google/wiki40b huggingface dataset:
FBC Unione Venezia

Istorija

Klubo ištakos siekia 1907 m.
2015 m. patyrusi trečią bankrotą ekipos istorijoje, komanda buvo atgaivinta Venezia F.C. Srld vardu ir perkelta į Serie D lygą. Ją laimėjusi, 2016 m. ji debiutavo Lega Pro lygoje.
2016 m. birželio 7 d. naujuoju komandos treneriu tapo Filippo Inzaghi. Sezono pabaigoje komanda įveikė Parma FC ekipą ir pateko į Serie B lygą.
Kalabaras

Istorija

Kalabaras įsikūrė XVII a. pr. Buvo ibibijų valstybės Kalabaro karalystės sostinė. Kolonijiniais laikais buvo svarbus palmių aliejaus ir vergų eksporto uostas.
Tongos geografija

Tongos salynas išsidėstęs Ramiajame vandenyne, Okeanijoje, Polinezijos salose, į pietus nuo Samoa, į rytus nuo Fidžio. Sudaro 169 salos, iš kurių 36 negyvenamos. Tongos salyną sudaro trys grupės: Vava'u, Ha'apai ir Tongatapu, kurios sudaro 800 km ilgio liniją šiaurės – pietų kryptimi. Didžiausia sala – Tongatapu, užimanti 257 km² plotą. Be to, šiaurėje yra Niuatoputapu, Niuafo'ou (priklauso Niuas grupei), į pietvakarius – Ata archipelagas, už jų – Minervos rifai. Salos – vulkaninės ir koralinės kilmės. Aukščiausias kalnas – neturintis pavadinimo Kao saloje (1033 m).
Salose yra ugnikalnių – Fonuafo'ou, Late'iki, Niuafo'ou (pastarojo išsiveržimai buvo 1853, 1912, 1929, 1935, 1936, 1943 ir 1946 – po paskutinio išsiveržimo žmonės buvo perkelti kitur, tik 1958 vėl apsigyveno saloje). Salose aktyvi seisminė veikla, kadangi geologiniu požiūriu Tongos salynas yra viena iš aktyviausių planetos vietų: archipelagui priklausanti Niautoputapu salelė juda 25,4 cm per metus greičiu (greičiausiai Žemėje).
Vukanininė veikla Tongos archipelage pastaruoju metu labai suaktyvėjo. 1984 m. Ramiojo vandenyno taške, kurio koordinatės 18,9 pietų platumos ir 174,7 vakarų ilgumos, užfiksuotas lavos išsiveržimas, o 2004 m. susiformavo salelė (Home Reef). Iki 2006 m. antrosios pusės salelės ilgis paiekė 1,5 km, plotis – 0,5 km. (žr. NASA duomenis apie Home Reef).
2006 m. gegužės 4 d. 165 km į pietus nuo Neiafu įvyko 7,9 balo pagal Richterio skalę stiprumo žemės drebėjimas.
Klimatas – subtropinis. Karštasis periodas trunka gruodžio – balandžio mėn. (temperatūra pakyla virš 32 °C), likusiu metų laiku temperatūra iki 27 °C. Kritulių: 1700-2970 mm per metus. Vidutinis oro drėgnumas – 80 %.
Būdinga augalija – tankūs drėgnieji tropikų miškai (vulkaninėse salose) ir palmių giraitės (koraliniuose atoluose).
Koordinatės: 20°00′0″S 175°00′0″W
Deutsch Nepal

Deutsch Nepal yra vieno asmens industrinės-ambient muzikos projektas iš Švedijos. Jo įkūrėjo pseudonimas – Lina Baby Doll. Nepaisant moteriško pseudonimo, jis yra vyras. Frozen Faces yra kitas to paties asmens muzikinis projektas.
Tuščiaviduris rūtenis

Paplitimas ir augavietės

Natūraliai paplitęs Europoje, išskyrus šiaurės rytus ir pietinėje Skandinavijos dalyje. Lietuvoje žinomos radavietės vakarinėje ir pietinėje dalyse – Alytaus, Jurbarko, Kaišiadorių, Kauno, Klaipėdos, Radviliškio, Šakių, Tauragės, Vilkaviškio ir Vilniaus rajonuose.
Auga lapuočių (ąžuolų, skroblų) ir mišriuose miškuose, humusingose karbonatingose nerūgščiuose priemolio dirvožemiuose. Dažniau auga Tilio-Carpinetum, Querco-Carpinetum bendrijose. Aptinkamas mišku apaugusiuose upių slėniuose, raguvose. Augalai ryškūs miške pavasarį, vyrauja tarp žolių.

Biologija

Tai daugiametis, žolinis, 15-30 cm aukščio pavasarinis efemeroidas, išaugantis iš tuščiavidurio stiebagumbio ir jame kaupiantis atsargas. Sėkloms subrendus, sunyksta antžeminė augalo dalis.
Žydi balandžio-gegužės mėnesiais. Žiedynas – raceminė kekė su 10-20 žiedų. Žiedai 2-3 cm ilgio, silpnai kvepiantys. Taurėlapiai du, po žydėjimo nukrenta. Vainiklapiai keturi, įvairių violetinės ir baltos spalvos atspalvių. Kuokeliai šeši, susijungę į tris poras. Vaisius – žalia dėžutė. Apdulkina bitės. Dauginasi sėklomis, kurios subręsta vasaros pradžioje. Sėklos apvalios, blizgančios, juodos spalvos. Jas išplatina skruzdėlės.

Naudojimas

Augalas auginamas kaip dekoratyvinis ir naudojamas vaistams medicinoje. Turi alkaloido bulbokapnino, kuris paralyžuoja raumenis. Jei vartojamas saikingai, nepakenkia.

Apsauga

Tuščiaviduris rūtenis įrašytas į saugomų augalų rūšių sąrašą 1962 m. Auga Vidzgirio botaniniame, Virbalgirio, Kamšos botaniniuose zoologiniuose draustiniuose, Jiesios kraštovaizdžio draustinyje, Nemuno kilpų regioniniame parke. Būtina augavietėse apriboti plynus kirtimus, mažinti šernų bandas, neleisti skinti rūtenių žiedynų. Nyksta dėl miško gaisrų, kertant miškus išdraskytų dirvožemių.
Stefan Schütz

Biografija

Gimė 1944 m. balandžio 19 d. Klaipėdoje, teatro aktorių šeimoje. 1965 m. baigė Berlyno dramos mokyklą ir vėliau vaidino Noišterlico ir Halės teatruose. Nuo 1968 m. pradėjo rašytojo karjerą. Parašė daugiau nei 30 kūrinių, pagrinde romanus ir prozas.
Jakob Geri

Biografija

Gimė 1901 m. rugsėjo 18 d. Sedoje. Jaunystėje išvyko gyventi į Pietų Afriką. Johanesburge studijavo teisę Vitvatersrando universitete ir Johanesburgo universitete. Baigęs studijas kelerius metus dirbo teisininku Pietų Afrikoje, o 1934 m. emigravo į Izraelį. 1935 m. paskirtas įmonės Africa Israel Investments sekretoriumi. 1950 m. lapkričio 1 d. buvo paskirtas Izraelio industrijos, prekybos ir darbo ministru, kuriuo buvo iki 1951 m. spalio 8 dienos. Pasitraukęs iš politikos tapo Pietų Afrikos įmonių, veikiančių Izraelyje vadovu. Mirė 1974 m. gruodžio 18 dieną.
Valevas

Istorija

Valevas istoriniuose šaltiniuose minimas nuo 1393 m.
Bronzinis baravykas

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 51 psl.
1808 m. gegužės trečioji Madride

Apie paveikslą

1814 m. Napoleono armijos buvo išvytos iš Ispanijos. Fransiskas Goja pasisiūlė kardinolui Luisui de Burbonui „teptuku įamžinti pačius žymiausius ir herojiškiausius mūsų pasipriešinimo Europos tironui įvykius“. Luisas de Burbonas parėmė dailininko pasiūlymą. Dailininkas nutapė dramatiškuosius „1808 m. gegužės trečioji Madride“ ir „1808 m. gegužės antroji Madride“.
Paveiksle „1808 m. gegužės trečioji Madride“ vaizduojamas sukilėlių sušaudymas, kurį įvykdė Napoleono armijos kareiviai 1808 m. gegužės 3 d. Madride po 1808 m. gegužės 2 d. sukilimo. Tos dienos ankstų rytą Principe Rio kalvoje buvo sušaudyti daugiau nei 40 vyrų ir moterų. Viso Madride buvo sušaudyta apie 400 maištininkų. Prancūzų kareiviai yra paveikslo dešinėje atsukę nugaras žiūrovui, simbolizuojantys žiaurią ir negailestingą jėgą. Paveiksle vaizduojamas sukilėlių siaubas, narsa ir ryžtas prieš neišvengiamą egzekuciją. Dramatinius paveikslo niuansus išryškina aštrūs šviesos efektai. Pagrindinį dėmesį paveiksle atkreipia vyras paveikslo centre plačiai išskėstomis rankomis. Jo nekaltumą rodo šviesūs drabužiai, o išskėstos rankos tikriausiai yra aliuzija į Jėzaus Kristaus nukryžiavimą. Pranciškonų vienuolis meldžiasi, o kitas vyras gniaužia kumštį. Vaizduojami jau sušaudyti sukilėliai ir iš kitos pusės atvedami egzekucijai nauji, kurių priekinis užsidengęs veidą rankomis iš siaubo ar nevilties.
Abu paveikslai tikriausiai puošė triumfo arką karaliaus Ferdinando VII sugrįžimo į Madridą 1812 m. proga ir buvo eksponuojami 1808 m. gegužės 2 d. sukilimo Madride paminėjime. Iki 1834 m. paveikslas buvo perkeltas į Prado muziejų. 1937 m. paveikslas buvo kiek pažeistas apatinėje kairėje perkeliant jį pilietinio Ispanijos karo metu.
Šokikaulis

Šokikaulis (lot. talus) - antras pagal dydį čiurnos kaulas, jungiantis blauzdos kaulus su kitais pėdos kaulais ir gulintis virš kulnakaulio. Jis yra netaisyklingos formos, nors iš dalies gali būti skiriamas ir trumpųjų kaulų rūšiai. Centrinę jo dalį sudaro kūnas, corpus tali, nuo kurio eina ataugos.
Norint nustatyti, kurios pusės šokikaulis, reikia kaulą laikyti taip, kad galva būtų nukreipta į priekį, skridinys – į vidų, o šoninė atauga – į išorę.
Šokikaulio kaulėjimo taškas užsimezga septintą aštuntą vaisiaus raidos mėnesį.

Struktūra

Šokikaulio kūnas, corpus tali, yra netaisyklingo kubo formos. Jo viršutinį, vidinį ir šoninį paviršius sudaro šokikaulio skridinys, trochlea tali, sudėtas iš strėline kryptimi išlinkusio viršutinio paviršiaus, facies superior, trikampio šoninio kulkšninio paviršiaus, facies malleolaris lateralis, ir ovalinio vidinio kulkšninio paviršiaus, facies malleolaris medialis. Šokikaulio skridinys yra čiurnos sąnario galva, besijungianti su to sąnario duobe, kurią sudaro abiejų kulkšnių sąnariniai paviršiai ir blauzdikaulio apatinis sąnarinis paviršius. Žemiau vidinio kulkšninio paviršiaus medialinė kūno siena yra grublėta, joje yra kraujagyslių angų. Šoninio paviršiaus apačioje iškyla šoninė šokikaulio atauga, processus lateralis tali. Užpakalinis kūno paviršius ištįsta į užpakalinę šokikaulio ataugą, processus posterior tali, per kurią įstrižai leidžiasi kojos nykščio ilgojo lenkiamojo raumens sausgyslės vaga, sulcus tendinis musculi flexoris hallucis longi. Vagą apriboja vidinis gumburėlis, tuberculum mediale, ir šoninis gumburėlis, tuberculum laterale. Apatinis (padinis, plantarinis) kūno paviršius remiasi į kulnakaulį. Jame matyti giliai įdubęs užpakalinis kulnakaulinis sąnarinis paviršius, facies articularis calcanea posterior, susineriantis su užpakaliniu kulnakaulio sąnariniu lauku. Šio paviršiaus priekyje įstrižai – iš išorės ir priekio į vidų ir atgal – driekiasi gili šokikaulio vaga, sulcus tali.
Nuo kūno priekinio paviršiaus šokikaulio kaklu, collum tali, prasideda šokikaulio galva, caput tali. Ji nukrypusi distaliai, šiek tiek žemyn ir į medialinę pusę. Galva baigiasi ovalo formos laivakauliniu sąnariniu paviršiumi, facies articularis navicularis, susinerti su bendravardžiu kaulu. Į apačią ir atgal, kaklo link, šis paviršius pereina į priekinį kulnakaulinį sąnarinį paviršių, facies articularis calcanea anterior, ir vidurinį kulnakaulinį sąnarinį paviršių, facies articularis calcanea media. Jie jungiasi su analogiškais kulnakaulio paviršiais. Priekinis paviršius yra mažas, tarytum negili duobutė, o vidurinis – ryškesnis, ovalus, jis remiasi į kulnakaulio medialinėje pusėje kyšančią šokikaulio atramą.
Kaulo masyvą sudaro akytoji medžiaga, ją iš išorės dengia plonas standžiosios medžiagos sluoksnis.

Šaltiniai

1. G. Česnys, J. Tutkuvienė, A.Barkus, V.Gedrimas, R. Jankauskas, R. Rizgelienė, J.Žukienė. Žmogaus anatomija. I tomas. Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008. (p. 205-208)
Trainiškio ąžuolas

Senojo ąžuolo pamaina

2017 m. gegužės 12 d. šalia vėtros nulaužto ąžuolo įvyko jauno ąžuoliuko sodinimo šventė. Naujasis Trainiškio ąžuolas yra pasodintas šio nuvirtusio senolio klonas, išaugintas iš senojo galiūno augliuko, įskiepyto į kitą ąžuolą. Sodinukas su pasu ir etikete, kurioje įrašyti visi medelio duomenys.
Mintis atsodinti nulaužtą ąžuolą kilo Aukštaitijos nacionalinio (ANP) ir Labanoro regioninio parkų direkcijos darbuotojams. Ąžuoliukas atvežtas iš Kėdainių medelyno, kuriame auginami Lietuvos garsiausių ąžuolų ir kitų medžių – gamtos paminklų – palikuonys, išauginti iš senųjų medžių augliukų. ANP direktorius Gedas Kukanauskas patikino, kad nuvirtęs senasis ąžuolas nebus išvežtas, o kad pritraukti turistus, manoma virš jo kamieno įrengti tiltelį. Taip pat įrengti informacinį stendą su atitinkama informacija.
Jonas Šimkus (1906)

Biografija

1925 m. baigė Palangos progimnaziją, 1927 m. persikėlė į Kauną, mokėsi suaugusiųjų gimnazijoje. 1930–1931 m. vienas žurnalo „Trečias frontas“ organizatorių ir bendradarbių. 1933–1940 m. dirbo laikraščio „Lietuvos žinios“ redakcijoje, bendradarbiavo laikraštyje „Sekmadienis“. 1940–1941 m. redagavo laikraščius „Lietuvos aidas“, jį pakeitusius „Darbo Lietuva“ ir „Tarybų Lietuva“.
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, dirbo Maskvos radijo lietuviškų laidų redakcijoje. 1942 m. redagavo laikraštį „Tiesa“, 1943–1945 m. „Tarybų Lietuva“ ir jo priedus „Literatūra ir menas“ (1942–1944 m.), „Pionierius“ (1943–1944 m.). 1946–1949 m. laikraščio „Tiesa“ redaktoriaus pavaduotojas ir savaitraščio „Literatūra ir menas“ vyriausiasis redaktorius. 1946 m. dalyvavo karo nusikaltėlių Niurnbergo teismo procese, parašė apybraižų iš šio proceso. 1948–1954 m. Lietuvos rašytojų sąjungos pirmininkas. 1954–1957 m. žurnalo „Pergalė“ vyriausiasis redaktorius. 1956 m. LSSR nusipelnęs kultūros veikėjas.
1949–1952 m. kandidatas į LKP CK narius, 1947–1959 m. LSSR AT deputatas.

Kūryba

Eilėraščius pradėjo spausdinti 1925 m. Išleido poezijos, apsakymų rinkinių, parašė kritikos straipsnių, recenzijų, feljetonų, atsiminimų apie Petrą Cvirką, Liudą Girą, išvertė užsienio rašytojų kūrinių. 
Jono Šimkaus poezijai būdinga miglotas lyrizmas, prozaizmai, šūksminga retorika, miesto peizažas. Prozoje ryškios socialinio supriešinimo tendencijos, natūralizmo ir ekspresionizmo apraiškos. Kaip literatūrinio gyvenimo administratorius, pokariu vykdęs publikuojamų kūrinių ideologinę priežiūrą, turėjo didelės įtakos lietuvių literatūros sovietizacijai.
Nasadyja sūkta

Interpretacijos

„Sukūrimo himnas“ – vienas daugiausiai mokslininkų dėmesio susilaukusių Vedų tekstų. Kūrinys pradedamas paradoksais – „nebuvo nieko, ir nebuvo būtybės“, „nebuvo mirties, ir nebuvo nemirtingumo“. Tačiau toliau minimas alsavimas, kaitra, iš kurios visa kilo, ir geidimas (kama), kuris davė pradžią gyvybei. Himnu kuriamas visas pasaulio sukūrimo vaizdinys. Yra teigiančių, kad šis „Sukūrimo himnas“ rodąs, jog senovės arijai suvokė didžiojo sprogimo teoriją.
Be to, Nasadyja sūkta laikomas vienu pirmųjų agnosticizmo, abejojimo dievų galybe, šaltiniu. Paskutinieji du posmai išreiškia klausimus, kas ir kodėl sukūrė pasaulį, prielaidą, kad dievai atsirado tik jau susikūrus pasauliui.
Nasadyja sūkta neabejotai yra vienas iš vėlyvųjų Rigvedos kūrinių ir išreiškia vėlyvajai indų filosofijai būdingas skeptiškas idėjas.
Dekano plokščiakalnis

Dekano plokščiakalnis (hindi दक्कन का पठार  = Dekkan kā paṭhār) – plokščiakalnis Indijoje, užimantis didžiąją šalies vidurinę ir pietinę dalį, iš rytų ir vakarų apribotas Rytų Ghatų ir Vakarų Ghatų, iš šiaurės – Vindhjos kalnų. Užima apie 1 mln. km² plotą. Būdingos laiptuotos lygumos, besileidžiančios iš vakarų į rytus nuo 600–900 iki 300–500 m. Vietomis yra atskirų kalnų masyvų ar kalvynų. Šiaurės vakaruose yra kalnagūbrių (Balaghatas, Adžanta, Satpura), perskirtų tektoninių įdubų, šiaurės rytuose – Čhota Nagpuro plynaukštė.
Dekano plokščiakalnis – prekambro platforma. Seismiškai šis regionas laikomas vienu stabiliausių pasaulyje. Dekano plokščiakalnis slūgso ant Indijos plokštės. Sudarytas iš smiltainio, kalkakmenio, molingųjų skalūnų; kalnų masyvai – iš gneiso ir kristalinių uolienų. Nuosėdinė danga – viršutinio karbono-juros nuosėdinės uolienos, šiaurės vakaruose – kreidos-paleogeno bazaltinė danga (trapai).
Klimatas subekvatorinis, musoninis. Per metus iškrenta 500–700 mm kritulių (daugiausia vasarą). Pagrindinės upės: Godavarė, Krišna, Mahanadė, Narmada, Kaverė. Jų vanduo naudojamas pasėlių drėkinimui, sudaryta daug tvenkinių. Kalnų pavėjiniuose šlaituose auga musoniniai lapus metančių medžių miškai, lygumoje – savanos ir retmiškiai. Kraštovaizdžiai daugiausia sukultūrinti (auginami sorgai, kviečiai, medvilnė). Yra akmens anglies, geležies, vario, chromo, mangano rūdos, žėručio, aukso telkinių. Įsteigtas Kanhos nacionalinis parkas. Didžiausi miestai: Bangaloras, Puna, Haidarabadas.
„Dekanas“ (angl. Deccan) yra suanglintas prakritinio žodžio dakkhin variantas. Pastarasis kilo iš sanskrito žodžio dakṣiṇa, reiškiančio „pietūs“.
Danguolė Žalakienė

Biografija

1983 m. baigė Kūno kultūros institutą, masinių renginių organizatorė. Nuo 1980 m. Gataučių pagrindinės mokyklos mokytoja, direktoriaus pavaduotoja kultūriniam darbui. Joniškio kultūros rūmų kultūrinio darbo organizatorė. Nuo 1978 m. Tautinių šokių ansamblio „Jievaras“ organizatorė ir vadovė.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Joniškio rajono skyriaus, 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos rėmėja. 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narė.
2004 m. suteiktas Joniškio rajono garbės piliečio vardas. Vaikas Žydrius.
Slaughter and May

Slaughter and May – tarptautinė teisinių paslaugų įmonė, vienijanti 560 advokatų.  „Slaughter and May“ savo ofisus yra atsidariusi Pekine, Honkonge, Briuselyje ir Londone. Ji priklauso Magiškąjam Ratui ir yra įsikūrusi Londone. 2009-10 m. jos metinės įplaukos siekė £439,5 mlrd. svarų, o kiekvienam įmonės partneriui tenkantis pelnas buvo £1,84 mln svarų.
Amritsaras

Istorija

Amritsaras žinomas nuo XVI a. pabaigos.

Pavadinimo kilmė

Miesto pavadinimas kilęs iš sanskrito: Amŗta - sarovar reiškia „Nemirtingumo nektaro ežeras“.
Jeziorkai (Suvalkų apskritis)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 74 žmonės, iš kurių 70 lenkai, 3 žydai ir 1 lietuvis. 1919-1952 m. kaimas priklausė Andrejavo valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Estadio Carlos Belmonte

Istorija

Pastatytas 1960 m. vietoje seno Campo del Parque stadiono. Atidarytas 1960 m. rugsėjo 9 d. Atidarymo dieną vyko futbolo varžybos prieš Sevilla FC. Tuo metu stadionas talpino 10 000 žiūrovų. Renovuotas 1991 ir 1998 m.
2013 m. spalio 15 d. Ispanijos rinktinė žaidė paskutines FIFA 2014 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos varžybas prieš Gruziją. Šeimininkai nugalėjo varžovus rezultatu 2-0.
Krymo chanatas

Istorija

Aukso ordos laikais Kryme apsigyveno dalis klajoklių totorių (Krymo totoriai), regionas tapo ulusu su sostine Senajame Kryme. Byrant Aukso ordai Kryme kilo separatistinės nutaikos ir Tochtamyšo palikuonis, Girėjų dinastijos pradininkas Chadži-Girėjus, remiamas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, pakviestas tapti Krymo chanu. 1420–1441 m. jis vedė kovas prieš Aukso ordą, o laimėjęs 1443 m. tapo Krymo chanu. Jis nugalėjo vidinius priešus, perkėlė sostinę į Bachčisarajų, padėjo LDK atremti kitų totorių ordų antpuolius.
1466 m. mirus Chadži Girėjui, kova tarp jo sūnų į savo verpetą įtraukė ir Maskvos Didžiąją Kunigaikštystę. 1467 m. chano Nur Dauleto Girėjaus valdymo metu buvo atnaujinta sąjunga su LDK. 1477 m. Krymą užkariavo Didžioji orda, chanas Achmetas (1465–1481) jame savo vasalu pasodino Azovo ulusų atstovą Džanibeką. 1478 m. į valdžią grįžo Nur Dauletas Girėjus, jį palaikė Aideras. Jie jau veikė prieš Lietuvą.
Valdant chanui Mengliui (1468–1515 m.), Krymo chanatas 1480 m. sudarė sąjungą su Maskvos Didžiąja Kunigaikštyste, drauge kovojo prieš Didžiąją ordą. 1475 m. Osmanų imperija nugalėjo Kryme buvusias graikų ir Genujos kolonijas, o Krymo chanatą pavertė savo vasalu. Nors chanatas išlaikė savo žemių pavaldumą, tačiau osmanai kontroliavo chanų rinkimus. Krymo chanatas puldinėjo pietines LDK žemes, atkovojo nemažą jų dalį. Taip pat rengė antpuolius prieš Rusiją, Lenkiją, Moldaviją. Nuo puolimų daugiausia kentėjo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos ukrainiečių žemės (Čerkasai, Kijevas, Luckas); Krymo totoriai pasiekdavo ir Nemuno aukštupį. Tai Rusų valstybei lengvino kovą su LDK dėl žemių. Dėl šios totorių grėsmės buvo pradėta statyti Vilniaus miesto gynybinė siena. Svarbiausi Krymo totorių ir LDK mūšiai buvo Klecko mūšis (1506 m.) ir Olšanicos mūšis (1527 m.). Po Klecko mūšio 1506 m. rudenį buvo sudaryta karinė sąjunga su LDK. Tiesa, kadangi Krymo totoriai buvo daugiausia sėslūs, didelių žemių neužkariaudavo, o daugiau plėšikaudavo ir imdavo vergijon užpultų kraštų gyventojus, vertėsi prekyba vergais.
XVI a. vid. Ivanas IV Rūstusis užkariavo Kazanės ir Astrachanės chanatus ir ėmė kelti grėsmę Krymo chanatui. 1569 m. Ukraina pagal Liublino uniją atiteko Lenkijai. Krymo totoriai buvo sudarę karinę sąjungą su Bogdano Chmelnickio kazokais jų karuose prieš Abiejų Tautų Respubliką. Per karą su Osmanų imperija Rusija 1687 m. ir 1689 m. surengė nesėkmingus žygius į Krymą. 1771 m. Rusijos kariuomenė užėmė svarbiausius Krymo pusiasalio punktus. Pagal 1774 m. Kiučiuk-Kajnardži taikos sutartį (rus. Кючук-Кайнарджийский мирный договор'', turk. Küçük Kaynarca Antlaşması) tarp Rusijos ir Osmanų imperijų, Krymo chanatas nustojo būti Osmanų vasalu, paskelbtas Rusijos protektoratu. 1783 m. Krymas prijungtas prie Rusijos imperijos.
Šiaurės Reinas-Vestfalija

Istorija

Regionas pradėjo formuotis Napoleono karų metu, kai buvo sudaryta Reino konfederacija. Vėliau buvo prijungta prie Prancūzijos kaip Reino departamentas. Po Napoleono karų atiteko Prūsijai.
Žemę 1947 m. suformavo britų administracija, kuriai tuomet priklausė šis regionas. Iš pradžių žemę sudarė Vestfalija ir šiaurinė Reino provincijos dalis (tai ir nulėmė žemės pavadinimą), o kiek vėliau dar buvo priskirta Lipė.
Lietuvos sporto universiteto biblioteka

Lietuvos sporto universiteto biblioteka – Lietuvos aukštosios mokyklos, Lietuvos sporto universiteto biblioteka.

Istorija

1945 m. įkurta Lietuvos kūno kultūros instituto biblioteka, nuo 1999 m. vadinama dabartiniu pavadinimu. Pradinį fondą sudarė 1250 egz. spaudinių. Veikia dvi skaityklos. Nuo 2002 m. Lietuvos mokslinių bibliotekų asociacijos narė.

Fondai

Lietuvos kūno kultūros akademijos biblioteka daugiausia kaupia ir saugo sporto ir medicinos mokslo sričių literatūrą. Fondus sudaro 160 070 egz., 39 220 pavadinimų knygų, iš jų 155 250 knygų ir serijinių leidinių, 4715 rankraščių, 60 garso ir vaizdo, 15 elektroninių ir kitokių dokumentų (2007 m.). Turi G. Vokietaitytės-Amonas ir A. Vokietaičio knygų kolekciją apie šiuolaikinio šokio mokyklas ir istoriją, A. Vakselio Šiaurės Amerikos lietuvių laikraščio „Sportas“ kolekciją, A. Vietrinio lengvosios atletikos periodinių leidinių ir knygų, K. Labanausko sporto medicinos knygų kolekcijas.
Joniškio rajono savivaldybės J. Avyžiaus viešoji biblioteka

Joniškio rajono savivaldybės J. Avyžiaus viešoji biblioteka – 1937 m. LR Švietimo ministro įsakymu Joniškyje įsteigta viešoji valstybinė biblioteka su skaitykla. Biblioteka įsikūrė dviejuose A. Smetonos (dab. Livonijos) g. namo Nr. 15a kambariuose. Nelengvi pirmųjų bibliotekos įkurtuvių rūpesčiai turint 600 knygų fondą, 2 neremontuotus kambarius, 3 stalus, 2 lentynas teko pirmajai vedėjai Valentinai Ivanovaitei. Nežiūrint įkurtuvių sunkumų ir vėlesnių laikmečių kaitos išbandymų, Viešosios bibliotekos atidarymas tiek kultūrine, tiek švietėjiška prasme buvo reikšmingas miesto istorijos faktas.
Kiekvienas istorinis etapas savaip paveikė bibliotekos veiklą. Nuo 1940 m. sovietinės valdžios iniciatyva bibliotekos veiklos pobūdis pradedamas keisti ideologizuota linkme. Biblioteka centralizuotu būdu aprūpinama knygomis, tuo pat metu pradedamas fondo valymas nuo taip vadintos religinės, antikomunistinės literatūros, laikmečio dvasios neatitikusių užsienio autorių grožinių kūrinių. 1940 m. biblioteka perkeliama į kitas suremontuotas patalpas Vilniaus g., arčiau miesto centro.
2001 m. rajono viešoji biblioteka už kraštotyros veiklą apdovanota Mato Slančiausko premija. 2001-ieji metai susiję su naujų informacijos technologijų diegimo pradžia, kuomet Viešoji biblioteka gavo paramą ir pradėjo įgyvendinti ALF paremtą projektą „Infolinija besimokančiai miesto jaunuomenei“. 2001 m. iš LR Kultūros ministerijos programos „Visuomenės informacinis aprūpinimas“ biblioteka gauna interneto ryšį, kompiuterius ir atidaro interneto skaityklą. Tais pačiais metais Viešoji biblioteka priimta į LIBIS (Lietuvos integralią bibliotekų informacijos sistemą), įdiegtas komplektavimo ir katalogavimo posistemis, nuo 2002 m. kuriamas elektroninis katalogas. 2003 m. įdiegus analitikos posistemį, Viešoji biblioteka dalyvauja nacionalinės bibliografijos duomenų banko kūrime.
2004 m. gegužės mėnesį Viešajai bibliotekai suteiktas kraštiečio rašytojo Jono Avyžiaus vardas. Per visą bibliotekos gyvavimo laikotarpį bibliotekai vadovavo 17 vadovų. Vadovai: Irena Rudokienė, Aldona Jokūbaitienė, Julija Rumbauskienė, Vilija Gilienė vadovavusi bibliotekai 1984–2005 m.
Neurolimfomatozė

Neurolimfomatozė – lėtinė infekcinė paukščių liga, kuria dažniau serga vištos, rečiau – kalakutai, fazanai ir antys. Neurolimfomatozę sukelia virusai.
Dažniausiai užsikrečiama per orą (įkvėpus sukėlėjų), taip pat per užkrėstus kiaušinius, pašarus, išmatas. Pažeidžiami sergančių paukščių periferiniai nervai, akys, vidaus organai (visceralinė forma), neretai paralyžiuojamos kojos ir sparnai.
Liga nepagydoma. Kaip profilaktinė priemonė vartojama specifinė vakcina.