google/wiki40b huggingface dataset:
Peremyšlio kunigaikštystė

Istorija

Kunigaikštystė suformuota 1084 m., po Voluinės kunigaikščio Rostislavo mirties, kuomet jis Galiciją padalino savo trims sūnums. Riurikas gavo Peremyšlį su didelėmis žemėmis aplinkui. Tačiau netrukus jis mirė bevaikis, o jo sostą gavo brolis Volodaris, valdęs iš Zvenigorodo. Jis turėjo atlaikyti Kijevo ir Černigovo kunigaikščių puolimus.
Po Volodario mirties 1124 m. sostą paveldėjo jo sūnus Rostislavas, o vėliau valdė šio brolis Vladimiras. 1141 m. mirus gretimos Trebovlės ir Haličo kunigaikščiui, Vladimiras sujungė visas tris kunigaikštystes į vieną – Haličo kunigaikštystę.
Peremyšlio žemė kurį laiką išlaikė autonomiją Haličo, o vėliau Haličo-Voluinės sudėtyje kaip dalinė kunigaikštystė. Jas 1210–1269 m. kaip atskirą valdą valdė vietos kunigaikščiai. Vėliau ji tapo Lenkijos karalystės Rusios vaivadijos administraciniu vienetu – Peremyšlio žeme.
Dzinčengas

Istorija

1949–1956 m. buvo Kinijos Respublikos Fudziano provincijos administracinis centras. Nuo 1956 iki 1996 m. provincijos valdžia buvo įsikūrusi į Sindiane, Sinbėjuje, Taivano provincijoje. 1996 m. valdžia sugrąžinta į Dzinčengą.
Nemėžis

Nemėžio totoriai ir mečetė

Nemėžis – tai viena iš nedaugelio Lietuvoje esančių gyvenviečių, kur gyvena kelios dešimtys musulmonų tikėjimą išpažįstančių totorių. Jų tradicijos ir papročiai išlikę iki šiol.
Kadangi Nemėžyje jau nuo seno gyveno totoriai (nuo 1397 m.), tad nekeista, jog čia yra totorių kapinaitės bei jų maldos namai – mečetė. Pirmoji totorių mečetė pastatyta dar 1684 m., buvo medinė, su bokšteliu, bet ji sudegė. Dabartinė pastatyta 1909 m. pagal inžinieriaus A. Sonino projektą, atskiros patalpos vyrams ir moterims. Sovietmečiu ji buvo paversta sandėliu. Pamaldos vyksta tik tais penktadieniais, kai būna jaunas mėnulis. Į jas susirenka vos keli žmonės. Daugiau jų suvažiuoja per tradicines musulmonų šventes. Į pamaldas atvažiuoja ir arabų. Pamaldoms Nemėžio mečetėje vadovauja Vilniuje gyvenantis imamas, jis dirba ir Keturiasdešimties Totorių kaime. Nemėžyje gyvena tik imamo pavaduotojas. Šiuo metu Lietuvoje veikia 4 mečetės, iš kurių dvi yra Vilniaus rajone: Nemėžyje ir Keturiasdešimties Totorių kaime.
2008 m. kaime gyveno ~120 totorių.

Kapinės

Nemėžio kapinėse turtingesnių žmonių (žemvaldžių) kapai aptverti medinių ar geležinių statinių tvora. Antkapių forma priklauso nuo mirusiojo giminės turtingumo. Ant vargšų kapų paprastai statomi netašyti lauko akmenys be užrašų, turtingesniųjų kapus ženklina tie patys akmenys su užrašais, turtingųjų – gludinti antkapiai su puošniomis epitafijomis. Beje, totorių kapinėse ant antkapių negalima kalti mirusiųjų portretų.

Žymūs žmonės

Nemėžis buvo mėgstama Vilniaus universiteto studentų, kurie buvo nusiteikę prieš caro valdžią – filomatų ir filaretų susitikimų vieta. Tarp jų buvo Adomas Mickevičius, Tomas Zanas, Onufrijus Petraškevičius, Jonas Čečiotas ir kt.
1823–1832 m. Nemėžyje gyveno ir dirbo Vilniaus universiteto Astronomijos observatorijos direktorius prof. Piotras Slavinskis. Pas jį dažnai svečiuodavosi astronomas ir matematikas J. Sniadeckis, botanikas St. Judzilas ir garsus architektas K. Podčašinskis ir kt. 1852 m. Nemėžyje gimė fotografas Benediktas Henrikas Tiškevičius.
Francišekas Charvatas

Biografija

Pradėjo dirbti Lenkijos užsienio reikalų ministerijoje netrukus po šalies nepriklausomybės atkūrimo. Nuo 1918 m. gruodžio iki 1919 m. buvo Lenkijos respublikos konsulato Vroclave vadovas. Taip pat konsulu Berlyne, kur nuo 1919 m. vasario 1 d. iki 1920 m. kovo 8 d. vadovavo ir Lenkijos pasiuntinybei. 1921 m. konsulato Hamburge vadovas. Tais pačiais metais ėjo ir Lenkijos Užsienio reikalų ministerijos Konsuliarinio skyriaus vadovo pareigas.
Nuo 1921 m. rugsėjo iki 1923 m. rugpjūčio – Lenkijos charge d’affaire Charkove. Po to vadovavo konsulatui Rygoje (1923–1924 m.). 1924 m. paskirtas Lenkijos charge d’affaire Taline, nuo 1926 m. iki 1928 m. nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras Estijoje. Nuo 1928 m. iki 1936 m. tokias pat pareigas ėjo Suomijoje.
1936 m. sausio 1 d. tapo Lenkijos respublikos pasiuntiniu Rygoje. 1938 m. kovą Lenkijai ir Lietuvai užmezgus diplomatinius santykius tapo pirmuoju oficialiu diplomatiniu Lenkijos atstovu Kaune. 1939 m. spalio 10 d. Lietuva ir Sovietų Sąjunga pasirašė savitarpio pagalbos sutartį. Greta jos buvo sudarytas susitarimas dėl Vilniaus miesto ir krašto grąžinimo Lietuvai. Francišekas Charvatas išreiškė protestą dėl šių įvykių spalio 12 d. įteikdamas notą Lietuvai ir kartu su pasiuntinybės personalu spalio 14 d. išvyko iš Lietuvos. Tai buvo pirmasis ir vienintelis Lenkijos diplomatinis atstovas Lietuvoje per visą pirmosios nepriklausomybės laikotarpį.
Ijišio apskritis

Miesteliai

Dabar Ijišio apskrityje tėra vienas miestelis - Ijinanas.
Kapotė

Kapotė (rus. тесак) – kertamasis duriamasis geležtinis ginklas, stambus kovos peilis, tarpinis tarp peilio ir kalavijo. Geležtė tiesi ar išlenkta, dviašmenė ar vienašmenė. Kapotės ilgis paprastai būdavo 64–72 cm, geležtės plotis 4–5 cm. Rankena paprastai su garda – skersiniu ar lankeliu.
Kapotės Rusijos imperijos kariuomenės ginkluotėje pasirodė XVIII a. viduryje ir naudotos iki XIX a. antros pusės. Rusijoje kapotes naudojo pėstininkai, artilerijos ir karo inžinerijos kareiviai. Nuo XIX a. pradžios pionieriai naudojo fašininius peilius (rus. фашинный нож) – plačias, kiek išlenktas kapotes su medine rankena ir varine buožele (ar su bronzine rankena), kurių geležtės nugarėlė turėjo pjūkliškus dantis.
1832 m. kareiviai buvo apginkluoti sunkiomis trumpomis kapotėmis su tiesia geležte su pjūkliškais dantimis nugarėlėje ir lieta rankena su skersiniu. Šių kapočių makštys turėjo lizdą durtuvui. Tačiau pėstininkams trumpos kapotės buvo prasta apsauga nuo kavaleristų, o svėrė daug, todėl nuo XIX a. vidurio kapotėmis ginkluoti liko tik kariniai būgnininkai ir muzikantai, taip pat kareiviai gvardiečiai (prie išeiginės uniformos).
Egzistavo ir šautuvų kapotiniai durtuvai, kaip kalavijinių durtuvų rūšis.
Danutė Kastanauskaitė

Danutė Kastanauskaitė (g. 1940 m. balandžio 29 d. Žiobiškyje) – Lietuvos bibliotekininkė, pedagogė, socialinių mokslų daktarė.

Biografija

Sesuo Laima Kastanauskaitė. 1964 m. baigė bibliotekininkystę ir bibliografiją Vilniaus universitete. 1970–1973 m. Leningrado kultūros instituto aspirantė. 1984 m. pedagogikos mokslų kandidatė.
1973–2003 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, 1991 m. docentė. Svarbiausios mokslinės veiklos kryptys – Lietuvos bibliotekų katalogai, bibliografinis aprašas. Paskelbė mokslinių ir mokomųjų darbų apie tarptautinį bibliografinį aprašą ir katalogavimą Lietuvoje.
Londono mados savaitė

Londono mados savaitė (angl. London Fashion Week) – Londone vykstantis mados industrijos renginys, trunkantis apie savaitę, kurio metu drabužių dizaineriai ir mados namai pristato savo naujausias kolekcijas. Šiuo renginiu informuoja apie tai, kokias naujas mados tendencijas siūlo britų mados kūrėjai. Tokie pat renginiai vyksta ir Milane, Niujorke bei Paryžiuje.

Koncepcija

Londono mados savaitės vyksta du kartus į metus. Sausį pristatomos rudens/žiemos kolekcijos, o rugsėjį – pavasario/vasaros. Londono mados savaitė pirmą kartą įvyko 1961 m., tačiau tokia forma, kokia ji vyksta dabar (dizainerių pasirodymai suskirstomi į 4–5 dienas, pakviečiami žiniasklaidos atstovai, didieji drabužių prekybininkai bei žymūs žmonės, potencialūs mados namų klientai, ir numatytu laiku modeliai pristato kolekcijas) – tik 1993 m. 2009 metais surengta jubiliejinė – 25 Londono mados savaitė. Šį renginį organizuoja Britų mados taryba. Šis renginys nustebino Londoną šou gausa – per penkias dienas įvyko 54 kolekcijų pristatymai ir 19 prezentacijų.

Istorija

1987 m., kai visą pasaulį sudrebino akcijų biržos krizė, pavadinta Juoduoju pirmadieniu (angl. Black Monday), visa mados industrija pasiekė ribą, kai iki visiško kūrybos štilio ir finansų trūkumo buvo labai netoli. Pirmieji, kurie atgaivino savo kūrybą, ir buvo britai. Ilgą laiką, kai dauguma kitų miestų mados namų pristabdė savo veiklą, jie dirbo ir pristatinėjo savo kolekcijas visiškai be jokio finansavimo. 1992 m. Londono mados savaitė buvo tokia skurdi, jog joje dalyvavo vos keletas dizainerių, kurie turėjo dalintis viena vienintele patalpa.
Londono mados savaitės dėka pasaulinio garso dizaineriais ir mados namais pavyko tapti Luellai Bartley, Stellai McCartney, Matthew Williamson, Burberry, Alexander McQueen, John Galliano.
Domus Pro

Apie

Prekybos centras įsikūręs šiaurinėje Vilniaus dalyje, šalia judrios Ukmergės gatvės, kuria į aplinkinius miegamuosius rajonus ir užmiestį kasdien vyksta didelė dalis sostinės gyventojų. Prekybos centrą supa dideli Vilniaus miegamieji rajonai – Pašilaičiai, Fabijoniškės, Gineitiškės ir Perkūnkiemis. Prekybos centro plotas - daugiau nei 8100 m². „Domus Pro“ buvo atidarytas 2014 metų pavasarį.
Pagrindinis prekybos centro nuomininkas – mažmeninės prekybos tinklas „Rimi“. Prekybos centre taip pat įsikūrę kelios dešimtys mažesnių nuomininkų, kurie prekiauja įvairiais maisto ir buities produktais, papildančiais „Rimi“ asortimentą. Parke yra alkoholinių gėrimų, kosmetikos, optikos parduotuvės, teikiamos kirpyklos, valyklos, maitinimo paslaugos.
Kejėnai

Aplinkinės gyvenvietės

MilašaičiaiVerėduva
Tripolio zoologijos sodas

Libijos pilietinis karas

Dėl Libijos pilietinio karo zoologijos sodas buvo priverstas užsidaryti dėl saugumo priežasčių, nes daugelis gyvūnų tapo pažeidžiami ir traumuojami. Po diktatoriaus Muamaro al Kadafio nuvertimo BBC paskelbė reportažą, kuriame išsamiai apibūdintos zoologijos sodo problemos, pradedant pinigų trūkumu gyvūnų pašarams iki menkos apsaugos sistemos. BBC pabrėžė, kad gyvūnai atsigauna lėtai ir grįžta prie normalaus gyvenimo.
Tomas Brasas

Biografija

1974 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas. VŠĮ Kretingos psichikos sveikatos centro direktorius, gydytojas psichiatras.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos Kretingos rajono skyriaus narys. 1990–1995 m. Kretingos rajono tarybos deputatas, 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Zinaida, vaikai Edita, Eglė, Monika, Viktoras.
Kazachstanas

Kalbos

Šalis turi dvi oficialias kalbas: kazachų ir rusų. Rusiškai moka 95 % Kazachijos populiacijos, ji yra kasdieninių reikalų bei skirtingų šalies tautų tarpusavio bendravimo kalba. Kazachiškai moka 64,4 % šalies gyventojų.

Religija

1994 m. duomenimis, 44 % Kazachijos gyventojų yra musulmonai (daugiausiai sunitai), 47 % – stačiatikiai ir 2 % – protestantai (daugiausiai baptistai).  Pasak Kazachijos ambasados Jungtinėje karalystėje, 2007 m. 57 % visų tikinčiųjų yra musulmonai ir 40 % – krikščionys. Taip pat ambasada teigė, kad daugelis šalies gyventojų nėra giliai tikintys.
Kuesta

Kuesta (isp. cuesta – „status šlaitas“) – struktūrinio reljefo forma, kuomet kalnagūbrio vienas šlaitas status, kitas – lėkštas. Susidaro dėl erozijos ir denudacijos, kai uolienos yra nevienodai atsparios. Keli lygiagretūs gūbriai sudaro kuestinį reljefą.
Horizontaliai slūgsančių sluoksnių stačios pakopos nestruktūrinis šlaitas vadinamas glintu.
Audronė Pacevičienė

Biografija

Gimė keturių vaikų šeimoje. 1963 m. baigė Kauno Adomo Mickevičiaus vidurinę mokyklą, 1972 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą, lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja.
1970–1990 m. gamyklos „Sanitas“ profsąjungos pirmininkė, 1991–1995 m. Kauno „Saulės“ gimnazijos mokytoja, nuo 1995 m. UAB „Kraštotvarka“ specialistė.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP), nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) Kauno skyriaus, tarybos ir prezidiumo narė. 1995–1997, 1997–2000 m. (LDDP sąraše) Kauno miesto savivaldybės tarybos narė, Sveikatos ir sporto komiteto pirmininko pavaduotoja. Universitetų asociacijos narė.
Duktė Giedrė, sūnus Jonas.
Padagai (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

Porijai – 2,2 km
BIRŽAI – 31 km
Linaičiai – 1,9 km
VABALNINKAS – 10 km
Balčiškiai – 2 km
Lebeniškiai – 2,5 km
Mikėnai (Pasvalys) – 3 km
Tribuliškiai – 1 km
Linkiamiškis – 3,5 km
Eiminiškiai – 1,6 km
Uvarovitas

Uvarovitas silikatų klasės mineralas, chromo granatas: Ca₃Cr₂(SiO₄)₃. Atrastas 1832 m ir pavadintas rusų grafo ir mineralų kolekcionieriaus Sergėjaus Semenovičiaus Uvarovo garbei.
Uvarovitas yra rečiausiai sutinkamas iš granatų ir randamas tik skaisčiai žalios spalvos. Mineralas turi ryškų blizgesį ir spalvą todėl turi paklausą kolekcionierių tarpe.
Randamas chromo rūdų kasyklose Ispanijoje, Rusijoje, Kuebeko provicijoje Kanadoje, taip pat Suomijoje, Norvegijoje ir PAR.
Miroslava Trainovskaja-Rickevičienė

Biografija

Karjerą pradėjo Lietuvoje. Žaidė Lietuvos ir Sovietų Sąjungos rinktinėse, Vilnius Eglė komandoje. Vėliau persikėlė į Vokietiją, kur žaidė vietinėse lygose, o galiausiai priėmė ir tos šalies pilietybę. 1995 m. pasaulio čempionate su Vokietijos rinktine užėmė penktąją vietą. 1996 m. Europos čempionate su vokiečių rinktine liko 4-a. Dalyvavo 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose iškovota 6-a vieta. 1997 m. pasaulio čempionate pelnė bronzos medalį. Sportinę karjerą baigė 2006 m.
Irena Kuzmienė-Gokaitė

Irena Kuzmienė-Gokaitė (1933 m. vasario 27 d. Pagirių miestelyje, Kėdainių r. – 1989 m. liepos 25 d. Kaune), choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo vargonininko Albino Goko (1899–1957). Jis buvo J. Naujalio mokinys, vargonininkavo Antušavoje (bažnytinį chorą parengė 1928 visos Lietuvos dainų šventei Kaune), Pagiriuose, Dotnuvoje, Skapiškyje ir Kupiškyje. Abi jo dukros Irena ir Genovaitė, iš tėvo paveldėjusios muzikinius sugebėjimus, tapo choro dirigentėmis. 1952–1956 Irena choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis), pradėjo vadovauti ir chorams. 1955–1957 buvo Panevėžio rajoninių kultūros namų direktorė. 1957–1962 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Bekerio klasė). 1957–1960 Panevėžio 5-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir keturių chorų vadovė: jaunučių, jaunių, vyresniųjų klasių mišriojo ir tėvų bei mokytojų mišriojo. Moksleivių choruose dainavo po 120–150 choristų, kurie pasirodydavo koncertuose, dalyvavo dainų šventėse ir kituose renginiuose. Tėvų ir mokytojų choras (45-50 dalyvių) atlikdavo sudėtingesnius kūrinius, koncertavo Panevėžyje, Pasvalyje, Biržuose, Palangoje ir kitur. Kurį laiką vadovavo Panevėžio mėsos kombinato ir linų kombinato mišriesiems chorams.
1962–1988 Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo dėstytoja, 1978–1984 direktoriaus pavaduotoja mokymo reikalams, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. Be pedagoginio darbo vadovavo ir chorams. 1964–1967 Kauno profsąjungų kultūros rūmų mišriojo choro „Gintaras“ meno vadovė ir dirigentė. Į kolektyvą sutelkusi per 60 dainininkų, juos išmokė nemaža sudėtingesnių užsienio klasikų ir lietuvių kompozitorių kūrinių, koncertų surengė Kaune, Kėdainiuose, Marijampolėje ir kitur, parengė 1965 respublikinei dainų šventei ir konkursui, 1967 m. balandžio 29 d. choro 20-mečio minėjimo proga atliko S. Šimkaus kantatą „Atsisveikinimas su tėvyne“. 1968–1975 Kauno aukštųjų mokyklų absolventų mišriojo choro (80 dalyvių) meno vadovė ir dirigentė. 1970 respublikinei dainų šventei parengė pajėgiųjų kolektyvų privalomąjį repertuarą ir konkurse pelnė ketvirtąją vietą, o 1972 respublikiniame mišriųjų chorų konkurse Kaune laimėjo trečiąją vietą, choras pirmavo Kauno mieste. Koncertavo Kaune, Vilniuje, Klaipėdoje, Marijampolėje, Kėdainiuose ir Taline. Chorą išmokė per 40 įvairių autorių kūrinių, o 1973 m. vasario 21 d. Kauno muzikiniame teatre atliko F. Mendelssohno-Bartoldy baladę „Pirmoji Valpurgijos naktis". Chorą parengė 1975 respublikinei dainų šventei.
Nuo 1969 keletą metų buvo Kauno vyrų choro „Perkūnas" chormeisterė, dirigavo Panevėžio ir Kauno miestų dainų šventėse.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Stokholmas

Miesto dalys

Miestas pastatytas ant daugybės salų bei pusiasalių. Istorinis miesto centras yra taip pat saloje. Didžiausi Stokholmo gyvenmieji rajonai: Lidingo, Sundbyberg, Solna, Nacka, Ekero, Vaxolm, Danderyd. Su priemiesčiais Stokholme gyvena apie 2.4 mln. žmonių.

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose miestas paminėtas 1252 metais, kur minimas kaip svarbus uostas prekiaujant Bergslagene kasama geležies rūda. Nuo XIII a. pabaigos – pastovi karaliaus rezidencija. Galutinai Švedijos karalystės sostine tapo po 1523 metų, sulaužius Kalmaro uniją.
1897 m. čia įvyko Pasaulinė paroda.

Pavadinimo kilmė

Miesto pavadinimo pradžia (stock) reiškia rąstus, o antra dalis (holm) – mažą salą.

Sportas

1912 m. Stokholme vyko V vasaros olimpinės žaidynės, 1956 m. – keletas XVI vasaros olimpiados varžybų.
Vėrtešas

Vėrtešas (veng. Vértes) – plynaukštė, besidriekianti šiaurės vakarų Vengrijoje, į vakarus nuo Budapešto. Priklauso Dunantūlio masyvui. Ilgis ~30 km, plotis ~12 km. Apima 314 km². Aukštis iki 479 m.
Vėrtešo masyvą sudaro dolomitas, klintis. Yra boksito telkinių. Upių tinklas retas.
Verteše yra archeologinė vietovė Vėrtešsėlėšas.
Drąsos kaina

Siužetas

Viename Lietuvos provincijos miestelyje nepilnametė Lina tampa nėščia, jos kūdikio tėvas – vietinio autoserviso darbuotojas Vitas Pocius. Merginos nėštumas sukrečia visą miestelį ir Pocių šeimą. Pati bręstančio skandalo kaltininkė Lina jaučiasi sutrikusi labiau, nei visi kiti. Linos tėvai vis dar puoselėja šios istorijos laimingos pabaigos iliuziją: balta suknelė, vestuvės, ilgas ir laimingas šeimyninis gyvenimas. Tuo tarpu Vito sesuo Aurelija, prisiklausiusi gydytojo Bako samprotavimų, jau abejoja Linos nėštumu. Besispyriojanti Lina neturi kur trauktis. Aurelijos paraginta ji sutinka dėl šventos ramybės išsitirti nuodugniau. O vestuvių belaukiantis Linos tėvas Valentinas pagalbos ieško būsimo žento kišenėje. Sutrikusi Lina ieško kolegės Jolantos patarimo, nors už ją galutinį sprendimą tvirtai pasiryžusi priimti Vito mama Aldona. Tuo tarpu pats Vitas negali atsistebėti aptiktu radiniu ir pažada sau nenuleisti rankų – viską išsiaiškinti iki galo. Dėl to neramu jo draugui Fricui, kuris supranta esamą grėsmę. Mamos Salomėjos svaičiojimai ir kivirčai su nuolat išgerti nevengiančiu tėvu Liną galutinai pastūmėja nebegrįžtamam sprendimui. Tačiau yra ir kas palaiko šį būsimos mamos žingsnį...
Telšių herbas

Aprašas

Herbo mėlynajame fone pavaizduotas šv. Stanislovas, prikeliantis iš kapo Piotroviną.

Istorija

Tokį herbą su Krokuvos vyskupo šventojo Stanislovo atvaizdu Telšiams kartu su miesto teisėmis 1791 m. gruodžio 6 d. suteikė Lenkijos ir Lietuvos karalius Stanislovas Augustas. Privilegijos originalas saugomas Žemaičių „Alkos“ muziejuje. 
1970 m. sukurtas herbas: mėlyname lauke juodas stačias einantis lokys, laikantis geltoną kvieslio lazdą.
Dabartinis Telšių herbas patvirtintas 1991 m. gruodžio 21 d. LR AT nutarimu.
Kauno pirmadienis

Kauno pirmadienis – pramoginis savaitraštis, ėjęs nuo 1995 m. rugsėjo 25 d. iki 1996 m. gegužės 5 d. Kaune.

Istorija

Leidėjas ir vyr. redaktorius Linas Virginijus Medelis. Redaktorė Jovita Girlevičiūtė. Tiražas 7000 egz.
Rolandas Jonikaitis

Biografija

1980 m. baigė Pagėgių vidurinę mokyklą, 1985 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.
1985 m. Vilkyškių tarybinio ūkio veterinarijos gydytojas, 1987 m. Kapsuko rajono „Ąžuolo“ kolūkio vyriausias veterinarijos gydytojas, 1988 m. Padovinio kolūkio veterinarijos gydytojas. 1992 m. įkūrė R. Jonikaičio veterinarijos paslaugų ir farmacijos įmonę. 1996 m. įkūrė tikrąją ūkinę bendriją „Repulsus“, jos direktorius. 2007–2008 m. Marijampolės savivaldybės meras.
2003–2019 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys.
Nuo 2002 m. Liberalų demokratų partijos, partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Marijampolės skyriaus narys, Marijampolės skyriaus pirmininkas, Marijampolės apskrities koordinatorius. 2010–2012 m. partijos Tvarka ir teisingumas pirmininko pavaduotojas.
Sutuoktinė Jolanta, sūnus Antanas.
Irena Šliuželienė

Biografija

1986 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Dailės fakultetą. 1986-1994 m. Šiaulių dailės mokyklos dailės mokytoja, nuo 1994 m. – šios mokyklos direktorė. 
Lietuvos dailininkų sąjungos narė. Šiaulių miesto mokyklų vadovų asociacijos narė. Jai suteiktas meno kūrėjo statusas.

Kūryba

Nuo 1987 m. dalyvauja miesto ir respublikinėse parodose, surengė keturias personalines keramikos darbų parodas. Paminklo projekto stalinizmo represijų aukoms atminti Šiauliuose konkurso 2-osios vietos laimėtoja (su V. Šliuželiu, ir A. Šalčiūte, 1989; neįgyvendintas). Jos keramikos darbų yra įsigiję privatūs Italijos, Vokietijos, Anglijos, Švedijos, JAV kolekcininkai.
Bengalijos navabai

Raida

1576 m. Bengalijos sultonatas buvo prijungtas prie Mogolų imperijos, ir paverstas viena iš 12 jos provincijų - subahu. 1595 m. jo sostine tapo Radžmahalis, pastatytas visiškai naujoje vietoje į šiaurę nuo istorinės Bengalijos sostinės Gauro. Per visą XVII a. Bengalijos navabai buvo skiriami centrinės Mogolų vyriausybės.
1608 m. navabas Islam Chanas perkėlė sostinę į Džahangirnagarą (dabartinę Daką), taip siekdamas sutramdyti pietryčių Bengalijoje už nepriklausomybę kovojusius vietos kunigaikštukus (bara bhujanus) ir labiau kontroliuoti prekybą su Portugalija ir Arakanu. Taip Daka išliko sostine iki pat 1704 m., išskyrus Šah Šudža viešpatavimo laikotarpį (1639-1660), kuomet laikinai sostinė vėl perkelta į Radžmahalį ir labai išpuošta. Nuo XVIII a. navabai rezidavo Muršidabade.  
Mogolų imperijos laikais krašte klestėjo amatai ir prekyba, o Bengalija tapo imperijos turtingiausia teritorija. 1717 m. Bengalijos navabai praktiškai įgijo nepriklauomybę, nors nominaliai pripažino mogolų suverenitetą. Taip įsitvirtino pirmoji navabų dinastija Nasiri, kurią įkūrė indų kilmės musulmonas Murshid Quli Jafar Khan.
1740 m. nužudžius Muršido anūką, įsitvirtino Afšarų dinastija. Per XVIII a. Britų imperija ir kitos Europos kolonijinės imperijos siekė įsigalėti regione, kurdamos savo kolonijas. 1757 m. įvykus Plasėjaus mūšiui tarp Bengalijos navabo Siradž ud-Daul ir britų, pirmasis buvo užmuštas, atėjo į valdžią britams palanki Nadžafi dinastija, o Bengalijos politiką ėmė visiškai kontroliuoti Britų imperija.
1771 m. navabai nebeteko visos realios valdžios, ir čia ėmė reziduoti britų vietininkai, padarę svarbiausiu Bengalijos miestu Kalkutą. 1793 m. iš jų atimtas postas, ir navabo titulas tapo tik nominalus. 1880 m. Mansur Ali Khan buvo priverstas atsisakyti ir šio nominalaus titulo, tačiau jo įpėdiniai išlaikė titulą Muršidabado navabai iki pat 1969 m., kol dinastija pasibaigė galutinai.
Na'vi kalba

Istorija

Šią kalbą 2005 m. pradėjo kurti JAV lingvistas prof. Polas Fromeris (Paul Frommer) 2009 m. filmui Avataras. Pagal filmą, ši kalba vartojama Na'vi genties, kuri gyvena Pandoros (Pandora) planetoje.
Lietuvos TSR revoliucijos muziejus

Lietuvos TSR revoliucijos muziejus – buvęs Lietuvos muziejus, veikęs 1940–1941 m. ir 1944–1991 m.

Istorija

Įkurtas 1940 m. Kaune kaip Liaudies kovų muziejus. 1948 m. perkeltas į Vilniaus mokslo bičiulių draugijos pastatą ir pervadintas Valstybiniu istorijos ir revoliucijos muziejumi. 1965 m. gavo Revoliucijos muziejaus pavadinimą. 1980 m. persikelė į naujas patalpas Šnipiškėse.
1990 m. muziejus pervadintas į Lietuvos revoliucijos muziejų, o 1991 m. – į Lietuvos valstybės muziejų. 1991 m. pabaigoje jis uždarytas, o pastatas perduotas Lietuvos dailės muziejui.
Algimantas Zigmantavičius

Algimantas Zigmantavičius (g. 1945 m. sausio 8 d. Rozalime, Pakruojo rajone – 2003 m. rugsėjo 14 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro, televizijos ir kino aktorius.

Biografija

A. Zigmantavičius gimė 1945 m. sausio 8 d. Rozalime, Pakruojo rajone, mokėsi Lietuvos muzikos akademijos Aktorinio meistriškumo katedroje pas Vytautą Čibirą ir Ireną Vaišytę. Lietuvos nacionaliniame dramos teatre dirbo nuo 1966-ųjų ir suvaidino daugiau nei šimtą vaidmenų teatro scenoje, filmavosi kino ir televizijos filmuose.
Liepos 21

Vardadieniai

Laurynas – Lionginas – Rimvydas – Rimvydė – Danielius