google/wiki40b huggingface dataset:
Atosa

Atosa (senąja persų kalba Hutausa, graikų Atossa, pers. آتوسا , g. prieš 550 – m. 475 m. pr. m. e.) – persų karalienė 550 – 475 m. pr. m. e.
Nors yra labai mažai žinoma ir apie jos kilmę, teigiama, kad ji kilus iš tikinčių Zoroastra šeimos, nes religijoj minima Atosa yra mitinis veikėjas.
Kyro Didžiojo duktė ir pusseserė Kambizui II. Kambizas norėjo ją vesti, nors prieš tai nebuvo panašaus atvejo Persijos istorijoje. Kambizą nuo to atkalbėjo jo patarėjai. Todėl Atosą vedė Smerdis, kuris nuvertė Kambizą. 522 m. pr. m. e. Atosa tapo Darijaus I(nuvertusio Smerdį) žmona.
Vienas iš jų vaikų buvo Kserksas I. Abejojama ar Atosa mirė (kaip sakoma nuo krūties vėžio) prieš Kserkso I iškilimą, ar(remiantis Herodotu) ji gyveno ir jo valdymo metu.
Herodotas teigia, kad Atosa labiau mėgusi graikų, o ne persų vergus.
Aischilo tragedijos „Persai“ pagrindinė veikėja.
Kudrėnų valsčius

Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. amžiuje. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Seinų apskričiai.
Valgomoji kolokazija

Stiebagumbiai ir jų panaudojimas

Stiebagumbiai turi akutes kaip ir Lietuvoje gerai žinomų bulvių stiebagumbiai. Stiebagumbio odelė sukamštėja, minkštimas būna baltas, gelsvas, geltonas, oranžinis, rausvas ar net raudonas. Vienas taro augalas užaudina daug stiebagumbių - kelis stambius pagrindinius ir daug smulkių šoninių. Pagrindinis stiebagumbis gali sverti iki 4 kg.
Stiebagumbis turi 18-20 % krakmolo, 0,5 % cukrų, Kiek daugiau nei 3 % baltymų. Taro krakmolo grūdeliai smulkūs, dėl ko tarinis krakmolas vertinamas tekstilės pramonėje, kur jį naudoja audinių apretavimui. Šis krakmolas taip pat naudojamas dietinėje ligonių mityboje.
Visų laukinių ir dalies kultūrinių tarų stiebagumbių audiniai turi adatiškų kalcio oksalato kristalų (rafidų), kurie verdant suyra ir ištirpsta.
Derlingumas - 6-12 tonų stiebagumbių iš hektaro. Daugelio veislių stiebagumbiai auga daugiau kaip metus, kitų veislių - 6-7 mėnesius. Sparčiausiai augančių veislių stiebagumbiai subręsta per 3 mėnesius.
Stiebagumbiai gerai išsilaiko sausai laikomi, gerai atlaiko transportavimą.

Mityba

Tai vienas anksčiausiai sukultūrintų augalų, plačiai naudojamas tropikų šalių virtuvėse: Polinezijoje, Afrikoje ir kitur.
Šis augalas naudojamas ir Tolimųjų Rytų virtuvėse. Kinijoje jis vadinamas 芋頭 (yùtǒu), Kantone – wutao, Japonijoje – 里芋 satoimo, o Korėjoje – 토란 toran. Dažniausiai jis verdamas ar troškinamas, tačiau gali būti ir apkepamas tešloje.
Etioliuotus ūglius augina ir valgo kaip šparago ūglius.
Progreso mitas

Progreso mitas - idėja, neigianti plačiai priimtą koncepciją, kad visa ar dalis žmonijos išgyveno pozityvią evoliuciją ir toliau evoliucionuoja bei evoliucionuos pozityvia linkme.
Progreso mitas studijuojamas įvairiomis plotmėmis: psichologine, teologine, moksline. Britų psichoanalitiko Montague David Eder teigimu civilizacijos progresas veda prie vis didesnio žmonių nelaimingumo, prarastos aplinkos kontrolės. Progresą, kaip mitą, skelbia anarchoprimityvizmo, neoludizmo, kitų antimodernistinių judėjimų atstovai.
Vida Kulikauskienė

Vida Kulikauskienė (g. 1933 m. spalio 14 d. Kiduliuose) – Lietuvos etnologė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija

1959 baigė istoriją Vilniaus universitete. 1975 m. istorijos mokslų kandidatė.
1959–1961 m. dirbo Vilniaus kraštotyros muziejuje, 1961–1963 m. Lietuvos dailės muziejuje, 1963–1989 m. – Istorijos institute. 1989–1992 m. Lietuvos kultūros fondo Krėvos įmonės mokslinė vadovė. 1992 m. įsteigė individualią įmone „Tautinio kostiumo klubas“. Nuo 1992 m. dėsto Vilniaus dailės akademijoje, Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, Vytauto Didžiojo universitete skaito kursą apie lietuvių tautinius drabužius.
Tiria lietuvių valstiečių kultūrą ir buitį, rekonstruoja audinius ir drabužius.
Švytuoklinis laikrodis

Švytuoklinis laikrodis – laikrodis, kurio laiko matuoklis yra švytuoklė. Beveik tris šimtus metų tai buvo tiksliausias laiko matavimo prietaisas. Buityje švytuokliniai laikrodžiai labai populiarūs ir šiandien.

Istorija

Švytuoklinį laikrodį sukūrė Christiaan Huygens 1656 m.
XX amžiuje W. H. Short sukūrė švytuoklinį laikrodį, kurio paros tikslumas 1/100 sekundės per parą.

Mechanizmas

Energiją švytuoklei perduoda ankeris, kuris dinaminę besileidžiančių svarsčių energiją paverčia kinetine švytuoklės energija. Į vieną pusę ankerio stumtelėta švytuoklė grįžta atgal, ir ciklas prasideda iš naujo.
Kadangi švytuoklė šiltesniu oru dėl metalo plėtimosi pailgėja, o šaltu oru sutrumpėja, atitinkamai ilgėja arba trumpėja švytuoklės svyravimo ciklas, ir laikrodis pradeda vėluoti arba skubėti. Todėl švytuoklė paprastai turi temperatūrinį kompensatorių, t. y., ją galima pailginti arba sutrumpinti (sukant varžtelį) arba šis kompensavimas veikia automatiškai. Laikrodininkas Džonas Harisonas (John Harisson) XVII a. sukūrė švytuoklę, kuriame suderinti skirtingo plėtimosi koeficiento metalai (žalvaris, cinkas ir plienas), keičiantis temperatūrai, išlaiko nekintamą švytuoklės ilgį.
Vėliau, XIX a. pabaigoje, buvo sukurtos medžiagos, kurių temperatūrinio plėtimosi koeficientas labai mažas – invaras (geležies ir nikelio lydinys).
Dar viena priežastis, įtakojanti švytuoklinio laikrodžio tikslumą – atmosferos sąlygų kitimas, kadangi oro pasipriešinimas, veikiantis judančią švytuoklę, yra nevienodas skirtinguose aukščiuose bei kinta, keičiantis oro drėgmei. Todėl švytuoklės forma daroma tokia, kad oro pasipriešinimas būtų kuo mažesnis, o XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje švytuokliniai astronomijos observatorijų laikrodžiai būdavo patalpinami sandariuose korpusuose, iš kurių išsiurbdavo dalį oro.
Švytuoklinio laikrodžio trūkumas – jis negali būti naudojami automobiliuose, laivuose bei kituose su pagreičiu judančiuose objektuose, kadangi pagreitis keičia švytuoklės svyravimo ciklą.

Sukamojo judesio švytuoklė

Ši švytuoklė yra rato formos (dažniausia tai keturi ratu išsidėstę svareliai) ir sukasi ant vertikalios stygos arba strypelio. Ratas sukasi tai į vieną, tai į kitą pusę. Šie laikrodžiai palyginti kompaktiški, todėl jų mechanizmas uždengiamas stiklo gaubtu, taip mažinant pašalinį poveikį.
Kadangi sukamojo judesio švytuoklės ciklas yra didelis, palyginus su kabamąja švytuokle, tokį laikrodį pakanka užvesti rečiau.
Hasanas ibn Ali

Biografija

Hasanas ibn Ali buvo artimo Mahometo bendražygio Ali ibn Abu Talibo ir Mahometo dukters Fatimos vyriausiasis sūnus. Jis gimė 624 m. ir vaikystėje bendravo su Mahometu iki pastarojo mirties 632 metais. Jis nedalyvavo politikoje iki 656 m., kai nužudžius trečiąjį kalifą Usmaną jo tėvas Ali buvo išrinktas naujuoju kalifu. Hasanas buvo pasiųstas tėvo į Kufą rinkti rėmėjų ir karių. Prasidėjus Pirmajai fitnai 657 m. Hasanas dalyvavo Sifino mūšyje Sirijoje tarp Ali ir Muavijos kariuomenių, kuris baigėsi nepalankiomis Ali derybomis. Jo tėvo autoritetas smuko ir Ali buvo nužudytas 661 m. Kufoje charidžitų sukilėlių žudiko. Alidų rėmėjai siekė, kad kalifu taptų Hasanas. Jis buvo surinkęs kariuomenę Kufoje ir išsiruošęs į žygį prieš Muavijos pajėgas. Tačiau pačioje armijoje buvo maištaujančių, jam trūko pinigų sumokėti kariams, jau žygio metu daug jų atskilo. Sutikus Muavijos pajėgas Hasanas atsisakė stoti į kovą ir susitarė su Muavija, kad nekovos dėl kalifo vardo. Jis grįžo gyventi į Mediną gaudamas solidžias išmokas iš Muavijos. Po jo pasitraukimo Alidų šalininkai buvo nusivylę, jų judėjimas buvo užgniaužtas Muavijos ir daugelis jų naujuoju savo lyderiu pradėjo matyti Hasano jaunesnįjį brolį Huseiną. Hasanas ibn Ali mirė 670 m. Medinoje, palaidotas Al Baki kapinėse prie Pranašo mečetės. Kai kuriuose istoriniuose šaltiniuose tvirtinama, kad jis buvo nunuodytas vienos iš žmonų Muavijos I nurodymu. Šiitai laiko Hasaną teisėtu Mahometo įpėdiniu ir antruoju imamu istorijoje.
Bonaventūra Gailevičius

Biografija

Mokėsi Raseinių mokykloje. Nuo 1773 m. studijavo Vilniaus universitete, 1775 m. filosofijos daktaras. Nuo 1781 m. mokėsi Varnių kunigų seminarijoje. 1783 m. įšventintas kunigu. S. Giedraičio kvietimu nuvykęs į Varšuvą dalyvavo taryboje, valdžiusioje Žemaičių vyskupiją. Nuo 1784 m. Varnių klebonas ir konsistorijos narys, Žemaičių vyskupijos kapitulos narys, nuo 1791 m. kanauninkas, konsistorijos sekretorius, nuo 1808 m. prelatas ir vyskupijos oficiolas. Nuo 1813 m. generalinis vikaras, valdė vyskupiją vietoj sergančio vyskupo J. A. Giedraičio. T. Kosciuškos vadovaujamo sukilimo Telšių apskrities tvarkomosios komisijos narys.
Parengė katechetinių aiškinimų knygelių, krikščionybės 1825 m. jubiliejaus leidinių. Parašė giesmių, prisidėjo prie A. J. Giedraičio Naujojo testamento vertimo, rūpinosi religinės literatūros lietuvių kalba leidimu. Finansiškai rėmė Varnių bažnyčią, globojo žydus.
Plaštaka

Raumenys

Plaštakoje yra išsidėsčiusios 3 raumenų grupės: rankos nykščio pakylos, mažylio pakylos ir vidurinės grupių. Plaštakos raumenys yra tik delninėje pusėje. Iš abiejų plaštakos pusių yra ilgųjų pirštų raumenų sausgyslės. Iš išorinės pusės plaštaką dengia paslanki oda su riebalų liaukomis ir retais gyvaplaukiais, o delninė plaštakos pusė oda be plaukų ir riebalų liaukų, bet joje yra daug prakaito liaukų. Be to, delninė pusė turi būdingą odos paviršiaus raštą, kuris paveldimas individualiai. Šiame rašte skiriamos vagelės, kalvelės ir linijos.
Kyburgo dienoraštis

Kyburgo dienoraštis – Vokiečių ordino diplomato, Elbingo komtūro grafo Konrado fon Kyburgo (vok. Konrad von Kyburg) tariamos kelionės 1397 m. vasarą į Lietuvą pas Lietuvos didijį kunigaikštį Vytautą tariami užrašai.
Dienoraščio vertimą iš vokiečių į lenkų kalbą – lenk. Dziennik poselstwa Krzyżaków pruskich do wielkiego książęcia litewskiego w roku 1347 odbytego (Prūsijos kryžiuočių pasiuntinybės pas Lietuvos didįjį kunigaikštį 1347 metais dienoraštis, turėtų būti 1397 – korektūros klaida) rinkinyje „Pomniejsze pisma historyczne“ (Smulkesnieji istorijos raštai) 1856 m. paskelbė ir komentavo istorikas Teodoras Narbutas.
Kyburgo dienoraščio autentiškumą 1869 m. ginčijo V. Vasilevskis, 1914 m. – J. Fijatekas, 1918 m. – P. Karge. Įrodyta, kad Kyburgo dienoraštis yra falsifikatas: jo duomenys neatitinka nustatytų Konrado fon Kyburgo biografijos duomenų, kitų istorinių faktų. A. Prochaska įrodė, kad 1397 m. Vilniuje jis negalėjo būti, nes dalyvavo Vokietijos kurfiurstų suvažiavime Frankfurte prie Maino. Kyburgo dienoraštį patriotiniais tikslais yra sukūręs tikriausiai pats Teodoras Narbutas. Kyburgo dienoraščio autentiškumu neabejojo dauguma romantinės krypties XIX a. pab. – XX a. pr. lietuvių istorikų. Jonas Basanavičius 1900 m. išvertė jį į lietuvių kalbą: „Grovo Kyburgo kelionė Lietuvona 1397 m.“.
Litwa (Vilnius)

Istorija

1908 m. leistas kas mėnesį, nuo 1909 m. – kas dvi savaites. Supažindino lenkus ir sulenkėjusius lietuvius su Lietuvos istorija, lietuvių literatūra, menu.
Redaktorius Mečislovas Davainis-Silvestraitis.
Pagėgių savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Veikla

Savivaldybės meru išrinktas Vaclovas Algirdas Mišeikis.
Lietuvos jaunimo dienos

Lietuvos jaunimo dienos (LJD) - katalikiškas renginys Lietuvoje, skirtas jaunimui, organizuojamas kas 2 metus. Rengėjai - Lietuvos jaunimo pastoracijos centras ir vyskupijų jaunimo centrai. Inicijavo Lietuvos vyskupų konferencija.

Istorija

Pirmą kartą LJD įvyko 1997 m. Jos buvo skirtos paminėti bei pasiruošti Pasaulio jaunimo dienoms „Mokytojau, kur gyveni? Ateikite ir pamatysite", kurios po mėnesio vyko Paryžiuje. Pirmosios jaunimo dienos buvo piligriminė kelionė iš Vilniaus Aušros Vartų į Trakus. Pirmosiose LJD dalyvavo keli šimtai jaunų žmonių.
2000 Jubiliejiniais metais vyko antrosios Jaunimo dienos „Tarp Dangaus ir Žemės". Jos vyko tris dienas Vilniuje. Jose dalyvavo apie 5000 jaunuolių iš visos Lietuvos.
2004 m. liepą LJD prasidėjo Šiauliuose ir baigėsi prie Kryžių kalno. Jaunimo dienų tema tąkart buvo „Negaliu tylėti". Dalyvavo apie 5000 jaunų žmonių, kurie dvi dienas šventė ir dalinosi savo tikėjimu.
2007 m. įvyko ketvirtosios jaunimo dienos - tema „Drąsos! Tai aš" - vyko birželio 30-liepos 1 d. Klaipėdoje. Dalyvavo apie 6000 žmonių. Renginio globėja buvo pasirinkta Kūdikėlio Jėzaus ir Švenčiausioje Jėzaus Veido Teresėlė. Į šventę buvo atvežtos jos relikvijos. Šeštadienį vyko atidarymas Klaipėdos parapijose, teminiai užsiėmimai ir jaunimo festivalis, vakare - Susitaikymo pamaldos su šv. Terėsele, po to krikščioniškos muzikos koncertas. Sekmadienį vyko piligriminė eisena per Klaipėdos miestą. LJD Himno muzika - Ingridos Ručinskienės, žodžiai - Jolantos Voronenkovienės, aranžuotė - Mariaus Matulevičiaus, atliko Kristina Žaldokaitė.
2010 m. birželio 26 ir birželio 27 d. LJD vyko Panevėžyje (Cido arena). LJD tema „Kelkis ir eik“ (Mk 2,1-12). Renginio globėju buvo pasirinktas Šv. Kazimieras. Dalyvavo per 7000 žmonių. Atidarymas vyko Laisvės aikštėje. Užsilipę ant kojūkų šoko „nuotaikos savanoriai“ (kostiumuoti jaunuoliai). Iš dangaus pasveikino Lietuvos karinių oro pajėgų kapelionas kunigas mjr. dr. Virginijus Veilentas, praskridęs virš aikštės lėktuvu su užrašu „Sveikas, jaunime!“. Vyko 31 teminiai užsiėmimai skirtingose miesto erdvėse. Juose dalyviai klausė paskaitų bei diskutavo apie tikėjimą ir Bažnyčią, santuoką, vienatvę, priklausomybes, paklusnumą, pasirinkimą. Vieną iš teminių užiėmimų vedė ir apaštalinis nuncijus arkivyskupas Luigi Bonazzi, kalbėjęs apie Bažnyčią kaip Jėzaus svajonę. Nemažai klausytojų sulaukė monsinjoras dr. Gintaras Grušas, kalbėjęs apie pašaukimus kunigystei, monsinjoras Alfonsas Svarinskas, kalbėjęs apie auką krikščionio gyvenime. Vėliau vyko Susitaikinimo pamaldos, vakaro koncertas. Sekmadienio programa – katechezė, šlovinimas, Šv. Mišios, kurias buvo galima stebėti dideliame ekrane, įrengtame prie arenos, arba per Lietuvos televiziją. Lietuvos jaunimo dienų programą transliavo "Marijos radijas".
2013 m. birželio 28-30 d. LJD vyko Kaune. Tema: „Jus aš draugais vadinu!“ (Jn 15,1-17). Pagrindinė renginio vieta - Žalgirio Arena.
2015 m. birželio 27-28 d. LJD vyko Alytuje. Tema: "Kur jūsų lobis, ten ir jūsų širdis" (Lk 12, 34). Pagrindinė renginio vieta - Alytaus sporto ir rekreacijos centras.
2017 m. birželio 23-25 d. LJD vyks Vilniuje. Tema: "Tiesa padarys jus laisvus" (Jn 8,32).
KS Apolonia Fier

Istorija

Klubo ištakos siekia 1925 m.
Elastinė kremzlė

Elastinė kremzlė – kremzlė pasižymi elastingumu ir gelsva spalva. Šias savybes lemia tarpląstelinėje medžiagoje esančios elastinės skaidulos. Organizme paplitusi tose vietose, kur reikalinga ne tik mechaninė atrama bet ir lankstumas. Ji yra antgerklyje, ausies kaušelyje, išorinėje ausies landoje, gerklų kremzlėse. Sandara panaši į hialinės kremzlės, tačiau vyrauja elastinės skaidulos.
Kremzlės pakraštyje elastinės skaidulos pereina į antkremzlį. Izogeninės chondrocitų grupės mažesnės ir retesnės nei hialinės kremzlės. Senstanti kremzlė tampa mažiau elastinga, tačiau niekada nesikalcifikuoja.
Juozas Varžgalys

Biografija

1989 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius-mechanikas.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Ukmergės rajono savivaldybės administracijos direktorius.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Ukmergės rajono skyriaus narys.
2011 m. (atsistatydino dėl užimamų pareigų) Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose.
Žmona Rima, vaikai Guoda, Toma.
Italijos futbolo taurė

Istorija

Pirmą kartą varžybos organizuotos 1922 metais, tačiau po to 14 metų neorganizuotos ir kasmet pradėtos rengti tik nuo 1936 m., nors su pertrauka 1944–1957 m.
Taurės laimėtojais daugiausiai kartų tapo Juventus klubas (13 kartų), Roma klubas triumfavo 9 kartus, dar 14 klubų taurę iškovojo bent 1 kartą.
Saab 32 Lansen

Naudojimo istorija

Į ginkluotę priimti A 32A pakeitė stūmoklinius bombonešius SAAB B 18. Netrukus, 1953 m. spalio 25 d., serijinės gamybos lėktuvas Saab J 32 lėkštai pikiruodamas viršijo garso greitį. Naikintuvai Saab J 32 buvo ginkluoti keturiomis 30 mm ADEN patrankomis, o šturmuotuvai Saab A 32 – keturiomis 20 mm Bofors m/49 patrankomis lėktuvo nosyje ir Rb 04C priešlaivine raketa (tai buvo viena pirmųjų priešlaivinių raketų Vakarų šalyse). Paprastai Saab 32 Lansen gabendavo dvi tokias raketas, tačiau galėdavo paimti dar ir trečią tokią raketą.
Šie lėktuvai buvo numatyti kaip atkirtis galima TSRS invazijai į Švedijos teritorinius vandenis.
Buvo planuota, kad Saa A 32A galės panaudoti branduolinį ar cheminį ginklą. XX a. 6-7 dešimtmečius Švedija vykdė branduolinių ginklų kūrimo programą, bet jokių branduolinių ginklų nesukūrė.
Saab A 32 Lansen buvo paskutinis specializuotas Švedijoje konstruotas šturmuotuvas. Švedų lakūnai lansenus apibūdindavo kaip malonius pilotuoti. Palaipsniui šiuos lėktuvus ėmė keisti modernesni modeliai, tačiau Saab 32 buvo naudoti iki XX a. pabaigos. Iki šiol jie dar tebenaudojamai - du paskutiniai lėktuvai naudojami Švedijos radiacinės saugos žinybos (šved. Strålsäkerhetsmyndigheten) atmosferiniams matavimams. Šiais lėktuvais iš aukštųjų atmosferos sluoksnių ima oro ėminius tyrimams. 2010 m. balandžio ir gegužės mėnesiais šie lėktuvai rinko ėminius vulkaninių pelenų kiekio ore matavimams.
Violeta Lastakauskaitė

Sporto pasiekimai

1983 m. baigė Trakų internatinę sporto mokyklą. Irklavo pavienes dvivietę, keturvietę ir aštuonvietę valtis. Du kartus buvo SSRS jaunių čempionė: keturvietės su vairininku ir aštuonvietės (1983). Daugkartinė Lietuvos moterų irklavimo čempionė (aštuonvietės, dvivietės ir keturvietės be vairininko, porinės keturvietės su vairininku, dvivietės maratono).
7 kartus buvo SSRS čempionatų prizininkė: irkluodama aštuonvietę pelnė bronzos (1985, 1986) ir sidabro (1989), neolimpinėje programoje - 3 kartus aukso (1985, 1986, 1989), keturvietę su vairininku - sidabro (1988) medalius. SSRS taurės (1984) ir SSRS tautų spartakiados irklavimo varžybų 3 vietos (1986) laimėtoja su Lietuvos aštuonvietės įgulomis.
Pasaulio čempionate (1994, Indianapolis, JAV) irkluodama dvivietę be vairininko užėmė 8 vietą, pasaulio neolimpinių rungčių čempionate (1996, Didžioji Britanija) keturvietės be vairininko rungtyje buvo dešimta.
Lietuvos sportas

Istorija

Nuo 1922 m. vasario 1 d. iki spalio 22 d. leistas kaip mėnesinis iliustruotas žurnalas, nuo 1937 m. sausio 19 d. iki 1938 m. gruodžio 21 d. kaip savaitraštis. 1922 m. žurnalą leido Lietuvos sporto lyga, 1937–1938 m. Lietuvos fizinio lavinimosi sąjunga. Spausdino A. Bako spaustuvė, A. Narkevičiaus spaustuvė, Vilniaus spaustuvė Kaune. Išleista 113 numerių.
Žurnalas teikė informaciją apie Lietuvos sportinį gyvenimą, sportininkų laimėjimus, davė specialių žinių apie treniruotes, varžybų taisykles, akcentavo sporto reikšmę visuomenės gyvenime. Bendradarbiavo Valerijonas Balčiūnas, E. Boreišis, V. Degutis, Antanas Gustaitis, J. Jazbutienė, J. Kalvaitis, Romas Marcinkus, K. Markevičius, J. Meškauskas, Juozas Tonkūnas ir kt. 
Leidyba atnaujinta 1992 m., laikraštį „Lietuvos sportas“ 3 kartus per savaitę leido Kūno kultūros ir sporto departamentas prie LR Vyriausybės. 1995–2000 m. laikraščio steigėja ir leidėja oficialiai buvo UAB „Lietuvos sportas“. Ėjo 3 kartus per savaitę. Tiražas: 6000-8000 egz. (1997 m.). Laikraštis rašė apie įvairias sporto šakas, jų būklę Lietuvoje, varžybas, sportininkus, sporto aktualijas.
Ikos akmenys

Ikos akmenys – vandens erozijos nugludintų akmenų kolekcija su įvairiais neaiškios kilmės piešiniais. Žinoma ~50 tūkst. Ikos akmenų egzempliorių.
Ši akmenų kolekcija esą buvo surinkta Peru miesto Ikos apylinkėse, kurios muziejuje dabar dauguma šių akmenų ir saugoma. Akmenys labai skirtingų matmenų – nuo sveriančių 15-20 g, iki pustonio; būdingiausi maždaug arbūzo apimties akmenys. Dauguma akmenų juodi, bet yra pilkų, rausvų, rudų ir kt. Šie Ikos akmenys neretai pristatomi kaip ikikolumbinių Andų kultūrų dirbiniai, tačiau, nors ir nėra galimybės nustatyti šių akmenų amžių, jie laikomi klastotėmis. Tiesa, gali būti, kad dalis Ikos akmenų iš tiesų yra senovės Peru gyventojų darbas, tačiau vėliau pasinaudojus jų stiliumi sukurtos klastotės.
Abejones Ikos akmenų autentiškumu visų pirma kelia juose pavaizduoti nerealūs, anachronistiniai piešiniai – dinozaurai, pasaulio žemėlapiai (su „dingusiais žemynais“), skraidantys objektai, teleskopai, sudėtingos operacijos ir kt. 
Apie Ikos akmenis žinoma nuo XX a. vidurio, kuomet jie pasirodė juodojoje archeologinių radinių rinkoje Peru. Juos pardavinėjo profesionalūs kapų plėšikai huaqueros. Tačiau visuomenei jie tapo žinomi medicinos profesoriaus, Limos medicinos universiteto dekano Chavjero Kabreros (Javier Cabrera) dėka. Kabreros teigimu, jis pirmąjį akmenį gavęs 1966 metais, savo 45-ojo gimtadienio proga. Jį sudominusi ant akmens pavaizduota iškastinė žuvis. Vėliau Kabrera nusipirkęs dar vieną tokį akmenį iš kolekcionierių brolių Soldžių, kurie esą radę akmenis vienoje senovinėje kapavietėje. Per visą savo gyvenimą Kabrera ėmė rinkti tokius akmenis ir 1996 m. Ikoje atidarė jų muziejų. Į Ikos akmenų istoriją įsivėlė vietinis Peru ūkininkas Bazilijus Uščuja (Basilio Uschuya), iš kurio Kabrera gavęs pirmąjį akmenį. Vėliau Uščuja buvo sulaikytas už akmenų pardavinėjimą turistams ir prisipažino, kad jis akmenis padirbęs. 1977 m. BBC dokumentiniame filme Pathway to the Gods parodyta, kaip Uščuja su paprastais instrumentais padirba akmenis, piešinius parinkdamas iš komiksų. Tiesa, jis prisipažino, kad ne visi Ikos akmenys yra jo darbas. 
Ikos akmenys kreacionistų laikomi įrodymu, kad žmonės gyveno jau dinozaurų laikais, taip pat akmenys susilaukia ir senovės astronautų teorijų šalininkų dėmesio. Žmonės, palaikantys Ikos akmenų autentiškumo idėją, argumentuoja, kad vienas ar keli žmonės per trumpą laiką neišgraviruotų tiek daug akmenų, bet to, pradžioje jie pardavinėti už labai mažą kainą, neatperkančią darbo.  Taip pat pastebima, kad piešinyje diplodokas pavaizduotas su raginėmis plokštėmis ant nugaros, nors šis faktas mokslui tapo žinomas tik XX a. pab.
T-Pain

Faheem Rasheed Najm (geriau žinomas kaip T-Pain g. 1985 m. birželio 30 d.) – amerikiečių R&B ir Hip-Hop atlikėjas, prodiuseris.
Išleido du albumus. Debiutinis albumas – Rappa Ternt Sanga – išleistas 2005 m., antrasis – Epiphany – 2007 m.