google/wiki40b huggingface dataset:
Sailor Moon

Siužetas

Serialo istorija prasideda Mėnulyje, kuriame praeityje egzistavo senovinė civilizacija, vadinama Mėnulio Karalyste arba Sidabriniu Tūkstantmečiu (Silver Millenium), valdoma Karalienės Ramybės (Serenity arba Selene), Princesės Ramybės (Serenity) motinos. Šią karalystę, deja, užpuolė vedama neapsakomo pavydo Princesei Ramybei nelaimingai įsimylėjusi Princą Endimioną Karalienė Berilė, kuri tapo Tamsos Karalystės valdove Karalienės Metalijos – neapsakomai blogos būtybės – dėka. Civilizacija žlunga, bet Karalienė Ramybė Sidabro Kristalo pagalba ir savo gyvybės kaina pažaboja Metalijos galias bei išsiunčia visų žuvusiųjų Mėnulio ir Žemės gyventojų sielas į Žemės planetą, kad jie galėtų atgimti paprastais žmonėmis. Taip pat Karalienė paveda Lunai ir Artemisui padėti atgimti jūreivėms ir jas globoti, jei blogis vėl įsigalės pasaulyje. Vieną dieną Banė (Usagi) Tsukino eidama į mokyklą sutinka kalbančią katę Luną, ir taip gimsta Mėnulio Jūreivė. Pamažu prie jos prisijungia kitos kovotojos jūreivės (Eimė, Rėja, Makota ir Minaka). Visų jūreivių tikslas – surasti Mėnulio Princesę, nugalėti Tamsos Karalystę ir rasti Šventąjį Sidabro Kristalą (jap. Maboroshi no Ginzuishō, angl. Silver Crystal). Merginoms padeda paslaptingas vaikinas – Smokingo Kaukė.
Kovotojoms pavyksta įgyvendinti savo misiją, nes viena iš kovotojų, Banė ir yra Mėnulio Princesė, nors pati to nežinojo. Sidabro Kristalas atsiduria jos rankose ir jinai jį naudoja geriems tikslams.
Vėliau pasirodo ir kitos Kovotojos: Setsuna, Haruka, Mičiru, Hotaru ir Čibiusa. Pastaroji yra Banės ir Mamoro būsimoji dukra, kuri iš ateities atvyko kartu su savo globėja – katė Diana – būsima Lunos ir Artemiso dukra.

Manga

„Sailor Moon“ manga autorė yra Naoko Takeuchi. Manga pasirodė 1992–1997 m. žurnale „Nakayoshi“ (leidyklos „Kodansha“). Pirminis mangos variantas susilaukė 18 tomų.
Tačiau „Sailor Moon“ pradų reikia ieškoti dar anksčiau. Autorė norėjo pavaizduoti kovotojos mergaitės, apdovanotos nežemiškomis galiomis, nuotykius. Taip atsirado manga „Code name wa: Sailor V“, pasirodžiusi 1991–1997 m. žurnal„e Run-Run“ ir pirminėje versijoje susilaukusi 3 tomų. Šio kūrinio veikėja – Minaka Aino – Sailor V (vėliau Sailor Venus).
Bet redaktorius pasiūlė sukurti daugiau personažų. Autorė šį darbą įvykdė. Manga variante puikuojasi penkios (o vėliau ir daugiau) Kovotojos Jūreivės.
Manga versijoje sukurta daugiau galių, atakų ir personažų. Adaptuojant manga į anime dalis jų panaikinta.
Neseniai „Sailor Moon“ manga buvo redaguota ir išleista spalvotu variantu („Pretty Guardian Sailor Moon“), suspausta į 12 tomų. „Code name wa: Sailor V“ taip pat išleista nauju spalvotu variantu.
Gargždai

Istorija

Žmonių čia gyventa nuo žalvario amžiaus. Istoriniuose šaltiniuose Gargždai pirmą kartą minimi 1253 m. Ordino ir Kuršo vyskupo dalybų akte. XV a. gyvenvietė persikėlė į vakarinį Minijos upės krantą. Jos urbanistinė struktūra buvo linijinė.
Gargždų dvaras minimas nuo XVI a., priklausė Žemaitijos seniūnams Kęsgailoms. Gyvenvietė iki pat XVIII a. priklausė dvarui. 1534–1540 m. pastatyta pirmoji medinė katalikų Gargždų bažnyčia. Nuo 1563 m. minimas Gargždų valsčius. 1597 m. Gargždai pirmą kartą pavadinti miestu.
1600 m. sausio 8 d. karalius Zigmantas Vaza suteikė Gargždams prekymečių ir turgų privilegiją. Gargždai tapo svarbiausiu prekybos punktu su Klaipėda. 1639 m. karalius Vladislovas Vaza Gargždų miestelyje, kaip ir Palangoje, leido įsikurti žydams, turėti savo sklypus, statyti namus, atidaryti krautuves, užsiimti įvairiais verslais. Tai paskatino miestelio augimą ir klestėjimą, ką įrodo ir rasti Gargždų lobiai.
XVII–XVIII amžiai dėl karų ir maro Gargždams buvo sudėtingi. 1786 m. sudegė beveik visas miestas. 1792 m. suteiktos miesto teisės ir herbas. XIX a. Gargždai buvo klestintis pasienio miestas, vystėsi prekyba, amatai. Tai buvo kultūrinis ir religinis centras. Pirmojo pasaulinio karo metu sudegė beveik visas miesto centras.
1918 m. paskelbus Lietuvos nepriklausomybę prasidėjo naujas Gargždų gyvavimo etapas – miestas tapo Kretingos apskrities valsčiaus centru. Miestelio gatvėms suteikti pavadinimai: Minijos, Klaipėdos, Prezidento A. Smetonos, o turgaus aikštei – Rinkos aikštės vardas. Kūrėsi įvairios organizacijos. Be įvairių parduotuvėlių, arbatinių ir kepyklų, čia XX a. pirmojoje pusėje veikė vartotojų bendrovė „Minija“, kooperatyvas „Talka“, Liaudies bankas. 1935 m. pastatyta skerdykla. Gargžduose ir jo apylinkėse veikė du vandens malūnai. Minijos upe ir Vilhelmo kanalu į Klaipėdos uostą buvo plukdomos popiermalkės. 1931–1939 m. per miesto centrą nutiestas Žemaičių plentas. 1939 ir 1941 m. miestą vėl suniokojo gaisrai.
1941 m. birželio 24 d. Gargžduose įvyko pirmosios žydų žudynės – čia sušaudyta 201 žydas.
Sovietmečiu Gargždai toliau augo. 1952 m. tapo Klaipėdos rajono centru, nors turėjo tik miestelio statusą. Nuo 1958 m. gegužės 15 d. Gargždai buvo miesto tipo gyvenvietė, 1965 m. rugpjūčio 25 d. tapo miestu. Sovietmečiu pastatytas statybinių medžiagų kombinatas, metalo apdirbimo įmonė „Pajūris“. 1967 m. prijungta dalis Kulių ir Laugalių kaimų.
1997 m. patvirtintas dabartinis Gargždų herbas.

Pavadinimo kilmė

Miesto vardas kilęs nuo bendrinio žodžio gargždas („graužas, žvirgždas, žvyras“). 1253 m. akte minimi kaip Garisda.
Sojų pasta

Sojų pasta, dar gali būti vadinama miso (jap. みそ arba 味噌 = miso, kin. 豆酱, pinyin: dòujiàng, kor. 된장 = doenjang) – Tolimųjų Rytų virtuvėse gaminamas sojų produktas, naudojamas kaip pagardas sriubų sultiniams, padažams, daržovių ir mėsos fermentavimui, užtepėlėms.
Tradiciškai miso gaminamas fermentuojant sojų pupeles su druska ir specialiu grybeliu Aspergillus oryzae, užaugintu ant ryžių, miežių, sojų pupelių ar kt., Japonijoje vadinamu kōji (麹). Nuo 1 mėnesio iki keletą metų trunkančios fermentacijos metu gaunama tiršta pasta, kurioje gausu vitaminų, mineralų, baltymų. Miso labai paplitęs Japonijoje ir tampa vis populiaresnis pasaulyje.
Miso yra sūrus, tačiau jo skonis ir aromatas gali būti labai skirtingas priklausomai nuo sudedamųjų dalių ir fermentacijos proceso. Skirtingose rūšyse gali atsiskleisti sūrus, saldus, „žemės“, vaisių, umami skonis.

Maistinė vertė ir sveikata

Kai kurios studijos parodė, jog miso gausu vitamino B.
Ekspertai nurodo, jog miso yra Lactobacillus acidophilus šaltinis.
Lieporių gyvenvietė

Tyrimai

Aptikta 1983 m., 1992–2006 m. gyvenvietę tyrė Šiaulių Aušros muziejus (archeologė Birutė Salatkienė). Aptikti trys kultūros horizontai, priskiriami akmens amžiui, senajam ir viduriniam geležies amžiui. Gyvenvietės radiniai rodo, kad jos gyventojai vertėsi geležies lydymu. Aptikta geležies rūdos kasimo duobių, kai kuriose jų iškasta geležies rūda buvo apdeginama, rasta degėsių. Taip pat rasta šulinių ir medinis klojinys, kurie buvo naudojami geležiai sodrinti, židinių, kalvio žaizdras, metalo lydymo krosnelių (rudnių) ar jų liekanų, daug gargažių. Kai kurių šulinių šonai sutvirtinti skeltomis ir tašytomis medinėmis lentomis. 1995–1997 m. tirto šulinio 2 m gylyje aptikta 1,8 m ilgio ir 0,8 m pločio (išliko tik 80–90 cm aukščio apatinė dalis) medinė konstrukcija. Šulinio viduje rasti 4 liepų žievės kibirėliai. Tarp dviejų šulinių aptiktas medžio lentų klojinys su nuolydžiu į pietų pusę, kurio gale buvo 7 m ilgio ir 3,4 m pločio duobė. Manoma, šis įrenginys taip pat naudotas geležies rūdai sodrinti.
Gyvenvietėje dar rasta akmeninių trintuvų (naudoti nukaltiems geležies dirbiniams šlifuoti), grublėtu ir lygiu (puoštu gnaibytu raštu) paviršiumi keramikos, medinių pastatų liekanų. Manoma, gyvenvietė apleista po VIII a. pradžios gaisro. Tai rodo ir VIII a. pradžia datuojami vėlyviausi gretimo Lieporių kapinyno kapai.
Timpanas (architektūra)

Timpanas (gr. tympanon 'būgnas') – dekoratyvinis architektūrinis elementas, trikampio ar pusapskritimio formos įduba sienoje virš durų, lango ar portalo, apribotas arka (iš viršaus ir šonų) ir sąrama (iš apačios). Taip pat trikampė frontono plokštuma, apribota atbrailomis.
Timpaną III tūkst. pr. m. e. pirmoje pusėje išrado egiptiečiai. Vėliau elementas naudotas senovės graikų, krikščioniškoje, islamo architektūroje. Graikų ir krikščioniškoje architektūroje timpanai dažnai būdavo išpuošiami religinių scenų bareljefais.
Puošniausias ir aukščiausio meninio lygio timpanas Lietuvoje – Vilniaus katedros frontono.
Metridiochoerus

Metridiochoerus – išnykusi kiaulių šeimos gentis, kurios atstovai gyveno Pliocene ir Pleistocene Afrikoje.

Aprašymas

Metridiochoerus buvo didelis gyvūnas, jo ilgis 1,5 m. Jis turėjo dvi dideles poras ilčių, kurios buvo išlentos į viršų. Remiantis gyvūno sudėtingais, gumbuotais krūminiais dantimis, manoma, jog Metridiochoerus buvo visaėdis.
Jonas Čygas

Biografija

1928 m. baigė Biržų gimnaziją. 1929 m., gavęs LR žemės ūkio ministerijos stipendiją, išvyko studijuoti veterinarijos mokslų į Berlyno aukštąją veterinarijos mokyklą. 1929 m. perėjo į Vienos aukštąją veterinarijos mokyklą, 1935 m. ją baigė.
1936–1941 m. dirbo veterinarijos gydytoju Panevėžyje, Šiauliuose, Raseinių apskrityje. 1939 m. už antivalstybinę veiklą ištremtas iš Šiaulių. Prasidėjus karui evakavosi į Rusijos gilumą, dirbo Kirovo srities ūkio veterinarijos gydytoju. 1942–1943 m. 16-osios lietuviškosios divizijos 224 artilerijos pulko veterinarijos gydytojas.
1945–1947 m. mėsos ir pieno pramonės liaudies komisaras, ministras. 1947–1959 m. Lietuvos veterinarijos akademijos rektorius, Parazitologijos ir akušerijos katedros vedėjas, nuo 1948 m. docentas. 1956 m. biologijos mokslų kandidatas.

Mokslinė veikla

Tyrė Lietuvos galvijų, avių ir kiaulių helmintus ir helmintozes. Nustatė, kad avių organizme parazituoja 25, kiaulių – 16, galvijų – 21 rūšies helmintai.
Krikščioniškas socializmas

Krikščioniškasis socializmas - religinė - idealoginė srovė jungianti krikščioniškąją religiją su socializmu. Atsirado XX a. antroje pusėje Prancūzijoje, Anglijoje, Vokietijoje ir kitose vakarų šalyse ir nuo pat atsiradimo buvo palaikomas protestantų ir katalikų bažnyčių. Daugelį idėjų perėmė iš utopinių socialistų. Krikščioniškojo socializmo šalininkai nuo pat pradžių siūlė atsikratyti eksploatacijos ir kovoti su vargu, bet tuo pačiu siūlė nerealius sprendimo būdus - dvasinį ir religinį tobulėjimą ir pan. Kelias krikščioniškajam socializmui galutinai užkertamas popiežiaus Leono XIII enciklikoje "Rerum novarum", kurioje popiežius atkreipia dėmesį į proletoriato ir valstiečių padėtį, remia profsąjungų kurimą ir socialines reformas, bet tuo tarpu laiko privačią nuosavybę neliečiama ir smerkia klasių kovą bei socialistinę revoliuciją.

Kryptys

Šiuolaikiniame Krikščioniškame socializme išskiriamos dvi pagrindinės kryptys: klerikalistinė ir demokratinė. Pirmoji srovė yra oficiali, pagrindinė katalikų bažnyčios socialinė doktrina, kuria remiasi visos klerikalistinės partijos, krikščioniškos profsąjungos ir dauguma kitų krikščioniškų organizacijų. Su ja sutampa ir socialinė protestantų bažnyčios doktrina. Savo esme abi doktrinos visgi išlieka tik liberaliai reformistinėmis. Demokratinė srovė plėtojama tik atskiromis žmonių grupėmis ir atskiromis bažnyčiomis, neturinčiomis bendros programos. Šios srovės atstovai kritikuoja Katalikų Bažnyčią dėl sąjungos su buržuaziniu kapitalu, kišimosi į valstybės reikalus, reikalauja palaikyti proletoriatą ir valstiečius klasių kovoje, pavergtas tautas - išsivadavimo kovoje. Dauguma jų atmeta kapitalizmą ir remia socializmą. Krikščioniškojo socializmo demokratinės srovės atstovų yra tiek kapitalistinėse, tiek socialistinėse valstybėse. Antrieji su laiku dažniausiai pereina į "tikrųjų" socialistų pusę.
Albertas I (Belgija)

Biografija

Kilęs iš Saksų-Koburgų dinastijos Vetinų atšakos. Tėvas Flandrijos kunigaikštis princas Pilypas, motina Marija Hohencolern-Zigmaringen.

Valdymas

1913 m. Alberto I iniciatyva priimtas visuotinės karinės prievolės įstatymas. Per Pirmąjį pasaulinį karą Belgijos kariuomenės vyriausiasis vadas. 1918 m. iškėlė visapusio šalies pertvarkymo programą, prižiūrėjo jos vykdymą. 1930 m. pritarė Belgijos padalijimui nuo 1932 m. į dvi kalbines sritis: šiaurinę, flamandų ir pietinę, valonų provincijas, kurių valstybinėse įstaigose vartojama atitinkamai flamandų ir prancūzų kalba.
Vytis Čiubrinskas

Biografija

1979 m. Vilniaus universitete baigė istorijos magistrantūros studijas, 1993 m. tapo mokslų daktaru (istorijos ir etnologijos srityje). 1980–1982 m. dirbo Lietuvos nacionalinio muziejaus etnografijos departamente, 1982–1988 m. LIetuvos kultūros ministerijos paveldosaugos padalinyje, 1988–2003 m. dirbo Vilniaus universiteto istorijos fakultete. Dalyvavo daugelyje stažuočių ir mainų programų užsienyje – Suomijoje, Norvegijoje, Švedijoje, Danijoje, Vokietijoje, JAV, Jungtinėje Karalystėje, Indijoje. Skaitė paskaitas, dalyvavo konferencijoje įvairiuose pasaulio universitetuose.
Nuo 2003 m. dirba Vytauto Didžiojo universitete, Sociologijos katedroje bei Vilniaus universiteto Orientalistikos centre. Nuo 2007 m. yra Pietų Ilinojaus universiteto Antropologijos departamento (JAV) asocijuotas profesorius.
2013 -2014 m. organizavo ir dalyvavo projekte „1863 m. sukilimo tremtinių kultūrinis paveldas ir lietuviškasis identitetas Rusijos Saratovo krašte“, kurio metu lankė buvusius lietuviškus kaimus Saratovo srityje.
Nuo 1994 m. Société Internationale d’Ethnologie et de Folklore (SIEF) narys, nuo 1997 m. Europos socialinių antropologų asociacijos (EASA) narys, nuo 1999 m. Baltiškų studijų asociacijos (AABS) narys, nuo 2013 m. Didžiosios Britanijos ir Britų sandraugos socialinių antropologų asociacijos (ASA) narys.
Nuo 2001 m. mokslinio žurnalo Lietuvos etnologija: socialinės antropologijos ir etnologijos studijos vyr. redaktorius.
Putvinskiai (kaimas)

Istorija

1923 metais kaime gyveno 54 žmonės.
Orlos Senosios žydų kapinės

Orlos Senosios žydų kapinės (lenk. Stary cmentarz żydowski w Orli) – žydų kapinės, įkurtos XVIII a. Orlos mieste šalia sinagogos. Kapinių teritorija buvo 0,4 ha. XIX a. vietoje šių kapinių pradėtos naudoti Orlos Naujosios žydų kapinės. Kapinės buvo sunaikintos per II pasaulinį karą.
Transporto priemonė

Transporto priemonė – techninis įtaisas arba gyvūnas, skirtas pervežti kroviniams (keleiviams, medžiagoms, įrengimams, įvairoms prekėms ir kt.). Kartais – informacijai (pvz., ryšio lėktuvai).
Transporto priemonės skirstomos įvairiai – pagal aplinką, kurioje keliauja, pagal variklio buvimą ir jo tipą, pagal kitus konstrukcinius ypatumus.
Betygalos piliakalnio koplyčia

Geografija

Betygalos II piliakalnis dar vadinamas Alkos, Aukos kalnu (u. k. 5567 ). Jo papėdėje, iš pietryčių, driekiasi Betygalos (Pilkalnio) kapinės, kurios atskirtos puslankio formos 90 m ilgio, apie 3 m gylio grioviu ir metaline tvora. 300 m į vakarus (į Betygalos pusę) stūkso Betygalos piliakalnis (u. k. 5566). Už 0,5 km praeina kelias  3504  Ariogala–Betygala–Šiluva .

Istorija

1862 m. akmenų mūro koplyčią pastatė Liktėnų dvarininkas Mykolas Jankovskis (fundavimo žymė priekinio fasado cokolyje). 1937 m. parapijiečių ir klebono Pranciškaus Janulaičio rūpesčiu koplyčia atnaujinta ir pavadinta Aušros vartų koplyčia. Ji savo forma primena laivą: kaip laivas plaukia per bangas, taip ir žmogus turi eiti tik į priekį, į saulę per gyvenimo bangas.
Nežinoma, kaip caro režimas sukilimo išvakarėse leido Betygalos krašte statyti tokią koplyčią, tačiau betygališkiai buvo aktyvūs 1863 m. sukilimo dalyviai.
1993 m. koplyčia buvo remontuojama. Remontą vykdė AB „Raseinių statyba“ (autorinė priežiūra – arch J. Zaleckienė, techninė priežiūra – inž. R. Evseičikas). Prieš remontą koplyčia buvo nenaudojama, drėko vidiniai sienų fragmentai. Iki šio remonto nebuvo matyti virš kraigo esančio lietinio neogotikinio kryžiaus su Nukryžiuotuoju.

Architektūra

Kultūros paveldo eksperto Viktoro Vitkaus (1953–2017) duomenimis, šio penkiakampio statinio sienų ilgiai – 8,80 x 5,67 x 6,73 x 6,87 x 6,74 m. Jo aukštis – 5,10 m., stogo plotas – 68 m². Koplyčia nėra simetriška. Statybai buvo naudoti lauko rieduliai, raudonos plytos (manoma, gamintos Betygalos apylinkėse), tašyti akmenys. Priekiniu fasadu nukreipta į kapines. Trikampė smaili apsidė orientuota į pietvakarius. Langai suskliausti apvaliomis arkomis, sienos sudėtos iš apskaldytų akmenų. Lietuvos architektūros istorijoje šiam tarp eklektikos ir liaudiško stiliaus esančiam pastatui dėmesio neskirta.
2018 m. duomenimis, ji buvo nenaudojama, užkaltomis durimis. Pastate nebaigtas tvarkyti interjeras, išlikę kai kurie kulto reikmenys. Lietuvos valstybės šimtmečio proga betygaliečiai rengėsi atkurti priešais koplyčią tarpukaryje stovėjusius mūrinius Gedimino stulpus (išlikusios pamatų žymės).
Aleksandras Jerkinas

Karjera

Žaidė įvairiuose klubuose Rusijoje.
2019 m. tapo FK Panevėžys nariu.

Laimėjimai

<…>
Kairionys

Istorija

Kaimas minimas 1554 m. Balninkų seniūnijos inventoriuje. XVIII a. pabaigoje Molėtų klebono kaimas.
Galvidelas

Gavidelas (val. Galwyddel) – senovės epochos šiaurės valstybė, susikūrusi šiuolaikinės škotiškos Goluei apylinkės teritorijoje, atsiskyrus nuo pietvakarių Alt Kluito karalystės valdų.

Istorija

Iš pradžių į Galvidelo sudėtį įėjo Meno sala. Bet greitai ten pradėjo valdyti Menuedenas ir jo palikuonys iki 675 metų. Apie 550 metus šiaurės Regedo armija, vadovaujama Kinvarcho, užpuolė Galvidelą, kurį tuomet valdė Seniltą, ir sumušė mūšyje. Seniltas žuvo tame mūšyje ir Galvidelas buvo prijungtas prie Regedo. Bet jau po 18 metų Tutagaulas ap Klinochas laimėjo prieš Kinverchą ir išvarė jį iš Galvidelo. Galvidelo karaliumi tapo Nechtonas. 675 metais mirė Meno valdovas. Jo dukra buvo ištekėjusi už Anaraudo. Tada ir buvo Meno sala prijungta prie Galvidelo. 730 metais mirė Jutgualas, nepalikęs palikuonių. Jo sesuo Kelemiona buvo ištekėjusi už Sande, Livarcho Senojo palikuonio. Galvidelas buvo prijungtas prie Alt Kluito, o Meno salą pradėjo valdyti Sande.
Vilniaus universiteto ligoninės Santaros klinikos

Vilniaus universiteto ligoninės Santaros klinikos – viena iš didžiausių gydymo įstaigų Lietuvoje.
Robertas Lengdonas

Robertas Lengdonas (angl. Robert Langdon) – išgalvotas veikėjas, Harvardo ikonografijos ir religinio meno profesorius, Deno Brauno (Dan Brown) romanuose Angelai ir Demonai, Da Vinčio kodas ir dar neišleistame Saliamono raktas. Pirmose dvejose knygose Lengdonas pasaulį gelbėja nuo pražūtingų įvykių, o apie trečiąją knygą dar nėra žinoma, nors spėjama, kad Lengdonas pademonstruos savo žygdarbius ir trečią kartą.

Knygos

Abejose knygose R. Lengdonas (tiksliau pats autorius) atskleidžia įdomių faktų apie masonus bei krikščionybę.

Angelai ir Demonai

Pačioje pradžioje Legdonas iškviečiamas tirti žiaurios mokslininko žmogžudystės į Šveicariją. Vėliau kūrinio gale veiksmas persikelia į Vatikaną. Legdonui tenka įminti daug mįslių susijusių su architektūra ir iliuminatais.

Da Vinčio kodas

Pačioje pradžioje Lengdonas vėlgi iškviečiamas tirti žmogžudystės į Luvrą, bet šį kartą be galo mistiškos jos aplinkybės. Kūrinio eigoje jam tenka bėgti nuo policijos ir netgi sprukti į Angliją. Lengdonui tenka įminti daugybe mįslių susijusių su Siono vienuolynu, tamplieriais, meno kūriniais.

Prarastas simbolis

Pasakojimo pradžioje Harvardo profesorius Robertas Lengdonas netikėtai pakviečiamas perskaityti vakarinę paskaitą JAV Kapitolijuje. Tačiau vos jam atvykus prasideda keisti įvykiai. Kapitolijaus pastate randamas nerimą keliantis objektas, išmargintas penkiais šifruotais simboliais. Lengdonas objekte įžvelgia senovinį kvietimą įžengti į seniai prarastą ezoterinės išminties pasaulį.
Dapkiškės

Istorija

XV a. pradžioje netoli Simno minimas Dapkiškių dvaras.

Žymūs žmonės

Dapkiškių dvare gimė Simonas Konarskis (1808–1839), žymus 1831 m. sukilimo dalyvis.
Kurtinys

Paplitimas

Paplitęs šiaurinėje Eurazijoje – nuo Pirėnų kalnų iki Užbaikalės.

Išvaizda

Didžiausias miškų paukštis. Kūno ilgis 61-86 cm. Uodega apvali, sparnai platūs, kojos apaugusios plunksnomis.

Patinas

Beveik kalakuto dydžio, 4,5-5 kg svorio. Galva, kaklas, kūno šonai ir apatinė dalis bei antuodegis juodi. Sparnai, uodega ir nugara rudi. Krūtinė žvilga žalsvu ar melsvu atspalviu. Sparnuose yra dėmių. Smakro plunksnos ilgesnės už kitas galvos plunksnas, todėl, kai paukštis jas pašiaušia, atrodo lyg esąs su barzda. Virš akių – nedidelės odinės raudonos spalvos dėmės (vad. papuošalais).

Patelė

Daug smulkesnė už patiną, 2,5-3 kg svorio. Viršutinė kūno dalis tamsiai ruda su baltomis ir gelsvai rudomis dėmėmis. Apatinė – šviesiai pilka. Kaklas ir krūtinė rudi. Uodega juosvai ruda ir su balsvai pilkomis vairuojamųjų plunksnų viršūnėmis.
Jaunikliai iki pirmojo šėrimosi panašūs į pateles.

Judėjimas

Greitai ir lengvai bėgioja žeme. Kyla labai triukšmingai, tankiai mosuodami sparnais. Skrenda tiesia linija. Tupia medžiuose ir ant žemės.

Gyvensena

Poligamas. Kovo-balandžio mėnesiais ruošia tuoktuves. Tuoktuvėms patinai pasirenka brandžių ar bręstančių pušynų aikšteles, aukštapelkių saleles bei pakraščius. Žiemos pabaigoje sniege išraižyti rėžiai rodo kurtinių ruošimąsi tuoktuvėms. Tuoktuves kelia labai anksti ryte, dar neprašvitus, tupėdami medžiuose ar vaikščiodami žeme.
Po tuoktuvių patelės netoliese ant žemės krauna lizdus. Deda 6-8 (kartais iki 10) balsvai rusvus, rudai arba rausvai dėmėtus, taškuotus kiaušinius. Peri 24-28 paras. Jaunikliai – viščiukiniai. Minta vabzdžiais, uogomis, lapeliais, pumpurais, žiedais.
Suaugę kurtiniai lesa uogas (mėlynes, girtuokles, avietes, katuoges, gervuoges), pumpurus, lapus, vabzdžius, kirmėles, moliuskus. Rudenį išskrenda į pamiškes. Ten renka sėklas, akmenėlius (virškinimui), kadagio uogas, drebulių lapus. Patinai žiemą lesa pušų spyglius, patelės – beržų, alksnių žirginėlius ir pumpurus.

Lietuvoje

Kurtinių populiacija XX a. gerokai sumažėjo, negausi rūšis, gyvena daugiau Pietryčių ir Rytų Lietuvos miškuose. Globojamas. Gyvenamosiose ir tuoktuvių teritorijose ribojama ūkinė veikla. Įrašytas į Lietuvos Raudonąją Knygą.

Kurtinių biotopas Lietuvoje

Gyvena mišriuose eglės-pušies medynuose, aukštapelkių ir pereinamojo tipo pelkių aplinkoje. Mėgsta miško aikšteles, pieveles, kirtavietes, gaisravietes.
Ištisus metus Lietuvoje sėsliai gyvena pamėgtuose miškuose, migruoja tik ieškodamas maisto, ramybės ir saugumo.

Medžioklė

Medžioti draudžiama.
1971 m. Europos krepšinio čempionatas

XVII Europos krepšinio čempionatas vyko 1971 m. Esene ir Bėblingene (tuometinė Vakarų Vokietija). Čempionate nugalėjo TSRS rinktinė, finale rezultatu 69:64 įveikusi Jugoslaviją. Bronzos medalius iškovojo Italijos rinktinė, rezultatu 85:67 laimėjusi prieš Lenkiją. TSRS rinktinės sudėtyje žaidė ir Europos čempionu tapo Modestas Paulauskas.

Pirmasis etapas

Pirmajame turnyro etape komandos buvo suskirstytos į dvi grupes – vienoje jų buvo šešios rinktinės. Kiekviena rinktinė sužaidė po vienerias rungtynes su visomis savo grupės komandomis. Už pergalę grupėje buvo skiriami 2 taškai, už pralaimėjimą – 0 taškų.
Pirmąsias dvi vietas kiekvienoje grupėje užėmę komandos pateko į pusfinalius. Kitos rinktinės buvo priverstos toliau žaisti dėl 5-8 ir 9-12 vietų.
Rasa Šaltenienė

Biografija

2008 m. baigė Panevėžio kolegiją, slaugė.
VŠĮ Kupiškio ligoninė direktoriaus pavaduotoja slaugai.
Nuo 2011 m. (išsikėlė savarankiškai, Nepartinių ir nepriklausomų koalicija) Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Vidas, vaikai Agnė, Justas.
Edvinas Girdvainis

Karjera

2017 m. liepos pabaigoje iki sezono pabaigos buvo išnuomotas Rusijos pirmojoje lygoje žaidžiančiam Tomsko „Tom“ klubui.
2018 m. vasarą tris savaites praleido Hapoel Tel Aviv FC, bet neįtikino trenerių ir buvo atleistas.
2019 m. birželį paskelbta, kad tapo FK RFS nariu.