google/wiki40b huggingface dataset:
Svečių namai (Vilnius)

Istorija

XX a. aštuntajame dešimtmetyje padaugėjo TSRS valdžios aparato narių vizitų į Lietuvą. Tuo metu Vilniuje buvo nedaug viešbučių, o ir esami neatitiko keliamų aukštų saugumo reikalavimų, todėl buvo nutarta Žvėryne įrengti svečių namus. Apie 1975 m. Lietuvos SSR Ministrų Tarybos Svečių namams paskirta 5,04 ha 1960 m. įkurto Karoliniškių kraštovaizdžio draustinio žemės su mišku.
Svečių namuose apytiksliai iki 1995 m. buvo apgyvendinami visi aukšto rango Lietuvos svečiai. Apartamentuose buvo apsistoję valstybių vadovai Lech Wałęsa, Oscar Luigi Scalfaro, Margareta II, Richard Nixon, Michailas Gorbačiovas su žmona Raisa Gorbačiova (1990 m. vizito metu), Lenkijos vieningosios darbininkų partijos vadovas Wojciech Jaruzelski, Vengrijos socialistinės darbininkų partijos vadovas János Kádár, SSRS užsienio reikalų ministras Andrejus Gromyka, kosmonautė Valentina Tereškova, Rusijos stačiatikių bažnyčios patriarchas Aleksejus II.
Atkūrus Nepriklausomybę Svečių namų savininkai keitėsi kelis kartus. Pastatas priklausė Vyriausybei, Prezidentūrai, Užsienio reikalų ministerijai, vėliau vėl Vyriausybei. 2000 m. Ministrų kabinetas nesėkmingai bandė privatizuoti 100 mln. litų įvertintus Svečių namus, kurių išlaikymas kasmet atsieina apie 0,5 mln. litų. Pageidavimą laikinai nuomotis pastatą buvo išsakiusi Rusijos ambasada, tačiau vėliau šios minties atsisakė.
2008 m. mažojoje Svečių namų salėje įvyko paskutinis oficialus renginys – premjeras Andrius Kubilius priėmė Bulgarijos prezidentą. 2011 m. namus vėl bandyta parduoti penkis kartus sumažinus sklypo plotą bei kartu pasiūlius 114 tūkst. litų įvertintą pastato įrangą bei baldus. 2013 m. pastatą už 2 mln. eurų iš Valstybės turto fondo įsigijo su koncernu „SBA“ susijusi bendrovė „Global Enterprises“, kuri 2014 m. pastatą perdavė kitai „SBA“ antrinei bendrovei „Urban inventors“.

Pastatas

Dviejų aukštų, 3795 m² ploto Svečių namuose vienu metu galėjo apsistoti 15-20 asmenų. Rengiamuose banketuose tilpdavo iki 200 žmonių.
Pirmame pastato aukšte įrengta kino salė, nedidelis, 3 m gylio baseinas su suomiška pirtimi, trys dviviečiai ir trys vienviečiai kambariai, skirti aukštų asmenų palydai ir apsaugai. Antrame aukšte įrengtos dvi – didžioji ir mažoji – konferencijų salės, virtuvė iš šešių atskirų patalpų, kirpykla bei dviejų miegamųjų apartamentai aukščiausio rango svečiams. Norint patekti į juos, reikia praeiti apsaugos ir palydos kambarių supamą koridorių, aukščiausio rango svečių priimamąjį ir darbo kabinetą. Miegamuosiuose įrengtos didelės spintos svečių aprangai.
Julija Lisauskienė

Julija Lisauskienė (1933 m. lapkričio 16 d. Bildenių k., Tauragės r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

1957–1961 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. J. Samajauskas). 1971–1976 muziką neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė G. Gokaitė).
1961–1982 Klaipėdos 1-osios mokyklos – internato muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė. Chorus parengdavo Klaipėdos miesto dainų šventėms, o vokalinius ansamblius respublikiniams „Dainų dainelės" konkursams. Skambus ir veiklus buvo jaunių choras (50-60 dalyvių), dalyvavęs 1964, 1969, 1970 ir 1975 respublikinėse dainų šventėse, tapęs 1978 III Stasio Šimkaus chorų konkurso laureatu, nemažai koncertavęs. 1966–1967 vadovavo Klaipėdos politechnikumo moksleivių mišriajam chorui.
Nuo 1982 iki pensijos Klaipėdos 15-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Jaunių chorą parengė 1985 respublikinei dainų šventei bei Klaipėdos miesto dainų šventėms.
J. Lisauskienė buvo Klaipėdos miesto dainų švenčių moksleivių jungtinių chorų dirigentė. 1978 jai suteiktas nusipelniusios mokytojos vardas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Inauguracija

Inauguracija (lot. inauguration 'įvesdinimas, iškilminga pradžia') – iškilmingas priėmimas į luomą, tarnybą, diplomo įteikimas; valdžios (perėmimo) įteisinimas ir jos tęstinumą įtvirtinantis aktas.

Lietuvoje

Lietuvoje inauguracija vykdavo 2 etapais, pasaulietinį pakėlimą valdovu sujungus su Katalikų bažnyčios teikiamu pašventinimu. Pirmuoju atveju – tik popiežiaus sankcionuota recepcija, pritaikius Vokietijos karalių karūnacijos formuliarą, kada karūnos uždėjimui prilygo ir patepimas šventintais aliejais. Antruoju etapu pasaulietinį pakėlimą valdovu taip pat papildė Bažnyčios teikiamas pašventinimas. Apie tokius inauguracijos elementus žinoma iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto insignijų (didžiojo kunigaikščio arba Gedimino kepurė, kalavijas, žiedas, vėliava, antspaudas) perdavimo ceremonialo istorijos. Per inauguraciją buvo uždedama Gedimino kepurė (tą atlikdavo Vilniaus vyskupas), kalaviją įteikdavo didysis maršalka.
Liublino unijos (1569 m.) aktais Lietuvos didžiojo kunigaikščio inauguracija panaikinta. Vainikuojant Lenkijos karalių, jis tapdavo ir Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu, o jo karūna skelbiama ir lietuvių tautos (bajorų) nuosavybe. Pažymėtina, kad Lietuvos valdovo insignijos nebuvo išsaugotos. Po unijos išliko tik LDK kanclerio saugomas didysis antspaudas ir vėliava, kurią valdovui iš kairės nešdavo didysis vėliavininkas.
Ovidijus Mozuraitis

Ovidijus Mozuraitis (g. 1959 m. balandžio 10 d., Tauragė - 2017 m. gruodžio 1 d., Vokietijoje) – buvęs Lietuvos futbolininkas.

Biografija

1980 - 1986 m. žaidė Atlantas Klaipėda ir Žalgiris Vilnius meistrų komandose. Vėliau žaidė Sirijus Klaipėda (1990–1991), Granitas Klaipėda (1992), TSG Sprockhovel (1992–2000) komandose. 1995 m. Tauragės Tauro komandoje.
Raketa žemė–oras

Raketa „žemė–oras“, zenitinė raketa, priešlėktuvinė raketa (angl. surface-to-air missile, SAM; rus. зенитная ракета) – raketa, skirta naikinti oro taikinius: (lėktuvus, sraigtasparnius, sparnuotąsias raketas, bepiločius lėktuvus) šaudant nuo žemės paviršiaus. Šiai grupei priskiriamos ir laivų zenitinės raketos (nors jos kartais vadinamos raketomis „laivas–oras“).
Raketos skiriasi veikimo toliu ir aukščiu, įveikiamo taikinio greičiu, paleidimo įrenginiu, taikinio sekimo būdu ir raketų sąveika (kai kurių tipų raketos, iššaunamos kelios vienu metu, tarpusavyje dalinasi taikinius).

Paleidimo įrenginiai

Sausumos zenitinės raketos gali būti leidžiamos iš stacionarių, mobilių ar nešiojamųjų paleidimo įrenginių:
Stacionarieji paleidimo įrenginiai būdingi ankstyvosioms priešlėktuvinės gynybos sistemoms. Tuo metu raketos buvo labai griozdiškos, todėl ir jų paleidimo įrenginiai buvo nemaži.

Mobilieji paleidimo įrenginiai

Įtaisyti ant ratinių ar vikšrinių važiuoklių. Gali būti buksyruojami. Kovos laukui skirtos zenitinės raketų savaeigės paprastai būna šarvuotos, nes gali būti apšaudytos.

Laiviniai paleidimo įrenginiai

Šiais laikais tokius turi kiekvienas bent kiek didesnis kovinis laivas. Kai kurie laivai specializuojasi oro erdvės gynybos srityje. Pvz., JAV „Ticonderoga“ klasės kreiseriai (turintys „Aegis“ sistemą), Rusijos „Kirov“ klasės kreiseriai (ginkluoti 12 „S-300PMU Favorit“ paleidimo įrenginių).

Nešiojamieji paleidimo įrenginiai

Tai vieno žmogaus nešiojami ir naudojami įtaisai, paprastai vamzdžio formos, kuriais nuo peties iššaunama zenitinė raketa (tai mažiausios zenitinės raketos).
Rusija turi atraminį paleidimo įrenginį „Džigit“, kuris gali būti nešiojamas išardytas į tris nešulius, bet šaudo sumontuotas ant žemės (paruošimas šaudymui užima 3 minutes, užtaisymas naujomis raketomis – 2 minutes).

Šaudymo eiga

Nenešiojami paleidimo įrenginiai taikinį aptinka ir seka radarais. Nustato taikinio priklausomybę (savas ar svetimas), ir. šiam pasiekus apšaudymo zoną, paleidžia vieną ar kelias raketas.

Istorija

Pirmoji priešlėktuvines raketas ėmė kurti hitlerinė Vokietija, kadangi jai Antrojo pasaulinio karo metu buvo itin aktualu apsiginti nuo amerikiečių ir anglų bombonešių antskrydžių. Buvo kuriama „Wasserfall“ raketa, nors iki karo pabaigos vokiečiai jos panaudoti taip ir nesuspėjo.
SD Eibar

Istorija

Klubas įkurtas 1940 m. sausio 1 d., visą laiką žaidė žemesniuose divizionuose, o La Liga pirmenybėse žaidžia nuo 2014/2015 metų sezono.

Stadionas

Eibaro namų stadionas yra Estadio Municipal de Ipurua, kuris talpina 7083 žiūrovus.

Pasiekimai

Aukščiausias pasiekimas yra 10 vieta La Liga pirmenybėse.
Injunktyvas

Injunktyvas − senovės indoiranėnų kalbų, pavyzdžiui, sanskrito, veiksmažodžio forma, panaši į aoristą ir būtąjį nebaigtinį laikus, nes sudaroma su antrinėmis galūnėmis, tačiau, kitaip negu būtasis nebaigtinis laikas, neturinti augmento. Pasak K. Hofmano (vok. K. Hoffmann), injunktyvas laiko ir nuosakos kategorijų atžvilgiu buvo neutralus. Nėra vieningos nuomonės ar injunktyvas priskirtinas indoeuropiečių prokalbei.
Injunktyvo veiksmažodžiai paprastai būdavo vartojami pagrindiniame sakinyje. Jų reikšmė artima konjunktyvui ir liepiamajai nuosakai, gali reikšti ketinimą: skr. índrasya nú vīryā̀ṇi prá vocam 'Štai apie Indros žygdarbius papasakosiu'.
Injunktyvas buvo būtinas su neigiama liepiamąja nuosaka („nedaryk!“). Vėlesniuose sanskrito tekstuose jis vartojamas tik po neiginio mā́ 'ne'.
Bonaventūras Andrijauskas

Biografija

Kilęs iš senos žemaičių bajorų Andrijauskių giminės. Broliai Vladimiras Andrijauskas, Pranciškus Andrijauskas, Engelbertas Leopoldas Andrijauskas. 1859 m. baigė medicinos mokslus Maskvos universitete, dalyvavo lietuvių studentų švietėjiškoje veikloje. Iki 1863 m. sukilimo dirbo gydytoju Viekšniuose. Už paramą sukilėliams ištremtas. Mirė tremtyje.
Disko sala

Disko sala (dan. Disko ø), Kekertarsuakas (gren. Qeqertarsuaq) – sala Bafino jūroje, prie vakarinių Grenlandijos krantų, Disko įlankos šiaurėje. Tai antra pagal dydį Grenlandijos teritoriją sudaranti sala. Plotas 8578 km². Salos ilgis ~160 km. Paviršius kalnuotas (aukštis iki 1919 m). Gausu karštųjų versmių. Vakarinis krantas išraižytas fiordų.
Disko saloje gyvena ~1100 gyventojų, dauguma – inuitai. Pagrindinė gyvenvietė – Kekertarsuakas (Godhaunas).
Tarp 982–985 m. salą pasiekė Erikas Rudasis.
Vikikelionės

Vikikelionės (angl. anksčiau Wikitravel; dabar Wikivoyage) – internetinis projektas, kuriamas vikitechnologija bei pagrįstas MediaWiki programine įranga. Vikikelionės nuo 2013 m. sausio 15 d. yra oficialus Vikimedijos projektas.
Tikslas – pateikti laisvai prieinamas aktualias ir patikimas žinias apie visą pasaulį, šalių ir miestų geografiją, demografiją bei kitą medžiagą, svarbią kelionėms. Siekiam sukurti savotišką kelionių gidą, kuriame būtų galima rasti visą reikiamą ir turistams naudingą informaciją.

Istorija

Projektas pradėtas kurti 2003 liepos mėn. anglų k. 2004 spalio 7 d. pasirodė vokiška versija. 2006 m. projektas buvo parduotas pelno siekiančiai bendrovei „Internet Brands“, tinklalapiuose pasirodė reklama. Netrukus po to itališkojo ir vokiškojo projekto bendruomenės atskilo nuo „Wikitravel“ projekto įkurdami „Wikivoyage“ projektą pastarųjų metų gruodžio mėnesį. Tiek turinys, tiek patys redaktoriai persikelė į naująją svetainę. 2012 m. gruodžio mėn. „Wikitravel“ angliškoji bendruomenė taip pat atskilo, o su ja ir visos likusios bendruomenės persikėlė į vikimedijos fondo serverius. Vikikelionės nuo 2013 m. sausio 15 d. yra oficialus Vikimedijos projektas. Dabar vikikelionės kuriamos beveik 20 kalbų. Sukurta beveik 100 tūkst. straipsnių.
Stabmeldystė

Stabmeldystė vadinamas žmogaus rankomis sukurtų stabų garbinimas. Abraominėse religijose stabmeldystė laikoma sunkia nuodėme, už kurią baudžiama mirtimi. Ši sąvoka susilaukia daug kritikos iš laisvamanių ir kitų religijų pusės. Kritikai teigia, kad kryželių ar kitų katalikiškų atributų garbinimas iš esmės niekuo nesiskiria nuo stabmeldystės. Taip pat, kad judaizmo, krikščionybės bei islamo išpažinėjai stabmeldiškais vadina bet kokius kitus tikėjimus, nesigilindami į jų esmę.
Arkadi Kremer

Biografija

Gimė 1865 m. Švenčionyse. Baigė Vilniaus realinę mokyklą, 1885 m. įstojo į Sankt Peterburgo technologijos institutą. Už revoliucinę veiklą buvo suimtas ir 6 mėnesius kalintas Varšuvos Paviako kalėjime. 1890 m. apsigyveno Vilniuje. 1891–1897 m. buvo vienas iš pagrindinių Rusijos žydų socialdemokratų grupės veikėjų. 1891 m. 9 mėnesius kalintas Sankt Peterburge. 1894 m. Kremeris parašė brošiūrą Apie agitaciją, kurią suredagavo menševikas Julijus Martovas (1873-1923). Kremeris 1896 m. lankėsi Sankt Peterburge, Kijeve, kartu su kitais kūrė vieną bendrą socialdemokratų partijos projektą.
1897 m. spalio 8–10 d. tapo vienu iš Visuotinės žydų darbininkų sąjungos Bundo steigėjų. Kaip Bundo delegatas 1898 m. kovo 1–3 d. Minske dalyvavo Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos steigiamajame suvažiavime, buvo išrinktas Centro komiteto nariu. 1898 m. liepos 26 d. buvo suimtas ir iki 1900 m. kovo–balandžio mėn. kalėjo Maskvos kalėjime. Vėliau pabėgo į užsienį. 1905 m. grįžo į Rusiją, tapo Bundo delegatu į Sankt Peterburgo darbininkų tarybą. 1912 m. išvyko į Prancūziją. Pirmojo pasaulinio karo metais dirbo inžinieriumi Prancūzijos geležinkelyje, nuo 1920 m. – Paryžiaus metro.
1921 m. grįžo į Vilnių, žydų technikume dėstė elektrotechniką. 1929 m. pradėjo dirbti matematikos mokytoju Žydų mokytojų seminarijoje. Iki 1927 m. nedalyvavo aktyvioje politinėje veikloje, tačiau liko moraliniu ir politiniu Lenkijos Bundo autoritetu. 1928 m. tapo Bundo Vilniaus skyriaus pirmininku ir Žydų bendruomenės tarybos nariu. Mirė 1935 m. Vilniuje, palaidotas Vilniaus žydų kapinėse. Žmona Pati Kremer buvo (1867–1943) A. Kremerio bendražygė politinėje veikloje.
Belgijos teisinė sistema

Belgijos teisinė sistema – Belgijos socialinės sistemos dalis, apimanti teisinę sritį. Posistemės - Belgijos advokatūra, Belgijos notariatas, Belgijos prokuratūra bei kitos.

Belgijos teisė

Belgijos teisė yra kontinentinė. Priskirtina romanų teisės pošeimiui. Įtaką darė Prancūzija (pvz., privatinėje teisėje), kadangi abi valstybes sieja ta pati kalba - prancūzų.

Teisės šaltiniai

Yra penkios skirtingos formalių šaltinių kategorijos. Trys iš šių kategorijų yra privalomieji formalūs šaltiniai: įstatymai, paprotinė teisė ir bendrieji teisės principai. Kiti du – teismų praktika ir akademinė literatūra – nėra privalomi. Pagrindinis privatinės teisės šaltinis - Belgijos civilinis kodeksas. Jam įtakos turėjo Prancūzijos civilinis kodeksas (1804 m.).

Teismai

Konstitucinę priežiūrą vykdo Belgijos Konstitucinis Teismas (Grondwettelijk Hof, anksčiau vad. Arbitragehof). Pagrindiniai teismai - Kasacijos Teismas (Hof van Cassatie), de Raad van State. Veikia specializuoti teismais. Pvz., darbo teisės teismas (Arbeidsrechtbank) kaip pirmosios instancijos teismas darbo bylose. Darbo tribunolas (Arbeidshof), paskutinės instancijos teismas.
Adrijos chartija

Adrijos chartija (angl. Adriatic Charter) – trijų Balkanų valstybių (Albanija, Kroatija ir Makedonija) bei JAV asociacija, kurios tikslas padėti šioms valstybėms įstoti į NATO. Sutartis pasirašyta 2003 m. Vašingtone. Dėl JAV dalyvavimo chartiją kai kur vadina JAV-Adrijos chartija. 
2008 m. rugsėjį į chartiją pakviestos Juodkalnija bei Bosnija ir Hercegovina, kurios prisijungė 2008 m. gruodį. Serbija tuo metu gavo stebėtojos statusą.
2009 m. balandžio 1 d. Albanija ir Kroatija įstojo į NATO.
Saham Club

Istorija

Klubas įkurtas 1972 m. Užsiima ne tik futbolu, bet ir kitomis sporto šakomis. 
Futbolo komanda žaidžia elito divizione.
SÍF Sandavágur

Istorija

1993–2004 m. buvo prisijungęs prie FS Vagar klubo.
Sent Katerinsas

Istorija

Miestas apgyvendintas britų apie 1780 m. Pirmosios įmonės įsikūrė 1783 m. Sent Katerinsas miesto statusą įgijo 1876 m.
Jonas Mulokas

Jonas Mulokas (1907 m. vasario 18 d. Jusiagiryje, Rokiškio raj. – 1983 m. gegužės 31 d. Santa Monikoje, JAV) – inžinierius architektas.

Biografija

1927 m. baigė Rokiškio gimnaziją, 1927–1935 m. studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universitete. 1935–1937 m. atliko privalomąją karinę tarnybą Lietuvos kariuomenėje. 1944 m. emigravo į Vokietiją; nuo 1949 m. gyveno JAV.
Nuo 1937 m. vertėsi profesine architekto praktika. 1977 m. įsteigė architektūros bendrovę „Mulokas ir Mulokas, architektai“ Santa Monikoje (JAV).
Jonas Mulokas tapo Amerikos Lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos nariu, nuo 1957 m. ėjo Čikagos skyriaus pirmininko pareigas. 1979 m. paskirtas Dailiųjų menų klubo (Kalifornija) pirmininku.
Hofas

Istorija

Miestas įkurtas apie 1080 m. kaip Rekkenze. Jis pirmąkart paminėtas 1214 m., miesto statusas suteiktas 1319 m. Hofas atiteko Prūsijai 1792 m. Prancūzija užėmė miestą 1806 m., o Bavarija – 1810 m. Hofas sudegė 1823 m. Ant miesto krito bombos 1945 m. Hofas buvo prie Rytų ir Vakarų Vokietijų sienos 1945–1990 m. Tūkstančiai rytų vokiečių, norėjusių vykti į Vakarų Vokietiją, atvyko į Hofo traukinių stotį ir iš Rytų Vokietijos oficialiai buvo „išvaryti“.
Creative Commons

Creative Commons – pelno nesiekianti organizacija, nustatanti išviešinamas licencijų sutartis, kurių pagalba autoriai apibrėžia teisinį savo kūrinių naudojimo režimą. 
Creative Commons tikslas yra išplėsti kūrybiškų darbų, laisvai pasiekiamų viešam bei teisiškai legaliam naudojimui kitiems naudotojams diapazoną. Organizacija išleido kelias autorinių teisių licencijas, žinomas kaip Creative Commons licencijos. Šios licencijos, priklausomai nuo pasirinktos, apriboja tik tam tikras (arba jokias) licencijuoto darbo naudojimo teises, kas iš esmės skiriasi nuo tradicinio autorinių teisių (copyright), kur yra numatomos griežtos intelektinės nuosavybės teisės, labiau ribojančios kūrybinių darbų naudojimą.
Lietuvos sporto universitetas

Istorija

LSU ištakos – 1934 m. spalio 10 d. prezidento dekretu įsteigti Aukštieji kūno kultūros kursai. Šių kursų Statuto 27 skirsnyje rašoma: „Klausytojai, išėję kursų programą, išlaikę nustatytus egzaminus ir atlikę kariuomenėje 3 mėnesių stažą, gauna diplomą, kuris suteikia aukštojo mokslo teises“.  Pirmuoju kursų vadovu tapo Vytautas Augustaitis (1904–1958). Kursai truko dvejus metus. Pirmąją laidą, išėjusią 1936 m., baigė 42 studentai. 1938 m. kursai uždaryti.
1945 m. lapkričio 3 d. įsteigtas Sovietų Lietuvos valstybinis kūno kultūros institutas (LVKKI) kaip savarankiška aukštoji mokykla. Institutas įsikūrė buvusių Kūno kultūros rūmų bazėje, jam buvo paskirtas stadionas su pagrindine ir pagalbine futbolo aikštėmis, sporto halė, teniso ir krepšinio aikštynas. 1948 m. išleista pirmoji LVKKI laida – 30 kūno kultūros specialistų. 1999 m. gegužės 8 d. LR Seimo nutarimu institutas tapo Lietuvos kūno kultūros akademija.
Per visus veiklos metus universitetas parengė apie 16 000 kūno kultūros mokytojų, įvairių sporto šakų aukštos kvalifikacijos trenerių, kineziterapijos specialistų, turizmo ir sporto vadybininkų ir kt. Daug žymių mokslininkų, pasaulyje garsių trenerių ir visuomenės veikėjų baigė universitetą. Nemažai LSU auklėtinių tapo olimpinių žaidynių nugalėtojais, pasaulio ir Europos čempionatų čempionais bei prizininkais, tarp jų boksininkas Algirdas Šocikas, krepšininkai Modestas Paulauskas, Valdemaras Chomičius, Rimas Kurtinaitis, lengvaatletis Virgilijus Alekna ir kt.
Lietuvos sporto universitete studijuoja apie 2500 studentų, dirba apie 130 mokslo darbuotojų. Universitete veikia 2 fakultetai, 4 katedros, buvusių laboratorijų/centrų pagrindu įsteigtas „Sporto mokslo ir inovacijų institutas“.
2012 m. rugsėjo 12 d. LR Seimo švietimo, mokslo ir kultūros komitetas vienbalsiai pritarė Lietuvos kūno kultūros akademijos pavadinimo keitimui. Aukštoji mokykla pervadinta į Lietuvos sporto universitetą. 
Rektorė docentė daktarė Diana Rėklaitienė

Sporto mokslo ir inovacijų institutas

Sporto mokslo ir inovacijų institutas – Lietuvos sporto universiteto akademinis padalinys, organizuojantis ir vykdantis sporto bei sveikatinimo mokslinius tyrimus ir eksperimentinę (socialinę, kultūrinę) plėtrą, suteikiantis mokslinę bazę Universiteto studentų studijoms ir mokslininkams rengti, dėstytojų mokslinei kvalifikacijai kelti.
Institutas įsteigtas padėti įgyvendinti Lietuvos sporto universiteto misiją, kryptingai inicijuoti ir vystyti inovacinius sporto ir sveikatinimo mokslinius tyrimus, stiprinti Lietuvos sporto universiteto mokslinę veiklą, skleisti Instituto mokslinės veiklos rezultatus visuomenei, siekiant panaudoti juos visuomenės sporto, sveikatą stiprinančio fizinio aktyvumo skatinimo ir sveikos gyvensenos principų diegimo problemų sprendimui.
Valstybinis TSRS kokybės ženklas

Valstybinis TSRS kokybės ženklas – ženklas, įvestas Tarybų Sąjungoje 1967 m. siekiant pakelti visuomeninės gamybos efektyvumą, skirtas žymėti aukštos kokybės plataus vartojimo prekėms.
Kokybės ženklas buvo dedamas ant prekės arba įpakavimo, taip pat ant lydymųjų dokumentų, etikečių.
Įmonėms valstybinė atestacinė komisija suteikdavo teisę naudoti tokį ženklą nuo dvejų iki trejų metų. Kokybės ženklo suteikimo sąlygos buvo nustatytos 1967 m. balandžio 7 d. GOST-o.
Masoud Azizi

Biografija

2004 m. sportininkas buvo deleguotas atstovauti savo šalia pasaulio uždarų patalpų čempionate, bet bėgime nestartavo. 2006 m. Azijos žaidynėse Azizi 100 m distanciją įveikė per 11,40 s ir galutinėje įskaitoje liko 23-ioje vietoje. 2008 m. lengvaatletis buvo vienas iš keturių sportininkų atstovavusių Afganistaną vasaros olimpinėse žaidynėse. 100 m bėgime savo grupėje užfiksavo 11,45 s laiką ir savo grupėje liko paskutinis, o bendroje įskaitoje 76 vietą. 2009 m. Azijos uždarų patalpų žaidynėse Azizi startavo 60 m bėgimo distancijoje. Savo grupėje atbėgęs paskutinis jis užfiksavo 7,25 s laiką, kas tapo Afganistano nacionaliniu rekordu. 2009 m. pasaulio čempionate Azizi 100 m distanciją įveikė per 11,79 s ir galutinėje rikiuotėje tenkinosi 88 vieta. 2011 m. sportininkas buvo deleguotas atstovauti savo šaliai 2011 m. pasaulio čempionate.
Brigada (karyba)

Brigada – karinis dalinys, sudarytas iš 2-5 pulkų ir/ar batalionų, mažesnis už diviziją, bet didesnis už pulką.
Prancūzijos žandarmerijoje brigada yra skyriaus ar būrio dydžio padalinys.
Brigados būna divizijos dalis arba atskiras dalinys, neįeinantis į divizijos sudėtį.
Tradiciškai brigados vado karinis laipsnis būna brigados generolas (kitur – brigadininkas, kombrigas) arba pulkininkas.

Kilmė

Brigadas sugalvojo Švedijos karalius Gustavas II Adolfas (Gustavus Adolphus) Trisdešimties metų karo metu (1618-1648 m.), kad turėtų dalinius, besiskiriančius nuo tipiškų divizijų ir pulkų.
Žodis brigade kilęs iš lot. brigare 'kautis', o šis – iš keltų žodžio briga (plg., s.air. brig 'jėga').
Gustavo II Adolfo brigada buvo mišrus dalinys iš pėstininkų, kavalerijos ir, paprastai, artilerijos, sukurtas tam tikrai užduočiai vykdyti. Brigados dydis būdavo įvairus – nuo kuopos iki dviejų pulkų. Tokį dalinį dabar angliškai vadina task force.
Vėliau brigados idėja pasinaudojo prancūzų generolas Turenne ir sukūrė nuolatinius dalinius brigadas, dėl ko prireikė įvesti specialų laipsnį tokių brigadų vadams. Brigados vado laipsnis pradžioje vadinosi brigadier des armées du roi, vėliau – Général de brigade.

Sandara

D. Britanijos armijoje brigada apie du šimtus metų buvo smulkiausias taktinis junginys. Pulkai tuo metu buvo administraciniai batalionų junginiai (pėstininkų pulkai) arba bataliono dydžio daliniai (kavalerija).
JAV brigada yra mažesnė už diviziją ir apytiksliai lygi pulkui ar kiek didesnė už jį. Tipiška brigada paprastai turi 1500-3500 karių. Anksčiau (ypač JAV Pilietinio karo metu) armijos brigados būdavo iš dviejų pulkų, bet dabar tai jau pasenusi brigados sandara.
JAV jūrų pėstininkų korpuse brigados formuojamos tam tikroms užduotims atlikti.
Kolonijinių valstybių (pvz., Britų Imperijos) armijose brigados neretai būdavo tolimų teritorijų, postų įgulos, iš jų vadai turėjo nemažą valdžią savo teritorijoje.
Brigada paprastai yra mažiausias junginys, galintis savarankiškai veikti karo teatre be išorinio logistinio palaikymo. Šiais laikais JAV Armijoje brigados dažnai vadinamos Task Force, o D. Britanijos Armijoje – Battle Group, nors šie dariniai gali būti ir didesni už brigadas.