.). 1989 m. laimėjo Ivano Fiodorovo diplomą (aukščiausią apdovanojimą) knygos meno konkurse Maskvoje, Jono Kazimiero Vilčinskio diplomą už gražiausiai iliustruotą Lietuvos metų knygą. 
1990 m. tapo Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatu.
PingPong (grupė)

PingPong (hebr. פינג פונג) – trumpai gyvavusi Izraelio pop grupė, Izraelio atstovai 2000 m. Eurovizijoje. Grupę sudarė Guy Asif, Ahal Eden, Roy Arad ir Yifat Giladi.
Grupė susikūrė 1999 metų pavasarį. 2000 metais išleido debiutinį albumą „Between Moral and Fashion“ ir įgijo tam tikrą reputaciją savo šalyje. Tais pačiais metais PingPong laimėjo šalies nacionalinę atranką į Euroviziją ir atstovavo savo šaliai vykusiame renginyje Stokholme (Švedija).
2006 metais išleistas režisieriaus Alon Weinstock dokumentinis filmas „Sipur Sameach“ apie buvusių PingPong grupės narių gyvenimą po Eurovizijos konkurso.
Jajoi laikotarpis

Jajoi kultūros bruožai

Seniausi šio laikotarpio radiniai aptikti šiaurinėje Kiūšiū salos dalyje. Jajoi kultūra greitai išplito į Honšiu salą, kur maišėsi su vietine Džiomon kultūra. Jajoi kultūros puodai buvo paprastai dekoruoti ir padaryti su žiedimo ratu, o Džiomon - su rankomis. Iš bronzos buvo gaminami ceremoniniai varpeliai (Dōtaku),veidrodžiai ir ginklai. I a. pr. m. e. Jajoi valstiečiai pradėjo žemės ūkyje ir gaminant ginklus naudoti geležį.
Jajoi gyventojų skaičiui didėjant atsirado turtingų ir vargšų, visuomenė pradėjo sluoksniuotis. Jie turėjo austus drabužius, gyveno nuolatiniuose kaimuose, kurie buvo pastatyti iš akmens ir medienos. Gyventojai susikrovė turtus pasisavindami žemę ir kaupdami grūdus. Jajoi vadai politiškai manipuliavo bronzos ir kitų objektų prekyba. Tai tapo galima, kai drėkinama ryžių auginimo kultūra iš Jangdzės žiočių per Riūkiū salas ar Korėjos pusiasalį paplito po Pietų Kiniją. Dėl ryžių auginimo Japonijoje atsirado sėsli žemės ūkiu besiverčianti visuomenė.
Jajoi ir Džiomon žmonių skeletų palyginimas parodė, kad tie žmonės labai skyrėsi. Džiomon žmonės buvo žemesni, ilgesniais dilbiais, trumpesnėmis kojomis, platesniu tarpuakiu, žemesniu ir platesniu veidu, ryškesniais veido bruožais. Nuo Kofun laikotarpio visi Japonijos skeletai išskyrus ainų šiaurėje ir priešistorinių okinaviečių pietuose panašūs į šiuolaikinių japonų.
Burgaičių piliakalniai

Vorpilis

Piliakalnio šlaitai statūs, nuo 12 iki 27–40 m aukščio. Aikštelė netaisyklingo ovalo formos, maždaug 35 m ilgio ir iki 30 m pločio, apardyta arimų, II pasaulinio karo apkasų. Aikštelės pietų krašte supiltas kiek lenktas, maždaug 30 m ilgio, apie 12 m pločio ir iki 2 m aukščio pylimas. Iki 2006–2008 m. vykdytų tyrinėjimų pylimas buvo smarkiai apardytas arimų, šiuo metu jis atpiltas ir sutvarkytas. Piliakalnio gynybinę sistemą sudaro du grioviai – ankstyvasis ir vėlyvasis. Ankstyvasis griovys 2 m pločio ir 1 m gylio. Antrasis, vėlyvasis – 4–6 m pločio ir iki 2 m gylio, atkurtas po 2006–2008 m. vykdytų tyrinėjimų. Piliakalnio aikštelėje rastas buvusios gyvenvietės kultūrinis sluoksnis, kuriame aptikta keramikos, geležies lydymo atliekų, gyvūnų kaulų, tinko gabalėlių. Aikštelės įžemyje rastos penkios stulpavietės. Pagal radinius piliakalnis datuotinas pirmojo tūkstantmečio laikotarpiu, galbūt antrojo pradžia.

Pilaitė

Vorpilio papilys. Piliakalnį sudaro du aukštumos kyšuliai: pirmasis maždaug 70x70 m dydžio, iš rytų, pietų ir vakarų pusių juosiamas gilių griovų, kuriomis teka maži upeliukai, iš šiaurės – Nemuno, pietvakarių pusėje apie 30 m ilgio siauru ožnugariu besijungiantis su gretimais iki 15 m aukštesniais laukais; antrasis maždaug 110x85 m dydžio, taip pat gilių griovų supamas, siauru, maždaug 60 m ilgio ožnugariu besijungiantis su gretima aukštuma. Piliakalnio aikštelė netaisyklingo trikampio formos, maždaug 15 m ilgio ir 10 m pločio, jos pietų krašte yra maždaug 2,5 m aukščio, 14 m pločio ir apie 10 m ilgio greičiausiai natūralus kūgio formos pylimas. Šlaitai statūs, nuo 12–20 m iki 35 m aukščio. 1970, 2005, 2008 ir 2012 m. vykdyti archeologiniai tyrinėjimai, kultūriniame sluoksnyje rasta gyvulių kaulų, molio tinko, degusių akmenų, geležies šlako, puodų šukių. Manoma, kad čia buvęs gynybinio pobūdžio piliakalnis, įrengtas I m. e. tūkstantmečio viduryje ir apleistas XIV amžiuje.

Burgaičių piliakalnis III

Piliakalnis, dar vadinamas Bevardžiu – tai ilgas vaizdingas nusileidimas nuo aukštos Sudargo kalvos beveik iki pat Nemuno vagos. 2005–2006 m. atlikti archeologiniai tyrinėjimai jokių gynybinių įtvirtinimų, kultūrinio sluoksnio ar kitų piliakalniams būdingų radinių neaptiko, todėl 2015 m. pradėta Valstybės saugomo objekto statuso panaikinimo procedūra. Piliakalnio prieigoje, minint paskutinės Sudargo pilies sudeginimo 690-ąsias metines, atidengtas paminklas „Sudargo pilies gynėjų atminimui 1317–2007 m.“ (skulpt. Vidas ir Aldas Cikanos).

Aplinkiniai piliakalniai

Meškininkų piliakalnis 9,8 kmBišpilio piliakalnis 8,6 kmKukarskės piliakalnis 7,5 km
Maštaičių piliakalnis 17,8 kmKudirkos Naumiesčio piliakalnis 34 kmSudargo piliakalniai 0,7 km
Turčinų piliakalnis 25 km
Klepų piliakalnis 26 km
Civilinio proceso teisė

Teisės šaltiniai

Kontinentinės teisės valstybėse pagrindiniai civilinio proceso teisės šaltiniai yra kofidikuoti įstatymai (žr. Civilinio proceso kodeksas). Žymūs Vokietijos civilinio proceso kodeksas, Austrijos civilinio proceso kodeksas, Rusijos Federacijos civilinio proceso kodeksas ir kiti.

Civilinio proceso teisės mokslas

Civilinio proceso teisę tiria procesualistikos šaka - civilinė procesualistika (civilinio proceso teisės mokslas). Lietuvoje civilinio proceso teisę tiria MRU Teisės fakulteto Civilinio proceso teisės katedra (vedėjas - prof. Stasys Vėlyvis), VU Teisės fakultete - Privatinės teisės katedra (procesualistai prof. Vytautas Nekrošius, prof. Valentinas Mikelėnas, kiti mokslininkai).

Lietuvos civilinio proceso teisė

Pagrindinis šaltinis - 2002 metų Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodeksas. Jo pirmtakas - tarybinis teisynas (LTSR civilinio proceso kodeksas, 1964 m.).
Humphrey Bogart

Atminimas

Po aktoriaus mirties, „Bogie Cult“ (liet. Bogio Kultas) susiformavo „Brattle“ teatre, Kembridže (Masačusetsas), taip pat Grynvič Vilidže (Niujorkas) bei Prancūzijoje.
1997 m. žurnalas „Entertainment Weekly“ pavadino aktorių „visų laikų kino legenda numeris vienas“. 1999 m. Amerikos filmų institutas įvertino Bogartą kaip visų laikų geriausią kino žvaigždę.
Jean-Luco Godardo „Breathless“ (1960) buvo pirmasis filmas sukurtas Bogarto atminimui. Vėliau, Woody Allen komiškas filmas Bogartui atminti – „Play It Again, Sam“ (1972) (liet. Sugrok tai dar kartą, Semai).
1997 m. JAV paštas įkūnijo Bogartą „Legends of Hollywood“ (liet. Holivudo Legendos) serijoje.
Sargybinių šachmatai

Sargybinių šachmatų istorija

Sargybinius šachmatus išrado indų šachmatų kompozitorius Č. K. Ananthanarajananas ( C. K. Ananthanarayanan), savo idėją paskelbęs 1984 m. The Hindu laikraštyje. Sargybiniai šachmatai susilaukė dėmesio ir jau 1993 m. buvo apie 22 jų atmainos.