Asamų kalba

Istorija

Asamų arba asamiečių kalbos pavadinimas kildinamas nuo Asamo regiono. Šio krašto pavadinimas savo ruožtu kilo nuo tajų kalbų šeimos tautos šanų, kurie XIII a. įsiveržė į Asamą. Tos pačios kilmės žodis yra „Ahomas“, kuriuo vadinta tajų tautos ahomų (šanų palikuonių) sukurta valstybė. Nors dabar dažnai teigiama, kad žodis asama kilo iš sanskrito, kur reiškia („nelygus, nevienodas“), tačiau labiausiai tikėtina, kad žodis kilęs iš tajiškos šaknies acham, reiškiančios „nenugalėtas“.
Asamų kalba kildinama iš Magadhi prakrito, davusio pradžią 4 apabhramšoms – Radhi, Vangos, Varendros ir Kamarupos. Pastaroji Kamarupos apabhramša buvo vartojama į rytus nuo Gangos slėnio – šiaurės Bengalijoje ir Asame. Iš Magadhi prakrito susidarė orijų, bengalų, asamų ir šiaurės bengalų kalbos.
Kamarupos apabhramša/prakritas siejamas su IV–XII a. regione gyvavusia Kamarupos karalyste (dar vadinama pagal šios karalystės sostinę Pragdžjotišpurą). Šioje kalboje pynėsi sanskrito, prakrito ir vietinių tarmių elementai. Kamarupos prakritu paveikti Kamarupos įrašai sanskritu (ś, ṣ virsta į s), kur išvardinti karalystės valdovai. VII a. kinų budistų keliautojas Suancangas (Xuanzang) mini, kad Kamarupos kalba šiek tiek skiriasi nuo vartotos Pundravardhanoje. Su Kamarupos apabhramša siejami budistiniai „Čarjapados“ tekstai (VIII–XII a.). Šia apabhramša taip pat rasta Kamarupos valstybės įrašų vario lentelėse. Tuo laikotarpiu Kamarupa buvo svarbiausia regiono valstybė, dariusi įtaką aplinkiniams kraštams, turėjusi išvystytą literatūrą.
XIII a. Kamarupos valstybei subyrėjus susikūrė Kamatos valstybė. Tuo laikotarpiu vyko tolesni kalbiniai procesai, susidarė tarmių grupė, vadinama Kamatapuri šnektomis. Šiomis šnektomis Kamatos laikais kurta poezija, dainos, atliktas Ramajanos vertimas. Iš šių šnektų ėmė klostytis šiuolaikinė asamų kalba bei jai labai artima šiaurės bengalų tarmė. Vakarų Asamo tarmėmis pagrįsta literatūrinė kalba XVII a. susidarė Ahomo karalystės rūmuose. Šia kalba kurtos Ahomo valstybės kronikos – burandžiai (nors ankstyvosios jų versijos kurtos neindoeuropietiška ahomų kalba). XIX a. britai įtvirtino asamų kalbą kaip valstybinę Asamo kolonijos kalbą. XX a. kultūriniam Asamo centrui persikėlus į Guvahatį, rytinės tarmės įgavo didesnę svarbą, jomis pagrįsta dabartinė asamų kalba.

Fonetika

Asamų kalba turi mažiau garsų nei turi sanskrito fonetikos pagrindu sudaryta abėcėlė. Palataliniai garsai c, ch kaip ir cerebraliniai ṭ, ṭh tariami kaip dentaliniai t, th. Sibilantai žodžio pradžioje tariami kaip x, o kitur – kaip h. Kur išlaikytas sibilanto garsas, rašoma c. Balsių tarime neskiriamas i ir u ilgumas, nėra balsių r̥ ar ḷ.
Vakarų Asamo tarmėse (Kamarupi) kirtis dažniausiai būna pirmajame skiemenyje, tuo tarpu rytinėse tarmėse – priešpaskutiniame skiemenyje.

Tarmės

Asamų kalba tradiciškai skirstoma į dvi tarmių grupes – labiau homogeniškas rytų tarmes, kurių pagrindu sukurta literatūrinė kalba (likhito-bhaxa), ir labiau heterogeniškas vakarų (Kamarupi) tarmes, kurios persilieja su šiaurės bengalų tarmėmis. Dabar siūloma nauja klasifikacija, pagal kurią yra 4 asamų tarmės – rytų (apie Šivasagarą), vidurio (Nagaonas, Tezpuras ir kt.), Kamrupi (Kamrupo regione), Golaparija (Golaparo regione).
Be tarmių, taip pat yra ryškūs sociolektai, iš kurių galima išskirti Bhakatiya (mandagi, archajines formas išlaikiusi, aukštoji kalba), thar (astrologų slaptoji kalba), musulmonų, žvejų, miesto jaunimo, negimtakalbių asamų kalbos vartotojų (neskaitant kreolinių hibridų).

Rašto sistema

Asamų kalbai užrašyti naudojamas asamų raštas, kuris esti kiek pakeista bengalų rašto versija. Nors šio rašto ištakas galima rasti XIII a. (Kanai-boroxiboa uolų įrašai sanskritu), dabartinis raštas susidarė XVIII–XIX a. Išskiriamos 3 asamų rašto rankraščių stilių versijos: Kaitheli (vartotas Kamrupo regione ne brahmanų), Bamuniya (naudotas brahmanų sanskritui užrašyti), Garhgaya (naudotas Ahomo rūmuose).