google/wiki40b huggingface dataset:
Kvarkinė žvaigždė

Kvarkinė žvaigždė – hipotetinė žvaigždė, susidedanti iš kvarkų (keistosios medžiagos). Tai itin didelio tankio darinys, kuris, manoma, gali susiformuoti masyvios neutroninės žvaigždės viduje. Kvarkinė žvaigždė yra stadija tarp neutroninės žvaigždės ir juodosios skylės. Manoma jog jai būdingas itin didelis tankis (10²⁶  g/cm³), stiprūs paviršiniai elektriniai laukai. Paviršius gali būti padengtas keistosios medžiagos dalelių ir vientisų elektronų „dujų“ mišinio.
Neutroninė žvaigždė gali būti palyginama su vienu dideliu atomo branduoliu, kuris vis dar susideda iš daugelio neutronų. Kvarkinė žvaigždė gali būti palyginama su viena labai didele elementariąja dalele, protonu ar neutronu, tačiau darinį palaiko ne stiprioji sąveika bet gravitacija. Paprasta medžiaga susideda tik iš dviejų kvarkų tipų („aukštyn“ ir „žemyn“). Kvarkinėje žvaigždėje dalis jų virsta kitų tipų kvarkais.
Neutroninei žvaigždei virstant kvarkine turėtų išsiskirti daug energijos. Tai viena iš gama žybsnius aiškinančių hipotezių.
Šiuo metu nėra tvirtai žinoma nė viena tokia žvaigždė, tačiau pora anksčiau neutroninėmis laikytų žvaigždžių atrodo mažesnės ir šaltesnės nei turėtų būti pagal žinomus fizikos dėsnius. Kai kurie mokslininkai įtaria jog tai gali būti kvarkinės žvaigždės.
Pagal kai kurias teorijas, kvarkinės žvaigždės medžiaga gali sukelti savaiminį su ja kontaktuojančios medžiagos virsmą į kvarkinės žvaigždės būvį. Tai gali būti pavojinga, jei net ir labai maža kvarkinė žvaigždė susidarytų eksperimentų su galingais dalelių greitintuvais metu. Dar būdama atomo dydžio tokia žvaigždė greitai nukristų į planetos centrą. Jei ji augtų toliau, potencialiai visa Žemės planeta pavirstų apie 100 m skersmens kvarkine žvaigžde. Tačiau tokių įvykių tikimybė laikoma labai menka. Atomo dydžio kvarkinė žvaigždė galėtų absorbuoti įprastinius atomų branduolius, tik jei ji būtų įkrauta neigiamai ir gebėtų kokiu nors būdu atsikratyti su prarytais branduoliais įgautą teigiamą krūvį.
MAC Budapest

Istorija

Klubas įkurtas 1875 m. 1903 m. dalyvavo aukščiausios lygos pirmenybėse. 
Futbolo komanda išformuota 1928 m.
Elektromechaninis jungiklis

Elektromechaninis jungiklis – jungiklis, turintis kontaktus, kuriems sujungti reikia išorinės jėgos. Išimtį sudaro sandarieji kontaktai, sujungiami magnetiniu lauku.
Abruka

Abruka (est. Abruka) – maža Estijos sala Baltijos jūroje, 4 km į pietus nuo Saremos pietinio kranto. Salos plotas yra 8,78 km². Populiacija – 40 gyventojų. Yra 36 m aukščio švyturys, 92 ha ploto botaninis-zoologinis draustinis.
Abruka pasiekiama valtimis iš Romasarės Saremoje.
Gundadaluro stadionas

Istorija

Pastatytas 1909 m. Tais pačiais metais stadione įvyko pirmosios rungtynės. 
Atidarytas (oficialiai) 1911 m.
Nuo 2004 m. stadionas priklauso Torshavno miesto savivaldybei.
Renovuotas 2009 m.
Namų rungtynes šiame stadione žaidžia Havnar Bóltfelag, B36 Tórshavn, FF Giza/FC Hoyvík, Undrið FF klubų komandos.

Ovari vøllur

Aukštutinis laukas (Ovari vøllur). Jame vyksta aukščiausio rango rungtynės. HB ir B36 žaidžia pirmos pakopos, elito diviziono pirmenybėse.

Niðari vøllur

Žemutinis laukas (Niðari vøllur). Naudojamas žemesniųjų divizionų kovoms ir treniruotėms. Jame žaidžia Giza/Hoyvík ir Undrið FF.
Bibimbap

Bibimbap (kor. 비빔밥) yra korėjietiškas valgis, gaminamas iš ryžių, paruoštų daržovių (나물, namul) ir čili pipirų padažo (고추장, gočudžang). Kiaušiniai, mėsa arba jūros produktai yra populiarūs papildomi ingredientai. Visi jie pateikiami išdėlioti ant ryžių viršaus ir prieš valgant išmaišomi. Bibimbap turi nemažai variacijų, gali būti tiek karštas, tiek šaltas valgis.
Dažniausiai su bibimbap naudojamos daržovės: agurkai, cukinijos, ridikai, špinatai, sojos pupelių daigai, jūržolės ir kita. Kartais ir tofu, grybai arba salotos lapai. Iš gyvūninių produktų: kiaušiniai, jautiena, vištiena, žuvis, aštuonkojai arba kiti jūros gyvūnai. Siekiant gražesnio pateikimo, ingredientai ant ryžių viršaus išdėliojami grupelėmis pagal spalvą.
Populiari bibimbap variacija – dolsot bibimbap (돌솥 비빔밥), patiekiamas stipriai įkaitintame storasieniame akmeniniame dubenyje, kuriame ryžiai ir kitos sudedamosios dalys dar kurį laiką kepa. Prieš į jį įdedant ryžius, dubuo padengiamas sezamų aliejumi.
Bibimbap yra vienas iš populiariausių valgių Korėjoje, dažnai gaminamas namuose.
Trevelinas

Istorija

Trevelinas nuo 1885 m. velsiečių įkurtos Spalio 16-osios kolonijos (Valle 16 de Octubre, Bro Hydref) centras. 1902 m. dėl vietovės kilo ginčas su Čile, bet gyventojai pasisakė už prisijungimą prie Argentinos. 1918 m. pastatytas malūnas, nuo jo kilo miesto pavadinimas (iš velsiečių k. „malūno kaimas“).
Nelytinis dauginimasis

Nelytinis dauginimasis – dauginimasis, kai palikuonys yra genetiškai identiški, o jų susidarymas pagrįstas mitoze.
Brahmanas

Žodžio kilmė

Tradiciškai žodis brahman kildintas iš šaknies br̥ṃh- („augti, bręsti, plėtotis“), nors dabar paprastai kildinamas iš ide. *bhlagh-men-, iš kurios taip pat vedamas lot. flāmen „kunigas“, sen. vok. bluozan „aukoti“ ir pan.
Šis žodis gausiai minimas Rigvedoje ir kitose vedose, bet ten reiškia maldą, šventą ištarmę, žosmę. Kaip ir graikų logosas, brahman palaipsniui iš švento žodžio virsta pasaulį steigiančia dievybe-žodžiu.

Upanišados ir Brahmanas

Upanišadose Brahmanu vadinama aukščiausioji tikrovė. Jis suprantamas ir kaip dieviškoji asmenybė, ir kaip beasmenis principas. Toks beasmenis principas priartėja prie substancinės filosofijos sampratos. Taip suprastas Brahmanas yra genetinis ir substancinis visos esamybės pradas. Jis taip pat ir visos esamybės užbaigimas. Šis pradas skirtas pasiekti aukštesnę, viršlaikinę pasaulio esmę. Dabartinė Brahmano sąvoka reiškia absoliutų dvasinį pradą.
Upanišadose teigiama „Iš tiesų iš ko gimsta tos būtybės, iš ko gyvena gimusieji, į ką jie įeina, kam miršta…tai ir stenkis atpažinti, tai yra Brahmanas“. Jis nuolat sutapatinamas su žmogaus būties pradmeniu, siela – atmanu.
Upanišadų autoriai pakyla iki apibendrinimų, kurie iškyla trumpose formuluotėse:
„Visa, kas bebūtų, yra Brahmanas“. „Visa yra Brahmanas“. „Brahmanas iš tiesų, tai kas nemirtinga, užpakalyje, iš dešinės ir kairės, jis tęsiasi į viršų ir žemyn; iš tiesų Brahmanas – visa tai, kas didingiausia.“
Kita vertus, apie Brahmaną dažnai šnekama apofatiniu būdu: jis – nei tai, nei tai (neti neti), tai niekam netapati, o viską pranokstanti būtis.
Skiriami du Brahmano aspektai: įsikūnijęs ir neįsikūnijęs. Pirmasis Brahmanas vienatinis, o antrasis – daugyje.
Tautvydas Kontrimavičius

Biografija

1982 m. aukso medaliu baigė Anykščių 2-ąją vidurinę mokyklą. 1982–1983 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete žurnalistiką, buvo pašauktas į privalomąją karinę tarnybą sovietinėje kariuomenėje. Po tarnybos tęsė studijas neakivaizdžiai, žurnalisto diplomą gavo 1988 m.
1985 m. pradėjo dirbti Anykščių rajono laikraštyje „Kolektyvinis darbas“ (nuo 1990 m. – „Anykšta“). 1990–1991 m. buvo leidinio redaktorius. 1992–1993 m. dirbo korespondentu regioniniame laikraštyje „Aukštaitijos rytas“ (vėliau – „Panevėžio rytas“). 1993–2010 m. buvo dienraščio „Lietuvos rytas“ korespondentas Anykščiuose, vėliau Utenos apskrityje.
Nuo 2010 m. T. Kontrimavičius bendradarbiauja su Anykščių A. Baranausko ir A. Žukausko-Vienuolio memorialiniu muziejumi, yra šios įstaigos kuratorius.
Nuo 1993 m. T. Kontrimavičius taip pat yra individualios įmonės firmos „Prevencija“ (antspaudų gamyba, paslaugos verslui) savininkas.
1990–1995 m. buvo išrinktas į Anykščių rajono tarybą, buvo jauniausias tos kadencijos tarybos narys.

Veikla

T. Kontrimavičius sudarė ir išleido eilę informacinių leidinių apie Anykščius ir kraštiečius. Yra aktyvus kelių visuomeninių ir Anykščių rajono savivaldybės tarybų, komisijų narys: kultūros taryboje, turizmo komisijoje, A. Baranausko literatūrinės premijos skyrimo komisijoje, rajono Garbės piliečio vardo suteikimo komisijoje. Jis buvo vienas iš projekto „Anykščiai – Lietuvos kultūros sostinė 2012“ rengėjų ir organizatorių, šio projekto komunikacijos grupės narys. Bendradarbiauja Pasaulio anykštėnų bendrijoje: yra pirmininko pavaduotojas, interneto svetainės anykstenai.lt administratorius, pusmetinio almanacho „Pasaulio anykštėnas“ redaktorius. Vadovauja Anykščių Teresės Mikeliūnaitės kraštotyros draugijai.
Dysnos lyguma

Dysnos lyguma – lyguma Lietuvos rytiniame pakraštyje, Utenos ir Vilniaus apskrityse; Polocko lygumos vakarinė dalis. Altitudė iki 130-140 metrų.
Pietuose ribojasi su Švenčionių aukštuma, vakaruose su Aukštaičių aukštuma. Dysnos lygumos vidurinę dalį dengia juostuotasis molis, susiklostęs vėlyvojo pleistoceno prieledyniniame baseine, pakraščius – smėlis.
Dysnos lyguma teka Dysna ir jos baseino upės: Drūkša, Birvėta, Kamoja, Svyla. Telkšo Erzvėtas, Svirkų ežeras, Tverečiaus ežeras, Laidinio ežeras, Milašiaus, Milašaičio ežerai. Dysnos lyguma miškinga.
Dysnos lygumoje yra Dysnos geomorfologinis draustinis, Antanų pedologinis draustinis.
Birutė (Kaunas)

Istorija

Prieš I pasaulinį karą Birutėje I buvo Naujosios Fredos dvaras, kurį Stanislovas Gavronskis pardavė Aronui Frenkeliui.
Šiaurinėje dalyje, prie botanikos sodo esantys sklypai išdalinti prieškariu.
1949 m. Birutės I ir II kaimai priskirti Kauno miestui. 1950–1960 m. užstatyta sodybiniais namais ir nameliais.
Tikro tikėtojo sindromas

Tikro tikėtojo sindromas (angl. True - believer syndrome) yra terminas, apibūdinantis iracionalų tikėjimą kažkuriais paranormaliais reiškiniais net tada, kai egzistuoja įrodymai, neigiantys jų paranormalumą. Ryškiausias tikro tikėtojo sindromo pavyzdys buvo Karloso afera – visiems organizatoriams ir pačiam „Karlosui“ prisipažinus, kad tai buvo iš anksto paruošta klastotė, vis tiek atsirado žmonių, ir toliau tikinčių paranormaliais Chosė Alvarezo sugebėjimais.
Terminas sugalvotas M. Lamar Keene, ir naudojamas tik populiariojoje literatūroje bei šnekamojoje kalboje. Jis nevartojamas nei psichologijoje, nei psichiatrijoje. Nėra jokių klinikinių tyrimų, rodančių, kad tikro tikėtojo sindromas kažkaip sietųsi su kokiais nors psichologiniais ar psichiatriniais sutrikimais.
Tikro tikėtojo sindromas įeina į žinių sociologijos tyrimų sritį.
Albert Anker

Albertas Ankeris (vok. Albert Anker, 1831−1910 m.) – XIX a. Šveicarijos realistinis tapytojas. Dėl šveicarų buities vaizdavimo jis Šveicarijoje yra mėgiamas ir vadinamas nacionaliniu tapytoju.

Biografija

Albertas Ankeris gimė 1831 m. balandžio 1 d. Nešatelyje. Jis buvo antruoju iš trijų veterinaro Samuel Anker ir Marianne Elisabeth Gatschet šeimos vaikų. 1849 m. A. Ankeris persikėlė į Berną, gyveno pas dėdę, 1851 m. įstojo į Berno universitetą mokytis teologijos. Tais pačiais metais apsilankė Paryžiuje. 1852−1854 m. mokėsi Halės universitete teologijos, keliavo po Vokietiją. Grįžęs į Šveicariją pasirinko tapytojo kelią, tėvas sutiko su tokiu sūnaus pasirinkimu. Metų pabaigoje A. Ankeris persikėlė į Paryžių, mokėsi Šarlio Glero (1806−1874) studijoje, 1855 m. įstojo į Imperatoriškąją specialiąją dailės mokyklą, kurioje mokėsi bent iki 1860 m. Jis tapo Berno dailininkų draugijos nariu ir nuolat eksponavo savo paveikslus Berne, vasaras ir žiemas leisdavo Paryžiuje. 1859 m. jo paveikslas priimtas į kasmetinę oficialią Paryžiaus salono parodą, kurioje jis nuolat eksponuodavo po vieną ar du paveikslus iki 1885 m.
Nuo 1860 m. dailininkas nuolat pradėjo eksponuoti savo paveikslus parodose Nešatelyje. 1861 m. keliavo po Italiją. 1864 m. A. Ankeris vedė Anna Ruefli (1835−1917) ir 1866 m. Paryžiaus salone buvo apdovanotas aukso medaliu. 1870−1874 m. dailininkas buvo Berno kantono tarybos nariu. 1878 m. apdovanotas Garbės legiono ordinu už indėlį į Pasaulinės parodos Šveicarijos paviljono organizavimą Paryžiuje. 1889 m. Paryžiaus pasaulinėje parodoje jis buvo apdovanotas bronzos medaliu už tapybą. 1900 m. Berno universitetas A. Ankeriui suteikė garbės daktaro laipsnį, išleistas jo 40 paveikslų reprodukcijų rinkinys. 1901 m. dailininkas patyrė širdies smūgį, kuris praktiškai paralyžiavo jo dešinę ranką. Albertas Ankeris mirė 1910 m. liepos 16 d. Inse, Berno kantone, kur palaidotas. Gyvenimo metu dailininkas kūrė fajanso dekorą.
Limfagyslė

Limfagyslės (lot. vasa lymphatica) – limfinės sistemos indai, kuriais teka limfa. Jos yra plonasienės, banguojančio spindžio, su vožtuvais. Dažniausiai limfagyslių plika akimi nematyti, nes jos yra pasislėpusios arterijų ir venų adventicijoje. Skiriamos giliosios ir paviršinės limfagyslės. Pirmosios apraizgo arterijas, o antrosios teka su paviršinėmis venomis. Vožtuvai trukdo limfai tekėti atgaline kryptimi.
Limfagyslės perneša skysčius ir baltymus prieš hidrostatinį slėgio gradientą ir prieš baltymų koncentracijos gradientą, taip pat transportuoja riebalų rūgštis ir cholesterolį, kurį sugeria plonųjų žarnų gleivinė.
Kajetonas Julius Čeginskas

Kajetonas Julius Čeginskas (1927 m. liepos 1 d. Alytuje – 2011 m. vasario 6 d. Upsaloje, Švedija) – Lietuvos antinacinio pasipriešinimo dalyvis, išeivijos veikėjas, sociologijos daktaras.

Biografija

1939–1944 m. mokėsi Alytaus gimnazijoje ir Alytaus mokytojų seminarijoje. 1943–1944 m. dalyvavo Lietuvių fronto antinacinėje veikloje.
1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1946–1956 m. studijavo filosofiją, teologiją ir sociologiją Hamburgo, Eichšteto, Romos, Strasbūro ir Upsalos universitetuose. 1949 m. įgijo filosofijos, 1952 m. – teologijos bakalauro, 1959 m. – filosofijos licenciato laipsnius. 1956 m. sociologijos daktaras, disertacija apie lietuvių tautinį atgimimą.
Nuo 1953 m. Europos lietuvių fronto bičiulių veikėjas, ilgametis pirmininkas. Nuo 1954 m. vienas Europos lietuvių studijų savaičių rengėjų ir pranešėjų. 1957–1958 m. dirbo „Amerikos balso“ Vokietijos tarnyboje, 1960–1975 m. – Upsalos universiteto bibliotekoje. 1964–1965 m. (pusę metų) JAV Vyriausiojo Lietuvos Išlaisvinimo komiteto valdybos ir Lietuvos laisvės komiteto narys.
1975–1992 m. dirbo Laisvės, vėliau – Laisvosios Europos radijuje Miunchene, nuo 1978 m. lietuvių skyriaus vadovas. 1981 m. Lietuvių kultūros instituto (Vokietija) vienas steigėjų, valdybos vicepirmininkas.
Bendradarbiavo Lietuvių enciklopedijoje, išeivijos periodinėje ir mokslinėje spaudoje. 
Nuo 1992 m., išėjęs į pensiją, vėl gyveno Upsaloje, kurį laiką dėstė Kauno kunigų seminarijoje, dalyvavo pirmosiose „Į laisvę“ fondo studijų savaitėse, 1994–1996 m. bendradarbiavo laikraštyje „Kauno laikas“. Su žmona Ebba (išeive iš Estijos) susilaukė dviejų sūnų ir trijų dukrų.
Už nuopelnus Lietuvai apdovanotas Vyčio kryžiaus ordino Komandoro didžiuoju kryžiumi bei Tautinių mažumų ir išeivijos departamento prie LRV Garbės aukso ženklu „Už nuopelnus“.
Tonkino katė

Tonkino katė – trumpaplaukių kačių veislė. Palyginti reta.

Istorija

Pirmoji žinoma Tonkino katė buvo vardu Vong Mau. Ji kartu buvo ir dabartinių Burmos kačių pramotė. Vong Mau XX a. ketvirtajame dešimtmetyje Rangūne, Birmoje, užtiko amerikietis daktaras Tompsonas ir atsivežė ją į San Franciską. Amerikoje pamanyta, jog ši katė – tamsi Siamo katė. Vong Mau sumišrinta su Siamo katinu, vadoje buvo rudas kačiukas vėliau suporuotas su motina. Šios vados kačiukai buvo įvairūs: vieni panašūs į Siamo, kiti į Tonkino, treti į Burmos kates. Kačiukai, pasižymėję Tonkino kačių savybėmis, nebuvo toliau poruojami, todėl veislė buvo nunykusi.
XX a. devintajame dešimtmetyje Didžiojoje Britanijoje veislė buvo atkurta. Šiandien Tonkino katės labai populiarios JAV.

Charakteris

Labai prisiriša prie šeimininko. Smalsios, protingos, jas galima išmokyti įvairiausių triukų. Gerai sutaria su kitomis katėmis, šunimis ir vaikais. Nepakenčia vienatvės. Nors nėra didelės rėksnės, tačiau balsas gana geras.

Fizinės savybės

Tonkino katės raumeningos, sunkios. Snukutis bukas, ūsų pagalvėlės ryškios. Plaukas trumpas, prigludęs prie kūno, labai švelnus. Akys melsvai žalsvos.
Tik gimę kačiukai būna šviesūs, bet po kelių dienų ima tamsėti. Kuo vyresnė katė, tuo tamsesnis jos kailiukas.
Gargždų seniūnija

Istorija

LDK Gargždų seniūnija minima nuo 1587 metų.
Simonas Varkala

Simonas Varkala (lenk. Szymon Warkałło 1863 m. gegužės 2 d. Girininkų kaime, Pakuonio valsčius, Kauno apskritis – 1949 m. Perstunyje, Lenkija) – lietuvių kilmės Romos katalikų kunigas Lenkijoje, Lietuvoje ir Baltarusijoje.

Biografija

Kunigu įšventintas 1886 m. birželio 29 d. Vikaravo Kobyline (1886-90 m.), Lankeliškiuose (1890-95 m.), Miroslave (1895-99 m.), Plonkoje (1899–1900 m.). Tarnavo klebonu Petkove (1900-05 m.), Adamovičiuose (1905-06 m.), Silvanonyse (1906-15 m.), Mogiliave (1918 m.), Teoline (1918-19 m.) ir Perstunyje (1919–1949 m.).
Nors beveik visą kunigavimo laiką praleido ne Lietuvoje, bet palaikė santykius su lietuviais. 1919 m. Augustavo dekanas prašė vyskupo iškelti jį iš Perstunio kaip nelojalų Lenkijai. Klebonaudamas Perstunyje bendravo su vietos lietuviais, todėl, Balstogės vaivados nuomone, jį reikėtų perkelti toliau nuo pasienio. Nors vyskupas Jelbžikovskis ir pažadėjo tai padaryti, bet dėl kunigų trūkumo S. Varkala toliau liko Perstunyje. 1927 m. nesėkmingai bandė gauti Lenkijos pilietybę.
Brolis Juozas Varkala, 1904 m. viešėdamas pas Simoną Varkalą, buvo areštuotas už draudžiamos lietuviškos spaudos platinimą, turėjo išvykti į JAV, kur tapo žinomu verslininku ir visuomenės veikėju.
Nijolė Piškinaitė

Biografija

1972 m. baigė Širvintų vidurinę mokyklą. 1978 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1978 m. rugpjūčio Ukmergės rajono Tardymo poskyrio prie PK (anksčiau – VRS) tardytoja, vyr. tardytoja, Tardymo poskyrio viršininkė, nuo 1993 m. lapkričio iki 1999 m. balandžio mėn. Vilniaus miesto 1-ojo apylinkės teismo, nuo 1999 m. gegužės iki 2000 m. gruodžio mėn. Aukštesniojo administracinio teismo, nuo 2001 m. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo, nuo 2007 m. liepos Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėja.
Moka vokiečių, lenkų, rusų kalbas.
Tarpinė forsitija

Biologija

Tarpinė forzitija yra žaliosios forzitijos (Forsythia viridissima) ir lenktašakės forzitijos (Forsythia suspensa) hibridas. Tai apie 2–3 m aukščio krūmas. Šakos auga stačiai, vėliau dalis jų kiek nulinksta. Šakučių šerdis su pertvarėlėmis, per bamblius kartais ištisinė. Lapai šviesiai žali, vasarą patamsėja. Jie yra kiaušiniškai pailgi arba pailgai lancetiški, 8–12 cm ilgio, nuo pamato iki lapo trečdalio lygiakraščiai, aukščiau – pjūkliški. Sparčiai augančių ūglių lapai kartais esti triskiaučiai, trilapiai arba tarpinio pobūdžio. Žiedai po kelis kekėse. Taurėlapiai yra trumpesni už vainikėlio vamzdelį. Vaisius – dvilizdė dėžutė su daugeliu sparnuotų sėklų.
Žydi balandžio–gegužės mėn. Jaunos šakutės ir žiediniai pumpurai apšąla tik labai šaltomis žiemomis. Dauginama daugiausia sumedėjusiais ūgliais, kurių įsišaknija iki 95%. Dauginant sėklomis išaugę augalai priartėja tai prie vienos, tai prie kitos tėvinės rūšies požymių.

Paplitimas

Kultūroje pradėta auginti prieš 1880 metus. Plačiai auginama Europoje. Lietuvos miestų želdynuose gana dažna.
Klementinas

Klementinas – mandarininio ir apelsininio citrinmedžių hibrido (Citrus ×clementina) vaisius. Šie vaisiai 1902 m. buvo pavadinti klementinais, pagal jų kūrėjo Clément Rodier vardą. Manoma, kad šie vaisiai atsirado Alžyre.
Klementinų žievė yra sodriai oranžinė, paviršius glotnus ir blizgus. Klementinų vidus pasidalina į 7-14 segmentų. Klementinų žievė lengvai lupasi kaip ir mandarinų. Jie beveik niekada neturi sėklų, kai būna užauginti komerciškai (be apdulkinimo). Klementinai kartais vadinami angl. Moroccan clementine 'marokiniais klementinais'.
Šie vaisiai yra sultingi ir saldūs, turi mažiau citrinos rūgšties negu apelsinai.  Jų eterinius aliejus (kaip ir kitų citrinvaisių eterinius aliejus), daugiausia sudaro limonenas, mircenas, linalolis, α-pinenas ir kt. junginiai.
Manoma, kad klementinų citrinmedžiai atsirado per atsitiktinį susikryžminimą, o pirmas vaisius savo našlaičių prieglaudos sode Misserghin mieste (Alžyras) aptiko Clément Rodier, pagal kurio pavardę vaisiai ir buvo vėliau pavadinti. Yra duomenų, kad Kinijoje šie vaisiai atsirado gerokai anksčiau. Pvz., rašoma, kad klementinai yra beveik identiški Kantono mandarinams, kurie plačiai auginami Kinijos Guangsi ir Guangdongo provincijose.
Klementinus dažnai sunku atskirti nuo mandarinų atmainų. Jų nereikėtų painioti su likeriniais mandarinais ir kitais populiariais citrinvaisiais.
Klementinų citrinmedžius Kalifornijoje ėmė komerciškai auginti 1914 m., nors Kalifornijos universiteto Citrusų tyrimų stotyje jie jau augo 1909 m.
Klementinus auginančios šalys yra Alžyras, Tunisas, Ispanija, Portugalija, Marokas, Graikija, Italija, Izraelis, Libanas, Iranas ir Turkija, vaisiai iš šių šalių jau ne vieną dešimtmetį pardavinėjami Europos rinkose. Klementinų rinka JAV susiformavo po to, kai atšiauri 1997 m. žiema Floridoje nuniokojo apelsininių citrinmedžių plantacijas. Pakilo apelsinų kainos ir krito pasiūla.
Klementinus JAV paprastai pardavinėja tinkliniuose maišuose, kurie įpakuojami mažose medinėse dėžėse ar kartondėžėse. Daug klementinų parduodama nuo lapkričio vidurio iki sausio, todėl juos neretai vadina angl. Christmas oranges 'Kalėdų apelsinais'.
Klementinai yra besėkliai, tačiau šią savybę praranda, jeigu kryžmiškai apdulkinami kitų rūšių citrinmedžių žiedadulkėmis. Dėl tokio apdulkinimo 2006 m. klementinus auginusi Kalifornijos kompanija „Paramount Citrus“ grasino teismu vietiniams bitininkams, kad šie savo bites laikytų kuo toliau nuo jų plantacijų.
Zenonas Kulys

Biografija

1967-1971 m. studijavo TSRS Kaliningrado aukštojoje karo inžinerijos mokykloje, 1975-1978 m. ir 1983-1986 m. studijavo Maskvos karo inžinerijos akademijoje. 1986 m. karo mokslų kandidatas.
1971–1975 m. ir 1978–1983 m. TSRS kariuomenės inžinerijos padalinių vadas ir tarnybų viršininkas. 1986-1991 m. TSRS gynybos ministerijos Centrinio karo inžinerijos mokslinių tyrimų instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis, skyriaus viršininkas.
1991-1992 m. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos departamento Mokymo valdybos viršininko pavaduotojas. 1992-1994 m. Krašto apsaugos mokyklos viršininko pavaduotojas, nuo sausio 1 d. viršininkas, nuo 1994 m. birželio 6 d. pirmasis Lietuvos karo akademijos rektorius. 1995 m. brigados generolas. 1998 m. spalio 1 d. – 2000 m. vasario 22 d. Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademijos viršininkas.
Parašė per 30 mokslo darbų iš karo inžinerijos.