google/wiki40b huggingface dataset:
Envisat

Envisat (nuo angl. environmental satellite, liet. aplinkos palydovas) – Žemės tyrinėjimams skirtas palydovas, kurį 2002 m. kovo 1 d. į orbitą paleido Europos kosmoso agentūra „Ariane 5“ raketa iš Prancūzijos Gvianoje esančio Gvianos kosminio centro. Palydovas skrieja 782 km aukštyje, jo masė siekia 8 tonas. Dėl neaiškių priežasčių 2012 m. balandžio 8 d. ryšys su palydovu netikėtai nutrūko. Po mėnesį trukusių nesėkmingų pastangų jį atkurti, „Envisat“ misija 2012 m. gegužės 9 d. buvo paskelbta užbaigta.
„Envisat“ yra didžiausias lig šiol į orbitą paleistas civiliniams tikslams skirtas palydovas. Jame sumontuota 10 įvairiems stebėjimams skirtų jutiklių. Iš palydovo gauti duomenys buvo plačiai naudojami moksliniuose Žemės atmosferos, sausumos, vandenynų, klimato ir kitokiuose tyrimuose.
„Envisat“ misiją planuojama artimiausiais metais pakeisti grupe atskirų pagal „Sentinel“ programą kuriamų palydovų.
Bartkuškis

Geografija

Šiauriniame kaimo pakraštyje telkšo Bartkuškio ežeras, pietuose teka Musė, prie kurios pastatyta Bartkuškio hidroelektrinė, į pietus nuo kaimo yra Bartkuškio miškas.

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardas kilęs nuo vyriško asmenvardžio Bartkus.
Lietuvos futbolo varžybos 1942 m.

Ukmergės apygarda

Perkūnas Ukmergė varžovų neturėjo.
Švyturys (Australija)

Istorija

Redaktoriai kunigai Pranas Vaseris ir Bronius Zumeris. Bendradarbiavo S. Kungys, J. Aranauskas, S. Mulokas, J. Švabaitė-Gylienė, P. Švambarys, A. Rakaitis ir kt. Išėjo 12 numerių. Leidimas sustabdytas pradėjus leisti savaitraštį „Tėviškės aidai“.
Loreta Sungailienė

Biografija

Vaikystę praleido Skuode. Vėliau su tėvais persikraustė gyventi į Palangą, kur pradėjo lankyti vietos folklorinį ansamblį „Mėguva“. Dainavo Palangos folkloro ansamblyje „Mėguva“, nacionalinio moksleivių konkurso „Dainų dainelė" laureatė.
Baigusi vidurinę mokyklą, Loreta Mukaitė Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje studijavo ir baigė etnomuzikologiją, etnomuzikologijos bakalaurė ir magistrė. 2007 m. apgynė daktaro disertaciją, humanitarinių mokslų (menotyros krypties) daktarė. Doktorantūros studijų metu L. Sungailienė atliko praktiką LMTA, Vilniaus kolegijoje. Studijų metu buvo aktyvi Vilniaus universiteto folkloro ansamblio „Ratilio“ narė.
Vilniuje subūrė žemaitišką liaudies muziką atliekantį folklorinį ansamblį „Virvytė“. Lietuvos televizijos laidų „Duokim garo!, „Kulinarinė kelionės“ „Gero ūpo! „Folkšokas“ vedėja, televizijos projekto „Chorų karai“ 2 sezono komisijos narė. Rengia metodinio pobūdžio medžiagą seminarams, paskaitoms, leidiniams, organizuoja seminarus regioninio dainavimo tematika, skaito pranešimus regioninėse bei respublikinėse konferencijose. Organizuoja gyvųjų tradicijų reiškinių, liaudies dainų pateikėjų fiksavimą.
Publikavo informacinių – metodinių straipsnių žurnaluose „Žemaičių žemė“, „Kūrybos metraštis“, „Liaudies kultūra“, „Muzikos barai“. Paskelbė mokslinių straipsnių leidiniuose „Lietuvos muzikologija“ (2002 m.), „Tiltai“ (2001). Knygos „Kupole rože“ bendraautorė, kompaktinės plokštelės „Kupole rože“ sudarytoja.
Vaidino Lietuvos televizijos filme Aušros sūnūs (rež. Bronius Morkevičius,1998 m.).
Lietuvos liaudies kultūros centro Etninės kultūros skyriaus vyresnioji specialistė, Folkloro paveldo tinklo specialistė, akademinio žemaičių jaunimo korporacijos „Samogitia“ pirmininkė ir šios korporacijos folkloro ansamblio „Virvytė“, taip pat LR vidaus reikalų ministerijos folkloro ansamblio „Šaltinis“ vadovė.
Loreta Sungailienė ištekėjusi; vyras Dalius Sungaila, miškininkas, sūnus Vilius.
Slavoj Žižek

Biografija

Gimė Liublianoje (Slovėnijos SR, Jugoslavija), vidurinės klasės šeimoje. Tėvas Jožė Žižekas buvo ekonomistas ir valstybės tarnautojas, o motina buvo valstybinės įstaigos buhalterė. Tėvai buvo ateistai. Vaikystę praleido pakrantės mieste Portorože.
Studijavo Liublianos universitete filosofiją ir sociologiją. 1981 m. baigė doktorantūrą, apsigynė daktaro laipsnį tema „Prancūzų struktūralizmo teorinis ir praktinis aktualumas“.
Po to jis atliko karinę tarnybą Jugoslavijos armijoje Karlovace.
Vėliau dirbo ir vertė Žako Lakano, Zigmundo Froido ir Luiso Althuserio darbus. Jis naudojosi Žako Lakano darbais savo hėgelizmo ir marksizmo interpretacijai.
1985 m. apsigynė antrąją daktaro disertaciją psichoanalizės srityje.
Besibaigiant 9-ajam dešimtmečiui, Žižekas išgarsėjo kaip publicistas alternatyviame jaunimo žurnale „Mladina“, kuriame kritikavo Josipo Broz-Tito politiką ir visos Jugoslavijos politiką, ypač visuomenės militarizaciją. Iki 1988 m. spalio buvo Slovėnijos komunistų partijos narys, iš jos išėjo protestuodamas prieš JBTZ teismą kartu su kitais 32 slovėnų intelektualais. Tarp 1988 m. ir 1990 m. jis aktyviai dalyvavo įvairiuose pilietiškuose ir politiniuose judėjimuose (žymiausias iš jų buvo žmogaus teisių gynimo komitetas), kuriame kovojo už Slovėnijos demokratizaciją. Pirmuosiuose laisvose rinkimuose 1990 m. buvo Liberalų demokratų partijos kandidatas į Slovėnijos prezidentūrą, kurioje prezidento valdymas tada susidėjo iš keturių žmonių.
Nepaisant aktyvios veiklos liberalų demokratų partijoje, Žižekas buvo prisiekęs savo komunistiniams idealams ir kritiškai vertino dešiniosios pakraipos ideologijas.
2008 m., interviu laidoje „Democracy Now!“ („Demokratija dabar!“) su Emi Gudman, jis apibūdino save kaip „komunistą kvalifikuota prasme“, o kitame savo pasirodyme 2009 m. spalį pavadino save „radikaliu leftistu“. Kitais metais Žižekas pasirodė Arte dokumentikoje „Marx Reloaded“, kurioje gynė komunizmo idėjas.

Asmeninis gyvenimas

Žižekas vedė keturis kartus. Jo paskutinė žmona yra slovėnų žurnalistė, filosofė ir rašytoja Jela Krečič, turi vieną sūnų.
Laisvai kalba slovėnų, serbų-kroatų, prancūzų, vokiečių ir anglų kalbomis.
Žiličė

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Gastaldas

Gastaldas (lot. gastaldus ar castaldus, it. gastaldo ar guastaldo) – valdytojas Lombardų karalystėje, valdęs tam tikrą karaliaus asmeninio domeno dalį, kuri vadinosi gastaldija (gastaldia ar castaldia). Žodžio kilmė; nuo dviejų prūsiškų žodžių: gasta [= "sklypas"] ir waldan [= "nuosavybė, valda"]. Gastaldas gastaldijoje turėjo civilinę, karinę ir teisinę valdžią. Pagal 643 m. Edictum Rothari gastaldai turėjo civilinę valdžią miestuose ir fogto tipo valdžią kaimo vietovėse. Lombardų valdymo laikais domenas buvo padalintas į kelias gastaldijas.
Gastaldai buvo lombardų karalių, kurių sostas buvo Pavijoje, mokami pareigūnai ir atstovai, todėl gastaldai dažnai konfliktuodavo su hercogais. Lombardų karalystės didikai dažnai siekdavo kuo didesnio savarankiškumo.
IX a. gastaldų pareigos sunyko iki praktiškai vien administracinių. Paskutinį lombardų valdymo šimtmetį pareigybė praktiškai išnyko, išliko tik keliose vietose. Gastaldai ilgiau išsilaikė Pietų Italijoje, kur gastaldo titulas dar IX a. buvo lygus grafo titului.
Apie 1200 m. Uguiccione iš Pizos veikale „Magna derivationes“ mini sąvoką gastradeus (klaidingas žodžio gastaldeus užrašymas) su prasme 'vietinis valdytojas; vietos administratorius'. 
Milane gastaldų pareigos išliko bažnytinėje sferoje, kur išsilaikė beveik iki viduramžių pabaigos. Gastaldo pareigos Venecijos laivų statyklose išliko iki Napoleono laikų.
Frydrichas Adleris

Biografija

1903 m. baigė fizikos, matematikos ir chemijos studijas Ciūricho universitete. 1903–1905 m. Ciūricho universiteto, 1905–1907 m. Vokiečių muziejaus Miunchene mokslinis darbuotojas, 1907–1911 m. Ciūricho universiteto Teorinės fizikos katedros privatdocentas, profesorius.
1897 m. Šveicarijoje įstojo į Rytų Reino socialdemokratų organizaciją, „Volksrecht“ žurnalistas, 1910 m. – redaktorius. 1911–1916 m. Austrijos socialdemokratų partijos sekretorius, priklausė centristinei „kairiųjų marksistų“ frakcijai, už pasisakymus prieš karo kreditus, pašalintas iš partijos sekretorių. 1911–1934 teorinio žurnalo „Kampf“ redaktorius, vėliau – leidėjas.
1916 m. spalio 21 d. nušovė Austrijos ministrą pirmininką Štuergką, už tai nuteistas mirties bausme, kuri pakeista 18 m. kalėjimu. 1918 m. amnestuotas. 1920–1923 m. Austrijos Nacionalinio susirinkimo narys. 1922 m. 2 ½ Internacionalo steigėjas. 1923–1940 m. Socialistų Darbininkų Internacionalo VK sekretorius, 1925–1940 m. Generalinis sekretorius. 1935 m. siūlė suvienyti Darbininkų Internacionalą ir Kominterną. 1940 m. emigravo į JAV, nuo 1946 m. vėl gyveno Ciūriche.
Pranašas Danielius

Danielius (hebr. דָּנִיּאֵל „Dievas yra mano teisėjas“) – tai žydas, minimas Senojo Testamento Danieliaus knygoje, kurioje aprašomas jo gyvenimas bei regėjimai.
Danielius, dar būdamas paauglys, buvo paimtas į nelaisvę Babilono karaliaus Nabuchodonosaro, kai šis užėmė Judėjos sostinę Jeruzalę, ir nugabentas į Babiloną. Ten, pasak Biblijos, Danielius ir dar trys žydų jaunuoliai buvo išrinkti tarnauti karaliaus rūmuose. Tačiau jie atsisakė valgyti karališkus valgius, nes tai draudė Tora.
Vėliau Danielius išaiškino karaliui Nabuchodonosarui du jo sapnus, kurių reikšmės Babilono žyniai nesuprato. Karaliui Baltazarui jis išaiškino, ką reiškia ant sienos puotos metu pasirodęs užrašas. Danieliaus knygoje rašoma, kad tą pačią naktį Babiloną užėmė medai ir persai.
Persijos karalius Darijus Medas Danielių paskyrė vienu iš trijų karalystės ministrų ir ketino jam pavesti valdyti visą Persiją. Būtent dėl to kiti karalystės valdininkai nusprendė Danielių nužudyti, priversdami Darijų Medą išleisti įstatymą, draudžiantį 30 dienų kreiptis į bet ką su prašymu, išskyrus patį karalių. Danielius buvo sugautas besimeldžiantis Dievui ir įmestas į duobę sudraskyti liūtams. Tačiau rašoma, kad Dievas apsaugojo Danielių ir kitą rytą karalius jį rado visiškai sveiką. Už bausmę buvo nužudyti visi Danielių apskundę valdininkai bei jų šeimos.
Danieliaus knygoje taip pat aprašyta daug šio pranašo regėjimų, kuriuose, judėjų bei krikščionių manymu, kalbama apie kai kurių senovės karalysčių likimą bei įvykius prieš pasaulio pabaigą.
Birutė Razauskienė-Daukintaitė

Biografija

Pirmąsias muzikos žinias gavo Telšių gimnazijoje iš Albino Jasenausko ir Irenos Dylevičienės – mokė Birutę skambinti fortepijonu. Baigusi Telšių gimnazijos šešias klases, 1946–1949 m. Kauno konservatorijoje studijavo dainavimą (E. Martinonienės-Navickaitės klasė), lankė Nikodemo Martinonio vadovaujamą choro studiją, 1948 m. baigė Kauno 3-ąją mergaičių gimnaziją.
1949–1954 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Povilo Bekerio klasė). Studijuodama dirbo dėstytoja ir chormeistere Vilniaus dešimtmetėje vidurinėje mokykloje (1962–1954 m.). Konservatoriją baigė su pagyrimu.
1954–1958 m. – choro dirigavimo dėstytoja Klaipėdos muzikos mokykloje. Kartu vadovavo Baltijos laivų statybos kultūros namų ir medicinos darbuotojų mišriesiems chorams bei vyrų vokaliniam ansambliui.
1958–1962 m. choro dirigavimą dėstė ir vadovavo moksleivių chorams Vilniaus kultūros – švietimo technikume: 1960–1962 m. kūrybiškai dirbo su merginų choru – surengta koncertų, dainuota Estijoje. 1962–1964 m. choro dirigavimą dėstė ir Lietuvos valstybinėje konservatorijoje.
1962–1974 m. – Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Muzikos katedros choro dirigavimo dėstytoja ir vyr. dėstytoja, žemesniųjų kursų studentų choro studijos vadovė, nuo 1970 m. – prodekanė ir dekanė, nuo 1972 m. – Choro dirigavimo katedros vedėja, 1973–1974 m. – choro studijos vadovė.
Nuo 1974 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros dėstytoja, nuo 1976 m. – vyr. dėstytoja, nuo 1979 m. – e. doc. pareigas, 1976–1985 m. – Choro dirigavimo ir teatrinio meno fakulteto dekanė, 1989–1996 m. – Choro dirigavimo katedros docentė. Kurį laiką buvo konservatorijos kamerinio choro chormeisterė – dirigentė. 1978 m. kėlė kvalifikaciją Odesos A. V. Meždanovos valstybinėje konservatorijoje. Mokyklose pedagogė išugdė nemažą būrį chorvedžių.
B. Razauskienė buvo Klaipėdos miesto dainų švenčių ir 1969 m. respublikinės moksleivių meno ir sporto šventės dirigentė, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narė, valstybinių egzaminų komisijų pirmininkė ir narė, respublikinių dainų švenčių konsultantė. 1983 m. pedagogei suteiktas nusipelniusios dėstytojos vardas.
Mirė 2009 metų vasario 28 dieną Vilniuje.

Šeima

Vyras – Romualdas Razauskas. Sūnus – Dainius Razauskas. Anūkai – Domantas Razauskas, D. Razauskas.
Heredija

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis XVIII a. ir pradžioje vadinta Kubuchuki (Cubujuquí). 1763 m. ji pervadinta Heredija, suteiktas miestelio statusas. 1821–1823 m. Heredija buvo prijungta prie Meksikos imperijos, bet vėliau grįžo Kosta Rikai. 1824 m. Heredijai suteiktas miesto statusas. Pilietinio karo metais, 1835–1838 m., Heredija buvo tapusi šalies sostine.
Organizacinis pilietiškumas

Organizacinis pilietiškumas – darbuotojo elgesio organizacijoje forma. Paprastai tai savarankiškai pasirinktas elgesys, kuris nėra jo formalių darbo reikalavimų dalis, tačiau skatina efektyvų organizacijos funkcionavimą.
Pavyzdžiui, darbuotojas gali padėti kitiems dirbant komandoje, savanoriškai atlikti papildomas darbo užduotis; vengti nereikalingų konfliktų, konstruktyviai kalbėti apie savo darbo grupę ir visą organizaciją.
Grafema

Grafema (gr. γράφω grafo 'rašau'), rašto ženklas, rašmuo – rašto sudėtinė dalis, svarbiausias jo vienetas. Jis lygintinas su fonema, kuri yra svarbiausia kalbos fonetinės sistemos dalis.
Priklausomai nuo rašto sistemos ir ja užrašomos kalbos, joje naudojamų grafemų aibė gali labai svyruoti nuo keliolikos iki keliasdešimt tūkstančių. Grafemų regioniniai variantai dar gali būti vadinami raidėmis, hieroglifais (Egipto ir kai kuriuose kituose raštuose), glifais (majų rašte) ir pan.
Jolanta Damulienė

Biografija

1983 m. baigė Jonavos 1-ąją vidurinę mokyklą, 1988 metais Vilniaus universiteto Teisės fakultete – vientisąsias teisės studijas, įgijo teisininkės kvalifikaciją.
Nuo 1988 m. rugsėjo mėn. Jonavos rajono prokuratūros (JRP) prokuroro padėjėja, nuo 1992 m. gegužės 6 d. Jonavos rajono apylinkės teismo teisėja, nuo 1999 m. liepos mėn. – teismo pirmininkė.
2011 m. vasarą kandidatavo į laisvą Kauno apygardos teismo pirmininko vietą (kai Albertas Milinis pasitraukė po prezidentės D.Grybauskaitės pareikšto nepasitikėjimo). Per atranką ji užėmė pirmą vietą, surinkusi 72,2 balo (vertino Pretendentų į teisėjus atrankos komisija). Prezidentė Dalia Grybauskaitė į Kauno apygardos teismo pirmininko pareigas paskyrė Kaišiadorių rajono apylinkės teismo vadovą - nuo 2004 metų teisėju dirbantį Nerijų Meilutį (Pretendentų į teisėjus atrankos metu likusį antru - surinkusį 67,6 balo).
Lietuvos teisėjų asociacijos, Lietuvos teisininkų draugijos narė.
Ištekėjusi. Vyras Damulis. Dukros Gabija ir Dovilė bei sūnus Vytautas.
Moka rusų, vokiečių kalbas. Gyvena ir dirba Jonavoje.
Maisto priedas

Maisto priedai – natūralios ar sintetinės cheminės medžiagos, dedamos į maisto produktus, siekiant išlaikyti, sustiprinti, susilpninti tam tikras maisto produkto savybes ar pridėti papildomų, pvz., skonį, kvapą, išvaizdą. Kai kurie maisto priedai naudojami nuo senovės, pvz., konservavimui naudojamas actas, sūdymui naudojama valgomoji druska, vyndarystėje naudojamas sieros dioksidas. Antroje XX a. pusėje vystantis maisto pramonei pradėta naudoti daug naujų, tiek natūralių, tiek sintetinių, maisto priedų.
Lietuvoje leidžiami maisto priedai išvardinti Lietuvos higienos normoje HN53-1995 „Leidžiami vartoti maisto priedai“ ir jos priede HN 53-1:2001 „Leidžiamos vartoti kvapiosios medžiagos ir kvapiųjų medžiagų gamybos žaliavos“.
Įvairių šalių leidžiamų maisto priedų sąrašai skiriasi. Sprendimas leisti naudoti maisto priedą nėra absoliutus. Jei išaiškėja, kad maisto priedas nėra saugus, jis gali būti išbrauktas iš leidžiamų vartoti priedų sąrašo. Maisto priedo sauga gali priklausyti ne tik nuo pačios cheminės medžiagos savybių, bet ir maisto priedo šaltinio, gamybos technologijos, priemaišų.
Maisto priedų naudojimas ribojamas arba draudžiamas tradicinių produktų gamyboje. Pvz., Prancūzijoje draudžiama naudoti visus maisto priedus gaminant tradicinę Prancūzijos duoną, Graikijoje – fetos sūrio gamyboje, Švedijoje ir Suomijoje draudžiami dažikliai gaminant tradicinius vaisių sirupus.

Numeriai (E numeriai)

Siekiant palengvinti šių medžiagų naudojimo priežiūrą bei vartotojų informavimą, maisto priedai yra klasifikuojami, priskiriant kiekvienam numerį – Europos Sąjungoje tai yra E numeris.
ES šie numeriai suteikiami tiek sintetiniams, tiek natūraliems priedams, tačiau į E maisto priedų sąrašą neįeina daug natūralių, nuo seno naudojamų maisto priedų. Jungtinėse Amerikos valstijose numeriai paprastai suteikiami leidžiamiems sintetiniams maisto priedams, o natūralūs maisto priedai nurodomi be numerių, taip pat nereikalaujama, kad būtų atliekami natūralių medžiagų bandymai ar klinikiniai tyrimai.
Jurdaičių dvaras

Istorija

1765 m. dvarą įsteigė Šiaulių ekonomijos administratorius Antanas Tyzenhauzas.
1801 m. iš grafų Zubovų įsigijo Kuršo grafai von Medemai.
1849 m. grafų von Medemų palikuoniai Teodoras, Paulius, Liudvikas ir Julijonas (Johano) Jurdaičių dvarą su Jankūnų (Grafenad), Butniūnų (Medemshof), Bijeikių (Luzinhof) su 11 kaimų (Endriškiai, Gimbūčiai, Normančiai, Drąseikiai, Bilžiai, Kyburiai, Bičiušiai, Ročkiai, Miknaičiai, Mančiai, Toliočiai, viso 88 dūmai, su 675 "vyriškomis" ir 695 "moteriškomis" sielomis, 7 laisvaisiais) už 130 000 sidabro rublių pardavė Vladislovui Komarui (Juozapo).
1854 m. dvarą sudarė 4 dvarai ir palivarkai (Jurdaičiai, Jankūnai, Butniūnai, Bijeikiai) ir 11 kaimų, valdė 8542 dešimtines 1759 kv. sieks. žemės, kurios leista naudotis valstiečiams: 91 deš. - sodybinių sklypų, 1664 deš. 396 kv. skieks. - ariamos, 1891 deš. 1798 kv. sieks. - pievų, surašytos 675 "vyriškos sielos" ir 719 "moteriškos").
Jurdaičių dvaras tarpukario Lietuvos respublikos laikotarpiu priklausė bajorui Vladislovui Komarui. Komaro dvarų centras buvo Satkūnai. Be Jurdaičių dvaro, V. Komarui priklausė dar daug dvarų: Ąžuolynėje, Butniūnuose, Matalynėje, Baisogaloje ir kt. Iki 1926 m. žemės reformos dvarui priklausė apie 200 ha žemės; po jos – tik 80 ha. Dvaras turėjo nemažai pastatų, bet tik nedidelė dalis išlikusi iki mūsų dienų. Gražiu architektūros stiliumi žavi dvaro rūmai. Prieš keletą metų jie buvo restauruoti. Šalia dvaro rūmų išliko buvusių dvaro sandėlių fragmentai. Maždaug už 4 km nuo Jurdaičių esančiame Jankūnų kaime stovi V. Komaro dvaro klėtis.
1940 m. dvaras nacionalizuotas, jame įkurta mokykla. 1953 m. jame įkurti senelių ir invalidų namai (dabar pensionas).
Blackstar

Įrašymas

Kaip ir ankstensysis albumas „The Next Day“, „Blackstar“ buvo įrašinėjamas slaptai Niujorke. Bowie albumo dainas pradėjo kurti vos išleidus ankstesnįjį albumą. Albume esančios dainos „Sue (Or in a Season of Crime)“ ir „Tis a Pity She Was a Whore“ jau buvo išleistos anksčiau, tačiau šįkart jos buvo perrašytos. Didžioji albumo muzikantų dalis nežinojo apie Bowie sveikatos būklę.

Skambesys

„Blackstar“ skambesį sudaro art rock, eksperimentinio roko bei avantgardinio džiazo mišinys. Anot prodiuserio Tony Visconti, didžiausią įtaką skambesiui turėjo JAV reperio Kendrick Lamar albumas „To Pimp a Butterfly“, taip pat elektorninės muzikos grupė „Boards of Canada“ bei eksperimentinio hiphopo grupė „Death Grips“. Visconti taip pat atskleidė, jog Bowie jau buvo suplanavęs albumą paversti savotišku savo atsisveikinimo kūriniu.
Teherano provincija

Geografija

Didesnioji provincijos dalis yra plokščiakalnyje, o šiaurėje paviršius kyla į Elburso kalnus. Provincijos teritorijoje yra aukščiausias šalies kalnas – Demavendas (5678 m). Žemiausia provincijos vieta siekia 790 m aukštį. Svarbiausios upės – Keredžas ir Džadžrudas. Pietinę Teherano provincijos dalį užima stepės, o kalnuose auga miškai, plyti kalnų pievos.

Gyventojai

Teherano provincija yra daugiausiai gyventojų turinti ir tankiausiai gyvenama šalies provincija. 98,5 % gyventojų yra persai. Sostinėje ir jos apylinkėse taip pat gyvena daug tautinių mažumų, bet nei viena iš jų didesnės daugumos nesudaro (irakiečiai, gilekiai, kurdai, mazenderanai, azerbaidžaniečiai ir kt.).
Didžiausi miestai: Teheranas, Keredžas, Islamšahras, Golestanas, Malardas, Nasimisšahras, Nazarabadas, Varaminas, Šahriaras, Kudsas.
Pelėdnagiai

Aplinkinės gyvenvietės

KĖDAINIAI – 4 km 
 Paobelys – 1 km
Pašiliai – 2 km 
 LABŪNAVA – 7 km
Medekšiai – 3 km 
 Nociūnai – 6 km

Vietovardžio kilmė

Vietovardis kildinamas nuo žodžio pelė́dnagis („žioplys, atgrubnagis“), kurio pirminė reikšmė – „turintis pelėdos nagus“.
2019 m. – Lietuvos vietovardžių metais – Registrų centro ir LRT portalo surengtuose gražiausių vietovardžių rinkimuose Pelėdnagiai užėmė pirmą vietą.

Istorija

Šaltiniuose Pelėdnagiai minimi nuo 1659 m.
Seniau Pelėdnagiuose buvo Pelėdnagių dvaras, veikė malūnas (išlikę dalis ūkinių pastatų Nevėžio pakrantėje). Tarybiniais metais Pelėdnagiai buvo melioracijos statybos valdybos (MSV) ir Kėdainių miško pramonės ūkio centrinė gyvenvietė (susidarė aukščiau, ant Nevėžio slėnio terasos).
Golos Litvy

Golos Litvy (liet. Lietuvos balsas, angl. The voice of Lithuania) – Lietuvos savaitraštis, ėjęs 1990–2000 m. Vilniuje rusų, lietuvių ir anglų kalbomis.

Istorija

Steigėja ir leidėja UAB „Lietuvos balsas“. Platintas Baltijos šalyse, Maskvoje, Sankt Peterburge, Kijeve, Minske, Kišiniove, Jerevane, Tbilisyje, Baku, Lvove, Novosibirske, Čitoje, Volgograde, Smolenske, Petrozavodske ir kt. Rašė apie įvykius Lietuvoje, Baltijos šalyse, taip pat Lietuvos spaudos apžvalgą.
Tiražas 1990 m. – 25 000 egz., 1997 m. – 12 000 egz.
Ruakanos krioklys

Ruakanos krioklys (angl. Ruacana Falls) – krioklys Angoloje ir Namibijoje, Kunenės upės vagoje, šalia Ruakanos miesto. Aukštis 124 m, plotis potvynio metu iki 695 m. Vidutinis debitas 283 m³/s.
135 km upe žemyn yra Epupos krioklys.
Dobžinevo Košcelnė

Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1519 m. kaime įkurta Dobžinevo Košcelnės Mergelės Marijos Apsireiškimo parapija. 1905-1910 m. pastatyta Dobžinevo Košcelnės Mergelės Marijos Apsireiškimo bažnyčia. Nuo 1973 m. iki 2001 m. kaimas buvo Dobžinevo Košcelnės valsčiaus centras. XVIII a. įkurtos katalikų kapinės.
Arvadas

Istorija

Sala buvo apgyvendinta II tūkstantmetyje pr. m. e. finikiečių ir greičiausiai vadinta Ajnuku (𐤀𐤉𐤍𐤊). Čia bazavosi galingas finikiečių jūrų laivynas. Graikai salą vadino Aradu (sen. gr. Άραδος) arba Arfadu. Seleukidų laikais, valdant Antiochui I Soterui, sala pervadinta į Pierijos Antiochiją (Αντιόχεια της Πιερίας). Sala buvo įtvirtinta masyvia siena, sudaryta dirbtinė krantinė. Kryžiaus žygių metu, Arvadas (tada vadintas Ruado sala) tapo svarbiu kryžiuočių fortu. 1291 m. žlugus Jeruzalės karalystei, kryžiuočiai pasitraukė į Kiprą, tačiau 1300 m. prasidėjus mongolų antpuoliams Sirijoje, vėl užėmė salą. Popiežius Klementas V paskyrė salą tamplieriams: jie laikė 120 riterių, 500 lankininkų ir 400 sirų pagalbininkų garnizoną. Vėliau mameliukai atkovojo teritorijas iš mongolų, o 1302 m. apgulė Ruadą. Po ilgo priešinimosi kryžiuočiai pasidavė. Lankininkai ir sirai nužudyti, o riteriai išsiųsti į Kairo kalėjimą.
Ustukiai

Istorija

LTSR metais – kolūkio centrinė gyvenvietė.