google/wiki40b huggingface dataset:
Oskaras II

Jaunystė

Oskaras II gimė Stokholme. Jam suteiktas Östergötland kunigaikščio titulas. Oskaras įstojo į laivyną, būdamas 11 metų, buvo paskirtas jaunesniuoju leitenantu 1845 m. liepą. Vėliau jis studijavo Upsalos universitete, kur pasižymėjo kaip matematikas. 1848 m. gruodžio 13 d. Oskaras II tapo Švedijos Karališkosios mokslo akademijos nariu.

Karaliavimas

Oskaras II tapo karaliumi 1872 m. rugsėjo 18 d., o karūnuotas buvo 1873 m. liepos 18 d. Trondheime, Nidaroso katedroje. Nors vyriausybė buvo įsikūrusi Švedijoje, Oskaras II išmoko kalbėti norvegiškai ir iš pradžių suprato kokie sunkumai iškyla valdant dviejų šalių uniją.
Taikus Norvegijos-Švedijos unijos panaikinimas 1905 m. įvyko dėl karaliaus takto ir kantrybės. Norvegijos parlamentas jį nukarunavo 1905 m. birželio 7 d., o jis pats atsisakė sosto spalio 26 d. Tačiau jis neleido jokiam švedų princui tapti Norvegijos karaliumi. Santykiai tarp šalių pasitaisė iki jo mirties 1907 m. gruodžio 8 d.

Užsienio ir vidaus politika

1889 m. prašomas Vokietijos, Didžiosios Britanijos ir JAV Oskaras II paskyrė vyriausią Samoa teisėją, jo paprašė vėl įsikišti į Samoa reikalus 1899 m.
1897 m. Oskarui II buvo suteikta teisė paskirti penktą arbitrą Venesuelos klausimo, jei jo prireiktų. Jis buvo arbitras Anglų-amerikiečių sutartyje, kurią panaikino JAV senatas. Oskaras II įgijo daug draugų Britanijoje, kai jis parėmė Antrąjį Būrų karą (1899–1902 m.), kai visuomenės nuomonė buvo jam nepalanki.
Karalius įkūrė premjero postą, pirmuoju ministru pirmininku tapo Louis De Geer. Žymiausias iš Oskaro II ministrų buvo Erik Gustaf Boström, kuriuo karalius labai pasitikėjo.
Kurelininkai

Kurelininkai (latv.  kurelieši, Kureļa grupa) – Vokietijos kariuomenės latvių karinis junginys per Antrąjį pasaulinį karą.

Istorija

Įkurtas 1944 m. liepos mėn. Vadas generolas Janis Kurelis (1882–1954 m.), pagal kurio pavardę ir buvo vadinami kariai. Dalinį buvo numatyta panaudoti fronte ir diversijoms TSRS kariuomenės užnugaryje. 1944 spalio mėn. junginyje buvo apie 3000 karių. Tačiau Latvių antinacinio pasipriešinimo organizacija Latvijos vyriausioji taryba tikėjosi, kad šis dalinys taps būsimos Latvijos išlaisvinimo armijos branduoliu. Tokie siekiai nepatiko Vokietijos kariuomenės Kuršo grupuotės vadovybei, todėl 1944 m. lapkričio 14 d. 8.00 val. vokiečių SS ir SD daliniai, vadovaujami F. Jekelno ir P. Fukso, apsupo Kurelininkų štabą ir suėmė apie 450 karių. Aštuoni dalinio štabo karininkai, tarp jų štabo viršininkas kapitonas Kristupas Upelniekas ir techniniai darbuotojai buvo sušaudyti Liepojoje.
Kurelininkų padalinys, iš viso apie 600 karių, kuriems vadovavo leitenantas Robertas Rubenis, nepasidavė ir iki 1944 m. gruodžio mėn. kovojo prieš Vokietijos karinius dalinius prie Ventspilio ir tik užėjus šalčiams nutarė nutraukti pasipriešinimą. J. Kurelis buvo išvežtas į Vokietiją, kiti suimtieji – į Štuthofo koncentracijos stovyklą. Vokietijai kapituliavus, dalį jų suėmė TSRS NKVD ir išvežė į Sibiro koncentracijos stovyklas.
Pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo slalomo čempionatas

Pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo slalomo čempionatas – kasmetinis tarptautinės baidarių ir kanojų irklavimo federacijos organizuojamas geriausių pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo slalomo rungčių čempionatas. Nuo 2017 m. į pasaulio čempionato programą įtrauktos ir ekstremalaus irklavimo rungtys.
Andžejus Cetneris

Biografija

Lenkijos bajorų Cetnerių giminės atstovas, herbo „Przevora savininkas.
Būdamas jaunas keliavo, po to tapo kariu. Dalyvavo ATR-Maskvos 1609–1618 m. kare (dalinai 1609 metais Smolensko apgultyje, vadovavo gausiam būriui).
1620 metais Andžejus Cetneris dalyvavo Lenkijos armijos, vadovaujamos Stanislovo Žolkievskio, žygyje į Moldaviją. Lenkijai nesėkmingame Cecoros mūšyje į nelaisvę turkams pateko jo brolis Aleksandras Cetneris. Andžejus Cetneris prisidėjo išperkant iš nelaisvės savo brolį.
Užėmė pareigas: karaliaus stalininkas, Lvovo pataurininkas (nuo 1617 metų). Gyvenimo pabaigoje buvo karaliaus rūmininku. Mirė būdamas 33 metų.

Šeima

Buvo vedęs Kateriną Lesnovolską, Belzo kašteliono Motiejaus Lesnovolskio dukterį, kuri (pagal jo valią) palaidojo jį Lvove prie motinos, pastatydama antkapį „in turri curiae urbis“. Vaikų neturėjo.
Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija

Istorija

Ministerija įkurta 1990 m. 1996 m. prie jos prijungta Lietuvos Respublikos miškų ūkio ministerija ir naujoji institucija pavadinta Lietuvos Respublikos žemės ir miškų ūkio ministerija. 1998 m., miškų ūkio administravimą perdavus Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijai, buvo grąžintas senasis pavadinimas.

Struktūra

Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija suskirstyta į departamentus.
Vitenbergė

Istorija

Vitenbergė įkurta XIV a. pr.
Kamparis

Kamparis (it. Campari) - alkoholinis aperityvas (stiprumas 20,5 %, 21 %, 25 % ir net 28 %, priklausomai nuo pardavimo šalies), gaminamas iš karčiųjų ir aromatinių augalų užpilo. Kamparis priskiriamas kartiesiems gėrimams biteriams (angl. bitters). Kamparis yra Campari Group prekės ženklas.
Kamparį išrado Gasparė Kamparis (Gaspare Campari) tarp 1862 ir 1867 m. Kamparis iki šiol gaminamas iš tų pačių ingredientų kaip ir prieš 140 m. Visą tą laiką gėrimo receptūra tebėra slapta.
Gėrimas gaminamas kaip spiritinis tam tikrų žolių ir vaisių antpilas. Po to jis skiedžiamas vandeniu, įdedama cukraus ir dažiklio.

Istorija

Kampario istorija prasidėjo 1860 m. Novaroje (Italija), kai Gasparė Kamparis sukūrė iki šiol naudojamą receptą. Receptas yra firmos paslaptis, pagal Gruppo Campari pasaulyje yra tik vienas žmogus, kuris žino visą originalų šeimyninį gėrimo receptūrą.

Žinoma, kad gėrimui spalvą suteikia karminas, tačiau Gruppo Campari kitose šalyse naudoja kitus dažiklius.
1904 m. Sesto San Džovanyje (Sesto San Giovanni), mieste netoli Neapolio (Italija) buvo atidaryta pirmoji kampario gamykla. Vadovaujant Gasparės sūnui Davidui Kampariui (Davide Campari) kompanija ėmė eksportuoti kamparį pradžioje į Prancūzijos Rivjeros centrą Nicą, po to ir į kitas šalis. Dabar kampariai pardavinėjami daugiau kaip 190 šalių.

Naudojimas

Italijoje su gazuotu vandeniu maišytas kamparis pardavinėjamas išpilstytas į butelius kaip Campari Soda (turintis 10 % tūrio alkoholio). Campari Soda buteliai buvo suprojektuoti 1932 m. Fortunato Depero.
Teigiama, kad kampariu pasirėmė kurdami kitą karčiai saldų gėrimą (nealkoholinį) Kinnie, kuris nuo 1952 m. gaminamas Maltoje.
Kamparis yra esminis ingredientas klasikiniame Negroni kokteilyje, taip pat kokteilyje Americano. Kamparis naudojamas gaminant desertą šerbetą.
Skirgiškės

Istorija

2010 m. vasarį atšilus orams, Neris patvino ir pakeisdama savo vagą nusinešė apie 20 m kaimo kranto.
Rusijos baudžiamoji teisė

Rusijos baudžiamoji teisė – Rusijos teisės sistemos dalis, apimanti baudžiamąsias normas.

Teisės šaltiniai

Pagrindinis teisės šaltinis – Rusijos Federacijos baudžiamasis kodeksas, priimtas 1996 m. gegužės 24 d., įsigaliojęs 1997 m. sausio 1 d. Istoriniai teisės šaltiniai – Rusų Tiesa, TSRS įstatymai. Pirmosios žinomos baudžiamosios teisės normos siekia Rusios laikus. Jos buvo įtvirtintos sutartyse su Bizantija 907, 911, 944 m. Tuo metu rašytinės teisės pagrindu tapo teisiniai papročiai.
Margherita Hack

Biografija

M. Hekė gimė Florencijoje. Baigė fiziką Florencijos universitete 1945 m. Jos astrofizikos tezėje nagrinėti Cefeidės kintamosios žvaigždės tipai. M. Hekė buvo astronomijos profesorė nuo 1964 m. iki 1997 m. Triesto universitete. Ji išėjo į pensiją 1998 m. Administravo Triesto astronomijos observatoriją nuo 1964 m. iki 1987 m.
M. Hekė dalyvavo daugelyje fizikos ir astronomijos asociacijų ir buvo Triesto universiteto astronomijos katedros direktorė nuo 1985 m. iki 1991 m. ir vėl nuo 1994 m. iki 1997 m. Ji buvo Lincių nacionalinės akademijos ir Italijos racionaliųjų ateistų bei agnostikų sąjungos narė.
Italijoje M. Hekė buvo labai žinoma dėl savo antireliginių pažiūrų ir Katalikų Bažnyčios kritikos. Ji buvo vegetarė ir parašė knygą „Perché sono vegetariana“ (liet. Kodėl aš vegetarė) apie tokį savo sprendimą. M. Hekė mirė Trieste, kai jai buvo 91 metai. Ji turėjo problemų su širdimi, bet atsisakė operacijos. Triesto miestas paveldėjo jos asmeninę biblioteką, kurioje yra 24 000 astronomijos knygų.
Tenočtitlano žlugimas

Ankstyvieji įvykiai

1519 m. balandį, buvęs vyriausiasis Santjago Kuboje teisėjas Hernanas Kortesas, su maždaug 450 karių išsilaipino Meksikos pakrantės taške, kurį jis pavadino Verakrusu (Vera Cruz). Korteso kelionę finansavo Kubos gubernatorius Diegas de Velaskesas, jis nurodė Kortesui ištyrinėti Meksiką, kai po keleto ankstesnių ekspedicijų į Jukataną, ji sudomino ispanų kolonizatorius Kuboje. Tačiau dėl tam tikrų aplinkybių, Velaskesas sustabdė Korteso ekspediciją ir pasiuntė Panfilą de Narvaesą jį suimti. Hernanas Kortesas vis dėlto išsisuko ir suspėjo išvykti, tačiau žinodamas, jog pagal Ispanijos teisinę sistemą vos sugrįžęs į ją bus persekiojamas, drąsiai pabėgęs konkistadoras nebeturėjo ko prarasti.
Meksikos gilumoje Hernanas Kortesas susidūrė su daugybe vietinių indėnų genčių, kurios kentėjo nuo actekų priespaudos; Kortesas su keletu jų susikovė, pavyzdžiui, su Totonakais ir Tlaksalanais. Bernalis Diasas del Kastiljas rašė, jog ispanai galbūt nebūtų išgyvenę, jei ne Tlaksalos lyderis Ksikotenkatlas Senasis, panoręs su atvykėliais sukurti sąjungą prieš actekus.
Juozas Palubinskas

Juozas Palubinskas (1910 m. kovo 19 d. Kybartuose) – aktorius.
Laima Žvirblienė

Biografija

2001 m. baigė Alytaus kolegiją, įgijo verslo administravimo specialybę. 1996 m. Alytaus rajono savivaldybės administracijos Miroslavo seniūnijos seniūnė. 2002 m. Alytaus rajono savivaldybės viešosios bibliotekos vyr. bibliotekininkė.
Tėvynės sąjungos narė. 2000–2003 m. ir 2006–2007 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Pranas, vaikai Erika, Edita.
Trasa Nivelles-Baulers

Adresas

Nivelles-Baulers

Belgium
Raichenbacho krioklys

Raichenbacho krioklys (vok. Reichenbachfall) yra 250 metrų aukščio krioklys netoli Mairingeno, Šveicarija. Vietovę išgarsino Artūro Konano Doilio apsakymas „Paskutinė Šerloko Holmso byla“, kuriame žymusis seklys Šerlokas Holmsas tariamai miršta nukritęs nuo skardžio šalia krioklio.
Heinrich von Bülow

Biografija

H. Bülow lankė katedros mokyklą Güstrow.
1810 m. pradėjo studijuoti teisę Jenoje, po to studijas tęsė Heidelberge bei Ženevoje.
1813 m. pakeltas leitenantu Valmodeno korpuse (Walmodensche Krps), buvo rusų pulkininko August Ludwig Ferdinand von Nostitz adjutantu; žygio metais pasižymėjo daugelį kartų.
Taikos metu tarnavo diplomatinėje tarnyboje, buvo valstybės ministras, valdant Wilhelm von Humboldt. Pasižymėjo sudarant dvišales muitų sutartis su kaimyninėmis valstybėmis.
1827 m. Bülow buvo paskirtas pasiuntiniu Londone; čia jis plėtojo muitų sąjungos klausimus, įgijo Anglijos politikų pasitikėjimą, padėjo pasiekti rezultatų derybose su Belgija bei Rytų klausimu (1840–41 m.).
1841 m. Bülow buvo paskirtas pasiuntiniu prie Bundestago (Frankfurt a. M.).
1842 m. balandžio 2 d. vietoj grafo Mortimer Maltzan paskirtas užsienio reikalų ministru. Esant karo ministrui Hermann von Boyen, atstovavo liberalesnei ministerijos politikai, tačiau mažai tepaveikė bendrąją politiką.
1845 m. Bülow pasitraukė iš tarnybos, išvyko į Tegel.
CERN

Europos branduolinių mokslinių tyrimų organizacija (pranc. Organisation européenne pour la recherche nucléaire, angl. European Organization for Nuclear Research), bendrai vadinama CERN) – didžiausia pasaulyje dalelių fizikos laboratorija, esanti į šiaurės vakarus nuo Ženevos, išdėstyta Šveicarijos ir Prancūzijos teritorijose. Konvencija įsteigti CERN buvo pasirašyta 1954 m. rugsėjo 29 d. tarp 12 šalių. Vėliau prie projekto prisijungė dar 8 šalys. Laboratorijos pagrindinė funkcija yra parūpinti dalelių greitintuvus ir kitą įrangą dalelių fizikos moksliniams tyrimams.
Šalia CERN esančiame Meyrin (Šveicarija) miestelyje įkurdintas didelis kompiuterių centras, naudojamas eksperimentinių duomenų analizei bei kitiems tyrimams.
CERN dirba virš 3000 darbuotojų. 7921 pasaulio mokslininkas (2007 m.), atstovaujantis 578 universitetų ir institutų (2007 m.), tyrimų tikslais apsilanko CERN ar dirba projektuose, susijusiuose su CERN.
Dėl tarptautinio laisvumo CERN nėra nei Šveicarijos, nei Prancūzijos jurisdikcijoje.

Kiti įrenginiai

CERN naudojamas Antiprotonų lėtintuvas, sumažinantis protonų greitį iki 10-30 % šviesos greičio. Antiprotonų lėtintuvas naudojamas antivandenilio gamybai ir kt.

CERN ir kompiuterių mokslas

Pasaulinis tinklas prasidėjo kaip CERN projektas ENQUIRE, inicijuotas Tim Berners-Lee ir Robert Cailliau 1989 m. Pagrįstas hiperteksto pagrindu, projektas siekė palengvinti informacijos dalijimasi tarp tyrinėtojų. Pirmasis tinklalapis, aprašantis patį projektą, pasirodė 1990 m. 1991 m. pasaulinis tinklas buvo pristatytas viešai.
Dar prieš pasaulinio tinklo kūrimą, CERN buvo pionieriai interneto technologiją Europoje, pradėdami jį įdiegti praėjusio amžiaus 9-ame dešimtmetyje.
Neseniai CERN tapo vienu didžiausių paskirstytų skaičiavimų vystymo centru: pradėjo Enabling Grids for E-sciencE projektą, palaiko LHC Computing Grid projektą, skirtą būsimiems LHC greitintuvo duomenims analizuoti.
Janas Jaskanis

Biografija

Žmona Danuta Jaskanis. Studijavo Varšuvos ir Poznanės universitetuose. 1964 m. daktaras.
1955-1964 m. Balstogės archeologijos muziejaus konservatorius, 1965-1974 m. Balstogės vaivadijos archeologijos ir architektūros paminklų tyrimo ir konservavimo skyriaus vadovas. 1974-1980 m. Balstogės srities muziejaus, nuo 1980 m. Valstybinio archeologijos muziejaus direktorius.
Tęstinių leidinių „Rocznik Białostocki“ ir „Acta Baltico-Slavica“ redaktorius, nuo 2005 m. sekretorius.

Mokslinė veikla

Tyrimų svarbiausia sritis – baltų kultūra 1 tūkstantmetyje. Tiria jotvingių pilkapynus ir gyvenvietes, prūsų pilkapynus. Tirti: Eglinės piliakalnis.
Parengė spaudai A. Briuknerio knygą „Senoji Lietuva. Žmonės ir dievai“ (Starożytna Litwa : ludy i bogi: szkice historyczne i mitologiczne) 1979 m. naują leidimą.
Tetervinų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvelėje Šalčios kairiajame krante. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 22x10 m dydžio. Joje rasta molio tinko, angliukų. Aikštelės vakariniame ir pietiniame kraštuose supiltas 0,4 m aukščio, 6 m pločio puslankio formos pylimas. Pietvakarių papėdėse yra 3-4 m pločio, iki 0,3 m gylio griovys, už kurio pietvakaerių papėdėje yra tarsi nuskleisto pylimo liekanos. Šlaitai vidutinio statumo, 3,5 m aukščio.
Piliakalnio šiaurinis kraštas nuplautas Šalčios, kiti paveikti paviršinės erozijos. Piliakalnis apaugęs retais lapuočiais.

Aplinkiniai piliakalniai

Žuklijų II piliakalnis 32 kmSenųjų Trakų piliakalnis 32 kmTurgelių piliakalnis 31 kmValakavičių piliakalnis 9 kmKurmelionių piliakalnis 32 kmKaniavėlės piliakalnis 28 kmEišiškių piliakalnis 15 kmBėčionių piliakalnis 35 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Bušehro provincija

Geografija

Provincija nusidriekusi Persijos įlankos pakrantėje. Jos priekrantės zonoje glūdi didžiausi pasaulyje gamtinių dujų telkiniai. Į Bušehro provincijos sudėtį patenka įlankoje esanti Chargo sala. Sausumos paviršius kalnuotas, skurdus. Būdingas karštas ir drėgnas klimatas.

Gyventojai

Vyraujančios tautos – luriai, persai, yra imigrantų arabų, pakistaniečių, indų ir kt.
Didžiausi miestai: Bušehras, Borazdžanas, Bender Genevė, Chormodžas.
Katakombų kultūra

Arealas

Katakombų kultūra 2 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi Dniepro žemupio regione, prie Doneco ir Azovo jūros, Kryme. Susiklostė iš duobinių kapų kultūros.

Kultūra

Katakombų kultūra skiriama pagal laidoseną – mirusieji laidoti po pilkapiais įrengtose katakombose – gilių duobių dugne įrengtos laidojimo nišos. Ankstyvuosiuose pilkapiuose buvo po kelias katakombas (katakomboje įrengti 1-3 kapai), jų įėjimai dažniausiai uždengti akmens plokštėmis, kartais moliu ar lentomis. Mirusieji guldyti aukštielninki, atgręžti veidu į angą, apibarstyti kreida, anglimis arba ochra, su įkapėmis. Pastebima turtinė diferenciacija.
Katakombų kultūros žmonės gyveno gimininės bendruomenės gyvenvietėse. Vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste, mokėjo lydyti bronzą ir varį. Daugiausia naudojo akmeninius ir kaulinius, dar bronzinius ginklus bei darbo įrankius, rasta titnago skelčių ir antgalių, akmeninių ir bronzinių kirvių, kaulinių (daugiausiai amuletų) ir metalinių papuošalų (karoliai, auskarai, įvijos, smeigtukai). Keramika – lipdyti plokščiadugniai indai, puošti virvelių raštais (manoma, virvelinės keramikos kultūros įtaka) ir geom. ornamentais. Gyventojai prekiavo su Kaukazo, Mažosios Azijos gentimis, Iranu, Egiptu. Manoma, laikotarpio pabaigoje matrilokalinę santuoką pakeitė patrilokalinė.
Varnė

Istorija

Iki XX a. pab. Varnė buvo viensėdis Buivydiškių apylinkėje.
Teisės konkurencija

Teisės konkurencija - situacija, kai tuos pačius visuomeninius santykius reguliuoja skirtingos teisės normos.
Teisinės pasekmės, taikant skirtingas normas, gali būti tos pačios, skirtingos (suderinamos arba nesuderinamos tarpusavyje). Siekiant išvengti nesuderinamumo, tam gali būti sukurtos specialios taisyklės, nustatančios normų galiojimo ar taikymo viršenybę, hierarchiją (kolizijos taisyklės). Tokiu atveju gali būti taikoma specialioji norma bendrosios atžvilgiu ir pan.

Privatinė teisė

Konkuruoti gali ir ištisos teisės arba teisinės sistemos. Pvz., santuokai sužadėtiniai gali pasirinkti tam tikros valstybės taikytiną teisę (pagal pilietybę, gyvenamąją vietą ar pan.). Privatinės teisės normų konkurenciją, normų pasirinkimo galimybes reguliuoja tarptautinė privatinė teisė. Viešosios teisės normų konkurencijos atveju taikomos bendrosios arba specialiosios konkurencijos taisyklės.

Civilinė teisė

Civilinė teisė, pvz., prievolių teisė įtvirtina įvairius teisinio reikalavimo pagrindus. Tam tikrais atvejais kreditorius gali remtis įvairiomis normomis, reikalaudamas įvykdyti prievolę. Šiuo atveju pasireiškia privatinių santykių dispozityvumas - santykių šalies galėjimas pasirinkti elgesio variantą.

Baudžiamoji teisė

Kvalifikuojant veiką, skirtingos normos gali būti taikomos, kai yra atskira baudžiamoji veika arba jų daugetas (pažeidžiami keli įstatymai, keli baudžiamojo įstatymo straipsniai). Nuo normos priklauso ir atitinkamos sankcijos, teisinė atsakomybė.
Gali būti išskiriama idealioji konkurencija, specialioji konkurencija, subsidiari konkurencija, konsumcija ir kt.
Vesterolenas

Vesterolenas (norv. Vesterålen) – Norvegijai priklausantis salynas Norvegijos jūroje, Nordlando apskrityje, į šiaurės rytus nuo Lofoteno salų. Apima – 3600 km² teritoriją.
Svarbiausios salos – Hinioja (2204 km²), Langioja (850 km²), Andioja (489 km²), Hadselioja (102 km²). Paviršius kalnuotas, bet kalvos apvalesnės nei Lofotene. Aukštis siekia 1266 m. Salų pakrantės uolingos, išraižytos fjordų. Plyti pievos, durpynai, viržynai. Yra ežerų. Įkurtas Miojsaleno nacionalinis parkas. Nors salynas yra į šiaurę nuo poliarinio rato, klimatas švelnus – vidutinė sausio temperatūra yra -1,8 °C, liepos + 12,3 °C, vidutinis metinis kritulių kiekis – 1220 mm.
2004 m. Vesterolene gyveno 30,6 tūkst. gyventojų. Verčiamasi daugiausia žvejyba (ypač menkių), žuvivaisa. Yra oro uostas, keltų linijos. Svarbiausias miestas – Harstadas (Hiniojoje).
Jablonka Košcelnos Naujosios žydų kapinės

Jablonka Košcelnos Naujosios žydų kapinės (lenk. Nowy cmentarz żydowski w Jabłonce Kościelnej) – žydų kapinės egzistavusios Jablonka Košcelnos kaime, ul. Strażacki gatvėje. Kapinės buvo sunaikintos per II pasaulinį karą. Šiuo metu kapinių vietoje įsikūrusi gaisrinė.
Apolinaras Nicius

Biografija

1960 m. pradėjo lankyti Kairiškių septynmetę mokyklą, kuri vėliau buvo reorganizuota į vidurinę. Ją baigė 1971 m. Tais pačiais metais buvo pašauktas atlikti karinę tarnybą. Grįžęs 1973 m. pradėjo dirbti Ventos vidurinėje mokykloje pradinio karinio rengimo vadovu. 1980 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos – geografijos fakulteto neakivaizdinį skyrių ir įgijo vidurinės mokyklos geografijos mokytojo specialybę. 2003 m. Šiaulių universiteto Kvalifikacijos institute baigė viešąjį administravimą.
1980–1983 m. Ventos vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas. 1983–1986 m. tuometinio Akmenės statybinių medžiagų kombinato profsąjungos komiteto pirmininkas. 1986–1997 m. Ventos vidurinės mokyklos direktorius. 1997–2003 m. Ventos miesto seniūnas. 2003–2007 m. ir nuo 2015 m. Akmenės rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2005–2010 m. Ventos regioninio parko direktorius. 2010–2015 m. Akmenės rajono savivaldybės administracijos direktorius.
1995–2004 m., 2007–2010 m., 2011 m. (išrinktas, bet atsisakė mandato), ir nuo 2015 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, Akmenės skyriaus pirmininkas. 2003 m. Lietuvos liberalų ir centro sąjungos narys, Akmenės skyriaus pirmininkas.
Lietuvos valstybinių parkų ir rezervatų asociacijos prezidentas. Dainuoja ir groja kaimiškoje kapeloje. Žmona Nijolė, sūnus Martynas, (g. 1984 m.)
Savonijos dialektai

Savonijos dialektai – suomių kalbos dialektai (tarmės), vartojami Savonijoje ir Rytų Suomijos regionuose. Savonijos dialektai skirstomi į kitas dialektų grupes.
Savonijos dialektai yra viena didžiausių suomių kalbos tarmių grupių. Šiais dialektais kalbama Savonijoje (Šiaurės ir Pietų), Šiaurės Karelijoje, Peijet Hemėje, Vidurio Suomijoje, Kainu ir Koilisma regionuose (Šiaurės Ostrobotnija), ežerų krašte tarp Pietų ir Vidurio Ostrobotnijų, į šiaurę nuo Evijervio ir Pudasjervio, bei Ranua savivaldybėse. Savonijos dialektų paplitimo teritorija užima trečdalį Suomijos.
Zyplių valsčius

Istorija

Valsčius įkurtas XVIII a. amžiuje. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Naumiesčio apskričiai. 1880 m. valsčiuje gyveno 6,354 žmonės.
Kiniodas I

Kiniodas I (škot. gėl. Cináed mac Feradaig) (m. 775 m.) – piktų karalius (763–775).

Biografija

Kiniodas I karaliumi tapo dėka to, kad jo motinos sesuo buvo buvusio piktų karaliaus Enguso I žmona. „Ulstero analuose“ teigiama apie mūšį tarp Kiniodo ir Dal Riados karaliaus Edo, vykusį 768 metais. Mūšio baigtis nežinoma, bet panašu, kad Kiniodas patyrė pralaimėjimą, kadangi Edas liko Dal Riados karaliumi.
Ambrosius Bosschaert

Ambrozijus Boschartas (ol. Ambrosius Bosschaert, 1573 m., Antverpenas – 1621 m., Haga) – XVII a. pr. Nyderlandų dailininkas. Vienas pirmųjų natiurmorto žanro tapytojų.

Biografija

Ambrozijus Boschartas gimė 1573 m. Antverpene, menininkų šeimoje. Jo tėvas buvo bendravardis, kaip ir vėliau Ambrozijaus sūnus, kurie visi buvo tapytojais. Ambrozijus, kad atskirti nuo kitų giminės bendravardžių dailininkų, dar vadinamas „vyresniuoju“ arba „trečiuoju“ (nes ir jo senelis buvo Ambrozijus) ir buvo garsiausiu iš giminės. Jį tapyti apmokino tėvas. Gali būti, kad Ambrozijaus pirmieji piešiniai vaizdavo gėles, kurias jis matė botanikos soduose, ir jie buvo skirti botanikui Carolus Clusius. Vėliau piešinius Boschartas naudodavo paveikslų kompozicijų tapybai. Po Ispanijos armijos įsiveržimo į Antverpeną protestantiška Boschartų šeima apie 1589 m. persikėlė į Midelburgą, kur 1593 m. Ambrozijus įstojo į vietos Šv. Luko tapytojų gildiją. Kelis kartus paminėtas gildijos vyresniuoju, bet neaišku, ar tuo minimas jis, ar jo tėvas.
1604 m. Ambrozijus Boschartas vedė Maria van der Ast iš pasiturinčios šeimos. Boscharto dailė paveikė jos brolį tapytoją Balthasar van der Ast (1593/1594 − 1657). Midelburge Ambrozijaus dailė ir prekyba paveikslais buvo labai sėkminga. Jis mokė jaunuosius tapytojus meno, tarp kurių buvo trys jo paties sūnūs: Ambrozijus (1609–1645), Johanesas (1610–1628) ir Abrahamas (1612/1613–1643). Labai tikėtina, kad Ambrozijus motyvų savo paveikslams sėmėsi iš botaniko Matthias Lobelius įkurto sodo, kuriame buvo daug egzotiškų gėlių pavyzdžių. 1614 m. Boschartas persikėlė į Amsterdamą, 1615 m. − į Bergen op Zomą ir vėliau tais metais į Utrechtą, kur įstojo į vietos tapytojų gildiją. 1619 m. dailininkas persikėlė į Bredą. Ambrozijus Boschartas mirė 1621 m. Hagoje, kai keliavo perduoti princui Mauricui gėlių paveikslą, už kurį jam turėjo būti sumokėta 1000 guldenų.
Marauė

Gyventojai

Gyventojų daugumą sudaro bauliai.