google/wiki40b huggingface dataset:
Konsulinis korpusas

Konsulinis korpusas (pranc. Corps Consulaire, sutrumpintai CC) – konsulinių pareigūnų, akredituotų dirbti tam tikroje valstybėje, visuma. Vykdo konsulinę politiką, remdamasis užsienio reikalų ministerijos direktyvomis ir instrukcijomis, bendradarbiauja su kitais diplomatinės tarnybos (diplomatais, URM pareigūnais) tarnautojais.
Albinas Baranauskas

Albinas Baranauskas (g. 1924 m. balandžio 3 d. Bartninkai, Vilkaviškio apskritis – 2013 m. vasario 17 d. ) – lietuvių rašytojas.

Biografija

1944 m. baigęs Vilkaviškio gimnaziją pasitraukė į Vokietiją, nuo 1948 m. gyvena JAV. 1965 m. baigė Konektikuto universitetą.

Kūryba

Novelėse (rinkinys „Sniego platumos“, 1955 m., „Kalvos ir lankos“ 1959 m.) lyriškai, su humoru vaizduojama gimtojo krašto kaimo buitis ir žmonės, gausu poetiškų gamtos detalių. Romano „Karklupėnuose“ (1965 m.) pagrindinė tema – jaunuolių meilė vokiečių okupacijos metais. Romane „Rudenys ir pavasariai“, arba Užplynių Pullinevičius namie ir svetur (3 t. 1976–78 m.) tragiškų istorinių įvykių fone parodomi kelių kartų žmonių likimai, išeivių gyvenimas JAV. Su šiuo kūriniu tematiškai susijęs romanas „Vinco Mazurkevičiaus romanas“ (1980 m.). Poezijai (rinkinys „Pasaga ir vyšnios“ 1965 m., „Poezija“ 1994 m.) būdingi tėviškės prisiminimų sukelti išgyvenimai. Išvertė į anglų k. I. Šeiniaus, A. Vaičiulaičio, V. Tamulaičio kūrinių.
Antalinos dvaras

Istorija

Utalinos (Otaljanovo) dvaras įkurtas 1746 m., mūrinius rūmus 1812 m. pastatė Durasas ir dvarą iki 1914 m. valdė jo palikuonys, kai iš paskutiniojo - Marijono Durasevičiaus - dvaras perėjo Julijai Jaloveckienei.
Išlikę dvaro rūmai statyti 1892 m.
1924 m. vykstant dvaro žemių parceliacijai dvaro savininkei Julijai Jaloveckienei iš 132,51 ha buvo palikta 79,35 ha žemės. Nuo 1926 m. dvaras priskirtas Putino kaimui.
1925 m. dvarą nupirko iš JAV grįžęs ir iki 1948 m. valdė Mykolas Linkevičius (1891-1965) su žmona Eleonora Linkevičiene (?-1984). Jie abu 1948 m. gegužės 24 d. buvo ištremti į Sibirą.
1949 m. Antalinoje įkurtas „Spindulio“ kolūkis, vėliau priklausė „Ateities“, „Šviesos“, Surdegio kolūkiuose. Kolūkio metais dvare veikė kontora, kitos kaimo įstaigos, todėl raudonų plytų pastatas nebuvo visiškai nuniokotas ir išgriautas.
Atkūrus nepriklausomybę 1989 m. nuosavybės teisės atkurtos Mykolo Linkevičiaus dukrai Bronei Linkevičiūtei-Petrulionienei, kuri dvaro sodybą pardavė vilniečiui.
Boleslovas Baranauskas

Biografija

Mokėsi Mintaujoje ir Rygoje. Nuo 1921 m. dalyvavo nelegalios LKP veikloje, nuo 1936 m. revoliucionierius profesionalas. 1923–1925 m., 1927–1935 m., 1939–1940 m. kalintas už antivalstybinę veiklą.
1940 m. sovietams okupavus Lietuvą, Liaudies seimo narys. 1940–1941 m. Šiaulių apygardos saugumo viršininkas, LSSR NKVD, NKGB liaudies komisaro pavaduotojas; vienas Lietuvos gyventojų represijų organizatorių. 1941 m. birželio mėn. pasitraukė į SSRS. 1942 m. mokėsi SSRS NKVD Maskvos aukštojoje mokykloje. 1942–1944 m. Lietuvos partizaninio judėjimo štabo žvalgybos ir informacijos skyriaus viršininkas.
1944–1945 m. LKP CK žemės ūkio skyriaus vedėjas ir Respublikinės žemės ūkio komisijos pirmininkas. 1945–1958 m. LSSR profsąjungų respublikinės tarybos pirmininkas. Nuo 1958 m. LSSR mokslų akademijos Archyvinių dokumentų skelbimo redakcijos vyr. redaktorius; ši paskelbė pagal sovietinį modelį tendencingai parinktų dokumentų rinkinių seriją „Faktai kaltina“.
1941–1949 m. kandidatas į LKP CK narius, 1949–1961 m. CK narys, 1952–1954 m. ir 1956–1958 m. kandidatas į CK biuro narius. 1940–1955 m. LSSR AT, 1950–1958 m. SSRS AT deputatas; 1940–1951 m. LSSR AT pirmininkas.
Kinematika

﻿Kinematika – mechanikos skyrius, nagrinėjantis geometrines judėjimo savybes, neatsižvelgiant į kūno masę ir jį veikiančias jėgas. Šia savybe kinematika skiriasi nuo dinamikos. Kinematikos pagrindus sukūrė Galilėjus ir Heigensas.
Kinematikoje judėjimas skirstomas į slenkamąjį, sukamąjį ir svyruojamąjį.

Slenkamasis judėjimas

Slenkamuoju vadiname kūno judėjimą, kai visi jo taškai, jam slenkant, brėžia vienodas trajektorijas. Šio judėjimo nagrinėjimui, pakanka nagrinėti kažkurio vieno, pasirinkto, taško judėjimą.

Sukamasis judėjimas

Sukamuoju vadiname kūno judėjimą, kai visų jo taškų trajektorijos yra apskritimai, kurių centrai yra vienoje sukimosi ašyje.

Svyruojamasis judėjimas

Svyruojamuoju vadiname kūno judėjimą, kai kūnas pakaitomis juda tai į vieną, tai į kitą pusę. Šiam judėjimo tipui būdingas kartojimasis laike. Judėjimo pavyzdžiai: laikrodžio švytuoklės judėjimas, muzikinio instrumento stygos judėjimas, matematinės svyruoklės judėjimas.

Koordinačių sistemos

Norint nustatyti vieno kūno padėtį kito kūno atžvilgiu, su pastaruoju kūnu nekintamai sujungiama kuri nors koordinačių sistema, pavyzdžiui, stačiakampė arba cilindrinė. Taško padėtis erdvėje nusakoma arba taško padėties vektoriumi, arba trimis stačiakampės sistemos koordinatėmis x, y, z, arba trimis bet kurios koordinačių sistemos koordinatėmis. Jei visų nagrinėjimo kūno taškų koordinatės per laiką nekinta, sakoma, kad kūnas tos koordinačių sistemos atžvilgiu nejuda; jei kurių nors kūno taškų koordinatės kinta, vadinasi, kūnas parinktos koordinačių sistemos atžvilgiu juda.
Zambruvo apskritis

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo X a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. ir 1944 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Zambruvo rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiajam reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai. 2000 m. gegužės 26 d. pradėtas naudoti Zambruvo apskrities herbas.
Kauno kolelis

Kauno kolelis – žydų religinė mokykla, veikusi Kaune 1877–1891 metais.

Istorija

Musaro žydų religinio judėjimo entuziastų pastangų dėka 1877–1878 m. pradėtas steigti kolelis Kaune daugiausiai rabinų Yisroel Salanter ir Natano Cvi Finkelio pastangomis. Kolelyje kitaip nei kitose mokyklose buvo teikiamos stipendijos ir susituokusiems studentams. Pirmaisiais metais mokėsi 10 studentų, kurie be Talmudo ir Toros studijavo ir musar judėjimo literatūrą. 1879 m. mokyklos vadovu tapo Yitzchak Elchanan Spektor. 1880 m. iš mokyklos pasitraukė Natanas Cvi Finkelis, kuris pradėjo kurti naują Vilijampolės ješivą. Tais pačiais metais pasitraukė ir Yitzchak Elchanan Spektor, naujuoju vadovu tapo Yitzchak Blazer, po kurio pasitraukimo 1891 m. kolelis prijungtas prie Viljampolės ješivos.
Smalininkų valsčius

Smalininkų valsčius buvo vakarų Lietuvoje, kairiajame Nemuno krante. Centras – Smalininkai.
Mažučiai (Kretinga)

Kultūros paveldas

Kaime išliko buvusio Mažučių dvaro sodybos (XVIII a. – XX a. I pusė) fragmentai ir senosios dvaro kapinės (XIX a. – 1940 m.).
Į pietus nuo dvaro sodybos yra aukščiausia šioje apylinkėje kalva, iškylanti 32,4 m virš jūros lygio. Padavimai mena, kad priešistoriniais laikais įplaukus į Šventosios ar Darbos upės žiotis vikingams, vietos gyventojai ant kalvos užkurdavo didžiulį laužą, kuris pranešdavo artimiausioms bendruomenėms apie besiartinantį priešą.
Kitas pasakojimas byloja, kad kalvą, nuo kurios atsiveria apylinkių panorama, buvo pamėgęs muzikuoti ateidavęs žmogus. Dėl to ji buvusi pavadinta Muzikanto kalnu.
Manoma, kad senovėje ant kalvos galėjusi veikti pagonių šventykla, o į šiaurę nuo jos stūksančioje aukštumoje buvusi įtvirtinta senovės gyvenvietė – piliakalnis, kuris sunaikintas statant Mažučių palivarko sodybą.
2005 m. Julius Kanarskas atliko kalvos žvalgomuosius archeologinius tyrinėjimus. Jų metu ištirtas 72 m² dydžio plotas, kuriame aptikti XX a. I pusės sodybos ūkinio pastato pamatai, surinkta 373 žiestos bei glazūruotos keramikos ir stiklo šukių, degto molio plytų, čerpių, puodyninių ir plokščiųjų koklių nuolaužų, geležinių dirbinių, būdingų XVIII a. pabaigai – XX a. I pusei. Taip pat rasta 1757 m. Klėvėje (Prūsijos karalystė), kaldinta Prūsijos karaliaus Frydricho II 6 grašių sidabro moneta.
Šiuo metu kalvoje rengiamas japoniškas sodas „Dainuojančių akmenų slėnis "Madzuchai"“.
Jonas Viktoras Kalvanas

Jonas Viktoras Kalvanas (jaunesnysis, 1948 m. rugpjūčio 2 d. Tauragė – 2003 m. balandžio 25 d. ten pat) – Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios vyskupas.

Biografija

Tėvas Jonas Kalvanas vyresnysis. 1968–1974 m. studijavo Kauno medicinos institute, 1976–1978 m. – Omsko medicinos institute. 1974–1978 m. dirbo Omsko, 1978–1983 m. Šilalės ligoninėje. 1983 m. išrinktas Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios konsistorijos prezidiumo nariu, 1995 m. – pirmininku. 1984–1989 m. studijavo Rygos evangelikų teologijos seminarijoje. 1984 m. ordinuotas kunigu diakonu, 1990 m. – kunigu su sidabriniu kryžiumi. Dirbo Lauksargių, Sartininkų, Batakių, Skaudvilės ir Tauragės parapijose. 1990 m. išrinktas vyskupo augziliaru, 1995 m. – vyskupu. Nuo 1989 m. vadovavo atkuriant Kauno, Marijampolės, Joniškio, Radviliškio, Kėdainių, Biržų ir kitas evangelikų liuteronų parapijas. 1990 m. atstovavo Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčiai Pasaulinės liuteronų federacijos asamblėjoje Kuritiboje (Brazilija). Joje jo ir kitų Baltijos šalių atstovų rūpesčiu buvo priimta rezoliucija dėl Baltijos tautų kovos už laisvę. 1995 m. išrinktas Lietuvos ekumeninės bažnyčių tarybos prezidentu. Dalyvavo (kartu su kitais) steigiant Klaipėdos universiteto teologijos katedrą, skaitė paskaitas. Rūpinosi kunigų švietimu, vaikų ir jaunimo krikščionišku ugdymu. Pasirašė 1996 m. Porvoo deklaraciją, vienijančią Skandinavijos, Baltijos šalių evangelikus liuteronus ir Didžiosios Britanijos bei Airijos anglikonus, bendrystės sutartį su JAV evangelikų liuteronų bažnyčios Misūrio sinodu. Rūpinosi religinių knygų leidyba. Nuo 1995 m. žurnalo „Lietuvos evangelikų kelias“ redaktorius.
Okarito miško kivis

Paplitimas ir biotopas

Endeminis Naujosios Zelandijos paukštis. Maždaug 400 individų populiacija aptinkama Pietų salos Vakarų Pakrantėje esančiame Okarito miške ir keliose aplinkinėse salose, kuriose nėra plėšrūnų  . Biotopas – miškai.

Išvaizda

Neskraidantis, 40-55 cm ilgio paukštis. Patinas sveria 1575–2250 g, o patelė - 1950–3570 g  . Pluksnos pilkšvai rudos spalvos, o išilgai kūno - rausvai rudos spalvos ruožai. Plunksnos, lyginant su kitų kivių rūšių plunksnomis, yra minkštos ir švelnios. Akys mažos. Snapas plonas, jo ilgis nuo 9,5 iki 12,5 cm. Sparnai sunykę. Uodegos neturi. Kojos trumpos.

Biologija

Dieną slepiasi: urvuose, uoksuose, rąstų ertmėse ar tankioje žolėje. Lėtai vaikščiodami ir trepsėdami naktį ieško maisto. Snapu baksnoja dirvą, lapų krūvas ar sutręšusius medžių kamienus ir ieško sliekų, lervų, vabalų ar kitų smulkių bestuburių.
Balsu įspėja apie savo teritorijos ribas. Patino balsas - čaižus, kylantis švilpimas, kartojamas 15-25 kartus, o patelių balsas - žemas, kimus, gerklinis riksmas, kartojamas 10-20 kartų  . Taip pat teritoriją gina aštriais nagais.
Monogamai. Lizdus krauna landose. Kiaušinius deda nuo liepos iki sausio. Dėtyje vienas žalsvas kiaušinis. Jis sudaro 20% patelės masės. Patinas peri dieną, o naktį - abu tėvai, paeiliui. Išsiritusių jauniklių tėvai nemaitina. Po kelių dienų jaunikliai pradeda savarankiškai ieškoti maisto. 4-5 metus jaunikliai lieka su tėvais ir kitų vadų jaunikliais .

Apsauga

Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos (IUCN) duomenimis, Okarito miško kivis priskiriamas nykstančioms rūšims. Dar iki atvykstant europiečiams Okarito miško kiviai jau buvo išnykę pietinėje Šiaurės salos ir šiaurinėje Pietų salos dalyse, liko tik negausi populiacija Okarito miške.
Okarito miško kivio populiacijos mažėjimo pagrindinė priežastis – invaziniai plėšrūnai. Kivio jauniklius, iki 1000 g svorio, medžioja šermuonėliai. Posumai medžioja ne tik paukščius, bet suėda jų kiaušinius, užima urvus. Sparčiai plintančios žiurkės minta bestuburiais – kivių maistu. Kiviai – lengvas sulaukėjusių šunų grobis. Daug kivių žūva po motorinių transporto piremonių ratais   .
Pagrindinė Okarito miško kivių apsaugos priemonė – kiaušinių rinkimas ir inkubavimas.
Paul Sérusier

Polis Seriuzjė (pranc. Paul Sérusier, 1864−1927 m.) – Prancūzijos tapytojas, dailės teoretikas, mokytojas, XIX a. pb. Paryžiaus nabių grupės narys.

Biografija

Polis Seriuzjė gimė 1864 m. lapkričio 9 d. Paryžiuje. Jis buvo pasiturinčio verslininko sūnus ir mokėsi prestižiniame klasikinių disciplinų Paryžiaus Kondorsė licėjuje. Jį baigęs nusprendė tapti dailininku ir 1885 m. pradėjo mokytis Žiuljano akademijoje. 1888 m. jis lankėsi Pont Avene Bretanėje, kur vadovaujamas P. Gogeno nutapė paveikslą, vėliau pavadintą „Talismanas“. Šis kūrinys, parvežtas į Paryžių, padarė didelį įspūdį jaunųjų dailininkų grupei, kurie mokėsi Žiuljano akademijoje. Paveiksle peizažo objektai: medis, kelias, upės pakrantė, medžių guotas ir malūnas buvo pavaizduoti vienspalviais dideliais plotais. 1889 m. P. Seriuzjė su kitais jaunaisiais dailininkais (Pjeras Bonaras, Morisas Deni, Polis Ransonas, Eduaras Viujaras) susibūrė į grupę „Nabiai“. Jie bendrai taip pat buvo paveikti simbolistinės tapybos ir japonų estampų. 1889 ir 1890 m. vasaras P. Seriuzjė dirbo Bretanėje kartu su P. Gogenu. Po 1890 m. domėjosi matematinėmis proporcijomis, spalvų teorija, 1895 m. susidomėjo teosofija, kai buvo paliktas draugės. 1897 ir 1898 m. jis lankėsi Boirono benediktinų abatijoje Vokietijoje. Joje jam didelį įspūdį padarė vienuolių dailės religinis simbolizmas ir „šventų“ geometrinių proporcijų koncepcijos. 1909 m. įvyko pirmoji jo personalinė paroda Druė galerijoje Paryžiuje, taip pat jis pradėjo mokyti kolegos P. Ransono įsteigtoje dailės mokykloje. 1912 m. vedė, bet santuoka nebuvo laiminga. 1914 m. P. Seriuzjė pasitraukė gyventi į Bretanę. 1921 m. publikavo savo teoretinį veikalą „Tapybos ABC“. Šio vėlyvojo laikotarpio jo kūriniai laikomi žymiai prastesnės kokybės, nei ankstyvieji, nabių laikų (nabiai paskutinį kartą eksponavo 1899 m.). Polis Seriuzjė mirė 1927 m. spalio 6 d. Marlė Bretanėje.
Michailas Frunzė

Biografija

Nuo 1904 m. priklausė Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos bolševikų frakcijai, revoliucionierius profesionalas. 1905-1907 m. revoliucijos dalyvis, per 1905 m. sausio 9 d. manifestaciją Peterburgo Rūmų aikštėje sužeistas. 1907 m. kovo 24 d. už revoliucinę agitaciją suimtas Šujoje. Išsiaiškinus jo dalyvavimą ginkluotame Maskvos 1905 m. Gruodžio sukilime, 1909 m. sausio 27 d. nuteistas mirties baisme, kuri pakeista 10 m. katorgos. Dar kartą mirties nuosprendis paskebtas 1910 m. rugsėjo 22-23 d. vykusiame procese, bet ir jis pakeistas 10 m. katorga. 1910-1914 m. kalintas, nuo 1914 m. buvo tremtyje Sibire. 1915 m. sukūrė tremtinių politinę organizaciją, po apklausos policijoje iš tremties pabėgo į Čitą. Svetimais pasais nuo 1916 m. gyveno Maskvoje. 1916 m. balandžio mėn. išvyko į Baltarusijos frontą, kur prisidengdamas Žemietijų sąjungos mandatu kūrė partines organizacijas armijoje. Prasidėjus Vasario revoliucijai, Minsko darbininkų deputatų taryba ir valstiečių deputatų tarybą jį paskyrė Minsko milicijos viršininku. Redagavo bolševikų laikraštį „Zvezda“. Rugpjūčio mėn. grįžo į Šują, išrinktas Šujos darbininkų, valstiečių ir kareivių deputatų tarybos pirmininku.
Per 1917-1922 m. Rusijos pilietinį karą 1919 m. liepos – rugpjūčio mėn. Raudonosios armijos Rytų fronto, kuris atrėmė ir sumušė A. Kolčiako baltagvardiečių armijas vadas, 1920 m. rugsėjo – gruodžio mėn. Pietų fronto, kuris sumušė P. Vrangelio pagrindines karines pajėgas vadas. 1924 m. Sovietų Rusijos generalinio štabo viršininkas, kariuomenės ir laivyno reikalų liaudies komisaro pavaduotojas. 1925 m. liaudies komisaras vietoje Levo Trockio. Reformavo TSRS reguliariąją armiją.
Nuo 1921 m. VKP(b) CK narys, nuo 1924 m. kandidatas į CK politinio biuro narius. Mirė per chirurginę operaciją. Manoma, kad nužudytas J. Stalino liepimu kaip galimas varžovas. Jo teoriniais veikalais ilgai buvo oficialiai grindžiama TSRS karinė doktrina.
Pergalė (žurnalas)

Istorija

1942 m. ėjo Balachnoje (Nižnij Novgorodo sritis) kaip Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos laikraščio „Tėvynė šaukia“ literatūrinis priedas; išėjo 2 numeriai. 1943–1944 m. – LTSR rašytojų sąjungos almanachas; išėjo 2 knygos. Nuo 1945 m. buvo leidžiamas Vilniuje. Tiražas 1982 m. – 22 400 egz., 1986 m. – 23 300 egz., 1990 m. – 27 700 egz. Nuo 1991 m. vietoje „Pergalės“ leidžiamas žurnalas „Metai“.
Skelbė grožinės literatūros kūrinius, literatūros, dailės, muzikos, teatro kritikos, publicistikos straipsnius, spausdino dailės kūrinių reprodukcijas, kultūrinio gyvenimo kroniką.
Redakcijoje dirbo: Liudvikas Gadeikis, Danielius Mušinskas.
Komandirskie

„Komandirskie“ (rus. Командирские) – Rusijos Čistopolio laikrodžių gamykloje „Vostok“ nuo 1965 m. gaminamas vyriškas rankinis laikrodis. „Komandirskie“ sovietiniais metais garsėjo savo patvarumu, šiuo metu laikomas gyva sovietine legenda, kaip ir Kalašnikovo automatas ar lėlė Matrioška.

Istorija

Šio laikrodžio markės istorija skaičiuojama nuo 1965 m., kada TSRS Gynybos ministerija užsakė „Vostok“ gamykloje pagaminti suvenyrinių laikrodžių, skirtų apdovanoti nusipelniusiems kariškiams. Jų gamybai buvo iškelti padidinti kokybės reikalavimai vandens ir smūgių atsparumui. Kadangi nebuvo planuota laikrodžius paleisti į laisvą prekybą, tai vietoje įprasto užrašo ant tokios prekės „Сделано в СССP“ ('pagaminta TSRS') atsirado užrašas „Заказ МО СССР“ ('TSRS Gynybos ministerijos užsakymas'). Tai buvo patvarus, grubaus kariško dizaino gaminys, teiktas aukštesnio rango kariškiams kaip apdovanojimas už nuopelnus tarnyboje. Jo išskirtiniai bruožai buvo novatoriškas, fosforu švytintis ciferblatas, karinių simbolių puošyba. Kartu buvo skirta ir nedidelė kvota tokių civilinių laikrodžių gamybai ir jų pardavimui eilinėse parduotuvėse, tačiau tai buvo deficitinė prekė.
1967 m. laikrodžio „Komandirskie“ pagrindu pradėtas gaminti naujos serijos „Amfibija“, galėjęs atlaikyti 200 m vandens gylį.
Sugriuvus TSRS, šių laikrodžių kokybė prarado buvusią šlovę, nes gamykloje įvykus įrengimų modernizacijai, buvo stengiamasi atpiginti pačią gamybą, pakeičiant pigesniais mechanizmais ir detalėmis.
Kazimieras Vaičiulis

Biografija

Pensininkas. Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Tauragės rajono skyriaus narys.
1995–1997 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Vaivadiškių dvaras

Istorija

Sovietmečiu dvare veikė NKVD.
Žardeliai (Šiauliai)

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė Ringuvos tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Kušleikiai – 4,2 km
Auksučiai – 4,8 km
Egėliškės – 1,5 km
Voreliai – 1 km
Mažučiai – 6 km
Šėkščiai – 6 km
Kubeliai – 1,2 km
Šėkščiai – 4,8 km 
KURŠĖNAI – 13 km
Augučiai – 7 km
 ŠIAULIAI – 24 km
Veprių seniūnija

Kultūra

Seniūnijoje įsteigta Veprių kaimo bendruomenė ir Sližių krašto bendruomenė, kurių veikla orientuota į kultūrinį gyvenimą. Vepriuose veikia mokytojo Jono Žentelio asmeninės kolekcijos pagrindu įkurtas istorinės-kultūrinės krypties kraštotyros muziejus, kurio ekspozicijose ir fonduose sukaupta daugiau kaip 5000 eksponatų. 
Lietuvoje Vepriai žinomi Kalvarijomis. Per Sekminių atlaidus į Veprių miestelį atvyksta maldininkų iš įvairių Lietuvos vietovių. Atlaidų metu einamas 5,5 kilometrų Kryžiaus kelias. Seniūnijoje labiausiai švenčiama vasaros šventė – Joninės. Sutinkant Naujuosius Metus Veprių miestelio centre uždegamas laužas, skamba sveikinimai, groja muzikantai ir šokama.
1988-2002 m. leistas laikraštis „Šventosios vingis“.
World Cyber Games

World Cyber Games (WCG, liet. Pasaulio kiberžaidimai) – tarptautinis elektroninio sporto renginys, 2001–2013 m. organizuotas Pietų Korėjos įmonės „World Cyber Games, Inc.“ ir remtas „Samsung“ bei „Microsoft“.
Pirmasis WCG festivalis surengtas 2001 m., nuo to laiko buvo rengiamas kasmet iki 2013 m. Jo organizavimas nusižiūrėtas nuo Olimpinių žaidynių: kiekvienais metais vykdavo vis kitoje šalyje (nuo 2004 m.), dalyviai buvo apgyvendinami specialiame „olimpiniame kaimelyje“ ir panašiai. Tai buvo didžiausias kasmetinis elektroninio sporto festivalis, kiekvienais metais sutraukiantis virš milijono žiūrovų. Kiekvienos valstybės potencialūs atstovai turėdavo dalyvauti atkrintamosiose varžybose valstybės lygiu, ir geriausiai pasirodę turėdavo teisę vykti į WCG. Dalyvaudavo maždaug 70 šalių, dalyvių skaičius kiekvienais metais viršydavo 700.
Oficialus WCG moto yra „Beyond the Game“ (liet. Daugiau, nei žaidimas), tokiu pačiu pavadinimu Nyderlanduose buvo sukurtas dokumentinis filmas apie elektroninį sportą, konkrečiai šį renginį, žymiausius žaidėjus ir kt.
Šilalės apskritis

Šilalės apskritis buvo Lietuvos vakaruose, į pietryčius nuo Klaipėdos. Centras – Šilalė.

Istorija

Sudaryta 1915 m. rugsėjo 23 d. vokiečių okupacinės valdžios, priklausė Oberosto Lietuvos sričiai.
1915 m. lapkričio 15 d. pertvarkyta į Jocių apskritį.
Ultramaratonas

Ultramaratonas – bėgimo plentu arba bekele varžybos, kurios yra ilgesnės nei maratonas. Rungtynės dažniausiai būna 50–100 km arba mylių ilgio.
2014 m. įsteigta Pasaulio bekelės ultramaratonų bėgimo taurė, kurioje itin sėkmingai Lietuvai atstovauja Gediminas Grinius, Vaidas Žlabys ir Andrius Ramonas.
2015 m. surengtas pirmasis Lietuvoje apie 80 km ilgio ultramaratonas „Kernavė–Vilnius“, kurio trasa driekėsi Neries regioniniame parke palei Nerį.
Karakorumas

Karakorumas – kalnų sistema Centrinėje Azijoje; Indijoje (Ladakas), Pakistane (Baltistanas) ir Kinijoje (Sindziangas). Tai viena aukščiausių pasaulyje kalnų sistemų. Driekiasi tarp Pamyro ir Kunluno šiaurėje bei Himalajų ir Handisšano pietuose. Ilgis beveik 500 km, su rytiniu tęsiniu – Čangčemo ir Pangongo kalnagūbriais – 800 km. Vidurinis kalnų aukštis – 6000 m. Aukščiausia viršūnė – Čogoris (8611 m), dar keletas viršūnių taip pat viršija 8000 m (Gašerbrumas I, Faičankangris, Gašerbrumas II).
Kalnai susidarė alpinės kalnodaros metu, būdingi uolingi lūžiai, statūs akmeningi šlaitai, gausu nuobyrynų. Klimatas ryškiai kontinentinis, rūstus. Kritulių nuo 100 iki 500 mm per metus. Ledynai dengia 16 300 km², didžiausi – Siačeno (75 km), Baltoro, Rimo. Šiauriniuose šlaituose – kalnų dykumos ir stepės, pietiniuose (veikiamuose musonų) – pušų ir himalajinių kedrų miškai (iki 3000-3500 m aukščio), gluosnių, topolių sąžalynai (slėniuose), stepės, pievos (aukštikalnėse). Iki 4000 m aukščio auginami miežiai, žemutinėse pašlaitėse – vynuogynai.
Valstybės spaustuvė

Valstybės spaustuvė – spaustuvė Kaune, įsteigta 1918 m.

Istorija

Spaustuvės pirmtakė – 1843 m. pradėjusi veikti Kauno gubernijos valdybos spaustuvė, veikusi su pertraukomis įvairiose Kauno vietose. Kaizerinės okupacijos metu 1915 m. buvo pavadinta „Oberosto spaustuvė“. 1918 m. atkūrus Lietuvos valstybingumą, spaustuvę nupirko Lietuvos vyriausybė ir pavadino „Valstybės spaustuve“. 1928 m. prijungus bankrutuojančią „Švyturio“ bendrovę, įmonė pavadinta „Spindulio“ akcine bendrove. Spausdino knygas, periodinius leidinius, pašto ženklus, spaustuvėje buvo kalamos 1925 m., 1936 m. ir 1938 m. laidų litų monetos.
Kapylius

Ekonomika

Yra gumos dirbinių fabrikas, maisto pramonės įmonės.

Kultūra, švietimas

Yra Kapyliaus gimnazija, 2 vidurinės mokyklos, dešimtmetė sporto, dešimtmetė meno mokyklos, vaikų kūrybos centras, rajono kultūros centras, 2 bibliotekos. Kraštotyros muziejus.
Čugučakas

Istorija

Seniau Čugučakas dar buvo žinomas kaip Tarbagatajus. XVI a. buvo įkurtas uigūrų (kašgariečių ir atušų). XIX a. buvo svarbus Rusijos–Kinijos prekybinis taškas. 1865 m. kilus dunganų sukilimui, miestas suniokotas. 1984 m. įgijo miesto-apskrities padėtį.
Maineivų Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė

Istorija

Sentikiai kaime gyveno nuo XVII a. Nuo 1880 metų minima Maineivų sentikių cerkvė.
2013 m. už parapijiečių paaukotas lėšas suremontuota varpinė.