google/wiki40b huggingface dataset:
Ietisvaidė

Istorija

Manoma, kad ietisvaidės naudojamos nuo aukštutinio paleolito (apie 18000-16000 m. p.m.e). Europoje seniausios ietisvaidės (gyvūnų pavidalo) rastos magdalenos laikotarpio radimvietėse. Manoma, kad jomis akstis buvo galima efektyviai svaidyti iki 70 m.
Vėliau Europoje akstis ir ietisvaidės ėmė išstumti lankai ir strėlės. Lanku lengviau šaudyti, lankininkas gali nešiotis daugiau strėlių, negu akstininkas aksčių. Strėles buvo lengviau daryti, negu lanksčiąsias akstis, kurių dydis, masės pasiskirstymas, stangrumas turėjo būti labai suderinti su ietisvaide, kad užtikrinti reikiamą taiklumą.
Ietisvaides naudojo ir pirmieji indėnai Amerikoje. Indėnų ietisvaidė vadinama atlaltis (atlatl). Angliškai šiuo pavadinimu neretai vadina bet kokias ietisvaides. Manoma, kad jas atsinešė pirmieji Amerikos gyventojai, ledynmečio laikais atkeliavę per Beringo sąsiaurio „tiltą“. Actekai ietisvaides vėl ėmė naudoti prasidėjus karams su ispanų konkistadorais. Ispanai bijojo akstininkų su ietisvaidėmis, kadangi taip sviestos akstys pramušinėjo konkistadorų kirasas. Ietisvaides dar neseniai naudojo ir inuitai (eskimai). Š. Amerikoje visiškai sveikų ietisvaidžių randa pelkėse.

Vumera

Australijos aborigenų ietisvaidė paprastai vadinama vumera (woomera). Šis žodis yra eora genties terminas, bet juo vadina bet kokias australų aborigenų ietisvaides. Vumeras aborigenai naudoja iki šiol. Kai kuriose Australijos dalyse vumeros yra universalūs įrankiai. Kai kurie jų panašūs į siaurus dubenėlius, kuriuose nešioja smulkius daiktus (pvz., sėklas). Kiti turi pritaisytus ašmenis, kuriais išdarinėja grobį ar pjauna medį. Vumeras tradiciškai puošia raižiniais ar išpiešia, ir ornamentai parodo, kuriai giminei ar grupei priklauso vumeros savininkas.
Australijoje yra miestelis, pavadintas Vumera (Woomera) – pagal aborigenų ietisvaidės pavadinimą. Prie šio miestelio yra didžiausias pasaulyje poligonas (plotas didesnis už Anglijos), kuriame bandomi ginklai, tarp jų – ir raketos bei branduolinis ginklas. Iš Vumeros poligono buvo paleisti du dirbtiniai Žemės palydovai.

Dabartis

Šiais laikais ietisvaides naudoja kaip sporto įrankį. Jomis svaido akstis toliui ar tikslumui. Rekordas – 260 m. Vyksta turnyrai, kur naudojamos tiek ietisvaidės, pagamintos senoviškomis technologijomis, tiek ietisvaidės iš modernių medžiagų.
Taip pat bandoma naudoti ietisvaides sportinėje medžioklėje. Ketinama jas naudoti elnių medžioklėje, JAV bandoma ietisvaidės naudojimą įteisinti įstatymiškai.
FC Internazionale Milano

Istorija

Klubą įkūrė keletas italų bei šveicarų, nepatenkintų italų dominavimu AC Milan klube. Naujasis klubas buvo atviras užsieniečiams, pateisindamas savo pavadinimą. 1910 m. klubo komanda laimėjo pirmąjį čempionatą, vėliau šią sėkmę pakartojo 1920, 1930, 1938, 1942 metais.
Po karo 1953 ir 1954 metais klubas vėl tapo šalies čempionais. Sekantis dešimtmetis buvo ypač sėkmingas – laimėti trys čempionatai (1963, 1965, 1966), du kartus laimėta Europos taurė (1964, 1965). Vėliau Inter dar laimėjo čempionatus 1971, 1980 bei 1989 metais. XX a. dešimtajame dešimtmetyje Inter pavyko tris kartus iškovoti UEFA taurę (1991, 1994, 1998).
Dzūkijos arboretumas

„Dzūkijos“ arboretumas – dendrologinė augalų kolekcija Balninkų kaime, Nemunaičio seniūnijoje, Alytaus rajone, šalia kelio  1102  Kaniūkai–Einorai–Nemunaitis .
Arboretume auga per 700 įvairiausių augalų. Yra Lietuvoje ypatingai retų, kaip dviskiltis ginkmedis, tridyglė gledicija, katalpa, gelsvažiedis tulpmedis ir labiau žinomų įvairių jazminų, parko rožių, kukmedžių, bukų ir kt. Įvairiais augalais ir medžiais apsodinta kalvota, apie 5 hektarų teritorija, per ją teka nedidelis Tolupės upelis, iškastas tvenkinys. Arboretumas atviras visuomenei: priimamos ekskursijos, vedami pažintiniai seminarai. Arboretumą prižiūri savininkas ir įkūrėjas dendrologas dr. Laimutis Januškevičius, padedant Alytaus rajono savivaldybei.

Istorija

„Dzūkijos“ arboretumas Balninkuose pradėtas kurti Lietuvos dendrologų draugijos iniciatyva. Tuometinis draugijos vadovas L. Januškevičius savo sodyboje jau buvo surinkęs apie 400 sumedėjusių augalų kolekciją, kuri buvo kaupiama nuo 1978 m. Ji ir tapo kuriamo arboretumo pagrindu. 1995 m. sodinant juodąją eglę iškilmingai buvo užkastas šampano butelis su įdėtu pergamentu, kuriame buvo įrašytos arboretumo sodintojų pavardės. Ši eglė tebeauga iki šiol.
Kuriant arboretumą buvo siekiama pra­tur­tin­ti palyginti skur­džią šio re­gio­no in­tro­du­kuo­tą den­drof­lo­rą, nes Pie­tų Lie­tu­voje kol kas ne­tu­rėta nei bo­ta­ni­kos so­dų, nei ar­bo­re­tu­mų, ne­daug čia buvo ir se­nų­jų dva­rų par­kų.
Giacinto Scelsi

Biografija

Gimė turtingoje aristokratų šeimoje. Nuo vaikystės rodė susidomėjimą muzika, tačiau formalų muzikinį išsilavinimą įgijo palyginti vėlai, būdamas beveik trisdešimties. Gyveno keliose Europos šalyse, buvo Egon Köhler mokinys, vėliau studijavo Vienoje pas serialistą ir Arnoldo Šionbergo mokinį Walter Klein. Po karo grįžęs į Italija daugiausiai laiko praleido šeimos viloje prie Neapolio, gyveno gan uždarą gyvenimą, domėjosi rytų (ypač Indijos) kultūra.

Kūryba

Pirmieji Scelsi kūriniai rodė kompozitoriaus susidomėjimą to laiko avangardine muzika. Vėliau didelę įtaką darė susidomėjimas rytų filosofija, kūriniai įgavo minimalistinio ir meditacinio atspalvio. Pavyzdžiui, Quattro pezzi (1959 m.) susideda iš keturių dalių, kur kiekviena susitelkia prie vienos natos ir skamba tarsi mantra. Pirmais pokariniais dešimtmečiais daug kūrinių buvo skirta įvairiems solo instrumentams (pianinui, violančelei, pučiamiesiems), dalis – styginių ansambliams. 1960–1963 m. sukūrė tris intensyviai skambančius kūrinius orkestrui: Hurqualia (1960), Aion (1961) ir Hymnos (1963). Vėliau grįžo daugiausiai prie kamerinės muzikos. Paskutinį originalų kūrinį parašė 1976 m.
Vienas iš neįprastų Scelsi kūrybos bruožų buvo tai, kad jis įrašinėdavo savo paties improvizacijas pianinu ir vėliau, klausydamas įrašo, užrašydavo kūrinius natomis. Pastarąjį darbą neretai atlikdavo ne pats, o pasamdyti žmonės.
Scelsi vengė viešinti savo kūrybą, todėl daugelis kūrinių buvo pirmą kartą viešai atlikti tik jo gyvenimo pabaigoje arba po mirties.
Valerija Cukermanienė

Biografija

1960 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1960–1990 m. dirbo Baldų projektavimo konstravimo biure Vilniuje, 1994–1995 m. bendrovėje „Vilniaus baldų kombinatas“, 1998–1999 m. bendrovėje „Skraja“. 
Jos baldai eksponuoti tarptautinėse parodose Vokietijoje, Čekijoje, Lenkijoje, Graikijoje, Indijoje, Danijoje, Bulgarijoje, Vengrijoje, TSRS, pelnė daugelį apdovanojimų Lietuvos ir TSRS baldų konkursuose.
Vyras Eugenijus Cukermanas.
Tarptautinė kultūrizmo federacija

Tarptautinė kultūrizmo federacija (angl. International Federation of BodyBuilders, IFBB) – tarptautinė sporto organizacija, organizuojanti kultūrizmo čempionatus ir koordinuojanti šią sporto šaką.
1946 m. ją įkūrė Ben ir Joe Weider. Tarptautinė kultūrizmo federacija organizuoja prestižinį kultūristų pasirodymo čempionatą Mr. Olympia, taip pat Pasaulio kultūrizmo mėgėjų varžybas ir Pasaulio moterų kultūrizmo čempionatus. Tarptautinė kultūrizmo federacija 1994–2003 m. taip pat organizavo varžybas Masters Olympia.
Nuo 1980 m. Tarptautinės kultūrizmo federacijos prezidentas Ben Weider siekė, kad Tarptautinis olimpinis komitetas (IOC) įtrauktų kultūrizmą į olimpines žaidynes. Kol kas nežinoma, ar kultūrizmas bus laikomas olimpine sporta šaka ir įtrauktas į žaidynes.
Nuo 1986 m. šios organizacijos varžybose vykdoma dopingo kontrolė, kuri atitinka šiai procedūrai keliamus Tarptautinio olimpinio komiteto (IOC) reikalavimus.
1969 m. įkurta Lietuvos kultūrizmo federacija (LKF; iki 1991 m. Lietuvos atletinės gimnastikos federacija), kuri 1991 m. priimta į Tarptautinę kultūrizmo federaciją.
August Palm

Biografija

Mokėsi tėvo mokykloje prie Malmės, 18 metų išvyko uždarbiauti į Daniją ir Vokietiją. 1874 m. vedė Johaną Larson. 1877 m. suartėjo su vokiečių socialdemokratais. Grįžęs iš Vokietijos 1881 m. lapkričio 6 d. Malmėje surengė pirmąją Švedijos istorijoje socialistų sueigą, taip pat apsilankė Geteborge ir Stokholme. 1882 m. Malmėje įsteigė dienraštį „Folkviljan“ (Liaudies viltis), 1885 m. – laikraštį „Social Demokraten“.
1889 m. – Švedijos socialdemokratų darbininkų partijos įkūrėjas. Marksistas, priešinosi Hjalmaro Brantingo reformizmui. 1900 m. lankėsi Amerikos skandinavų socialistų klubuose ir pritraukė į juos daug naujų narių.
Mordecai Kaplan

Biografija

Gimė 1881 m. birželio 11 d. Švenčionyse. 1889 m. su seserimis ir motina išvyko į JAV pas savo tėvą, kuris dirbo su rabinu Jacob Joseph. Nuo 1895 m. lankė mokyklą Niujorke. 1893–1902 m. mokėsi Niujorko žydų teologinėje seminarijoje. Nuo 1900 m. studijavo filosofiją, sociologiją Kolumbijos universitete, kur įgijo daktaro laipsnį. 1908 m. liepą vedė Lena Rubin. Nuo 1934 m. iki 1970 m. rašė knygas apie judaizmo rekonstruktyvizmą. Jis sukūrė savitą judaizmo pakraipą, vadinamąjį rekonstruktyvizmą, kuris neretai apibūdinamas kaip ketvirtoji judaizmo srovė greta ortodoksinio, konservatyviojo ir reformistinio judaizmo. Ši pakraipa turi daugiausia šalininkų tarp išsilavinusių bei pasiturinčių JAV, Didžiosios Britanijos žmonių. Egzistuoja atskiros rekonstruktyvizmo sinagogos (XX–jo amžiaus pabaigoje JAV jų buvo 62), sava rabinų asociacija. Svarbiausias M. Kaplano veikalas – “Judaizmas kaip civilizacija”. Mirė 1983 m. lapkričio 8 d. Niujorke.
Pajūrio sargas

Pajūrio sargas – nepriklausomas Klaipėdos krašto lietuvių laikraštis, leistas 1924–1925 m. Klaipėdoje.

Istorija

Spausdintas gotišku šriftu. Leido „Sargo“ bendrovė, kurią įkūrė Gustavas Juozupaitis ir Jokūbas Stikliorius, jiems padėjo Vincas Gvazdinskas. Ėjo dukart per mėnesį. Spausdino Ryto spaustuvė Klaipėdoje. Išėjo 10 numerių.
Redagavo Jurgis Arnašius, Hermanas Jakužaitis.
FC Oss

Istorija

Klubas įkurtas 1928 m. 1991–2010 m. žaidė Eerste Divisie lygoje, paskui iš jos iškrito. 2011 m. klubas sugrįžo į 2-ą pagal pajėgumą Olandijos divisioną.
Anatole France

Biografija

Anatolis Fransas (tikr. François-Anatole Thibault) gimė 1844 m. balandžio 16 d. Paryžiuje knygų pardavėjo šeimoje. Jaunystę būsimasis rašytojas praleido padėdamas tėvams knygų krautuvėlėje ir ateitį susiejo su knygomis – baigęs pirmuosius mokslus įsidarbino knygų kataloguotoju, o 1876 m. – bibliotekininku Prancūzijos senate.
Literatūrinę veiklą rašytojas pradėjo 1869 m. prisiėmęs Anatolio Franso slapyvardį, kaip poetas ir žurnalistas. Ankstyvoji jo literatūrinė veikla buvo susijusi su literatūriniu žurnalu „Parnasas“ (Le Parnasse Contemporain), kuriame, taip pat, reiškėsi poetai kaip Polis Verlenas ir Malarmė. 1881 m. rašytojas susilaukė pirmo pripažinimo romanu „Silvestro Bonaro nusikaltimas“, kurio pagrindinio personažo Silvestro Bonaro asmenyje įkūnijo savąjį alter ego, kasdienybėje pasimetusio bibliotekininko.
Anatolis Fransas toliau tęsė sėkmingą rašytojo veiklą ir 1896 m. buvo išrinktas į Prancūzijos Akademiją. A. Fransas parėmė E. Zolią 1894–1906 m. Dreifuso bylos politiniame Prancūzijos skandale. Skandalas A. Franso bus replikuotas „Pingvinų saloje“ ir „Mesjė Berke“ knygose. XX a. pradžia buvo A. Fransui pati sėkmingiausia kaip rašytojui. 1908 m. pasirodo „Pingvinų sala“, 1912 – „Dievai trokšta“, 1914 – „Angelų sukilimas“.
1921 m. rašytojui paskirta Nobelio premija už literatūrinius pasiekimus. A. Fransas mirė 1924 m. Sent Kire ant Luaros (Saint-Cyr-sur-Loire), palaidotas Neuilly-sur-Seine kapinėse Paryžiaus priemiestyje.

Literatūriniai darbai

Pagal stilistiką ir laikotarpį A. Franso kūryba priskiriama Realizmui, tačiau pats knygų turinys, įvykių hipebolizavimas, temos ir rašytojo požiūris į kasdienius įvykius rodo A. Franso tamprias sąsajas su XVIII amžiaus prancūzų švietėjų darbais, kaip Voltero ir Didro. Iš tikro, A. Franso knygose beveik nėra gilinimosi į žmogaus psichologiją, socialinę buitį, „paprastojo žmogaus“ paveikslo, taip būdingų XIX ir XX amžių realistinei prozai.
Rašytojas savo knygose dažniausiai užsiima plačia visuomenės, politikos ir socialinių santykių kritika. „Paprastojo žmogaus“ kančios šių reiškinių fone atrodo bereikšmės. Knygų herojams, kaip ir pačiam rašytojui, belieka tik sarkastiškai stebėti vykstančią gyvenimiškąją komediją ir, nebent, prisidėti dar kuo nors absurdišku.
A. Franso didelė dalis knygų buvo griežtai anti-klerikalinio pobūdžio. Dėl to Katalikų Bažnyčia 1922 m. visas rašytojo knygas įtraukė į Index librorum prohibitorum (Katalikų Bažnyčios draudžiamų knygų sąrašą, atšauktą 1966 m.). Pavyzdžiui, „Angelų sukilime“ Dievui tarnaujantis angelas įsimyli ir prisijungia prie Šėtono sukilimo. Knygoje tikinama, kad krikščioniškosios nuostatos ir vertybės iš tikro yra sukurtos tam, kad žlugdyti žmogaus asmeninę laisvę ir dvasios polėkius.
Giluičiai

Geografija

Kaimą kerta Alytaus-Šeštokų geležinkelis ir plentas Alytus–Simnas–Kalvarija. Artimiausia geležinkelio keleivių stotis yra už 9 kilometrų Šeštokuose. Yra maršrutinių autobusų stotelė. Į rytus nuo kaimo telkšo Giluitis.

Istorija

Kaimo pietuose – Giluičių piliakalnis (archeologinis paminklas), šalia kurio 1983 m. tyrinėdamas humanitarinių mokslų daktaras Eugenijus Svetikas rado I tūkstantmečio gyvenvietės liekanų. Kaimo teritorijoje rastas šlifuotas akmeninis kirvukas liudija, kad neolito laikotarpyje maždaug prieš 4000–6000 metų čia apsigyveno pirmieji žmonės. Kaime yra apleistos – vietinių vadinamos „maro kapinės“. Tarpukaryje savo protėviams kaimo gyventojai pastatė paminklą.
Karako muchafaza

Geografija

Muchafazos teritorija kalnuota, ja driekiasi Moabo kalnai. Vakaruose paviršius leidžiasi į tektoninį slėnį, kuriame telkšo Negyvoji jūra. Link jos driekiasi vaizdingus kanjonus sudarantis vadis – Vadi Mudžibas.
Tokijo Tacumi tarptautinis plaukimo centras

Istorija

1990 m. pradėti baseino statybos darbai. 1993 m. kovą statybos darbai užbaigti, o rugpjūtį baseinas oficialiai atidarytas,
2020 m. arenoje vyks 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių vandensvydžio varžybos.
Oksfordas

Įžymybės

Miesto centras – Carfax, nuo kurio pagrindinės gatvės išsišakoja keturiomis pasaulio šalių kryptimis. Šioje vietoje Viduramžiais buvo miesto-tvirtovės vidurys. Yra Šv. Mykolo (XI a.) ir Švč. Mergelės Marijos (XIII a.) bažnyčios, Bodlio biblioteka (Bodleian Library), Šeldono teatras (Sheldonian Theatre, 1664–1669 m.), kurį suprojektavo žymus anglų architektas Kristoferis Renas. 1965 m. Oksforde įkurtas šiuolaikinio meno muziejus. Ešmolio muziejuje, įkurtame dar 1683 m., yra daug žymių meno ir archeologijos eksponatų.
Kitam laike (2001 albumas)

Kitam laike yra 2001 m. išleistas antrasis solinis atlikėjos Gintarės albumas, kurį platina leidybinė firma „Bomba Records“. Albume viso yra 11 dainų, tarp kurių duetai su Alanu Chošnau, Rebelheart ir L+.
Ekonominė krizė

Ekonominė krizė – ryškus pasaulio, žemyno, šalies ar regiono, atskiro ekonominio objekto ar subjekto ekonominės būsenos pablogėjimas. Ekonominė krizė gali išsirutulioti net iki neramumų ar socialinio sprogimo. Pagal tam tikras teorijas ekonominė krizė yra neišvengiama ekonominio ciklo dalis.

Krizės bruožai

Ekonominė krizė pasireiškia žymiu gamybos apimties sumažėjimu, susiklosčiusių gamybinių ir prekybinių ryšių trūkinėjimu, įmonių, įstaigų, bankų bankrutavimu, nacionalinės valiutos nuvertėjimu, biudžeto deficitu, nedarbo augimu, techninio atnaujinimo sulėtėjimu. Krizės metu sumažėja realios vidutinės gyventojų pajamos.
kai kurios ekonominės krizės turi ir kitas priežastis, kaip antai Rusijos finansų krizė 2003–2004 m buvo valstybės politikos padarinys, kai tiesiog valstybės institucijų sprendimu buvo keičiamos pinigų kupiūros. Visas įmones ištiko depresija ir gamybos pertrūkiai.
Pietų Juistas

Pietų Juistas (angl. South Uist, škot. gėl. Uibhist a Deas) – sala Škotijoje, Išoriniuose Hebriduose, tarp Benbekjulos šiaurėje ir Baros pietuose. Plotas – 320,26 km².
Salos ilgis iš šiaurės į pietus 35 km, plotis iki 11 km. Kranto linija vingiuota, gausu įlankų, užutėkių. Krantai skardingi. Aplink gausu smulkių salelių (Eriskėjus, Viajus ir kt.). Paviršius kalnuotas, aukštis iki 620 m (Beinmoro k.).
2011 m. Pietų Juiste gyveno 1754 gyventojai. Dalis tebevartoja gėlų kalbą. Pagrindinė gyvenvietė – Lochboisdeilis. Salos vakaruose yra ginkluotės bandymų poligonas. Veikia keltai į Obaną, Barą.
Pietų Juiste buvo rastos Klad Halano mumijos, datuojamos XIII–XVI a. pr. m. e.
Madalena

Istorija

Madalena įkurta 1483 m., o savivaldybės statusą įgijo 1723 m.
Kęstutis Lupeikis

Biografija

1985 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, architektas. 2004 m. humanitarinių mokslų daktaras.
1985–1987 m. dirbo Kolūkių statybos projektavimo institute Vilniuje, 1987–1991 m. Prienų raj. vyr. architektas. 1990 m. Prienuose įkūrė architektūrinę projektavimo įmonę (nuo 1995 m. veikia Vilniuje), nuo 1997 m. ir organizacijos „Vizualinių menų projektai“ Vilniuje direktorius. Nuo 1995 m. dėsto Vilniaus Gedimino technikos universitete, nuo 2004 m. docentas.

Kūryba

Nuo 1993 m. menininkų grupės „Angis“ narys. Nutapė minimalistinės raiškos meditatyvių, daugiasluoksnių, turtingos faktūros paveikslų („Langas“, „Langai“, abu 2005 m.), sukūrė skulptūrinių instaliacijų, kuriose statiškas objektas virsta dinamišku, transformuojamu („Hiperkubas“ 2004 m.), videoprojektų.
Nuo 1985 m. dalyvauja dailės parodose Lietuvoje ir užsienyje; individualios Vilniuje (1985 m., 1992–1995 m., 2000–2001 m., 2005 m.), Duisburge (1996–1998 m.). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, V. Lembruko muziejus Duisburge.
Vandens pusrutulis

Vandens pusrutulis (angl. water hemisphere) – Žemės rutulio paviršiaus pusė, taip išskirta, kad turėtų maksimalų vandens plotą. Jo centras yra 47°13′S 178°28′E, netoli Naujosios Zelandijos Baunčio salų. Likusi Žemės pusė yra sausumos pusrutulis, kurio centras yra Prancūzijoje.
Vandens pusrutulyje yra tik 1/8 Žemės sausumos paviršiaus: Australija, N. Zelandija, Antarktida, Malajų salynas, pietinė Pietų Amerikos dalis, Vandens pusrutulį sudaro dauguma Ramiojo vandenyno ir Indijos vandenyno.
Ziultas

Ziultas (vok. Sylt, fryz. Söl) yra Vokietijos sala, esanti Šiaurės jūroje. Viena iš Šiaurės Fryzų salų. Sala priklauso Šlėzvigo-Holšteino žemei. 21 190 gyventojų (2007 m.). Sala yra žinoma todėl, nes joje yra žymūs šalies kurortai Vesterlandas, Kampenas ir Veningštetas.
Saloje yra Listo bendruomenė. Ji yra ypatinga tuo, kad tai yra labiausiai į šiaurę nutolusi vokiškai kalbanti bendruomenė Europoje, o labiausiai į pietus nutolusi (1005 km) vokiškai kalbanti bendruomenė yra Cermatas, Šveicarijoje.
Tautos valia

Tautos valia – savaitinis politikos ir literatūros laikraštis lietuviams (radikalios tautinės minties laikraštis), ėjęs 1926–1927 m. ir 1992–1995 m. Kaune.

Istorija

1926–1927 m. savaitraštį leido Vincas Grigaliūnas-Glovackis, redagavo Juozas Tomkus, (1896–1940 m.), išėjo 8 numeriai iki 10 000 egz. tiražu.
1992–1995 m. nereguliariai leido Lietuvių tautinio jaunimo sąjungos „Jaunoji Lietuva“ vyriausioji vadovybė kaip atkurtą to paties pavadinimo savaitraštį. Redaktorius Vytautas Mikėnas. Tiražas 1992 m. – 4100 egz.
Dabinta

Istorija

1908 m. Dabintos stovyklą tyrinėjo T. Daugirdas ir L. Kšivickis. 
Iki 1959 m., kol nebuvo suformuotos Kauno marios, kaimas buvo į šiaurės vakarus nuo dabartinės vietovės 54°48′40″ š. pl. 24°08′40″ r. ilg..

Aplinkinės gyvenvietės

Rūčkakiemis – 2 kmAnglininkai – 2 km
Albertas Liukpetris

Biografija

1958 m. baigė Anykščių J. Biliūno vidurinę mokyklą. 1958 m. įstojo į Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, baigęs du lietuvių kalbos ir literatūros specialybės kursus, paimtas į tarnybą kariuomenėje. Tik 1972 m. jam įteiktas žurnalistikos specialybės diplomas.
1958–1959 m. Lietuvos radijo Jaunimo redakcijoje ruošė laidas jaunimui ir profesinių technikos mokyklų moksleiviams. 1964–1972 m. Klaipėdoje leidžiamo laikraščio „Lietuvos žvejys“ literatūrinis darbuotojas. 1972–1998 m. kovo mėn. Lietuvos televizijos korespondentas Klaipėdos krašte. Rengė reportažus informacinei programai „Panorama“, rašinius spausdino laikraštyje „Klaipėda“.  Išėjęs į pensiją rašydavo „Valstiečių laikraščiui“.
Lietuvos žurnalistų sąjungos Klaipėdos skyriaus narys.
PFK Vostok Ôskemen

Istorija

2008 m. pabaigoje, po 25 turo klubas buvo pašalintas iš aukščiausiosios lygos, bet 2009 m. vėl leista rungtyniauti.
2016 m. susijungė du klubai FK Spartak Semej ir PFK Vostok Ôskemen. Po jungtuvių nustojo gyvuoti kaip savarankiškas klubas.
Alfa skilimas

Alfa skilimo pavyzdžiai

{}^2{}^{38}_{92}\hbox{U}\;\to\;{}^2{}^{34}_{90}\hbox{Th}\;+\;\alpha \ , t½ = 4,468 x 10⁹ metų.

{}^2{}^{32}_{90}\hbox{Th}\;\to\;{}^2{}^{28}_{88}\hbox{Ra}\;+\;\alpha \ , t½ = 1,405 x 10¹⁰ metų.

{}^2{}^{39}_{94}\hbox{Pu}\;\to\;{}^2{}^{35}_{92}\hbox{U}\;+\;\alpha \ , t½ = 24110 metų.
Čia  \alpha \  yra alfa dalelė ( \;{}^4_2\hbox{He} ).
Didžioji dalis (apie 99 %) Žemėje sukuriamo helio yra požeminių mineralų telkinių, prisotintų urano ir torio, alfa skilimo rezultatas.
Vidinė Goco jūra

Vidinė Goco jūra, kartais vadinama Kaura (malt. Qawra) – sūraus vandens lagūna Goco saloje, su Viduržemio jūra sujungta siauru kanalu, kurį suformavo natūrali gamtinė arka.
Greičiausiai lagūna susidarė tuomet, kai įgriuvo dėl sprūdžių kalkakmenio uolienose susidariusio jūros urvo lubos.
Vienoje jos pusėje yra laiptuotas akmeningas paplūdimys su keletu žvejų trobelių. Pati lagūna ganėtinai sekli, jos dugnas nusėtas žvirgždu ir akmenimis. Plaukiant tuneliu link atviros jūros, jo dugnas pamažu laiptuotai žemėja kol prie išėjimo pasiekia 35 m gylį.
Šiuo tuneliu turistai valtimis plukdomi pažiūrėti netoliese esančių klifų ir kitų žymių objektų, kaip antai Grybo uolos ar kitos didžiulės uolinės arkos, vadinamos Žydruoju Langu, stūksančios šalimais klifų.
Algis Želvys

Algis Želvys (g. 1963 m. spalio 27 d., Šiluvoje, Raseinių r.) – lietuvių kalbos mokytojas metodininkas, teatro mokytojas ekspertas, buvęs Lietuvos dramos mokytojų asociacijos prezidentas.

Biografija

1982 m. A. Želvys baigė Šiluvos vidurinę mokyklą. 1989 m. baigė Valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetolietuvių kalbos ir literatūros mokytojo ir mokyklinio teatro režisieriaus specialybę.

Nuo 1989 m. dirba lietuvių kalbos ir teatro mokytoju Panevėžio Juozo Miltinio gimnazijoje.
1998 m. įgijo teatro mokytojo eksperto laipsnį. 2004 m. tapo lietuvių kalbos mokytoju – metodininku.
Vienas iš 1996 m. Lietuvoje startavusio Jaunųjų dramaturgų konkurso idėjinių autorių. Konkurse literatūros ir teatro mokytojas jaunuosius pjesių kūrėjus vertina ir recenzuoja, kartu su teatro „Menas“ vadovu Kęstučiu Vaičiuliu ir aktoriumi Ramūnu Abukevičiumi.
2006 m. su kolega Vidmantu Fijalkausku ir savo auklėtiniais bei mokiniais mokytojas organizavo moksleiviško teatro festivalį „Catapulta”.
Dubesario vėliava

Dubesario vėliava – oficialus Dubesario miesto simbolis. Vėliava sukurta 2005 m. vadovaujantis miesto nuostatomis.
Dubesario miesto vėliava yra stačiakampis (kraštinių santykis 1:2), raudonai žalias audeklas. Spalvų santykis 3:2, viršuje raudona, apačioje žalia spalva. Vėliavos centre pavaizduotas raidės Д formos, geltonos spalvos elektros stulpas. Mėlynai pavaizduoti stulpo viduje esantys laužytos linijos formos stulpo elementai, bei keturi trikampiai stulpo viršutinėje dalyje. Kairiajame viršutiniame kampe, raudoname fone pavaizduotas žalias ąžuolo lapas su gile. Apatinėje vėliavos dalyje, žaliame fone pavaizduotos balta ir mėlyna linijos, einančios per visą vėliavos ilgį.
Vėliavos kotas kairėje pusėje. Jo ilgis nustatytas Padniestrės konstitucijos. Vėliava vienpusė.