google/wiki40b huggingface dataset:
Šiaulių rajono savivaldybės taryba

Šiaulių rajono savivaldybės taryba – Šiaulių rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 27 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Stanislovas Kiška II

Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų giminės. Tėvas Petras Kiška, motina Ona Radvilaitė. Broliai Petras Kiška (1519–1550), Mikalojus Kiška (m. 1587 m.).
Žmona kunigaikščio Jono Radvilos duktė Ona Radvilaitė, vaikai Stanislovas Kiška, Elžbieta Kiškaitė, Jonas Kiška. Po jo mirties Ona Radvilaitė ištekėjo už Selcų bajoro Kristupo Sadovskio.
Vedybomis įgijo didelių žemės valdų. Sekdamas pusbroliu Mikalojumi Radvila Juodoju ėmė remti protestantus. Sunkiai sirgdamas, su broliu Mikalojumi, prižiūrimi Mikalojaus Radvilos Juodojo ir jo pusbrolio Mikalojaus Radvilos Rudojo, 1554 m. pasidalijo mirusio brolio Petro turtą. 1554 m. spalio mėn. testamentu mažamečių 3 vaikų globą po mirties pavedė Mikalojui Radvilai Juodajam.

Valstybės tarnyba

1544–1554 m. Vitebsko vaivada, nuo 1552 m. Breslaujos seniūnas.
Auksūdžio Velnio akmuo

Akmuo

Pailgas rytų – vakarų kryptimi, 3,7 m ilgio, 3,1 m pločio, 20-60 cm aukščio. Paviršius plokščias, viršutinėje dalyje yra įlinkis, kuriame daug įdubimų, vadinamų žmogaus, arklio, kiaulės ar velnio pėdomis. 
Teritorijos plotas – 11,4 m². Aplinkui akmenį auga ąžuolai.

Istorija

Akmuo nuo seno traukė vietos gyventojų dėmesį. Pasakojama, kad prie jo sekmadieniais per sumą pasirodydavo vokietukas-velniukas, su kuriuo žaisdami piemenys pralošdavo pinigus ir net gyvulius. Neapsikęsdami žmonės kreipėsi į kunigą, kuris patarė vokietukui sudrožti šermukšnio lazda. Piemenukams tai padarius, jis su dideliu triukšmu paniro po akmeniu ir daugiau nebesirodė, tik kartais per sumą apsilankydavo kaime ir šokinėdamas per tvoras gąsdindavo vaikus.
1999 m. įrašytas į kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąrašą (M136), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.

Tyrimai

1974 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 1993 m. – Vykintas Vaitkevičius, 2011 m. – V. Vaitkevičius ir Julius Kanarskas, 2013 m. – Arūnas Strazdas.
Pažymėjimas

Pažymėjimas – dokumentas, patvirtinantis kokią nors specialią asmens teisę (pvz., vairavimo) ar statusą, tarnybą, kvalifikaciją (pvz., aukštalipio darbų saugos, miško ruošos darbų vadovo pažymėjimas), išsilavinimą (pvz., mokymo programos baigimo pažymėjimas) bei kt.
Augustinas Normantas

Augustinas Normantas (g. 1952 m. Auksodėje, Mažeikių rajonas) – teisininkas, Seimo kontrolierius, buvęs LR Konstitucinio Teismo teisėjas, Vilniaus universiteto (VU) docentas, teisėtyrininkas konstitucionalistas.

Biografija

1970 m. baigė Mažeikių vidurinę mokyklą, 1970–1975 m. VU Teisės fakultete su pagyrimu baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1976–1980 m. studijavo Maskvos M. Lomonosovo universiteto Teisės fakulteto aspirantūroje. 1982 m. birželio 25 d. apgynė teisės mokslų kandidato disertaciją tema „Visaliaudinė valstybė: atsiradimas, esmė ir funkcijos“, socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.
1975–1976 m. VU TF Valstybinės teisės katedros dėstytojas, nuo 1980 m. vyr. dėstytojas, nuo 1987 m. VU docentas (vėliau – VU TF Konstitucinės ir administracinės teisės, nuo 2009 m. rugsėjo 1 d. Viešosios teisės katedros), 1993–1996 m. LR Seimo Valstybės ir teisės komiteto patarėjas, LR vyriausiosios rinkimų komisijos pirmininko pavaduotojas, nuo 1996 m. LR Konstitucinio Teismo teisėjas, nuo 2005 m. Seimo kontrolierius. Tiria skundus dėl apskričių viršininkų administracijų ir savivaldybių pareigūnų piktnaudžiavimo, biurokratizmo ar kitaip pažeidžiamų žmogaus teisių ir laisvių viešojo administravimo srityje.
Žmona Jūratė Normantienė, gydytoja.
Sūnus Edgaras (g. 1980 m.), teisininkas, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjo padėjėjas.
Moka anglų, rusų kalbas.
Rokiškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 1,5 m ilgio ir 3 m pločio, iš šiaurės, rytų ir pietų apjuosta 7,5 m pločio, iki 1,5 m aukščio pylimu. Joje yra kultūrinis sluoksnis, rasta brūkšniuotos, grublėtos ir lygios keramikos, šlako. Šlaitai statūs, 7-8 m aukščio.
Aikštelės didesnė vakarinė dalis be pėdsakų nuslinkusi ar nukasta. Piliakalnis dirvonuoja.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 20000 m². Išmatavimai: 260 m ilgio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi ir iki 100 m pločio.

Aplinkiniai piliakalniai

Basonių piliakalnis 3 km
Būtkiemio piliakalnis 4 kmPridotkų piliakalnis 7 kmMūro Strėvininkų piliakalnis 15 km
Buivydonių piliakalnis 7,5 kmPašventupių piliakalnis 16 km
Palapainės piliakalnis 7 kmŽuvyčių piliakalnis 17 km
Beižionių piliakalnis 10 kmPaukščių piliakalnis 8 kmMedžionių piliakalnis 4 km
Virkininkų piliakalnis 3 kmPamiškės piliakalnis 14 km
Grendavė

Aplinkinės gyvenvietės

ONUŠKIS – 6 kmPanošiškės – 5 km
RŪDIŠKĖS – 10 kmGruožninkai – 5 km
Laisvakritė bomba

Laisvakritė bomba (angl. gravity bomb) – aviacinė bomba, kuri neturi jokio variklio ar valdymo sistemos, todėl numesta krenta paprasta balistine trajektorija.
Tokios buvo visos aviacinės bombos, ir tik Antrojo pasaulinio karo antroje pusėje pradėtos naudoti pirmos valdomosios bombos. Iki XX a. 10-ojo dešimtmečio dauguma aviacinių bombų buvo laisvakritės.
Paskutinį XX a. dešimtmetį imta vis plačiau naudoti ypač taiklius šaudmenis. Prireikė naujo termino, kuriuo būtų vadinamos senosios netaikomos aviacinės bombos. Angliškai jos pradžioje buvo vadinamos dumb bombs 'bukosios bombos' ar iron bombs 'geležinės bombos', o vėliau imta vadinti gravity bombs 'sunkio jėgos bombos'.

Lėtakritės bombos

Ypatingas laisvakričių bombų variantas yra lėtakritės bombos, kurių kritimo greitis sumažinamas didinant pasipriešinimą naudojant lėtintuvus – parašiutą, baliutą ar stabdančius „vainiklapius“. Lėtintuvai ima veikti po to, kai bomba jau išmesta. Lėtintuvai sulėtina kritimą, sutrumpina bombos trajektoriją pirmyn lėktuvo skrydžio kryptimi. Lėtintuvai pailgina bombos kritimo trukmę, neleidžia lėktuvui nukentėti nuo nuosavos bombos sprogimo bombarduojant iš nedidelio aukščio. Lėtintuvai svarbūs ir bombarduojant branduolinėmis bombomis.
Lėtakričių bombų trūkumas – jos mažiau taiklios už paprastas laisvakrites bombas, be to, padidėja šansai, kad jas gali sušaudyti greitašaudėmis automatinėmis priešlėktuvinėmis patrankomis.
Rymantas Jonas Kažys

Biografija

1965 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1981 m. technikos mokslų daktaras.
Nuo 1970 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas. 1982–1991 m. Teorinės radiotechnikos katedros vedėjas, 1996–2016 m. K. Baršausko ultragarso mokslo instituto direktorius, nuo 1981 m. profesorius. 2007–2011 m. Kauno technologijos universiteto mokslo prorektorius.
Nuo 1993 m. Tarptautinio elektrotechnikos ir elektronikos inžinierių instituto (IEEE) narys. 2001 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas. Dirbo mokslinį darbą 1970–1972 m. Čekoslovakijoje, 1977–1978 m. Japonijoje, 1991 m., 1996 m. Prancūzijoje, 1990–1991 m. Vokietijoje, 1994–1996 m. Švedijoje, skaitė paskaitas Upsalos universitete. 1996–2012 m. žurnalo „Ultragarsas“ vyr. redaktorius.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų svarbiausios sritys – ultragarsiniai matavimai ir neardomieji bandymai, ultragarsinės techninės ir medicinos diagnostikos metodai ir sistemos, skaitmeninis ultragarsinių signalų ir laukų apdorojimas bei kompiuterinis modeliavimas. Ištyrė ultragarso bangų sklidimo įvairiose terpėse ypatumus. Tyrimo rezultatai panaudoti kuriant ultragarsines matavimo, vizualizavimo ir diagnostikos sistemas, veikiančias gamybinėmis ir ekstremaliomis sąlygomis, ultragarsinius šiluminės energijos apskaitos, taip pat tikslius ultragarsinės medicinos biometrijos ir diagnostikos prietaisus bei kita. Daugiau, kaip 90 išradimų (kai kurie patentuoti JAV, Kanadoje, Švedijoje), daugiau, kaip 200 mokslinių straipsnių autorius.
Paro Takcangas

Paro Takcangas - vienas žinomiausių vienuolynų Butane. Jis buvo pastatyta ties Takcang Senge Samdup urvu kur, kaip tikima, VIII a. pr. meditavo Guru Padmasambava. Ši vieta yra žymiausia iš kitų trylikos takcangų - vietų Tibete ir Butane, kur guru meditavo.
Vienuolynas buvo pabaigtas 1692 m. Jis stovi ant uolos 3120 metrų aukštyje virš Paro slėnio, 10 kilometrų nuo Paro miesto. Visas statinys sudarytas iš septynių šventyklų.
Žodis Takcangas reiškia tigro irštva. Yra legenda, kad Padmasambava, arba Guru Rinpočė čia atlėkė ant tigro nugaros.
Vytautas Mažeika (1934)

Vytautas Mažeika (1934 m. gruodžio 24 d. Kaunas – 1999 m. vasario 23 d. Micpe Ramonas, palaidotas Ber Ševoje, Izraelis) – Lietuvos teatrologas, humanitarinių mokslų daktaras. menotyros kandidatas 1968 m.

Biografija

Tėvas Juozas Mažeika. 1957 m. baigė A. Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. 1957–1960 m. dirbo Lietuvos Radijo ir televizijos komitete, 1960–1964 m. Lietuvos teatro draugijoje, 1958–1968 m. Vilniaus vidurinėje specialiojoje muzikos mokykloje. 1964–1990 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto mokslinis bendradarbis. 1990 m. emigravo į Izraelį. Parašė straipsnių apie muzikinį teatrą. Rašė knygą apie J. Mažeiką (nebaigė).
Česlovas Milošas

Biografija

Gimė Šeteniuose, rytiniame Nevėžio krante, Surviliškio valsčiuje, Kėdainių apskrityje, apie 70 kilometrų į šiaurę nuo Kauno, savo senelių iš motinos Veronikos pusės Kunatų dvare.
1920 m. Vilniuje mokėsi Žygimanto Augusto gimnazijoje, 1934 m. Vilniaus Stepono Batoro universitete baigė Teisės ir socialinių mokslų fakultetą, kur įgijo teisės magistro laipsnį. 
1937 m. Č. Milošas persikėlė į Varšuvą, tenai praleido ir Antrąjį pasaulinį karą. 1945 m. Lenkijos diplomatinėje tarnyboje Niujorke prasidėjo Č. Milošo diplomatinė karjera. 1947 Č. Milošas paskirtas Lenkijos kultūros atašė Vašingtone.
1950 metais Č. Milošas tapo pirmuoju Lenkijos ambasados Paryžiuje sekretoriumi, tačiau jau po metų, 1951 m., Č. Milošas nutraukė visus ryšius su sovietų okupuotos Lenkijos liaudies respublikos vyriausybe ir pasiprašė politinio prieglobsčio Prancūzijoje.
1953 m. apdovanotas Europos literatūros premija „Prix Littéraire Européen“. 
1961 m. tapo Berklio, Kalifornijos universiteto slavų kalbos ir literatūros katedros profesoriumi. 1970 m. tapo natūralizuotu JAV piliečiu. 1978 m. išėjo į pensiją, bet ir toliau dėstė universitete.
2004 m. rugpjūčio 14 d., 93-iuosius gyvenimo metus, Česlovas Milošas mirė savo namuose Krokuvoje, Lenkijoje, kur ir buvo palaidotas greta garbingiausių Lenkijos žmonių Krokuvos panteone, vienuolyne prie Šv. Mykolo bažnyčios, vadinamojoje Skalkoje (lenk. Skałka).
Yaga gathering

Istorija

Festivalio „Yaga Gathering“ istorija prasideda 2003 m., kai įvyko pirmasis, „Šambala“ festivalis. Žodis „Šambala“ reiškia mitinę karalystę, esančią kažkur Himalajų klanuose. Toks pavadinimas buvo parinktas, nes atspindėjo festivalio koncepciją – apie jį žinojo tik keli šimtai žmonių, jis nebuvo plačiai viešinamas. Vėliau „Šambala“ įvyko 2005 m. ir 2006 m. Nuo 2007 m. festivalis pakeitė pavadinimą į „Yaga gathering“. „Yaga“ (skr. याग = yāga) išvertus iš sanskrito kalbos reiškia aukojimo, dovanojimo apeigą. Pavadinimas simbolizuoja dvasinį atgimimą. Pirmieji festivaliai vyko kas antrus metus, o nuo 2011 m. pradėti rengti kasmet.
Sakata

Istorija

Sakata įkurta 1933 m. balandžio 1 d. 2005 m. prie Sakatos prijungus Akumio apskrities Hiratos, Macujamos ir Javatos miestelius, Sakatai buvo suteiktas miesto statusas.

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė yra viendienė, medis – japoninis skirpstulas, paukštis – kilnusis erelis.
Nijolė Sadūnaitė

Biografija

1955 m. baigė Anykščių Jono Biliūno vidurinę mokyklą. 1956 m. tapo Švč. Nekaltai Pradėtosios Mergelės Marijos tarnaičių kongregacijos nare. Nenorėdama išsižadėti religinės praktikos, dirbo sekretore mašininke, gamyklos darbininke, skaičiavimo centro perforuotoja, baigusi medicinos kursus – Vilniaus kūdikių namuose.
1974 m. suimta, 1975 m. nuteista už „Lietuvos Katalikų Bažnyčios kronikos“ dauginimą ir platinimą. Šešerius metus kalėjo Mordvijoje, ištremta gyveno Rytų Sibire. 1980 m. grįžusi į Lietuvą vėl įsitraukė į „Kronikos“ leidybą: rinko žinias, pristatydavo jas redaktoriui, redagavo, daugino, gabeno leidinį į Maskvą, iš kur jis pasiekdavo Vakarus. Dėl KGB persekiojimo vienuolė nuolat slapstėsi, ne kartą buvo suimta ir tardoma.
1987 m. rugpjūčio 23 d. su Antanu Terlecku, Vytautu Bogušiu ir Petru Cidziku surengė mitingą prie Adomo Mickevičiaus paminklo paminėti Ribentropo-Molotovo paktą. Mitinge po ilgų priespaudos dešimtmečių buvo viešai sugiedotas Lietuvos himnas.
Nuo 1988 m. Lietuvos Helsinkio grupės narė. Ji yra išleidusi knygų apie KGB metodus ir kovą už tikinčiųjų pamintas teises Lietuvoje.
2017 m. Laisvės premijos laureatė.
Tautos etosas

Tautos etosas – Lietuvos mokslų akademijos Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto ir Lietuvos etinės kultūros draugijos „Ethos“ leidinys (žurnalas), leistas 1989–1990 m. Vilniuje.

Istorija

Tiražas 1989 m. – 1200 egz., 1990 m. – 800 egz. Išėjo 3 numeriai.
Redagavo Jonas Balčius.
Hipoglikemija

Ką daryti ištikus hipoglikemijai?

Kilus hipoglikemijai reikia skubiai ką nors suvalgyti. Jei hipoglikemija nėra stipri, galima valgyti maistą su lėtai įsisavinamais angliavandeniais (duoną ir kt). Jei reikia cukraus kiekį didinti skubiai, patariama suvalgyti kokį nors saldainį (ar išgerti stiklinę sulčių). Geriausiai būtų karamelė, tada cukraus kiekis kraujyje pakils greitai, tačiau patariama suvalgyti ir ko nors, kas skrandyje laikytųsi ilgiau.
Jei hipoglikemija paliekama ir negydoma ar nepastebima, kyla pavojus hipoglikeminei komai. Tada žmogus netenka sąmonės, dar vėliau prasideda traukuliai. Po hipoglikeminės komos pacientas dažniausiai neatsimena kelių minučių iki sąmonės netekimo. Gali sutrikti judesių koordinacija, regėjimas.
Hipoglikemija gali išsivystyti ir nuo tam tikrų veiksnių. Esant dideliam karščiui gliukozės kiekis kraujyje taip pat krinta. Pvz., hipoglikemija gali ištikti ilgai mirkstant karštame vandenyje ar kaitinantis pirtyje, todėl prieš einant į pirtį patariama suvalgyti saldaus maisto.

Hipoglikeminė koma ir pagalba jai ištikus

Prasidėjus traukuliams būtina suteikti ligoniui pagalbą. Reikia pacientui suleisti gliukagono, kurį diabetikai visada turi turėti šalia. Gliukagono injekciją suleisti galima panašiai kaip ir insulino. Į hipoglikemines komas negalima atsižvelgti kaip į paprastą nualpimą, pagalbą reikia suteikti kaip įmanoma greičiau. Jei hipoglikeminė koma bus nepastebėta arba pagalba nebus suteikta laiku, žmogus gali net mirti.
Padvarniai (Mindūnai)

Istorija

1703 m. kaimas užrašytas Molėtų krikšto metrikų knygoje dviem vardais: Krasowczyzna alias Podwornie Styrnis (Krasaučizna arba Stirnių Padvarniai). Kartais kaimas vadinamas Krasaučizna (1708 m.).
Daujėnų pilkapynas

Tyrimai

Vilniaus pedagoginio instituto ekspedicija (vadovas Mykolas Michelbertas) 1970 m. ištyrė 5 išlikusius pilkapius. Pilkapių sampilai – 0,75-1,45 m aukščio ir 8–11 m skersmens. Jų pakraščiuose buvo apskriti akmenų vainikai, viduje 7,7-8,7 m skersmens. Po vieno pilkapio sampilu rastas akmenų grindinys. Pilkapių pagrinde rasta 5–10 cm storio degėsių ir angliukų sluoksnis, apeigų su ugnimi žymės. Mirusieji laidoti nedeginti nuo 1 iki 16 viename pilkapyje, guldyti aukštielninki, ištiesti, aptikta karsto liekanų. Vyrų kapuose rasta geležinių siauraašmenių pentinių ir įmovinių kirvių, įmovinių ietigalių, peilių, žalvarinė apyrankė. Moterų kapuose rasta žalvarinė antkaklė kūginiais galais, įvairių apyrankių, apgalvis, stiklo karolių, yla, pjautuvas. Pilkapynas datuojamas III a.-V a., priskiriamas sėliams. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Pageležiai

Istorija

XIX a. 1-ojoje pusėje prie plento Kaunas–Zarasai pastatyta kelio sarginė. Šis baltai dažytas mūrinis pastatas išlikęs iki dabar. Šiuose pastatuose (liaudyje vadintomis „kašarkomis“) caro laikais valstybės tarnautojai atliko muitų mokesčių surinkimo, kelių priežiūros ir kitas funkcijas. Netoli Pageležių (maždaug 5 km atstumu) yra išlikę du tokie pastatai: vienas į Ukmergės puse Bernotiškių kaime, kitas į Jonavos puse Kaušankos(?) kaime.
Pagelažiuose neišlikęs XIX a. 1-ojoje pusėje, caro laikais, statytas paštas. Jis sudegė per I pasaulinį karą. Paštas buvo priešais dabartinę degalinę (kitoje plento pusėje). Likę tik pašto pamatai.
Pageležių kaimo pavadinimas kilęs iš vandenvardžio su priešdėliu pa-, rodančiu, prie kokio vandens telkinio įsikūrusi vietovė. Tarmiškai tariama Pagelažiai. Kilęs iš upės Geležė, kurios vardas siejamas su žodžiu „geležis“.

Aplinkinės gyvenvietės

Panoteriai – 9 kmUKMERGĖ – 21 kmLeonpolis – 12 kmAklasis Ežeras – 2 km
JONAVARizgonys - 4,5 kmVEPRIAI – 5 km
Bečiai - 4 km
Tokepalos urvas

Tokepalos urvas (isp. Cueva de Toquepala) – archeologinė vietovė Peru pietuose, Mokegvos departamente, prie Osmorės upės, 2200 m aukštyje. Urve yra išlikusi seniausių Peru gyventojų uolų tapyba, sukurta maždaug prieš 10 tūkst. metų.
Urvo galerijoje vaizduojamos chaotiškos, neturinčios vizualinės perspektyvos medžioklės (daugiausia guanakų) scenos. Save urvo gyventojai pavaizdavo ginkluotus kuokomis, lazdomis, ietisvaidėmis. Piešinys atliko ir ritualinę funkciją – žmonės urvo sienoje pavaizduotus gyvūnus daužydavo kuokomis, smaigstydavo strėlėmis, taip bandydami užsitikrinti sėkmę medžioklėje.
1960 m. Tokepalos urvo piešinius atrado perujietis Miomiras Bochovičius. Nuo 1965 m. pradėti detalūs tyrimai.
Sofija Šneiderienė

Biografija

1998 m. Raseinių Pirminės sveikatos priežiūros centro direktorė. Kauno apskrities Teritorinės ligonių kasos stebėtojų tarybos narė.
1995 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos narė, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Raseinių rajono skyriaus narė.
2000–2003 m. LPKTS sąraše, bet LSDP frakcijoje, 2003–2004 m. (LSDP) ir 2011 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narė.
Raseinių rajono savivaldybės socialinių pašalpų skyrimo ir mokėjimo komisijos pirmininkė, vaikų globos komisijos narė.
Vyras Arvydas, sūnūs Arnoldas ir Eduardas.
Duodenitas

Duodenitas (lot. duodenitis) – dvylikapirštės žarnos uždegimas, kurį sukelia nereguliari ir nepilnavertė mityba, žalingi įpročiai – alkoholio vartojimas, rūkymas, nervinis ir psichinis įtempimas, įvairūs parazitai (askaridės, kaspinuočiai ir kt.). Dažniausiai duodenitas atsiranda, sergant kitomis virškinamojo trakto ligomis (skrandžio, kasos uždegimu, opalige). Dėl šių priežasčių pagreitėja skrandžio peristaltika, rūgštus jo turinys patenka į dvylikapirštę žarną. Čia dėl sutrikusios kasos sulčių šarminančios galios jis nepakankamai neutralizuojamas ir žaloja dvylikapirštės žarnos gleivinę. Uždegimas gali pažeisti žarnos sienelės gleivinę arba visus jos sluoksnius.
Sergant duodenitu sutrinka hormonų pusiausvyra, išsivysto endogeninė intoksikacija. Svarbiausi simptomai yra šie: pastovus, maudžiantis, alkio ir nakties metu sustiprėjęs skausmas viršutinėje dešinėje pilvo dalyje, silpnesnis ar stipresnis pykinimas, galvos skausmai, nuovargis, mieguistumas ir kt. Be to, sergant duodenutu atsiranda ir kitų organų, kaip kasos, tulžies pūslės, stemplės, funkciniai sutrikimai su jų simptomika. Liga gali komplikuotis periduodenitu, dvylikapirštės žarnos susiaurėjimu su kraujavimu.
Liudvikas XI

Biografija

Kilęs iš Valua dinastijos. Karolio VII Nugalėtojo sūnus. 1440 m. dalyvavo Prancūzijos feodalų diduomenės sukilime, vadinamojoje Pragerijoje, prieš tėvą Karolį VII. Sukilimas buvo numalšintas, o jo dalyviams suteikta malonė. Valdė Dofinė provinciją. Nesutarė su tėvu dėl prievartinės santuokos su Škotijos karaliaus Jokūbo I dukterimi Margarita. Mirus jai, prieš tėvo valią susituokė su Savojos hercogo dukterimi ir iš Dofinė pabėgo į Burgundijos kunigaikščio Pilypo dvarą Briuselyje. Tapęs karaliumi, ėmė kovoti su stambiaisiais feodalais, susigrąžino Pikardiją. 1465 m. prieš Liudviką XI sukilo karaliaus valdžia nepatenkinti Prancūzijos feodalai, susivieniję į vadinamąją Visuotinės gerovės lygą, vadovaujamą Pilypo sūnaus Karolio Drąsiojo. Kovodamas su lyga, derino gudrumą, intrigas ir jėgą, sudarė taiką su Habsburgų dinastija, susitaikė su Anglijos karaliumi Eduardu IV. Burgundijos karo metu, 1477 m. sausio 5 d. Nansi mūšyje Karolis žuvo. Tuo pasinaudojęs Liudvikas XI užėmė Burgundiją ir Franš Kontė, o neilgai trukus ir Pikardiją bei Artua. 1479 m. įvykdė Prancūzijos kariuomenės reformą, kurios metu miestai buvo atleisti nuo karo tarnybos, o didžiausią kariuomenės dalį sudarė samdomi šveicarai. 1481 m. prie Prancūzijos prijungė Provansą. 1482 m. sudaryta Araso taikos sutartimi, kartu su Maksimilianu Habsburgu pasidalijo Burgundiją. Netrukus persikėlė į Plesis-Les-Tours pilį, kurioje užsidaręs gyveno iki pat mirties.

Valdymo ypatumai

Valdymo metu rėmėsi smulkiąja ir vidutine bajorija bei miestais, labai sustiprino karaliaus valdžią, centralizavo Prancūziją. Liudvikas XI rėmė menus, mokslus, prekybą ir pramonę, tačiau, kartu, šalyje įvedė didelius mokesčius, siekdamas padidinti biudžeto pajamas. Laikoma, kad valdant Liudvikui XI, Prancūzijoje susiklostė sąlygos įsigalėti absoliutinei monarchijai.
Eduardas Pauliukonis

Biografija

1965 m. baigė Pantomimos studiją prie Vilniaus Jaunimo teatro. 1966-1967 m. Vilniaus Jaunimo teatro, 1967-1969 m. Kauno dramos teatro, 1971-1973 m. Kauno muzikinio teatro aktorius. Nuo 1973 m. Šiaulių dramos teatro aktorius, sukūrė per 90 vaidmenų.
Danas Arlauskas

Biografija

1982 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius. 1984–1986 m. studijavo KGB akademijoje Maskvoje. Kadrinis KGB karininkas, kapitonas. 1989–1990 m. KGB „Z“ tarnybos vyresnysis operatyvinis įgaliotinis.  1990–1992 m. LR Valstybės saugumo departamento padalinio vadovas, VSD generalinio direktoriaus pavaduotojas. 
1993–1995 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos juristas. 1995–1997 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos atstovas LR Seime. 1997–2002 m. leidybos ir spaudos UAB „Lietuvos žinios“ generalinis direktorius. 2002–2013 m. Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos (įkurtos 1999 m.) vykdantysis, vėliau – generalinis direktorius, Europos komiteto ir socialinio komiteto narys. 2007–2008 m. ministro pirmininko Gedimino Kirkilo visuomeninis konsultantas.  2013–2016 m. UAB "Žinių radijas" generalinis direktorius.
Vedęs; žmona Aurelija (g. 1959 m.), žurnalistė.