google/wiki40b huggingface dataset:
Jaučio kraujas (spalva)

Jaučio kraujas – tamsi raudonai ruda spalva.
Terminas gana dažnai naudojamas istoriniuose dokumentuose, senovės autoriai pateikdavo įvairias dažų gamybos receptūras. Būtinas šių raudonai rudų dažų komponentas – geležies (III) oksidas Fe₂O₃, gamtoje sutinkamas kaip hematito mineralas.
Spalva tikrai kiek primena jaučio kraują, bet jos gamyboje stambiųjų raguočių kraujas naudojamas nebuvo (raudonųjų kraujo kūnelių neužtektų spalvai suteikti, o ir dažas atmosferiniams poveikiams nebūtų atsparus). Šis gana paplitęs mitas atsirado, kai, ruošiant dažus, senovėje gyvūnų kraujas buvo naudojamas vietoje rišamosios medžiagos.
Spalva tradiciškai naudojama medienos apsaugai ir žiūrovo optiniam poveikiui sudaryti. Nuo seno buvo gana populiari dėl savo pigumo, užsakovai prašydavo ja padengti pastatų sienas ar grindis. Labai panaši yra Faliuno raudonoji spalva, pavadinimą įgavusi dėl panašumo į Faliuno miesto apylinkėse išgaunamą vario rūdą.
XIX a. viduryje Prancūzijoje buvo sumanyta jaučio kraujo dažus maišyti su medienos pjuvenomis ir, masę kiek padžiovinus, iš jos presuoti įvairius daiktus. Nauja medžiaga buvo pavadinta Bois Durci arba „pakietinta mediena“. Šiuolaikinės mineralinių pigmentų sintezavimo technologijos žymiai išplėtė iš geležies oksidų gaminamų dažų asortimentą. 
Dabartiniais laikais jaučio kraujo spalva buvo itin madinga 2012–2013 m. sandūroje, ją buvo galima pastebėti audiniuose, aksesuaruose ir net lūpų dažuose.
Rogainingas

Rogainingas yra ilgo nuotolio komandinės varžybos, reikalaujančios tiek maršruto planavimo, tiek ir orientavimosi (navigacijos) vietovėje tarp kontrolinių punktų naudojantis tos vietovės žemėlapiu. Rogaininge komandos sudarytos iš 2-5 žmonių ir suskirstytos pagal amžių ir lytį. Rogainingo varžybose nugalėtojai nustatomi pagal komandų surinktus taškus, o taškus komanda gauna už kiekvieną aplankytą kontrolinį punktą. Kontrolinių punktų taškų vertės skiriasi, vertė priklauso nuo punkto sudėtingumo ir atstumo nuo starto vietos. Pasaulio ir Europos čempionatuose komandos varžosi 24 valandas, tačiau mažesnės varžybos gali būti ir trumpesnės, pvz., 3 ar 6 valandos. Rogainingas reikalauja komandinio darbo, ištvermės, mokėjimo orientuotis, naudotis žemėlapių ir kompasu.

Istorija

Rogainingo sporto ištakos siekia dar 1947 m., kaip Australijos Melburno universiteto alpinizmo klubas organizavo kalnų sporto varžybas, o viena iš rungčių buvo rogainingas. Tačiau pirmosios atskiros Rogainingo varžybos įvyko tik 1976 m. Australijoje, Viktorijos valstija. Sporto pavadinimas (angl. Rogaine) yra kilęs iš trijų šio sporto pradininkų Australų, jų pirmųjų vardų raidžių: Ro (Rod Phillips), Gai (Gail Davis), Ne (Neil Phillips) – RoGaiNe. Rogainingas greitai tapo populiarus Australijoje, bet pirmosios varžybos užsienyje įvyko tik 1986 m. Kanadoje. 1989 m. Australijoje buvo įkurta Tarptautinė Rogainingo Federacija. Pirmasis pasaulio rogainingo čempionatas įvyko 1992 m. Australijoje netoli Melburno. Nuo 1996 m. pasaulio rogainingo čempionatai vyko kas dvejus metus, o nuo 2012 m. jie vyks kas metus. Europos rogainingo čempionatai vyksta kas vienerius metus, o pirmasis įvyko 2003 m. Rusijoje.

Taisyklės

Komandas sudaro nuo dviejų iki penkių narių. Komandos tikslas yra aplankyti kuo daug kontrolinių punktų per varžyboms numatytą laiką. Rogainingo pagrindas yra orientavimosi sportas, tačiau skirtingai nei orientavimosi sporte kontrolinius punktus reikia rinkti ne eiliškumo tvarka, kaip tie punktai yra sujungti žemėlapyje, bet laisvai pasirinkta tvarka. Už kiekvieną aplankytą kontrolinį punktą komanda gauną taškų, kontrolinių punktų vertės priklauso nuo punkto sudėtingumo vietovėje ir atstumo nuo starto vietos. Laimi komanda daugiausiai surinkusi taškų per kontrolinių punktų rinkimui numatytą laiką. Komandos keliauti tik bėgte arba pėsčiomis, orientuojasi naudojantis kompasus ir žemėlapiu. Varžybų metu dalyviai patys reguliuoja savo judėjimo ir poilsio režimą, dalyviai visada gali grįžti į varžybų centrą. Ten dalyviai gali pailsėti, pamiegoti, gauti maitinimą. Pasaulio ir Europos Rogainingo čempionatai vyksta 24 valandas. Tačiau mažesnės varžybos gali vykti ir trumpiau, pavyzdžiui, 6, 8, 12 ar 15 valandų. Priklausomai nuo vietovės sudėtingumo patyrę sportininkai per 24 valandas gali įveikti virš 100 kilometrų. Rogaininge žemėlapio mastelis būna nuo 1:25 000 iki 1:50 000, o vietovės plotas apie 250 kvadratinių kilometrų.
Varpo aidas

Varpo aidas – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Marijampolės Tarybos biuletenis, ėjęs 1988–1990 m.

Istorija

Redaktorė I. Auštrienė. Tiražas 1990 m. – 3000 egz. Išleista 27 numeriai.
Toronto FC

Istorija

Įkurtas 2005 m., nuo tada kasmet rungtyniauja Major League Soccer.
Kalė

Istorija

Vietovė romėnų vadinta Caletum. Gyvenvietė pirmą kartą paminėta 938 m. Miesto teises gavo 1137 m. Nuo 1237 m. Artua grafystės dalis. XIII a. pastatyta stipri Kalė tvirtovė. Per Šimtametį karą Kalė 1347 m. užkariavo Anglija. Miestą Prancūzija atkovojo tik 1558 m. XIX a. išsiplėtė Kalė uostas. Miestas labai nukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą.

Architektūra

Renesansinė miesto rotušė, Gotikos bažnyčia. XVI a. Kalė tvirtovė, 1848 m. pastatytas Kalė švyturys.
Mykolas Junčas-Kučinskas

Biografija

1918–1923 m. Raudonosios armijos karys Urale, Sibire. 1923–1926 m. kooperatyvų ir partinis darbuotojas Baltarusijos SSR. Nuo 1926 m. mokėsi Vakarų tautinių mažumų komunistiniame universitete Maskvoje. 1930 m. pasiųstas į Lietuvą, 1930–1931 m. Martyno Kučinsko pavarde dirbo LKP CK organizatoriumi Šiaulių rajone. 1931 m. nuteistas 12 m. kalėti. Per pasikeitimą politiniais kaliniais 1933 m. spalio mėn. išleistas į SSRS. 1935 m. baigė Vakarų tautinių mažumų komunistinį universitetą. 1935 m. rugpjūčio mėn. grįžo į Lietuvą. 1935–1936 m. Petro Kontvainio pavarde dirbo LKP CK organizatoriumi Panevėžio rajone ir Salantuose. 1936 m. rugpjūčio mėn. Nevarėnuose suimtas, 1937–1940 m. vėl kalintas.
1940 m. birželio mėn. – 1941 m. LSSR darbo ministras, darbo liaudies komisaras. 1941–1943 m. LKP(b) CK ir LKT įgaliotinis evakuotųjų reikalams Kuibyševo srityje ir Mordovijos ASSR. 1943 m. LKP(b) CK įgaliotinis 16-oje lietuviškoje divizijoje. 1944–1946 m. LKP(b) CK seretorius kadrams ir LKP(b) CK biuro narys. 1946–1947 m. dirbo Maskvoje, LSSR MT nuolatinis atstovas prie SSRS MT. 1947–1959 m. LSSR AT prezidiumo pirmininko pavaduotojas. Nuo 1960 m. pensininkas.
1941–1960 m. LKP CK narys. 1947–1963 m. LSSR AT deputatas. 
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Fiat 500

Nuova (1957–1960)

Pirmasis Fiat Nuova 500 turėjo 2 cilindrų 479 cm³ variklį, išvystantį vos 13 AG. Šis modelis yra vienas iš trijų Fiat 500, turinčių atvirkščiai pritaisytas duris. Šis modelis buvo išleistas ir sportine versija, turinčia galingesnį 499,5 cm³ variklį.

D (1960–1965)

1960 m. buvo išleista nauja modelio versija D. Jis turėjo du svarbiausius skirtumus nuo ankstesnio modelio – galingesnį variklį (499 cm³, 17 AG) bei naują stogą, kuris galėjo būti nuleidžiamas.

K arba Giardiniera (1960–1975)

K modelis tapo ilgiausiai gamintu Fiat 500 – jis turėjo universalo kėbulą. Jo stogas taip pat atsidarydavo iki pat automobilio galo. 1966 m. šio modelio gamyba buvo perkelta į Dezijų, o modelis buvo žymėtas Fiat filialo Autobianchi vardu.

F arba Berlina (1965–1973)

Nuo 1965 iki 1969 m. F versija buvo žymima taip pat kaip D, tik turėjo vieną skirtumą – naujesnės versijos durys buvo tvirtinamos priekyje. Iki 1972 m. F versija buvo gaminama kartu su Lusso versija, kuri buvo pigesnė standartinės versijos alternatyva.

L arba Lusso (1968–1972)

Lusso versija tapo žymiu Fiat 500 modelio vidaus dizaino atnaujinimu – jis tapo šiuolaikiškesnis ir patogesnis.

R arba Rinnovata (1972–1975)

Paskutinė Fiat 500 modelio versija buvo R – ji turėjo galingesnį 594 cm³ variklį, kurį sukūrė Abarth kompanija. Variklis išvystydavo 23 AG. Šis modelis buvo gaminamas iki 1975 m., nepaisant to, kad jo įpėdinis Fiat 126 jau buvo gaminamas 2 metus.
Naujasis Fiat 126 niekad nepasiekė 500 versijos populiarumo Italijoje, tačiau labai išpopuliarėjo Rytų bloko šalyse, kuriose 126 modelis buvo giriamas už mechaninį patvarumą ir kuro taupymą.
Abisininė kalija

Augalų morfologija

Laukinė abisininė kalija yra maždaug 80 cm aukščio visai ar iš dalies nudžiūstanti žolė su stipriu, mėsingu šakniastiebiu.
Lapai sodriai žali, lygūs. Prisegti prie tiesių stiebų.
Žiedyną sudaro baltas papėdlapis (graik. spatha) ir geltona burbuolė. Žydi nuo ankstyvo pavasario iki vasaros pradžios.
Dauginama šakniastiebio dalimis.
Vytautas Balčiūnas (1960)

Biografija

Nuo 1986 m. V. Balčiūnas buvo pirmuoju Anykščių rajono literatų klubo „Marčiupys“ vadovu, taip pat 1989–1992 m. vadovavo Anykščių A. Baranausko ir A. Žukausko-Vienuolio memorialiniam muziejui. Dirbo pirmojoje Lietuvos Vyriausybėje kultūros ministro Dariaus Kuolio pavaduotoju.
1990–1995 m. buvo Anykščių rajono tarybos narys.
V. Balčiūnas yra Vilniaus paveikslų galerijos vedėjas.
Haris Mora

Biografija

Dalyvavo Estijos nepriklausomybės kovose. 1925 m. baigė Tartu universitetą. 1938 m. istorijos mokslų daktaras, 1957 m. Estijos mokslų akademijos narys.
Nuo 1927 m. Tartu universiteto dėstytojas, 1930–1942 m. Senovės istorijos katedros archeologijos kabineto ir muziejaus vedėjas, 1940–1941 m. ir 1948–1949 m. istorijos ir filologijos fakulteto dekanas, 1944–1950 m. Archeologijos katedros vedėjas; nuo 1938 m. profesorius. 1942–1944 m. Talino istorijos muziejaus direktoriaus pavaduotojas, 1947–1957 m. Estijos mokslų akademijos archeologijos, 1958–1968 m. archeologijos ir etnografijos sektoriaus vadovas.

Mokslinė veikla

Tyrė Baltijos šalių archeologiją ir etninę istoriją.
Bolivinė balanda

Auginimas

Auginama Pietų Amerikoje Andų kalnuose nuo 3000 m. pr. m. e. kaip vienas svarbiausių, šalia bulvių, maistinių augalų. Kečua kalba bolivinę balandą vadina chisiya mama 'grūdų motina'.
Užaugina labai daug smulkių sėklų. Laukiniai šios rūšies atstovai nežinomi. Tai labiausiai aukštikalninė Peru ir Bolivijos miltinė kultūra, auginama ir 4000 m aukštyje. Dėl prisitaikymo augti šaltame sausame klimate ir puikių maistinių savybių laikoma vertingu maistiniu augalu šaltiems sausiems kraštams, kur kitų grūdinių kultūrų nepavyksta auginti.
1983 m. nesėkmingai bandyta auginti bolivinę balandą Kolorado (JAV) žemės ūkyje. Bandymai parodė, kad ši balanda deri tik 2-3 km aukštyje.

Naudojimas

Iš sėklų daro košes, lapus naudoja sriuboms. Inkų imperijos laikais bolivinė balanda buvo vienas svarbiausių maisto produktų inkų kariuomenei. Žygiuose inkų kareiviai valgydavo vadinamuosius „karo rutuliukus“ (angl. war balls), sudarytus iš šios balandos miltų ir taukų mišinio.
Bolivinės balandos sėklos pasižymi beveik idealia aminorūgščių proporcija, dideliu kalcio, fosforo ir geležies kiekiu. Dėl maistingumo šis augalas auginamas iki šiol. Sėklose yra 10-18 % baltymų, 4,1-8,8 % riebalų, ~60 % krakmolo, 3,4 % celiuliozės, 4,2 % pelenų. Pelenuose (nesudegančiuose likučiuose) 65 % sudaro kalis ir fosforas. Kalcio ir geležies turi gerokai daugiau negu ryžiai, kukurūzai, kviečiai ar avižos.
Daugelio bolivinės balandos rasių sėklos luobelėje turi saponinų. Anduose saponinus iš balandos sėklų išskirdavo ir naudojo kaip ploviklį skalbiniams plauti ir praustis, taip pat kaip antiseptiką odos žaizdoms. Saponiną išskirdavo mechaniškai ar skalaudami sėklas. Dabar naudojamos mechaninės šveitimo sistemos pašalina ne visus saponinus, dalis saponingų sėlenų lieka prie perispermo.
Vytautas Skuodis (1928)

Biografija

1947 m. baigė Ukmergės 1-ąją berniukų gimnaziją, tais pačiais metais įstojo į Vilniaus pedagoginį institutą, bet po 2-jų kursų perėjo į VU Gamtos fakultetą, kurį baigė 1952 m. įgydamas biologo-zoologo specialybę.
1950 m. pradėjo dirbti LMA Biologijos institute laborantu. 1951–1974 m. Kauno zoologijos muziejaus direktorius. 1974 m. paskirtas LMA Zoologijos ir parazitologijos instituto Ornitologijos laboratorijos inžinieriumi, tais pat metais paskirtas šios laboratorijos vadovu, kuriuo buvo iki 1976 m. Nuo 1977 m. vadovavo šios laboratorijos Paukščių sezoninių migracijų tyrimo grupei. 1983–1985 m. laboratorijos vyr. inžinierius. Iki 1988 m. instituto neetatinis mokslinis bendradarbis.
Tyrinėjo Lietuvos paukščius, jų migraciją. Ornitologiniais klausimais paskelbė apie 20 mokslinių straipsnių.
Jauneikių kapinynas

Tyrimai

Kapinyną, vadinamą Milžinkapiais, 1934 m. tyrė Šiaulių Aušros muziejus, tyrimų vadovas Balys Tarvydas ir 1975–1976 m. Istorijos institutas, tyrimų vadovas Adolfas Tautavičius. 1934 m. rasta 12 (iš jų 8 apardyti) mirusiųjų kapų ir 11 ugniakurų liekanų. Kapinyno teritorijoje aptikta IV a. – X a. dirbinių. 1975–1976 m. ištirta kapinyno pietinė ir pietrytinė dalis, rasti 137 V a. – VII a. ir 230 VIII a. – XI a. nedegintų mirusiųjų kapų.
Vyrai ir moterys laidoti priešingomis kryptimis. Moterų kapuose rasta ylų, peilių lenktu smaigaliu (kartais pjautuvų) ir kaplių, daug papuošalų – apgalvių, smeigtukų, apyrankių, žiedų. Vyrų kapuose buvo įmovinių kirvių, 1-2, kartais 3-4 ietys, kovos peilių, papuošalų – antkaklių, segių, masyvių apyrankių. Dauguma papuošalų žalvariniai, dalis sidabrinių ar puošti sidabro plokštele. Įkapės būdingos žiemgaliams.
1934 metų radinius saugo Šiaulių Aušros, 1975–1976 metų – Lietuvos nacionalinis muziejus.
Ružanistokas

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVI a. 8 dešimtmetyje kaime įkurtas dvaras. XVII a. viduryje gyvenvietė atiteko Švitrigailos ainiui Ščensniui Tiškevičiui (Szczęsn Tyszkiewicz), kuris buvo stalininkas Gardino kariuomenės daliniuose. 1661 m. šių žemių savininkai pastatė medinę bažnyčią. 1663 m. į gyvenvietę atvyko dominikonų vienuoliai ir tais pačiais metais gyvenvietė buvo pervadinta iš Kreivašlaičio (Krzywy Stok) į Rožiašlaitį (Różanystok). Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Gražupiai

Susisiekimas

Gražupių pagrindinis kelias yra  200  Kalvarija–Gražiškiai–Vištytis .
La Korunja

Istorija

Miestas tikriausiai atsirado dar keltų laikais. I amžiuje pr. m. e. atiteko romėnams. 1588 m. iš La Korunjos uosto į kovą su anglais išplaukė ispanų armada. 1589 m. uostą užėmė ir beveik visiškai jį sunaikino anglų jūrų piratas F. Dreikas. 1809 m. čia įvyko mūšis tarp anglų ir prancūzų, kuriame žuvo anglų generolas Dž. Muras.

Sportas

Mieste 1982 m. vyko XII pasaulio futbolo čempionatas. Žymiausias klubas RC Deportivo de La Coruña.
Garažas

Garažas (pranc. garage) – atskiras pastatas arba patalpa mechaninėms transporto priemonėms saugiai laikyti. Skiriami lengvųjų ir kitų automobilių, vienviečiai ir daugiaviečiai garažai.

Charakteristika

Garažai statomi iš įvairių medžiagų: medžio, plytų, betoninių blokų, metalo konstrukcijų. Garaže įrengiamos įprastos atveriamosios durys ar pakeliami garažo vartai, kurie uždaryti patikimai saugo patalpą nuo įsilaužimo ir vandalizmo. Garažuose dažnai, be saugomos transporto priemonės, įrengiamos buitinių rakandų padėjimo vietos, einamojo remonto įrankiai ir dirbtuvės, studijos. Garažų konstrukcija gali būti standartinė arba pastatoma pagal individualų projektą, įrengiant visus patogumus: vėdinimo, gaisrinės saugos sistemas, vandentiekį. Garažas su izoliuotomis sienomis ir stogu gali būti apšildomas įvestu šildymu. 
Garažai įrengiami po vienu stogu individualaus gyvenamojo namo dalyje, po pastoge, atskirai stovinčiame pastate, tame tarpe ir vienviečiuose geležiniuose konteineriuose. Dažniausiai jie skirti vienam ar dviems automobiliams, rečiau – trims. Daugiaviečiai garažai po vienu stogu statomi įrengiant atskirus boksus, į kuriuos transporto priemonės įvažiuoja tiesiai iš lauko arba iš vidinio koridoriaus. Kituose garažuose transporto priemonės statomos bendroje patalpoje į paženklintas parkavimo vietas. 
Dideliuose miestuose statomi daugiaaukščiai garažai, išskiriami sklypai sublokuotų garažų zonoms, kuriose susiburia savininkų kooperatyvai, bendrijos. Šiuolaikiniuose garažuose įrengiama laisvų vietų paieškos, automobilio pastatymo, nuotolinio valdymo ir kita įranga.
Pasaulis pagal Garpą (filmas)

Siužetas

Filmas atpasakoja pagrindinio veikėjo T. S. Garpo (aktorius Robin Williams) – nesantuokinio savo feministės mamos Dženės Fylds (Glenn Close) sūnaus – gyvenimą. Pagrindinės filmo temos yra tėvystė, aistra, neištikimybė ir praradimas.
Niccolo dell’Abbate

Nikolas del Abatė (it. Niccolo dell’Abbate, apie 1510−1572 m.) – XVI a. italų dailininkas manieristas ir dekoratorius iš Modenos.

Biografija

Nikolas del Abatė gimė 1509−1512 m. laikotarpyje Modenoje, Italijoje. Pirmuosius mokslus išėjo pas tėvą, kuris buvo stiukoistas. Tarnavo kariuomenėje. Modenoje buvo paveiktas Antonio Begarelli skulptūros. Pirmieji Abatės darbai datuojami 1537 m. Tai buvo kartu su dailininku Alberto Fontana atlikti darbai vietos kilmingųjų vienų rūmų fasade. 1539 m. Nikolas del Abatė atidarė nuosavą dirbtuvę Modenoje. Jis atlikinėjo daug vidaus dekoravimo darbų vietos ir apylinkių rūmuose, viešosiose vietose. Daugelis šių darbų išlikę tik fragmentiškai. 1545-47 m. Abatė atliko du svarbius užsakymus − freskas Palazzo Comunale ir altorinį ištapymą San Pietro bažnyčioje (dabar Drezdeno galerijoje). Ankstyvąjį Abatės stilių paveikė vietos Emilijos meistrai: Koredžas, Parmidžaninas, Dosas Dosis, Pordenonė. Šio periodo Abatės darbų yra Estenzės galerijoje Modenoje.
1548−1552 m. Abatė buvo Bolonijoje, kur atliko darbą Palazzo Torfanini (dabar Nacionalinėje Bolonijos pinakotekoje) ir freskas Palazzo Poggi, kurios padarė įtaką būsimai Bolonijos Karačių mokyklai. 1552 m. Prancūzijos karaliaus Pranciškaus II-ojo kvietimu išvyko į Fontenblo, kur dirbo karališkojoje pilyje Francesco Primaticcio asistentu. Pagrindinius darbus Abatė atliko pokylių salėje ir Odisėjo galerijoje (labai pažeistos būklės). Po to Abatė dirbo kituose gretimuose Prancūzijos vietose. Mirė, spėjama, 1571 m. Fontenblo. Dėl to, kad daugelis jo monumentaliųjų darbų beveik neišliko, šiuo metu Nikolas del Abatė geriausiai žinomas romantiškais peizažais. Abatė buvo reikšmingas manieristinės Pirmosios Fontenblo mokyklos dailininkas, padarė įtakos vėlesniems prancūzų menininkams.
Aušra Jurgutienė

Aušra Jurgutienė (g. 1956 m. gegužės 27 d. Vilniuje) – Lietuvos literatūros tyrinėtoja, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija

1979 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1998 m. humanitarinių mokslų daktarė.
1985–1994 m. leidyklos „Vaga“ redaktorė. Nuo 1994 m. dirba Lietuvių literatūros ir tautosakos institute. Nuo 1999 m. Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytoja, nuo 2004 m. docentė. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorė.
Sombathėjus

Istorija

Sombathėjus − seniausias Vengrijos miestas, įkurtas romėnų dar 45 pr. m. e. metais. Tuo metu jis vadinosi Savarija ir buvo Panonijos provincijos sostine. Mieste buvo pastatyta imperatoriaus rezidencija, pirtys ir amfiteatras. 458 m. Savariją sugriovė stiprus žemės drebėjimas.
Evaldas Kazlauskas

Evaldas Kazlauskas – psichologas, Vilniaus universiteto (VU) docentas.

Biografija

2001 m. baigė VU Filosofijos fakultetą, psichologijos bakalauras, klinikinės psichologijos magistras. 2006 m. VU apgynė diseraciją, socialinių mokslų (psichologijos krypties) daktaras.
Nuo 2001 iki 2003 m. Vilniaus miesto psichikos sveikatos centro psichologas, nuo 2003 m. VU Filosofijos fakulteto dėstytojas, nuo 2008 m. VU Klinikinės ir organizacinės psichologijos katedros docentas. Pagrindinė mokslinės veiklos kryptis – psichotraumatologija.
Mokslinių straipsnių ilgalaikių traumų psichologinių padarinių tematika autorius. Tarptautinio mokslo žurnalo „European Journal of Psychotraumatology" redakcinės kolegijos narys.
Alfredas Paulauskas

Biografija

1946–1952 m. studijavo Kauno politechnikos instituto (iki 1950 m. Kauno universitetas) Architektūros fakultete.
1952 m. Mokslinių restauracinių gamybinių dirbtuvių architektas projektuotojas. 1952–1957 m. Valstybinio projektavimo instituto architektas projektuotojas. 1957–1963 m. Palangos miesto vyriausiasis architektas. 1963–1965 m. Kauno statybos tresto vyriausiasis architektas. 1965–1968 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto Kauno filialo vyriausiasis architektas.
1965–1968 m., 1973–1996 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialo projektų vyr. architektas. Nuo 1991 m. individuali projektavimo įmonė, Lietuvos architektų sąjungos Kauno skyriaus pirmininkas.
Vytautas Balsys (1956)

Vytautas Balsys (g. 1956 m. lapkričio 3 d. Kaune) – lietuvių teatro ir televizijos režisierius.

Biografija

1974–1978 m. studijavo Vilniaus universitete, 1984 m. Lietuvos konservatorijoje baigė TV režisūrą, 1992 m. – Aukštuosius kino režisūros kursus (vadovas Vytautas Žalakevičius).
1984–1990 m. Kauno dramos teatro, 1990–2001 m. Lietuvos RTV Kauno programų direkcijos režisierius, nuo 2001 m. Kauno mažojo teatro meno vadovas.
Boknafjordas

Boknafjordas (norv. Boknafjorden) – Šiaurės jūros fjordas, įsiterpiantis į Norvegijos pietvakarinius krantus (Rugalandą). Ilgis 52 km, plotis iki 25 km, didžiausias gylis 917 m. Krantai daugiausia aukšti, suskaidyti, daug mažų salų. Pietiniame Boknafjordo krante įsikūręs Stavangeris.
Samuelis Boguslavas Chilinskis

Samuelis Boguslavas Chilinskis (g. apie 1631 m. Šventežeryje, Lazdijų r. – m. 1666 m. liepos 5 d. Londone, Anglija) – pirmasis Biblijos vertėjas į lietuvių kalbą, kurio vertimas buvo imtas spausdinti.
Gimė reformatų kunigo Adriano Chilinskio (1586–1656) šeimoje. Motina – lietuvė Minvydaitė iš lietuvių reformatų bajorų Minvydų giminės. Lietuvių kalbą Chilinskis mokėjo iš mažens.

Mokslai ir studijos

Mokėsi greičiausiai Kėdainiuose (1653 m. buvo Švobiškio fundacijos alumnatas Kėdainiuose). Su reformatų sinodo stipendija nuo 1654 m. studijavo teologiją Franekerio universitete (Nyderlandai), ten, be visų kitų disciplinų, mokėsi filosofijos, hebrajų kalbos, matematikos. 1655 m., sužinojęs apie karo su Rusijos kunigaikštyste pradžią, bandė grįžti iš Franekerio į namus, bet tai nepavyko, nes kelią pastojo karo frontai. Atkeliavęs iki Gdansko, gavo Lietuvos evangelikų reformatų sinodo sprendimą tęsti studijas užsienyje, tačiau lėšų joms sinodas nebeskyrė. 1657 m. kovo 31 d. rekomenduotas Franekerio universiteto rektoriaus, filosofijos daktaro, logikos profesoriaus Kristupo Munsteraus (Christhophorus Munsterus) ir bibliotekininko D. Kaldendbacho, nuvyko į Oksfordo universitetą. Nuo 1657 m. studijavo Oksforde.
Šumeno sritis

Miestai

Veneco kaimas, Virbica, Chitrino kaimas, Kaolinovas, Kaspičanas, Nikola Kozlevo kaimas, Novi Pazaras, Preslavas, Smedovas, Šumenas.
Petras Aravičius

Biografija

1907 m. baigė Suvalkų gimnaziją. 1907–1914 m. Peterburgo universiteto Fizikos-matematikos ir Teisės fakultetuose studijavo fiziką, matematiką ir teisę. Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Spalio revoliucija jį nubloškė į Sibirą.
1920 m. grįžo į Lietuvą. 1921–1926 m. Alytaus apskrities valdybos švietimo skyriaus vedėjas, 1927–1929 m. Alytaus apskrities viršininkas.  1929 m. apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordinu. 
XV Juozo Tūbelio (1929 m. rugsėjo 23 d. – 1934 m. birželio 12 d.) Ministrų kabinete vidaus reikalų ministras iki 1931 m. balandžio 1 d., kai jį pakeitė Steponas Rusteika. 1931–1940 m. Žemės banko direktorius. Lietuvių tautininkų sąjungos narys. 1941 m. birželio 14 d. sovietų valdžios ištremtas į Uralą. Sušaudytas 1942 m. rugpjūčio 25 d. Sverdlovsko srityje.
Reštas

Istorija

Nėra gerai žinoma, kada Reštas buvo įkurtas, bet rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 682 m. XVIII a. miestas buvo užimtas Petro I ir prijungtas prie Rusijos Imperijos. Dėl miesto nuolat kovojo rusai, britai ir persai. 1920–1921 m. Reštas buvo trumpai gyvavusios Persijos TSR sostine.
Užparkasiai

Aplinkinės gyvenvietės

DARBĖNAI – 4 kmVaineikiai – 4 kmKašučiaiŽiogeliaiŠukė – 3 km

Žymūs žmonės

Kaime gyvena akmens skulptoriai Laura ir Rimantas Jarošiai, įkūrę viešąją įmonę Užparkasių skulptorių dirbtuvė.