google/wiki40b huggingface dataset:
Vladas Damulevičius

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius statybininkas.
Vl. Damulevičiaus įmonės savininkas, 2001–2002 m. Šiaulių miesto savivaldybės mero pavaduotojas, Seimo nario Vidmanto Žiemelio padėjėjas – sekretorius. 2008–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės administracijos direktorius.
Nuo 1993 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos, 2002 m. Dešiniųjų sąjungos Šiaulių skyriaus pirmininkas, 2005 m. Tėvynės sąjungos Šiaulių miesto skyriaus narys. 2000–2003 m., 2007–2008 m. ir 2011 m. (atsistatydino) Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Irena, vaikai Aistis, Eglė.
Alfonsas Lietuvininkas

Biografija

1996 m. Alytaus Šaltinių pagrindinės mokyklos direktorius.
1992 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) Alytaus raj. skyriaus narys. Tėviškės pažinimo draugijos narys.
Sutuoktinė Regina, vaikai Vilma, Darius, Lina.
Panevėžio Vytauto Mikalausko menų gimnazija

Istorija

1940 m. Mykolas Karka Panevėžyje įkūrė muzikos kursus, kurie 1944 m. reorganizuoti į Muzikos mokyklą. 1969 m. ją sujungus su jau kelis dešimtmečius veikusia Pedagogikos mokykla įkurta Panevėžio pedagoginė muzikos mokykla, kuriai 1973 m. suteiktas Jono Švedo vardas. Muzikos mokyklos tradicijas perėmė ir veiklą tęsė Muzikos skyrius.
Nuo 1991 m. mokykla, išlaikydama aukštesniosios statusą, kelis kartus buvo reorganizuojama ir keitė pavadinimą (1991 m. – Aukštesnioji muzikos mokykla, 1993 m. – Panevėžio konservatorija); nuo 2004 m. dar kartą reorganizuota išdalijimo būdu į Panevėžio kolegiją ir Panevėžio konservatoriją.
1993 m. prie konservatorijos įkurta iš studijos išaugusi mokykla (Panevėžio konservatorijos pagrindinė muzikos mokykla), kurioje vaikai nuo pirmos klasės mokėsi pagal bendrojo lavinimo ir muzikinio ugdymo programas. 2005 m. šiai mokyklai suteiktas Vytauto Mikalausko vardas (Panevėžio V.Mikalausko pagrindinė mokykla).
2006 m. birželio 30 d. Panevėžio apskrities viršininko įsakymu Nr. V-169 abi mokymo įstaigos sujungtos ir įsteigta Panevėžio Vytauto Mikalausko menų mokykla, kuri tęsia bendrąjį vidurinį ir muzikinį ugdymą 1 – 12 klasėse. 2006 m. pradėtas dailės ugdymas nuo pirmos klasės.
2014 m. mokykla įgavo gimnazijos statusą ir pakeitė pavadinimą į Panevėžio Vytauto Mikalausko menų gimnazija.

Direktoriai

Mykolas Karka – muzikos mokyklos įkūrėjas 1944 – 1949 m.
Antanas Belazaras – 1949 – 1950; 1964 – 1969 m.
Justas Armalis – 1951 – 1961 m.
Vytautas Mikalauskas – 1961–1964 m.
Albertas Valančius – 1969–1993 m.
Donatas Kazimieras Baltrūnas – 1993–2006 m.
Emilija Kriščiūnaitė – nuo 2006 m.
Dėstytojas

Vokietija

Vokietijoje pagal § 42 Vokietijos aukštųjų mokyklų rėminį įstatymą (vok. Hochschulrahmengesetz) profesoriai, jaunieji profesoriai priskiriami dėstytojams (vok. Hochschullehrer – 'aukštosios mokyklos mokytojas'). Badene-Viurtemberge – taip pat ir aukštosios mokyklos docentai.
Dėstytojų teisinį statusą Vokietijoje reglamentuoja žemių Aukštųjų mokyklų įstatymai (Hochschulgesetz). Kai kur yra atskiri Dėstytojų įstatymai. Pvz., Bavarijoje – Bavarijos dėstytojų įstatymas (Bayerisches Hochschullehrergesetz).
Žebertonys

Istorija

1950 m. atidarytas klubas-skaitykla, nuo 1956 m. biblioteka (dabar yra Abromiškėse).
Danutė Ivanauskienė

Biografija

1996 m. baigė Šiaulių universitetą, pradinio mokymo pedagogė.
Užvenčio Šatrijos Raganos vidurinės mokyklos Junkilų pradinio ugdymo skyriaus mokytoja.
Liberalų ir centro sąjungos Kelmės rajono skyriaus narė. Nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narė.
Nižynas

Istorija

1147 m. paminėtas pirmą kartą kaip Unenežas. Abiejų Tautų Respublikos sudėtyje, kaip savivaldos miestui, 1625 m. buvo suteiktos Magdeburgo teisės.
1805 m. buvo įkurtas Bezborodko licėjus, kuriame 1820–1828 m. mokėsi Nikolajus Gogolis.
Šerytė

Kultūriniai augalai

Italinė šerytė nuo seno yra naudojama kaip svarbi grūdinė kultūra Rytų Azijoje. Senovės Kinijoje ji buvo vienas svarbiausių javų, greta soros ir sorgo, ir dabar vaidinantis nemažą vaidmenį Pekino virtuvėje. Vėliau ji introdukuota ir Japonijoje (viena pagrindinių ainų naudotų kultūrų), Korėjoje.
Mykolas Brundza

Mykolas Brundza (1884 m. rugpjūčio 10 d. Piliakalnių kaime, Šunskų valsčius, Marijampolės apskritis – 1938 m. vasario 16 d. Niutone, Pensilvanijos valstija, JAV) – Romos katalikų kunigas, publicistas, visuomenininkas, chorvedys.

Biografija

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje, kur 1902–1905 m. buvo neoficialaus klierikų choro vadovas. 1903 m. seminarijos koplyčioje būsimieji kunigai pirmą kartą lietuviškai užgiedojo žinomą religinę giesmę „Pulkim ant kelių“. Kunigu įšventintas 1907 m. lapkričio 17 d. Vikaravo Avižainyje, Plokščiuose, Ilguvoje, Šunskuose. Pirmojo pasaulinio karo metais už parapijiečių gynimą vokiečių okupacinės valdžios buvo 2 mėn. kalintas Įsrūtyje (Rytprūsiai) ir 10 mėn. Guterslo, (Vestfalija). Grįžęs tarnavo vikaru Simne, 1917 metais buvo Paežerėlių bažnyčios rektoriumi, 1923 m. – Sudargo klebonu, su parapijiečiais pradėjo statyti naują mūrinę bažnyčią. 1931 m. už pernelyg aštrius pamokslus jam buvo iškeltos trys bylos. 1935 m. išvyko į JAV ir Pensilvanijos valstijoje tarnavo Niutono kazimieriečių akademijos kapelionu.
Dar besimokydamas redagavo klierikų laikraštėlį „Jaunuomenės Draugas“, vėliau Bijūno ir Pabalinio slapyvardžiais bendradarbiavo „Vadove“, „Šaltinyje“, „Viltyje“.
Cholmo kunigaikštystė

Istorija

Iki kunigaikštystės sukūrimo šios teritorijos keletą kartų ėjo iš rankų į rankas tarp Lenkijos ir Kijevo Rusios. Vėliau teritoriją užvaldė Haličo-Voluinės kunigaikštystė, kurios kunigaikštis Danielius Haličietis XIII a. pradžioje čia įkūrė Cholmo miestą ir padarė jį savo rezidencija. 
Prieš mirdamas, apie 1264 m. jis paliko Cholmą su žemėmis aplink jį savo sūnui Švarnui. Po šio valdė jo sūnėnas Jurijus. 1301 m. šis Cholmo kunigaikštis naujai suvienijo visas Haličo-Voluinės teritorijas ir prijungė prie jų Cholmą. Tačiau ir vėliau kunigaikštystę valdė atskiri daliniai kunigaikščiai. Vienas iš jų buvo Gediminaičių atstovas Jurgis Narimantaitis.
Haličo-Voluinės karų metu Cholmą užėmė iš pradžių Vengrijos karalystė, o vėliau Lenkijos karalystė. 1387 m. kunigaikštystė galutinai panaikinta ir paversta Lenkijos administraciniu vienetu - Chelmo žeme. Jos pagrindinis miestas pervardintas į Chelmą.
Silezijos Ruda

Istorija

Minima nuo 1243 m. Miesto vardas leidžia manyti, kad rūda buvo kasama nuo senų laikų.
Dobilynė (kaimas)

Istorija

1923 m. buvo 3 vienkiemiai – Dobilynės I, Dobilynės II (Butviškio palivarkas) ir Dobilynės III. 1934 m. buvo vykdoma Dobilynės palivarko parceliacija, tuomet palivarkui priklausė 117,83 ha žemės.
Kurfiurstas

Kurfiurstas (vok. Kurfürst, Fürst 'kunigaikštis') – Šventosios Romos imperijos feodalas, kurfiurstų kolegijos (nuo XIII a.) rinkusios imperatorių, narys. Šios teisės buvo juridiškai įformintos Karolio IV Aukso bulėje 1356 m. Išnyko 1806 m. likvidavus Šventąją Romos imperiją.
Šturmanas

Šturmanas – ralio automobilio navigatorius automobilių ralio lenktynėse, sėdintis priekinio keleivio sėdynėje. Šturmano darbas nustatyti kursą pilotams. Paprastai lenktynininkui skaitoma stenograma, bet kai kuriose varžybose reikalaujama žemėlapio paaiškinimo. Šturmanas pilotui praneša kas bus priekyje, kur reikės sukti, praneša posūkio sunkumą ir kokios kliūtys laukia jo. Taip pat pasako bet kokius incidentus ar avarijas, kurios gali įvykti greičio ruožo metu. Šis vaidmuo yra ypatingai svarbus aukšto lygio varžybose, tokiose kaip „WRC“. Šturmanai dažnai atlieka automobilio techninę peržiūrą kelio atkarpose ar specialiuosiuose greičio ruožuose, pavyzdžiui, pakeičia padangą.
Emanuelė ir prekyba baltosiomis vergėmis

Turinys

Žurnalistė ir fotografė Emanuelė kartu su pagalbininke Siuzana Kenijoje mėgina gauti garsaus gangsterio Džordžo Rivečio interviu. Oro uoste Emanuelė tampa liudininke, kaip du vyrai perduoda vienas kitam jauną merginą, sėdinčią invalido vežimėlyje. Įtardama, kad tai gali būti „nešvari istorija“, ji pradeda rinkti duomenis ir supranta aptikusi prekybos baltaodėmis merginomis tinklą. Grįžusi į Ameriką, Emanuelė užmezga pažintį su Frensiu Harliu, vienu iš pirklių, tikėdamasi tokiu būtu gauti daugiau informacijos. Šio padedama, ji tampa prostitute elitiniame madam Klod viešnamyje, kur toliau kaupia duomenis apie prekybą žmonėmis, tačiau netrukus žaidimas tampa pavojingas gyvybei...
Mažasis seimas

Mažasis seimas – Lietuvos seimas, veikęs 1920 m. spalio 25 d. – 1921 m. vasario mėn.

Istorija

1920 m. spalio 9 d. Lenkijos kariuomenės L. Želigovskio rinktinei užgrobus Vilnių ir toliau veržiantis į Lietuvos gilumą, Steigiamasis Seimas turėjo nutraukti darbą. Kadangi nebuvo žinoma, kada galės vėl susirinkti, 1920 m. spalio 25 d. Seimas priėmė Mažojo seimo sudarymo įstatymą, pagal kurį šis būtų sudarytas iš Steigiamojo Seimo pirmininko, kuris (Aleksandras Stulginskis) tuo metu ėjo ir Respublikos Prezidento pareigas, 6 Steigiamojo seimo narių ir jo išrinktų 6 kandidatų.
Mažasis seimas turėjo einamųjų įstatymų leidybos, paskolų tvirtinimo, įstatymo vykdymo priežiūros įgaliojimus. Jam buvo atskaitingi vyriausybė ir valstybės kontrolierius. Vyriausybė privalėjo atsistatydinti, jei Mažasis seimas pareikštų nepasitikėjimą. Konstitucijos rengimas, jos priėmimas ir rengiamas Žemės reformos įstatymas Mažojo seimo kompetencijai nepriklausė. Pirmąjį po pertraukos Steigiamojo Seimo posėdį galėjo sušaukti Steigiamojo Seimo pirmininkas savo iniciatyva ar Mažojo Seimo reikalavimu arba ¼ Steigiamojo Seimo narių reikalavimu. 1921 m. vasario mėn. vėl susirinkus Steigiamajam Seimui, Mažasis seimas nustojo veikęs.
Kyzylo kožunas

Geografija

Kožunas išsidėstęs daugiausia Tuvos dubumoje, prie Ka Chemo ir Bij Chemo santakos ir judviejų sudaryto Jenisiejaus. Taip pat teka Elegestas. Šiaurėje iškilęs Ujuko kalnagūbris. Kožunas iš šiaurės ir pietų supa respublikos sostinę Kyzylą.

Ūkis

Verčiamasi daugiausia gyvulininkyste (avininkyste). Kasama akmens anglis (Ka Cheme).
Ust Elegeste yra Uigūrų kaganato laikų tvirtovė.
Nepriklausomų elektros tiekėjų asociacija

Nepriklausomų elektros teikėjų asociacija (NEETA) – Lietuvos asociacija, vienijanti ir atstovaujanti regione veikiančius nepriklausomus elektros tiekėjus - asociacijos narius. NEETA yra atvira bendradarbiavimui, kuris užtikrintų suderintą požiūrį į aktualius energetikos klausimus, turinčius įtaką regiono šalių energetikos pramonei ir vartotojams. Asociacija įkurta 2008 m. Būstinė Vilniuje, A. Juozapavičiaus g. 10a - 4.
Primorės kraštas

Reljefas

Centrine krašto dalimi driekiasi Sichote Alinio kalnai (įeinantys į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą); aukščiausia viršukalnė – Anikas (1855 m.) Pietvakariuose plyti Chankos ežero žemuma.

Klimatas

Klimatas vidutinių platumų, musoninis. Vasaros šiltos ir drėgnos, vyrauja oro masės nuo vandenyno, tuo tarpu žiemos šaltos ir sausos, nes vyrauja žemyninės oro masės. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -12-27 °C, liepos 14-21 °C. Metinis kritulių kiekis 600–900 mm. Dažni taifūnai.

Vandenys, augmenija

Svarbiausia upė – Usūris (Amūro baseinas). Telkšo didelis Chankos ežeras. Apie 70 % krašto dengia mandžūrinio tipo spygliuočių ir mišrieji miškai. Gamta saugoma 5 draustiniuose: Sichote Alinio, Lazovo, Usūrio, Kedrovaja Padės ir Tolimųjų Rytų.
Noliškio piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Nuodėgulių piliakalnis 3 kmBajoriškių piliakalnis 4,5 kmGarnių piliakalniai 5 kmNolėnų piliakalnis 11 kmKubilių piliakalnis 4 kmJaurelio piliakalnis 5 kmSpitrėnų piliakalnis 2,5 kmRukšėnų piliakalnis 4,5 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Vladas Algis Gapšys

Vladas Algis Gapšys (g. 1932 m. sausio 2 d. Juodupiuose, Baisogalos valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, mašinų gamybos technologas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1955 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1968 m. technikos mokslų kandidatas, docentas
1955–1959 m. Kauno politechnikos instituto, 1959–1982 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (iki 1969 m. KPI Vilniaus filialas) dėstytojas, nuo 1972 m. docentas. 1961–1967 m. Metalo pjovimo staklių instituto Vilniaus filialo vyr. inžinierius, 1967–1991 m. to filialo direktorius. 1991–1997 m. įmonės „Precizika“ direktorius. Nuo 1998 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos atstovas Lietuvos Respublikos Seime ir Lietuvos Respublikos Ministro Pirmininko patarėjas mokslui ir technologijoms. Žurnalo „Mokslas ir technika“ redakcinės kolegijos narys. Lietuvos inžinerinės pramonės asociacijos viceprezidentas.Yra mokslo ir technikos premijos laureatas (1966), apdovanotas Ordino už Nuopelnus Lietuvai Riterio kryžiumi.
Svarbiausi darbai iš šlifavimo staklių virpesių, Lietuvos mašinų ir prietaisų pramonės ekonominės raidos.
Ričardas Mironas

Biografija

Sesuo Monika Mironaitė. 1930–1931 m. vidutinio ir pussunkio svorio Lietuvos bokso čempionas. Bendradarbiavo laikraštyje „Mūsų sportas“. 1933 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė klasikinę filologiją. 1933–1936 m. studijavo orientalistiką ir lyginamąją kalbotyrą Indijos civilizacijos institute Sorbonoje; Emilio Benvenistės mokinys. Dirbo mokytoju Kauno, Vilkaviškio gimnazijose.
1944–1949 m. Kauno valstybinio universiteto dėstytojas, 1946–1949 m. Istorijos ir filologijos fakulteto dekanas; nuo 1946 m. docentas. 1948 m. filologijos mokslų kandidatas. 1949–1950 m. Klaipėdos mokytojų instituto direktorius. 1950–1954 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, Lietuvių kalbos ir literatūros fakulteto dekanas, Lietuvių kalbos katedros vedėjas, 1952–1954 m. laikraščio „Tarybinis studentas“ redaktorius.
1954–1955 m. Černivcų universiteto (Ukraina) lotynų kalbos katedros vedėjas. Nuo 1950 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1958–1962 m. Užsienio kalbų, 1962–1970 m. Prancūzų kalbos, 1976–1979 m. Klasikinės filologijos katedros vedėjas. 1978 m. LTSR nusipelnęs dėstytojas. 
1958–1979 m. žurnalo „Kalbotyra“ atsakingasis redaktorius. Paskelbė straipsnių sanskrito, lietuvių ir rusų kalbų lyginamosios istorijos gramatikos klausimais, išvertė grožinės literatūros kūrinių.  Mokėjo apie 30 kalbų.
Birutė Vėsaitė

Biografija

1967 m. baigė Kauno Jono Jablonskio vidurinę mokyklą, 1974 m. – Kauno politechnikos instituto Cheminės technologijos fakultetą, inžinierė technologė. 1980 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė anglų kalbos studijas. 1982 m. baigė Leningrado Tekstilės ir lengvosios pramonės instituto aspirantūrą, 1983 m. technikos mokslų daktarė.
1974–1984 m. Kauno Dirbtinio pluošto gamyklos inžinierė, 1984–1990 m. Lietuvos veterinarijos akademijos asistentė, 1990–2000 m. Lietuvos veterinarijos akademijos Chemijos katedros docentė, Kauno technologijos universiteto docentė.
1994–2000 m. Moters užimtumo ir informacijos centro direktorė, 1995–1996 m. Jungtinių Tautų Tarptautinės darbo organizacijos konsultantė.
2000 m. ir 2004 m. išrinkta LR Seimo nare, 2003–2004 m. Seimo stebėtojų delegacijos Europos Parlamente pirmininkė. Nuo 2004 m. Seimo Verslo ir užimtumo komisijos pirmininkė.
Nuo 1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narė, programos skyriaus apie švietimą bendraautorė, Kauno skyriaus tarybos narė. Nuo 1993 m. LSDP tarybos narė, nuo 1997 m. LSDP Prezidiumo narė, nuo 1999 m. LSDP pirmininko pavaduotoja.
Nuo 1991 m. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos narė, tarybos narė, užsienio ryšių koordinatorė, nuo 1993 m. – pirmininkė. Socialistinio moterų internacionalo narė. 1997–2000 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė.
Vyras Edmundas Miliutis – inžinierius elektrikas, sūnus Feliksas.

Veikla

2007 m. minima Kauno 2-sios ligoninės statybų skandale . Pasisakė prieš Žalgirio Arenos Nemuno saloje statybą . Buvo viena iš Alkoholio kontrolės įstatymo pataisų iniciatorių. Ši pataisa užkirto kelią alkoholio gamintojų remiamų sporto šakų tiesioginėms transliacijoms per televiziją. Tokia B. Vėsaitės, anksčiau ne kartą rėmusios alaus gamintojus , iniciatyva sukėlė sporto žiūrovų protestus . Internete buvo inicijuota peticija, kurioje pasirašė daugiau nei 60 tūkstančių žmonių . 2008 balandį Seimas pritarė trijų Seimo narių – tarp jų ir Birutės Vėsaitės siūlytoms pataisoms, kuriomis nebus ribojama alkoholio reklama per tiesiogiai transliuojamus ar retransliuojamus tarptautinius meno, kultūros renginius ar sporto varžybas.
Nemunėlis (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

Nemunėlio Radviliškis – 16 km
Zeliškiai – 1,6 km
Lielmėmelė – 1,6 km
BIRŽAI – 19 km
Briedžiai (Biržai) – 1,9 km
Lujėnai II – 0,9 km
Smaltiškiai (Biržai) – 1 km
Mindaugas Kaušpėdas

Mindaugas Kaušpėdas (g. 1949 m. sausio 3 d. Anykščių raj.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, sporto meistras.

Biografija

Dvejų metų būdamas persikėlė į Panevėžį. M. Kaušpėdas Panevėžio futbolo mokykloje pas trenerį M. Plučą pradėjo lankyti treniruotes. 16 metų sulaukęs buvo pakviestas į tuo metu Lietuvoje garsėjusią Panevėžio „Statybą“. Su šia ekipa 1968 m. tapo šalies čempionu. Nuo 1970 m. gegužės iki 1979 m. birželio žaidė Klaipėdos „Atlante“, buvo jo kapitonu, sužaidė per 300 rungtynių, įmušė 43 įvarčius. Tai vienas geriausių rezultatų per visą „Atlanto“ klubo įstoriją.
Po atsisveikinimo su „Atlantu“ M. Kaušpėdas trumpai žaidė „Granite“ („Atlanto“ klubo mėgėjų komandoje), o po to vėl išvyko į Panevėžį, kur tapo žaidžiančiuoju „Ekrano“ treneriu. Jo vadovaujami ekraniečiai kartą iškovojo Lietuvos čempionų vardus, po dusyk laimėjo sidabro ir bronzos medalius.
1989 m. sugrįžo į Klaipėdą, buvo vienas iš uostamiesčio senjorų futbolo komandos lyderių. Jis yra daugkartinis Lietuvos futbolo senjorų čempionatų nugalėtojas ir prizininkas. Keletą metų M. Kaušpėdas ėjo Klaipėdos apskrities ir miesto futbolo federacijos prezidento pareigas.
Su žmona Vilija užaugino dvi dukras (Mindvilė ir Eglė) ir sūnų (Andrius, kuirs žaidė „Baltijos“ komandoje).
Leo Esaki

Leo Esaki (g. 1925 m. kovo 25 d.) – japonų fizikas.
Suvalkų apskrities herbas

Suvalkų apskrities herbas (lenk. Herb powiatu suwalskiego) – Suvalkų apskrities heraldinis simbolis, pradėtas naudoti 2003 m. vasario 26 dieną.

Aprašas

Auksiniame lauke trys mėlynos banguotos plonos juostos, papėdėje trys žalios kalvos, ant vidurinės stovi žalia auganti eglė.
Garbė

Garbė – šlovė, pagarba; geras vardas, reputacija; vertybė. Civilinėje teisėje - visuomeninių pažiūrų apie asmenį visuma. Garbės žeminimas (pvz., šmeižtas) yra draudžiamas ir yra užtikrintas baudžiamosios teisės normomis.

Garbės laipsnis

Asmeniui gali būti suteikiamas garbės laipsnis, pvz., Garbės daktaras.

Garbės vardas

Asmeniui gali būti suteikiamas garbės vardas, pvz., Garbės pilietis, Socialistinio darbo didvyris, garbės narys; titulas (pvz., Prelatas).

Garbės pareigos

Asmuo gali eiti garbės pareigas, pvz., garbės konsulas, garbės profesorius, garbės pirmininkas ir kt.
Gintaras (Brazilija)

Gintaras – Brazilijos lietuvių mėnesinis žurnalas, ėjęs 1957–1959 m. San Paule.

Istorija

Leido Brazilijos lietuvių kultūros draugija. Buvo skyrius jaunimui portugalų kalba. Išėjo 27 numeriai.
Redagavo Stasys Vancevičius.
Robinzonas ir jo laukinės vergės

Turinys

Robinzonas Šmitas – vaistininkas, kuriam įkyrėjo ir darbas, ir žmona su uošviene. Naktimis jis vykdo eksperimentus, kurių dėka tikisi praturtėti ir nusipirkti salą, kurioje galėtų gyventi vienas, kaip jo mėgstamos knygos herojus Robinzonas Kruzas, kurį jis laiko savo tolimu protėviu. Galiausiai neapsikentęs Robinzonas pagal rastą žemėlapį atsiduria saloje, kurioje randa tris merginas. Pradžioje toks gyvenimas jam panašus į rojų, tačiau netrukus rasti bendrą kalbą ir patenkinti 3 moterų norus darosi vis sunkiau. Negana to, saloje gyvena aborigenai – kanibalai, kurie Robinzoną ima laikyti savo dievu. Galiausiai čia atvyksta ir nekenčiama žmona, uošvienė bei advokatas, ketinantys reikalauti šio išradimo autorinių teisių. Kuomet šie patenka į rankas kanibalams, Robinzonui tenka juos gelbėti...
Eskadrilė

Eskadrilė (pranc. escadrille) – pagrindinis taktinis karinės aviacijos dalinys.
Eskadrilę sudaro kelios grandys, priklausomai nuo paskirties nuo 8 iki 30 lėktuvų ar sraigtasparnių. Eskadrilės sudaro aviacijos pulką, sparną ar eskadrą.
Kai kuriose valstybėse eskadrilės būna ne tik aviacijos, bet ir priešlėktuvinės gynybos (raketų žemė-oras).
Starkoniai

Istorija

Starkoniai – nuošalus, senas kaimas, prieš dešimtmečius garsėjęs visoje apylinkėje vėjo malūnu bei gandrais, kurių priskrisdavo pilnos pakluonės. Senoliai pasakoja, jog kaip tik gandrai (vietinių vadinti starkais) ir davę kaimui vardą. XIX–XX a. sandūroje Starkoniuose buvo 23 sodybos. Stambiausi kaimo ūkininkai valdė po pusšimtį ar panašiai hektarų, buvo ir mažažemių.
Kavos pakaitalas

Kavos pakaitalas (angl. coffee substitute; rus. кофезаменитель) – gėrimas, į kurio sudėtį neįeina kava, tačiau jis savo išvaizda arba ir skoniu primena kavą ir naudojamas vietoje kavos. Pakaitalai naudojami dėl ekonominių (pigu, prieinama), medicininių (neturi kofeino), religinių priežasčių.
Dažniausi kavos pakaitalai gaminami iš skrudintų grūdų. Antrojo pasaulinio karo metais daug kur kavos pakaitalai buvo gaminami iš ąžuolo gilių. Kitas dažnas pakaitalas yra cikorija.
Kavos pakaitalai dažnai naudojami kaip vaikų maistas (be kofeino), kaip maistas žmonėms, turintiems vengti kofeino dėl sveikatos problemų. Dėl religinių sumetimų kavos negeria mormonai, tačiau kavos pakaitalus jie gerti gali.
Kai kuriose šalyse (pvz., Korėjoje) gėrimai iš skrudintų grūdų yra tradiciniai ir jie nėra kavos pakaitalai, jie tiesiog atskira karštų gėrimų, dažnai geriamų pasaldintų, kategorija. Pvz., Korėjoje boricha, oksusu cha ir hyeonmi cha.

Žaliava

Kavos pakaitalų pagrindinė žaliava paprastai būna kai kurios skrudintos augalinės maisto medžiagos – grūdai (rugiai, miežiai, kukurūzai), migdolai, gilės, buko riešutai, runkeliai, morkų šakniavaisiai, trūkažolė, vilnamedžio sėklos, kiaulpienių šaknys, figos, sutirštinta melasa, ybiškės sėklos, žirniai, persimonų sėklos, bulvių lupenos, sasafro kauliukai, saldžiosios bulvės, sėlenos.
Dabartinių pietryčių JAV indėnų gentys gamindavo ritualinį gėrimą asi, kitaip „juodasis gėrimas“, kuris turėjo kofeino. Jis gaminamas iš skrudintų nuodingojo bugienio lapų ir stiebų. Europiečiai kolonistai šį gėrimą ėmė naudoti kaip kavos pakaitalą, kurį ėmė vadinti cassina.
Labai paplitęs kavos pakaitalas yra cikorija – skrudintos ir maltos trūkažolės šaknys. Gėrimai gaminami vien iš cikorijos, iš cikorijos ir kavos arba cikorijos ir kitų ingredientų. Tokie cikorijos gėrimai komerciškai parduodami daugelyje šalių. Cikorijos gėrimai buvo labai paplitę JAV Pilietinio karo metais abiejose kariaujančiose pusėse. Jie populiarumą ilgai išlaikė Naujajame Orleane, kur žinomiausia cikorijos gėrimo markė buvo Luzianne. Cikorijos mišiniai su kava populiarūs Pietų Indijoje.
Antrojo pasaulinio karo metais JAV labai populiarus kavos pakaitalas buvo Postum. Tai tirpus gėrimas. gamintas iš kviečių sėlenų, kviečių, melasos or kukurūzų maltodekstrino. Jo populiarumą rėmė tai, kad karo metais stigo natūralios kavos.
Haidūbesermėnis

Istorija

Haidūbesermėnį XIII a. sunaikino mongolų antpuolis. XIII a. pab. – XIV a. gyvenvietė atkurta, 1325 m. gavo prekybinio miesto statusą. Haidūbesermėnis nuo XVI a. priklausė Batorams. Miesto haidukai pasižymėjo atkaklia kova prieš turkus. 1605 m. miestui suteikta savivalda. Nuo XVII a. plėtojosi kaip svarbus žemės ūkio centras. XIX a. pab. miesto augimą sąlygojo kelių plėtra.
Tarybinės Vengrijos metais smarkiai industrializuotas, bet XX a. pab. dauguma pramonės įmonių užsidarė.
Viensėdis

Istorija

Lietuvoje, ypač Žemaitijoje, viensėdžių būta nuo seno. Nemažai jų kilo iš smulkiųjų bajorų (vieno kiemo) ūkių, užusienių (valstiečių ūkių, nepatekusių į kaimus per Valakų reformą, arba susikūrusių už kaimo ribų). Gali būti, kad istoriniuose šaltiniuose minimi sėdėjimai yra dabartinių viensėdžių pirmtakai.
Dabar viensėdžių mažėja, ypač dėl gyventojų persikėlimo į miestus. 1976 m. buvo apie 2500 viensėdžių, 1986 m. – 1860, 2001 m. – 1731, 2011 m. - 1727. Daug viensėdžių prijungta prie gretimų kaimų.