google/wiki40b huggingface dataset:
Porsche 924

Porsche 924 yra automobilių gamintojo Porsche modelis, gamintas nuo 1976 iki 1988 metų.
Tai pirmasis Porsche automobilis su priekyje patalpintu varikliu, aušinamu skysčiu. Iki tol gaminti Porsche modeliai aušinamą oru variklį turėjo gale. Priekyje esantis variklis sujungtas su gale esančia pavarų dėže 20 mm (vėliau storesniu) skersmens velenu.

Variklis

Automobilio variklis iki Porsche 924 buvo naudojamas AUDI 100 (modeliuose iki 1983 metų) automobiliuose ir Volkswagen LT mikroautobuse. Skirtumas tas, kad Porsche paliko variklio bloko apačią, o viršų, taip vadinamąją „galvą“, perdirbo pagal savo poreikius. Rezultate variklio galia išaugo nuo 95 iki 125 AG. Kartu gale esanti pavarų dėžė automobiliui davė ganėtinai neblogą pagal tuos laikus dinamiką – 9.9 sekundės iki 100 km/val. Didžiausias greitis siekė 200 km/val.
Jūrės geležinkelio stotis

Istorija

Sovietmečiu iki Jūrės vedė siaurasis geležinkelis iš Ežerėlio durpyno, iš kur atgabentos durpės buvo perkraunamos į plačiojo geležinkelio vagonus tolesniam transportavimui. Taip pat su šia stotimi siejo siauruko bėgiai, ateinantys nuo sovietų karinių objektų Kazlų Rūdos miškuose. Šalia Jūrės geležinkelio stoties esančiuose soduose išlikęs siauruko geležinkelio tiltas per Pilvę. Demontavus siauruką, perkrovimo rampos vietoje ir aplink ją pradėjo kurtis sodininkų bendrijos, todėl Jūrės stotis ilgainiui neteko pirmykštės reikšmės. Gyvenvietė prie Jūrės geležinkelio stoties iki pat 2002 m. vadinosi Jūrės geležinkelio stotimi, vėliau pervadinta į Jūrės miestelį.

Keleivių aptarnavimas

Jūrės geležinkelio stotyje kasdien sustoja apie 20 keleivinių traukinių. Keleivių aktyvumas Jūrės geležinkelio stotyje didelis. Jūrės miestelio gyventojai važinėja į darbus ir mokslus Kaune, Kazlų Rūdoje, traukiniu patogu susisiekti sodus čia turintiems kauniečiams. Papilvio kaimo (Prienų raj.) gyventojams su seniūnijos centru Veiveriais, esančiais už 6 km, susisiekti iš Jūrės patogiausia iki Mauručių važiuojant traukiniu ir ten persėdant į Skriaudžius pasiekiantį Kauno maršrutinį mikroautobusą. 2009 m. duomenimis, vasaros metu Jūrės stotyje per mėnesį buvo parduodama virš pustrečio tūkstančio bilietų. Čia dirbo keturi budėtojai, kurie buvo ir bilietų pardavėjai, pranešdavo keleiviams apie atvykstančius traukinius, prižiūrėjo aplinką. Geležinkelis daugeliui iš beveik 500 Jūrės miestelio bendruomenės narių buvo vienintelė susisiekimo priemonė su savivaldybės centru Kazlų Rūda, Kauno miestu. Į Jūrę Kauno sodininkai daugiausia keliavo tik geležinkeliu. Šia stotimi naudojosi ir dauguma aplinkinių kaimų gyventojų.
Antanas Milončius

Antanas Milončius (1914 m. rugsėjo 14 d. Navinykuose, tuometinėje Suvalkų gubernijoje, Seivų valsčiuje – 1998 m. sausio 20 d. Punsko valsčiaus Navinykuose, Lenkija) – ūkininkas ir savamokslis menininkas.

Biografija

Gimė ir visą gyvenimą praleido gimtajame kaime. Prie jo namų Lietuvos kariai buvo pasistatė pabūklus, kai 1919 metais gynė kraštą nuo besiveržiančios Lenkijos kariuomenės. Mažamečiam berniukui tai paliko gilų įspūdį, kurį jis išsaugojo visą gyvenimą.
1966 m. Milončius pagal pasiskolinto tarpukario žurnalo „Karys“ nuotraukas išliejo betoninį paminklą, skirtą šio krašto savanorių, kritusių už Lietuvos laisvę, atminimui. Siekdamas nuslėpti savo sumanymą, jo viršūnėje pritvirtino metalinį kryžių. Vos tik sužinojusi apie Antano sumanymą, lenkų valdžia jį suėmė ir įkalino. Buvo reikalaujama paminklą nestatyti, bet savamokslis menininkas liko nepalenkiamas ir panašus į pakelės kryžių obeliskas gimtajame Navinykų kaime iškilo.
Antanas Milončius mirė vienišas, nes šeimos sukūręs nebuvo. 2008 metais privačių asmenų iniciatyva paminklas buvo restauruotas.

Įvertinimas

1986 metais Lietuvos Šaulių sąjungos išeivijoje valdyba apdovanojo Antaną Milončių Šaulių žvaigždės medaliu.
Aristidas Pėstininkas

Aristidas Pėstininkas (g. 1943 m. balandžio 18 d. Karalkrėslis, Vilkaviškio rajonas) – teisininkas, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) teisėjas, buvęs LAT pirmininko pavaduotojas – baudžiamųjų bylų kolegijos pirmininkas.

Biografija

1956–1960 – Vilniaus miškų technikumo moksleivis. 1965–1968 – Vilniaus universiteto Teisės fakulteto studentas. 1970 metais baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
1960–1962 – Kauno miškų ūkio technikas. 1962–1965 m. atliko karinę tarnybą.
1968–1970 – VU juriskonsultas, 1970– Vyriausiosios materialinio–techninio aprūpinimo valdybos prie Lietuvos Ministrų Tarybos juriskonsultas–arbitras, 1970–1974 – Vilniaus miesto Lenino rajono teismo teisėjas, 1974–1990 – Lietuvos Respublikos Aukščiausiojo Teismo teisėjas. 1990 – iki 1995 m. sausio 19 d. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo pirmininko pavaduotojas – baudžiamųjų bylų kolegijos pirmininkas; iki 1997 m. balandžio 24 d. Lietuvos Respublikos generalinio prokuroro pavaduotojas.
Vedęs. Žmona Aldona (g. 1946 m.). Duktė Gita (g. 1969 m.) Sūnūs Marius (g. 1972 m.) bei Audrius (g. 1978 m.).
Teatras (žurnalas)

Teatras – Lietuvos teatro sąjungos ketvirtinis leidinys, leistas 1957–1991 m. Vilniuje.

Istorija

Iki 1990 m. leido LTSR teatro draugija bei LTSR teatro veikėjų sąjunga. Tiražas 1981 m. – 3000 egz., 1988 m. – 10 000 egz., 1991 m. – 2000 egz.
Spausdino teatrų programas, spektaklių recenzijas, interviu, sezonų apžvalgas, teatro teorijos bei istorijos straipsnius, archyvinę medžiagą.
Redagavo Remigijus Vilkaitis, A. Kalinauskas, Ema Mikulėnaitė, A. Gudelis, A. Vabalas, A. Vengris, V. Rupšienė, L. Gudelienė.
Mykolas Vodzickis

Biografija

Lenkijos bajorų Vodzickių giminės atstovas, herbo „Leliva“ savininkas. Krokuvos miestelėno, Rogovo valdytojo Jano Lavrentijaus Vodzickio sūnus.
Červinsko (nuo 1746) ir Mogilsko abatas (nuo 1752), Sandimiro kanauninkas (nuo 1709), Lenčicos scholastikas, Krokuvos kanauninkas (nuo 1713), Krokuvos vyskupijos administratorius, Krokuvos dekanas (1731), Prokocimo (Krokuvos rajonas) valdytojas.
1746 metais Mykolas Vodzickis gavo Karūnos pakanclerio pareigybę. 1760 m. sausio 22 d. Šventasis sostas paskyrė jį Peremyšlio vyskupu. 1761 m. balandžio 12 d. buvo įšventintas į vyskupus.

Apdovanojimai

Baltojo erelio ordino kavalierius (1735).
Raplos apskritis

Geografija

Apskritis išsidėsčiusi pelkėtoje ir miškingoje aukštumoje. Randama naudingų iškasenų: klinčių, dolomito, durpių ir molio.

Gyventojai

Apskritis užima tik 10 vietą pagal gyventojų skaičių Estijoje. Daugiausia gyventojų susitelkę centrinėje dalyje. Vienintelis miestas – Rapla.
Šarūnas (viešbutis)

„Šarūnas“ – viešbutis Vilniuje.

Istorija

Atidarytas 1992 m. Šarūno Marčiulionio. XX a. pab. prie viešbučio pastatyta Šarūno Marčiulionio krepšinio mokykla.
Uždarytas 2015 m.
Hanoveris

Sportas

Mieste 1974 m. vyko X pasaulio futbolo čempionatas, 1988 m. – VIII Europos futbolo čempionatas, o 2006 m. – XVIII pasaulio futbolo čempionatas. Stipriausias klubas yra SV Hannover 96.
Lidija Freimanė

Biografija

1947 m. baigusi Latvijos dramos teatro studiją Rygoje vaidino A. Upyčio dramos teatre Rygoje. Vaidyboje derino santūrumą ir vidinį dramatizmą.
Donghu

Istorija

Donghu buvo rytiniai šiongnu kaimynai, kadaise gyvenę Mongolijos plynaukštėje. Kadangi šiongnu kinai seniausiais laikais įvardino kaip hu, tos tautos, kurios nepriklausė šiongnu, buvo vadinamos „rytiniais hu“. Gali būti, kad taip buvo įvardijama ne viena tauta, o kelių net negiminingų tautų grupė.
Kuomet šiongnu III a. pr. m. e. įgijo hegemoniją visoje Mongolijos plynaukštėje, jie išstūmė donghu į rytus, į dabartinę Mandžiūriją. Manoma, kad maždaug tuo metu jie suskilo į dvi pagrindines tautas – šianbus pietuose ir vuhuanus šiaurėje.

Kultūra

Kinų šaltiniai apie donghu rašė nedaug. Jie minėjo, kad šios tautos skuto galvas plikai (paprotys, vėliau paplitęs tarp daugybės Mandžiūrijos tautų, tarp jų ir mandžiūrų). Jų valdovų auksinė karūna buvo vadinama huguan, o auksu dekoruoti diržai – hudai.
Linas Niurka

Linas Niurka (g. 1965 m. balandžio 22 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, saugas.

Biografija

Žaidė Ekranas Panevėžys klube iki 1997 m. (1985 ir 1993 m. Lietuvos čempionas).
Ąžuolynas

Lietuvoje

Pagal valstybinio miškotvarkos instituto duomenis, ąžuolynai Lietuvoje užima 1,99 proc. arba 40 734 ha (2009 m.) visų medynų (miškų) ploto. Palyginimui 2001 m. sudarė 1,8 proc. (34 639 ha) viso medynų ploto, kuriuos sudarė beveik išimtinai tik paprastieji ąžuolai. Grynų ąžuolynų yra nedaug, daugiausia auga su kitais medžiais (eglė, beržas, uosis, drebulė). Vidutinis amžius apie 80 m., skalsumas 0,6, bonitetas 1,8, medienos vidutinis tūris 175 m³/ha, vidutinis metinis prieaugis 4 m³/ha. Ąžuolynas savaime atželia labai sunkiai. Skiriami kiškiakopūstiniai, mėlyniniai kiškiakopūstiniai, žibuokliniai kiškiakopūstiniai, kiškiakopūstiniai plačialapiai, garšviniai ir viksviniai įvairiažoliai ąžuolynai.
Ąžuolams želdinti tinkamiausios yra sausgirio, baltmiškio ir žaliagirio augavietės. Lietuvoje ąžuolų mažėjėjo nuo Viduramžių iki pat XX amžiaus pabaigos, daugiausia dėl vertingos medienos kirtimų, bet nuo XX amžiaus pradžios, ąžuolynų plotas nežymiai didėja, kadangi dalis miško paskirties žemių dirbtinai užsodinami paprastaisiais ąžuolais. 
Didžiausi ąžuolynai išsidėstę Lietuvos vidurinėje, pietinėje ir vakarinėje dalyse. Daugiausia jų yra Alytaus (1860 ha), Šilutės (1700 ha), Klaipėdos (1600 ha), Kauno (1560 ha), Plungės ir Šilalės (po 1500 ha) rajonų, mažiausiai – Akmenės (57 ha) rajonų savivaldybių teritorijoje. Produktyviausias savaiminės kilmės ąžuolynai (600 m³/ha) yra Vidzgirio miške prie Alytaus, kultūrinės kilmės (660 m³/ha) – Juravos miške netoli Jurbarko. Didžiausia ąžuolų giria (350 ha) yra Ąžuolyno miškas.
Asilės pienas

Asilės pienas (angl. asses’ milk, donkey’s milk) – pienas, gaunamas iš asilų (lot. Equus africanus asinus) patelių. Nuo Senovės Egipto laikų naudojamas tiek maistui, tiek kosmetikai.
Asilė per dieną duoda iki 2 litrų pieno. Asilų pieno ūkiai turi nuo kelių iki 600 melžiamų asilių.

Panaudojimas maistui

Asilių pienas laikomas artimiausiu moters pienui, turi daug laktozės. Riebalų turi mažiau, negu karvės pienas. Iki XX a. pradžios asilės pieną dažnai naudojo kaip moters pieno pakaitalą. Taip šis pienas buvo naudojamas ir tarpukario metais, nors ir rečiau.
Neseni tyrimai parodė, kad asilės pienas gali būti naudojamas kaip karvės pieno pakaitalas vaikams, alergiškiems galvijų baltymams. Vidutinė amerikiečių visuomenės klasė į asilių pieno vartojimą žiūri nepalankiai.

Kosmetika

Istoriniuose šaltiniuose rašoma, kad Egipto karalienė Kleopatra VII, siekdama išsaugoti odos jaunatviškumą, maudydavosi asilių piene. Pagal legendą tam, kad paruošti kasdieninę pieno vonią Kleopatrai, reikėdavo pamelžti virš 700 asilių.
Senovės Romoje buvo tikima, kad asilės pienas naikina odos raukšles, švelnina ir balina odą. Plinijus Vyresnysis rašė, kad antroji imperatoriaus Nerono žmona Popėja Sabina (lot. Poppaea Sabina) pirmoji Romoje ėmė maudytis asilių piene.
Yra duomenų, kad Napoleono sesuo Paulina Bonapartė (Pauline Bonaparte; 1780–1825) odos priežiūrai irgi naudojo asilių pieną. Asilių pienas ir šiomis dienomis naudojamas muilo ir odos drėkiklių gamyboje.

Gydymas

Anksčiau asilių pieną naudojo gydymui. Gydomosiomis šio pieno savybėmis tikėjo nuo antikos laikų.
Hipokratas (460–370 m. pr. m. e.) siūlė asilių pienu gydyti įvairius susirgimus, pvz., kepenų susirgimus, užkrečiamąsias ligas, karštines,edemas, nosies kraujoplūdžius, apsinuodijimus ir žaizdas.
Savo enciklopediniame veikale „Naturalis Historia“ (28-tame tome) Plinijus Vyresnysis, rašydamas apie iš gyvūnų gaunamus vaistus, siūlė asilių pienu gydyti apsinuodijimus, karštines, nuovargį, akių dėmes, dantų klibėjimą, veido raukšles, išopėjimus, astmą ir kai kuriuos ginekologinius susirgimus.
Panašiai Žoržas Biufonas (Georges-Louis Leclerc, Comte de Buffon; 1707–1788) veikale Histoire naturelle irgi minėjo gydomąsias asilės pieno savybes.
Tamilnado valstijoje (Pietų Indija) naujagimiams duoda asilės pieno (paprastai vienąkart), kad balsas būtų skambesnis. Retai naujagimį šiuo pienu girdo dukart. Tiki, kad šiam tikslui pakanka 5–10 ml asilės pieno.
Tageperos pilis

Tageperos pilis (est. Taagepera, vok. Wagenküll) – stūkso Tageperos kaime, Helmės savivaldybėje, Valgos apskrityje, Estijoje.
Pirmą kartą paminėta XVI a. Valdant Livonijos kunigaikštystei pilis priklausė Rehbinderių šeimai. 1674 m. parduota švedų majorui Otto Magnus von Stackelberg.
1819 m. pilis buvo parduota Bernhard Heinrich von Stryk (1746–1829). Paskutinis pilies savininkas buvo Hugo von Stryk, kuris 1919 m., žemės reformos metu, prarado pilį.
XX a. pirmoje pusėje pilies išvaizdą pakeitė estų architektas Otto Wildau. Po Estijos nepriklausomybės karo (1919 m.) pilyje veikė sanatorija. Vėliau buvo pastatytas naujas sanatorijos pastatas. Sanatorija veikė iki 2000 m. Nuo 2002 m. – viešbutis.
Žiūriai (Vilkaviškis)

Žymūs žmonės

Kaime gimė rašytojas Vincas Pietaris (1850–1902).
Audronė Bagatyrytė

Biografija

1974 m. baigė Šeduvos vidurinę mokyklą. 1978 m. baigė Lietuvos konservatorijos TV režisierių kursą, vadovas Algimantas Galinis. 1979–1980 m. stažavosi pas režisierę Aureliją Ragauskaitę Šiaulių dramos teatre. 1980–1985 m. studijavo teatro režisūrą Marijos Knebel klasėje A. Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje.
Pastatė spektaklių Barnaulo (Rusija) Jaunojo žiūrovo ir Klaipėdos dramos teatruose. 1986–1991 m. Šiaulių dramos teatro režisierė. 1991 m. su vyru aktoriumi E. Leonavičiumi įkūrė netradicinio teatro studiją „Edmundo studija 3“. Su studijos monovaidinimais pasirodė tarptautiniuose renginiuose Lietuvoje, Egipte, Baltarusijoje, Danijoje, Suomijoje, Tunise, Čekijoje, Vokietijoje, Rusijoje, Austrijoje ir kitur.
Nuo 1998 m. teatrų tarptautinės organizacijos „Informal European Theatre Meeting“ narė. Dalyvavo šiuolaikinio meno ir teatro festivaliuose Lietuvoje ir užsienyje. Parengė literatūros Vakarų, fotografijos parodų, sukūrė videofilmą „Laiškai judesiui“ (1995 m.). Parašė scenarijų ir režisavo Šiaulių miesto bendruomenės renginius: Sukilėlių kalnelio jubiliejaus minėjimą, vakarus, skirtus V.Kudirkai, Šatrijos Raganai. Režisavo 1999 m. pirmą kartą Lietuvoje paminėtą Afrikos Dieną. Su E. Leonavičiumi parengė fotoparodų („Fiksavimai“, Šiaulių P. Višinskio bibliotekoje; „Ritualinių vietų vaizdai“, nacionalinėje UNESCO komisijoje Vilniuje ir kt.)
Richardas Sudaris

Biografija

1987 m. baigė Plungės vidurinę mokyklą. 1993 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, istorijos mokytojas. 2003 m. baigė Vilniaus universitetą, teisininkas. AB „Akmenės cementas“ saugos padalinio viršininko pavaduotojas, nuo 2004 m. juristas.
1999 m. Lietuvos partijos „Socialdemokratija 2000“, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Akmenės skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Gintarė, vaikai Nora, Goda.
Nina Timofejeva

Nina Timofejeva (1954 m. rugpjūčio 19 d. Vilniuje) - muzikos mokytoja ir choro dirigentė.

Biografija

1961–1971 mokėsi Vilniaus 6-ojoje vidurinėje mokykloje, nuo 1963 pradėjo dainuoti mergaičių chore „Liepaitės" (vadovai L. Palinauskaitė ir P. Vailionis), su choru koncertavo Lietuvoje ir užsienyje. 1971–1975 Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje mokėsi solinio dainavimo (dėst. O. Kavaliauskienė) ir choro dirigavimo (dėst. M. Čekuolienė). 1974 respublikinio jaunųjų dirigentų konkurso Klaipėdoje laureatė.
Nuo 1972 „Liepaičių“ choro studijos chormeisterė ir fortepijono mokytoja. 1975–1980 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. K. Kavecko ir doc. N. Kazakauskienės klasės). Studijuodama dirbo „Liepaičių" ir Vilniaus pedagoginio instituto studentų choro chormeisterė, B. Dvariono dešimtmetėje mokykloje vadovavo jaunučių chorui.
Baigusi studijas, kurį laiką vadovavo Lentvario kilimų fabriko mišriajam chorui ir Trakų rajono kultūros darbuotojų moterų chorui. 1985–1988 m. Naujosios Vilnios pedagoginės mokyklos fortepijono mokytoja ir merginų choro chormeisterė. 1993–1996 merginų choro „Liepaitės“ chormeisterė – dirigentė (vadovė L. Palinauskaitė). Padėjo sudaryti koncertines programas, dirigavo koncertuose ir konkursuose Lietuvoje bei užsienyje: Rusijoje, Ukrainoje, Bulgarijoje, Vengrijoje, Italijoje, Prancūzijoje, Graikijoje. Teko diriguoti ir stambius kūrinius: W. A. Mozarto „Regina coeli“, S. Maniuszkos Mišias e – moll, B. Britteno „Kalėdines apeigas“, F. Poulenco „Litaniją“, J. Haydno Mišias, V. Barkausko oratoriją „Viltis" ir kt.
1992 įkūrus „Liepaičių“ chorinio dainavimo mokyklą, N. Timofejeva pradėjo mokyti mergaites solfedžiuoti, o 1994 tapo mokyklos V–VII klasių mergaičių choro vadove. Su choru parengė ir stambių kūrinių: L. Delibes, Ch. Guonod ir Ch. Bordes Mišias, G. Pergolesi „Stabat Mater". Pastarąjį kūrinį mergaitės atliko Operos ir baleto teatre Vilniuje, Šv. Onos bažnyčioje Akmenėje, 1997 Varšuvoje. Mergaitės daug koncertuoja, dainuoja mokslinėse konferencijose ir seminaruose, dalyvauja respublikiniuose ir tarptautiniuose festivaliuose ir dainų šventėse. Jos – 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventės konkurso laureatės, 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dalyvės.
N. Timofejeva – 1982 Trakų rajono dainų šventės, 1996 Vilniaus jaunimo menų šventės ir 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventės dirigentė. 1994 jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija. Yra Lietuvos chorų sąjungos narė. Parengė rinkinį „Vakarų Europos kompozitorių kūriniai jaunių chorui" (1996).
Nuo 1997 Lietuvos muzikų draugijos narė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Serious Sam

Siužetas

Žmonija, tyrinėdama suniokotą Sirijaus planetą, surado keistą artifaktą, tvirtinantį, kad Sirijiečius sunaikino notorius Mentalas (Mental), bet jie nenutuokė, kad Sirijaus planetoje Mentalas paliko spąstus, kurie pranešė, kad visatoje dabar vystosi Žemės planeta!!! Dabar Mentalas keliauja link jos norėdamas sunaikinti.
Žmonės rado slaptą artifaktą „Time Lock“ (Laiko mašiną), kuri gali nukelti vieną žmogų į praeitį, kada dar nepradėjo viešpatauti Mentalas, ir jį sunaikinti. Išrinktasis žmogus vadinosi Semu Stounu (Sam Stone), dar žinomas kaip Rimtuolis Semas (Serious Sam)
Walter Dix

Biografija

Walter Dix lengvąją atletika užsiiminėjo nuo mažens. Tapo daugkartiniu NCAA čempionu. 2008 m. įvykdė olimpinius normatyvus ir dalyvavo 100 m ir 200 m sprinto olimpinių žaidynių finale ir abiejuose rungtyse laimėjo bronzos medalius. 2009 m. JAV čempionate bėgikas patyrė traumą ir negalėjo bėgti sprinto finaluose, bei nepateko į pasaulio čempionatą. 2010 m. Dix vėl pradėjo siekti aukštu rezultatų ir iškovojo keturias pergales IAAF Deimantinėje lygoje 2010.
Šturmai

Istorija

Kaimas įkurtas prieš 1540 m. iš pavadintas jo įkūrėjo Jokūbo Šturmo vardu. 1730 m. vadintas jo savininko Filpo Daučo vardu (Philipdautsch), 1785 m. tapo pavaldus Rusnės seniūnijai. 1874 m. Šturmai priskirti Kintų apylinkei. 1939 m. Šturmai ir Ventė sujungti į Ventės savivaldybę.
Iki 1945 m. dauguma Šturmų gyventojų buvo protestantai ir priklausė Kintų parapijai. Dabar gyventojų dauguma – katalikai, bet yra likusių ir protestantų.
Nara-Narajana

Nara-Narajana (skr. नर-नारायण; nara-nārāyaṇa) hinduizme – dieviškoji pora. Dieviškasis išminčius (riši) Narajana visada pasirodo kartu su kitu riši – Nara. Pagal puranų mitą, Narajana ir Nara išgąsdino dievus savo asketiškumu, tad Indra pasiuntė pas juos apsaras, kad šios sugundytų. Bet Narajana nuskynė žiedą ir padėjo jį ant savo šlaunies – užgimė Urvaši, nustelbusi savo grožiu apsaras („Bhagavata – purana“ 10, 1-4; „Vamaka – purana“ ir kt.).
Puranose Nara-Narajana vadinami dvilypiu Višnaus įsikūnijimu. „Mahabharatoje“ Narajana sutapatinamas su Krišna.
Lyvanų savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Preilių rajono dalies.
Wanda Rutkiewicz

Biografija

Vanda Rutkevič gimė Lietuvoje. Po Antrojo Pasaulinio karo jos šeima persikėlė gyventi į Lenkiją ir apsistojo Vroclave, kur ji baigė Vroclavo technologijos universitetą ir įgijo elektros inžinieriaus specialybę.

Žūtis

Paskutinį kartą ją matė jaunas Meksikos alpinistas Karlosas Karsolis aukštai ant Kančendžangos šiaurės vakarų šlaito bandant įkopti į jos devintąją viršūnę virš 8000 m. Karsolis sakė, kad jis neturėjo pakankamai jėgų, kad įtikintų ją leistis žemyn. Manyta, jos kūną ant pietvakarių šlaito 1995 m. rado Faustas de Stefanis, Markas Galecis ir Silvijus Mondinelis, darydami prielaidą, kad prieš nukrisdama į pietvakarių šlaitą ji užkopė šiaurės vakarų ketera beveik iki pat viršūnės. Tačiau tiksliau išnagrinėjus italų alpinistų rastus įrodymus, tokius kaip rūbų spalva ir Bulgarijos gamybos tabletės prie kūno, buvo prieita išvados, kad tai tikriausiai yra Bulgarijos alpinistės Jordankos Dimitrovos, kuri žuvo lavinoje ant pietvakarių šlaito 1994 m., kūnas. Niekas taip ir nesužinos, ar Vanda Rutkevič įkopė į Kančendžangos viršūnę. Jei įkopė, ji būtų pirmoji moteris, įkopusi į tris aukščiausias pasaulio viršūnes.
Šarlotė (Klaipėda)

Istorija

2005 m. teritorijų planavimo komiteto nariams pritarus, buvo pakeistas teritorijos tarp Klaipėdos miesto ligoninės ir LDK Butigeidžio dragūnų bataliono Liepojos pl. 5 detalusis planas;
2006 m. prasidėjo naujojo „Šarlotės" kvartalo statybos. Kvartalas „Šarlote" pavadintas dėl anksčiau čia stovėjusio dvaro.
2009 m. rajone atidarytas „Rimi" prekybos centras.
Laimonas Strauka

Biografija

2001 m. baigė Lietuvos teisės universitetą, teisės mokslų magistras.
Advokato Laimono Strauko kontoros advokatas.
Partijos Tvarka ir teisingumas Klaipėdos rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Renata, vaikai Orestas, Jokūbas.
Stakliškių valsčius

Stakliškių valsčius buvo pietų Lietuvoje. Centras – Stakliškės.
KK130

Būklė

Keliu, ypač ruože tarp Prienų ir Kauno, vyksta intensyvus eismas, kelias siauras, jam daro įtaką reljefas. Didžiojoje dalyje eismo greitis apribotas iki 70 km/h, draudžiama lenkti. Kelio ruožą tarp Prienų ir Kauno yra planuojama rekonstruoti, įrengiant papildomą juostą. Juostų skaičius važiavimo kryptimi keistųsi iš vienos į dvi ir atvirkščiai. Visada išlaikomas bendras trijų juostų profilis: jei važiavimo kryptimi dvi juostos, tai priešpriešinėje pusėje viena eismo juosta ir atvirkščiai.
Andrejs Jurjāns

Biografija

1880 m. baigė Sankt Peterburgo konservatorijos L. Gomilijaus vargonų klasę, 1881 m. – N. Rimskio-Korsakovo kompozicijos klasę, 1882 m. F. Gomilijaus valtornos klasę.
1882–1916 m. dėstė Charkovo muzikos mokykloje. 1888 m., 1895 m., 1910 m. Latvijos dainų švenčių vyr. dirigentas. Nuo 1920 m. gyveno Rygoje.

Kūryba

Sukūrė 5 kantatas, tarp jų – „Tėvynei“ (1886 m.), Džiūgaukite, linksminkitės (1893 m.), simfoninę poemą „Latvių liaudies išsivadavimas“ (1891 m.), koncertą violončelei ir orkestrui, Latvijos visuotinės dainų šventės maršą (1888 m.) – „Latvių šokius“ (1894 m.), chorų, romansų, harmonizavo latvių liaudies dainų. Parašė veikalą
Alsa

Etimologija

Upėvardžio etimologija nėra labai aiški. Pasak vienos hipotezių, susidarė iš šaknies als- (plg. alsa „nuovargis“, alsus „varginantis, tvankus“), kuri galėtų sietis su vandens lėtumu.