google/wiki40b huggingface dataset:
Fantastikos mėgėjų klubas

Fantastikos mėgėjų klubas, FMK (rus. клуб любителей фантастики, КЛФ) – fantastikos mėgėjų susivienijimas (dažnai – neformalus, tam tikro miesto ar miestelio), paprastai įeinantis į savo šalies fantastikos mėgėjų bendruomenę.

TSRS

Tarybų Sąjungoje fantastikos mėgėjų klubai ėmė kurtis XX a. 7-to dešimtmečio viduryje. Apie 1983 m. audringas FMK augimas sukėlė TSRS valdžios nerimą dėl nevaldomo FMK informacinio aktyvumo (renginiai, keitimasis informacija ir kt.), todėl netrukus imtasi draudžiamųjų priemonių, o kai kur – net represijų.

XX a. 9-tojo dešimtmečio pabaigoje buvo tarybinių FMK klestėjimo viršūnė, po to klubinis judėjimas ėmė silpti. Silpimą lydėjo audringas vaidmenų žaidimų judėjimo stiprėjimas. Internetas darėsi vis prieinamesnis, todėl dalis aktyvių fantastikos mėgėjų savo veiklą perkėlė į internetą, kur susidarė virtualios fantastikos mėgėjų asociacijos.

Lietuva

1979 m. spalio 2 d. Lietuvoje G. Beresnevičius, R. Buivydas ir A. Kakaras organizavo fantastikos mėgėjų klubą Vilniaus universitete, kuris buvo pirmasis FMK Lietuvoje. Šis klubas, vėliau pasivadinęs „Dorado“, egzistuoja iki dabar.
Teisės sociologija

Teisės sociologija – teisėtyros ir sociologijos disciplina, tirianti teisės sąveiką su visuomene. Skirtingai nei teisės teorija teisės sociologija teisę tiria kaip visuomeninį reiškinį, sistemą, formuojamą per visuomenės subjektų tarpusavio sąveiką, elgesį, santykį su socialine aplinka, veikiančia visuomeninius santykius kaip elgesio reguliatorius.
Teisės sociologija tiria teisės visuomenines „funkcijas“ – teisingumo kūrimą, individų gynimą, taip pat pasitikėjimo valstybinėmis institucijomis stiprinimą. Šioje sąveikoje galime išskirti „instrumentines“ ir „simbolines“ funkcijas.
Ruginė duona

Ruginė duona – duona, kurioje ruginiai miltai arba rupiniai sudaro ne mažiau kaip 90 % viso miltų arba rupinių kiekio. Ši duona paprastai būna tamsesnė ir skalsesnė už kvietinę duoną, jos skonis sodresnis.
Tikra ruginė duona yra vienas geriausių B grupės vitaminų, geležies ir magnio šaltinių. Sveikiausia ruginė duona yra tokia, kuri kepama ne su mielėmis, o raugu, mat jis organizmui daug naudingesnis.
Nuo seno lietuviai augino ne kviečius, o rugius. Jiems augti klimatinės sąlygos Lietuvoje yra itin palankios. Žieminiai rugiai – nelepūs, gerai šalčius pakenčiantys javai, geriau už kitus auga nederlingose, lengvose ir sausose smėlio dirvose. Rugių derliai yra pastovesni negu žieminių kviečių.
Tradiciškai kepamos ruginės duonos Lietuvoje pripažintos tautiniu paveldu, o Daujėnų naminė duona tapo šeštuoju lietuvišku saugomu paveldu Europos Sąjungoje.
Viduramžiais ruginė duona buvo pagrindinis maisto gaminys daugelyje šalių, tarp jų ir Lietuvoje. Pastaroji duona buvo vartojama Skandinavijos, Baltijos šalyse, Lenkijoje, Rusijoje, Nyderlanduose, Belgijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje.
Ožiakvapis nuosėdis

Išvaizda

Kepurėlė 4 – 10 cm skersmens, iš pradžių iškili, vėliau paplokščiai iškili, jaunų grybų plaušuota arba žvynuota, su buku gubreliu per vidurį. Kotas 6 – 10 cm ilgio, prie pagrindo gumbiškai sustorėjęs, dažnai padengtas violetinio apvalkalo (šydo) taškuotų gabalėlių. Lakšteliai reti. Trama nelabai kieta, gelsvai rusva, nemalonaus (ožio) kvapo ir kartoko skonio. Labai panašus į kamparinį nuosėdį (Cortinarius comphoratus), kuris taip pat nevalgomas.
Spalvos kaita: kepurėlė iš pradžių šviesiai violetinė, vėliau šviesiai geltono arba rusvai geltono atspalvio. Jaunų grybų lakšteliai šviesiai rudi, vėliau rusvi arba rausvai rudi.

Augavietė

Ožiakvapis nuosėdis auga pavieniui arba grupėmis prie lapuočių ir spygliuočių medžių.
Sezonas: rugpjūtis-spalis.
Raguvėlės Šv. diakono Stepono bažnyčia

Istorija

1784 m. minima Raguvėlės koplyčia. Į ją pamaldų laikyti atvykdavo vienuoliai bernardinai iš Troškūnų. Raguvėlės dvaro savininkas Jurgis Komaras 1796 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. Mykolas Komaras 1902 m. jai skyrė 16 dešimtinių žemės, bet kunigo neišlaikė. 1924 m. įsteigta parapija. 1930 m. išdažytas bažnyčios vidus.

Architektūra

Bažnyčia liaudiško klasicizmo formų, stačiakampio plano (24 × 12 m), su stačiakampe apside, vienabokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora medinė ažūrinė, su plytų mūro stulpais.
Hetalia: Axis Powers

Siužetas

Veiksmas vyksta tarpukario laikotarpiu. Pagrindiniai veikėjai, įkūnija to meto pasaulio valstybes ir perteikia jų politines pažiūras. Pagrindiniai veikėjai pasiskirstę į du frontus: Italija, Japonija ir Vokietija prieš Prancūziją, JK, JAV, Kiniją ir Rusiją. Be pagrindinių veikėjų, taip pat pasirodo Kanada ir daugelis Europos šalių.
Dviguba rokiruotė

Siužetas

Filmas pasakoja policijos pareigūnų, iš kurių vienas slapta infiltravosi į triadą, ir kito, kuris slapta jiems dirba, istoriją. Kiekvienas iš jų turi nustatyti viens kito tapatybę pirmiau už kitą.

Atsiliepimai ir apdovanojimai

Filmas sulaukė kritikų pripažinimo už originalų scenarijų ir glaustą bei greitą istorijos atpasakojimą. „Dviguba rokiruotė“ nepaprastai didelės komercinės sėkmės sulaukė Honkonge, buvo skelbta, kad filmas atgaivino Honkongo kiną, kuris, kaip teigiama, stokojo kūrybingumo. 2004 m. „Miramax Films“ įsigijo teises platinti filmą Jungtinėse Valstijose. Dėl filmo komercinės sėkmės buvo pastatytos dar dvi dalys, „Dviguba rokiruotė 2“ (priešistorė) ir „Dviguba rokiruotė 3“ (tęsinys), abu išleisti 2003.
Filmas tinklalapyje Rotten Tomatoes įvertintas 95 % teigiamų recenzijų.
2006 m. JAV pasirodė šio filmo perdirbinys – „Infiltruoti“, kurį režisavo Martin Scorsese. „Infiltruoti“ pelnė geriausio filmo Oskaro apdovanojimą.
Ausieniškių dvaras

Istorija

Napoleonas Bonapartas 1812 m. karo prieš Maskvą pradžioje nakvojo Ausieniškėse, iš kurių išvyko į Vilnių.
Dvaro rūmai statyti 1815 metais.
1830-1831 m. sukilimo metu Aukštadvaryje ir jo apylinkėse veikė Ausieniškių dvaro savininko V.Matuševičiaus (galbūt Vaclovo Matuševičiuas (lenk. Waclaw Matuszewicz), Stakliškių valdytojo) dalinys. 1831 m. balandžio 20 d. sukilėliai prie Ausieniškių palivarko (?) pralaimėjo mūšį prieš caro kariuomenės dalinius.
Iki 1935 metų dvaras priklausė Boleslovui Karčiauskui, vėliau – Felicijai Stašienei, kuriai po tarybinio laikotarpio nuosavybės teisės atkurtos 2001 metais.
Willem van de Poll

Vilemas van de Polis (ol. Willem van de Poll; 1895 m. balandžio 13 d. Amsterdame – 1970 m. gruodžio 10 d., ten pat) – Nyderlandų spaudos fotografas, vienas žinomiausių savo laikmečio fotografijos meistrų.

Biografija

Studijavo ir 1919 m. baigė žinomą fotografų mokyklą – Vienos Graphische Lehr-und Versuchsanstalt. Pirmoji nuotrauka spaudoje pasirodė 1920 m. – ją paskelbė Vokietijos dienraštis „Berliner Tageblatt“. Vilemas van de Polis fotografu dirbo įvariose darbovietėse: koncernuose „Philips“, „KLM“, „Unilever“; taip pat Nyderlandų ginkluotose pajėguose ir karališkosios šeimos namų tarnyboje. Kaip laisvai samdomas spaudos fotografas keliavo po pasaulį: pabuvojo Islandijoje (1934 m.) ir Egipte (1935 m.), darbavosi Berlyne ir Paryžiuje (1935 m.). Buvo nuplaukęs ir į Nyderlandų užjūrio kolonijas. Vertingos jo fotografijų serijos iš 1934 m. išvykos į Lenkiją. Šioje šalyje V. van de Polis nuotraukose ne tik įamžino valstybės politikus bei menininkus, bet ir lankėsi provincijoje. Anuo metų lenkų valdomame Vilniuje fotografavo Aušros Vartus, Lukiškių turgų; susitaręs su pareigūnais – Lenkijos ir Lietuvos pasieniečius prie Vievio bei kt. (2014 m. Varšuvoje buvo surengta jo darbų paroda, daugumą fotografijų varšuviečiai pamatė pirmą kartą).   
Fotografijas publikavo žinomos naujienų agentūros „Schostall“ (Paryžius/Viena/Milanas), „Associated Press“ (Berlynas) ir „Blackstar“ (Niujorkas). Galiausiai pradėjo ir pats rašyti straipsnius į garsius leidinius „The Mirror“, „Panorama“, „Berliner Zeitung Illustrierte“. V. van de Polis buvo pasižymėjęs fotoportretų meistras, turėjęs profesionalų supratimą apie šviesos ir šešėlių žaismą nuotraukuose. Dauguma fotodarbų atlikti su Contessa Nettel kamera, negatyvai saugomi  stiklo negatyvuose 9X12 cm. 
Fotografas buvo tris kartus vedęs. Prieš mirtį kurį laiką gyveno Šveicarijoje, šioje valstybėje ilgą laiką buvo saugomas ir jo archyvas. 1988 m. sukauptus foto rinkinius palikonys perdavė Olandijos nacionaliniam archyvui.
Smilkalai

Lietuviški smilkalai

Lietuvoje smilkalai nuo seno gaminti iš vaistažolių, nes buvo manoma jog jie apsaugos nuo ligų. Lietuviškuose smilkaluose dažniausiai naudotas gintaras, kadagys, pelynas, jonažolė, ajeras.

Gintaro smilkalai

Gintaro smilkymas praktikuotas dar senovės Egipte, senovės Graikijoje, Romos imperijoje. Gintaro smilkalams gaminti gali būti naudojami gintaro milteliai, susidarantys apdirbant gintarą. Juose yra išlikusių veikliųjų gintaro medžiagų. Smilkdamas gintaras išskiria aitrų eterinį gintaro aliejų. Kai kuriose bažnyčiose juo dezinfekuojamas ir gryninamas oras, nes manoma jog taip apsisaugoma nuo oru plintančių ligų ir pavojingų infekcijų. Teigiama jog gintaro smilkalai turi teigiamą poveikį kvėpavimo takams. Gintaro smilkalai yra gaminami iš natūralaus gintaro ir netoksiško priedo masės aplipinant liepos ar kito tradicinio medžio pagaliuką.
Apšvieta (žurnalas)

Apšvieta – JAV lietuvių mėnesinis žurnalas, ėjęs 1892–1893 m. Plymute ir Šenandoa.

Istorija

Leido Lietuvių mokslo draugija. Spausdintas Bitėnuose ir Tilžėje. Redaktorius Jonas Šliūpas. Pasirodė 15 numerių.
Skelbė demokratines, tarpais socialistines pasaulietines idėjas, propagavo laisvą žmogaus ir visuomenės mąstymą.
Žurnale bendradarbiavo Juozas Andziulaitis-Kalnėnas, Jonas Basanavičius, Vincas Daukšys, Vladislovas Dembskis, Mykolas Kuprevičius ir kt.
Rokiškio rajono savivaldybės taryba

Rokiškio rajono savivaldybės taryba – Rokiškio rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Karotinas

Karotenas – terpenas, oranžinės spalvos pigmentas, svarbus fotosintezėje.
Karotenas lemia morkų ir daugelio vaisių spalvą, taip pat daug karoteno vartojusių žmonių (pvz., valgančių daug morkų, citrusinių vaisių) gelsvą odos atspalvį (karotenemija). Fotosintezėje karotenai tiesiogiai nedalyvauja, tik perduoda sugertą energiją chlorofilams.
Karotenas reikalingas gaminant vitaminą A, yra dvi karotenų formos – α ir β karotenas. Abiejų tipų karotenai kaupiami kepenyse, jų perteklius nėra kenksmingas (priešingai nei vitamino A perteklius), prireikus iš karotenų gaminamas vitaminas A.
Galija

Keltų įsikūrimas

Galija, kuriai priklausė dideli plotai Prancūzijos, Belgijos ir šiaurės vakarų Vokietijos, buvo apgyvendinta keltų genčių, kurias romėnai vadino galais ir kurios kalbėjo galų kalbomis. Žemutinėje Garonėje žmonės kalbėjo archajiška kalba, artima baskų ir vadinama akvitaniečių kalba. Keltai įkūrė tokius miestus kaip Lutetia Parisiorum (Paryžius), Burdigalą (Bordo), o akvitaniečiai įkūrė Tolosą (Tulūza).

Graikai ir finikiečiai

Prieš atsikraustant romėnams į Prancūzijos teritoriją, vėliau pavadintą Provansu, atsikėlė graikų kolonistai. Finikiečiai įkūrė Massalią (Marselis) ir Nicaea (Nica), kurie kariavo su kaimyninėm galų ir ligūrų gentimis. Finikiečiai buvo geri jūrininkai, kaip Pitėjas, gimęs Marselyje. Keltai dažnai kovojo su akvitaniečiais ir germanais ir galų būriai, vadovaujami Breno, 390 ar 387 m. pr. m. e. įsiveržė į Romą po Alijos mūšio. Bet galų taktika nesivystė, ir romėnai išmoko joms pasipriešinti ir nuo to laiko galai buvo nugalėti daugybėje mūšių, tarp jų Sentino ir Telamono mūšiuose.

Romos užkariavimai

Kuomet romėnai susidūrė su galais, jie išskyrė dvi Galijos dalis - Cizalpinę (dab. šiaurės Italijoje) ir Transalpinę (likusias teritorijas į šiaurę nuo Alpių). Iki 222 pr. m. e. romėnams pavyko nukariauti pietinę Cizalpinės Galijos dalį į pietus nuo Po. Kai kovojo su romėnais, Hanibalas buvo nusisamdęs galų karių, kurie kovėsi Kanų mūšyje. Pasibaigus Pūnų karams, t. y. po penkiasdešimties metų, romėnai nukariavo ir likusią Cizalpinę Galiją iki pat Alpių. I a. pr. m. e. visa ši Galija buvo administraciškai įtraukta į Italijos provinciją ir vėliau Galijos terminas buvo taikomas tik Transalpinei Galijai. Ši buvo suprantama kaip teritorija tarp Viduržemio jūros, Pirėnų, Atlanto vandenyno, La Manšo, Reino ir Alpių.
Romėnai pradžioje įsitvirtino pietinėje Transalpinės Galijos dalyje. Ši provincija, jungusi Italiją su Ispanija, buvo pavadinta Narbono Galija (provincija įkurta apie 120 m. pr. m. e.). Transalpinės Galijos nukariavimas siejamas su Julijumu Cezariu, kuris 58 m. pr. m. e. paskirtas Norbono Galijos vietininku. Iki 51 m. pr. m. e. jam pavyko užimti visą Galiją. Nepaisant galų pasipriešinimo vadovaujant Vercingetoriksui, galai neatsilaikė prieš romėnų puolimą ir nors jiems pasisekė Gergovijos mūšyje, bet buvo visiškai sutriuškinti Alezijos mūšyje.
Panotėnių paminklas

Paminklas

Obelisko tipo, lauko akmenų mūro, plokščios piramidės nukirsta viršūne pavidalo, užsibaigia metaliniu kryželiu su Nukryžiuotojo figūrėle. Dešiniojo šoninio fasado sienoje įbetonuota aliuminio lydinio lentelė su statybos data: „1992“. Priekinio fasado plokštumoje įmūryta juodo šlifuoto akmens stačiakampė plokštė su iškaltu įrašu: „ČIA GIMĖ IR BRENDO / L. L. A. ŽEMAIČIŲ APYGARDOS / KARDŲ RINKTINĖS ŠTABO NARYS / ADOLFAS JAKŠTAS / SLAPYVARDIS „ALBERTINIS“ / 1926 – 1947". Abipus paminklo auga beržai.
Paminklo aukštis – 2,17 m, paminklinės teritorijos plotas – 12 m².

Istorija

Adolfas Jakštas gimė 1926 m. Panotėnių ūkininkų šeimoje. Baigęs Notėnų pradžios mokyklą, mokslus tęsė Palangos gimnazijoje, įsijungė į pogrindinį rezistencinį judėjimą, priklausė LLA Pušies kuopai. 1946 m. tapo Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Narimanto (Palangos) kuopos kovotoju, pasirinko Albertinio slapyvardę, buvo paskirtas rinktinės štabo nariu ir Propagandos skyriaus viršininku. Žuvo 1947 m.
Atminimas įamžintas 1992 m. gimtinėje pastatytame paminkle.
Sent Nitsas

Istorija

Archeologiniai tyrinėjimai parodė, kad gyvenvietėje žmonių būta dar mezolito laikotarpiu.
917 m. šalia Sent Nitso vykusiame mūšyje nužudytas danų karalius. 1113 m. Sent Nitse šalia upės normanai atstatė vienuolyną, kuriam vėliau suteiktos dvaro teisės. 1130 m. miesteliui suteiktos prekybinio turgaus teisės. XII a. pastatyta Sent Nitso pilis.
XV a. pastatyta Sent Nitso Šv. Marijos bažnyčia, kurioje lygi šių dienų išlikęs originalus stiklo vitražas. 1850 m. atidaryta Sent Nitso geležinkelio stotis.

Geografija

Per miestą teka Didysis Uzas.
Juozapas Sanguška

Biografija

1754 metais kunigaikštis Juozapas Paulinas Sanguška buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą. 1760 metais buvo paskirtas Lietuvos dvaro maršalka. Seime 1767–1768 metais pristatė ATR reformų projektą. 1768 metais gavo Lietuvos didžiojo maršalkos pareigybę.
1764 metais kunigaikštis Juozapas Paulinas Sanguška, magnatinės grupuotės „Familija“ šalininkas, palaikė Stanislovo Poniatovskio išrinkimą karaliumi į Lenkijos sostą. 1771 metais slapta prisijungė prie Baro konfederacijos.
1763 metais tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.

Šeima

1774 metais vedė Aną Cetner (m. 1814), Belzo vaivados, grafo Ignoto Cetnerio (1728−1800) ir Liudvikos Potockos dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo vienintelį sūnų – Romaną (1775–1790).
Aurimas Dautartas

Biografija

Senelis Kazimieras (1916–1946), senelė Apolonija (1916–1994). Brolis Vygintas (1974-1985 m.).
Išgarsėjo apie 1995 metus pradėjęs vesti televizijos „LNK“ laidą „Dar ne vakaras“. Daugiau kaip 10 metų dirbo įvairiose radijo stotyse. „Radiocentras“ laidos "Po ketvirtos", radijo stoties „Ultra Vires“, kitų radijo stočių laidų, TV, renginių vedėjas. TV „Sport1“ laidos „Sport1 savaitgalis“, LTV laidos „VIVA Hitai" vedėjas. Be to, pradėjo vesti Lietuvos krepšinio lygos renginius. Paskutiniu metu dirbo laidų vedėju radijo stotyje „Kauno fonas“. Klube „Amerika Pirtyje“ vedė diskotekas, pramoginius renginius (pvz., „Aurimo Dautarto Talentų Šou 2010“). 2011 m. kovo pabaigoje-balandžio pradžioje radijo eteryje turėjo pasirodyti nauja A. Dautarto laida.
2003 m. kartu su Greta Šapkaite vedė visus tris festivalio „Palanga“ koncertus, rodytus per LTV.
2006 m. balandžio mėn. dalyvavo realybės šou „Ideali pora“.
Pirmoji žmona – metais jaunesnė kolegė, televizijos laidų vedėja ir renginių organizatorė Elada Urbonavičiūtė. Dukra Gustė (g. 1999 m.). Teismo sprendimu, dukters gyvenamoji vieta buvo nustatyta su motina, ir E. Urbonavičiūtė išvyko į užsienį, pasiimdama dukrą. Nepatenkintas teismo nustatyta pasimatymų su dukra tvarka, A.Dautartas toliau bylinėjosi teisme. Kartą Eladai, nepristačiusiai mergaitės į susitikimą su tėvu, skirta 300 litų bauda. Teismo baudos taip pat buvo skirtos A.Dautartui, už vengimą išlaikyti dukrą, tačiau tai nieko nekeitė. Dautartas vieną kartą lankėsi Londone, pasak jo, ieškodamas darbo Londone (Jungtinė Karalystė), kad galėtų būti arčiau dukros.
Antroji žmona (vedė 2010 m.) – dešimčia metų jaunesnė Viktorija Charlaškina (Dautartė), dizainerė .
Gyveno Kaune.
Palaidotas Kauno Petrašiūnų kapinėse šalia savo senelių ir nuo onkologinės ligos mirusio brolio.
Tychas (Mėnulio krateris)

Tycho krateris - šviesiausias Mėnulio smūginis krateris, esantis Mėnulio pietuose. Kraterio skersmuo siekia 86 km, šlaitai masyvūs. Pavadintas danų astronomo Tycho Brahės vardu. Krateris jaunas, ~108 mln. m. Apsuptas senesnių, apirusių kraterių, išsiskiriantis didele spindulių sistema ir albedu, lengvai pastebimas plika akimi iš Žemės. {{Commons|Category:Tycho (crater)}
Pošvientnės valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XIII–XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII–XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1914 m. priklausė Rusijos imperijos, Lenkijos Kongreso karalystės, Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos, Lenkijos karalystės, Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Lapių rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. Nuo 1954 m. iki 1975 m. priklausė Lapių apskričiai. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Bžozovo Antoniai, Bžozovo Chabdai, Bžozovo Chžčonai, Bžozovo Chžčonkai, Bžozovo Korabiai, Bžozovo Muzilai, Bžozovo Pankai, Bžozovo Solnikai, Bžozovo Stare, Chomizna, Dzeržkai, Dzeržki Zombkai, Gabrisinas, Golembiai, Grochai, Juzefinas, Kaminskie Jaskai, Kaminskie Ocioskai, Kaminskie Pliškai, Kaminskie Viktorai, Kuranas, Liza Nova, Liza Stara, Lukavica, Marinkai, Ostruvas, Pietkovas, Pietkovo Drugiai, Porošl Gluchai, Porošl Vojslavai, Pošvientne, Stočekas, Turekas, Vilkovo Nove, Vilkovo Stare, Volkunai, Zdrodi Nove ir Zdrodi Stare.
Malio transportas

Malio transportas – transporto infrastruktūra ir priemonės Afrikos valstybėje Malyje.

Geležinkeliai

Malyje yra viena geležinkelio linija (1000 mm pločio, ilgis šalies teritorijoje 729 km). Ji driekiasi nuo Kulikoro uosto prie Nigerio upės, per Bamaką, Kajesą, į Senegalą (Dakarą). Tiesa, šios linijos funkcionavimas ribotas – ji vietomis techniškai netvarkinga, todėl liūčių laikotarpiu ja eismas nutrūksta.

Keliai

2000 m. Malio kelių tinklą sudarė 18 563 km kelių, iš kurių 4450 km buvo grįsti. Svarbiausi keliai eina iš Bamako į Abidžaną, Kankaną, Timbuktu, Dakarą (per Kajesą). Sacharos dykumą kerta provėžų ruožas iš Gao į Tamanrasetą.
Šalies automobilių parkas senas, techniškai netvarkingas. Dėl to ir dėl blogos kelių būklės dažni autoįvykiai. Naktimis kelionės pavojingos dėl užpuolimų (ypač šiaurėje).

Vandens transportas

Malis neturi priėjimo prie jūros, todėl naudojasi Abidžano uostu (Dramblio Kaulo Krantas). Nigerio upė yra laivuojama, svarbiausias uostamiestis prie jos yra Kulikoras. Iš šio miesto į Gao kursuoja keltas. Vietomis laivybai tinkama Senegalo upė (plaukiojama nuo Kajeso į Sen Lujį). Visas vidaus vandens kelių ilgis yra 1815 km.

Oro transportas

2007 m. šalyje buvo 29 oro uostai, iš jų 8 su tvirta danga. Svarbiausias yra Bamako Senu tarptautinis uostas, iš kurio lėktuvai skrenda į įvairius Afrikos šalių didmiesčius (Abidžaną, Dakarą, Uagadugu, Alžyrą, Konakrį, Nairobį ir kt.) bei kelis Europos miestus (Paryžių, Lisaboną). Pagrindinė šalies oro kompanija – Air Mali. Oro uostai yra ir kituose didesniuose miestuose – Timbuktu, Kajese, Sikase, Moptyje. Į juos vyksta skrydžiai iš Bamako, tiesa, dėl finansinių aplinkybių ir karinių konfliktų jie dažnai nutraukiami.
Radžiūnai (Molėtai)

Istorija

1662 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje.
Votreno Liudo premija

Istorija

Įsteigti Votreno Liudo premiją 1990 m. pasiūlyta Tarptautinio geografų festivalio įkūrėjui Christian Pierret, siekiant tinkamai įvertinti žymiausius gyvenančių mokslininkų pasiekimus geografijos srityje, „kaip Nobelio pamirštoje vienoje mokslo sričių“.
Gaskonė

Geografija

Gaskonė yra lygumų ir žemumų regionas, sudarantis trikampį, kurį vakaruose įrėmina Atlanto vandenynas, pietuose – Pirėnų kalnai, o šiaurės rytuose – Garona. Pietuose regionas ribojasi su Baskija ir Aragonu, rytuose – su Gijene ir Langedoku, o šiaurėje – su Sentonžu ir Limuzenu.
Pačią Gaskonę sudaro nemažai tradicinių provincijų (oks. parçans), kurios yra senųjų grafysčių palikimas. Tarp jų yra Bigora, Armanjakas, Bearnas, Komingas, Kondomas, Koseranas ir kt.
Karachi Port Trust FC

Istorija

Klubo ištakos siekia ? m.