google/wiki40b huggingface dataset:
Pranas Brazinskas

Pranas Brazinskas (1924 m. Beižonių kaime, Trakų apskrityje – 2002 m. Santa Monika, JAV) – pirmasis asmuo buvusioje TSRS užgrobęs lėktuvą ir juo pabėgęs į užsienį.

Biografija

Baigė Beižonių pradinę mokyklą, vėliau – Žiežmarių žemės ūkio mokyklą. Dirbo Vievio vidurinės mokyklos ūkvedžiu, Vievio kooperatyvo ūkinių prekių sandėlio vedėju. 1955 m. už naudojimąsi tarnybinėmis pareigomis (didesnėmis kainomis ir be dokumentų pardavinėjo statybines medžiagas) P. Brazinskas buvo nuteistas. Po amnestijos liko gyventi Uzbekijoje.
1970 m. spalio 15 d. kartu su penkiolikmečiu sūnum Algirdu užgrobė Aeroflot lėktuvą An-24, skridusį maršrutu Batumis-Suchumis. Lėktuve skrido 46 keleiviai. Nupjautvamzdžiu šautuvu nušovė stiuardesę Nadeždą Kurčenko, sužeidė pilotą, šturmaną bei vieną keleivį ir privertė nutupdyti lėktuvą Turkijos mieste Trabzone.
Turkijos valdžia nepakluso TSRS valdžios reikalavimui ir negrąžino Brazinskų. Turkijos teismas P. Brazinską nuteisė aštuonerius, o Algirdą – dvejus metus kalėti. 1974 m. gegužės 21 d. Turkijos Respublikos 50-mečio proga Brazinskai buvo paleisti iš kalėjimo.
Negavęs JAV politinio pabėgėlio statuso, P. Brazinskas kartu su sūnumi persikėlė į Venesuelą. Skrisdami į Kanadą nelegaliai liko JAV, išeiviams lietuviams reikalaujant jiems leista čia gyventi.
P. Brazinskas su sūnumi persikėlė gyventi į Kalifornijos miestą Santa Monika, dirbo dažytoju, pasiketė pavardę, tapdamas Frenku Vaitu.
2002 m. vasario mėn. P.Brazinską konflikto metu nužudė sūnus Algirdas, už ką buvo nuteistas 20 metų kalėti.
Neftečala

Istorija

1959 m. gavo miesto teises.
Lauro Raatz S.A.

Lauro Raatz S.A. – Paragvajaus matės gamybos bendrovė. Prekės ženklas – „Pajarito“. Įsikūrusi Itapujos departamento Belja Vistos mieste. Bendrovė įkurta 1956 m. Lauro Raatz. Gamina tradicinę matę, taip pat matę su aromatinėmis žolelėmis, citrinomis, matę arbatos pakeliuose, guampas, bombiljas, termosus matei laikyti ir gerti. Nuo 1985 m. matė „Pajarito“ eksportuojama į įvairias pasaulio šalis: Vokietiją, Kanadą, Kiniją, JAV, Slovėniją, Ispaniją, Norvegiją, Japoniją, Rusiją, Taivaną.
FK Voždovac

Istorija

2005 metais prie „Voždovac“ klubo prijungtas bankrutavęs FK Železnik klubas.
Tiubingeno universitetas

Tiubingeno universitetas (vok. Eberhard Karls Universität Tübingen, Tiubingeno Eberhardo Karlo universitetas) - vienas seniausių Vokietijos universitetų (maždaug 50-ta seniausia aukštoji mokykla Europoje), Tübingene (Viurtembergas), 40 km į pietus nuo Stuttgart. 24 000 studentų (2009/2010 m. m.).

Istorija

1477 m. įkurtas grafo Viurtembergo hercogo Eberhard I (Eberhard im Barte) pastangomis ir pavadintas jo vardu. Be to pavadinime yra pirmasis Viurtembergo hercogo Karl Eugen vardas. Steigimo iniciatorė - Mechthild von der Pfalz, Eberhard I motina, Austrijos erchercogė.

Struktūra

14 fakuletų. Gamtos mokslai, humanitariniai mokslai - vyraujantys. 30 studijų krypčių.
Rabakas

Istorija

Rabakas vilajeto sostine tapo 1994 m.
Nanotechnologija

Nanotechnologijos yra tarpdisciplininė taikomojo mokslo ir technologijų šaka, apimanti darbą su mažomis medžiagų dalelėmis - nanodalelėmis, matuojamomis nanometrais (viena milijardinė metro dalis) bei jų pritaikymą technologijose. Nanotechnologijos apima medžiagas ir objektus ne didesnius nei apytiksliai 100 nm.
Nanotechnologijos remiasi taikomosios fizikos, medžiagų mokslo, koloidų mokslų, įrangos fizikos, supramolekulinės chemijos, šiek tiek mechanikos ir elektrotechnikos disciplinomis.
2007-ais metais mokslininkai iš Techniono universiteto (angl. The Technion – Israel Institute of Technology) visą hebrajų kalba parašytą Senojo Testamento tekstą sugebėjo patalpinti ant 0,5 kvadratinio milimetro pločio auksu padengtos titnago plokštės.
Geologinė Mėnulio laiko skalė

Mėnulio stratigrafija

Pagrindiniai Mėnulio paviršių veikę procesai yra susidūrimai ir vulkanizmas. Naudojantis standartiniais stratigrafijos principais, įmanoma nustatyti įvykių seką. Labiausiai tam naudingi susidūrimų palikti krateriai, kadangi jie susiformuoja staigiai, o, tarkim, Mėnulio jūrų dugną suformavę vulkaniniai procesai truko apie 3 mlrd. metų.
Mėnulis yra vienintelis Saulės sistemos kūnas, išskyrus Žemę, kurio paviršiaus mėginius mes turime. Sugretindami mėginių amžius, gautus Apollo misijų metu, su geologiniais dariniais, galime nustatyti apytiksles Mėnulio periodų ribas. Mėnulio geologinę laiko skalę sudaro penki geologiniai periodai: Kopernikis, Eratostenis, Imbris, Nektaris bei Pre-nektaris.

Mėnulio geologinės skalės periodai

Lietuviški periodų pavadinimai nėra visuotinai priimti. Lietuviški mėnulio geologinių periodų pavadinimai sudaryti panaudojus Žemės geologinių periodų pavadinimų sudarymo principus.

Pre – nektaris

Šis laikotarpis prasidėjo susiformavus kietai Mėnulio plutai, o baigėsi susidarius Nektaro jūrai. Nektaro jūra – tai artimojoje Mėnulio pusėje esantis daugelio žiedų smūginis baseinas. Iš šio laikotarpio rasta apie 30 smūginių baseinų, pats seniausias iš jų yra Aitkeno baseinas.

Nektario periodas

Nektario periodas apima visus įvykius tarp Nektaro jūros ir Lietų jūros baseinų susidarymo. Iš šio periodo atpažįstama apie 12 baseinų, tarp jų – Ramybės jūra ir Krizių jūra. Kol kas nėra visiškai tiksliai žinomas Nektaro baseino amžius – jis svyruoja tarp 3,85 mlrd. metų ir 4,1 mlrd. metų.

Imbrio periodas

Imbrio periodas dalinamas į ankstyvąją ir vėlyvąją epochas. Ankstyvoji imbrio epocha apibrėžiama kaip laikotarpis tarp Lietų jūros ir Rytų jūros susiformavimo. Manoma, kad Lietų Jūra susidarė maždaug prieš 3,85 mlrd. metų. Iš šio laikotarpio nustatytas tik vienas daugelio žiedų baseinas – Šrėdingerio baseinas. Po jo nesusiformavo jokių didelių daugelio žiedų baseinų, tai liudija apie smarkių susidūrimų su dideliais kūnais sumažėjimą.
Vėlyvoji imbrio epocha apibrėžiama kaip laikotarpis tarp Rytų baseino susidarymo ir laiko, kada tam tikro dydžio (DL) krateriai buvo sunaikinti erozijos procesų. Manoma, kad Rytų baseinas galėtų būti iki 3,84 mlrd. metų senumo. Šioje epochoje išsiliejo apie du trečdaliai Mėnulio jūrų dugną sudarančios bazaltinės lavos. Šį lava užpildė senesnių smūginių baseinų dugnus.
Dotnuva

Aplinkinės gyvenvietės

AKADEMIJA – 4 km
Valučiai – 3 km
Aušra – 1 km 
 Ąžuolaičiai – 4 km
KĖDAINIAI – 11 km

Pavadinimo kilmė

Nors lotyniškuose raštuose 1382 m. minima forma Datinen, vėlesnė vyraujanti forma buvo Dotnava (vartota iki 1925 m.). Anksčiau šiuo vardu vadinosi ir šalia miestelio pratekanti upė – Dotnuvėlė, tad manoma, kad miestelio pavadinimas kilo nuo upėvardžio ir yra hidroniminės kilmės.
Alloa Athletic FC

Istorija

Klubas įkurtas 1878 m.
Suešano kalnagūbris

Suešano kalnagūbris (kin. 雪山山脈, pinyin: Xuěshān Shānmài 'Sniego kalnai') – kalnų grandinė šiaurės Taivane. Pietryčiuose susiduria su Čungjango kalnagūbriu. Aukščiausia Suešano kalnagūbrio viršukalnė yra Suešanas ('Sniego kalnas'), kurio aukštis siekia 3886 m virš jūros lygio. Aplink Suešano ir Dabadzianšano kalnus eina Šeipos nacionalinio parko teritorija.
Afrikos lengvosios atletikos konfederacija

Afrikos lengvosios atletikos konfederacija (CAA) – Afrikos šalių lengvosios atletikos organizacija, rengianti Afrikos lengvosios atletikos čempionatą ir prižiūrinti regiono nacionalines federacijas. Konfederacijos būstinė įkurta Senegale.
Viktoras Kybartas

Biografija

1953 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) fizikos studijas. 1956 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato disertaciją. 1958–1965 m. buvo VU Fizikos ir matematikos fakulteto, 1965–1982 m. – VU Fizikos fakulteto dekanas. 1971–1988 m. buvo VU Fizikos fakulteto Radiofizikos katedros vedėjas. 1980 m. profesorius. 
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
V. Kybartui teko ne kartą nuo sovietinės valdžios ginti Fizikos fakulteto studentų šventę – Fiziko dieną.
Skardžiai (Joniškis)

Istorija

1662 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje.
Slovėnijos futbolo varžybos 2012–2013 m.

Pereinamosios rungtynės

Dob klubas, kuris Antroje lygoje užėmė antrąją vietą nepasinaudojo teise sužaisti pereinamųjų rungtynių su ND Mura 05. 
Vėliau ND Mura 05 nesugebėjo licencijuotis Pirmos lygos 2013/2014 m. sezonui. 
Į Pirmą lygą pakilo Antroje lygoje trečią vietą užėmusi Novo Mesto „Krka“.
Čiurlionio kalnai

Čiurlionio kalnai (rus. гора Чурляниса) – bazaltinė plynaukštė Rusijai priklausančiame Prano Juozapo salyne, Hukerio saloje, Tichajos įlankos pakrantėje. Ją dengia ledynas, vadinamas Čiurlionio ledyniniu kupolu.

Pavadinimo kilmė

Vietovę Čiurlionio kalnais 1913 m. pavadino Georgijaus Sedovo arktinės ekspedicijos narys dailininkas N. Pineginas. Įlanka ir pakrantė jam priminė Čiurlionio (1875–1911) paveikslą „Ramybė“.
Kubos ginkluotosios pajėgos

Istorija

Nuo 1966 iki 1990 m. intensyvus bendradarbiavimas su TSRS leido tiek sustiprinti Kubos ginkluotąsias pajėgas, kad šios tapo galingiausios Lotynų Amerikoje. Kubos ginkluotosios pajėgos ėmė veikti ir užsienio šalyse. Pirmoji karinė Kubos misija buvo Ganoje. 1963 m. Kubos kariškiai pasirodė Alžyre. Kuba siuntė savo dalinius į Siriją 1973 m., Etiopiją 1978 m., Angolą 1975–1989 m., Nikaragvą ir Salvadorą po 1980 m.
TSRS rėmė Kubą tiek finansiškai, tiek karine įranga. 1994 m. Kubos ginkluotosiose pajėgose buvo apie 235 000 karių, o dabar sumažėjo iki 80 000.
1989 m. vyko ginkluotųjų pajėgų ir vidaus reikalų ministerijos valymas. Generolas Arnaldas Očoa (Arnaldo Ochoa) ir vidaus reikalų ministerijos pulkininkas Antonio de la Guardia bei brigados generolas Patricio de la Guardia buvo nuteisti už korupciją ir narkotikų gabenimą. Očoa ir Antonio de la Guardia buvo sušaudyti. Po šios bylos Kubos kariuomenė buvo žymiai sumažinta. Daug armijos karininkų buvo perkelti į vidaus reikalų ministeriją.
Kubos karinė galia labai sumažėjo po to, kai ją nustojo remti TSRS. Dabar Kubos ginkluotosiose pajėgose yra 79 000 karių. JAV Gynybos žvalgybos agentūra 1998 m. pranešė, kad Kubos sukarintųjų organizacijų kovinė parengtis per praėjusius 7 metus labai suprastėjo, tačiau išlaikė potencialą „padaryti priešo įsiveržimą brangiu“. Kuba priėmė „liaudies karo“ strategiją, kas parodo ginamąjį dabartinės Kubos kariuomenės pobūdį.
Robert Indiana

LOVE

Vienas žymiausių R. Indianos darbų yra žodis didžiosiomis raidėmis LOVE (meilė), patalpintas kvadrate, su pakreipta O raide. Pirmą kartą šis kūrinys pasirodė kaip kalėdinis atvirukas, sukurtas Niujorko Šiuolaikinio meno muziejui 1964 m. Šis vaizdas panaudotas išleidžiant 8 centų vertės JAV pašto ženklą 1973 m., pirmąjį iš „meilės ženklų“ serijos. Skulptūros su šiuo žodžiu pastatytos įvairiuose JAV ir pasaulio miestuose.
Dekretalistika

Dekretalistika – bažnytinės teisės mokykla, tęsusi XII a. pradėtą ankstesnių kanonistų (dekretistų) veiklą, jos atstovai – dekretalistai.
Dekretalistai tyrė Katalikų Bažnyčios popiežiaus laiškus, tapusiais bažnytinės teisės šaltiniais. Abiejų teisės mokyklų atstovai universitetuose dėstė Graciano dekretą (Decretum Gratiani) ir popiežių dekretus (Decreta Paparum), rašydavo „Summae“ („didžiosios sintezės“) ir „Lecturae“, taip pat ir komentarus. Kanonistai komentavo kiekvieną popiežiaus teisės aktų rinkinį, sudarinėdavo standartines glosas, – kaip ir glosatoriai – pastabas rašė teksto pakraštyje. Tokio tipo glosa buvo, pavyzdžiui, sukurta IV Laterano susirinkimo, vykusio 1215 m., teisės aktams.
Viduramžių dekretalistikos darbus bei dekretalijas tiria Miuncheno universiteto Viduramžių kanonų teisės S. Kutnerio institutas (Stephan-Kuttner-Institute of Medieval Canon Law).

Istorija

Ankstyvaisiais Viduramžiais nebuvo jokio vieningo bažnytinės teisės rinkinio. Institucijų nutarimai remti atskirais Bažnyčios susirinkimų arba Popiežių ir vyskupų sprendimais, o tai dažnai sąlygojo tarpusavio prieštaravimus bei skirtingas normas, atitinkamus sprendimus. Prieštaravimus pašalinti bandyta vėlesnėmis Popiežiaus dekretalijomis. Teisiniam tęstinimui užtikrinti buvo būtina tokius teisės aktus dokumentuoti, todėl buvo pradėti sudarinėti rinkiniai. Po vad. Decretum Gratiani (apie 1140 m.) ypač XIII a. itin paplito bažnytinės teisės rinkiniai: 1191–1226 m. buvo sudarytos 5 vadinamosios kompiliacijos (compilationes). 1226 m. kanonistas Tankred Popiežiaus Liucijaus III pavedimu sudarė Compilatio quinta; šis 5 knygų rinkinys tapo pavyzdžiu vėlesniems sudarinėtojams.

Atstovai

Dekretalistais laikomi Bernardus Parmensis, Johannes Teutonicus (Zemeke) iš Halberstadt, popiežius Inocentas IV, Henricus iš Segusio (Hostiensis, kadangi paskirtas Ostia kardinolu).
Dekeretalistai kaip bažnytinės teisės atstovai – priešingai nei legistai, t. y. romėnų teisės šalininkai – kanonų teisę laikė kaip pamatinę valstybinę santvarką pagrindžiančią normų sistemą, kartu ir Popiežiaus viršenybę, tokią nuostatą grindė popiežiaus dekretais (Decreta Paparum).
Laikrodis (žvaigždynas)

Laikrodis (Horologium, Hor) – 58-as iš 88-ių pagal dydį pietinio pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje nematomas. Blyškus, šviesiausia žvaigždė – trečiojo ryškio. 1763 m. žvaigždynui pavadinimą suteikė Nicolas Louis de Lacaille, kartu su kitais mokslinių prietaisų pavadinimais, pagerbiant Kristiano Heigenso išradimą.
Valdis Albergas

Biografija

1950 m. baigė Latvijos dailės akademiją, mokėsi pas K. Zemdegą, E. Melderį, T. Zalkalnį. Nuo 1968 m. Latvijos dailės akademijos dėstytojas, nuo 1983 m. profesorius.

Kūryba

Sukūrė paminklų („Maksimas Gorkis ir Janis Rainis Kemeriuose“, 1952 m., su O. Kaleisu; „Latvių šauliai“ Rygoje, 1971 m., architektai Dzintaras Driba, Gintas Lusis-Grinbergas); portretinių, teminių figūrinių kompozicijų („Skulptorius Karlis Zemdega“ 1956 m., „Violončelininkas“ 1963 m., reljefų.
Džiunglės

Džiunglės – karštose klimato juostose esantis tankus miškas, pavyzdžiui, drėgnieji atogrąžų miškai. Džiunglės vaidina labai svarbią reikšmę visoje Žemės ekosistemoje, manoma jog apie 40 % visų organizmų gyvena būtent džiunglėse.
Kadangi žodis neturi griežto apibrėžimo, jis taip pat naudojamas apibūdinti didele bioįvairove pasižyminčius miškus, tankiai apaugusius jaunais medeliais, lianomis ir įvairiais vijokliniais augalais.
Kartais smarkiai urbanizuota vietovė yra vadinama „betono džiunglėmis“.
2011 m. pasaulio vandens sporto čempionatas

Miestai kandidatai

2007 m. kovo 24 d. buvo paskelbta, jog čempionatą rengs Šanchajus. Paskutiniame etape Kinijos miestas nurungė Kataro sostinę Dohą.
Klužas-Napoka

Istorija

Miesto pradžia buvo II a. pr. užkariavus Dakiją imperatoriaus Trajano įkurta Romos legionų bazė Napoka. Tautų kraustymosi laikotapiu miestas sugriautas. Vėliau regioną užėmė vengrai. Karaliaus Ištvano V nurodymu buvusios romėnų kolonijos vietoje atkurtas miestas. 1270 m. gavo miesto statusą ir pradėjo augti.
1974 m. pervadinta Klužu-Napoka.
Soto-Tsvana

Soto-tsvanai (Sotho-Tswana) – kultūriškai ir lingvistiškai apibrėžta bantų tautų grupė, gyvenanti PAR, Mozambike, Botsvanoje, Zimbabvėje ir Zambijoje. Jie dažniausiai priešpastatomi kitai greta gyvenančiai kultūrinei lingvistinei grupei – nguniams.

Istorija

Soto-tsvanų protėviai į Pietų Afriką atsikėlė apie 200–500 m., paskutiniosios bantų migracijos metu. Skirtingai negu nguniai, kurie apgyvendino pajūrio teritorijas, soto-tsvanai apsigyveno Pietų Afrikos aukštikalnėse, vadinamame Highveld regione, esančiame tarp pajūrio žemumų rytuose bei pietuose ir Kalahario vakaruose.
Skirtingai nei nguniai, kurių tarpe introdukuoti kukurūzai ir sparčiai augo gyventojų skaičius, soto-tsvanai gyveno aukštikalnėse bei stepėse, ir jų gyventojų tankumas nebuvo didelis.
XIX a. pradžioje iš ngunių pusės prasidėjo ekspansija, vadinama žodžiu mfekanė į soto-tsvanų teritorijas. Tai skatino vietos tautų konsolidacijos procesus, kurių metu susikūrė pirmosios valstybės. Jas sukūrė basoto, bapedi, tsvanai. Viena basoto grupė (kololo) migravo tolyn į šiaurę, kol pasiekė dabartinės Zambijos teritoriją. Ten ji nugalėjo vietos valstybę Alujaną, vietoj jos įkurdami savo valstybę. Jų valdymo metu Zambijoje įsigalėjo užkariautojų kalba lozi.
XIX a. viduryje į soto-tsvanų teritorijas ėmė veržtis afrikanai, kurie kūrėsi šiose vietose, statė gyvenvietes. Susiformavo jų valstybės Transvalis, Laisvoji Oranžijos Valstybė ir kitos. Dar vėliau pretenzijas į teritoriją pareiškė Britų Imperija, kuri nugalėjo afrikanus. Britų užimtos sritys buvo padalintos tarp Pietų Afrikos, Bečuanalando (dab. Botsvana), Barotselando (dab. Zambija), Basutolando (dab. Lesotas).
Gardino zoologijos sodas

Istorija

Gardino zoologijos sodas buvo įsteigtas 1927 m. Adomo Mickevičiaus gimnazijos biologijos mokytojo Jano Kochanovskio iniciatyva. 1926 m. Kochanovskis kartu su savo mokiniais miesto parke įkūrė botanikos sodą, kuris 1927 m. įsigijo pirmuosius gyvūnus. Naujajame zoologijos skyriuje buvo 17 rūšių vietinės faunos. Po devynių metų, 1936 m. Gardino zoologijos sode buvo apie 400 eksponatų, tame skaičiuje leopardas, liūtas, stumbras. Zoologijos sodas buvo išlaikomas iš labdaros, padedant Gamtos mylėtojų draugijai ir dalyvaujant miesto magistratui. 1937 m. rudenį miestas iš Druckių-Liubeckių  kunigaikščių išpirko 0,4 ha žemės zoologijos sodui. 1939 m. sujungus Vakarų Baltarusiją ir Baltarusijos SSR, zoologijos sodas perėjo valstybės žinion. Kolekcija toliau augo, plėtėsi ir iki 1941 m. Gardino zoologijos sodas tapo vienu iš miesto kultūros, mokslo ir švietimo centrų. 
Antrasis pasaulinis karas beveik sunaikino zoologijos sodą. Vertingiausi gyvūnai buvo išvežti į Kenigsbergo zoologijos sodą, kiti žuvo. Sodo vedėjas Kochanovskis pasiliko okupuotame mieste ir 1942 m. buvo vokiečių sušaudytas. Karo frontui pasitraukus į Vakarus, 1944 m. gruodžio 12 d. Gardino valdžia nusprendė atkurti vienintelį šalies zoologijos sodą. 1945 m. sodas turėjo 5 eksponatus – du asilus, du elnius ir vieną povą. Zoologijos sodas vėl pradėjo veikti 1946 m. rugsėjo 28 d.

Rekonstrukcija

2012 m. buvo baigta zoologijos sodo rekonstrukcija, neliko nei vieno seno statinio, viskas buvo atnaujinta. Užbaigtos patalpos tiek šiltųjų kraštų, tiek mėgstantiems šaltį kanopiniams augintiniams, meškų buveinė, veterinarijos gydykla, pašarų sandėlis, patalpos didžiosioms katėms, vilkams, kupranugariams, voljerai su uolomis kalnų avinams ir ožiams, muflonams, paaukštinti voljerai sakalams ir kitiems plėšriesiems paukščiams, fazanams, apšiltintos buveinės paukščiams giesmininkams, papūgoms, terariumas. Buvo statoma buveinė drambliui, įrengiamas naujas akvariumas.
Šileliai (Balninkai)

Istorija

1913 m. minimas juodraštinėje Balninkų priešvedybinės apklausos knygoje.
Superpolicininkas

Turinys

Policininkas Deivas Spydas, nusiųstas į indėnų rezervatą išrašyti baudos už automobilio parkavimo taisyklių pažeidimus, netikėtai atsiduria NASA vykdomo eksperimento epicentre ir yra apšvitinamas radiacija. 
Kolegoms jau patikėjus jo žūtimi, Spydas pasirodo gyvas ir sveikas, ir netgi įgijęs nepaprastų galių: jis gali matyti kiaurai sienas, žvilgsniu judinti daiktus ir net skraidyti.
Naujieji įgūdžiai labai erzina sužadėtinę Eveliną bei su juo dirbantį seržantą Danlopą, tačiau padeda atskleisti nusikaltimus, apie kuriuos niekas ir nenutuokia. Vienintelė Spydo silpnybė: raudona spalva, kurią jis išvydęs laikinai praranda savo stebuklingus gebėjimus.
Netrukus jiems tenka tirti šulo, pavarde Torpedo, organizuotą netikrų pinigų gamybos tinklą, tačiau seržantas, susižavėjęs aktore Rouze Lebuš, išplepa jai Deivo paslaptis, nenutuokdamas, jog ji yra Torpedo bendrininkė.
Pamokslininkas su kulkosvaidžiu

Santrauka

Kol Semas sėdėjo kalėjime, jo žmona Lyn metė striptizo šokėjos užsiėmimą, susirado nuolatinį darbą bei pradėjo lankytis bažnyčioje. Semui tai nepatinka, tačiau viskas staiga pasikeičia, kai jis su draugu Doniu suorganizuoja apiplėšimą. Šis pavyksta, o vyrai sprukdami paima pakeleivį. Jis staiga užpuola juos su peiliu ir Semas kelis kartus jam smogia. Kūną jie išmeta pakelėje, tačiau įvykdyta žmogžudystė sukrečia Semą ir jis nusprendžia keistis: pradeda lankyti bažnyčią, susiranda darbą, atsikrato priklausomybės narkotikams ir atpratina nuo jų Donį. Netrukus sužino, kad jų užpuolikas išgyveno, ir tai palaiko Dievo ženklu.
Semas įkuria savo statybos įmonę, šeima persikrausto į naujus namus, tačiau jo gyvenimas vėl pasikeičia, išgirdus pamokslininką kalbant apie kenčiančius Ugandos gyventojus. Semas nusprendžia vykti į Afriką.
Čia dirbdamas statybose susipažįsta su karininku Dengu ir pamato sukrečiantį pilietinio karo baisumą. Grįžęs namo, Semas imasi statyti bažnyčią visuomenės atstumtiesiems, o neradęs jai pamokslininko – pats joje pamokslauti.
Antruoju Semo projektu tampa vaikų namai Ugandoje. Įsigyjęs žemės, pradeda statybas, nors vietos valdžia tai vertina nepatikliai. Netrukus sukilėliai sudegina visą stovyklą, tačiau Semas vėl viską atstato. Jis nuolatos grįžta namo, kur bando rinkti aukas, tačiau tai sekasi vis sunkiau. Verslas apleidžiamas, šeima pradeda pyktis, o nuolatiniai sukilėlių puldinėjimai verčia griebtis ginklo. Kova atrodo be pabaigos, tačiau Semas, įtikėjęs savo misija, atsisko visko, net šeimos namų ir statybų verslo, kad tik galėtų pagelbėti našlaičiais likusiems vaikams.

Apdovanojimai

Chriso Cornellio daina „The Keeper“ buvo nominuota Auksiniam gaubliui.
Vytartų liepa

Vytartų liepa – išskirtinio amžiaus ir išvaizdos liepa, auganti Pasvalio rajone, Vytartų km., kelio  2925  Raudonpamūšis–Vienžindžiai–Vytartai  šlaite, 0,8 km į šiaurę nuo arkinio Ustukių tilto per Mūšą (netoli Pasvalio). Priešingoje kelio pusėje yra įrengta autobusų stotelė, aplinkui driekiasi atviri dirbami laukai. Liepa matoma nuo plento  209  Joniškis–Žeimelis–Pasvalys . Paminklinis medis kelio nuorodomis nepažymėtas.
Šis medis laikomas savivaldybės botaniniu gamtos paveldo objektu, 1990 m. paskelbtas valstybės saugomu.

Istorija

Apie šią plačiašakę ir senus laikus menančią liepą yra pasakojama istorija, kad po ja, žygiuodamas per Lietuvą į Rusiją, į Borodino mūšį, poilsio trumpam buvo stabtelėjęs garsusis Napoleonas. Manoma, kad liepa pasodinta Vytartų dvaro valdytojų Chodakauskų šeimos atstovo, Napoleono armijos karininko Antano Chodakausko atminimui. Jis 1807-1814 m. dalyvavo Prancūzijos karuose nuo Ispanijos iki Rusijos, buvo apdovanotas Garbės Legiono Kavalieriaus Kryžiumi. Dvarininkų Chodakauskų kapavietėje netoliese išlikusi kita didžiulė Ustukių liepa.
2010 m. Brazilijos Grand Prix

Treniruotės

Abejose penktadienio treniruotėse greičiausias buvo Sebastian Vettel, o šeštadienį – Robert Kubica.
Algimantas Antanavičius

Biografija

1954 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. Dirbo „Komjaunimo tiesos“ redakcijoje stilistu, 1961–1978 m. „Vagos“, 1978–1992 m. „Mokslo“ leidyklose redaktoriumi.
Henri Junghänel

Biografija

2008 m. Europos jaunimo čempionate pelnė sidabro medalį orinio šautuvo rungtyje. 2013 m. Europos vicečempionas šaudyme iš mažo kalibro šautuvo gulomis. Tais pačiais metais sportininkas tapo pasaulio taurės finalinio etapo čempionu. 2015 m. Europos žaidynėse pelnė aukso medalį šaudyme gulomis.
2016 m. vasaros olimpinių žaidynių finale Junghänel aplenkė korėjietį Kim Jong-hyun ir tapo olimpiniu čempionu.
Jonas Kristupas Glaubicas

Jonas Kristupas Glaubicas (Johan Christoph Glaubitz; apie 1700 m., Svidnica (Silezija) – 1767 m. kovo 30 d. Vilniuje, palaidotas liuteronų kapinėse) – žymiausias vėlyvojo baroko, rokoko stiliaus architektas Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje.

Biografija

Glaubicas Kristupas Jonas (Johann Christoph Glaubitz) gimė Šveidnice, Silezijoje, ir praleido ten pirmuosius 37 savo gyvenimo metus. Sprendžiant iš ankstyvosios kūrybos formų ir ornamentų, primenančių ankstyvąją Vokietijos rokoko architektūrą, studijavo Pietų Vokietijoje. 1737, 1748 ir 1749 m. gaisrai stipriai nusiaubė Vilnių. J. K. Glaubicas dalyvavo atskirų pastatų ir jų ansamblių atstatymo, rekonstrukcijos ir statybos darbuose – pradedant nuo namo Švento Mikalojaus g., kuriame su šeima gyveno iki 1749 m. 1749 m. iš evangelikų liuteronų bendruomenės išsinuomojo namą, kuriame gyveno iki mirties.
Iki 1737 m. J. K. Glaubicas buvo evangelikų liuteronų bendruomenės tarybos nariu ir architektu. 1737–1744 m. jis atstatė ir vėlyvojo baroko stiliumi rekonstravo evangelikų liuteronų bažnyčią ir šalia esančius bendruomenės pastatus. Pagal jo projektą ir jam dalyvaujant 1741–1742 m. bažnyčioje įrengtas puošnus barokinis altorius.

Kūryba

Pagal J. K. Glaubico projektus Vilniuje pastatytos ir rekonstruotos skirtingų konfesijų bažnyčios.

Įamžinimas

Jono Kristupo Glaubico vardu yra pavadinta viena Vilniaus miesto gatvė (Pašilaičių seniūnija, Tarandė).