google/wiki40b huggingface dataset:
Akademijos gimnazija

Istorija

1874 m. Dotnuvos dvare grafienės Liudmilos Kreicienės iniciatyva ir lėšomis įkurta privati Dotnuvos dvaro pradžios mokykla dvaro kumečių abiejų lyčių vaikams. 1919 m. įkurta valstybinė Dotnuvos dvaro pradžios mokykla, ji 1944 m. – tapo Dotnuvos gimnazija. 1955 m. mokykla pradėta vadinti Dotnuvos Ivano Mičiurino vidurinė mokykla. 1988 m. mokyklos pavadinimas pakeistas į Akademijos vidurinę mokyklą. 2010 metais Rugsėjo 1 dieną, mokykla tapo Akademijos gimnazija.
Guronių koplyčia

Rožinio slėpinių kelias

Koplyčia priklauso Rožinio slėpinių kelio kompleksui, kuris įsikūręs apie 10 ha dydžio sakraliniame parke. Yra penkios koplytėlės, išsidėsčiusios ratu aplink centrinę koplyčią. Visų jų sienose nutapytos freskos, vaizduojančios biblines scenas bei Lietuvos katalikų gyvenimo istorinius įvykius. Prie pagrindinio tako stovi Švč. Mergelės Marijos statula. Įrengti rekolekcijų namai (du statiniai), kuriuos administruoja vienuolės eucharistietės. Čia įvairius renginius paprastai veda seserys eucharistietės, talkina atvykstantys kunigai, bendradarbiai pasauliečiai. Veikia rožinių bei memorialinė kardinolo V. Sladkevičiaus ekspozicija. Parko pradžioje slūgso memorialinis akmuo, žymintis kardinolo tėviškės vietą.
Guronių Rožančiaus kelio įkūrėjas – Kaišiadorių vyskupas Juozapas Matulaitis, sakralinio parko projekto autorius – architektas Stasys Petrauskas, kūrinių autorius – dailininkas, skulptorius Antanas Kmieliauskas,
Kiekvieną spalio mėnesio sekmadienį vyksta Rožančiaus slėpinių kelio pamaldos – rožančiaus malda, kartu apvaikščiojant rožančiaus slėpinių koplytėles, po jų vyksta šv. Mišios.
Parko teritorijoje yra archeologinis paminklas Guronių alkakalnis.

Istorija

2002 m. popiežiui Jonui Pauliui II į rožinio maldą įtraukus dar vieną – Šviesos slėpinių dalį, kardinolo V. Sladkevičiaus tėviškėje Guronyse pradėtas kurti Rožinio slėpinių kelias. Vieta parinkta siekiant įamžinti itin branginusio Rožinio maldą kardinolo atminimą.
Rožinio slėpinių kelio koplytėlės parke pastatytos 2006 m., minint Kaišiadorių vyskupijos 80-mečio sukaktį. Rekolekcijų namai pietinėje komplekso dalyje atidaryti 2007 m.
2010 m. duris atvėrė koplyčia.
Eschatologija

Eschatologija (sen. gr. ἔσχατος – paskutinis + sen. gr. λόγος – mokslas) – žmogaus, žmonijos ir pasaulio likimo mistinė teorija, daugelio religijų ir dalies filosofijų sudėtinė dalis.
Eschatologija ypač didelę reikšmę turi judaizme, krikščionybėje ir islame, kur svarbi mesijo (išganytojo) idėja. Pasak katalikiškosios eschatologijos, pasaulio pabaiga prasidėjo su pirmuoju Jėzaus Kristaus atėjimu ir truks iki jo antrojo atėjimo. Tuomet būsią prikelti mirusieji, vyksiąs Paskutinis Teismas. Iš blogio išvaduota žmonija sugrįšianti į tobulą Dievo sukurto pirmapradžio pasaulio būklę.
Eschatologija turėjo didelės įtakos senųjų laikų ir viduramžių pasaulėžiūrai. Dėl krikščionių eschatologinių diskusijų kartais kildavo erezijų. Eschatologinės nuotaikos ypač sustiprėdavo socialinių, politinių krizių metu.
Eschatologija didelę svarbą turi adventistų, jehovistų, mormonų religiniuose judėjimuose.
Terminas pirmąkart pavartotas XVII a. liuteronų teologo Abraham Calovius.
Pakaba

Pakaba – vienas iš namų apyvokos daiktų, naudojamas pakabinti drabužiams spintose arba rūbinėse. Pakabos gaminamos pagal žmogaus pečių formą, ant jų dažniausiai kabinami viršutiniai rūbai – paltai ir švarkai, taip pat megztiniai, marškiniai, suknelės. Dažnai turi ir horizontalų skersinį, kuris naudojamas kelnėms pakabinti. Kai kurios pakabos daromos išskirtinai kelnėms kabinti. Naudojant kablį pakabos viršuje ji kabinama ant skersinio drabužių spintoje arba kabykloje. Taip sutaupoma vietos bei galima greitai peržiūrėti praverčiant ant pakabų sukabintus drabužius.

Istorija

Anot kai kurių mokslininkų, medinių drabužių pakabų išradėju laikomas Thomas Jefferson (1743–1826), tačiau tai nėra įrodyta. Tikra yra tai, kad dar XVIII a. drabužiai buvo kabinami ant kablių arba guldomi į spintas. Tik apie 1850 m. pradėtos naudoti drabužių pakabos. Tuometinės pakabos darytos iš vielos.
Po Antrojo pasaulinio karo pradėtos gaminti pakabos iš plastiko. Vielinės pakabos taip pat kartais aptraukiamos plastiku. Plastikinės pakabos šiuo metu yra labiausiai paplitusios – jos atkartoja medinių pakabų formą, tačiau yra žymiai pigesnės.
Macujė

Istorija

Šiandieninis Macujės pilies miestelis buvo įkurtas 1607–1611 m. Hario Jošiharu (Horio Yoshiharu), Macujės klano vado, kuris prieš tai šioje vietoje pastatė Macujės pilį. Miestelis daugelį metų išbuvo Sanino regiono valdžios centru. Vėliau miestelį perėmė Kiogoku klanas. 1637 m. mirus Kiogoku klano vadui Tadakatai, valdos atiteko Macudairos klanui.
Šiandieninis miestas įkurtas 1889 m. balandžio 1 d. Graikų rašytojas Lafcadio Hearn nuo 1890 iki 1891 m. mokytojavo Macujėje. Namas, kuriame jis gyveno, buvo paverstas muziejumi ir yra populiarus turistų lankomas objektas.
2005 m. prie Macujės prijungus Kašimos, Mihonosekio, Šimanės, Šindžio, Tamaju ir Jacukos miestelius bei Jakumo kaimą (visi buvo Jacukos apskrityje), Macujei suteiktas miesto statusas. 2011 m. prie miesto prijungtas Higašijidzumo miestelis.

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė yra kamelija ir bijūnas, medis – pušis ir sakura.
Darius Petreikis

Biografija

1992 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, istorijos mokytojas, 2004 m. Kauno technologijos universitete baigė viešąjį administravimą.
Vydmantų vidurinės mokyklos istorijos mokytojas, istorijos ir politologijos mokytojas ekpertas.
Naujosios sąjungos Kretingos rajono skyriaus narys. Nuo 2007 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narys.
Darbininkas (Niujorkas)

Istorija

Įsteigė ir leido Šv. Juozapo lietuvių Romos katalikų darbininkų sąjunga, nuo 1951 m. vienuoliai pranciškonai. 1915–1950 m. buvo leidžiamas Brukline, nuo 1951 m. – Niujorke. Iki 1925 m. leistas triskart per savaitę, iki 1972 m. – dukart, nuo 1972 m. – kartą per savaitę. 1951 m. balandžio 16 d. sujungtas su Brukline ėjusiu savaitraščiu „Amerika“ ir Pitsburge leistu savaitraščiu „Lietuvių žinios“. Tiražas 1984 m. – apie 4000 egz.

Redaktoriai

Fabijonas Kemėšis, Vladas Taškūnas, Kazimieras Urbanavičius, Simas Sužiedėlis, Kornelijus Bučmys, Paulius Jurkus, Juozas Ambrazevičius-Brazaitis (1951 m.), Ignas Mikalauskas (1955–1957 m.), Leonardas Žitkevičius, Jonas Balkūnas.
Redakcijoje dirbo Kazimieras Čibiras, P. Gudas, Juozas Bronius Laučka, Antanas Kneižys, Barnabas Mikalauskas.
Velnio siuvėjas

Velnio siuvėjas (latv. Velna skroderis) – riedulys Latvijoje, Maduonos rajone, dešiniajame Kujos upės krante priešais Jaunaizinį. Akmuo naudojamas kaip medinio tilto atrama.
Akmens ilgis – 6,4 m, plotis – 6,0 m, aukštis – 4,2 m. Tūris – 100 m³. Riedulys turi beveik apvalią formą.
Vykus melioracijos darbams 1982 m., kai buvo tiesinama Kujos upės vaga, akmuo buvo iškastas. Anksčiau viso dydžio nebuvo galima stebėti.
Kuko Salos

Ekonomika

Pagrindinė ūkio šaka yra turizmas, be to, žymiai mažesnės svarbos – ofšorinė bankininkystė, perlų gavyba, jūros gėrybių ir vaisių eksportas.

Kultūra

Kuko Saloms būdinga polineziečių kultūra. Paplitę medžio drožybos, audimo amatai, čia paplitusi tivaevae tekstilės meno tradicija. Vystomi ir šiuolaikinio meno, fotografijos amatai, Rarotongoje veikia kelios meno galerijos. Populiarios tradicinio polineziečių dainavimo tradicijos (Imene tuki, Imene metua), evangelijų giedojimas. Tradiciniai šokiai atliekami grojant būgnais ir pate.
Populiariausias sportas – regbis, yra žaidžiančių futbolą, kriketą, krepšinį. Moterys daugiausia žaidžia netbolą.
Nyderlandų transportas

Nyderlanduose yra didelis gyventojų tankis ir aukštas išsivystymo lygis, dėl to didelę ekonomikos dalį sudaro transportas.
Šalis kreipia didelį dėmesį į transporto sistemos kokybę, o 2014-2015 m. ataskaitoje Pasaulio Ekonomikos Forumas Nyderlandų transporto sistemą įvertino kaip 4 geriausią visame pasaulyje.

Sausumos keliai

Šalyje nutiesta 139 000 km ilgio kelių, iš kurių 3 530 km yra greitkeliai. Pagal šių kelių tankumą Nyderlandai yra vieni lyderių pasaulyje ir lenkia tokias šalis kaip Vokietija ar Prancūzija. 
Nuo 1950 m. šalies keliai buvo sparčiai vystomi ir šiuo metu jais kasmet nuvažiuojama apie 200 milijardų kilometrų. 
Pats populiariausias kelias šalyje yra A13 autostrada tarp Hagos ir Roterdamo. Juo kasdien pravažiuoja apie 140 000 transporto priemonių. Plačiausias kelias Nyderlanduose yra A15/A16 autostrada, turinti 16 juostų.

Dviračių transportas

Dviračių transporto sistema šalyje yra ypatingai gerai išvystyta ir plačiai naudojama. 27 % visų kelionių Nyderlanduose vyksta dviračiais. Tai yra didžiausia dalis visame pasaulyje. 36 % Šalies gyventojų įvardija dviračius kaip pagrindinę jų transporto priemonę eilinę dieną. 85 % Nyderlandų gyventojų turi bent vieną nuosavą dviratį. Iš viso skaičiuojama, kad šalyje yra apie 18 milijonų veikiančių dviračių. Tuo tarpu šalyje registruotų motorinių transporto priemonių yra mažiau – 11,3 milijono.

Geležinkelių transportas

Šalies traukiniais nukeliaujama daugiausiai atstumo. Šalies geležinkelių sistemą sudaro virš 7 000 km ilgio linijų, iš kurių trečdalis yra elektrifikuotos. Šalies geležinkelių sistema labiausiai orientuota į keleivių pervežimą ir turi apie 400 stotelių. Geležinkelių infrastruktūra rūpinasi viešoji įmonė ProRail, o keleivių paslaugomis – valstybinė įmonė Nederlandse Spoorwegen.
2015 m. tyrimas įvardijo Nyderlandų ir Suomijos traukinių sistemas kaip pačias efektyviausias pagal kainos ir kokybės santykį.
Šalyje veikia dvi metro sistemos – Amsterdamo metro ir Roterdamo metro. Pirmoji atidaryta 1977 m. ir turi 5 linijas, Roterdame metro atidarytas 1968 m. ir šiuo metu taip pat naudojasi 5 linijomis.

Oro transportas

Pagrindinis šalies oro uostas yra Amsterdamo Schipcholo oro uostas, esantis apie 9 km nuo sostinės. 2018 m. jis aptarnavo 71 053 157 keleivius ir buvo trečias pagal šį rodiklį visoje Europoje. Šis oro uostas aptarnauja 326 maršrutus visame pasaulyje yra antras pasaulyje pagal pasiekiamumą.
Pagrindinės šalies avialinijos yra KLM Royal Dutch Airlines. Jos įkurtos 1919 m. ir yra seniausios pasaulyje.

Vandens transportas

Nyderlanduose veikia 13 jūrų uostų, iš kurių trys yra tarptautiniai. Roterdamo uostas 2013 m. perkrovė 440 milijonų metrinių tonų krovinių ir pagal tai jis buvo pats didžiausias Europoje ir 8 pasaulyje. Amsterdamo jūrų uostas yra 5 pagal dydį Europoje.
Dėl Reino ir Maso upių Roterdamas turi puikų vandens susisiekimą su Europos šalimis.
Liudvigshafenas prie Reino

Žymūs žmonės

Mieste gimė Vokietijos kancleris Helmut Kohl.
Loango karalystė

Istorija

Seniausios šios civilizacijos liekanos, datuojamos apie I a., rastos Madingo Kajeso regione. Vėlesni įvykiai nėra žinomi - Loango karalystė nėra paminėta seniausiai čia pabuvojusių keliautojų, nors 1535 m. minimas Kongo Imperijos valdovas Alfonso I bei pietinės Loango kaimynės - Kakongo karalystė ir Ngoyo (1580) m. Ankstyviausias Loango paminėjimas yra 1580 m., kai ji minima kaip priklausanti Kongo imperijai. 1630 m. olandų keliautojai ją mini kaip Kakongo dalį, kuri vėliau tapo savarankiška.
Nuo 1885 m. - Prancūzijos protektoratas.
Hamburgo žemės socialinis teismas

Hamburgo žemės socialinis teismas (vok. Landessozialgericht Hamburg) - aukščiausias žemės teismas (Landesgericht), nagrinėjantis bylas socialinės teisės srityje Hamburgo federalinėje žemėje, socialinis teismas.
Adresas - Kapstadtring 1, 22297 Hamburg, Vokietija (įsikūręs tuo pačiu adresu kaip ir Hamburgo socialinis teismas).
Todžos kožunas

Geografija

Kožunas šiaurėje turi ribą su Krasnojarsko kraštu ir Irkutsko sritimi, rytuose – su Buriatija. Teritorija išsidėsčiusi daugiausia Rytų Sajane ir Vakarų Sajane. Tarp jų įsiterpusi Todžos dubuma. Svarbiausia upė – Bij Chemas (su intakais – Cham Syra, Systyg Chemu, Tora Chemu, Ulug O, Kiži Chemu). Telkšo Todžos, Nojon Cholio ežerai. Įsteigtas Azaso draustinis. Būdinga taiga, kalnuose – tundros, akmenynai.

Ūkis

Verčiamasi miškininkyste, medžiokle, elnininkyste. Kasamas auksas (Systyg Cheme), polimetalų rūda (Kyzyl Taštyge).
Pačeriaukštės Petro Poškaus pagrindinė mokykla

Istorija

Mokykla įkurta 1987 m. rugsėjo 1 d. Petro Poškaus vardas suteiktas 2004 m.
Žastinis raumuo

Žastinis raumuo (lot. musculus brachialis) yra žasto priekinės dalies lenkiamasis raumuo. Raumuo prasideda ant žastikaulio priekinio paviršiaus šalia deltinio raumens sausgyslės (lot. m. deltoideus). Raumens skaidulos tęsiasi žemyn iki alkūnkaulio, kur prisitvirtina prie šio kaulo vainikinės ataugos (lot. pr. coronoideus) ir alkūnkaulio šiurkštumos – (lot. tuberositas ulnae). Raumuo uždengia alkūnės sąnario priekį ir formuoja alkūninės duobės (lot. fossa cubitalis) dugną.
Raumuo yra po dvigalviu žastiniu raumeniu ir kartu su juo atlieka rankos lenkiamąjį judesį per alkūnę. Jo antagonistai yra tiesiamieji žasto raumenys: trigalvis žasto raumuo ir alkūninis raumuo.
Žastinis raumuo inervaciją gauna iš raumeninio odos nervo (lot. n. musculocutaneus), krauju aprūpina grįžtančioji stipininė arterija (lot. a. recurrens radialis).
Eugenijus Cukermanas

Biografija

1960 m. baigė architektūrą Kauno politechnikos institute. 1960–1981 m. dirbo architektu Baldų projektavimo konstravimo biure, 1963–1965 m. Komunalinio ūkio projektavimo institute, 1967–1974 m. Vilniaus Dailės kombinate. 1981–1990 m. Eksperimentinio taros ir įpakavimo biuro dailininkas dizaineris.
Lietuvos dailininkų sajungos narys. Grupės „24“ narys.
Žmona Valerija Cukermanienė.

Darbai

Tapo nuo 8 dešimtmečio pradžios. Sovietinės okupacijos metais buvo vienas pagrindinių nonkonformistų lietuvių dailėje, valdžios ignoruotas iki 9 dešimtmečio pabaigos. Surengė apie 10 individualių parodų Lietuvoje, dalyvavo parodose užsienyje.
Tapyba grindžiama savitai interpretuojamais abstrakčiojo ekspresionizmo principais, kolorito, ritmikos, tapysenos požiūriu ryškiai išsiskiria iš visos lietuvių tapybos. Paveikslų kompozicija konstruojama iš gelmę dengiančių arba atveriančių stambių spalvinių arealų (ciklas „Zonos“, nuo 1979 m.), koloritas prislopintas, asketiškas („Magma“ 1998 m.).
Paviršiai traktuojami kaip esminis kūrinio komponentas: savita daugiasluoksnė tapysena, įbrėžimai, gramdymas, papildomi drobės sluoksniai („Klodai“ 2000 m.). Kūriniams būdinga kosminio vyksmo sugestija, stoiška atmosfera, interkultūriškumas.
Jo kūrinių turi Lietuvos, JAV muziejai, privatūs asmenys Europoje, JAV, Japonijoje.
Padarbos

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Raudonasis spalis“.

Aplinkinės gyvenvietės

Gaudžiai – 5 km
Rūveliai – 4,3 km
Minkštakiai – 4 km
KURŠĖNAI – 9 km
Olbikiškė – 2 km
 KUŽIAI – 5,2 km
Norvaišiai – 2,6 km
Gogiškiai – 1,5 km
Nutaučiai – 1,8 km
 ŠIAULIAI – 17 km
Nick Blackman

Karjera

Iki 2017 m. atstovavo įvairiems klubams Anglijoje (Sheffield United FC, Reading FC, Derby County FC). 
2017/18 m. žaidė Izraelyje Maccabi Tel Aviv FC. (Derby County FC, kuriam priklausė žaidėjas, paskolino jį „Makabiui“.) Pasirodė 31 rungtynėse ir pasižymėjo 10 įvarčių.
2018/19 m. persikėlė į Ispaniją į Sporting Gijón. Per 11 rungtynių pasižymėjo vienu įvarčiu.
2019/2020 m. sezonui vėl grįžo į Maccabi Tel Aviv FC.
Mitozė

Mitozė (gr. μίτος 'siūlas') – eukariotinės ląstelės branduolio dalijimosi (kariokinezės) būdas, kurio metu chromosomų skaičius nekinta. Šio proceso metu iš motininės ląstelės susiformuoja dvi dukterinės su identišku chromosomų rinkiniu. Mitozinis branduolio dalijimasis būdingas augantiems ir besivystantiems daugialąsčiams organizmams. Mitozė skirstoma į penkias fazes: profazę, prometafazę, metafazę, anafazę ir telofazę. Šios fazės vyksta nuosekliai, pamažu pereina viena į kitą. Mitozės nereikėtų painioti su prokariotų binariniu dalijimosi būdu.

Profazė

Išsamesnis straipsnis žr. Profazė.
Profazės metu branduolys ruošiasi dalytis. Jo nukleoplazmoje esantis chromatinas sutankėja ir pasidaro matomos chromosomos. Chromosomos sutrumpėja ir sustorėja, todėl pastebimos per mikroskopą. Chromosomoms vis tankėjant, išnyksta branduolėlis ir suyra branduolio membranos. Padvigubėjusios chromosomos sudarytos iš dviejų seserinių chromatidžių, kurias sukibusias laiko centromera. Abiejose kiekvienos centromeros pusėse susidaro kinetochoras, prie kurio prisijungia dalijimosi verpstės siūlai. Šios fazės metu centriolės pasidalija į dvi dalis ir nuslenka į branduolio polius. Iš kiekvienos centriolės mikrovamzdelių susidaro verpstė. Dauguma augalinių ląstelių centriolių neturi.

Prometafazė

Toliau formuojasi verpstė. Šioje fazėje verpstės siūlai prisitvirtina prie kiekvienos chromosomos chromatidės kinetochoro, ir pradedamos traukti į ląstelės vidurį. Tą pačią chromosomą vienas kinetochoras traukia į vieną galą, o kitas – į kitą. Chromosomos juda tai į vieną galą, tai į kitą, kol pagaliau sustoja ties ląstelės pusiauju.

Metafazė

Išsamesnis straipsnis žr. Metafazė.
Šioje fazėje chromosomos, kurios sudarytos iš dviejų chromatidžių, išsidėsto ląstelės pusiaujyje, kuris vadinamas metafazine plokštele. Nuo ląstelės polių nutįsta verpstės poliniai siūlai. Kai kurių galai gali nusidriekti net už metafazinės plokštelės ir persidengti su kito poliaus siūlais.

Anafazė

Išsamesnis straipsnis žr. Anafazė.
Pradeda atsiskirti kiekvienos chromosomos seserinės chromatidės, kurios tarp savęs buvo susijungusios per centromerą. Verpstės siūlai traukia chromatides į priešingus ląstelės polius. Dabar chromatidės jau vadinamos chromosomomis.
Tritonalas

Tritonalas (angl. Tritonal) - sprogstamoji medžiaga, kurią sudaro 80 % TNT ir 20 % aliuminio miltelių, naudojama kelių tipų šaudmenyse, pvz., aviacinėse bombose. Aliuminis pagerina TNT brizantiškumą - greitį, kuriuo sprogstamoji medžiaga sudaro maksimalų slėgį. Tritonalas apytiksliai 18 % galingesnis už gryną TNT.
Mark 82 bomboje esantys 87 kg tritonalo detonuodami gali išskirti apytiksliai 438,98 MJ energijos.
Grom

Grom – nešiojama raketinė sistema, gaminama Lenkijoje.
Ginklas veikia „iššoviau-pamiršau“ principu, yra ypatingai mobilus, patikimas bei paprastas naudoti. Jam nereikia papildomos įrangos, tokios kaip radarai ar specialus transportas.
Grom sistema gali sunaikinti taikinį atstumu nuo 400 metrų iki 5,5 km bei aukštyje nuo 10 metrų iki 3,5 km.

Lietuvoje

2014 m. liepos 2 d. Lietuvos Vyriausybė priimtu nutarimu leido Krašto apsaugos ministerijai artimojo nuotolio nešiojamosios priešlėktuvinės gynybos sistemas Grom pirkti iš Lenkijos gamintojo, taikant Viešųjų pirkimo įstatymo nuostatą vykdant įsigijimus gynybos ir saugumo srityje.
Sutarta įsigyti sistemos paleidimo įrenginių, raketų, priemonių sistemos priežiūrai, lauko treniruoklių, stimuliatorių. Taip pat numatytas logistinis paketas.
Nyderlandų futbolo varžybos 2004–2005 m.

Eredivisie pirmenybės

Čempionų titulą apgynė Eindhoveno „PSV“ (18-ą kartą).
Putininis lapgraužis

Lapgraužio biologija

Putininio lapgraužio vabalas išauga iki 6 mm dydžio. Jo viršutinė pusė gelsvai ruda, apaugusi tankiais trumpais šilkiškais plaukeliais. Dėmė viršugalvyje, trys neryškiais kontūrais juostelės priešnugarėlėje, dėmelės ant pečių gauburėlių ir skydelis tarp antsparnių – tamsūs, beveik juodi. Antenų nareliai dvispalviai – jų pamatinė dalis geltona, viršūnės juodos. Galva panašaus pločio kaip ir priešnugarėlė, neryškiai taškuota. Kūno apatinė dalis šviesi.
Per metus išsivysto viena putininio lapgraužio karta. Vabalo patelė vėlai vasarą įsigraužia į augalo šakelę ir po jos žieve iškanda ertmes, kuriose padeda 0,4 mm dydžio, iki 500 tamsiai geltonų ar rudų kiaušinėlių. Juos padengia ekskrementais, medienos išgraužomis, užmaskuoja ore stingstančiu sekretu. Šiose ertmėse kiaušinėliai sėkmingai žiemoja, nes apsaugomi nuo grobuonių ir drėgmės netekimo. Gegužės mėn. išsirita lervos, kurios apie birželio mėn. vidurį nukrenta nuo šakų ant žemės, kur vystosi lėliukės. Jos dirvoje išbūna apie 10 dienų. Suaugėliai pakyla liepos mėn. ir pastebimi iki pirmųjų šalnų. Šios rūšies lapgraužiams reikia 8–10 savaičių išsivystyti nuo kiaušinėlio iki suaugusio vabalo. Lapais mintantys pilkai rudi suaugę vabalai yra 4,5-6 mm dydžio, lervos – 8 mm.

Daroma žala

Putininis lapgraužis yra vienas pavojingiausių putinų kenkėjų. Sparčiai besidauginantys kenkėjai gali nugraužti visus uogakrūmio lapus, todėl jis kitais metais nežydės. Kovai su lapgraužiu gali būti naudojamos cheminės priemonės (purškiami insekticidai) arba jo populiacijos biologinei kontrolei pasitelkiamos skydblakės Podisus maculiventris.
Puolami daugelio rūšių putinai. Atrodo, kad labiausiai kenkėjų taikomasi į rūšis, kurių lapai mažiau padengti plaukeliais (pubescence): V. opulus, V. carlesii, V. dentatum, V. trilobum, V. lantana, V. rafinesquianum , V. acerifolium, V. lentago, V. sargentii. Pagrindinis pažeistų augalų požymis – skylėti, dažnai parudavusiais kraštais lapai, kuriuos išėda lervos ir suaugę individai. Didžiausią žalą padaro pavasarį lervos (balandį–birželį), tačiau kenkia ir vabalai vasaros pabaigoje (vėlyvą liepą–rugpjūtį). Pažeisto Viburnum tinus lapai dar skleidžia nemalonų kvapą, ypač, kai drėgni. Ant tokių lapų, dažnai liekančių vien su ramstinėmis gyslomis bei primenančių nėrinius, matomos kremiškai geltonos, su juodais taškeliais lervos. Paprastai jos būna prikibusios prie lapo apačios.
Kibucas

Kibucas (hebr. קיבוץ = kibuc) – Izraelyje žemės ūkiu užsiimantis ūkis, kuriame visa žemė ir gamybos priemonės yra bendra nuosavybė.
Nei vienoje valstybėje bendra nuosavybė žemės ūkyje nebuvo taip išvystyta, kaip Izraelio kibucuose. Kibucai suvaidino svarbų vaidmenį kuriant Izraelio valstybę. Svarbų vaidmenį Izraelio žemės ūkyje vaidina iki šiol. Ideologinį jų pagrindą sudarė sionizmas ir socializmas. Kibucų tikslų buvo žydus pripratinti prie fizinio darbo, taip pat išmokyti kovoti už savo šalį.
Izraelio valstybės visuomeninėje, kultūrinėje ir auklėjamojoje gyvenimo srityse kibucai pripažinti ir įtvirtinti kaip savarankiškos organizacijos. Komuninės gyvenvietės rėmuose vykdant municipalinę veikla, įkuriamas vietinis valdžios organas; kibucui vadovaujama bendru narių susirinkimu, kuris išrenka sekretoriatą ir keletą komisijų, skirtų vadovauti einamiesiems reikalams.
Kibucai organizuoti bendro darbo ir bendro vartojimo pagrindu. Stojantis į kibucą atiduoda visus savo pinigus ir daiktus į bendrą fondą. Komuna pagal nuostatus prisiima visą atsakomybę už paimtą turtą. Kibuco nuosavybė priklauso visam kolektyvui ir negali būti padalinta, taip kaip ir pelnas, gautas naudojant šitą nuosavybę bei iš kibucų darbuotojų darbo.
Pajamos nepaskirstomos tarp darbuotojų nei pinigais, nei natūra. Kibucas aprūpina gyventojus maistu, apranga, gyvenamuoju plotu, apmoka mokslą, įskaitant ir aukštąjį. Kibuco gyventojas, neturintis nuosavybės, yra aprūpintas iki savo gyvenimo galo viskuo būtinu pakankamu lygiu, kartais net geriau, negu daugelis miestiečių.
Kibucai turi teisę į lengvatines finansines sąlygas. Žemė negali būti padalinta tarp kibucų narių ir esant ekonominiams sunkumams žemė negali būti užstatyta. Jei kibucas paleidžiamas, visos pagrindinės priemonės ir žemė atitenka Žydų agentūrai, kuri juos perduoda vėl kuriamam kibucui.
Kibucų gyventojai neturi nuosavybės, turi vienodas teises ir pareigas, apie ūkio strategiją ir pajamų pasidalinimą sprendžia laisvas kibucų susirinkimas, jis taip pat išrenka kibucų valdymo komitetą. Dalyvavimas bendruomenėje yra savanoriškas.
Žinoma, žemės ūkio mechanizacija kelia žemės ūkio produkcijos savikainą, todėl kibucai gauna pagalbą iš valstybės, kad galėtų konkuruoti su iš mažiau išsivysčiusių valstybių importuojama žemės ūkio produkcija.

Istorija

Kibucų kūrimo idėjos autoriumi laikomas Lietuvoje gimęs matematikas Hermanas Šapira. Pirmas kibucas – Degania – buvo įkurtas 1910 m. prie Tiberiados ežero Galilėjoje.
Prie garsiausių priklauso 1949 m. balandžio 19 d. įkurtas „Geto didvyrių“ vardu pavadintas kibucas. Jį įkūrė žmonės, išgyvenę po Varšuvos geto sukilimo.

Dabartis

1990 m. buvo 270 kibucų, kiekviename iš jų gyveno apie 200–700 žmonių; bendrai kibucuose gyveno apie 125 tūkst. žmonių (2,6 % Izraelio gyventojų). Dabar daug kibucų be žemės ūkio dar užsiima ir kitokia gamyba. Be kibucų Izraelyje žemės ūkio produkcija dar auginama ir mošavuose, kurių nariai turi nuosavybės teisę.