google/wiki40b huggingface dataset:
Rumbonių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Nemuno kairiajame ir Pilupio dešiniajame krante esančiame kranto kyšulyje. Aikštelė ovali, pailga vakarų – rytų kryptimi, 10x9 m dydžio, iš visų pusių buvusi apjuosta pylimu, jos šiaurinį kraštą su čia buvusiu pylimu nuplovė Pilupis. Dabar likusi pylimo dalis aikštelę juosia iš rytų, pietų ir vakarų. Pylimas yra 1,5 m aukščio pietuose ir 4,5 m aukščio vakaruose, 7 m pločio pietuose ir 20 m pločio vakaruose. Rytinė jo dalis iki 2,5 m aukštesnė, žiūrint iš šono piliakalniui suteikia balno siluetą. Vakarinėje pašlaitėje iškastas 4 m pločio, 0,8 m gylio (dabar jis išplatintas iki 15 m pločio, 2 m gylio) griovys. Šiaurės rytų šlaite, 10 m žemiau aikštelės yra terasa – nepanaudota aukštumos kyšulio dalis. Šlaitai statūs, 12–30 m aukščio. Aikštelė dirvonuoja, šiaurinis šlaitas apaugęs krūmais. Piliakalnis pradėtas tvarkyti: nuo didžiosios jo dalies nukirsti krūmai, vakarų pusėje įrengti laiptai. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 28800 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas: 5000 m².

Gyvenvietė

Rytų, pietų ir vakarų papėdėse 1 ha plote yra I tūkstantmečio – II tūkstantmečio pradžios papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1969 m. Iki 0,8 m storio kultūriniame sluoksnyje rasta brūkšniuotos, grublėtos ir žiestos keramikos, židinys.

Aplinkiniai piliakalniai

Margaravos piliakalnis 4 kmPunios piliakalnis 5 kmGerulių piliakalnis 14 kmKieliško piliakalnis 11 kmKružiūnų piliakalnis 6 kmAniškio piliakalnis 13 kmAlytaus piliakalnis 8 kmBazorų piliakalnis 7,5 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Gabrieliškis

Istorija

1711 m. minimas Skiemonių krikšto metrikų knygoje. Ten pat tas kaimas 1737 m. užrašytas dviem vardais: Gečionys, kitaip Gabrieliškis.
Juozas Kasputis

Juozas Kasputis (1867 m. balandžio 13 d. Šiaurikiai, Gaurės valsčius – 1943 m. vasario 11 d. Užakmeniai, Eržvilko valsčius, palaidotas Jurbarke) – Lietuvos knygnešys.

Biografija

Batsiuvys. Apie 1891 m. pradėjo platinti draudžiamąją lietuvišką spaudą Raseinių, Šiaulių ir Panevėžio apskrityse. 1894 m. birželio 3 d. jį ir R. Breckį, grįžtančius iš Mažosios Lietuvos, Jurbarko muitinės apygardoje sulaikė pasienio sargybiniai. Rasti 8 ryšuliai su 266 leidiniais. Nuo 1895 m. kovo 20 d. taikytas kardomasis areštas Kaune. 1895 m. spalio 4 d. caro Nikolajaus II paliepimu nubaustas 5 m. tremties į Archangelsko guberniją. Grįžęs toliau gabeno spaudą iš Mažosios Lietuvos, buvo emigravęs į JAV.
Ankstyvoji dirvabudė

Išvaizda

Kepurėlė (3–6 cm skersmens), jaunų vaisiakūnių plona, nemėsinga, iš pradžių pusiau apvali, vėliau paplokščia, su plačiu gūbreliu. Luobelė lygi blizganti,gelsva, balta, baltintos kavos spalvos, lygi arba smulkiai plaušuota, kraštai su apvalkalo liekanomis.Lakšteliai pilkšvi, senų grybų rausvi, violetiškai rusvi, tankūs, iki 1 cm pločio, priaugtiniai. Kotas 4–6 cm (kartais 5 – 10 cm)ilgio, 0,5 – 1 cm storio, labai laibas cilindriškas, iš pradžių pilnaviduris, vėliau tuščiaviduris, ties pagrindu nežymiai storėjantis. Odiškas, balsvos spalvos, paprastai greit nukrintantis rinkis juosia viršutinę koto dalį; aukščiau rinkio kotas baltas, žemiau jo pilkai rusvas, su apnašu, pagrindas su vegetatyvinės grybienos gijelėmis. Kepurėlės trama balta, minkšta plaušinga, miltų kvapo ir kartoko skonio, o koto trama gelsva, sultinga, kartoko skonio. Sporos pilkai rusvos 9-13x5-6 μm.
Spalvos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo balsvos iki geltonos iki ochros geltonumo. Lakšteliai ilgai būna balsvi, rausvai rudi.

Augavietė

Šis grybas dažnai sutinkamas lapuočių ir mišriuosiuose miškuose, parkuose, soduose, žolėtose vietose, pavieniui arba grupelėmis.
Sezonas: gegužė–birželis
Panašios rūšys: Kietoji dirvabudė (Agrocybe dura)
Astrachanės srities herbas

Amūro srities herbas – oficialus Rusijos Federacijos Astrachanės srities simbolis, priimtas 2001 m. gruodžio 17 d.

Herbo aprašas

Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Žydrame lauke – auksinė karūna iš žiedo su trimis matomais lapiškais dantimis ir tarp jų einančiais perlais nusegiotais lankais, viršuje sujungtais auksiniu rutuliu su auksiniu kryžiumi. Karūnos viduje – žalia kepurė. Po karūna smaigaliu priekin (į heraldiškai kairią pusę), ašmenimis žemyn nukreiptas rytietiškas kardas sidabrine platėjančia geležte ir auksiniu efesu (rankena ir skersiniu).
Virš skydo karališka karūna – vadinamoji Astrachanės kepurė.
Regina Zita Viškelienė

Biografija

2003 m. Panevėžio rajono savivaldybės kontrolierė, Savivaldybių kontrolierių asociacijos narė.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 1999 m. Naujosios sąjungos narė, Panevėžio rajono skyriaus pirmininkė, NS tarybos narė.
1990–1995 m. Panevėžio rajono tarybos deputatė, 1995–1997 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narė.
Krivulė (žurnalas)

Istorija

Leido Lietuvos telegramų agentūra ELTA, nuo 1924 m. liepos mėn. – Kazys Puida. Ėjo kartą per mėnesį, nuo 1925 m. Nr. 3 – dukart per mėnesį, nuo Nr. 13 – savaitinis žurnalas. Spausdino D. Hakebeilio spaustuvė Berlyne, nuo 1924 m. – Raidės spaustuvė Kaune. Išėjo 34 numeriai. Dalis teksto leista kaip savaitinis iliustruotas dienraščio Lietuva priedas „Krivulė“. Šio tapataus leidinio 1925 m. išleista 22 numeriai.
Svarstė literatūros, meno, kultūros, istorijos klausimus, spausdino lietuvių kultūros atstovų darbus. Bendradarbiavo Vytautas Bičiūnas, Bronė Buivydaitė, Vaclovas Biržiška, Karolis Dineika, Augustinas Gricius, Kazys Inčiūra, Augustinas Janulaitis, Faustas Kirša, Vincas Mykolaitis-Putinas, Ona Pleirytė-Puidienė, Juozas Tumas-Vaižgantas, Petras Vaičiūnas, Antanas Vaičiulaitis ir kt.
Redaktorius Kazys Puida.
Nuo 1969 m. Vokietijoje, Memingene leistas informacinis žurnalas „Krivūlė“
Švenčionėlių Dievo Motinos Kazanės Ikonos cerkvė

Istorija

Švenčionėlių Dievo Motinos Kazanės Ikonos cerkvė buvo stačiatikių parapijos filijinė bažnyčia. Lietuvoje įsitvirtinus sovietinei valdžiai, parapijos veikla buvo sustabdyta, tačiau stačiatikių maldos namai, priskirti Švenčionių Švč. Trejybės parapijai, toliau veikė. Čia pamaldas pravesdavo Švenčionių šventikas Aleksandras Daniluškinas. 1960-aisiais metais SSRS sustiprėjus bažnyčios persekiojimui, vietos valdžiai netiko, kad cerkvė stovėjo šalia mokyklos, o tai prieštaravo sovietinei ideologijai. Tai buvo priežastis, dėl kurios Švenčionėliuose buvo uždaryta cerkvė.
Švenčionėlių gyventojai savo atmintyje išsaugojo tų dienų įvykius, kai nuo bažnyčios kupolų buvo nukelti kryžiai. Buvo kalbama, kad šventovės išniekinimo dalyviai vėliau gyvenime patyrė tragiškus likimus. Cerkvės patalpos dar ilgą laiką buvo naudojamos ūkio reikmėms, laikui bėgant statinys nyko. 1972 m., vietos valdžios institucijų leidimu, šventykla buvo visiškai nugriauta, ikonostasas perduotas Švenčionių cerkvei. Iš turimų tinkamų statybinių medžiagų buvo pastatytas privatus namas ir ūkinis pastatas, nors pagal bažnyčios taisykles, po bažnyčios griovimo likusios tinkamos statybinės medžiagos galėjo būti naudojamos naujos bažnyčios statybai arba turėjo būti sunaikintos. Matyt, neatsitiktinai ūkinis pastatas sudegė, jo savininkas mirė, o pastatytame name ilgą laiką niekas nebegyveno.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę, 1990–ųjų pradžioje vietos tikintieji buvusios cerkvės kontūrus pažymėjo atvežtais pamatų blokais, padarė takus, pasodino gėlyną, o altoriaus vietoje pastatė medinį kryžių, kurį pašventino tėvas Josifas Zeteišvilis. Praėjus dešimtmečiui reikėjo pakeisti seną kryžių. Tuo tikslu tikintieji surinko lėšas (katalikai taip pat prisidėjo) pastatyti naujam kryžiui su Nukryžiuotoju. Jo pašventinimo ritualą 2003 m. rugsėjo 21 d. atliko Švenčionių Švč. Trejybės cerkvės šventikas Dmitrijus Šliachtenka per Švč. Dievo Motinos pagerbimo šventę.

Architektūra

Stačiatikių cerkvė Švenčionėliuose stovėjo medinė, netaisyklingo stačiakampio plano, su dviem iškiliais bokštais, kurie baigėsi kupolais su ant jų stovinčiais kryžiais. Abu bokštai iš pažiūros atrodė lyg ir vienodi, bet juose esantys langai buvo skirtingi. Kitoje kelio pusėje stovėjo cerkvei priklausęs erdvus medinis gyvenamasis namas su ūkiniais pastatais. Jis buvo skirtas cerkvę aptarnaujančiam personalui: dvasininkui, psalmių giedotojai, valytojai, sargui.
Encyclopédie Hachette Multimédia

Encyclopédie Hachette Multimédia – visuotinė enciklopedija prancūzų kalba.

Formos

CD, DVD ir internetinė versija.
CD-ROM ir DVD-ROM leidimai 2005 pritaikyti Windows, Mac OS bei Linux operacinėms sistemoms.

Apimtis

50 000 straipsnių, 8 000 nuotraukų, vaizdo, garso įrašų, animacijų, dainų, dokumentų; 3 000 internetinių nuorodų.
Kartu enciklopedijoje yra ir integruotas žodynas – bendra apimtis siekia 66 000 terminų. Yra konjugacijos lentelė, iš viso – apie 5 000 veiksmažodžių (su asmenuotėmis).
Santa Barbara (Hondūras)

Istorija

Santa Barbara įkurta 1761 m. Miesto statusą įgijo 1818 m.
Vaida Gazdziauskienė

Biografija

1994 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, inžinierė ekonomistė.
1998 m. V. Gadziauskienės personalinės įmonės vadovė, 2000 m. Lazdijų rajono savivaldybės administracijos Lazdijų miesto seniūnijos seniūnė. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narė.
Naujosios sąjungos Lazdijų rajono skyriaus narė. 2000–2001 m., 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narė. 
Lazdijų miesto seniūnijos bendruomenės komiteto pirmininkė.
Sutuoktinis Algimantas, vaikai Greta, Jonas.
Rimas Stankūnas

Biografija

1988 m. baigė Raseinių rajono Betygalos Maironio vidurinę mokyklą. 1993 m. baigė Kauno technologijos universiteto Mechanikos fakultetą, inžinierius mechanikas, įgijo bakalauro laipsnį. 1999–2001 m. studijavo Kauno technologijos universiteto Socialinių mokslų fakultete, įgijo viešojo administravimo magistro laipsnį. 2003 m. tobulinosi Danijos energetikos agentūroje.
1994–1997 m. – Raseinių rajono Betygalos seniūnijos seniūnas. 1997–2000 m. – Raseinių rajono savivaldybės meras. 2001 m. Energetikos mokymo centre buvo atsakingas už katilinių šilumos ūkį. Nuo 2001 m. – UAB „Raseinių šilumos tinklai“ Gamybinio techninio skyriaus inžinierius.
1996 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių), nuo 2002 m. Krikščionių konservatorių socialinės sąjungos narys.
1997–2003 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys.
Aguonų vyniotinis

Aguonų vyniotinis – tradicinis lietuvių, taip pat lenkų ir kroatų kepinys, paprastai kepamas Kalėdų ir Velykų proga. Daromas iškočiojant tešlą ir ją padengiant įdaru, kurį sudaro trintos aguonos, razinos, taip pat gali būti dedama apelsino žievelių, riešutų (graikiškų, migdolų), sviesto, pieno. Tada tešla susukama, ir kepinys kepamas orkaitėje. Gali būti apibarstomas cukraus pudra arba apšlakstomas citrinos sultimis.
Panašiai gaminamas ir varškės vyniotinis.
Abu l-Rabija Suleimanas

Istorija

1310 m. vykdamas slopinti sukilimo Tazoje Abu l-Rabija Suleimanas mirė nuo ligos.
Valdas Bugelevičius

Valdas Bugelevičius (g. 1958 m. Kaune) – teisininkas, teisėjas, buvęs Vilniaus m. 1-ojo apylinkės teismo pirmininkas, Lietuvos TSR generalinės prokuratūros prokuroras.

Biografija

1976 m. baigė Kauno m. 29-ąją vid. mokyklą, 1984 m. – teisę Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1984 m. rugpjūčio mėn. Švenčionių rajono prokuratūros prokuroro vyresnysis padėjėjas, nuo 1988 m. vasario mėn. iki 1990 m. gruodžio mėn. Lietuvos Respublikos generalinės prokuratūros Įstatymų laikymosi pataisos darbų įstaigose priežiūros skyriaus prokuroras.
Nuo 1991 m. sausio mėn. Vilniaus rajono apylinkės teismo teisėjas, nuo 1992 m. kovo mėn. teismo pirmininkas, nuo 1999 m. birželio mėn. iki 2009 m. birželio mėn. Vilniaus m. 1-ojo apylinkės teismo pirmininkas, nuo 2009 m. birželio mėn. to paties teismo teisėjas (naujasis pirmininkas – Stanislovas Juocevičius).
Moka rusų, lenkų bei anglų kalbas.
Robert Neddermeyer

Robert Neddermeyer (1887 m. balandžio 3 d. Altonoje – 1965 m. spalio 18 d. Potsdame) – Vokietijos komunistinio judėjimo veikėjas.

Biografija

1924–1928 m. Vokietijos Reichstago, 1928–1933 m. Prūsijos landtago deputatas. 1929–1932 m. redagavo laikraštį „Dorfzeitung“. 1929–1933 m. žurnalo „Balsas“ ir 1930–1933 m. laikraščio „Unzer emes“ oficialus redaktorius ir leidėjas. 1933–1936 m. ir 1944 m. kalintas. 1945 m. Lėbenvaldės meras, 1945–1947 m. Niederbarnimo ir Barnau rajonų administratorius. 1947–1948 m. Potsdamo apygardos valstiečių kooperatyvo pirmininkas. 1948–1952 m. Brandenburgo landtago deputatas. 1952 m. Potsdamo miesto tarybos narys.
Nauja lietuviška ceitunga

Nauja lietuviška ceitunga (Nauja lietuwiszka ceitunga, išleidžiama broliams lituwininkams ant naudos ir pasimokinimo) – laikraštis, ėjęs 1890–1923 m. Tilžėje.

Istorija

Leido Mikelis Kiošis, ėjo 2-3 kartus per savaitę. Spausdino O. Mauderodės spaustuvė Tilžėje. Leido priedus: „Burtinyčios prie Nr. NLC“, „Kaimynai“, „Laukininkas“, „Numučytojų knygelės“, „Pridėjimas NLC“, „Trumpas Mišios pridėjimas prie NLC“ ir kt.
Informavo apie įvykius Klaipėdos krašte, Vokietijoje, Didžiojoje Lietuvoje, rašė apie Vokietijos ekonominį, politinį gyvenimą, skelbė straipsnius ūkininkavimo, žemdirbystės, prekybos klausimais, propagavo vokišką tvarką ir politiką, spausdino politines karikatūras.
Redagavo Mikelis Kiošis.
Kardalapio garbenio augavietė

Kardalapio garbenio augavietė – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Vilniaus miesto pietvakariuose, Aukštuosiuose Paneriuose, apie 2 km į pietryčius nuo Panerių geležinkelio stoties. Kardalapio garbenio augavietės teritorija užima 8,54 ha kvadrato formos miškingą plotą, kuris driekiasi tarp Raistelių miško parko ir Juodšilių gatvės. Ši teritorija priklauso Panerių girininkijai (22 kv. 9, 25, 26 sklypai), patenka į Vokės senslėnio šlaitų geomorfologinio draustinio ribas.
Kardalapis garbenis Lietuvoje gana retas augalas, yra įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Tai 15-50 cm aukščio žolinis žydintis augalas, priklausantis gegužraibinių (Ochidaceae) šeimai. Siekiant išsaugoti šią rūšį, jo augavietė paskelbta saugoma Vilniaus miesto tarybos 1996 m. gegužės 29 d. sprendimu Nr. 129.
Petras Gerulis

Petras Gerulis (1889 m. rugpjūčio 15 d. prie Alksnėnų, Vilkaviškio apskritis – 1966 m. gegužės 10 d., Kaune) – literatūros kritikas, tautosakininkas.

Biografija

Mokėsi Pilviškių pradinėje mokykloje ir Marijampolės gimnazijoje. 1907 m. įstojo į Seinų kunigų seminariją, iš kurios 1911 m. buvo pašalintas. 1911-1912 m. Fribūro universitete studijavo vokiečių ir prancūzų literatūrą.
1910-1912 m. aktyviai pasireiškė literatūros kritikoje, slapyvardžiu Kragas rašydamas į „Draugiją“ ir „Ateitį“. 1914 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę, po Pirmojo pasaulinio karo liko gyventi Moldavijoje ir į Lietuvą grįžo tik 1948 m. Buvo pradėjęs rašyti savo autobiografiją, bet nebespėjo užbaigti.
Dastakertas

Istorija

Pirmą kartą paminėtas XII amžiuje, kaip mažas kaimelis. Dastakertas įkurtas 1951 m. Tais pačiais metais gavo miesto statutą. 1952 m. šalia miestelio įkurta vario-molibdeno gamykla. 1968 m. miestelio gyventojų skaičius siekė 4000.
Erkki Aaltonen

Erkis Altonenas (suom. Erkki Aaltonen, g. 1910 m. rugpjūčio 17 d. Hameenlinoje – m. 1990 m. kovo 8 d. Helsinkyje) – suomių kompozitorius, smuikininkas, dirigentas.
Nuo 1935 m. griežė įvairiuose orkestruose, vėliau vadovavo simfoniniam ir kameriniams orkestrams. 1947 m. baigė Helsinkio J. Sibelijaus muzikos akademiją. Stažavo Didžiojoje Britanijoje, Italijoje, Čekoslovakijoje, Rumunijoje. 1958 tapo Kuteno choro vadovu. Kūrybos pagrindinė sritis – instrumentinė muzika. Atliko kompozicijų su Väinö Raitio ir Selimu Palmgrenu (Selim Palmgren). Sukūrė baletų, 5 simfonijas (1947–1964; antroji Hirosima 1949 m., 2 koncertus fortepijonui ir orkestrui, chorų, romansų, kino filmų muzikos.
Korėjietiški siaubo filmai

Korėjietiški siaubo filmai, dar vadinami K-Horror – Pietų Korėjos kino siaubo filmai. Dažniausiai taip vadinamas po 1990 m. susiformavęs korėjietiškas siaubo filmų požanris, tačiau apskritai siaubo filmai Korėjoje buvo kuriami nuo pat kino šalyje atsiradimo.
Korėjietiški siaubo filmai turi daug panašumų su J-Horror – japoniškų siaubo filmų požanriu. Skirtingai nei Vakaruose, čia siaubo atmosfera rečiau kuriama žiauriais žudynių ar kankinimų vaizdas, dažniau - subtilesnėmis psichologinėmis priemonėmis. Tai nereiškia, kad žiaurių vaizdų nebūna, tiesiog jie nėra pagrindinis akcentas.
Kaip ir japoniškuose siaubo filmuose, populiarus moters vaiduoklio motyvas. Jis sutinkamas daugelyje garsių korėjietiškų siaubo filmų: „Šnabždančiuose koridoriuose“ (1998), „Blogojoje dvynėje“, „Dviejų seserų istorijoje“ ir kitur.
Imantas Jonas Kazakevičius

Biografija

Nemunėlio Radviliškio pagrindinės mokyklos mokytojas, direktorius.
1994 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Biržų rajono skyriaus narys. 1997 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.
Plutonas (nykštukinė planeta)

Atradimas

1840 m., naudodamas Niutono mechanikos dėsnį, Urbain Le Verrier nustatė tada dar neatrastų planetų pozicijas. Išanalizavęs Neptūną, jis pastebėjo, kad jo orbitą veikia dar kažkas. Tokios pastabos XIX a. paskatino astronomus spėlioti, kad Neptūno orbitą trikdo ne tik Uranas, bet ir kita planeta. 1894 metais pradėtas plataus masto projektas, kurio metu ieškota galima devintoji planeta, kuri tuomet vadinosi „Planeta X“. Iki 1909 m. Lowell ir William H. Pickering pasiūlė keletą tokios planetos galimų dangaus koordinačių. Lowell ir jo observatorija vykdė savo paieškas iki pat savo mirties 1916 metais, tačiau nesėkmingai.
„Planetos X“ paieška nebuvo atnaujinta iki 1929 m., kai Lowell observatorijos direktorius Vesto Melvin Slipher pateikė Planetos X buvimo vietą Klaidui Tombo (Clyde Tombaugh), kuris ką tik atvyko į Lowell observatoriją.
Klaido Tombo (Clyde Tombaugh) užduotis buvo sistemingai fotografuoti nakties dangų kas dvi savaites po dvi nuotraukas, tada išnagrinėti kiekvieną porą ir nustatyti, ar objektai pakeitė vietas. 1930 m. vasario 18 d., po beveik metų paieškos, Tombaugh pastebėjo pajudėjusį objektą nuotraukose, kurios buvo darytos sausio 23 d. ir tų pačių metų sausio 29 dieną. Mažesnės kokybės nuotrauka, daryta sausio 21 d., leido patvirtinti judėjimą. Paskelbus naujieną, gauta patvirtinančių atradimą papildomų nuotraukų. Taigi 1930 m. vasario 18 d. Klaidas Tombo (Clyde Tombaugh) atrado Plutoną Louelo observatorijoje (Lowell Observatory), Arizonoje. 1930 m. gegužės 1 d. planeta pavadinta romėnų mitologijos požemio dievo vardu.

Struktūra

„Hubble“ teleskopo duomenimis, Plutono tankis turėtų būti tarp 1,8 ir 2,1 g/cm³, o tai rodo, kad jo vidaus sudėtį sudaro maždaug 50-70 proc. uolienos ir 30-50 proc. ledo masės. Mokslininkai mano, kad Plutonas turi uolienos šerdį, apgaubtą ledo apsiaustu. Ledo masės skersmuo turėtų būti apie 1700 km, 70% Plutono skersmens.

Tyrimai

2006 m. sausio 19 d. iš Kanaveralo kyšulio NASA paleido New Horizons kosminį zondą. Pasiekus Plutoną, buvo tiriamas jo paviršius, atmosfera, magnetinis laukas ir kitos planetos savybės. Kosminis zondas taip pat ištirs Charoną ir neseniai atrastus naujus Plutono palydovus. „New Horizons“ arčiausiai Plutono paviršiaus sėkmingai praskriejo 2015 m. liepos 14 d.
2007 m. vasario 28 d. New Horizons praskriejo pro Jupiterio orbitą. Praskriejant pro jį buvo atlikti planetos ir jos palydovų tyrimai bei pasinaudota Jupiterio gravitacija greičio padidinimui. Saturno orbitą zondas peržengė 2008 m. birželio 8 d., Urano – 2011 m. kovo 18 d., Neptūno 2014 m. rugpjūčio 25 d.
2015 m. liepos 13 d., dieną prieš arčiausią praskriejimą, „New Horizons“ instrumentais išmatuotas naujas Plutono skersmuo – jis siekia 2370 (± 20 km). Liepos 14 d. „New Horizons“ tapo pirmuoju žmogaus sukurtu aparatu priartėjusiu prie šio kosminio objekto. Arčiausio praskriejimo momentu erdvėlaivis buvo 12 500  km nuo planetos paviršiaus. Jis atliko įvairius matavimus ir nuotraukas tiek Plutono, tiek jo mėnulių. Skaičiuojama, kad visų duomenų parsiuntimas į Žemę užtruks 16 mėnesių.
Pavelas Rubinas

Biografija

1963 metais baigė studijas Vilniaus elektromechanikos technikume. 
Nuo 1970 m.  Vilniaus miesto šachmatų ir šaškių sporto mokyklos (iki 1991 metų – Vilniaus olimpinio rezervo specializuotoji šachmatų ir šaškių sporto mokykla) treneris. Tarp auklėtinių – Jelizaveta Potapova, korespondencinių šachmatų Pasaulio moterų olimpiados laimėtoja (2006 m.).
Ibutoniai

Istorija

Kaime rasta III–IV a. antkaklė kūginiais galais, XVII a. monetų.

Aplinkinės gyvenvietės

Devynduoniai – 4 km
ŽIBARTONIAIKREKENAVA – 8,5 km
Miegėnai – 4 km
Paberžė – 0,5 km
Anafilaksinis šokas

Anafilaksinis šokas (gr. ana – prieš, phylaxis – apsauga) – tai ūmi, gyvybei pavojinga sisteminė alergenui įjautrinto organizmo reakcija į pakartotinai patekusį tą patį alergeną.
Ūminės alerginės reakcijos metu įvyksta putliųjų ląstelių ir bazofilų degranuliacija, stimuliuota alergeno - antikūno (imunoglobulino E) komplekso, sensibilizuotame organizme. Pacientas, kuriam įvyko anafilaksinė reakcija, praeityje turėjo kontaktuoti su reakciją sukėlusia medžiaga. Anafilaksinis šokas yra sunkiausia anafilaksijos forma, kuriai būdinga hipotenzija (sistolinis arterinis kraujospūdis < 90 mmHg arba jis sumažėja 40 mmHg ir daugiau), pasireiškianti organų disfunkcija ir hipoperfuzija.

Gydymas

Anafilaksinis šokas pavojingas gyvybei, todėl jo ištiktam žmogui būtina medikų pagalba. Pirmoji pagalba šoko ištiktam žmogui yra kontakto su alergenu nutraukimas ir viena ampulė 0,1 % adrenalino tirpalo injekcija. Jei šoką sukėlė vabzdžio įgėlimas, virš įkandimo vietos reikia užveržti galūnę arba tą vietą šaldyti. Jei alergenas pateko į skrandį, reikia sukelti vėmimą.
Ljungskile SK

Istorija

Klubas įkurtas 1926 m. Žymiausias klubo kilimas buvo užfiksuotas nuo 1990 iki 1997 metų. 1990 m. Ljungskile SK žaidė "Division 5" pirmenybėse ir kas metai pakildavo į aukštesnes lygas. Iškopė į "Division 4", paskui "Division 3", toliau į "Division 2", pakilo į "Division 1" ir galiausiai debiutavo elito lygoje Allsvenskan 1997-aisias metais.
1997 m. klubą pradėjo remti maudymosi kostiumėlių gamintojai Panos Emporio ir žaidė pasikeitę klubo pavadinimą kaip Panos Ljungskile SK. Sezonas susiklostė nesėkmingai ir klubas iškrito į žemesnį lygmenį. 2000 m. iškopė į antros pakopos pirmenybes, tačiau iškirto.
2007 m. klubas Superettan užėmė antrą vietą ir po iklgų metų grįžo į elito lygą.
2008 m. Allsvenskan pirmenybėse liko 14 vietoje ir iškrito į Superettan, kur žaidė nuo 2009 metų, o 2016 liko 15 ir krito į žemesnį lygmenį.
Daugiametė klėstenė

Ekologija

Auga smėlynuose, kopose, sausuose šlaituose ir miškuose, pamiškėse, pakelėse. Mėgsta nederlingus, rūgščius smėlio ir žvyro dirvožemius. Dažniausiai auga kartu su aitriuoju šiloku (Sedum acre), smiltyniniu šepetuku (Corynephorus canescens).
Augalas yra pagrindinis lenkinio košenilio (Porphyrophora polonica), kurio lervos parazituoja šaknis, šeimininkas.

Biologija

Tai daugiametis, 5-15 cm aukščio, pilkai žalias puskrūmis. Stiebas išsikerojęs nuo pat sumedėjusio pagrindo, jo apatinė dalis kartais raudona, ant jos matomos nudžiūvusių lapų liekanos. Lapai yliški, priešiniai, jų pamatinės dalys suaugusios, pažastyse išauga trumpos, lapuotos šakelės.
Žiedynai gana tankūs, dvistypiai. Žiedai susitelkę į kamuolėlius, smulkūs, 3,5-4,5 pločio, bekočiai, žalsvi, penkianariai. Pažiedės ilgesnės už žiedus. Vainikėlio nėra. Taurėlapiai buki, su plačiais baltais plėveliniais pakraščiais, kurie vaisiams išaugus susiglaudžia. Kuokelių paprastai dešimt, jų ilgis maždaug toks pat, kaip taurelės.
Pražysta gegužės pabaigoje, žydi ištisą vasarą. Vaisius – vienasėklis, neatsidarantis, 3-4 mm ilgio, apgaubtas sukietėjusios taurelės riešutėlis.
Solitonas

Solitonas (angl. soliton, solitary wave) – struktūriškai pastovi pavienė bėgančioji banga, susidariusi netiesinėje aplinkoje dėl to, kad skirtingo ilgio bangos sklinda nevienodu greičiu.
Jokūbaičiai (Šiauliai)

Aplinkinės gyvenvietės

Rakandžiai – 1,7 km
Poviliškiai – 2 km
Dargaičiai – 3,5 km
Šiupyliai – 4 km
Karveliai – 3 km
Šepkaičiai – 3 km
Lygudai – 4 km
 ŠIAULIAI – 20 km
GRUZDŽIAI – 2 km
Vadoklių valsčius

Vadoklių valsčius buvo Aukštaitijoje. Centras – Vadokliai.