google/wiki40b huggingface dataset:
Gedulo ginklas

Gedulo ginklas – specialiai pagamintas ginklas, nešiojamas gedulo dėl artimo mirties ar katastrofos metu. Gedulo ginklas neturi ryškių blizgančių dalių. Metalinės dalys (efesas, makšties apkaustai, dažnai ir geležtė) būna juodintos – juodai ar mėlynai oksiduotos, rankena apvyta juoda virvele. Dažnai gedulo ginklai būdavo špagos.
Gedulo ginklais vadindavo ir specialius ceremoninius ginklus (paprastai kalavijus ar kardus; angl. mourning sword), kurios nešiodavo tik laidotuvių metu. Tokie ginklai dažnai nebūdavo visiškai gedulo spalvų.
Buivydžiai

Aplinkinės gyvenvietės

NEMENČINĖ – 19 km 
 Punžonys – 4 km
Kirtimai – 6 km 
 LAVORIŠKĖS – 17 km
Irena Kalkienė

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus 13-ąją vidurinę mokyklą. 1999–2000 m. studijavo Maskvos teisės institute. 2009 m. baigė socialinį darbą Vilniaus universiteto Filosofijos fakultete.
1978–1985 m. Elektrografijos mokslinio tyrimo instituto braižytoja konstruktorė, laborantė, 1985–1990 m. gamyklos VESIG Kooperacijos skyriaus inžinierė. Nuo 1990 m. gyvena Lentvaryje. 1998–1999 m. nekilnojamojo turto agentūros vadybininke. Nuo 2005 m. UAB „Admirable“ rinkodaros vadovė, direktorės pavaduotoja. 2008 m. gruodžio 5 d. paskirta Trakų rajono savivaldybės mero pavaduotoja.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narė, nuo 2004 m. partijos Trakų skyriaus pirmininkė.
2011 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narė.
Nuo 2007 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narė.
2009 - 2010m. Trakų rajono savivaldybės mero patarėja.
2010 - 2011m. Trakų rajono savivaldybės mero pavaduotoja.
2014 - dabar Čižiūnų socialinių paslaugų centro direktorė.
VŠĮ „Socialis“ psichologinės ir socialinės pagalbos savanorė. Sutuoktinis Julius-Antanas, vaikai Rūta, Ieva, Patricija.
Panaudos atvejų diagrama

USE Case metamodelis

UML (Unifield Modeling Language, Vieninga modeliavimo kalba) – modeliavimo ir specifikacijų kūrimo kalba, skirta specifikuoti, atvaizduoti ir konstruoti objektiškai orientuotų programų dokumentus.
Sistemos funkcionalumas yra padalinamas į operacijas („panaudos atvejus“), kurios yra svarbios vartotojams („aktoriams“). Aprašo sistemos įvykių seką ir sistemos atsaką į sistemos aktorių veiksmus. Rodo reikalavimus, o ne realizavimo detales. Jo tikslas pavaizduoti grafiškai bendrą funkcionalumo supratimą aprūpinant sistemą aktorių išraiška, jos tikslas – pavaizduoti kaip veikla – ir jų priklausomybe tarp veiklų. Kol SysML tokia pat žymėjimas kaip panaudos atvejų UML, sistemos inžinieriai modeliuoja sistemoje ar sistemų sistemų lygiuose.

UML panaudos atvejų diagrama

OMG UML standartai apibrėžia grafinį žymėjimą panaudos atvejų diagramose, bet ne formatą aprašantis panaudos atvejus. Kol grafinis aprašymas ir apibūdinimas yra svarbūs, jie yra panaudos atvejų dokumentacija – tikslas, kad aktoriai gali naudotis sistema. Teisinga panaudos atvejų vertė išdėstytą dviejuose laukuose.
Raštu aprašyti sistemos funkcionalumą laikantis verslo taisyklių ar poreikių. Šis aprašymas sutelkia vertingą sistemos vertę išorinėms esybėms, tokiems kaip žmonių vartotojams ar kitoms sistemoms.
Padėtis ar situacija panaudos atvejų tarp kitų panaudos atvejų. Kaip suorganizuotas mechanizmas, suteikti pastovumą, vaizdžiau pavaizduoti sistemos funkcionalumą susietomis panaudos atvejus naudingame paveikslėlyje, paplitęs susitarimas tarp pirkėjų, savininkų, naudotojų ir kūrėjų komandos.

UML panaudos atvejų pavyzdys: Restorano sistema

Teisingoje diagramoje pavaizduojamos paprastas Restorano sistemos funkcionalumas. Panaudos atvejai yra pervaizduojamos ovalais ir aktoriai yra pervaizduojami šakos figūra. Nuolatinis aktorius gali valgyti maistą, mokėti už maistą ar gerti vyną. Tiktai virėjo aktorius gali gaminti maistą. Atkreipsime dėmesį, kad Nuolatinis klientas ir Kasininkas yra susieti mokėti už maistą panaudos atveju. Dėžė aprašo restorano sistemos ribas, t. y. panaudos atvejis yra sistemos dalis modeliuojantis. aktorius nėra. Bendravimas tarp aktorių nėra parodyta panaudos atvejų diagramoje. Jeigu šis bendravimas yra svarbiai susijęs aprašant trokštamą funkcionalumą, galbūt sistema ar panaudos atvejo ribos reiktų iš naujo nagrinėjamos. Kitaip sąveika tarp aktorių gali būti dalis prielaidos naudojant panaudos atvejyje.
Šiaulių televizorių gamykla

Šiaulių televizorių gamykla – įmonė Šiauliuose, Pramonės g. 15, veikusi nuo 1963 m. spalio 30 d. iki 1993 m. rugsėjo 8 d.

Istorija

Įsteigta 1961 m. TSRS Ministrų tarybos nutarimu, vėliau priklausė gamybiniam susivienijimui „Banga“, 1991–1993 m. Šiaulių valstybinė akcinė televizorių gamykla „Tauras“. Prie gamyklos veikė 13-oji profesinė technikos mokykla, rengusi darbininkus ir techninį personalą gamyklai. Įmonėje leistas laikraštis „Žydrasis ekranas“, veikė vyrų choras „Tauras“, moterų choras, tautinių šokių, meno ir sporto kolektyvai. 1976 m. pastatyta Televizorių gamyklos sporto salė, dab. sporto rūmai „Šiauliai“, vėliau – gamyklos poliklinika.
Iš pradžių gamykla surinkinėjo Maskvos televizorių gamyklos Temp-2 mazgus, vėliau joje sukurtus 43 cm įstrižainės OIRT standarto televizorius „Dubysa“, kurie, pastačius gamyklos korpusą Girulių g. pervadinti „Temp-6“. Nuo 1966 m. gamintas juodai-balto vaizdo 12 kanalų televizorius „Tauras“ mediniu korpusu su Panevėžio gamyklos „Ekranas“ 59 cm įstrižainės kineskopais (dizaineris Viktoras Kunickas). Nuo 1970 m. gamintas „Tauras 202“, nuo 1972 m. – 61 cm įstrižainės „Tauras 204“, nuo 1978 m. – 61 cm įstrižainės spalvotas lempinis televizorius „Tauras 714-1“, 1982–1986 m. – „Tauras 736D“, turėjęs 12 VHF kanalų ir 21-45 UHF kanalus. 1986 m. sukonstruotas ir nuo 1986 m. gamintas 61 cm įstrižainės spalvotas „Tauras C-257D“ su puslaidininkinėmis–integralinėmis schemomis, 1987 m. – 42 cm įstrižainės „Šilelis C-530D“ su japoniškais „Toshiba“ kineskopais, 1987–1989 m. 61 cm įstrižainės „Tauras C-276D“, 1989 m. – 51 cm įstrižainės „Tauras 51TC-311DI“, 1992 m. – „Tauras 51TS-402D“.  Daugumą televizorių konstrukcijų nuo 1968 m. sukūrė gamyklos konstravimo biuras ir jo pagrindu 1978 m. įkurtas Televizijos institutas.
Be to, 1970 m. Šiaulių televizorių gamykloje pradėta gaminti televizijos studijinę aparatūrą ir kilnojamąsias televizijos stotis. Gamykla tapo vedančiąja šios aparatūros kūrėja ir gamintoja buvusioje TSRS. Ši aparatūra buvo moderni, kokybiška, gerai vertinama ir kitose pasaulio šalyse. Rengiantis Maskvos olimpinėms žaidynėms Šiaulių televizorių gamykla kartu su Kauno radijo gamykla pagamino beveik visą televizijos techniką. 1988 m. įkurta gamyklos televizijos studija, kurios pagrindu 1991 m. liepos 29 d. įsteigta ir 1992 m. kovo 19 d. pirmą laidą žiūrovams parodė „Šiaulių televizija“.
Lietuvai paskelbus nepriklausomybę nutrūko komplektuojančių detalių tiekimas iš TSRS. Įmonei bankrutavus jos cechų pagrindu įsteigta 12 privačių įmonių. Televizorių gamybą nuo 1994 m. iki 2015 m. tęsė UAB „Šiaulių tauro televizoriai“.
Grimaldis (Mėnulio krateris)

Grimaldis (lot. Grimaldi, 5.5°S 68.3°W) – Mėnulio krateris, esantis Mėnulio matomosios pusės vakaruose. Pavadintas XVII a. italų astronomo ir fiziko Frančesko Grimaldžio (1618−1663) garbei.
Grimaldis yra į vakarus nuo Audrų vandenyno Mėnulio vakarinėje pusėje. Jo sienos (šlaitai) yra žemos, pakraščiai nelygūs, aplinkinės kalvos išraižytos lūžių ir įdubų. Skersmuo apie 172−222 km. Iš tikro tai nėra krateris, o sustingusios lavos laukymė daug didesnio Grimaldžio smūginio baseino vidurinėje dalyje. Paties baseino skersmuo siekia 430 km. Jis susidarė Prenektaro periode (>3,9 mlrd. metų). Į šiaurės vakarus nuo jo yra panašus Ričiolio krateris, kurio centrinėje dalyje irgi yra išsiliejusios lavos bazaltų. Grimaldis yra tamsiausio paviršiaus objektas matomojoje Mėnulio pusėje ir lengvai išsiskiria tarp šviesių apylinkių. Kai kurie žmonės tvirtina, kad mato jį iš Žemės plika akimi. Grimaldžio laukymės šiaurinė pusė yra kiek šviesesnė dėl to, kad padengta nuo apie 400 km šiauriau esančio Olberso A kraterio išmuštos medžiagos dulkėmis.
Alicija Dranenkienė

Alicija Dranenkienė-Storpirštytė (g. 1941 m. sausio 19 d. Druckūnai, Varėnos valsčius) – Lietuvos gydytoja kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija

1941 m. su tėvais ištremta į Irkutsko sritį, 1948 m. grįžo į Lietuvą. 1965 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. 1972 m. apgynė disertaciją „Diagnostinė ir prognostinė širdies kateterizacijos reikšmė protezuojant širdies vožtuvus. Hemodinamikos kitimai po operacijos“. 2002 m. apgynė habilitacinį darbą „Įgimtos širdies ydos suaugusiųjų amžiuje. Diagnostikos ir gydymo ypatumai“, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Nuo 1965 m. Vilniaus universiteto Širdies chirurgijos laboratorijos fiziologė. 1968–1975 m. Vilniaus universiteto širdies chirurgijos intrakardinių tyrimų kabineto intervencinė kardiologė, nuo 1975 m. dirbo kardiologe, ypatingai gilindamasi į įgimtų širdies ydų problemas. 1983 m. konkurso keliu tapo Universiteto Širdies chirurgijos laboratorijos įgimtų širdies ydų sektoriaus vedėja, nuo 1994 m. docentė. 1990 m. vienerius metus dirbo Vokietijoje St. Hedvigs ligoninėje pagal kontraktą gydytoja, 1994 m. stažavosi JAV, keletą kartų lankėsi ir tobulinosi įvairiose Vokietijos klinikose – Miunchene, Berlyne, Hanoveryje.
Lietuvos kardiologų, Europos kardiologų draugijų narė, Lietuvos vaikų kardiologų draugijos ir valdybos narė, žurnalų „Pediatrija“, „Medicinos teorija ir praktika“ redkolegijų narė.

Mokslinė veikla

Kartu su Vokietijos kardiologais tiria įgimtas širdies ydas, sukūrė jų diagnostikos ir gydymo algoritmu. Parašė −150 moksl. straipsniu.
Stanislovas Baltrušaitis

Biografija

1971 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
1996 m. Tytuvėnų UAB „Šimšė“ direktorius. Nuo 2003 m. Tytuvėnų seniūnas. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės rajono skyriaus narys. 1997–2000 m. (LDDP sąraše), 2002–2003 m. (LSDP) ir nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Judita, vaikai Alvydas, Asta.
KF Haukar

Istorija

1935–1961 m. buvo prijungtas prie FH Hafnarfjordur klubo, vėliau atsiskyrė.
2010 m. sezone liko 11 vietoje ir iškrito į antros pakopos pirmenybėse, kuriose žaidžia iki šiol.
Verneris fon Orselnas

Biografija

Kilęs iš Urselno vaito šeimos. 1312 m. minimas kaip Ragainės komtūras, nuo 1314 m. Marienburgo komtūras. 1317 m. kilus komtūrų maištui, palaikė didžiojo magistro Karlo fon Tryro šalininkus ir kartu su juo išvyko tremtin į Vokietiją. 1319 m. grįžo į Prūsiją ir vykdė didžiojo magistro pavedimus. Stengėsi sutaikyti besivaidijančias grupuotes, įvedė hierarchinę discipliną Ordino valdose.
Po Karlo fon Tryro mirties 1324 m. liepos 16 d. Ordino kapitula jį išrinko didžiuoju magistru. Netrukus iškėlė pretenzijų Lenkijai, o gavęs atkirtį, pradėjo rengtis karui. Subūrė koaliciją, į kurią įėjo Mazovija, Silezija ir Čekijos karalius. Lenkijai surengus žygį į Plocko žemę, 1327 m. nusiaubė Kujaviją ir Dobrynę. Toliau tęsė Varmės kolonizavimą.
1330 m. lapkričio 19 d. prie Marienburgo pilies Aukso vartų jį užpuolė ir sukapojo Jonas fon Endorfas, buvęs Klaipėdos pilies riteris, pašalintas iš Ordino už regulos pažeidimus. Palaidotas Marienverderio (dab. Kvidzynas, Pamario vaivadija) Jono Evangelisto katedros kriptoje.

Versijos

Tikroji didžiojo magistro nužudymo priežastis neaiški. Iš laiško vyskupams galima spęsti, kad Jonas fon Endorfas galėjo būti psichiškai nesveikas. Galėjo nužudyti ir afekto būsenos, nes didysis magistras buvo atmetęs jo prašymą grąžinti į Ordiną ir atsisakė su juo dar kartą susitikti.
2007 m. gegužės mėn. buvo atidengti trijų Kvydzino katedroje palaidotų didžiųjų magistrų kapai. Antropologinis tyrimas nustatė, kad vienas iš palaidotųjų yra Verneris fon Orselnas.
Apykaklė

Apykaklė kaip skiriamųjų ženklų vieta

Kai kuriose karinėse uniformose apykaklių antsiuvai yra skiriamieji ženklai, rodantys karinį laipsnį ir kariuomenės rūšį.
Vestibiulis

Vestibiulis (pranc. vestibule, lot. vestibulum 'prieangis') – visuomeninio pastato prieangis, pagalbinė patalpa, iš kurios patenkama į pagrindines patalpas .
Terminas susijęs su Senovės Romos namų židinio saugotojos deivės Vestos vardu, kurios garbei buvo įrengiamas nedidelis kiemelis.
Vestibiulio patalpa skirta sutikti ir praleisti į pagrindines pastato patalpas dideliam srautui žmonių teatruose, viešbučiuose, stotyse, konferencijų salėse ir pan.
Tadeušas Kondrusevičius

Tadeušas Kondrusevičius (lenk. Tadeusz Kondrusiewicz, brus. Тадэвуш Кандрусевіч, Tadevuš Kandrusievič, g. 1946 m. sausio 3 d. Odelske, Gardino sritis) – lotynų apeigų katalikų arkivyskupas metropolitas, teologijos daktaras.

Biografija

1962-1963 m. studijavo Gardino pedagoginio instituto Matematikos – fizikos fakultete, 1964-1970 m. Leningrado politechnikos instituto Energetinių mašinų gamybos fakultete. 1970-1976 m. Vilniaus šlifavimo staklių gamyklos inžinierius. Kartu su kitais sukūrė ypač tikslias ir greitas šlifavimo stakles Volgos automobilių gamyklai. 1976-1981 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje, įšventintas kunigu. 1988 m. teologijos daktaras. 1999 m. Tarptautinės Eurazijos mokslų akademijos tikrasis narys.
1981-1986 m. Šv. Teresės bažnyčios Vilniuje, 1986-1987 m. Druskininkų Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės parapijos, 1987-1988 m. Šventosios Dvasios parapijos Vilniuje vikaras. 1988 m. Angeliškosios Dievo Motinos ir Šv. Pranciškaus Ksavero parapijų Gardine klebonas. 1989 m. titulinis Hipono vyskupas ir Minsko vyskupijos apaštalinis administratorius. Gardine 1990 m. įkūrė kunigų seminariją, prisidėjo prie daugelio bažnyčių atkūrimo, leido, platino religinę literatūrą. Nuo 1991 m. arkivyskupas, Rusijos europinės dalies lotynų apeigų katalikų apaštalinis administratorius. Jo rūpesčiu čia atkurta apie 100 parapijų ir kitų bažnytinių institucijų, organizuotas „Caritas“, įkurta informacijos ir leidybos centrų, biblioteka, katalikų dienraštis „Svet Evangelija“, organizuota katalikų literatūros leidyba, Sankt Peterburge įkurta radijo stotis „Radio Marija“. 1991 m. Maskvoje įsteigė Šv. Tomo Akviniečio filosofijos, teologijos ir istorijos kolegiją, 1993 m. Aukštąją dvasinę katalikų seminariją „Marija-Apaštalų Karalienė“ (nuo 1995 m. Sankt Peterburge). Nuo 1998 m. Rusijos šiaurės europinės dalies apaštalinis administratorius, 2000 m. pašventino naująją Tilžės Kristaus prisikėlimo bažnyčią. 1999-2005 m. Rusijos Federacijos katalikų vyskupų konferencijos pirmininkas. 2002 m. popiežius Jonas Paulius II jį paskyrė Dievo Motinos arkivyskupijos Maskvoje arkivyskupu metropolitu. Paskelbė apie 70 teologinių straipsnių.
Al Islah Al Bourj Al Shimaly

Istorija

Klubas įkurtas 1956 m.
Meskalis

Meskalis (isp. Mezcal) – distiliuotas alkoholinis gėrimas iš agavos sulčių. Gaminamas Meksikoje.
Meskalis suprantamas kaip bet koks iš agavos distiliuotas gėrimas, išskyrus Tekilą. Skonis ir kvapas stipresni, palyginus su Tekila. Stiprumas 38-43 % alkoholio.

Gamyba

Meskalis gaminamas distiliuojant fermentuotas agavos sultis. Skirtingai nuo tekilos, kuri gaminama iš tekilinės agavos sulčių, Meskalis – iš amerikinės agavos (Agave americana) rūšių.
Nuo XX a. vidurio gamintojai klasikinį Meskalį ėmė pilstyti į šiek tiek kampuotus butelius.

Vartojimas

Daugelio rūšių gėrimas parduodamas kartu su maišeliu, kuriame yra mišinys iš druskos ir sutrintų džiovintų vikšrų Bombix agavis, gyvenančių ant agavų daigų. Geriant Meskalį vartojamas šis druskos mišinys.
Kartais į butelį dedamas vikšras Hypopta agavis. Pagal gėrimo taisykles, vikšras turi būti padalintas po lygiai kiekvienam geriančiajam.
Tirkiliškių dvaras

Istorija

Dvaras kūrėsi XX a. pradžioje. 1928 m. dvarą nusipirko žymus XX a. pr. Lietuvos visuomenės veikėjas, teisininkas, politikas Martynas Yčas, kuris 1941 m. emigravo į Braziliją.
Kadaise atokiame Kauno priemiestyje buvusią Tirkiliškių dvaro sodybą per pastaruosius keletą dešimtmečių iš visų pusių apsupo besiplečiančios sodų bendrijos, sodybiniai namai.

Būklė

Iki šių dienų dvarvietėje išlikęs tvenkinys, dvaro dviejų aukštų medinis namas, sandėlis, pirtis, arklidės. Kai kurie iš minėtų pastatų buvo perstatyti, pritaikyti butams ar gamybinėms reikmėms. Taip pat teritorijoje atsiradę ne dvaro laikotarpio (svetimkūnių) pastatų: gyvenamasis namas, transformatorinės pastotės. Neišliko kumetynas, kalvė, tvartas.
Elgjajus

Istorija

Elgjajaus įkūrimo data laikoma 1771 m.
Znamenskas (Vėluva)

Infrastruktūra

Mieste veikia popieriaus fabrikas „Velau papir“ („Велау папир“), margarino kombinatas „Velau“ („Велау“), malūnas, baldų fabrikas, lentpjūvė.
Tarptautinė privatinė teisė

„Tarptautinė privatinė teisė“, sntr. TPT – teisės šaka, apimanti teisės normas, reglamentuojančias nacionalinės teisės taikymo atvejus.
Tarptautinė privatinė teisė nustato, kokios valstybės teisė turėtų būti taikoma tam tikrais atvejais privatinių santykių srityje.
Tarptautinė privatinė teisė yra kartu ir viešosios, ir privatinės teisės dalis.
Plačiąja prasme apima taip pat ir tarptautinius teisės aktus, reglamentuojančius teisinius santykius su vadinamuoju „užsienio elementu“, kai privatiniai teisiniai santykiai peržengia vienos valstybės rėmus (pvz., pervežimo sutartis dėl krovinių gabenimo iš vienos valstybės į kitą).
Dongsono kultūra

Aprašymas

Kultūra išsivystė iš anksčiau šiauriniame Vietname klestėjusios Fung Ngueno kultūros. Dongsono kultūros centras buvo Raudonosios upės slėnis, kur randamos pagrindinės gyvenviečių sankaupos. Vietos gyventojai puikiai dirbo žemę, statė irigacijos įrenginius, augino ryžius, vandens buivolus, kiaules. Svarbų vaidmenį jų gyvenime užėmė ir žvejyba. Jie mokėjo gaminti skobtinius laivus, turėjo meškeres, veisė varles, kurios sudarė dalį jų mitybos.
Buvo gaminami aukšto lygio papuošalai, keramika. Kultūrai būdingi ypač puikūs bronzos dirbiniai: figūrėlės, kovos kirviai, kardai. Nėra sutariama, ar bronzos technika į Vietnamą atėjo iš Kinijos, ar atvirkščiai, tačiau skirtinguose kultūriniuose arealuose gaminimo būdai skiriasi. Ypač puikiai gaminti Dongsono bronziniai būgnai, ant kurių aptinkami ornamentai. Šie ornamentai daug pasakoja apie gyventojų buitį, dvasinį gyvenimą. Juose vaizduojama saulė, namai, dirbantys, šokantys, valgantys žmonės. Žmonės vaikščiojo basi, augino ilgus plaukus, dažė dantis juodai ir tatuiravosi kūną.
Nuo I tūkstm. pr. m. e. Dongsono kultūros įtaka jaučiama dideliame areale, pirmiausia pietinėje Kinijoje. Bronziniai būgnai buvo viena svarbiausių eksporto prekių, randami dabartinėje Malaizijoje, Indonezijoje, Tailande.
Vietos gyventojai tapatinami su mituose minimais lakvietais, kurie maždaug tuo metu sukūrė pusiau legendinę Vanlango karalystę, valdomą 88 karalių-drakonų. Legendos pasakoja, kad III a. pr. m. e. viduryje Vanlangą sunaikino šiauriniai jo kaimynai – aukštumų auvietai. Jie, vadovaujami Čuk Fano (viet. Truc Phan), apie 257 m. pr. m. e. užpuolė vanlangą, nusiaubė jį, ir sujungė abi valstybes į vieną. Naujoji karalystė buvo pavadinta Aulaku. Dongsono kultūrai priklauso žymiausios Aulako vietovės – pirmiausia Aulako sostinė Koloa.
Vėliau Dongsono kultūros kultūrinis centras buvo nukariautas Čieu dinastijos valdomos Namvieto karalystės, o 111 m. pr. m. e. prijungtas prie Kinijos imperijos. Ilgainiui vietinę kultūrą užgožė Kinijos kultūra.
Rolandas Bražinskas

Biografija

1988 m. baigė Klaipėdos 24-ają vidurinę mokyklą. 1995 m. baigė Klaipėdos universiteto Socialinį fakultetą, rekreacijos bakalauras. Studijuoja Vilniaus Gedimino technikos universiteto Transporto ir logistikos vadybos magistrantūroje.
Su draugais italais Klaipėdoje atidarė pirmą Lietuvoje disko klubą „Voxmaris“. Dirbo laidų vedėju radijo stotyje „Laluna“, ketverius metus vedė autorines laidas „Alaus studija“ ir „Kalbėkime atvirai“, taip pat kūrė laidą „Balticum TV“ televizijoje. 2000–2004 m. dirbo „IKI“, UAB „Palink“ prekybos tinklo marketingo skyriuje, buvo atsakingas už Vakarų regiono tinklo parduotuvių rinkodarą ir reklamą. 2004–2007 m. įmonių grupės „Nesė“ rinkodaros skyriaus vadovas. Su grupe draugų Klaipėdoje įkūrė radijo stotį „Vox Maris“. Nuo 2009 m. Lietuvos Respublikos Susisiekimo ministro patarėjas.
1998 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Klaipėdos miesto skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007-2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys. 
Klaipėdos Rotary klubo narys.
Sutuoktinė Eglė, vaikai Rokas ir Elena.
Makrolitas

Makrolitas (gr. makros – didelis + lithos – akmuo) – stambūs titnago ar kitų rūšių akmenų grubiai apdoroti dirbiniai, dažniausiai kirviai, pleištai, kirtikliai, aptinkami akmens amžiaus gyvenvietėse.
Makrolito terminas vartotas XX a. antrame – aštuntame dešimtmetyje, kartais kaip priešprieša smulkiajam mezolito ir neolito pradžios gyvenviečių inventoriui – mikrolitui. XX a. pabaigoje vykdant išsamesnius tyrimus ir taikant pažangesnius datavimo metodus nustatyta, kad makrolitų nei kultūriniu, nei chronologiniu požiūriu negalima aiškiau priskirti kuriai nors vienai archeologinei kultūrai, todėl šis terminas neteko reikšmės ir yra retai vartojamas.

Lietuvoje

Archeologė Rimutė Rimantienė XX a. septintame – aštuntame dešimtmetyje Lietuvoje ir gretimuose kitų šalių regionuose pagal titnago radinius išskyrė mezolitinę Mikrolitinę-makrolitinę kultūrą, kuriai būdingi tiek smulkūs medžioklės ir žūklės (įstatomi ašmenėliai, smulkūs antgaliai), tiek stambūs darbo įrankiai (kirviai, pleištai). Vėliau ji pavadinta mezolitine Nemuno kultūra.
Marijonas Sviechovskis

Marijonas Sviechovskis, lenk. Marian Świechowski (1882 m. gegužės 29 d. Kairiškėje, dab. Raseinių rajonas – 1934 m. spalio 26 d. Kaune) – Lenkijos valstybės ir visuomenės veikėjas, žurnalistas, masonas.

Biografija

Gimė Žemaitijos dvarininkų šeimoje, valdžiusių žemes Šešuvies–Žalpės upių slėniuose ir garsėjusių pasiekimais pienininkystėje. M.Sviechovskis mokėsi Šiaulių gimnazijoje kartu su būsimomis iškiliomis Lietuvos asmenybėmis: Konstantinu Šakeniu, Mykolu Biržiška, Jurgiu Čiurliu. Kartu su Zigmu Žemaičiu studijavo matematiką Odesos universitete, vėliau – Krokuvos universitete. Bandė patraukti lietuvių studentus lenkų tautinio atgimimo idėjomis.
1918 m. dalyvavo lenkų kariškių kovose dėl Lvovo. Po to apsigyveno Varšuvoje, vadovavo Rytinių žemių generalinio komisariato Tautybių skyriui. 1919 m. Juzefui Pilsudskiui įteikė memorandumą, kuriame teigė, kad reikia nedelsiant pasiųsti lenkų kariuomenę į etnografinę Lietuvą. Generolui Liucijui Želigovskiui užėmus Vilnių, persikėlė į šį miestą ir dirbo Vidurinės Lietuvos kariuomenės vado civilinėje kanceliarijoje. Priklausė Kauno žemės laikinajam politiniam komitetui. Kartu su St.Nekrašu keliomis kalbomis išleido Buvusios LDK tautų gyvenamų teritorijų ir politinį žemėlapį, kuriuo bandė pagrįsti siūlomą bendros Lietuvos–Lenkijos valstybės modelį. Buvo išrinktas į Vidurinės Lietuvos seimą, o 1922 m. ir į Lenkijos Steigiamąjį suvažiavimą. 1923–27 m. Vilniuje redagavo laikraštį „Głos Wilna“, vadovavo Informacijos biurui WBI.
Nuo 1927 m. vėl gyveno ir dirbo Varšuvoje: Vidaus reikalų ministerijos tautybių skyriuje, po metų – Tautybių reikalų tyrimo instituto direktoriumi, Ministrų Tarybos Prezidiumo referentu tautybių reikalams. Rašė straipsnius į lietuviams nepalankų ketvirtinį žurnalą „Sprawy Narodowościowe“. Jo propaguojama unijinės Lietuvos–Lenkijos valstybės idėja to meto Varšuvoje jau ėmė blėsti. Kartais užtardavo Vilniaus krašto lietuvius, kai į jį buvo kreipiamasi. M.Smiechovskis buvo renkamas ir į Pasaulio lenkų sąjungos vadovaujančius organus.
Gavęs Lietuvos Respublikos vizą, vasaromis lankydavosi gimtosiose vietose Žemaitijoje. 1934 m. prie Žiežmarių pateko į automobilių avariją, sužeistas gydėsi Dr.Zacharino klinikose Kaune, bet įsisenėjusi tuberkuliozė nebeleido pasveikti. Buvo palaidotas gimtinėje, dalyvaujant Vilniaus universiteto rektoriui Vitoldui Stanevičiui, senatoriui Bronislovui Kržižanovskui, „Kurier Wileński“ redaktoriui Kazimierui Okuličiui ir kt. atvykusiems iš Lenkijos aukštiems svečiams.
Kačin Herbasai

Istorija

XIX a. pabaigoje kaime buvo 4 namai ir 29 gyventojai. Kaimas priklausė Kačinskių šeimai iš kurios kilęs ir buvęs Lenkijos prezidentas Lech Kaczyński. Kaimas priklausė Dmochi Glinkų valsčiui. 1921 m. kaime buvo 26 namai ir 182 gyventojai, iš kurių 92 vyrai ir 90 moterys. Kaime yra 1893 m. pastatytas pakelės kryžius.