google/wiki40b huggingface dataset:
Mažonai

Aplinkinės gyvenvietės

ŠILALĖ – 23 km 
 PAGRAMANTIS - 7 km 
 Sungailiškiai – 3 km
Šakvietis – 7 km
TAURAGĖ – 8 km
Į vakarus nuo Mažonų yra Pagramančio regioninis parkas.

Ekonomika

Mažonuose veikia dvi lentpjūvės. Gyvenvietėje yra keletas dirbtuvių, parduotuvė „Molupis“, veikia medicinos punktas, pieninė, 2 kavinės-barai („Soma“ ir „Medžioklės Ragas“), mažas autoservisas, ikimokyklinė mokymo įstaiga („Šaltinio“ mokyklos skyrius), biblioteka, stovi kultūros namai ir seniūnijos administracinis pastatas. Mažonų pašonėje yra vadinamasis dvaras, kuris nėra labai senas. Seniausių, bet neišlikusių, pastatų amžius galėtų siekti 2 – 3 šimtus metų.
Gyvenvietės centre yra futbolo aikštė, kurioje vasarą rengiamos sporto šventės. Mažonuose įkurta kaimo bendruomenė „Mažonų rytas“. Nemaža dalis gyventojų dirba Tauragėje, pačiuose Mažonuose ir kitur. Kaimas po truputį tampa užmiesčio gyvenviete, nes ūkininkų kaime liko tik apie 10 procentų nuo visų gyventojų.

Pavadinimo kilmė

Mažonų pavadinimas kilęs nuo Žemaičių didžiūno (minimas 1311–1314 m. Petro Dusburgiečio kronikoje) Mažono vardo, nes tada čia buvo jo valda.

Architektūra

Iš pradžių kaimas buvo padrikojo tipo, sudarytas iš vienkiemių, vėliau po truputį tapo linijinės struktūros, o XX a. aštuntame dešimtmetyje suformuotas kompaktiškas gatvinio kaimo planas.
Gyvenvietėje nėra senų ar istorinės vertės turinčių objektų, paminklų. Paminėtina dar 1898 m. statyta M. Bartkienės troba iki 2007 metų pavasario stovėjusi šalia Tauragės-Šilalės plento ir apie 1865 metus statytas namas kaimo centre, netoli autobusų stotelės. Netoli šio namo yra ir senos nebeveikiančios kaimo kapinaitės, jose yra Švč. Mergelės Marijos koplyčia, pastatyta 1924 m.
Mažonų kapinėse iki 1979 m. stovėjo XIX a. statytas skobtinis, trijų nišų koplytstulpis. Koplytstulpyje buvo Kristaus (iš Jono Krikštytojo skulptūrų grupės) ir angelo (Iš Pietos skulptūrų grupės) skulptūros. Tai vienas iš nedaugelio respublikos liaudies mažosios architektūros objektų, turinčių labai senas liaudies meno tradicijas. J. Gudjonio sodyboje stovėjo XIX a. statytas koplytstulpis su Šv. Roko, Pietos ir Jėzaus Nazariečio skulptūromis. Tai liaudiškos skulptūros, polichromuotos. Tačiau šiuos du vertingus dailės paminklus 1979 m. perėmė liaudies buities muziejus.
Juozas Galvydis

Biografija

1915–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, 1917 m. podporučikas. 1919–1923 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, dalyvavo kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais, 1923 m. kapitonas. Dėl kairiųjų pažiūrų iš kariuomenės atleistas. 
1922–1926 m. studijavo filologiją Lietuvos universitete. 1931 m. baigė istoriją Vytauto Didžiojo universitetą. 1928–1930 m. vadovavo Povilo Višinskio liaudies universitetui. 1930–1944 m. dirbo mokytoju Kauno mokyklose, banke. 1928–1933 m. faktinis žurnalo „Kultūra“ redaktorius.
1944–1948 m. Kauno universiteto, 1949–1981 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1946 m. docentas. 1946–1948 m. SSRS ir LSSR istorijos, 1961–1973 m. Visuotinės istorijos katedros vedėjas. 1950–1956 m. dėstė ir Vilniaus pedagoginiame institute. 1945–1976 m. dirbo LSSR mokslų akademijos bibliotekoje. 1970–1976 m. žurnalo „Knygotyra“ redakcinės kolegijos narys. Redagavo filosofijos veikalų ir istorijos vadovėlių aukštosioms mokykloms vertimus. 
Palaidotas Panemunės kapinėse.
Veprių herbas

Aprašas

Herbo skydo sidabriniame lauke raudonas šėlstantis šernas su auksinėmis iltimis ir kanopomis, laikantis vertikalią auksinę ietį.

Simbolika

Veprių pavadinimas kildinamas iš baltiško žodžio veprys, reiškiančio šerną, kuris ir pavaizduotas miestelio herbe.

Istorija

2014 m. liepos 21 d. herbą LR prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1K-13. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Mykolas Puzina

Biografija

Minsko kašteliono Andriaus Puzinos ir Eufrosinijos Chžantovskos sūnus, brolis Mstislavlio vaivada Kristupas Dominykas.
LDK mažosios kanceliarijos regentas 1699–1717 metais, Lietuvos dvaro vėliavininkas 1712–1717 metais, Lietuvos didysis raštininkas nuo 1717 metų.
Pasiuntinys į 1697 metų seimą. Valkininkų mūšio 1700 metais dalyvis.
1712 ir 1720 metais pasiuntinys pas carą Petrą I.

Šeima

Vedė Sofiją Potockytę, Jablonuvo seniūno Andriaus Jurgio Potockio dukterį. Turėjo dukteris: Konstanciją, Kristupo Maževskio ir Stanislovo Kostka Potockio žmona, ir nežinomo vardo, Adomo Mrazavickio žmona.
Jakiškių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Degučių piliakalnis 12 kmBielkaučiznos piliakalnis 11 kmJurkalnio piliakalnis 17 kmSalako piliakalnis 4 kmČeberakų piliakalnis 18 kmTolimėnų piliakalnis 9 kmBajorų piliakalnis 12 kmPasamanės piliakalnis 7,5 km
Sokiškių piliakalnis 6 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Palanka Raja

Istorija

Centrinio Kalimantano provincija buvo įkurta 1957 m. gegužės 23 d. Generolas Suharto, paskelbęs Indonezijos nepriklausomybę, įsakė pradėti statyti Centrinio Kalimantano sostinę. Palankarają iš pradžių buvo nuspręsta padaryti nauja Indonezijos sostine, bet tas klausimas sprendžiamas iki šiol.
Nemira Masiulytė-Stapleton

Nemira Masiulytė-Stapleton (1946 m. spalio 2 d. Regensburge, Vokietijoje) – pianistė, mokytoja ir chorvedė.

Biografija

Dar vaikystėje pradėjo mokytis skambinti fortepijonu ir dalyvauti mokyklos koncertuose. 1964 m. baigusi Adelaidės Šv. Juozapo gimnaziją, gavo stipendiją ir pradėjo studijuoti Adelaidės Elder konservatorijoje fortepijoną, smuiką, dainavimą ir muzikos pedagogiką. 1972 m. baigusi studijas, gavo muzikos mokytojos diplomą. Skambinti fortepijonu mokė anglų pianistas Lancas Dosseris. 1975 m. Adelaidės universitete įgijo dar vieną muzikos mokytojos diplomą.
Nuo 15 metų pradėjo reikštis kaip pianistė ir koncertmeisterė. Akompanavo solistams, vokaliniams ir instrumentiniams ansambliams bei chorams. 1966 m. jaunimo talentų konkurse Melburne laimėjo pirmąją vietą. 1968 m. su pasisekimu koncertavo australų meno festivalyje (Festival of Arts). 1965 m. pradėjo dirbti Adelaidėje šeštadieninėje lietuvių mokykloje – mokė lietuvių kalbos, statė vaidinimus, vadovavo vaikų chorui. 1967–1971 m. akompanavo Adelaidės vyrų oktetui „Klajūnai“, kuris nemažai koncertavo. Taip pat akompanavo ir Adelaidės moterų kvartetui „Nemuno dukros“ – 1971 m. išleido plokštelę „Rankšluostin jausiu – Lietuva tėvynė„.
Nuo 1970 m. Adelaidės Šv. Kazimiero lietuvių bažnyčios vargonininkė ir choro vadovė. Chorą išmokė per 100 giesmių, kasmet surengia po šešis religinės muzikos koncertus. 1982 m. buvo suorganizavusi nedidelį „Eglutės“ vaikų chorą. 1972 m. pavadavo mišriojo choro „Lithuania“ dirigentę, o 1989–1994 m. kartu su V. Strauku buvo šio choro meno vadovė ir dirigentė. Choras dalyvavo koncertuose ir įvairiuose kultūros renginiuose.
Nuo 1975 m. N. Masiulytė mokytojavo privačiose ir valstybinėse gimnazijose, nuo 1989 m. dirba Marrytaville High School SIMC (Special Interest Music Centre), dėsto muzikos teoriją ir istoriją, solfedžio, vadovauja moksleivių chorams, akompanuoja koncertuose ir konkursuose. 1974 m. dalyvavo III Pasaulio jaunimo kongrese JAV, dirigavo Australijos lietuvių tradicinėse dainų šventėse Melburne (1990) m., Sidnėjuje (1992) ir Adelaidėje (1994) m.
Falenopsis

Priežiūra

Augalas laikomas šviesioje vietoje, bet saugomas nuo tiesioginių saulės spindulių. Net ir trumpas laikas tiesioginėje saulės šviesoje gali nudeginti lapus. Falenopsiai geriausiai jaučiasi 25-30°C temperatūros kambaryje. Tačiau norint pražydinti augalą reikia nepabijoti jam leisti bent nakties metu pabūti 13-15°C. Nuolat būnant pastovioje šiltoje vietoje- augalas gali nežydėti. 
Dažniausiai pakanka jį palaistyti kartą per savaitę. Lieti galima dažniau nebent jeigu puikiai matoma, jog substratas visiškai išdžiūvo. Tačiau jei ant vazonėlio sienelių matomi rasos lašeliai- augalo laistyti dar nereikia. Dažnai, ypač šiltuoju metų laiku, drėgmė vazonėlio viduje laikosi puikiai, tačiau paviršiuje labai greitai išdžiūsta. Galima orchidėjos substrato paviršių kelis kartus dienoje apipurkšti vandeniu, arba neturint laiko ir noro- galima tiesiog pakloti šiek tiek kiminų ir juos sudrėkinti. Kiminai puikiai išlaiko drėgmę.
Šios orchidėjos neturi vandenį ir mitybines medžiagas kaupiančių organų, todėl ramybės periodo beveik nėra. Žiemą (jei tuo metu nežydi) gali stovėti keliais laipsniais vėsesnėje patalpoje, reikia kiek rečiau laistyti.
Falenopsio žiedkočio nebūtina nupjauti nužydėjus, kaip kitų orchidėjų, nes iš miegančių akučių gali išaugti naujos šakos su žiedeliais, arba kartais netgi keikis. Keikiai auga labai lėtai, bent metus. Ir jų atskirti nuo motininio augalo negalima kol neturi suformavęs bent 3-4 apie 5cm šaknų.
Adomas Vaitilavičius

Biografija

Gimė 1915 m. vasario 6 d. Nausėduose, baigė Ylakių gimnaziją. 1933 m. baigė veterinarijos mokslus Gruzdžiuose, tais pačiais metais dalyvavo Lietuvos esperantininkų kongrese. Dirbo veterinaru Sedoje. 1950 m. baigė Kauno universiteto medicinos studijas. 1954-1963 m. Vilniaus universiteto medicinos fakulteto dėstytojas. 1963 m. pradėjo dirbti mikrobiologijos laboratorijoje. Paskelbė kelis mokslinius straipsnius. Nuo 1979 m. esperantininkų asociacijos tarybos narys. 1989 m. tapo Lietuvos esperantininkų asociacijos viceprezidentu. 1991-1995 m. žurnalo Litova stelo redaktorius. Parengė įvairių leidinių ir straipsnių apie esperanto kalbą, išvertė kelis tekstus iš lietuvių į esperanto kalbą, rašė eilėraščius, apsakymus, dalyvaudavo pasauliniuose esperanto kalbos kongresuose. Mirė 1996 m. gruodžio 19 d. Vilniuje, palaidotas Rokantiškių kapinėse.
Rita Tamašauskaitė

Biografija

1948 m. pradėjo lankyti Debeikių pradinę mokyklą. Tėvams pasitraukus iš Sterkonių ir ėmus slapstytis nuo tremties, augo Kaune ir Kauno rajone, mokėsi Kauno S. Nėries vidurinėje mokykloje, paskui Garliavos ir kitose vidurinėse mokyklose, 1958 m. baigė Kauno 17-ąją vidurinę mokyklą. 1958–1962 m. baigė studijas Kauno kūno kultūros institute, įgijo kūno kultūros dėstytojos ir akademinio irklavimo trenerės išsilavinimą.
Jaunystėje R. Tamašauskaitė-Rudaitienė aktyviai sportavo – 1964–1970 m. buvo "Žalgirio" sporto draugijos akademinio irklavimo porinės dvivietės, porinės keturvietės su vairininku ir aštuonvietės valčių irkluotoja. Pirmasis jos treneris buvo Leonas Antanas Aleksandravičius, vėliau treniravo Eugenijus Vaitkevičius.
Ji aštuonis kartus tapo Lietuvos akademinio irklavimo čempione: irkluodama porinėje dvivietėje (1960, 1961 ir 1963 m.), porinėje keturvietėje su vairininku (1964, 1969 m.) ir aštuonvietėje (1966, 1967 ir 1968 m.) valtyse. Irkluodama aštuonvietės valties Lietuvos įguloje, tris kartus ji tapo ir TSRS čempione (1964, 1967 ir 1968 m.), du kartus pelnė sidabro medalius (1965 ir 1969 m.), dar du kartus buvo bronzos medalių laimėtoja (1963 ir 1966 m.). Irkluodama SSRS aštuonvietės valties įguloje, R. Tamašauskaitė tris kartus tapo Europos čempione: Maskvoje (Rusija, 1963 m.), Duisburge (Vokietija, 1965 m.) ir Viši (Vichy, Prancūzija, 1967 m.) ir du kartus – vicečempione Amsterdame (Olandija, 1964 ir 1966 m.). Aštuonvietės valties SSRS įgula, kurioje irklavo ir R. Tamašauskaitė, laimėjo daug tarptautinių regatų.
Baigusi sportininkės karjerą, R. Rudaitienė 1970–1972 m. dirbo Vilniaus profesinėje prekybos-kulinarijos mokykloje fizinio lavinimo dėstytoja, po mokyklos pertvarkymo 1972–1989 m. buvo Vilniaus prekybos mokyklos fizinio lavinimo dėstytoja. 1972–1989 m. ji teisėjavo respublikinėse irklavimo varžybose. Išėjusi į pensiją, nuo 1989 m. R. Rudaitienė kiek laiko gyveno JAV, dirbo socialinį darbą šeimose, paskui grįžo į Vilnių. Jai suteiktas TSRS nusipelniusios sporto meistrės garbės vardas (1968 m.).
Ląstelės teorija

Ląstelės teorija – biologijos mokslo teorija, aprašanti ląstelių, kaip pagrindinių gyvųjų organizmų struktūrinių vienetų, savybes.
Šią teoriją suformulavo botanikas Matiasas Šleidenas 1838 m. ir zoologas Teodoras Švanas 1839 m. Ląstelės teorija tebėra svarbi ir šiandien. Ji buvo ne kartą patikrinta ir papildyta daugybe duomenų.
Teorijos atsiradimo galimybės susidarė tik XVII a. vidury ląstelių biologijos tyrimams pradėjus naudoti mikroskopą.
Belaruskaja sprava

Belaruskaja sprava (liet. Baltarusių reikalai) – Baltarusių valstiečių ir darbininkų hramados laikraštis, ėjęs 1926 m. Vilniuje baltarusių kalba.

Istorija

Pakeitė uždarytą „Belaruskaja niva“. Leistas du kartus per savaitę. Išėjo 29 numeriai, septyni numeriai buvo konfiskuoti. Tiražas – 8000 egz.
Redaktoriai A. Vilčickis, S. Makulikas.
Arvydas Gurevičius

Arvydas Gurevičius (g. 1951 m. lapkričio 21 d. Vidgiriuose, Marijampolės raj.) – Lietuvos dailininkas juvelyras, skulptorius.

Biografija

Žmona Marytė Gurevičienė. 1973–1978 m. studijavo Estijos dailės institute. Nuo 1978 m. dirbo Vilniaus „Dailės“ kombinate.

Kūryba

Kuria juvelyriką, metalo ir emalio plastiką, grafiką, skulptūrą. Naudoja spalvotuosius metalus, dramblio kaulą, įvairius akmenis. Svarbiausi kūriniai: dekoratyvinės iškabos Vilniaus senamiestyje „Rūdininkai“ (1980 m.), „Sultiniai“ (1982 m.), segės – „Moters torsas“ (1977 m.), „Pašautas paukštis“ (1981 m.). Kuria suvenyrus, medalius, ženkliukus, prizus, ekslibrisus. Surengė apie 87 individualias parodas, pelnė apdovanojimų Tarptautinėje bižuterijos parodoje Jablonece prie Nisos (1977 m. sidabro, 1987 m. aukso medaliai). Jo kūrinių turi Lietuvos ir užsienio muziejai.
Šluotiškė

Istorija

1950–1962 m. Kuršėnų rajono, 1962–1995 m. Šiaulių rajono Raudėnų apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Raudėnų tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Gelžė – 3,4 km
Yniškės – 2,3 km
Pažižmėliai – 2,7 km
Pagelžiai – 1,8 km
Švendriai – 2,7 km 
Daržiškės – 1 km
  KURŠĖNAI – 13 km
RAUDĖNAI – 1,9 km
Paraudžiai – 1,1 km
ŠIAULIAI – 38 km
 Vanagiškė – 2,7 km
Papilio dvaras

Papilio dvaras buvo Papilyje.
Alfonsas Stakėnas

Biografija

Mokėsi Kupiškio ir Rokiškio gimnazijose, 1946–1952 m. studijavo mediciną Vilniaus universitete, įgijo gydytojo chirurgo specialybę. 1968 m. Vilniaus universitete apgynė medicinos mokslų kandidato laipsnį. Jo mokslinis darbas 1993 m. nostrifikuotas suteikiant medicinos daktaro vardą.
1952 m. pradėjo dirbti Šiaulių ligoninėje. Susidomėjęs urologija, jaunas specialistas ėmė gilintis į šios srities paslaptis. 1958 m. įsteigus ligoninėje Urologijos skyrių, paskirtas šio skyriaus vedėju ir ėjo šias pareigas 41-rius metus. Sukaupė prostatos hiperplazijos diagnostikos bei gydymo duomenų archyvą, kurį kolegos vertina kaip neprilygstamą, pateikė techninių pasiūlymų, lengvinančių chirurgų darbą bei slaugą. Dėstė tuometinėje Aukštesniojoje medicinos mokykloje. Sukauptą patirtį ir žinias perteikė daugeliui jaunų chirurgų, kurie tęsia savo vadovo darbą. 2000–2005 m. skyriaus gydytojas – konsultantas.
Parašė ir paskelbė daug mokslinių straipsnių, aktyviai dalyvavo Lietuvos urologų asociacijos darbe. Be to, 10 metų buvo Trečiojo amžiaus universiteto rektorius, propagavo sveikatos apsaugos ir kitų svarbių mokslo sričių naujoves.
Šiaulių miesto savivaldybės tarybos 2000 m. rugsėjo 14 d. sprendimu Nr. 82 suteiktas Šiaulių Garbės piliečio vardas. 2000 m. įteiktas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis.
Sūnus Virgis Stakėnas.
Jasiuliškių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Ambraziškių piliakalnis 4 kmKamastos piliakalnis 2 kmDidžiokų piliakalnis 3,5 kmKiauklių piliakalnis 15 kmBendžiukų piliakalnis 17 kmLaužiškio piliakalnis 13 kmPiliakiemių piliakalnis 4 kmJonėnų piliakalnis 15 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Raguvos Švč. Dievo Motinos Gimimo sentikių cerkvė

Istorija

Nuo XVIII a. Raguvoje ir jos apylinkėse apsigyventa rusų. Čia gyveno maždaug 300 sentikių šeimų. Kritižio kaime 1867 m. pastatyti sentikių maldos namai.
Pirmieji patikimesni duomenys apie Raguvos sentikių bendruomenės įsikūrimą siekia penktąjį XIX a. dešimtmetį, nors sentikiai kaimyninėse apylinkėse pradėjo kurtis dar XVIII a. pradžioje. Tai buvo viena iš 33 sentikių bendruomenių, XIX a. viduryje veikusių dabartinės Lietuvos teritorijoje. Įsikūrus sentikių bendruomenei, Raguva tapo kelių religijų, tautų ir kultūrų miesteliu. Apie Raguvos sentikių bendruomenę XIX a. žinių yra nedaug. Apie 1855 m. sentikiai Raguvoje pasistatė pirmuosius medinius maldos namus. Prieš tai pamaldos vyko privačiuose namuose. 1860 m. cerkvė sudegė, kuri vėliau buvo atstatyta.
XX a. pradžioje Raguvos bendruomenėje buvo apie 300 sentikių. Dauguma jų vertėsi žemdirbyste, kai kurie – prekyba ir įvairiais amatais. Ilgainiui nemaža dalis sentikių rusų asimiliavosi su lietuviais. Sovietmečiu nemažai sentikių išvyko iš Raguvos ir jos apylinkių, gelbėdamiesi nuo kolektyvizacijos, kai čia kūrėsi kolūkiai.
1990–aisiais metais vietos sentikių bendruomenė galutinai sumenko. Iki 1995 m. tevyko retos proginės pamaldos, buvo palydimi mirusieji. Cerkvė ne kartą degė, buvo vagiamos ikonos (dalį jų spėta atiduoti į Panevėžio muziejų). Statinys liko apleistas, nebetinkamas naudoti. 1997 m. bendruomenėje dar buvo 30 narių. Pasimelsti jie važiuoja į Panevėžyje stovinčią sentikių cerkvę. Kritižyje sentikiai turi savo kapinaites.
Liejininkystė

Liejininkystė – liejinių gamyba; metalo apdirbimo pramonės šaka.

Istorija

Senovės Kinijoje, Indijoje, Babilonijoje, Egipte, Graikijoje buvo liejami ginklai, meno, religinės paskirties, namų apyvokos dirbiniai. XIII a. – XIV a. lietais meno dirbiniais garsėjo Bizantija, Venecija, Genuja, Florencija, XV a. – XVII a. ir Italija. XVIII a. pradėta masinė liejinių gamyba. XIX a. – XX a. liejininkystės procesai buvo tobulinami, įrenginiai automatizuojami naudojant kompiuterinę ir mikroprocesorinę techniką.

Liejininkystė Lietuvoje

Lietuvoje vario ir žalvario liejinius pradėta gaminti – XVI a. pr. m. e. Narkūnų piliakalnyje, Utenos rajono savivaldybės teritorijoje aptikta iš II – I tūkstantmečio pr. m. e. samtelių, tiglių, liejimo formų ir lydymo krosnelių liekanų. XIII a. – XIV a. pradėtos lieti sidabrinės lietuviškos grivinos. XV a. Vilniuje buvo didelė patrankų liejykla, vėliau jų atsirado Valkininkuose, Kaune. 
XIX a. antroje pusėje pastatyta daugiau liejyklų; jose buvo liejama iš aukštakrosnių ketaus, įvežamo daugiausia iš Vokietijos. 1913 m. veikė 12 didesnių liejyklų, jose buvo liejamos žemės ūkio mašinų dalys, santechnikos ir buitiniai gaminiai. Po Pirmojo pasaulinio karo liejinių gamyba labai sumažėjo. Per Antrąjį pasaulinį karą daug liejyklų buvo sugriauta. Po karo senosios liejyklos atstatytos ir išplėstos, pastatyta naujų; tarp jų didžiausia Lietuvos liejykla „Centrolitas“ (1962 m.; nuo 1993 m. akcinė bendrovė „Kauno ketaus liejykla“). Devinto dešimtmečio pradžioje Lietuvoje veikė 25 ketaus, 4 plieno ir 21 spalvotųjų metalų liejykla; technologiniai procesai jose mechanizuoti ir automatizuoti. 
Atkūrus nepriklausomybę ir pradėjus plėtoti rinkos ekonomiką kito gamybos įmonių struktūra, gamybos technologija, kartu kito liejininkystės produkcija ir jos rinka, liejinių gamyba smuko. Liejyklų veiklai koordinuoti 1995 m. įkurta Lietuvos liejyklų asociacija. Pamažu pradėjo atsigauti liejinių gamyba. XXI a. pradžioje Lietuvoje stambesnės liejyklos veikė šiose įmonėse – „Kauno ketaus liejykla“, „Panevėžio ketus“ (įkurtas 1962 m.; nuo 1994 m. akcinė bendrovė), „Darbų kolonija“ (įkurta 1962 m. Marijampolėje) ir „Vienybė“ (įkurta 1960 m. Ukmergėje; nuo 1993 m. akcinė bendrovė). 
Liejininkystės mašinų ir technologijos specialybės inžinierius nuo 1961 m. rengia Kauno politechnikos institutas (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas). Liejininkystės moksliniai tyrimai atliekami KTU Metalų technologijos katedroje (nuo 2006 m. Gamybos technologijų katedra, vadovas S. Bočkus). 
Pirmąjį liejininkystės vadovėlį lietuvių kalba „Metalų technologija. Liejininkystės pagrindai“ (1933 m.) parašė Vytautas Mošinskis. Liejininkystės pradmenų Lietuvoje pateikiama J. Navasaičio knygoje „Lietuviška geležis“ (Kaunas, 2003 m.).
Ratų balansavimas

Ratų balansavimas – masės pasiskirstymas tarp automobilio padangos arba viso rato (įtraukiant ratlankį, ant kurio padanga sumontuota).
Kai ratas sukasi, asimetriškumas masės pasiskirstyme gali sukelti / lemti ašies periodines jėgas ir jėgos momentus, kurie gali sukelti / lemti važiavimo sutrikimus, įprastai vertikalias ir šonines vibracijas ir taip pat vairo svyravimus, virpėjimus, vibravimus. Dažnis ir didumas šio važiavimo sutrikimo įprastai didėja su greičiu ir pakaba gali tapti įaudrinta, kai rato sukimosi dažnis yra lygus pakabos rezonansiniam dažniui.

Transporto priemonės vibracija

Vibracija automobiliuose gali būti dėl daugelio priežasčių, tokių kaip ratų išbalansavimo, netobulų padangų arba rato formos, stabdymo pulsavimo ir nusidėvėjusios arba laisvos pavaros, pakabos, arba vairavimo komponentų. Svetimos medžiagos, tokios kaip kelio derva, akmenys, ledas arba sniegas, kuris įstrigo padangos protektoriuje arba kitaip laikosi prie padangos arba rato, taip pat gali lemti / sukelti laikiną disbalansą ir sekantį vibravimą.
Vimisojerių kalba

Istorija

Vilamovico gyventojai greičiausiai yra olandų, vokiečių ir škotų persikėlėlių palikuoniai, kurie į čia atvyko XIII a. Pati kalba kilusi iš XII a. vokiečių aukštaičių kalbos. Dėl kalbos vystymosi ir izoliacijos, taip pat kontaktų su kitomis kalbomis, ši kalba atitolo nuo vokiečių kalbos. Ją stipriai paveikė žemutinė saksų, olandų, fryzų, lenkų, anglų ir škotų kalbos. Manoma, kad Vilamovico (Wilamowice) gyventojai yra olandų, vokiečių ir škotų naujakuriai, atvykę į Lenkiją XIII amžiuje, tačiau patys gyventojai save kildina tik iš olandų.
Wymysojer buvo vietinis miestelio dialektas iki 1945–1949. Po Antrojo pasaulinio karo, komunistų valdžia uždraudė jos vartojimą. Draudimas buvo panaikintas 1956 m., tačiau Wymysojer pamažu buvo išstumta lenkų kalbos.
Šia kalba rašė poetas Florian Biesik XIX amžiuje.