google/wiki40b huggingface dataset:
Birštonas Jazz

„Birštonas Jazz“ Grand Prix

Birštono džiazo festivalis išsiskiria Grand Prix nominacija – savotišku Lietuvos džiazo „Oskaru”, suteikiamu už reikšmingiausią indėlį į Lietuvos džiazą. Apdovanojimas teikiamas nuo pat 1980-ųjų.

Istorija

Pirmasis bandymas surengti džiazo festivalį 1968 m. Elektrėnuose nepasiteisino.
1980 m. Birštono kultūros skyriaus vedėjas Zigmas Vileikis ir muzikologas Liudas Šaltenis pirmąjį Birštono džiazo festivalį dedikavo TSKP 26-ajam suvažiavimui. Pirmąjį „Birštonas Jazz“ festivalį galima buvo pavadinti tarptautiniu, tarp pasirodžiusių 9 kolektyvų buvo estų kompozitorius - pianistas Tino Naisso, kuris pelnė publikos prizą, o pagrindinį prizą laimėjo trio lyderis saksofonininkas Aleksandras Fedotovas iš Vilniaus.
Melaneziečiai

Melaneziečiai – etninė–rasinė grupė, gyvenanti Melanezijos salose. Gyvena Saliamono salyne, Vanuatu, Naujojoje Kaledonijoje, Fidžyje, Bismarko salyne. Būdingi australoidiniai rasiniai bruožai su mongoloidinių bruožų ženklais.
Melaneziečius sudaro daug smulkių tautų, kurios dažnai apima po vieną salą (didesnės – kanakiai, fidžiai, ni-vanuatu, motu, apma, lenakeliai ir kt.). Kalba melaneziečių kalbomis, priklausančiomis austronezinių kalbų šeimai. Vartoja ~400 kalbų, kurių dauguma labai smulkios. Plačiau vartojamos tik bislama ir fidžių kalba.
Melaneziečių kilmė ginčytina. Dažnai tapatinami su papuasais, tačiau šios etninės grupės giminingos rasiškai, kultūriškai, bet ne lingvistiškai – papuasų kalbos nepriklauso austronezinėms kalboms ir ženkliai skiriasi tarpusavyje. Spėjama, kad jie atsikraustė iš Pietryčių Azijos per Malajų salyną. Melaneziečių genome randama iki 5 % Denisovo žmogaus, gyvenusio Altajuje, genų požymių. Kitos šio regiono tautos šio geno neturi. Kitas įdomus melaneziečių požymis – gan dažnai pasitaikantys natūraliai šviesūs plaukai. Saliamono Salose tokius plaukus turi apie dešimtadalis vietinių gyventojų. Nustatyta, kad tokius spalvos pakitimus nulėmė genų mutacija, neaptinkama kitų tautų genuose.
Melaneziečių mitologija nėra gausi, ryškus protėvių, didvyrių, vadų kultas. Svarbios religinės raiškos formos yra totemizmas, šamanizmas, animizmas, magija. Socialinė sankloda klaninė – yra valdovų klanai, veikia slaptosios vyrų draugijos. Būstas primityvus, sudaro dažniausiai lapais dengta pastogė, tik Eromangoje statomi karkasiniai namai. Verčiamasi medžiokle, žvejyba, veisiamos kiaulės, vištos, auginami tarai, jamsai, manijokas, cukranendrės, kokospalmės, duonmedžiai. Išvystyti medžio drožybos, krepšių pynimo amatai.
Vakarų Vėjų srovė

Vakarų Vėjų srovė – šaltoji vandenynų srovė, juosianti visą Žemę pietų pusrutulyje, aplinkui Antarktidą. Srūna per Pietų vandenyną (Atlanto, Indijos ir Ramiojo vandenynų pietines dalis), maždaug tarp 40 ir 55 ° p. pl. Susidariusi dėl vyraujančių vakarų vėjų.
Srovės greitis – 1–2 km/h. Temperatūra nuo 1–2 °C pietuose iki 12–15 °C šiaurėje. Nuo Vakarų Vėjų srovės į šiaurę atsišakoja Bengelos, Vakarų Australijos ir Peru srovės.
Kaligula (filmas)

Siužetas

Roma, 37 m. e. m. g. Sifiliu sergantis Tiberijus (Peter O'Toole) ieško, kas jį pakeis soste. Jo giminaičiai - Gemelijus ir Klaudijus yra silpni tiek sveikata, tiek protu, todėl jis išsirenka Kaligulą (Malcom McDowell), kuris greitai Tiberijų nužudo ir užgrobia valdžią. Savo seserį Druzilą (Teresa Ann Savoy) paskelbia mylimąja. Gyvenimas rūmuose Kaligulos valdymo metais nepaklūsta jokioms taisyklėms: lėbaujama, ištvirkaujama, žiauriai prievartaujami, kankinami ir žudomi pavaldiniai. Kai Kaligula pasiskelbia esąs Dievas, prieš jį kyla maištas ir jis netrukus nužudomas.
Poso Almontė

Istorija

Poso Almontė ėmė kurtis XIX a. vid. ir vystėsi kaip saietros kasėjų gyvenvietė ir tiekimo bazė. 1927 m. tapo komuna. 2007 m. Poso Almontė tapo naujai sukurtos Tamarugalio provincijos sostine.
Agilo ragas

Agilo ragas arba Senųjų Naglių ragas – smėlio pusiasalis Kuršių nerijoje, 4 km į pietus nuo Juodkrantės.

Istorija

XIX a. ilgėjo po 13 m per metus. Slenkant kopų gūbriui Kuršių marių link, smėlis užpylė abipus pusiasalio esančias įlankas, todėl ragas sumažėjo, o kranto linija išsilygino.
Žarnava III

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Lapkričio 5

Šventės

Šv. Hubertas, Medžiotojų diena

Vardadieniai

Audangas – Elzė – Elžbieta – Florijonas – Gedvydė
Godelių kapinynas

Godelių kapinynas – buvęs kapinynas, vadinamas Milžinkapiu Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, Godelių kaime (Šateikių seniūnija), 2 km į šiaurės rytus nuo kelio iš Skuodo į kelią Šiauliai-Palanga, 1,9 km į vakarus – šiaurės vakarus nuo Surblių kapinyno, vadinamo Varių kalva, 0,6 km į šiaurės vakarus nuo Godelių kaimo kapinių ir tiek pat į pietryčius nuo Ataugo ir Vadaksnies santakos, 0,4 km į šiaurės rytus nuo kelio Vydeikiai-Godeliai tilto per Vadaksnį, 0,3 km į pietryčius nuo Ataugo kairiojo kranto ties jo vingiu, į šiaurės vakarus nuo kelio Vydeikiai-Godeliai. Kultūros paminklo kodas A798.

Tyrimai

Godelių kapinynas suardytas kasant žvyrduobę. Dalis VII a. – IX a. įkapių iš suardytų kapų pateko į Telšių „Alkos“ muziejų. 1940 m. Kauno kultūros muziejus (vadovas Pranas Baleniūnas) ištyrė dešimt VIII a. – IX a. ir tris XV a. – XVII a. kapus. Mirusieji laidoti nedeginti su įkapėmis, rasta geležinių įmovinių kirvių, ietigalių, papuošalų. 1986 m. Telšių kraštotyros muziejus (vadovė Laimutė Valatkienė) ištyrė kitą 138 m² ploto išlikusią nesuardytą pietvakarinę kapinyno dalį. Rasta keturiolika XI a. – XIII a. sudegintų mirusiųjų kapų, ant kai kurių iš jų buvo laužavietė, ir keturios, manoma, apeiginės duobės ar simboliniai kapai. Kapinyne surinkta apie 600 radinių – įmovinių žeberklinių ietigalių, skiltuvų, akmeninių verpstukų, pasaginių segių, apyrankių, kryžinių smeigtukų ir kita. 1940 m. radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus, 1986 m. – Lietuvos nacionalinis muziejus ir Telšių Alkos muziejus.
Jakutijos himnas

Jakutijos Respublikos himnas. Žodžių autoriai S. Tarasovas (С.И. Тарасов) ir M. Timofejevas (М.Е. Тимофеев). Rusiško vertimo autorius – V. Fiodorovas (В.Н. Федоров).
Gorodovikovskas

Istorija

1871 m. prie Didžiosios Bašantos upės įsikūrė kalmukų gyvenvietė Bašanta (rus. Башанта). Nuo 1909 m. – uluso centras. 1971 m. gavo miesto statusą ir pervadinta kazokų-kalmukų kilmės TSRS didvyrio Okos Gorodovikovo garbei.
Arūnas Vaitkūnas

Arūnas Vaitkūnas (1956 m. gegužės 29 d. Kaunas – 2005 m. gegužės 14 d. Tbilisis) – lietuvių tapytojas, „Angis“ grupės narys. Palaidotas Romainių kapinėse Kaune.
1980 m. baigė Vilniaus dailės institutą. 1993–2005 m. dėstė Kauno dailės institute. 1996 m. jam buvo skirta Pollock–Krasner’io fondo stipendija (viena labiausiai vertinamų pasaulyje).
Debubas

Geografija

Regiono teritorija išsidriekusi Eritrėjos kalnyne. Čia stūkso aukščiausias šalies kalnas – Soira. Yra senovinių Mataros ir Kohaito miestų liekanos.
Vyraujančios tautos: tigrajai, sahai.
Kazimieras Simonavičius

Biografija

Kazimieras Simonavičius gimė Raseinių krašte (baltarusių istorikai tvirtina jį gimus Vitebske). Pats apie save knygoje „Didysis artilerijos menas“ parašė, kad jis – Lietuvos bajoras. Studijavo Vilniaus universitete (baigė magistro laipsniu 1651 m. birželio 19 d.). Taip pat tarnavo Abiejų Tautų Respublikos kariuomenės artilerijoje, dalyvavo kovose su Maskva, totoriais ir kazokais.
Apie 1645 m. Vladislovas Vaza skyrė lėšų gilinti žinioms Nyderlanduose, kur K. Simonavičius dalyvavo tvirtovių kautynėse, susipažino su artilerijos bei karybos naujovėmis. 1647 m. buvo paskirtas artilerijos inžinieriumi, o 1648 m. grįžo į Abiejų Tautų Respubliką, kur buvo paskirtas vyriausiojo artilerijos vado pavaduotoju.
Paskutinės žinios apie K. Simonavičių yra iš 1651 m. Tais metais jis pasirašė dedikaciją savo veikalo prancūziškame leidime. Manoma, kad tais metais jis mirė, tačiau nežinoma kada ir kur.

Kita

K. Simonavičius taip pat parašė veikalą apie geometriją ir kartografiją. Šio veikalo rankraštis yra saugomas Londone.
Malmė

Sportas

Malmėje 1958 m. vyko VI pasaulio futbolo čempionatas, o 1992 m. – IX Europos futbolo čempionatas.
Tacelvurmas

Tacelvurmas (vok. Tatzelwurm, Tatze – koja, Wurm – kirminas) – mitinė būtybė, drakono atmaina, pasak legendų gyvenanti Alpių regione ir su juo besiribojančiose šalyse.

Aprašymas

Tacelvurmas, daugelio liudininkų nuomone, atrodo kaip gyvatė arba į salamdrą panašus drakonas. Palyginus maždaug 80 žmonių, mačiusių šią būtybę parodymus, ilgis siekia nuo 45 cm iki 4 metrų, kūno storis nuo 60 iki 80 cm. Oda būna apžėlusi, lygi, karpuota, šeriuota ar apaugusi kaulinėmis plokštelėmis. Galva panaši į tritono, salamandros, katės, driežo ar beždžionės galvą. Tacelvurmas turi nuo 2 iki 6 porų kojų. Odos spalva gali būti balta, pilka, žalsva, žaliai juoda, ruda, žalia ar raudona. Šio padaro nugaroje gali būti skiauterė arba šeriai.
Skirtingų liudytojų duomenimis gyvis gali būti bailus arba agresyvus, kartais žaibiškai puolantis savo auką, o kartais tyko aukos pasislėpęs lapijoje. Kai kurie teigia, kad jis skleidžia ploną, aukštą švilpesį. Tacelvurmo įkandimas labai nuodingas, o jo riebalai naudojami valstiečių ūkyje.
Pagal daugelį požymių tacelvurmas primena nuodadančius, kurių buveinės nebuvo vien tik Amerikoje, bet ir Eurazijoje.
John Gray

John Gray (g. 1951 m. gruodžio 28 d. Hiustonas, Teksasas) – filosofijos daktaras, devynių bestselerių autorius.
Visame pasaulyje pripažintas bendravimo, tarpusavio santykių bei dvasinio augimo specialistas 26 metus didžiuosiuose miestuose veda seminarus apie tarpusavio santykius. John Gray yra Amerikos medicinos psichoterapijos ir psichodiagnostikos kolegijos narys bei diplomuotas gydytojas, Ministerijos patvirtintas trauminio streso ekspertas, Amerikos psichologų konsultantų asociacijos narys. Jis gyvena šiaurės Kalifornijoje su žmona Bonnie ir trimis vaikais.
Pavel Vidanov

Karjera

Žaidė Bulgarijos klubuose. Atstovavo Lenkijos Zagłębie Lubin ir Górnik Zabrze.
2019 m. atstovauja FK Atlantas.
Michailas Kočetkovas

Michailas Kočetkovas (rus. Кочетков Михаил Андреевич; 1904 m. lapkričio 8 d. Balašove, Saratovo gubernija – 1967 m. liepos 3 d.) – TSRS generolas leitenantas, žvalgybininkas.
Gimė 1904 m. Balašove (Saratovo gubernija), rusų darbininkų šeimoje. Dirbo šaltkalvio mokiniu, baigė kelias geležinkeliečių mokyklos klases.
1921 m. savanoriu įstojo į Raudonąją Armiją. 1924 m. baigė Jungtinės vadų mokyklos pėstininkų skyrių. 1925 m. įstojo į komunistų partiją.

1924-1931 m. – būrio vadas, eskadrono vado padėjėjas, eskadrono politvadovas.

1934 m. baigė Frunzės vardo karinės akademijos Rytų fakultetą.

1934-1938 m. – Ukrainos karinės apygardos pasienio žvalgybos punkto vado padėjėjas. 1935 m. baigė Raudonosios Armijos Žvalgybos valdybos Tobulinimosi žvalgybos klausimais kursus.

1938-1940 m. – Frunzės karo akademijos Štabų tarnybos katedros taktikos dėstytojas.

1940-1941 m. – Aukštosios specialiosios (žvalgybos) mokyklos 2-ojo fakulteto viršininkas.

1941-1943 m. – Briansko, Vakarų, Stalingrado ir Voronežo frontų žvalgybos skyrių viršininkas.

Nuo 1943 m. – Generalinio štabo Aukštosios žvalgybos mokyklos viršininkas.
Po karo buvo GRU Aukštųjų akademinių kursų viršininkas, GRU 5-osios (diversijų) ir 6-osios (operatyvinės) valdybų viršininkas.

1953-1957 m. – Karinės diplomatijos akademijos viršininkas.
Alvernija

Alvernijos kalnas yra Bahamose, Katės saloje. Tai aukščiausias šalies taškas, esantis 63 m virš jūros lygio.
FK Pobeda Valandovo

Istorija

Šio klubo ištakos siekia 1948 m. Žaisdavo trečioje pakopoje.
Icchak Rubinstein

Biografija

Gimė 1888 m. Dotnuvoje. Pirmojo pasaulinio karo metu buvo Lietuvos žydų centrinio komiteto prezidentas. 1918 m. dirbo pirmojoje Lietuvos ministrų taryboje, Žydų reikalų ministro be portfelio Jokūbo Vygodskio komandoje. 1928-1940 m. dirbo rabinu Vilniuje. 1940 m. birželį Lietuvą okupavus sovietams emigravo į JAV, kur ir mirė 1945 m.
The Window

Žaidimo mechanika

Veiksmo tikrinimui metamas kauliukas, nurodytas prie atitinkamos savybės ar įgūdžio. Kuo mažesnis metimo rezultatas, tuo sėkmingesnis veiksmas. Pagal nutylėjimą, sėkmei reikia išmesti 6 arba mažiau, tačiau žaidimo meistras gali keisti šį slenkstį, atsižvelgdamas į veiksmo sudėtingumą.
Kuo aukštesnis įgūdis ar savybė, tuo mažiau akių turintis kauliukas jai naudojamas, taip didinant sėkmingo veiksmo tikimybę.

Kita

Sistema neturi konkretaus įgūdžių sąrašo, jie yra laisvai pasirenkami kuriant veikėją. The Window tinka žaisti bet kuriame realiame ar išgalvotame pasaulyje.
Taip pat ši sistema neturi konkretaus veikėjo lapo – naudojami paprasti popieriaus lapai, į kuriuos surašomi veikėjo įgūdžiai bei savybės, o toliau veikėjas aprašomas laisvu stiliumi: gyvenimo istorija, siekiai, filosofija, motyvacija ir panašiai.
Pavadinimas „Langas“ atspindi kūrėjų filosofiją. Jų nuomone, taisyklėmis perkrautos sistemos trukdo ir nustelbia pagrindinį vaidmenų žaidimų akcentą: vaidybą. Todėl The Window sukurta kaip galima paprastesnė, „skaidri“.
Varnai

Varnai (vok. Warnower) – viduramžių vakarų slavų gentis, įėjusi į bodričių sąjungą, kurioje buvo antraeilė. Gentis gyveno Varnovo upės pakrantėse dabartiniame Meklenburge.
Manoma, kad gentis pavadinta pagal upę Varnovą (kiti pavadinimai - Warnof, Wrana ar Wranava), o upės pavadinimas gali būti slaviškos kilmės ir reikšti 'varnų upė'. Kita hipotezė teigia, kad ši gentis kilusi iš tose pačiose apylinkėse gyvenusios germanų genties varinų.
Varnai pirmą kartą paminėti Adomo Brėmeniečio, kuris juos vadino Warnabi.
Vienas iš varnų kultūrinių centrų nuo IX a. antros pusės buvo miestas Šternbergerio ežero saloje. Spėjama, kad dar vienas varnų centras buvo tvirtovė ties Frydrichsrujės miestu Parchimo rajone. Jų kultūros centras buvo Parchimas, o Malikofas buvo svarbus miestas. 1171, 1185 ir 1186 m. buvo minima Warnabi žemė Warnowe. 1189 m. ji buvo vadinta Warnonwe, o 1222 m. Wornawe.
Blažiejus Abraitis

Blažiejus Abraitis (1899 m. rugpjūčio 16 d. Tupikai, Šakių apskritis – 1975 m. birželio 17 d. Kaunas) – Lietuvos gydytojas histologas.

Biografija

Mokytis pradėjo vėlai, nes susirgo tėvas, reikėjo padėti gausiai šeimai. Tik 23 metų pradėjo lankyti trečiąją vidurinės mokyklos klasę. 1928 m. baigė Marijampolės gimnaziją. 1933 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. Jau buvo suradęs darbą Vabalninke, bet dekanas profesorius Vladas Lašas, rūpestingai rinkdamas perspektyvius jaunus žmones darbui fakultete, pasiūlė asistento vietą Histologijos ir embriologijos katedroje.
Nuo 1934 m. Vytauto Didžiojo universiteto, 1946–1950 m. Kauno universiteto, nuo 1951 m. Kauno medicinos instituto dėstytojas. 1936 m. Medicinos fakulteto taryba komandiravo jį moksliniam darbui į Prahos Karolio universiteto Medicinos fakulteto histologijos katedrą. 1938 m. medicinos daktaras, 1941 m. profesorius. 1939–1971 m. Histologijos ir embriologijos katedros vedėjas, 1947–1950 m. Kauno universiteto, 1958–1964 m. Kauno medicinos instituto prorektorius.
1948 m. jis organizavo Lietuvos anatomų, histologų ir embriologų mokslinę draugiją, kuriai iš pradžių ir vadovavo. Dalyvavo įkuriant Lietuvos „Žinijos“ draugiją, tapo aktyviu jos nariu. Skaitydavo visuomenei populiarias paskaitas apie gyvybės vystymąsi, genetiką.
Tyrė virškinimo sistemos organų vystymąsi, kraujagyslių ir širdies audinių struktūrą. Parašė daugiau kaip 50 mokslo darbų. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Žmona Liudvika Abraitienė (Kučinskytė) (1908-1992), gydytoja oftolmologė.
Sūnūs Liudvikas Abraitis, Vaidotas Blažiejus Abraitis, Vytautas Abraitis.
Mieczysław Mackiewicz

Biografija

Gimė 1880 m. gegužės 9 d. Kurtiniškėse. Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, vėliau Sabkt Peterburgo junkerių mokykloje. Nuo 1902 m. Gardino 26-osios pėstininkų divizijos pareigūnas. Dalyvavo Rusijos-Japonijos kare. 1913 m. susipažino su Józef Piłsudski ir tapo slaptos lenkų organizacijos nariu.
Prasidėjus I pasauliniam karui kovojo fronte, 1915 m. paimtas į nelaisvę. Karo belaisvių stovykloje įkūrė lenkų mokyklą. 1918 m. balandį paleistas iš nelaisvės. Po karo tapo Lenkų karinės organizacijos nariu, kur padėjo lenkų tautybės karo belaisviams grįžti į Lenkiją. Po I pasaulinio karo karininko tėvai pasitraukė iš Lietuvos ir nusipirko 300 margų dvarelį Ožkinių kaime.
Nuo 1918 m. gruodžio tapo Lenkijos kariuomenės generalinio štabo nariu. Nuo 1918 m. iki 1920 m. dalyvavo mūšiuose prieš Lietuvos ir Tarybų Rusijos kariuomenes, fronte buvo sužeistas. 1919 m. gegužės ir birželio mėnesiais buvo Pilsudskio išsiųstas į Kauną, kur slapta rengė nepavykusį prolenkišką perversmą Lietuvoje. 1920 m. spalio 7 d. buvo vienas iš lenkų delegacijos narių, pasirašiusių Suvalkų sutartį, kurios metu karininkas tiesiogiai vykdė Pilsudskio laišku jam įteiktus nurodymus.
1927 m. suteiktas generolo laipsnis. 1935 m. rugsėjo 30 pasitraukė iš karinės tarnybos, bet 1939 m. prasidėjus Lenkijos ir Vokietijos karui vėl grįžo į kariuomenę. Karo metu pateko į nelaisvę, tačiau sugebėjo pabėgti ir prisijungti prie sąjungininkų kariuomenės Italijoje. Po karo apsigyveno Velse, kur ir mirė 1954 m. rugpjūčio 6 d. Bangore.
Dovydas Redikas

Karjera

Profesionalo karjerą pradėjo 2009–2010 metų sezone Vilniaus „KK Akademija„ komandoje, kuri rungtyniavo Nacionalinėje krepšinio lygoje (NKL).
2010 rugpjūčio mėnesį pasirašė sutartį su Vilniaus „Lietuvos rytu“, vėliau buvo paskolintas Vilniaus „Perlo“ komandai.
2010–2011 m. sezone Vilniaus „Perlo" komandoje debiutavo aukščiausioje Lietuvos krepšinio lygoje (LKL).
2013 m. spalio mėn. pablogėjus santykiams su Vilniaus „Lietuvos ryto“ vyr. treneriu Dirku Bauermanu žaidėjas buvo paskolintas Pasvalio „Pieno žvaigždžių“ klubui.
2016 m. birželio pabaigoje už teisingo ir sąžiningo žaidimo nesilaikymą buvo metams diskvalifikuotas iš LKL varžybų.

Lietuvos jaunimo rinktinės

2008 metais kartu su Lietuvos jaunučių (iki 16 metų) rinktine Europos čempionate iškovojo aukso medalius.
2010 m. Lietuvoje vykusiame Europos jaunių (iki 18 m.) čempionate kartu su Lietuvos jaunių (iki 18 metų) dar kartą tapo Europos čempionu.
2011 m. liepą Pasaulio jaunimo (U-19) čempionate Latvijoje su auksine Lietuvos devyniolikmečių rinktine tapo pasaulio čempionu, be to, buvo vienas lyderių.
2012 m. Slovėnijoje vykusiame Europos jaunimo (iki 20 m.) čempionate kartu su Lietuvos jaunimo (iki 20 metų) rinktine trečią kartą tapo Europos čempionu.

Asmeninis gyvenimas ir baudžiamoji byla

Draugavo su fotomodeliu Asta Valentaite. 2017 m. D. Redikas tapo kaltinamuoju, jog 3 metus sistemingai, stambiu mastu vogė iš A. Valentaitės turtą (papuošalus, brangenybes ir kitas vertybes).
Temstant

Turinys

Luiza – aktorė, paskutiniu metu periodiškai sulaukianti grasinančių skambučių. Vieną vakarą, persekiotojas pasirodo jos namuose. Dingsta į garažą išėjęs vyras, o Luiza su savo kūdikiu priversta slėptis. Tuo pat metu į namus grįžta daiktus pamiršusi vaiko auklė, tačiau ir tai nesulaiko maniako. Jis suriša merginą ir vėliau išprievartauja Luizą, tačiau vėliau šiai pavyksta perimti veiksmo kontrolę. Kuomet užpuolikas surištas, Luiza nusprendžia nekviesti policijos, bijodama, kad šis anksčiau ar vėliau sulauks pasigailėjimo, ir pati su juo susidoroti…
Tiručirapalis

Istorija

Dabartinio Tiručirapalio Uraijuro kvartalas nuo III a. pr. m. e. buvo Čolų imperijos sostinė. II a. per Kaverio upę valdovas Karikala įsakė pastatyti Kalanajaus užtvanką. Valdant Palavams, apie VI a. pastatyta tvirtovė ant uolos. 1311 m. miestą užkariavo musulmonai, bet 1371 m. jį atkariavo Vidžajanagaro imperija. Valdant Kumarui Krišnapai Najakai, Tiručirapalis tapo Madurajaus Najakų valstybės sostine. 1736 m. miestą vėl užėmė musulmonai ir valdė iki 1741 m., kai po apgulties jį atkovojo marathai.
Arta (Graikija)

Istorija

Miestas turi seną istoriją. Žinomas nuo Antikos laikų. 1449 m. miestą užėmė Osmanų kariuomenė. Nuo to laiko priklausė Turkijai.
1717 m. miestą buvo užvaldę venecijiečiai. O 1797 m. prancūzai. Turkai vėl susigražino miesto kontrolę 1799 m.
Kai prasidėjo Graikijos nepriklausomybės karas, dėl miesto ėjo mūšiai su turkais, bet savo valdžioje turkai išlaikė miestą iki 1881 m., kai prie Graikijos karalystės miestas prijungtas buvo pagal Kostantinopilio sutartį (1881 m).
2011 m. surašymo duomenimis gyventojų skaičius buvo 43 166 žmonės.
Sandvikenas

Istorija

Įkurtas 1862 m.
Debrecenas (Klaipėda)

Istorija

Mikrorajonas didžiausią plėtrą išgyveno XX a. 8-9 dešimtmečiais, kai čia buvo pastatyta daugiausiai gyvenamieji blokiniai namai, Klaipėdai plečiantis į pietus. Debreceno projekto autorius – architektas G. Tiškus, už jį 1978 m. gavęs TSRS architektų sąjungos diplomą.

Pavadinimo kilmė

Mikrorajonas pavadintas pagal Debreceno miestą Vengrijoje – tai vienas Klaipėdos miestų-partnerių.
Borščivas

Istorija

Borščivas šaltiniuose minimas nuo 1456 m. Miesto statusas suteiktas 1939 m.
Birutė Didžgalvytė

Birutė Ona Didžgalvytė-Jaruševičienė (g. 1934 m. balandžio 12 d. Kaune) – Lietuvos teatro aktorė.

Biografija

Vyras Juozas Jaruševičius. 1957 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1956–1965 m. vaidino Kapsuko (dab. Marijampolė) ir Klaipėdos dramos teatruose, 1965–2002 m. – Jaunimo teatre. Vaidino kino ir TV filmuose.
Vytautas Zambacevičius

Biografija

Asociacijos „Lietuvos keliai“ valdybos pirmininkas, 1993–2005 m. UAB „Alkesta“ generalinis direktorius.
1993 m. Tėvynės sąjungos narys. 1995–2000 m. ir 2003–2007 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys.
2000 m. suteiktas Garbės kelininko vardas, 2004 m. Alytaus miesto Garbės pilietis. Žmona Aldona, vaikai Virginija, Rasa.
Romanas Januškevičius

Biografija

1960–1971 m. mokėsi Vilniaus 23-iojoje vidurinėje mokykloje, 1971–1976 m. studijavo Vilniaus universiteto Matematikos ir mechanikos fakultete. 1976–1978 m. – studijavo aspirantūroje, kėlė kvalifikaciją stažuotėje Maskvos V. Steklovo matematikos institute.
1978–2006 m. Matematikos ir informatikos instituto jaunesnysis bei vyresnysis mokslo darbuotojas . Po habilituoto daktaro diplomo  gavimo – vyriausiasis mokslo darbuotojas.
Nuo 1997 m. – Vilniaus pedagoginio universiteto (dabar – LEU) profesorius, 2001-2012 m. – LEU Senato narys, 2001-2011 m. Senato Finansų komisijos pirmininkas, nuo 2001 m. – VPU Algebros ir skaičių teorijos katedros vedėjas. Nuo 2011 m. – reorganizuotos jungtinės Matematikos katedros vedėjas, 2015 m. - reorganizuotos jungtinės Matematikos, informatikos ir fizikos katedros vedėjas.

Šeima

Tėvas – Vladas Januškevičius (1917-2003), LTSR nusipelnęs farmacininkas; motina – Nina Januškevičienė (1925-2013, mergautinė pav. Žarunova), farmacininkė.
Žmona Olga (g. 1955), daktarė, profesorė. Vaikai: Antanas (g. 1980), Elena (g. 1983).

Faktai ir apdovanojimai

1992-2010 kaip Vilniaus ir Lietuvos metropolito Chrizostomo patarėjas ir asmeninis sekretorius aktyviai dalyvavo Lietuvos stačiatikių (ortodoksų) nekilnojamojo turto denacionalizacijos procese (žr. „Вильнюсскому православному Свято-Духову монастырю - 400 лет.“). Už tai ir už aktyvų dalyvavimą dvasinio atgimimo procese metropolito Chrizostomo teikimu  Maskvos ir visos Rusijos patriarchas Aleksijus II 1997-07-27 vizito į Lietuvą metu apdovanojo R. Januškevičių šventojo kunigaikščio Danieliaus III laipsnio ordinu.
1993-09-05 R. Januškevičius dalyvavo ekumeniniame susitikime su popiežiumi Jonu Pauliumi II Apaštališkojoje nunciatūroje Vilniuje.
Neturtinė žala

Neturtinė žala (anksčiau - moralinė žala) - žalos rūšis. Priešingybė - turtinė žala. Neturtinė žala gali būti atlyginama pažeidus tiek turtines, tiek ir neturtines teises. Atlyginimo forma - pinigai ir kt. Priteisia teismas (žr. civilinis procesas, civilinis ieškinys baudžiamajame procese).