google/wiki40b huggingface dataset:
Zachiejus

Zachiejus (sen. gr. Ζακχαῖος, Zakchaios, „Tyrasis“ arba „Teisingasis“, hebr. זכי, aram. „Tasai, kurį Dievas atsimena“. ) - Jericho muitininkų viršininkas. Jis minimas Luko evangelijoje (Lk 19,1-10) kaip Jericho muitininkų viršininkas ir turtuolis, gyvenęs Jėzaus laikais. Miesto žmonės jį laikė nusidėjėliu – nesąžiningai elgėsi rinkdamas mokesčius, o nuolat liesdamas pagonių monetas, religiniu požiūriu buvo nešvarus.
„Atvykęs į Jerichą, Jėzus ėjo per miestą. Ten buvo žmogus, vardu Zachiejus, muitininkų viršininkas ir turtuolis. Jis troško pamatyti Jėzų, koks jis esąs, bet negalėjo per minią, nes pats buvo žemo ūgio. Zachiejus užbėgo priekin ir įlipo į šilkmedį, kad galėtų jį pamatyti, nes jis turėjo tenai praeiti. Atėjęs į tą vietą ir pažvelgęs aukštyn, Jėzus tarė: „Zachiejau, greit lipk žemyn! Man reikia šiandien apsilankyti tavo namuose“. Šis skubiai nulipo ir su džiaugsmu priėmė jį. Tai matydami, visi murmėjo: „Pas nusidėjėlį nuėjo į svečius!“ O Zachiejus atsistojęs prabilo į Viešpatį: „Štai, Viešpatie, pusę savo turto atiduodu vargšams ir, jei ką nors nuskriaudžiau, grąžinsiu keturgubai“. Jėzus tarė: „Į šiuos namus šiandien atėjo išganymas, nes ir jis yra Abraomo palikuonis. Žmogaus Sūnus atėjo ieškoti ir gelbėti, kas buvo pražuvę“.“
I m. e. amžiuje Jerichas buvo turtingas ir svarbus miestas, įsikūręs Jordano upės slėnyje. Jis kontroliavo pagrindinius kelius, vedančius į Jeruzalę bei į rytinį Jordano upės krantą. Šalia miesto augo palmės bei plačiai žinomi balzaminiai medžiai (bosvelijos), kurių kvapas pripildydavo orą kelis kilometrus aplinkui. Ten augo ir evangelijoje minimas šilkmedis (sikomoras), kuris buvo atvežtas iš Egipto ir gerai pritapo šiltame Jericho, esančio 300 metrų žemiau jūros lygio, klimate. Ir šiuo metu Jeriche auga galingas šilkmedis, į kurį neva ir buvo įlipęs Zachiejus.
Yra kelios tolesnio Zachiejaus likimo versijos. Pasak Pseudo Klemenso, jis draugavo su šv. Petru, kuris Zachiejų paskyrė pirmuoju Cezarėjos vyskupu. Klemensas Aleksandrietis savo knygoje Stromata jį sutapatino su evangelistu Matu, kuris po Jėzaus įžengimo į dangų pakeitė Judą Iskariotą. Viduramžių legenda teigia, kad Jėzui išsiuntus apaštalus Dievo karalystės skelbti Zachiejus nuvyko į Galiją ir ten pasivadinęs Amaduru skelbė evangeliją Rokamadure, vėliau pavadintame jo vardu.
Vera Muchina

Vera Muchina (rus. Вера Игнатьевна Мухина; 1889 m. liepos 1 d. Rygoje – 1953 m. spalio 6 d. Maskvoje) – žymi sovietų skulptorė. Žymiausia jos skulptūra įvardijamas monumentas „Darbininkas ir kolūkietė“ (1937).
Los Andželo zoologijos sodas

Los Andželo zoologijos sodas (angl. Los Angeles Zoo) yra 1966 metais įkurtas didelis zoologijos sodas, esantis Grifito parke, Los Andžele, Kalifornijoje, kuriame gyvena apie 1 100 gyvūnų iš viso pasaulio. Sodas dirba kiekvieną metų dieną nuo 10 valandos ryto iki 5 valandos vakaro, išskyrus gruodžio 25-ąją. Sodas užima 0,5 km² teritoriją, kurioje gyvena daugiau kaip 250 gyvūnų rūšių.
Šiuo metu zoologijos sode vyksta statybų darbai, 2007 metų lapkritį atsidarė naujas gorilų eksponatas, po kelerių metų sode turėtu atsirasti naujų beždžionių, dramblių, bei įvairių drėgnojo miško gyvūnų.
Apeldornas

Dviračių sportas

Mieste yra Omnisport Apeldoorn, kuriame 2011 m. vyko pasaulio treko čempionatas ir Europos treko čempionatas.
Bukonys

Aplinkinės gyvenvietės

ŠĖTA – 10 km
Mimainiai – 3 kmTulpiakiemis – 13 kmJakutiškiai – 15 km
DELTUVA – 21 kmPetrašiūnai – 4 km
JONAVA – 18 kmMilagainiai – 5 km
Jurdaičiai

Geografija

Rytiniu Jurdaičių pakraščiu teka Vešėtinis. Kaimą supa Beržynės, Maldenių (Obelynės) ir Didmiškio miškai. Prie Jurdaičių yra gamtos paminklai: į šiaurės rytus nuo kaimo – Beržynės ąžuolas (Beržynės miškas), į pietus – Maldenių ąžuolas (Maldenių miškas).

Pensionas

Valstybinė stacionari globos įstaiga, skirta nuolat gyventi įvairaus amžiaus asmenims nuo 18 m., turintiems psichinę negalią, kuriems reikalinga nuolatinė ar laikina globa ir slauga. Pensionas įsikūrė 1953 m., kai dvarininko Komaro medžioklės dvare buvo įkurti senelių ir invalidų namai. Praėjus ilgam reorganizaciniam laikotarpiui, kurio metu buvo keičiami įstaigos pavadinimai, nors veiklos paskirtis beveik nekito, 1990 m., padaugėjus gyvenamųjų pastatų, čia įsteigtas Jurdaičių pensionas.
Lars Løkke Rasmussen

Biografija

1986–1989 m. buvo Danijos liberalų partijos (Venstre) jaunimo organizacijos vadovas. 1992 m. baigęs teisės studijas Kopenhagos universitete, užsiėmė privačia praktika. 1998 m. išrinktas Frederiksborgo meru. Nuo 1994 m. – Folketingo (Danijos parlamento) deputatas.
2001–2007 m. vadovavo Vidaus reikalų ir sveikatos apsaugos ministerijai. 2002 m. jis pasiekė sutarimą tarp valdančiųjų partijų dėl galimybės valstybinių ligoninių pacientams (jei per du mėnesius jie nepasveiko) pasirinkti privačią ligoninę. 2007 m. šis terminas buvo sumažintas iki vieno mėnesio. Vykdant administracinę reformą, vietoje 13-kos komunų sukurti 5 regionai, nuo 271 iki 98 sumažintas municipalitetų skaičius.
2007–2009 m. L.L.Rasmusenas buvo Danijos finansų ministras.
Andersą Foghą Rasmusseną išrinkus NATO generaliniu sekretoriumi, 2009 m. balandžio 5 d. paskirtas Danijos ministru pirmininku. 2009 m. Danijos vyriausybė buvo pirmoji, leidusi Rusijai tiesti Nord Stream dujotiekį Baltijos jūros dugnu per savo teritoriją.
Nors 2011 m. rugsėjo mėn. vykusiuose parlamento rinkimuose jo vadovaujama partija gavo daugiausia (26,7 %) balsų, tačiau valdančiąją koaliciją suformavo Danijos socialdemokratų partija. Spalio 3 d. L.L.Rasmusenas atsistatydino, naująja premjere tapo Helle Thorning-Schmidt.
Aukštaičių rūbai

Aukštaičių tautiniai rūbai – lietuviškojo tautinio kostiumo stilius didžiausiame Lietuvos regione Aukštaitijoje, XIX a. pabaigos – XX a. vidurio valstiečių išeiginiai rūbai. Naudojami kaip etalonas, pristatant Lietuvą tarptautiniuose renginiuose.

Istorija

Aukštaičių rūbai laikomi pačiais archajiškiausiais Lietuvoje. Dar XIX a. rytinėje Lietuvos dalyje vilkėta senoviškesnių formų drabužiais. Liaudies drabužių tyrinėtojai atkreipė dėmesį į baltų lino audinių gausą ir viduramžius primenančius nuometus. Iki pat XX a. pradžios lininiai drabužiai dar puošti beveik vien tik įaustais geometriniais ornamentais, kurių motyvai ir kompozicijos gana artimos Rytų Lietuvoje aptinkamos neolito keramikos puošybai.

Tautiniai rūbai

Moterų aprangoje būdingi balti marškiniai, balta prijuostė. Puošni liemenė iš pirktinio audinio, raudona, auksinė geltona, sidabrinė. Liemenės būdavo dviejų tipų – keturskvernės ir nuo liemens pridurtais klostytais skvernais. Sijonus moterys nešiojo bent kelis, nes lieknumas nebuvo madingas. Viršutinis – puošniausias, languotas. Pagrindinės spalvos – raudona ir žalia, papildomos – violetinė, geltona, juoda. Juostos – rinktinės arba pintinės, paprasto rašto, neplačios, nešiojamos po liemene.
Ištekėjusios moterys dėvėjo nuometus, vėliau virtusius skaromis, ir kykus – plonas linines ar medvilnines kepurėles, puoštas biseriu ir kaspinais. Merginos galvas puošė gėlėmis, karūnėlėmis ir galionais.
Vyrai nešiojo pilkas ir rudas į apačią platėjančias sermėgas, perjuosiamas margaspalve juosta. Kelnės tos pačios spalvos kaip ir sermėgos, taip pat languotos, dryžuotos. Marškiniai balti, maža stačia arba atverčiama apykakle. Avėjo aulinius batus, dažniausiai su atvartais, parištus odinėmis juostelėmis. Nešiojo avies vilnos veltas skrybėles, kepures.
Pilypavo valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1656 m. spalio 22 d. valsčiaus teritorijoje įvyko Pilypavo mūšis tarp Lietuvos ir Švedijos-Brandenburgo kariuomenių. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Dalį valsčiaus kaimų sudaro 1919–1933 m. egzistavusio Čostkuvo valsčiaus kaimai. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Agrafinuvka, Bartnia Gura, Bitkovas, Čarnė, Čostkuvas, Garbas, Jemielistė, Mėrūniškiai, Nova Dempščizna, Nove Motulė, Olšanka, Pieckai, Pilypavas, Rospuda, Smolenka, Stara Dempščizna, Stare Motulė, Supieniai, Šafrankai, Tabaluvka, Ūta, Vulka, Zusnas.

Valsčiaus gamta

Valsčiuje teka Rospudos upė.
Drezdeno Šv. Martyno bažnyčia

Šv. Martyno Bažnyčia, Dresdene, Vokietijoje, buvo įgulos bažnyčia, kuriuos 1895 m. pastatė tuo metu Viljamo Losovo ir Hermano Vyvėgerio (vok. William Lossow und Hermann Viehweger) firma. Bažnyčia buvo suskirtyta į dvi dalis. Ji buvo ir liuteronų bažnyčia ir katalikų bažnyčia.
Anglijos pilietinis karas

Anglijos pilietinis karas – karas, susidėjęs iš dviejų dalių, kurių pirmoji vyko nuo 1642 m. iki 1645 m. tarp karaliaus Karolio I ir Anglijos parlamento, antroji – nuo 1648 m. iki 1658 m. tarp Oliverio Kromvelio bei kariuomenės ir to paties parlamento. Šio karo metu Anglijoje faktiškai įvyko perėjimas nuo absoliutinės prie konstitucinės monarchijos.

Karas

Karas kilo tarp karaliaus ir parlamento šalininkų 1642 m. Karalius Karolis I kaip ir jo tėvas Jokūbas I, manė, esą valdžią gavo iš Dievo ir tik Dievui privalo atsakyti, todėl nesutarė su Parlamentu. Karolis I karaliumi tapo 1625 m. ir iškart susipyko su parlamentu dėl teisės įkalinti savo priešininkus, religijos ir mokesčių. 1629 m. jis paleido Parlamentą ir 11 metų valdė vienas. 1637 m. Karolis bandė Škotijoje įvesti anglikonų kulto apeigas. Škotijos presbiterionai sukilo, jų kariuomenė 1640 m. užėmė dalį šiaurės Anglijos. Karolis sušaukė Parlamentą prašyti pinigų karui su Škotija, bet parlamentas pareikalavo reformų. Pirmasis pilietinis karas kilo, kai Karolis pabandė suimti penkis veikliausius parlamento narius. 1642 m. jau visoje šalyje vyko kovos tarp rojalistų (kavaljerių) ir parlamento šalininkų (apskritgalvių). Karalius įsikūrė Oksforde, šis miestas tapo jo būstine. Iš pradžių beveik visose Anglijos grafystėse persvarą turėjo rojalistai, tačiau kai Parlamentą parėmė škotų kariuomenė, tada sėkmė nuo karaliaus Karolio I nusisuko. Parlamento armija 1645 m. galutinai nugalėjo Karolio I pajėgas ir laimėjo. Po karo, Karolis buvo įkalintas Vaito saloje, bet jam pavyko pabėgti. 1648 m. kilo Antrasis pilietinis karas, tačiau 1648 m. Oliveris Kromvelis sutriuškino rojalistus prie Prestono. 1649 m. Karoliui I buvo nukirsta galva.
Arta (Džibutis)

Istorija

Prancūzų valdymo metais dėl malonesnio klimato Artoje kūrėsi prancūzai bei turtingi vietiniai gyventojai. 2000 m. nuo gegužės 2 d. Artoje vyko taikos derybos Somalio klausimu.
Gudaičiai (Kėdainiai)

Istorija

XX a. Gudaičių kaimo žemes valdė Tiškevičiai.
Badė

Geografija

Badė išsidėstęs centrinėje miesto dalyje, Taojuano plokščiakalnyje, kuris pietryčiuose nusileidžia žemyn į Dahano slėnį, 100–140 m aukštyje virš jūros lygio, 25 km į pietvakarius nuo Taipėjaus.
Vilniaus Varpo suaugusiųjų vidurinė mokykla

Istorija

Mokykla įkurta 1940 m. 1945-1948 m. vadinosi suaugusiųjų gimnazija.
Prezidentas

Prezidentas (lot. prae- – 'prieš tai' ir sedere – 'sėdėti') – vadovo titulas, naudojamas įvairiose organizacijose (bendrovėse, asociacijose), respublikų vadovų titulas.

Istorija

Prezidento kaip valstybės vadovo titulą išpopuliarino JAV, 1789 metais valstybės galva padarę prezidentą. Vėliau titulą perėmė iš kolonijinio valdymo išsivadavusios Pietų Amerikos šalys. Pirmasis Europos prezidentas buvo Prancūzijoje (1848), Azijos – Kinijos Respublikoje (1912), Afrikos – Liberijoje (1848).

Funkcijos

Kaip pagrindinės prezidento funkcijos yra įvardijamos šalies užsienio politikos formavimas, ryšių palaikymas su kitomis valstybėmis, tarptautinių sutarčių ratifikavimas.
Kopinis tarkšlys

Išvaizda

Patinas užauga iki 25 mm ilgio, patelė - 35 mm. Margas, su dviem skersiniais raiščiais. Spalva varijuoja. Labai panašus į mėlynsparnį tarkšlį, nuo jo atskirti galima pagal prie galvos įdubusią priešnugarėle. Skrisdami skleidžia tarškiantį garsą.

Biologija

Kiaušinius deda į smėlį, apgaubtus bendru apvalkalu po keliolika. Kiaušinio stadijoje peržiemoję, pavasarį išsirita skėriukų nifmos. minta šepetukų, eraičinų, kelerijų ir kitų miglinių augalų lapais. Sėslūs, nuo išsiritimo vietų vidutiniškai migruoja tik apie 100 m.
Suaugėliai pasirodo liepos pradžije, gyvena iki rudens. Patinai saugo savo teritorijas nuo konkurentų ir poruojasi su užklydusiomis patelėmis, kurias privilioja skleisdami tylų, metalinio skambesio, čirenimą.

Paplitimas

Lokaliai aptinkamas Europoje iki Suomijos ir Šiaurės Afrikoje, palei Viduržemio jūrą.
Rūšis saugoma Lietuvoje (Įrašytas į Raudonoją knygą 3 kategorija), Latvijoje (RK 1 kat.), Vokietijoje (RK 2 kat.), Švedijoje (RK 3 kat.); neaišku, ar dar gyvena Estijoje (RK 5 kat.).
Nyksta dėl buveinių apsodinimo mišku, natūralios sukcesijos ir ekologinių trikdžių, suformuojančių tas buveines, stokos. Buveinėms užaugus mišku, populiacijų likučiai kurį laiką aptinkami keliukų pakraščiuose, smėlio karjeruose.
Jonas Jurgaitis Alšėniškis

Biografija

Kilęs iš XIII a.-XVI a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų Alšėniškių giminės. Dubrovicų kunigaikštis. Tėvas Jurgis Jonaitis Alšėniškis. 
1530 m. kovojo su totoriais. Nuo 1542 m. Kijevo vaivada, nuo 1544 m. Trakų vaivada.

Šeima

Jonas Jurgaitis Alšėniškis buvo vedęs Elžbietą Oną Radvilaitę, Vilniaus vaivados ir Lietuvos didžiojo kanclerio Mikalojaus Radvilos (m. 1522) ir Elžbietos Sakaitės dukterį, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.
Larisa

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad miestas pavadintas graikų nimfos Larisos garbei arba tiesiog iš senovės graikų žodžio larisa, kuris reiškė tvirtovę.
Nojaus laivas (filmas)

Turinys

Filme pasakojama Biblijos istorija apie Nojų, kuris rado malonę Dievo akyse po to, kai šis nusprendė sunaikinti žmones dėl jų nedorumo. Gavęs nurodymus, Nojus pradeda statyti milžinišką arką, kuria turės išsigelbėti jis su artimaisiais ir po vieną porą visų žemės gyvūnų. Jiems padeda angelai, Dievo paversti akmenimis, tačiau kiti žmonės, o ir paties Nojaus sūnūs ne visai supranta tėvo ir Dievo planą bei pradeda prieš jį maištauti...
Šarūnas Navickis

Sarunas Navickis (b. 1962. On 4 December. Kaunas) - Lithuanian writer, entrepreneur .
Šarūnas Navickis baigė Kūno kultūros akademiją Kaune ir Karjeros išplėtimo institutą Atlantoje (JAV, Džordžijos valstija).
Šarūnas Navickis vedęs; kartu su žmona Ingrida augina vaikus – Luką ir Urtę.

Kūryba, visuomeninė veikla

Šarūnas Navickis parašė romanus „Žiurkės" (1992, Kaunas) ir „Diagnozė:Kaunas" (2001 m., Vilnius), išleido eilėraščių rinkinį „Intymus minoras" (2007 m. Kaunas). 2011 m. išleista knyga „Kaip gyveni, taip ir atrodai“ (2011, Vilnius), skirta kūno gerovei ir sveikatinimui, apibendrina per dvidešimt metų sukauptą autoriaus patirtį šioje srityje. Paskelbė straipsnių, daugiausia eseistikos, kūno rengybos (fitneso) temomis žurnaluose bei laikraščiuose. Rašė įvairiems leidiniams – savaitraščiui „Nemunas„, žurnalams „Istorijos“, „Laima„, „A-Zet“, taip pat naujienų portalams „Delfi" ir „“Bernardinai.lt„.
Kartu su Lietuvos kūno kultūros akademija organizavo kvalifikacinius – edukacinius kursus treneriams bei sporto klubų vadovams, taip pat pilaetines akcijas „Kauniečiai – Kaunui“, fotografijų konkursą miesto tematika „Kaunas yra gražus. Ir tu gali papuošti savo miestą„. Sveikatingumo ir sporto klubų „Conan gym“ Kaune (1998 m.), Vilniuje (1999 m.) bei „Fitneso Panorama" Klaipėdoje (2007 m.) steigėjas.
2012 m. kandidatavo į Seimą.
Jokūbas Dargis

Biografija

Mokydamasis Kybartuose giedojo bažnyčios chore, pasireikšdavo ir kaip solistas. 1940 m. apsigyvenęs Kaune , dainavo Muzikinės komedijos teatro chore, o 1941–1944 m. Valstybinio operos ir baleto teatro chore. Paskui kurį laiką mokytojavo Kamajų (Rokiškio r.) pradžios mokykloje. Grįžęs į Kauną, 1945–1948 m. dainavimą ir kitas disciplinas studijavo konservatorijoje, o 1949–1950 m. dainavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje Vilniuje. Kartu dėstė muziką ir dainavimą Vilniaus 1-ojoje vidurinėje mokykloje.
Apsigyvenęs Šiauliuose, 1950–1952 m. J. Dargis buvo Šiaulių muzikos mokyklos direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams, o 1952–1958 m. direktorius (kartu ir vaikų muzikos mokyklos). Vėliau iki mirties muzikos mokyklos – technikumo dainavimo ir kitų disciplinų dėstytojas. Daug prisidėjo 1953 m. organizuojant Šiaulių miesto mokytojų mišrųjį chorą ir iki 1959 m. jam kūrybiškai vadovavo (padėjo J. Pėželis, B. Beganskaitė, J. Žitkevičius), vėliau buvo šio kolektyvo chormeisteris ir solistas. 1964–1968 m. muziką ir dainavimą dėstė Šiaulių J. Janonio vidūrinėje mokykloje, vadovavo vokaliniams ansambliams ir vaikų chorui, kurį parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje. Taip pat vadovavo Šiaulių odos ir avalynės kombinato „Elnias“ mišriajam chorui – 1957 m. I respublikiniame jaunimo festivalyje choras laimėjo antrąją vietą. Keletą metų vadovavo Rėkyvos elektrinės mišriajam chorui ir Šiaulių rajono kolūkio chorui, su kuriuo koncertavo Maskvoje. J. Dargio vadovaujami chorai ir vokaliniai ansambliai nemažai koncertavo, dalyvavo Šiaulių miesto ir respublikinėse dainų šventėse bei televizijos laidose.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Telefunken

Istorija

Maždaug XX a. pradžioje dvi Vokietijos mokslininkų grupelės dirbo prie technologijų bevielėms komunikacijoms kūrimo. Viena jų, vadovaujama Adolf Slaby ir Georg Graf von Arco, įmonėje „AEG“ kūrė aparatūrą Vokietijos imperatoriškajam laivynui, kita, vadovaujant Karl Ferdinand Braun, įmonėje „Siemens“ dirbo prie įrangos, skirtos Vokietijos armijai.
Tarp abiejų kompanijų kilus ginčams dėl patentų, kaizeris Vilhelmas II pareikalavo abi kompanijas suvienyti jėgas, tokiu būdu 1903 m. gegužės 27 d. įsteigiant bendrą įmonę Gesellschaft für drahtlose Telegraphie System Telefunken. 1923 m. balandžio 17 d. kompanija persivadino į „Telefunken“. Telefunken buvo kompanijos telegrafo adresas. Pirmasis direktoriaus pareigas ėjo Georg Graf von Arco.
„Telefunken“ greitai tapo svarbia rinkos dalyve radijo ir elektronikos srityse, tiek civilinės, tiek karinės. Per Pirmąjį pasaulinį karą jie tiekė radijo ir telegrafo įrangą kariuomenei bei sukūrė vieną pirmųjų radijo navigacijos sistemų dirižablių „Zeppelin“ pajėgoms. Telefunken Kompass Sender sistema veikė nuo 1908 iki 1918 m., leisdama dirižabliams „Zeppelin“ naviguoti po visą Šiaurės jūrą bet kokiu oru.
Pradedant 1923 m., „Telefunken“ konstravo transliavimo siųstuvus ir radijo imtuvus. 1928 m. „Telefunken“ įėjo į istoriją, sukūrusi stiprintuvą V-41 Vokietijos radijo tinklui. Laikui bėgant kompanija ištobulino technologiją, 1950 m. sukurdama stiprintuvą V-72. Jį greitai ėmė naudoti daugelis radijo stočių ir įrašų studijų. 1932 m. į gaminių asortimentą buvo įtraukti įrašų grotuvai.
1941 m. „Siemens“ perleido savo akcijų dalį „AEG“, taigi taip „AEG“ tapo vienvalde įmonės savininke ir toliau valdė „Telefunken“ kaip dukterinę įmonę (nuo 1955 m. kaip „Telefunken GmbH“ iki 1963 m. kaip „Telefunken AG“).
Antrojo pasaulinio karo metais „Telefunken“ tiekė elektronines lempas, siųstuvus, radijo transliacijų sistemas, kūrė radarų įrenginius ir krypties matuoklius, tokiu būdu ženkliai prisidėdama prie Vokietijos priešlėktuvinės gynybos nuo britų bombardavimų iš oro. „Telefunken“ taip pat buvo FM radijo transliavimo sistemos pradininkė. Keletą dešimtmečių kompanija buvo viena iš didžiausių įrašų kompanijų Vokietijoje.
1959 m. „Telefunken“ atidarė puslaidininkių gamyklą Heilbrone, kur jų gamyba pradėta 1960 m. balandį. Gamybos apimtys su laiku išaugo, tad 1970 m. šiaurinėje teritorijos dalyje buvo pastatytas šešiaaukštis pastatas. 8-ojo dešimtmečio pradžioje komplekse dirbo apie 2500 darbuotojų.
Septintoje deš. pradžioje inžinierius Walter Bruch sukūrė PAL, televizijos spalvų kodavimo sistemą. 1967 m. „Telefunken“ buvo prijungta prie „AEG“, kuri tada buvo pervadinta į „AEG-Telefunken“. Ilgainiui iš kompanijos liko tik prekinis ženklas.
Bučiūnai

Istorija

Sovietmečiu buvo mokykla.
Pranas Matiukas

Biografija

Broliai Kazys Matiukas ir Povilas Matiukas. 1937 m. baigė Kauno konservatorijos smuiko klasę. Iki 1941 m. studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete Kaune, vėliau Vilniuje. 1940–1943 m. Kauno radiofono muzikos redaktorius. Koncertavo kaip solistas.
1943 m. išvyko į Austriją. Zalcburgo Mozarteume griežti mokėsi iš G. Šteinerio. Nuo 1944 m. iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos griežė I smuiku Zalcburgo simfoniniame orkestre. Po karo koncertavo pabėgėlių stovyklose kaip smuikininkas solistas ir kaip lietuvių styginių kvarteto narys (kvartete dar griežė Alfonsas Paukštys, Petras Armonas, Vytautas Jančys).
1948 m. išvyko į Australiją. Adelaidėje griežė Pietų Australijos simfoniniame orkestre, koncertavo kaip solistas, dalyvavo lietuvių renginiuose.
Advogato

Pasitikėjimo metrikų sistema

Svetainė turi daugiapakopę rangų sistemą. Kiekvienas narys panorėjęs gali suteikti kitam nariui kokį nori rangą, tačiau jo sprendimo svoris priklauso nuo to, kokį rangą turi pats suteikėjas. Todėl jei, pavyzdžiui, du nauji naudotojai vienas kitam priskirs aukščiausią rangą niekas nuo to nepasikeis. Rango lygis „atiteka“ nuo keleto pačių žinomiausių narių kuriais neabejotinai pasitikima ir pasiskirsto po visą bendruomenę pagal tai, kaip patys dalyviai vertina vieni kitus. Šie rangai po to gerai matomi daugelyje svetainės vietų (ties blogais, pasisakymais ir pan.)

Straipsniai

Visi nariai gali rašyti blogus tačiau tik aukštesniųjų rangų turėtojai gali rašyti straipsnius. Straipsniai pasirodo pirmajame svetainės puslapyje. Juos galima aptarti su straipsniu susijusioje diskusijoje. 
Svetainė taip pat palaiko projektus kurie yra tiesiog Wiki – redaguojami puslapiai. Kiekvienas narys pats nusprendžia, kokiam projektui ir kiek rimtai jis priklauso.

Kitos taisyklės

Išskyrus visiškai kraštutinius atvejus, pasisakymai šioje svetainėje kitų narių netrinami ir neredaguojami. Kam nors išsakius nelabai vykusius teiginius, kiti dalyviai paprastai kreipiasi prašydami pataisyti ar paaiškinti. Savo paties pasisakymus galima trinti bei redaguoti.
Terseira

Terseira (portug. Terceira – „trečioji“) – sala Atlanto vandenyne, Azorų salyno centrinėje dalyje. Plotas 396,75 km². Salos ilgis (rytų-vakarų kryptimi) 29,5 km, plotis iki 16,5 km. Sala vulkaninės kilmės, sudaryta iš keturių persidengančių ugnikalnių. Šis vulkaninis masyvas iškilęs į 1021 m aukštį. Ugnikalniai nebeaktyvūs, smarkiai paveikti erozijos. Sala apaugusi tropiniais krūmynais.
Terseiroje gyvena 56 tūkst. gyventojų. Pagrindinės gyvenvietės yra Angra do Heroišmas (pasaulio paveldo objektas) ir Praja da Vitorija. Verčiamasi gyvulininkyste, pieno pramone, turizmu. Yra du uostai ir karinis aerodromas.
Rasta ženklų, kad sala buvo gyvenama jau prieš 2000 metų. Kada ji tapo žinoma europiečiams, nėra aišku. XIV a. pab. – XV a. pr. minimos įvairios pusiau legendinės salos Atlanto vandenyne, kurių tarpe galbūt buvo ir Terseira. Oficialiai salos atradimas įformintas 1439 m.
UEFA koeficientai

Lygų koeficientai

Lygų koeficientai lemia klubų atstovaujančių šalį Europinėse varžybose skaičių.
Skaičiuojamas paskutinių 5 sezonų koeficientas. Pirma susumuojami visų komandų, atstovavusių šalį Europos varžybose, rungtynių rezultatai (2 taškai už pergalę, 1 už lygiasias), gauta suma padalijama iš komandų skaičiaus, o gautasis rezultatas apvalinamas iki 3 skaitmenų po kablelio. Atrankiniuose etapuose žaistų rungtynių rezultatai dalinami iš dviejų. Prie gauto galutinio rezultato pridedami papildomi taškai – jei komanda patenka į UEFA Čempionų lygos grupių etapą (3 taškai), komanda patenka į Čepionų lygos antrąjį etapą, komanda patenka Čempionų lygos ar UEFA taurės ketvirtfinalį, pusfinalį ar finalą.