google/wiki40b huggingface dataset:
BBS

BBS (sutr. iš angl. Bulletin board system, liet., Elektroninė skelbimų lenta) yra kompiuterinė sistema su programine įranga, leidžiančia prisiskambinti ir, naudojant terminalinę programą, atsisiųsti arba įkelti bylas, skaityti naujienas, „plepėti“ (angl. chat), keistis žinutėmis ir net žaisti žaidimus. Buvo labai paplitusios XX amžiaus 9-10 dešimtmečiais. Šiuo metu jas beveik išstūmė internetas ir internetiniai forumai.

BBS Lietuvoje

BBS buvo glaudžiai susiję su nekomerciniu Fidonet tinklu. Didžioji dalis BBS buvo Fidonet mazgai. Iki 1991 m. balandžio 11 d. Lietuvos teritorijoje veikę mazgai buvo Estijos regiono sąrašuose. Buvo įkurtas atskiras Lietuvos regionas su numeriu 47, jo koordinatoriais buvo išrinkti Žygimantas Čepaitis, Šarūnas Končius, Svajūnas Laukineitis. 2009 metų spalio 2-ąją Fidonet Lietuvos regionas nustojo egzistuoti.
Papildomą „vertę“ turėjo kelias linijas palaikę BBS, leidę tiesiogiai bendrauti skirtingais kanalais prisijungusiems naudotojams.

Administravimas

BBS stočių administratoriais (IT žargonu – „SysOpai“) buvo Žygimantas Čepaitis, Jonas Marozas, Martynas Buožis, Šarūnas Končius, Dainius Valeiša, Svajūnas Laukineitis, Darius Liaugaudas, Giedrius Vegys, Jaroslavas Perepelica, Edvard Filistovic, Pranas Slušnys, Martynas Majeris, Algimantas Kantautas, Romas Pumpalavičius, Algis Kavaliauskas, Albertas Slavinskis, Mindaugas Laučius, Dainius Urbanavičius, Laurynas Butkus, Jonas Jasas, Gintaras Vedeikis, Andrius Šemeškevičius.
BBS kiekis 1997-98 m. pradėjo sparčiai mažėti. 1998 m. rudenį dar gyvavo 73 Fidonet tinklo Lietuvos regiono mazgai. BBS turėjo ir kai kurios kompanijos (pvz., „Stekas“, "Saitai"), jas naudoję savo produktų palaikymui ir ryšiui su vartotojais.

BBS pakeitimas interneto paslaugomis

BBS naudojimą sumažino sparčiai plintantis internetas. Procesą pagreitino „Telekomo“ privatizavimas (1998 m.) ir vietinių telefono skambučių apmokestinimas.
IPC centre įsikūrusi BBS, savo veikloje naudojusi Relcom tinklo naujienų grupes, vėliau tapo interneto paslaugas teikiančia įmone „Elneta“.
Aukso muziejus

Aukso muziejus (isp. El Museo del Oro) – 1939 m. įkurtas auksinių dirbinių muziejus Bogotoje (Kolumbija), turintis didžiausią pasaulyje ikikolumbinės eros aukso dirbinių kolekciją. Visą kolekciją sudaro virš 55 000 eksponatų, vienu metu lankytojams rodoma apie 6000.
Ekspozicijų salės padalintos pagal kultūras, kurioms priklauso aukso dirbiniai. Daugiausiai jų yra iš kimbajų, muiskų, zenu, kalima ir kitų senovės Amerikos civilizacijų. Nedidelė pokolumbinės eros aukso dirbinių kolekcija taip pat eksponuojama atskiroje patalpoje.
Ekspozicijos pabaigoje rodomi filmai apie pačius svarbiausius muziejaus turimus artefaktus.
Vokietijos teisė

Vokietijos teisė - Vokietijos teisinės sistemos dalis, kurią sudaro Vokietijos federalinė ir federalinių žemių teisė. Pagrindinis teisės šaltinis - įstatymas. Įstatymai pagal savo teisinę galią bei priėmimo subjektus yra federaliniai bei žemių įstatymai. Aukščiausias įstatymas - Vokietijos Konstitucija (vok. Grundgesetz, 'Pagrindinis įstatymas').

Vokietijos teisės šaltiniai

Daugelio teisės šakų įstatymai yra kodifikuoti teisės aktai (Civilinis, Baudžiamasis, Statybos, Komercinis, Vokietijos socialinis kodeksas, Aplinkos kodeksas ir kiti).
Jonas Gaika

Biografija

Mikalojaus Teodoro Gaikos sūnus.
Karjerą pradėjo 1530 metais nuo Vilniaus kašteliono Jurgio Radvilos tarnybos rūmuose. 1536 metais vyko pasiuntiniu nuo Radvilos į Maskvą pas kunigaikštį Obolenskį. 1546 metais buvo karaliaus dvariškis. Vėliau rusios raštininkas Lietuvos didžiosios kunigaikštienės Barboros Radvilaitės rūmuose. Nuo 1554 m. Gardino arklininkas, tuo pat metu, 1554–1566 m., buvo Lietuvos didysis raštininkas, Vilniaus raktininkas nuo 1556 m., rūmų maršalka 1564–1566 m., Bresto kaštelionas nuo 1566 m.
1552 metais LDK seimo su raštu pasiustas pas Maskvos bajorus. 1556 metais Vilniuje dalyvavo derybose su caro pasiuntiniais, kurie atvyko pas Žygimantą Augustą. Bazilo Tiškevičiaus pasiuntinybės(1558–1559), vykusios į Maskvą taikos derybų, narys.
Gaika buvo Žygimanto Augusto rėmėjas, ir jo politikos dėl valstybių sąjungos sudarymo tarp LDK ir Lenkijos. 1565 metais LDK pasiuntinybės, kuriai vadovavo Ostapas Valavičius ir kuri buvo pasiusta į seimą vesti derybas dėl bendros Seimo organizacijos ir Lenkijos karinės pagalbos, narys. Pasirašė Liublino unijos aktą.
Buvo Radvilų rėmėjas (ypač Mikalojaus Radvilos Rudojo).
Turėjo daug dvarų, buvo Ašmenos seniūnijos, Vilkijos, Utenos, Krasnoselsko Trabo seniūnas nuo 1555 m.
Kubaba

Deivės kultas

Visoje Mesopotamijoje buvo pastatyta šventyklų Hubabos garbei. Huritų eroje ji gali būti tapatinama su Kebat, arba Hepat, tituluojama deive Motina Hanana. Kubaba tapo senovės Sirijos miesto Karkemišo aukštutiniame Eufrate sergėtoja (vėlyvasis huritų – ankstyvasis hetitų laikotarpis). Ji minima luvių, mažiau – hetitų tekstuose, daugiausiai – huritų ritualų aprašymuose. Vėliau jos kultas plito ir pagrindinės deivės vardas buvo pritaikomas po hutitų iškilusiose Anatolijos regiono karalystėse. Vėliau Frygijos motinos (Matar Kubileya) atvaizdas su įrašais vaizduojamas iš akmens iškaltose skulptūrose. Lydijoje Hubaba buvo vadinama Kuvav ar Kufav, vėliau helenizuota į kitas panašias formas.
Homeozinis genas

Homeoziniai genai kontroliuoja pozicinį ląstelės identitetą – apsprendžia regioną ar poziciją embrione. Jie sukoncentruoja kitus genus, lemiančius organų, esančių tam tikrame segmente, raidą (veikia kaip selektoriai). Šie genai koduoja transkripcijos veiksnius (TV), reguliuojančius kitų genų aktyvumą (trans - veikiantys reguliaciniai elementai). Mutacijos homeoziniuose genuose lemia homeozę – vienos struktūros transformaciją į kitą.
Drapas

Drapas (pranc. drap 'gelumbė') – sunkus gelumbinis audinys, dažniausiai iš kočiotinių vilnonių verpalų. Drapas audžiamas sudėtingais 8–16 nyčių pynimais. Paprastai šis audinys būna dvisluoksnis; viršutinis sluoksnis dažniausiai iš geresnių siūlų. Drapo paviršiuje gali būti pūkas, kuris veliūriniame drape statmenas paviršiui, ratinuotame – raštuotas, uniforminiame drape (dažnai vadinamas tiesiog drapu) – suguldytas. Flokonės drapui (su peršiauštais rašto ataudais) būdingas gražus reljefinis pūko raštas.
Mėrūniškiai (ežeras)

Aprašymas

Lenkijos fiziografinių vietovardžių komisija suteikė ežerui Jezioro Mieruńskie Wielkie vardą, tačiau kai kuriuose žemėlapiuose ir leidiniuose vartojamas ir Garbaścica pavadinimas. 2005 m. mokslininkai ištyrė ežero vandens švarumą ir priskyrė II ežero vandens švarumo kategorijai. Ežero kraštovaizdis yra vaizdingas, aplinkiniai miškai, pievos ir laukai. Tai eutrofinis ežeras, pakrantėse auga dėmbliai ir meldai. Litoralėje auga povandeniniai augalai, tokios sąlygos yra labai palankios veistis žuvims, kurių šiame ežere yra ganėtinai daug. 1945-1990 m. ežeras priklausė Garbaso kaimo lenkiško tipo kolūkiui. Ežero krantai neuakšti su keliomis įlankomis. Rytinėje ežero pakrantėje eina kelias Bitkovas-Želazkai. Pietvakarinėje ežero dalyje yra upokšnis jungiantis ežerą su Mažuoju Mėrūniškių ežeru. Šalia ežero yra XVII a. evangelikų liuteronų bažnyčios griuvėsiai ir senovinės jotvingių gyvenvietės liekanos. Prie ežero yra anksčiau veikusio Garbaso siaurojo geležinkelio paskutinė stotelė, pastatyta 1911 metais.
BK 1913

Istorija

2006 m. geriausi klubo žaidėjai perėjo į naują FC Fyn klubą.
Anaboliniai steroidai

Anaboliniai (androgeniniai) steroidai – natūralūs ar sintetiniai steroidiniai hormonai, spartinantys anabolinius procesus (ląstelių augimą, dalijimąsi, baltymų sintezę), kurie ypač pasireiškia raumeniniame ir kauliniame audiniuose.
Afghan FC Chaman

Istorija

Klubo ištakos siekia 1960 m.
Liunenas

Istorija

2001 m. birželio mėn. sudaryta partnerystės sutartis su Lietuvos miestu Panevėžiu.
Evenkų kalba

Klasifikacija

Evenkų kalba priskiriama tungusų kalbų šeimai. Jos panašumas į mandžiūrų kalbą, kuri yra geriausiai aprašyta šeimos kalba, pastebėtas prieš kelis šimtus metų, pirmiausia botaniko P. S. Pallas XVIII a. pabaigoje, vėliau šiuolaikinių lingvistų tyrimų XIX a. viduryje. Tiksli vidinė tungusų kalbų šeimos vidinė struktūra tebėra diskutuotina. Kai kurie mokslininkai išskiria dvi pošeimes: mandžiūrų ir visų kitų tungusų kalbų, įskaitant evenkų kalbą. Ethnologue skirsto tungusų kalbas į šiaurinę ir pietinę pošeimes, evenkų kalba kartu su evenų ir negidalų kalba priskiriamos šiaurinei pošeimei, o pietinė grupė dar dalinama į pietvakarių (tarp jų ir mandžiūrų kalba) bei pietryčių (nanajų kalba ir kitos). Kiti mokslininkai išskiria tris ar daugiau pošeimių.
Platesniame kontekste kai kurie mokslininkai tungusų kalbas priskiria siūlomai Altajaus kalbų šeimai kartu su tiurkų ir mongolų kalbomis, tačiau pats Altajaus kalbų šeimos egzistavimas daugelio lingvistų yra ginčijamas.

Dialektai

N. Bulatova suskaičiuoja 14 tarmių ir 50 potarmių Rusijoje, tarp Jenisiejaus ir Sachalino. Remiantis fonologija evenkų kalbos dialektai skirstomi į tris pagrindines grupes: šiauriniai, pietiniai ir rytiniai dialektai.

Literatūra

Iki lotynų abėcėlės įvedimo 1931 m. ir o to sekusio jos pakeitimo kirilica 1936-7 m. evenkai savo rašto sistemos neturėjo. Bendrinė kalba iš pradžių rėmėsi Nepa dialektu iš pietinio pogrupio, bet XX a. šeštajame dešimtmetyje buvo perplanuota remiantis Akmenuotosios Tunguskos dialektu.

Istorija

Rusijoje evenkų kalbos abėcėlė sukurta 1931 m. lotynų abėcėlės pagrindu, o 1937 m. pakeista į kirilicą. Kinijoje evenkų kalbai naudojamas mongolų raštas.
Jonelaičių apylinkė

Istorija

Įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
1954 m. prijungta dalis Džuikų apylinkės, o dalis Jonelaičių apylinkės prijungta prie Aukštelkės apylinkės, Gilvyčių apylinkės ir Kurtuvėnų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Jonelaičių apylinkė prijungta prie Kurtuvėnų apylinkės ir Kužių apylinkės.
Rapsodija

Rapsodija (gr. rhapsodia – rečitatyvinis epinės poezijos dainavimas) – muzikos žanras; laisvos formos kūrinys paprastai liaudies melodijų temomis. Rapsodija būna instrumentinė (fortepijonui, orkestrui, fortepijonui ir orkestrui), kartais ir vokalinė instrumentinė (J. Bramso rapsodija altui, vyrų chorui ir orkestrui).
Rapsodija turi ciklinę, vientisinę, monociklinę formą.
Atsirado XVIII a. pabaigoje. Reikšmingų rapsodijų yra sukūrę F. Listas (19 vengrų rapsodijų), E. Šabrijė, A. Kazela, Dž. Eneskus, A. Dvoržakas, S. Rachmaninovas, M. Karlovičius („Lietuviškoji rapsodija“, 1906 m.). Rapsodijų parašė ir lietuvių kompozitoriai, tokie kaip B. Dvarionas, J. Švedas, S. Vainiūnas, V. Paltanavičius.
Lietuvos didysis maršalka

Lietuvos didysis maršalka – vienas aukščiausių Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos centrinės valdžios pareigūnų.
Pareigybę įsteigė Vladislovas Jogaila apie 1398 m., o 1409 m. jam buvo suteikti tokie pat įgaliojimai, kokius turėjo Karūnos didysis maršalka.
Karsavos savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Ludzos rajono dalies.
Vytautas Kaltenis

Biografija

1970 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.
1972 m. pradėjo dirbti laikraščio „Tiesa“ redakcijoje: atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, skyriaus vedėjas, redakcinės kolegijos narys. 1994–1996 m. dienraščio „Diena“ korespondentas.  Nuo 2000 m. Mažosios Lietuvos enciklopedijos redakcinės kolegijos narys, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas leidybai. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius. Už publicistikos knygą "Ak, gražus dangau! Klaipėdietiški pasakojimai" (2008 m. išleido Mažosios Lietuvos fondas bei Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas), į kurią sudėti 1960–2008 metų pasakojimai iš susitikimų su krašto senbuviais lietuvininkais, suteikta I. Simonaitytės literatūrinė premija.
Daugiausia rašė kraštotyros, istorijos, etnokultūros temomis, Lietuvos radijuje buvo įrašyta radijo pjesė apie I. Simonaitytę, spaudai parengta kultūrinės publicistikos knyga.
Reduitas

Reduitas (angl. réduit, iš pranc. réduit 'slėptuvė') – vidiniai tvirtovės įtvirtinimai, paprastai iš glaudžiai išsidėsčiusių įtvirtintų statinių, skirtų gynybai. Pradžioje reduitai būdavo slėptuvė įgulai, kurią išstūmė iš pagrindinės gynybos linijos ir puola iš visų pusių.
Reduitu laikomas ir bet koks įtvirtintas punktas pagrindinių įtvirtinimų užnugaryje, sudarantis paskutinį gynybos mazgą. Pvz., dažnai tvirtovėse reduitais būdavo jų įtvirtinta centrinė dalis, citadelė.
Šilų ąžuolas

Augavietė

Augavietė yra Puodžiškių miške, priklauso Pakruojo miškų urėdijos Klovainių girininkijos (72 kv., 7 skl.) teritorijai. Į rytus nuo ąžuolo plyti Šermukšnių durpyno botaninis–zoologinis draustinis. Paminklinis medis auga atokioje vietoje, apsuptas brandaus miško, visai šalia buvusios kirtavietės, užsodintos ąžuoliukais ir apaugusios savaiminiu berželių jaunuolynu, apjuostos tinklo tvora. Aptvertas sklypas šiauriniu pakraščiu priartėja prie ąžuolo (apie 20 m), vakariniu – ribojasi su kvartaline proskyna, kurioje ant miško keliuko stūkso nemažas riedulys, pietiniu – su žvyrkeliu, vedančiu per mišką į Šilų viensėdį. 2019 m. duomenimis, kelio nuorodų ar kitų pastebimų informacijos ženklų prie objekto nebuvo. 
LR Aplinkos ministras ąžuolą paskelbė valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 1999 m. lapkričio 3 d. įsakymu Nr. 345.
Lūkstas

Geografija

Lūksto dubuo susidaręs buvusio ledo luisto vietoje. Kranto linijos ilgis 20,5 km. Šiaurės vakarų krantas statokas, šiaurės rytų (Debesnų pelkė) ir pietinis krantai pelkėti. Ežero pakrantėse daugiausia auga miškeliai. Įteka Sietuvos, Gardena, Domantas, Ungurys ir dar trys upeliai. Iš ežero išteka Varnelė; ežeras priklauso Ventos baseinui. Baseino plotas 76,3 km². Ežero pratakumas 77%. Šiaurės vakarų krante atabradas smėlingas, kitur apaugęs žoline augalija.
Plotas 991 ha. Ilgis iš šiaurės į pietus 6,15 km, didžiausias plotis 3,45 km. Paviršiaus altitudė 154,7 m. Didžiausias gylis 7 m, vidutinis gylis 3,6 m.

Reikšmė

Prie ežero yra Mažojo Palūksčio akmens amžiaus gyvenvietė, Mažojo Palūksčio alkavietė. Tarp Lūksto ir Paršežerio yra Sietuvos kūlgrinda. Ledynų sąnašose rasta gintaro (vad. Palūksčio gintaringasis krantas). Prie Lūksto esančios gyvenvietės: Graužai, Unguriai, Jonikaičiai, Kulšiškiai, Mažasis Palūkstis, Didysis Palūkstis. Rytine pakrante eina kelias  160  Telšiai–Varniai–Laukuva , šiaurvakarine -  3239  Rietavas–Tverai–Varniai .
Šiaurės vakarų krantas – Varnių poilsiavietė. Joje kasmet vyksta tarptautiniai festivaliai „Bliuzo naktys“ ir „Kilkim žaibu“.
Juozas Lūža

Biografija

Gimė ir užaugo Kretingos apskrities Kartenos valsčiaus Kupšių kaimo ūkininkų Juozapo ir Karolinos Lūžų šeimoje.
Baigęs Kartenos pradžios mokyklą, mokėsi Kretingos progimnazijoje, Plungės mokytojų seminarijoje. 1936 m. baigė agronomijos studijas Žemės ūkio akademijoje Dotnuvoje.
Dirbo Jaunųjų ūkininkų ratelių instruktoriumi Marijampolės ir Klaipėdos apskrityse. Vėliau buvo paskirtas agronomu į akcinę bendrovę "Lietuvos cukrus", dirbo joje žaliavų skyriaus vedėju.
1944 m. pasitraukė į Vakarus, apsigyveno Anglijoje, dirbo pramonės įmonėse. Vėliau dirbo lietuvių „Nidos“ knygų klubo spaustuvės linotipininku, redagavo leidžiamas knygas, o 1973 m. pradžioje tapo laikraščio „Europos lietuvis“ redaktoriumi.

Visuomeninė veikla

Būdamas studentas, įsijungė į visuomeninių organizacijų ir ūkinių draugijų veiklą, buvo aktyvus ateitininkas.
Laisvu nuo darbo metu rašė ir leido ūkininkams skirtus patarimus apie cukrinių runkelių auginimą, ūkininkavimą, bendradarbiavo spaudoje.
Paitraukęs į Vakarus, aktyviai dalyvavo Didžiosios Britanijos lietuvių organizacijų veikloje, steigė Didžiosios Britanijos lietuvių sąjungos (DBLS) skyrius, jiems vadovavo arba buvo jų valdybų narys, skaitė įvairiuose renginiuose paskaitas. 1957 m. buvo išrinktas Lietuvių Sodybos vedėju, kuriuo dirbo keliolika metų. DBLS centro valdybos narys ir LNB direktorius, DBLS Londono centrinio skyriaus narys, Tautos fondo atstovybės valdybos narys. Lietuvių Sodyboje užveisė vaismedžių sodą, o nederlingą žemę apsodino pušimis.
Providenijos rajonas

Geografija

Rajonas yra Čiukčių pusiasalio pietuose, prie Beringo jūros ir Anadyrio įlankos. Paviršius kalnuotas, gausu smulkių ežerų, pelkių. Telkšo stambus Ačeno ežeras. Priklauso Arakamčečeno, Ytigrano salos.

Istorija

Rajonas įkurtas 1957 m.
Evridiki

Dalyvavimas Eurovizijoje

Evridiki kaip pritariamoji vokalistė Eurovizijoje dalyvavo 1983, 1986 ir 1987 m. Vėliau dalyvavo, kaip pagrindinė vokalistė. Tiek 1992 m. Eurovizijoje Švedijoje, kur Evridiki pristatė dainą Teriazoume, tiek 1994 m. Airijoje su daina Ime Anthropos Ki Ego ji užėmė 11 vietą. 2007 m. Evridiki atstovavo Kiprą su daina Comme Ci, Comme Ça ir pusfinalyje užėmė 15 vietą bei į finalą nepateko.
Muzikos instrumentas

Muzikos instrumentas – daiktas, sukurtas ar modifikuotas muzikai atlikti.
Nors muzikos instrumentu gali tapti bet kas, kuo galima išgauti garsą, paprastai šis terminas vartojamas įvardyti tik tiems daiktams, kurie yra pagaminti su specialiu tikslu muzikuoti.

Istorija

Šumerų mieste Ure XX a. 3 deš. buvo iškasta senovinių muzikos instrumentų: devynios lyros, dvi arfos, sidabrinė fleita, sistrų ir cimbolų. Manoma, kad šie instrumentai buvo pagaminti 2600–2500 m. pr. m. e.
Nipūre rastoje dantiraščio lentelėje minimi lyros stygų pavadinimai. Tai yra ankstyviausias žinomas notacijos pavyzdys.
LBS buriavimo mokykla

Lietuvos buriuotojų sąjungos buriavimo mokykla – 1936–1937 m. Smiltynėje veikusi buriavimo mokykla.

Mokyklos įsteigimas

1936 m. liepos 1 d. mokyklą Smiltynėje įsteigė Lietuvos buriuotojų sąjunga. Mokyklos tikslas supažindinti jaunimą su jūrininkystės pagrindais, propaguoti buriavimą, ruošti buriuotojus ir jachtų vadus. Pilnas kursas, steigėjų sumanymu, turėjo užtrukti trejus metus. Kiekvieniems mokslo metams skirta sava klasė: pirmaisiais metais – vidaus plaukiojimo jachtų vadų kursas („A“ klasė), antraisiais metais – jūrų pakrantės plaukiojimo jachtų vadų kursas („B“ klasė), trečiaisiais metais – jūrų plaukiojimo jachtų vadų kursas („C“ klasė).
Mokykloje buvo kariška drausmė, auklėtiniai gyveno mokyklos patalpose. Už mokslą ir išlaikymą nustatytas 100 litų mokestis. Į mokyklą buvo priimami ne jaunesni kaip 16 metų amžiaus, turintys nemažesnį kaip 4 klasių išsilavinimą piliečiai, nepriklausomai nuo lyties.
Mokyklos reikmėms buvo nupirkta jachta „Žalčių karalienė“.

1937 m.

1937 m. mokyklos viršininku paskirtas Juozas Andžejauskas, mokyklos inspektorius – A. Patas, lektoriai – Valteris Didžys, Fricas Buntinas, Povilas Julius Labanauskas, S. Dagys, instruktoriai – Kalvaitis ir Bučys. 
Mokykla darbą pradėjo birželio 27 d.
Makaronai po-flotski

Makaronai „po-flotski“ (rus. макароны по-флотски, 'makaronai jūreiviškai') – rusiškos virtuvės patiekalas, kurio pagrindinės sudedamosios dalys yra atskirai išvirti makaronai, sumaišyti su pakepinta konservuota mėsa ar mėsos faršu. Be to, gali būti pridedama supjaustytų svogūnų ir pagal skonį druskos bei pipirų apkepimui su smulkinta mėsa. 
Panašūs patiekalai – su makaronais sumaišyta smulkinta mėsa – ruošiami tiurkų tautų virtuvėse (laghman, beshbarmak).

Istorija

Pirmą kartą patiekalas su tokiu pavadinimu aprašytas 1955 m. išleistoje knygoje „Kulinarija“, po to – 1965 m. leidinyje „Originalioji virtuvė“. Tai reiškia, kad „jūreiviški“ makaronai tapo plačiai žinomi po Antrojo pasaulinio karo.
Makaronų pavadinimo kilmė iki šiol išlieka neaiški, tačiau „makaronai po-flotski“ minimi sovietų konstruktoriaus Boriso Čertoko (1912–2011) monografijoje, aprašiusioje įvykius, kurie vyko sovietų povandeniniame laive 1955 m. TSRS šie makaronai buvo gaminami konservų pavidalu, buvo vykdomi šio patiekalo konservacijos tyrimai. Patiekalas dėl savo paprastumo ir geros mitybinės vertės tapo vienu populiariausių namuose ruošiamų valgių, be to, buvo lengva pagaminti lauko sąlygomis. Jis buvo vaikų darželių, mokyklų, studentų ir darbininkų valgyklose, kariuomenės ir laivyno personalo valgiaraščiuose.
Bristolis

Istorija

Miestas gavo karališką privilegiją 1155 m., grafyste tapo 1373 m. Puse tūkstantmečio Bristolis buvo antras-trečias Anglijos miestas iki greito Liverpulio, Birmingamo ir Mančesterio iškilimo per pramoninę revoliuciją XVIII a. pabaigoje.
Rytų Indijos kalnagūbris

Rytų Indijos kalnagūbris (arba 90-asis rytų kalnagūbris) – povandeninis kalnagūbris Indijos vandenyne. Išsidriekęs beveik išilgai 90 ° r. ilg. dienovidinio (tarp 10 ° š. pl. ir 34 ° p. pl.). Ilgis ~5000 km, plotis iki 450 km. Vyraujantis gylis virš gūbrio 2000–2500 m, virš kai kurių viršukalnių (pietinėje dalyje) – 549 m.
Rūta Paškauskienė

Karjera

1984 m. sulaukusi dvylikos Rūta jau buvo tapusi Lietuvos suaugusių stalo teniso čempione. Nuo to laiko pradėjo atstovauti Lietuvai įvairiose tarptautiniuose čempionatuose. Tiesa, maždaug 2 metus prarado, nes Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, nebuvo galimybių dalyvauti užsienyje vykstančiuose stalo teniso varžybose. Bet vėliau viskas susitvarkė ir jos kaip sportininkės karjera tęsėsi.
1994 m. Pasaulio jaunimo pirmenybėse R. Garkauskaitė laimėjo sidabro medalį, o 1996 m. Australijoje vykusioje universiadoje kartu su K. Totilaite – sidabrą. 1994, 1996 ir 2002 metais įvairiuose turnyruose R. Garkauskaitė-Paškauskienė ir J. Prūsienė iškovojo bronzos medalius. 2002 metais R. Garkauskaitė-Paškauskienė iškovojo sidabro, 2000, 2005, ir 2007 metais – aukso medalius. Atlantos olimpinės žaidynės R. Garkauskaitė vienetų varžybose užėmė 17 vietą. 2000 m. Sidnėjaus olimpiadoje R. Garkauskaitė-Paškauskienė ir J. Prūsienė moterų dvejetų varžybose iškovojo aukštą 9 vietą.
2002 ir 2006 metais R. Paškauskienė su serbu Aleksandru Karakaševičiumi tapo Europos mišrių dvejetų čempionais.

Asmeninis gyvenimas

Rūta mokėsi Kauno 13-joje vidurinėje, baigusi LKKA. Laisvalaikio pomėgiai: ilsėtis gamtoje, plaukioti. Jos pirmoji, ir dabartinė trenerė yra jos mama Romualda Garkauskienė. Ištekėjusi, turi sūnų vardu Dovydas.
Dalia Kutraitė-Giedraitienė

Biografija

Gimė tremtinių šeimoje, grįžusi su tėvais į Lietuvą, gyveno Kaune. 1959–1970 m. mokėsi Kauno Salomėjos Nėries vidurinėje mokykloje. 1975 m. baigė Vilniaus universitetą ir įgijo žurnalistės specialybę. Studijuodama universitete pradėjo bendradarbiauti Valstybinio radijo Vaikų ir jaunimo laidų redakcijoje.
1975–1988 m. LRT Vaikų ir jaunimo laidų redakcijos laidos „Labanakt, vaikučiai“ redaktorė. Rengė įvairias laidas vaikams ir moksleiviams – „Fantazijos šalyje“, „Menininkai – vaikams“, „Moksleivių klubas“ ir kt. 1988–1992 m. Vaikų ir jaunimo laidų redakcijos vyr. redaktoriaus pavaduotoja. 1988–1992 m. rengė ir vedė laidą „Viltys ir likimai“, 1992–1993 m. kultūrinę-publicistinę programą „Nojaus arka“. 1991–1998 m. stažavo Danijoje, Švedijoje, JAV. 1992–1997 m. LTV kūrybinio susivienijimo „Jūsų studija“ vyriausioji redaktorė, 1997 m. LTV programų direktorė. 1993–1994 m. kūrė laidą apie garsias Lietuvos šeimas „Renome“, nuo 1994 m. rengė laidas „Likimai“, „Atgarsiai“. 1997–1999 m. LTV laidos „Kalbina Dalia Kutraitė“ vedėja ir autorė. 
1998–1999 m. Vilniaus miesto savivaldybės mero Rolando Pakso patarėja ryšiams su visuomene. 1999 m. birželio-lapkričio mėn. R. Pakso vyriausybės kanclerė. 1999–2000 m. VšĮ „Rolando Pakso fondas“ direktorė. 2000 m. balandžio-spalio mėnesiais vėl Vilniaus miesto mero R. Pakso patarėja. 2000–2003 m. LR Seimo narė, 2000–2001 m. Seimo Liberalų frakcijos seniūnė, gruodžio mėn. išstojo iš frakcijos ir perėjo į Liberaldemokratų frakciją.  2003 m. prezidento R. Pakso patarėja, socialinės politikos grupės vadovė. 2003 m. išrinkta Vilniaus miesto savivaldybės tarybos nare, bet mandato atsisakė. Nuo 2005 m. komunikacijos bendrovės „Strateginių komunikacijų centras“ direktorė. Skaito paskaitas VU KF, Žurnalistikos instituto, Verslo ir vadybos akademijos studentams. 
Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, viena iš „Vilniaus klubo“ steigėjų ir narė, piliečių judėjimo „Vilniaus forumas“ organizatorė. 1999–2001 m. Lietuvos liberalų sąjungos narė, nuo 2000 m. LLS pirmininko pavaduotoja, Etikos komisijos pirmininkė. Nuo 2001 m. Liberalų demokratų partijos narė.
Vyras Virginijus Giedraitis, sūnūs Lukas ir Simonas.