google/wiki40b huggingface dataset:
Subatninkai

Istorija

Ilgą laiką kaimas buvo vadinamas Mediniais arba Manvydų Geranainiais taip atskiriant nuo panašaus pavadinimo Mūrinių Geranainių (dab. Geranainys) ir Senųjų Geranainių (dab. Zigmantiškės). Kaimo pavadinimas rodė, kad jis priklauso Manvydams, kurie valdė kelis šimtmečius. Vėliau Subatninkai atiteko Radvilams. 1573 m. LDK valstybės veikėjas Albertas Radvila fundavo Šv. Jurgio Kankinio bažnyčios statybą, parapijai taip pat priklausė filija Lazūnuose. Apie 1774 m. naujasis kaimo valdytojas Jurgis Abromavičius pastatė naują medinę bažnyčią, kuri išstovėjo iki pat XX a. pradžios. 1805 m. Subatninkus nusipirko Jokūbas Umiastovskis, pats vėliau apsigyvenęs gretimuose Žemaslavlio rūmuose.
Nuo XIX a. antros pusės Subatninkai tampa Ašmenos apskrities valsčiaus centru, atidaryta pradinė mokykla. Veikė alaus darykla ir malūnas. Tarpukaryje kaimas buvo valsčiaus centru Valažino apskrityje, o nuo 1926 m. – Lydos apsk. Nukentėjo Antrojo pasaulinio karo metais.

Šv. Vladislovo bažnyčia

XX a. pr. pagal arch. Vladislovo Stipulkovskio projektą pradėta naujos mūrinės bažnyčios statybą. Dabraulėnuose įkurta molinių plytų ir čerpių fabrikas, įrengimus jam Umiastovskiai pirko Prancūzijoje. 1904 m. neogotikinis pastatas buvo baigtas, o 1928 m. bažnyčia buvo konsekruota Šv. Vladislovo vardu, taip pagerbiant pagrindinį aukotoją – Trakų apskrities maršalką Vladislovą Umiastovskį (1834–1905). Fundatorių primena ir 1931 m. atidengta memorialinė lenta, kabo ir kitos atminimo lentos grafams Umiastovskiams. Po pagrindiniu altoriumi įrengta laidojimo kripta su grafų palaikais.
Vengrijos karaliaus Šv. Vladislovo figūra centriniame altoriuje padaryta pagal Vilniaus arkikatedroje esantį pavyzdį. Šoninis altorius vaizduoja Šv. Mergelę Mariją, šis paveikslas ir 1809 m. pagaminti vargonai perkelti iš senosios bažnyčios. Viduje stovintys suolai pažymėti Žemislaulio rūmų ženklu. Vienos iš trijų navų požemyje įrengta dar viena, mažesnė laidojimo kripta.
Dar XX a. pr. parapijiečių tarpe buvo nemažai lietuvių. 1908 m. kun. Ignas Šopara savo straipsnelyje „Vilties“ laikraštyje rašė apie apylinkų gyventojus iš „…Dūdėnų, Lazdūnų, Subatninkų. Visur čia dar nebaigtinai žmonės nutautėję.“ Lietuviškai skamba ir aplinkinių kaimų pavadinimai: Žemaitukai, Šaudziūnai, Laukininkai, Šarkučiai ir kt. 1880–1881 m. senojoje bažnyčioje klebonavo kun. Juozapas Mikeliūnas (palaidotas šventoriuje).
Po 1991 m. bažnyčia priklauso Gardino vyskupijos Vijos dekanatui.
Ostpreussisches Ewangelisches Lutheranisches Kirchenblau

Ostpreussisches Ewangelisches Lutheranisches Kirchenblau – Rytų Prūsijos evangelikų liuteronų bažnyčios laikraštis, leistas 1896–1900 m. Įsrutyje vokiečių kalba.

Istorija

Spausdintas gotišku šriftu. Dalis teksto spausdinta lietuvių kalba.
Korbačikas

Korbačikas (svk. korbáčik) – virviškasis sūris, gaminamas Oravoje (Šiaurės Slovakija). Gaminamas iš garais kaitinto sūrio, supinto į kaseles.
Slovakiškas pavadinimas reiškia 'botagėlis, mažas rimbas', pagal sūrio gijų suvijimą į sūrio virvelę.
Korbačikas gardinamas druska, česnakais, gali būti rūkomas.
Reklamos puslapiai

Reklamos puslapiai – reklamos savaitraštis, ėjęs nuo 1995 m. balandžio 5 d. Vilniuje.

Istorija

Leido reklamos agentūra „Lėja“. Platintas su dienraščiu „Lietuvos rytas“ Vilniaus, Kauno prenumeratoriams. Tiražas 1997 m. – 16 800 egz. 
Redaktorė E. Labanauskienė.
Lietuvos profesinių sąjungų konfederacija

Lietuvos profesinių sąjungų konfederacija (LPSK) – Lietuvos nevyriausybinė organizacija, vienijanti narius – profesines sąjungas šakiniu principu, atstovaujanti ir ginanti jų profesines, ekonomines, socialines teises ir teisėtus interesus. Būstinė Vilniuje, J. Jasinskio 9-213.

Veikla

Įkurta 2002 m. gegužės 1 d. susijungus 1992 m. įkurtiems Lietuvos profesinių sąjungų centrui ir Lietuvos profesinių sąjungų susivienijimui. Lietuvos profesinių sąjungų konfederacija aktyviai dalyvauja Lietuvos Respublikos Trišalėje taryboje, siekia darbuotojams palankių metinių trišalių susitarimų, inicijuoja dvišalius kolektyvinius susitarimus, skatina derybas su darbdavių organizacijomis, rengia konferencijas, seminarus, mokymus ir kita. 2009 m. vienijo 26 šakines organizacijas, kuriose buvo apie 100 000 narių.
Pagrindinės institucijos: suvažiavimas, taryba, valdyba, pirmininkas. Nuo 1994 (iki 2002 m. tik Lietuvos profesinių sąjungų susivienijimas) yra Tarptautinės profesinių sąjungų konfederacijos (International Trade Union Confederation, ITUC), nuo 2004 m. Europos profesinių sąjungų konfederacijos (European Trade Union Confederation, ETUC) narė.
Arthur Seyss-Inquart

Biografija

Tikroji pavardė – Artūras Zaitichas. 1914 m. rugpjūčio mėn., prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, išėjo į frontą savanoriu, tarnavo Tirolio jėgerių daliniuose kartu su būsimu Austrijos federaliniu kancleriu K.Šušningu, kelis kartus sunkiai sužeistas. Ligoninėje gydydamasis po sužeidimo baigė Vienos universitete teisę. Vertėsi privačia advokato praktika.
1937 m. kancleris K. Šušningas paskyrė A. Zeis-Inkvartą Valstybės tarybos nariu. 1938 m. vasario 12 d. A.Hitlerio reikalavimu tapo Austrijos vidaus reikalų ministru, padėjo organizuoti anšliusą. Kovo 11 d., atsistatydinus K. Šušningui, nusiuntė Vokietijai pagalbos prašymą, kuriuo remiantis vermachto daliniai įžengė į Austriją. Dvi dienas (iki įstatymo dėl Austrijos įtraukimo į reicho sudėtį pasirašymo) A. Zeis-Inkvartas buvo paskutiniu Pirmosios Austrijos Respublikos kancleriu. 1939 m. balandžio 30 d. paskirtas Austrijos reichsštathalteriu.
1939 m. spalio 12 d. tapo okupuotos Lenkijos generalgubernatoriaus H.Franko pavaduotoju, organizavo lenkų pasipriešinimo numalšinimą ir žydų getų kūrimą.
1940-1945 m. A.Zeis-Inkvartas buvo Nyderlandų reichskomisaru. Paskutinėmis savo gyvenimo dienomis A. Hitleris paskyrė jį Vokietijos Užsienio reikalų ministru.
Niurnbergo tribunolas kaltino A. Zeis-Inkvartą nusikaltimais prieš žmoniją, karo planavimu ir organizavimu, gyventojų deportacijomis ir įkaitų žudymu. Jis iš dalies pripažino savo kaltę.
Pakartas Niurnbergo kalėjime.
Pauline Newman

Biografija

Gimė 1887 m. spalio 18 d. Kaune. Po tėvo mirties su motina emigravo į JAV. Būdama 9 metų dirbo teptukų gamykloje. Dar būdama nepilnametė įstojo į Amerikos socialistų partiją. Būdama 15 metų įstojo į literatų socialistų draugiją. Nuo 1907 m. pradėjo organizuoti moterų darbininkių streikus. 1908 m. sausio 1 d. buvo viena iš nuomos streiko organizatorių, kurio metu streikavo apie 10 tūkst. žmonių, tai buvo didžiausias to meto streikas Niujorke, o laikraštis The New York Times P. Newman praminė East Side Joan of Arc. Būdama 17 metų išrinkta socialistų partijos Niujorko valstijos atstove. Rinkimų kampanijos metu akcentavo moterų darbininkių gyvenimo sąlygų gerinimą ir balsavimo teisės moterims suteikimą. 1909 m. lapkričio 22 d. suorganizavo Niujorko moterų darbininkių streiką, kurio metu protestavo apie 40 tūkst. moterų. Buvo viena iš tarptautinės moteriškų drabužių gamintojų darbininkių profsąjungos įkūrėjų. Nuo 1909 m. iki 1913 m. organizavo streikus visoje šalyje. Vėliau dirbo tarptautinės moteriškų drabužių gamintojų darbininkių profsąjungos sveikatos ir edukacijos centre, kur įvairių gamyklų moterims darbininkėms padėdavo įvairiausiais klausimais. Jos iniciatyva į profsąjungą leista įstoti ir juodaodėms moterims. Buvo aktyvi feministė, siekė panaikinti lytinę diskriminaciją darbo santykiuose ir kitose srityse. Profsąjungoje dirbo iki 1983 metų, mirė 1986 m. balandžio 8 d. Niujorke.
Turkijos futbolo taurė

Turkijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Turkijoje. Vyksta nuo 1962 metų.
Balys Valušis

Balys Valušis (arba Boleslovas Valiušis; 1867 m. liepos 12 d. Inkilų k., Pabaisko valsčius, Ukmergės apskritis – 1952 m. lapkričio 26 d. Kaune), vargonininkas, chorvedys ir knygnešys.

Biografija

Mokėsi Ukmergės keturklasėje mokykloje, bet dėl tėvo mirties mokslą nutraukė ir išmoko vargonininko amato. 1882–1884 m. vargonininkavo Molėtuose ir platino draudžiamą lietuvišką spaudą. 1889 išvyko į Varšuvą pasitobulinti vargonininkų mokykloje. Grįžęs į Lietuvą, 1900 m. pradėjo vargonininkauti Kuktiškių parapijoje ir tęsė knygų platinimo darbą. 1901–1904 m. vargonininkavo Švenčionėliuose, o 1905–1913 m. Valkininkuose.
Čia suorganizavo didelį chorą, jį mokė giesmių ir dainų. Choras 1906 m. dalyvavo M. Petrausko operos „Birutė“ ir dramos „Kęstutis“ pastatymuose Vilniuje. Vilniaus dienraštis „Lietuvos žinios" 1911 m. birželio 14 d. rašė, kad "šiomis dienomis Valkininkų choras, vedamas vietinio vargonininko B. Valiušio buvo atvažiavęs Vilniun ir pridainavo keletą lietuviškų dainelių fonografan". Tai buvo pirmosios Lietuvoje įrašytos patefono plokštelės, tais pačiais metais išleistos Londono "The Gramophone company" su "Zonophone" prekiniu ženklu. Be koncertų, choras rengdavo vaidinimus, gegužines ir skleidė lietuvybę. 1913 m. B. Valusis persikėlė į Vabalninką ir įkūrė pučiamųjų instrumentų orkestrą. 1915 m. pasitraukęs į Maskvą, iš lietuvių pabėgėlių subūrė chorą. Paskui išvyko į Kaukazą – Jekaterinodarą. 1918–1926 m. gyveno ir dirbo Vilniuje, o vėliau Kaune. Surinko daug lietuvių liaudies dainų, tautosakos ir retų lietuviškų žodžių. Dar 1908 m. su prof. A. R. Niemiu važinėjo rinkdami tautosaką.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Tarptautinė tinklinio federacija

Tarptautinė tinklinio federacija arba FIVB (pranc. Fédération Internationale de Volleyball) – pagrindinė pasaulio tinklinį prižiūrinti organizacija, kuri rengia pasaulio čempionatus ir atstovaują tinklinio interesus olimpinėse žaidynėse. Sąjungos būstinė yra įsikūrusi Lozanoje, Šveicarijoje.
Federacija prižiūri tris pagrindines tinklinio rūšis: salės, paplūdimio ir žolės. Federacijos prezidentas - Ary Graça iš Brazilijos.

Istorija

1947 m. balandį Prancūzijoje įkurta tarptautinė tinklinio federacija.
2015 m. FIVB priklausė 225 nacionalinės federacijos.
Uostomasis tabakas

Istorija

Pirmą sykį rašytiniuose šaltiniuose tabako uostymas paminėtas dar 1493 m. – indėnų paprotį uostyti tabaką aprašė vienuolis Ramon Pane, keliavęs kartu su Kolumbu jo antrojoje ekspedicijoje.
1561 m. prancūzų ambasadorius Portugalijoje Jean Nicot uostomojo tabako nusiuntė Prancūzijos karalienei Katerinai d’Mediči kaip siūlomą vaistą nuo migrenos.
XVII a. prasidėjo judėjimai prieš uostomojo tabako vartojimą. Popiežius Urbonas VIII pagrasino uostytojus ekskomunikuoti, o nuo 1643 m. caras Michailas I Rusijoje išleido potvarkį, pagal kurį tabako uostytojai baudžiami nosies nukirtimu. Visgi jis tebebuvo vartojamas, ir XVIII amžiuje visiškai išpopuliarėjo. Šiuo metu uostomasis tabakas įgijo aristokratų prabangos dalyko įvaizdį.
Vydmantas Ruzgys

Vydmantas Ruzgys (1950 m. gruodžio 4 d. Groblaukio k., Šiaulių r.), choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija

Mokėsi Ketūnų aštuonmetėje mokykloje, o 1974 baigė Jonelaičių vakarinę vidurinę mokyklą. 1973–1976 choro dirgavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. R. Andriuškevičius). Kartu buvo Ginkūnų kultūros namų meno vadovas. 1976–1981 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. P. Bekerio klasė), o 1987–1989 choro dirgavimo žinias gilino Maskvos Gnesinų pedagoginiame institute (prof. V. Semeniuko klasė).
Nuo 1981 rudens Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų (universiteto Menų fakulteto) Choro dirigavimo katedros dėstytojas, nuo 1989 vyr. asistentas ir studentų mišriojo choro vadovas. Pedagogas su choru parengė valstybinių egzaminų programas, šis kolektyvas dalyvavo 1990 Lietuvos tautinėje dainų šventėje ir 1991 Baltijos studentų dainų šventėje „Gaudeamus-XI" Latvijoje. Vėliau V. Ruzgys Menų fakulteto neakivaizdininkų mišriojo choro meno vadovas. Pedagogas išugdė apie 40 būsimųjų muzikos mokytojų – chorvedžių.
1981–1990 Klaipėdos miesto prekybos valdybos moterų choro meno vadovas ir dirigentas. Choras dažnai koncertuodavo, dalyvaudavo uostamiesčio dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. 1985 respublikinės dainų šventės konkurse moterys laimėjo pirmąją vietą, o 1987 VII Stasio Šimkaus chorų konkurse pelnė pirmąją vietą ir laureato vardą.
Nuo 1990 Klaipėdos miesto Muzikos centro kamerinio mišriojo choro (apie 27 dalyviai) meno vadovas ir dirigentas. Chore dainuoja muzikos mokyklų mokytojai, Klaipėdos universiteto Menų fakuteto dėstytojai ir studentai. Dirigentas kolektyvą parengia Klaipėdos miesto dainų šventėms ir tradiciniams „Muzikos pavasario“ koncertams, choras dalyvavo 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Lietuvoje, gieda bažnyčiose, koncertavo Latvijoje, Austrijoje, Italijoje, Vokietijoje ir Lenkijoje. Choras yra pirmasis klaipėdiškių kompozitorių A. Remesos, R. Šileikos, Z. Virkšo bei kitų autorių naujų kūrinių atlikėjas. 1995 m. lapkričio 26 d. kolektyvo kūrybinės veiklos 5-mečio proga Vilniaus Šv. Jono bažnyčioje buvo atliktos J. Haydno „Missa Cellensis“ („Dangiškosios mišios“). 1997 XI tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse choras laimėjo antrąją vietą ir specialų prizą už geriausią S. Šimkaus kūrinio „Nakties tylumoje" interpretavimą.
V. Ruzgys nuo 1983 Klaipėdos miesto ir Klaipėdos zonos dainų švenčių bei 1991 Baltijos studentų dainų šventės „Gaudeamus-XI“ Latvijoje dirigentas, nuo 1996 Klaipėdos miesto chorinės bendrijos „Aukuras" tarybos narys.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Petras Pacas

Biografija

Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdawa“ savininkas. Vilniaus kašteliono Povilo Paco (apie 1530–1595) ir Rainos Valavičiūtės sūnus. Brolis – Žemaitijos vyskupas Mikalojus Pacas (1570–1624).
Valdė Ašmenos pavietą ir valdas Vidzoje. Taip pat jam priklausė Mstislavlio, Radomlio ir Daugėliškių seniūnijos.
Išsilavinimą gavo Vilniaus universitete ir Italijoje. 1592 metais Petras Pacas gavo valdyti Mstislavlio seniūniją. 1607 metais buvo paskirtas demarkacijos sienos atitraukimo tarp Bereslaujos pavieto ir Kurliandijos komisaru. Buvo renkamas pasiuntiniu į seimus.
ATR karų su Švedija, Rusijos valstybe ir Osmanų imperija dalyvis.
1613 metais Petras Pacas buvo paskirtas Lietuvos dvaro vėliavininku, 1635 metais gavo Lietuvos dvaro paiždininkio pareigybę. 1640 metais Petras Pacas tapo Trakų vaivada.
2010 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Šiaurės Amerika

Straipsnyje pateikiami atrankos į 2010 m. pasaulio futbolo čempionatą Šiaurės Amerikos zonos rezultatai.
Atranka vyksta keturiais etapais: pirmajame tarpusavyje sužaidžia kelios silpniausios komandos, dėl galimybės patekti į kitą etapą. Antrame etape laimėjusios ir stipresnės komandos padalinamos į poras, kurių nugalėtojai keliauja į 3 etapą. Jame komandos padalinamos į 3 grupes po 4 komandas. Šių grupių pirmųjų dviejų vietų laimėtojai patenka į paskutinį etapą: vieną bendrą grupę. Pirmos trys komandos patenka tiesiogiai į pasaulio čempionatą, o 4 komanda žais atkrentamąsias varžybas su Pietų Amerikos 5 komanda.
Michael Wohlfahrt

Biografija

Gimė 1687 m. Klaipėdoje, tačiau emigravo į Šiaurės Ameriką. 1725 m. buvo pakrikštytas Ephratos bendruomenės vadovo Conrad Beissel. 1732 m. pasivadino Brother Agonius ir kartu su Conrad Beissel vadovavo šiai nedidelei religinei bendruomenei, kurią sudarė iš vokiškų žemių atvykę imigrantai. Mirė 1741 m. Ephratoje.
Viktors Dobrecovs

Biografija

Kaip žaidėjas karjerą pradėjo 1993 m. Atstovavo Latvijos nacionalinę rinktinę.
2009 m. buvo Liepojos Metalurgo žaidžiančiu treneriu.
2019 m. vasario mėn. pranešta, kad treniruos FK Atlantą.
Požerės kapinynas

Požerės kapinynas – kapinynas Šilalės rajone, Upynos seniūnijoje. Kultūros paminklo kodas – A738 P. Karnagos kalvoje, kapinaičių pietinėje pusėje buvo akmenų vainikais apdėtų pilkapių, kuriuose rasta keletas III–IV a. papuošalų. Į pietryčius nuo pilkapių esama plokštinių kapų.

Tyrimai

1966 m. buvo ištirti 133 VII–VIII a. kapai. Mirusieji laidoti nedeginti, su papuošalais ir įrankiais, kartais prie vyrų buvo įdedama arklio galva. Į rytus ir šiaurę nuo kapinaičių ištirta 14 XV–XVI a. kapų. Buvo rasta peilių, kirvių, žalvarinių papuošalų. Išlikę XIII–XIV a. radinių iš suardytų degintinių kapų.
Bulgarija Eurovizijoje

Bulgarijos istorija Eurovizijoje

Bulgarija pirmą kartą Eurovizijoje dalyvavo 2005 metais, kai jai atstovavo džiazo grupė Kaffe su daina „Lorraine“. Pusfinalyje daina užėmė 19 vietą su 49 taškais
Bulgarija pirmą ir vienintelį kartą į finalą pateko 2007 metais, kai Elica Todorova ir Stojanas Jankulovas atliko dainą „Water“ (bulg. Voda / Вода). Tai buvo pirmoji bulgarų kalba atliekama daina konkurse, su kuria finale jie užėmė 5 vietą, surinkę 157 taškus.
2008 metais Bulgarijai atstovavo Deep Zone & DJ Balthazar su daina „DJ, Take Me Away“. Jie vis dėlto negalėjo pakartoti Todorovos ir Jankulovo rezultatų ir pusfinalyje užėmė 11 vietą.
2009 metų spalio mėnesį BNT paskelbė, kad Miroslav Kostadinov atstovaus Bulgarijai 2010 m. Eurovizijos dainų konkurse, Osle, Norvegijoje. Jis dainavo dainą „Angel si ti“ (Ангел си ти). Tačiau trečius metus iš eilės, Bulgarijos atstovams nepavyko įveikti pusfinalio.
2011 metais Bulgarijai atstovavo Poli Genova, o šalies daina buvo dainuojama bulgarų kalba trečius metus iš eilės ir dar kartą nesėkmingai nepavyko įveikti pusfinalio, todėl ketvirtus metus iš eilės Bulgarijai nepavyko patekti į finalą.
Dainininkė Sofi Marinova atstovavo Bulgarijai 2012 m. Eurovizijoje su daina „Love Unlimited“ (bulg. Lubov bez granitsi / Любов без граници). Jos daina daugiausia buvo atliekama bulgarų kalba, tačiau šios dainos frazę „I Love You“ atliko net 12 kalbų.
2013 metais Elica Todorova ir Stojanas Jankulovas antrą kartą atstovavo Bulgarijai su daina „Samo shampioni“. Pusfinalyje Bulgarija pagal žiūrovų rezultatus užėmė 6 vietą, bet pagal komisiją jie užėmė 17 (paskutinę) vietą. Elica ir Stojanas pusfinalyje užėmė 12 vietą su 45 taškais, todėl šeštą kartą iš eilės šalis nepateko į finalą.
Pranciška Čekanauskaitė-Genienė

Pranciška Čekanauskaitė-Genienė (g. 1926 m. gegužės 11 d. Mikėnuose, Biržų apskritis) – Lietuvos keramikė.

Biografija

Užaugo Kaune, mokėsi ir baigė vidurinę mokyklą, finansinį technikumą. 1947 m. įstojo į Kauno Valstybinio taikomosios dekoratyvinės dailės instituto Keramikos fakultetą. 1951 m. sujungus Kauno ir Vilniaus institutus, persikėlė į Vilnių ir ten baigė LSSR Valstybinį dailės institutą, įgydama dailininkės keramikės specialybę. Tvirtus specialybės pagrindus jai suteikė dailininkai-dėstytojai Teodora Miknevičienė, Juozas Mikėnas, B. Zigmantaitė ir kiti.
Baigusi institutą, 1953 m. pradėjo dirbti Kauno dailės darbų gamybinio kombinato „Dailė“ keramikos atelje meno vadove. Nuo 1958 m. yra LSSR dailininkų sąjungos narė. Per 40 kūrybinio darbo metų yra sukūrusi apie 200 modelių-etalonų serijinei Kauno „Dailės“ kombinato gamybai, apie 500 unikalių, meninių, įvairios tematikos ir funkcijų keramikos darbų.

Kūryba

Keramikės darbus sudaro dekoratyvinės vazos, lėkštės bei plokštės, dekoratyvinės ir buitinės paskirties servizai, įvairūs interjero bei eksterjero meniniai akcentai. Darbai buvo eksponuoti Lenkijoje, Bulgarijoje, Vokietijoje, Italijoje, Belgijoje, Švedijoje, Austrijoje, Jugoslavijoje, Graikijoje, Japonijoje, Sirijoje, Australijoje, Kanadoje, JAV, Kolumbijoje ir kitose šalyse vykusiose taikomojo dekoratyvinio meno parodose. Daugelyje parodų už kūrybinius darbus buvo apdovanota padėkos bei garbės raštais, diplomais ir medaliais. Jos darbų turi įsigiję Lietuvos ir kitų šalių muziejai.
Kūrybinio meninio darbo kelias yra platus, įvairus ir individualus plastiniais keramikos dirbinių formos, silueto, kolorito, darnumo ir išraiškingumo priemonių ieškojimais. Keraminių gaminių formos ir siluetai yra subtilūs, grakštūs, logiškai sutvarkyto ritmo, linijų ir proporcijų. Spalviniai dariniai, faktūros ir dekoras taikomi saikingai, meisrtiškai. Sukurti darbai pasižymi darnia technologijos ir meniškumo sinteze, o indėlis į lietuviškos dekoratyvinės keramikos kūrybą yra didelis ir reikšmingas.
Andrew Ellicott Douglass

Biografija

1894-1901 m. dirbo Lovelio observatorijoje Flagstafe (Arizonos valstija), pagal medžių rieves tyrė Saulės dėmių aktyvumo poveikį Žemės klimatui ir augalijai. Arizonos universitete nuo 1906 m. dėstė astronomiją ir nuo 1936 dendrochronologiją, 1918-1938 m. vadovavo jo Stiuardo observatorijai, 1937 m. įkūrė Medžio rievių tyrimų laboratoriją ir jai vadovavo iki 1958 m.

Mokslinė veikla

Veikale „Klimato ciklai ir medžių augimas“ (Climate Cycles and Tree Growth 3 t. 1919-1936 m.) išanalizavo medžių rieves ir sudarė dabartinių bei priešistorinių medžių rievių chronologiją, sukūrė dendrochronologijos metodą, pagal kurį nuo 1935 datuojami archeologiniai radiniai – medžių liekanos. Vienas pirmųjų nufotografavo zodiako žvaigždynus, tyrė Marsą.
Albertas Vladislovas Radvila

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis, motina Elžbieta Eufemija Vyšnioviecka, pirmasis šeimos sūnus. Broliai Jonas Jurgis Radvila, Kristupas Mikalojus Radvila, Žygimantas Karolis Radvila, Aleksandras Liudvikas Radvila, sesuo Elžbieta Radvilaitė-Tečinskienė.

Šeima

Vedė du kartus. Pirmoji žmona Ona Sapiegaitė (Anna Sapieha), Lietuvos didžiojo kanclerio Leono Sapiegos duktė, ir Ona Zenovičiūtė (Anna z Zenowiczow) (m. 1664), Polocko kašteliono Mikalojaus Boguslavo Zenovičiaus (m. 1621) ir Onos Chodkevič (m 1620) duktė, pagimdė 5 vaikus, bet Mikalojus Pranciškus ir Kotryna mirė maži, Jonas Radvila (1619–1628) vaikystėje, o dukterys Elžbieta Anastazija Radvilaitė (1624–1688) ir Konstancija Sofija Radvilaitė Kolomba (1635–1687) tapo vienuolėmis.
II Nesvyžiaus valdytojas. 1616 m. kovo 6 d. perėmė Šidlavos valdymą, surempntavo pilį ir pastatė joje naujų statinių, besirengdamas 1618 m. įvykusioms vestuvėms su Ona Sapiegaite.

Išsilavinimas

Studijavo jėzuitų kolegijose Braneve Lenkijoje ir Augsburge Vokietijoje. 1606–1607 m. gyveno Italijoje, kur ne tik studijavo menus, daug keliavo, bet ir susipažino su tenykštės aukštuomenės gyvenimo būdu.

Valstybės tarnyba

1607 m. grįžęs į tėvynę dalyvavo karuose su Švedija ir Rusija. 1620 m. Nesvyžiaus stalininkas, nuo 1622 m. Karūnos didysis raikytojas.
Nuo 1626 m., mirus broliui Jonui Jurgiui, Trakų kaštelionas ir Rygos bei Šerševo seniūnas. 1633–1636 m. Vilniaus kaštelionas.
Jonas Juodagalvis

Biografija

1947 m. baigė Kauno dramos teatro studiją, iki 1951 m. dirbo Kauno ir Marijampolės teatruose. Nuo 1954 m. Šiaulių dramos teatro aktorius.
Degučiai (Marijampolė)

Istorija

Degučių pavadinimas kildinamas iš čia įsikūrusio kaimo, kuris minimas nuo 1682 m. Vardo kilmė, kaip ir kitų pašešupio kaimų, siejama su mišku ir miško verslais. Nuo XVI a. Vakarų Europoje labai padidėjo paklausa miško turtams. Itin pelninga buvo organizuoti apdorotos miško produkcijos eksportą. Miškuose pirmiausiai buvo statomos būdos – darbininkų ir medžiotojų laikini nameliai. Iš tokių būdų kilusių kaimų ir gyvenviečių pavadinimų Sūduvoje buvo gausu (pvz., Būdos, Būdelės, Būdviečiai, Griškabūdis, Varnabūdė ir pan.). Tokiuose gyvenvietėse buvo pjaunamos storos lentos, parenkami medžiai laivų stiebams, gaminami ąžuoliniai, pušiniai šuleliai statinėms gaminti, įvairių matmenų lentelės. Medžių atliekos buvo deginamos ir paverčiamos anglimi bei pelenais (potašu), degutu, derva – iš to verslo kilę kaimų pavadinimai Degučiai ir Patašinė. Per Degučių kaimą tada ėjo kelias į Pilviškius, o kartu ir į Kauną. Kelias nuo miesto iki Degučių kaimo vėliau tapo Šaulių gatve.

1950–2011 m.

Sovietmečiu Degučių mikrorajone iškilo Marijampolės ligoninė, Sūduvos gimnazija (1975 m. pirmieji mokslo metai ir vadinosi 6-oji vidurinė mokykla), 4 vaikų darželiai, dabartiniai gyvenamieji daugiabučiai nuo Kauno gatvės iki Pašešupio parko. Juknevičiaus g. (tada Pušinio g.) ir Šaulių gatvių sankirtoje veikė konservų fabrikas.
Nepriklausomos Lietuvos metu Degučiuose pastatytas tiltas per Šešupę, jungiantis R. Juknevičiaus ir Mokolų gatves. R. Juknevičiaus ir Šaulių gatvių sankirtoje buvęs konservų fabrikas nugriautas, o jo vietoje pastatytas prekybos centras „Jotvingis“. 2011 m. renovuojami Marijampolės ligoninės pastatai.