google/wiki40b huggingface dataset:
Keturi apokalipsės raiteliai

Turinys

Lošėjas kortomis Stabis Prestonas atvyksta į vieną miestelį Vakarų Jutoje, tikėdamasis čia kuriam laikui įsikurti, tačiau vietinis šerifas neketina leisti mieste atsirasti dar vienam sukčiui, todėl uždaro jį į kalėjimą, kur kameroje jau sėdi nėščia prostitutė Bani, girtuoklis Klemas ir kvaištelėjęs juodaodis Badas. Naktį mieste pasirodo nepažįstamieji su kaukėmis, kurie žudo nelojalius piliečius, o šerifas į tai nesikiša. Ryte jis paaiškina, kad nepažįstami mieste pasirodo periodiškai ir taip palaiko tvarką, tačiau jų veidų niekas nėra matęs. Šerifas duoda ketveriukei vežimą su arkliu ir liepia palikti miestą.
Keliaudami į kitą miestą, esantį už 200 mylių, jie tampa plėšiko Čako įkaitais. Apsvaiginęs juos žolelėmis, Čakas pagrobia vežimą, daiktus, išprievartauja Bani, sužeidžia bandžiusį pasipriešinti Klemą ir palieka juos vienus. Ketveriukė pasidaro neštuvus ir keliauja toliau. Tarp Stabio, genamo noro atkeršyti Čakui, ir Bani vis labiau didėja simpatija, tačiau kelionė sudėtinga ir jie turi vis mažiau vilties likti gyvi. Kelyje jiems tenka patirti išdavystę, pažeminimą, draugų mirtis ir net kanibalizmą.
Linkmenų pagrindinė mokykla

Istorija

Pradinė mokykla įkurta 1780 m. 1883 m. įsteigta pradžios mokykla, 1945–1955 m. septynmetė. 1955–2001 m. vidurinė, nuo 2001 m. Linkmenų pagrindinė mokykla.
1947 m. tapo progimnazija, vėliau septynmete, 1955 m. reorganizuota į vidurinę, o 2001 m. į pagrindinę. 2009 m. tapo Ignalinos Č. Kudabos pagrindinės mokyklos skyriumi.
2001 m. mokykloje įsteigtas senovinės buities kampelis (vadovė B. Šerėnienė), etnografiniame kampelyje yra apie 200 eksponatų. Čia vedamos atskirų dalykų pamokos, popamokinės veiklos renginiai.
Kanada

Kalbos

Kanadoje dvi oficialios kalbos – prancūzų ir anglų. 1969 m. liepos 7 d. patvirtinus Oficialiųjų kalbų aktą prancūzų kalba buvo sulyginta su anglų visais atžvilgiais, tai pradėjo Kanados tapimo dvikalbe šalimi procesą.
Prancūzų ir anglų kalbos turi vienodą padėtį federaliniame teisme, parlamente ir visose federalinėse institucijose. Visuomenė turi teisę į oficialias įstaigas kreiptis abejomis kalbomis ir gauti atsakymą ta pačia kalba.
Vyraujančios kalbos Kanadoje pasiskirsčiusios regioniškai. Vakarinėse provincijose (Britų Kolombijoje, Albertoje, Saskačevane) vyrauja anglų kalba. Šalies rytuose esanti didžiausia Kebeko provincija – prancūzakalbė. Kebeko prancūzų kalbos variantas yra plačiausiai vartojamas šalyje ir nuo prancūzų kalbos Prancūzijoje labiausiai skiriasi leksika ir tarimo ypatybėmis. Akadijos prancūzakalbių bendruomenė sudaro 33% Naujojo Bransviko gyventojų. Nedidelės akadų bendruomenės išliko pietryčių Naujojoje Škotijoje, Keip Bretono ir Princo Edvardo salose. Dauguma Ontarijo gyventojų – anglų kilmės kanadiečiai, prancūzakalbiai sudaro 5% proc., o 11% provincijos gyventojų yra prancūzų kilmės. Šalyje taip pat priskaičiuojama 11 indėnų ir eskimų kalbų grupių.
Kanados provincijos ir teritorijos turi teisę nusistatyti savo oficialias kalbas.
1977 m. prancūzų kalba įteisinta kaip vienintelė oficiali Kebeko kalba. Oficialiai dvikalbė Naujojo Bransviko provincija. Kitos provincijos oficialios kalbos nėra griežtai reglamentavusios. Greta anglų kalbos prancūzų kalba jose vartojama švietime, teismuose ir kitose valdžios įstaigose. Manitoboje ir Ontarijuje abi anglų ir prancūzų kalbos leidžiamos vartoti provincijų valdžios organuose ir vietiniai įstatymai priimami dviem kalbomis. Ontarijuje prancūzų kalba turi tam tikrą teisinį statusą, tačiau nėra antra oficiali. Ontarijuje Kebeko pašonėje įsikūrusioje šalies sostinėje Otavoje 2002 m. oficiali tapo dvikalbystės politika. 62,8% miesto gyventojų šneka angliškai, 14,9% prancūziškai, o 37% laisvai komunikuoja abiem kalbomis.
Šiaurės Vakarų teritorijose yra net 9 oficialios kalbos (greta anglų ir prancūzų kalbų šis statusas suteiktas eskimų ir indėnų kalboms.) Jukone oficialios abi valstybinės kalbos. Nunavute vyrauja čiabuvių inuitų inuktituto kalba (69,54%), ji greta anglų ir prancūzų yra oficiali teritorijos kalba. 2006 metų visuotinio surašymo duomenys taip pat parodė, jog 7,86% Nunavuto gyventojų (2305 žmonės) nemoka nei angliškai, nei prancūziškai.
Apie 6 milijonų Kanados gyventojų gimtosios kalbos neturi oficialaus statuso, tai daugiausia kinų, vokiečių, pandžabų ir ispanų kalbos.
Elėja

Istorija

Elėjos vardas žinomas nuo X a.. Elėjos dvaras įsteigtas XVI a., kai teritoriją valdė Kuržemės hercogo vietininkas Georgas fon Tifenhauzenas. 1633 m. netoliese pastatyta Sesavos liuteronų bažnyčia. 1716–1753 m. dvarą valdė Berai, 1753–1920 m. Medemai. 1780–1800 m. didžiulio dvaro parko viduryje Elėjos dvaro valdytojas Kristofas Johanas fon Medemas (Kristofs Johans fon Mēdems), pasikvietęs tuo laiku populiarius architektus Džakomą Kvarengį, Karlą Fridrichą Šinkelį ir Johaną Georgą Berlicą pasistatė puikius ampyro stiliaus dvaro rūmus. Iš dvaro iki šių dienų liko tik dvaro valdytojo namas ir klėtis bei parko mažoji architektūra – rotonda ir arbatos paviljonas. Rūmus Pirmojo pasaulinio karo metais sudegino rusų kariuomenė, iki šių dienų liko tik dvaro mūrų fragmentai. Per 1915 m. gaisrą sudegė ir kiti 17 dvaro pastatų.
1915 m. nutiestas Mintaujos geležinkelis ir atidaryta Meitenės geležinkelio stotis, 1916 m. užbaigtos geležinkelio linijos į Šiaulius ir Bauskę. 1933 m. pastatyta katilinė – pirmoji Baltijos šalyse. 1941 m. Latviją okupavus rusams iš Elėjos ištremti 37 gyventojai, o 1949 m. dar 52, todėl pagastas buvo likviduotas. Tačiau 1950 m. Elėjai suteiktos miestelio teisės, prie jo prijungta Lielplatuonė. 1990 m. Elėja vėl tapo pagastu.
Miestelyje yra vidurinė mokykla, pradžios mokykla, kultūros namai (Tautas nams), biblioteka.

Gamta

Elėjos apylinkėse teka Lielupės baseino upės Vircava, Audruvė, Elėja, Platuonės upės įntakas Sidabra. Apylinkių gelmės pasižymi terminiais vandenimis.
Pecha kucha

Pecha Kucha (ペチャクチャ), dažniausiai tariamas trimis skiemenimis pečakuča) yra specialus pristatymo formatas, kurio pagalba informacijos turinys yra greitai ir efektyviai pateikiamas auditorijai. Ši prezentavimo technika yra plačiai taikoma visuomeniniuose renginiuose. Naudojantis šiuo formatu, pranešėjas nekontroliuoja savo pristatymo skaidrių – jų privalo būti 20 ir jos automatiškai keičiasi kas 20 sekundžių, kas lemia aiškiai apibrėžtą vieno pristatymo trukmę – 6 minutės ir 40 sekundžių.
Ši technika buvo išrasta 2003-aisiais Tokijaus architektų Astrid Klein bei Mark Dytham (KDa, Klein-Dytham Architecture), siekiant sudaryti salygas jauniems architektams ir dizaineriams susitikti, keistis kontaktais ir pristatinėti savo idėjas. Būtent šitoks pranešimo formatas pasirinktas buvo siekiant išlaikyti informaciją labai koncentruotą bei sukonkretintą, taip garantuojant auditorijos dėmesio išlaikymą, pranešėjų kiekio padidinimą. Pranešimo pavadinimas „Pecha Kucha“ parinktas remiantis japonišku terminu, reiškiančiu patį šnekėjimo garsą (angl. „chit-chat“, reiškiantis trumpą kalbą, o lietuvių kalboje tiksliausias vertimas būtų „šnipštelėjimas“).
Klein ir Dytham pradėtas renginys, pavadintas Pecha Kucha Night (Pecha Kucha Naktis) išplito pasaulyje ir dabar yra periodiškai rengiamas jau 224-uose pasaulio miestuose.

Pecha Kucha Naktis

Per tipinę Pecha Kucha Naktį pasirodo nuo 8 iki 14 pranešėjų. Pranešėjai (kaip ir didžioji dalis klausytojų) dažniausiai yra iš dizaino, architektūros, fotografijos, meno ar kitų kūrybinių terpių, tačiau to nėra reikalaujama ir renginiuose pranešėjai taip pat būna ir iškademinio bei verslo pasaulio. Versle Pecha Kucha pristatymo formatas yra labai išpopuliarėjęs ir naudojamas vidinių organizacijos susitikimų metu, siekiant apriboti pranešimo trukmę, verčiant pranešėjus koncentruotis į detales, iki minimumo sumažinti pertaukimų skaičių bei visiškai atsikratyti įvairaus informacinio triukšmo.
Władysław Bartoszewski

Biografija

1940–1941 m. kalėjo Aušvico koncentracijos stovykloje, paleistas dėl sunkios ligos. Nacių okupacijos metais buvo vienu iš pogrindinės žydų gelbėjimo organizacijos „Žegota“ (Rada Pomocy Żydom) kūrėjų, mokėsi slapta veikusiame Varšuvos universitete, dirbo Armijos Krajovos štabo informacijos ir propagandos biure. 1944 m. Varšuvos sukilimo dalyvis.
Pokario metais LLR valdžia V.Bartoševskį keletą kartų kalino (1946–1948, 1949–1954 m.). 1963–1981 m. jis buvo nelegalus Laisvosios Europos radijo bendradarbis, 1972–1983 m. vadovavo lenkų PEN klubui.
1980 m. tapo opozicinio Solidarumo judėjimo nariu. 1981 m. Lenkijoje įvedus karinę padėtį, internuotas. Išlaisvintas 1982 m.
1990–1995 m. buvo Lenkijos ambasadorius Austrijoje. 1997–2001 m. buvo IV-ojo šaukimo Lenkijos Senato narys.
V. Bartoševskis du kartus buvo Lenkijos Užsienio reikalų ministru : 1995 m. Juzefo Oleksio, ir 2000–2001 m. Ježio Buzeko vyriausybėse.
Nuo 2001 m. vadovauja Valstybinei lenkų kovų ir aukų atminimo įamžinimo tarybai. Nuo 2007 m. yra Lenkijos ministro pirmininko Donaldo Tusko kanceliarijos valstybės sekretorius.
OFK Teplička nad Váhom

Istorija

Klubo ištakos siekia 1928 m. Namų stadionas talpina 1000 žiūrovų (iš jų 160 vietų yra sėdimos).

Pasiekimai

2015–16 2. Liga Rytų grupėje buvo dešimtoje vietoje. Kovojo dėl išlikimo, bet prarado vietą Antroje lygoje.
Šv. Pauliaus sala (Malta)

Šv. Pauliaus sala (malt. Il-Gżejjer ta' San Pawl, angl. St Paul's Island) – nedidelė salelė, esanti netoli šv. Pauliaus įlankos. Kartais vertinama kaip dvi salos, kadangi, priklausomai nuo jūros lygio ir audringumo, salas jungianti sąsmauka kartais būna užlieta. Drauge su kitomis septyniomis salomis sudaro Maltos archipelagą ir Maltos Respubliką.
Prieš keliasdešimt metų salą paliko vienintelis čia gyvenęs ūkininkas, tad dabar ji – negyvenama.

Legenda

60 m. Romos imperijos Palestinos regiono gubernatorius Porcius Festus įsakė apaštalui Pauliui leistis į kelionę laivu nuo Cezarėjos iki Romos ir stotis prieš imperatoriaus Nerono teismą.
Apaštalas ir kiti erezija kaltinami žmonės buvo įsodinti į galerą ir išplukdyti.
Ilgainiui oras pasikeitė, prasidėjo audra. Žmonės pradėjo nerimauti, tačiau apaštalas juos nuramino: „Jūs nieko nevalgėte 14 dienų, laukdami audros. Šiandien jūs privalote valgyti. Dievo angelas pasakė man, kad niekas nežus, visi bus išgelbėti ir saugiai apsistos saloje.“
Taip ir atsitiko. Kaip parašyta „Apaštalų darbuose“, kai galera priartėjo prie salos, žmonės šoko į vandenį ir plaukė kranto link.
Taip buvo išgelbėtos visos 276 gyvybės.
Greičiausiai šį legenda byloja būtent apie šv. Pauliaus salą, nors iki šių laikų tai lieka diskutuotinu dalyku.
Jugoslavijos karalystė

Susikūrimas

Naujoji valstybė sujungė Serbiją ir Juodkalniją su subyrėjusios Habsburgų monarchijos dalimis: Kroatija-Slavonija, Voivodina, Dalmatija, Krajna ir Pietų Štirija bei Bosnija-Hercegovina.
Jau kuriantis valstybei egzistavo skirtingos būsimosios valstybės sandaros sampratos. Iki tol Austrijai-Vengrijai priklaususių teritorijų slavai siekė federacinės struktūros, tuo tarpu Serbijos vyriausybė norėjo sukurti centralizuotą unitarinę valstybę. Dėl Italijos siekių išplėsti savo teritoriją į Istriją ir Dalmatiją valstybė buvo įkurta paskubomis, o sprendimas dėl Jugoslavijos valstybės sandaros atidėtas, nes įtakingos abiejų pusių politinės jėgos sutarimo nesugebėjo pasiekti.

Tautiniai nesutarimai

Galiausiai buvo sukurta centralizuota Serbų, kroatų ir slovėnų karalystė, kurioje dominavo serbai. Tai neatitiko federacijos siekusių kroatų tikslų. Sostinė ir centrinis aparatas buvo Belgrade, kur vyravo didžiaserbiška tautinė idėja. Ilgą laiką kovoję dėl autonomijos Vengrijos karalystėje kroatai bendra valstybe buvo labiausiai nusivylę. Aristokratinis serbų nacionalizmas bandydamas įsiviešpatauti bendroje valstybėje, susidūrė su kroatų aristokratinio ir biurokratinio nacionalizmo mišiniu bei buržuaziniu slovėnų nacionalizmu.
Prieštaravimai tarp skirtingų tautų per 70 metų daugiatautės valstybės istoriją taip ir nebuvo įveikti. Jau tarpukaryje tai lėmė valstybės egzistavimui grėsusias krizes, kai kovojančiosios pusės buvo pasiskirsčiusios iš esmės pagal tautinį principą. Kita Jugoslaviją kamavusi problema buvo skirtingas ekonominio, kultūrinio ir socialinio išsivystymo lygis susijungusiose šalyse. Labiausiai išsivysčiusiomis buvo anksčiau Dunojaus monarchijai priklausiusios Slovėnija, Kroatija ir Vojevodina. Šios šalys prie bendrojo Jugoslavijos socialinio produkto prisidėjo žymiai daugiau, nei likusios dalys. Išsivystymo atotrūkis tarp Pietų ir Šiaurės dar labiau išryškėjo paskutiniajame Jugoslavijos valstybės egzistavimo etape XX a. 9-ame dešimtmetyje.

Žlugimas

Kai 1941 m. balandžio mėnesį Trečiasis Reichas paskelbė Jugoslavijai karą, valstybė dėl savo vidinių prieštaravimų sužlugo per keletą dienų, o agresoriams nebuvo rimtai pasipriešinta. Okupantai pasinaudojo vienybės tarp jugoslavų trūkumu – kai kurios dalys buvo aneksuotos, kitos perduotos Vengrijai, Bulgarijai ir prijungtos prie Italijos kolonijos Albanijos, o Kroatijoje sukurtas fašistinis marionetinis režimas. Netrukus Jugoslavijoje susikūrė partizanų daliniai, kurie kovojo su okupantais: iš pradžių stipriausiais buvo monarchijai ištikimų četnikų daliniai, tačiau greitai dominuoti ėmė komunistų partizanai, vadovaujami Josipo Broz Tito.
Nesėkmių ruožas

Turinys

Marijo dirba slaugytoju ligoninėje, o jo žmoną Niną kur kas labiau domina televizorius nei vyras. Netikėtai jis laimi loterijoje 15 milijonų lirų, tačiau nusprendžia niekam to nesakyti. Paslapčia jis įsigyja naują automobilį ir pradeda savo svajonių gyvenimą, tačiau problemos prasideda kai apiplėšimą įvykdžiusi gauja pavagia jo mašiną...
Malonumas trims

Turinys

Po savo meilužio sužalojimo praleidusi 18 mėnesių psichiatrinėje ligoninėje, Martina grįžta namo. Paaiškėja, kad gydymas nedavė norimų rezultatų ir ji kartu su vyru grįžta prie senų žaidimų: rasti auką, su ja kurį laiką žaisti seksualinius žaidimus, o vėliau nužudyti, organus saugant namo rūsyje esančiame „muziejuje“. Naujausiu jų taikiniu tampa kaimynystėje gyvenančio diplomato duktė Cecilija. Mergina įsitraukia į jai pasiūlytus seksualinius žaidimus ir tampa Čarlzo meiluže, o šis nusprendžia šį kartą paaukoti ne merginą, o savo ligotą žmoną...
Accenture

Accenture (anksčiau Andersen Consulting) – stambiausia pasaulyje vadybos konsultavimo įmonė. Ši įmonė aptarnauja 96 Fortune Global 100 bendroves ir daugiau nei tris ketvirtadalius Fortune Global 500 įmonių. Šiuo metu (2017) bendrovėje dirba 425 000 darbuotojų 120 pasaulio šalyse. Bendrovė „Andersen Consulting“, teikianti konsultacijas vadybos ir technologijų klausimais, nuo 2001 m. pakeitė pavadinimą į „Accenture“. Sprendimas pakeisti pavadinimą buvo priimtas po to, kai rugpjūtį buvo nutartas ginčas tarp „Andersen Consulting“ ir giminingos apskaitos ir audito bendrovės „Arthur Andersen“. Po ginčo, kuris tęsėsi kelerius metus, „Andersen“ grupė oficialiai iširo. „Accenture“ yra sudurtinis žodis, kuris sujungia žodį „accent“ (akcentas) ir „future“ (ateitis), aiškinama „Arthur Consulting“ pareiškime. Pavadinimas rodo, jog bendrovė nori padėti savo klientams susikurti ateitį.
Traupio herbas

Aprašas

Herbo skydo sidabriniame lauke žalias išrautas šerinės kalnarūtės keras.
Šis į Lietuvos Raudonąją knygą įrašytas nykstantis augalas, vienas iš rečiausių Lietuvoje sporinių induočių, jau daug metų želia ant senosios akmeninės Traupio kapinių tvoros, o Lietuvoje tokių vietų – tik kelios.
Šerinę kalnarūtę Traupyje prieš keliolika metų pamatė ir pirmą kartą ją atpažino tuo metu mokyklos direktoriumi dirbęs gamtininkas, dabar Anykščių meras Sigutis Obelevičius. Tik kalnuose sutinkamą augalą, jo nuomone, į Traupį atpūtė vėjas, toli nešiojantis jo sporas iš artimiausių nuo Lietuvos Skandinavijos ar Tatrų kalnų.

Istorija

2008 m. rugpjūčio 25 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1K-1484. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Alfred Naujocks

Alfred Naujocks (Alfredas Naujokas, dar Alfred Helmut Naujocks, dar žinomas kaip Hansas Miuleris, vok. Hans Müller, Alfredas Bonsenas, vok. Alfred Bonsen, Rudolfas Miobertas, vok. Rudolf Möbert, 1911 m. rugsėjo 20 d. Kylyje – 1966 m. balandžio 4 d. Hamburge) – SS karininkas, vadovavęs Gleivico (Gleiwitz) operacijai, tapusiai vienu iš Vokietijos-Lenkijos karo (Antrojo pasaulinio karo pradžia) pretekstų.

Biografija

Į SS įstojo 1931 m., SD (Sicherheitsdienst) narys nuo SD įkūrimo 1934 m. iki 1941 m. sausio mėn., SS kariuomenės narys nuo 1941 m. sausio mėn. iki 1942 m. vidurio.
1939 m. rugpjūčio 31 d. jis, tuo metu šturmbanfiureris (SS majoras), vadovavo Vokietijos pasienio Gleiwitz radijo stoties puolimui, kurį atliko lenkų uniformomis perrengti žmonės. Lenkams priskirtas užpuolimas tapo vienu pretekstų, leidusių Vokietijai pateisinti Lenkijos puolimą.
1939 m. lapkričio mėn. dalyvavo Venlo inicidente, kuomet vokiečiai Nyderlandų teritorijoje paėmė į nelaisvę du Didžiosios Britanijos žvalgybos karininkus ir nušovė vieną Nyderlandų karininką, veikusius prieš Vokietiją (vadinamasis „Venlo incidentas“).
1941 m. atleistas iš SD, nes užginčijo Reinhardo Heidricho (Reinhard Heydrich) įsakymą. Jo karininko laipsnis buvo sumažintas, ir jis atsidūrė SS daliniuose Rytų fronte. Nuo 1942 m. (dėl sveikatos problemų) perkeltas į Vakarų Europą, kariuomenės daliniuose Belgijoje iki 1944 m. rugsėjo mėn. tarnavo kaip ekonominis administratorius. Jo veikla, spėjama, susijusi su kelių Belgijos Pasipriešinimo narių mirtimis.
Gavęs oberšturmfiurerio (SS vyresniojo leitenanto) laipsnį dalyvavo diversijose ir teroristinėse operacijose prieš danus (1943 m. gruodis – 1944 m. ruduo).
1944 m. spalio 19 d. pasidavė sąjungininkams, kurie jį sulaikė kaip galimą karo nusikaltėlį.

Po karo

Liudijo Niurnbergo procese. Rašytiniuose parodymuose pareiškė, kad užpulti Vokietijos radijo stotį Gleivice įsakė Reinhardas Heydrichas ir gestapo viršininkas Heinrichas Miuleris (Heinrich Müller).
Po karo buvo verslininkas Hamburge. Savo memuarus pardavė žinisklaidai kaip „žmogus, kuris pradėjo karą“ (The Man who Started the War).
Spėjama, kad jis padėjo Otui Skorceniui (Otto Skorzeny) vykdyti organizacijos ODESSA veiklą – padėti buvusiems SS karininkams išvykti į Pietų Ameriką, kad tie išvengtų persekiojimo kaip karo nusikaltėliai.
Teigiama, kad A. Naujokas mirė 1960 m. balandžio 4 d., nors kai kurie šaltiniai nurodo, kad tai įvyko 1966 ar 1968 m.
Akrostichas

Akrostichas (gr. akros 'kraštinis' + stichos 'eilutė') – eiliuotas tekstas, kurio eilučių pirmosios raidės, skaitant nuo viršaus į apačią, sudaro žodį arba posakį. Dažnai – rašytojo ar poeto vardą ir pavardę.
Akrostichus mėgo kurti Antikos ir Renesanso epochų poetai.
Lietuvių literatūroje seniausias žinomas akrostichas yra 1547 m. Martyno Mažvydo išleisto „Katekizmo“ pratarmėje. Jos pirmosios eilučių raidės slepia autoriaus vardą ir pavardę.
Gediminas Vaišnora

Biografija

1958–1966 m. mokėsi Kazlų Rūdos vidurinėje mokykloje, 1966–1972 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, mokytojas.
1966–1972 m. Kazlų Rūdos pagalbinės mokyklos auklėtojas, 1972–1974 m. Kazlų Rūdos vidurinės mokyklos mokytojas, 1974–1986 m. direktoriaus pavaduotojas, 1986–1997 m. Kazlų Rūdos Kazio Griniaus vidurinės mokyklos direktorius, 1997–2001 m. Marijampolės vaikų sporto mokyklos instruktorius metodininkas, nuo 2001 m. Kazlų Rūdos sporto centro direktorius, nuo 2006 m. direktoriaus pavaduotojas, nuo 2010 m. Kazlų Rūdos specialiosios mokyklos mokytojas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2000 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kazlų Rūdos skyriaus narys, 2000 m. ir nuo 2001 m. LSDP Kazlų Rūdos skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys.
1990–1994 m. Kazlų Rūdos miesto tarybos deputatas, 1990–1995 m. Marijampolės rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. ir 1997–2000 m. Marijampolės rajono savivaldybės tarybos narys, 1995–1997 m. LDDP sąraše, nuo 1997 m. LSDP sąraše; 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos narys. 2000–2003 m. ir valdybos narys, Švietimo, sporto, kultūros ir jaunimo reikalų komiteto pirmininkas.
Sutuoktinė Irena-Marija, vaikai Aidas, Žilvinas, Eglė.
Raimundas Lideika

Raimundas Lideika (g. 1965 m.) – teisininkas, verslo teisės advokatas, didžiausios Lietuvoje advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai LAWIN“ partneris, vienas jos steigėjų.

Biografija

1990 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete baigė teisės studijas, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1990 m. iki 1992 m. rugsėjo mėn. Vilniaus m. 1–osios advokatų kontoros teisininkas, nuo 1991 m. advokatas, nuo 1992 m. rugsėjo 15 d. advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai" (nuo 2005 m. kovo 31 d. „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai LAWIN“) advokatas, partneris. Praktikos sritys – teismo procesas, sprendimų pripažinimas ir vykdymas; darbas; socialinė apsauga, imigracija, transportas ir prekybinė laivyba. Iki 2009 m. Vilniaus komercinio arbitražo teismo arbitras. Civilinių ir baudžiamųjų bylų advokatas.
Moka rusų kalbą.
Raistiniai (Punskas)

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas minimas nuo 1642 metų. 1906 m. Raistiniuose buvo pastatytas pirmasis Punsko – Seinų krašte saviveiklininkų spektaklis. Tarpukaryje veikė lietuviškų organizacijų skyriai. 1957 m. gruodžio 29 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 171 žmogus, iš kurių 86 lenkai ir 85 lietuviai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Literatūra

Tarybų Lietuvos enciklopedija, 4 tomas, Vyriausioji Enciklopedijų Redakcija, Vilnius, 1988, 496 psl.
Skaitmeninė fotografija

Skaitmeninė fotografija yra šiek tiek panaši į tradicinių fotoaparatų fotografija. Skaitmeniniuose fotoaparatuose vietoj tradicinės fotojuostos yra puslaidininkinė šviesai jautri plokštelė, kurioje objektyvas projektuoja vaizdą. Plokštelėje šviesa sukuria elektros krūvius, kuriuos specialus mikroelektroninis įrenginys nuskaito ir paverčia skaitmeniniais signalais. Skaitmeninė informacija yra įrašoma į atminties kortelę. Priklausomai nuo atminties kortelės įrašymo talpos galima įrašyti daugiau ar mažiau nuotraukų.
Teheranas

Istorija

Įkurtas apie IX a., greta žymaus tuomet miesto Rėjaus (dabar Rėjus yra Teherano dalis). Ibn Haukalas 924 m. apie tuometinį Teheraną rašė: „Gyventojai daugiausia laiko praleidžia požeminėse uolose, o jų pagrindinis užsiėmimas – praeinančių karavanų užpuolimai ir plėšimai“.
Kaip miestas minimas nuo XII a. Vėlesnės kronikos mini, kad čia, kaip į vasaros rezidenciją atvykdavo kunigaikščių šeima. Kai 1221 m. mongolai sugriovė Rėjų, jo gyventojai persikėlė į Teheraną ir nuo to laiko miestas pradėjo smarkiai plėstis. Gyvenvietė virto klestinčiu prekybos miestu.
Kai 1789 m. kadžarų valdovas Aga Mohamedas Chanas suvienijo Persiją, Teheraną pasirinko sostine, o 1796 m. jame karūnavosi šachu. Nuo tada Teheranas buvo karališku miestu iki 1979 m., kai Mohamedas Reza Pehlevis pabėgo į užsienį.
Keletą metų prieš nuvertimą iš sosto šachas Reza Pehlevis įsakė miesto centre pastatyti 45 m aukščio karališkąjį bokštą, skirtą persų monarchijos 2500 metų jubiliejui.

Tarptautiniai santykiai

Kai Teherane grupė fanatiškai nusiteikusių jaunuolių paėmė įkaitais JAV ambasados Teherane personalą, prasidėjo konfliktas su JAV. 66 JAV piliečiai nelaisvėje buvo laikomi 444 dienas (1989 m. lapkritį - 1991 m. sausį). XX a. dešimtojo dešimtmečio viduryje Iranas atnaujino santykius su JAV ir Vakarų pasauliu.
Rimantas Leonardas Lajus

Rimantas Leonardas Lajus (g. 1942 m. birželio 2 d. Kaune) – Lietuvos architektas.

Biografija

1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1966–1971 m. dirbo Miestų statybos projektavimo institute Vilniuje, 1971–1995 m. šio instituto Klaipėdos skyriuje, nuo 1995 m. dirba bendrovėje „Klaipėdos miestprojektas“.
Adenokarcinoma

Adenokarcinoma (adenocarcinoma iš gr. adēn – liauka ir karcinoma) – piktybinis liaukinio epitelio auglys. Kai kurios adenokarcinomos gamina gleives ar kitokį sekretą.
Standžiuose organuose tai neryškiai nuo aplinkinio audinio atsiribojęs mazgas, tuščiaviduriuose organuose – grybo pavidalo, dažnai išopėjusi išauga. Dažniausiai adenokarcinoma susidaro skrandžio, gimdos ir kitų organų gleivinėje.
Mikroskopinė auglio sandara įvairi. Kartais jo ląstelės sudaro ryškias liaukines struktūras, kartais – ne.