google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksandras Butleris

Šeima

Ketvirtasis Gotardo Vilhelmo Butlerio ir Konstancijos Vodinskos sūnus. Vedė Konstanciją Krasovską, su kuria susilaukė Marko Antonio Butlerio.
2016 m. A lyga

Dalyviai

Pirmenybėse dalyvavo 8 komandos, kurios tarpusavyje žaidė keturių ratų sistema. 
Po to dvi ekipos pasirodymą baigė, o geriausios šešios komandos sužaidė papildomą ratą.
Iš Pirmos lygos pakilo FK Lietava Jonava.
Spyris pasikeitė pavadinimą ir tapo Kauno Žalgiriu.
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Pataisos darbų kodeksas

Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Pataisos darbų kodeksas (LTSR PDK) - Lietuvos TSR bausmių vykdymo sąvadas, teisynas; kodeksas. 1971 m. liepos 15 d. įstatymu patvirtino Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Aukščiausioji Taryba ir nustatė, kad įsigalioja nuo 1971 metų spalio 1 d.

Uždaviniai

Lietuvos TSR pataisos darbų įstatymų uždavinys - užtikrinti tokį kriminalinės bausmės įvykdymą, kad tai būtų ne tik nubaudimas už padarytą nusikaltimą, bet ir pataisytų bei perauklėtų nuteistuosius, kad jie sąžiningai dirbtų, tiksliai vykdytų įstatymus ir gerbtų socialistinio bendro gyvenimo taisykles, jog tai užkirstų kelią naujiems tiek nuteistųjų, tiek ir kitų asmenų nusikaltimams, taip pat padėtų panaikinti nusikalstamumą.
Bausmės vykdymu nesiekiama daryti fizinių kančių arba žeminti žmogaus orumo.

Pagrindinės nuteistųjų pataisymo ir perauklėjimo priemonės

Pagrindinės nuteistųjų pataisymo ir perauklėjimo priemonės buvo šios: bausmės atlikimo režimas, visuomenei naudingas darbas, politinis auklėjamasis darbas, bendrojo lavinimo ir profesinis parengimas.
Pataisymo ir perauklėjimo priemonės turi būti taikomos, atsižvelgiant į padarytojo nusikaltimo pobūdį ir jo pavojingumo visuomenei laipsnį, į nuteistojo asmenybę, taip pat jo elgesį ir pažiūrą į darbą.
Politinė teisė

Politinė teisė - subjektinė teisė politinėje srityje (pvz., piliečio rinkimų teisė); konstitucinės teisės mokslas (konstitucionalistika), šio mokslo ištakos; konstitucinė teisė. Kaip konstitucinės teisės prototipas politinė teisė Naujaisiais laikais buvo suaugęs su politikos ir iš dalies ekonomikos (politinės ekonomikos) mokslu. Pvz., Lietuvoje žinomiausias veikalas „Prigimtinės, politinės teisės, politinės ekonomijos ir tarptautinės teisės mokslas“ (lenk. Nauka prawa przyrodzonego, politycznego, ekonomiki politycznej i prawa narodów. Wilno, 1785), autorius - Jeronimas Stroinovskis, kur turinys atitiko dėstytą teisės kursą (veikale išdėstyti visuomenės ir valdžios tarpusavio santykių principai, žmogaus teisės, Konstitucijos - kaip visuotinės žmonių sutarties pagrindai ir kt.)
Nepažįstamo žmogaus pasakojimas

„Nepažįstamo žmogaus pasakojimas“ - 1980 m. režisieriaus V. Žalakevičiaus kino studijoje Mosfilm sukurtas meninis filmas (pagal to paties pavadinimo A. Čechovo apsakymą). Filmo trukmė - 97 min.
Filme vaidino garsūs Rusijos aktoriai - Jevgenija Simonova, Aleksandras Kaidanovskis, Georgijus Taratorkinas, Liudmila Zaiceva, Pavelas Kadočnikovas, Sergejus Mučenikovas, Borisas Romanovas ir kiti.
Šį filmą V. Žalakevičius sukūrė Maskvoje, kur keletą metų gyveno ir dirbo.

Siužetas

Filme pasakojima dvarininko, tapusio revoliucionieriumi, gyvenimo istorija. Rengdamas pasikėsinimą prieš turtingą valdininką Orlovą, jis įsidarbina tarnu pas šio sūnų. Tačiau gyvendamas jo namuose jis supranta klydęs, keičia savo įsitikinimus ir pradeda svajoti apie ramų gyvenimą kur nors užkampyje su jaunojo Orlovo suvedžiota moterimi.
Afrikinis elniukas

Apibūdinimas

Afrikinis elniukas yra didžiausias iš elniukų: jo ūgis per pečius – 30–35 cm, kūno ilgis – 75–85 cm. Raumeningas pasturgalis aukštesnis už pečius. Šviesiai rudos spalvos, ant nugaros – šviesios dėmės, ant šonų – ilgi šviesūs dryžiai. Beragiai, bet patinai turi aštrias, ilgesnes viršutines iltis, kyšančias išorėje.
Afrikiniam elniukui būdingas naktinis gyvenimo būdas. Gyvena pavieniui, poros susitinka tik poravimosi metu. Priešingai nei daugelis kanopinių, miega palenkęs po savimi mažas kojeles, o ne stovėdamas. Kartais slepiasi medžiuose, ant kurių užsiropščia lianomis.
Šis mažas žvėrelis turi daug priešų – leopardai ir plėšrieji paukščiai. Kadangi elniukai negali greitai bėgioti, tai nuo plėšrūnų slepiasi vandenyje: lekia prie upelio ir neria po vandeniu, žingsniuodami dugnu ar slėpdamiesi po kokia nors priedanga, retsykiais nepastebimai iškišdami nosį įkvėpti oro. Paryčiais gyvūnai grįžta į savo buveinę, kur dieną slepiasi.
Elniukas minta vandens augalais, vaisiais, smulkiais vėžiagyviais, retai žuvimi ir dvėseliena. Gali pagauti smulkų graužiką, kurį pribaigia savo aštriomis iltimis. Šio žvėrelio mėsėdiški įpročiai yra pakankamai reti tarp porakanopių.
Armantas

Armantas – vyriškas vardas, moteriška šio vardo forma Armantė.
Vardadienis: sausio 4 d.
Eustachijus Stanislavas Sanguška

Biografija

Stambus žemvaldys, kuriam dalinai priklausė Podgorecko pilis (testamentu palikęs paskutinis iš Rževuskių) ir Gumniska (dabar Tarnuvo miesto rajonas).
Mokėsi Lenkijoje ir Prancūzijoje. 1862–1864 metais klausė lekcijas Jogailos universitete.
Aktyvus visuomeninio-politinio Haličo gyvenimo dalyvis. Konservatyvus politikas. Nuo 1873 iki 1901 m. buvo renkamas deputatu į Haličo seimą Lvove, 1885–1895 – Haličo seimo maršalka.
1873–1879 m. – Austrijos-Vengrijos valstybės tarybos deputatas (ambasadorius).
1895–1898 m. – Haličo vietininkas. Lenkijos-Ukrainos susitaikymo šalininkas.
Papilio Nekaltosios Švč. Mergelės Marijos bažnyčia

Istorija

Papilio bažnyčia minima 1553 m. Lietuvos vyriausiasis tribunolas 1719 m. svarstė bylą dėl kalvinų pasisavintos katalikų bažnyčios. Teismas nustatė, kad Papilio katalikų bažnyčia dar minima 1665 m., o 1690 m. atimta evangelikų reformatų. 1758 m. įsteigta parapija. Kunigo Simono Jakštavičiaus rūpesčiu 1764 m. medinė bažnyčia perstatyta. Ją 1777 m. apaštalų šv. Petro ir Povilo titulu konsekravo pavyskupis Feliksas Jonas Tovianskis. Bažnyčioje buvo 6 altoriai, prie jos – stulpinė varpinė su 3 varpais.
1764 m. pastatytas reguliariųjų atgailos kanauninkų vienuolynas (uždarytas 1832 m.). 1847 m. bažnyčia suremontuota, pristatyti 2 bokšteliai. 1848 m. pristatyta zakristija, išdažytas bažnyčios vidus. Klebono Eduardo Dambrausko iniciatyva bažnyčia vėl remontuota. 1893 m. parapijai priklausė 17 dešimtinių žemės. 1908 m. įsikūrė „Saulės“ draugijos skyrius, 1909 m. pradžioje įsteigęs mokyklą. 1910–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą suvežta statybinių medžiagų naujai bažnyčiai statyti. Po karo statyba rūpinosi klebonai Felicijonas Lialis, Feliksas Ereminas, Juozapas Bardišauskas. Pagal architekto Felikso Vizbaro projektą akmenų mūro bažnyčia su pertraukomis statyta nuo 1927 iki 1936 m. Ją 1936 m. rugsėjo 20 d. Nekaltosios Švč. Mergelės Marijos titulu konsekravo vyskupas Kazimieras Paltarokas. Klebonas J. Bardišauskas pastatė naują kleboniją, prieglaudą, mūrinį parapijos namą su sale ir scena.
1937 m. įkelti Vokietijoje nulieti 3 varpai. 1944 m. liepos pabaigoje sudegė klebonija ir ūkiniai pastatai, apgriauta bažnyčia. Po karo meistrai Povilas Sližys su Jokimu Ažubaliu sustiprino bažnyčios bokštą, P. Giedraitis sutaisė stogą. Klebonas J. Bardišauskas 1945 m. suimtas ir ištremtas (1952 m. žuvo stovykloje). Šventoriuje 1989 m. pastatytas jo paminklas.

Architektūra

Bažnyčia neoromaninė, turi moderniosios architektūros bruožų, stačiakampio plano (34 × 15,8 m), su siauresne apside, žemomis zakristijomis, vienabokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais, įrengti 3 altoriai. Lubos gelžbetoninės. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Antanas Abraškevičius

Biografija

1957–1958 m. dirbo Traupio apylinkės vykdomojo komiteto pirmininku, 1958–1961 m. buvo „Traupio švyturio“ kolūkio laukininkystės brigados brigadininkas. 1959–1964 m. neakivaizdžiai mokėsi Joniškio žemės ūkio technikume, įgijo agronomo specialybę. 1961–1992 m. buvo „Gimtosios žemės“ kolūkio pirmininkas, 1992–1998 m. – Viešintų žemės ūkio bendrovės pirmininkas. 1996–1997 m. taip pat buvo akcinės bendrovės „Šlavė“ valdybos narys. 1997–2000 m. buvo išrinktas Anykščių rajono savivaldybės tarybos nariu. Nuo 2000 m. – Rasos Juknevičienės visuomeninis patarėjas.
San Marino futbolo varžybos 1987–1988 m.

1987–1988 m. San Marino futbolo pirmenybės

Tai buvo trečiasis San Marino futbolo čempionatas.
Juodalksnynas

Juodalksnynas – medynas, kuriame vyrauja juodalksniai (lot. Alnus glutinosa).

Lietuvoje

Juodalksnynai sudaro apie 6,1% (120 tūkst. ha) visų Lietuvos medynų ploto. Juodalksniai auga vieni ir kartu su eglėmis, beržais, uosiais. 
Juodalksnynų vidutinis amžius 47 m., bonitetas 1,6, skalsumas 0,7, medienos vidutinis tūris 193 m³/ha, vidutinis metinis tūrio prieaugis 6,2 m³/ha. Paplitę įmirkusiuose, derlinguose priesmėlio, priemolio dirvožemiuose. Skiriami pagrindiniai tipai: viksvinis vilkdalginis (liekno miško augavietėje), dilgėlinis (juodgirio miško augavietėje) ir vingiorykštinis įvairiažolinis (palieknio miško augavietėje). 
Didelių juodalksnių masyvų nėra. Daugiausia (sudaro 12% visų miškų) juodalksnynų yra Kazlų Rūdos, Marijampolės savivaldybėse, Raseinių, Biržų, Šakių, Kauno, Jurbarko, Tauragės rajonuose. Beveik visi yra savaiminės kilmės.
Kostas Bėčius

Kostas Bėčius (1911 m. liepos 3 d. Ločiai, Nemunėlio Radviliškio valsčius – 2005 m. liepos 22 d.) – Lietuvos agronomas selekcininkas, biomedicinos mokslų daktaras, žemės ūkio mokslų kandidatas (1956 m.).

Biografija

1937 m. baigė žemės ūkio akademiją. 1936–1954 m. dirbo Dotnuvos selekcijos stotyje, 1945–1954 m. direktoriaus pavaduotojas. 1954–1956 m. Žemdirbystės ir dirvožemio instituto, 1956–1965 m. Žemdirbystės instituto Vokės filialo direktorius. 1966–1992 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1976–1983 m. Augalininkystės katedros vedėjas. Nuo 1978 m. profesorius. Palaidotas Tabariškių kapinėse.

Mokslinė veikla

Vienas ir su kitais sukūrė 10 bulvių ir žirnių veislių, visos rajonuotos Lietuvoje. Populiariausios veislės: bulvių – „Vilija“, „Pirmūnės“, žirnių – „Rainiai“, „Greitukai“.
Cheneral San Martino valstybinis universitetas

Cheneral San Martino valstybinis universitetas (isp. Universidad Nacional de General San Martín, UNSAM) yra Argentinoje, Buenos Airių priemiestyje Cheneral San Martine (kai kurie padaliniai yra Buenos Airėse). Įkurtas 1992 m.
Puhkekodu Tallinn

Istorija

1935 m. klubas įveikė LGSF Kaunas ekipą 5:0.
KS Kastrioti Krujë

Istorija

Klubo ištakos siekia 1926 m.
Mikalojus Jonas Naruševičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorų Naruševičių giminės. Tėvas Povilas Naruševičius (m. 1544 m.), brolis Stanislovas Naruševičius. Sūnūs Mikalojus Naruševičius (1560–1603 m.) Jonas Naruševičius (apie 1558–1616 m.) ir Kristupas Naruševičius (apie 1570–1630 m.).
Evangelikas reformatas. Studijavo Krokuvos akademijoje. Nuo 1550 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdovo dvarionis, nuo 1558 m. Lietuvos didysis sekretorius, nuo 1561 m. Lietuvos didysis raštininkas, nuo 1566 m. Lietuvos dvaro paiždininkis. 1554–1555 m. Brastos seniūnijose atliko Valakų reformą, 1558–1560 m. valdovo pasiuntinys Livonijoje, 1561 m. Vilniaus sutarties, kurią sudarė Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas ir Livonijos ordino magistras Gotardas Ketleris, liudytojas. 1564 m. ir 1566 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Ponų tarybos pasiuntinys į Lenkiją tartis dėl unijos projekto. Derybose atstovavo Mikalojui Radvilai Juodajam, vėliau Mikalojui Radvilai Rudajam. 1569 m. kovo 1 d. Lietuvos pasiuntinių delegacijai išėjus iš seimo, su Ostapu Valavičium liko salėje stebėtoju. Nors ir buvo unijos priešininkas, su kitais patvirtino Liublino uniją.
Mirus Žygimantui Augustui su grupe Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ponų į Lietuvos didžiojo kunigaikščio sostą siūlė Rusijos caraitį Fiodorą, vėliau Ivaną IV Rūstųjį. Dalyvavo 1573 m. Elekciniame seime ir 1574 m. Karūnaciniame seime valdovu išrenkant Henriką Valua.
Didysis garnys

Išvaizda

Labai stambus garninis paukštis. Kūno ilgis – 120–150 cm, atstumas tarp sparnugalių – 200 cm, sveria 4,3 – 4,5 kg. Patinas stambesnis už patelę.
Galva raudonai kaštoninė. Kuodas ilgas, kaštoninės spalvos. Snapas storas, stambus. Rainelė geltona. Plika oda tarp snapo ir akių žaliai geltona. Veido šonai, nugarinė kaklo dalis, šviesiai kaštoninė. Smakras ir gerklė balti, išmarginti juodais dryžiais. Nugara melsvai pilka. Sparnų išorė melsvai pilka, sparno priekyje kaštoninė dėmė (matoma paukščiui stovint). Nugarą dengia puošnios, pilkos plunksnos. Krūtinės viršų dengia baltos, puošnios, ilgos plunksnos. Krūtinė ir kūno apačia yra kaštoninės spalvos. Vidinė sparnų pusė yra rusva. Kojos ilgos, juodos.

Paplitimas

Paplitęs Užsachario Afrikoje, negausios populiacijos aptinkamos Azijos pietvakariuose ir pietuose.

Biologija

Biotopas – šlapynės, ežerai, pelkės, raistai ir estuarijos.
Ne veisimosi periodu laikosi pavieniai. Daug laiko praleidžia stovėdami vandenyje ir laukdami grobio. Baikštus. Pajutęs grėsmę paskrenda į šalį.
Pagrindinę maisto raciono dalį sudaro 15 – 50 cm ilgio žuvys. Taip pat minta varlėmis, driežais, gyvatėmis, graužikais, krabais, krevetėmis ir maita.
Veisimosi periodas sutamapa su liūčių laikotarpio pradžia. Kolonijų lizdavietės salose, arba vandens apsuptuose žolės sąžalynuose. Pavienių porų lizdavietės upių, ežerų pakrantėse ar nedidelėse salelėse. Lizdą krauna iš medžių šakų, nendrių stiebų. Lizdas 1 – 1,5 m diametro. Dėtyje 3 – 4 šviesiai žydri kiaušiniai. Kiaušinis sveria 92 – 117 g. Inkubacija – 24 – 30 dienos. Jauniklius maitina atrytu maistu, du kartus per dieną. 5 savaičių jaunikliai palieka lizdą.
Nelasvėje gyvena 22,9 metus, laisvėje – 15.
Pavištyčio I piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos pakraštyje. Aikštelė trikampė, orientuota šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 30 m ilgio, 34 m pločio šiaurės rytų dalyje, 2 m aukštesne pietų – pietvakarių dalimi. Joje rasta grublėtos keramikos. Šiaurės rytų aikštelės krašte supiltas 0,5 m aukščio, 10 m pločio pylimas, už kurio iškastas 11 m pločio, 0,3 m gylio griovys. Šiaurės rytų šlaito aukštis 1,5 m, kitų – iki 30 m.
Piliakalnis labai suardytas arimų, apkasų, vėliau užsodintas pušimis (dabar beveik iškirstos, likę tik kelios). Aikštelę beveik per vidurį kerta apkasas, einantis šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 49000 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Pilupėnų piliakalnis 14 km
Budelių piliakalnis (Pilupėnai) 16 kmDabravolės piliakalnis 8,5 km
Vištyčio Lauko II piliakalnis 3 kmPiliakalnių piliakalnis (Vilkaviškis) 17 kmMenkupių piliakalnis 22 kmŽydkiemio piliakalnis 8 kmPavištyčio II piliakalnis 1 kmŽaliosios piliakalnis 23 km
Sūduvos piliakalnis 8 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Vilniaus lietuvių teatras

Vilniaus lietuvių teatras – Lenkų okupuotame Vilniuje 1936–1945 veikęs teatras.
Įkūrėjas Antanas Krutulys. Nuo 1940 m. vadovas ir režisierius Algirdas Jakševičius. 1939 m. Juozo Kanopkos iniciatyva pervadintas Vilniaus skrajojamuoju teatru „Vaidila“. 1939 m. Švietimo ministerija teatrui skyrė finansinę paramą. 1945 metais „Vaidilos“ trupė buvo prijungta prie Vilniaus valstybinio dramos teatro.
Lavalio universitetas

Istorija

1663 m. Kvebeko vyskupas Fransua de Moromorensy-Lavalis įsteigė seminariją. Jos pagrindu karalienė Viktorija 1852 m. Kvebeke įkūrė Lavalio universitetą. Lavalio universitetas 1878 m. įsteigė Kvebeko universitetą Monrealyje

Struktūra

Universitete 17 fakultetų, 66 skyriai, mokyklos, institutai ir mokslo centrai. Lavalio universiteto biblioteka turi surinkusi 5000 atlasų, 125 000 žemėlapių, 160 000 aerofonuotraukų, 16 500 filmų, kurie baigiami skaitmeninti.

Lietuviai

Universitete dirbo Julius Dudonis, Emilijus Knystautas
Universitete studijavo Birutė Ciplijauskaitė
Kamajų Šv. Kazimiero bažnyčia

Istorija

Kamajų dvaro savininkas Adomas Lukianskis-Paulavičius 1635 m. pastatė pirmąją medinę bažnyčią. Jai paskyrė 4 margų sklypą, o 1650 m. – Duokiškio palivarką ir 3000 auksinų. Metrikų knygos rašytos nuo 1637 m. Samuelis Lukianskis-Paulavičius 1677 m. įkūrė altariją ir skyrė jai išlaikymą. Bažnyčia 1737 m. sudegė.
1773 m. toje pačioje vietoje pastatyta antroji medinė bažnyčia.
1774 m. įsteigta parapinė mokykla.
1820 m. bažnyčia perstatyta, pailginta. Šventorius apmūrytas. Kamajuose nuo 1820 m. gyveno (1824 m. vikaravo) poetas kunigas Antanas Strazdas (1763–1833 m., palaidotas Kamajų kapinėse). Kamajų klebonas Ignas Macevičius 1863 m. ištremtas į Orenburgą (1887 m. grįžo į Rygą). Vikaras Jonas Juozapaitis 1893 m. (už raginimą nesimelsti už carą) valdžios įsakymu dvejiems metams uždarytas į Kretingos vienuolyną.
1892 m. prašyta valdžios leidimo statyti naują mūrinę bažnyčią. Prašymas atmestas. Bažnyčią 1896 m. leido statyti konsistorija, kai valdžios leidimo nereikėjo. 1897 m. senoji bažnyčia nugriauta ir pagal Rygos inžinieriaus Floriano Vyganovskio projektą pastatyta dabartinė, trečioji plytų mūro bažnyčia. Panevėžio vyskupijos kurijos archyve esantis bažnyčios inventoriaus aprašas liudija, kad bažnyčios statyba baigta 1903 m.
Apie 1908 m. įrengti šv. Juozapo ir šv. Kazimiero vitražai (vitražistas Vladislovas Pšibitnevskis). Statyba rūpinosi klebonas J. Jokimas (palaidotas prie bažnyčios).
1908 m. įsikūrė „Saulės“ draugijos skyrius ir įsteigė biblioteką – skaityklą. 1908 m. įsikūrė Lietuvių katalikų draugijos blaivybės skyrius, kuris 1913 m. įrengė arbatinę. 1909 m. įsteigta „Saulės“ mergaičių mokykla. Klebono V. Velžio rūpesčiu 1912 m. pastatyta mūrinė klebonija. 1934 m. įrengti vargonai.
1937 m. perstatyta prieglauda, įrengta susirinkimų salė. 1944 m. bažnyčia sužalota, nugriauti bokštai. Vėliau suremontuota, bokštų viršūnės neatstatytos. Klebonas Stanislovas Masilionis (1908–1955) 1945 m. suimtas, nuteistas 10 m. kalėti (į Lietuvą grįžo 1955 m.).

Architektūra

Bažnyčia neogotikinė, dvibokštė, raudonų plytų fasado, netinkuota (tinkuotas tik vidus), stogai skardiniai, skliautus remia galingi pilioriai su ornamentuotais kapiteliais, su buvusiomis medinėmis apskardintomis bokštų smailėmis. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Šventoriuje stovi paminklinė šarvojimo koplyčia.
Kryžminis planas – ilgis 48 m., plotis – 24 m., aukštis iki skliautų viršaus – 21 m.; mūrų aukštis iki smailių beveik 31 m., buvusių medinių apskardintų smailių aukštis apie 24-26 m., bendras buvusių bokštų aukštis iki kryžiaus viršaus apie 57,5 m.
Vidus 3 navų, įrengti 3 ąžuoliniai neogotikiniai altoriai, sakykla ir aštuonios klausyklos. Vitražai per karą buvo sunaikinti.
Pavelas Fedorenka

Biografija

P. Fedorenka dirba Panevėžio miesto lengvosios atletikos federacijos generaliniu sekretoriumi. Dvi kadencijas buvo Lietuvos olimpiečių asociacijos valdybos narys (2003-2007 m. ir 2007-2011 m.). Nuo 2004 m. yra Panevėžio sporto mokyklos „Olimpas“ treneris.
1972-1982 m. mokėsi Kupiškio Vlado Rekašiaus vidurinėje mokykloje, 1982-1983 m. – Panevėžio internatinėje sporto mokykloje. 1993-1997 m. studijavo Panevėžio konservatorijoje.
1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse buvo vienas iš trijų vyrų Lietuvos atstovų maratono rungtyje ir vienintelis finišavęs.
Vedęs, žmona Nijolė (g. 1958 m.) – kelių projektuotoja. Vaikai: Agnė (g. 1986 m.), Ignas (g. 1993 m.).
Rendė

Istorija

Enotriai, atvykę iš Sant'Eufemijos lygumos, įkūrė prie jų vadintos Acheronte upės Acheruntiją, o vėliau Pandoziją. Vietovė netiko gynybai, tad Acheruntijos gyventojai apsistojo kur dabar yra Nogianas. Nauja gyvenvietė datuojama 520 m. pr. m. e. ir vadinosi Aruntia („Stipriųjų namai“), o vėliau Arintha. Romėnų laikais miestas turėjo municipiją, bet kai Spartakas keliavo per Kračio slėnį daug miesto gyventojų prie jo prisidėjo. 547 m. po stipraus pasipriešinimo miestą užėmė barbarai. Vėliau čia valdė Bizantija ir musulmonai. Tik 921 m. laimėjus svarbų mūšį saracėnai buvo išvyti iš Kračio slėnio. Tačiau jie grįžo ir vietiniai glaudėsi Siloje iki normanų atvykimo 1059 m. Arintą jie valdė tiesiogiai, ypač Robert Guiscard, kuris uždėjo miestui mokesčius ir paskyrė jį Kozencos archivyskupui. 1091 m. visa Kozencos apylinkė sukilo dėl didelių mokesčių. Tuo metų sritį valdė Roger Borsa, Robert Guiscard sūnus, paprašė dėdės Rodžerio I ir brolio Bohemondo pagalbos. Po to sritį valdė Bohemondas, kuris nusprendė pastatyti didelę pilį tarp Surdo ir Emolio upių, kuri valdytų visą Kračio slėnį. Pilis buvo baigta 1095 m. Tuomet pirmąkart oficialiuose dokumentuose minima Renne, kuri senąja prancūzų kalba reiškė karalystę.
Rendės pilis buvo Bohemondo būstinė ruošiantis Kryžiaus žygiui 1096 m. Jis grįžo į pilį 1106 ir prieš mirtį 1111 m. Žemės drebėjimas 1184 m. apgadino pilį ir kelias bažnyčias, miestas patyrė recesiją. 1189-1194 m. vyko kova dėl Sicilijos sosto, kol imperatorius Henrikas VI, Konstancijos Sicilietės vyras, jo neužėmė. Vykdamas pro Rendė imperatorius apdėjo vietinius dideliais mokesčiais, o juos bandė ginti Konstancijos nuodėmklausys Joachimas Fiorietis, nes jis Rendės kalnuose praleido metus prieš tapdamas Koraco abatu. Po Henriko VI mirties jo našlės globojamas miestas atsigavo. Imperatorius Frydrichas II patvirtino, kad Rendė priklauso Kozencos archivyskupui. Frydrichui II atvykus į Kozencos katedros įnauguraciją 1222 m. Rendės gyventojai pasirodė su dabartiniu miesto herbu.
Po Frydricho mirties Karolis I Anžu nugalėjo Manfredą Benevento mūšyje 1266 m. ir tapo Sicilijos karaliumi. Po 1319 m. Migliarese šeima iš Rendės pradėjo tarnauti Anžu. 1437 m. Kalabriją užėmė Aragonas, o 1442 m. Rendė atiteko Adorno šeimai iš Genujos. Valdant imperatoriui Karoliui V Rendę valdė Fernando de Alarcón, Kozencos gubernatorius. 1531 m. Rendė tapo markizatu, o 1535 m. Rendės kariai pro Neapolį vyko į Tunisą kautis su maurais. Alarcón de Mendoza šeima valdė Rendę iki 1817 m.
1794 m. Rendę pasiekė Prancūzijos revoliucijos idėjos. Mokesčiai ir neteisybė kėlė neapykantą Burbonų valdžiai. 1817 m. pilis buvo parduota Magdalone šeimai. Per Italijos suvienijimą daug Rendės gyventojų prisidėjo prie karbonarų ir dalyvavo sukilimuose 1820-21 m. ir 1831 m. 1860 m. Rendė teikė pagalbą Giuseppe Garibaldi, o rugpjūčio 24 d. sukilo prieš Burbonų valdžią.
Feliksas Bajoras

Biografija

Muzikos pradėjo mokytis pas Vincą Bacevičių Kaune. Lietuvos konservatorijoje baigė 1958 m. A. Livonto smuiko, 1963 m. J. Juzeliūno kompozicijos klasę.
1963–1965 m. Šiaulių muzikos mokyklos dėstytojas. 1965–1989 m. Jaunimo teatro muzikos dalies vedėjas. 1984–1988 m. gyveno JAV. Nuo 1991 m. Lietuvos muzikos akademijos dėstytojas, nuo 1994 m. docentas. 1991–1994 m. dar ir Lietuvos nacionalinio dramos teatro muzikos vadovas.

Kūryba

Kūrybai būdinga autentiškas santykis su lietuvių liaudies muzika, savitas derinys su naujomis raiškos priemonėmis. Sukūrė dramos, pantomimos spektaklių, kino filmų muzikos; harmonizuotos ir išplėtotos lietuvių liaudies dainos. Parašė apie 50 pramoginių dainų.
Frida Rubiner

Biografija

Gimė 1879 m. balandžio 28 d. Marijampolėje. Vaikystėje lankė Kauno mergaičių mokyklą, kur mokėsi siuvėjos amato. 1899 m. išvyko į Šveicariją, kur pradėjo mokytis filosofijos Ciuricho universitete, tačiau 1900 m. nutraukė studijas ir išvažiavo mokytis į Berlyno Humboldtų universitetą. Mokydamasi, tuo pačiu dirbo siuvėja ir padavėja.
1906 m. įstojo į Vokietijos socialdemokratų partiją. 1908 m. išvyko gyventi į Frankfurtą prie Maino. 1911-1920 m. buvo susituokusi su eseistu Ludwig Rubiner. Per savo vyrą susipažino su įvairiais anarchistais ir komunistais. 1913 m. kartu su vyru apsigyveno Ciuriche, kur pradėjo versti rusų klasikų kūrinius į vokiečių kalbą.
1918 m. įstojo į Vokietijos komunistų partiją. 1919 m. išvyko į Maskvoje vykusį pirmąjį Kominterno kongresą. 1920-1922 m. gyveno Vienoje, kur dirbo Raudonosios vėliavos laikraščio redaktore. 1922-1924 m. dirbo korespondente Maskvoje. 1924-1929 m. aktyviai veikė partinėje veikloje įvairiuose Vokietijos miestuose bei vertė žymiausių komunistinių rašytojų tekstus į vokiečių kalbą.
1929 m. išvyko gyventi į Tarybų Sąjungą, kur iki 1930 m. dirbo Markso-Engelso institute. Nuo 1930 m. iki 1941 m. dirbo įvairiose spaudos įstaigose. 1941-1945 m. dirbo Raudonosios armijos politiniame skyriuje. Po karo dirbo Maskvos užsienio literatūros institute. 1946 m. buvo pakviesta grįžti į Rytų Vokietiją, padėti vietiniams komunistams. Grįžusi į Rytų Vokietiją iki 1950 m. dėstė komunistinėje partinėje mokykloje. Mirė 1952 m. sausio 22 d. Berlyne.