google/wiki40b huggingface dataset:
Karolis Hessen-Kassel

Biografija

Karolis gimė landgrafo Vilhelmo VI Hessen-Kasselio ir jo sutuoktinės Hedvigos Sofijos Brandenburgietės (1623–1683) šeimoje. Iki 1675 metų Hesen-Kaselį valdė kaip regentė jo motina, iki kol Karolis netapo pilnametis. Vyresnysis Karolio brolis ir Hesen-Kaselio paveldėtojas, landgrafas Vilhelmas VII mirė 1670 metais Paryžiuje.
Landgrafo Karolio Hessen-Kasselio valdymo metais galutinai atsikratė Trisdešimtmečio karo, nuniokojusį šią šalį. Karolis sugebėjo sukurti stiprią armiją, dalyvavusią taip pat kare dėl Ispanijos paveldėjimo. Kaip ir kai kurie kiti Vokietijos valdovai savo laiko, Karolis savo karius subsidijuoti skolinosi iš kitų šalių.
1685 metais Karolis suteikė savo jaunesniam broliui Filipui dalį Hesen-Kaselio landgrafystės. Filipas toje teritorijoje, prie upės Vera pastatė savo rezidenciją – Filipstalio pilį, tapusią naujos landgrafystės centru – Hesen-Filipstal. Atstovai šaltuinės Heseno linijos tęsia savo giminę iki šių dienų.
1685 metų balandžio 18 d. Karolis atidarė savo šalį persekiojamiems Prancūzijoje hugenotams ir valdensams, taip pat nusprendė statyti jiems bažnyčias ir mokyklas. Paskutiniais metais į Šiaurinį Heseną persikėlė ne mažiau 4000 bėglių. 1699 metais landgrafas įkūrė Ziburgą ir apgyvendino į jį atvykusius hugenotus ir valdensus.
Savo valdymo metais landgrafas Karolis išplėtė Vilhelmschiozo parką Kaselyje. Jam, dalinai, priklauso kaskados „Herkulesas“ montavimas Vilhelmschioze. 1709 metais vadovaujant Karoliui Madero dykvietėje (Mader Heide) prasideda pirmieji archeologiniai kasinėjimai.
Lamu atolas

Lamu atolas arba Hadhunmathi atolas (mald. ހައްދުންމަތި) – koralinis atolas Indijos vandenyne, Maldyvų salyno pietuose. Apsuptas koralinių rifų žiedo, dauguma salų yra žiedo pietuose ir rytuose. Lagūna sekli, 30–34 m gylio, joje gausu smulkių salelių. Lamu atolą sudaro 82 salos iš kurių gyvenama – 12: Dhanbidhū, Fonadhū, Gadhū, Ganas, Hithadhū, Isdhū, Kalhaidhū, Kunahandhū, Mabaidhū, Mamendhū, Mavahas, Mundū, Mandhū.
Atole gyvena 14,3 tūkst. gyventojų. Pagrindinė gyvenvietė – Fonadhū (~2000 gyventojų). Yra Kadhū tarptautinis oro uostas. Verčiamasi turizmu, žvejyba ir žuvies perdirbimu, kokospalmių auginimu.
Lamu atole rasta budistinių stūpų, vienuolynų liekanų. Čia rastos XII a. varinės lentelės su įrašais senąja maldyvų kalba.
George Robertson

Biografija

Jaunystėje buvo radikalaus antikarinio judėjimo dalyvis, organizavo protestus prieš JAV povandeninių laivų dislokavimą Britanijoje. Dar studijų metais įstojo į Leiboristų partiją. 1968 m. baigė ekonomikos studijas Šv. Andriaus universitete Faife, vėliau vadovavo degtinės gamintojų profsąjungai.
1978 m. išrinktas Bendruomenių rūmų (Britanijos parlamento žemųjų rūmų) deputatu. 1979 m. tapo socialinės apsaugos ministerijos parlamentiniu sekretoriumi. 1982–1993 m. buvo parlamento spikerio pavaduotojas nuo opozicijos, vadovavo Vestminsterio demokratijos fondui, padedančiam buvusio sovietinio bloko šalims.
1993–1997 m. buvo šešėlinės vyriausybės ministras Škotijos reikalams.
1997 m. gegužės mėn. paskirtas Didž. Britanijos gynybos ministru. Dirbdamas šiose pareigose įgyvendino premjero Tonio Blero idėją sukurti Europos saugumo pajėgas, kurios prireikus, nesiremdamos JAV pagalba, dalyvautų regioninėse operacijose. Kosovo krizės metu palaikė buvusios Jugoslavijos bombardavimą ir karinę operaciją nuverčiant Slobodaną Miloševičių.
Nuo 1999 m. spalio 11 d. iki 2004 m. sausio 5 d. Dž. Robertsonas buvo Šiaurės Atlanto Sutarties Organizacijos (NATO) generalinis sekretorius. Prioritetiniais tikslais jis kėlė organizacijos gynybinės galios tobulinimą, transatlantinių santykių stabilumą, krizinių situacijų valdymo tobulinimą, santykių su Rusija gerinimą bei NATO bendradarbiavimo su Europos Sąjunga stiprinimą.
1999 m. rugpjūčio 24 d. karalienė Elžbieta II jam suteikė barono titulą. 2003 m. spalio 30 d. dekretu Lietuvos prezidentas Rolandas Paksas apdovanojo Dž. Robertsoną Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Didžiuoju kryžiumi.
Raimondas Kašauskas

Biografija

Brolis Stasys Kašauskas, žmona Vanda Kašauskienė.
Baigė Telšių Žemaitės vidurinę mokyklą. 1958 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1954–1968 m. dirbo žurnalų „Genys“, 1969–1970 m. „Pergalė“ redakcijose, 1970–1973 m. LSSR rašytojų sąjungoje. Nuo 1961 m. rašytojų sąjungos narys.

Kūryba

Apsakymuose vaizduojama kaimo buitis ir inteligentų išgyvenimai. Apysakose vyrauja dorinės problemos, meilės, išdavystės, atsakomybės, prieraišumo žemei motyvai. Romanuose daugiausia vaizduojama kaimo kasdienybė, šviesesnės būties ieškančio individo dvasios kolizijos. Prozoje sukūrė simbolinį, apibendrintą žemaičių miestelį Juodsodę. Kūryboje siekiama iškelti konfliktiškus XX a. 6-9 dešimtmečio Lietuvos kaimo gyvenimo aspektus, derinama epinė naracija ir psichologiškumas. Parašė prozos knygų vaikams. Kūrinių išleista azerbaidžaniečių, bulgarų, estų, latvių, lenkų, rusų, slovakų, vokiečių kalbomis.
Lietuvos šilumos tiekėjų asociacija

Lietuvos šilumos tiekėjų asociacija – Lietuvos asociacija, vienijanti šilumos tiekimo energetikos įmones, organizacijas ir kitas asocijuotas energetikos struktūras. Įkurta 1998 m. Būstinė Vilniuje, Naugarduko g. 55a.

Veikla

Lietuvos šilumos tiekėjų asociacija turi 41 narį, iš jų 31 šilumos tiekimo įmonė, kurios gamina ir tiekia apie 99 % šalyje perduodamos šilumos energijos (2007 m.). Valdymo institucijos: visuotinis narių susirinkimas, taryba ir prezidentas.
Asociacija koordinuoja narių veiklą, atstovauja jų interesams, apibendrina šilumos ūkio įmonių patirtį, teikia siūlymus valstybinės valdžios ir valdymo institucijoms, rengia parodas, konferencijas, seminarus, atlieka rinkos ir viešosios nuomonės tyrimus, rengia šilumos ūkio apžvalgas, leidžia leidinius. Nuo 2001 m. Pasaulio energetikos tarybos Lietuvos komiteto, nuo 2003 m. tarptautinės centralizuoto šilumos tiekimo, vėsinimo ir kogeneracijos asociacijos „EuroHeat & Power“ narė.
Nuo 1998 m. kartu su Lietuvos šiluminės technikos inžinierių asociacija leidžia žurnalą „Šiluminė technika“. Viena Lietuvos energetikos muziejaus, įkurto 2002 m. Vilniuje įkūrėjų ir dalininkių.
Krucių apylinkė

Istorija

Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Tirkšlių apylinkės.
Titan Quest

Žaidimo pasaulis

Žaidėjas valdo didvyrį (mot. ar vyr. giminės), kuris turi kautis su pasaulį užpuolusiomis pabaisomis. Veiksmas vyksta Graikijoje, Egipte ir Azijoje. Pasirinkus sritis (masteries) nustatoma veikėjo vystymo kryptis ir sugebėjimai. Žaidime naudojami pavadinimai ir veikėjų vardai iš atitinkamų mitologijų, tačiau siužetas neatitinka mitų.
Žaidimo metu veikėjui nugalėjus pabaisą ji gali numesti daiktus ar pinigus, kuriuos galima surinkti. Galima pirkti ir parduoti rastus daiktus.
Krymo totorių vėliava

Krymo totorių vėliava – Krymo totorių etnoso vėliava: žydra vėliava su geltonu taraku kairiajame viršutiniame kampe. Tarakas yra senovinis totorių simbolis, naudotas kaip įdago ženklas.
Vėliavos spalvos sutampa su 1917–1918 m. egzistavusios Krymo respublikos spalvomis.
Žuvyčių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Vuolastos upelio kairiajame krante esančios aukštumos pakraštyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 22x18 m dydžio, 2 m žemesne šiaurės vakarine dalimi. Jos šiaurės rytų krašte supiltas 1 m aukščio, 12 m pločio pylimas. Pietrytinėje papėdėje buvo griovys ir 8 m pločio, iki 1 m aukščio pylimas, sunaikintas, likusi 13 m pločio plokštuma, pylimo liekanos matomos šlaite į Vuolastą. Šlaitai statūs, 4,5 m aukščio rytuose ir 20 m aukščio vakaruose. Pietiniame šlaite yra kultūrinis sluoksnis, kuriame rasta lygios ir žiestos keramikos.
Piliakalnis labai suardytas arimų, dabar dirvonuoja, aikštelė ir šlaitai apaugę alksniais.

Aplinkiniai piliakalniai

Balceriškių piliakalnis 11 kmKalninių Mijaugonių piliakalnis 12 kmPipiriškių piliakalnis 10 kmRokiškių piliakalnis 17 kmDaniliškių piliakalnis 14 kmBeižionių piliakalnis 8 kmNaujasodžio piliakalnis (Trakai) 11 kmBagdononių piliakalnis 9 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Adutiškio herbas

Aprašas

Baltame skydo lauke juodas raitelis ant juodo žingsniuojančio žirgo su Lietuvos vėliavos spalvų dviuodegiu vimpelu ant juodo koto.

Istorija

Herbas buvo patvirtintas 2006 m. vasario 15 d. Prezidento dekretu Nr. 520. Herbo kūrėjas – Rolandas Rimkūnas.
Rudolf Jenett

Biografija

Gimė 1914 m. rugpjūčio 10 d. Rusnėje. 1933 m. pradėjo studijuoti mediciną Greifsvaldo universitete, kur pradėjo užsiiminėti akademiniu fechtavimusi. Baigęs mokslus įstojo į Vermachtą. 1938 m. gruodžio 17 d. jau būdamas leitenantu kartu su oberleitenantu Horst Pulkowski pilotuodami lėktuvą Arado Ar 79 nuskrido be sustojimo 6303 km iš Bengazio į Gajos miestą Indijoje, taip pagerindami ilgiausio skrydžio nuotolio rekordą beveik 2000 km. Vėliau jie pasiekė Bankoką, po to Sumatrą ir Balio salą iš kurios išskridę 1939 m. sausio 14 d. pasiekė Darviną, o iš ten 1939 m. sausio 16 d. Sidnėjų. Grįždami atgal į Vokietiją 1939 m. vasario 10 d. netoli Čenajaus lėktuvas susidūrė su paukščiu ir nukrito, žuvo R. Jenečio bendrakeleiviai.
Vykstant Antrajam pasauliniam karui 1942 m. birželio mėnesį jam buvo suteiktas kapitono laipsnis. Po karo įsidarbino garso režisieriumi šiaurės vakarų Vokietijos radijo stotyje. 1956 m. vasario 16 d. buvo pakviestas į naujai suformuotas Vakarų Vokietijos karines oro pajėgas, 1958 m. įsidarbino Vokietijos krašto apsaugos ministerijoje. Nuo 1959 m. gruodžio iki 1961 m. birželio tarnavo pulkininko pareigose Yterzene. 1963 m. kovo 20 d. paskirtas į brigados generolo pareigas. 1973 m. apdovanotas Vokietijos Federacinės Respublikos ordinu „Už nuopelnus“. 1974 m. rugsėjo 30 d. paskirtas Bundesvero karo akademijos viršininku.
Liucija Palinauskaitė

Liucija Palinauskaitė (1942 m. rugpjūčio 20 d. Kaune - 2019 m. sausio 31 d. Vilniuje) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

Biografija

1953–1956 m. mokėsi Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje, 1956–1960 m. choro dirigavimo mokėsi J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. D. Vaitkutė). 1961–1966 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Armino klasė). 1971–1974 m. stažavo Leningrado N. Rimskio-Korsakovo valstybinėje konservatorijoje (prof. E. Kudriavcevos choro dirigavimo klasė).
Nuo 1964 m. Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mergaičių choro „Liepaitės“ (1965) organizatorė, meno vadovė ir dirigentė. Per tris dešimtmečius šis kolektyvas nuo 60 I–IV klasių mergaičių išaugo į 500 mergaičių ir merginų choro studiją, kurioje dirbo daugiau kaip 20 muzikos mokytojų. 1980 m. „Liepaitėms“ suteiktas nusipelniusio kolektyvo vardas. Jos – respublikinių dainų švenčių konkursų nuolatinės laureatės, dalyvavo daugelyje tarptautinių festivalių.
1992 m. Vilniuje įsteigus Chorinio dainavimo mokyklą „Liepaitės“, L. Palinauskaitė tapo vyresniųjų klasių merginų choro „Liepaitės“ meno vadove ir dirigente. Choras rengia koncertus Lietuvoje ir užsienyje, gieda bažnyčiose, dalyvauja įvairiuose kultūros renginiuose, 1995 m. tarptautiniame konkurse Švedijoje (Osterhamnas) pelnė diplomą. „Liepaitės" parengtos 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje.
1976–1977 m. pedagogė choro dirigavimą dėstė Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje, o 1977–1979 m. B. Dvariono dešimtmetėje muzikos mokykloje. Buvo 1977 ir 1985 m. respublikinių dainų švenčių dirigentė, 1977 m. jai suteiktas nusipelniusios artistės garbės vardas. Išaugino dukterį Ingridą – smuikininkę.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Ukmergės kraštotyros muziejus

Ukmergės kraštotyros muziejus – muziejus, įsikūręs Ukmergės centre, Kęstučio a. 5, restauruotame buvusio „Draugystės“ kino teatro pastate.
Filialai: Prezidento A. Smetonos dvaras, Užugirio mokykla-muziejus, Veprių muziejus.

Muziejaus veikla

Muziejus veikia nuo 1944 m. Jame pristatomi archeologijos, gamtos, etnografijos, tautodailės, numizmatikos eksponatai, atspindintys Ukmergės krašto kultūrinę ir istorinę praeitį nuo V iki XIX a. Muziejaus parodų salėje rengiamos parodos, kuriose pristatomi muziejaus rinkiniai, kitų Lietuvos muziejų parengtos parodos, Lietuvos menininkų kūryba.
Be kitų programų, muziejus siūlo kopimą į senosios gaisrinės apžvalgos bokštą. Tai XIX a. pabaigos statinys, kurio aukštis – 18 m. Bokšto viršuje įrengta apžvalgos aikštelė, atverianti Ukmergės senamiesčio panoramą.
Vidmantas Ilčiukas

Biografija

1981 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1979 m. dalyvauja tapybos, nuo 1994 m. – fotografijos parodose Lietuvoje ir užsienyje (Italija, Austrija, JAV, Didžioji Britanija, Vokietija), individualios parodos: Vilnius – 1988 m., 1994 m., 2004–2005 m., 2007–2008 m., Vašingtonas, Viena – abi 2003 m., Hainburgas prie Dunojaus, Austrija 2004 m.

Kūryba

Ankstyviesiems tapybos kūriniams būdingas ekspresionizmas („Prisiminimas“ 1981 m.), vėlesniems – simbolizmas, konceptualizmas, sapno vaizdiniai („Fragmentas“, „Dvi figūros“, abu 1985 m., „Trys figūros“ 1990 m., „Vidudienis“ 1996 m., „Sentimentai“ 2001 m.).
Nuo 1976 m. kuria menines fotografijas. Nuo devinto dešimtmečio vidurio kūryboje naudojo nespalvotąją fotografiją {„Linija“ 1984 m., ciklai „Vilnius“, nuo 1989 m., „Laiptinė“ 1995]]–1996 m. ir „Aikštės“, nuo 1994 m., „Akimirkos. Tėvo mirtis“ 1992–1996 m.). Žymiausi spalvotosios fotografijos kūriniai – tęstiniai ciklai: „Objektai“ (nuo 1993 m.), „Miestas“, „Diena“ (abu nuo 1994 m.), „Virtuali diena“ (nuo 2002 m.), „Laukiantys“, „Darbo laikas“ (abu nuo 2004 m.). Nuo 1991 m. kuria instaliacijas, objektus („Neregiai“ 1995 m.). Fotografijų meninė raiška itin plataus diapazono, konceptuali, grindžiama reliatyvizmo, dualizmo, įvairiakrypčio judėjimo, priešpriešos idėjomis, yra akcijos, performanso elementų, nagrinėjami įvairi sociokultūriniai, erdvėlaikio ir savivokos aspektai. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Jungtinių Tautų būstinė Ženevoje.
Hercas

Garsas

Garsas yra oro slėgio virpėjimas. Žmogus šį virpėjimą suvokia kaip garso aukštį. Vaiko klausa suvokia garsą nuo 16 Hz iki 20 kHz, tuo tarpu suaugusio žmogaus vidutiniškai nuo 16 Hz iki 16 kHz.

Elektromagnetinis spinduliavimas

Elektromagnetinis spinduliavimas dažnai apibūdinamas dažniu, t. y. statmenų elektrinio ir magnetinio laukų virpėjimo skaičiumi.
Šiaudžiai

Istorija

1656 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. Gyveno Laurynas Dilėnas.
Sukrė

Istorija

Miestas įkurtas 1538 m. kaip Čukisaka (isp. Chuquisaca). 1840 m. jis pervadintas pirmojo Bolivijos prezidento Antonio José de Sucre garbei. 1809 m. šis miestas buvo vienas pirmųjų Pietų Amerikoje, kuris sukilo prieš ispanų kolonizatorius.
Laiškai lietuviams

Laiškai lietuviams – JAV lietuvių vienuolių jėzuitų religinės ir tautinės kultūros mėnesinis žurnalas, 1950–2000 m. leistas Čikagoje.

Istorija

Leidiniui pradžią davė Vokietijoje T. Jono Bružiko leistas leidinys „Misionieriaus laiškai“, kuriam 1949 m. nustojus eiti, buvo nutarta panašų leidinį leisti Čikagoje. Žurnale nagrinėjami religijos ir kultūros klausimai, daug vietos skiriama šeimos ir jaunimo problemoms. Spausdinamas Putname. Tiražas 1985 m. – 3000 egz.
Veiverių Tomo Žilinsko gimnazija

Istorija

1919 m. Veiveriuose įsteigta mokykla. 1925 m. mokyklai suteiktas Lietuvos mokytojų tėvu vadinamo Tomo Ferdinando Žilinsko vardas. Anot Jono Jablonskio, tai buvo „didysis Lietuvos mokytojų patriarchas, auklėtojas ir žadintojas, mokėjęs sunkiausiomis aplinkybėmis dirbti savo krašte“. 1866 m. T. Žilinskas buvo paskirtas Veiverių pedagoginių kursų lietuvių valstiečių vaikams mokytoju, dėstė matematiką, gamtos mokslus ir lietuvių kalbą. 1872 m. šie kursai pavadinami Veiverių mokytojų seminarija. Nuo XIX a. vidurio iki Pirmojo pasaulinio karo seminarija buvo vienintelė lietuvių mokytojų rengimo įstaiga. Pirmojo pasaulinio karo metais seminarija evakuota į Rusijos gilumą. 
1919 m. mokytojų seminarijai į Veiverius negrįžus, buvusiose patalpose spalio mėnesį įkuriama Veiverių vidurinė mokykla. Tuomet visi, norintys mokytis vidurinėje mokykloje privalėjo išlaikyti konkursinius egzaminus. Per šiuos egzaminus buvo tikrinamos lietuvių, vokiečių kalbos, matematikos, istorijos, gamtos, geografijos žinios. Mokslas vidurinėje mokykloje buvo mokamas, po 70-75 litus per metus. Neturtingus, labai gero elgesio ir gerai besimokančius mokinius, pedagogų tarybos ir tėvų komiteto sprendimu, atleisdavo nuo mokslo mokesčio. Mokykla garsėjo griežta drausme bei tvarka. Moksleiviai dėvėjo mokyklos uniformas. Dauguma jų dalyvaudavo jiems laikomose sekmadieninėse mišiose.
1940 m. panaikintas Tomo Žilinsko mokyklos vardas susigrąžinamas tik 1989 m. 2006 m. suteiktas gimnazijos statusas. 2008 m. pradedamas gimnazijos pastato rekonstravimas.
Audronė Balnionienė

Biografija

Nuo 1974 m. iki 1982 m. mokėsi Gargždų I vidurinėje mokykloje.
1982 m. baigė buhalterinę apskaitą Klaipėdos žemės ūkio technikume.
Nuo 1987 m. iki 1992 m. studijavo dabartinio Lietuvos žemės ūkio universiteto ekonomikos fakultete.
2007 m. Maskvos valstybiniame industrijos universitete, audito, analizės ir buhalterinės apskaitos fakultete, įgijo ekonomikos magistro laipsnį.
Išsituokusi, turi du vaikus Agnę (g. 1994 m.) ir Arną (g. 2001 m.)
Moka rusų, vokiečių, anglų kalbas
Laisvalaikio pomėgiai - savo krašto pažinimas, skaitymas, dekupažas, tapymas bei darbas sode.

Profesinė veikla

Savo darbinę karjerą pradėjo 1985 m. „Žalgirio“ kolūkyje, Pakruojo rajone, dirbdama buhaltere.
Nuo 1988 m. dirbo Klaipėdos miesto švietimo skyriuje.
Darbinės patirties bagažą papildė 1996 m. Lietuvos teismo ekspertizės institute Klaipėdos skyriuje, vyresniosios specialistės pareigose.
1997 m. pradėjo dirbti UAB „ Bangpūtys“ vyr. finansininke, o nuo 2006 metų iki dabar yra šios įmonės direktorė.
Savo profesionalią patirtį pritaiko ir viešųjų įstaigų finansinės apskaitos tvarkyme.
KF Besa Pejë

Istorija

Klubo ištakos siekia 1923 m. 
Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvauja šalies aukščiausios lygos pirmenybėse.
Žaboataun dos Gvararapesas

Istorija

Žaboataun dos Gvararapesas pradėjo kurtis 1873 m.; miesto teisės nuo 1884 m.
Wolfgang Spindler

Wolfgang Spindler (liet. Volfgangas Špindleris; g. 1946 m. kovo 30 d. Gėtingene, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėjas, Vokietijos Federalinio Finansų Teismo (BFH) pirmininkas.

Biografija

Nordrhein-Westfalen finansų administracijos tarnautojas, nuo 1978 m. Düsseldorf finansų teismo teisėjas, 1979-1982 m. Vokietijos KT (Bundesverfassungsgericht) mokslinis bendradarbis, nuo 1991 m. Bundesfinanzhof teisėjas, nuo 2000 m. IX Senato (specializacija – gyventojų pajamų mokestis) pirmininkaujantis teisėjas, nuo 2005 m. birželio 1 d. BFH pirmininkas (pirmtakė Iris Ebling).
1987-1998 m. Vokietijos teisėjų asociacijos veikėjas.

Apdovanojimai

Garbės daktaras, Jėnos universitetas, 2004 m.
Miręs taikinys

Turinys

Vienišas pagyvenęs duobkasys prerijose aptinka ir imasi globoti našlaičiu likusį berniuką. Ilgainiui Džonis tampa duobkasio padėjėju ir kartu laidoja mirusiuosius. Vis dėlto jaunuolio toks gyvenimo būdas ir menkas uždarbis netenkina ir jis nusprendžia rasti lengvesnį būdą prasimanyti pinigų. Jis nori apiplėšti banką ir tokiu būdu apsirūpinti visam gyvenimui, kad paskui kartu galėtų atidaryti savo laidojimo namus, nors senasis duobkasys tam priešinasi.
Viename mieste jaunuolis įsimyli vietinę prostitutę, tačiau šios vaikinas, nesėkmingai suplanavęs ir įvykdęs apiplėšimą, priverstas sprukti, kartu pasiimdamas ir merginą. Nenorėdamas jos prarasti, Džonis leidžiasi iš paskos...
Cisuvekas (Suvalkų apskritis)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Jurijus Jakovlevas

Jurijus Jakovlevas (g. 1968 m. vasario 9 d.) – Lietuvos parasparnių sporto pilotas. Daugkartinis šalies čempionas.
Renatas Juška

Renatas Juška (1972 m. kovo 21 d. Kaune – 2019 m. rugsėjo 4 d.) – lietuvių diplomatas, LR nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras (2009). Palaidotas Kauno raj. Tabariškių kapinėse.

Biografija

1990–1997 m. mokėsi VDU Humanitarinių mokslų fakultete, istorijos magistras.
1995–1996 m. – Užsienio reikalų ministerijos Amerikos šalių skyriaus trečiasis sekretorius, 1996–1997 m. – NVS šalių skyriaus antrasis sekretorius.
1997–2000 m. Lietuvos nuolatinės atstovybės prie tarptautinių organizacijų Vienoje pirmasis sekretorius, 2000–2003 m. – Lietuvos ambasados Baltarusijos Respublikoje patarėjas.
2003–2006 m. URM Užsienio politikos analizės ir planavimo departamento patarėjas, 2006–2009 m. – URM Vystomojo bendradarbiavimo ir paramos demokratijai departamento direktorius.
2009 m. birželio mėn. – 2013 m. rugsėjo mėn. - Lietuvos ambasadorius Vengrijos Respublikoje. Iš šių pareigų atleistas, internete paviešinus slapta įrašytus jo bei ambasadoriaus Azerbaidžiane A. Žurausko pokalbius su diplomatais ir verslininkais Vilniuje. Pokalbiuose buvo dalijamasi asmeninėmis pastabomis apie Azerbaidžano ir Armėnijos santykius, premjero A. Butkevičiaus vizito į Sankt Peterburgą detalėmis bei kitais klausimais.
Nuo 2014 m. buvo Europos parlamento nario Petro Auštrevičiaus patarėjas Briuselyje.
Povilas Svilas

Biografija

Gimė pasiturinčių ūkininkų Karolinos (Lingytės) ir Zigmanto Svilo šeimoje.
Mokėsi Dusetose, Mintaujoje. 1915 m. baigė Maskvos universiteto Medicinos fakultetą. Dar kurį laiką jame stažavosi, įgydamas ir vaistininko specialybę. 1916 m. kovo-gruodžio mėn. dirbo Maskvos miesto Raudonojo Kryžiaus ligoninėje. 1917 m. sausio mėn. mobilizuotas į carinę kariuomenę, paskirtas 10-os pėstininkų divizijos dalinio karo ligoninės gydytoju Vakarų fronte. Po Rusijos revoliucinių įvykių, pakrikus kariuomenei, 1918 m. sausio-rugsėjo mėn. dirbo gydytoju Peterburgo gubernijos fabrike.
1918 m. spalio mėn. pradžioje grįžęs į Lietuvą, apsigyveno Utenoje ir vertėsi privačiu gydymu. 1919 m. birželio 16 d. Vidaus reikalų ministro įsakymu patvirtinamas Utenos apskrities gydytoju, šiose pareigose dirbo iki 1940 m. liepos 22 d. arešto.
Povilo Svilo rūpesčiu jau 1925 m. visuose 13 Utenos apskrities valsčiuose veikė vaistinės, sudarytos sanitarinės komisijos kovai su epidemijomis ir užkrečiamomis ligomis, praplėsta miesto ligoninė nuo 50 iki 74 lovų, pats apskrities gydytojas priiminėjo ir gydė neturtingus ligonius. Be to, Utenos gimnazijoje dėstė chemiją ir higieną, padėjo mokytojui Antanui Namikui įkurti Utenos krašto muziejų, dovanodamas keletą vertingų eksponatų iš gimtojo Drageliškių kaimo.
Povilas Svilas buvo ne tik sumanus gydytojas, bet ir veiklus visuomenininkas. Nuo 1924 m. priklausė Lietuvos šaulių sąjungai, finansiškai rėmė šaulių namų statybą, buvo trijų kooperatinių organizacijų valdybos nariu. Nuo 1927 m. Lietuvių tautininkų sąjungos narys, nuo 1933 m. sausio mėn. šios partijos Utenos apskrities skyriaus valdybos pirmininkas.
1940 m. liepos 22 d. NKVD organų suimtas, kalintas Utenoje ir Vilniuje. 1941 m. kovo 8 d. NKVD dalinių Ypatingojo pasitarimo sprendimu nuteistas 8 metams kalėti. Prasidėjus karui išvežtas į Kazachstano srities kalėjimą. 1948 m. liepos 25 d. pasibaigus „bausmės“ laikui, paleistas sugrįžo į Lietuvą. Namų Utenoje ir šeimos nerado. Žmona Julija Puzinauskaitė-Svilienė (1899–1972) su sūnumi Edvardu (1928–1963) repatrijavo į Lenkiją ir gyveno Opolės mieste. Kitas sūnus Ričardas (1921–1996), Vilniaus universiteto studentas, buvo areštuotas ir nuteistas 10 metų.
Likęs be šeimos ir namų Povilas Svilas apsigyveno Pakruojyje, už menką atlyginimą dirbo miesto ligoninėje. Mirė 1953 m. vasario 24 d. Palaidotas Pakruojo kapinėse.