google/wiki40b huggingface dataset:
Juozo Naujalio memorialinio muziejaus filialas

Juozo Naujalio memorialinio muziejaus filialas – Juozo Naujalio memorialinio muziejaus padalinys, nuo 2005 m. veikiantis Juozapo Liekio sodyboje Biliūnų km., Raudondvario sen., Kauno raj.
Muziejus įsikūręs už 10 km į šiaurę nuo Raudondvario. Važiuojant keliu  141  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda  Raudondvaryje pasukama į kelią  1922  Raudondvaris–Naujieji Bernatoniai–Žemaitkiemis  . Pirmąjį posūkį filialo link žymi rodyklė su užrašu „Bernatoniai 4 km“, o pavažiavus beveik 8 km šia kryptimi iš tolo matyti sodybos medžiai su gandralizdžiais. Į sodybą nukreipia rodyklė „Biliūnai 1 km“.
Ant Nevėžio upės kranto eksponuojama etnokultūros ir senovinės technikos kolekcija, krašto etninis paveldas. Greta sodybos įrengtas 150 m ilgio lėktuvų pakilimo ir nutūpimo takas, kuriuo gali naudotis mažosios aviacijos entuziastai. Muziejuje vykdomi edukaciniai projektai, vyksta įvairaus pobūdžio šventiniai renginiai, supažindinama su protėvių amatais, tradicijomis, papročiais, su eksponatų paieškos ir atsiradimo muziejuje istorija, pasakojama apie technikos vystymosi etapus, jos veikimo principus.

Ekspozicija

Skraidyklių sporto entuziasto, ultra lengvųjų aparatų konstruktoriaus Juozapo Liekio (g. 1945 m.) ir jo žmonos Vandos sodyboje įkurta XIX–XX a. technikos paveldo ir etninės kultūros ekspozicija po atviru dangumi, išsidėsčiusi apie 3 ha plote. Eksponuojami iš įvairių Lietuvos vietų J. Liekio surinkti Lietuvoje ir užsienio šalyse pagaminti varikliai, žemės ūkio technika, automobiliai, motociklai, brikos, Lietuvos kaime naudoti meistrų darbo įrankiai, namų apyvokos daiktai. Taip pat yra ir gana retų mechanizmų: vinių kalimo mašina, didžioji kuliamoji, mogliai, amfibija, kalvio naudoti įrankiai ir kt. Didžioji dalis technikos yra suremontuota, restauruota ir veikianti.
Ekspozicija papildyta Kauno regiono amatininkų darbo įrankiais ir jų pagamintais reikmenimis, audimo staklėmis bei linininkystėje naudotais linų apdorojimo įrankiais.
Kolekciją puošia šeimininkės išradingai sukomponuoti gėlynai, netradiciniai inkilai, gandralizdžiai, po sodybą išdidžiai vaikštinėjantys povai.

Informacija

Muziejus veikia antradieniais – šeštadieniais, 9–17 val., lankomas iš anksto susitarus su filialo administratoriumi – J. Liekiu.
Drąsos kelias

Istorija

2012 m. sausio 28 d. įvykusio steigiamojo suvažiavimo metu buvo patvirtinta programa ir įstatai, išrinkta šios organizacijos vadovybė, atliktos kitos privalomos procedūros.
Visuomeniniam judėjimui atsirasti postūmį davė Drąsiaus Kedžio, kuris kovojo su pedofilija, baudžiamoji byla. Judėjimas sukurtas po Drąsiaus Kedžio mirties jo artimųjų ir kai kurių visuomenės veikėjų iniciatyva. Apie politinės partijos steigimą prabilta dar 2011 m. rugpjūtį. Tada paskelbtoje deklaracijoje buvo akcentuojama kova su oligarchija, siūloma teisėsaugos pertvarka, griežtesnės bausmės už valstybinio turto grobstymą, korupciją, pedofiliją, narkotikų kontrabandą, iniciatoriai pasisakė už progresinius mokesčius, pridėtinės vertės mokesčio mažinimą, šildymo, elektros kainų reguliavimą, nemokamą mokslą. Kovo 19 d. Registrų centre įregistruota politinė partija „Drąsos kelias“.
2012 m. Seimo rinkimuose turėjo tikslų dalyvauti Nacionalinio susivienijimo „Už Lietuvą Lietuvoje“ sudėtyje, tačiau vėliau šios idėjos atsisakė.

Ideologija

Politinės partijos „Drąsos kelias“ deklaruojama ideologija – alternatyva Lietuvoje paplitusiam neoliberalizmui.
Robertas Zenekė

Robertas Vilhelmas Zenekė (vok. Robert Wilhelm Sennecke; 1885 m. vasario 12 d. Piritce (dab. Pyžicė (lenk. Pyrzyce) Lenkijoje) – 1940 m. birželio 8 d. Liubene (vok. Lübben (Spreewald)) – vokiečių spaudos fotografas ir maratono bėgikas.

Biografija

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, nuo 1914 m. tarnavo karinių pranešimų rašytoju (dar prieškariu buvo užsirekomendavęs žurnalistikoje). Buvo pasiųstas į vokiečių karinių patarėjų grupę Osmanų imperijoje, kur formaliai priklausė turkų kariuomenei ir nešiojo atitinkamą uniformą.
Po karo jis įkūrė fotografijos paslaugas teikiančias agentūrą Internationaler Illustrations-Verlag, kuri palaipsniui išsivystė į savo srityje pirmaujančią įmonę. Fotografijos buvo teikiamos tiek Vokietijos, tiek ir užsienio žurnalams bei laikraščiams.   
Norint savalaikiai nuotraukose užfiksuoti įvairius įvykius ir išskirtines asmenybes agentūra samdė būrį fotografų, o pats R.Zenekė daugiau specializavosi sporto sferoje.
1928 m. jo sveikatos būklė staiga pablogėjo, buvo verčiamas įmonę perleisti karinės foto ir kino agentūros BUFA buvusiam vadovui Johanui Varningui. 1931 m. R. Zenekė galutinai susirgo sunkia psichine liga ir visam laikui atsidūrė ligoninėje. Dukters Editos bandymas perimti tėvo veiklą nebuvo sėkmingas ir 1936 m. fotoagentūrai buvo paskelbtas bankrotas. Turtingas nuotraukų archyvas pateko į privačias rankas, o dalis išlikusių fotonegatyvų šiuo metu saugoma Carl und Liselott Diem-Archiv rinkinyje Aukštojoje sporto mokykloje Kelne.

Sportininkas

Apie R.Zenekės sportinę karjerą išliko nedaug duomenų. Žinoma, kad jis priklausė Berlyno SC Komet sporto klubui. Atstovavo Vokietiją 1906 m. vasaros olimpinės žaidynėse Atėnuose, bet aukšto rezultato nepasiekė. Vėliau nuo aktyvaus sportavimo nutolo.
Amarantas (spalva)

Amarantas

Amaranto spalva pavaizduota viršuje, dešinėje. Ši spalva taip pat vadinama raudonu amarantu tam, kad būtų galima ją atskirti nuo kitų šios spalvos variacijų.
Amarantas yra panašus į magentos spausdintuvo versiją (tik raudonesnis). Ši spalva yra burnočio žiedų spalva.
Pirmą kartą angliškai rašytiniuose šaltiniuose ši spalva paminėta 1690 m.

Etimologija

Pavadinimas amaranth kilęs iš graikų kalbos žodžių a (ne) + marainean (iššvaistyti). Buvo manoma, kad gėlė auga Olimpo kalne, kuris yra nemirtingas.
Jurgis Vanagas

Biografija

1952 m. baigė Kauno VI vidurinę mokyklą.
1952–1958 m. studijavo Kauno politechnikos institute (KPI), inžinierius architektas. 
1958–1961 m. Kuršėnų rajono vyriausiasis architektas.
1961–1964 m. Miestų statybos ir projektavimo instituto Kauno filialo grupės vadovas.
Kartu su kitais autoriais parengė Tauragės (1962 m.), Šilutės (1963 m.), Kuršėnų (1964 m.), Kaišiadorių (1966 m.) ir kitų miestų generalinius planus, sukūrė ir rekonstravo interjerų (1964 m.).
1965–1968 m. tobulinosi aspirantūroje.
1968 m. apgynė architektūros kandidato disertaciją „LSSR mažų miestų planinės struktūros plėtojimo keliai“.  Stažavo Varšuvos, Helsinkio universitetuose, Vakarų Berlyno technikos universitete.
1968–1971 m. KPI Gyvenviečių planavimo ir tvarkymo katedros vyr. dėstytojas, 1970 m. docentas.
1971 m. kartu su katedra persikėlė į naujai įkurtą Vilniaus inžinerinį statybos institutą, Architektūros fakulteto dekanas, 1980–1993 m. Urbanistikos katedros vedėjas, 1984 m. profesorius. 
1981 m. apgynė architektūros daktaro disertaciją „Sociologinis aspektas urbanistiškai tobulinant Lietuvos SSR stambių miestų gyvenamąją aplinką“.
1983 m. drauge su kitais autoriais sudarė Lėvens tvenkinio pakrančių sutvarkymo projektą, Vilniaus urbanistinės plėtros variantą (1995 m.), Vilniaus ir Kauno dvimiesčio principinę suplanavimo schemą (1999 m.), kartu su autorių kolektyvu parengė Lietuvos Respublikos teritorijos bendrąjį planą (2000 m.), Vilniaus ir Kauno dvimiesčio strateginį planą (2003 m.). 
Dvimiesčio urbanistinės koncepcijos autorius (2009 m.). Organizavo nemažai plataus masto urbanistinių ir sociologinių tyrimų. Kelių premijuotų architektūrinių ir urbanistinių konkursinių projektų autorius ir bendraautoris. 
Yra parašęs per 300 straipsnių (išleista 12 kalbų). Ilgus metus redagavo VGTU ir MA mokslo žurnalą „Urbanistika ir architektūra“.
1997–2007 m. ėjo antraeiles Kauno technologijos universiteto Architektūros ir kraštotvarkos katedros profesoriaus pareigas, taip pat skaitė paskaitų kursus Vytauto Didžiojo ir Klaipėdos universitetuose, Kauno dailės institute. Kaip vizituojantis profesorius skaitė paskaitas Berlyno, Veimaro, Stokholmo, Helsinkio ir kitose Europos šalių aukštosiose mokyklose. Skaitė pranešimus daugelyje pasaulinių kongresų, tarptautinių konferencijų, simpoziumų. Nuo 2007 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto profesorius emeritas. 2004 m. už darbų ciklą „Vilniaus ir Kauno dvimiestis: Lietuvos didžiųjų miestų urbanistinės sandaros modeliavimas (1969–2003)“ paskirta Lietuvos mokslo premija. 
2005 m. išrinktas Baltarusijos architektūros akademijos užsienio nariu akademiku.
2016 m. eksponavo autorinio projekto „Vilniaus ir Kauno dvimiesčio urbanistinė koncepcija“ išsamią grafinę medžiagą su anotacija tarptautinėje parodoje „XV International Architecture Exhibition la Bienale di Venezia“ ir pelnė parodos sertifikatą.
Kelių tarptautinių urbanistinių ir sociologinių organizacijų ir programų dalyvis.
1990–1995 m. Sąjūdžio remtas Vilniaus tarybos narys. 
Lietuvos karališkosios bajorų sąjungos senatorius.
Difuzija

Difuzija – procesas, kai skystos arba dujinės medžiagos molekulės skverbiasi iš didesnės koncentracijos vietų link mažesnės koncentracijos, pagal koncentracijos gradientą, kol pasiskirsto vienodai. Lipiduose tirpios molekulės ir dujos difunduoja pro plazminę membraną.
Paprasčiau būtų: netvarkingas molekulių judėjimas iš ten kur jų yra daugiau, tenai kur jų yra mažiau, vadinamas difuzija.
Procesas yra negrįžtamasis, jis vyksta, kol pasiekiama termodinaminė pusiausvyra. Proceso metu entropija didėja. Difuzija yra pernašos reiškinys.
Savoji difuzija vyksta toje pačioje medžiagoje, abipusė difuzija – susiliečiančiose medžiagose.

Difuzija organizme

Smulkiausiomis kraujagyslėmis į audinius atiteka kraujas, kuriame maisto medžiagų ir deguonies žymiai daugiau negu tų audinių ląstelėse. Vykstant difuzijai šios medžiagos praeina pro kraujagyslių sienelių bei ląstelių plazminės membranas ir patenka į kūno ląsteles. Anglies dioksido, kuris susidaro ląstelinio kvėpavimo reakcijų metu, audinių ląstelėse yra daugiau negu kraujyje, todėl šios dujos dėl koncentracijų skirtumo iš ląstelės pro plazminę membraną juda į kraują. Tuo pačiu metu vyksta skirtingų medžiagų difuzija į ląstelę ir iš ląstelės. Difuzija organizme kryptingai vyksta tol, kol medžiagų koncentracija susilygina ląstelės išorėje ir viduje.
Mažasis kiras

Išvaizda

Mažasis kiras yra smulkesnis už rudagalvį kirą. Nuo pastarosios rūšies nesunku atskirti iš juodos galvos, baltų sparnų galų bei juosvos jų apačios. Patino ir patelės galva juoda, kaklas, pilvinė pusė ir uodega balti, sparnai ir pečiai balsvai pilki. Plasnojamosios plunksnos pilkos su baltomis viršūnėmis. Snapas tamsiai raudonas, kojos raudonos, rainelė tamsiai ruda. Poilsio apdaru galva balta, tik pakaušis ir plotelis prie ausų pilki. Snapas juosvas. Jauniklių viršutinį kūno dalis juodai ruda. Galva balta, jos šonuose tamsios dėmės. Per sparnus eina įstriža tamsi juosta. Vairuojamosios plunksnos baltos su juoda juostele gale. Kūno apačia balta, su didele rusva ir pilka dėme pagurklyje ir tamsiu margumu kūno šonuose. Snapas juosvas, kojos raudonos. Rainelė juoda. Pūkuoto jauniklio viršus tamsiai rusvas, su juodai rudomis dėmėmis, kūno apačia rusva.

Paplitimas

Arealas pertrauktas. Europoje paplitęs nuo Šiaurės jūros pakrančių iki Kamos baseino. Šiaurėje arealas siekia Botnijos įlanką, Volgos–Kamos aukštupį. Pietuose arealas tęsiasi iki Dnepro, Dono aukštupio, Lenkijos. Gyvena Vakarų Sibire ir šiauriniame Kazachstane, Lenos baseine ir Užbaikalėje. Žiemoja Šiaurės Amerikoje, šiaurinėse Afrikos pakrantėse, prie Kaspijos jūros.
Lietuvoje reta rūšis, dažnesnė tik migracijų metu.

Biologija

Apsistoja ir veisiasi sekliuose ežeruose, tvenkiniuose. Lizdus krauna salelėse, pelkėtose pakrantėse. Įsikuria žuvėdrų, rudagalvių kirų kolonijose arba netoli jų. Dažnai telkiasi į atskiras nedideles kolonijas. Gana judrus, aktyvus šviesiuoju paros metu, ypač saulėtomis dienomis. Vikriai gaudo skraidančius vabzdžius. Ilsisi plūduriuodamas vandenyje.
Lytiškai subręsta antraisiais arba trečiaisiais gyvenimo metais. Lizdą įsirengia sausumoje arba ant plūduriuojančių augalų iš sausos žolės, viksvų, švendrų ir t. t. Lizdą krauna abu porelės nariai. Dėtyje paprastai būna 2–3 kiaušiniai, perimi apie 23 dienas. Perėti pradedama padėjus paskutinį kiaušinį. Tik išsiritę jaunikliai sveria maždaug po 10 gramų. Jei niekas nepuola, jie ilgai nepalieka lizdo. Skraidyti pradeda 3–4 savaičių amžiaus.
Minta smulkiais vabzdžiais, mašalais. Kartais lesa žuvų mailių. Labai vertinamas paukštis, nes sunaikina daug žemės ūkio kenkėjų.
Kelias (Vilnius)

Kelias – savaitinis iliustruotas Rytų Lietuvos lietuvių laikraštis, leistas 1925–1928 m. Vilniuje.

Istorija

Leido ir redagavo Jonas Navikas. Pirmasis numeris išėjo 1925 m. liepos 10 d. vietoj savaitraščio „Lietuvos kelias“ kaip savaitinis Vilniaus laikraštis, nuo 1927 m. lapkričio 18 d. – savaitinis Vilniaus krašto lietuvių laikraštis, nuo 1928 m. sausio 7 d. – savaitinis Vilniaus ir Suvalkų krašto lietuvių laikraštis; nuo 1928 m. liepos 21 d. savaitinis iliustruotas Rytų Lietuvos lietuvių laikraštis. Spausdino „Ruch“ spaustuvė Vilniuje.
Lenkų valdžia ne kartą leidinį konfiskavo, baudė įvairiomis baudomis redaktorius.
Leido priedą vaikams „Takelis“. 1928 m. gruodžio 1 d. „Kelias“ buvo sujungtas su laikraščiais „Dirva“, „Vilniaus aidas“ ir vietoj jų išėjo „Vilniaus rytojus“.
Bendradarbiavo Danielius Alseika, J. Klimas, Vincas Krėvė-Mickevičius, Marcelinas Šikšnys, Ksaveras Sakalauskas-Vanagėlis, P. Vieštautas, Juozas Zubrys.
Magnis

Biologinė reikšmė

Magnis – vienas būtiniausių mikroelementų sportuojantiems ir besilaikantiems dietų. Jis stiprina kaulus ir nervų sistemą. Magnio netenkama piktnaudžiaujant alkoholiu, riebiu maistu, badaujant. Ypač daug jo išsiskiria su prakaitu aktyviai sportuojant. Dėl to gali pradėti traukti mėšlungis, sutrikti širdies veikla.
Magnio gausu riešutuose, razinose, vynuogėse, grūduose, kopūstuose, morkose, grikiuose, sojų pupelėse, ryžiuose. Daugiausia magnio turi migdolai.
Rekomenduojama magnio dienos norma – 350 mg.

Degimas

Magnis yra labai degus metalas. Tačiau nors magnio miltelius ar plonas juosteles uždegti palyginus lengva, stambesni gabalai užsiliepsnoja gana sunkiai. Sykį uždegus, magnį užgesinti labai sunku, nes jis gerai dega ne tik ore, bet ir gryname azote (susidarant magnio nitridui) bei anglies diokside (susidarant magnio oksidui ir angliai). Dėl lengvumo bei tvirtumo magnis ar daug magnio turintys lydiniai naudojami karinėje technikoje. Mūšio metu ar kraštutinių bandymų sąlygomis ten pasitaiko metalo gaisrų. Pavyzdžiui, pirmieji amerikiečių B-29 bombonešio variantai (šis lėktuvas numetė atomines bombas II pasauliniame kare) turėjo netobulą variklį, kuris įkaisdavo tiek, jog užsiliepsnodavo iš aliuminio-magnio lydinio pagamintos konstrukcijos. Nors buvo įrengta speciali ugniasienė, gaisras ją pradegindavo greičiau nei per 90 sekundžių en. Bandant SR71, sykį sprogo padangos ir lėktuvui leidžiantis nuo trinties užsiliepsnojo magnio ratai – liepsna išplito po visą lėktuvą, tačiau pilotas spėjo pasitraukti .
Magnis dega labai ryškia balta liepsna, kuri praeityje buvo naudojama ryškiam šviesos šaltiniui fotografavimo metu gauti. Kai kuriose srityse (jūroje, fejerverkuose) magnis šiam tikslui tebenaudojamas ir dabar.

Pavadinimo kilmė

Senovėje magnio dioksidas buvo laikomas rūdos, vadinamos lapis magnes (lotynų k. – didelis akmuo), rūšimi ir todėl buvo pavadintas magnesia. Gali būti, kad Turkijos miestas Manisa, anksčiau graikų vadintas Magnezija, taip buvo pavadintas dėl gausių magnio klodų apylinkėse. Viduramžiais buvo išskiriama magnesia nigra (juodasis junginys) ir magnesia alba (baltasis junginys) – iš pastarojo 1808 m. anglas Humphry Davy elektrolizės būdu ir išgavo magnį, jį iš pradžių pavadinęs magnium.
Laura Antonelli

Biografija

Antoneli gimė Puloje, tuometinės Italijos Istrijos provincijos sostinėje, kuri dabar yra Kroatijos dalis. Šeima vėliau gyveno Genujoje, Venecijoje, kol galiausiai apsistojo Neapolyje. Norėdama sekti tėvų, kurie buvo mokytojai, pėdomis, čia ji baigė universitetą ir įgijo kūno kultūros mokytojo specialybę. 
Antoneli apsigyveno Romoje, kur įsidarbino licėjuje mokytoja. Po kurio laiko jai pavyko susipažinti su žmonėmis iš pramogų pasaulio, pasiūliusių jai darbą. Antoneli tapo televizijos reklamos modeliu, tačiau bandymas tapti naujienų pranešėja nebuvo sėkmingas. Nepaisant to, darbas reklamose atkreipė į ją kino prodiuserių dėmesį, kurie pasiūlė jai išmėginti aktorės karjerą.
1965 m. Antoneli debiutavo filme „Le sedicenni“, tačiau vaidmuo buvo nereikšmingas, o ji net nepaminėta titruose. Dar po metų ji pasirodė JAV sukurtave filme „Dr. Goldfoot and the Girl Bombs“. 
7 ir 8 dešimtmečiuose Antoneli sukūrė daugelį vaidmenų Italijoje kurtuose filmuose. Dažniausiai tai buvo dramos arba komedijos, o Antoneli po itin populiaraus 1973 m. filmo „Apgaulė“ tapo vienu iš to laikotarpio Italijos sekso simbolių. Per savo karjerą ji filmavosi daugelio žymiausių to meto Italijos režisierių (Luchino Visconti, Sergio Corbucci ir kitų) filmuose, o jos partneriais ekrane buvo Marcello Mastroianni, Michele Placido ir kitos šalies kino žvaigždės.
1991 m., filmuojant juostą „Malizia 2000“ (prieš 18 metų ją išgarsinusio filmo „Apgaulė“ tęsinį), prodiuseriai, norėdami, kad aktorė atrodytų jaunesnė, įtikino Antoneli sutikti su leidžiamomis kolageno injekcijomis, tačiau, kilus alerginei reakcijai, šios veidas tapo subjaurotas. Antoneli padavė prodiuserius į teismą ir po 13 metų trūkusio bylinėjimosi jos skundas buvo atmestas. Aktorė, kuri po šio įvykio daugiau nebesifilmavo ir visais būdais vengė viešumos, patyrė nervinį sukrėtimą ir atsidūrė psichiatrinėje ligoninėje. 2003 m. teismo procesas atsinaujino ir galiausiai 2006 m. jai buvo priteista 108 tūkstančių eurų kompensacija.

Asmeninis gyvenimas

Aktorė buvo ištekėjusi už knygų leidėjo, kurį paliko 1971 m. dėl prancūzų aktoriaus Jean-Paul Belmondo, su kuriuo susipažino kuriant komediją „Antrąkart vedęs“. Jiedu niekada nesusituokė, o nuolatinės Antoneli pavydo scenos galiausiai lėmė, kad Belmondo ją paliko.
1991 m. Antonelli namuose atlikus kratą, policija rado 36 gramus kokaino aktorė buvo apkaltinta narkotikų platinimu ir nuteista kalėti 3,5 metų. Vis tik po ilgų apeliacijų 2000 m. dėka pasikeitusių įstatymų teismas ją išteisino, pripažindamas narkotikų vartotoja, o ne platintoja.
2015 m. birželio 22 d. aktorė buvo rasta savo namuose be gyvybės ženklų. Vėliau nustatyta, kad ji mirė patyrusi širdies smūgį.
Kina

Istorija

Iki 1906 m. Papua Naujosios Gvinėjoje cirkuliavo britiški svarai sterlingai, o iki 1914 m. - Vokietijos markės. Japonijos okupacijos metu buvo specialiai išleisti pinigai skirti Okeanijos teritorijai. Cirkuliavo O serijos 1/2, 1, 10 šilingų ir 1 svarų sterlingo kupiūros.
Iki 1976 m. šalyje naudota Australijos valiuta (AUD).
Trance muzika

Trance muzika – elektroninės muzikos forma, apie 1990 m., nuo „sunkesnės“ techno muzikos, atsiskyrė ir labiau atitinka harmoningumą. Bosinio būgno pulsavimas 4/4 ritmu, 125-148BMP (BPM – beats per minute (smūgiai per minutę)).

Trance muzikos festivaliai

Koncertu, festivalių metu yra naudojami vaizdiniai efektai. Didžiausi koncertai, festivaliai rengiami Europoje.
Kazys Šalkauskis

Biografija

Baigė Šiaulių gimnaziją, 1912 m. – Maskvos universiteto Teisės fakultetą.
1912–1915 m. dirbo advokatu Samarkande (Uzbekija). Pirmojo pasaulinio karo metais 1915–1917 m. buvo Lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti įgaliotiniu Šiauliuose, steigė maitinimo punktus visoje Šiaurės Lietuvoje, Žemaitijoje, Rygoje, Mintaujoje, Daugpilyje. 1918–1920 m. – Lietuvos prekybos ir pramonės ministerijos reikalų valdytojas, ministro pavaduotojas. Paskirtas Lietuvos vyriausybės komisaru perimti iš bermontininkų jų paliekamą teritoriją ir turtą.
1919–1960 m. dirbo advokatu. 1921–1922 m. – Aukštųjų kursų dėstytojas, 1922–1936 m. Vytauto Didžiojo universitete dėstė teisę, 1936 m. – profesorius. 1940–1950 m. – Vilniaus universiteto profesorius. 1944–1945 m. – dar ir Lietuvos mokslų akademijos reikalų valdytojas.
Daugelio mokslo darbų teisės klausimais autorius. 1935 m. sudarė įstatymų rinkinį „Lietuvos novelos“.
Obligacija

Vyriausybės obligacija

Vyriausybės obligacija – valstybės skolos vertybiniai popieriai, valstybės prisiimtas įsipareigojimas iš anksto sutartu terminu išpirkti obligaciją bei sumokėti nustatytas palūkanas. Laikoma, kad valstybės išleidžiamos obligacijos yra saugesnės ar net visiškai saugios, nes valstybė visada vykdo savo įsipareigojimus – t. y. laiku išperka obligacijas ir sumoka palūkanas. Tik išimtiniais atvejais dėl perversmų ar kataklizmų valstybės obligacijų išpirkimas gali būti atidėtas. Kaip tik dėl to, kad valstybės obligacijos laikomos saugiomis, už jas paprastai mokamos mažesnės palūkanos nei už įmonių obligacijas. Dėl šios priežasties valstybinės obligacijos dažnai būna ne tokios pelningos. Kita vertus, valstybinių obligacijų pelningumas priklauso nuo obligacijų rizikos (vyriausybės, valiutos, infliacijos). Vyriausybės dažniausiai išleidžia ilgalaikes obligacijų emisijas nuo 1 iki 30 metų, rečiau skolinasi lėšas iki vienerių metų terminui. Beveik visų pasaulio valstybių vyriausybės leidžia obligacijas siekdamos pritraukti kapitalą.

Obligacijos vertė

Obligacijos vertė rinkoje priklauso nuo tuo metu rinkos pageidaujamos palūkanų normos. Palūkanų normai augant, obligacijos vertė krenta, palūkanų normai mažėjant – obligacijų vertė kyla.
Nominali vertė – kaina, užrašyta ant obligacijos.
Tikroji vertė – kaina, kuri turėtų patikimai atspindėti rinkos kainą.
Rinkos vertė – kaina, kurią moka investuotojas.
Rinkos vertė apskaičiuojama pagal formulę:
, kur:
I – mokėjimas pagal kuponą (kiek pinigų bus išmokėta už periodą (pvz – ketvirtį))
MV – nominali vertė
 – diskonto norma
n – mokėjimo periodų skaičius
 – Present Value Interest Factor of Annuity – periodinio mokėjimo perskaičiavimas į dabartinę vertę koeficientas
 – Present Value Interest Factor – Esamosios vertės perskaičiavimo koeficientas
Skaičiavimo pavyzdys:
Išleista 1000 lt nominalo 3 metų trukmės obligacija. Metinė palūkanų norma – 24 %. Mokėjimai vykdomi kas ketvirtį. Pageidautina palūkanų norma rinkoje – 24 %.
 – vienos ketvirtinės išmokos dydis
MV = 1000 lt – nominali vertė
 diskonto norma (iš panašių investicijų rinkose tinkimasi pelno norma)
n = 12 mokėjimo periodų skaičius
 – Present Value Interest Factor of Annuity – Dabartinė (rinkos) periodinių mokėjimų vertė
 – Present Value Interest Factor – Dabartinė (rinkos) vienkartinės sumos mokėjimo vertė
Kadangi obligacija duoda tokią pačia pelno normą, kaip ir kitos investicijos šioje rinkoje, kaina nepakitus.
Molotovo linija

Molotovo linija – Tarybų Sąjungos 1940–1941 m. pradėta statyti fortifikacinė linija. Ši linija ėjo per aneksuotas Lietuvos, Baltarusijos, Ukrainos ir Lenkijos teritorijas.

Gynybos linija

Linija buvo prastai suprojektuota ir įrenginėta paskubomis. Iš daugiau kaip 1,5 tūkstančio Lietuvos teritorijoje suplanuotų kazematų pavyko pastatyti vos 101. Tačiau daugumoje buvo atlikti tik betonavimo darbai, o pilnai parengtų gynybai nebuvo visiškai. Dėl šios priežasties Molotovo linija neatlaikė staigaus Vermachto puolimo ir buvo per kelias dienas pralaužta.
Molotovo linijos likučiai pakankamai gerai išlikę. Kai kuriuose jų matyti įvairūs pažeidimai: sviedinių žymės, stiprių sprogimų deformuotos betoninės konstrukcijos, tačiau dažniausiai tai yra ne mūšio pėdsakai, o jau po karo atliktų bandymų ar sprogmenų utilizavimo rezultatai.
Mokslas ir technika

„Mokslas ir technika“ – Lietuvos mokslų akademijos ir Lietuvos inžinierių sąjungos mėnesinis iliustruotas žurnalas, ėjęs 1959–1962 m. Kaune, 1962–2016 m. Vilniuje.

Istorija

Įkurtas vietoj LTSR Ministrų Tarybos Valstybinio mokslo ir technikos komiteto 1958–1959 m. leisto to paties pavadinimo informacinio leidinio ir Liaudies ūkio tarybos specialiojo biuletenio. Iki 1965 m. leido LTSR Ministrų Taryba ir Mokslinių-techninių draugijų taryba, iki 1968 m. – Respublikinė mokslinių technikos draugijų taryba ir Lietuvos mokslų akademija, iki 1990 m. – laikraščių ir žurnalų susivienijimas „Periodika“, 1991 m. – Lietuvos mokslų akademija, nuo 1992 m. leido „Mokslas ir technika“ redakcija. Tiražas 1959 m. – 4000, 1981 m. – 35 100, 2008 m. – 2400 egzempliorių.
Rašė apie įvairių ūkio sričių problemas, pristatė Lietuvos ir pasaulio mokslo, technikos, kompiuterijos, ryšių, transporto, energetikos, verslo ir kiti naujienas.
Bendradarbiai: Steponas Ašmontas, Ramutis Petras Bansevičius, Jonas Biržiškis, Vladas Algis Gapšys, Algimantas Liekis, Vytautas Liutikas,