Dizenterija

Dizenterija (gr. δυσ- + έντερον 'žarna') – kolitas, pasireiškiantis skausmingu viduriavimu, tuštinimusi su gleivėmis, dažnai ir su krauju. Sukelia šigelės bakterijos. Užsikrečiama per užkrėstą vandenį, pieną, uogas, vaisius, nešvarias rankas. Užkratą perneša ir musės.
Šigelių išskiriamos toksinės medžiagos pažeidžia storosios žarnos gleivinę, sukelia jos uždegimą, sutrikdo peristaltiką. Uždegimas apima distalinę žarnos dalį. Liga prasideda ūmiai, 1-2 dienas karščiuojama, atsiranda kairės ir apatinės pilvo dalies diegliai, viduriavimas su gleivėmis, krauju, o vėliau ir su pūliais. Liga trunka 1-3 savaites, kartais ir ilgiau. Po persirgimo gali likti podizenterinis kolitas, kuris sunkiai atskiriamas nuo lėtinės dizenterijos (tik bakteriologiškai).

Šigeliozė. Dizenterija

Šigeliozės (Schigelloses) arba Dizenterija(Dysenteria)- šigelių sukeliamas storosios žarnos gleivinės uždegimas (Kolitas), pasireiškiantis skausmingu viduriavimu išmatomis su gleivėmis ir krauju . Kitaip ji buvo vadinama Kruvinąja.

Etiologija

Dizenterijos sukelėją , gramneigiamą lazdelę , pirmasis atrado A. Grigorjevas 1891metais mirusiojo storosios žarnos gleivinėje. Japonas K.Šiga 1898metais išaugino dizenterijos bakterijų kultūrą ir atliko bakteriologinius tyrimus . Šigelės yra skirstomos pagal tipą ir biochemines ypatybes. Žarninės lazdelės prieš šigeles išskiria koliciną (antibiotinę cheminę medžiagą) . Šigelių atsparumas antibiotikams nuolat didėja. Jos termostabilų O antigeną . Iš visos šigelių genties tik Grigorjevo-Šigos lazdelė gamina stiprų egzotoksiną , veikiantį nervų sistemą. Grigorjevo-Šigos sukelėjas išnyko plačiai pradėjus naudoti sulfanilamidus ir bakteriofagus , kuriems jis jautresnis už šigeles.

Epidemiologija

Infekcijos šaltinis yra sergantieji ūmine bei lėtine šigelioze ir sveiki bakterijų nešiotojai . Per ligos ūminę stadiją su išmatomis šigeliozių išsiskiria neilgai. Žmonės , kurių organizme yra ilgai šigelių , vadinami sergančiais lėtine dizenterija. Jie iškiria šigeles į aplinką paūmėjus ligai. Dar yra tranzitiniai nešiotojai. Jie išskiria šigeles tik keletą dienų. Buitiniai šigeliozės protrūkiai pasireiškia dažnai vaikams , kai darželiuose nėra atkreipiamas didesnis dėmesys asmeninei vaiko higienai. Šigeliozėmis sergama ištisus metus. , daugiausia vasaros ir rudens mėnesiais. Jos geriausiai plinta ,kai būna badas , potvyniai , žemės drebėjimai, susidarant antisanitarinėms sąlygoms. Persirgusieji įgyja trumpalaikį tipospecifinį imunitetą. Todėl galima reinfekcija ir kryžminė infekcija.

Patogenezė

Šigelių patogeniškumas priklauso nuo gebėjimo įsiskverbti į storosios žarnos epitelines ląsteles ir gleivinę. Patogenezei turi įtakos ir makroorganizmo ypatybės , aplinkos sąlygos ir kiti faktoriai nuo kurių priklauso ar infekcija bus latentinė , besimptomė , lengva ar sunki. Dalis šigelių patekusios į burną ir skrandį žūna , bet kita dalis atkeliauja į žarnas . Žuvusių bakterijų endotoksinas prasiskverbia į kraują , sukelia bendrą intoksikaciją ir kaupiasi storosios žarnos gleivinėje. Taip pažeidžia ją, sutrikdo jos funkciją ir padidina kraujagyslių laidumą . Tada šigelės prasiskverbia į entorocitus , dauginasi , dalis patenka į giliau į gleivinę ir sukelia jos uždegimą . Šigelės neužkrečia žmonių , kai tiesiosios žarnos gleivinė sveika ir nesensibilizuota. Su krauju cirkuliuojantis endotoksinas sukelia bendrą organizmo intoksikaciją , pažeidžia vegetacinę nervų sistemą . Todėl sutrinka žarnyno motorika ir prasideda spazmai. išsiskiria daugiau gleivių . Kai ligos forma yra sunkesnė , tada sutrinka ir kitų virškinimo organų veikla (skrandžio, kepenų, kasos), mažiau išsiskiria fermentų , sutrinka maisto rezorbcija. Ligos sunkumas priklauso nuo prisidėjusios alergijos , žarnyno gleivinės pažeidimo laipsnio, žarnyno floros pasikeitimo.

Patologinė anatomija

Šigeliozei būdingas storosios žarnos , ypač tiesiosios ir riestinės dalių , gleivinės uždegimas. Uždegimo pobūdis gali būti įvairusir priklauso nuo sukelėjo toksigeniškumo. Retkarčiais nuo dizenterijos miršta vaikai. Rektoskopinių tyrimų duomenimis dabartinės šigeliozės pasireiškia difuziniu katariniu -hermoraginiu uždegimu su gleivinės paviršinėmis erozijomis . Gyjančios erozijos pasidengia jungiamuoju audiniu ir žarnų epiteliu , kuris dauginasi iš Liberkiuno liaukų dugne likusių sveikų ląstelių. Gleivinėje gali likti bakterijų dauginimosi židinių , dėl kurių liga gali paūmėti ir recidyvuoti.

Klinika

Inkubacinis periodas trunka 1-5dienas , kartais ilgiau . Liga prasideda bendros intoksikacijos ir kolito simptomais. 1-2 dienas būna apetito stoka, pilvo pūtimas, gurguliavimas žarnose. Vidutinio sunkumo šigeliozės formai būdinga: šalčio krėtimas, pykinimas, padidėjusi temperatūra,raižantys pilvo skausmai, galvos skausmas, pradedama viduriuoti su gleivių priemaišomis, atsiranda nuolatinis noras tuštintis su skausmingu varymu.Dėl mėšlungiško storosios žarnos ir sfinkterių , šlapimo pūslės sfinkterio spazmo gali susilaikyti šlapimas. Kai tenezmai yra stiprūs , tiesioji žarna gali iškristi. 2-3 dienas temperatūra sumažėja, ligonio liežuvis apsineša baltomis apnašomis.Jei toksikozė būna stipresnė , tada liežuvis būna sausesnis. Dingsta apetitas , kankina troškulys, užčiuopiama standi kaip virvė riestinė žarna. Ligonis rečiau pradeda tuštintis , išmatose sumažėja kraujo , tačiau kurį laiką dar būna gleivių ir pūlių.Liga trunka 1-3 savaites. Šigeliozei būdingas klinikos įvairumas , nevienodas ligos sunkumas ir eiga . Pagal trukmę liga gali būti ūminė ir lėtinė , o pagal sunkumą - sunki , vidutinio sunkumo ir lengva.

Diagnozė

Nustatoma pagal klinikinius ir epidemiologinius duomenis. Palpuojant pilvą nustatomas riestinės žarnos skausmingumas ir spazminė būklė . Pilnas koprologinis išmatų tyrimas padeda atskirti šigeliozę nuo kitų ligų. Diagnozę svarbu patvirtinti bakteriologiškai. Kai nėra aiški diagnozė , tada atliekama rektoromanoskopija.

Gydymas

Sergančius lengva dizenterijos forma galima gydyti ambulatoriškai. Skiriama kaloringa ,daug baltymų turinti dieta , neduodama riebaus , sunkiai virškinamo maisto. Iš pradžių tinka skystas maistas , vėliau malta mėsa , žuvis, kiaušiniai , daržovės, sultiniai, vaisių sultys. Sergant vidutinio sunkumo forma skiriama nitrofuranų ar enteroseptolio , intestopano, biseptolio. Sunkiai sergantys ligoniai gydomi levomicetinu ir ftalazoliu. Taip gydoma 5-6dienas , jei ligonio sveikata pagerėja , skiriama perpus mažesnės dozės.

Priešepideminės ir profilaktikos priemonės

Ankstyva ligonio izoliacija namuose. Jo gyvenamo būsto dezinfekcija, su žmogumi bendravusiųjų patikrinimas. Sergantiems lėtine dizenterija neleidžiama dirbti valgyklose . Žmonės šviečiami sanitariniais klausimais, ugdomi higienos ypročiai.