google/wiki40b huggingface dataset:
Mikytų kapinynas

Tyrimai

XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje didžioji kapinyno dalis sunaikinta. 1930–1934 m. į Vytauto Didžiojo karo muziejų pateko radinių iš sunaikintų kapų. 1967 m. tyrė Lietuvos mokslų akademija ir Lietuvos istorijos etnografijos muziejus (vadovė – Ona Kuncienė). Ištirti 5 nedeginti žirgų ir 4 sudeginti žmonių kapai. Žmonės laidoti 30–40 cm gylyje, 40 x 60 cm dydžio duobutėse. Žirgai laidoti virš mirusiojo, po vieną, vienu atveju žirgas palaidotas atskirai, tik vienu atveju rasta dviejų palaidotų žirgų liekanų. Įkapės negausios: ietigaliai, geležinis vienašmenis kalavijas, geležinis peilis, daugumoje kapų rasta išsilydžiusios bronzos, sumaišytos su laužo anglimis ir sudegintais kaulais. Žirgų įkapės: žąslai, kamanos, balnai. Kapinynas datuojamas XI a. – XII a. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Lietuvos nacionalinis muziejus.
Lenino vėliava

Lenino vėliava – Žiežmarių rajono laikraštis, ėjęs nuo 1951 m. rugpjūčio 25 d. iki 1955 m. birželio 29 d. Žiežmariuose.

Istorija

LKP Žiežmarių rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, leistas du kartus per savaitę, 1951–1952 m. – vienąkart-dukart per savaitę. Spausdino Varpo spaustuvė Kaune. Tiražas 1951 m. ir 1955 m. – 1000 egz. 
Laikraštis uždarytas Žiežmarių rajono teritoriją priskyrus Jiezno ir Kaišiadorių rajonui. Teritorijoje platintas Kaišiadorių rajono laikraštis „Į komunizmą“ ir Jiezno rajono laikraštis „Lenino keliu“.
Alkūnų ąžuolas

Alkūnų ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas, 1960 metais paskelbtas gamtos paminklu. Auga greta Alkūnų kaimo, Inturkės sen., Molėtų raj., Dubingių girininkijos (19 kv., 29 skl.) Alkūnų miške. Medis viršijo gamtinę brandą ir yra rezignacijos fazėje. Prie medžio pastatyta informacinė lenta, miško prieigose yra kelio nuoroda.

Duomenys

Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.). Ąžuolo kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 644 cm, aukštis – 29 m.
Trasa Catalunya

Istorija

1986 m. Katalonijos parlamentas nusprendė regione pastatyti nauja trasą. Darbai buvo pradėti 1989 m., o baigti prasidedant 1991 metų Formulės 1 Ispanijos Grand Prix.
Trasa Formulės 1 lenktynėms naudojama iki dabar. Taip pat ją komandos naudoja bolidų bandymams.
Formulės 1 komercijos teisių valdytojas Bernie Ecclestone 2007 m. gegužės 12 d. paskelbė, kad pratęsė sutartį su trasos Barselonoje šeimininkais. 
Nuo 2013 m. pagal susitarimą su Barselonos miesto taryba trasa vadinama Circuit de Barcelona-Catalunya.

Adresas

Circuit de Catalunya

Real Automobil Club de Catalunya

AP de Correus 27

08160 Montmelo

Barselona

Spain
Saliamono Salų vėliava

Saliamono Salų vėliava buvo patvirtinta 1977 m. lapkričio 18 d.
Penkias pagrindines salų grupes vaizduoja penkios baltos žvaigždės. Mėlyna reiškia Ramųjį vandenyną, o žalia - žemę. Geltona juosta reiškia saulės šviesą.
Civilinė vėliava (prekybos laivams) ir valstybės vėliava (nekariniams vyriausybės laivams) yra raudona ir mėlyna vėliavos su šalies vėliava kantone. Jūrinė vėliava (policijos laivams) paremta balta britų vėliava su raudonu kryžiumi ir šalies vėliava kantone.
Monika Kriukelienė

Biografija

1938-1941 m. mokėsi Rokiškio savivaldybės audimo mokykloje, 1942-1948 m. šios mokyklos Audimo skyriaus vedėja. 1949-1958 m. dirbo Telšių taikomosios dailės technikume, 1966-1978 m. – Liaudies meno draugijoje Vilniuje.

Kūryba

Audžia daugiausia tautinius kostiumus, siekia kurti dirbinius, kuo artimesnius muziejiniams eksponatams. Kostiumai pasižymi tradicijos ir profesionalumo vienove, skoningais spalviniais deriniais, tinkamai parinktais raštais, subtilia puošyba, ištobulinta audimo technika.
Nuo 1960 m. dalyvauja parodose Lietuvoje (individuali paroda surengta Vilniuje 1991 m.) ir užsienyje – Rusijoje, Belgijoje, Prancūzijoje, Vietname, JAV. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.
Daukšiogala

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad kaimo pavadinimas yra asmenvardinės kilmės (pvz., Daukša, Daukšys, Daukšas), pridėjus galūnę -gala („kraštas, sritis, galas“).

Aplinkinės gyvenvietės

Noriai – 2 km
Juozapas Kęstutis Patamsis

Juozapas Kęstutis Patamsis (1939 m. rugsėjo 19 d. Troškūnuose – 2007 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius.

Biografija

1961–1967 m. studijavo Vilniaus dailės institute. Aktyviai sportavo – buvo boksininkas. Jis buvo daugkartinis Vilniaus jaunučių ir Lietuvos jaunių bokso čempionas. 1967–1971 m. dirbo Techninės estetikos instituto Vilniaus filiale, vėliau iki gyvenimo pabaigos buvo laisvasis menininkas.
Jis kūrė horeljefines ir monumentalias skulptūras, dekoratyvines kompozicijas eksterjerui, antkapinius paminklus. Nuo 1967 m. su savo skulptūriniais darbais dalyvaudavo parodose. J. K. Patamsis buvo Lietuvos dailininkų sąjungos narys (nuo 1991 m.). Buvo vedęs, žmona Vita Patamsienė . Vaikai: Darius (g. 1963 m.), Kotryna (g. 1973 m.).
Jungtinių Tautų Bendroji klimato kaitos konvencija

Jungtinių Tautų Bendroji klimato kaitos konvencija arba sutrumpintai UNFCCC yra tarptautinė sutartis, kuria siekiama, kad šiltnamio dujų kiekis atmosferoje būtų stabilizuotas klimato kaitos nesukeliančiame lygyje. Konvencija buvo pateikta pasirašymui 1992 m. birželį vykusios Jungtinių Tautų Aplinkos ir plėtros konferencijos metu, o įsigaliojo 1994 metų kovo 21 d. Sutartis yra sulaukusi visuotinio palaikymo, 2012 m. sausį ją buvo ratifikavusios 194 šalys.
Pati konvencija nenustato valstybėms šiltnamio dujų išmetimo apribojimų ir neturi jas kontroliuojančių mechanizmų. Tačiau sutartis gali būti atnaujinama prie jos pridedant šias funkcijas atliekančius protokolus, kurie ratifikuojami atskirai nuo pačios konvencijos. Šiuo metu pagrindinis atnaujinimas yra Kioto protokolas, nustatantis reikalavimus išsivysčiusioms šalims 2008-2012 m. laikotarpiu.
Konvenciją pasirašiusių šalių atstovai nuo 1995 m. kasmet dalyvauja Šalių Konferencijose, kuriose priimami nauji susitarimai ir sutarties papildymai.
Šiaulių Ringuvos specialioji mokykla

Istorija

Mokyklos pradžia – 1956 m. įkurta viena pagalbinė klasė prie Šiaulių 4-osios vidurinės mokyklos. 1962 m. pradėta ruošti naujos mokyklos statybos dokumentacija, išskirtas žemės sklypas toli už miesto, Žaliūkių gatvėje. 240 vietų mokyklos statyba pradėta 1963 m. pavasarį, baigta 1964 m. spalio 20 d. Buvo sukomplektuota 14 klasių, mokėsi 241 mokinys, dirbo 49 pedagogai, moksleiviams suteiktos galimybės įgyti įvairių specialybių.
1973 m. birželio mėn. mokykla reorganizuota į dvi mokyklas, nes mokinių skaičius išaugo iki 420. Įsteigtos Šiaulių 1-oji pagalbinė mokykla-internatas ir Šiaulių 2-oji pagalbinė mokykla (vaikščiojantiems į namus moksleiviams). 1973 m. Šiaulių 1-oje pagalbinėje mokykloje-internate mokėsi 320 moksleivių.
1992 m. rugpjūčio 5 d. Lietuvos Respublikos kultūros ir švietimo ministerijos įsakymu mokyklos pavadinimas pakeistas į Šiaulių 1-ąją specialiąją internatinę mokyklą. 1994 m. įsteigtos pirmosios lavinimo klasės moksleiviams, turintiems vidutinį ir žymų intelekto sutrikimą. 1995 m. prie mokyklos atidarytas Profesinio lavinimo skyrius. 1995–1997 m. plečiamas specialybių skaičius profesinio lavinimo skyriuje.
1997 m. įgyvendinant mokyklos viziją „Mokinių ruošimas savarankiškam gyvenimui ir darbui“, plečiant profesinio lavinimo skyriaus specialybių programas, pakeistas mokyklos pavadinimas, ji pradėta vadinti Šiaulių „Gyvenimo kelio“ specialiąja internatine mokykla. Tais pačiais metais mokykla iš Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos pavaldumo buvo perduota į Šiaulių apskrities Viršininko administracijos pavaldumą. 1999 m. atidaryta 10-oji specialioji klasė.
Vykstant integracijai, ieškant naujų darbo formų, išstudijavus Europos šalių mokyklų patirtį, teikiant daugiau paslaugų moksleiviams, nutarta keisti mokyklos pavadinimą. 2002 m. mokykla pavadinta Šiaulių specialiojo ugdymo centras „Ringuva“. 2004 m. rugsėjo 1 d. Šiaulių apskrities viršininko įsakymu centras pradėjo autizmo sindromą turinčių moksleivių ugdymą ir įsteigė savo filialą Šiaulių vaikų globos namuose „Šaltinis“. Panaikinus apskritis 2010 m. mokykla perduota Šiaulių miesto savivaldybės tarybai, o šios sprendimu 2011 m. sujungta su Šiaulių Jono Laužiko specialiąja mokykla.
Bendras emiteris

Bendras emiteris – tranzistorinio signalo stiprintuvo tipas. Pavadinimas kilęs iš to, jog šioje schemoje tranzistoriaus emiterio išvadas dažnai įžeminamas ar sujungiamas su metalinėmis masėmis.
Bendro emiterio schemai būdinga nelabai didelė įėjimo varža bei vidutinė išėjimo varža. Naudojant šią schemą pasiekiamas didžiausias galingumo sustiprinimas, todėl ji palyginus su kitais jungimo būdais yra labiau paplitusi. Schema sustiprina tiek srovę, tiek ir įtampą.
Medingėnų koplyčia

Istorija

Pastatyta 2009 m. vietoje senosios aktyvių medingėniškių bei čia klebonavusių dvasininkų rūpesčiu. Senoji koplyčia nebebuvo tinkama religinėms apeigoms ir tarnavo tarsi sandėlis, kuriame saugoti laidojimui reikalingi daiktai bei kapinių priežiūrai būtini įrankiai. Naujojoje koplyčioje buvo įvesta elektra, įrengti altorius, klausykla, suolai, ant sienų pakabinti Kryžiaus kelio vaizdai ir kt.
Pasakojama jog prie senosios koplyčios statymo buvo prisidėję dvarininkai Sakeliai ir Šiukštos. Koplyčia galėjo būti pastatyta dar prieš dabartinę Medingėnų bažnyčią, kuri kaime iškilo 1902 m. Koplyčia tikintiesiems tuo metu galėjo atstoti bažnyčią.
Kolamja-Mukosameto nacionalinis parkas

Flora ir fauna

Kolamja – Mukosameto parke vyrauja sausi visžaliai miškai su uolėtais salų skardžiai ir smėlio paplūdimiai. Iš retų pakrantės augalų parke sutinkama: stambialapis kamšis (Thespesia populnea), Xylocarpus rumphii, migdolinis viršūklis (Terminalia catappa), asiūklinė kazuarina (Casuarina equisetifolia), kvapusis pandanas (Pandanus fascicularis) ir ožinis sukutis (Ipomoea pes-capra)
Parke gyvena: Malajinė civeta, palminis musangas, viverinė katė, krabaėdė makaka, mangustas, dvispalvė ratufa, bei 118 rūšių paukščių.
Kosameto, Kokudžio ir Kotaluko salas supa koralų rifai.
Indžija

Istorija

Minima nuo 1496 m. XIX a. 2-ojoje pusėje ėmė vystytis pramonė.
Telšių apskrities istorija

Žemaitijos seniūnijoje

Pirmą kartą Telšių apskritis (kaip Telšių reparticija) sudaryta 1764 m., padalinus Žemaitijos seniūniją į dvi dalis. 1775 m. panaikinta, jos vietoje sudaryta Šiaulių reparticija. Atkurta 1791 m., kuomet Abiejų Tautų Respublikos konstitucija paskelbė, kad Žemaičių seniūnija padalinama į tris reparticijas – Raseinių, Šiaulių ir Telšių. Iki 1795 m. priklausė LDK Žemaitijos seniūnijai.
1791 m. įkurtam administraciniam vienetui priskirta 11 senųjų (mažųjų) Žemaitijos pavietų (valsčių): Telšių pavietas, Viešvėnų pavietas, Patumšių pavietas, Platelių pavietas, Gandingos pavietas, Medingėnų pavietas, Žarėnų pavietas, Tverų pavietas, Šauduvos pavietas, Palangos pavietas.
Telšiai tapo šios teritorijos, dar vadintos žeme, administraciniu centru. Buvo įkurtos raštinės, jungtinis žemės teismas, kuris apjungė žemės, pilies ir pakamario teismų funkcijas. Įkurtas savivaldos organas – Civilinė karinė pavieto komisija, kuri turėjo rūpintis žemės ūkiu, amatais, prekyba, mokyklomis, socialine globa, vykdyti centrinių valdžios institucijų nurodymus, tvarkyti šaukimus į armiją, karinių dalinių, dislokuotų paviete, aprūpinimą, rinko žemės ribų komisarus.

Rusijos imperijoje

1795 m. žlugus Lietuvos-Lenkijos valstybei Telšių apskritis tapo carinės Rusijos administracinio aparato grandimi. Lenkiškas apskrities pavadinimas powiat buvo pakeistas rusišku ujezd. Pagal Rusijos įvestą administracinį-teritorinį suskirstymą Telšių apskritis 1795–1797 m. ir 1801–1843 m. priklausė Vilniaus gubernijai (1797–1801 m. Lietuvos gubernijai), o nuo 1843 m. naujai sudarytai Kauno gubernijai. Šis administracinis suskirstymas nepakito iki 1915 m., tik 1819 m. nuo Vilniaus gubernijos Telšių apskrities buvo atskirta ir Kuršo gubernijai atiduota Palanga su apylinkėmis.
Bad Feslau

Istorija

1867 m. rugpjūčio 26 d. mieste pasirašyta Feslau sutartis tarp Graikijos karalystės ir Serbijos kunigaikštystės. 1954 m. suteiktos miesto teisės.
Meksikalis

Istorija

Meksikalio pavadinimas kilo iš žodžių Meksika ir Kalifornija sandūros. Miestas pradėjo kurtis 1903 m. iškasus irigacinius kanalus, kurie stabdė Saltono jūros (druskingo ežero) potvynius. Netrukus teritorija suklestėjo kaip žemdirbystės centras. Vėliau išvystyta medvilnės pramonė.
Konstancijus III

Flavijus Konstancijus (mirė 421 m. rugsėjo 2 d., dar žinomas kaip Konstancijus III) buvo Vakarų Romos imperatorius, valdęs 421 m. septynis mėnesius. Imperatoriaus Valentiniano III tėvas, svarbus generolas ir politikas. Kaip galia už sosto jis valdė nuo 410 m., o 421 m. Konstancijus kartu su Honorijumi valdė kaip imperatorius.

Gyvenimas

Konstancijus gimė Naise (dabar Nišas Serbijoje) ir tikriausiai buvo profesionalus karys, pasiekęs magister militum rangą valdant Honorijui.
411 m. jis nugalėjo Geroncijų, uzurpatoriaus Maksimo Ispano generolą, ir uzurpatorių Konstantiną III Arlyje. Konstantinas sukilo 407 m., bet susipyko su generolu Geroncijumi, kuris 409 m. paskelbė Maksimą imperatoriumi ir pradėjo karą su Konstantinu ir Honorijumi. 411 m. Geroncijus apgulė Konstantiną Arlyje, bet iš Italijos atvykus Konstancijaus kariams jis pats buvo apgultas. Geroncijų paliko jo kariai, o po to jį nužudė Ispanijoje. Konstancijus tris mėnesius buvo apgulęs Arlį, kol Konstantino generolas Edobichas grįžo su didele frankų ir alemanų armija. Netoli Arlio Konstancijus nugalėjo Edobichją, kurį išdavė ir nužudė draugas. Konstantinas pasidavė, kai jo kariai prie Reino susidėjo su uzurpatoriumi Jovinu, ir buvo įšventintas į kunigus, bet Konstancijus jį pagavo ir nužudė.
412 m. Konstancijus išvijo vizigotus iš Italijos. 413 m. pirmąkart tapo konsulu. 414 m. jis puolė vizigotus, o jų vadas Ataulfas paskelbė Priską Atalą, kuris jau buvo uzurpatorius, imperatoriumi. Po Galijos uostų blokados vizigotai pabėgo į Ispaniją 415 m. Priskas Atalas bandė bėgti, bet buvo pagautas ir nusiųstas į Raveną. Po Ataulfo ir jo įpėdinio Sigeriko mirties Konstancijus susitarė su naujuoju vizigotų karaliumi Valija: už teritoriją Akvitanijoje, jis sutiko kautis romėnų pusėje kaip sąjungininkas. Vandalai, alanai ir svebai, kurie kirto Reiną 407 m., apsistojo Ispanijoje. Su šia sutartimi buvo paleista Gala Placidija, kurią vizigotai paėmė į nelaisvę siaubdami Romą 410 m.
Konstancijus tapo patricijumi 417 m., tais metais buvo konsulu su Honorijumi, vedė Galą Placidiją, tapdamas Teodosų šeimos dalimi. Pora turėjo 2 vaikus: Justa Grata Honorija (gimė 417/418 m.) ir būsimas imperatorius Valentinianas III (gimė 419 m.). 420 m. jis trečiąkart tapo konsulu su Teodosijumi II.
421 m. vasario 8 d. Konstancijus tapo imperatoriumi ir iš esmės valdė vietoj neveiksmingo Honorijaus. Jis skundėsi, kad naujas vaidmuo atima daug asmeninės laisvės. Be to Teodosijus II nepripažino naujo imperatoriaus.
Teigiama, kad Konstancijus ruošėsi karui su Teodosijumi II dėl titulo pripažinimo, kai staiga mirė rugsėjo 2 d.
Konstantino veiksmai įtakojo vėlesnius patricijus Flavijų Etijų ir Ricimerą, bet tik Petronijus Maksimas norėjo tapti imperatoriumi ir valdė dar trumpiau už Konstancijų.
Heleris

Heleris (vok. Heller, Haller) – 1/2 pfenigo vertės vokiška moneta, pavadinta pagal Halės, kuri dabar yra Švabijos Halis (vok. Schwäbisch Hall), miestą. Helerius pradėjo kaldinti XIII a. pradžioje, tuomet jie buvo sidabriniai pfenigai (Häller Pfennig).
Žodį heleris dažnai naudojo kaip mažo nominalo monetų pavadinimą daugelyje Vokietijos valstybių iki 1873 m., kai suvienijus Vokietiją markė ir pfenigas tapo vienintele nacionaline Vokietijos valiuta.
Vokietijoje heleriai atgijo 1904 m., kai Vokietijos vyriausybė perėmė atsakomybę už Vokietijos Rytų Afrikos valiutą iš Vokietijos Rytų Afrikos kompanijos. Heleris tapo 1/100 rupijos dalimi vietoj pesos. kuri buvo 1/64 rupijos dalis.
Helerius kaip monetų pavadinimą naudojo Austrijoje – heleris buvo lygus 1/100 Austrijos-Vengrijos kronos, kuri buvo Austrijos-Vengrijos valiuta nuo 1892 m. iki Imperijos suirimo.
Heleriais (ček. haléř; svk. halier) vadino ir 1/100 Čekijos kronos, Slovakijos kronos ir Čekoslovakijos kronos dalį.
Martynas Džiaugys

Biografija

2015 m. pasaulio čempionato finale keturvietėje valtyje (su Aurimas Adomavičius, Dominykas Jančionis ir Žygimantas Gališanskis) užėmė 6-ą vietą ir iškovojo Lietuvai olimpinį kelialapį M4x rungtyje į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes. 2016 m. Europos čempionate pelnė sidabro medalį.
2017 m. Europos čempionas porinių keturviečių valčių klasėje. 2017 m. pasaulio čempionas su porinės keturvietės valties įgula.
Rytų Azerbaidžano provincija

Geografija

Provincija įsikūrusi Irano Azerbaidžano istoriniame regione, šiaurėje ribojasi su Azerbaidžanu ir Armėnija. Paviršius kalnuotas, aukščiausia viršūnė – Sahandas (3772 m). Provincijoje driekiasi miškingi, UNESCO biosferos rezervatu paskelbti Arasbarano kalnai. Vakaruose telkšo didelis Urmijos ežeras, o šiauriniu pakraščiu teka Arakso upė.

Gyventojai

Dauguma krašto gyventojų yra azerbaidžaniečiai. Taip pat yra persų, kurdų, tatų, armėnų.
Didžiausi miestai: Tebrizas, Meragė, Merendas, Aharas, Mijanė, Bonabas, Serabas.
1989 m. kovo 20 d. G/S „Azotas“ avarija

1989 m. kovo 20 d. G/S „Azotas“ avarija – didžiausia Lietuvoje buvusi pramoninė avarija ir ekologinė katastrofa, viena didžiausių tokio pobūdžio technologinių avarijų visoje TSRS, dėl ko žuvo 7 žmonės ir nukentėjo tūkstančiai žmonių Jonavos, Kėdainių, Ukmergės bei Širvintų rajonuose.
Dėl avarijos 1989 m. iškelta baudžiamoji byla netrukus (1990 m. gegužės mėn.) buvo nutraukta, nenustačius kaltų asmenų. Konstatuota, jog avarija įvyko dėl izoterminės saugyklos konstrukcijos trūkumų.
2003 m. - praėjus keliolikai metų nuo avarijos - beveik šimtas buvusios įmonės "Azotas" darbininkų kreipėsi į Lietuvos prezidentą, ministrą pirmininką bei sveikatos apsaugos ministrą, prašydami įvertinti nelaimės pasekmes bei įvertinti ją likvidavusių žmonių sveikatos būklę, kadangi buvo delsiama nustatyti, kad nelaimę likvidavusių asmenų susirgimai - profesiniai, susiję su apsinuodijimu avarijos likvidavimo dienomis. Be to, nebuvo atlikti išsamūs vandens, žemės, atmosferos tyrimai, taip pat tyrimai dėl gyventojų sergamumo, mirtingumo, apsigimimų ir pan.

Istorija

1989 m. kovo 20 d., 11:20 valandą gamybinio susivienijimo „Azotas“ (dabar AB „Achema“) izoterminės saugyklos rezervuare įvyko sprogimas. Iš rezervuaro išsiliejo apie 7500 tonų skysto gryno (100 %) amoniako. Jis garavo, o vėliau užsidegė ir pasiekė nitrofoskos cechą. Šis užsidegė. Vėliau užsiliepsnojo ir trąšų sandėlis. Dėl aukštos temperatūros prasidėjo nitrofoskos cheminės skilimo reakcijos. Į atmosferą išsiskyrė nuodingi azoto oksidas, chloro dujos. Jų debesys pasiekė Jonavos rajono kaimus, taip pat Veprius, Deltuvą, Ukmergę, Širvintas, Kėdainius. Upninkuose (esančiuose už 10 km nuo gamyklos) amoniako garų koncentracija 150 kartų viršijo leistiną normą. Po paros nuo avarijos link Kėdainių nusidriekė nuodingas 50 kilometrų ilgio ir 7 kilometrų pločio šleifas.
1989 m. kovo 25 d. LTSR valdžia gyventojus informavo, kad Ukmergės rajone apsinuodijimo atvejų esą nebuvo, kad „matavimo prietaisai neužfiksuoja oro užterštumo. Šachtinių šulinių vandenyje nitritų ir amoniako normos nepadidintos“, nors tuoj po avarijos į Veprių ambulatoriją ėmė plūsti žmonės. Jie skundėsi dusuliu, galvos skausmu, perštinčia veidų ir rankų oda. Nuodingo šleifo zonos gyventojai neturėjo jokių apsisaugojimo priemonių.
Šniurkiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Parovėja – 9,3 km
BIRŽAI – 15 km 
Juozeliškiai I – 2,4 km
Jurginiškis – 5,3 km
Ageniškis – 4,7 km
Griaužiai (Papilys) – 2,5 km
Papilys – 10,5 km
Variakojiškiai – 2 km
Panevėžio rajono taryba 1990–1995 m.

Teisinis pagrindas

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Panevėžio rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Čado ežeras

Istorija

Manoma, kad apie ežerą žinojo Ptolemėjus kaip periodiškai atsirandančią Nuba pelkę, o Albufeda mini ežerą Kuaro vardu.
Pirmuosius tikslesnius duomenis 1823 m. pateikė H. Klapertonas, 1852 m. tyrinėjo H. Bartas ir 1870–1872 m. G. Nachtigalis.
Dėl Čado ežero įtakos didelėje teritorijoje Sahelio zonoje sukuriama tinkama atmosfera gyventi ir verstis žemdirbyste. Dėl to aplink Čadą susiformavo Sahelio civilizacijos regionas Kanem-Bornu. Nuo I tūkst. pr. m. e. čia klestėjo Sao civilizacija, vėliau susikūrė Kanemas, kurį XIV a. pakeitė Bornu valstybė. XX a. pradžioje ši valstybė buvo padalinta tarp Čado, Nigerijos, Kamerūno ir Nigerio.

Flora

Krantai daugiausia pelkėti ir apaugę papirusu, tik vakarinėje ežero dalyje gausu tropikų augmenijos.

Fauna

Daug vandens ir pelkių paukščių. Yra lamantinų, hipopotamų, krokodilų. Per metus sugaunama apie 100 000 tonų žuvies.
Užžartėlė

Istorija

1585 m. minimas Užžartėlės dvaras. XIX a. pab. kaime žemes valdė Hofmanai ir Pucionovai. 1968 m. prie Užžartėlės prijungtas Ščiukiškio kaimas. Tarybiniais metais priklausė Truskavos apylinkei.
Giovanna Ralli

Biografija

Ralli debiutavo kine būdama vos 7, o 13 jau vaidino teatre, priklausančiame Peppino De Filippo. 6 dešimtmečio viduryje ji ėmė gauti didesnius vaidmenis, daugiausia komedijose. 1959 m. ji atliko pagrindinį vaidmenį Roberto Rossellini filme „General Della Rovere“, apdovanotame Auksiniu liūtu Venecijos kino festivalyje, o už vaidmenį juostoje „La fuga“ 1964 m. laimėjo geriausios aktorės Nastro d‘Argento prizą. Trumpai išmėginusi jėgas Holivude, vėliau jį grįžo į Italiją, o nuo 9 dešimtmečio susikoncentravo į darbą teatre.
1993 m. įvertinta už karjeros pasiekimus „Flaian“ prizu, 2003 m. gavo ir karinį garbės apdovanojimą.
Jos sesuo Patrizia Lari taip pat aktorė.
Emaar

Ambicingi projektai

„Emaar Properties“ išplėtojo Burj Khalifa prekybinį centrą Dubajuje. Emaar Pradėjo aukščiausio pasaulyje dangoraižio statybą 1998 m. Burj Khalifa dangoraižis buvo baigtas statyti 2010 m. Viso šio projekto kaina siekė $20 mlrd. USD. Ši bendrovė taip pat yra išvysčiusi didžiausią pasaulyje prekybos centrą Dubai Mall.
Igoris Sikorskis

Igoris Sikorskis (Igoris Ivanovičius Sikorskis, rus. И́горь Ива́нович Сико́рский; 1889 m. gegužės 25 d. Kijeve, Rusijos imperija – 1972 m. spalio 26 d., Ystone, JAV) – rusų-amerikiečių aviacijos pionierius, orlaivių konstruktorius, išradėjas.
Pirmasis sukūrė keturmotorį lėktuvą, keturmotorį bombonešį, transatlantinį hidroplaną, serijinį vieno sraigto sraigtasparnį.
Kęstutis Mazgelis

Biografija

1980 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.
1990–1998 m. AB „Šiaulių pienas“ Pakruojo pieninės vyr. inžinierius. 1990–1995 m. Pakruojo rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvių tautininkų sąjungos Pakruojo rajono skyriaus narys.
Vedęs; žmona Jūratė, dukra Rūta, sūnus Rimgaudas.