google/wiki40b huggingface dataset:
Kalmano filtras

Kalmano filtro veikimas

Kalmano filtro darbą kiekviename žingsnyje galima suskirstyti į dvi fazes: prognozavimo ir korekcijos.

Prognozavimas

Prognozuojama būsena nustatoma kaip ankstesnės būsenų kaitą nusakančios matricos ir ankstesnės pakoreguotos prognozuojamos būsenos sandauga, pridedant reakciją į įėjimus nusakančios matricos ir įėjimo sandaugą:
\hat{\textbf{x}}_{k|k-1} = \textbf{F}_{k}\hat{\textbf{x}}_{k-1|k-1} + \textbf{B}_{k-1} \textbf{u}_{k-1}.
Prognozuojama būsenos kovariacija nustatoma iš ankstesnės pakoreguotos prognozuojamos kovariacijos, ankstesnės būsenų kaitą nusakančios matricos ir triukšmo kovariacijos:
\textbf{P}_{k|k-1} =  \textbf{F}_{k} \textbf{P}_{k-1|k-1} \textbf{F}_{k}^{\text{T}} + \textbf{Q}_{k-1}.

Korekcija

Matavimo paklaida randama kaip skirtumas tarp faktinės matavimo reikšmės ir numatytos matavimo reikšmės (matricos, nusakančios matavimo modelį, ir prognozuojamos būsenos sandaugos):
\tilde{\textbf{y}}_k = \textbf{z}_k - \textbf{H}_k\hat{\textbf{x}}_{k|k-1}.
Paklaidos kovariacija gaunama iš matavimo modelį nusakančios matricos, prognozuojamos būsenos kovariacijos ir triukšmo kovariacijos:
\textbf{S}_k = \textbf{H}_k \textbf{P}_{k|k-1} \textbf{H}_k^\text{T} + \textbf{R}_k.
Optimalus stiprinimo koeficientas nustatomas iš prognozuojamos būsenos, matavimo modelio ir paklaidos kovariacijos:
\textbf{K}_k = \textbf{P}_{k|k-1}\textbf{H}_k^\text{T}\textbf{S}_k^{-1}.
Pakoreguota prognozuojama būsena apskaičiuojama pridedant prie prognozuojamos būsenos optimaliai sustiprintą paklaidą:
\hat{\textbf{x}}_{k|k} = \hat{\textbf{x}}_{k|k-1} + \textbf{K}_k\tilde{\textbf{y}}_k.
Pakoreguota prognozuojama kovariacija gaunama iš atitinkamų matmenų vienetinės matricos, optimalaus stiprinimo, matavimo modelio ir prognozuojamos kovariacijos:
\textbf{P}_{k|k} = (I - \textbf{K}_k \textbf{H}_k) \textbf{P}_{k|k-1}.
Carl Ferdinand Cori

Karlas Ferdinandas Koris (angl. Carl Ferdinand Cori, 1896 m. gruodžio 5 d. Praha – 1984 m. spalio 20 d. Kembridžas, Masačusetsas) – JAV gydytojas, biochemikas, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatas.
Recenzija

Šaltiniai

Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius, 1997
Lakatamija

Istorija

Iki XX a. vidurio mieste gyveno graikai ir turkai, vėliau ėmė vyrauti graikų bendruomenė.
Danijos futbolo varžybos 2017–2018 m.

Silpnųjų grupės

Į dvi grupes (A ir B) suskirstytos silpnosios komandos kovojo dėl išlikimo Superlygoje. Paaiškėjo, kurios komandos iškrito į 1. Division.
Islamas Japonijoje

Islamas Japonijoje – islamo religijos ir ją išpažįstančių žmonių (musulmonų) padėtis Japonijoje. 
Islamo istorija Japonijoje yra palyginti trumpa, nes šios religijos tyrimai ir musulmonų bendruomenių kūrimasis prasidėjo tik XX a. Pirmoji mečetė buvo įkurta 1905 m., Koranas į japonų kalbą išverstas 1920 m., o pirmoji Japonijos musulmonus vienijanti organizacija įsteigta 1952 m. Islamas yra oficialiai šalyje pripažinta religija, o musulmonai sudaro apie 0,1 % visų Japonijos gyventojų.

Istorija

Islamo istorija Japonijoje yra palyginti trumpa, nes aktyvesni kontaktai pastebimi tik nuo XIX a. pabaigos. Iki tol susidūrimai tarp japonų ir islamo išpažinėjų buvo pavieniai ir turėjo mažai reikšmės. Reikia atsižvelgti į tai, kad Japonija Edo laikotarpiu beveik tris šimtmečius vykdė uždarumo politiką, kuri apribojo kontaktus su užsieniu. Tai lėmė, kad išsamesnės žinios apie islamą Japoniją pasiekė po Meidži restauracijos, kada su švietimo modernizavimu ir plėtra buvo pradėta išsamiau studijuoti pasaulio religijas. 1877 m. į japonų kalbą buvo pirmą kartą išversta pranašo Mahometo gyvenimo istorija. Pirmojo pasaulinio karo metais į Japoniją atvyko keli šimtai islamą išpažįstančių pabėgėlių iš Centrinės Azijos ir Rusijos. 1920 m. iš anglų kalbos į japonų kalbą buvo pirmą kartą išverstas Koranas. Vėliau pasirodė dar keli vertimai, tačiau visi ne iš arabų kalbos.
Tarpukariu Japonijai vykdant espancionistinę politiką, dalis užkariautų teritorijų turėjo dideles musulmonų bendruomenes. Tai lėmė islamo studijų bumą: 1930 m. su valstybine parama buvo įkurta Didžiosios Japonijos musulmonų lyga (jap. 大日本回教協会 = Dai Nihon Kaikyō Kyōkai), apie šią religiją buvo japoniškai leidžiamos knygos, publikuojami straipsniai. Ypač šios žinios tapo aktualios Antrojo pasaulinio karo metais.
1952 m. buvo įkurta pirmoji nepriklausoma islamiška organizacija – Japonijos musulmonų asociacija (jap. 日本ムスリム協会 = Nihon Musurimu Kyōkai). 1957 m. pasirodė pirmas Korano vertimas iš arabų kalbos. Po karo taip pat suaktyvėjo tarptautiniai ryšiai tarp Japonijos ir islamiškų valstybių Azijoje, Afrikoje ir kitur. Ypač daug dėmesio islamiškoms šalims buvo skirta 1973 m. naftos krizės laikotarpiu, nes Japonija buvo stipriai priklausoma nuo naftos importo iš Arabijos pusiasalio, ir po 1979 m. Irano revoliucijos. Tuo metu aktyvesnės islamo studijos pradėtos Tokijo universitete, užauginusios naują specialistų kartą ir paskatinusios informacijos sklaidą visuomenėje.

Tikintieji

Dauguma musulmonų Japonijoje yra užsieniečiai ir tik nedidelę dalį sudaro į islamą atsivertę japonai. Dėl duomenų trūkumo sunku pateikti tikslius skaičius, tačiau manoma, kad XX a. pabaigoje šalyje buvo apie 200 000 islamo išpažinėjų (apie 0,16 % visų gyventojų). Tarp jų iki 50 000 islamą priėmusių japonų. Dauguma gyvena Tokijuje, didesnės bendruomenės yra Osakoje, Jokohamoje, Kiote, Nagojoje, Kobėje. Kitais duomenimis 1990 m. musulmonų Japonijoje buvo 118 000, o 2010 m. – 185 000, t. y. apie viena dešimtoji procento visos populiacijos.
Poezija

Poezija – grožinės literatūros dalis, kurioje išnaudojamos ne tik tiesioginės prasminės kalbos savybės, bet ir estetinės ar keliančios jausmus, asociacijas. Poezijos kūriniai – eilės. Jos kuriamos pasitelkiant įvairias stilistines kalbos priemones (metaforos, simbolika, ironija, palyginimai ir kt.), kalbos skambesį (asonansas, onomatopėja, aliteracija, ritmas), išreiškiant jausmus bei išgyvenimus. Šios priemonės išplečia ar pakeičia tiesioginę kūrinio kalbos prasmę; dažnai tas pats poezijos kūrinys gali būti interpretuojamas keliais skirtingais būdais. Poeziją yra sunku versti į kitas kalbas ne tik dėl eiliavimo, bet ir dėl kalbos ypatumų (žodžių žaismo ir kt.). Poeziją kuriantis žmogus vadinamas poetu.
Bahijos salos

Geografija

Bahijos salas sudaro 3, netoli nuo Centrinės Amerikos krantų nutolusios koralinės salos – Roatanas, Guanacha ir Utila. Taip pat priklauso keletas nedidelių salelių ir rifų. Pasižymi smėlio paplūdimiais, skaidriomis pakrančių lagūnomis, todėl itin lankomos turistų.
Alvar Aalto

Alvaras Hugas Henrikas Altas (suom. Alvar Hugo Henrik Aalto, 1898 m. vasario 3 d. Kuortanas – 1976 m. gegužės 11 d. Helsinkis), suomių architektas, urbanistas, dizaineris, funkcionalizmo atstovas.
Garsus tokiais statiniais kaip Paimio Sanatorium, Viborgo biblioteka. Vienas iš „Artek“ įkūrėjų.

Biografija

1916–1921 m. studijavo Helsinkio politechnikos institute. Nuo 1928 m. Tarptautinių šiuolaikinės architektūros kongresų (CIAM) narys. Dėstė Masačūsetso technologijos institute Kembridže, JAV, Helsinkio universitete, nuo 1940 m. profesorius. Nuo 1955 m. Suomijos akademijos narys, 1963–1968 m. prezidentas.  Daugiausia projektavo Suomijoje, dažniausiai su žmona architekte Aino Marsio. Jai 1949 m. mirus, 1952 m. vedė architektę Elisą Makiniemi, kuri ir į jo kūrybą įnešė naujovių.
Savitai derino funkcionalizmo ir organinės architektūros principus su nacionalinėmis tradicijomis, racionalumą su plastiškumu. Išradingai naudojo vietines statybines medžiagas, medines konstrukcijas. Pastatų fasadus ir laisvą vidaus erdvių planavimą derino prie kraštovaizdžio. Sukūrė sluoksniuoto medžio baldų, interjero elementų, skulptūrų iš bronzos, marmuro. Jo kūryba turėjo įtakos pasaulio, taip pat ir Lietuvos architektūrai.
Balninkų valsčius

Balninkų valsčius buvo rytų Lietuvoje. Centras – Balninkai.
Saiga

Gyvenimo būdas

Nuo kitų dykaragių saigos skiriasi tik joms būdinga didele nosimi (veikiančia kaip efektyvus filtras dulkėms sulaikyti), labai panašia į trumpą straublį. Jos laikosi didelėmis bandomis, nuo kelių šimtų iki tūkstančio gyvūnų ir nuolat klajoja ieškodamos maisto. Gyvūnai juda maždaug 6 kilometrų per valandą greičiu ir per dieną nukeliauja apie 50 kilometrų. Dažniausiai saigos neskubėdamos vaikštinėja ir dairosi tinkamo maisto, tačiau išgąsdintos puola bėgti dideliu greičiu, nekreipdamos dėmesio į jokias kliūtis. Jeigu netikėtai pasikeičia oras, jos tuoj pat traukia į saugesnes vietas. Saigos gali išvystyti iki 60 kilometrų per valandą greitį.
Artėjant žiemai saigos traukia į pietus ieškoti vešlesnių ganyklų. Rudeninių migracijų metu būriai nukeliauja nuo 250 iki 400 kilometrų. Pavasario pradžioje iš žiemos ganyklų pirmi sugrįžta patinai. Truputį vėliau atkeliauja patelės su jaunikliais.

Maistas

Vasarą, žiemą ir migruodamos saigos maitinasi žolėmis, daugiamečiais augalais ir žemaūgiais krūmais. Saigos minta ir nuodingais arba nemalonaus skonio augalais, kurių neėda kiti žolėdžiai. Ėsdamos sultingus lapus saigos gauna pakankamai skysčių. Jos gali ilgą laiką ištverti negėrusios, tad saigoms labai retai tenka ieškoti vandens. Vasarą gyvūnai didesnę dienos dalį ilsisi, ganosi tik švintant ir saulei leidžiantis. Žiemą saigoms tenka ieškoti maisto visą dieną.

Dauginimasis

Saigos pradeda poruotis gruodį. Kiekvienas patinas surenka haremą, kuriame būna 4 –6, kartais net 15 – 20 patelių. Tarp patinų vyksta nuožmios kovos dėl patelių. Jie kaunasi iki mirties. Patinai būna taip užsiėmę patelių viliojimu ir poravimusi, kad net neėda. Todėl pasibaigus tuoktuvėms jie būna labai nusilpę ir išsekę, kai kurie žūsta. Likę gyvi prisijungia prie savo haremo arba susiburia į atskiras grupes. Prieš pat gimdymą patelės grįžta į vasaros ganyklas. Jos susiranda pačias atokiausias stepės vieteles, apaugusias neaukšta žole, iš kurių gerai matosi besiartinantys priešai. Trys iš keturių patelių susilaukia dviejų jauniklių. Labai retai saigos atsiveda vieną arba tris jauniklius. Tuoj po gimimo jaunikliai stojasi ant kojų ir gali bėgioti, tačiau pirmomis gyvenimo dienomis jie mieliau guli ant plikos žemės, kurios spalva beveik tokia pati kaip ir jų kailis. Gulinčius jauniklius sunku patebėti net už kelių žingsnių. Motinos palieka jauniklius ir traukia ieškoti maisto. Jos dažnai grįžta pas jauniklius, kad pamaitintų pienu. Po 8 – 10 dienų patelės su jaunikliais prisijungia prie bandos.
Sarah Doron

Biografija

Gimė 1922 m. gegužės 20 d. Kaune. 1933 m. su tėvais išvyko gyventi į Palestiną. Baigė mokyklą Tel Avive, vėliau pateko į miesto tarybą. 1977 m. išrinkta į parlamentą, kaip Likud partijos atstovė. 1983-1984 m. buvo ministrė be portfelio. Mirė 2010 m. lapkričio 3 dieną.
Lietuvos socialistų partija

Istorija

Įkurta 1994 m. kovo 26 dieną Steigiamajame suvažiavime Vilniuje. Pirmuoju LSP pirmininku buvo išrinktas Albinas Visockas. 
1995 m. rugsėjo 11 d. partija įregistruota Teisingumo ministerijoje (kodas 191867432, registracijos adresas – Vilnius, P. Žadeikos g. 4-5). Nuo 2006 m. partijai vadovauja Giedrius Petružis.
2009 m. gruodžio mėn. partijos suvažiavimas priėmė sprandimą jungtis su partija "Frontas". Naujos partijos pavadinimas - "Socialistinis liaudies frontas". Partija neegzistuoja.

Programinės nuostatos

LSP programos kredo – socializmas, nepriklausomybė. Savo programoje LSP orientuojasi į Lietuvos socialinę valstybę ir perspektyvoje į naująjį socializmą. Užsienio politikos srityje LSP pasisako už nuoseklų ir akcentuotą neutralumą, už gerus ir draugiškus santykius su visomis valstybėmis, ypač kaimyninėmis. LSP ideologija grindžiama dialektinio materializmo metodologija, marksizmo teorija bei šiuolaikiniu socialiniu mokslu. Socialistai nedviprasmiškai atsiriboja nuo stalinizmo bei totalitarizmo teorijos ir praktikos. Partija pabrėžia esanti demokratinė.
Inčukalno dujų saugykla

Inčukalno dujų saugykla – požeminė gamtinių dujų saugykla Latvijoje. Vienintelė tokia saugykla Baltijos šalyse. Operatorius – Latvijos dujos (latv. Latvijas gaze).

Istorija

1962 m. Inčukalno vietovėje pradėti gamtinių dujų saugyklos įrengimo galimybių moksliniai tyrimai. 1966 m. gegužę požeminė Inčukalno gamtinių dujų saugykla pradėta statyti, o 1968 m. rugpjūčio 8 d. pradėta jos eksploatacija. 1969 m. vasarą į saugyklą buvo įpumpuotos pirmosios gamtinės dujos. Saugyklos reikšmė ypač išaugo 1972 m., iki jos nutiesus magistralinį dujotiekį. Nuo 2014 m. iki 2018 m. vyksta saugyklos pirmoji etapo modernizavimo darbai. 89,7 mln. eurų, iš jų 45,4 mln. eurų įsipareigojusi skirti „Latvijas gaze“, 6,9 mln. – Lietuvos bendrovė „Amber Grid“, 37,5 mln. eurų – Europos Komisija.

Pajėgumai

Didžiausia saugyklos talpa – 4,47 mlrd. m³ dujų, iš jų 2,32 mlrd. m³ gali būti nuolat paimamos. Vasaros metu, sumažėjus gamtinių dujų vartojimui, jos pumpuojamos į dujų saugyklą, o rudenį ir žiemą iš saugyklos perduodamos vartotojams. Prieš patekdamos į saugyklą, gamtinės dujos išvalomos nuo priemaišų ir nuo 35 iki 105 barų pakeliamas jų spaudimas. Tuomet gamtinės dujos kompresoriais pumpuojamos į 700 m gylį ir ten saugomos. Esant dujų poreikiui, jos iš saugyklos išpumpuojamos, dar kartą filtruojamos ir perduodamos vartotojams. Inčukalno saugykloje dujas laiko Latvijos, Estijos, Lietuvos ir šiaurės vakarų Rusijos klientai. Lietuva Inčukalno dujų saugykloje reguliariai laiko apie 40 milijonų m³ gamtinių dujų.
Valentinas Klimas

Valentinas Klimas (g. 1958 m. kovo 4 d. Kaunas – 2011 m. birželio 28 d. Klaipėda) – lietuvių teatro ir kino aktorius.

Biografija

1976-1980 m. mokėsi Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose, baigė aktoriaus specialybės studijas (kurso vadovas P.Gaidys). Nuo 1980 m. – Klaipėdos dramos teatro aktorius. Žmona – aktorė Nelė Savičenko.
V. Klimas buvo Lietuvos teatro sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas.

Vaidmenys teatre

V. Klimas Klaipėdos dramos teatro scenoje debiutavo dar studijų metais. Klaipėdos dramos teatre sukūrė nemažai įsimintinų vaidmenų: Nikita (A.Arbuzovo „Neatsargūs žaidimai”, rež. P.Gaidys), Protėjas (V.Šekspyro „Du veroniečiai”, rež. P.Gaidys), Kurčiajevas (A.Ostrovskio „Išminčiai, arba Kiekvienam gudruoliui pakanka kvailumo”, rež. Romualdas Vikšraitis), Semionas (M.Gorkio „Vasa Železnova”, rež. P.Gaidys), Kristianas (E.Rostano „Sirano de Beržerakas”, rež. P.Gaidys), Keleris (V.Krėvės „Skirgaila”, rež. Aurelija Ragauskaitė), Noidas (A.Strindbergo „Tėvas”, rež. P.Gaidys), Basanijus (V. Šekspyro „Venecijos pirklys”, rež. P.Gaidys), Mortimeras (F.Šilerio „Marija Stiuart”, rež. Regina Steponavičiūtė), Don Pedras (V. Šekspyro „Daug triukšmo dėl nieko”, rež. P.Gaidys), Kirilas Glagoljevas (A.Čechovo „Nebaigta pjesė”, rež. Rolandas Atkočiūnas), Osvaldas (V. Šekspyro „Karalius Lyras”, rež. Algirdas Latėnas) ir kt.
Banioniai

Istorija

Iki 1832 m. Banionių dvaras priklausė Pumpėnų karmelitų vienuolynui, bet jį atėmė carinė valdžia (dėl 1831 m. sukilimo).

Aplinkinės gyvenvietės

VilkiškiaiKrikliniai
Vaidotas Verba

Vaidotas Verba (g. 1966 m. rugsėjo 26 d. Raseiniuose) – lietuvių diplomatas, Lietuvos Respublikos Seimo Pirmininko Patarėjas Užsienio Politikai

Biografija

1984 m. baigė Raseinių Prezidento Jono Žemaičio gimnaziją, 1988 m. – Lietuvos kūno kultūros institutą, 2009 m. neakivaizdžiai – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1993–1994 m. mokėsi Birmingamo universiteto Politikos mokslų ir tarptautinių studijų institute.
1988-1990 m. buvo LKKI mokslinis bendradarbis. 1990-1992 m. dirbo tarptautinių ryšių vyr. specialistu Kūno kultūros ir sporto departamente. 1994-1997 m. – Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Konsulinio departamento Vizų skyriaus I-asis sekretorius. 1997-2000 m. – URM Konsulinio departamento Konsulinės informacijos ir analizės skyriaus vadovas.
2000-2003 m. dirbo ministru-patarėju Lietuvos ambasadoje Kanadoje. 2003 m. dirbo URM Konsulinio departamento direktoriaus pavaduotoju, 2003-2004 m. ėjo šio departamento direktoriaus pareigas, 2004-2007 m. – Konsulinio departamento direktorius.
2007–2012 m. Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Nyderlandų Karalystėje, Lietuvos Respublikos nuolatinis atstovas Cheminio ginklo draudimo organizacijoje (OPCW).
2012–2014 m. Paskirtas URM ambasadoriumi ypatingiems pavedimams Rytų partnerystei, vyriausiuoju Rytų partnerystės viršūnių susitikimo Vilniuje 2013 m. lapkritį koordinatoriumi.
2014 m. balandį deleguotas į ESBO specialiąją stebėjimo misiją Ukrainoje, paskirtas misijos Odesos padalinio vadovu.
2014 m. rugsėjo 1 d. paskirtas ESBO projektų koordinatoriumi Ukrainoje (įstaigos vadovu).
2018 m. spalio 1 d. Ambasadorius  Ypatingiems Pavedimams, Lietuvos Respublikos Seimo Pirmininko Patarėjas Užsienio Politikai. 
V. Verba buvo pirmuoju Lietuvos studentų sporto asociacijos generaliniu sekretoriumi. Jis aktyviai dalyvavo įgyvendinant Kaliningrado tranzito programą bei buvo vienas pagrindinių derybininkų dėl Lietuvos prisijungimo prie Šengeno sutarties. Apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi (2003 m.), Ispanijos valstybės tarnybos kryziumi " Uz Nuopenus" (2005 m), Nyderlandų Karalystės Oranje-Nasau Ordino Riterio Didziuoju Kryziumi (2008 m.).
Joseph Chamberlain memorialo laikrodžio bokštas

Joseph Chamberlain memorialo laikrodžio bokštas (angl. Joseph Chamberlain Memorial Clock Tower), dar vadinamas Old Joe – laisvai stovintis laikrodžio bokštas JK, Birmingame, Birmingamo universiteto teritorijoje. Jis yra 100 m aukščio (7 m lenkia Laisvės statulą, 4 m Big Beno bokštą). Tai yra aukščiausias beatraminis laikrodžio bokštas pasaulyje bei vienas iš 50-ies aukščiausių JK pastatų .
Bokštas pavadintas JK politiko ir universiteto kanclerio Joseph Chamberlain garbei.
Purvynė (Zarasai)

Istorija

Purvynės kaime 1908–1915 m. ir 1945–1985 m. veikė pradinė mokykla. Ilgiausiai dirbo mokytojos Marija Kuzmienė ir Eugenija Jasiūnienė. 1909–1912 m. kaimas skirstėsi viensėdžiais. Darbus atliko matininkas S. Kravčenko. Pagal jo atliktus skaičiavimus buvo 222, 37 dešimtinės dirbamos ir nedirbamos žemės. 1919–1920 m. už Lietuvos nepriklausomybę savanoriais kovojo Jurgis Yla, Balys Šablinskas, Izidorius Kazlauskas ir Antanas Šlepetys. Dabar kaime yra 85 gyventojai, 2007 m. įregistruota kaimo bendruomenė, pastatytas atminimo kryžius. Kaimo istorija ir gyventojai aprašyti Vytauto Indrašiaus kraštotyrinėje knygoje „Antalieptės kraštas“.
Ray Bradbury

Biografija

Gimė Jokigane, Ilinojaus valstijoje. Antras vardas buvo duotas aktoriaus Daglo Ferbenkso garbei. Tėvas – Leonardas Spoldingas Bredberis (anglų naujakurių palikuonis). Mama – imigrantė iš Švedijos Mari Ester Moberg.
1934 m. Bredberių šeima persikėlė į Los Andželą, kur rašytojas gyveno iki mirties. Bredberis niekada neturėjo vairuotojo pažymėjimo ir laikėsi neigiamo požiūrio į nuosavus automobilius. Rėjus Bredberis augo Didžiosios depresijos laikais, lėšų studijoms universitete neturėjo. Dar būdamas dvylikos nusprendė tapsiąs rašytoju ir atkakliai to siekė. Jaunystėje pardavinėjo laikraščius, po to keletą metų jį išlaikė žmona, kol pagaliau 1950 m. išleido pirmą stambų kūrinį – apysaką „Marso kronikos“. Kiek vėliau išspausdintas romanas „451 Farenheito“. Bredberis netruko išgarsėti visame pasaulyje.

Kūryba

Bredberio kūriniai dažniausiai apsakymai ar trumpos apybraižos. Jų centre – ne veiksmas, o dialogai, monologai, apmąstymai. Rašytojas fantastiką derina su detektyvu, melodrama. Jo kūrybai nebūdingi išsamūs technologinių detalių aprašymai, tačiau skiriama daug dėmesio veiksmo vietai, herojų išvaizdai, vardams, datoms, skaičiams, gamtai ir įvairiems jos reiškiniams. Siužetai kruopščiai apgalvoti, tačiau jie nėra svarbiausia kūrinio dalis. Bredberiui emocijos, atmosfera, jausena svarbesnės nei veiksmai.
Savo kūriniuose Bredberis ironizuoja miesčioniškumą, juokiasi iš žmonių be vaizduotės. Blogis ir prievarta jo kūryboje yra tarsi nerealūs ir geriausia su jais kovoti ignoruojant, nekreipiant dėmesio.
Pasak paties Bredberio, per savo gyvenimą jis parašė daugiau nei 400 apsakymų. Kai kurie iš jų vėliau tapo stambesniais kūriniais, kiti priklauso savotiškiems ciklams.

Bibliografija

Žemiau pateikiama dalis Rėjaus Bredberio kūrybos. Paryškintos knygos, išleistos Lietuvoje.

Įvertinimas

Bredberis yra kelių mokslinės fantastikos apdovanojimų ir daugelio kitų literatūrinių premijų laureatas. 1988 m. jis buvo įvertintas Nebula, 1954 m. – Hugo premijomis. Taip pat apdovanotas Pasaulio fantastikos premija, „Grand Master“, „SF Hall of Fame Living Inductee“ ir „Pierwsza Nagroda Fandomu“ apdovanojimais.
Vienas asteroidas pavadintas jo vardu (9766 Bradbury), o Mėnulyje yra „Pienių krateris“, 1971 m.  „Apollo 15“ įgulos pavadintas romano „Pienių vynas“ garbei, nors griežtai tariant šis pavadinimas dar nėra patvirtintas Tarptautinės astronomų sąjungos.
Mykolas Leonaitis

Biografija

Mokėsi Juodeliškių pradinėje mokykloje, vėliau Seinų „Žiburio" gimnazijoje. Įstojo į Kauno karo mokyklą, kurią 1925 m. baigė leitenanto laipsniu. Paskirtas tarnauti į Devintasis pėstininkų Lietuvos kunigaikščio Vytenio pulką, 1926 m. perkeltas į Karo aviacijos Mokomąją eskadrilę. 1927 m. baigė Aukštuosius karininkų didžiojo Lietuvos kunigaikščio Vytauto kursus.
1932 m. skrisdamas patyrė avariją, buvo sužeistas. Pasveikęs perkeltas į Zoknių aerodromą, tarnavo 4-ojoje eskadrilėje. Štabe ėjo skyriaus viršininko, vėliau žvalgybos karininko pareigas. 1940 m. rugpjūčio 25 d. išleistas į atsargą. Slapstėsi nuo galimo suėmimo Linksmakalnyje. Antrojo pasaulinio karo metais partizanavo, vėliau dirbo fabriko vedėju Kaune. 1944 m. su šeima pasitraukė į Vokietiją.
Petras Kvedaras

Petras Kvedaras (1939 m. balandžio 17 d. Sitkūnų k., Pakruojo r. – 2018 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje) – muzikos mokytojas, chorvedys, folklorininkas.

Biografija

Baigęs Linkuvos vidurinę mokyklą, 1960–1964 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė J. Karosas, A. Lopas, P. Četkauskas ir A. Ilčiukas).
1964–1967 m. Dusetų (Zarasų r.) K. Būgos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių mergaičių chorų vadovas. Vėliau buvo Zarasų vaikų muzikos mokyklos mokytojas, Dusetų vaikų muzikos mokyklos direktorius, Šiaulių vaikų muzikos mokyklos mokytojas, 1972–1974 m. direktorius. 1970–1972 m. Šiaulių 11-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir vaikų choro vadovas. 1972–1973 m. Šiaulių miesto moksleivių rūmų berniukų choro vadovas, dėstė Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje, buvo Šiaulių pedagoginio instituto studentų dainų ir šokių ansamblio chormeisteris ir „Verpsto" fabriko moterų choro chormeisteris. Pedagogas dirigavo Zarasų rajono ir Šiaulių miesto dainų šventėse.
Nuo 1975 m. Lietuvos aklųjų draugijos Vilniaus A. Jonyno aklųjų ir silpnaregių mokyklos – internato ir B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos filialo mokytojas ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. 1977–1989 m. direktoriaus pavaduotojas muzikos mokymo reikalams, 1989–1992 m. muzikos mokytojas.
Nuo 1993 m. Vilniaus muzikos mokyklos „Lyra" mokytojas, nuo 1995 m. muzikos mokytojas metodininkas.
Susidomėjęs lietuvių folkloru, kūrė folkloro ansamblius ir jiems vadovavo. 1980–1995 m. buvo Vilniaus A. Jonyno aklųjų ir silpnaregių vidurinės mokyklos moksleivių folkloro ansamblio vadovas. 1994 m. ansamblis koncertavo Vokietijoje (Hamburge) ir buvo apdovanotas didžiuoju prizu. 1986–1994 m. Vilniaus miškų ūkio (urėdijos) folkloro ansamblio „Nalšia" meno vadovas. Ansamblis koncertavo Lietuvoje, Lenkijoje ir Vokietijoje.
Nuo 1989 m. Vilniaus mokytojų namų folkloro ansamblio „Krivūlė“ meno vadovas. Kolektyvas daug koncertų surengė Rusijos miestų lietuviams (Maskvos, Sankt Peterburgo, Murmansko, Krasnojarsko, Barnaulo, Novosibirsko, Tomsko), dalyvavo festivaliuose Švedijoje, Danijoje, Nyderlanduose, Ispanijoje, Lenkijoje ir Šveicarijoje. „Krivūlė“ yra nuolatinis dalyvis folkloro festivalių „Skamba, skamba kankliai“ Vilniuje, dalyvavo 1993 ir 1996 m. folkloro festivaliuose „Baltika“ Vilniuje ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje, padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai. „Krivūlė“ išleido dvi audiokasetes: „Lietuvių liaudies dainos“ (1992) ir „Dieve, arčiau Tavęs" (1996).

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.