google/wiki40b huggingface dataset:
Galminių pilkapynas

Galminių pilkapynas – trys pilkapynai Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, prie Galminių kaimo, Šventosios kairiajame krante, Antalieptės marių pusiasalyje.

Tyrimai

Pirmasis pilkapynas, vadinamas Švedkapiais, yra į rytus nuo kaimo, netoli kapinių, miške. Jame išliko 9 pilkapiai, jų sampilai 6–9 m skersmens, iki l m aukščio. Sampilų pagrindus juosia grioviai. Apie 0,2 km į pietus nuo pirmojo yra antrasis pilkapynas (Švedkapiai). Išliko 25 pilkapiai. Sampilai 5–12 m skersmens ir 0,5-1,5 m aukščio, jų pagrindus juosia grioviai. Į šiaurės vakarus nuo pirmojo yra trečiasis pilkapynas, kuriame išlikę 30 pilkapių – žemi su akmenų vainikais. Dauguma pilkapynų pilkapių apardyti, iškasinėta duobių.
1978 Istorijos instituto ir Etnografijos muziejaus (dab. Lietuvos nacionalinis muziejus) archeologai ištyrė (tyrimų vadovas Adolfas Tautavičius) vieną pilkapį iš pirmojo ir du – iš antrojo pilkapyno. Viename pilkapyje rasti žirgo griaučiai, 2-3 pilkapiuose – sudegintų mirusiųjų kapai. Rasta žalvarinių grandinėlių, geležinių balno kilpų, žąslų. Pilkapiai datuojami IX a. – XII a., trečiasis pilkapynas, manoma, yra V a. – VIII a. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Kinnie

Kinis (Kinnie) – nealkoholinis gėrimas iš aitriųjų apelsinų (lot. Citrus aurantium) ir aromatinių žolelių. Kartoko skonio ir gintaro spalvos.

Istorija

„Kinis“ buvo išrastas 1952 m. Maltoje. Jo išradėjas – Simonds Farsons Cisk.
1975 m. buvo pristatytas gėrimo dietinis variantas.
1984 m. prancūzų organizacija Comite International d'Action Gastronomique et Touristique išrinko „Kinį“ metų gėrimu.
2007 m. pirkėjams buvo pristatytas „Kinnie Zest“ gėrimas. Jis ypatingas tuo, kad teturi vieną kaloriją.
Rinkoje yra keletas „Kinio“ analogų, tačiau jie neatkartoja gėrimo unikalaus skonio.
Rieduva (laikraštis)

Rieduva – laikraštis kiekvienam automobilininkui, ėjęs 1982–1992 m. Vilniuje.

Istorija

Iki 1990 m. vadinosi „Automobilininkas“ ir ėjo kaip Automobilių transporto ir plentų ministerijos savaitraštis lietuvių ir rusų kalba. Nuo 1990 m. pavadinimu „Rieduva“ ėjo tik lietuvių kalba kaip savaitraštis. Tiražas 1982 m. – po 6000 egz. lietuvių ir rusų k., 1989 m. – 24 200 egz. lietuvių k. ir 8000 egz. rusų k., 1992 m. – 10 000 egz.
1991 m. leido priedą vaikams laikraštį Rieduvėlė (tir. 10 000 egz.).
Karališkasis eukaliptas

Paplitimas

Šie medžiai savaime auga Australijos žemyno pietryčiuose, tai yra Viktorijoje ir Tasmanijoje. Introdukuoti Naujojoje Zelandijoje.

Požymiai

Tai amžinai žaliuojantys medžiai. Jų kamienas tiesus ir pilkas. Žiedai auga kekėmis po 9–15 grupėje, žiedai apie 1 cm skersmens su gausiais baltais kuokeliais. Vaisiai apie 5-9 mm ilgio ir 4-7 pločio sėklalizdis.

Aukštis, kamieno storis

Aukčiausia, auganti 70–100 (ir aukštesni) m aukščio eukaliptų genties rūšis ir vieni aukščiausių medžių planetoje. Atradus Australiją, daug labai senų ir tuo pačiu labai aukštų medžių buvo kertami iki pat XIX amžiaus vid., tad patys seniausi ir aukščiausi egzemplioriai buvo iškirsti. Šiuo metu aukščiausias karališkasis eukaliptas žinomas kaip "Centurion" yra 99,6 m aukščio ir 268 m³ tūrio, jo kamieno skersmuo 4,05 m (kamieno apimtis 12 metrų). Jis auga į pietus nuo Hobarto, Tasmanijoje.
1872 metais vasario 21 dieną pietryčių Australijoje, vyriausybės atstovas Viljamas Fergusonas išmatavo karališkąjį eukaliptą, dabar žinomą kaip "Ferguson Tree", kuris su nulaužta viršūne siekė 133 metrus, bet kaip manoma, šis eukaliptas su nenulaužta viršūne galėjo siekti 152 m aukščio. Taip pat jis pažymėjo, kad toje pačioje vietoje daug kitų 106 m nukirstų šios rūšies medžių. Kitas Australijos vyriausybės atstovas GW Robinson 1889 metais šalia Bau bau kalno (Viktorijos valstijoje), išmatavo 143 m aukščio karališkąjį eukaliptą. Melburno apylinkėse esančiame Menzies Creek išmatavo nukirstą karališkąjį eukaliptą, kurio aukštis buvo 122 m Esančiame 35 km į rytus nuo Melburno Dandenong Ranges neaukštų kalnų masyve, Australijos vyriausybės atstovas David Boyle išmatavo kitą nukirstą karališkąjį eukaliptą, kuris siekė 119 m su nulaužta viršūne, ir anot jo, šis eukaliptas su viršūne turėjo siekti 128 metrų.
Žiedsiurbiniai

Išvaizda

Priklauso nedideli, labai spalvoti paukščiai.

Lizdas

Lizdą suka uoksuose, urvuose arba šakų. Lizdai būna su stogeliu. Deda 1-4 kiaušinius.

Mityba

Minta uogomis, vaisiais ir vabzdžiais.

Paplitimas

Paplitę Pietryčių Azijoje, Australijoje ir Naujojoje Gvinėjoje.
Šeimoje 2 gentys, 44 rūšys.
Bronius Abramavičius

Biografija

1938 m. baigė Kauno karo mokyklą. Tarnavo Lietuvos Didžiosios kunigaikštienės Birutės antrojo ulonų pulko antrajame eskadrone Vilkaviškyje. Baigiantis Antrajam pasauliniam karui traukėsi į Vakarus, bet sovietams atkirtus atsitraukimo kelius, grįžo į Lietuvą.

Rezistencinė veikla

1945 m. gegužės mėn. paskirtas Stirnos bataliono, veikusio Šakių apskrityje, vado pavaduotoju, taip pat ėjo Lapės kuopos vado pareigas. 1945 m. rugpjūčio 15 d. Tauro apygardos vado Leono Taunio-Kovo įsakymu Nr. 1 paskirtas Stirnos rinktinės vadu. Suteiktas vyresniojo leitenanto laipsnis. Žuvo 1945 m. lapkričio 20 d. Šakių apskrities Jankų valsčiuje (dabar – Kazlų Rūdos savivaldybė) Būdos k. NKVD Marijampolės apskrities skyriaus operatyvinės grupės vykdytos karinės čekistų operacijos metu. Kartu žuvo būrio vadas Stasys Grigaitis (Grigas)-Aras, rinktinės štabo partizanai Albinas Klimas-Tauras ir Jonas Tamaliūnas-Kardas. Taip pat nukautas partizano Jono Tamaliūno-Kardo tėvas Juozas Tamaliūnas, sodybos, kurioje buvo įsikūręs štabas, šeimininkas. Žuvusiųjų palaikai buvo palikti žuvimo vietoje. Bendražygiai juos su iškilmėmis palaidojo Degučių kapinėse.
Dūkšto valsčius

Dūkšto valsčius buvo dabartinėje šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Dūkštas.
Joachim von Ribbentrop

Biografija

Vaikystėje svajojo tapti smuikininku. Iki Pirmojo pasaulinio karo gyveno Anglijoje, JAV, Kanadoje. Prasidėjus karui grįžo į Vokietiją ir savanoriu įstojo į husarų pulką. Kaip generolo adjutantas dalyvavo Paryžiaus taikos konferencijoje. Išėjęs į atsargą užsiėmė ūkine veikla. 1932 m. įstojo į Nacionalsocialistinę vokiečių darbininkų partiją. 1936–1938 m. buvo Vokietijos ambasadorius Didžiojoje Britanijoje. 1938-1945 m. Vokietijos užsienio reikalų ministras. 1939 m. rugpjūčio 23 d. pasirašė Molotovo – Ribentropo paktą, kuris tapo pretekstu SSRS ir Vokietijai pradėti Antrąjį pasaulinį karą.
Baranovičiai

Istorija

Baranovičių gyvenvietė pirmą kartą paminėta 1706 m. kaip privati Rozvadovskių šeimos nuosavybė. XVIII a. pabaigoje po Abiejų Tautų Respublikos padalinimų tapo Rusijos imperijos Minsko gubernijos Naugarduko apskrities miesteliu. Išaugo XIX a. nutiesus geležinkelius Brestas-Maskva ir Lvovas-Vilnius. 1871 m. pastatyta geležinkelio stotis. 1884 m. gyvenvietė tapo miesteliu, 1894 m. – apskrities miestu.
Pirmojo pasaulinio karo metu Baranovičiuose buvo įsikūręs vyriausiasis Rusijos armijos vadovybės štabas, kuris 1915 m. rugpjūtį buvo perkeltas į Mogiliavą. Baranovičių apylinkės 1915 m. rugsėjo – 1916 m. liepos mėn. nuniokotos per mūšius. 1915 m. rugsėjo mėn. – 1918 m. Baranovičiai buvo okupuoti vokiečių kariuomenės.
Miesto teises gavo 1919 m. 1920–1939 m. Lenkijos Naugarduko vaivadijos apskrities centras. 1939 m. atiteko Baltarusijai, iki 1954 m. srities centras. Per Antrąjį pasaulinį karą miestas labai sugriautas, 1941 m. birželio – 1944 m. liepos mėn. okupuotas vokiečių kariuomenės. Nuo 1954 m. rajono centras. Po karo atstatytas.

Ekonomika

Geležinkeliai į Valkaviską, Lydą, Minską, Slucką, Luninecą. Išplėtota mašinų (automobilių agregatų, automatinių linijų), statybinių medžiagų (gelžbetonio konstrukcijų ir kt. gaminių) gamyba, metalo, medžio apdirbimas, elektrotechnikos, baldų, tekstilės (medvilnės) ir trikotažo, siuvimo, avalynės, buitinės chemijos, maisto (mėsos, malimo, alaus) pramonė. Veikia meno dirbinių ir žaislų gamyba.

Kultūra, švietimas

Yra Baranovičių dramos teatras. Kraštotyros muziejus, įkurtas 1929 m. Dievo Motinos Užtarėjos soboras, pastatytas 1931 m.
Narmeras

Narmeras (Menes, valdė 3080 – 3040 m. pr. m. e. ) – Egipto faraonas, valdęs 32 amžiuje pr. m. e. Serketo įpėdinis, pirmosios dinastijos įkūrėjas.
Lygiagretainis

Lygiagretainis – toks keturkampis, kurio priešingosios kraštinės yra lygiagrečios (priklauso lygiagrečioms tiesėms).
Atkarpos, jungiančios lygiagretainio priešingas viršūnes, vadinamos lygiagretainio įstrižainėmis. Lygiagretainis turi dvi įstrižaines. Statmuo, nubrėžtas iš lygiagretainio viršūnės į kraštinę, arba jos tęsinį, vadinamas lygiagretainio aukštine. Lygiagretainis turi keturias aukštines, kurios poromis yra lygios.
Iš visų lygiagretainių yra išskiriami stačiakampiai ir rombai.
Lygiagretainio perimetras apskaičiuojamas pagal šias formules:
P = 2(a+b)
P = a+b+c+d
Leo Kuoklė

Biografija

1942–1944 m. Rygoje dailės mokėsi privačiai. 1944–1948 m. studijavo Latvijos dailės akademijoje.

Kūryba

Nutapė įvairaus žanrų paveikslų, daugiausia portretų („Tereza“ 1955 m., „Baleto solistė Aija Baumanė“. „Bolero“ 1962 m., „Raimondo Paulo portretas“, 1963 m.), natiurmortų. Paveikslai spalvingi, realistinis vaizdas formuojamas išradinga kompozicija, faktūriniais deriniais. Sukūrė freskų. Jo iniciatyva Latvijoje pradėtos rengti jaunųjų dailininkų kūrybos parodos, pats parodose dalyvavo nuo 1943 m.
Real Salt Lake

Istorija

Įkurtas 2004 m., nuo tada kasmet rungtyniauja Major League Soccer.
Apleistasis kelias

Apleistasis kelias (lenk. Trakt Zapuszczański) – kelias ėjęs pietinėje Trakų vaivadijos dalyje tarp Nemuno, Augustavo girios ir Prūsijos kunigaikštystės sienos. Po II Abiejų Tautų Respublikos padalijimo kelias atiteko Prūsijos karalystei. Po Tilžės taikos kelias atiteko Varšuvos kunigaikštystei. Nuo 1815 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystei, Augustavo vaivadijai.
Adomo Mickevičiaus slėnis

Adomo Mickevičiaus slėnis – slėnis esantis Ąžuolyno parke Kaune. Slėnyje vyksta kultūriniai renginiai.

Istorija

Pasakojama, kad poetas Adomas Mickevičius, 1819–1823 metais mokytojaudamas Kaune, mėgo dažnokai lankytis Ąžuolyne ir miškingame Girstupio upelio slėnyje, sėdėti prie parke esančio Adomo Mickevičiaus akmens. Kai poetas rengėsi išvažiuoti į užsienį, 1823 m. pavasarį  jo draugai Girstupio slėnyje jam surengė išleistuves. Jų metu, Karolinai Kovalskai pasiūlius, draugai slėnį pavadino Adomo Mickevičiaus slėniu.
Kosmoso kolonizacija

Energija

Orbitoje yra daug Saulės energijos ir čia ji yra patikimesnis ir efektyvesnis šaltinis nei Žemėje, nes kosmose nėra nakties, debesų ir atmosferos. Energija galėtų būti ir eksportuojama iš kolonijų siunčiant energiją į Žemę ar kitas kolonijas, pavyzdžiui, per mikrobangų spindulius. Toks metodas padėtų sumažinti šiltnamio dujų ir radioaktyvių atliekų kiekį Žemėje.
Mėnulyje būna dviejų Žemės savaičių ilgumo naktys, o Marsas yra toliau nuo Saulės, jame būna naktys ir saulę uždengia dulkės ir šie veiksniai smarkiai sumažintų Saulės energijos efektyvumą, todėl Mėnulyje ir Marse turbūt labiau apsimokėtų branduolinė energija. Taip pat Saulės energija į kolonijas Mėnulyje ir Marse galėtų būti transportuojama iš satelitų. Vienas iš pagrindinių sunkumų gaminant tiek Saulės, tiek branduolinę energiją beorėse erdvėse yra neišvengiamai susidarančio karščio išsklaidymas. Ši problema būtų kiek mažesnė Marse, nes jis turi atmosferą, nors ji yra labai plona.

Transportas ir komunikacija

Kolonijoms kosmose įkurti reikalingos daug pigesnės transportavimo priemonės. Be to, tūkstančiai, o gal net milijonai reikalingų erdvėlaivių paleidimų iš Žemės smarkiai pakenktų atmosferai. Šioms problemoms spręsti yra pasiūlyta įvairiausių būdų, kaip kosminis liftas, kosminė patranka ir t. t. Dėl transportacijos iš Žemės brangumo, kolonijos tikriausiai naudotų vietines ir kitų planetų bei asteroidų medžiagas.
Komunikacija sukeltų, palyginti, nedaug problemų, ypač su orbita ir mėnuliu. Jau dabar didelė dalis žmonių komunikacijos vyksta per satelitus. Komunikacija su Marsu būtų problematiškesnė, nes ją varžytų šviesos greitis, tad iš Žemės nusiųsta žinutė Marsą pasiektų tik po 7–44 minučių. Bet ne gyvai vykstanti komunikacija (pvz., elektroniniu paštu arba balso žinutėmis) neturėtų sukelti problemų.
Birštono savivaldybė

Savivaldybė

Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Birštono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Birštono savivaldybės administracija.

Seniūnijos

Savivaldybę sudaro Birštono miestas ir Birštono seniūnija (centras – Birštono vienkiemis).
Vaškų gimnazija

Istorija

1853 m. Vaškuose veikė parapinė mokykla, įkurta vyskupo M. Valančiaus paskatinimu. Ją lankė 28 mokiniai. Po 1863 m. sukilimo mokykla buvo surusinta. 1912 m. caro valdžios leidimu įsteigta pradžios mokykla. 1928 m. mokyklai suteiktas Simono Daukanto vardas. 1934 m. Vaškuose buvo pastatyta pradinė mokykla. Ji buvo 6 skyrių, dirbo 6 mokytojai, kurie buvo labai gerbiami ir turėjo didelį autoritetą. Tuo pat metu prie mokyklos veikė 4 skyrių mokykla žydų vaikams.
1944 m. šalia pradinės mokyklos ėmė kurtis progimnazija. 1950–1952 m. mokykla reorganizavosi į vidurinę mokyklą. 1963 m. prie senosios mokyklos buvo atidarytas pirmasis priestatas, o 1975 m. išaugo pagrindinis mokyklos pastatas ir sporto salė.
Nuo 2000 m. mokykla įgyvendina profilinį mokymą. Mokyklos nuostata yra pripažinti ir suprasti, kad kiekvieno prigimtiniai sugebėjimai ir aplinka skiriasi, ir gerbti kiekvieną, koks jis yra. Mokykla bendradarbiauja su Švedijos Gotenės komunos mokyklomis, bendrauja su kitų Skandinavijos šalių mokyklomis. Vaškų vidurinę mokyklą remia Almos Adamkienės labdaros ir paramos fondas.
2014 m. rugsėjo 1 d. į Vaškų vidurinę mokyklą susirinko 260 mokinių ir 33 mokytojai.
2015 m. mokymo įstaiga reorganizuota į Vaškų gimnaziją.
Izidoriaus Navidansko parkas

Žemaitijos botanikos parkas (Izidoriaus Navidansko parkas) – privatus botanikos parkas Skuodo rajone, Ylakių seniūnijoje, Kalnėnų kaime. Plotas – 48 ha. Šiauriniame parko pakraštyje į pietus nuo 4 nedidelių tvenkinių yra anksčiausiai įveista ir geometriškai sutvarkyta 5 ha teritorija, suskaidyta tankiomis alėjomis, medžių juostomis. Tarp jų auga įvairiausi dekoratyviniai ir vaisiniai medžiai bei krūmai. Per parką teka upelis Spiginas.
Steigėjas – Izidorius Navidanskas (g. 1912 m.), dirbęs „Pabaltijo“ kolūkio sodininku. Parkas priklauso Izidoriaus sūnui Rapolui.

Istorija

Pradžioje Izidorius Navidanskas vogčiomis nuo tėvo pasodino kelis beržus, kaštoną, liepaičių ir tujų, o XX a. II pusėje savo sodyboje pradėjo kurti privatų parką. Lietuvos gamtos apsaugos komiteto dėka teritorija išplėsta iki 48 ha. Su melioracija ir talkininkais suformuota beveik 10 kartų didesnė pietinė parko dalis. Joje – trys dideli tvenkiniai (plotas apie 15 ha). Čia yra ir natūrali giraitė, sodas.
1965 m. parkas pavadintas Žemaičių botanikos sodu, kuomet parkas buvo atimtas iš šeimos.
Lea Goldberg

Biografija

Dėl Lea Goldberg gimimo vietos kyla abejonių. 1956 m. savo biografijoje ji pažymėjo, kad gimusi Karaliaučiuje, bet 1964 m. pildant paraišką Izraelio autorių asociacijai, ji Kauną įvardijo kaip savo gimimo vietą. L. Goldberg gimė Kauno žydų šeimoje. Taip pat teigiama, kad jos motina vyko į Karaliaučių tik su tikslu pagimdyti ir ten gauti geresnę medicininę pagalbą. 1911–1914, 1918–1930 m. gyveno Kaune, Kęstučio g. 18–12 (senoji numeracija). 
Gimus dukrai, tėvai iš Karaliaučiaus persikėlė į Kauną, kuriame gyveno ne viena jų šeimos karta. Čia prabėgo L. Goldberg vaikystė. Pirmojo pasaulinio karo metais šeima bėgo į Rusiją. Grįžusi 1918 m., būsimoji poetė mokėsi Kauno rusų komercinėje mokykloje. Nuo 1920 m. tęsė mokslus Kauno žydų gimnazijoje, kur pradėjo rašyti pirmuosius eilėraščius. 1928 m. baigusi Švabės hebrajų gimnaziją, įstojo į Kauno universitetą. 1930–1933 m. studijavo Vokietijos universitetuose. Grįžusi į Lietuvą, Raseinių Tarbut gimnazijoje dėstė hebrajų kalbą bei literatūrą. 1934 m. Bonoje apgynė semitų lingvistikos daktaro laipsnį. 1935 m. emigravo į Palestiną, kur buvo viena ryškiausių besikuriančios valstybės kultūros veikėjų. Dirbo literatūros patarėja Habimah teatre, taip pat Sifriyat Poalim knygų leidėja. 1952 m. įsteigė Lyginamosios literatūros katedrą Jeruzalės universitete.

Kūryba

L. Goldberg eiles hebrajų kalba pradėjo kurti būdama dar moksleivė. Poetės eilėraščiai ir poemos pasižymi melancholija su pozityvia potekste, kūryboje atsispindi sužeistos meilės tema, meilės bei šviesos ilgesys. Jos darbai pažymėti estetiniu intelektu, besiribojančiu su modernizmu. Išleido 9 poezijos, 6 mokslines knygas, 2 romanus, 20 knygų vaikams, 3 pjeses ir kt. Į hebrajų kalbą išvertė nemažai lietuvių liaudies dainų: „Benamių daina“, „Išvykimas“, „Mergelės (Nuotakos) daina“, „Trys sūnūs“, „Žąsis“ ir kt. Gerai mokėdama 7 kalbas, vertė literatūros klasikos kūrinius iš rusų (Tolstojaus „Karas ir taika“), anglų (Šekspyrą), italų (Petrarką) ir kitų kalbų.

Įamžinimas

2010 m. balandžio 11 d. dalyvaujant delegacijai iš Izraelio, Kaune ant buvusio Švabės hebrajų gimnazijos pastato (dab. Paslaugų verslo darbuotojų rengimo centras) atidengta memorialinė lenta su trikalbiu įrašu: „Šiuose rūmuose veikusioje žydų (hebrajų) gimnazijoje mokėsi ir ją 1928 metais baigė Izraelio premijos laureatė, poetė Lea Goldberg (1911–1970)“. Lentą sukūrė skulpt. Balys Gudas. Perskaičius eilėraštį „Pušis“, autorės atminimui prie mokyklos pasodinta pušaitė.
L. Goldberg buvo apdovanota daugeliu premijų, tarp jų vienu garbingiausių Izraelio valstybės apdovanojimu - Izraelio premija 1970 m.
Karmėlavos valsčius

Karmėlavos valsčius (1945–1947 m. Petrašiūnų valsčius) buvo į šiaurės rytus nuo Kauno. Centras – Karmėlava (1945–1947 m. Petrašiūnai).
Salihorskas

Istorija

Salihorskas įkurtas 1958 m., miesto statusą įgijo 1963 m.
Albert Schweitzer

Biografija

Gimė 1875 m. Kaizersbergo mieste, Vokietijoje, prancūzų šeimoje. Tėvas buvo liuteronų pastorius, nuo vaikystės skatino sūnų groti pianinu ir vargonais. Jau būdamas devynerių, Albertas grodavo per mišias tėvo bažnyčioje.
1893 m. pradėjo teologijos studijas Strasbūro universitete. Per ateinančius 12 metų apsigynė teologijos, filosofijos ir muzikologijos daktaro laipsnį. Taip pat metus tarnavo Vokietijos armijoje. Mokslų metais kelis kartus ilgesnį laiką gyveno Paryžiuje, toliau tęsė vargonų studijas. Buvo ypač susidomėjęs Bacho kūriniais, tyrinėjo jo kūrybą, savo laiku buvo laikomas vienu iš šio kompozitoriaus specialistų.
Nuo 1899 m. dirbo Šv. Mikalojaus bažnyčioje Strasbūre. Per ateinančius kelerius metus dirbo prie vienos iš žinomiausių savo knygų, kurioje nagrinėjo Jėzaus gyvenimą – Geschichte der Leben-Jesu-Forschung. Ją išleido 1906 m.
1905 m. pradėjo studijuoti mediciną tame pačiame Strasbūro universitete su tikslu išvykti kaip misionierius į Centrinę Afriką. 1913 m., pabaigęs studijas, persikėlė į dabartinio Gabono teritorijoje esantį Lambarenės miestą. Ten įsteigė ligoninę, ją suprojektavęs pagal tradicinio kaimo modelį, ir pradėjo gydyti vietinius žmones. Po pusantrų metų veiklą teko nutraukti dėl prasidėjusio Pirmojo pasaulinio karo, Šveiceris su žmona buvo deportuoti į Prancūziją (1918 m. kovo-liepos mėn. praleido Sen Remi de Provanse).
Pasibaigus karui, Šveiceris tęsė medicinos studijas Strasbūre ir rinko lėšas sugrįžimui į Lambarenę. Per tą laiką taip pat išleido keturias knygas: vieną apie darbą Afrikoje, dvi filosofinio pobūdžio ir vieną apie pasaulio religijas.
1924 m. Šveiceris sugrįžo į Lambarenę ir atkūrė buvusią ligoninę. Palaipsniui ji išaugo iki 70 pastatų komplekso, kuriame dirbo medikai savanoriai iš įvairių šalių. Šveiceris Lambarenėje liko gyventi ir dirbti iki savo gyvenimo galo – 1965 m. rugsėjo 4 dienos.
Už savo aktyvią labdaringą veiklą Šveiceris buvo pagerbtas įvairiais apdovanojimais, įskaitant 1952 m. gautą Nobelio taikos premiją. Jos pinigus Šveiceris panaudojo ligoninės praplėtimui.
Šveiceris taip buvo žinomas kaip atominių ginklų ir jų bandymų kritikas, pacifistas, vegetaras.
Auksūdžio apylinkė

Istorija

1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Dargių apylinkės.
Povilas Klastauskas

Biografija

1962 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą. Nuo tų metų gyvena Telšiuose. 1962-1964 m. Telšių mokyklos-internato mokytojas. 1964-1967 m. Telšių sporto mokyklos mokymo dalies vedėjas, 1967-2001 m. Telšių sporto mokyklos direktorius.
Respublikos sporto mokyklų direktorių tarybos narys. 1988 m. Respublikos nusipelnęs lengvosios atletikos treneris. 1962-2012 m. lengvosios atletikos treneris.
Kaip treneris paruošė daugiau kaip 20 šalies čempionų. Baltijos šalių čempionų ir prizininkų. SSRS ir Europos čempionatų prizininkų. Septyni iš jų tapo sporto meistrai. Jo vadovaujama sporto mokykla respublikiniuose kompleksiniuose renginiuose (1965-1977 m.) iškovojo prizines vietas, 1995 m. pripažinta geriausia tarp Žemaitijos sporto mokyklų.
Per 30 mokyklos auklėtinių tapo SSRS sp. m., SSRS čempionais: sklandytojas V. Sabeckis (1976, 1977 m.), irkluotojas D. Lukošius (1977 m.), futbolininkas L. Rumbutis (1981 m.), PDG daugiakovininkė R. Ringytė (1978 m.), dalyvavo olimpinėse žaidynėse: J. Putinienė (Maskva, 1980 m.), V. Bernotaitė (Barselona, 1992 m.), V. Dirmeikis buvo išrinktas geriausiuoju 1975, 1981 m. Lietuvos futbolininku.
Ratnyčia

Istorija

Įsikūrė XVII a. prie kelio iš Gardino į Kauną ir Vilnių.
1919 m. birželio 18 d. nustatyta pirmoji Lietuvos-Lenkijos demarkacinė linija ėjo per Ratnyčią. Nuo 1921 m. iki 1925 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Pariečės valsčiui.
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 150 žmonių, iš kurių visi buvo užrašyti lenkais, o iš jų 126 buvo katalikai ir 24 judėjai.
1925–1950 m. priklausė Marcinkonių valsčiui.
Vėliau Ratnyčia priklausė Varėnos rajonui, buvo Ratnyčios apylinkės centras.
1991 m. gruodžio 31 d. Vyriausybės nutarimu Nr. 617 Ratnyčia perduota Druskininkų miestui.
Alnas (ežeras)

Pavadinimo kilmė

Tikėtina, kad ežero pavadinimo kilmė yra tokia pati kaip ir į jį įtekančios Alnos upės, t. y. nuo žodžių Alėti, Alnėti, Almėti, kas reiškia "rėkauti, lalėti" arba "smarkiai tekėti, gurgėti". Priesaga n rodo gurgėjimo, alėjimo vietą.
Juozapinės kalnas

Juozapìnės kálnas – kalva Juozapinės kaime, apie 23,5 km į pietryčius nuo Vilniaus, netoli Baltarusijos sienos (~4 km), apie 1 km į pietvakarius nuo Medininkų gyvenvietės. Medininkų aukštumos moreniniame masyve.
Kalno šlaitai lėkšti, išraižyti raguvų, šiaurėje šlaitas apaugęs mišku. Kalva susidariusi iš moreninio priemolio ir priesmėlio. Susidarė priešpaskutiniame ledynmetyje. Priklauso Juozapinės valstybiniam germorfologiniam draustiniui.
292,90 m virš jūros lygio Juozapinės kalva ilgai buvo laikoma aukščiausiu Lietuvos tašku. Bet 2004 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto specialistai nustatė, kad aukščiausias Lietuvos taškas yra netoliese esantis Aukštojas (293,84 m) ir antroje vietoje Kruopynės (Žybartonių arba Arklėnų) kalnas (293,65 m).
1990 m. ant kalno pastatytas paminklinis akmuo Lietuvos karaliui Mindaugui.
Juknaičių Alkos kalnas

Kalnas

Kalnas beveik suardytas; jo šlaitai buvę statūs, dabar apardyti ariant, o šiaurės rytų šlaitas nukastas kasant smėlį. Išliko tik apie 33 x 25 m dydžio, šiek tiek aukštesnis (apie 3 m) už gretimą lauką pakilimas. Alkos kalno žvalgomuosius tyrimus 1963 m. atliko Istorijos instituto archeologai. Į šiaurės vakarus nuo kalno buvo senovės gyvenvietė; rasta lipdytos keramikos grublėtu ir lygiu paviršiumi.

Legendos

Pasakojama, kad ant kalno buvo aukuras ir kunigaikščio rūmai, kuriuose gyvenęs valdovas su dukra Laimute. Gyventojams apsikrikštijus, senieji dievai įnirto ir per vieną puotą žmonės ir pastatai su dideliu trenksmu kalne prasmego.
Pasak kito padavimo, Alkos pilyje gyvenęs bajoras su gražuole dukterimi, kuri pamilusi gretimos pilies jaunikaitį ir prieš tėvo valią slapčia po šventvietės didžiuoju ąžuolu susituokė. Tėvas nusprendė priimti krikštą ir dukterį išleisti už riterio. Buvo įsakyta nukirsti ąžuolą. Bekertant apsiniaukė dangus, ėmė žaibuoti, kilo baisi audra ir pilis su visais gyventojais prasmego į atsivėrusią prarają; kalnas imtas vadinti Alkanu kalnu.
Senovėje ši vieta garbinta vietos gyventojų. Pasak padavimų, kiekvienas praeidamas nusiimdavo kepurę ir sakydavo „Labas vakaras, ponas Alkos kalne“. Jei žmonės to nedarydavę, nematoma ranka numušdavusi nuo galvos kepurę. Kalnas buvo mėgstamas žmonių, jaunimas jį dažnai lankydavo pavasarį ir vasarą.