google/wiki40b huggingface dataset:
Arafuros jūra

Arafuros jūra (angl. Arafura Sea, indonez. Laut Arafura) – pakraštinė Indijos vandenyno jūra, įsiterpusi tarp Australijos žemyno, Naujosios Gvinėjos ir Indonezijos salų (Tanimbaro, Kajaus). Pietryčiuose suformuoja didelę Karpentarijos įlanką. Toreso sąsiauriu jungiasi su Koralų jūra, vakaruose pereina į Bandos ir Timoro jūras. Ilgis 1290 km, plotis 560 km. Plotas 1,107 mln. km². Gylis iki 3680 m. Vandens paviršiaus temperatūra ištisus metus būna 25–28 °C šilumos. Druskingumas 34–35 ‰. Potvynių aukštis svyruoja tarp 2,5–7,6 m.
Limfjordas

Limfjordas (dan. Limfjorden) − sąsiaurių sistema Danijoje, Jutlandijoje; jungia Šiaurės jūrą ir Kategato sąsiaurį. Ilgis apie 180 km.
Limfjordas atskiria Šiaurės Jutlandijos salą nuo Jutlandijos pusiasalio. Vidutinis gylis 3−5 m, didžiausias gylis − 24 m. Limfjorde yra apie 90 salų. Didžiausios iš jų − Morsas ir Furas. Svarbiausias uostas − Olborgas.
Iki 1825 m. Limfjordas buvo įlanka, tačiau stiprus štormas nuplovė smėlio neriją, skyrusią Limfjordą nuo Šiaurės jūros. Tokiu būdu Šiaurės Jutlandija virto sala, o Limfjordas − sąsiauriu.
Replika

Replika – žodinis komentaras, reakcija į išsakytą kieno nors mintį, pasakymą. Civiliniame procese yra vad. replikos teisė.

Civilinis procesas

Po to, kai kalbėjo visi baigiamųjų kalbų dalyviai, jie replikos teise gali trumpai pakalbėti antrą kartą dėl to, kas buvo pasakyta baigiamosiose kalbose. Paskutinės replikos teisė priklauso atsakovui ir (arba) jo atstovui (LR CPK 254 straipsnis „Replikos“).
Žiedasnapis kiras

Išvaizda

Suaugęs paukštis yra iki 49 cm ilgio, jo sparnų mostas siekia 124 cm. Galva, kaklas ir papilvė yra balti; palyginti trumpas snapas yra geltonas su tamsiu žiedu; nugara ir sparnai yra sidabriškai pilki; kojos yra geltonos spalvos. Akys yra geltonos su raudonu apvadu. Kirui per tris metus užauga visos plunksnos; jo išvaizda pasikeičia kiekvieną rudenį nusišeriant.

Paplitimas

Žiedasnapių kirų veisimosi buveinės įsikūrusios nuo pietų Kanados iki vidurio JAV, ežerų, upių ar vandenynų pakrantėse. Jie perėti renkasi į paukščių kolonijas, lizdus suka ant žemės, dažnai pasirenka salas. Linkę eilę sezonų sugrįžti perėti į tas pačias vietas. Žiedasnapių kirų pastebima JAV esančiose automobilių stovėjimo aikštelėse, kur jų susirenka dideli būriai. Kai kuriose vietovėse jis pakeičia mažiau agresyvius paukščius, tokius kaip upinė žuvėdra.
Jie yra migruojantys paukščiai ir žiemoti dažniausiai skrenda į pietus iki Meksikos įlankos, Šiaurės Amerikos Atlanto ir Ramiojo vandenynų pakrančių, Didžiųjų ežerų. Šie kirai pastoviai nuklysta į Vakarų Europą, kur Airijoje ir Didžiojoje Britanijoje ši rūšis nebėra klasifikuojama kaip retenybė, nes šiek tiek jų peržiemoja ir šiose šalyse.

Mityba

Grobį pasigauna skrisdami, plaukdami, vaikščiodami. Maistą gauna taip pat jį pasičiupdami iš kitų paukščių, dažnai lesa maitą. Yra visaėdžiai, į jų jų racioną patenka vabzdžiai, žuvys, grūdai, kiaušiniai, sliekai, graužikai. Prisitaikę maitintis išmestu ar neatsargiai padėtu žmonių maistu. Populiariuose paplūdimiuose laikomi kenkėjais, kur taikosi nugriebti maisto žmonių susitelkimo vietose.
Šių paukščių natūralūs priešai yra žiurkės, lapės, šunys, katės, meškėnai, kojotai, ereliai, vanagai, pelėdos.
Imperatorius Ogimačis

Genealogija

Prieš įsėdimą į sostą, jo vardas buvo Michihito(方仁). Jis gimė septynių asmenų šeimoje. Tėvas buvo Imperatorius Go-Nara, o mamos niekas nežino. Imperatoriui pasisekė, nes jo tėvas mirė sulaukęs net 40 metų.
Laukesa (Latvija)

Lietuviai

1935 m. Laukesoje veikė Latvijos lietuvių draugijos skyrius, buvo lietuvių pradžios mokykla (25 mokiniai). 1938 m. bažnyčioje lietuviškai ir latviškai šv. Mišios aukotos kartą per mėnesį, lenkiškai – du kartus. 
1904 m. Laukesos valsčiuje buvo 80%, 1914 – 25%, 1930 m. – 14,1%, 1935 m. – 6,8%, 1989 m. – 3%, 1994 m. – 2,9% lietuvių (126 asmenys).
Tėvynė (JAV)

Tėvynė – JAV lietuvių leidinys, einantis nuo 1896 m. sausio 1 d. Seniausias pasaulyje lietuvių laikraštis.

Istorija

Leidžia Susivienijimas lietuvių Amerikoje. 1902–1907 m. ir 2001–2006 m. nėjo. 1896–1899 m. ėjo kas mėnesį Plimute, 1900–1901 m. – kas savaitę Pitstone. 1908 m. atgaivintas Pietų Bostone ir perkeltas į Niujorką, į ten įsigytus namus. Buvo leidžiamas kaip savaitraštis, nuo 1970 m. – mėnesinis laikraštis, išeina 10 numerių per metus. Tiražas 1984 m. – 4000 egz.
Magyla

Magyla senovės lietuvių mitologijoje – mirties deivė, Giltinės tarnaitė. Deivę tarp kitų pykčio ir nelaimių dievų mini M. Pretorijus. Pretorijus ją apibūdina kaip nuduriančią ar kankinančią deivę. Pagal J. Brodovskį ji buvo furija, o pasak P. Ruigio ji buvusi pykčio dievaitė. Bene įdomiausia N. Vėliaus versija, kad Magyla buvusi ne deivė, o demonas, esą magylų yra daug ir jo gali žmogų pražudyti kaip romėnų furijos.
Kanados istorija

Kanada 1867–1914

Po ilgų karų ir neramumų 1866 metais buvo pradėta svarstyti Kanados nepriklausomybė. 1867 m. liepos 1 d. buvo nuspręsta, kad Kanada taps savarankiška Anglijos dominija. 1870 ir 1871 prie tuometinių žemių buvo prijungta Manitoba ir Britų Kolumbija, 1905 – Saskačevanas ir Alberta.
Portimaunas

Istorija

Dabartinio miesto teritorijoje uostas veikė jau finikiečių ir senovės graikų laikais, kuri senovės Romoje išaugo į gyvenvietę. Valdant maurams miestas tapo Algarvės centru. Labai nukentėjo per 1755 m. žemės drebėjimą. 1924 m. Portimaunui suteiktos didžiojo miesto teisės. Tais pačiais metais tapo sekmininkų centru, kurie rengė misijas į Afriką ir Indoneziją.

Architektūra

Mieste išliko XV a. Švč. Mergelės Marijos gotikinė bažnyčia, XVI a. šv. Pranciškaus vienuolynas, XVII a. jėzuitų vienuolynas ir kolegija, šv. Katerinos tvirtovė, Alvoro pilis, šv. Juozapo koplyčia. Istorinime miesto centre gausu gyvenamųjų namų, dekoruotų akmens ir keramikos fasadais.
Algirdas Bružas

Algirdas Bružas (g. 1960 m. birželio 11 d. Kaune) – Lietuvos kompozitorius, pedagogas.

Biografija

Tėvas Stasys Bružas buvo savamokslis smuikininkas ir vargonininkas, motinos broliai Petras ir Mečislovas Bagdonavičiai – vargonininkai ir chorvedžiai, pusseserė Zita Bružaitė taip pat tapo kompozitore. Mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje, mokytojos L. Goldšteinienės fortepijono klasėje, vėliau – J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje, kur kompozicijos mokėsi pas kompozitorių A. Kubiliūną.  1984 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją, kompozicijos ir teorijos specialybę. Nuo 1984 m. dirba Šiaulių konservatorijoje, teorinių disciplinų dėstytojas. Nuo 1990 m. muzikos mokyklos prie Šiaulių konservatorijos mokytojas, nuo 1992 m. 2-osios vaikų muzikos mokyklos mokytojas. Nuo 1990 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys. 1986–1990 m. Lietuvos muzikų draugijos Šiaulių skyriaus pirmininkas.

Kūryba

Sukūrė apie šimtą įvairių žanrų ir tematikos kūrinių. Rašo simfoninę ir kamerinę muziką, operas, oratorijas, kantatas, mišias, muziką vaikams. Jo kūriniai yra pelnę eilę premijų. J. Naujalio ir F. Šuberto premijų laureatas.  2004 m. suteiktas Metų kompozitoriaus vardas.
Mokytoja koledže

Turinys

Į uždarą koledžą atvyksta nauja anglų kalbos mokytoja, kuri sukelia sumaištį ne tik tarp mokinių, bet ir tarp koledžo personalo, kurį sudaro vien vyrai...
Šilongas

Istorija

Miestas pradėjo kurtis 1864 m. britams čia įkūrus postą. 1874 m. čia įkurta Asamo sostinė. 1972 m. padalinus Asamą, jo sostinė perkelta į Dispurą, o Šilongas tapo naujos Meghalajos valstijos sostine.
Širdžių ėdikės

Siužetas

Maksina Konors apsukdavo galvą turtingiems vyrukams, ištekėdavo, o paskui nutikdavo taip, kad jos tikra duktė imdavosi veikti. Sukompromituoti vyrukai atseikėdavo kompensaciją ir išsiskirdavo. Jos visada veikdavo pagal šią schemą ir ji pasiteisindavo, tačiau kartais įvyksta netikėtų dalykų.
Vaga (Argentina)

Vaga – Argentinos lietuvių mėnesinis laikraštis, leistas nuo 1961 m. iki 1988 m. Buenos Airėse.

Istorija

Iki 1984 m. ėjo dukart per mėnesį. Tiražas 1961 m. – 500 egz., vėliau – 200 egz.
À

À ir à – lotynų abėcėlės raidė, sudaryta iš A ir viršuje pridėto kairinio kirčio diakritinio ženklo. Vartojama katalonų, prancūzų, galisų, italų, portugalų, škotų gėlų ir vietnamiečių kalbose.
À taip pat naudojama pinyin kalbos transliteracijoje. Sukurta prancūzų k. prielinksnio à pagrindu. Daugelyje kalbų raidė reprezentuoja balsę a.
Ramotai

Istorija

Kaimas įkurtas XV a. pirmoje pusėje. 1421 m. Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis šioje vietovėje suteikė 30 valakų žemės broliams Gžimislavui ir Ramotui Semiontkovams. Ilgus šimtmečius kaimas priklausė Ramotovskių šeimai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai.
Erčim FC

Istorija

Klubas įkurtas 1994 m. Yra daugkartiniai šalies čempionai. 
Žaidžia elito lygoje. 1996, 1998, 2000, 2002, 2007, 2008, 2012, 2013, 2015, 2016, 2017, 2018 m. tapo šalies čempionais.

Sudėtis (2018)

Atnaujinta: 2018 m. lapkričio 27 d.
Dmitrijus Polianskis

Biografija

1939 m. baigęs Charkovo žemės ūkio institutą, pradėjo dirbti komjaunimo Charkovo srities komiteto valstiečių jaunimo skyriaus vedėju. 1940 m. pradėjo tarnybą Raudonojoje Armijoje. Nuo 1942 m. iki 1945 m. buvo partinis funkcionierius Altajaus krašte, nuo 1945 m. – VKP(b) CK aparate.
Nuo 1949 m. iki 1952 m. – TSKP Krymo srities komiteto antrasis sekretorius, 1953–1955 m. – pirmasis sekretorius. Nuo 1952 m. iki 1953 m. dirbo Krymo srities vykdomojo komiteto pirmininku.
Nuo 1955 m. – TSKP Orenburgo srities, nuo 1957 m. – Krasnodaro krašto pirmasis sekretorius.
Nuo 1958 iki 1962 m. buvo Rusijos TSFR Ministrų tarybos pirmininkas. Nuo 1962 m. – TSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, nuo 1965 m. – pirmasis pavaduotojas.
1973–1976 m. buvo TSRS žemės ūkio ministru. Vėliau – diplomatinėje tarnyboje: nuo 1976 m. – TSRS ambasadorius Japonijoje, 1982–1987 m. – Norvegijoje.
TSRS Aukščiausiosios Tarybos 4–9 šaukimų deputatas. TSKP CK narys (1956–1981 m.), Nuo 1958 m. buvo kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius, 1960–1976 m. – Politinio biuro narys.
D. Polianskis 1962 m. su grupe TSRS vadovybės narių buvo atvykęs į Novočerkaską malšinti gyventojų nepasitenkinimo valdžia ir pritarė šaunamųjų ginklų panaudojimui prieš demonstrantus. Būdamas Krymo srities vadovu 1954 m. pritarė Krymo perdavimui iš Rusijos Ukrainai.
Konstantinas Puodėnas

Biografija

Gimė 1923 m. kovo 11 d. Rokiškyje. 1941 m. pradėjo studijuoti Vytauto Didžiojo universitete. 1944 m. pradėjo studijuoti lingvistiką ir literatūrą Vilniaus universitete. Baigęs mokslus dirbo buhalteriu įvairiose įmonėse. Dalyvavo Lietuvos esperantininkų bendrijos veikloje. Parengė lietuvių ir esperanto kalbų žodyną. Mirė 2009 m. gruodžio 22 d. Vilniuje, palaidotas Rokantiškių kapinėse.
Priekulės Ievos Simonaitytės gimnazija

Istorija

Priekulės parapinė mokykla jau veikė 1590 m. Mokykla 1878 m. tapo pasaulietine, jai išlaikyti karališkoji valdžia skyrė 3000 markių dotaciją. 1903–1919 m. mokytojavo tautosakininkas, vertėjas ir laikraščio „Keleivis“ redaktorius Vilhelmas Kučius. Prieš Antrąjį pasaulinį karą veikė lietuviška gimnazija. 1939 m. kovo 20 d. Vokietija užėmė Klaipėdos kraštą, uždaryta ir Priekulės lietuviškoji pradinė mokykla. Mokytojas S. Jankus gavo leidimą išvykti į Telšius, kur dirbo iki karo pabaigos.
1945 m. kovo 23 d. Priekulėje atkurta pradinė mokykla, į pirmą pamoką susirinko 16 moksleivių. 1945 m. mokyklą baigė 75 I-IV klasių mokiniai. Pirmas Priekulės progimnazijos mokytojų tarybos posėdis įvyko 1945 m. spalio 9 d., bet netrukus mokytojas S. Jankus paskirtas Priekulės valsčiaus Švietimo skyriaus vedėju. 1967 m. pastatytas 14 klasių priestatas, o 1977 m. 16 klasių priestatas su sporto sale ir valgykla.
2002 m. sudėti nauji plastikiniai langai, pastatyta nauja katilinė, kuri dujomis šildo mokyklą, sudėta nauja grindų danga, atnaujinta mokyklos sporto salė.
Nuo 1999 m. vyksta profiliavimas, yra du profiliai ir penkios pakraipos: kalbų ir lituanistinė, tiksliųjų mokslų, gamtos ir ekonominė, socialinių mokslų.

Mokiniai

Mokykloje mokėsi habilituotas mokslų daktaras Domas Kaunas (14 laida), profesorius Helmutas Arnašius, dailininkas Linas Julijonas Jankus (11 laida), skulptorė Dalia Matulaitė (8 laida), skulptorius Jonas Meškelevičius (15 laida), poetė Paulyna Žemgulytė (8 laida), žirginio sporto meistrai: Edmundas Klimovas, Zigmas Šarka, Gediminas Bardauskas, Viktoras Mažeika, Pranas Milkintas, gydytojas, kraštotyrininkas, dr. Vilius Ašmys, foto žurnalistas Albinas Stubra ir kt.
VolkswagenStiftung

VolkswagenStiftung (liet. Volkswagen fondas) – mokslo ir tyrimų paramos fondas Vokietijoje. Remiamas mokslas ir technika (tyrimai ir dėstymas), humanitariniai mokslai, gamtos mokslai, inžinerijos mokslai ir medicina. Svarbus tarpdiscipliniškumas, tarptautinė veikla. Kapitalas – 2,1 mlrd. eurų (2009 m.). 90 darbuotojų. Įsteigtas 1961 m.
Teisinė forma – visuomeninis privatinės teisės fondas (gemeinnützige Stiftung privaten Rechts). Būstinė – Hanoveris.

Istorija

Tuometinė Volkswagenwerk GmbH tapo akcine bendrove (Aktiengesellschaft, AG), 60 % akcinio kapitalo perleista privatiems asmenims (Vokietijos federacijai ir federalinėms žemėms liko po 20 % naujosios AG kapitalo). Pardavus akcijas už 1 mlrd. Vokietijos markių (DM) ir gaunant palūkanas iš kasmetinio pelno pagal VFR ir VFR žemėms priklausančias akcijas 1961 m. gegužės 19 d. įsteigtas fondas. Federacija likusias akcijas pardavė dabartinei Volkswagen AG, pajamas perleido fondui.
Nuo įkūrimo parėmė 3,5 mlrd. eurų 29 000 projektų. Kasmet skiriama 100 mln. eurų. Projektus vertina vertintojai (Gutachter) – žymūs mokslininkai.

Vadovybė

Generalinis sekretorius dr. Wilhelm Krull.
Kuratoriją sudaro 5 metams renkami 14 narių (1/2 skiria VFR Vyriausybė) ir Žemutinės Saksonijos vyriausybė. Pirmininkas – Žemutinės Saksonijos žemės atstovas.
Teodora Urszula Piłsudska

Biografija

Gimė iš Butlerių giminės kilusio pakamario Vincento Butlerio ir Mogilų giminės kilusios Malgožatos Bilevič šeimoje. Jos tėvui priklausė Repšėnų, Leliūnų ir kt. Anykščių krašto palivarkai, kurių bendras plotas siekė 4000 hektarų. Uršulė mokėsi Vilniuje, Šv. Marijos lankytojų ordino vienuolyne. Išmoko vokiečių, prancūzų kalbas, groti fortepijonu. 1832 m. susituokė (Paringyje) su 16 metų vyresniu Petru Pavelu Pilsudskiu. Tada su juo persikėlė gyventi į Lyduvėnus, vėliau – į Pašušvį. 1857 m. iš Pašušvio dvaro atkėlė Švč. Mergelės Marijos, Liūdinčiųjų Guodėjos, bažnyčią.
1862 m. fundavo Pajieslio bažnyčios statybą. 1885 m. atliko piligriminę kelionę iš Kauno iki Aušros vartų. Mirė 1886 m. Pašušvyje, palaidota Pajieslio bažnyčios šventoriuje.
Teodora Pilsudska ir Petras Pilsudskis susilaukė 8 vaikų: Ana, Otonas ir Ildefonsas mirė vaikystėje, kiti vaikai – Valerija, Julija, Teresė, Vincentas ir Juzefas Vincentas Pilsudskis.
Achilles '29

Istorija

2016-2017 m. žaidė Erste Divisie lygoje, ten užėmė 20-ą vietą ir iškrito į Tweede Divisie lygą. Moterų komanda 2017-2018 m. žaidžia Eredivisie Vrouwen lygoje.
Smūginis jautris

Smūginis jautris (angl. shock sensitivity; impact sensitivity) – sprogstamosios medžiagos požymis, rodantis gebėjimą sprogti nuo staigaus suspaudimo (dėl smūgio ar greta įvykusio sprogimo).
Geldapė

Geografija

Geldapė įsikūrusi Romintos girios pietvakariniame pakraštyje, prie Geldapės upės, (upės vardo pirminė reikšmė - Galdapė „giluma, -gilumas, loma, lomuota vietovė“),  2 km į pietvakarius nuo Geldapės ežero. Miestas pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Per miestą eina geležinkelis ir plentas į Elką bei bei kelias Seinai-Ungura. Į šiaurę nuo miesto yra Geldapės-Gumbinės Lenkijos-Kaliningrado srities sienos perėja.

Ekonomika

Geldapė priklauso Suvalkų specialiajai ekonominei zonai. Yra nedidelės medžio apdirbimo, popieriaus, maisto, siuvimo pramonės įmonės, ketaus liejykla.
Vincas Geiga

Biografija

Baigė Sankt Peterburgo kadetų mokyklą, 1910 m. baigė Vladimiro karo mokyklą. 1917 m. Rusijos imperijos kariuomenės kapitonas, Antrojo Sibiro mortyrų diviziono vadas.
Nuo 1919 m. sausio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. Buvo Artilerijo pulko pirmosios baterijos, nuo 1919 m. birželio mėn. pirmojo diviziono, 1921 m. rugpjūčio mėn. – 1926 m. Pirmojo artilerijos pulko vadas. 1923 m. pulkininkas. Vėliau gyveno Vaivadų dvare.
Vilkijos žemės ūkio mokykla

Istorija

1962 m. buvo įsteigta Vilkijos kaimo profesinė technikos mokykla (KPTM) Nr. 15. Ji buvo įsikūrusi tuometinio Vilkijos rajono įstaigoms pastatytame keturaukščiame pastate miestelio pakalnėje, prie karių kapinių. Mokykla buvo skirta 150 žmonių mokymui, o nuo 1962 m. traktorininko mašinisto profesijos mokymui - 2-ejų metų laikotarpiui - priimti 75 moksleivius.
1985 m. mokykla persikėlė į naujas (dabartines) patalpas Čekiškės g. Mokykloje buvo įvedami bendrojo lavinimo dalykai. Moksleiviai, baigę mokyklą, gavo ir specialybės, ir vidurinio mokslo baigimo dokumentą. Mokykla pavadinta Vilkijos profesinė technikos mokykla (VPTM) Nr. 75.
Po 1990 m. mokykla perorganizuota į Vilkijos žemės ūkio mokyklą su naujomis specialybėmis. Nuo 2000 m. mokykloje įdiegtas profilinis mokymas.
Per 1-jį mokyklos gyvavimo dešimtmetį mokyklai vadovavo penki direktoriai: Juozas Širvinskas, K. Maneikis, S. Pronskus, A. Bakasėnas, A. Ambrazevičius. Nuo 1972 iki 2007 mokyklai vadovavo direktorius Juozas Laimutis.
FC Viitorul

Istorija

2009 m. klubą įkūrė buvęs futbolininkas Gheorghe Hagi. 
2016/2017 m. sezone tapo Rumunijos čempionais.
Šiuo metu žaidžia elito divizione Liga I pirmenybėse.
Drageliškės

Istorija

1925 m. išskirstytas į vienkiemius. 1934 m. durpyne, 50 cm gylyje, prie kaimo aptiktas XIII–XIV amžiaus Drageliškių lobis.
Sivertas

Sivertas, Sv – tai išvestinis SI sistemos matavimo vienetas, kuriam 1979 m. suteikta švedų mokslininko R.M. Siverto, tyrusio radiacijos poveikį gyviems organizmams, pavardė. Sivertais matuojama jonizuojančiojo spinduliavimo lygiavertė dozė – kokiu radiacijos kiekiu buvo apšvitintas žmogus ar kitas organizmas. Nesisteminis lygiavertės dozės vienetas yra vadinamasis biologinis rentgeno ekvivalentas arba REM (Roentgen equivalent man, rem): 1 Sv = 100 rem arba 1 rem = 0,01 Sv.
Kadangi sivertas yra labai didelis dozės dydis, patogiau naudoti kartotinius jo vienetus – milisivertus (mSv, tūkstantoji siverto dalis), mikrosivertus (µSv, milijoninė siverto dalis), nanosivertus (nSv, milijardinė siverto dalis). Kalbant apie radiacinį foną, vietoje seniau plačiai vartotų mikrorentgenų per valandą dabar yra naudojami mikro arba milisivertai per valandą. Sąryšis tarp jų toks: 1 Sv = 100 rentgenų, 1 mSv = 100 milirentgenų, o 1 µSv = 100 mikrorentgenų.
Tiek gamtinė, tiek ir dirbtinė radiacija (jonizuojančioji spinduliuotė) žmoniją veikia nuo neatmenamų laikų. Prie gamtinio radiacinio fono, supančio mus visur bei kintančio priklausomai nuo geografinės vietovės, žmogus yra prisitaikęs. Tuo tarpu dirbtiniai radiacijos šaltiniai yra sukurti žmogaus ir yra naudojami moksle, medicinoje, žemės ūkyje, pramonėje.
Telesforas Šiurkus

Biografija

Buvo vyriausias daugiavaikėje 11 vaikų šeimoje, brolis Jonas Šurkus. Mokėsi Akmenės mokykloje, 1926 m. baigė Viekšnių progimnaziją, 1929 m. Šiaulių gimnaziją. 1929–1936 m. studijavo mediciną Kauno Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Medicinos fakultete. 1930–1931 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, baigė Karo mokyklą.
Po studijų buvo paliktas dirbti universitete, bet netrukus išėjo į praktinį darbą Kauno ligonių kasų poliklinikoje (dab. Centro poliklinika). Dirbo gydytoju vidaus ligų klinikoje, 1937 m. ėmėsi chirurgo darbo. Stažavosi Vienoje prof. G. Berio (Boehler) traumatologijos klinikoje. Prof. Mykolas Biržiška siūlė jaunam gydytojui dirbti Viekšniuose jo pastatytuose ir savivaldybei padovanotuose Sveikatos namuose, bet prof. Vlado Kuzmos kvietimu jis liko dirbti Hospitalinės chirurgijos klinikoje. Vokiečių okupacijos metais kartu su prof. V. Kuzma pašalintas iš universiteto, nuo 1942 m. dirbo Kauno 3-ojoje poliklinikoje.
1944 m. išrenkamas VDU Bendrosios chirurgijos katedros vedėju, po pusmečio – docentu. Pokario metais labai trūko gydytojų, todėl vienu metu teko eiti ketverias pareigas – Raudonojo Kryžiaus ligoninės Chirurgijos skyriaus vedėjo, ligoninės direktoriaus, 1945–1946 m. Medicinos mokyklos direktoriaus ir 1945–1951 m. Bendrosios chirurgijos katedros vedėjo. Kelerius metus dirbo Kauno srities, o sritis panaikinus – Kauno miesto vyriausiuoju chirurgu (1950–1956 m.).  Norėdamas atsidėti mokslui 1956 m. atsisakė abiejų direktoriaus pareigų, liko tik KMI Bendrosios chirurgijos katedros vedėju.
1949 m. vienas pirmųjų Vilniaus universitete apsigynė medicinos mokslų kandidato disertaciją. 1950 m. vienas pirmųjų šalyje pradėjo daryti tarakoplastines operacijas džiova sergantiems ligoniams, kasmet padarė po 280–300 operacijų. Jo iniciatyva Kauno medikai anksčiau už vilniečius pradėjo leisti mokslinius darbus. Tokių darbų profesorius parašė apie 120. 1956 m. parašė ir pirmąjį originalų lietuvišką vadovėlį „Bendroji chirurgija“, kuriuo studentai naudojasi iki šiol. Parašė kelias knygas ir monografijas. Daug prisidėjo prie lietuviškosios chirurgijos terminijos kūrimo. Nuo 1969 m. profesorius. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse (antkapinio paminklo skulptorė Dalia Palukaitienė).
Ekstrasistolija

Ekstrasistolija – priešlaikiniai širdies susitraukimai, sukeliami neįprasto širdies ritmo vedlio, t. y. ne sinusinio mazgo.
Ekstrasistolija įtariama, kai pacientas, esantis ramybės būsenos arba paveiktas fizinio ar emocinio krūvio, skundžiasi epizodiniais širdies ritmo permušimais. Ekstrasistolija gali sukelti silpnumą, galvos svaigimą, dėl jos gali sumažėti darbingumas. Dažnai ligoniai ekstrasistolių nejaučia arba atsitiktinai, pavyzdžiui, matuodamiesi arterinį kraujospūdį ar čiuopdami pulsą, pastebi jo sutrikimą (asimptominė ekstrasistolija).
Bet kuriuo atveju, ligą diagnozuoja gydytojas, būtina kreiptis pas specialistą patvirtinti arba paneigti diagnozę.
Pandektistika

Pandektistika (pandektotyra; gr. ir lot. pandectae – visa apimantis) – teisės mokslo šaka, išplėtota Vokietijoje, pradžioje tyrusi romėnų teisęs palikimą (pandektas). Pandektistika suformavo XIX a. Vokietijos civilistiką.
Vokietijoje romėnų teisė (pandektos, lot. digestai) turėjo paprotinės teisės galią bei teisės studijų metu buvo naudojama sprendžiant bylas bei uždavinius. Moksliškai išplėtota pandektų teisė Vokietijoje galiojo kaip bendroji teisė (gemeines Recht) iki pat 1900 m. (BGB įsigaliojimo), vėliau pasitraukė ir iš teisės praktikos. Romėnų teisės tyrinėjimai XXI a. tapo teisės istorija arba jos mokslo dalimi.
Pandektistai perdirbo bei išplėtojo romėnų teisės normas, abstrahuodami taisykles, ekstrahuodami teisinius principus bei teisines sąvokas bei išdėstydami tam tikra sistema. Pandektistika padėjo pagrindus naujajai Vokietijos civilinei teisei, išdėstytai kodifikuotame teisės akte.
Pandektistika save laikė istorine teisėtyra. Ši vokiečių mokslininkų išplėtota šaka priskiriama prie istorinės teisės mokyklos, kurios ištakos siekia XIX a. pradžią (pagrindė Friedrich Carl von Savigny nuošaly laikęsis nuo prigimtinės teisės Vernunftrecht atstovų).
Kai kuriose Vokietijos dalyse kaip partikuliarinė teisė galiojusios kodifikacijos bei prūsų Visuotinis žemės teisynas nebuvo įtakoti teisėtyros. Senoji (germanų teisė) nebuvo išplėtota. Romėnų teisės atžvilgiu vokiška teisė teisėtyrininkų darbo baruose negalėjo konkuruoti. Romėnų teisės pranašumai – aukštas abstrakcijos lygis bei sistematika – teoriniam nagrinėjimui, studijoms bei teisės tiriamiesiems darbams labiau tiko, be to įgyta patirtis buvo prasminga ir galiojančios teisės taikymo veikloje. Taip vėliau buvo sukurta ir privatinė teisė, moksliškai pagrįsta bei išplėtota, remiantis teisėtyros bei studijų pagrindu. Kartu tapo kultūros dalimi, vertybe, iki šiandienos nepraradusi aktualumo bei svarbos.
Pandektų teisė atitiko ir, pvz., liberalizmo nuostatas, pasisakė už teisėjo savivalės šalių atžvilgiu ir kiek įmanomą didesnį jo galių apribojimą. Pandektine sistema pagrįstas Vokietijos civilinis kodeksas (BGB) arba jo dalinės nuostatos buvo recepuotos ne tik Europoje (Šveicarija), bet ir Azijoje (Turkija, Tailandas, Korėja, Japonija).
Pandektistais buvo laikomi: Georg Friedrich Puchta, Karl Adolph von Vangerow, Georg Arnold Heise, Bernhard Windscheid, Heinrich Dernburg.