google/wiki40b huggingface dataset:
Vilniaus miesto savivaldybės taryba

Vilniaus miesto savivaldybės taryba – Vilniaus miesto savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 51 tarybos narys. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Leonas Kriaučeliūnas

Leonas Kriaučeliūnas (1919 m. lapkričio 28 d. Žyniuose, Žaliosios valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1997 m. lapkričio 25 d. Lemonte, Ilinojaus valstija, JAV) – veterinarijos gydytojas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija

1940–1944 m. studijavo Lietuvos veterinarijos akademijoje (LVA). 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. baigė Hanoverio aukštąją veterinarijos mokyklą. 1947 m. daktaras. 1995 m. LVA garbės daktaras .
1949 m. persikėlė į JAV. 1953 m. Čikagos priemiestyje įsteigė smulkiųjų gyvūnų ligoninę ir joje dirbo. 1963 m. su žmona Čikagoje įsteigė Marijos Montesori lietuviškus „Vaikų namelius“, kurie vėliau pavadinti jų vardu, veikė iki 1995 m.
1968 m. Amerikos ir Kanados lietuvių, 1972 m. Laisvojo pasaulio lietuvių tautinių šokių šventės rengimo komitetų pirmininkas. JAV lietuvių bendruomenės, „Lietuvos vyčių“, Amerikos lietuvių tarybos, Bendrojo Amerikos lietuviu fondo (BALF), Amerikos lietuvių tautinės sąjungos veikėjas, nuo 1984 m. Amerikos lietuvių tautinės sąjungos centro valdybos pirmininkas), korporacijos Neo-Lithuania veikėjas. Lietuvių tautinio kultūros fondo vienas steigėjų ir veikėjų.
Savo iniciatyva ir lėšomis 1996 m. įkūrė LVA smulkiųjų gyvūnų kliniką, pavadintą jo vardu.
Cachkadzoras

Turizmas

Cachkadzoro turizmo infrastruktūra gerai išvystyta. Miestelyje yra daug prabangių viešbučių, slidinėjimo kurortų bei kitų pramogų turistams. Olimpinis sporto kompleksas pastatytas 1968 m. rengti sovietų sportininkus vasaros olimpinėms žaidynėms Meksike. 2008 m. restauruotas kompleksas atidarytas visiems lankytojams. Kompleksą sudaro futbolo stadionas, plaukimo bei nardymo baseinai, slidinėjimo trasos, uždarų patalpų salės bei daugelis kitų sporto šakų.
2015 m. vyko pasaulio komandinis šachmatų čempionatas.
Uršulė Leduchovska

Biografija

Uršulė Ledochovska yra kilusi iš kilmingos Lenkijos aristokratų Leduchovskių giminės. 1886 m. Julija Marija (jos pasaulietinis vardas) įstojo Krokuvoje į uršuliečių vienuoliją, pasižymėdama švietimo ir auklėjimo darbais. Kada XIX a. pabaigoje moterys įgijo teisę studijuoti universitetuose, sesuo Uršulė suorganizavo pirmuosius Lenkijoje studenčių bendrabučius.
Vėliau su popiežiaus Pijaus X palaiminimu ji išvyko misijų darbams į Sankt Peterburgą (Rusija), įkurdama ten uršuliečių namus, kurie netrukus gavo savarankiškos bendruomenės teises vienuolijoje. Pusiau nelegaliai seserys užsiėmė švietėjiškais ir katechizavimo darbais, išlaikė mergaičių mokyklas. U. Ledochovska taip pat kūrė mergaičių mokyklas kaimyninėje Karelijoje, susidraugaudama su tenykšte suomių protestantų bendruomene.
1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, sesuo Uršulė kaip Austrijos pilietė buvo priversta emigruoti. Persikėlusi į Švedijos sostinę Stokholmą, o vėliau į Daniją, ji rūpinosi lenkų emigrantų ir karo pabėgėlių vaikais, steigė jiems mokyklas ir internatus, dirbo ekumeninį darbą. Uršuliečių namai buvo atviri skirtingų politinių ir religinių pažiūrų žmonėms. 
Su karo pabėgėliais ir imigrantų vaikais 1920 m. ji sugrįžo į Lenkiją. Savo vadovaujamą uršuliečių bendruomenę pertvarko į atskirą Šventosios Kenčiančio Jėzaus Širdies uršuliečių kongregaciją. Ji buvo įregistruota 1923 m., o galutinį Šventojo Sosto pripažinimą įgijo 1930 m. 
Seserys uršulietės išplito visoje Lenkijoje, taip pat kūrėsi Italijoje, Prancūzijoje, kur steigė bendrabučius neturtingoms merginoms, užsiimdamos jų švietimu ir moraliniu ugdymu. Motina Uršulė rašė jaunimui straipsnius ir knygas, organizavo vaikams eucharistinį bei kitus bažnytinius judėjimus. 
1983 m. popiežius Jonas Paulius II Poznanėje beatifikavo motiną Uršulę. 1989 m. jos kūnas buvo pervežtas į Pnevus (Lenkiją). Ji buvo palaidota Pnevų koplyčioje šalia motinos. 2003 m. popiežius Jonas Paulius II kanonizavo ir paskelbė U. Leduchovską šventąja.

Lietuvoje

Seserų uršuliečių namai buvo įkurti 1924 m. Juodšiliuose (Vilniaus r.), kur veikė iki 1946 m. 1928 m. uršuliečių namai įsikūrė Vilniuje (J. Skapo g. 4). Pagrindinė uršuliečių veikla buvo našlaičių ir vargstančių vaikų globa. Jų iniciatyva Juodšiliuose buvo atidaryta mokykla, ligoninė. Prieškaryje pradėta Juodšilių bažnyčios statyba. U. Leduchovska keletą kartų lankėsi Vilniuje, taip pat Juodšiliuose. Pirmą kartą čia atvyko 1924 m., paskutinį kartą – 1939 m. sausį.
2003 m. Šv. Uršulės Leduchovskos vardas buvo suteiktas Juodšilių vidurinei mokyklai. Nuo 2007 m. mokykloje veikia mokyklos muziejus, kuriame renkama ir saugoma medžiaga apie mokyklos globėją Šv. Uršulę Leduchovską. Jos vardu pavadinta gatvė Juodšiliuose.
GNU laisvosios dokumentacijos licencija

GNU Laisvosios dokumentacijos licencija (angl. GNU Free Documentation License, sutr. GFDL, GNU FDL) – „copyleft“ licencija, skirta laisvai naudojamam turiniui (angl. Open Content). Licenciją nustato Laisvosios programinės įrangos fondas (angl. Free Software Foundation, sntr. FSF) GNU projektui. Licencija skirta programinės įrangos dokumentacijai ir kitai mokomajai bei panašaus tipo medžiagai.
Dokumentą pagal GFDL licencijos sąlygas leidžiama naudoti ir platinti tiek komerciniais, tiek ir nekomerciniais tikslais, tačiau negalima platinamo dokumento kaip nors apriboti – platinamam dokumentui, net jei jis yra pakeistas, turi būti taikomos tos pačios GFDL licencijos sąlygos.
Vikipedijos tekstas platinamas GNU Laisvosios dokumentacijos licencijos sąlygomis. Paveikslėliams siūloma suteikti dvi licencijas: GNU FDL ir vieną iš Creative Commons licencijų.
Normalusis skirstinys

Normalusis skirstinys (angl. normal distribution) arba Gauso skirstinys (Gaussian distribution) – tai tolydžiųjų požymių reikšmių skirstinys (pasiskirstymo dėsnis), priklausantis normaliųjų skirstinių šeimai.
Jonas Ščeponis

Biografija

1963 m. Kalvarijos vidurinėje mokykloje baigė 8 klases ir įstojo į tik ką įsteigtą Kalvarijos maisto pramonės technikumą. Jame 1968 m. įgijo grūdų ir jų produktų technologo specialybę. Nuo 1984 m. iki 1990 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje neakivaizdiniu būdu studijavo agronomijos specialybę, diplomuotas mokslinis agronomas.
1968–1988 m. Vievio grūdų produktų kombinato kombinuotųjų pašarų cecho viršininkas (pradėjo dirbti pagal paskyrimą). 1988–1998 m. Kėdainių grūdų produktų kombinato gamybos viršininkas. 1998–2001 m. ir nuo 2004 m. vienas iš keturių tikrosios ūkinės bendrijos „Kratonas“ savininkų, valdybos pirmininkas ir generalinis direktorius, susivienijimo „Mobikra“ vadovas.
2000–2001 m. Marijampolės apskrities viršininkas. 2001–2004 m. Marijampolės apskrities viršininko pavaduotojas. 2008–2015 m. Kalvarijos savivaldybės meras.
Atgimimo laikotarpiu aktyvus Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis. Nuo 2001 m. Naujosios sąjungos narys, NS Kalvarijos skyriaus pirmininkas. 2000–2003 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos sąraše, 2003 m. ir nuo 2007 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narys, 2000–2003 m. valdybos narys, Ūkio bei kaimo reikalų komiteto pirmininkas.
Vedęs; žmona Renė, sūnus Kazys, dukra Gitana.
The Cross of Changes

Dainos

Return To Innocence („Sugrįžimas į nekaltybę“) tapo labai populiariu singlu daugelyje valstybių: 10-yje šalių užėmė pirmą vietą topuose, JAV topuose buvo 4, JK – 3, Vokietijoje, Nyderlanduose, Šveicarijoje – 5.
Dainoje skamba supaprastinta Taivano aborigenų daina „Jubilant Drinking Song“, kurią atliko duetas Difang ir Igay Duana. Anglišką vokalinę dalį atliko Sandra Cretu. Daina išpopuliarėjo po 1996 m. Atlantos olimpinių žaidynių reklaminio klipo.
Return To Innocence vaizdo klipas nufilmuotas Malagoje. Jame vaizduojamas žmogaus gyvenimas atbulai: pradedant mirtimi po kriaušės medžiu, baigiant gimimu.
Return To Innocence melodija skamba filmuose Exit to Eden, Man of the House, The Outer Limits, My So-Called Life, Cold Case.
Greitasis kovinio tiekimo laivas

Greitasis kovinio tiekimo laivas (angl. fast combat support ship) – stambiausias JAV Karinio jūrų laivyno kovinio tiekimo laivų tipas, naudojamas kaip degalų tanklaivis, amunicijos ir kitų atsargų tiekimo laivas. Visi dabar naudojami greitieji kovinio tiekimo laivai priskirti Karinių jūrų pervežimų junginiui. Korpuso numerio simbolis AOE. Šių laivų greitis ir ginkluotė leidžia jiems veikti su lėktuvnešių kovinių grupių laivais. Greitieji kovinio tiekimo laivai gauna naftos produktus, amuniciją ir kitas atsargas iš tolimojo tiekimo laivų ir po to paskirsto juos lėktuvnešių kovinės grupės laivams. Tai sumažina aptarnaujamų laivų pažeidžiamumą, nes laivai trumpiau būna susijungę, kol perpumpuoja ir/ar perkrauna atsargas.
JAV turėjo keturis Sacramento klasės greituosius kovinio tiekimo laivus, kurių pilnoji talpa buvo 53 000 tonų ir kurie turėjo po du sraigtasparnius Boeing Vertol CH-46 Sea Knight. Sacramento klasės laivai buvo išbraukti iš laivų sąrašo 2005 m.
Bolivijos kairysis revoliucinis judėjimas

Bolivijos kairysis revoliucinis judėjimas (Naujoji dauguma), (MIR, isp. – Movimiento de la Izquierda Revolucionaria – Nueva Mayoría) – Bolivijos kairioji demokratinio socializmo ideologijos politinė partija.

Istorija

Įkurtas 1971 m. susijungus kairiosioms partizaninėms grupėms, iki 1978 m. buvo pogrindyje. 1978–1980 m. prezidento rinkimuose palaikė bendrą kairiųjų jėgų kandidatą Ernaną Silesą Suaso. 1982–1983 m. įėjo į koalicinę vyriausybę, Chaimė Paz Zamora tapo viceprezidentu, 6 MIR nariai tapo ministrais. Vykdė demokratines reformas, stiprino valstybės sektorių ekonomikoje, užsienio prekyboje, priešinosi JAV diktatui. 1983 m. nesutarę su komunistais socialistai išėjo iš vyriausybės, bet 1984 m. balandžio mėn. grįžo. Tačiau atsirado nesutarimai partijos viduje, išsiskyrė 3 frakcijos, vadovaujamos Ch. Paz Zamoros, A. Aranibabos ir V. Delgadiljo.
1985 m. rinkimuose laimėjo 8,9 % balsų, 1989 m. koalicijoje su kitais kairiaisiais – 19,6 %, 1993 m. senate gavo 4 vietas iš 27, deputatų rūmuose 17 vietų iš 130, 1997 m. senate turėjo 7 vietas, deputatų rūmuose 26. Vėliau rinkimuose pralaimėdavo.
1989–1993 m. Chaime Paz Zamora buvo išrinktas Bolivijos prezidentu. Tačiau jo valdymo metu Boliviją ištiko ekonominė krizė. Jis ir jo bendražygiai JAV CŽV buvo apkaltinti prekyba kokainu. Oskaras Eidas kalėjo 4,5 metų, keli bičiuliai kalėjime buvo nužudyti.
Socialistų Internacionalo konsultacinis narys nuo 1986 m.
Pirmininkas nuo 1978 m. Chaimė Paz Zamora.
Amano - Katanjungo nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 1 152 km² plotą ir apima tris saugomas teritorijas aplink provincijos centrą Narativatą: pakrantės paplūdimys su medžiais apaugusia kalva, pelkė (pietuose) ir miškas (šiaurėje).
Trumpalis

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas pirmąkart minimas XVII a. viduryje, po 1920 m. demarkacinė linija kaimą perkirto į dvi dalis: Lenkijoje atsidūrusį Trumpalį ir Lietuvoje likusi Trumpalių kaimą. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 39 žmonės, iš kurių 1 lenkas ir 38 lietuviai.
Pokaryje įkuriamas kooperatinis ūkis (kolūkio analogas), 1984 m. įsteigtas LKVD skyrius. Trumpalaičio ir Trumpalių ežerai. Išlikęs 1937 m. statytas drėbto molio svirnas ir kiti XIX a. pastatai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai. Sutinkamai su Europos Sąjungos finansuojamu projektu 2005/201  Trumpalis sujungtas asfaltuotu keliu su Rūdininkų kaimu (Kalvarijos savivaldybė).
Dirvinis česnakas

Paplitimas Lietuvoje

Lietuvoje dirvinis česnakas nuo 1981 m. įrašytas į Saugomų augalų rūšių sąrašus.
Dažnesnis pietinėje dalyje, kitur retas. Didžiausia, apie 0,5 ha plotą užimanti dirvinių česnakų augavietė yra pakelėje netoli Palangos. Kitur česnakai auga negausiai – pavieniui ar nedidelėmis grupelėmis, todėl tokios populiacijos yra labiausiai pažeidžiamos.
Kompozicija

Kompozicija – meno kūrinio elementų išdėstymas, jų tarpusavio ryšys ir santykis su visuma. Dailės ir architektūros kompozicija sukuriama kontrastuojant, harmonizuojant, bei akcentuojant plastinės raiškos priemones (linijas, plokštumas, tūrius, spalvas, šviesą, šešėlius), nustatant vaizdo dalių proporcijas ir ritmą. Kompozicijos pobūdis priklauso nuo kūrinio paskirties ir medžiagų savybių, individualių autoriaus tikslų ir pasirinkto meninio stiliaus ar krypties principų.
Kompozicija taip pat yra vadinamas žmogaus figūros komponavimo būdas: chiazmas, en face, kontrapostas, profilis, profil perdu, spiralinė figūra, trys ketvirčiai, bei užbaigtas savarankiškas dailės kūrinys (paveikslas, statula, estampas bei kt.). Terminas paprastai netaikomas škicui, etiudui, eskizui (t. y. šiems dalykams netaikomi jo reikalavimai).

Rūšys

Pagrindinės kompozicijos rūšys yra atviroji bei uždaroji kompozicija. Atviroji yra ekspresyvi, dinamiška. Jos atmainos – asimetriškoji, diagonalioji, fragmentinė, spiralinė, vertikalioji. Jos elementai dėstomi išcentrinėmis kryptimis arba tolygiai, nepabrėžiant svarbiausios dalies. Todėl vaizdas atrodo neužbaigtas, žiūrovas skatinamas jį pratęsti vaizduotėje.
Uždaroji kompozicija yra statiška, racionali, taisyklinga. Uždarosios kompozicijos atmainos – antitezinė, centriškoji, chiazmas, frontalioji, kulisinė piramidinė, simetriškoji. Jos elementus grupuojant centriškai apie pagrindines vaizdo ašis bei taškus, sukuriamas darnos, stabilumo, užbaigtumo įspūdis.
Pagal santykį su tikrove vaizduojamosios dailės kompozicija gali būti iliuzinė, pagrįsta optikos bei perspektyvos dėsniais, ir simbolinė, perteikianti prasminius objektų ryšius – atvirkštinė perspektyva, kontinuacinė maniera simultaninė kompozicija.

Istorija

Antikos, renesanso, klasicizmo epochose vyravo uždaroji, manierizmo, baroko bei naujausiųjų laikų kūryboje – atviroji kompozicija. Klasikinėje bei realistinėje dailėje imituojant tikrovės pavidalus taikyti perspektyvos dėsniai (kvadratūra, rakursas, repusuaras, planas, sotto in su), senovės Egipto, Bizantijos, romanikos, gotikos, modernizmo mene siekta simbolinės raiškos.
Nuo seno bandyta suformuluoti universalias komponavimo taisykles (aukso pjūvis, euritmija, kanonas, modulis, moduloras, modusas). Ypač griežtomis kompozicijos normomis, apibrėžtomis Paryžiaus karališkojoje tapybos ir skulptūros akademijoje, vadovavosi klasicizmo, vėliau akademizmo dailininkai. Nuo XIX a. paplito laisvi, spontaniški, kūrėjo individualybę išreiškiantys komponavimo būdai.
Kojeliškiai (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

Latveliškis – 0,8 km
Pabiržė – 2,7 km
BIRŽAI – 5 km
Balandiškiai – 91,2 km
Naradava – 1,5 km
Kvaziteismas

Kvaziteismas (lot. quasi - 'tarytum', tarsi teismas) - ikiteisminė (neteisminė) valstybinė (ar jos administracinių-teritorinių vienetų) institucija, vienas iš pažeistų teisių viešojo administravimo srityje neteisminės gynybos būdų. Kreiptis į kvaziteismus galima dėl valstybės ar savivaldos pareigūnų piktnaudžiavimo ir biurokratizmo. Kvaziteismai kaip ir administraciniai teismai atlieka vykdomosios valdžios institucijų veiksmų teisėtumo kontrolę. Ją vykdo, nagrinėdami konkretų teisinį konfliktą, kilusį tarp piliečio ir viešojo administravimo subjektų.
Šv. Dominykas

Biografija

Studijavo Palencijos universitete prie Valjadolido. Apie 1195 m. įšventintas kunigu. Osmos (Sorijos provincija, Kastilija) vyskupijos kanauninkas, kanauninkų kapitulos vyresnysis, 1195-1203 m. katedros pamokslininkas, 1199 m. vyskupo sekretorius. Nuo 1203 m. vykdė misijas Italijoje, Ispanijoje, Prancūzijos pietuose.
Kovojo su eretiniu albigiečių judėjimu. Steigė religines bendruomenes atsivertusioms moterims. 1206 m. Prujuje prie Tulūzos įkūrė dominikonių, 1215 m. Tulūzoje dominikonų ordiną, vėliau prie pastarojo įkurta Dominikonų pasauliečių brolija. Vėliau dirbo Romoje, 1218-1219 m. misionierius Prancūzijoje, Ispanijoje.
Vaizduojamas su dominikonų drabužiais ir rožiniu, kurį jam duoda Švenčiausioji Mergelė Marija arba laiko jį pats. Šv. Dominyko atributai – lelija, knyga, duona, šuo su liepsnojančiu deglu nasruose, rožinis, žvaigždė.
Varėnos rajono apylinkės teismas

Varėnos rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Pietų Lietuvoje. Teritorija – Varėnos rajonas. Dirba 5 teisėjai.
Adresas: Aušros g. 15, Varėna, LT-65500.
Apeliacinė instancija – Vilniaus apygardos teismas (VAT).
Krakių Mikalojaus Katkaus gimnazija

Istorija

Garsiosios „Postilės“ autorius, gimtosios kalbos aukštintojas Mikalojus Daukša Krakėse klebonu išbuvo tik dvejus metus, bet jo rūpesčiu 1579 m. Krakėse įkurta parapijos mokykla, kurioje mokėsi 12 vaikų. 1645 m. Krakėse įkurtas Šv. Kotrynos vienuolynas, kuris išlaikė pradžios mokyklą, tęsė švietėjišką veiklą, rūpinosi nusikaltusių nepilnamečių mergaičių auklėjimu. Spaudos draudimo metais 1864–1904 m. Krakėse veikė slaptosios mokyklos, uždraustą gimtąjį žodį platino knygnešiai Baltramiejus Vitas, broliai Jonas Dalbokas ir Jeronimas Dalbokas. Jiems pagelbėdavo rašytojas etnografas Mikalojus Katkus. 1932 m. pastatytas gražus pradžios mokyklos pastatas.
1940 m. įsteigta progimnazija, vėliau tapusi vidurine mokykla, kuri įsikūrė vienuolyno statytame pastate. Pirmieji pedagogai – direktorius Juozas Juknys, mokytojai Jonas Viržonis, Antanas Valaitis. 1945 m. išleista pirmoji 17 mergaičių abiturientų laida. 1974 m. mokyklai suteiktas rašytojo etnografo Mikalojaus Katkaus vardas. 1987 m. pastatytas mokyklos priestatas su 10 erdvių kabinetų, sporto sale, valgykla.
2004–2005 m. mokykla renovuota, jos renovacijai vyriausybė skyrė 2,5 mln. Lt. 2004 m. rudenį prijungti 4 pradinio ugdymo skyriai: Pašušvio, Plinkaigalio, Meironiškio, Ažytėnų. 2006 m. rudenį, toliau vykdant Kėdainių rajono savivaldybės bendrojo lavinimo mokyklų tinklo pertvarką, reorganizavus Pajieslio ir Barkūniškio pagrindines mokyklas, prijungti dar 2 šių mokyklų pradinio ugdymo skyriai. 2007 m. rudenį uždaryti Pašušvio ir Ažytėnų pradinio ugdymo skyriai.
Ona Knapkytė

Ona Knapkytė-Juknevičienė (1919 m. kovo 15 d. Kaunas – 2008 m. kovo 14 d. Vilnius) – Lietuvos teatro aktorė.

Biografija

Vyras Romualdas Juknevičius. Baigė Kauno Maironio gimnaziją. 1941–1946 m. Vilniaus dramos teatro (iki 1944 m. Vilniaus miesto teatras), 1946–1948 m. Žemaičių teatro Telšiuose, 1948–1952 m. Klaipėdos dramos, 1952–1953 m. Kauno muzikinio dramos, 1953–1969 m. Lietuvos dramos teatro aktorė. Po sunkios stuburo traumos buvo priversta palikti teatro sceną, daugiau dirbo televizijoje ir radijuje.

Kūryba

Sukūrė daugiau kaip 90 daugiausia charakterinių vaidmenų teatre, kino ir televizijos filmuose, radijo teatre, įgarsino apie 400 animacinių filmų.
Vaclovas Šimkus

Vaclovas Šimkus (1908 m. kovo 12 d. Užpelkių k. (Tytuvėnų valsč., Raseinių apskr.)) – 1993 m. sausio 3 d. Kanberoje (Australija) – muzikos pedagogas ir chorvedys.

Biografija

Mokydamasis dainavo chore ir dalyvavo 1924 m. I-ojoje visos Lietuvos dainų šventėje Kaune. 1927 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją, mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje ir vadovavo Klaipėdos krašto Giedotojų draugijos chorams Pagėgiuose, Katyčiuose, Natkiškiuose, Vilkyškiuose ir kitur. Atlikęs karinę tarnybą, 1931 m. apsigyveno Pagėgiuose, dirbo muitinėje ir vadovavo Giedotojų draugijos chorams, suorganizavo 35 dalyvių vyrų chorą.
1939 m. vokiečiams okupavus Klaipėdos kraštą, pasitraukė į Tauragę, kur dirbo muitinėje ir dėstė muziką gimnazijoje. Lietuvai atgavus Vilnių, perkeltas į Kauną, dirbo muitinės viršininku.
1940–1941 m. mokytojavo Vilkaviškio gimnazijoje ir kartu mokėsi dainuoti bei muzikos teorijos Kauno konservatorijoje. Persikėlęs į Vilnių, buvo „Lietūkio“ elevatoriaus vedėjas ir kartu tęsė studijas muzikos mokykloje – baigė pedagogikos skyrių su sustiprinta chorvedyba ir muzikos teorija.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, ten vadovavo chorams lietuvių stovyklose, 1946 m. su Bronium Budriūnu suorganizavo lietuvių dainų šventę (dalyvavo 8 chorai – 400 dainininkų) ir buvo jungtinio choro dirigentas.
1949 m. emigravo į Australiją, Adelaidėje subūrė vyrų chorą, kurį 1951 m. pertvarkė į 50–60 dalyvių mišrųjį ir pavadino „Lithuania“ vardu. Šiam kolektyvui vadovavo daug metų, išmokė per 100 įvairių kūrinių, surengė nemaža koncertų lietuvių kolonijose ir australams. Choro repertuare buvo liaudies ir originalios dainos, B. Budriūno kantatos „Tėviškės namai“, „Lietuvos šviesos keliu“ ir kt. Chorui talkino solistai P. Rūtenis, A. Binkevičiūtė-Gečiuvienė, G. Vasiliauskienė. Didesni koncertai surengti 1951, 1952, 1954, 1958 ir 1960 m. Kultūros dienų festivaliuose Sidnėjuje ir Melburne. Choras dalyvavo Australijos lietuvių dainų šventėse. Taip pat vadovavo Šv. Kazimiero lietuvių parapijos chorui Adelaidėje. 1969 m. persikėlęs į Kanberą, irgi vadovavo chorams.
Australijoje buvo viso lietuvių kultūrinio ir muzikinio gyvenimo organizatorius. 1961 ir 1962 m. – Lietuvių meno dienų bei dainų švenčių rengėjas ir dirigentas. Sukūrė apie 100 giesmių ir dainų. 1946 m. išleido 24 dainų rinkinį „Vyrų choro dainos“, 1949 m. – 22 dainų rinkinį „Dainos mišriajam chorui“. 1989 m. viešėjo Lietuvoje: Panevėžyje, Šiauliuose, Kelmėje, Tytuvėnuose, Klaipėdoje, Kaune ir Vilniuje. Domėjosi Lietuvos chorų pasiekimais, stebėjo moterų choro „Eglė“ repeticiją, dalyvavo Juozo Naujalio gimimo 120-ųjų metinių minėjime koncerte.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Vincas Šlekys

Biografija

Gimė pasiturinčio ūkininko šeimoje. Lietuviškai skaityti ir rašyti išmokė tėvas. 1879–1882 m. Marijampolėje lankė rusų pradžios mokyklą. Toliau mokėsi Marijampolės gimnazijoje, dalyvavo slaptame lietuvių ratelyje, platino draudžiamąją spaudą. Tėvų pasiūlymo stoti į Seinų kunigų seminariją atsisakė. Gimnaziją baigė 1890 m. Pradėjo bendradarbiauti laikraščiuose „Vienybė lietuvninkų“, „Varpas“, „Ūkininkas“ ir kt. 1894 m. subūrė slaptą lietuviškai spaudai platinti „Sietyno“ draugiją, parengė jos įstatus, nuo 1894 m. kovo 26 d. jos pirmininkas. 
1896 m. lapkričio 17 d. slapta išvažiavo į JAV pakviestas dirbti laikraščio „Garsas Amerikos lietuvių“ redakcijoje, 1898 m. jį redagavo. 1899–1901 m. su J. Montvila leido ir redagavo laikraštį „Viltis“, o nusipirkęs Amerikoje spaustuvę – 1903–1918 m. leido ir redagavo laikraštį „Darbininkų viltis“, taip pat leido knygas. 1910 m. Lietuvių spaudos draugijos narys. 1920–1924 m. „Sandaros“ redaktorius. 1924 m. grįžo į Kauną, 1926 m. vienas iš laikraščio „Lietuva“ redaktorių, 1930 m. leido ir redagavo savaitraštį „Žinių ir literatūros aruodas“.
Išėjęs į pensiją grįžo į gimtą Mokolų kaimą, rinko senus vertingus daiktus, Kaune buvo suren­gęs kapsų liaudies meno parodą. Tai tapo pagrindu steigti Marijampolės kraštotyros muziejų – V. Šlekys laikomas jo įkūrėju. 1945 m. lapkričio 16 d. sovietiniai okupantai jį areštavo ir ištrėmė į Sibirą.

Įvertinimas

Pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.