google/wiki40b huggingface dataset:
Antanas Rubšys

Biografija

Antanas Leonardas Rubšys gimė 1923 m. lapkričio 5 d. Bučių kaime, Laukuvos valsčiuje, Tauragės apskrityje. Prelatas prof. Antanas Rubšys mirė 2002 m. rugpjūčio 27 d. Niujorke, ištiktas insulto. Palaidotas Laukuvoje.

Išsilavinimas

Lankė Šiauduvos pradžios mokyklą, baigė Šilalės gimnaziją ir 1943 m. įstojo į Telšių kunigų seminariją.
1944–1945 m. tęsė filosofijos studijas Eichšteto kunigų seminarijoje (Vokietija). 1945 m., buvo pasiųstas į Italiją – į Grigaliaus universitetą Romoje teologijos studijoms (1945–1949). 1948 m. gruodžio 18 d. įšventintas kunigu. Teologijos studijas baigė licenciato laipsniu.
Po teologijos studijų buvo nukreiptas gilinti Šv. Rašto studijas. 1951 m. įgijo Šv. Rašto licenciato laipsnį. Tų pačių metų vasarą atliko apžvalginės archeologijos kelionę Artimuosiuose Rytuose (Egipte, Libane, Sirijoje, Jordanijoje, Turkijoje, Graikijoje), o tų pačių metų rudenį išvyko į Jungtines Amerikos Valstijas, dėstė Šv. Raštą ir biblines kalbas San Diego kunigų seminarijoje. 1957–1958 m. akademinius metus praleido Romoje, Popiežiškajame Šv. Rašto institute, ir įgijo Šv. Rašto daktaro laipsnį.

Darbinė veikla

Baigęs Šv. Rašto studijas, buvo pakviestas dėstyti į Niujorko Manhatano kolegiją, dėstė Šv. Raštą – egzegezę ir hermeneutiką. Dėstydamas kolegijoje, kas antrus metus vasarą skirdavo Artimųjų Rytų archeologijai.
1994 m. gruodžio 21 d. popiežius Jonas Paulius II suteikė Popiežiaus rūmų prelato titulą. 1994–2002 m. dėstė Šv. Rašto egzegezę Vilniaus ir Telšių kunigų seminarijose, Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakultete bei Vilniaus pedagoginio universiteto Tikybos katedroje.
1995 m. Lietuvos Nacionalinės premijos laureatas už 1978–1995 m. Senojo Testamento vertimą iš hebrajų, aramėjų ir graikų kalbų bei knygas „Raktas į Senąjį Testamentą“ ir „Raktas į Naująjį Testamentą“.

Senojo Testamento vertimas

1990 m. kovo 6 d. vyskupas Paulius A. Baltakis, įgaliotas Lietuvos Vyskupų Konferencijos, pavedė jam versti Senąjį Testamentą iš hebrajų, aramėjų ir graikų kalbų į lietuvių kalbą. A. Rubšio išverstas Senasis Testamentas išspausdintas bandomuoju keturių tomų leidimu, po to trejus metus tobulintas. 1998 m. Lietuvos Vyskupų Konferencija išleido A. Rubšio Senojo Testamento vertimą drauge su Č. Kavaliausko Naujojo Testamento vertimu viena didele knyga. 1999 m. tas pats ištiso Šventojo Rašto vertimas, redaguotas Lietuvos Biblijos draugijos sudarytos komisijos, išleistas kaip pirmasis ekumeninis lietuviškas Šventojo Rašto leidimas. Lietuvos Vyskupų Konferencijos Liturgijos komisija pagal A. Rubšio ir Č. Kavaliausko vertimą rengia naujas liturginių skaitinių knygas.
Jūratė Raguckienė

Biografija

1983 m. baigusi Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Matematikos fakultetą, dirbo komjaunimo struktūrose. 2001 m. tuometiniame Lietuvos teisės universitete baigė viešojo administravimo studijas.
1993–1994 m. buvo Lietuvos Respublikos Seimo kanclerio padėjėja. 1994 m. pradėjo dirbti Krašto apsaugos ministerijoje, buvo ministro L. Linkevičiaus sekretoriato vadovė.
1997–2000 m. – KAM Administracijos departamento direktoriaus pavaduotoja, 2000–2002 m. – Krašto apsaugos ministerijos sekretoriaus pavaduotoja. 2002 m. paskirta ministerijos sekretore, 2006 m. – KAM valstybės sekretore.
2009–2010 m. buvo KAM vyriausiaja patarėja. 2010–2013 m. dirbo Vienoje, buvo Lietuvos Respublikos nuolatinės atstovybės prie Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos gynybos patarėja.
2013 - 2019 m. – Užsienio reikalų ministerijos kanclerė, vadovavo Lietuvos paslapčių apsaugos koordinavimo komisijai.
Nuo 2019 m. sausio mėn. - pirmoji Lietuvos Respublikos ambasadorė Kroatijoje. 
Apdovanota Prancūzijos Garbės legiono ordinu.
Italijos liaudies vardu

Turinys

Paprastam sąžiningam teisėjui Marianui Bonifaciui pavedama tirti jaunos merginos mirtis, įvykusi keistomis aplinkybėmis. Netrukus įtariamuoju tampa inžinierius Lorenzo Santenočino: įtakingas verslininkas, įpratęs kad visi jam pataikauja ir kad viską galima įsigyti už pinigus. Tarp teisėjo ir verslininko iškart įsižiebia antipatija, nes pastarasis turi ką slėpti, o teisėjas bet kokia kaina siekia sužinoti tiesą...
Albinas Stakauskas

Albinas Stakauskas (g. 1967 m. kovo 13 d. Yliuose, Raseinių rajonas) – Lietuvos žurnalistas, literatas, bardas, dainuojamosios poezijos propaguotojas, politikas. Liberalų sąjūdžio Raseinių skyriaus pirmininko pavaduotojas (2014 - 2016 m.).
Gimė Kazio ir Stasės Stakauskų šeimoje. Klaipėdos universitete baigė kultūros darbo organizavimo specialybę.
Rašo publicistiką, noveles, eilėraščius. Ilgametis dainuojamosios poezijos šventės „Šaltinis" organizatorius. Sukūrė apie pusšimtį dainų, kurias atliko populiarios muzikos grupės „16Hz", „Prologas", „Hobby", „JAM", „Dar2". Respublikinės kultūros darbuotojų literatūrinės šventės laureatas (1994 m., Mažeikiai). Apdovanotas laikraščio „Šiaulių kraštas" prizu už originalią poeziją (1994 m.). Kūryba spausdinta knygose „Atminties žiedai", „Respublikinių literatūrinės kūrybos švenčių laureatai", „Kūryba 2006", „Kūryba 2007", „Minčių blyksniai", respublikinėje ir rajoninėje spaudoje, kituose leidiniuose. 2015 m. su kraštiečiu fotomenininku Jonu Danausku išleido miniatiūrų - nuotraukų knygą "Raseiniai" (Antras leidimas - 2016 m.).
Niu Heivenas

Istorija

Niu Heiveną 1638 m. įkūrė britų puritonų kolonistai, atsikėlę iš Masačiūsetso įlankos kolonijos. Iki 1640 m. vadintas pagal vietos indėnų tautą Kinipiaku (Quinnipiac). 1638–1665 m. buvo Niu Heiveno kolonijos sostine, vėliau prijungtas prie Konektikuto. 1784 m. suteiktas miesto statusas. XVIII–XIX a. klestėjo kaip medvilnės ir ginklų pramonės centras.
1890 m. į Niu Heiveną atsikėlė pirmieji lietuviai, o 1895 m. pradėjo steigti savo draugijas (1905 m. – Vytauto šalpos, 1907 m. – Birutės). Vėliau įkurtas „Dainos“ choras, katalikų kuopa ir kt.
Verslo savaitė

VersloSavaite.lt – verslo naujienų portalas, priklausantis UAB „VS group"
Redaktorius – Tautvydas Padgurskas.
Lankomumas – apie 60 000 lankytojų per mėnesį. Veikia nuo 2007 m. kovo 5 dienos.
UAB „VS group" taip pat valdo ryšių su visuomene agentūrą „PROMO Service“.
Zenonas Eimutis Sabalys

Biografija

Mokėsi Veiviržėnų pradinėje mokykloje ir Šilutės 1-ojoje vidurinėje mokykloje, kurią 1955 m. baigė sidabro medaliu. 1960 m. įgijo inžinieriaus statybininko kvalifikaciją Kauno politechnikos institute (KPI), kuriame studijų metais dainavo Akademiniame chore, dirbo Studentų mokslinėje draugijoje, išmoko esperanto kalbą, įkūrė KPI esperanto ratelį, susirašinėjo su įvairių šalių žmonėmis.
1962 m. vedė ir persikėlė į Šiaulius. Dirbo inžinieriumi, vėliau – viršininku 6-ojoje Šiaulių mechanizacijos valdyboje, kuri jam vadovaujant tapo viena iš geriausių statybos organizacijų Lietuvoje. Už nuopelnus statant Akmenės cemento gamyklą 1974 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusio inžinieriaus garbės vardas. Dalyvavo visose to meto Šiaulių statybose, statė Dviračių gamyklą, Televizorių gamyklą, Rėkyvos padangų gamyklą, Rėkyvos durpių įmonę, gamyklas „Nuklonas“, „Mechanika“, Pieno ir Mėsos kombinatus, gyvenamuosius namus, mokyklas, vaikų darželius, KPI rūmus, Inžinierių namus, kuriuose vėliau buvo paskirtas vadovauti Kultūros sekcijai.
1979 m. paskirtas miesto Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotoju, vėliau – pirmuoju pavaduotoju, atsakingu už miesto statybą ir architektūrą. Aktyviai dalyvavo projektuojant, apginant Vilniuje ir statant Šiauliuose miesto 750 metų jubiliejui skirtus objektus, vėliau – daugelį didžiųjų mokslo, švietimo, medicinos, sporto objektų.
Nuo 1990 m. rugpjūčio iki 2003 m. lapkričio mėnesio bankininkas, įkūrė Šiaulių banką ir dirbo banko vadovu, vėliau AB banko „Snoras“ Šiaulių filialo direktorius.
1990–1995 m. Šiaulių miesto tarybos deputatas. Ilgametis Žemaičių draugijos „Saulaukis“, tarptautinio Šiaulių „Lions“ klubo narys. Lietuvos esperantininkų sąjungos narys, atstovavo Lietuvos esperantininkams pasauliniuose kongresuose Suomijoje, Čekijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Izraelyje, Kroatijoje, Švedijoje, Kinijoje. Aktyviai dalyvauja miesto visuomeninių organizacijų darbe. Apdovanotas padėkos raštais, premijomis ir medaliais.
Su žmona Dalia, ilgamete Didždvario gimnazijos direktore, išaugino dukteris Eglę ir Audronę.
Bražuolės akmuo

Bražuolės akmuo – stambus riedulys, valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas Joteliūnų kaime (Vievio sen.), Elektrėnų savivaldybėje, Bražuolės upės kairiajame krante. Priklauso Kaišiadorių miškų urėdijos Vievio girininkijos (66 kv., 10 skl.) teritorijai. Upelio slėnis nuo seno garsėja retų augalų, įrašytų į Lietuvos Raudonąją knygą, sankaupomis, todėl čia įsteigtas Bražuolės botaninis draustinis.
Akmuo saugomu paskelbtas remiantis LR Aplinkos ministerijos 2010 m. liepos 30 d. potvarkiu Nr. D1-675.
Akmuo slūgso prie stataus, mišku apaugusio šlaito, šalia plačios proskynos. Šioje vietoje nutiesta aukštos įtampos elektros linija kerta upę. Apie 100 m nuo akmens, pasroviui, ant šlaito pastatyta santvarinė elektros atrama. Riedulys dalinai apsemtas upės vandens, netaisyklingo kūgio formos, dalinai apsamanojęs, viršus apskaldytas. Jo matomos dalies ilgis 3,4 m, plotis 3,2 m, aukštis 2 m, apimtis ties apačia 11,2 m. Riedulį sudaro rausvas granitas su koncentruotomis lauko špatų kristalų sankaupomis, biotitu, pavieniais granatais.
Ties Joteliūnų kaimu, pasroviui už 800 m dešiniajame Bražuolės slėnio šlaite, atsidengia klintinio tufo atodanga.
Anastacia

Biografija

Anastacia Lynn Newkirk gimė 1968 m. rugsėjo 17 d. Čikagoje, dainininko Roberto Newkirko ir aktorės Dianos Hurley šeimoje. Ji turi vyresnę seserį Shawn’ą ir jaunesnį brolį Brian’ą. Būdama 13-os metų Anastacia susirgo Krono liga. Jai atliko operaciją, iki šiol ant pilvo likęs didelis ir ryškus randas. Liga atsinaujino po penkerių metų, kai prodiuseris liepė laikytis dietos. Kai Anastacia buvo 14-os metų jos tėvai išsiskyrė ir mama su vaikais išsikraustė gyventi į Niujorką. Mergaitė ėmė mokytis Professional Children’s mokykloje Manhatane, kur visi mokiniai jau dirbo vienoje ar kitoje šou verslo srityje.
Anastacia bandė kurti poeziją, šokti. Šoko repo grupėje „Salt N’Pepa“, nusifilmavo dviejuose vaizdo klipuose „Get Up Everybody, Get Up“ ir „Twist and Shout“.
1998 m. Anastacia sudalyvavo MTV šou „THE CUT“. Sudainavo savo kūrybos dainą ir pateko į geriausių dešimtuką. Pirmos vietos nelaimėjo, bet po šou jai paskambino Michael’as Jackson’as ir pasiūlė pasirašyti kontraktą su jo įrašų kompanija. Tačiau Anastacia nesutiko.
2003 m. Anastacia susirgo krūties vėžiu.
2007 m. Susituokė su savo asmens sargybiniu Wayne’u Newton’u.

Karjera

Anastacia’os kaip dainininkės karjera prasidėjo 2000 m., kai buvo išleistas pirmasis albumas „Not That Kind“. Albumas buvo parduotas didesniu nei septynių milijonų tiražu. Antrasis albumas „Freak of Nature“ išleistas 2001 m. Trečiasis albumas „Anastacia“ išleistas 2004 m. 2005 m. išleistas geriausių hitų albumas „Pieces of a Dream“. 2008 m. išleistas ketvirtasis albumas „Heavy Rotation“.
Vilniaus laikraštis

Vilniaus laikraštis – savaitraštis miestui ir pasauliui, ėjęs 1990–1993 m. Vilniuje.

Istorija

Įsteigė ir leido Linas Virginijus Medelis. Rašė apie Vilniaus visuomeninį, politinį ir kultūrinį gyvenimą, teikė įvairią informaciją. Tiražas 1990 m. – 10 000 egz., 1993 m. – 4000 egz. Buvo leidžiami atskiri priedai „Jonukas“, „Onutė“, „Pirmadienis“.
Redakcijoje dirbo Aldona Atkočiūnaitė, Audronis Imbrasas, Vita Morkūnienė, Aušra Radzevičiūtė, Vitalius Zaikauskas.
Redaktorius Linas Virginijus Medelis.
Burbiškiai (Jurbarkas)

Istorija

Minimi 1676 m.
Raseinių herbas

Aprašas

Herbo skydo sidabriniame lauke šokanti auksinė juodomis dėmelėmis lūšis sidabriniais nagais ir dantimis bei raudonu liežuviu, užpakalinėmis kojomis besiremianti į žalią papėdę.

Simbolika

Raseinių herbo simbolio kilmė siejama su nuo senų laikų garsėjusiais dideliais šio krašto miškais ir medžioklėmis.

Istorija

1792 m. kovo 20 d. lietuvos ir Lenkijos valdovas Stanislovas Augustas Raseiniams suteikė Magdeburgo teises ir herbą. 1791–1792 m. Lietuvos Metrikoje dailininko Tadeušo Dmachovskio nupieštame apskritimo formos herbe vaizduojama į dešinę pusę šuoliuojanti lūšis, auksinė, juodais taškučiais mėlyname dugne, žaliame kilime. Valdovo privilegijoje rašoma: „(…) o kad tas miestas, antspauduodamas tiek teismo, tiek miesto valdymo reikalų išrašus ir oficialius raštus, patirtų tikrą garbę, suteikiame jam lūšies herbą, tai yra matyti pavaizduota: šį herbą leidžiame tam miestui naudoti antspauduose ir visokiuose ženkluose“.
Vilniaus generalgubernatorius F. Mirkovičius 1842 m. gavo pirmuosius eskizus, kur Raseinių herbe siūlyta pavaizduoti vieną šalia kito tris javų pėdus. Tačiau jis, perbraukęs pieštuku eskizą, nurodė vaizduoti „du gausybės ragus“. XIX a. II pusėje Raseinių apskrities skydo formos herbas susidėjo iš dviejų pagrindinių dalių: viršutiniame jo lauke, norint parodyti apskrities priklausomybę, buvo vaizduojamas Kauno gubernijos herbas, o apatiniame – Raseinių apskrities herbas (du gausybės ragai žaliame fone).
1857 m. prie Heroldijos departamento buvo įsteigtas specialus Herbų skyrius, o jo valdytoju paskirtas energingas ir heraldikos dalykus išmanantis žmogus – baronas Bernardas Kohne. Jis 1861 m. parengė visų Lietuvos apskričių herbų naujus projektus: gubernijų herbus iškėlė į skydo viršutinį laisvąjį kampą, be to daugeliui herbų pasiūlė visai naujas figūras, nes senosios, anot jo, buvo neheraldiškos. Raseinių herbe – žalias laukas auksiniu dvišakiu buvo padalintas į tris dalis ir į kiekvieną įdėta po auksinį obuolį. Visi apskričių herbai virš skydo kaip apskrities simbolį privalėjo turėti sidabrinę trijų bokštų mūro karūną. B. Kohne projektas nebuvo įgyvendintas, nors ir buvo padarytas daug profesionaliau bei įdomiau nei ankstesnieji.
XX a. pradžioje Lietuvoje prikeldamas iš užmaršties heraldikos palikimą, itin daug nuveikė iš Raseinių krašto kilęs dailininkas, archeologas ir muziejininkas Tadas Daugirdas (1852–1919). Po to, kai 1918 m. vasario 16 d. Lietuva buvo paskelbta nepriklausoma valstybe, išleisti 24 nespalvoti atvirukai su svarbiausių Lietuvos miestų herbais.
Dabartinio herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas. Herbas patvirtintas 2002 m. balandžio 12 d. LR Prezidento dekretu Nr. 1743.
Lazdijų rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Artūras Margelis, jo pavaduotoju Zigmas Kukučionis. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Albinas Jurčiukonis.
Spalviškiai (Parovėja)

Aplinkinės gyvenvietės

Peleniškiai (Parovėja) – 5,3 km
Tamošiūnai II – 3,1 km
Juozeliškiai II – 3,8 km
Medeikiai – 5,6 km
Garjoniai – 6,7 km
Parovėja – 4,6 km
BIRŽAI – 13 km
Karališkiai (Biržai) – 2,8 km
Nijolė Petraitytė

Biografija

1979 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Šiaulių pedagoginiame institute. Nuo 1982 m. Šiaulių miesto savivaldybės viešosios bibliotekos vyr. bibliotekininkė.
Lietuvos bibliotekininkų, Lietuvos kraštotyros ir Knygnešio draugijų narė.
Dalyvavo Lietuvos kraštotyros draugijos organizuotose respublikinėse ekspedicijose (Micaičiai, Gruzdžiai, Šiaulėnai, Kurtuvėnai, Kuršėnai). Sudarė rankraštinius kraštotyros darbus „Knygnešystė ir spaudos platinimas Šiaulių apskrityje 1864-1904 m.“, „Ona Gruzdytė-Bugailiškienė“, „Dailidė, dievdirbys, knygų platintojas Gaudentas Rimdeikis“ ir kt. Paskelbė publikacijų knygnešystės, knygotyros, bibliotekų istorijos temomis respublikinėje spaudoje. Skaito pranešimus seminaruose, konferencijose.
Habbo

Viešbutis (The Hotel)

Virtualus viešbutis yra pokalbių kambarys, kuriam reikalinga programa Adobe Shockwave. Prie šio viešbučio galima prisijungti užsiregistravus į pačią svetainę, o ten bendrauti su kitais žmonėmis, žaisti įvairius žaidimus, kurti savo kambarius, juos apstatyti daiktais, dekoruoti sienas, pirkti gyvūnėlius ir kitaip smagiai praleisti laiką, tačiau daugelis šios svetainės malonumų yra mokami ir juos reikia pirkti už šio žaidimo pinigus „kreditus“, kuriuos galima gauti sumokėjus realius pinigus. Iš Lietuvos galima jų įsigyti per PayPal.
Aleksandras Kosauskas

Biografija

1964 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1964–1966 m. Kauno 6-osios vidurinės mokyklos kūno kultūros mokytojas. 1966–1988 m. Kauno vaikų sporto mokyklos lengvosios atletikos treneris. 1975–1985 m. Lietuvos lengvosios atletikos rinktinių (sprinto ir barjerinio bėgimo) vyr. treneris. 1987–2006 m. Kauno „Žalgirio“ vyrų krepšinio komandos, 1992–2006 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės trenerio asistentas, fizinio parengimo treneris. 2006–2009 m. Sopoto „Procom Trefl“ komandos specialiojo fizinio parengimo treneris.
Kauno autobusai

UAB „Kauno autobusai“ – įmonė, teikianti keleivių vežimo ir aptarnavimo paslaugas autobusais ir troleibusais Kaune. Tai viena seniausių keleivinio transporto įmonių Lietuvoje.

Istorija

Iki 1934 m. vasario 8 d. įsteigiant autobusų įmonę, keleivius Kauno mieste veždavo diližanais, vėliau – arkliniu tramvajumi, siauruoju geležinkeliu, kursavo ir pavieniai autobusai. 1937 m. įmonė turėjo 44 keleivinio transporto priemones. Po 2 metų Kauno miesto maršrutais važinėjo 70 autobusų, daugiausia Mercedes-Benz firmos.
1950 m. įmonė pavadinta „Kauno autobusų-taksimotorų parku”. 1956 m. transporto įmonė buvo reorganizuota ir autobusų parkas pradėjo savarankišką veiklą, turėdamas 177 autobusus, kurie vežiojo keleivius 18 miesto, 10 priemiesčio ir 30 tarpmiestinių maršrutų.
1992 m. įmonė padalinta į Kauno valstybinį miesto autobusų parką ir Kauno valstybinį užmiesčio autobusų parką. 1995 m. Kauno valstybinis miesto autobusų parkas reorganizuotas į UAB „Kauno autobusai“. 2004 m. įmonė įsigijo „Solaris“ markės autobusų – 55 transporto priemonės, kurių vidutinis amžius apie 4 metai. Šiuos autobusus bendrovė įsigijo pasinaudojus paskola iš Europos rekonstrukcijos ir plėtros banko. 2008 m. gruodžio 19 d. buvo oficialiai atsisveikinta su „Ikarus“ markės autobusais, kurie bendrovei tarnavo nuo 1975 m. 2012 m. pradėti pirkti „Solaris“ dujiniai autobusai.  Nuo 2015 m. kovo 10 d. į gatves išriedėjo ilgiausi Baltijos šalyse autobusai „Van Hool new AGG300“.
Mardanas

Istorija

Mardanas įkurtas XI–XII a.
Britų Kolumbijos kolonija

Raida

Ikikolonijiniais laikais Britų Kolumbijos teritorijoje klestėjo aukšto lygio Šiaurės vakarų kranto indėnų (tlingitų, haidų ir kt.) kultūra. Pirmasis čia išsilaipinęs europietis buvo ispanas Juan Pérez 1774 m., o po ketverių metų vietoves ištyrinėjo britas James Cook. Abi šalys pareiškė pretenzijas į šį išteklių turtingą ir tankiai gyvenamą regioną. Aktyvesni kolonizacijoje buvo britai. 1792 m. britas Alexander Mackenzie buvo pirmasis žmogus, pasiekęs šį regioną sausuma, t. y. perėjęs visą Amerikos žemyną.
Britų Hadsono įlankos kompanija regione įsteigė du didelius kailių prekybos rajonus. Šiaurinė dalis, į šiaurę nuo Tompsono upės vandenskyros, buvo vadinama Naująja Kalėdonija, o pietinė (Kolumbijos baseinas daugiausia dab. JAV šiaurės vakaruose) – Kolumbijos rajonu arba Oregono žeme. Kaip atskiros kolonijos buvo valdomos Vankuverio sala ir Karalienės Karolinos salos. Svarbiausias regiono miestas buvo Fort Vankuver Kolumbijoje.
1846 m. Vašingtono sutartimi britai buvo priversti atiduoti didelę dalį savo valdų (į pietus nuo 49 lygiagretės) JAV. Administracinis centras buvo perkeltas į Viktorijos fortą. Tuo metu jame tebuvo apie 150 kolonistų.
Kolonijos vystymąsį labai paskatino regione rastas auksas ir viena po kitos čia kilusios aukso karštinės. Viena pirmųjų buvo 1857 m. Freizerio kanjono aukso karštinė, kuomet per keletą dienų į regioną suplūdo keliolika tūkstančių aukso ieškotojų. Siekdama geriau kontroliuoti savo valdą, 1858 m. britai ją pavertė oficialia karūnos kolonija. Pirmuoju jos gubernatoriumi tapo James Douglas.
Kartojantis aukso karštinėms, kolonijos gubernatoriai siekė konsolidacijos. 1863 m. prie kolonijos prijungtos Karalienės Karolinos salos, taip pat aukso turtingos teritorijos šiaurėje (Stikino teritorijos), 1866 m. – Vankuverio sala. Tokiu būdu ji įgijo dabartinės valstijos teritoriją ir formą. Vyko karai su vietos indėnais.
Po to, kai 1867 m. rytinėje žemyno pakrantėje buvo sukurta Kanados Konfederacija, buvo pradėta galvoti apie Britų Kolumbijos prisijungimą prie jos, nepaisant didelio geografinio atstumo. 1871 m. Britų Kolumbija prisijungė prie Kanados, tapdama šeštąja jos valstija.
Provanso Salonas

Istorija

Pavadinimas kildinamas nuo lotiniško žodžio Sal (liet. druska), tačia vėliau tapo žinomas natūralaus muilo gamybos dėka. Viduramžiais miestą išgarsino jame gyvenęs orakulas Mišelis de Nostradamas. Pranašauti jį skatino pati Prancūzijos karalienė Kotryna Mediči ir tie ateities spėjimai išliko populiarūs iki mūsų dienų. Tebestovi Nostradamo gyvenamasis namas, dabar jame įrengtas muziejus. Virš miesto pastatų iškilę Arlio arkivyskupų buvusios Amperi rezidencijos–pilies bokštai (IX–XIII a.). Šioje pilyje 1639 m. trumpam buvo įkalintas būsimasis Letuvos–Lenkijos valdovas Jonas Kazimieras ir jį lydintis bajoras Gotardas Vilhelmas Butleris, apkaltinus juos šnipinėjimu. Vėliau kilmingi kaliniai buvo perkelti į netolimą Sisteroną.
1909 m. Provanso Salone ir visame krašte buvo kilęs 6,2 magnitudės galingumo žemės drebėjimas. 1933 m. buvo įkurta Prancūzijos karinių oro pajėgų aviatorių mokykla (pranc. École de l’Air), tarp kitų kursantų joje mokėsi ir iš Vilniaus kilęs būsimas rašytojas Romain Gary.
Sartų lenktynės

Sartų lenktynės – žirgų su kinkiniais lenktynės, vykstančios Dusetose (Zarasų rajonas). Dėl prastų meteorologinių sąlygų jos kartais organizuojamos ne ant Sartų ežero ledo, o šalia esančiame Dusetų hipodrome. Šventė sutraukia po keliasdešimt tūkstančių žiūrovų iš įvairių Lietuvos miestų ir miestelių. Nuo pat ryto veikia Tautodailės mugė, vyksta liaudiškos muzikos kolektyvų pasirodymai (grojama, dainuojama ir šokama).

Istorija

Pirmosios jų buvo surengtos dar XIX a. Dusetose ant Sartų ežero. Pasakojama, kad žirgų lenktynių ant Sartų ežero pradžia buvusi tokia: Dusetose gyvenęs piktas ponas. Kartą pas jį atėjęs baudžiauninkas su gražuole nuotaka. Ponui ji patikusi, ir jis sugalvojęs paveržti merginą. Ponas pasiūlęs vaikinui palenktyniauti žirgais ant ežero ledo. Varžybų nugalėtojui turėjo atitekti mergina. Ponas pasikinkė savo eikliausius žirgus, o vaikinas lenktyniavo su sena kumele, kuria ir buvo atvažiavęs miestelin. Nežinia, kaip ten buvę, bet vaikinas laimėjo. Ponas baisiai perširdęs ir liepęs nugalėtoją nuplakti. Tačiau tuo metu ežero ledas po pono kojomis lūžęs ir gelmė jį prarijusi kartu su rogėmis ir žirgais.
Nuo 1905 m. lenktynės vyksta kasmet ir tapo Lietuvos žirgų sporto tradicija. 1933 m. lenktynes pradėjo remti LR žemės ūkio ministerija. 1937 m. pirmą kartą lenktynėse grojo vietinis dūdų orkestras. 1938 m. pirmąkart koncertavo aukštaičių rūbais pasipuošusių moterų choras, surengta pirmoji važių ir pakinktų paroda, virš žiūrovų galvų praskrido karinis lėktuvas. 
Karo metais varžybos nevyko. 1955 m. lenktynės paskelbtos respublikinėmis. 1968 m. kartu rengti ir pradėtos žiemos mugės. Jose prekiaujama riestainių, dešrų lankainiais, sūriais ir alumi bei aukštaitiškais suvenyrais. 2005 m. išleistas pašto ženklas (dail. K. Katkus).

Lenktynės

Žiūrovų patogumui važiuotojai pradėjo lenktyniauti ratu. Nuo 1933 m. lenktynių takas įrengtas kaip hipodrome – elipsės formos.
Sovietmečiu lenktynių nugalėtojams buvo skiriamas kosmonauto A. Leonovo įsteigtas SSRS lakūnų kosmonautų prizas.
1995 m. „Sartų žirgyno“ hipodrome užfiksuotas geriausias varžybų rezultatas, pasiektas Prano Navalinsko su žirgu Speedy – 2 min. 4,9 sek. rekordas. 
1600 metrų ilgio Dusetų hipodromo trasos absoliutų rekordą 2009 m. pasiekė varėniškis Stasys Kėrys, su žirgu Sakalu įveikęs nuotolį per 2 min. 03,34 sek.
2012 m. lenktynėse – 90 greičiausių ristūnų ir Lietuvos, Latvijos, Estijos, Rusijos. Buvo planuojamos šunų kinkinių lenktynės. Pirmąkart varžėsi stambiųjų žemaitukų veislės žirgai.

Arklių veislės

Sartų ežero lenktynėse rungiasi visų tryjų lietuviškų veislių naminiai arkliai - žemaitukai, stambieji žemaitukai, Lietuvos sunkieji arkliai bei užsienietiškų veislių arkliai - prancūzų ristūnai, Amerikos ristūnai ir kt.