google/wiki40b huggingface dataset:
Talaso Alatau

Talaso Alatau (kirg. Талас Ала-Тоосу, kaz. Талас Алатауы) – kalnagūbris Kirgizijoje, ir pietiniame Kazachstane, Tianšanio kalnų šiaurėje. Skiria Talaso slėnį šiaurėje nuo vakarinio Tianšanio kalnagūbrių pietuose. Ilgis iš rytų į vakarus 270 km, plotis – iki 30 km. Aukštis – iki 4482 m (Manaso k.). Sudarytas daugiausia iš metamorfinių skalūnų ir granito. Būdingas aukštikalnių reljefas. Yra ledynų, kurie maitina Talaso, Pskemo upes.
Šlaituose plyti stepės, aukštikalnėse – alpinės pievos, akmenynai. Įsteigtas Aksu–Žabagli draustinis.
Benetton Formula

Istorija

Benneton grupė atėjo į Formulę 1 kaip Tyrrell Racing komandos rėmėjas 1983 m. Paskui kompanija rėmė Alfa Romeo, o nuo 1985 – Toleman komandą. 1986 m. Benetton debiutavo kaip ekipa. Iš pradžių ji naudojo BMW variklius, vėliau perėjo prie Ford.
Benetton ekipa labiausiai žinoma dėl Michaelio Schumacherio sėkmės joje, kuomet jis pelnė 19 iš 27 komandos pergalių ir laimėjo du pasaulio čempiono titulus. Po to, kai ekipa perėjo prie Renault variklių 1995 m., buvo laimėtas dar vienas konstruktorių titulas kartu su M. Schumacheriu ir Johny Herbertu. po 1995 m. sezono Schumacheris perėjo į Ferrari, o paskui jį taip pat padarė Rossas Brawnas, Nigel Stepney, Rory Byrneas ir dar 11 specialistų. Po šių įvykių Benetton daugiau nebepasiekė tokių rezultatų.

Tautybė

Benetton komanda priklausė Didžiajai Britanijai nuo 1986 iki 1995 m., vėliau iki 2001 m. Italijai, nes Benetton grupė norėjo turėti savo nacionalinę komandą Formulėje 1. Nepaisant to, komandos bazė buvo Didžiojoje Britanijoje.
Kartenos piliakalnis

Piliakalnis

Įrengtas Minijos kairiajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Iš šiaurės ir vakarų juosia Minijos, iš rytų – bevardžio upelio slėnis, pietuose yra aukštuma. Šlaitai statūs, iki 30 m aukščio. Viršutinė 6–7 m aukščio dalis statesnė, išlyginta. Aikštelė stačiakampė, 48×40 m dydžio, pailga šiaurės – pietų kryptimi. Jos pietiniame pakraštyje išliko 2 m aukščio, 30 m pločio pylimas, už kurio, piliakalnio pietinėje papėdėje, yra buvęs antrasis – 1,6 m aukščio, 11 m pločio pylimas. Juos skiria 2 m gylio, 11 m pločio ir 18 m ilgio griovys. Už antrojo pylimo yra buvęs kitas 1,5 m gylio ir 16 m pločio griovys.
Į pietus ir rytus nuo piliakalnio yra papėdės gyvenvietė.
Teritorijos plotas – 0 7 ha.
1,5 km į šiaurės rytus yra Gintarų piliakalnis, senovės gyvenvietė ir kapinynas, o už jų – Martynaičių piliakalnis. Į vakarus nuo piliakalnio stūkso Kartenos akmuo su Karvės, kitaip – Velnio pėda, vadinamas Laumės akmeniu, o už jo yra Kartenos Lurdas (manoma, įrengtas pagonių alko vietoje).

Tyrimai

1899 m. piliakalnį Kauno gubernijos archeologijos žemėlapyje pažymėjo Fiodoras Pokrovskis. XX a. pr. žvalgė Liudvikas Kšivickis, 1948 ir 1966 m. – Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto, 1956 m. – kraštotyrininkas Vladas Šaulys, 1982 m. – Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos, 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinio centro archeologai.
1995, 2012 ir 2013 m. piliakalnį ir papėdės gyvenvietę tyrinėjo Julius Kanarskas. Tyrimų metu rasta piliakalnyje stovėjusių stulpinės konstrukcijos antžeminių pastatų pėdsakų, papėdės gyvenvietėje ištirta keletas priešistorinių ugniaviečių, surinkta žalvarinių dirbinių, lipdytos keramikos lygiu ir grublėtu paviršiumi, molio tinko, titnago, degintinių kaulų fragmentų. Nustatyta, kad pagrindinis piliakalnio pylimas plūktas iš molio mažiausiai per du kartus, ankstesnio pylimo viršuje fiksuoti degėsiai.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – XIII a.

Aplinkiniai piliakalniai

Įpilties piliakalnis – 27,5 km 
 Auksūdžio piliakalnis – 20,5 km
Laivių piliakalnis – 20 km 
 Imbarės piliakalnis – 13,5 km
Gintarų piliakalnis – 3 km 
 Apuolės piliakalnis – 36 km
Rūdaičių piliakalnis – 20 km 
 Nagarbos piliakalnis – 17 km
Vėlaičių piliakalnis – 2 km 
 Gaudučių piliakalnis – 3,5 km
Kačaičių piliakalnis – 7.5 km
Lapių piliakalnis – 14 km
Korupcijos suvokimo indeksas

Metodologija

Dešimties balų sistemoje nulis reiškia absoliučią korupciją, o 10 - minimalų korupcijos lygį. Indeksas išvedamas iš keliolikos verslo atstovų ir ekspertų apklausų, atliekamų dvylikos institucijų.

Lietuvos KSI

2007 metais Lietuvai paskaičiuotas indeksas yra 4,8. Tokį indeksą Lietuva jau yra gavusi 2001, 2002, 2005 ir 2006 m. 2003 ir 2004 m. indeksas buvo atitinkamai 4,7 ir 4,6. Tarp 180 valstybių Lietuva 2007 m. užėmė 51 vietą ir pasidalino ja su Latvija, kurios KSI buvo identiškas - 4,8. 2010 m. indekse Lietuva įvertinta geriau nei kada nors iki šiol - jai skirti 5,0 balai iš 10 ir 46-oji vieta 178 šalių lentelėje.

KSI kritika

KSI kartais kritikuojamas dėl to, kad jis esą atspindi tik nedidelio visuomenės fragmento - verslininkų ir ekspertų - korupcijos suvokimą ir nėra pakankamai apibendrintas. Taip pat kritikuojama, kad indeksas atspindi tik suvokimą, o ne realią institucijų korupciją.
Iššokančioji mina

Iššokančioji mina (vok. Springmine; angl. bounding mine) – priešpėstinė skeveldrinė mina, kuri sprogsta išsviesta 0,5–1,5 m virš žemės paviršiaus. Tai padidina skeveldrų lėkimo tolį. Sprogstamąją dalį paprastai išsviedžia išmetamasis užtaisas, kartais – spyruoklė.
Pirmoji žinoma iššokančioji mina buvo Antrojo pasaulinio karo metais naudota Vokietijos S mina. Kitos valstybės (JAV, TSRS ir kt.) tokias minas ėmė gaminti nusižiūrėję nuo vokiečių. Panašias minas gamino ir Vietnamas, Kinija, Italija.
Kai kuriose JAV iššokančiose minose sprogstamoji dalis būdavo 60 mm minosvaidžio mina su specialių delstiniu sprogdikliu, kurį sužadina išmetamasis užtaisas.
Iššokančiosios minos yra sudėtingesnės už tipiškas priešpėstines minas. Jos netinka minavimui išbarstant, nes jų konstrukcija reikalauja jas įkasti į gruntą. Gali būti naudojamos kaip valdomos minos, tačiau dažnai sprogsta užkliuvus atotampą ar ūsus.
Iššokančių minų konstrukcijoje daug metalo, todėl tokias minas gana lengva aptikti metalo detektoriais. Tačiau minuojant šiomis minomis greta dažnai minuodavo ir mažametalėmis minomis, kad būtų sunkiau išminuoti.
Silvestras Urbonavičius

Biografija

1929 m. baigęs Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnaziją, įsijungė į spaudos darbą. Dirbo laikraščių „Vilniaus rytojus“, „Aidas“ redakcijose. Su kitais leido ir redagavo žurnalą „Jaunimo draugas“. 1937 m. jį uždarius, leido vienkarčius leidinius. Nuo 1959 m. dirbo žurnalo „Mūsų sodai“ redakcijoje.
Rašė literatūros, kraštotyros, Vilniaus krašto istorijos temomis, spausdino feljetonus, monologus, aprašė įvairias Vilniaus krašto vietoves.
Dafadaras

Dafadaras (angl. Daffadar, iš hindi दफ़्फ़दार , urd. دفعدار) – Britų Indijos armijos kavalerijos ir dabartinės Indijos armijos kavalerijos karinis laipsnis.
Britų Indijos kavalerijoje jis buvo lygus seržantui. Kituose daliniuose jam lygus laipsnis buvo havildaras. Skiriamasis ženklas – trys ševronai ant rankovės. Jaunesnis laipsnis – lans-dafadaras (angl. Lance Daffadar), atitinkąs kapralą.
Lenkijos Respublikos pilietybė

Dviguba pilietybė

Lenkijos teisės aktuose nėra aiškiai apibrėžta dviguba pilietybė, tačiau kitos pilietybės turėjimas yra toleruojamas. 2007 m. gruodžio mėn. priimta „Lenko korta“ suteikia tam tikras Lenkijos pilietybės teises lenkų kilmės žmonėms, kurie neturi Lenkijos pilietybės ir kurie gyvena Rytų Europoje (pvz., Ukrainoje, Baltarusijoje). „Lenko korta“ yra dalinis Lenkijos piliečio paso pakaitalas iki 1939 m. buvusiems Lenkijos piliečiams, atsidūrusiems už Lenkijos valstybės ribų. „Lenko kortos“ savininkas neprivalo būti lenku. Jis privalo būti vienos iš 15 valstybių – buvusių SSRS respublikų – pilietis. Įstatymas orientuotas tik į tas žemes, kurių Lenkija neteko 1939 m., ir į jose gyvenančius buvusius Lenkijos piliečius. Turintys „Lenko kortą“ asmenys gali laisvai dirbti Lenkijoje, bei turi kitas teises į švietimą, kultūrą, sveikatos apsaugą. Turintiems „Lenko kortą“ asmenims (ne Europos Sąjungos piliečiams) reikalinga viza įvažiuojant į Lenkijos teritoriją.
2007 metais Lenkijos Seimui buvo pateiktas naujas Pilietybės įstatymo projektas. Jis žymiai liberalizavo Lenkijos pilietybės įgijimo klausimą. 2009 m. Seimo priimta naujoji įstatymo redakcija liberalizuoja Lenkijos pilietybės įgijimo tvarką ir užtikrina neribojamą teisę į dvigubą pilietybę. Iš Lenkijos piliečio, kaip ir anksčiau, negali būti atimta Lenkijos pilietybė prieš jo valią. Norint atsisakyti pilietybės nepakanka vien prašymo, būtinas Prezidento sutikimas.
Naujausia Lenkijos pilietybės įstatymo redakcija, kuri perduota Konstitucinio teismo nagrinėjimui, skelbia, kad Lenkijos pilietis, be apribojimų gali būti ir kitos valstybės pilietis, tačiau Lenkijoje jis laikomas tik Lenkijos piliečiu. Taip pat buvo atsisakyta reikalavimo išsižadėti kitos pilietybės įgyjant Lenkijos pilietybę. Pilietybę besąlygiškai įgyja kiekvienas vaikas gimęs Lenkijos teritorijoje, o už jos ribų – jei nors vienas iš tėvų yra Lenkijos pilietis. Anksčiau įstatymas numatė, kad jeigu vaikas gimė mišrioje šeimoje, tėvai gali jam parinkti pilietybę. Nuo šiol mišrioje šeimoje gimęs vaikas automatiškai taps Lenkijos piliečiu, tačiau galės įgyti taip pat antrojo sutuoktinio pilietybę.
Naujajame įstatyme naują galią įgijo „Lenko korta“. Garantiniu raštu, kuris užtikrina Lenkijos pilietybę, tapo „Lenko korta". Pagal pilietybės įstatymo 4 skyriaus 30 straipsnio 1 punkto 7 pastraipą užsienietis „Lenko kortos" savininkas įgyja teisę į Lenkijos pilietybę, neprarasdamas turimos pilietybės, jei teisėtai mažiausiai metus nuolat gyveno Lenkijos teritorijoje. Įstatymas taip pat suteikia galimybę atkurti ir grąžinti Lenkijos pilietybę visiems jos netekusiems nuo 1920 ųjų iki 1999 metų, išskyrus asmenis, kurie II pasaulinio karo metais savanoriškai tarnavo vadinamosios Ašies valstybių kariuomenėse, kenkė arba kenkia Lenkijos valstybei.
FK Šilutė

Istorija

Klubas įsikūrė 1991 m. prie tekstilės fabriko „Drobė“. 1992 m. komanda pavadinta „Laisve“, o nuo 2003 m. vadinasi FK "Šilutė".

A lyga (2004-2008)

2004 metais komanda debiutavo aukščiausiojoje lygoje ir sugebėjo pakilti iki 6-osios vietos. 2005 m. klubas dar kartą užėmė 6 vietą. Tai geriausias pasiekimas per visą klubo istoriją.

Pirma lyga (2009-2017)

Nuo 2009 m. klubas žaidė I-os lygos pirmenybėse.

Antra lyga (nuo 2018 m.)

2018 m. klubas licencijavosi Pirmos lygos pirmenybėms, tačiau turėjo problemų su žaidėjais, todėl paskelbė, kad traukiasi iš pirmos lygos prieš pat pirmenybių pradžią. 2018 m. sezone žaidė Antros lygos, Vakarų zonoje.
2019 m. Šilutė žaidė Antros lygos, Vakarų zonoje. Sezonas buvo neprastas ir komanda liko ketvirtoje vietoje. Įspūdingiausia pergale laikomos rungtynės Šilutėje, kai 2019 m. gegužės 25 d. 7-0 buvo nugalėta Kelmės ekipa. Sezoną komanda užbaigė Kelmėje, kur dar kartą nugalėjo vietos komandą, šį sykį 6-0.

"Žemaitijos taurės" turnyras

2015 metais vykusiame futbolo turnyre „Žemaitijos taurė-2016“ „Šilutės“ komanda iškovojo pirmąją vietą A grupės varžybose, o vėliau tapo ir turnyro nugalėtojais.
Dalia Kazlauskienė

Biografija

1967–1978 m. mokėsi Viešintų vidurinėje mokykloje. 1978–1980 m. dirbo „Gimtosios žemės“ kolūkyje. 1986 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja.
1986–1990 m. buvo Anykščių poliklinikos vaikų ir paauglių profilaktinio kabineto gydytoja. 2001–2004 m. dirbo viešojoje įstaigoje „Anykščių šilelis“ poilsio namų gydytoja. Nuo 1990 m. Kurklių ambulatorijos vyriausioji gydytoja ir šeimos gydytoja.
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Anykščių rajono skyriaus narė. Nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinis Gintautas, vaikai Reda, Aivaras.
Renavo eglė

Renavo eglė (Storoji eglė) – išskirtinio storio kamieną turinti eglė, laikoma storiausia Lietuvoje. Ji auga Mažeikių rajone, Renavo kaime, apie 250 m į vakarus nuo kelio  207  Seda–Židikai . Paskelbta valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 1960 m., priskirta prie respublikinės reikšmės paminklų 1987 m., įrašyta į Valstybės saugomų gamtos paveldo objektų sąrašą 2005 m.
Renavo eglė ošia Renavo dvaro parke, Varduvos dešiniajame krante (100 m nuo pėsčiųjų tilto).  Medis aptvertas, pastatyta informacinė lenta. 1983 m. vasarą iškirsti aplinkui eglę augę mažaverčiai medžiai. Apsaugos zona apie paminklą sudaryta iš penkių metrų pločio juostos, kurios plotas 95 kv.m. 1994 m. eglę apniko kinivarpos – žievėgraužiai tipografai. Šalia augusios eglės nudžiūvo ir 1999 m. buvo nupjautos, tačiau šis gamtos paminklas puolimą atlaikė, nors medyje liko daugybė vabalų išgraužtų skylių, sakotakių liekanų.
Iki 2009 m. storiausia Lietuvos egle laikyta Gelgaudiškio miško eglė, tačiau buvo išbraukta kaip sunykęs valstybės saugomas gamtos paveldo objektas. Ji nudžiūvo, o dėl keliamo pavojaus buvo ir nupjauta. Jos apimties būta 3,35 m, aukščio – 43 m, tikslus amžius iki nudžiūvimo (suskaičiavus kamieno rieves po nukirtimo) – 155 metai.
Pelenių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 25x10 m dydžio. Šiaurės – šiaurės vakarų šlaite, 2,5 m žemiau aikštelės yra 15 m ilgio, 4 m pločio terasa, tvirtinta akmenimis. Šlaitai vidutinio statumo, 5-10 m aukščio.
Piliakalnis apaugęs pušimis.
Šiaurinėje papėdėje, 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta geležinio ietigalio su užbarzdomis viršūnė, lipdytos keramikos.

Aplinkiniai piliakalniai

Andreikėnų piliakalnis 3 kmGimžiškių piliakalnis 7 kmKuktiškių piliakalnis 3,5 kmRunionių piliakalnis 17 kmDryžių piliakalnis 9 kmVorėnų piliakalnis 2,5 kmAntaraisčių piliakalnis 3 kmBudrių piliakalnis 19 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
PFK Pirin Blagoevgrad

Istorija

Klubas įkurtas 1928 m. sujungus Ilinden Blagoevgrad ir Makedoniâ Blagoevgrad komandas. 1948–2000 metais klubas buvo iširęs, 2000 m. įsikūrė Simitlyje. Ilgą laiką tai buvo silpnesnioji miesto komanda, esanti FK Pirin Blagoevgrad klubo šešėlyje. Tačiau 2005 m. sugebėjo patekti į aukščiausiąją lygą, kurioje jau buvo ir FK Pirin. Pastarasis prasidėjus naujajam sezonui dėl licencijavimo problemų iš lygos buvo pašalintas. Tačiau 2008 m. pabaigoje, baigęs I ratą aukščiausiojoje lygoje, PFK Pirin klubas prijungtas prie istorinio FK Pirin Blagoevgrad klubo, nors buvo spėjęs patekti į taurės ketvirtfinalį.
Lampėdžių tiltas

Istorija

Tiltas pradėtas statyti 1980 m. Pirmoji jo dalis atidaryta 1995 m., antroji – 1997 m. Objekto statyba patikėta bendrai Lietuvos ir Latvijos įmonei „Viaduks“ pagal projektą, paruoštą Leningrado tiltų tyrinėjimo ir projektavimo institute „Lengiprotransmost“ (aut. Vitalijus Kisliakovas). Tiltą iškilmingai atidarė LR Prezidentas Algirdas Brazauskas. 1998 m. pavadintas ilgamečio Kelių statybos tresto valdytojo inžinieriaus Česlovo Radzinausko vardu. 2008 m. kairiajame Nemuno krante užbaigtas transporto mazgas, sujungęs tiltą su Marvelės gatve

Techniniai duomenys

Tilto ilgis – 446 m, 6 angų (42,0+63,0+3x84,0+63,0). Sunaudota 6,1 tūkst. t metalo, 19,5 tūkst. m³ gelžbetonio.

Tilto remontas

Vos 14 metų (nuo 1995 m.) po atidarymo prastovėjęs tiltas (jo rytinė pusė) pareikalavo milijoninių investicijų, nes greitai susidėvėjo dėl panaudotos netinkamos statybos technologijos ir neskaidrios darbų vykdymo eigos. 2010 m. lapkričio mėn. – 2011 m. spalio mėn. vykdytas rytų pusės tilto, kuriuo automobiliai važiuoja link magistralės  A1  Vilnius–Kaunas–Klaipėda , remontas. Jo metu sutvarkyti šalitilčio blokai, turėklai, važiuojamoji dalis. Kapitalinio remonto metu pakeista viršutinė tilto dalis, tiltas nudažytas. Darbai užtruko beveik metus, nes prasidėjo vėlai rudenį, o žiemą jie buvo pristabdyti. Darbų kaina – 7,5 mln. litų. Artimiausią sezoną planuojama tvarkyti antrąjį, vakarų pusės tiltą, kuriame bus atlikti analogiški darbai.
Birutė Raubaitė

Biografija

Mokėsi Vilniaus dramos teatro studijoje. 1942–1947 m. dirbo Šiaulių dramos teatro aktore. 1947–1952 m. Maskvos A. Lunačiarskio teatro meno institute (GITIS) lietuvių kurso sudėtyje įgijo aukštąjį teatrinį išsilavinimą. Nuo 1952 m. – Kauno valstybinio dramos teatro aktorė.
Havnar Bóltfelag (moterys)

Istorija

Moterų futbolo komanda susikūrė 1985 m. Merginos dominavo Farerų moterų futbole, 7 kartus tapo čempionėmis.
Fonvjėjus

Sportas

Fonvjėjuje pastatytas stadionas Stade Louis II, kuriame žaidžia AS Monaco FC futbolo klubas.
Druskininkų partizano J. Karnausko atminimo ženklas

Paminklas

Ženklas betoninis, tipinis, trikampis stačiasienis, su Vyčio kryžiaus siluetu viršūnėje, įmontuotas į apskritą betoninį cokolį.
Pagrindinio fasado plokštumose yra įgilintas memorialinis tekstas:

„ŠIOJE VIETOJE / 1948 08 10 ŽUVO / DAINAVO APYGARDOS / ŠARŪNO RINKTINĖS / A. JUOZAPAVIČIAUS / GRUPĖS PARTIZANAS / JUOZAS KARNAUSKAS / – NEMUNĖLIS • G. 1930 M“
Tipinio atminimo ženklo aukštis – 1,6 m.
Paminklinės teritorijos plotas – 4 m².

Istorija

Lietuvos laisvės armijos Dainavos apygardos Šarūno rinktinės A. Juozapavičiaus partizanų grupės grandies vadas Juozas Karnauskas–Nemunėlis (g. 1930 m.) 1948 m. rugpjūčio 10 d. buvo išsiųstas į Druskininkus atlikti užduotį. Grįždamas prie Nemuno ties perkėla pateko į saugumiečių pasalą. Per susišaudymą žuvo, nukovęs vieną saugumietį, o kitą sužeidęs. Jo kūnas buvo įmestas į Mergelių Akių ežerą.
Druskininkų visuomeninės organizacijos „Atmintis“, Vytautų klubo, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos ir Sąjūdžio Druskininkų skyrių iniciatyva, kartu su Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centru partizano J. Karnausko žuvimo vietoje 2002 m. rugpjūčio 11 d. buvo pastatytas tipinis atminimo ženklas (autorius – dizaineris Romas Navickas, Vilnius).
Maudžiorų kapinynas

Maudžiorų kapinynas – kapinynas Kelmės rajono savivaldybės Maudžiorų kaime (Užvenčio seniūnija), Ušnos upelio dešiniajame krante.

Tyrimai

1929 kapinyną kasinėjo matininkai, vėliau Telšių kraštotyros muziejaus archeologai: 1964, 1966 – vadovas Vitas Valatka, 1978–1980, 1983–1984 – vadovė Laimutė Valatkienė. Ištirta 2334 m², rasti 383 nedeginti ir vienas degintas kapai. Daugelis kapų apiplėšta. Įkapės – darbo įrankiai (peiliai, ylos, peikena, kirviai, verpstukas), ginklai (ietigaliai, kovos kirviai, kalavijai, pentinai), papuošalai (antkaklės, segės, smeigtukai, kaklo vėriniai, apyrankės, žiedai, antgalvio plokštelė), rasta geriamojo rago liekanų, daug keramikos. Kapai datuojami IV a. – VI a. ir VIII a. – X a. amžiais. Kapinynas naudotas ilgą laiką, priskiriamas senovės žemaičiams. Radinius saugo Žemaičių muziejus „Alka“, pavienius IX a. – XII a. – Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Šiaulių Aušros muziejus.
Zyndramas iš Maškovicės

Zyndramas iš Maškovicės (lenk. Zyndram z Maszkowic; apie 1355 – apie 1414) – XIV–XV a. Lenkijos riteris, vienas lenkų vadų Žalgirio mūšyje. Herbas – Saulė (lenk. Słońce). Zyndramas buvo Silezijos vokietis.
Zyndramas pirmą kartą paminėtas 1388 m. kaip Jasło burmistras. Jis nupirko šį postą už 100 grivnų iš Jakusz Trzop. Zyndramas taip pat buvo Lenkijos karūnos ginklininkas (kalavijanešys).
1390 m. Zyndramas dalyvavo karinėje kampanijoje prieš Vokiečių ordiną. Kitais metais jis vėl buvo pašautas karinėn tarnybon ir dalyvavo keliuose mūšiuose prieš Ordiną Lietuvoje ir šiaurės Lenkijoje.
Zyndramui buvo liepta organizuoti svarbios Kamieniec Litewski pilies (ryčiau Belovežo girios) gynybą. Galbūt po sėkmingai įvykdytos užduoties jis buvo paskirtas Jasło seniūnu.
1409 m. karalius Vladislavas II Jogaila pašaukė Zyndramą karo tarnybon, dalyvauti žygyje prieš Vokiečių ordiną. Žalgirio mūšio (1410 m.) metu Zyndramas buvo Karūnos didžiosios lauko stovyklos viršininkas ir Krokuvos vėliavos, sudarytos iš elitinių karių ir nešusios visos armijos vėliavą, vadas.
pagal Joano Longino (lot. Ioannes Longinus) „Historiæ Polonicæ“ Zyndramo vadovaujamas dalinys nukovė Teutonų vadą Ulrichą fon Jungingeną (vok. Ulrich von Jungingen). Daug metų buvo tikima, kad jis mūšyje vadovavo visai Lenkijos kariuomenei, bet neseni tyrimai atskleidė, jog šis faktas buvo Longino kronikos vertimo klaida. Zyndramo vaidmuo mūšyje aprašytas ir H. Senkevičiaus romane „Kryžiuočiai“.
Po mūšio Zyndramas grįžo į savo domeną. 1413 m. jis praplėtė savo valdą iš Przemyśl vyskupo išsinuomodamas Przesiecznica kaimą mainais į apylinkių gynybą nuo totorių ir Beskidų plėšikų.
Tiksli mirties data nėra žinoma, tačiau 1414 m. birželio 5 d. jo žmona Anna paminėta kaip „Zyndramo našlė“.
Laimutė Žūsinienė

Laimutė Žūsinienė (g. 1958 m. lapkričio 7 d.) – Lietuvos pedagogė, Alytaus raj. visuomenės veikėja.

Biografija

Alytaus raj. Punios mokyklos - daugiafunkcio centro direktorė, III vadybinė kategorija.
1995 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos Alytaus raj. skyriaus narė. Sutuoktinis Sigitas, vaikai Laura, Vilma, Liudvikas.
Senica Klavai

Istorija

Nuo XIX a. pabaigos kaimas priklausė Senicos bajorkaimiui, Dmochi Glinkų valsčiui, Čiževo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapijai. 1827 m. kaime buvo 2 namai ir 11 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 9 namai ir 59 gyventojai, iš kurių 27 vyrai ir 32 moterys.
Aleksejus Čistiakovas

Biografija

Nuo 1927 m. VKP(b) narys. 1945–1950 m. LKP(b) Vilniaus miesto komiteto I-asis sekretorius. 1950–1958 m. LTSR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas. 1958–1965 m. Lietuvos ekonominio-administracinio rajono Liaudies ūkio tarybos pirmininko pavaduotojas. 1949 m. vasario mėn. – 1952 m. rugsėjo mėn. LKP(b) CK biuro narys. 1947–1963 m. LTSR AT deputatas, 1947–1951 m. LTSR AT prezidiumo narys.
Investicinis fondas

Fondo turtas

Investicijų fondo turtas – daugelio investuotojų pinigai, kuriuos valdymo įmonė pagal nustatytą strategiją investuoja į akcijas, obligacijas, pinigų rinkos priemones, kitus vertybinius popierius ar jų derinius. Investicijų fondo turtą gali sudaryti ir nekilnojamojo turto objektai, taurieji metalai ar bet koks kitas vertę turintis turtas. Tačiau dažniausiai investicijų fondai investuoja į minėtus vertybinius popierius. Nuosavybės teises į dalį fondo turto investuotojas įgyja nusipirkęs investicijų fondo vienetų arba fondo akcijų tokiuose fonduose, kurie veikia kaip akcininkams priklausančios bendrovės. Sudarydamas fondo vienetų pirkimo sandorį, investuotojas perduoda lėšas valdymo įmonei, kad ši juos investuotų. Oficialiuose dokumentuose investicijų fondai dažnai vadinami kolektyvinio investavimo subjektais.

Verslas

Verstis investicinių fondų valdymu turi teisę tik tam tikros formos bendrovė (Lietuvoje – uždaroji akcinė bendrovė arba akcinė bendrovė), turinti (Lietuvoje – Vertybinių popierių komisijos) išduotą valdymo įmonės veiklos licenciją. Tokią licenciją turinti bendrovė vadinama valdymo įmone. Tokios valdymo įmonės turi teisę savo pavadinime ir reklamoje vartoti žodžius „investicinių fondų valdymo įmonė“ ar kitokius šių žodžių junginius arba jų vedinius.

Palyginamasis indeksas

Palyginamasis indeksas – rodiklis, su kuriuo lyginami investicijų fondų veiklos rezultatai. Pavyzdžiui, akcijų investicijų fondo vieneto vertės pokytis turėtų būti lyginamas su atitinkamos rinkos akcijų indeksu. Fondų valdytojai lyginamuosius indeksus pasirenka atsižvelgdami į fondo rūšį, investavimo strategiją, tikslus, geografinį ir sektorinį investicijų paskirstymą. Būtent palyginamasis indeksas parodo, kaip keičiasi investicinė fondo aplinka, kurioje jis veikia.
Digora

Istorija

1852 m. įkurtas Novochristianovskojės aūlas. 1934 m. gyvenvietė pervadinta į Digorą. Miestu tapo 1964 m.
Laikas gyventi ir laikas mirti

Laikas gyventi ir laikas mirti (vok. Zeit zu leben und Zeit zu sterben) – vokiečių rašytojo E. M. Remarko romanas apie gyvenimą mažame miestelyje, karo metu Vokietijoje.