google/wiki40b huggingface dataset:
Česlovas Norvaiša

Biografija

1954 m. baigė Šiaulių Juliaus Janonio vidurinę mokyklą, 1960 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas.
1961-1989 m. Kauno radijo gamyklos sanatorijos „Banga“ vyriausiasis gydytojas.

Sportinė veikla

Nuo 1960 m. kartu su Jūrate Norvaišiene pradėjo lankyti Kauno profsąjungų kultūros rūmų pramoginių šokių Vido Kamačio kursus. 1963-1985 m. su J. Norvaišiene Kauno profsąjungų kultūros rūmų pramoginių šokių ansamblio šokėjai. 1965 m. kartu su žmona – Tarptautinio pramoginių šokių konkurso „Gintarinė pora“ iniciatorius. 1967-1974 m. pasaulio ir Europos pramoginių šokių čempionatų dalyvis. 1964-1974 m. Lietuvos sportinių šokių čempionas, 1972 m. I TSRS balinių šokių konkurso Maskvoje nugalėtojas, pelnė apdovanojimų tarptautiniuose sportinių šokių konkursuose. Nuo 1974 m. kartu su J. Norvaišiene – Kauno profsąjungų kultūros rūmų ansamblio „Sūkurys“ vadovas ir treneris, 1975-1989 m. Lietuvos, TSRS, Bulgarijos, Kazachijos pramoginių šokių rinktinių treneris. Kartu su J. Norvaišiene sukūrė choreografijos dramos spektakliams.
1987-1989 m. TSRS balinių šokių asociacijos prezidentas. 1992-2000 m. Lietuvos sportinių šokių federacijos prezidentas, nuo 2000 m. viceprezidentas, garbės prezidentas.
Laučiai

Istorija

XIX a. pirmoje pusėje kaimas priklausė Pašyšių valsčiui; valdė 579 ha žemės. Kaimo vienkiemiai buvo išsidėstę pagal kelią Šilutė-Žemaičių Naumiestis ir abiejuose Šusties upelio krantuose.
Liaučiuose pradinė mokykla veikė 1739–1825 (lietuviška), 1899–1944 (vokiška; 1937–1939 buvo dar ir privati lietuvių mokykla), 1945–1955; 1955–1961 – septynmetė (pavadinta Jonaičių septynmetė mokykla), 1961–1986 – aštuonmetė, 1986–1998 – devynmetė, nuo 1998 – pagrindinė (1999 m. pervadinta į Laučių Mikelio Hofmano pagrindinę mokyklą). 1901 m. pradinei, 1961 m. aštuonmetei mokykloms specialiai pastatyti pastatai. 1912–1944 m. ėjo geležinkelio linija Šilutė–Kulėšai (1945 m. geležinkelis išmontuotas), Laučiuose buvo stotelė.
1950–1992 m. Laučiai buvo „Jonaičių“ tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1991 iš Jonaičių kaimo atkelta biblioteka. 1997 kaime buvo 206 ūkiai, 2003 m. galvijus laikė 102 ūkiai (466 vienetus).
Kröller-Müller muziejus

Istorija

Rinkti meno kolekciją ponia Helene Kröller-Müller (1869–1939) pradėjo susižavėjusi savo dukros privataus mokytojo H. P. Bremmer pamokomis. 1907 m. Helene įsigijo pirmąjį paveikslą, o vėliau, patariama H. P. Bremmer, labai praplėtė kolekciją. Apie 1913 m. Kröller-Müller šeimos kompanijos pastate buvo atidaryta galerija, tačiau Helene svajojo ją įkurdinti „dideliame“ muziejuje.
Vieta muziejui buvo parinkta prie Oterlo, kur Kröller-Müller šeima turėjo nusipirkusi apie 6000 hektarų žemės. Muziejaus architektu tapo Henry van de Velde, buvo netgi pradėti kloti pamatai, tačiau Kröller-Müller šeimai įklimpus į finansines problemas statybos nepratęstos, o toje vietoje meno kolekcijai 1935 m. pastatytas laikinas pastatas, suplanuotas irgi Henry van de Velde.
Toliau prastėjant Kröller-Müller šeimos finansinei padėčiai jie muziejų ir kolekciją padovanojo valstybei. 1938 m. atidarytas Valstybinis Kröller-Müller muziejus Oterlo. Pirmąja direktore paskirta Helene, tačiau jau po 1 metų mirė.
1953 m. muziejus praplėstas skulptūrų galerija ir nauju sparnu (architektas Henry van de Velde). 1961 m. prie muziejaus atidarytas skulptūrų parkas. 1975 m. buvo pastatytas naujas muziejaus priestatas suplanuotas architekto Wim Quist. 2005 m. senasis pastatas atnaujintas kapitaliai.

Kolekcija

Per savo gyvenimą Helene Kröller-Müller įsigijo per 11 000 dailės darbų. Ji viena pirmųjų įvertino Van Gogo talentą. Kolekcijoje yra Žoržo Sera, Pito Mondriano, Pablo Pikaso ir daug Nyderlandų modernistų darbų.
Keletas žymiausių galerijos paveikslų:
Šilutės rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Šilutės rajono savivaldybės taryba – Šilutės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d.

Veikla

Rajono meru išrinktas Šarūnas Laužikas, jo pavaduotoja Vincenta Bubilienė. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Edmundas Vičius.
Dominykas Galkevičius

FK Ekranas

Nuo 2006 metų žaidė Panevėžio Ekrane. Pasirodė net 148 kartus oficialiose A lygos varžybose. Pelnė 26 įvarčius.

SSA Zagłębie Lubin

2011 m. vasario 4 d. žaidėjo kontraktas buvo išpirktas Liubino „Zagłębie“ klubu, su kuriuo D. Galkevičius pasirašė 2,5 m. kontraktą. 2012 m. kovo 27 d. abipusiu susitarimu paliko Lenkijos klubą.

FC Šiauliai

2012 m. kovo pabaigoje sudarė keturių mėnesių kontraktą su FK Šiaulių klubu.

FK Belšina Bobruisk

2012 metų sezone sužaidė septynerias rungtynes už Gudijos klubą. nepasižymėjo įvarčiais.

FC Daugava Ryga

2013 metų pradžioje žaidė Latvijoje. Čia sužaidė penkeriose varžybose. Įvarčiais nepasižymėjo.

FK Naftan Novopolock

2013 metais sužaidė penkerias rungtynes Gudijoje už FK Naftan Novopolock ekipą. Įvarčiais nepasižymėjo.

FK Klaipėdos granitas

2014 metais žaidė FK Klaipėdos Granitas ekipoje. Joje pasirodė 17 rungtynių ir pasižymėjo keturiais taikliais įvarčiais.

FK Kruoja

2015 metų A lygos sezoną pradėjo FK Kruoja Pakruojis klube, ten sužaidė penkerias rungtynes. Įvarčiais nepasižymėjo.

FK Atlantas

Nuo 2015 metų vasaros atstovavo FK Atlantas ekipai. Joje sužaidė septynerias ryngtynes, įvarčias nepasižymėjo. 
Kadangi su Atlantu susietas klubas ("Palanga") galėjo skolintis žaidėjus, tai teko dvi rungtynes sužaisti ir už FK Palanga ekipą, kurioje sužaidė dvi rungtynes ir pasižymėjo dviem įvarčiais.

FC Stumbras

2017 m. vasaros perėjimų lango metu perėjo į FC Stumbras. 
2017 m. sužaidė 5 rungtynes ir atliko vieną rezultatyvų perdavimą.

Karjera nacionalinėje rinktinėje

Lietuvos nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2010 m., draugiškose varžybose prieš Ukrainą.
Tyro šekelis

Tyro šekelis, kitaip Tyro tetradrachma – Tyro moneta, kuri Romos imperijoje buvo naudojama kaip mokėjimo priemonė, kuria buvo galima mokesčius šventyklai Jeruzalėje. Spėjama, kad būtent šios monetos buvo tie sidabriniai, kuriais buvo sumokėta Judui Iskariotui (garsieji 30 sidabrinių).
Ant monetų buvo atvaizdas finikiečių dievo Melkarto arba Baalo, kurį graikai laikė Herakliu, o žydai - Belzebubu. Dievas turėjo lauro vainiką, kas atspindėjo jo vaidmenį Tyro žaidynėse ir Olimpinėse žaidynėse.
Tyro šekeliai buvo kaldinami Izraelyje, bet romėnai reikalavo, kad ant jų būtų atvaizduotas Tyro dievo atvaizdas, kad išvengtų kaltinimų, kad žydams suteikta autonomija. 66 m. Pirmojo žydų sukilimo metu Tyro šekeliai buvo pakeisti kitais pinigais.
Tyro šekelis svėrė keturias Atėnų drachmas (apie 14 g), t.y,, daugiau kaip ankstesnis 11 g Izraelio šekelis. Atliekant to meto religines prievoles šie šekeliai buvo laikomi lygiaverčiais.

Romos sidabro monetos buvo 800 prabos sidabro, o Tyro šekeliai buvo 940 prabos ar grynesnio sidabro. Jeruzalėje mokant mokesčius buvo reikalaujama mokėti Tyro šekeliais, bet Tyro šekelius reikėdavo pas šventyklos pinigų keitėjus pakeisti į monetas su šventyklos patvirtintais atvaizdais.
Molnija-M

„Molnija-M“ arba „Molnija-8K78M“ (rus. Молния 'žaibas') buvo Rusijos (prieš tai TSRS) nešančioji raketa, sukurta tarpkontinentinės balistinės raketos „R-7“ pagrindu. Iš esmės projektuota norėjus ištaisyti startinio variklio 8K78 trečios pakopos trūkumus. Pirmąkart paleista 1964 m., pakeitė savo pirmtakę „Molnija“ raketą 1965 m. pabaigoje. Raketos gamyba kainavo 39 mln. JAV dolerių (pagal 1985 m. kursą).
Buvo pagaminti keturi raketos variantai: pirminis, 2BL, ML, SOL.
Raketa viso atliko 297 skrydžius, iš kurių 21 pasibaigė avarija. Paskutinė avarija įvyko 2005 m. birželio 21 d., kai sugedus trečiajai pakopai raketos krovinys ryšių palydovas „Molnija-3K“ nepasiekė orbitos. Paskutinį skrydį „Molnija-M“ raketa atliko 2010 m. rugsėjo 30 d. Ją pakeitė „Sojuz-2/Fregat“.
Didžiąją dalį eksploatacijos laikotarpio „Molnija-M“ raketa buvo naudojama palydovų „Molnija“ ir „Oko“ iškėlimams į Molnija orbitas, kuriose dėl aukšto ekscentriciteto palydovai gali apsistoti ties ašigalio regionais. Taip pat gabeno programų „Venera“ ir „Luna“ kosminius aparatus.
Lelyko atodanga

Lelyko atodanga yra Raseinių rajone, šalia Betygalos, Lelyko upelio dešiniajame krante. Miestelio centre pastatyta rodyklė (šv. Jono šaltinėlis – 0,7 km), vedanti link atodangos pro gyvenvietės vakarinį pakraštį. Objektas pasiekiamas nusileidžiant akmenimis grįstu keliuku į upelio slėnį. Paskelbta valstybės saugomu gamtos paveldo objektu 2012 m. Ji patenka į Dubysos regioninio parko teritoriją. Atodangos aukštis siekia 25 m, plotis – 60 m.

Geologija

Lelyko–Dubysos kairiojo intako vandens nuotėkis per metus smarkiai svyruoja: sausmečiu upelis nusenka, o pavasarinio polaidžio metu ar po didesnių liūčių patvinsta. Dėl to Lelyko srovė ardo stačius upelio krantus, o artėjant prie Dubysos atidengia per amžius susiformavusią kraštovaizdžio vystymosi istoriją. Atodanga liudija sudėtingą Dubysos slėnio šlaitų sandarą ir gamtinės aplinkos raidą vėlyvajame ledynmetyje. Prieš 22–13 tūkst. metų ledyno pakraštyje stumdantis, tirpstant ledo sluoksniams susiklostė priesmėlio ir priemolio morena.
Įspūdingas viršutinis atodangos skardis, į kurį skverbiasi tvirtos liepų, obelų, baltalksnių šaknys. Žemiau yra susiformavęs nuobirinis šlaitas, daug kur apaugęs varnalėšomis, usnimis, šalpusniais, gervuogėmis ir varputiniais augalais. Atodangos žemutinė dalis nusėta molio gabalais, tarp kurių pastebimi įvairių uolienų ir suakmenėjusių priešistorinių organizmų (duobagyvių, galvakojų, pilvakojų moliuskų) fosilijų fragmentai. Papėdė šaltiniuota, vietomis sunkiasi požeminis vanduo.
Netoli atodangos, aukštupio pusėje, telkšo Betygalos tvenkinys, žemupio pusėje trykšta gausiai lankomas šv. Jono šaltinis.
Radviliškio rajono taryba 1990–1995 m.

Teisinis pagrindas

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Radviliškio rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Veikla

Rajono meru 1994 m. išrinktas Vytautas Simelis.
Butiškiai (Ukmergė)

Istorija

Kaimas minimas 1652 m. Videniškių krikšto metrikų knygoje.
Respublikos gvardija

Istorija

Dabartinė Respublikos gvardija yra įpėdinė dalinių, kurie užtikrindavo valstybės ir Paryžiaus miesto valdžios saugumą. Ji tiesiogiai susijusi su Paryžiaus municipaline gvardija, kurią 1802 m. spalio 4 d. (12 Vendémiaire XI) įkūrė Napoleonas Bonapartas. Ji pasižymėjo dideliuose mūšiuose (Dancigo apgultis ir Frydlando mūšis 1807 m., Alkolėjos mūšis 1808 m., Burgoso mūšis 1812 m.).
1813 m. ji buvo paleista po nesėkmingo 1812 m. generolo Malet perversmo ir pakeista Imperiškąja Paryžiaus žandarmerija, o po Burbonų restauracijos – Karališkąja Paryžiaus gvardija bei Karališkąja raitąja Paryžiaus policija.
1830 m. ji buvo atkurta ir vėl panaikinta po 1848 m. revoliucijos ir pakeista trumpai gyvavusia Piliečių gvardija.
1848 m. birželį buvo sukurta Paryžiaus Respublikos gvardija, kurią sudarė pėstininkų pulkas ir kavalerijos pulkas. Savo skiriamuosius ženklus gavo 1880 m. liepos 14 d. Ji dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, jos vėliava buvo papuošta Garbės legiono Riterio kryžiumi.
Antrojo pasaulinio karo metais tapo pavaldžia policijos štabui ir ėmė vadintis Paryžiaus gvardija. Dalis jos personalo perėjo į generolo de Golio pusę, tad gvardija dalyvavo ir Paryžiaus išlaisvinime kartu su FFI (pranc. Forces Françaises de l'Intérieur 'Prancūzijos vidaus pajėgos').
1952 m. gvardija buvo pervadinta į Paryžiaus Respublikos gvardijos legioną, dalyvavo Indokinijos kare, kur uždirbo Karo kryžių (Croix de Guerre).
1978 m. gvardija gavo dabartinį savo pavadinimą - Respublikos gvardija. Prezidentas Valeri Žiskar Destenas 1979 m. lapkričio 11 d. suteikė dabartinius skiriamuosius ženklus.

Garbės sargybos funkcijos

Garbės sargybos funkcijas daugiausia atlieka 1-asis pėstininkų pulkas ir kavalerijos pulkas, retkarčiais – 2-asis pėstininkų pulkas.
Kavalerijos pulko padaliniai sustiprina pėstininkų pulkus atliekant ceremonines ir saugumo funkcijas valstybiniuose pastatuose ir apie juos. Gvardiečiai kavaleristai sudaro gvardiečių rikiuotes abipus įėjimo laiptų į Eliziejaus rūmus ar Matignon rūmus. Gvardiečiai pėstininkai užtikrina saugumą pastatų viduje ir saugo vyriausiuosius valstybės veikėjus. Garbės sargyba panaudojama ir užsienio šalių atstovams valstybinių vizitų metų lankantis Paryžiaus muziejuose ar Operoje.
Anksčiau Respublikos gvardijos gvardiečius būdavo galima nusamdyti ir kai kuriems privatiems renginiams, bet šią galimybę uždraudė prezidentas Ž. d’Estenas.
Naujasodė (Seinai)

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime buvo 76 gyventojai, iš kurių 43 lenkai ir 33 lietuviai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Taurelinė juosvabudė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 105 psl.
Grigeo Grigiškės

Istorija

Grigiškių popieriaus fabrikas įkurtas 1923 metais. Grigiškių popieriaus fabriko statybas Neries ir Vokės upių santakoje pradėjo gabus mechanikas, hidrotechnikas, verslininkas Grigas Kurecas. 1925 m. fabrikas pradėjo savo veiklą.
1936 m. pradėjo gaminti baltąjį kartoną, kartonines dėžutes, vyniojamąjį popierių. Prieš karą fabrike dirbo 300 žmonių. 1944 m. liepos 12 d. traukiantis vokiečių kariuomenei, fabrikas sugriautas ir sudegintas. Atstatymui prireikė daugiau nei metų. 1980–1985 m. Grigiškių fabrikas buvo didžiausia Lietuvos celiuliozės ir popieriaus pramonės įmonė. Joje dirbo beveik 3000 darbuotojų. Grigiškių įmonė valdė Pabradės ir Naujųjų Verkių fabrikus.
1991 m. įsteigta akcinė bendrovė „Grigiškės”. 2003 m. spalį AB „Grigiškės” prisijungė AB „Naujieji Verkiai“. 2003 m. naujos lentpjūvės steigimo projektui įgyvendinti buvo įsteigta UAB „Baltwood”, kuri veikia Grigiškėse. 2010 m. įsigijo įmonę AB „Klaipėdos kartonas“. Nuo 2015 m. naudoja prekės ženklą „Grigeo”.
Panemunėlio Šv. Juozapo Globos bažnyčia

Istorija

Justinas Parapijanavičius 1771 m. pastatė medinę bažnyčią, 1791 m. – kleboniją; įsteigta parapija. Bažnyčiai jis dovanojo 39 margus žemės. 1890 m. pristatytas bokštelis, įrengti 9 registrų vargonai. 1854–1863 m. veikė parapinė mokykla.
Panemunėlyje 1872–1908 m. klebonavo Jonas Katelė (1831–1908; palaidotas Panemunėlyje). Jis kaimuose steigė slaptas lietuviškas mokyklas, parūpindavo joms inventorių, mokomųjų priemonių, mokė, konsultavo daraktorius ir mokinius. Nuo 1887 m. J. Katelei talkino vikaras Aleksandras Štombergas, vėliau vikarai Karolis Perekšlis, Povilas Dogelis.
1893 m. pradėti rengti slapti lietuviški vaidinimai. Apie 1894 m. įsteigta slapta „Žvaigždės" draugija. Panemunėlio parapija tapo bene raštingiausia Lietuvoje. Jono Katelės rūpesčiu 1898–1907 m. pagal inžinieriaus Floriano Vyganovskio 1894 m. projektą buvo statoma dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją baigė statyti 1910–1911 m. klebonas Juozapas Budrikas. Vidaus įrengimu rūpinosi kunigas Kazimieras Mockus. Daugiausia lėšų skyrė Panemunėlio dvaro savininkas Kazimieras Sventeckis ir būsimo premjero J. Tūbelio tėvas Juozapas Tūbelis.
1922 m. gegužės 18 d. bažnyčią konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. 1908 m. įsteigtas „Saulės“ draugijos skyrius ir jo išlaikoma biblioteka - skaitykla. 1917 m. įsikūrė Lietuvių katalikių moterų draugijos skyrius. Per Pirmąjį pasaulinį karą 3 varpai išvežti į Rusiją. Vietoj jų vėliau pirktas varpas.
1930 m. praplėstos kapinės, 1937–1938 m. apmūrytos. Per Antrąjį pasaulinį karą gerokai nukentėjo bažnyčios bokštas, po karo suremontuotas. Nuo 1934 m. klebonavęs Juozapas Matelionis (1895–1964) 1950 m. areštuotas, nuteistas 10 m. kalėti (į Lietuvą grįžo 1955 m.).

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, panaši į neogotikinę, bazilikinė (42 × 18,3 m), su trisiene apside ir dvilypiu bokštu. Vidus 3 navų. Turi 3 altorius. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Neįprastas ir originalus yra 52 m aukščio bažnyčios bokštas, kuris simbolizuoja Lietuvos ir Lenkijos uniją.
Rugsėjo 11

Vardadieniai

Hiacintas – Jacintas – Augantas – Gytautė – Helga – Jackus – Gytė

Įvykiai

(kol kas nėra)
Tinklo administratorius

Tinklo administratorius - darbuotojas įmonėje (organizacijoje), atsakingas už kompiuterių fizinės (angl. hardware) ir programinės (angl. software) įrangos, sudarančios kompiuterių tinklą, palaikymą.
Tinklo administratorius dažniausiai yra atsakingas už tinklo aparatūros įrengimą, konfigūravimą, palaikymą ir stebėjimą. Kompiuterinių tinklų specialistai ar analitikai, skirtingai nuo administratoriaus, labiau gilinasi į tinklo projektavimą ir saugumą, gedimų lokalizavimą ir problemų pašalinimą. Į jų pareigas taip pat įeina kompiuterių tinklo autorizacijos ir atsarginių kopijų darymo (angl. backup) palaikymas.
Tinklo administravimas bendrai apima tokius veiksmus, kaip tinklo adresų priskyrimas, maršrutizavimo protokolų ir lentelių parinkimą, taip pat autentikacijos (tapatumo patikrinimo) ir autorizacijos (leidimo naudotis resursais) konfigūravimas, katalogavimas (angl. directory service, DS). Administravimas apima ir tinklo paslaugų palaikymą individualiuose tinklo įrengimuose, pvz.: tinklo kompiuterių ar spausdintuvų tvarkyklių diegimas ir atnaujinimas. Dažnai tinklo administratoriui tenka ir konkrečių tarnybinių stočių (serverių) palaikymas, pvz.: bylų tarnybinės stotys, VPN (Virtual Private Network) tinklų sąsajos (angl. gateway), įsilaužimo fiksavimo sistemos (angl. intrusion detection system) ir t. t.
Jovaišiškė

Istorija

1941 m. liepos 25 d. naciai be teismo sušaudė daug žmonių (manoma, kad kelias dešimtis, nors tiksliai nežinoma). Šaudė dviejose vietose: kaimo galulaukyje ir už senųjų Plungės kapinių tvoros.
Mark Lewis-Francis

Biografija

Mark Lewis-Francis tarptautinę karjerą pradėjo 1999 m. sudalyvaudamas pasaulio jaunių čempionate. Pirmą kartą tokiame organizuotame čempionate sportininkas tapo pirmuoju čempionu. Po metų bėgikas tapo ir jaunimo kategorijos pasaulio čempionu. 2001 m. sprinteris iškovojo ir senojo žemyno jaunimo pirmenybių aukso medalį. Tais pačiais metais Lewis-Francis startavo ir saugusiųjų varžybose. Žiemos sezono metu pasaulio uždarų patalpų čempionate jis iškovojo bronzos medalį, o vasaros sezono metu 2001 m. pasaulio čempionate jis pateko į pusfinalius ir galutinėje įskaitoje liko 9 vietoje. 2002 m. Europos uždarų patalpų čempionate lengvaatletis pelnė sidabro medalį. 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkui individualioje rungtyje pavyko pasiekti pusfinalį, o komandinėje estafetėje iškovojo aukso medalį. 2006 m. Europos čempionatas bėgikui tapo debiutinis. 100 m bėgimo distancijos rungtyje jis pasiekė finalą, kuriame liko penktas. 2005 m. ir 2007 m. pasaulio čempionatuose Lewis-Francis individualiose rungtyse nepasižymėjo, bet kartu su komanda iškovojo po bronzos medalį abiejose varžybose. 2010 m. Europos čempionatas sportininkui buvo antrasis. 100 m individualioje rungtyje jis pateko į finalą tik papildomo kelialapio dėka, bet finaliniame bėgime iškovojo sidabro medalį.
FK Osipoviči

Istorija

Klubas įkurtas 1994 m. Tuo metu vadinosi KRZ. Viena sezoną yra žaidę elito divizione, bet neįsitvirtino. Po to sekė kritimas į Pirma lygą. O nuo 2003 m. žaidė Antroje lygoje. 2017 m. grįžo į Pirmą lygą, bet užėmė 15 vietą ir prarado vietą Pirmoje lygoje.
Velnių muziejus

Velnių muziejus – vienintelis pasaulyje velnių muziejus, Nacionalinio M. K. Čiurlionio dailės muziejaus padalinys. Garsėja didžiule kolekcija (apie 3000 eksponatų), pradėta rinkti dailininko Antano Žmuidzinavičiaus.

Istorija

Velnių kolekcija pradėta rinkti dar 1906 metais, o pirmąjį velniuką muziejui padovanojo kunigas rašytojas ir visuomenės veikėjas Juozas Tumas-Vaižgantas.
Muziejų sudaro du pastatai: Velnių muziejus (atidarytas 1965 m.) ir dailininko A. Žmuidzinavičiaus memorialinis muziejus (atidarytas 1966 m.). Velnių muziejus turėjo 260 statulėlių. Netrukus prieš mirtį dailininkas savo kolekciją perdavė valstybės žinion. Ekspozicijai gerokai išsiplėtus, 1982 m. pastatytas trijų aukštų priestatas (arch. A. Mažeika).

Muziejaus ekspozicijos

Pirmame Velnių muziejaus aukšte pateikiami jo pradininko A. Žmuidzinavičiaus kūriniai, sudarę pagrindinį pirminės kolekcijos branduolį. Pastarajam būdingas grynai lietuviško velnio archetipo perteikimas. Parodomos žmonių grumtynės su velniu, jodinėjimas jam „ant sprando“. Netrūksta ir sarkazmo kupinų juokingų scenų.
Laiptai tarp muziejaus aukštų papuošti makabriškais raižiniais, dideliais paveikslais ir šiai savotiškai subkultūrai būdingomis karikatūromis. Pusrūsyje yra velnių tema dekoruota kavinė.
Antrame aukšte eksponuojami drožiniai iš medžio – daugiausia slavų tautų.
Viršutiniame, trečiajame muziejaus aukšte eksponuojama „velniava“ iš buvusios TSRS teritorijos – nuo Armėnijos iki pat Jakutijos. Slaviškos kilmės (rusų, lenkų, ukrainiečių) velnių vaizdavime įžvelgiama bendrų bruožų – pasikartojanti amžina grumtynių su žmonėmis tema. Slavų tautų folklore velnias užima svarbią vietą – valstiečiai buvo priversti nuolat gintis nuo jo piktų užmačių. Kalbama, kad velniai ypač mėgo krėsti pokštus pirtyse, kuriose žmonės buvo nesunkiai užpuolami.
Pristatomi daugiausia vyriškos giminės velniai, kurie perteikiami įvairiais būdais. Dauguma jų yra tiesiog meno kūriniai, tačiau dalis pavaizduota kasdieninio naudojimo namų apyvokos daiktuose bei rakanduose: riešutų spaustukai, lėkštės, žarstekliai, pypkės, peleninės ir pan.
Daugiausia velnių statulėlių pagaminta iš medžio, akmens ir keramikos, o atvaizdai nutapyti ant šilko bei drobės. Kai kurie parodomi tradiciškai – su ragais, kiti uodeguoti, gauruoti. Meno dirbinių kolorite dominuoja juoda ir raudona spalvos. Greta pateikiami eksponatai iš Meksikos, Kubos ir Japonijos.
Velnių muziejuje rengiamos karikatūrų, fotografijų, Užgavėnių kaukių parodos. Pagrindiniai muziejaus lankytojai yra moksleiviai bei užsienio turistai iš Lenkijos, Čekijos ir Rusijos. Per metus Velnių muziejų aplanko virš 30 tūkst. lankytojų.

Panašūs

Velnių muziejus po atviru dangumi įkurtas Vičiuose (Kelmės raj.), šiuo metu apleistas.
Kovalevščizna

Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 30 namų ir 198 gyventojai. 1919-1954 m. kaimo pavadinimu vadintas Kovalevščiznos valsčius. 1921 m. kaime buvo 44 namai ir 279 gyventojai, iš kurių 137 vyrai ir 142 moterys.
Korifa

Panaudojimas

Korifų lapai dažnai naudojami stogams dengti, pynimui. Gali būti naudojamas pluoštui išgauti.