google/wiki40b huggingface dataset:
Roman Herzog

Biografija

Puikiai baigęs abitūrą (vidurkis – 1,0 balų), nuo 1953 m. Miuncheno universitete (LMU) studijavo teisę. 1957 m. išlaikė pirmąjį, 1961 m. – antrąjį valstybinį teisės egzaminą. 1958 m. apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras.
Iki 1964 m. LMU prof. Theodor Maunzo mokslinis asistentas, parengė habilitaciją. Iki 1965 m. LMU privatdocentas (dėstė teisę), nuo 1965 m. Berlyno laisvojo universiteto ordinarinis profesorius, Valstybinės teisės ir politikos katedros vedėjas, 1967-1968 m. Teisės fakulteto dekanas, 1968-1969 m. prodekanas. Nuo 1969 m. Špajero Vokietijos viešojo administravimo aukštosios mokyklos (vok. Deutsche Hochschule für Verwaltungswissenschaften Speyer) Bendrosios valstybės teorijos ir politikos katedros vedėjas, 1971-1972 m. rektorius.
Kartu su kitais konstitucionalistais parašė ir išleido standartiniu tapusiu Vokietijos Konstitucijos komentarą (Grundgesetz-Kommentar Maunz/Dürig/Herzog/Scholz). 1981-1994 m. vienas iš krikščioniškojo savaitraščio Christ und Welt – Rheinischer Merkur leidėjų.
2000 m. vedė 6 laidas "Hercogas kalbasi su..." (Herzog spricht mit…) Bavarijos radijuje (vok. Bayerischer Rundfunk).
1958 m. vedė Christiane Krauß. Sūnūs Markus (g. 1959 m.) ir Hans Georg (g. 1964 m.). Christiane Herzog mirė 2000 m. birželio 19 d. Miunchene, palaidota Landshute.
2001 m. vedė Alexandra Freifrau von Berlichingen (g. 1941 m.), mergaut. fon Vultejus.
Adenoidai

Adenoidai – ryklės tonzilių, esančių nosiaryklėje, išvašos. Daugiausiai juos turi 5-15 m. vaikai. Jiems atsirasti turi reikšmės dažna sloga, prienosinių ančių uždegimas (sinusitas), vaikų infekcinės ir alerginės ligos, mažakraujystė, tuberkuliozė. Kartais jų pasitaiko ir suaugusiems, dažniau 25-30 m. vyrams.
Jie užkemša nosies užpakalinės ertmės angas ir trukdo kvėpuoti pro nosį. Dėl to nosies gleivinėje susitvenkia kraujo ir limfos, susidaro sąlygos kilti slogai ir prienosinių ančių uždegimui. Kvėpuojant pro burną, oras nesušildomas, nesudrėkinamas ir neapvalomas nuo dulkių, todėl greičiau susergama laringitu, tracheitu, bronchitu ir plaučių uždegimu.
Gali būti daroma operacija, per kurią spec. instrumentu adenotomu adenoidai pašalinami.
Algirdas Vaicekauskas

Algirdas Vaicekauskas (lenk. Olgierd Wojciechowski) – mokytojas ir Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija

1990 m. baigė Punsko licėjų. Vilniaus pedagoginio universitete įgijo geografijos ir fizinio lavinimo magistro diplomą, o Varšuvos St. Višinskio universitete tapo teologijos bakalauru. Dirbo Navinykų lietuviškoje bendrojo lavinimo mokykloje, dėstė tikybą ir kitas disciplinas. Podiplomines studijas tęsė Varmijos-Mozūrijos universitete Olštyne, Viešojo administravimo mokykloje Balstogėje, Ekonomikos ir viešojo administravimo aukštojoje mokykloje Gdanske. 2005 m. gegužės 26 d. paskirtas atkurtos lietuviškos Seinų "Žiburio" mokyklos direktoriumi.
Aktyviai dalyvauja visuomeniniame darbe: yra Lenkijos lietuvių draugijos pirmininkas, Lenkijos lietuvių bendruomenės valdybos vicepirmininkas.

Įvertinimas

Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis
Valdas Utka

Biografija

Nuo 1997 m. Zarasų seniūnijos seniūnas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Zarasų rajono skyriaus narys. LSDP Finansų komisijos narys.
1995–1996 m. ir 1997–2003 m. (LDDP sąraše) Zarasų rajono savivaldybės tarybos narys.
„Stabdyk nusikalstamumą“ Zarasų tarybos pirmininkas.
Žemaitijos seniūnija

Institucijos

Iki XVI a. 7-ojo dešimtmečio seniūnijos administraciją sudarė Žemaičių seniūnas, Žemaičių kaštelionas, Žemaičių maršalka, Žemaičių karuža, Žemaičių kunigaikštystės pilies teismo teisėjas ir to paties teismo raštininkas; valdant Žygimantui Augustui greta šių pareigybių dar įvestos Žemaičių pakamarės ir Žemaičių kunigaikštystės žemės teismo teisėjo, pateisėjo bei raštininko institucijos.
ATR Senate Žemaičių seniūnijai dar atstovavo Žemaičių vyskupas. Žemaičių krašto seimelis į ATR Seimą deleguodavo tris, o į Lietuvos Tribunolą – keturis (du į rusėniškąją ir du į lietuviškąją sesiją) seniūnijos atstovus. Į ATR Seimą deleguoti seniūnijos atstovai nuo kitų LDK sričių atstovų skyrėsi raudonais kontušais su žydrais apvadais.

Centras

Svarbiausias seniūnijos administracinis centras (Žemaičių seniūnų rezidavimo vieta) iš pradžių buvo Kražiai, nuo 1535 m. iki XVI a. pab. − Kėdainiai, nuo XVII a. pr. − Raseiniai.
Seniūnijos seimelis rinkdavosi Kražiuose, Vilkijoje arba Kėdainiuose, nuo XVI a. 8-ojo dešimtmečio – dažniausiai Raseiniuose. Nuo 1764 ir 1791 m. teisę rinktis į savo seimelius taip pat turėjo Raseinių, Telšių ir Šiaulių reparticijų (likusios LDK dalies pavietams prilygusių teisminių bei bajorų savivaldos teritorijų; nuo 1793 m. vadintos „žemėmis“) bajorai.
Panemunėlio valsčius

Panemunėlio valsčius buvo šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Panemunėlio miestelis.
Maljorka

Geografija

Salos paviršius smarkiai kalnuotas šiaurės vakaruose, kur palei visą pakrantę iškilę Serra de Tramuntana kalnai. Juose yra ir aukščiausia Maljorkos vieta Puig Machoro kalnas (Puig Major, 1445 m). Likusi salos dalis yra palyginus lygi, ir tik vietomis iškyla 300–500 m kalvos. Klimatas vasarą sausas ir karštas, žiemos vėsios ir drėgnos, kalnuose šalčiau. Vyrauja Viduržemio tipo krūmynai. Maljorką supa dvi salelės – Kabrera ir Dragonera.
Kabreros archipelagas (isp. Archipelago de Cabrera) iš tiesų yra keleto didesnių ir keliolikos mažyčių salelių grupė – iš viso 19, anksčiau čia buvo įsikūrę tik kariškiai. Kabreros salų grupei 1991 metais priskirtas nacionalinio parko statusas, taigi, gamta čia saugoma, laivyba ribojama, žvejyba draudžiama. Šiuo metu archipelagą aplankę turistai gali gėrėtis unikalia flora, fauna ir gamtovaizdžiu.

Istorija

Maljorkos sala buvo užkariauta Romos imperijos. V a. ją valdė vandalai, kurie prijungė salas prie savo karalystės. 534 m. Maljorka atiteko Bizantijai ir buvo administruojama iš Sardinijos.
Nuo 707 m. Maljorką kontroliavo saracėnai, o 902 m. ji buvo prijungta prie Kordobos kalifato. Šiam suirus, Maljorką XI a. valdė Denija, o 1076–1116 m. ji buvo nepriklausoma musulmoniška valstybė (taifa). 1114 m. Maljorką laikinai užėmė Katalonija, o netrukus įsitvirtino Almoravidai, o vėliau šiuos pakeitė Almohadai.
1229 m. Aragonas užėmė salą ir padarė ją savo valda. 1276–1344 m. Aragoną padalinus, čia egzistavo Maljorkos karalystė. Vėliau ji vėl sugrįžo Aragonui, o vėliau, kartu su juo, atiteko Ispanijos karalystei.
Jonas Urbaitis

Biografija

1969 m. baigė Daugų žemės ūkio technikumą, agronomas. Varėnos rajono savivaldybės administracijos Valkininkų seniūnijos seniūnas, Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.
Nuo 1995 m. Lietuvos centro sąjungos, nuo 2005 m. Lietuvos centro partijos narys.
1990–1995 m. Varėnos rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–1998 m., 2000 m., 2003 m., 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Stasė, vaikai Renata.
Conny Vandenbos

Biografija

Jacoba Adriana Hollestelle gimė Hagoje, Nyderlanduose. Kaip solistė, debiutavo „KRO-Springboard“ radijo laidoje, kurioje ji atliko prancūzų šansono stiliaus dainas. Po pasirodymo Belgijos Knokkefestival 1961 metais, Conny pasirašė sutartį su įrašų kompanija „Philips Phonogram“. 1964 metais atlikėja turėjo savo televizijos laidą „Zeg Maar Conny“, kurią transliavo NCRV kanalas.
1965 metais Conny atstovavo Nyderlandams Neapolyje (Italija) vykusiame 1965 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, kur su daina „t Is genoeg“ užėmė vienuoliktą vietą. Po metų atlikėja išleido singlą „Ik Ben Gelukkig Zonder Jou“, kuris susilaukė sėkmės.
1976 m. pelnė Gouden Harp apdovanojimą už albumą „Zo Wil Ik Leven“.
Conny Vandenbos mirė 2002 m. balandžio 7 d. Amsterdame nuo plaučių vėžio.
Laimonas Talat-Kelpša

Biografija

1998 m. baigė bakalauro studijas Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute, 1995–1998 m. pagal Erasmus/Socrates mainų programą studijavo Oslo universitete. 2000 m. VU TSPMI baigė lyginamosios politikos magistro programą.
1998–2001 m. buvo Lietuvos Prezidento patarėjo nacionalinio saugumo ir užsienio politikos klausimais A.Januškos padėjėjas, 2001–2003 m. – Prezidento V.Adamkaus referentas užsienio politikos klausimais.
2003–2004 m. vadovavo Užsienio reikalų ministerijos Užsienio politikos analizės ir planavimo skyriui, 2004–2006 m. – Užsienio politikos analizės ir planavimo departamentui. 2006–2009 m. buvo Užsienio reikalų ministerijos sekretorius.
2009–2011 m. – Lietuvos ambasados Gruzijoje įgaliotasis ministras. 2011–2012 m. buvo Ministro Pirmininko A.Kubiliaus patarėjas.
Nuo 2013 m. balandžio 8 d. iki 2018 m. vasario mėn. – Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Indijos Respublikoje.
Nuo 2019 m. sausio 28 d.  – Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerijos kancleris.
2008 m. L.Talat-Kelpšai suteiktas Nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinis rangas.
Gražuoliukas 2

Siužetas

Ludo ir Ana po dvejų metų. Prasidėjo kasdieninė rutina. Ludo aistra Anai prislopo, Ana pradėjo pavyduliauti, nes jis pradėjo žiūrėti į kitas merginas. O Ludo pradėjo pykti ant Anos, kad jį pastoviai kontroliuoja. Kaip tyčia, tuo metu pasirodo buvęs Anos vaikinas Ralfas. Bet netikėta laisvė Ludui vis labiau pradeda nepatikti...
Umberto Boccioni

Biografija

Umbertas Bočonis gimė 1882 m. spalio 19 d., Redžio di Kalabrijoje. 1901 m. jis persikėlė į Romą, kur mokėsi privačiai ir lankė užsiėmimus Laisvojoje nuogo kūno mokykloje prie Dailės akademijos. Jis ir Džinas Severinis išmoko puantilistinės tapybos technikos iš Džakomo Balos. 1902 m. U. Bočonis buvo Paryžiuje, kur susipažino su impresionistų ir postimpresionistų tapyba. Jis 1905 m. eksponavo Mostra dei rifiutati ir 1906 m. − Esposizione di belle arti parodose Romoje.
1906 m. Umbertas Bočonis lankėsi Rusijoje, aplankė Padują ir 1906–07 m. žiemą praleido Venecijoje lankydamas piešimo iš natūros pamokas Dailės akademijoje. 1907 m. apsigyveno Milane. 1909–10 m. buvo susijęs su Milano menininkų bendruomene Famiglia Artistica. U. Bočonis susipažino su dailininkais Carlo Carrà ir Luigi Russolo, poetu Filippo Tommaso Marinetti. Pastarasis 1909 m. vasarį publikavo pirmąjį „Futuristų manifestą“. Futuristai žavėjosi moderniųjų technologijų dinamizmu. U. Bočonis prisijungė prie futuristų judėjimo ir 1910 m. prisidėjo prie dviejų manifestų: „Tapytojų futuristų manifestas“ ir „Tapytojų futuristų technikos manifestas“, parašymo. Jis, Carrà, Russolo ir Severini pasirašė pirmąjį, ties antruoju dar pasirašė Džakomas Bala. 1909 m. U. Bočonis nutapė pirmąjį futuristinį paveikslą „Riaušės galerijoje“, kuris dar turėjo puantilizmo bruožų. 1910–11 m. sukurtas „Miesto prabudimas“ jau buvo pilnai futuristinis kūrinys. 1910 m. įvyko pirmoji personalinė U. Bočonio paroda Ca’ Pesaro galerijoje Venecijoje.
1911 m. pabaigoje U. Bočonis nuvyko į Paryžių, kur per Džiną Severinį susipažino su P. Pikasu ir G. Apolineru. Jo kūriniai buvo eksponuoti pirmojoje futuristų parodoje 1912 m. Paryžiuje, Bernheimo Jaunesniojo galerijoje. Ši paroda vėliau buvo pristatyta Londone, Berlyne ir Briuselyje. 1912 m. U. Bočonis pradėjo daugiau užsiimti skulptūra ir publikavo „Futuristinės skulptūros technikos manifestą“. 1912−1914 m. jis bendradarbiavo Italijos futuristų leidinyje Lacerba. 1913 m. jo personalinėje parodoje Boétie galerijoje Paryžiuje buvo ir skulptūros, ir tapybos kūrinių. Jo skulptūros buvo įtrauktos į Nuolatinės futuristų galerijos Romoje ekspoziciją. 1914 m. buvo publikuotas U. Bočonio veikalas „Futuristinė tapyba ir skulptūra (plastinis dinamizmas)“. Pirmojo pasaulinio karo metu 1915 m. U. Bočonis buvo pašauktas į kariuomenę ir susižeidė kavalerijos pratybų metu netoli Veronos, kur mirė 1916 m. rugpjūčio 17 d. Palaidotas Veronoje. Netoli tos vietos, kur U. Bočonis susižeidė, Kjeve pastatytas memorialinis monumentas dailiniinko atminimui. U. Bočonio žymiausiu kūriniu minima skulptūra „Erdvės tęstinumo unikalios formos“ (1913). Ši skulptūra pavaizduota Italijos 20 euro centų monetos averse.
Kapitoniškės

Istorija

Anksčiau buvo Kapitoniškių dvaras. Prieš II pasaulinį karą dabartinio Kapitoniškių kaimo pietiniame pakraštyje buvo Laukininkų bažnytkaimis.
Apie 1960 m. statant Kauno HE, kaimas iš senosios vietos 54°50′50″ š. pl. 24°12′30″ r. ilg. perkeltas į dabartinę.
Švenčionėlių antroji vidurinė mokykla

Istorija

1944 m. Švenčionėliuose įkurta pradinė, 1948 m. geležinkelio nepilna vidurinė mokykla. 1952 m. septynmetei mokyklai pastatytas nestandartinis pastatas. 1952 m. mokėsi 413 moksleivių. 1953 m., likviduojant Lietuvos geležinkelio mokyklą, ji perduota Pabaltijo geležinkeliams ir pavadinta 16-tąja vidurine mokykla. 1956 m. mokykla pavadinta 3-ąja Pabaltijo geležinkelio vidurine mokykla. 1960 m. mokykla perduota LSSR švietimo ministerijai ir nuo to laiko vadinasi Švenčionėlių 2-oji vidurinė mokykla. 1963 m. pastatytas priestatas šešioms klasėms, 1970 m. – dar šešioms klasėms. 1985 m. mokykloje buvo 18 klasių, mokėsi 348 moksleiviai. Yra 60 vietų valgykla. Nuo 1999 m. mokykla vadinasi Švenčionėlių antroji vidurinė mokykla.
Mokykla 2016 m. išregistruota - tuomet čia nuo 2001 m. veikė Švenčionėlių suaugusiųjų ir jaunimo mokykla.
Svilė

Aplinkinės gyvenvietės

ŠAUKĖNAI – 4 km
Kurtuvėnai
Transporto teisė

Transporto teisė - teisės šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių visuomeninius santykius transporto srityje.
Užkarpatės sritis

Plotas

Srities plotas 12777 km², kas sudaro 2,11 % Ukrainos teritorijos ir užima 24-tą vietą tarp šalies sričių.

Vandens telkiniai

Per sritį teka 9429 upės. Ilgiausia jų – Tisa.

Reljefas

Apie 80 % srities teritorijos – Karpatų kalnai. Pasienyje su Ivano Frankivsko sritimi yra didžiausias šalies kalnas – Hoverla (2061 m.).

Klimatas

Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Žiemos švelnios, vasaros šiltos. Vidutinė sausio temperatūra -4 °C, vasaros – 21 °C. Per metus iškrenta 640 mm kritulių Užhorode, ir 1000–1500 mm kalnuose.

Istorija

Istoriškai šis regionas vadinamas Karpatų Rusia (ukr. Карпатська Русь). Svarbios ekonomikos šakos – pasienio prekyba, vyndarystė ir medžio apdirbimas.
Vladislavas Avižienis

Biografija

1963 m. baigė Kijevo maisto pramonės technologijos institutą. 1992 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras
1970-1975 m. Vilniaus fermentinių preparatų gamyklos cecho viršininkas ir mokslinio centro sektoriaus vedėjas. 1975-1992 m. Taikomosios enzimologijos instituto (1984-1989 m. mokslinis gamybinis susivienijimas „Fermentas“) laboratorijos vedėjas, nuo 1992 m. bendrovės „Biosintezė“ vadovaujantysis inžinierius technologas.

Mokslinė veikla

Sukūrė bakterinio lizocimo preparato, kuris vartojamas gyvuliams ir paukščiams gydyti bei profilaktikai, gamybos technologiją ir įdiegė į gamybą. Įdiegė multifermentinių preparatų alaus ir vyno gamybai. 38 išradimų autorius.
Kazimieras Masiliūnas

Biografija

Mokėsi Ramygalos mokykloje. 1925 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją, 1934 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą. 1931–1932 m. pedagogines studijas gilino Miuncheno ir Ciuricho universitetuose.
1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, dalyvavo kovose. Nuo 1925 m. Pasvalio gimnazijos mokytojas, vėliau Biržų apskrities pradžios mokyklų inspektorius. 1930 m. perkeltas į Kauną toms pačioms pareigoms, nuo 1933 m. Švietimo ministerijos Vidurinių ir aukštesniųjų mokyklų departamento direktorius, 1934–1940 m. Švietimo viceministras. TSRS okupavus Lietuvą atleistas iš pareigų ir suimtas. Šeimos pastangomis iš kalėjimo buvo paleistas ir repatrijavo į Vokietiją. Vokiečiams okupavus Lietuvą, K. Masiliūnas su šeima grįžo į Lietuvą ir mokytojavo Ramygalos gimnazijoje. Bolševikams antrą kartą okupavus Lietuvą, vėl suimtas ir išvežtas į Sibirą. Jam buvo pavykę grįžti į Lietuvą ir įsidarbinti Panevėžio berniukų gimnazijoje, bet vėl buvo suimtas ir ištremtas į Kazachiją. Į Lietuvą grįžo 1956 m., apsigyveno Kaune, Veterinarijos akademijoje dėstė vokiečių kalbą. 
Pedagogikos, visuomenės gyvenimo ir kultūros klausimais rašė leidiniuose „Lietuva“, „Švietimo darbas“, „Vairas“, „Lietuvos mokykla“. Įkūrė ir 1930–1931 m. redagavo moksleivių žurnalą „Šviesos keliai“, 1933–1934 m. – mokytojų žurnalą „Tautos mokykla“.
Gegužinė (Kaišiadorys)

Aplinkinės gyvenvietės

JONAVA – 20 km 
 RUKLA – 10 km
Neprėkšta – 5 km 
 Palomenė – 9 km 
 KAIŠIADORYS – 19 km
Zūbiškės – 7 km 
 ŽASLIAI – 20 km
Molėtų rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Valentinas Stundys, jo pavaduotoju Vaclovas Seniūnas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Saulius Jauneika.
Samylų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje Nemuno kairiojo kranto (dabar Kauno marios) slėnio pakraštyje. Aikštelė ovali, orientuota šiaurės – pietų kryptimi, 6,5 m ilgio ir 9 m pločio. Jos pietinėje pusėje supiltas 1 m aukščio, 7 m pločio pylimas. Po kasinėjimų piliakalnyje liko iš aikštelės centro į vakarų pusę išeinanti 2 m pločio, 1 m gylio duobė. Šiauriniame šlaite, 10 m žemiau aikštelės yra 5 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 20 m aukščio. Piliakalnis apaugęs praretintais medžiais.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 32 000 m².
Šiaurinėje ir rytinėje papėdėse 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, grublėtos ir lygios keramikos.

Aplinkiniai piliakalniai

Aukštųjų Šančių piliakalnis 10 kmKarmėlavos piliakalnis 14 km
Samylų II piliakalnis 1,5 kmTartoko piliakalnis 28 kmPakalniškių piliakalnis (Kaunas) 6 kmRumšiškių piliakalnis 5 kmVainatrakio piliakalnis 9 kmDubravų piliakalnis 3 kmDovainonių piliakalnis 7,5 km
Jadvyga Sinkevič

Biografija

1983 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, lenkų kalbos mokytoja.
Iki 2016 m. Šalčininkų Jano Sniadeckio gimnazijos pradinių klasių mokytoja. 2016–2019 m. Šalčininkų rajono mero pavaduotoja.
Nuo 2007 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narė.
Lietuvos lenkų sąjungos narė, Lietuvos lenkų rinkimų akcijos narė.
Lenkų mokytojų sąjungos „Macež Školna“ Šalčininkų skyriaus pirmininkė. Sutuoktinis Genadij, vaikai Vladimir, Eduard.
Dionizas Petronis

Biografija

1950 m. baigė Biržų vidurinę mokyklą. 1957 m. Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos-geografijos fakultete įgijo geografijos mokytojo išsilavinimą. 1951–1966 m. Medeikių vidurinės mokyklos gamtos ir geografijos mokytojas, mokymo dalies vedėjas, 1960–1966 m. mokyklos direktorius. 1967–1978 m. Anykščių 2-osios vidurinės mokyklos direktorius, 1978–1988 m. šios mokyklos geografijos mokytojas.
Europos Sąjungos ramsčiai

Europos Sąjungos ramsčiai – Europos Sąjungos struktūros sudedamosios dalys, ją sudariusios 1993–2009 m.

Sandara

Pagrindinis/pirmasis ramstis – Europos Bendrijos, apimančios bendrosios rinkos, pinigų sąjungos, bendrosios žemės ūkio politikos, struktūrinės politikos ir kitus ekonominės integracijos reikalus.
Antrasis ramstis – bendra užsienio ir saugumo politika.
Trečiasis ramstis – bendradarbiavimas teisingumo ir vidaus reikalų srityse.

Istorija

Ramsčiai sukurti Mastrichto sutartimi 1993 m.
1999 m., įsigaliojus Amsterdamo sutarčiai, dalis trečiojo ramsčio kompetencijų (migracijos, teisinio bendradarbiavimo) perkelta į pirmąjį.
2009 m., įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, ramsčiai buvo panaikinti.
Valeria Golino

Biografija

Golino gimė Neapolyje italo ir graikės šeimoje, taip pat turi brolį muzikantą Enzo. Tėvams išsiskyrus, ji gyveno pas abu tėvus, nuolat migruodama iš Atėnų į Sorentą. Kinu ją dar vaikystėje sudomino motina, tačiau ilgą laiką ji nemanė, jog tai galėtų tapti pagrindiniu užsiėmimu ir norėjo tapti kardiologe.
Sukaukus 11, Golino buvo diagnozuota skoliozė, kurios gydymas užtruko 5 metus. Dėl ligos ji 6 mėnesius praleido Čikagoje ,kur tuo pačiu išmoko anglų kalbą. Sulaukusi 14, Golino ėmė dirbti modeliu įvairiuose pasaulio miestuose (Atėnai, Londonas, Milanas, Los Andželas), vaidino televizijos reklamose ir reklamavo įvairius produktus. Galiausiai dėl prasto lankomumo ji buvo pašalinta iš mokyklos.
Golino niekada nesimokė aktorystės, o jos karjera prasidėjo brolio Enzo dėka, kuomet šis supažindino ją su režisiere Lina Wertmüller, kuri davė jai nedidelį vaidmenį komedijoje „Scherzo del destino in agguato dietro l'angolo come un brigante da strada“. Naujoji veikla taip sužavėjo, kad Golino, nepaisydama tėvų nepritarimo, nusprendė toliau siekti aktorės karjeros. Metusi modelio darbą, kuris jos niekada nežavėjo, ji ėmėsi studijuoti dikciją, tačiau neskubėjo rinktis komedijose siūlomų vaidmenų, iškeisdama juos į nepriklausomų kūrėjų darbus („Figlio mio infinitamente caro“ 1985 m. ir „Piccoli fuoch“ 1986 m.). Sprendimas buvo teisingas, nes aktorė už abu vaidmenis buvo apdovanota Globo d'oro prizu geriausiai naujai aktorei. Netrukus jos karjero vos nepasibaigė tragedija: aktorė pateko į automobilio avariją, buvo operuota ir šešis mėnesius turėjo praleisti lovoje.
1996 m. pasirodė  juosta „Storia d'amore“, už vaidmenį kurioje Golino buvo apdovanota Venecijos kino festivalyje kaip geriausia aktorė, taip pat eile prizų gimtojoje Italijoje.
1988 m. Golino persikėlė į Los Andželą, norėdama siekto karjeros Holivude. Tais pačiais metais ji pasirodė juostoje „Lietaus žmogus“ su Tom Cruise ir Dustin Hoffman, o 1991 ir 1993 m. – didelio populiarumo sulaukusiose komedijose „Karštos galvos“ su Charlie Sheen.  Nepaisant to, kad Italijoje vaidino dramose, Holivude Golino buvo siūlomi vaidmenys komedijose. Kartu su Julia Roberts ji buvo pagrindinės pretendentės vaidinti kultiniu tapusiame filme „Graži moteris“, vėliau ji dar kartą negavo vaidmens filme „Flatliners“, kuris taip pat atiteko Roberts. 1994 m. ji atsisakė vaidmens filme „Melas vardan tiesos“ (šis atiteko Jamie Lee Curtis), nes tuo metu filmavosi Kipre, juostoje „I Sfagi tou kokora“, kurio ji siekė keletą metų. Po to ji turėjo filmuotis su Gian Maria Volonte filme „Treni sull'acqua“, tačiau darbai nutrūko dėl aktoriaus mirties.
Be sėkmingų vaidmenų JAV ir Europoje, Golino 2010 m. debiutavo kaip režisierė trumpametražiu filmu „Armandino e il Madre“, o 2013 m. sukūrė pilnametražį filmą „Miele“, už kurį  gavo ekumeninio žiuri prizą Kanų kino festivalyje. Be to, dar 1987 m. ji įrašė 2 LP albumus ir pelnė Italų nacionalinio kino žurnalistų sindikato apdovanojimą už geriausią dainą.
2008 m. ji buvo Venecijos kino festivalio žiuri nare.
Aktorė taip pat nusifilmavo kelių grupių muzikiniuose vaizdo klipuose, iš kurių žymiausias yra R.E.M. „Bittersweet Me“.
Juodasis tarakonas

Buveinės

Gyvena visoje Europoje, taip pat – Azijoje, Afrikoje, Amerikoje.
Juodieji tarakonai plinta lėčiau nei kitos tarakonų rūšys. Gyvena drėgnose, tamsiose vietose. Dažniausiai aptinkami ties pūvančiomis organinėmis medžiagomis, kanalizacijoje, drenažo sistemose, drėgnuose rūsiuose ir panašiose drėgnose vietose. Aptinkami ir lauke, krūmuose, po lapų nuokritų danga, ir kitose drėgnose vietose. 
Šie tarakonai laikomi rimtais namų kenkėjais, pvz., šiaurės vakarų, vidurio vakarų ir pietų JAV.

Adaptacijos

Juodieji tarakonai yra naktiniai. Išgyvenimui jie turi turėti slėptuvę. Paprastai gerai slepiasi, todėl dieną apžiūrėjus jų apniktą būstą jų galima visiškai nepamatyti. 
Jie mėgsta vietas su santykinai dideliu drėgniu. Jiems reikia ir maisto bei vandens šaltinių. Optimali temperatūra yra 20-29 °C.

Ypatumai

Tarakonų buvimo požymis yra ootekos – „kiaušinėlių futliarai“, kuriuose juodųjų tarakonų patelės gali patalpinti iki 16 kiaušinėlių. Patelės ootekas palieka, ir lervutės iš jų išsirita savarankiškai maždaug per du mėnesius. 
Juodųjų tarakonų atsikratyti sunkiau, negu kitų naminių tarakonų. 
Tarakonai gali pernešti patogeniškas žmogui bakterijas. Duomenų, kad tarakonai platina kai kurias ligas, nedaug. Gerai žinoma, kad gali būti alerginių susirgimų priežastimi.
Tetum kalba

Gramatika

Tetum kalboje nėra giminių bei veiksmažodžio asmenuočių. Taip pat kalba neturi artikelių.