Buenos Airės

Pavadinimas

Miesto pavadinimas Buenos Aires išvertus iš ispanų kalbos apytiksliai reiškia „geri orai“. Tačiau pirmasis miesto pavadinimas buvo Ciudad de la Santísima Trinidad y Puerto de Santa María de los Buenos Aires („Švenčiausiosios Trejybės ir Gerų Orų Šv. Marijos uosto miestas“). Argentinoje sostinė dažnai vadinama tiesiog Capital Federal („federacinė sostinė“). Pagal 1994 m. konstituciją miestas turi autonominį statusą ir formaliai vadinamas Ciudad Autónoma de Buenos Aires. Raštuose dažnai naudojamas trumpinimas Bs. As.

Istorija

Ispanų jūrininkas Chuanas Diasas de Solis buvo pirmasis europietis, 1516 m. pasiekęs La Platos krantus. Tačiau išsilaipinusi ekspedicija buvo išžudyta vietinių čarua ir gvaranių genčių indėnų.
Buenos Airių miestas buvo įkurtas 1536 m. vasario 2 d. ispanų jūrininko, ieškojusio aukso Pedro de Mendosos. Mendosos įkurto miesto vieta yra dabartinis San Telmo kvartalas miesto pietryčiuose.
Tačiau naujai įkurtas miestas buvo nuolat atakuojamas indėnų genčių ir 1541 m. sugriautas. 1580 m. laikiną gyvenvietę prie La Platos įkūrė Chuano de Garajaus ekspedicija, Paranos upe keliavusi iš Asunsjono.
Nuo pat pirmųjų miesto įkūrimo dienų, Buenos Airės įgavo labai svarbią prekybinę reikšmę. XVII-XVIII a. Peru vicekaralystė per Buenos Airių uostą vykdė prekybą, todėl miestas turtėjo iš prekybinių mokesčių. Tarp Limos ir Buenos Airių nusidriekė svarbus prekybinis kelias, kadangi taip gabenti krovinius Peru buvo daug saugiau ir patogiau per Buenos Aires negu per Ramųjį vandenyną. Dėl didelės uosto svarbos Buenos Airių gyventojai pradėti vadinti specifiškai, nenaudojant miesto pavadinimo – porteños (apytikslė reikšmė „uosto gyventojai“).
XVIII a. Ispanijos karalius Karolis III mažino prekybinius uosto suvaržymus (kadangi mieste klestėjo kontrabanda), kol galiausiai Buenos Aires paskelbė laisvuoju uostu. 1776 m. miestas tapo La Platos vicekaralystės sostine. Tačiau Argentinoje jau buvo išplitusios Prancūzijos revoliucijos idėjos ir miestas vis mažiau paisė Ispanijos įsakymų. 1806–1807 m. Napoleono karų metu į miestą įsiveržė britų armija, tačiau Buenos Airių kariai pasipriešino puolimui ir išstūmė įsibrovėlius. Galiausiai 1810 m. gegužės 25 d. miestiesčiai sukilo prieš ispanų valdžią, nuvertė vicekaralių ir įkūrė provizinę vyriausybę. Šie įvykiai vadinami Gegužės Revoliucija. Po šešerius metus trukusios kovos miestas ir visa Argentina iškovojo nepriklausomybę.
Istoriškai, Buenos Airės buvo pagrindinis liberalių, laisvos prekybos idėjų centras Argentinoje, o didžioji šalies dalis, ypač Šiaurės Vakarai, laikėsi katalikiško konservatyvumo. Dėl šių priežasčių XIX a. šalyje kilo centralistinis-federalistinis konfliktas, peraugęs į pilietinį karą.
XIX a. Buenos Airės kentėjo nuo jūrinių blokadų du kartus: 1838–1840 m. nuo prancūzų ir 1845–1848 m. nuo jungtinės britų ir prancūzų blokados. Tačiau miestas atsilaikė, o užsienio pajėgos atsisakė planų nuslopinti miestą. XIX a. miesto statusas keitėsi kelis kartus. Pradžioje Buenos Airės buvo Buenos Airių provincijos sostine, 1853–1860 m. buvo Buenos Airių valstybės sostine. 1880 m. miestas federalizuotas ir tapo visos Argentinos sostine. Dabar Casa Rosada rūmai yra Argentinos Prezidento būstinė.
XIX a. antrojoje pusėje, pradėjus tiesti geležinkelius į kitus šalies miestus, Buenos Airės įgavo didelę ekonominę įtaką. Pradėta metalo apdirbimo gamyklų, fabrikų statyba. Miestas tapo metropoliniu, daugiakultūriu centru ir savo kultūrine bei ekonomine įtaka lygiavosi į didžiausius Europos miestus. Pavyzdžiui, Kolono teatras buvo vienas svarbiausių pasaulyje operos centrų. Miestas įšgyveno kultūrinio klestėjimo laikotarpį: tiestos naujos gatvės, plėtėsi nauji kvartalai, pastatyti aukščiausi pastatai Pietų Amerikoje, nutiestas pirmasis metropolitenas.
XX a. pradžioje į miestą vyko vis naujos imigrantų iš Europos bangos. Taip pat į sostinę kėlėsi gyventojai iš vargingų šalies provincijų. Aplink industrinius rajonus pradėjo augti villas miseria (skurdžių kvartalai), kilo daug socialinių problemų.
Dėl šių priežasčių Buenos Airės tapo peronizmo centru. 1945 m. spalio 17 d. į Plaza de Mayo išėjo tūkstančiai darbininkų mitinguoti remdami Chuaną Peroną. 1955 m. subombarduota Plaza de Mayo vykusi taiki demonstracija. Bombarduojant žuvo 364 žmonės. Tai vienintelis kartas, kai miestas buvo atakuojamas iš oro. Septintajame dešimtmetyje Buenos Airėse tarpusavyje nuožmiai kovojo peronistai, komunistai ir dešinieji. Šešerius metus miestas kentėjo nuo karinės diktatūros. Vyko prieš diktatūros politiką nukreiptos demonstracijos (Plaza de Mayo Motinų demonstracija ir kt.).
1982 ir 1987 m. Buenos Aires aplankė popiežius Jonas Paulius II. 1992 m. kovo 17 d. teroristai susprogdino Izraelio ambasadą, o po dvejų metų žydų organizaciją (AMIA teroristinės atakos).
1996 m. pagal 1994 m. konstituciją Buenos Airės gavo autonomijos statusą ir surengė pirmuosius rinkimus.
2004 m. gruodžio 30 d. protestuojant dėl ekonominę krizės buvo padegtas klubas, kuriame vyko koncertas. Žuvo beveik 200 žmonių.

Valdymas ir politika

1996 m. pagal 1994 m. konstitucijos reformą Buenos Airėms suteiktas autonomijos statusas. Nuo to laiko miestas rengia savarankiškus mero rinkimus. Pirmuoju miesto meru tapo Fernando de la Rúa (vėliau tapęs prezidentu). Jį pakeitė Aníbal Ibarra, tačiau dėl 2004 m. neramumų buvo atstatydintas. Nuo 2005 m. gruodžio Buenos Airių mero pareigas eina Chorchė Telermanas.
Buenos Airėms Argentinos senate atstovauja 3 senatoriai. Be to, miestiečiai renka 25 deputatus į Argentinos deputatų rūmus.

Kvartalai

Miestas administraciniais sumetimais padalintas į 48 kvartalus (barrios). Skirstytas pagal miesto parapijas. Dabar miestas taip pat skirstomas į 15 komunų (comunas). Patys žinomiausi ir svarbiausi kvartalai: La Boka, San Telmas, Rekoleta, Palermas ir Puerto Maderas.

Gyventojai

Buenos Airių gyventojai vadinami porteños („uosto gyventojai“) dėl uosto svarbos miesto raidai. Priemiesčių gyventojai dažniau vadinami bonaerenses.
Miesto gyventojų iki XIX a. vid. daugėjo labai lėtai. Prasidėjus imigracijai ir suklestėjus ekonomikai Buenos Airių gyventojų skaičius šoktelėjo keliskart. Maždaug per 60 metų gyventojų padaugėjo nuo 0,5 mln. iki 3 mln. Nuo XX a. vidurio Buenos Airių populiacija mažėja, nes auga sostinės priemiesčiai ir nemažai gyventojų išsikelia gyventi į juos. Taip pat kai kurie miesto rajonai tampa priemiesčių dalimi.
Buenos Airės – daugiatautis miestas. Sostinėje didžiausia tautinė įvairovė šalyje. Dauguma miesto gyventojų kilę iš Ispanijos (daugiausia Galisijos, Asturijos, Baskijos) ir Italijos (Kalabrijos, Ligūrijos, Pjemonto, Neapolio).
XIX a. pab. – XX a. pr. imigravo daug vokiečių, portugalų, lenkų, airių, prancūzų ir anglų. XX a. 9 dešimtmetyje atvyko ukrainiečių ir rumunų. Argentinos sostinėje ir jos apylinkėse gyvena ir dauguma Argentinos lietuvių. Buenos Airėse yra taip pat kreolų. Tai daugiausia imigrantai iš šalies Šiaurės Vakarų, Paragvajaus, Bolivijos, Peru.
Mieste įsikūrusi gausi arabų bendruomenė (daugiausia iš Sirijos ir Libano). Yra armėnų. Buenos Airėse gyvena didžiausia Lotynų Amerikoje žydų bendruomenė (~250 tūkst.), atsikėlusi daugiausia iš Rytų Europos. Taip pat yra Rytų Azijos gyventojų: japonų, kinų, korėjiečių.
Dauguma miestiečių – Romos katalikai. XVII a. įsteigta Buenos Airių arkivyskupija (kurios arkivyskupas yra ir Argentinos primas). Yra keletas anglikonų, liuteronų, stačiatikių maldos namų, nemažos judėjų ir musulmonų bendruomenės.

Ekonomika

Buenos Airės – finansinis, industrinis, prekybinis ir kultūrinis šalies centras. Tai ir Pietų Amerikos pietrytinės dalies ekonominis mazgas. Jo uostas yra vienas svarbiausių pagal apyvartą pasaulyje. Per Buenos Airių uostą eksportuojama ne tik šalies produkcija, bet ir Paranos upe atplukdyti produktai iš Paragvajaus, Brazilijos, Urugvajaus.
Miestą supančiose pampose auginami javai, tabakas, medvilnė. Išvystyta gyvulininkystė. Žemės ūkio žaliavos perdirbamos Buenos Airėse. Taip pat išvystyta mašinų gamybos, naftos perdirbimo, chemijos, lengvoji pramonė.

Transportas

Buenos Airėse gerai išplėtota viešojo transporto sistema. Dauguma miestiečių naudojasi viešuoju transportu. Be įprastų maršrutinių autobusų, mieste kursuoja daug taksi, privačių mikroautobusų.
Po miestu nutiestas metro (subterráneo). Atidarytas 1913 m., jis buvo pirmasis metro Pietų pusrutulyje. 2017 m. metro turi 6 linijas, 86 stoteles, ilgis siekia 53,9 km.
Buenos Airėse, palyginti su kitais panašaus dydžio miestais, eismo judėjimas gana laisvas. 1970 m. suprojektuotos apylankos ir greitkeliai palengvino susisiekimą mieste ir jo apylinkėse. Svarbiausios miesto arterijos: 9 de Julio aveniu (140 m pločio), Rivadavijos aveniu, Korienteso aveniu. Tačiau nuo 1990 m., pradėjus sparčiai daugėti automobilių, piko valandomis gatvėse grūsčių susidaro. Automobilių grūstčių taip pat susidaro savaitgaliais, kai daug miestiečių vyksta į užmiestį.
Be metro, mieste dar važinėja tramvajai, yra tarpmiestinis pakrantės traukinys (tren de la costa), taip pat kelios vietinės reikšmės geležinkelių linijos. Buenos Airėse prasideda svarbiausi šalies geležinkeliai. Keleivius aptarnauja Retiro, Constitución ir Once geležinkelio stotys. Antrajame XX amžiaus dešimtmetyje tramvajų ir geležinkelių linijų ilgis siekė 857 km, buvo 99 linijos. Vėliau jų skaičius mažėjo, siekiant palengvinti autobusų eismą. Šiuo metu mieste veikia lengvųjų traukinių sistema "Premetro" (E2 linija), siekianti 7,4 km ilgį. Ši linija susijungia su miesto metro. 
Nuo 2007 iki 2012 m. mieste buvo bandomas modernus "Tranvía del Este" tramvajus Puerto Madero rajone. Buvo planuota šią liniją plėsti ir sujungti su kitomis metro linijomis, tačiau neatsiradus tinkamam finansavimui, 2012 m. šio tramvajaus naudojimas buvo sustabdytas. 2016 m. rajono vadovai nusprendė, kad vis dar esama buvusio tramvajaus infrastruktūra bus perkelta ir panaudota "Premetro" linijoje.
Mieste plačiai naudojami viešieji autobusai, vadinami "Colectivo". Iš viso yra apie 150 atskirų linijų, kurias valdo atskiros kompanijos. Šie autobusai yra pati populiariausia viešojo transporto sistema mieste dėl mažų bilietų kainų, didelio veiklos tinklo. Autobusai neturi atskiro tvarkaraščio ir važiuoja kelis kartus per valandą.
Buenos Airės turi 3 oro uostus. Svarbiausias yra Ministro Pistarini tarptautinis oro uostas. Jis įsikūręs Eseisos priemiestyje, todėl vadinamas tiesiog Eseisa (Ezeiza). Taip pat Palermo rajone yra Aeroparque Jorge Newbery oro uostas, tačiau jis naudojamas vietiniams skrydžiams. Trečiasis yra San Fernando oro uostas, aptarnaujantis tik bendrosios aviacijos lėktuvus.

Sportas

Kaip ir visoje Argentinoje, Buenos Airėse labai populiarus futbolas. Buenos Airėse didžiausia futbolų klubų koncentracija pasaulyje. Net keletas miesto komandų žaidžia aukščiausioje lygoje – Primera divizione. Pačios stipriausios komandos yra River Plate ir Boca Juniors. Kiekvienos šių klubų dvikovos sukelia didžiulį ažiotažą. Iš pajėgesnių klubų taip pat minėtini San Lorenzo de Almagro, Vélez Sársfield, Argentinos Juniors ir Club Atlético Huracán. Skurdžiuose Buenos Airių priemiesčiuose gimė legendinis argentiniečių futbolininkas Diego Armando Maradona, taip pat daug kitų futbolo žvaigždžių.
Buenos Airės bent tris kartus kandidatavo surengti vasaros olimpines žaidynes: 1956 m. pralaimėjo Melburnui, 1968 m. - Mechikui ir 2004 m. - Atėnams.
Buenos Airėse vyko pirmosios Panamerikos žaidynės 1951 m., pasaulio krepšinio čempionatai 1950 ir 1990 m., taip pat 1978 m. pasaulio futbolo čempionatas, kurį laimėjo Argentinos rinktinė. 1958–1993 m. Oscar Gálvez trasoje vyko Formulės-1 Argentinos Grand Prix varžybos. Taip pat yra žirgų aikštynų, teniso kortų, golfo laukų, krepšinio, žolės riedulio ir regbio aikščių.
Šiame mieste 2018 m. vyks vasaros Jaunimo olimpinės žaidynės.
2009, 2010, 2011 ir 2015 m. Dakaro ralis prasidėjo ir finišavo šiame mieste.