google/wiki40b huggingface dataset:
Muntacas

Muntacas (it. muntaz) – karinis laipsnis Italijos kolonijinėse pajėgose, atitikęs kapralą Italijos karališkojoje armijoje (Regio Esercito).
Vyresnis laipsnis buvo bulukbašis (it. Bulucbasci, atitikęs seržantą), o žemesnis – askaris (it. askari, atitikęs eilinį. Kolonijiniuose daliniuose muntacai būdavo [[skyrius (karyba}|skyrių]] vadai. Kandidatus į muntacus parinkdavo iš askarių, kurie mokėjo itališkai skaityti ir rašyti.

Skiriamieji ženklai

Muntaco skiriamasis ženklas buvo trikampis antsiuvas viršūnė aukštyn su raudona gegne (ševronas viršūne į viršų). skiriamieji ženklai ant tarbušo (fesas) buvo žvaigždė ir toks pat antsiuvas, kurio pamatas lygiagretus apatiniam feso kraštui.
Ant antsiuvo būdavo atitarnautų metų ženklai ir narsos ženklai (crown of Savoy). Kiti antsiuvai buvo specialybės antsiuvas (artileristas, trimitininkas, būgnininkas, balnininkas, kalvis...), kovinių sužeidimų antsiuvai.
Zaptijų muntacai, vilkėdami visą uniformą, ant kepurės segėdavo baltas ir juodas stručių plunksnas.

Istorija

Gondero mūšyje pasižymėjo muntacas Unatù Endisciau, kuris atsisakė pasiduoti britams po užkardos Debre Taboro mieste kapituliacijos, prasiskverbė pro priešo linijas ir pasiekė italų pozicijas. Jis parnešė 72-ojo zaptijų bataliono vėliavą. Tai jis padarė būdamas mirtinai sužeistas. jis buvo vienintelis „spalvotasis kareivis“, kurį Italija apdovanojo Karinės narsos aukso medaliu.
Muntacai buvo taip pat ginkluoti kaip ir eiliniai askariai.
Mongun Taigos kožunas

Geografija

Kožunas pietuose turi sieną su Mongolija, vakaruose – su Kalnų Altajumi. Nuo likusios Tuvos kožuną skiria Cagan Šibetu kalnagūbris, nuo Kalnų Altajaus – Šapšalo kalnagūbris. Kožune yra aukščiausia ne tik visos Tuvos, bet ir Sibiro vieta – Mongun Taigos kalnas (3976 m). Didžiausias ežeras – Chindiktig Cholis. Iš jo išteka Mogen Burenas.

Ūkis

Verčiamasi daugiausia gyvulininkyste (avininkyste). Kožunas yra pagrindinis jakų augintojas Tuvoje. Mogen Burene įrengta mažoji hidroelektrinė.
Vadul lui Vodė

Istorija

Seniausias žinomas dokumentas, kuriame minima vietovė, datuojamas 1432 m. Gyvenvietė Vadul lui Vodė paminėta 1732 m. dokumente. Ši gyvenvietė minima ir 1774 m. gyventojų surašymo dokumentuose.
Pagal metraštininkų duomenis XV a. pabaigoje šioje vietovėje per upė persikėlė Štefano čel Marės kariuomenė, kuri po to netoliese įveikė turkų kariuomenę. Po pergalės jis įkūrė gyvenvietę, kurią pavadino Vadul lui Ştefan Vodă ('Kunigaikščio Štefano brasta').
Po 1960 m. gyvenvietė imta vystyti kaip kurortas. 1968 m. gavo miesto tipo gyvenvietės statusą. Tarybiniais metais mieste buvo pastytos dvi gelžbetonio gaminių gamyklos.

2005 m. Vadul lui Vodė gavo miesto kurorto vardą.
Ežerėlio durpynas

Ežerėlio durpynas – durpynas Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, 13 km į pietvakarius nuo Kauno, prie Ežerėlio miestelio.

Geologija

Ežerėlio durpyno plotas 1650 ha. Durpyno vidurinę dalį užima aukštapelkė (74% viso A ploto), šiaurinę, vakarinę ir rytinę dalis – žemapelkė (26%). Ežerėlio durpynas susidaręs ledo luistavietėje, senojoje deltinėje smėlingojoje lygumoje. Durpių klodo didžiausias storis 6,5 m, vidutinis – 3 m. Po durpėmis esančio sapropelio sluoksnio didžiausias storis 3 m. Dugne smėlis.
Durpės kasamos nuo XX a. antro dešimtmečio kurui, trąšoms, kraikui. Durpių ištekliai 7,82 mln t. (2002 m.). XX a. trečiame – ketvirtame dešimtmetyje buvo iškasama po 15 000 t kasmet, 1956 m. iškasta 220 000 t, 2001 m. iškasta apie 54 000 t durpių. 
Vienoje durpyno salų įsikūręs Ežerėlio miestelis. 2 km į pietryčius nuo Ežerėlio yra likutinis Didysis ežeras.
FK Goražde

Istorija

Klubas įkurtas 1918 m. Žaisdavo žemesniuose divizionuose.
Johann Friedrich Böttger

Johanas Frydrichas Bėtgeris (Johann Friedrich Böttger, 1682 m. vasario 4 d. Šlaice – 1719 m. kovo 13 d. Drezdene) – Vokietijos alchemikas. Jis laikomas vienu pirmųjų europiečių atradėjų, atradusių kietojo porceliano sukūrimo paslaptį. Meiseno gamykla 1710 m. buvo pirmoji gamykla Europoje, kuri gamino porcelianą dideliais kiekiais, o jo gamybos receptą laikė didele paslaptimi.
Rakhine United FC

Istorija

Klubas įkurtas 2010 m.
Floridos Panthers

Istorija

1992 m. Majamis buvo apdovanotas vieta NHL lygoje.
Malajų salynas

Malajų salynas yra didžiausias pasaulyje, užimantis apie 2 milijonų km² plotą. Jis yra tarp Eurazijos ir Australijos, abipus pusiaujo. Iš vienos pusės salyną skalauja Indijos vandenynas, iš kitos – Ramusis vandenynas.
Malajų salyną sudaro apie 20 000 salų, iš kurių didžiausios – Sundos salos, Filipinų salos, Molukų salos ir kt.
Šiuo metu salynas priklauso Brunėjui, Filipinams, Indonezijai, Malaizijai, Singapūrui ir Rytų Timorui.
Kingstonas prie Halo

Istorija

Įkurtas Hamberio upės žiočių šiaurinėje pusėje, prie Anglijos rytinės pakrantės, apie 40 km nuo Šiaurės jūros. 700 metų egzistencijos laikotarpiu Halis buvo žinomas kaip prekybos miestas, kariuomenės aprūpinimo atsargomis centras. Taip pat vystėsi žvejyba, pramonė. Miestas buvo stipriai apgriautas antrojo pasaulinio karo metu ir patyrė pramoninį nuosmūkį, tačiau po regeneracijos ir atnaujinimo programos (The programme of regeneration and renewal) miesto ekonomika atsigavo.
Vytautas Merkys (1930)

Biografija

1949 m. baigė Užpalių vidurinę mokyklą, 1954 m. baigė Vilniaus universitetą. 1954–2000 m. Vilniaus universiteto (VU) dėstytojas. 1969 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas. 1973–1980 m. VU Skaičiavimo matematikos, 1980–1983 m. Diferencialinių lygčių ir skaičiavimo matematikos katedros vedėjas, 1974–1978 m. dar VU Matematikos ir mechanikos fakulteto, 1978–1992 m. Matematikos fakulteto dekanas; nuo 1974 m. docentas, nuo 1993 m. – matematikos mokslų daktaras.
Tyrimų svarbiausios sritys: diferencialinių lygčių sistemų stabilumas, redukavimas ir periodinių sprendinių egzistavimas.
Paprastasis siauravabalis

Paplitimas

Aptinkamas Europoje ir Artimuosiuose Rytuose. Gyvena ir Lietuvoje
2007 m. Peru žemės drebėjimas

2007 m. Peru žemės drebėjimas – 8 balų galingumo žemės drebėjimas, įvykęs vakarinėje Peru pakrantėje 2007 m. rugpjūčio 15 d. 18 val. 40 min. vietos laiku. Drebėjimo epicentras buvo 150 km į pietryčius nuo Limos, 39 km gylyje.

Padariniai

Nuo drebėjimo labiausiai nukentėjo Ikos departamento miestai – Ika, Piskas, Činča Alta, Limos departamento miestas San Visente de Kanjetė. Be to, drebėjimas buvo smarkiai jaučiamas Limoje (kur dužo langai, skilinėjo pastatai), Pukaljpoje, Ikitose, Kontamanoje, Truchiljuje, Kachamarkoje. 17 žmonių žuvo ir apie 70 sužeista kai drebėjimo metu sugriuvo bažnyčia Ikoje, Piske sugriuvo 80 % pastatų, žuvo 430 žmonių, griuvo katedra. Iš viso, oficialiais duomenimis žuvo 519 žmonių ir 1366 sužeisti.
Ugnikalnių slėnis

Ugnikalnių slėnis (isp. Valle de los Volcanes) arba Andavos-Orkopampos vulkaninis laukas – vulkaninis laukas (matmenys 60 × 60 km), plytintis Peru pietuose, Arekipos departamente. Plyti Andų kalnuose, prie Andavos upės. Sudaro daugiausia andezitinės uolienos. Ugnikalnių slėnis – populiarus turistinis objektas.
Vladimiras Buzmakovas

Biografija

Trenerio karjera: Vėtra Rūdiškės (2000–2001), VPU (2005–2009).
Mauricijus Pranciškus Karpis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos bajorų Karpių giminės.
Nuo 1790 m. Žemaitijos atstovas Abiejų Tautų Respublikos Ketverių metų seime (1788–1792 m.). Rėmė 1791 m. Gegužės trečiosios konstitucijos numatytas reformas, bet nepritarė deklaracijai, draudžiančiai kritikuoti Konstituciją ir monarchiją. Nuo 1794 m. gegužės mėn. Šiaulių pavieto delegatas Lietuvos tautinėje aukščiausioje taryboje, vėliau ją pakeitusios sukilėlių vyriausybės, LDK Centro deputacijos narys. 1797 m. Lietuvos edukacinės komisijos narys.
Politines pažiūras, būdingas Lietuvos fiziokratų kairiajam sparnui, išdėstė anoniminiuose laiškuose iš Rėkyvos (1789–1791 m., lenkų kalba).  1790 m. balandžio 24 d. laiške, išleistame atskira brošiūra „Seimelių vaizdas“ (lenk. Obraz seymikow 1791 m.), pateikė apskričių bajorų seimelių reformos projektą. Gynė neturtingųjų bajorų, t. p. karių teisę dalyvauti seimų darbe. Reikalavo valstiečiams teisės pirkti žemę, dalyvauti įstatymų leidime, įstatymo globos ir žemės nuosavybės teisių. Išvertė į lenkų k. ir 1789 m. išleido Žano Žako Ruso veikalą „Pastabos apie Lenkijos valdymą“ (pranc. Considėrations sur le Gouvemement de la Pologne, 1772 m.); kuriame siūloma Abiejų Tautų Respublikoje pamažu naikinti baudžiavą. Nemažai jo raštų neišspausdinta.
1802 m. Rėkyvos dvarą pardavė Benediktui Karpiui su teise jame gyventi.
Marija Gudonienė

Biografija

1991 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas. UAB „Dovydo transportas“ direktorė.
Nuo 2007 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narė. 
2004–2017 m. Darbo partijos Širvintų rajono skyriaus narė, nuo 2017 m. visuomeninio judėjimo „Drauge kurkime Širvintų krašto ateitį“ narė.
Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos narė. Duktė Živilė Pinskuvienė.
Sorento hercogystė

Sorento hercogystė, Sorento hercogija (it. Ducato di Sorrento) - maža ankstyvųjų viduramžių hercogija Sorentino pusiasalyje (prie Neapolio įlankos, Italija), kurios centras buvo Sorento miestas.
Pradžioje Sorento hercogijos teritorija buvo Bizantijai priklausiusios Neapolio hercogijos dalis, bet IX a. Sorentas kaip ir Amalfis bei Gaeta atsiskyrė nuo Neapolio ir sudarė atskirą hercogiją. Sorento hercogija daugiausia buvo Amalfio hercogijos vasalė, tik vienintelis hercogas Sergijus IX a. antroje pusėje buvo nepriklausomas.
1035 m. Sorento hercogiją užkariavo Salerno kunigaikščio Gvaimaro IV (Guaimar IV) vadovaujami lombardai, ir hercogo sostą užėmė Gvaimaro IV jaunesnysis brolis Gvidas (Guido), valdęs iki mirties (po 1073 m.). Po jo mirties Sorento hercogija kuriam laikui atgavo nepriklausomybę. O dar vėliau normanai hercogiją aneksavo.
Spiečiūnai (Molėtai)

Istorija

1554 m. Manvydiškis, priklausęs Balninkų seniūnijai. 1661 m. kaimas minimas Alantos metrikų knygoje. XVIII a. priklausė Toliejų seniūnijai. 1765 m. 2 ūkiai.
Jules Verne

Biografija

Žiulis Vernas gimė Nante, Prancūzijoje. Vaikystę jis praleido namuose, buvo vyriausias iš penkių vaikų. Rašytojo tėvas – Pjeras Vernas (1798–1871) buvo advokatas, kilęs iš Provanso teisininkų šeimos. Tam, kad būtų pratęsta šeimos tradicija, Ž. Vernas atvyko į Paryžių studijuoti teisės, o jo dėdė pristatė būsimą rašytoją literatūriniuose susibūrimuose. Netrukus Vernas pradėjo publikuoti pjeses, gerai pažinojo tokius rašytojus kaip Aleksandras Diuma ir Viktoras Hugo. Nepaisant to, kad didžiąją laiko dalį Vernas rašė knygas, advokato diplomą jis vis tiek gavo.
Būdamas 28 m. Vernas vedė Onoriną de Biana, jauną našlę su 2 vaikais, gyveno dideliame name užmiestyje. Greitai Žiulio Verno romanai tapo neįtikėtinai populiarūs pasaulyje. Be mokslininko išsilavinimo ir be keliautojo patirties Vernas daug laiko skyrė skaitymui ir tyrinėjimams, kad galėtų parašyti savo kūrinius.1886 m. Vernas buvo sužeistas: jo psichiškai nesveikas sūnėnas Gastonas iššovė jam į koją, ir rašytojas iki gyvenimo pabaigos nebegalėjo judėti.

Kūryba

Rašytojas stengėsi rašyti realistinius kūrinius. Romanas „Aplink pasaulį per 80 dienų“ – tai kūrinys apie tikrovišką Filijo Fogo kelionę, sukurtas pagal realius faktus – amerikiečio Džordžo Treino kelionę. Kūrinyje „20 000 mylių po vandeniu“ Vernas aprašė dabartinių superherojų protėvį kapitoną Nemo ir jo nepaprastą povandeninį laivą. „Paslaptinga sala“ – tai romanas apie žmonių, kurie buvo priversti apsigyventi negyvenamoje saloje, nuotykius. Nepaisant to, kad Vernas rašė apie egzotiškas vietas, jis keliavo labai mažai – vienintelis jo skrydis su aerostatu tęsėsi 25 minutes. Viename laiške savo draugui jis apgailestavo, kad negali lydėti savo herojų į keliones.

Savo kūriniuose Vernas sujungė mokslą ir išradimus su nuotykiais. Vernas rašė apie keliones ore bei kosmose ir povandenines keliones dar gerokai prieš kelionėms oru bei povandeniniais laivais tampant kasdieniu dalyku, o kelionėms į kosmosą tampant praktiškai įmanomomis. Kai kas iš jo kūrinių tapo realybe: tikra raketa buvo išrasta tik po 100 metų, kai Ž. Vernas aprašė kosminį laivą. Pirmasis elektrinis povandeninis laivas, pastatytas 1886 m. buvo pavadintas Nautiliumi Žiulio Verno herojaus garbei. Romane „Robūras užkariautojas“ Ž. Vernas numatė sunkesnio už orą sraigtinio skraidančio laivo išradimą.
Didžiąją savo kūrinių dalį rašytojas parašė iki 1880 m. Vėlesniuose Verno darbuose jaučiamas nerimas dėl žmonijos ateities. Savo apsakyme „Amžinasis Adomas“ būsimieji XIX a. išradimai buvo pasmerkti išnykti po vandens stichija, o romane „Pasaulio valdovas“ išradėjas Robūras kenčia nuo didybės manijos ir žaidžia slėpynių su valdžia.
Žiulis Vernas iš viso sukūrė 65 romanus, apie 20 pasakojimų ir esė, 30 pjesių, keletą geografinių darbų, taip pat operos libretų. Pati populiariausia jo knyga – romanas „Aplink pasaulį per 80 dienų“.
Ž. Vernas mirė 1905 m. kovo 24 dieną. Verno darbai įkvėpė daugelį režisierių: buvo sukurti filmai pagal jo kūrinius „Nuo Žemės į Mėnulį“, „20000 mylių po vandeniu“, „Kelionė į Žemės centrą“, „5 savaitės oro balionu“.

Bibliografija

Ž. Verno kūrinių sąrašai (paryškintos išverstos į lietuvių kalbą).
Eidimtas Černiauskas

Biografija

Baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. Iki 1991 m. Teritorinės vandentiekio ir kanalizacijos valdybos teisininkas, 1991–1992 m. Šiaulių miesto savivaldybės Nekilnojamojo turto skyriaus vedėjas. 1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, grupės vadovas. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas.
Steponas Biežis

Steponas Biežis (1889 m. kovo 18 d. Bliūdžiai, Panevėžio apskr. – 1973 m. balandžio 6 d. Čikaga) – JAV gydytojas chirurgas, lietuvių visuomenės veikėjas, medicinos daktaras (1916 m.).

Biografija

1910 m. su tėvais atvyko į JAV. 1912 m. baigė Valparaiso universitetą (Indianos valstija), 1916 m. Čikagos medicinos ir chirurgijos koledžą.
1917–1919 m. tarnavo JAV kariuomenėje, leitenantas. Dirbo Šv. Kryžiaus ligoninėje Čikagoje, 1951 m. Čikagos sanitarijos regiono vyr. gydytojas.
Amerikos lietuvių daktarų draugijos, vėliau Amerikos lietuvių gydytojų sąjungos pirmininkas, nuo 1962 m. garbės narys. 1935–1969 m. „Margučio radijo“ laidos patarėjas sveikatos klausimais. Bendradarbiavo žurnaluose „Medicina“, „Gydytojas“, nuo 1922 m. jį redagavo. 1960–1964 m. „Lietuvių gydytojų biuletenio“ vardinis redaktorius, nuo 1969 m. garbės redaktorius.
Gardino karališkoji medicinos mokykla

Gardino karališkoji medicinos mokykla (akademija) – Gardine karaliaus iždininko A. Tyzenhauzo iniciatyva 1775 metais įkurta medicinos mokykla. Prie įkūrimo labai prisidėjo prancūzų gamtininkas Žanas Emanuelis Žiliberas (1741–1814) atsivežęs į Gardiną gausią savo gamtos mokslų knygų biblioteką, herbariumus. Mokykloje - Akademijoje buvo numatytos dviejų tipų klasės: karališkosios ir valstiečių, taip pat merginų akušerių klasė. Mokykla veikti pradėjo tik 1776 metais, o oficialiai ir iškilmingai atidaryta 1777 metais. Po šešerių metų - 1781 uždaroma, nes steigiamas Vilniaus universiteto Medicinos fakultetas.
Ši pirmoji Lietuvoje medicinos mokykla buvo kuriama Gardine, nes viena pajėgiausių ekonomijų LDK buvo būtent Gardivo. Mokyklai buvo paskirtas atskiras plotas Horodnico vietovėje, kur užsienio mokyklų pavyzdžiu, buvo įrengtos patalpos klasės užsiėmimams, kabinetams, bendrabutis ir ligoninė. Mokyklos botanikos sode buvo auginama ir tiriama įvairi ne tik krašto bet ir egzotinė augalija. Mokykloje buvo 4 dėstytojai, kurių aktyviausias - Žiliberas, vadovavo įstaigai ir dėstė botaniką, veterinariją, rinko ir tyrė krašto augmeniją, tyrė užkrečiamas gyvulių ligas, surinko nemažą mineralų kolekciją. Mokykloje turėjo būti 12 - 15 mokinių, daugiausia bajorų ir miestiečių vaikai, tačiau tokių pasiryžusių studijuoti mediciną buvo mažai, buvo priimami jaunuoliai - karališkųjų dvarų valstiečių vaikai iš Gardino, Brastos, Šiaulių, Alytaus ekonomijų.
Vachmistras

Vokietija ir Austrija

Vachmistro laipsnis buvo naudojamas Vokietijoje iki Antrojo pasaulinio karo bei jo metu. Tai buvo kavalerijos ir artilerijos laipsnis, atitinkąs pėstininkų feldfebelį.

Vachmistro laipsnis buvo naudojamas VDR kariuomenėje iki 1970 m.

Austrijoje ir Šveicarijoje vachmistro laipsnis egzistuoja iki šiol.
Vokietijos kariniame jūrų laivyne vachmistras yra vyriausias laivo puskarininkis, kuris paprastai užsiima administraciniu darbu (atitinka Kompaniefeldwebel ar hauptfeldfebelį (Hauptfeldwebel)).

Gvardijos vachmistrai

Iki 1826 m. senosios gvardijos dalinių vachmistrai buvo priskirti XIV (dar anksčiau – XIII) klasei Rangų lentelėje, nors nebuvo karininkai. Tai paaiškinama tuo, kad tuo metu gvardijos laipsniai buvo laikomi dviem pakopomis aukštesni už armijos laipsnius. Dėl to gvardijos vachmistrai galėdavo būti pervesti į armiją su korneto laipsniu.
Karksi Nuja

Istorija

Karksis minimas nuo XII a. Miestas susidarė susijungus Karksio ir Nujos gyvenvietėms. Dvarą 1747 m. įsigijo baronas Georgas Reinholdas fon Lyvenas – Rusijos imperijos kariuomenės generolas, turėjęs valdų ir Lietuvoje.
Apyrubė

Apyrubė – vietovės dalis, ryškiai besiskirianti nuo likusios vietovės. Tai gali būti miškas laukuose, pelkė miške, taip pat vietovės dalis, kuri yra riba, skirianti kažką į dalis.
Kartais apyrubėmis vadina ir apleistus gyvenamuosius punktus, nors tai formaliai nėra teisinga. Bet tokiam gyvenamajam punktui sunykus, o jo buvusiai teritorijai pakitus, kad ji skirtųsi nuo aplinkinės vietovės, ši teritorija taptų apyrube.
Fizinėje geografijoje apyrubė yra morfologinis geografinio kraštovaizdžio elementas, esantis suderinta facijų sistema, sujungta bendrų fizikogeografinių procesų ir egzistuojančių vienoje reljefo mezoformoje vienalyčiame substrate.
Neretai žemėlapiuose terminas apyrubė (rus. урочище) naudojamas kartu su toponimu, jų junginiu žymimos tam tikros teritorijos (paprastai nedidelės, nuo kelių iki keliasdešimt kilometrų skersmens), turinčios vietinių gyventojų naudojamą pavadinimą. Tokia praktika paplitusi Kazachijoje, Uzbekijoje ir Turkmėnijoje.

Geosisteminiai apyrubės ypatumai

Apyrubės aiškiai pasireiškia raižytame reljefe, kur pakaitomis išsidėsčiusios iškilos („teigiamos“) ir įdubos („neigiamos“) mezoreljefo formos – pvz., kalvos ir daubos, kalvynai ir kloniai.
Apyrubė yra svarbi tarpinė pakopa geosisteminėje hierarchijoje tarp facijų ir kraštovaizdžių. Atliekant vietovės kraštovaizdinę lauko nuotrauką paprastai dirbama su apyrubėmis.
Andongas

Istorija

Miestas įkurtas I a. pr. m. e. džinhanų ir vadintas Gočangu. Vėliau priklausė Silla karalystei. 930 m. miestą užkariavo Korjo valstybė ir pavadino Andongu. Valdant Čoson dinastijai Andongas tapo Korėjos konfucionizmo centru, čia mokė žymūs konfucionizmo išminčiai (Ji Hvangas ir kt.). Miestas nuniokotas Korėjos karo metu.
Fabula Hill+Knowlton Strategies

Istorija

Mykolo Katkaus vadovaujama agentūra veiklą Lietuvoje pradėjo 1997 m.
2000 m. agentūra susijungė su bendrove „Taukačikas ir partneriai“. Sukurtas įmonės pavadinimas „Viešųjų ryšių partneriai“ (VRP).
2005 m., bendrovei tapus asocijuota pasaulinio viešųjų ryšių agentūrų tinklo „Hill & Knowlton“ nare, įmonės pavadinimas pakeistas į „VRP Hill & Knowlton“.
2011 m. „VRP Hill&Knowlton“ drauge su keliomis kitomis rinkodaros ir komunikacijos agentūromis susijungė į partnerystės principais veikiančią įmonių grupę „United Agencies“.
2013 m. agentūra pakeitė pavadinimą į „VRP Hill+Knowlton Strategies“.
2016 m. agentūra atnaujino pavadinimą ir tapo „Fabula Hill+Knowlton Strategies“. 

Veikla

„Fabula Hill+Knowlton Strategies“ teikia strategines ir taktines komunikacijos konsultacijas bei integruotas komunikacijos paslaugas. Bendrovė konsultuoja rinkodaros ir korporacinės komunikacijos, krizių prevencijos ir valdymo, skaitmeninės komunikacijos, pokyčių ir vidinės komunikacijos klausimais bei teikia kitų sričių komunikacijos konsultacijų paslaugas.
Daubmano spaustuvė

Daubmano spaustuvė – viena iš Karaliaučiaus spaustuvių veikusi 1554–1576 m. Savininkas Johanas Daubmanas (Taubmannas), vadovas Georgas Frankė.

Istorija

Įsteigta pagal Prūsijos kunigaikščio Albrechto privilegiją leisti Karaliaučiaus universiteto profesorių raštus. Nuo 1558 m. vadinama akademine. Spaustuvė plačiai prekiavo savo leidiniais. J. Daubmannui mirus 1573–1576 m. spaustuvę valdė jo sūnus Bonifacas, vėliau žentas Jurgis Osterbergeris (Osterbergerio spaustuvė).
Zabluduvo sinagoga

Istorija

Sinagoga buvo pastatyta apie 1614-1621 metus. 1635 m. Kristupas Radvila Jaunasis davė sutikimą sinagogos praplatinimui. Lenkų etnografas ir istorikas Zigmantas Gliogeris teigė, kad sinagoga buvo pastatyta dar XVI a. amžiuje. Sinagoga buvo pastatyta iš maumedžio. Buvo 18 metrų aukščio ir 11 metrų pločio. 1646 m. buvo pastatytas paskutinis priestatas skirtas moterims. 1705-1712 m. sinagoga buvo restauruojama. Per II pasaulinį karą, 1941 m. birželio 24 d. sinagoga buvo susprogdinta. XX a. aštuntajame dešimtmetyje kilo idėja atstayti sinagogą. 2001 m. sukurtas atstatymo projektas.
Livinjas

Istorija

Pirmieji gyventojai šiose vietose apsigyveno Viduramžiuose. Pirmuose dokumentuose vietovė lotyniškai buvo vadinama vinea et vineola. Šis lotyniškas pavadinimas nesusijęs su vyndariais, o atėjo iš vokiečių kalbos žodžio reiškiančio sniego laviną. Šis darinys visada grasino miesteliui. Paskutinė rimtesnė sniego lavina Livinjo miestelyje įvyko 1951 m. Jos metu žuvo 7 žmonės ir buvo sugriauta didelė dalis namų. Iki 1970 m. Livino miestelis buvo žemės ūkio kaimas, tačiau nuo tų metų ekonomiškai miestas pradėjo augti, į jį atsikėlė daugiau gyventojų. Šiuo metu Livinjo didžiausią ekonominė naudą atneša turizmas (ir žiemą, ir vasarą). Žiemą didelę dalį turistų sutraukia slidinėjimo trasos, laikomos vienomis iš didžiausių Italijoje. Trasos išsidėsčiusios 1800-3000 m aukštyje virš jūros lygio. Livino miestas priklauso bemuitei zonai, tad jame didelė dalis prekių parduodama pigiau. Taip pat miestas turi vieną iš didžiausių gimstamumo rodiklių Italijoje (19,4 gimimų 1000 žmonių).

Geografija

Miestas yra įkurtas 1816 m aukštyje virš jūros lygio, o miestui priklausantis Trepalo kaimelis laikomas vienu iš aukščiausiu Europoje įsikūrusiu apgyvendintu kaimeliu (2209 m virš jūros lygio). Livinjo miestelis taip pat išsiskiria tuo, kad yra vienas iš nedaugelio Italijos miestų, kuris priklauso ne Viduržemio jūros, o Juodosios jūros baseinui.
Balticconnector

Istorija

Dujotiekio statybą pasiūlė Suomijos kompanija Gasum. Projekto tikslas – užsitikrinti stabilų gamtinių dujų tiekimą į abi puses. Dujotiekis taip pat veiktų kaip planuojamo regioninio Suomijos-Estijos suskystintų gamtinių dujų terminalo dalis. 2007 m. atlikta projekto galimybių studija. Projektą planuotą iki 2018 m. išleidžiant 187 milijonus €. Vėliau statybų pradžios darbai buvo atidėti iki 2018 m. vasaros, o visa statybų kaina išaugo iki 300 mln. Eur.
Mokslinė elektroninė biblioteka

"Mokslinė elektroninė biblioteka” – tai komercinis mokslinės informacijos portalas. Rusijoje projektas sukurtas ir pradėtas įgyvendinti 1996 metais. Bendras pasiekiamų elektroninių žurnalų skaičius viršija 6100 ir yra iš daugiau nei 650 leidyklų. Bibliotekoje patalpinta daugiau nei 280 tūkst. žurnalų leidimų, o bendras pilnateksčių straipsnių skaičius beveik siekia 8,5 milijono. Prieinamos ir kitos duomenų bazės – Amerikos mokslinės informacijos instituto, matematikos, medicinos ir biologijos duomenų bazės, Amerikos ir Kanados disertacijų duomenų bazė „ProQuest“, trumpų ataskaitų apie atliktus bei atliekamus mokslinius projektus, kuriuos remia Rusijos fundamentinių tyrimų fondas, duomenų bazė.
Bendra bibliotekos resursų apimtis viršija 1050 gigabaitų.
Mokslinė elektroninė biblioteka kuria ir lietuviškų mokslo darbų sistemą, talpinami Lietuvos universitetų, kolegijų moksliniai žurnalai, atskiri straipsniai, įvairūs informaciniai dokumentai, knygos, mokslinių konferencijų pranešimai.