google/wiki40b huggingface dataset:
4.25 SK

Istorija

Klubo ištakos siekia 1949 m. kai radosi klubas Vasario 8 d. pavadinimu.
Daugkartiniai šalies čempionai (1985, 1986, 1987, 1988, 1990, 1992, 1993, 1994, 1995, 2002, 2003, 2010, 2011, 2012, 2013, 2015, 2017 m.)
Masahisa Fukase

Biografija ir kūryba

Gimė Hokaide, fotografų šeimoje. Nuo vaikystės padėdavo atlikti įvairius darbus tėvų turėtoje fotografijos studijoje. Studijavo fotografiją universitete ir po studijų liko gyventi Tokijuje. Pirma išpopuliarėjusi nuotraukų serija buvo iš kiaulių skerdyklos. Vėliau fotografijose vaizdavo jausmus ir tarpusavio santykius su savo žmona Yoko, įskaitant ir skyrybų laikotarpį 1975 m. Vėliau, apimtas slogios nuotaikos, išleido darbų serija Krankliai, kurią sudarė kontrastingos juodai baltos kranklių nuotraukos. Vienos iš paskutinių pasirodžiusių fotografijų buvo ilgametė tėvo nuotraukų serija ir asmeniniai portretai. 1992 m., pargriuvęs ir susitrenkęs galvą, Fukase pateko į komos būseną, kurioje išbuvo iki pat mirties 2012 m.
Afodijai

Išvaizda, biologija

Daugiausiai smulkūs ir vidutinio dydžio vabalai. Kūnas pailgas.
Vystosi įvairių gyvūnų išmatose; kai kurios rūšys pūvančiose augalų liekanose, rečiau dvėsenoje.

Taksonomija

Ilgai buvo laikoma kaip Scarabaeidae pošeimis (Aphodiinae). Naujesni tyrimai šį pošeimį išskyrė į atskirą šeimą.
Giunteris Viulerslėbenas

Biografija

Kilęs iš Heseno. Įstojęs į Ordiną, riteriavo Palestinoje, nuo 1244 m. tarnavo Prūsijoje, pas krašto magistrą Popomą Osternachą. 1250 m. Akoje išrinktas Vokiečių ordino magistru, stengėsi suderinti dviejų Ordino grupuočių, kurių viena rėmė Šventosios Romos imperijos imperatorių, o kita – popiežių, interesus.
Jerzy Smoleński

Jerzy Józef Gedeon Smoleński (1881 m. rugsėjo 9 d. Krokuvoje – 1940 m. sausio 5 d. Zachzenhauzene) – lenkų geografas, geologas, antropogeografas, Jogailos universiteto profesorius Krokuvoje.

Biografija

Paskelbė eilę mokslinių darbų iš Lenkijos fizinės geografijos, geologijos, morfologijos ir antropologijos. Jogailos universiteto Geografijos katedros vedėjas (nuo pas jos įkūrimo 1922 m.). Geografijos instituto direktorius (nuo 1929 m.). Senato narys (nuo 1933 m.), 1937 m. išrinktas Teisės fakulteto dekanu.
1920 m. kovo 3 d. buvo kviečiamas į Vilnių užimti Stepono Batoro universiteto Fizinės geografijos katedros vedėjo vietą, tačiau neatvyko. Šią vietą užėmė M. Limnovskis
1925 m. kartu su Jan Sztolzman įkūrė tarptautinę asociaciją stumbrų apsaugai. Nuo 1917 m. Mokslų akademijos narys, Lenkijos Geografijos Draugijos ir kitų gamtosauginių organizacijų narys. Tautų lygos Ženevoje narys.
1939 m. lapkričio 6 d. nacių suimtas kartu su grupe kitų Jogailos universiteto profesorių ir išvežtas į Koncentracijos stovyklą Zachzenhauzene, Vokietijoje (vok. Sonderaktion Krakau). Kartu ištremtas ir jo kolega Stefan Czarnocki, iš Lietuvos kilęs geologas.
Palaidotas Krokuvoje. Jo sūnus Stanisław Smoleński, vyskupas.
PTAB

PTAB (rus. ПТАБ, противотанковая авиабомба 'prieštankinė aviacinė bomba') – Antrojo pasaulinio karo laikų (pradedant 1943 m.) tarybinė prieštankinė aviacinė bomba su kumuliaciniu užtaisu. Tai masiškiausia antrojo pasaulinio karo laikų tarybinė aviacinė bomba, aviacija 1943–1945 m. jų gavo apie 14,6 mln.

PTAB sukonstravo I. Larionovas (И. А. Ларионов) iš konstruktorių biuro CKB-22 (ЦКБ-22).
PTAB bombas plačiai naudojo tarybinė aviacija. Šiomis bombomis būdavo užtaisomos kasetės, į kurias tilpo po 48 PTAB. Šturmuotuvas IL-2 gabendavo po 4 tokias kasetes. Vienos kasetės bombos krisdamos apimdavo 15×200 m plotą.
PTAB sveria 2,5 kg, o joje esanti sprogstamoji medžiaga – 1,5 kg.
Tankų viršutiniai šarvai žymiai plonesni už priekinius ir šoninius šarvus, tad į juos pataikiusi PTAB turėjo daug šansų sunaikinti tanką. 30° kampu krentanti PTAB pramušdavo 60 mm šarvą, 90° kampu – 100 mm. Tokios šarvamušės gebos visiškai pakako tų laikų sunkiesiems tankams naikinti.
PTAB-uose naudojo dugninius sprogdiklius AD-A (АД-А), kurių indeksas 7-V-118 (7-В-118).
Aukštos temperatūros kumuliacinė čiurkšlė, pramušusi skylę tanko šarve sukeldavo gaisrą tanko viduje, dėl kurio vėliau sprogdavo degalai ir šaudmenų atsarga. Itin lengvai užsidegdavo tankai su benzininiais varikliais.
Bombardavimo PTAB’ais efektyvumnas priklausė nuo kasetės (konteinerio) tvarkingumo, lakūno kvalifikacijos ir panaudojimo taktikos. Glaudžiai bombarduojant į tanką galėdavo pataikyti keli PTAB.
PTAB’ai pirmą kartą buvo panaudoti 1943 m. liepą Kursko mūšyje.
Gnoliai

Gnoliai – maginės fantastikos protingų humanoidų rūšis, primenanti antropomorfines hienas. Pirmą kartą pasirodė ir panaudoti vaidmenų žaidime Dungeons & Dragons apie 1974 m.
Gnoliai yra panašūs į bušmėnų folkloro hientakus (hieniškus vilktakų analogus) bei aukštus šungalvius (angl. cynocephales), aprašytus Europos bestiarijuose. Hienos asocijuojasi su mirtimi, kadangi neretai iškasa ir suėda žmonių lavonus.

Gnolių sandara

Gnoliai atrodo kaip antropomorfinės hienos. Jie būna apie 2,1 m ūgio, naudoja šarvus iš rago, odos ir metalo plokščių, stambius ginklus. Gnoliai vaizduojama kaip laukinės, barbariškos būtybės, kurios neretai maistui vartoja kitas protingas būtybes. Gnoliai nėra labai protingi, bet pakankamai gudrūs, priversti aplinkybių kaunasi iki mirties.
Aprašyta gnolių rasė flindai (angl. flinds, flynds). Jie žemesni, platesni ir stipresni už paprastus gnolius. Flindai dažnai vadovauja paprastų gnolių grupėms ar gyvenvietėms. Flindai dažnai naudoja nunčiako tipo ginklą (angl. flindbar) – du metalinius strypus, sujungtus grandine.

Gnolių religija

Pirmuosius gnolių aprašymuose, pateiktuose E. G. Gygakso (E. G. Gygax), gnoliai buvo primityvūs demonų garbintojai. Vėlesniuose kitų rašytojų aprašymuose gnoliai labiau primena „kilnius laukinius“, hieniškus maitėdžius, o ne pabaisiškus žudikus. Ketvirtame ADD pabaisyne (Monster Manual IV) minima, kad gnolių visuomenėje dominuoja patelės, panašiai kaip ir hienų grupėse.
Daugelyje D&D kūrinių gnoliai yra demonų garbintojai, garbinantys demonų valdovą Yeenoghu. Kiti gnoliai garbina dievą Erythnulą, žudynių dievą. Taip aiškinamas gnolių polinkis į blogį ir piktadarystes.
Tikruoju gnolių dievu buvo Gorelikas (angl. Gorellik), bet per daug metų demonas perviliojo beveik visus Goreliko garbintojus.

Gnoliai literatūroje

Terio Prečeto (Terry Pratchett) Disko pasaulyje (Discworld) gnoliai yra maži, susivėlę ir purvini, todėl jų kailyje auga žolė ir grybai. Jie miestų gatvėse renka visokias atliekas.
Terio Brukso (Terry Brooks) romane „The Scions of Shannara“ veikia vilkiškos būtybės, kurios angl. vadinamos gnawls.
Paryžiaus karalystė

Raida

Paryžiaus karalystė suformuota po Chlodvigo I mirties 511 m., kuomet Frankų valstybė paskirstyta keturiems sūnums. Paryžių ir dideles sritis dab. šiaurės vakarų Prancūzijoje paveldėjo Childebertas I. 558 m. jam mirus, karalystę valdė jo brolis Suasono karalius Chlotaras I. 561 m. Paryžiaus karaliumi tapo šio vyriausias sūnus Charibertas I. Po šio mirties 567 m. Paryžiaus karalystė tapo neatskiriama Suasono karalystės (Neustrijos) dalimi. Nepaisant to, Neustrijos karaliai dažnai kartu tituluodavosi ir Paryžiaus karaliais.
Krasna Viešas

Istorija

X a. pabaigoje šias žemes užėmė Kijevo Rusia. Žlugus Kijevo Rusios valstybei šios žemės atiteko Haličo-Volynės kunigaikštystei. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1509 metais. Anksčiau kaimas vadintas Krasne ir Krasna. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Kelis šimtmečius kaimas priklausė Sapiegų šeimai.
Kolos įlanka

Kolos įlanka (rus. Кольский залив) – siaura Barenco jūros įlanka, įsiterpianti į šiaurės vakarinę Kolos pusiasalio pakrantę. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 57 km, plotis iki 7 km, gylis ties žiotimis 200–300 m. Vakarinis krantas status, skardingas, rytinis gan lėkštas. Pietinėje dalyje įteka Kolos ir Tulomos upės. Žiemą užšąla tik pakrantės. Potvyniai vyksta kas pusė paros, jų aukštis 4 m.
Prie įlankos įsikūrę Murmansko, Severomorsko ir Poliarno miestai. 2005 m. per įlanką nutiestas tiltas.
Naujas rytas

Naujas rytas – Raseinių rajono laikraštis, einantis nuo 1945 m. balandžio 21 d. Raseiniuose, Dominikonų g. 1.

Istorija

Iki 1950 m. Raseinių apskrities, 1965–1990 m. – LKP Raseinių rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos leidinys, nuo 1990 m. kovo 1 d. – rajono laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Naujas rytas“.
1945 m. ėjo vienąkart-dukart per savaitę, 1946 m. – savaitraštis, 1947–1951 m. – dukart per savaitę, veliau – triskart, nuo 1992 m. – du kartus per savaitę. Iki 1961 m. vadinosi „Stalinietis“, nuo 1961 m. lapkričio 1 d. – „Raseiniečių žodis“, nuo 1962 m. balandžio 26 d. – „Naujas rytas“. Spausdino Jurbarko spaustuvė. Tiražas 1945 m. – 2500 egz., 1937 m. – 12 300 egz., 1997 m. – 6600 egz., 2010 m. – 3200-3500 egz., 8-12 psl.
Redakcijoje dirbo: V.Barevičius, P. Baužys, D. Katkauskas, D. Klojimienė, Raimundas Mikalčius, Antanas Mikelis, P. Narbutas, Antanas Vytautas Platužas, S. Račas, Stanislava Rapalytė, F. Raudonius, P. Vaičekauskas.
Jonavos Šv. apaštalo Jono parapijos koplyčia

Istorija

Arkivyskupo metropolito Sigito Tamkevičaius dekretu 2008 m. buvo įsteigta naujoji parapija, pavadinta Šv. apaštalo Jono vardu. 2012 m. spalio 7 d. pašventinta parapijos naujoji koplyčia. Tikinčiuosius į pirmą kartą koplyčioje aukojamas šv. Mišias pakvietė parapijos klebonas kun. Audrius Mikitiukas. 2008 metais Jonavoje įkurtos naujosios parapijos nariai iki šiol melsdavosi senojoje Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčioje miesto centre.
Lietuvos geštaltinės psichoterapijos asociacija

Istorija

Savo veiklą Asociacija pradėjo 2000 m.
Asociacijai vadovauja taryba, kuri renkama 3 metų kadencijai, bei tarybos išrinktas asociacijos prezidentas.
Simonas Grosas

Simonas Grosas (vok. Simon Gross, apie 1771 m. Prūsija – 1835 m. balandžio 17 d. Kretinga) – Lietuvos mokytojas, žemaičių gramatikos autorius.

Biografija

Vokietis. Nuo 1787 m. pranciškonas. Retorikos, filosofijos ir teologijos mokėsi Roselyje (dab. Rešlius, Lenkija), Benicos (prie Maladečinos), Minsko, Vilniaus vienuolynuose. Nuo 1798 m. ar 1799 m. retorikos, vokiečių ir lotynų kalbų mokytojas Slucko, Troškūnų, Dotnuvos vienuolynuose. Nuo 1814 m. ar 1815 m. mokytojavo Kretingos vienuolyne.
1835 m. parašė gramatiką „Kalbrėda liežuvio žemaitiško“ su apie 3000 žodžių lenkų-žemaičių kalbų žodynu. Jos rankraštį saugo Lietuvos mokslų akademijos biblioteka. Gramatikoje bandė fiksuoti J. A. Pabrėžos projektuotos žemaičių bendrinės kalbos, paremtos šiaurės žemaičių, dounininkų, patarme, normas – rašybos (pykćźiaus pikčiau, priibuunó pribūnu, śźyrdys širdis), fonetikos (dyina diena, jóudynó juodinu), morfologijos (ateetó ateinu, wiróu vyrui). Kartu su J. A. Pabrėža siekė nukonkuruoti tokio paties pavadinimo K. Kasakauskio gramatiką, išleistą 1832 m. ir sukurti bendrinę kalbą vien žemaičiams.
Francoise Gilot

Françoise Gilot (g. 1921 m. lapkričio 26 d.) – prancūzų dailininkė ir knygų autorė, gyvenanti Niujorke ir Paryžiuje. Išgarsėjo kaip Pablo Picasso draugė ir mūza 1944–1953 m., ir jo vaikų Claude Picasso ir Paloma Picasso motina. Vėliau ji ištekėjo už Amerikiečio Jono Salko, kuris sukūrė vakciną nuo poliomelito ir įsteigė pasaulinio garso Salko biologinių studijų instiutą.

Biografija

Gimė Neuilly-sur-Seine miestelyje, Prancūzijoje. Jos tėvas buvo verslininkas ir agronomas, o motina – akvarelistė. Ji studijavo anglų literatūrą Kembridžo universitete ir Britų Institute Paryžiuje.  Besimokydama teisės dalykų Gilot praleisdavo rytines paskaitas, kad galėtų užsiimti savo tikrąja aistra – menu.
Būdama 21 metų amžiaus, susipažino su Pablo Picasso, kuriam tuomet buvo 61 m. Jo meilužė Dora Maar buvo sugniuždyta žinios, kad Picasso iškeičia ją į daug jaunesnę menininkę. Vėliau Gilot užaugino jų abiejų vaikus: Claude (g. 1947) ir Paloma (g. 1949). Abu tėvai dažnai piešdavo vaikus savo drobėse. Gilot palaikė santykius su ispanų menininku nuo 1944 iki 1953 m. Vienuolika metų po jų išsiskyrimo Gilot parašė knygą Gyvenimas su Picasso. Daugiau nei milijonas egzempliorių tos knyga buvo parduota ir knyga išversta į keliolika kalbų nežiūrint Picasso pastangų uždrausti knygos spausdinimą.
Gilot ištekėjo už Luc Simon 1954 m. ir susilauke dukters Aurelijos. Išsiskyrė 1962 m.
1969 m. Gilot susipažino su Jonu Salku, poliomelito vakcinos kūrėju,  La Jolla miestelyje, Pietų Kalifornijoje. Abiejų aistra architektūrai ir menui išsivystė į greitą santuoką 1970 m. Paryžiuje.  Ištekėjusi Gilot užsiėmė tapybos darbais Niujorke, La Jolla miestelyje, and Paryžiuje. Pora liko vedusi iki Salko mirties 1995 m.
Gilot gyvena Niujorke ir Paryžiuje, ir darbuojasi Salko instituto Kalifornijoje labui, dalyvauja su savo darbais tarptautinėse parodose.
Parčevas

Istorija

Parčevas šaltiniuose minimas nuo XII a. Valdant karaliui Jogailai, jam suteiktos Magdeburgo teisės (1401 m.). Miestas augo prie svarbaus kelio tarp Krokuvos ir Vilniaus. Pagal 1413 m. Horodlės uniją, Parčeve vykdavo tarybų suvažiavimai. ATR laikais miestas buvo aptvertas gynybine tvora su trimis vartais, buvo karališkoji pilis, veikė turgus, dvi pirtys, keturi malūnai ir alaus daryklos, 3 katalikų bažnyčios, cerkvė, sinagoga, ligoninė, mokykla. Tačiau 1500 ir 1544 m. Parčevą nuniokojo totoriai, o 1655 m. sudegino švedai. Po to miesto reikšmė sumenko.
Pūraičiai

Istorija

Kaimas pirmą kartą minimi XVI a. pabaigoje
Berestečka

Istorija

Berestečka įkurta 1445 m. Magdeburgo teisės suteiktos 1547 m. 1651 miestelyje įvyko istorinis kazokų mūšis, kuriam atminti yra muziejus-draustinis „Kazokų laidotuvės“.
Darbininkė (Kaunas)

Darbininkė – komunistinis leidinys, išėjęs 1923 m. kovo 8 d. Kaune. Išleistas Tarptautinės moters dienos proga.
Kyzyl Arto perėja

Kyzyl Arto perėja (kirg. Кызыларт) – kalnų perėja, kertanti Užalajės kalnagūbrį. Aukštis – 4280 m. Per šią perėją eina Pamyro traktas (ruožas Ošas–Chorogas), įrengtas Tadžikistano–Kirgizijos pasienio postas. Šiaurėje kelias nuožulniai leidžiasi vaizdingu tarpekliu į Alajaus slėnį, o pietuose statmenai leidžiasi Markansu upės slėniu.
Perėjos pavadinimas tiurkų kalbomis reiškia „raudona nugara“.
Pakruojo Žemynos pagrindinė mokykla

Istorija

Pakruojo 2-oji vidurinė mokykla įsteigta 1982 m. Joje pradėjo mokytis 779 mokiniai, kurie sudarė 25 klases. Juos mokė 37 pedagogai.
1994-1995 m. mokėsi 914  mokinių, buvo 2 dvyliktosios ir trys pirmosios klasės.
1997 m. mokykla iš 2-osios vidurinės mokyklos tapo „Žemynos“ vidurine mokykla.
1998-1999 m. mokėsi 901 mokinys, mokykloje įvestas profilinis mokymas.
Nuo 2003 m. pagrindinė mokykla. 1983–2003 m. išleista 21 abiturientų laida.
2011-2012 m. mokykloje mokėsi 503 mokiniai. 
2013-2014 m., dėl mokyklų tinklo pertvarkos mieste uždarius „Versmės“ pradinę mokyklą, visi miesto pradinukai mokėsi šioje mokykloje.
2018–2019 m. mokėsi 460 mokinių. Nuo šių mokslo metų nebebuvo formuojamos 9 – 10 klasės.
Satta Outside

Vieta

Satta Outside festivalis vyksta Smiltynės miškuose, pievose, paplūdimyje ir industriniame jachtklubo angare. Kartu įkuriamos ne tik muzikos scenos, bet ir meno dirbtuvės, kuriose realizuojamos iš anksto paruoštos idėjos, pristatomi skulptorių, dailininkų, graffiti piešėjų kūriniai.

Satta Mama

Satta Mama – legenda, paaiškinanti Satta Outside gimimą.
„Kaip byloja istorinė tradicija, tai įvykę netolimais metais pr. m. e. Bet atsitikę taip, kad Silvija, pagimdžiusi dvynius, kurių tėvas buvęs pats dievas Marsas, karaliaus paliepta gavo įmesti dvynius į Dangę. Upė nepriėmusi aukos ir išnešusi kraitelę su kūdikiais į Smiltynės sausumą. Kurį laiką dvynius savo pienu maitinusi vilkė iš pušyno. Vėliau juos radęs piemuo, sukęs žolę netoli „Satta Outside“ laukų. Jis išauginęs dvynius, vardu Romulas ir Remas. Galiausiai vieną dieną jų kilmės paslaptis buvusi atskleista, broliai nuvertę karalių ir sugrąžinę sostą seneliui. Patys nepanorę likti tokiomis aplinkybėmis, grįžę ir nusprendę lafalinti, kaip piemenys buvo primokę. Kilus ginčui tarp brolių, kaip geriau reikia sukti smilgą tarp dantų, Romulas nubrozdinęs Remą, o varpų lauką pavadinęs „Satta Outside“ vardu.“
Chiliarchas

Chiliarchas (gr. χιλίαρχος 'tūkstančio vadas') – karo vadas helenistinėje senovės Graikijoje, vadovavęs 1000 karių daliniui (apytiksliai atitinka dabartinį batalioną).
Šia pareigas Aleksandras Makedonietis įvedė pasiremdamas Achemenidų Persijos hazarapatish pareigomis. Chiliarcho pareigos buvo tiek karinės, tiek civilinės.
Aleksandras Makedonietis šias pareigas pirmiausia suteikė Hefestionui (gr. Ἡφαιστίων), o po Hefestiono mirties – Perdikui (gr. Περδίκκας). Šis terminas buvo naudojamas ir vėlesniais laikais. Graikų rašytojai chiliarchais vadino romėnų legionų tribūnus. Bizantijoje terminas chiliarchas buvo taksiarcho bei drungarijaus (drungo vado) sinonimas.
Graikijos nepriklausomybės karo (1821–1832 m.) laikais chiliarcho laipsnis būdavo suteikiamas žymiems kapitonams, vadovavusiems nereguliariems būriams, kurie sudarė didžiumą to meto Graikijos kariuomenės.
Rimvydas Butautas-Kudirka

Biografija

Mokėsi Kauno ir Vilniaus vidurinėse ir specialiosiose mokyklose, Vilniaus prekybos technikume, Kooperacijos institute. Tobulinosi Patentologijos, Standartizacijos-metrologijos institutuose, stažavosi vadybos kusuose Geteborge (Švedija). Dirbo staklių gamykloje Kaune, Lėlių ir Dramos teatruose, televizijos mazgų gamykloje Vilniuje, LSSR prekybos ministerijos sistemoje, Vilniaus m. savivaldybės administracijoje.  1995–1997 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Tėvynės pažinimo, Vilniaus zanavykų, Prano Vaičaičio, Vilniaus suvalkiečių klubo „Sūduva“, Vilniaus žemaičių bendrijų narys, Lietuvos genealogų draugijos steigėjas ir Garbės narys. Išleido tęstinį leidinį-žinyną „Sūduvos dvasininkai“. Išleido 15 lankstinių. Parašė apie 60 publicistinių straipsnių.
Irena Veisaitė

Irena Veisaitė (g. 1928 m. sausio 9 d. Kaune) – literatūrologė, teatrologė.

Biografija

Nuo 1934 m. iki 1941 m. mokėsi Šolom Aleichemo gimnazijoje. Antrojo pasaulinio karo metu Kauno gete neteko mamos. 1944 m. pavasarį Stefanija Ladigienė išgelbėjo ją, paimdama į savo namus, kur, nepaisydama rizikos, ją paslėpė ir priglaudė. Čia I. Veisaitė gyveno iki 1946 m. kovo 14 d., kai sovietai areštavo S. Ladigienę. 1947 m. baigė Vilniaus Salomėjos Neries gimnaziją. 1953 m. Maskvos universitete baigė germanistikos studijas, germanistė. 1963 m. Leningrado universitete apgynė mokslų daktaro disertaciją.
Nuo 1953 m. iki 1997 m. Vilniaus pedagoginiame universitete dėstė kursus Vakarų Europos literatūra, Vokiečių literatūra, XX amžiaus teatro istorija. Nuo 1965 m. docentė, nuo 1999 m. VPU garbės profesorė. Nuo 1963 m.–1964 m. žinoma ir kaip teatro kritikė. Paskelbė virš 200 straipsnių Lietuvos ir užsienio spaudoje. Taip pat yra mokyklinių vadovėlių bendraautorė, keliolikos knygų sudarytoja.

Visuomeninė veikla, narystė organizacijose

1990 m. (kartu su profesoriumi Česlovu Kudaba Atviros Lietuvos Fondo, ALF) steigėja, iki 1993 m. – ALF valdybos vicepirmininkė, nuo 1993 m. iki 2000 m. birželio mėnesio – ALF valdybos pirmininkė. Taip pat yra įvairių tarptautinių nevyriausybinių organizacijų (valdybų) narė (pvz., „Atviros visuomenės institutas“ (OSI) Budapešte, OSI „ Edukacijos ir Kultūros programų valdybos“, „Jungtinių Pasaulio Koledžų Tarptautinė valdyba“. Šiuo metu yra OSI ombudsmenė ir „Meno ir Kultūros valdybos“ narė, „Jungtinių Pasaulio Koledžų“ Lietuvos nacionalinio komiteto pirmininkė, Tomo Mano kultūros centro kuratoriumo narė, UNESCO Lietuvos Nacionalinio komiteto narė, LR kultūros ministerijos Meno tarybos, „Vilnius – Europos kultūros sostinė 2009“ tarybos narė.
Čipata

Istorija

Kolonijiniais laikais miestas vadintas Fort Džeimsonu (angl. Fort Jameson).
Antanas Vitkus

Biografija

1994 m. UAB „Varsta 2“ direktorius.
Nuo 1992 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Palangos skyriaus narys, 1996–1998 m. pirmininko pavaduotojas, 1998–2001 m. Palangos skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys.
1969–1973 m. Telšių tarybos deputatas, 1986–1990 m. ir 1990–1995 m. Palangos tarybos deputatas, 1997–2000 m. ir 2003–2004 m. Palangos savivaldybės tarybos narys.
Novo Žilkinas

Lietuviai

1948 m. gegužės mėn. į Bolše Žilkiną ištremta keliolika, 1949 m. balandžio mėn. – dar apie 300 šeimų iš TSRS okupuotos Lietuvos. Tuo metu Bolše Žilkinas buvo kiaulininkystės tarybinio ūkio centras. Tremtiniai gyveno barakuose, arklidėje. Dirbo fermose, laukuose, statybose. 1957–1958 m. dauguma grįžo į Lietuvą.
Daugailių pagrindinė mokykla

Istorija

1911 m. sausio 18 d. mokyklų surašymo ataskaitoje, saugomoje Lietuvos istorijos archyve, nurodyta valdinės pradžios mokyklos įkūrimo data – 1900 m. Mokoma buvo rusų kalba, mokykloje mokytoja dirbo S. Citovinskaja, o tikybos mokė Daugailių parapijos klebonas K. Kiršinas. 1911 m. mokykloje mokėsi 50 mokinių: 37 berniukai ir 13 mergaičių. Pirmojo pasaulinio karo metu pastatas, kuriame buvo nuomojamos patalpos mokyklai, sudegė, todėl ir mokymo procesas nutrūko. Tik atkūrus Lietuvos valstybę, atgijo ir Daugailių mokyklos veikla.
1920 m. rugsėjo mėn. daugailiškių vaikai susirinko jau į lietuvišką pradžios mokyklą. Juos mėnesį mokė mokytojas J. Skukauskas. Po to Daugailiuose mokytojavo S. Blaževičienė, N. Tarulis. Mokykla daug kartų kėlėsi iš vienų namų į kitus, nes patalpas nuomojo iš privačių asmenų. Mokykla buvo įsikūrusi Sinicos, Juodėno, Jurelių namuose. Tik 1936 m. Daugailiuose pastatyta didelė, erdvi šešių skyrių pradžios mokykla. Nepriklausomybės metais Daugailių mokykloję dirbę mokytojai J. Rukša, A. Grigėnas, A. Rudokas, J. Kanapeckas ir kiti paliko ryškų pėdsaką mokinių atminty. Mokytojas A. Rudokas išliko kaip aktyvus jaunųjų ūkininkų ugdytojas, J. Kanapeckas – aktyvus visuomenininkas. 1941 m. birželį mokytojas J. Kanapeckas buvo suimtas ir išvežtas iš Lietuvos. 1941 m. prasidėjęs karas vėl sutrikdė mokyklos darbą. Mokyklos patalpose įsikūrė vokiečių kareiviai, todėl kurį laiką pamokos vykdavo lauke. Vėliau dalis mokyklos pastato tapo rusų kareivių prieglobsčiu. Tačiau mokytojai E. Vanagienė, A. Tarulienė, O. ir V. Mikalauskai ir karo metais rūpinosi Daugailių ir aplinkinių kaimų vaikų mokymu.
1944 m. spalio mėn. pradėjo veikti Daugailių progimnazija. Dauguma mokytojų buvo jaunos merginos, ką tik baigusios gimnaziją. Mokytojos B. Leleikaitė, G. Musteikytė, S. Gasiulytė, A. Tarulienė pokario metais patyrė Sibiro tremtį. 1949 m. progimnazija reformuota į septynmetę mokyklą. 1970 m. duris atvėrė dabartinis mokyklos pastatas, o 1981 m. pastatytas tipinis mokyklos priestatas su erdvia valgykla, sporto bei aktų salėmis, holu. 1988 m. gegužės mėn. atidarytas muziejus. 1993 m. liepos mėn. mokyklos muziejų pašventino Panevėžio vyskupas Juozas Preikšas.
1995 m. rugsėjo 1 d. mokykloje pradėjo veikti ikimokyklinė grupė, mokyklos biblioteka sujungta su kaimo biblioteka. Susiformavo naujos mokyklos tradicijos, vyksta pamokos - susitikimai su buvusiais šios mokyklos auklėtiniais – mokslo ir kultūros žmonėmis. Daugailiškiai kraštiečiai siekdami sukonkretinti savo veiklą, suteikti efektyvesnę paramą mokyklai, įkūrė Daugailių mokyklos bičiulių draugiją. 2000 m. mokėsi 153 mokiniai, dirbo 23 mokytojai.