google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksijus I Komninas

Biografija

Komninų dinastijos pradininkas. Imperatoriaus Izaoko I Komnino vaikaitis. Karinės aristokratijos atstovas.

Valdymas

Reformavo teisinę ir finansinę sistemas. Bažnytinėje politikoje rėmė ortodoksinį dvasininkijos sparną. 1085 m. kartu su Venecija pasiekė didelių laimėjimų kovoje su normanais, 1090–1091 m. pašalino pečenegų grėsmę, 1097 m. privertė kryžininkus perleisti Bizantijai didelę jų pirmojo žygio metu iš seldžiukų atkovotos Mažosios Azijos dalį. Trumpam sustiprino Bizantijos autoritetą.
Aleksijus Komninas yra garsus tuo, kad kreipėsi į popiežių pagalbos prieš turkus. Tuo būdu dar ir šiandien tęsiasi ginčai dėl Kryžiaus karų teisėtumo. Musulmonai ragina popiežių ir katalikų bažnyčią atsiprašyti dėl minėtųjų karų, tačiau visgi egzistuoja versija, kad Aleksijus kaip imperatorius turėjo juridinį pagrindą pasikviesti pagalbon vakarų krikščionis ir siekti atsiimti prarastas musulmonų armijoms Imperijos žemes. Tuo būdu nepanašu, kad reiktų krikščionims atsiprašinėti musulmonų dėl bandymo atsiimti krikščionišas žemes.
Danijos futbolo supertaurė

Danijos futbolo supertaurė – trofėjus, dėl kurio 1994–2005 m. varžydavosi Danijos čempionas ir taurės laimėtojas.
2005 m. kaip supertaurės varžybos suorganizuotas turnyras tarp čempionatą ir taurę laimėjusios Brondby IF, antrąją vietą čempionate užėmusios FC Kobenhavn ir taurės finale pralaimėjusios Midtjylland Herning komandų. Visos trejos rungtynės tarp komandų vyko tą pačią dieną, bet jos truko po 45 minutes (t. y. visos komandos sužaidė iš viso po 90 minučių). Turnyrą laimėjo Brondby IF, tačiau Danijos futbolo federacija šio turnyro nepripažino dėl jo savotiško formato.
Rumunų kalba

Raštas ir tarimas

Pirmasis rumunų kalbos rašto paminklas – 1521 m. „Neakšo iš Kimpulungo laiškas” (Scrisoarea lui Neacşu de Câmpulung), kuriame įspėjama apie netikėtą turkų užpuolimą. Laiškas skirtas Brašovo miesto viršininkui. Parašytas kirilica, kaip ir visi kiti pirmieji rumuniški rašto darbai. Šis raidynas tapo vis rečiau vartojamas, palaipsniui pereinant prie lotyniškų rašmenų, kol 1860 m. kalba galutinai sunorminta, pastaruosius palikus rumunų kalbos rašto pagrindu.
Šiuolaikinėje rumunų kalbos abėcėlėje 31 raidė (26 tiesiai iš lotynų k., kitos penkios – lotyniškos su diakritikais):
A, Ă, Â, B, C, D, E, F, G, H, I, Î, J, K, L, M, N, O, P, Q, R, S, Ş, T, Ţ, U, V, W, X, Y, Z
1940 m. Moldovą prijungus prie Sovietų Sąjungos, rumunų kalbai sukurtas moldaviškas kirilicos raštas tapo bemaž vienintele priežastimi moldavų kalbą paskelbti atskiru kalbiniu vienetu. 1989 m. Moldavijos TSR grąžintas rumuniškas lotyniškas raštas (po ilgų ginčų, nepriklausomoje Moldovoje oficiali kalba vėl vadinama „rumunų kalba“).
Rumunų raštas fonetinis, todėl didelių rašybos/skaitymo sunkumų nesudaro. Rumuniškos skaitymo taisyklės daugeliu atveju primena itališkąsias, tačiau ryški ir slavų kalbų įtaka.

Kirčiavimas

Priešingai negu prancūzų kalboje, kirtis nesusietas su jokiu konkrečiu skiemeniu, tačiau skirtingos žodžių formos kirčio padėtį išlaiko. Pavyzdžiui, kad ir kaip bekeistume žodį domn 'ponas' (dómnule, dómnului, doámnă), kirtis liks ten pat.

Istorija

Dabartinėje Rumunijos teritorijoje senovėje gyveno indoeuropietiška dakų tauta. 106 m. juos įveikė romėnai, todėl Dakijos žemės (Oltenija, Banatas, Transilvanija) tapo Romos imperijos provincijomis. Tolesniu 165 metų laikotarpiu vyko didelio masto kolonizacija, įtvirtinusi lotynų kalbą valstybės valdyme ir prekyboje.
Nuo 271 iki 275 m. spaudžiant laisviesiems dakams ir gotams, romėnų administracija ir kariuomenė pasitraukė iš Dakijos. Iki šiol ginčijamasi, kieno palikuonys yra rumunai: tų, kurie pasitraukė ir įsikūrė Dunojaus pietuose ar tų, kurie liko Dakijoje.
Dėl geografinio atstumo rumunų kalba buvo pirmoji, kuri atsiskyrė nuo lotynų kalbos. Ji nepatyrė kitų romanų kalbų įtakos, todėl išliko viena mažiausiai susiskaldžiusių kalbų Europoje. Manoma, kad visos rumunų tarmės buvo suvienodintos tarp VII ir X a., kai visą teritoriją veikė Bizantijos imperija, be to, jautėsi ir slavų kalbų įtaka. Arumunų tarmėje labai mažai slavybių, o dako-rumunų tarmėje (kuria kalbama visoje Rumunijoje ir Moldovoje) diferenciacija ypač menka. Šios tarmės vartojimas peržengia taip pat ir Rumunijos ribas: moldavas puikiai susišnekės su gyventoju iš Serbijos Banato. Tai įrodo ganėtinai neseną migravimą į šiaurines teritorijas.
Rumunų kalba vystėsi atskirta nuo kitų romanų kalbų. Ji patyrė slavų, graikų, turkų ir vengrų kalbų įtakos, kai kitos romanų kalbos įgijo germaniškų bruožų.
Yente Serdatzky

Biografija

Gimė 1877 m. rugsėjo 15 d. Aleksote. 1905 m. išvyko gyventi į Varšuvą, kur susipažino su rašytoju Isaac Leib Peretz, kuris jai padėjo debiutuoti su apysaka Mirl, kuri buvo išspausdinta jo redaguojamame laikraštyje Der Veg. 1907 m. emigravo į JAV, kur apsigyveno Niujorke ir rašė trumpas apysakas, kurie buvo spausdinami įvairiuose Niujorko žydų laikraščiuose. 1913 m. buvo išleista vienintelė rašytojos knyga Geklibene shriftn. 1922 m. susipykusi su laikraščio Forverts redaktoriumi Abraham Cahan nustojo rašyti, tačiau 1949-1955 m. laikotarpiu vėl parašė apie 30 apysakų Niujorko Nyu-yorker vokhnblat laikraštyje. Dažniausiai rašė apie moterų, imigrantų gyvenimą. Mirė 1962 m. gegužės 1 d. Niujorke.
Jegevos apskritis

Gamta

Šiaurinę apskrities dalį užima Pandiverės aukštuma. Aukščiausia vieta – Emumegi kalnas (166 m). Pietuose ir rytuose paviršius leidžiasi į pelkėtas žemumas. Paviršius išraižytas daugybės mažų ežerėlių ir upelių. Telkšo daugiausiai salų (34) Estijoje turintis ežeras – Endla. Svarbiausia upė – Pedja. Teritorijos šiaurėje ir pietuose auga spygliuočių ir smulkialapių medžių miškai.
Albertas Ožalinskas

Biografija

1966–1974 m. mokėsi Radviliškio rajono Labučių aštuonmetėje mokykloje, 1974–1977 m. – Panevėžio rajono Smilgių vidurinėje mokykloje, 1982 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, 2006–2008 m. studijavo Šiaulių kolegijoje.
1982 m. ir 1983–1986 m. Radviliškio rajono Beinoravos tarybinio ūkio vyr. zootechnikas, 1982–1983 m. tarnavo armijoje, 1986–1987 m. Šiaulių rajono „Didžiojo spalio“ kolūkio vyr. zootechnikas, 1987–1989 m. Gruzdžių tarybinio ūkio-technikumo dėstytojas, 1989–2005 m. Gruzdžių žemės ūkio mokyklos direktoriaus pavaduotojas administracijos ir ūkio reikalams, 2005–2007 m. – padėjėjas ūkio reikalams, nuo 2008 m. direktorius, Joniškio žemės ūkio mokyklos Gruzdžių skyriaus vadovas.
2011-2012 m. ūkio dalies vedėjas Šiaulių Juliaus Janonio gimnazijoje. Nuo 2013 m. Valstybinio Šiaulių dramos teatro vadovo pavaduotojas gamybai ir ūkio reikalams.
Pasvaliečiai

Aplinkinės gyvenvietės

Pačeriaukštė – 8 km 
 Smilgiai – 4 km
SALOČIAI – 7 km
BIRŽAI – 15 km
Kirdonys – 8 km
Stanislovas Huten-Čapskis

Biografija

Lenkijos magnatų Huten-Čapskių giminės atstovas, herbo „Leliva“ savininkas. Paskutinio Kulmo vaivados Pranciškaus Stanislovo Kostkos Huten-Čapskio (1725–1802) ir Veronikos Joanos Radvilaitės, kunigaikščio Karolio Stanislovo Radvilos sesers, sūnus.
Mokėsi Nesvyžiaus jėzuitų ir Vilniaus piarų kolegiumuose. 1811 metais naujasis Nesvyžiaus ordinatas, kunigaikštis Dominykas Jeronimas Radvila, perdavė jam Kėdainių dvarą kaip jo motinos paveldėjimo dalį.
1812 metais Stanislovas Huten-Čapskis dalyvavo Napoleono pusėje kare prieš Rusijos imperiją. Suformavo 22-rą pėstininkų pulką, kuriam vadovaujant dalyvavo Novo Sveržano ir Kaidanovo mūšiuose. Dalyvavo Berezino mūšyje ir buvo apdovanotas „Virtuti Militari“ ordinu. 1813 metais dalyvavo karinėje kampanijoje, už ką buvo apdovanotas Garbingo legiono ordinu. Po to emigravo į Paryžių, kur buvo iki 1815 metų, kada buvo priverstas grįžti į Kėdainius dėl pavojaus Rusijos valdžios konfiskuoti iš jo dvarus.

Šeima

Buvo vedęs Sofiją Obuchovič, paskutinio Minsko kašteliono Mykolo Obuchovičiaus (apie 1760–1818) ir Pranciškos Rževuskaitės dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo tris sūnus. Marijanas ir Edvardas dalyvavo 1864 metų sukilime, dėl ko buvo ištremti į Sibirą, o jų dvarai konfiskuoti.
Audronė Girdzijauskaitė

Audronė Girdzijauskaitė (g. 1938 m. kovo 18 d. Kaune) – Lietuvos teatrologė, dailėtyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija

Gyd. V. Girdzijausko duktė. 1963 m. baigė A. Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. 1989 m. menotyros kandidatė.
1964–1973 m. dirbo Istorijos instituto Menotyros sektoriuje. 1973–1982 m. Vilniaus universitete dėstė teatro istoriją. 1983–1988 m. dirbo Lietuvos konservatorijos Muzikos teorijos laboratorijoje, 1988–1990 m. – Filosofijos, sociologijos ir teisės institute. Nuo 1990 m. dirba Kultūros, filosofijos ir meno institute (iki 2002 m. Lietuvos kultūros ir meno institutas). Nuo 1995 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos dėstytoja, nuo 1996 m. docentė.
Mokslinių tyrimų pagrindinės sritys: teatro istorija ir teorija, scenografija, lėlių teatro menas, Rytų teatras.
Džhansis

Istorija

1804–1854 m. Džhansis su apylinkėmis sudarė atskirą kunigaikštystę.
Turkų Kipro vėliava

Turkų Kipro vėliava yra paremta Turkijos vėliava - pakeistos vietomis spalvos, viršuje ir apačioje pridėti horizontalūs raudoni brūkšniai, mėnulis ir žvaigždė nuspalvintos raudonai. Ši vėliava naudojama kaip Šiaurės Kipro Turkų Respublikos vėliava, o nacionaline vėliava laikoma Turkijos vėliava.
Mauzoliejus

Mauzoliejus (sen. gr. mausoleion) – tai monumentalus antkapinis statinys, žymintis palaidojimo vietą ir įamžinantis mirusiojo atminimą. Dažniausiai įrengiami stačiakampio arba apvalios formos, su patalpomis urnai, sarkofagui arba karstui. Puošiamas architektūriniais ir skulptūriniais elementais.

Istorija

Pavadinimas kilo iš Karijos karaliaus Mausolo vardo, kurio žmona Artemisija pastatė vieną iš septynių pasaulio stebuklų – Halikarnaso mauzoliejų. Kaip statinio tipas paplito senovės graikų ir senovės Romos architektūroje. Statybos tradicija išliko ir viduramžių Europoje. XIV – XVI a. plačiai statyti Azijos valstybėse. Vienas žymiausių visame pasaulyje – Tadžmahalo mauzoliejus. XX a. mauzoliejai dažniausiai statyti totalitarinių valstybių vadovams pagerbti.

Lietuvoje

Lietuvoje mauzoliejai buvo įrengiami bažnyčiose. Vienas reikšmingiausių mauzoliejų Lietuvoje – Radvilų mauzoliejus, įrengtas XVII a. Kėdainių evangelikų reformatų bažnyčioje.
Auditas

Auditas – ūkio subjekto patikrinimas, analizė, įvertinimas.

Audito privalomumas

Įvairiose pasaulio valstybėse dalis įmonių privalomai turi pateikti savo atskaitomybės auditinį patvirtinimą. Tai dažniausiai registruotos akcijų biržoje, bendro kapitalo, galinčios imti paskolas, leisti vertybinius popierius.
Taip pat įmonės atskaitomybės auditoriaus patvirtinimo reikalauja ir kai kurios valstybinės institucijos suteikiančios kokius nors leidimus.
Į auditinį patikrinimą įmonių vadovų žiūrima skirtingai. Vieni siekdami išlaikyti akcininkus ir pakelti pasitikėjimą įmonę, patvirtinti atskaitomybę samdosi garsias audito paslaugas teikiančias įmones, kiti – daugiausiai kelis ar net vieno akcininko įmonių vadovai, kuriem nereikia išlaikyti akcininkų ir net neplanuojantys imti paskolas samdosi auditorius tik dėl to, kad tai reikalauja valstybė. Dažniausiai tai būna laisvai samdomas, mažai žinomas.

Auditas Lietuvoje

Atsiradus privačioms įstaigoms atsirado ir nesąžiningi verslininkai. Jie tiesiog siekdami pritraukti lėšas parodydavo kartais net ypatingai gerus savo veiklos rezultatus. Valstybė siekdama kontroliuoti komercinių įmonių ir įstaigų veiklą pradėjo reglamentuoti jų kontrolę. Taip pat vidaus audito tarnybas įsteigė ir valstybinėse įstaigose ir įmonėse. Svarbiausios audito datos Lietuvoje yra 1994 m. liepos 5 d., kai buvo nurodytas visuose akcinėse bendrovėse privalomas auditinis tikrinimas ir 2000 m. vasario 7 d. kai nurodyta įsteigti vidaus audito tarnybas valstybinėse įstaigose ir įmonėse.

Dabartis

Šiuo metu auditą Lietuvoje atlieka Valstybės kontrolė, išorės ir vidaus auditoriai. Valstybės kontrolė išlaikoma tiesiai iš valstybės biudžeto, išorės auditorių darbą kontroliuoja Audito rūmai, bet užmokestį jie gauną iš audituojamųjų, vidaus auditoriai išlaikomi iš įstaigų, kurias jie audituoja, lėšų.
Valstybės kontrolei be audito dar pavesta kontroliuoti asignavimų naudojimą.
Išorės auditoriai atlieka komercinių įmonių ir įstaigų auditą.
Vidaus auditoriai atlieka tik valstybinių įstaigų ir įmonių, kuriose jie dirba, auditą. Valstybinėse įstaigose ir įmonėse vidaus audito tarnybų struktūra labai įvairi. Vienose įstaigose visų auditorių pagrindinė darbo vieta yra centrinėje įstaigos būstinėje, kitų tik didžiosios dalies darbuotojų darbo vieta centrinėje įstaigos būstinėje, dar kitose įstaigose didžioji dalis vidaus audito tarnybos darbuotojų dirba pavaldžiose įstaigose ir įmonėse. Taip pat leidus steigti centralizuotas vidaus audito tarnybas išlieka aiški tendencija visus vidaus auditorius, net paliekant jų darbo vietas pavaldžiose įstaigose, perkelti į tiesioginį steigėjo pavaldumą.
Primityvioji Quendian

Kilmė

Remiantis Elfų legenda: Cuivienyarna:
"[Pirmieji trys Elfai] Imin, Tata ir Enel prabudo anksčiau nei jų sutuoktiniai, o pirmasis dalykas, kurį jie išvydo, buvo žvaigždės, nes jie prabudo prieblandoje prieš aušrą. O kitas dalykas, kurį jie išvydo šalia, buvo jų sutuoktiniai, miegantys ant žalios pievos. Jie taip buvo sužavėti jų grožiu, kad panoro kuo greičiau sukurti kalbą, kuria jie galėtų kalbėti ir dainuoti."
Žvaigždės buvo pirmasis šių trijų prabudusių Elfų išvystas dalykas. Remiantis Elfų legenda, pirmasis ištartas žodis buvo ele, kuris Primityviojoje Quendian kalboje reiškė Štai! Pažiūrėk!. Taip buvo sukurta pirmoji Elfų kalbos žodžio šaknis: EL-, nuo kurios kilo Bendrosios Eldarin kalbos žodis ēl ('žvaigždė').
Silmariljone (3. skyrius), teigiama, kad Elfai sukūrė kalbą gyvendami Cuiviénen regione:
[Elfai] pradėjo kurti kalbą, todėl žodžiais pavadino visus dalykus, kuriuos jie suvokė. Save jie pavadino Quendi [Kvendai], taip pavadindami visus, kalbančius šia kalba; nes jie dar nebuvo sutikę jokio gyvo sutvėrimo, mokančio kalbėti ar dainuoti.
Svarbus Primityviosios Quendian kalbos žodis buvo *kwende. Jis kilo iš žodžio *kwene „žmogus“, pakeičiant vidurinį garsą n į nd. Primityviojoje Quendian šis žodis buvo vartojamas nusakant daugiskaitą, *kwendī, kuris reiškė „žmonių visuma“.
Bėgant laikui Elfai keitė savo kalbą, pridėdami naujus žodžius ar gramatikos taisykles. Vėliau vienas iš dievų – Vala (Oromë) pakvietė juos į Valinorą – stebuklingą žemę vakaruose.

Pirmasis padalijimas

Pirmasis Elfų kalbos padalijimas įvyko tuomet, kai didelė elfų bendruomenė paliko savo pirmąjį būstą ir iškeliavo paskui Valą (Oromë) į vakarus. Tokiu būdu Primityvioji Quendian suskilo į Bendrąją Eldarin ir Avarin kalbas.
Mūsų žemė

Mūsų žemė – ūkininkams skirtas laikraštis, ėjęs 1920–1921 m. Kaune lietuvių, lenkų („Nasza ziemia“) ir baltarusių („Naša ziamlia“) kalbomis.

Istorija

Leido Žemės ūkio ir valstybės turtų ministerijos Švietimo komisija. Ėjo 1920 m. du kartus per mėnesį, 1921 m. – mėnesinis. Spausdino Varpo spaustuvė Kaune. Išėjo 16 numerių. Platintas nemokamai.
Rašė žemės reformos, ūkininkavimo, agrotechnikos, gyvulininkystės ir kitais klausimais. Spausdino įvairių žemės ūkio specialistų straipsnius.
Bendradarbiavo Jonas Kriaučiūnas, L. Lingvys, L. Maciejauskas, Klemensas Skabeika, J. Tonkūnas, P. Vitkauskas ir kt.
Gintaras Pukas

Biografija

Baigė Kauno 6-ąją vidurinę mokyklą, 1974 m. – teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.
1968–1973 m. Statybos ir architektūros instituto, Vilniaus universiteto, Vilniaus specializuotos Montavimo derinimo valdybos darbuotojas. Panevėžio juridinės konsultacijos advokatas, vėliau – vedėjas (1976–1983 m.), Kauno juridinės konsultacijos advokatas, advokatų kontoros „Pukas ir partneriai" (Kaune) steigėjas (1995 m.), jos advokatas, jos vadovas (specializacija – civilinė teisė). Pirmasis (po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo) Kauno miesto deputatų tarybos pirmininkas iki 1991 m., LR tarptautinių ekonominių santykių ministro pavaduotojas, Rytų Europos verslo informacinio centro vadovas Lietuvai.
Pirmasis atkurtos Lietuvos teisininkų draugijos Kauno skyriaus pirmininkas (1988–1993), VšĮ „Teisės ir demokratijos plėtros centras" (Komercinės teisės centro) steigėjas, vadovas, VšĮ „Kauno plėtros forumas" steigėjas, valdybos narys, Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio Kauno tarybos narys, Lietuvos kooperatyvų sąjungos, Lietuvos aeroklubo, Karinio sporto klubo steigėjas, Teisėjų mokymo centro valdybų narys.
Nuo 1976 m. iki 2002 m. kovo mėn. 15 d. (5 kadencijas) Lietuvos advokatų prezidiumo (dabar – Advokatų tarybos) narys, 1978–1986 m. Kvalifikacinės komisijos, Atestacinės komisijos narys, 1992–1995 m. Lietuvos advokatų garbės teismo narys. 2000–2007 m. (2 kadencijas) advokato kvalifikacinio egzamino komisijos narys, nuo 2008 m. balandžio mėn. 18 d. Lietuvos advokatų tarybos narys.
Parengė dokumentų, publikacijų, straipsnių įvairiais Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo klausimais. Redagavo Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo dokumentus (1990 m. kovo 11 d. aktą ir kt.). Valstybinės darbo grupės dėl tarpvalstybinių sutarčių, Lietuvos stojimo į tarptautines organizacijas vadovas.
Vedęs; žmona Henrieta.
Chutiapos departamentas

Geografija

Paviršius kalnuotas. Stūkso keletas nebeveikiančių ugnikalnių (Ištepekė, Tahualis, Mojuta, Santjagas, Sučitanas, Floresas ir kt.). Pasienyje su Salvadoru telkšo nemažas Guichos ežeras. Į jį teka Ostua upė. Pietvakariuose plyti pelkėta pajūrio žemuma.
Lomonosovo pusiasalis

Lomonosovo pusiasalis (rus. Полуостров Ломоносова) – pusiasalis Primorės krašte.
Lomonosovo pusiasalis yra vakarinėje Amūro įlankos pakrantėje, skiria Perevoznajos ir Narvos užutėkius. Labiausiai rytinis pusiasalio taškas yra Lomonosovo kyšulys. Pusiasalyje taip pat yra Stenino kyšulys (мыс Стенина, šiauriau Lomonosovo kyšulio) ir Toereko kyšulys (мыс Тоерек, pietinis pusiasalio taškas, 49 m aukščio). Į pietvakarinę pusiasalio dalį įsirėžia Capličjos lagūna (Цапличья лагуна 'Garnių lagūna'). Pusiasalį su žemynu jungia siaura ir žema smėlio ir gargždo nerija, kurioje yra Perevoznajos kaimas.
Pusiasalio reljefas daugiausia kalvotas, vietomis užpelkėjęs. Aukščiausias taškas – 85 m. Pietinis krantas status, su uolingais skardžiais, o šiaurinis – nuolaidus, pelkingas. Flora daugiausia miškų. Šlaitai naudojami žemės ūkyje.
Prie pusiasalio jūros gylis iki 20 m.
Pusiasalis pavadintas rusų mokslininko M. Lomonosovo garbei.
Senojo Hario uolos

Senojo Hario uolos yra dvi kreidinės jūros uolos esančios netoli Purbeko salos, Dorsete, pietų Anglijoje.

Vieta

Senojo Hario uolos yra Studlendo rytuose, apie 4-is kilometrus nuo šiaurės rytų Svanadžo ir apie 10 kilometrų nuo didžiųjų pietinių miestų Pulo ir Bornmuto.

Legendos

Yra dvi istorijos apie uolų vardo kilmę. Viena legenda sako, kad Velnias (tradiciškai žinomas kaip „Senasis Haris“) miegojo ant šių uolų.
Kita teigia, kad uolos buvo pavadintos Hario Pėjaus, prastos reputacijos Pulo pirato, kuris netoli šios vietos apsirūpino kontarabanda, vardu.
Togo herbas

Herbo aprašas

Herbo skydas apvalus su 16 į šonus styrančių spindulių. Laukas auksinis, skyde raudonos raidės RT (pranc. République Togolaise santrumpa). Iš už skydo kyšo dvi Togo vėliavos, kurių laisvieji kraštai nukreipti į šonus. Virš skydo geltona juosta su devizu pranc. Union, Paix, Solidarite 'Vienybė, taika, solidarumas' (senesnis devizas buvo pranc. Travail, Liberté, Patrie 'Darbas, laisvė, tėvynė').
Skydo šonuose du piestu stovintys raudoni liūtai auksiniais karčiais. Skydas yra tarp liūtų pakaušių taip, kad skydo centras yra tame pačiame aukštyje kaip ir liūtų akys. Liūtai letenose laiko raudonus lankus ir po raudoną strėlę.
Medinupelis

Kraštinės koordinatės

 
 
Medinupelio santaka:
55°55′46″ N
23°13′13″ E
 
 
Medinupelio ištakos:
55°55′34″ N
23°11′50″ E
Vaičiai

Istorija

Senasis kaimo pavadinimas buvo Bremena, pirmą kartą paminėta 1562 metų Karšuvos valsčiaus inventoriuje, kai kaimas priklausė Gramančios vaitystei. Kaime stovi XIX a. pabaigoje statytas vandens malūnas – karšykla. Iki 1962 m. malūną suko Akmena, vėliau malūnas elektrifikuotas. Šiauriau malūno stūkso Vaičių piliakalnis, vadinamas Švedkalniu.
Rietavo herbas

Aprašas

Mėlyname herbinio skydo lauke ant žalios kalvos auksinis einantis liūtas (pakelta priekine dešine koja), dantyse laikantis sidabrinį kalaviją su auksine rankena.

Istorija

1792 m. kovo 20 d. Ketverių metų seimas Rietavui suteikė Magdeburgo teises ir iki dabar beveik nepakitusį herbą, kuriame buvo pavaizduotas bėgantis liūtas su kalaviju nasruose ir užrašu po juo lenkų kalba: Za Norod, Korola y Wolnošč – „Už Tautą, Karalių ir Laisvę“. Šios privilegijos originalas dabar saugomas Lietuvos mokslų akademijos bibliotekos Rankraščių skyriuje. Tokią karingą herbo heraldiką pasirinkti, matyt, privertė tuo metu Abiejų Tautų Respublikoje tvyrojusi suirutės nuojauta. Liūtas simbolizavo drąsą, jėgą, valdžią ir teisingumą. Iš kitų jis herbų šis išsiskyrė tuo, kad nasruose laikė kalaviją, tarsi norėdamas kam nors jį įteikti. 
Ilgainiui miesto herbas buvo užmirštas. Kiek stilizuotas jis atkurtas 1970 m., tačiau po kurio laiko ir šis variantas buvo uždraustas.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę, 1996 m. rugsėjo 18 d. pagal istorinę 1792 m. privilegiją atkurtas Rietavo miesto herbas. Herbo etalono autorius dailininkas Arvydas Každailis.
Svetimas 3

Istorija

Filmas buvo sumanytas kaip 1986 m. filmo „Svetimi“ tąsa. Filmo scenarijus ir kūrybinė grupė daug keitėsi, galų gale režisieriumi buvo pasirinktas nelabai žinomas David Fincher. Bebaimę leitenantę Elen Ripli įkūnijo Sigourney Weaver. Filmas kino teatruose pristatytas 1992 m. gegužės 22 d. Filmo biudžetas siekė 50 mln. USD, pasaulio kino teatruose surinko iki 160 mln. USD pajamų. Svetimas 3 susilaukė nuosaikaus kritikų įvertinimo. 1997 m. pasirodė filmo tęsinys „Svetimas: Prisikėlimas“.

Siužetas

Veiksmas vyksta tolimojoje ateityje. Kariniame kosminiame laive kyla avarija. Nors avarijos priežastys nedetalizuojamas galima nujausti (iš filmo „Svetimi“), kad už tai atsakinga agresyvi nežemiškos gyvybės forma - Svetimas. Automatiškai nuo laivo atsiskiria gelbėjimosi kapsulė, kurioje užšaldyti laikomi: leitenantė Ripli, mergaitė Njut, Hiksas ir androidas Bišopas. Kapsulė nukrenta į planetos, kuri atsisukusi į žvaigždę viena puse, šešėline pusę. Tai yra kažkada buvusi mineralų ir metalų kalnakasybos planeta. Einamuoju metu apleista ir joje palikti tik iki 30 asmenų, žiaurių nusikaltėlių ir keliolikos jų prižiūrėtojų. Iš tikro, tai beveik ne kalėjimas, kadangi kelių kalinių kalėjimo laikas jau pasibaigęs, bet jie čia likę savanoriškai, nes tarp kalinių susikūrė religinė bendruomenė, kuriai vadovauja Dilonas.
Nukritusioje kapsulėje gyva aptinkama tik Elen Ripli. Ji ir trys likę kūnai atgabenami į kalėjimą, kuris yra apleista metalų gavybos ir liejimo platforma Fiorina 161. Tarpe parodoma, kad į platformą prasmunka ir Svetimo embrionas, kurio kiaušinis buvo kapsulėje. Atsigavus Ripli, ją kalėjimo vyresnysis Haroldas Endrius perspėja, kad kalėjime esantys nusikaltėliai senai bematę moterį, todėl ji turėtų būti atsargesnė ir neerzinti vietinių. Savo ruožtu Ripli įgyja kalėjimo gydytojo Džonatano Klemeso pasitikėjimą ir paprašo padaryti mergaitės Njut lavono detalų skrodimą, nes nori įsitikinti jos mirties priežastimi. Kaip baimę ji nurodo infekcinį užkrėtimą, tačiau Džonatanas į tokį paaiškinimą įtariai žiūri. Njut kūnelyje nieko neradus, jos ir Hikso kūnai palaidojami aukštakrosnėje sudeginant. Tuo tarpu Svetimo embrionas užpuola kalėjmo šunį ir persiįkūnija į mažą Svetimą. Vienas kalinys, pasiųstas valyti ventiliacinių šachtų, randamas suplėšytas ventiliatoriaus. Prie nelaimės vietos gydytojas Džonatanas randa tokį patį, nudegintą neaiškios medžiagos, metalo paviršių, kokį matė Ripli gelbėjimo kapsulėje. Jam kyla klausimas, ko Elen Ripli ieško ...
Spalvų sodrumas

Spalvų sodrumas – vienas spalvos parametrų kai kuriose spalvų kodavimo sistemose (ACC, HSV), apibūdinantis atspalvio intensyvumą ir kontrastą lyginant jį su kitais atspalviais. Sodrumas didesnis, kai atspalvis intensyvesnis ir sodrumas mažesnis, kai atspalvis blankesnis.
Pagal ACC spalvų sistemą, blankūs atspalviai yra cilindro centre, o sodrūs – cilindro kraštuose. Sodrumo laipsnis apibrėžiamas atstumu nuo cilindro ašies iki jo krašto ir išreiškiamas skalėje 00-99.