google/wiki40b huggingface dataset:
Fritaunas

Istorija

Miestą 1787 metais įkūrė britai vergų priešininkai ir jį paskyrė išlaisvintiems vergams – pagal tai miestas ir buvo pavadintas (angl. free – laisvas + town – miestas). Dėl ligų daug gyventojų mirė, tačiau 1792 m. gyvenvietė buvo pakartotinai įkurta. 1808 metais pusiasalis tapo Britanijos kolonija. 1961 m. Fritaunas tapo nepriklausomos Siera Leonės sostine.
Estai

Priešistoriniai laikai

Estijos teritorijoje žmonės pirmą kartą apsigyveno prieš 10 000 metų, kai iš ten pasitraukė ledynas. Nors nėra tiksliai žinoma kokia kalba kalbėjo pirmieji gyventojai, tačiau manoma, kad finougrų kalbos atstovai, iš kurių kilo dabartinė estų kalba, ten atsikėlė prieš 5000 metų. Kita vertus, kai kurie lingvistai mano, kad finougrai į šią teritoriją atsikėlė tik ankstyvajame bronzos amžiuje, 1800 m. pr. m. e.
Maždaug iki XIX amžiaus vidurio, estai save vadino Maarahvas tautovardžiu, kas reikštų – žemės žmonės. Ir tik nuo XIX amžiaus antrosios pusės, estai save ėmė vadintis dabar mums visiems žinomu eestlased (estai) tautovardžiu.
Pavadinimas Eesti, arba Estija, siejamas su Aesti (aisčiai), kurį 98 m. panaudojo romėnų istorikas Tacitas, įvardindamas tautas, gyvenančias į šiaurės rytus nuo Vyslos.
Pirma išlikusi estų kalbos knyga parašyta 1525 m., o seniausi estų kalbos pavyzdžiai yra XIII a. kronikose.

Tautinė savimonė

Nors estų tautinė savimonė išplito XIX a. per tautinį atgimimą, kai kuriais atvejais ji pasireiškė ir anksčiau. Biblija buvo išversta 1739 m., o knygų ir brošiūrų skaičius padidėjo nuo 18 1750 m. iki 54 1790 m. Amžiaus pabaigoje daugiau nei pusė Estijos valstiečių mokėjo skaityti. Pirmieji universitetus baigę intelektualai, save laikę estais pasirodė po 1820 m. Tarp jų buvo Friedrich Robert Faehlmann (1798–1850 m.), Kristjan Jaak Peterson (1801–1822 m.) ir Friedrich Reinhold Kreutzwald (1803–1882 m.). Valdantis elitas vis dar kalbėjo vokiškai nuo XIII a. Baltijos vokietis Garlieb Merkel (1769–1850 m.) buvo pirmasis autorius, kuris su estais elgėsi kaip su tauta, kuri lygi kitoms, ir buvo įkvėpimo šaltinis estų tautiniam judėjimui, kurio modelis buvo Baltijos vokiečių kultūra iki XIX a. vidurio. Tuo metu estai tapo ambicingesni ir pradėjo linkti link suomių, kaip įkvėpimo tautiniam judėjimui ir kartais net latvių. Apie 1860 m. pradėjo nesitaikyti su vokiečių dominavimu. Iki rusifikacijos 1880 m. jie į Rusijos imperiją žiūrėjo teigiamai.
Estai turi stiprius ryšius su Skandinavija dėl kultūrinės ir religinės įtakos, kurią patyrė per vokiečių ir skandinavų valdymo metus. Estai save laiko Skandinavijos, o ne Baltijos tauta iš dalies dėl giminystės suomiams.
Estijai tapus nepriklausomai po Pirmojo Pasaulinio karo Rusijos estams buvo pasiūlyta pilietybė. Iš 40 tūkst. Rusijos estų 37 578 grįžo į tėvynę (1920–1923 m.).

Neseni įvykiai

Daug estų deportavo sovietai, o į Estijos pramonės zonas atvyko rusai.
Vaiva (opera)

Kūrybinė idėja

Po sėkmingų operos spektaklių („Pilėnų“) įvairiose Lietuvos vietovėse, operos teatro režisierius Juozas Gustaitis V. Klovai pasiūlė kurti libretą naujai operai pagal V. Krėvės-Mickevičiaus padavimą „Vaiva, Perkūnas ir Straublys“. J. Gustaitis su teatro direktoriumi Zenonu Paulausku sutarė siekti, kad kasmet būtų pastatytas bent vienas nacionalinis kūrinys – opera ar baletas. Žinoma, toks teatro vadovų užmojis vietoj rusiškų, sovietinių spektaklių ugdyti nacionalinį meną, žadinantį patriotinius jausmus, ne visiems patiko. Operos „Vaiva“ kūrimo darbą bandyta stabdyti per Lietuvos kompozitorių sąjungą, kurios IV suvažiavimo ataskaitiniame pranešime naujoji opera „Vaiva“ pavadinta priešiška sovietinei moralei.

Operos likimas

„Vaiva“ yra lyrinio pobūdžio kūrinys. Šia prasme ji savo tematika ir muzikinės dramaturgijos charakteriu smarkiai skiriasi nuo visų kitų pokario metais parašytų operų, kuriose įkūnijama herojinė tema. Paskutinis bandymas atskleisti lyrinę temą lietuvių operos scenoje buvo padarytas 1939 m., pastačius M. Petrausko „Eglę“. Tačiau V. Klovos opera „Vaiva“, kurią teatras pastatė 1958 m., dėl sovietinės valdžios įtakos, cenzūros ir perdėto kultūrinio kritiškumo, „Vaiva“ buvo išimta iš teatro repertuaro. Pagal sovietinę literatūrą – „opera „Vaiva“ nesukėlė nei žiūrovų, nei kritikų ypatingo susižavėjimo“. Tokiu būdu, jau nuo premjeros, opera buvo „gesinama“ ir daugiau nebestatoma.
JAV 2008 m. buvo sumanyta pastatyti kompozitoriaus Vytauto Klovos operą „Vaiva“ (50-čio proga), tačiau laiku negavus tikėtosios paramos iš Lietuvių fondo, šio sumanymo buvo atsisakyta ir pasirinkta „Traviata“.
Bronius Kuculis

Bronius Kuculis (1928 m. rugsėjo 11 d. Šlynakiemyje, Punsko valsčius – 2005 m. sausio 11 d. Olštyne) – Lenkijos lietuvių kunigas, prelatas.

Biografija

Mokėsi Seinų ir Suvalkų gimnazijose, brandos atestatą gavo Olštyne. Pastarajame mieste įstojo į kunigų seminariją, bet už tariamą tėvo nusikaltimą buvo pašalintas iš ketvirto kurso. Mokslus turėjo tęsti Sedlcų kunigų seminarijoje. 1955 m. įšventintas kunigu. Ruošė Punsko parapijos vaikus pirmajai komunijai. Tarnavo Elko Šv. Vaitiekaus, Lankeimio, Koršės, Klembovo, Barčevo parapijose. Buvo Barčevo dekanato vicedekanu, dirbo šio miesto kalėjimo kapelionu.
Pablogėjus sveikatai, 1985 m. rugpjūčio 1 d. išėjo į pensiją. Vėliau vėl tęsė sielovados veiklą Vokietijoje: Hamburgo arkidiecezijoje, Osnabriuko, Hildesheimo ir Miunsterio diecezijose. 1996 m. Popiežiaus Jono Pauliaus II pakeltas garbės prelatu.
Kojamputūras

Istorija

Kojamputūras augo kaip miestas prie svarbaus kelio pro Palakado koridorių – perėją, jungiančią rytinę ir vakarinę Pietų Indijos pakrantes. Jis tapo svarbiausiu vidinio Tamilnado – Kongu Nadu – miestu. Senovėje kraštą valdė Čolai, nuo XV a. Vidžajanagaros imperija. XVIII a. pateko į Maisūro karalystę. 1804 m. Kojamputūras tapo rajono centru. XIX a. pab.–XX a. pr. smarkiai nukentėjo nuo bado ir maro. XX a. 4–5 dešimtmečiais suklestėjo kaip medvilnės pramonės centras.
Prizmė (žurnalas)

Istorija

Leido UAB „Nova Vita“. Iki 2000 m. ėjo kas ketvirtį, vėliau du kartus per metus. Tiražas 1995 m. – 5000 egz., 1996 m. – 2500 egz.
Vyriausias redaktorius Albertas Latužis.
Vilniaus rajono savivaldybės herbas

Vilniaus rajono savivaldybės herbas – vienas iš Vilniaus rajono savivaldybės heraldikos atributų. Herbo raudoname lauke ant juodo žirgo sidabrinis šarvuotas raitelis, dešinėje rankoje laikantis sidabrinę ietį su auksiniu ietigaliu, prie kairiojo peties mėlynas skydas su dvigubu auksiniu kryžiumi. Žirgo kamanos, balnas, trumpa gūnia ir odiniai diržai mėlyni. Balno kilpa, pentinas, gūnios apačia bei žirgo pasagos ir metaliniai jo aprangos sutvirtinimai auksiniai.

Istorija

Vilniaus rajono savivaldybės, kaip ir Vilniaus apskrities, herbas turi tą pačią istoriją ir priklauso seniausiems teritoriniams simboliams Lietuvoje. Jis išsirutuliojo iš XIV–XV a. didžiųjų kunigaikščių portretinių antspaudų, su pertraukomis ir pataisymais naudotas iki Pirmojo pasaulinio karo. Atkurtas pagal ankstyviausią versiją – raitelį su ietimi, žinomą nuo XIV a. pabaigos.
Vilniaus rajono savivaldybės herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 724 patvirtino 1999 m. gruodžio 20 d.
Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Bloc Party

Susikūrimas ir kylantis populiarumas (1998–2004)

Bloc Party kartu nuo 2002 m. Gitaristas Russell Lissack ir vokalistas/gitaristas Kele Okereke pirmą kartą susitiko 1998 m. Esekse, kur Lissack užaugo, o Okereke lankė mokyklą. Jie dar kartą susitiko 1999 m. Reading festivalyje ir po jo sukūrė grupę Union. 2003 m. jie pakeitė pavadinimą į Bloc Party.
2003- ųjų lapkritį Bloc Party daina „The Marshalls Are Dead“ įtraukta į dainų rinkinį „The New Cross“ išleistą Angular Recording Corporation. Po to Bloc Party išleido debiutinį singlą „She’s Hearing Voices“ su nepatyrusia įrašų kompanija Trash Aesthetics.
Grupė patyrė staigų lūžį po to, kai Okereke nuvyko į Franz Ferdinand koncertą 2003- aisias ir gavo galimybę įbrukti singlo kopiją į Franz Ferdinand vokalisto Alex Kapranos ir Radio One didžėjaus Steve Lamacq rankas. Vėliau Lamacq pagrojo dainą savo radijo laidoje, pavadindamas kūrinį „genijumi“, ir pakvietė grupę įrašyti gyvą pasirodymą laidai.
2004 m. išleistas singlas „Banquet“.

Silent Alarm (2004–2006)

Bloc Party debiutinis albumas Silent Alarm, išleistas 2005 m. vasario 5d., buvo sutiktas audringai ir sumušė pardavimo rekordus. NME kritikai išrinko jį metų albumu; Anglijoje jis tapo platininiu. Antrasis albumo singlas „So Here We Are“ pasiekė Anglijos topų penketuką. Kiti singlai „Banquet“, „Helicopter“ ir „Pioneers“ nebuvo tokie sėkmingi. Animuotas singlo „Pioneers“ vaizdo klipas išsilaikė NME video topuose keturias savaites, o buvo sukurtas su minimaliu biudžetu per labai trumpą laiką.
Bloc Party tapo viena populiariausių naujų grupių 2005 m.
Silent Alarm remiksuotų dainų albumas pasirodė 2005- ųjų rugpjūtį. Dainas remiksavo Ladytron, M83, Death from Above 1979, Four Tet ir Mogwai.
Liepą grupė įrašė dvi naujas dainas- „Hero“ ir „Two More Years“ su Silent Alarm prodiuseriu Paul Epworth. „Two More Years“ išleidimas spalio 3 d. sutapo su jų turu Anglijoje. Dainos buvo išleistos EP pavidalu, pavadintu Two More Years. Į „Two More Years“ įtrauktas „Banquet“ remiksas, sukurtas The Streets. Jam taip pat sukurtas klipas.

A Weekend in the City (2006–dabar)

Antrąjį albumą A Weekend in the City, prodiusuotą Jacknife Lee, grupė išleido 2007- ųjų vasarį. Albumas debiutavo 12- oje vietoje Billboard 200 tope su 48,000 parduotų kopijų.

Muzikinis stilius

Bloc Party aštriam gitaros skambesiui įtaką darė The Cure, Gang of Four, The Smashing Pumpkins, Sonic Youth, Pixies, Joy Division ir XTC.
Būgnų partijos dainose atspindi šokių ir R&B sceną, o gitara demonstruoja tipišką indie aštrumą. Kad pasiekti unikalų gitarų skambesį, naudojami BOSS aido efektai, kurie ypač ryškūs dainoje „Like Eating Glass“.
James Laurinaitis

James Laurinaitis (g. 1986 m. gruodžio 3 d. Wayzata, Minesota, JAV) – lietuvių kilmės amerikietiškojo futbolo žaidėjas. 2009 m. profesionalaus futbolo naujokų biržoje jį 35-u numeriu pasirinko Rams komanda iš Sent Luiso.
2005-2009 m. žaidė Ohio State Buckeyes (Ohajo universiteto) komandoje gynėjo pozicijoje.
Mokėsi Wayzata High School mokyloje Mineapolyje (Minesota). Buvo kviečiamas žaisti į NHL ledo ritulio lygą.
Tėvas Joe ir abu dėdės John ir Marcus buvo profesionalūs imtynininkai. Turi vyresnį brolį Joseph Jr. (tarnauja Irake) ir jaunesnę seserį Jessica .
Rampologija

Rampologija (angl. rump – pasturgalis, užpakalis + gr. logos – mokslas) yra asmens charakterio, praeities ir ateities įvykių pranašavimas pagal jo užpakalio ir sėdmenų formą. Terminą įvedė JAV astrologė Jackie Stallone, aktoriaus Sylvester Stallone motina.
Pasak rampologijos praktikuotojų, šis metodas buvo žinomas ir plačiai naudojamas dar senovės Babilone, Indijoje, Graikijoje ir Romoje. Taip pat jų teigimu, senovės romėnai užpakalio atspaudus naudojo panašiai, kaip dabar grafologijoje naudojami rašysenos pavyzdžiai: nustatyti žmogaus gabumams, potencialiems talentams ir perspektyvoms. Jokių mokslinių įrodymų šiems teiginiams patvirtinti nėra žinoma.
Rampologijoje kairysis sėdmuo atspindi žmogaus praeitį, o dešinysis – ateitį. Taip pat, kairysis susijęs su kairiuoju smegenų pusrutuliu, o dešinysis – su dešiniuoju.
Rampologija neturi jokio mokslinio pagrindo, o jos efektyvumas niekada nėra tirtas moksliškai. Kadangi ji remiasi selektyviu mąstymu, Barnumo efektu ir panašiai, yra priskiriama pseudomokslams.
Jakobas Faivušas

Biografija

Gimė 1898 m. Šiauliuose. 1916–1917 m. kovojo Pirmajame pasauliniame kare. 1917 m. baigė Sankt Peterburgo praporščikų ir karininkų mokyklą. Nuo 1918 m. prisijungė prie Raudonosios armijos inžinerijos padalinio. Parašė kelias knygas apie radio inžineriją. 1937 m. gruodžio 16 d. suimtas ir 1938 m. balandžio 27 d. Maskvoje sušaudytas, reabilituotas 1956 m.
Konstantinas VII Purpurinis

Biografija

Kilęs iš Makedonų dinastijos. Tėvas imperatorius Leonas VI Išminčius. 913–920 m. už jį valdė regentas Mykolas I Mistikas, 920–945 m. Bizantiją faktiškai valdė imperatorius bendravaldis Romanas Lekapenas su sūnumis. Pravardę Purpurinis įgijo dėl imperatoriaus rūmų, išpuoštų porfyro akmeniu.
Konstantinas tęsė Romano I Lekapeno politiką: rėmė Anatolijos provincijos smulkiuosius žemvaldžius, veržėsi į musulmonų valdomas Mesopotamiją ir Siriją. Rėmė mokslą.
Paskatino Kijevo Rusios kunigaikščius krikštytis. 957 m. Konstantinopolyje krikštijosi kunigaikštienė Olga, o tai ilgainiui padėjo Kijevo Rusiai suartėti su Bizantija.

Mokslo darbai

Konstantino veikalai „Apie provincijas“ (lot. De thematibus), pasakojanti įvairių Bizantijos imperijos kraštų istoriją, „Apie imperijos valdymą“ (De administrando imperio), enciklopedinio pobūdžio „Bizantijos dvaro ceremonijos“ (De ceremoniis aulae Byzantinae) – svarbūs X a. Rytų Europos istorijos šaltiniai.
Tampos Bėjaus Lightning

Istorija

1990 m. NHL legenda Phil Esposito suorganizavo parodomąsias varžybas tarp Pitsburgo „Penguins“ ir Los Andželo „Kings“ komandų. 1992 m. NHL vadovybė paskelbė suteikianti galimybę įkurti komandą Tampos mieste.
Honšiu

Honšiu (jap. 本州, paraidžiui „pagrindinė provincija“) – didžiausia Japonijos sala. Nuo Hokaido šiaurėje salą skiria Cugaru sąsiauris, į pietus yra Šikoku, o pietryčiuose yra Kiūšiū, kurią nuo Honšiu skiria Kanmono sąsiauriai. Iš vakarų ją skalauja Japonijos jūra, o iš rytų Ramusis vandenynas. Honšiu yra septinta pagal dydį pasaulio sala ir antra pagal gyventojų skaičių po Javos.
Saloje gyvena 104 mln. žmonių (2017 m.), 98 352 000 (1990 m.), 89 101 702 (1975 m.). Dauguma gyvena lygumose, ypač Kanto lygumoje, kur 25% gyventojų susitelkę Didžiajame Tokijuje. Šią zoną sudaro Tokijas, Jokohama, Kavasakis, Saitama ir Čiba. Daugiausiai pramonės sutelkta Honšiu pietinės pakrantės ruože nuo Tokijo į vakarus. Ten yra Kiotas, Osaka, Nagoja, Kobė, Hirošima ir kiti miestai.
Šiaurės vakariniame Honšiu krante ekonomika priklauso nuo žvejybos ir žemės ūkio. Nijigatos prefektūra svarbi ryžių auginimui. Kanto ir Nobio lygumose auginami ryžiai ir daržovės. Jamanašyje auginami vaisiai. Aomorį garsina obuoliai.
Honšiu saloje yra svarbūs istoriniai miestai Kiotas, Nara ir Kamakura.

Geografija

Honšiu yra apie 1300 km ilgio, plotis svyruoja nuo 50 iki 230 km. Plotas yra 227 962,59 km², tai sudaro 60 % Japonijos ploto ir yra didesnė už Didžiąją Britaniją. Salos plotas didinamas šiaurėje pilant kalnus į jūrą ir statant pylimus, bet kylantis jūros lygis panaikina pastangas. Honšiu turi 5450 km ilgio pakrantę. Per 2011 m. Sendajaus žemės drebėjimą sala pasislynė per 2,4 m.
Honšiu kalnuota, turi daug ugnikalnių. Šioje saloje teka ilgiausia Japonijoje upė – Šinanas (370 km), stūkso aukščiausia viršukalnė – ugnikalnis Fudzijama (3776 m), telkšo didžiausias Japonijos ežeras – Biva (673 km²).
Honšiu su kitomis salomis jungia tiltai ir tuneliai.

Tolimiausi taškai

Šiauriausias salos taškas yra Šimokitos pusiasalis Omoje. Piečiausia vieta yra Kurės pusiasalis Kušimote. Ryčiausias taškas yra Todogasakis Mijako mieste, o į vakarus labiausiai nutolusi Bišanohana Šimonosekyje.
Malaja gazeta

Malaja gazeta (rus. Малая газета, liet. Mažasis laikraštis) – regioninis informacinis savaitraštis, ėjęs nuo 1991 m. gruodžio 25 d. iki 1997 m. Vilniuje rusų kalba.

Istorija

Iki 1993 m. buvo leidžiamas rusų ir lietuvių kalba. Steigėja ir leidėja UAB „Regionas“. Tiražas 1991 m. – 10 000 egz., 1997 m. – 22 000 egz. Rašė apie Baltijos šalių ir Baltarusijos gyvenimą, spausdina reklamas, skelbimus. Platintas Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Baltarusijoje, Kaliningrado srityje (Rusija).
Vyriausias redaktorius Vytautas Žemaitis.
Irena Budriūnienė-Jurgelėnaitė

Irena Budriūnienė-Jurgelėnaitė (g. 1936 m. gegužės 10 d. Utenoje) – chorvedė ir pedagogė.

Biografija

Baigusi Utenos 2-ąją vidurinę mokyklą, 1954–1958 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. D. Einikienė). 1958–1963 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Bekerio klasė).
Nuo 1956 m. kurį laiką dirbo muzikos vadove Vilniaus 8-ajame vaikų darželyje, o 1959–1964 m. buvo muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų chorų vadovė Vilniaus 22-ojoje vidurinėje mokykloje. Jaunučių ir jaunių chorus parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei.
1965–1967 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Fizikos – matematikos fakulteto meno būrelių vadovė, studentų dainų ir šokių ansamblio „Šviesa" chormeisterė. Su šiuo kolektyvu gastroliavo Lietuvoje, Rusijoje, Vokietijoje ir Suomijoje.
Nuo 1966 m. choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, dieninio ir neakivaizdinio skyriaus choro studijų chormeisterė Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (konservatorijoje). Išugdė apie 50 jaunųjų chorvedžių, kurių dalis sėkmingai pasirodė ir respublikiniuose jaunųjų atlikėjų konkursuose. Parašė metodinį darbą „Kai kurie choro dirigavimo individualių mokymo planų sudarymo principai", tris diplomus pelnė respublikiniuose pedagoginiuose skaitymuose. Yra Lietuvos muzikų draugijos narė. Išaugino du sūnus: Antaną ir Romualdą.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Persų kalba

Istorija

Senoji persų kalba buvo paplitusi Irano pietryčiuose I tūkstantmetyje pr. m. e.; tai buvo Achemenidų imperijos (senovės Persijos) valdovų gimtoji kalba. Raštui buvo naudojamas dantiraštis. Tuo pat metu vystėsi ir gimininga persų kalbai Avestos kalba (I tūkstantmečio pr. m. e. pradžia).
Vidurinė persų kalba (pahlavi) buvo senosios persų kalbos tąsa (I tūkstantmetyje; tai buvo oficiali Sasanidų imperijos kalba). Kai arabai užkariavo Iraną (VII a.), šią kalbą vartojo Irano zoroastrų bendruomenė ir Indijos parsai. Raštui buvo naudojami aramėjų grafikos variantai.
Naujoji persų kalba žinoma nuo IX amžiaus ir naudoja modifikuotą arabų raštą. Po Irano islamizacijos persų kalba greitai tapo antrąja pagal svarbą literatūrine kalba islamo pasaulyje; ji buvo plačiai vartojama ne tik Persijoje, bet ir visuose Artimuosiuose Rytuose, taip pat Užkaukazėje, Vidurinėje Azijoje, Indijoje.
Lietuvoje persų kalba dėstoma nuo 2002 m. Vilniaus universiteto Orientalistikos centre, dėstoma ir dari kalba (dėstytojas – iranistikos studijų lektorius Algimantas Litvinas).
Manāṅ-Marsyāṅdī Klab

Istorija

Klubo užuomazgos 1982 m. Žaidžia elito divizione.
Lietuvos futbolo klubų asociacija

Lietuvos futbolo klubų asociacija (LFKA) – organizacija, įsteigta Lietuvos futbolo klubų, kurių komandos dalyvauja Lietuvos aukščiausiojo lygmens futbolo čempionate. LFKA buvo įkurta 2013 m. Sutarties pagrindu su Lietuvos futbolo federacija, LFKA organizavo A lygos varžybas nuo 2013 iki 2015 m. Nuo 2016 m. A lygos varžybų organizavimu užsiima LFKA A Lyga.
LFKA prezidentu buvo išrinktas Rolandas Skaisgirys.
Gulbių dievas

Gulbių dievas senovės lietuvių mitologijoje - kiekvieną žmogų saugantis dievas, dvasia. Vyrai jam aukojo kalūnus, o moterys vištytes. Vardas kildinamas nuo „gelbėti“, tačiau neatmestina ir „gulbės“ versija. Šis asmeninis dievas tapatinamas su krikščioniškuoju angelu sargu. Analogiškus dievus turėjo babiloniečiai, Sibiro tautos, kurios tikėjo, kad dvasia globėja pasirodo gyvūno, neretai paukščio, ir gulbės pavidalu.
Teodoras Tiškevičius Logoiskis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Emanuelis Vladislovas Tiškevičius. Motina Sofija Venclavskaitė. Broliai Antanas Domininkas Tiškevičius‎, Kazimieras Tiškevičius, Mykolas Jonas Tiškevičius.

Valdos

Logoisko ir Berdyčevo valdytojas. Tiškevičių giminės Logoisko linijos pradininkas.

Valstybės tarnyba

1733 m. Bresto pastalininkis, Niechvorovsko seniūnas.
Urugvajus (upė)

Pavadinimo kilmė

Upės pavadinimas kilo iš indėnų gvaranių žodžio Urugua’i – „nudažytų paukščių upė“. Kai kurie kiti autoriai nurodo, kad indėnų tupių (gvaranių grupės) kalba uru reiškia „kurtinys patinas“, o guay reiškia „upė“.
Rygos televizijos bokštas

Istorija

Pirminis planas numatė bokšto statybų užbaigimą per gana trumpą laiko tarpą – iki 1985 m. 1984 m. buvo jau aišku, kad pastato darbai nebus pabaigti per kitus metus. Tada buvo nuspręsta, kad statybos turėtų būti padalintos į du etapus: pirmasis baigtųsi 1985 m., o antrasis nukeltas vėliau, užbaigiantis visus statybų darbus. Buvo planuojama, kad pirmojo etapo gale bus pabaigta dalis pastato kambarių, kai kurios bokšto grindys, kai kurios antenos, ir bus pastatytas vienas siųstuvas. Iš tikrųjų, Tesla siųstuvas buvo sumontuotas nepabaigtoje salėje ir pradėjo pirmuosius eksperimentinius perdavimus 1985 m. gruodžio 28 d., 28 kanale. Nors pastato darbai tęsėsi toliau, planas buvo įvykdytas.
Siųstuvas reguliarius perdavimus 28 kanale pradėjo 1986 m. sausio mėn. Pastato darbai tęsėsi iki 1989 m.
Tiberijus

Valdymas

Pirmaisiais valdymo metais valdė sutardamas su Senatu, paskui, remdamasis pretorionais, vykdė autokratinę politiką. Imperatoriaus rūmuose didelę įtaką įgijo pretorijaus prefektai (3 dešimtmetyje – Sejanas, 4 dešimtmetyje – Makronas). Stengdamasis provincijose sutvarkyti mokesčių sistemą, už piktnaudžiavimus persekiojo vietininkus ir atpirkėjus; sumažino išlaidas visuomeninėms statyboms ir pramogoms, grūdų ir pinigų dalijimą plebėjams.
Tiberijus yra žinomas kaip vienas geriausių Romos karvedžių, pagarsėjęs savo kampanijomis Panonijoje, Germanijoje, Retijoje, Ilyrijoje. Tačiau taip pat jis pagarsėjo kaip žiaurus, piktas ir atsiskyrėlis imperatorius, niekada rimtai nenorėjęs valdžios. Ypač jo valdymo kokybė krito po sūnaus Druzo mirties 23 m. e. m. Tuomet Tiberijus beveik visiškai nusišalino nuo valstybės reikalų, realią valdžią palikdamas savo patarėjo ir pretorijų viršininko Sejano rankose, o po šio nužudymo už išdavystę – naujojo pretorijų viršininko Sutorijaus rankose.
Depresuotas dėl sūnaus mirties ir atsiskyręs, Tiberijus paskutiniaisiais savo gyvenimo metais tapo net paranojiškas. Jam mirus, valdžia atiteko Kaligulai ir Gemelui, tačiau Kaligula labai greitai Gemelą nužudė ir tapo vienvaldžiu imperatoriumi.
Mažasis vijukas

Biologija ir ekologija

Mažojsios suktenės kriauklė yra 1,6–2 mm aukščio ir 0,9–1,05 mm pločio, nuo rudos iki gelsvos spalvos. Gyvena pašlapusiose pievose (kalvų daubose, šaltiniuotose, apypelkių ir apyežerių šlapiose pievose) su vešlia žoline augalija: kupstiniais viksvynais (Caricetum cespitosae), vingiorykštiniais snaputynais (Filipendulo–Geranietum palustris) ir kupstiniais šluotsmilgynais (Deschampsietum cespitosae). Dažniausiai aptinkamas kupstinių šluotsmilgių kupstuose.
Dauginasi pavasarį–vasaros pradžioje. Kiaušinėlius deda pavieniui, ant suirusių augalų liekanų. Inkubacinis periodas trunka 7–11 dienų. Minta mikroflora – bakterijomis ir grybais, augančiais ant pūvančių ir gyvų augalų. Aktyvi lyjant lietui. Palijus ropščiasi augalų stiebais ir lapais. Ant vieno augalo stiebo bona po 2–3 individus. Žiemoja augalų pašaknėse.
Rimantas Gorys

Biografija

1979 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, Bazilionų vidurinės mokyklos-darželio direktorius.
Partijos Tėvynės sąjunga (Lietuvos konservatoriai) Šiaulių rajono skyriaus narys.  Sutuoktinė Sabina, sūnus Domantas.
Surado ir išleido buvusios Bazilionų mokyklos mokytojos Barboros Mejerytės romaną „Jonė“.
Mridanga

Mridanga (skr. मृदंगम् = mṛdaṅgam, tamil. மிருதங்கம் ) – populiarus Indijos mušamasis muzikos instrumentas. Tai pagrindinis ritminis instrumentas karnatikos muzikoje. Mušamųjų ansamblyje dažnai greta mridangos dar grojama ghatamu, kandžira, morsingu.
Mridanga yra senas instrumentas, minimas indų mitologijoje, vaizduojamas skulptūrose, piešiniuose. Instrumento pavadinimas kilo iš sanskrito žodžių mṛda („molis, žemė“) ir anga („kūnas“). Senovinės mridangos gamintos iš molio, bet dabartinės yra medinės. Instrumentas gaminamas iš duonmedžio medienos, galai padengti ožkos oda ir ja sujungti tarpusavyje. Viena puse išgaunamas muzikinis raktas, kita – bosas. Taip pat galuose įtaisyti satham – iš ryžių miltų, vandens ir geležies nuotrupų pagaminti diskai, suteikiantys instrumentui rezonaciją.
Mridanga grojama tiek religinių ritualų, tiek pasaulietiškų koncertų metu.
Smėliarausiniai

Paplitimas

Šiuolaikiniai smėliarausiai yra randami tik užsachario Afrikoje.  Fosilijos aptinkamos irgi tik Afrikos teritorijoje, nors keli pleistoceno rūšių pavyzdžiai Cryptomys asiaticus buvo rasti ir Izraelyje.