google/wiki40b huggingface dataset:
Dzogčenas

Dzogčenas (tibet. རྫོགས་ཆེན་  = rdzogs chen, skr. अतियोग = atiyoga – 'didžioji tobulybė') – mokymo ir dvasinių praktikų, skirtų suvokti pirmapradę sąmonės būseną, tradicija Tibeto budizme ir bono religijoje. Dzogčenas pasižymi tuo, kad šio mokymo sekėjams netaikomi religiniai, visuomeninės padėties, lyties ar kitokie apribojimai, mat pagal dzogčeno mokymą teigiama, kad visų žmonių proto prigimtis yra viena, o išoriniai skirtumai – laikini.

Mokymas

Dzogčeno mokymas, priešingai nei kitos budistinės doktrinos, pabrėžia ne laipsnišką tobulėjimą, o vaiskios, tobulos pirmapradės sąmonės būsenos (tibet. གཞི  = gzhi) atpažinimą savyje. Teigiama, kad protas yra visa ko pagrindas, iš jo kyla viskas – tiek samsara, tiek nirvana; pati proto esmė, tikroji prigimtis, laikoma pirmapradiškai tyra, tačiau tyrą protą temdo nesuvokimo (ma rigpa) teršalai, neleidžiantys patirti to pirmapradžio tyrumo. Dėl to kyla karminių priežasčių grandinė, kančia, asmuo prisiriša prie iliuzinio pasaulio ir poelgių. Dzogčeno mokyme teigiama, kad už nuosavo proto ribų nėra jokios akinančios šviesos, galinčios atsklisti ir pažadinti. Dvasinė praktika remiasi proto budros palaikymu, proto sutelkimu į pirmapradiškai vaiskų visų reiškinių būvį. Sugebant išlaikyti suvokimą apie proto tyrumą, laikini jį temdantys teršalai išnyksta. Tuomet pasireiškia neatsiejama pirmapradės būsenos savybė – didysis pirminis vaiskumas ir, ją suvokus, ji įvaldoma kaip gyvas patyrimas. Autentiškos pirminės būklės tikrojo pažinimo patyrimas, arba tikrasis būsenos suvokimas, yra nirvana.

Istorija

Pasak Njingmos mokyklos tradiciją, dzogčeno pradininku laikomas Garab Dordžė, gyvenęs Udijanoje. Jo sekėjai Padmasambhava ir Vimalamitra atvykę į Tibetą, pirmieji išvertę senuosius dzogčeno tekstus iš sanskrito į tibetiečių kalbą. Vėliau Njingmos mokyklos tertonai atskleidę dzžogčeno mokymą per termas.
Bono tradicijos sekėjai dzogčeno mokymo pradininku laiko Tonpą Šenrabą.
Dzogčenas buvo veikiamas mahajanos sūtrų (pvz., „Lankavataros“) bei budistinės tantros mokymų apie tuštumą ir vaiskiąją šviesą. Dzogčeno pavadinimas galėjęs kilti iš „Guhjagarbhatantros“, kurioje aprašomas dievybės įvaizdinimo praktikos. Kaip atskiras mokymas, dzogčenas išsigrynino ~XI a.
Nors dzogčenas yra visų pirma Njingmos mokyklos praktika, jį yra įvaldę ir dalis Kagju bei Gelug mokyklos lamų. Tiesa, konservatyvesni Gelug mokyklos atstovai į dzogčeną žiūri priešiškai.
Eglė Dalia Makariūnienė

Eglė Dalia Makariūnienė-Borutaitė (g. 1933 m. gruodžio 12 d. Kaune) – Lietuvos fizikė, fizikos mokslo istorikė, bibliografė, fizinių mokslų daktarė.

Biografija

Tėvas Kazys Boruta, vyras Kęstutis Makariūnas. 1957 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatė. 1957–1976 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Fizikos ir matematikos institute. 1977–1994 m. Fizikos instituto vyresnioji mokslo darbuotoja. Nuo 1991 m. žurnalo „Fizikų žinios“ vyr. redaktorė.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritys: branduolio reakcijos, puslaidininkinių medžiagų tyrimas branduolinės spektroskopijos metodais, cheminės terpės poveikis radioaktyviesiems virsmams.
Daugų Dievo Apvaizdos bažnyčia

Istorija

Manoma, kad Dauguose bažnyčią pastatė Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas, tikriausiai jau 1393 m. Jai skirta dešimtinė iš Daugų, Alytaus ir Perlojos dvarų. Manoma, kad bažnyčia buvo miestelio šiaurės rytų pakraštyje. 1503 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras patvirtino Vytauto raštus ir papildė turtą. Karalienė Bona 1555 m. rėmė prieglaudos ir prie jos Šv. Petro bažnyčios statybą. Manoma, kad per 1561–1566 m. karus prieglauda sudegė (1570–1572 m. atstatyta). 1655 m. bažnyčia sudegė (iki 1674 m. atstatyta).
1766 m. bažnyčia buvo medinė, su bokšteliu, prie jos – klebonija. Atstatyta ir Šv. Petro bažnyčia. Apie 1776 m. parapijos bažnyčia sudegė. Pamaldos perkeltos į Šv. Petro bažnyčią. 1777 m. minima parapinė mokykla. Pradėta statyti nauja, 1786 m. pastatyta iki langų. Mirus fundatoriui statyba neužbaigta, medžiagos išvogtos. Iš Pivašiūnų 1806 m. perkelta medinė bažnyčia ir pastatyta Daugų parapinė.
1814 m. pastatyta nauja prieglauda, 1816 m. – 3 aukštų varpinė. 1829 m. Šv. Petro bažnyčia buvo apgriauta (be stogo). 1838 m. klebono jurisdikcijoje buvo 20 namų. 1852 m. balandžio 12 d. bažnyčia sudegė. Pagal architekto T. Tišeckio projektą 1858–1862 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Jis įsteigė arbatinę.
1914–1928 m. Dauguose klebonavo Vilniaus krašto lietuvybės stiprintojas, Nepriklausomybės akto signataras Vladas Mironas, vėliau – vargšų ir nelaimingųjų globėjas kunigas Napoleonas Sabaliauskas.
1940–1946 m. klebonavo kanauninkas Povilas Bakšys (1962–1973 m. Kaišiadorių vyskupijos valdytojas). Daugų parapijos klebonas ir Žilinų administratorius Petras Liutkus (1904–1946) po Antrojo pasaulinio karo buvo suimtas ir ištremtas į Vorkutą. Čia 1946 m. mirė. Vikaras Petras Jakulevičius (1910–1975 m.) 1948–1950 ir 1953–1969 m. kalėjo (grįžo išprotėjęs).

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, turi modifikuotų gotikos, klasicizmo ir baroko stiliaus bruožų, bebokštė, halinė. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis, skliautai segmentiniai. Prie bažnyčios yra varpinė. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su klasicistiniais vartais.
Sausio įvykiai (1991 m.)

Atsakomybė

Po tragiškų Lietuvai 1991 m. sausio 13 dienos įvykių buvo pradėtas ikiteisminis tyrimas pagal tuomet galiojusio Baudžiamojo kodekso straipsnius – kenkimą, viešą raginimą pažeisti Lietuvos Respublikos suverenitetą, antivalstybinių organizacijų kūrimą ir dalyvavimą jų veikloje, tyčinį nužudymą sunkinančiomis aplinkybėmis ir kt.  1996 m. birželio 19 d. baudžiamoji byla dėl Sausio 13-osios dienos įvykių Lietuvoje 48 kaltinamų asmenų atžvilgiu buvo perduota nagrinėti Vilniaus apygardos teismui. 1996 m. spalio 9 d. Vilniaus apygardos teismas atskyrė ir grąžino ikiteisminį tyrimą prokuratūrai 42 asmenų atžvilgiu, kadangi jie buvo pasislėpę. 1999 m. rugpjūčio 23 d. Vilniaus apygardos teismo nuosprendžiu 6 asmenims buvo paskirtos bausmės (Mykolas Burokevičius, Juozas Jermalavičius, Juozas Kuolelis, Leonas Bartoševičius, Stanislovas Mickevičius, ir Jaroslavas Prokopavičius).
Nuo 1992 m. Lietuvos Generalinė prokuratūra siuntė dokumentus į Baltarusiją, kuriuose dėl sausio įvykių reiškiamas susidomėjimas generolu majoru Vladimiru Uschopčiku ir redaktore Stanislava Juoniene.
Bylos nagrinėjimas Vilniaus apygardos teisme pradėtas 2016 m. sausio 27 dieną. Byloje 65 baudžiamojon atsakomybėn patraukti asmenys apkaltinti dėl tarptautinės teisės draudžiamo elgesio su žmonėmis, tarptautinės humanitarinės teisės saugomų asmenų žudymo, tarptautinės humanitarinės teisės saugomų asmenų žalojimo, kankinimo ar kitokio nežmoniško elgesio su jais ar jų turto apsaugos pažeidimo, draudžiamos karo atakos, uždraustų karo priemonių naudojimo.
Tarp kitų asmenų, byloje kaltinimai pareikšti buvusiam KGB karininkui Michailui Golovatovui, buvusiam Sovietų Sąjungos gynybos ministrui Dmitrijui Jazovui, buvusiam sovietų armijos Vilniaus garnizono vadui Vladimirui Uschopčikui, Lietuvos komunistų partijos buvusiam antrajam sekretoriui Vladislavui Švedui, buvusiam Lietuvos komunistų partijos centrinio komiteto sekretoriui Algimantui Naudžiūnui.    
Tenkindamas Apolinaro Juozo Povilaičio sūnaus, nukentėjusiojo Roberto Povilaičio prašymą, teismas nusprendė apklausti kaip liudytoją buvusį Sovietų Sąjungos prezidentą Michailą Gorbačiovą. Michailo Gorbačiovo, kaip asmens, galimai turinčio žinių apie teismo nagrinėjamos bylos aplinkybes, pavardę apklausų metu ne kartą nurodė liudytojai.
Dašava

Istorija

Vietovė rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta 1448 m. XX a. pradžioje prie Dašavos aptiktos gamtinės dujos. Tarpukaryje priklausė Lenkijai. 1921 m. išgręžtas pirmasis gamtinių dujų gręžinys. 1922 m. nutiestas dujotiekis iš Dašavos į Stryjų. 1929 m. dujotiekis nutiestas iki Lvovo. Po Antrojo pasaulinio karo tapo Ukrainos gamtinių dujų pramonės centru. 1948 m. iš Dašavos buvo nutiestas dujotiekis į Kijevą, 1951 m. į Maskvą. 1961 m. pirmą kartą gamtinės dujos iš Dašavos pradėtos tiekti ir į Lietuvą.
Raudonoji skruzdėlė

Socialiniai parazitai

Raudonoji skruzdėlė savo išore labai panaši į rudąją miško skruzdėlę. Galva ir krūtinė raudoni, pilvelis tamsiai rudas. Pagal gyvenimo būdą nuo rudųjų šios skruzdėlės labai skiriasi. Raudonosios skruzdėlės yra vergvaldės, kurios pavergia kitas gentaines: tamsiarudes miško skruzdėles (Formica fusca), Formica cinerea ir kt.
Raudonosios skruzdėlės įprastų skruzdėlynų nestato. Lizdai būna įrengti po akmenimis, senuose kelmuose. Paprastai svetimų skruzdėlių lizdą užpuola, kai tik žvalgai jį aptinka. Darniomis gretomis nužygiavusios iki aukų buveinės, jos žudo priešą, grobia kokonus ir tempia į savo lizdą. Išsiritusios vergės atlieka darbininkių vaidmenį. Savas darbininkes gali turėti ir pačios raudonosios skruzdėlės, kurios kartu dirba su vergėmis. Literatūroje aprašomi atvejai, kai šių skruzdėlių kolonija gyvena be vergių, darbus nudirbdama savo jėgomis .

Paplitimas

Raudonosios skruzdėlės plačiai paplitusios Centrinėje ir Šiaurės Europoje, Rusijoje, Japonijoje, Kinijoje, Korėjos pusiasalyje.
Susas

Paveldas

Suse išlikęs tradicinis Šiaurės Afrikos miestų įtvirtintas senamiestis – medina. Yra išlikusi tvirtovė (kasba), didžioji mečetė (IX a.), kartaginiečių katakombos, ribatas, gynybinės sienos ir miesto vartai, dengti turgūs souk, amatininkų dirbtuvės, gyvenamieji namai, kuriuos skiria painus gatvelių labirintas. Suso medina 1988 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija

XI a. pr. m. e. dabartinėje Suso vietoje finikiečiai įkūrė Hadrumetumą. Pūnų karų metu šis miestas buvo Romos sąjungininkas, per jį romėnų laivynas puldinėjo Kartaginą. 434 m. miestą užėmė vandalai ir pavadino Hunerikopoliu, bet 534 m. Justinianas miestą atkovojo ir pavadino savo vardu. VII a. miestą užkariavo arabai ir pavadino Susu. Ilgą laiką tai buvo svarbus karinis uostas.
Asembleris

Asembleris – programa, transliuojanti asemblerio kalba rašytą programos tekstą į objektinį (mašinos) kodą. Nors asemblerio kalba tėra mnemoninis procesoriaus instrukcijų vaizdavimas, ji dažnai suteikia ir patogių papildomų galimybių. Pavyzdžiui, asembleris suteikia galimybę pavadinti atminties vietas (adresus) simboliniais vardais, supaprastindamas programavimą, nes programuojant paprastomis mnemonikomis, kiekvieną kartą keičiant programos tekstą, tektų perskaičiuoti atminties adresus.
Asemblerių rašymas dažnai yra žymiai paprastesnis, nei aukšto lygio kalbų kompiliatorių rašymas. Pirmieji asembleriai atsirado šeštajame dešimtmetyje.
Skirtingai, nei įprastos programavimo kalbos, asembleriai neabstrahuoja procesoriaus ar kompiuterio architektūros, todėl, pvz., vienam procesoriui skirta programa, parašyta asembleriu, negali būti lengvai pritaikyta kitam procesoriui (ar net kompiuteriui, turinčiam tą patį procesorių, bet kitokią architektūrą). Kita vertus, šis architektūros atitikimas leidžia žymiai geriau panaudoti kompiuterio ar procesoriaus galimybes, sukurti kompaktiškesnes ir greitesnes programas.
Modernūs aukštesnio lygio asembleriai naudoja papildomas aukštesnio lygio kalbų abstrakcijas, kaip sudėtingesnės valdymo struktūros, funkcijų rašymas ir kvietimas, aukšto lygio abstraktūs duomenų tipai ir pan. Du labiausiai išvystyti asemblerių atvejai – tai makroasembleriai, turintys makrokalbą, leidžiančią iš apibrėžti dažniau naudojamus kodo fragmentus ar net sintaksės taisykles bei struktūriniai asembleriai, suteikiantys įprastiems asembleriams struktūrinio programavimo (procedūros, ciklai, duomenų tipai ir kiti abstraktai) galimybes.
Nemažai aukštesnio nei asembleris lygio kalbų kompiliatorių pirmiausia generuoja asemberio kodą, pavyzdžiui, GNU C kompiliatoriaus sugeneruotą asemblerio kodą (AT&T sintaksė) galima peržiūrėti komanda
gcc -S failas -o temp && cat temp

Pavyzdys

Asembleriu parašytos programos (DOS operacinei sistemai), į ekraną išvedančios tekstą „Sveikas, pasauli!“, pavyzdys:
code segment
  assume cs:code, ds:code
  org 100h
 
start:
  mov ah, 9
  mov dx, offset hello_msg
  int 21h

  mov ax, 4c00h
  int 21h
  hello_msg DB 'Sveikas, pasauli!', 13, 10, '$'code endsend start
Eurovizijos dainų konkursas 1965

Formatas

Italija pirmą kartą rengė konkursą. Aštuoniolikos valstybių dalyvavimas taip pat reiškė aukščiausią kada nors dalyvių skaičių konkurse. Po tam tikro laiko Švedija grįžo į konkursą ir Airija debiutavo. Belgija, Vokietija, Suomija ir Ispanija surinko nulį taškų, o Liuksemburgas laimėjo jau antrąjį kartą.

Dalyvaujančios šalys

Švedija grįžo po vienerių metų pertraukos, o Airija debiutavo konkurse. Belgija, Suomija, Vokietija ir Ispanija jau antrą kartą surinko nulį taškų. Švedijos atstovas Ingvar Wixell atliko savo dainą anglų kalba vietoj originalaus pavadinimu švedų kalba „Annorstädes Vals“. Gimtąja kalba dainas atliko visi kiti dalyviai.

Sugrįžtantys atlikėjai

Trys atlikėjai antrą kartą dalyvauja 1965 metų konkurse: Udo Jürgens (iš Austrijos), kuris praėjusį kartą dalyvavo 1964 metais; Conchita Bautista (iš Ispanijos); kuri anksčiau atstovavo 1961 metais; ir Vice Vukov (iš Jugoslavijos), kuris paskutinį kartą dalyvavo 1963 metais.
Cilindras (skrybėlė)

Cilindras – pailgas, plokščiu viršumi vyriškas galvos apdangalas. Jis buvo populiarus nuo XVIII iki XX amžiaus. Po II pasaulinio karo šis apdangalas tapo retenybe ir buvo nešiojamas ypatingomis progomis arba specialiose vietose. XXI amžiuje cilindrai yra dėvimi tam tikruose renginiuose, taip pat yra tradicinė kai kurių uniformų dalis. Cilindrai įprastai dėvimi su specialiomis aprangomis, kaip kad frakas ir kt.
Cilindrai dažnai buvo siejami su aukštesniąja klase ir juos nešiojo kapitalizmo ir pasaulinio verslo atstovai. Dažnai cilindrai buvo siejami su politika, o JAV simbolis Dėdė Semas taip pat yra vaizduojamas su cilindru. Šis galvos apdangalas dažnai naudojamas magų.
Rimvydas Jasinavičius

Rimvydas Jasinavičius (1943 m. rugsėjo 11 d. Kaune) – lietuvių inžinierius – elektrikas, ekonomistas, verslo konsultantas, technikos mokslų daktaras, dėstytojas, Mykolo Romerio universiteto profesorius. R. Jasinavičius yra 176 išradimų bei daugelio mokslinių ir publicistinių straipsnių autorius, įvairių mokslo ir technikos premijų laureatas.

Biografija

1961 m. pradėjo dirbti gamybiniame susivienijime „Vilma“ šaltkalviu surinkėju. 1972 m. lapkričio 16 d. Maskvos elektrotechnikos ryšių institute apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją. 1991 m. balandžio 25 d. tapo Vilniaus universiteto docentu.
1989–1990 m. LPK Prezidentas. 1990 m. pirmosios Nepriklausomos Vyriausybės narys, pramonės ministras. 1992 m. įkūrė ir plėtojo UAB „Bennet Distributors“ veiklą, dirbo generaliniu direktoriumi.

Visuomeninė veikla

Jasinavičius aktyviai dalyvauja verslininkų ir darbdavių visuomeninėje veikloje. Taip pat jis yra įvairių visuomeninių tarybų, komisijų narys. Lietuvos pramonininkų konfederacijos prezidiumo narys, Vilniaus miesto ir apskrities verslininkų darbdavių konfederacijos prezidentas, 1989 m. atkurtos Lietuvos pramonininkų asociacijos prezidentas.
Lietuvos spaudoje publikuoja straipsnius verslininkystės, verslumo ugdymo tematika („Lietuvos žinios“ bei kt.).
Hansas Gecas

Sporto pasiekimai

H. Gecas atstovavo KSK Kultus futbolo klubui iš Kauno Šančių priemiesčio. Buvo Lietuvos futbolo rinktinės narys, dalyvavo 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje (Prancūzija), kur su Lietuvos rinktine užėmė 17-22 vietas.
Lietuvos rinktinės sudėtyje sužaidė 2 rungtynes: 1924 m. Paryžiaus olimpiadoje prieš Šveicariją ir draugiškose prieš Egiptą.
Baluošos piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas kalvoje, Baluošų ežero pietvakarinio kranto pusiasalyje. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 65x43 m dydžio, iki 2 m aukščio iškilusia pietine dalimi. Pietvakarių, pietų, rytų ir šiaurės rytų šlaituose, 2,5 m žemiau aikštelės iškastas 2 m pločio, 0,5 m gylio griovys, už kurio supiltas 150 m ilgio, 1 m aukščio, 5,5 m pločio pylimas, kurio išorinis 2 m aukščio šlaitas leidžiasi į antrą 2 m pločio, 0,5 m gylio griovį, už kurio kyla antras 165 m ilgio, 0,8 m aukščio, 5,5 m pločio pylimas. Pietvakariniame ir šiaurės rytų šlaituose už antro pylimo dar iškastas trečias 2 m pločio, 0,5 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 10-15 m aukščio.
Piliakalnis apaugęs spygliuočių mišku.
1 km į šiaurę nuo piliakalnio, Baluošų ežero šiauriniame krante yra IX a. – XII a. Dubingių (Jutonių) pilkapynas, tyrinėtas 1939 m. ir 2000 m.

Aplinkiniai piliakalniai

Didžiokų piliakalnis 13 kmBendžiukų piliakalnis 5 kmPavandenės piliakalnis 12 kmJonėnų piliakalnis 1,8 km
Piliakiemių piliakalnis 16 kmAkvieriškės piliakalnis 40 kmSužionių piliakalnis 7 kmDanilavos piliakalnis 6 kmAbejučių piliakalnis 9 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Skaborai

Istorija

1923 m. kaime buvo 15 sodybų, jose gyveno 88 žmonės. Iki 1954 m. – Skaborų apylinkės centras.
Vilma Šakienė

Biografija

2005 m. Šiaulių universitete baigė taikomąją ekologiją. Telšių rajono savivaldybės administracijos Nevarėnų seniūnijos seniūnijos socialinio darbo organizatorė, nuo 2003 m. seniūnė.
2002 m. Moderniųjų krikščionių demokratų sąjungos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Telšių rajono skyriaus narė.
2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Telšių rajono savivaldybės tarybos narė. 
Ūkininkų sąjungos narė. Sutuoktinis Antanas, vaikai Anita, Toma, Karolina, Antanas
Chaimas Mejeris Fainšteinas

Biografija

Gimė 1911 m. gruodžio 2 d. Kaune. 1932 m. baigė grafikos studijas Kauno meno mokykloje. Dailės parodose dalyvavo nuo 1935 m., dirbo lakštinės grafikos ir knygų iliustravimo srityje. Tapė Lietuvos politikų ir visuomenės veikėjų portretus, nutapė Vinco Krėvės-Mickevičiaus, Mykolo Romerio ir kitų portretus. Žuvo 1944 m. Kauno gete.
David Spade

Biografija

David Wayne Spade gimė 1964 m. liepos 22 d. Madisone, Birmingamas. Šeimoje iš trijų brolių jis buvo jauniausias. 1986 m. jis universitete įgijo aukštąjį išsilavinimą verslo srityje. Tuo metu jis dalyvaudavo įvairiuose pasirodymuose universitetiniuose miesteliuose ir naktiniuose klubuose.
Vaidybos agentas pamatė jo programą Los Andžele laidoje „The Improv“ ir pasiūlė vaidinti filme „Policijos akademija 4. Civiliai patruliai“. 1990 m. jis pradėjo vaidinti ir rašyti scenarijus SNL laidai. Po 5 metų jis pasirodė filmuose „Vaikinas Tomis“, „Nevykėlis“ kartu su Chris Farley. Duetas gyvavo iki Chris’as mirė nuo narkotikų perdozavimo. Nuo tada David’as vaidino didesnio susidomėjimo nesusilaukusiuose filmuose „Džo Purvinis“, „Dikis Robertsas vėl žvaigždė“. 2002 m. jis pakeitė John Ritterį, kuris netikėtai mirė, TV seriale 8 paprastos taisyklės. 2005 m. jis sugrįžo į SNL ir pradėjo vesti laidą „The Showbiz Show with David Spade“, taip pat įgarsino musę Scuzz’ą. 2006 m. jis su Rob Scheider'iu pasirodė filme „Atsarginių suolelis“.
Panditas

Panditas (skr. पण्डित = paṇḍita-) – hinduizme reiškia tradicinį išsilavinimą įgijusį asmenį, savo srities žinovą. Panditas moka sanskritą, gali būti įvairių klasikinių menų, religijos, menų (gramatikos, teisės ir religinių apeigų, vedinės astrologijos, filosofijos ar klasikinės muzikos, poezijos ir šokio) žinovas.
Panditais vadinami vyrai brahmanai, mintinai mokantys dalį vedų ir savo žinias tradiciniu būdu perduodantys mokiniams. Yra išimčių, kai panditėms tapo moterys (pvz., Ramabai Sarasvatė, 1858–1922 m.).
Britų Indijoje panditais vadinti dharmašastrų žinovai, padėję britų kolonijinio aparato teisininkams spręsti hinduizmo teisės klausimus. Iš čia šis žodis pateko į anglakalbę leksiką (angl. pundit) ir dabar taip masinėje žiniasklaidoje vadinami įtakingi intelektualai, savo srities specialistai.
Budizme taip pat naudojama pandito sąvoka – Tibeto budistų pančenlama reiškia „panditas čenpo lama“, arba „lama didysis panditas“, Rusijos budistų lyderis – pandidas chambo lama.
Žodis paṇḍita- kildinamas iš prakritų paṇṇā- < skr. prajñā („žinojimas, supratimas“); plg. pali sa-ppañña- „žinovas; turintis supratimą“).
Telegonija (teorija)

Telegonija, pristatoma, kaip genetikos mokslo atšaka, yra pseudomokslinė teorija, teigianti, kad po kiekvienų lytinių santykių abiejų partnerių organizmai genetiniame lygmenyje išsaugo dalį informacijos iš kito partnerio. Todėl, pavyzdžiui, nuo vieno vyro pastojusios moters vaikas gali turėti kito, ankstesnio jos partnerio (ne savo tėvo) bruožų. Arba, vaikas gali turėti savo tėvo ankstesniosios partnerės (ne savo mamos) bruožų. Tai tinka kalbant apie visus žinduolius, ne tik žmones. Neaišku, kaip dėl kitų gyvūnų.
Telegonijos teorija neturi jokio mokslinio patvirtinimo ir prieštarauja turimiems duomenims apie paveldimumą.
Kaip ir daugelio kitų pseudomokslinių teorijų atveju, teigiama, kad telegonija pagrįsta daugybe tyrimų tiek su žmonėmis, tiek su kitais gyvūnais, tačiau vėliau tų tyrimų duomenys buvę įslaptinti arba sunaikinti.
Telegonijos teorija dažniausiai naudojama kaip argumentas moralės srityje, prieštaraujant seksui iki vestuvių ar daugiau nei vieno partnerio turėjimui iki dabartinio.
Merės Berd žemė

Merės Berd žemė (angl. Marie Byrd Land) – kraštas vakarų Antarktidoje, tarp Roso šelfinio ledyno vakaruose ir Elsvorto žemės rytuose. Ledo dangos storis vietomis viršija 4000 m. Ledo guoliai vietomis slūgso 500–1500 m žemiau jūros lygio. Netoli pakrantės virš ledo dangos iškyla nunatakai ir kalnagūbriai (Edselfordo, Halflado, Egzekiutiv Komiti ir kt.), siekiantys 3000–4000 m aukštį.
Į Merės Berd žemę jokia valstybė nėra oficialiai pareiškusi teritorinių pretenzijų (nors dėl Antarkties sutarties visas žemynas yra politiškai neutralus, daugumą jo teoriškai susiskirsčiusios keletas valstybių). Tai didžiausia Žemės sausumos teritorija (~1 610 000 km²), į kurią niekas nėra pareiškęs pretenzijų. Krašte veikia JAV Berdo stotis, seniau veikė ir TSRS stotis Ruskaja (1978–1990 m.).
Merės Berd žemę 1929 m. atrado amerikiečių lakūnas Ričardas Berdas ir pavadino savo žmonos Meri garbei.
Edward Abbey

Edward Abbey (1927 m. sausio 29 d. – 1989 m. kovo 14 d.) – JAV rašytojas, eseistas ir gamtosaugininkas, valstybės vykdomo gamtos naikinimo aktyvus kritikas. Jo darbai The Monkey Wrench Gang ir Desert Solitaire tapo įkvėpimu daugeliui ekoanarchistų.
Gimė Indianos miestelyje Pensilvanijoje, Apalačų kalnuose. 1944 m. persikėlė į šalies vakarus, Naujosios Meksikos universitete įgijo filosofijos magistro laipsnį. Arkų nacionaliniame parke (tuomet gamtos paminkle) dirbo reindžeriu.
Savo veikaluose rėmė ekologinio pasipriešinimo gamtos naikinimui idėjas (pvz., ekosabotažą), taip pat kritikavo valdžią, tradicinės gamtosaugos nuosaikumą, niekino civilizacijos kišimąsi į gamtą. Rašytoju dėl jo antisisteminių pažiūrų buvo susidomėjusi FTB. Paveikta Abbey idėjų susiformavo gamtos gynėjų bendruomenė Earth First!.
Edward Abbey mirė 1989 m. kovo 14 d. nuo operacijos komplikacijų. Jo kūnas sudegintas ir pelenai išbarstyti Kabesa Pretos dykumoje Arizonoje.
Žvaigždėta naktis virš Ronos

Apie paveikslą

Paveikslą „Žvaigždėta naktis virš Ronos“ V. van Gogas nutapė 1888 m. Arlyje Provanse. Tai buvo antrasis Van Gogo paveikslas, vaizduojantis žvaigždėtą dangų po paveikslo „Kavinės terasa naktį“. Paveikslą Vincentas labai mažai minėjo. 1889 m. birželio pradžios laiške broliui Teo jis rašė, kad paveikslas nutapytas 1888 m. rugsėjį ir siūlė jį eksponuoti artėjančioje Nepriklausomųjų dailininkų draugijos parodoje Paryžiuje. Paveikslas tapytas naktį, vietoje po dujiniu žibintu, ir Van Gogas norėjo pabrėžti, kad naktiniam vaizdui perteikti galima pasitelkti kitas spalvas, ne vien juodus ir mėlynus tonus. Šiuo savo vaizdavimu Van Gogas tikriausiai vedė netiesiogine polemiką su Dž. Vistlerio naktinių vaizdų tapyba. Paveiksle atsispindi Arlio miestas Ronos upėje. Pirmajame plane pavaizduota praeivių pora. Vincentas citavo amerikiečių poetą Voltą Vitmeną, kad žvaigždėtas naktinis dangus − tai „amžinybės išraiška“. 1975 m. paveikslas padovanotas Luvro muziejui, 1995 m. perkeltas į naują Orsė muziejų Paryžiuje.
Karolis Bartoldas

Karolis Bartoldas (Bartold, 1680 m. spalio 28 d. Cechanove, Mazovija – 1745 m. gegužės 24 d. Vilniuje) – dramų autorius.
Mokėsi Pultusko, Kražių ir Varšuvos jėzuitų kolegijose. 1711–12 dėstė retoriką Vilniaus akademijoje.
Spėjama, yra parašęs dvi 1712 m. Vilniuje pastatytas dramas: Incendiarius capitum („Galvų padegėjas“) ir Cognatus purpuratus („Krauju nuraudęs giminaitis“).