google/wiki40b huggingface dataset:
Juozapas Edvardas Misevičius

Biografija

1961 m. baigė Vilniaus universitetą. 1971 m. apgynė disertaciją „Didieji nuokrypiai homogeninėse Markovo grandinėse“, fizikos ir matematikos mokslų kandidatas.
Nuo 1961 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1974 m. docentas.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – dideli nuokrypiai homogeninėse Markovo grandinėse, taikomoji matematinė statistika.
Literatūra (žurnalas)

Istorija

Leido Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų draugijos literatūros skyrius „Universitas“. Spausdino Raidės spaustuvė Kaune. Išėjo 2 numeriai. Leidžiant 3-iąjį, žurnalas buvo uždarytas.
Nagrinėjo meno, literatūros ir kultūros problemas, rašė apie kitų šalių kultūros raidą, spausdino lietuvių ir užsienio rašytojų kūrybos apžvalgas, recenzijas.
Bendradarbiavo Juozas Banaitis, Vaclovas Biržiška, Julius Būtėnas, Salomėja Nėris, Balys Sruoga, Jonas Šimkus, Teofilis Tilvytis, Antanas Venclova, Vincas Žilionis ir kt.
Oficialus redaktorius Vincas Krėvė-Mickevičius, faktiškai redagavo Kostas Korsakas ir Petras Cvirka.
Birutė Aleksaitė

Birutė Aleksaitė (g. Burbiškių kaime, Seinų valsčius, Lenkija) – dainininkė, solistė.

Biografija

Pradinį muzikinį išsilavinimą įgijo vidurinėje muzikos mokykloje, vėliau studijavo Balstogės mokytojų instituto muzikinės pedagogikos skyriuje. Koncertavo įvairiuose Lenkijos miestuose. Vilniaus konservatorijoje studijavo operinį dainavimą. 1973 m. išvyko į JAV, kur tobulinosi Bostone Naujosios Anglijos konservatorijoje, vokalo ir muzikinės pedagogikos klasėje. Konservatoriją baigė 1976 m. muzikos magistro laipsniu. Koncertavo Bostone, Čikagoje, Elizabethe.
Sviliai

Istorija

Sviliai minimi 1575 metais. 1820 m. kaime būta 13 kiemų. XX a. pr. ant Šušvės upės buvo vandens malūnas. Buvo Liudkevičių valda Josvainių valsčiuje. Tarybiniais metais buvo Svilių kolūkio pagalbine gyvenviete.

Aplinkinės gyvenvietės

Angiriai – 4 km
Sviliukai – 1,5 km
JOSVAINIAI – 3 km
Juodkaimiai – 2,5 km
Gintautas Zabiela

Biografija

1980 m. baigė Utenos raj. Leliūnų vidurinę mokyklą. 1980–1985 m. mokėsi Vilniaus universitete, įgijo istoriko ir istorijos mokslų dėstytojo specialybę, specializacija – archeologija. 1993 m. apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją „Lietuvos medinės pilys XI–XV a. pradžioje (archeologijos duomenimis)“
1985–1988 m. Lietuvos TSR Kultūros ministerijos Mokslinės-metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos Archeologijos skyriaus vyr. metodininkas. Nuo 1988 m. Lietuvos istorijos instituto Archeologijos skyriaus mokslinis bendradarbis, 1994–2006 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis.
Nuo 2006 m. Klaipėdos universiteto Baltijos regiono istorijos ir archeologijos instituto vyresnysis mokslo darbuotojas, archeologų grupės vadovas. 2006–2010 m. Humanitarinių mokslų fakulteto Istorijos katedros lektorius, nuo 2010 m. docentas.
Afarų kalba

Abėcėle

Afarų kalbos abėcėlėje yra 17 priebalsių ir 5 balsiai:
Aa Bb Tt Ss Ee Cc Kk Xx Ii Dd Qq Rr Ff Gg Oo Ll Mm Nn Uu Ww Hh Yy
Taip pat nauodojami ilgi balsiai: AAaa EEee IIii OOoo UUuu
Antoninas Zapotockis

Biografija

Nuo 1900 m. dalyvavo Čekoslovakijos socialdemokratų darbininkų partijos kairiojo sparno veikloje. 1921 m. buvo vienas Čekoslovakijos komunistų partijos įkūrėjų, Centro komiteto narys, 1922 – 1929 m. – šios partijos CK sekretorius, Politinio biuro narys 1929-1939 m. ir nuo 1945 m.
1925 – 1938 m. buvo Čekoslovakijos nacionalinio susirinkimo deputatas nuo ČSKP.
Antrojo pasaulinio karo metais buvo suimtas ir kalėjo Zaksenhauzeno koncentracijos stovykloje.
Po išlaisvinimo 1945 m. išrinktas Čekoslovakijos profesinių sąjungų Centro tarybos pirmininku. Nuo 1945 m. vasario mėn. iki 1948 m. birželio mėn. buvo Ministro pirmininko pavaduotojas, nuo 1948 birželio mėn. iki 1953 m. kovo mėn. – Čekoslovakijos Ministras pirmininkas.
Kartu su ČSKP vadovu K.Gotvaldu organizavo represijas ir parodomuosius procesus prieš politinius oponentus.
Po K. Gotvaldo mirties 1953 m. išrinktas Čekoslovakijos prezidentu. Tęsė jo politinį kursą ir represijas (pavyzdžiui, 1954 m. kalėti iki gyvos galvos buvo nuteistas Gustavas Husakas), nors parodomųjų procesų jau nebeorganizavo.
Heroes of Might and Magic

Heroes of Might and Magic (sutrumpintai Heroes arba HoMM) – kompiuterinių strateginių žaidimų serija. Seriją kuria „New World Computing“, „3DO Company“ padalinys. Šiuo metu yra išleistos šešios dalys. Žaidimas yra ėjimų strategija, kurioje esminį vaidmenį vaidina herojai. Herojai kontroliuoja armijas ir magiškas galias. Armijas gali sudaryti įvairios mitinės ir išgalvotos būtybės, kurios perkamos skirtingose pilyse. Kiekviena žaidimo dalis pasižymėjo unikalia grafika, skirtingomis pilimis ir būtybėmis.

Žaidimo veikėjai

Pagrindiniai žaidimo veikėjai yra herojai. Žaidėjas gali herojus pasamdyti pilyje. Herojus valdo armijas, už laimėtus mūšius gauna patirties, laikui einant tobulėja. Herojaus statistiniai duomenys nulemia armijos būtybių parametrus. Herojai taip pat gali rinkti artefaktus − stebuklingus daiktus, kurie duoda papildomų priedų prie herojaus statistinių parametrų ar papildomų kasdienių resursų. Pirmose dalyse tik herojai, o vėlesnėse − ir tam tikros būtybės gali naudoti magiją.
Armijas sudaro įvairūs realūs, istoriniai, mitologiniai ir kūrėjų išgalvoti kariai. Visose dalyse buvo drakonai, elfai, druidai, riteriai, minotaurai. Pirmoje dalyje pilyje buvo po 5 skirtingas būtybių rūšis, vėliau skaičius didėjo, penktoje žaidimo dalyje galima nusipirkti 7 skirtingų rūšių būtybes.
Kioskas

Žodžio kilmė

Žodis „kioskas“ atėjo į lietuvių kalbą iš pranc. kiosque 'būda', pers. کوشک kushk 'rūmai' arba turk. köşk 'gėlių paviljonas'.

Istorija

Pirmasis kioskas buvo pastatytas 1473 m. Mehmudo II valdymo laiku. 
Sultonas Achmedas III (1703–1730) pastatė stiklinį kambarį-kioską su vaizdu į rūmus.
Pirmasis savitarnos, interaktyvus kioskas buvo sukurtas 1977 m. Ilinojaus universitete „Urbana-Champaign“.
Savitarnos kiosko sistema buvo įdiegta 1985 m. ir susidėjo iš daugiau nei 600 kioskų. Vos po šešerių metų, 1991 m., parodoje „Comdex“ buvo pristatytas pirmasis savitarnos kioskas su interneto ryšiu.
Suvalkų Popiežiaus Jono Pauliaus II paminklas

Istorija

Paminklas buvo pastatytas paminėti popiežiaus atvykimą į Suvalkus 1999 m. birželio mėnesį. Paminklą 2007 m. spalio 16 d. atidengė ir pašventino vyskupas Jerzy Mazur ir miesto vadovas Józef Gajewski. Paminklo atidengimo metu vyko iškilmingas koncertas. Paminklas nulietas iš bronzos, o jo pagrindas iš granito. Paminklo autorius Kazimierz Gustaw Zemła, kuris yra sukūręs dar porą paminklų popiežiui kituose Lenkijos miestuose. Sprendimas statyti paminklą buvo priimtas 2005 m. balandžio mėnesį. 2005 m. į paminklo planavimo grupę priimtas ir garsus Suvalkijos architektas Andrzej Strumiłło. Paminklas kainavo 300,000 zlotų, iš kurių 67,154,51 zlotą surinko privatūs remėjai, likusią dalį padengė miesto valdžia. Viso paminklo statyba ir aplinkos sutvarkymas kainavo apie 1,127,000 zlotus. Prie paminklo vyskta įvairios vietinės ir nacionalinės šventės. Tai vienas iš dviejų atskiriems žmonėms skirtų paminklų mieste, kitas yra skirtas švedų mokslininkui, Suvalkijos vietovardžių ir vandenvardžių tyrinėtojui Knut Olof Falk.
Užbaikalės kazokų kariuomenė

Užbaikalės kazokų kariuomenė, Užbaikalės kazokai (rus. Забайка́льское каза́чье во́йско) – kazokų kariuomenė Užbaikalėje, įkurta 1851 m. kovo 17 d. Štabas buvo Čitoje. Kariuomenės šventė būdavo kovo 17 d. (šv. Aleksijaus diena). Kariuomenė saugojo Rusijos valstybės sieną su Kinija ir palaikė vidinę tvarką.

Pilietinis karas ir panaikinimas

Rusijos pilietinio karo metais dalis kazokų kariavo už baltuosius atamano G. Semionovo ir barono Ungerno daliniuose, dalis – už raudonuosius. G. Semionovo kariuomenei pralaimėjus apie 20% kazokų su šeimomis pasitraukė į Mandžiūriją, kur įkūrė savo stanicas.
1920 m. Tarybų valdžia Užbaikalės kazokų kariuomenę panaikino kartu su kitomis kazokų kariuomenėmis.
Skerdupis (Jiesia)

VDU stovykla prie Skerdupio

Antrojo pasaulinio karo metais Skerdupio apylinkėse buvo organizuota Vytauto Didžiojo universiteto studentų ir dėstytojų talka malkoms ruošti. Poreikį apsirūpinti kuru paskelbė šios aukštosios mokyklos vadovybė, nepaisant Universiteto uždarymo 1943 m. kovo 17 d.
Nepabūgę galimų suėmimų ir okupacinės nacių valdžios persekiojimų talkininkai prie Skerdupio susirinko 1943 m. liepos 21 d. ir iki rugpjūčio 3 d. be jokio atlyginimo kirto mišką, ruošė rąstus. Keli šimtai studentų ir studenčių, vadovaujami profesorių, ne tiktai laisvanoriškai dirbo, bet ir prie laužo vakarodavo (laužavedys V.Bražėnas). Palapinių miestelyje rytais buvo keliama ir vakarais nuleidžiama Lietuvos Trispalvė, sekmadieniais stovyklautojai lankė pamaldas Šilavoto ir Veiverių bažnyčiose. Organizuotas bendras maitinimas, suteikti medicininę pagalbą buvo pasiruošęs gyd. Jonas Adomavičius. Talkos organizacinio štabo vadovu buvo paskirtas prof. Jonas Šimoliūnas, stovyklos komendantu – prof. Steponas Kolupaila.
A4 popieriaus dydis

A4 popieriaus dydis – standartinis popieriaus lapo dydis, apibrėžtas tarptautiniu standartu ISO 216. Tokio lapo formatas yra 210×297 mm (įstrižainė – 364 mm, o plotas – 1/16 m²).
A4 formatas gautas nuosekliai dalinant A0 formato lapą, kurio plotas lygus 1 m²: А0=2×А1, A1=2×А2, А2=2×А3, А3=2×А4. Toliau dalinant A4 lapą gaunami du A5 formato lapai. Visų šių dalinimų metu išlieka tos pačios lapo proporcijos – kraštinių santykis išlieka 1:√2 (tai vadinamasis Lichtenbergo santykis).
A4 formato popierius labai plačiai naudojamas dokumentacijai, brėžiniams, laiškams, blankams. Jis naudojamas kompiuteriniuose spausdintuvuose ir kopijavimo aparatuose.

Istorija

XX a. pradžioje kiekvienas popieriaus fabrikas gamino savo formatų popierių, kadangi popieriaus lapų standartų Europoje dar nebuvo. Valstybės, verslo ir panašios dokumentacijos, taip pat brėžinių dydis įvairavo priklausomai nuo panaudotų lakštų dydžio. Naudojamų stačiakampių lapų proporcijos būdavo skirtingos. Aukso pjūvis 1:1,618, kuris buvo taip mėgiamas Renesanso architektų ir dailininkų, pasirodė mažai tinkamas poligrafijoje ir leidyboje. Perlenkiant tokį lapą dvilinką lapo proporcijos pasidarydavo nepatogios darbui, o pats lapas negražios formos.
Praktikoje tinkamesnis pasirodė formatas, kur lapo kraštinių santykis buvo 1:√2. Perlenkus tokį lapą pagal ilgąją kraštinę gaunamas dukart mažesnis stačiakampis tokių pačių proporcijų lapas. Tokį santykį pasiūlė vokiečių inžinierius, matematikas, pramonės standartizacijos teoretikas, vienas Vokietijos standartų sistemos DIN kūrėjų Valteris Porstmanas (Walter Porstmann). Jo siūlymu popieriaus lapų formatų sistemos pagrindu tapo 1 m² ploto lapas, kurio kraštinių santykis yra 1:1,4142.
1922 m. rugpjūčio 18 d, buvo paskelbtas Vokietijos gamybinių standartų komiteto projektas, kuriame šis bazinis popieriaus lapas buvo pavadintas A0. Šį perlenkus gautas lapas pavadintas A1 ir t. t. Taip A4 formato popieriaus lapas yra 1/16 dalis A0 lapo.
Kurkleliai (Kurkliai)

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad kaimo vardas kilęs nuo upelio, kuriame ankstyvą pavasarį garsiai kurkia varlės.
Roger Fenton

Roger Fenton (1819 m. kovo 20 d. – 1869 m. rugpjūčio 8 d.) – britų fotografijos pradininkas, vienas pirmųjų karo fotografų.

Biografija

Rodžeris Fentonas gimė Heywood, Lancashire. Jo senelis buvo turtingas medvilnės fabrikantas, tėvas – bankininkas ir Parlamento narys. Fentonas buvo ketvirtas iš septynių vaikų šeimoje. 1940 m. baigė Londono University College, kuriame studijavo anglų kalbą, matematiką, literatūrą ir logiką. Po studijų susidomėjo tapyba. 1843 m. Jorkšyre vedė Grace Elizabeth Maynard. 1849, 1850 ir 1851 metais eksponavo savo piešinius Karališkoje Akademijoje (Royal Academy).

Fotografavimo pradžia

1851 m. Rodžeris Fentonas apsilankė Londono Hyde Park fotografijos parodoje ir buvo ja labai sužavėtas. Tuomet nuvyko į Paryžių pasimokyti fotografijos paslapčių ir jau 1852 m. Londone atidarė savo nuotraukų parodą. Taip pat keliavo po Kijevą, Maskvą, Sankt Peterburgą, fotografavo Didžiosios Britanijos vaizdus bei architektūrą.

Krymo karas

1855 m. Fentonas, kartu su asistentu Marcus Sparling, išvyko į Krymo karą fotografuoti kariuomenės. Nepaisant aukštos temperatūros bei choleros grėsmės, jis sugebėjo padaryti daugiau nei 350 tinkamo naudojimo negatyvų. Netrukus Londone buvo atidaryta šių jo nuotraukų paroda. Fentonas buvo pirmasis oficialiai į karą pasiųstas fotografas (primygtinai reikalaujant princui Albertui). Fentono fotografijos turėjo įtikinti žmones karo reikalingumu bei neutralizuoti "antikariškai" rašančio The Times informaciją. Fotografas vengė daryti sužeistų, žuvusių ar morališkai palūžusių karių nuotraukas. Dėl primityvios fotografavimui reikalingos įrangos Fentono galimybės buvo ribotos. Jis fotografavo nejudančius objektus, žmonės nuotraukose pozuodavo. Vienos žymiausių kraštovaizdžio nuotraukų – Mirties šešėlio slėnis (The Valley of the Shadow of Death).

Karjeros pabaiga

Nepaisant išgarsėjusių Krymo karo metu darytų nuotraukų, Rodžerio Fentono karjera truko tik kiek ilgiau nei dešimtmetį. 1862 m. jis nutraukė savo veiklą, pardavė įrangą ir iki savo mirties 1869 m. tapo beveik užmirštas. Tik vėliau jį, kaip fotografijos pradininką, formaliai pripažino meno istorikai. Taip pat Rodžerio Fentono Krymo karo nuotraukos įtrauktos į rinkinį 100 fotografijų, pakeitusių pasaulį (100 Photos that Changed the World).
Kasablanka

Istorija

Viduramžiais miestas klestėjo ir buvo vadinamas Anfa. 1468 m. jį sugriovė portugalai, tačiau 1515 m. jie patys ir atstatė, pavadindami Casa Branca. 1755 m. miestą ištiko stiprus žemės drebėjimas (1755 m. Lisabonos žemės drebėjimas), po kurio miestas vėl buvo atstatytas. 1781 m. Marokui pasirašius prekybos sutartį su Ispanija, miestas pavadintas Casa Blanca. 1907 m. Kasablanką okupavo prancūzai, kuriems valdant miestas sparčiai išaugo, o modernus miestas buvo pastatytas aplinkui senąjį maurų miestą.

Pavadinimo kilmė

Miestas nors ir turėjo gana daug pavadinimų, bet pradedant XV a. jis visą laiką vadinamas „baltuoju namu“: portug.: casa branca, isp. casa blanca:, arab.: dar al bayda.
Leono karalystė

Istorija

Antikos laikais Romos valdžią čia garantavo Septintasis legionas, nuolatinę stovyklavietę įkūręs dab. Leono miesto vietoje. 540 m. Leoną nukariavo vestgotai, 717 m. – maurai. Iš jų sritį 742 m. atėmė Astūrijos karaliai.
Savarankiška Leono karalystė įkurta 910 m., kai Astūrijos karalius Alfonsas III, dalydamas palikimą, atidavė Leoną vyr. sūnui Garsijai I (valdė 909–914 m.); be to, dėl vikingų puldinėjimų grėsmės Leono miestas tapo ir svarbiausiu Astūrijos karalystės miestu. Vėliau Leono karalystė greitai plėtėsi į rytus ir pietus, kol viena jos grafysčių Kastilija sustiprėjo ir, Kordobos kalifų remiama, pradėjo siekti karalystės statuso. Kastilija karalyste paskelbta 1037 m.
X a. Leono karaliai dažnai faktiškai pripažindavo Kordobos kalifų viršenybę, bet laikėsi vestgotų tradicijos, pretendavo į visą Ispaniją ir tęsė rekonkistą. XI a. ketvirto dešimtmečio pradžioje Leoną nukariavo Navaros karalius Sančas III Navarietis (valdė 1000–1035 m.). Jo sūnus Ferdinandas I 1037 m. sujungė Leono ir Kastilijos karalystes. Atskira Leono karalystė gyvavo ir 1157–1230 m., kol buvo prijungta prie Kastilijos.
Iki XIV a. išliko atskirų administracinių institucijų (ir kortesai), bet ilgainiui jos nyko, astūrų – leoniečių kalbą keitė kastilų kalba. Suvienijus Ispaniją Leonas tapo vyr. kapitono valdoma sritimi. Nuo 1833 m. provincija. Nuo 1979 m. Kastilijos ir Leono autonominės srities dalis.
Ignas Jonynas (1971)

Biografija

I. Jonynas baigė Vilniaus 23-ją vidurinę bei Vilniaus dailės mokyklas. 1989-1994 m. Lietuvos muzikos akademijoje studijavo televizijos režisūrą, 1995 m. tęsė studijas muzikos akademijoje, kur įgijo dramos teatro režisūros magistro laipsnį. 1991 m. išklausė seminarų ciklą Varšuvoje (vadovas Krzysztof Zanussi). 1993 m. stažavosi Amsterdamo kino mokykloje.
Šumerų mitologija

Šumerų mitologija – Šumero gyventojų tikėjimų visuma. Mesopotamijos gyventojai šumerai garbino daugybę dievų. Vyriausiuoju dievu laikytas dievas Anu, Enlilis ir Enkis. Visi šie trys dievai buvo pasidaliję pasaulį: Anui priklausė oras ir dangus, Enliliui – žemė, o Enkiui vanduo.

Šumerų dievai

Mažiau įtakingais dievais laikyti saulės, mėnulio ir žvaigždžių dievai. Žemesnę padėtį užimdavo valstybių – miestų ar namų dievai. Žemiausiais iš jų laikyti pikti demonai, sukeliantys ligas, nelaimes. Šumerai garbino iš viso apie 3000 dievų.
Šumerų garbinami dievai buvo įsivaizduojami žmonių pavidalu. Jie patirdavo tokius pat žemiškus malonumus: mylėjo, augino vaikus, valgė ir badavo, pavydėjo, pykosi.
Žmonės, anot šumerų, prieš dievus buvo niekas. Jie manė esą dievų tarnai. Dievams priklauso visi žemės turtai ir sukurtos gėrybės, o karalius – tik dievo vietininkas žemėje.
Dievų palankumą šumerai tikėjosi užsitarnauti statydami zikuratus ir aukodami jiems. Mesopotamiečiai tikėjo, jog po mirties dvasia patenka į kraštą, iš kurio negrįžtama. Gyvenimą po mirties įsivaizdavo liūdną.
Žmogus voras

Veikėjo biografija

Žmogaus voro sugebėjimai atsirado, kai paaugliui Piteriui Parkeriui mokslinio eksperimento metu atsitiktinai įkando radioaktyvus voras. Po to jis pajuto, kad įgijo neįprastų sugebėjimų, ir nusprendė juos panaudoti tam, kad taptų TV žvaigžde. Po vienos laidos filmavimo jis leido pabėgti vagiui, kuris vėliau įsilaužė į Piterio namus ir atsitiktinai nužudė jo dėdę Beną. Tai sužinojęs Žmogus voras susekė vagį ir suprato, kad būtent jis galėjo sustabdyti savo dėdės mirtį, jei būtų naudojęs savo galias atsakingai. Nuo to laiko jis dažnai vartoja posakį, kad „su didelėmis galiomis kartu ir didelė atsakomybė“. Po dėdės Beno mirties Piteriui Parkeriui ir jo tetai Mei atėjo sunkūs laikai, todėl jis įsidarbino fotografu laikraštyje „Daily Bugle“. Prieš tai bandė prisijungti prie Fantastiškojo ketverto, bet nesėkmingai. Laikraščiui jis pardavinėjo Žmogaus voro nuotraukas. „Daily Bugle“ redaktorius Jonah J. Jameson nekenčia Žmogaus voro ir stengiasi visaip jį šmeižti. Pirmąją Piterio Parkerio meilę Gven Steisi nužudė Žaliasis goblinas – vienas pagrindinių Žmogaus-voro priešų. Po kurio laiko Piteris Parkeris veda Merę Džeinę Votson, kuri, viena iš nedaugelio žmonių, žinojo, kas iš tikrųjų yra Žmogus voras. Pilietinio karo metu Žmogus voras pirmą kartą atskleidė savo tikrają asmenybę visuomenei, taip sukeldamas dar didesnių problemų sau ir savo artimiesiems. Apie tai sužinojo ir kitas jo priešas Misterijus.

Galios ir įranga

Viena svarbiausių jo savybių yra gebėjimas prilipti prie beveik bet kokio paviršiaus ir taip vaikščioti sienomis. Taip pat Žmogus voras pasižymi didele fizine jėga bei vikrumu ir turi „voro nuojautą“, kuri praneša apie gresiančius pavojus.
Piteris Parkeris yra protingas žmogus, gerai išmanantis fiziką ir chemiją. Komiksų serijoje pats išrado savo voratinklio giją, kurios pagalba jis „supasi“ tarp dangoraižių, taip keliaudamas per miestą, bei supančioja priešus. Taip pat ir prietaisą gijai šaudyti.

Voro jėga

Radioaktyvus voras,  įkandęs Piteriui, perdavė jam savo savybes, tarp jų ir voro jėgą. Žmogus voras dėka voro galių sugeba pakelti arba stumti 10 tonų (ir net daugiau, jeigu jis patiria stresą). Savo jėgą jis panaudoja atlikdamas įvarius gelbėjimo žygdarbius, pvz., pakelia autobusus ar apsaugo vaikus nuo krentančių nuolaužų. Žmogus voras gali išnaudoti savo jėgas ir tiesioginėje kovoje. Jo neįtikėtinos fizinės galios taip pat jam suteikia ištvermės ir dėl to jis gali priimti daug žalos.

Voro greitis

Žmogus voras įgavo ir voragyvio greitį. Jis gali judėti ir reaguoti kelis kartus greičiau negu paprastas žmogus, o jo refleksai leidžia jam išvengti kulkos (jeigu jis yra pakankamai toli).

Voro pojūtis

Voro pojūtis yra viena vertingiausių Žmogaus voro savybių, ji išgelbėjo jo gyvybę daugybę kartų. Tai yra išplėsto pavojaus jutimas, kuris pasireiškia niežėjimo jausmu prie kaukolės pagrindo, kai pavojus yra arti. Ši galia pasitarnauja Piteriui ir kasdienybėje, ir kovinėse situacijose. Kovoje, net ir būdamas apakintas jis galėtų, dėka šio pojūčio susitelkti į pavojaus šaltinį, nes jis veikia kaip radaras.
Voro pojūtis taip pat jį perspėja apie paslėptą ginklą arba užsimaskavusį priešą.
Vytautas Čėsna (1922)

Vytautas Čėsna (1922 m. vasario 11 d. Bardauskų kaime, Vilkaviškio apsk. – 1945 m. balandžio 29 d. Vokietijoje) – Lietuvos poetas.

Biografija

Mokėsi Bardauskų pradinėje mokykloje ir Vilkaviškio gimnazijoje, patarojoje tuo metu savo kūrybinę veiklą pradėjo poetai Kazys Bradūnas ir Julija Švabaitė. V.Čėsna buvo aktyvus Ateitininkų organizacijos narys, savo eilėraščius spausdino katalikiškos krypties moksleivių žurnale „Ateities spinduliai“. 1940 m. jo kūrybą Bernardas Brazdžionis įtraukė į perspektyvių jaunųjų Lietuvos poetų antologiją „Pirmieji žingsniai“. Raudonajai armijai užėmus šalį, buvo trumpam suimtas. Poezijos kūrinius spausdino ir nacių okupacijos metais.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, artėjant frontui, traukėsi į Vakarus. Prie Stolpo vokiečių buvo priverstas kasti apkasus. Vėliau bėglius pavijo Raudonoji armija ir Vyt.Čėsna buvo mobilizuotas į ją. Žuvo maždaug 80 km į vakarus nuo Noibrandenburgo, palaidojimo vieta nežinoma.
Vytauto Čėsnos kūrybinis palikimas išblaškytas. Dalį iš giminių ir spaudos surinko rašytojas Justinas Sajauskas, dalis eilėraščių pateko pas Joną Juškaitį. Poetinių kūrinių rinktinę ruošiamasi paskelbti.
Vėjastriukė

Vėjastriukė (angl. windbreaker, windcheater) – plona striukė, skirta sulaikyti šaltą vėją ir lengvą lietų. Tai paprastai lengva striukė, šiais laikais dažniausiai iš sintetinio audeklo. Dažnai turi elastinius juostą ir rankogalius, užsegama užtrauktuku. Neretai turi kapišoną, kuris gali būti paslepiamas apykaklėje ar nusegamas.

Angliški pavadinimai

Terminas angl. windbreaker daugiausia naudojamas Šiaurės Amerikoje ir Japonijoje, tai bendriniu žodžiu tapęs prekės ženklas, kurį kažkada naudojo Čikagos „John Rissman“ kompanija savo gabardininėms striukėms vadinti.
Žodis angl. windcheater naudojamas D. Britanijoje ir kai kuriose Tautų Sandraugos šalyse, įskaitant Indiją. D. Britanijoje striukes windcheater dar vadina angl. cagoule ar angl. wind jammers. Terminas windcheater yra ankstesnis už windbreaker, pradžioje reiškė viršutinį drabužį, kuris užsivelkamas per galvą, o ne užsagstomas, kaip dabartiniai windbreaker. Skirtingai negu windbreakers, kurie yra iki juosmens ir dygsniuoti, windcheaters paprastai būna iki šlaunų ir nedygsniuoti, be pamušalo.
Raidė

Raidė yra abėcėlės (abugidos, abdžado) fonetinis rašto ženklas, taip pat kalbos garso rašmuo.
Paprastai kiekvieną garsą žymime atskira raide: rytas, ritas; kąs, kas. Dažniausiai žodyje raidžių esti tiek kiek garsų, bet kartais raidžių yra daugiau.
Raidė i, eidama minkštumo ženklu, atskiro garso nesudaro: žodyje žiogas yra 6 raidės, bet tik 5 garsai, žodyje žiūriu yra 6 raidės, bet tik 4 garsai.
Priebalsiai c, č yra sudėtiniai garsai − afrikatos (= ts, tš). Tokie pat sudėtiniai garsai (afrikatos) yra dz, dž (dz = d + z; dž = d + ž), tik jie visada žymimi dviem raidėmis, o tariami kaip vienas priebalsinis dvigarsis.
Du vienodi ar panašūs priebalsiai dažniausiai žymimi abu, o tariamas vienas: iššoko; išsirpo. Skirtingi garsai kartais žymimi ta pačia raide, pavyzdžiui, žodyje bėgti rašome g, tariame k, o žodyje bėgo − g; žodyje brėžti rašome ž, tariame š.
Tas pats garsas kartais žymimas skirtingomis raidėmis: ū žymimas ū (jūs) arba ų (skųs), i − y (vys) arba į (drįs).
Kiekviena raidė priklauso kuriai nors rašto sistemai (pvz., lotynų, kirilicos) ir gali būti kelių kalbų abėcėlėse. Dėl to kalbant apie raides vengiama nurodyti jų priklausomybę kuriai nors kalbai. Pavyzdžiui, raidė Ą yra ne tik lietuvių, bet ir lenkų abėcėlėje. Tačiau ji priskiriama tik lotynų rašto sistemai.
Jonas Ivanauskas (1946)

Biografija

Individualios įmonės savininkas.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Jurbarko rajono skyriaus narys.
1997–2000 m. (LDDP sąraše), nuo 2003 m. (LSDP) Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys.
Jurbarko antrinio sveikatos priežiūros centro stebėtojų tarybos pirmininkas.
Antakalnio dvaras

Istorija

XVIII a. teritorija priklausė Šv. Petro ir Povilo Laterano kanauninkų vienuolynui.
XVIII a. antroje pusėje pastatyta vasaros rezidencija su didžiuliu (beveik 3 hektarų) reguliariai suplanuotu parku.
XIX a. pradžioje čia veikė garsi Tivoli smuklė.