google/wiki40b huggingface dataset:
Tomás de Torquemada

Tomas de Torkemada (Tomás de Torquemada, g. 1420 m. Valjadolide – m. 1498 m. rugsėjo 16 d. Aviloje) – Ispanijos dominikonų ordino vienuolis, karalienės Izabelės nuodėmklausys, pirmasis ir žymiausias Ispanijos generalinis inkvizitorius.

Biografija

Tiksli gimimo vieta nėra žinoma. Laikoma, kad gimė Valjadolide ar šalia šio miesto esančiame Torkemados kaimelyje dominikonų ordino tarnautojo šeimoje. Labai jauname amžiuje tapo dominikonų vienuoliu, įgijo bažnytinį išsilavinimą. Nuo 1459 m. tapo dominikonų vienuolyno Santa Cruz la Real prioru. Maždaug šiuo metu susipažino su būsimąja Ispanijos karaliene Izabele, padėjo sudaryti jos ir Aragono karaliaus Ferdinando II santuokos. Tapo karalienės nuodėmklausiu, taip pat artimiausiu jos sąjungininku ir patarėju. 1483 m. popiežius Sikstas IV T. de Torkemadą paskyrė Kastilijos ir Aragono, o nuo 1486 m. Valensijos ir Katalonijos generaliniu inkvizitoriumi. Siekdamas Ispanijos politinės ir religinės vienybės plėtė inkvizicijos veiklą. Suformavo inkvizicijos kodeksą, organizacinę struktūrą, inkvizicijos teismo eigą. Kiekvienas krikščionis nuo 12 (mergaitės) ir 14 (berniukai) metų buvo tinkamas patraukti inkvizicijos teisman. Persekiojo musulmonus, 1492 m. iš Ispanijos išvarė žydus. Torkemada pasižymėjo fanatizmu ir neperkalbamumu, buvo itin asketiškas, nepaperkamas, nekreipė dėmesio į autoritetus. Per savo valdymo laikotarpį Torkemada ~2200 žmonių autodafė būdu atvedė į tikėjimą.
Po mirties Tomas de Torkemada tapo inkvizicijos ir krikščioniškojo fanatizmo simboliu. Sebastiano de Olmedo kronikoje aprašomas kaip „eretikų kūjis, Ispanijos šviesa, savo šalies išganytojas ir ordino garbė“.
Huankavelikos departamentas

Istorija

Teritorija nuo seno klestėjo įvairios kultūros – Čavino, Vario, Čankų. Čia buvo išgaunamas gyvsidabris. Inkai užkariavo Huankaveliką valdant Tupakui Jupankiui ir Pačakutekui. Ispanų valdymo laikais šis kraštas buvo svarbus kalnakasybos centras, garsėjęs cinoberio, gyvsidabrio, aukso telkiniais, tačiau XVIII a. Huankavelika nuskurdo. 1822 m. sudarytas Huankavelikos departamentas. 1926 m. šį kraštą pasiekė geležinkelis.

Geografija

Visa departamento teritorija yra Andų kalnuose. Aukščiausi gūbriai iškilę pietvakariuose, likusioje dalyje plyti plokščiakalniai. Svarbiausios viršūnės: Huamanrasas (5298 m), Chahinija (5288 m), Altaras (5268 m) ir kt.
Dalis upių priklauso Apurimako baseinui (Mantaras, Pampa), kitos teka į Ramųjį vandenyną (Piskas). Gausu nedidelių kalnų ežerų (Čoklokoča, Orkokoča, Huarmikoča, Janakoča, Tajakoča ir kt.).
Klimatas aukštikalnių, vėsus. Vidutinė metinė oro temperatūra yra 9 °C, metų bėgyje keičiasi nedaug. Dienomis įšyla virš 23 °C, naktį atvėsta iki 5 °C. Dauguma kritulių iškrenta nuo sausio iki kovo, neretas sniegas, kruša.

Ekonomika

Verčiamasi daugiausia kalnakasyba – kasamas varis, švinas, sidabras, kiti mineralai. Auginamos bulvės, kukurūzai, kviečiai, veisiamos lamos, alpakos, kiaulės, galvijai. Veikia dvi hidroelektrinės.

Gyventojai

Dauguma (~65 %) departamento gyventojų yra indėnai (daugiausia kečujai, yra šiek tiek aimarų). Likusieji – ispanakalbiai metisai ar baltieji.
Kazimieras Pakeltis

Biografija

1937 m. pradėjo lankyti Višeikių pradinę mokyklą, 1941 m. – Linkuvos pradinę mokyklą, 1949 m. baigė Linkuvos gimnaziją 1951 m. – Šiaulių mokytojų instituto fizikos – matematikos skyrių. 1976 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto fizikos – matematikos fakulteto fizikos specialybės kursą ir įgijo vidurinės mokyklos fizikos mokytojo kvalifikaciją.
Nuo 1951 m. Akmenės vidurinės mokyklos fizikos mokytojas, direktoriaus pavaduotojas, 1955–1968 m. mokyklos direktorius. 1968–1977 m. – Akmenės rajono liaudies švietimo skyriaus vedėjas. Nuo 1977 m. rugsėjo 1 d. Naujosios Akmenės 3-iosios vidurinės mokyklos direktorius. 1990–1995 m. pirmasis Akmenės rajono savivaldybės tarybos pirmininkas. 1995–1997 m. Šiaulių apskrities Švietimo skyriaus inspektorius. Nuo 1997 m. iki išėjimo į pensiją 2003 m. spalio 31 d. Akmenės rajono Švietimo skyriaus vyriausiasis specialistas, vedėjo pavaduotojas. Švietimo darbuotojų profsąjungos komiteto pirmininkas. 2004–2008 m. Akmenės rajono Švietimo tarybos pirmininkas. 
1990–1995 m. Akmenės rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys (Lietuvos liberalų sąjunga).
Naujosios Akmenės kultūros rūmų choro „Cementininkas“ dalyvis. Žmona Aldona, sūnus Kęstutis Pakeltis.

Įvertinimas

2010 m. apdovanotas Šiaulių apskrities viršininko garbės ženklu „Už nuopelnus Šiaulių apskričiai“.
Miškinis (dvasia)

Išvaizda

Žmogui miškiniai pasirodo įvairiais pavidalais, bet dažniausiai kaip sukriošęs seniokas ar gauruotas baisūnas su ožio kojomis, ragais ir barzda (tuo primena graikų satyrus). Miškiniai rengdavosi išvirkščiais drabužiais, niekada nesusijuosdavo. Tarp medžių miškinis atrodo kaip milžinas, kurio galva sulig medžių viršūnėmis, o laukymėse jo galva vos kyšo iš žolių. Miškiniams priskiriama kūnamainystės galia – jie gali įgyti žvėrių pavidalą.

Gyvenimo būdas

Miškiniai valdo visus miško žvėris. Buvo manoma, kad visas masines žvėrių migracijas valdo miškiniai. Medžiotojai stengdavosi įsiteikti miškiniams, kad šie netrukdytų medžioti.
Mėgstamas miškinių užsiėmimas – klaidinti žmones miškuose. Miškinio klaidinamas žmogus staiga pameta kelią, gali paklysti tarp trijų pušų. Paklydęs žmogus gali įveikti klaidinimą persivilkęs savo drabužius išvirkščius. Be to, miškiniai mėgsta rėkauti bauginamais balsais ir švilpauti, kad išgasdintų.
Paprastai įsivaizduodavo, kad miškiniai yra vieniši. Jei miške atsiranda du miškiniai, jie pradeda kovoti tarpusavyje. Tokią kovą rodo išversti medžiai ir išgasdinti žvėrys.

Kai kuriose vietovėse manė, kad miškiniai gyvena kaimais. Jų moterys apžėlusios, susivėlusiais plaukais, o krūtys tokios ilgos, kad vaikščiodamos miškinės jas permeta per pečius.
Vairočana

Vairočana (skr. वैरोचन = Vairocana, tibet. རྣམ་པར་སྣང་མཛད།  = Rnam-par-snang mdzad, kin. 大日如來, pinyin: Dàrì Rúlái) – vienas iš budų budistinėje mahajanos ir vadžrajanos mitologijoje. Jo kultas iškilo apie I tūkstm. m. e. viduryje.
„Gandavjūha sūtroje“ vaizduojamas švytįs it saulė, jo šviesa pasiekia visus begalinės erdvės kampelius. „Mahavairočana sūtroje“ (VII a.) Vairočana vaizduojamas kaip pagrindinis buda. Vadžrajanoje jis yra vienas iš tobulųjų meditacijos budų (dhjani budų arba tathagatų). Dhjani budų mandaloje jis vaizduojamas viduryje arba rytuose, baltas, laikąs rankoje „mokymo ratą“ (dharmačakrą). Jo pradžnia ir moteriškas atitikmuo – Vadžradhatešvarė iš kurios apsireiškia bodhisatva Samantabhadra. Žemiškąja Vairočanos apraiška laikomas praeities buda Krakuččhanda. Ypač svarbus Vairočana kinų ir japonų budizme, kur jis laikomas vienu iš pirmykščių (adi) budų.
Vardas vairocana sanskritu reiškia „visa nušviečiantis, švytintis“ (iš vi-ruc- „nušvisti, nušviesti“).
Dilis

Istorija

Dilį 1520 m. įkūrė portugalai kaip salos administracinį centrą. Siekdami salos kontrolės miestą buvo užėmę ispanai, olandai, anglai. Antrojo pasaulinio karo metu buvo okupavusi Japonija. Rytų Timoras 1975 m. gavo nepriklausomybę nuo Portugalijos, tačiau 1976 m. čia įsiveržė Indonezijos karinės pajėgos ir miestas tapo Indonezijos provincijos (Timor Timur) administraciniu centru. Kelis dešimtmečius vyko pilietinis karas tarp Indonezijos kariuomenės ir vietinių partizanų (nepriklausomybės šalininkų). 1999 metais šalis pateko JTO globon, o 2002 m. tapo visiškai nepriklausoma, o Dilis tapo Rytų Timoro sostine.
Anastazija Sidarienė

Anastazija Sidarienė (lenk. Anastazja Sidor, g. 1958 m. kovo 4 d. Vaitakiemio kaime, Punsko valsčiuje, Lenkija) – mokytoja ir kraštotyrininkė, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėja.

Biografija

1977 m. baigė Punsko licėjų. Studijavo Varšuvos universitete etnografiją, vėliau baigė podimplomines istorijos studijas. Dirba Navinykų lietuviškos pagrindinės mokyklos direktore. 2000–2003 m. buvo Lenkijos lietuvių mokytojų draugijos pirmininkė, Lietuvių etninės kultūros draugijos iždininkė. Tyrinėja Punsko-Seinų krašto lietuvių liaudiškus audinius.
Vyras Jonas, sūnūs Algirdas ir Gediminas, duktė Laima.

Įvertinimas

Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medalis
Mossberg Brownie

Konstrukcija

Pistoletas turi dvigubos veikmės nuleistuką ir besisukantį skiltuvą. Kiekvienas nuleistuko paspaudimas užveda ir nuleidžia gaiduką, taip pat pasuka skiltuvą taip, kad iššautų vis naujas vamzdis. Atsegtas viršuje esantis skląstis leidžia atlaužti vamzdžių bloką žemyn. Pistoleto komplekte yra speciali lenkta plokštelė, kuri ištraukia iššautas tūteles.

Pasekėjai

1986-1987 m. kompanija „Advantage Arms“ gamino modelį 422, kuris turėjo daug panašumo su pistoletu Brownie. Kompanijos „Advantage Arms“ gamintas pistoletas turėjo ir variantą, naudojusį šovinius .22 Winchester Magnum Rimfire. Šis pistoletas, skirtingai nei Brownie, turėjo vidinį išmetiklį.
Kompanija „Cobray“ gamino keistą revolverį Pocket Pal, kuris turėjo tokias pačias atlaužimo ir gaiduko sistemas kaip ir Brownie. „Cobray“ suderino šias savybes su unikalia dviejų vamzdžių dviejų kalibrų sistema. Revolveris turi du zig-zag tipo besisukančius būgnus, vieną .22 LR, kitą .380 ACP kalibro. Tas pats gaidukas iššauna arba .22 kalibro šovinį apatiniu vamzdžiu, arba .380 šovinį apatiniu vamzdžiu, žiūrint kuris būgnas įstatytas.
Garliava

Pavadinimo kilmė

Dvarininkas Juozas Godlevskis, laikomas gyvenvietės įkūrėju XIX a., ją pavadino Godlewo (Godleva arba Godlevas). Tačiau jau XX a. pradžioje lietuviai ėmė keisti priebalsių junginį dl į įprastesnį rl, kad būtų lengviau ištariama forma (Gorliava, Garleva). 1925 m. leidinys „Lietuvos apgyventos vietos“ jau pateikia lytį Garliava, kuri nusistovėjo visuotinai.

Tautosaka

Vokiečių kalbininkai Augustas Leskynas ir Karlas Brugmanas 1882 metais išleido knygą „Litauische Volkslieder und Märchen“, kurioje K. Brugmanas užrašė nemažai tautosakos iš Garliavos apylinkių ir aprašė vietinę tarmę. 1909 m. Garliavoje J. Basanavičius fonografu į volelius iš Anastazijos Katiliauskaitės ir Elzbietos Vyšniauskaitės įrašė tris liaudies dainas „Ant kalnelio šaltinėlis“, „Tykus buvo vakarėlis“ ir „Šią naktelę per naktelę". Tai seniausi žinomi Garliavoje padaryti garso įrašai.

Pramonė

Garliavoje veikia 37 pramonės įmonės. Stambiausios iš jų: AB „Gamega“, remontuojanti žemės ūkio techniką; UAB „Kamesta“, statanti hidroįrenginius, kelius, tiltus ir kt.; UAB „Komunalinių paslaugų centras“, teikianti komunalines paslaugas; „Garlita“ ir kitos.
Alantos piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis buvo įrengtas apie 100 m ilgio pailgoje kalvoje, iš šiaurės, rytų ir pietų apjuostoje šlapių pievų. Aikštelė buvo keturkampė, pailga rytų­-vakarų kryptimi, apie 40 m ilgio ir 15-20 m pločio, su kultūriniu sluoksniu, kuriame rasta daug anglių. Šlaitai vidutinio statumo, 5-6 m aukščio.
XX a. pradžioje piliakalnyje pradėjus kasti žvyrą, iki aštuntojo dešimtmečio jis beveik sunaikintas. Išliko tik dirvonuojančios apatinės šlaitų dalys. Kalvos viršuje buvo pastebimas kultūrinis sluoksnis.

Aplinkiniai piliakalniai

Paraudinės piliakalnis 6 km
Klabinių piliakalnis 7 kmMaišiakulės piliakalnis 4 km
Antakščių piliakalnis 6 kmRunionių piliakalnis 7 kmPerkalių piliakalnis 9 km
Vargulių piliakalnis 11 kmSvobiškėlio piliakalnis 8 km
Karališkių piliakalnis 9 kmVališkių piliakalnis 10 km
Daubariškių piliakalnis 13 kmGaigalų piliakalnis 4 km
Liesėnų piliakalnis 11 kmPakryžės piliakalnis 2 km
Trigubas kryžius

Turinys

Seifų įsilaužėlis Edis Čapmanas, besidarbuodamas Prancūzijoje patenka į policijos, o po 8 mėnesių prasidėjus karui – ir į nacių rankas. Apklausiamas jis pasisiūlo tapti šnipu, tačiau vokiečiai skeptiškai vertina perbėgėlio motyvus. Vis dėlto baronas fon Griugenas nusprendžia patikėti Edžiu ir pradeda jo apmokymus. Po ilgų treniruočių ir bandymų jam patikima užduotis surengti diversiją Britanijos ginklų gamykloje.
Naktį nusileidęs parašiutu gimtinėje, Edis susisiekia su Britų slaptosiomis tarnybomis ir papasakoja apie savo misiją. Pradžioje britai juo netiki, tačiau galiausiai sutinka surizikuoti. Edis atlieka savo misiją (sprogdinimą gamykloje) ir grįžta į Vokietiją, tačiau čia randa pasikeitusią situaciją: jo užtarėjas baronas fon Griugenas išsiųstas į frontą, o visus jo reikalus perėmė pulkininkas Štainhageris, įtariantis Edį bendradarbiaujant su britais...
Danutė Lipčiūtė-Augienė

Biografija

Artima Maironio giminaitė – poeto sesers Kotrynos jauniausioji dukra. Lipčių šeimoje augo septyni vaikai, ir jie visi paūgėję gyveno prelato namuose Kaune. Maironis juos visus leido į mokslus. Vyras dailininkas Paulius Augius-Augustinavičius.
Baigė „Aušros“ mergaičių gimnaziją, 1937 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė lituanistiką, prancūzų kalbą ir literatūrą, 1937–1939 m. studijavo Sorbonoje. 1939–1941 m. Kauno gimnazijų mokytoja. Ateitininkų „Šatrijos“ draugijos veikėja. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau į JAV.

Kūryba

Nuo 1932 m. eilėraščiai publikuoti žurnale „Naujoji vaidilutė“. Bendradarbiavo leidiniuose „Žiburiai“ (Vokietija), „Eglutė“, „Draugas“, „Šv. Kalėdų aidai“ (visi JAV). Sukūrė pjeses vaikams „Užburti vaikai“, „Velykos“, „Kalėdų žvaigždė“, „Meškos mokykla“.
Stasys Jurgutis

Biografija

Nuo 1919 m. sausio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. lapkričio – gruodžio mėn. dalyvavo Nepriklausomybės kovose su bermontininkais, 1920 m. rugsėjo – gruodžio mėn. su Lenkijos kariuomene. 1922 m. spalio mėn. baigė Aukštuosius karininkų kursus, baterijos vadas, ėjo pulko vado pareigas. 1927 m. baigė Grenoblio kasybos institutą, kalnų inžinierius.
Nuo 1927 m. rugsėjo iki 1928 m. spalio mėn. Karo mokslo valdybos programų rengėjas. Nuo 1930 m. birželio iki 1935 m. liepos mėn. Artilerijos dirbtuvių antrosios grupės viršininkas, nuo 1935 m. liepos iki 1936 m. kovo mėn. Ginklavimo valdybos Techninio skyriaus viršininkas, nuo 1936 m. kovo iki 1938 m. balandžio – Studijų ir techninio skyriaus viršininkas. 1936 m. pulkininkas.
Egidijus Žukauskas (1961)

Biografija

1985 m. baigė Kauno politechnikos institutą, kur įgijo inžinieriaus chemiko technologo kvalifikaciją. 1993 m. Vilniaus universitete įgijo ekonomisto diplomą. 1998 m. baigė Kauno technologijos universiteto Vadybos mokslo magistrantūrą. 2005-2006 m. keturis mėnesius stažavosi Šveicarijoje, Ciuricho universitete.
Nuo 1985 m. dirbo Panevėžio stiklo fabrike pamainos vyresniuoju meistru, paskui – cecho viršininku, fabriko vyriausiuoju inžinieriumi, technikos, gamybos ir marketingo direktoriumi. 1998 m. tame pačiame fabrike buvo komercijos direktoriumi.
1990-1991 m. balandžio mėn. dirbo Panevėžio miesto savivaldybėje pirmuoju mero pavaduotoju. Dirbo trijuose bankuose: Lietuvos taupomajame (4 metus), Ūkio (3 mėnesius), Lietuvos žemės ūkio banke (11 metų). Paskutinė darbovietė prieš šią – Regioninės etikos ir lyderiavimo institutas. Buvo direktorės pavaduotoju. Nuo 1991 m. su pertraukomis dėstė Kauno technologijos universiteto Panevėžio institute, vienerius metus dėstė ir Panevėžio kolegijoje.
Yra Panevėžio „Rotary“ klubo narys, 2001-2002 m. buvo šio klubo prezidentu. Vienas iš Tarptautinių jaunimo rūmų „Junior Chamber international“ (JCI) Lietuvoje steigėjų (1989 m.).
Dvi kadencijas dirbo Panevėžio prekybos, pramonės ir amatų rūmų viceprezidentu, buvo atsakingas už finansinių institucijų veiklą. Vieną kadenciją buvo atsakingas už bendradarbiavimą su švietimo įstaigomis. Nuo 2007 m. yra šių rūmų revizijos komisijos pirmininkas.
1984-1990 m. buvo komunistų partijos narys. 1992 m. tapo vienu iš Lietuvos centro sąjungos steigėjų (dab. Liberalų ir centro sąjunga). Nuo tada yra šios partijos narys, jai atstovavo Panevėžio miesto savivaldybės taryboje 1997–2000 m.
Šeima: vedęs, iš pirmosios santuokos turi suaugusią dukrą ir sūnų. Su dabartine žmona auginu du sūnus.
Slovakijos futbolo supertaurė

Slovakijos futbolo supertaurė – trofėjus, dėl kurio nuo 1994 m. varžosi Slovakijos čempionai ir taurės laimėtojai.
Pavasarininkai

Lietuvių katalikų jaunimo federacija „Pavasaris“ arba Pavasarininkai – katalikiška jaunimo organizacija, veikusi 1907–1940 m. Oficialus pavadinimas priimtas 1919 m.
Senior Skip Day

Siužetas

JAV yra tokia tradicija, kad per vadinamą Senior Skip Day vyresniųjų klasių moksleiviai nori turėti laisvadienį, per kurį galėtų iškelti vakarėlį. Direktorius priešinasi tokiems jų planams. Abiturientai nori švęsti ir suplanuoja vakarėlį. Neradęs mokinių, direktorius karšligiškai ima jų ieškoti. Terorizuoja mokinius, darbuotojus, visus, kurie galėtų žinoti, kur vyksta vakarėlis. Direktorius susižino, kad vyksta laidotuvės ir jose dalyvauja jo mokiniai. Jis netiki, kad ten tikros laidotuvės ir vyksta į tariamą vakarėlį. Apie tai sužinoję abuturientai išvyksta į ceremoniją ir atsiduria joje anksčiau už direktorių. Kai atvyksta pas Dikvalderis, surengia klounadą. Tikrose laidotuvėse dalyvavę svečiai liko šokiruoti tokiu elgesiu.
Trilijonas

1 000 000 000 000 (trilijonas, dar kitur bilijonas), arba tūkstantis milijardų, yra natūralusis skaičius, lygus 10¹².
Standartine sistema žymimas 1E12. SI priešdėlis – „tera-“.
Skiemonių valsčius

Skiemonių valsčius buvo šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Skiemonys.
Apercepcija

Apercepcija (iš lot. ad- „į, link“ ir percipere „suvokti, įimti, pagauti“) – psichinis procesas, per kurį naujas turinys taip prijungiamas prie panašių jau esamų turinių, kad jis laikomas suprantamai suvoktu arba aiškiu. Apercepcija gali būti aktyvioji (kai subjektas savaime, skatinamas savų motyvų sąmoningai ir dėmesingai suvokia naują turinį ir asimiliuoja jį šalia kitų, jau paruoštų turinių) ir pasyvioji (kai naujas turinys įsiskverbia į sąmonę iš išorės per jusles arba iš vidaus (pasąmonės) ir tam tiktu mastu priverčia atkreipti į jį dėmesį ir suvokti).
Animatorius

Animatorius – menininkas, tam tikru būdu kuriantis vaizdus, kurie vaizduojant juos sparčia seka sukuria judėjimo iliuziją, vadinamą animacija; vaizdai vadinami kadrais. Jie kuriami piešiant ranka ar kompiuteriu, naudojant lėles, iš plastilino nulipdytas figūrėles ir pan. Animatoriai dirba įvairiose srityse, kaip kad kinas, televizija, kompiuteriniai žaidimai ir internetas. Paprastai prie vieno animacijos kūrinio dirba keli animatoriai.
Animatoriaus pasirinkti metodai animacijos kadrams kurti priklauso nuo jo meninio požiūrio ir veiklos srities. Pavyzdžiui, dailininkai, specializuojantys veikėjų judesių, dialogų, vaidybos ir kt. vaizdavime, vadinami veikėjų animatoriais, tuo tarpu dailininkai, piešiantys visą kitą (dažniausiai automobilius, įvairius įrengimus, gamtos reiškinius, kaip lietų, sniegą ir vandenį, taip pat animacinę fiziką), vadinami specialiųjų efektų animatoriais.
Didelio masto produkcijoje stambiausiose studijose kiekvienas animatorius turi po vieną ar kelis asistentus, kurie kadruose piešia įvairias antro plano detales, rūpinasi animacijos vientisumu ar perpiešia netinkamai nupieštus eskizus. Dažniausiai pirmą kartą pasamdyti dailininkai dirba šioje srityje, o vėliau gali pakilti iki animatoriaus pareigų.
Kiti menininkai, taip pat prisidedantys prie animacinių filmų kūrimo, bet nevadinami animatoriais, yra parengiamųjų maketų projektuotojai (projektuojantys foną, apšvietimą, kameros kampą), kadruočių dailininkai (piešiantys siužeto eigos eskizus) ir fono dailininkai (tapantys peizažą). Animacijos procesą prižiūri ir jam vadovauja animacijos režisierius.
Raigardo žydų kapinės

Raigardo žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Rajgrodzie) - žydų kapinės įkurtos Raigardo mieste XVIII a. amžiuje. Per II pasaulinį karą kapinės buvo suniokotos. Kapinėse išlikę keli antkapiai.
Uolinis karvelis

Paplitimas

Naminė forma išplitusi Šiaurės ir Centrinėje Europoje. Tuo tarpu „laukinis“ karvelis, dar vadinamas uoliniu karveliu, aptinkamas Pietų Europoje daugiausia kalnuotose vietovėse. Paplitęs visuose žemynuose.
Lietuvoje paplitęs visame krašte ir yra dažnas. Aptinkamas visus metus. Peri apie 500 000–700 000 porų.

Išvaizda

Kūno ilgis – 30-35 cm, išskleistų sparnų ilgis – 60-70 cm. Laukiniai karveliai mažesni už keršulį, bet stambesni už ulduką. Kūnas melsvai pilkas su dviem matomom juodom juostom, einančiom skersai galinėje vidinio sparno pusėje, skrendant matoma balta sparnų apačia ir balta dėmė nugaros apačioje. Domestikuotų karvelių apdaras labai varijuoja – nuo visiškai balto iki visiškai juodo, su daug pilkų, melsvų ir rudų formų, kai kurie turi dvigubą juostą sparne, kaip ir laukiniai paukščiai. Labai gerai skraido.

Buveinė

Natūralios gyvenamosios vietos yra uolose, ypač – pakrančių. Dažnai įsikuria prie nedidelių dirbamos žemės plotelių, kuriuos sunku išplėsti kalnuotose vietovėse. Eurazijoje gyvena kalnuotose vietovėse ir giliau žemyne. Sacharoje gyvena ten, kur yra šiokių tokių augalų ir vandens, neretai peri giliuose šuliniuose.
Dėl žmogaus įsikišimo susidarė vietinės populiacijos, kurios kilusios iš nelaisvėje laikomų paukščių. Kai kurios susimaišė su laukiniais paukščiais, kitos liko gyventi netoli žmogaus – ant pastatų ar aplink juos, neretai miestų centruose. Šios populiacijos gyvena atskirai nuo laukinių giminaičių. Naminiai karveliai peri grupėmis, lizdus suka bažnyčių varpinėse, bokštuose, aukštuose pastatuose, gamyklose, sandėliuose, namuose smailiais stogais ir panašiuose dariniuose.
Mattafix

Biografija

Marlon Roudette gimė Londone, bet veliau persikėlė ir gyveno Karibų jūros saloje, su motina ir seserimi. Kitas grupės narys Preetesh Hirji irgi gimė Londone bet yra indas.
Fregatų įlanka

Fregatų įlanka (angl. Frigate Bay) – dviejų įlankų, supančių pietrytinį Sent Kitso salos galą (Pietryčių pusiasalį), pavadinimas. Į rytus nuo Bastero esančias įlankas skiria siaura sąsmauka. Šiaurės Fregatų įlanka yra labai išvystyta, yra prie grubesnio Atlanto vandenyno kranto, o Pietų Fregatų įlanka ramesnė.
Trasa Mugello

Istorija

Trasa buvo įrengta 1974 m. Ją 1988 m. nupirko Ferrari kompanija, ir, pakeitusi trasos dangą bei sutvarkiusi infrastruktūrą, įrengė Ferrari bolidų bei automobilių bandymų trasą. Vėliau trasoje automobilius pradėjo bandyti ir kiti automobilių gamintojai.
Trasa pasižymi greitais ir aštriais posūkiais. Jos horizontalusis aukštis visos distancijos metu kelis kartus kinta.
FC Vaslui

Istorija

Klubas vos per 3 metus pateko į Aukščiausiąją lygą, o dar po 5 metų užėmė prizinę vietą.
Kazimiras Malevičius

Vaikystė

Gimė netoli Kijevo lenkų katalikų šeimoje. Jo tėvai Seweryn ir Ludwika Malewicz buvo lenkų tautybės. Tėvui priklausė cukraus fabrikas. Kazimiras buvo pirmasis iš keturiolikos vaikų (tik devyni jų sulaukė suaugusiųjų amžiaus). Malevičių šeima daug keliavo, todėl Kazimiras didžiąją dalį vaikystės praleido Ukrainos kaimuose prie cukrinių runkelių laukų, toli nuo kultūrinių centrų. Iki trylikos metų Kazimiras nieko nežinojo apie profesionalųjį meną ir dailininkus, tik valstiečių meną, kuris jį supo vaikystėje. Jis buvo sužavėtas valstietišku siuvinėjimu ir sienų bei krosnių dekoravimu.

Studijos

1895–1896 metais studijavo dailę Kijeve. 1904 metais iškart po tėvo mirties Kazimiras Malevičius išvyko į Maskvą, kur studijavo Maskvos Tapybos Skulptūros ir Architektūros Mokykloje ir Fedor Rerberg Studijoje iki 1910 metų.
Purpurinis taksi

Turinys

Filmo veiksmas vyksta atokiame Airijos kaimelyje, kuriame prieglobstį rado trys turtingi ir paslaptingi užsieniečiai: daktaras Šeimas Skalis, važinėjantis senu purpuriniu taksi, atsiskyrėlis Tabelmanas, gyvenantis su dukterimi Ana, ir automobilio avarijoje sūnaus netekęs Filipas Maršalas, kurio asmeniu ir pasakojama istorija. Kiekvienas iš čia gyvenančių turi ką nors slėpti arba, atvykę čia, tiesiog ieško ramybės.
Medžiodamas Filipas susipažįsta ir susidraugauja su jaunuoliu Džeriu, o kuomet šį aplanko sesuo Šeron, ją įsimyli. Tabelmanas žino kiekvieno sutikto žmogaus paslaptis, su aplinkiniais kalbasi iš aukšto, o jo duktė, manoma, yra nebylė, nes niekuomet su niekuo nekalba. Kuomet mergina susižeidžia nukritusi nuo arklio, o ją aptinka Filipas su Džeriu, paaiškėja, kad tai netiesa. Džeris įsimyli Aną ir pasiperša merginai, kuri sutinka, tačiau po to mėgina nusižudyti, mat ji taip pat turi ką slėpti nuo aplinkinių. Bijodamas prarasti dukterį, Tabelmanas sudegina savo namus, o ši paskutinę akimirką persigalvoja ir atsisako slapta išvykti su Džeriu. Šiam, turtingam paveldėtojui, šeima uždraudžia tuoktis su Ana, Filipas su Šeron taip pat išsiskiria ir galiausiai jis nusprendžia išvykti...