google/wiki40b huggingface dataset:
Mindaugas Simėnas

Biografija

Lietuvos futbolo ir dziudo klubo „Golden Score“ dziudo treneris.
Partijos Tvarka ir teisingumas narys. Nuo 2011 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.
Waldemar Pawlak

Biografija

1984 m. baigė Varšuvos Politechnikos instituto Automobilių transporto fakultetą. 1985–1989 m. buvo LLR veikusios Jungtinės liaudies partijos narys, vėliau priklausė Lenkijos valstiečių partijai (jai vadovavo 1991–1997 m. ir 2005-2012 m.).
Nuo 1989 m. iki šiol (aštuonias kadencijas) yra Lenkijos Seimo deputatas. V.Pavliakas du kartus vadovavo Lenkijos vyriausybei – nuo 1992 m. birželio 5 iki liepos 10 d. ir nuo 1993 m. spalio 26 d. iki 1995 m. kovo 1 d.
Dukart (1995 ir 2010 m.) dalyvavo Lenkijos prezidento rinkimuose, abu kartus užėmė penktąją vietą.
Po 2007 m. Seimo rinkimų įėjo į D.Tusko vadovaujamą koaliciją ir buvo paskirtas vicepremjeru bei Ekonomikos ministru. 2011 m. spalio mėn. formuojant naują vyriausybę liko tose pačiose pareigose. 2012 m. pralaimėjo partijos pirmininko rinkimus Janušui Piechocinskiui ir atsistatydino iš pareigų vyriausybėje.
2009 m. apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Didžiuoju kryžiumi.
Greičiausias ratas

Greičiausias ratas – autosporto lenktynėse žiedinėje trasoje lenktynininko įveiktas ratas nuvažiuotas greičiausiai.
Fiksuojama Formulėje 1, Moto GP, A1 Grand Prix, GP2 lenktynių serijose. A1 Grand Prix ir GP2 už greičiausiai įveiktą ratą lenktynininkui skiriami taškai. Iki 1960 sezono (imtinai) Formulės 1 lenktynėse buvo skiriamas 1 taškas.
Vakarinis trumpakaklis vėžlys

Aprašas

Suaugę patinai nebūna ilgesni už 155 mm ir sunkesni už 550 g. Patelės būna smulkesnės, jų karapakso ilgis neviršija 135 mm, masė – 410 g. Ką tik išsiritusių vėžliukų karapaksai būna 24-29 mm ilgio ir sveria 3,2–6,6 g.
Jų spalva priklauso nuo amžiaus ir gyvenamosios aplinkos. Išsiritę vėžliukai paprastai būna pilka nugara ir skaisčiai kremine bei juoda apačia. Suaugėlių spalva priklauso nuo pelkės, kurioje gyvena, ir kinta nuo geltonrudės molingose pelkėse iki beveik juodos su kaštoniniu atspalviu pelkėse su juodos kavos spalvos vandeniu.
Plastrono spalva kinta nuo geltonos iki rudos, kartais – juodos. Dažnai turi juodų dėmelių, o skydelių siūlės juodos.
Kojos trumpos ir padengtos žvyniškais skydeliais, nagai gerai išvystyti. Trumpas kaklas padengtas raginiais gumburėliais, o viršugalvį dengia vienas didelis skydelis. Tai smulkiausia Australijoje gyvenanti žalčiakaklių rūšis.
Pietvakarinėje Vakarų Australijos dalyje gyvena dar viena gėlavandenių vėžlių rūšis Chelodina oblonga. Jos kaklas lygus karapakso ilgiui ar dar ilgesnis, todėl šias dvi rūšis atskirti lengva.

Istorija

Pirmas vakarinio trumpakaklio vėžlio individas buvo sugautas Liudvigo Preiso (Ludwig Preiss) 1839 m. ir nusiųstas į Vienos muziejų. Ten jo kilmės vieta buvo nurodyta Naujoji Olandija, o rūšis 1901 m. Seibenbroko (Seibenrock) aprašyta kaip Pseudemydura umbrina. Daugiau šios rūšies atstovų aptikto tik 1953 m. 1954 m. Glauertas juos aprašė kaip Emydura inspectata, bet 1958 m. Ernestas Viljamsas (Ernest Williams) iš Harvardo universiteto aptiko, kad ši nauja rūšis tėra P. umbrina sinonimas.

Paplitimas

Vakarinis trumpakaklis vėžlys buvo aptiktas tik retai išbarstytose vietose Svono pakrantės lygumoje (angl. Swan Coastal Plain) Vakarų Australijoje, nuo Perto oro uosto iki Australijos KOP oro bazės (angl. RAAF Base Pearce) Bulsbruke. Didelė šios teritorijos dalis yra naudojama intensyviam žemės ūkiui ar urbanizuota.
Daunoriškė

Istorija

Iki XX a. žemės reformos kaimas vadintas Satkūnėliais.
Pasaulio vyrų tinklinio čempionatas

Pasaulio vyrų tinklinio čempionatas – geriausių pasaulio vyrų tinklinio nacionalinių komandų varžybos, kurias rengia tarptautinė tinklinio federacija.
Albertas Navarskas

Biografija

1975 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius – mechanikas.
Agroserviso firmos „Pagalba“ direktorius, 2003 m. Šakių rajono savivaldybės administracijos žemės ūkio skyriaus vyr. specialistas.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šakių rajono skyriaus narys.
2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Šakių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos inžinierių sąjungos prezidiumo narys, ūkininkų sąjungos prezidiumo narys, Žemės ūkio inžinierių asociacijos respublikinės tarybos narys, 2006-2009 m. Lietuvos ūkininkų sąjungos Šakių skyriaus pirmininkas. Sutuoktinė Anelė, vaikai Nerijus, Lijana.
Kaguja

Kaguja (jap. かぐや = kaguya) arba SELENE (nuo angl. Selenological and Engineering Explorer, liet. selenologinis ir inžinerinis tyrinėtojas) – Japonijos 2007 m. rugsėjo 14 d. į kosmosą paleistas Mėnulio palydovas, veikęs iki 2009 m. birželio 10 d. Kaguja tyrinėjo Mėnulio kilmę, formavimąsi ir rinko informaciją, reikalingą tolimesniam tyrimų vystymui. Palydovas skriejo maždaug 100 km aukštyje, kuris misijai artėjant prie pabaigos buvo palaipsniui mažinamas ir galiausiai, kaip planuota, Kaguja sudužo atsitrenkęs į Mėnulio paviršių.
Kaguja į orbitą buvo paleistas su H-IIA kosmine raketa iš Tanegašimos kosminių skrydžių centro.
Palydovo pavadinimas kilo iš X a. pasakos apie bambukų kirtėją, kurios viena iš veikėjų yra Mėnulio princesė Kaguja.
2017 m. Japonija planuoja į Mėnulį išsiųsti antrą misiją, pavadintą SELENE-2.
Pikelių Švč. Trejybės bažnyčia

Istorija

Protestantas Melchioras Bilevičius 1625 m. surinkęs žmones užpuolė Pikelių bažnyčią, ją nugriovė ir išvežė į savo Griežės dvarą. Istorikas P. Šverebas mano, kad 1636 m. bažnyčia buvo atstatyta, nes bažnyčioje rastas užrašas „Anno Dom. 1636 K. Pr.Aejtowicz".  
Pirmoji bažnyčia buvo vienos navos, spėjama, kad kitos dvi navos pristatytos 1752 m. Bažnyčioje stovi net septyni puošnūs mediniai altoriai. Altorių puošyba nulemta ypatingų jos fundatorių – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės iždininko Mykolo Važinskio ir jo žmonos, didikų Sapiegų, Gadonų ir Stirpeikų. Altoriuose  suderinta unikali žemaitiška drožyba su tuomečio europinio lygio meistrų darbais, todėl Pikelių bažnyčia yra viena gražiausių medinių Lietuvos bažnyčių. 
1756 m. jai dovanoti 2 valakai žemės. 1805 m. minima parapinė mokykla. 1857 m. leista pristatyti antrą zakristiją. 1880 m. bažnyčia remontuota. 1944 m. nuverstas jos bokštas, sudegė medinė varpinė. Netoli bažnyčios yra koplytstulpis (pastatytas 1827 m.) 1710 m. maro aukoms atminti.
Pikelių bažnyčioje pakrikštytas Lietuvos kariuomenės generolas Povilas Plechavičius.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, bebokštė, žemomis sienomis ir aukštu stogu, su trisiene apside. Bokšto nėra (1944 m. spalio pab. pataikė artilerijos sviedinys). Yra 7 altoriai.
Linkaučiai

Aplinkinės gyvenvietės

KREKENAVA – 10 km
Truskava – 7 km
Robertas Zemeckis

Biografija

R.Zemeckis gimė 1952 metais Čikagoje JAV lietuvio ir italės šeimoje. Svarbiausią vaidmenį jo gyvenime suvaidino motina, todėl R.Zemeckis, nors ir neslepia savo kilmės, savęs lietuviu nelaiko.
Jis pradėjo filmuoti dar mokykloje, vėliau studijavo kino meną Kalifornijoje ir čia buvo pastebėtas paties Steveno Spielbergo. Pirmasis sėkmingas jo filmas buvo „Romanas su brangakmeniu“ (1984), po to sekė „Atgal į ateitį“ (nominuotas „Oskarui“, 1985, yra dar dvi vėlesnės dalys).
Po šių didžiulės komercinės sėkmės sulaukusių filmų R.Zemeckis tapo vienu žymiausių kūrėjų Holivude. Jo smagus filmas „Kas pakišo triušį Rodžerį?“ buvo pripažintas nauju žodžiu kine, pelnė daug įvairių premijų.
R.Zemeckiui iš viso būdingas noras plėsti kino meno ribas, jis nuolat ieško naujovių, žavisi kino efektais, ir jie dažniausiai jam pavyksta. Kritikai jį vadina žmogumi, kuris turi absoliučią kino klausą. Jis – ne tik režisierius, bet ir savo filmų scenaristas.
1994 metais R.Zemeckis sukūrė filmą apie vadinamąjį paprastą žmogų „Forestas Gampas“, už kurį pelnė „Oskarą“. Vienu geriausių pastarojo meto filmų vadinama ir jo režisuota melodrama „Kur nuneša sapnai“ (2000) bei nuotykių juosta „Prarastasis“ (2000).
Visų R.Zemeckiui skirtų apdovanojimų neįmanoma ir suskaičiuoti, nors formaliai jis režisavo vos daugiau kaip 20 filmų.
Be to, jis yra įsteigęs savo filmų kūrimo bendrovę, sėkmingai prodiusuoja juostas (jų yra daugiau kaip 30) ir yra vadinamas vienu turtingiausių žmonių Holivude. Tačiau R.Zemeckis priklauso tiems menininkams, kuriems kurti kiną yra didžiulis asmeninis malonumas.
Zemeckis savo filmuose naudoja daug specialiųjų efektų. Ypač filmuose „Kas pakišo triušį Rodžerį“ (Who Framed Roger Rabbit), kuriame sumaišė animaciją su tradiciniu vaidybiniu filmu, ir „Forestas Gampas“ (Forrest Gump), kuriame aktorių Tomą Henksą dokumentiniuose kadruose „įkišo“ šalia žymių asmenybių, tokių kaip JAV prezidentai Džonas F. Kenedis ir Ričardas Niksonas, ar The Beatles nario Džono Lenono. Viename iš savo naujausių filmų „Poliarinis ekpresas“ (The Polar Express) pasitelkęs judesių fiksavimo techniką aktorius pavertė kompiuterinės animacijos personažais.
Mūrinės Vokės tvenkinys

Užtvanka

Užtvanka su malūnu Mūrinėje Vokėje pastatyta XIX a. Malūnas 1887 m. rekonstruotas į popieriaus fabriką. Mūrinės Vokės fabrikas veikė iki 1964 m. Išlikę hidrotechnikos statiniai įrašyti į LR nekilnojamų kultūros vertybių registrą (unik. kodas: 27469).
2010 m. buvo statoma 300 kW galios mažoji hidroelektrinė, elektros energijos gamybai panaudojant Vokės upės tranzitinį nuotėkį. Įrengus papildomą 200 kW turbiną ir užbaigus hidroelektrinės modernizavimą bus sudarytos sąlygos įrengti žuvitakį vertingų lašišinių žuvų migracijai ir nerštui tvenkinio aukštutinėje dalyje bei Vokės upės aukštupyje.
Užtvankos ilgis 180 m, plotis 7,3 m. Skaičiuotinis debitas 92,5 m³/s.
Žolė

Žolė − augalas (paprastai – gaubtasėklis), kurio antžeminė dalis nesumedėjusi, žiemą dažniausiai sunyksta. Nuo medžio (ir krūmo) skiriasi tuo, kad neturi antrinio gaminamojo audinio brazdo arba turi tik jo užuomazgą. Didžiąją dalį žolės masės sudaro pagrindinis audinys parenchima.
Žolių yra vienmečių, dvimečių ir daugiamečių. Jos (net ir daugiametės) anksti pradeda žydėti ir derėti, jų sėklų derlius palyginti su vegetatyvine mase yra didesnis negu medžių ir krūmų.
Žolės plinta daug greičiau negu sumedėję augalai, jų kartų kaita dažnesnė. Tai lemia didelį žolių evoliucijos tempą: jų formos labai įvairios, jos prisitaikiusios augti ir labai nepalankiomis sąlygomis, dėl to dažniausiai yra augalinės dangos dominantai.
Manoma, kad žolė kilo iš sumedėjusių gaubtasėklių.
Nuakšotas

Istorija

Gyvenvietė, kurioje daugiausia gyveno žvejų bendruomenės, ėmė augti po to, kai 1957 m. ji buvo pasirinkta kaip naujosios Mauritanijos šalies sostinė, kuria tapo po metų šaliai gavus nepriklausomybę.

Pavadinimo kilmė

Arabų kalba Nuakšoto pavadinimas reiškia „Vėjų vieta“ – tai aliuzija į netoli miesto esančiose dykumose siaučiančius vėjus.
Valsas-Zycenheimas

Istorija

Zycenheimas gyvenamas nuo romėnų laikų. 1690 m. jame įkurti Zalcburgo arkivyskupų rūmai – Kleshaimo pilis (dabar kazino). Kaip dvilypė savivaldybė įkurta 1948 m.
Losicė

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio miesto teritorijoje gyveno jotvingių gentis. Iki XII a. šios žemės priklausė Kijevo Rusiai. 1194 m. šias žemes pradėjo valdyti Mazovijos kunigaikščiai. 1230 m. prijungta prie Mazovijos kunigaikštystės, bet jau 1250 m. atiteko Haličo-Volynės kunigaikštystei. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose gyvenvietė paminėta 1264 metais. Gyvenvietės pradžia siejama su didžiausiu XI-XIII a. Palenkės regione buvusiu Dzięcioły piliakalniu. Išlikę piliakalnio gynybiniai pylimai ir griovių pėdsakai.
Nuo 1333 m. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. 1505 m. gegužės 10 d. karalius Aleksandras Jogailaitis suteikė gyvenvietei Magdeburgo teises. Naujas gyvenvietės statusas leido kas savaitę rengti turgus ir keturias muges per metus bei leista statyti miesto rotušę. Suformuota taisyklingos formos rotušės aikštė, su iš jos išeinančiomis 8 gatvėmis. 1511 m. įkurta Losicės Šv. Zigmanto parapija. 1551 m. mieste buvo dvi stačiatikių cerkvės ir dvi katalikų bažnyčios, buvo 240 namų, kuriuose gyveno apie 1500 gyventojų. Mieste buvo apie 40 alaus, midaus ir degtinės karčemų, gamintos puikios odos, klestėjo kiti amatai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
XVI a. miestas sparčiai vystėsi ir plėtėsi, tačiau Švedų tvano metu 1655-1660 m. miestas buvo beveik visiškai sugriautas. XVII a. mieste apsigyveno pirmieji žydai ir amžiaus pabaigoje įkurtos Losicės žydų kapinės. Tik XVIII a. antroje pusėje miestas vėl pradėjo sparčiai plėstis ir vystytis, pastatyta Losicės sinagoga bei pradėtas naudoti Losicės miesto herbas. Nuo 1795 m. iki 1809 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1809 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837-1845 m. Palenkės gubernijai, nuo 1845 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1912 m. Sedlcų gubernijai, Konstantinuvo apskričiai. 1912-1914 m. Chelmo gubernijai. 1869 m. buvo atimtos miesto teisės, bet jau 1915 m. grąžintos. 1892 m. mieste įvyko didelis gaisras.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberostui. 1918–1932 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Liublino vaivadijos, Konstantinuvo apskričiai. 1932-1939 m. Liublino gubernijos, Sedlcų apskričiai. 1939 m. mieste gyveno 5370 žmonės, iš kurių 48% buvo žydai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijos, Varšuvos distriktui. 1944 m. rugpjūčio 6 d. į miestą įžengė Raudonoji armija. 1944–1949 m. priklausė Liublino vaivadijos, Sedlcų apskričiai. 1949-1956 m. priklausė Varšuvos vaivadijos, Sedlcų apskričiai. 1956–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Palenkės Bialos vaivadijai. 1999 m. įkurta Losicės Šv. Trejybės parapija.
Sergejus Kuznecovas

Biografija

2006 m. žaidė Vilniaus „Vėtros“ komandoje, su kuria laimėjo bronzos medalius, įmušė 18 įvarčių ir tapo rezultatyviausių A lygos žaidėju. Vėliau išvyko Rusijon.
Teodor Leszetycki

Biografija

Vaikystėje mokėsi pas tėvą. Būdamas 10 metų koncertavo Lvove. Studijavo pas Karlą Čarną ir Simoną Sechterį bei filosofiją Vienos universitete. 1852–1877 m. gyveno Sankt Peterburge, koncertavo ir dėstė konservatorijoje; nuo 1862 m. profesorius.
Repertuarą daugiausia sudarė smulkios formos (saloninės) pjesės. 1878–1915 m. gyveno Vienoje. Nuo 1886 m. dirbo tik pedagoginį darbą. Sukūrė savo fortepijono dėstymo metodiką; svarbiausiu dalyku laikė skambančio garso grožį.
Sukūrė operų, virtuozinių miniatiūrų fortepijonui.
Transportas

Transportas, transportavimas – žmonių ar krovinių perkėlimas iš vienos vietos į kitą; taip pat ekonomikos šaka, kurioje prekės ir keleiviai gabenami iš vienos vietos į kitą. Žodis kilęs iš lotyniškų žodžių trans (per, skersai) ir portare (nešti, gabenti).
Pašvitinio valsčius

Pašvitinio valsčius buvo šiaurės Lietuvoje. Centras – Pašvitinys.
Orlaivių registracija

Orlaivių registracija – tai specialių raidžių ir numerių derinys, rašomas ant visų orlaivių šono, siekiant juos identifikuoti. Kariniai orlaiviai žymimi pagal uodegos kodą ir serijos numerį. Pagal Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos Čikagos konvenciją visi orlaiviai privalo būti registruoti nacionalinės aviacijos agentūros ir viso orlaivio naudojimo metu turėti registracijos dokumentus. Kai kurios nacionalinės agentūros reikalauja, kad specialioje orlaivio fiuzeliažo vietoje ant nedegančios lentelės būtų pažymėtas registracijos numeris – tai siekiama, kad avarijos ar kitų panašių įvykių metu būtų lengviau atpažinti orlaivį.
Nors kiekvienas orlaivis žymimas atskiru numeriu, gali būti leidžiama numerius keisti. Tai gali būti daroma, kai orlaivis parduodamas, sunaikinamas ar sandėliuojamas. Taip pat orlaivių registracijos numeris gali keistis dėl naujų savininkų, registracijos teisės ar kitomis panašiomis situacijomis.

Istorija

Pirmieji pradėti orlaivių registracijos žymėjimai buvo pagal 1913 m. nustatytus radijo šaukinius. Iki 1919 m. šie šaukiniai buvo nustatyti visiems radijo signalų naudotojams, o ne atskiriems orlaiviams. Nuo 1919 m. Paryžiaus oro navigacijos konvencijos registracija tapo privaloma visiems orlaiviams. Pagal šių metų susitarimą orlaivių žymėjimui buvo naudojamas nacionalinis valstybės žymėjimas, po kurio turėjo būti brūkšnelis, keturios raidės ir tam tikras balsis.
Nuo 1927 m. orlaivių registraciją prižiūri Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija. 1944 m. surengtoje Čikagos konvencijoje nutarta, kad visi orlaiviai, besinaudojantys oro erdve, privalo būti registruoti, o numeris visuomet matomas ant orlaivio šono.

Žymėjimas

Įprastai orlaivių žymėjimą sudaro 5 raidės, atskirtos brūkšneliu, pavyzdžiui žymėjimas VT-ANG reiškia, kad orlaivis yra iš Indijos (VT raidės priklauso Indijos oro erdvei). Tam tikri žymėjimai skiriasi skirtingose šalyse ar skirtingiems orlaiviams. Tarkim JAV visi orlaiviai pradedami žymėti raide N, po jos seka nuo vieno iki penkių raidžių ir skaičių derinys.
Kitoks žymėjimas naudojamas bendrosios aviacijos orlaiviams – jie žymimi tokia tvarka: pirmoje vietoje žymima šalies raidė ar raidės, po brūkšnelio rašomos dar keturios raidės ar skaičių ir raidžių derinys.
Energija

Energija (gr. energeia – veiksmas) – skaliarinis fizikinis dydis, objekto arba sistemos savybė, nulemta gamtos. Kūnas turintis energijos gali atlikti darbą ar išskirti šilumą.
Energijos matavimo vienetas SI sistemoje yra džaulis (). Dažnai naudojamas elektronvoltas – toks energijos kiekis, kurį gauna elektronas, perėjęs 1 V potencialų skirtumą.

Energija Žemėje

Saulė yra pradinis įvairių energijos formų šaltinis Žemėje, išimtis yra tik geoterminė energija. Energija, kurią žmogus gauna iš savo maisto yra fotosintezės proceso pasekmė, kurios metu branduolinės sintezės metu Saulėje gauta energija yra verčiama į cheminę energiją maisto pavidalu. Cheminė energija arba maistas tada yra verčiamas oksidacijos proceso metu į kūno šilumą arba judėjimą.
Vyžuonėlių dvaras

Istorija

Vyžuonėlių dvaras įkurtas XIX a., atkirtus nuo Vyžuonų dvaro grafo E. Čapskio žemės. Jis – kelio Utena-Vyžuonos dešinėje pusėje. 1879 m. (Vyžuonėlės) už karinius nuopelnus dovanotos Rusijos karininkui Vladimirui Veriovkinui. Jis valdė 1982 deš. žemės, iš jų – 642 deš. miško. Vyžuonėlių dvare gyveno ir jo duktė Mariana Veriovkina, dailininkė, I. Repino mokinė. Čia, pas savo mokinę, buvo užvažiavęs ir pats I. Repinas. Vėliau dvaras atiteko jo sūnui Piotrui Veriovkinui, Kauno ir Vilniaus gubernatoriui, caro Nikolajaus II karo tarnybos draugui.
Vyžuonėlėse buvęs palivarkas, kurį XVIII a. valdė P. Praniauskas, primušęs baudžiauninko M. Sauliuko žmoną, o šis už tai poną užmušęs. Sauliuką Vilkmergėje nuteisę „suketvirčiuoti“, o jo kūno dalys buvusios išsmaigstytos pakelėje. Be to, 1789 m. Vyžuonėles valdė kunigas Druckis-Liubeckis, prieš kurį valstiečiai maištavę. Lietuvos nepriklausomybės laikais P. Veriovkinas valdė jam paliktą apkarpytą žemę, gerai ūkininkavo, laikė daug galvijų, pieną pristatinėjo į Utenos pieninę prie kurios statymo buvo prisidėjęs. Jis buvo parėmęs ir cerkvelės Utenos centre statybą. Veriovkinai turėjo gerą biblioteką, daug paveikslų, salone kabėjo Vyčio paveikslas.
Jonas Pakalniškis

Biografija

Nuo vaikystės mėgo muziką. Pirmąsias muzikos žinias gavo mokydamasis Švėkšnos gimnazijoje iš muzikos mokytojo K. Žuko, dainavo chore ir skambino gitara orkestrėlyje. Vėliau skambinti fortepijonu ir vargonuoti mokėsi pas Veiviržėnų vargonininką V. Krasauską.
Studijuodamas Kauno kunigų seminarijoje, Kauno konservatorijoje pas J. Rajauskaitę-Petrauskienę mokėsi skambinti fortepijonu, pas J. Žuką – vargonuoti.
1939 m. birželio 3 d. Kauno Bazilikoje įšventintas į kunigus. 1940–1942 m. vargonininkavo Pagirio parapijoje.
Pasitraukęs į Vokietiją, 1945 m. įstojo į Georgo Frydricho Hendelio konservatoriją Miunchene, kur dvejus metus mokėsi vargonuoti ir kitų muzikos disciplinų. 1945–1947 m. vargonininkavo lietuvių parapijoje.
1947 m. atvyko į JAV ir pradėjo dirbti klebonu Apreiškimo lietuvių parapijoje Brukline. Ten sutikęs buvusį savo mokytoją, vargonų virtuozą J. Žuką, vėl pas jį tęsė vargonų studijas. Apreiškimo parapijoje apie septynerius metus vargonininkavo ir vadovavo chorui, taip pat dirbo ir su vaikų choru. Iš Čikagos atvykus Vladui Baltrušaičiui ir perėmus chorą, J. Pakalniškis liko akompaniatoriumi. Taip pat vargonuodavo Viešpaties Jėzaus Atsimainymo lietuvių parapijoje Maspethe, NY. Priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, buvo jos dvasios vadas, paskirtas didžiausios Niujorko apylinkės lietuvių parapijos klebonu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Sepija (pigmentas)

Gamyba

Tikras sepijos pigmentas gaunamas iš sepijų (kartais – aštuonkojų) rašalinių liaukų, kurias moliuskai naudoja gynybai nuo priešų – paskleisdami didelį rašalo debesį ir suklaidindami grobuonis. Rašalinių liaukų išskiriamas pigmentas yra juodas, sudarytas iš smulkių pigmento melanino dalelių, tačiau jį pavirinus su kaustine soda, gaunamas raudonai rudas, sodrios spalvos pigmentas, tinkamas dailei. Šiais laikais vietoje tikros sepijos neretai naudojami kiti rudų atspalvių dažai, pvz., marsas.

Pigmento savybės

Sepijos dažai naudojami mišiniuose su vandeniu, panašiai, kaip akvarelė, neretai tapoma kartu su tušu ar akvarele, pastarojoje kartais naudojama vietoje rudų dažų. Pigmentas gana neatsparus šviesai, nuo saulės šviesos per kelerius metus išblunka, keičia savo atspalvį, tačiau blankiai apšviečiami paveikslai, tapyti sepija, išlieka šimtmečius. Tapant aliejumi, sepija beveik nenaudojama, tačiau kartais naudojama kartu su pastele. Iš koncentruotos sepijos būna daromos kreidelės, kuriomis piešiama panašiai, kaip anglimi.

Naudojimas

Sepijos dažus naudojo dar senovės romėnai, šie dažai gana populiarūs buvo ir viduramžiais, tačiau visą tą laiką daugiausiai naudojami kaip rašymui skirtas rašalas.
Dailėje sepija ėmė plisti nuo XVIII a., kai pradėta naudoti kartu su akvarele vietoje rudų (plautų) medžio suodžių, o XIX a. tapo vienu iš plačiai paplitusių dažų. Populiarėjant fotografijai, sepija pradėta plačiai naudoti nuotraukoms tonuoti – ja nudažytos nespalvotos nuotraukos įgyja daug natūralesnius atspalvius, nei nespalvotos. Šiuo metu sepiją dažniausiai naudoja akvarelistai bei fotografai, kuriantys menines nuotraukas.