google/wiki40b huggingface dataset:
Daniel Konarzewski

Biografija

D. Konaževskis gimė 1871 m. Peterburge, kur baigė karinius mokslus, išvyko savanoriu į Rusijos-Japonijos karą. Vėliau dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare (pėstininkų pulko vadas, pulkininkas vokiečių fronte, buvo kontūzytas). 1917 m. įstojo į I–jį Lenkų korpusą, dalyvavo kovose dėl Lenkijos nepriklausomybės.
1921 m. balandžio mėn. Vidurinėje Lietuvoje paskirtas generolo Želigovskio pavaduotoju, 1921 m. gruodžio 1 d. tapo Vidurinės Lietuvos kariuomenės vyriausiuoju vadu ir juo buvo iki Vilniaus krašto prijungimo prie Lenkijos 1922 m., po to paskirtas vadovauti karinei apygardai Gardine.
Dėl sveikatos problemų 1922 m. lapkričio 22 d. išėjo į atsargą, apsigyveno žmonai priklausančiame Punžionių dvare (dab. Švenčionių rajone). Generolo pastangomis buvo pastatyti nauji dviejų aukštų dvaro rūmai, ūkiniai pastatai, buvo sutvarkytas parkas, užveistas didelis sodas.
Netrukus sugrįžo į karinę tarnybą Lenkijos kariuomenėje, kur 1923 m. rugpjūčio 19 d. paskirtas 1–osios karinės apygardos vadu Varšuvoje. 1924 m. pakeltas į divizijos generolus. 1926 m. tapo gynybos ministro pirmuoju pavaduotoju, nuo 1931 m. – Lenkijos kariuomenės inspektorius Varšuvoje.
1935 m. generolas staiga mirė Varšuvoje nuo širdies smūgio. Iš pradžių laikinai jis buvo palaidotas Balingrado parapijos kapinėse, vėliau su visomis regalijomis perlaidotas baigtoje statyti Punžionių koplyčioje.
LDK-Maskvos karas (1512–1522)

Priešistorė

1508 m. spalio 8 d. buvo pasirašyta taikos sutartis, kuri užbaigė trečiąjį LDK karą prieš Maskvą. Pagal ją LDK pripažino Maskvos teritoriją, kiek buvo užimta Ivano III, o Maskvos Didžioji Kunigaikštystė atsisakė pretenzijų į kunigaikščių Glinskių žemes, kuriuos priėmė savo globon (M. Glinskiui su šalininkais leista išvykti į Maskvą). Abi pusės pasižadėjo neliesti viena kitos pripažintų žemių ir laisvai praleisti per savo teritoriją kitos valstybės pasiuntinius ir pirklius.

Paliaubos

1522 m. rugsėjo 14 d. sudaryta Paliaubų sutartis – nors ir laimėjusi 1514 m. Oršos mūšį, tačiau pagal paliaubų sąlygas atidavė Smolenską Maskvai, sutarties trukmė – 5 metai, ji buvo pratęsiama 1526 ir 1532 m. Po Vasilijaus III mirties 1533 m., Elena Glinskaitė pasiūlė Žygimantui Senajam sudaryti taikos sutartį, tačiau vietoj jo LDK 1534 m. vasario mėnesį pateikė ultimatumą grįžti prie 1508 m. sutartimi nustatytų sienų. Ultimatumas buvo atmestas ir rugjūčio mėnesį prasidėjo penktasis LDK-Maskvos karas (Starodubo karas).
Bankos sąsiauris

Bankos sąsiauris (indonez. Selat Bangka) – sąsiauris Malajų salyne, Indonezijoje. Skiria Sumatros salą vakaruose nuo Bankos salos rytuose. Jungia Pietų Kinijos ir Javos jūras. Ilgis 180 km, plotis 11-27 km. Įteka Musi upė. Pagrindiniai uostai – Mentokas, Toboalis.
1945 m. birželio 8 d. sąsiauryje nuskendo japonų sunkusis kreiseris Ašigara.
Grigaliaus kalendorius

Kalendoriaus priėmimas

Pirmą kartą pasiūlytas Neapolio daktaro Aloyzo Lilijaus, pradėtas naudoti nuo 1582 m. vasario 24 dienos popiežiaus Grigaliaus XIII nurodymu. Popiežiui kalendorių pasiūlė vokiečių astronomas Kristupas Klavijus. Reforma įvyko 1582 m. spalio 5 dieną. Ši diena buvo paskelbta spalio 15-ąja, kadangi buvo susikaupęs 10 dienų pavasario lygiadienio atsilikimas nuo tikrovės.
Ne visos šalys kalendorių pradėjo naudoti vienu metu. ATR, Ispanija ir Portugalija kalendorių priėmė iškart, gana greitai ir Prancūzija. Tačiau kadangi kalendorių paskelbė katalikų popiežius, protestantiškos šalys, tokios kaip Anglija, nepriėmė kalendoriaus iki pat XVIII a. (po 1752 m. rugsėjo 2 d. ėjo rugsėjo 14 d.). 1700 m. priėmė Vokietija, Nyderlandai, Danija. Rusijoje Grigaliaus kalendorius priimtas tik po 1917 m. Spalio revoliucijos. Dėl to spalio revoliucija pagal Grigaliaus kalendorių vyko lapkričio pradžioje. Kinija kalendorių priėmė taip pat po revoliucijos – 1911 m.
Zitiečių rūmai

Zitiečių rūmai – rūmai Kauno senamiestyje, Gimnazijos g. 7. Pastatų komplekse įsikūręs Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakultetas.

Istorija

XX a. Kaune įkurta labdaringa Zitiečių draugija. 1922 m. Kauno zitietės įsigijo sklypą prie Seimo (dab. Gimnazijos) gatvės. 1923 m. draugija įsteigė specialų fondą, turėjusį surinkti lėšų naujiems rūmams pastatyti. 1923 m. lapkričio mėn. patvirtintas architekto Felikso Vizbaro parengtas projektas.1924 m. sklypas išplėstas.
Keturių aukštų rūmai pastatyti 1925 m. Rūmuose per antrą ir trečią aukštus buvo įrengta salė, kambariai artistams, choro patalpa. Salė naudota susirinkimams, šokiams, teatro vaidinimams, kino filmų demonstravimui. Visi darbai kainavo 400 000 litų.
1940 m. Zitiečių draugijos turtas nacionalizuotas. 1950 m. rūmai priklausė Kauno miesto butų ūkio valdybai ir Pirčių-skalbyklų trestui. Teritorija aptverta plytų, betono ir lentų tvoromis. XX a. 7 dešimtmetyje rūmuose įkurtas Ekonomikos technikumas, veikęs čia iki 1990 m. Name prie gatvės iki 1998 m. veikė šarvojimo salės. 1991 m. gruodžio mėn. rūmų pastatai atiduoti Kauno arkivyskupijos kurijai, kuri juos 99-iems metams išnuomojo Vytauto Didžiojo universitetui.

Rūmai

Zitiečių rūmus 1923 m. suprojektavo architektas Feliksas Vizbaras. Vyrauja klasicizmo ir baroko motyvų stilizacija. Rūmų tūris asimetriškas. Vakarų pusės rizalite įrengtas vestibiulis, paradiniai laiptai, antro aukšto fojė, iš kurios patenkama į didžiąją salę. Rūmų pirmajame aukšte po sale įrengta valgykla. Pagrindinis įėjimas į rūmus iš vakarų pusės.

Restauracija

1998–2001 m. Zitiečių rūmai restauruoti. Rūmai ir buvusi skalbykla sujungti nauju intarpu, jame buvo įrengta amfiteatrinė auditorija. Naująją dalį projektavo architektė Rimantė Gudienė. Visus rūmų ir namo restauravimo darbus projektavo ir prižiūrėjo architektė Liuda Perevičienė.
2000 m. vasarą salės plano struktūra rekonstruota pagal F. Vizbaro brėžinius. Rūmuose atkurti salės sienų ir lubų lipdiniai. Restauruota Zitiečių rūmų pagrindinė salė tapo VDU Teologijos fakulteto Didžiąja aula. Zitiečių rūmų restauravimas vertinamas kaip vienas geriausių įgyvendintų paveldo tvarkymo darbų Kaune.
Aleliuja

Aleliuja (hebr.  הַלְלוּיָהּ) – hebrajiškas žodis, vartojamas krikščionybėje ir judaizme ir reiškiantis „garbink Jah./JHVH“. Žodis sudarytas iš dviejų žodžių הַלְּלוּ „Garbink“ bei יָהּ Jah./JHVH“. Katalikybėje lotyniškas Aleliuja kilo iš hebrajiško žodžio הַלְלוּיָהּ Haleliujah. Žodis Haleliujah randamas 24 kartus Senajame Testamente ir 4 kartus Naujajame Testamente.
Islandija Eurovizijoje

Istorija

Islandijos geriausias rezultatas konkurse – 2 vieta, kurią šalis pasiekė du kartus: 1999 metais, kai Selma atstovavo Islandijai su daina „All Out of Luck“, ir 2009 metais, kai Islandija dar kartą užėmė antrąją vietą, kuomet Jóhanna atliko baladę „Is it true?“.
Tuo tarpu Islandijos blogiausias rezultatas yra paskutinė vieta, kurią šalis pasiekė du kartus: 1989 m. pirmą kartą Islandija užėmė paskutinę vietą, kai Daníel Ágúst surinko nulį taškų su daina „Það sem enginn sér“ ir 2001 metais, kai Two Tricky konkurse surinko tik 3 taškus už jų dainą „Angel“.
Su pusfinalio įvedimo 2004 metais, Islandija automatiškai pateko į finalą dėl Birgitta Haukdal užimtos 8-osios vietos praėjusiais metais. 2008 m. Islandija pirmą kartą pasiekė finalą, kai Euroband atliko „This Is My Life“. Kadangi dviejų pusfinalių sistema buvo įvesta 2008 metais, Islandija yra viena iš septynių šalių (kartu su Azerbaidžanu, Danija, Graikija, Rumunija, Rusija ir Ukraina), kuri visada patenka į finalą.
Nepaisant skirtingų likimų, Islandija yra antra sėkmingiausia šalis, kuri niekada laimėjo konkurso (nusileidžia tik Maltai).
Bražuolės diversija

Bražuolės diversija – geležinkelio linijos Vilnius–Kaunas tilto per Bražuolės upę Baltamiškio ir Vievio tarpstotėje sprogdinimas 1994 m. lapkričio 6 d., apie 7 val. ryto.

Įvykio aplinkybės

Atsitiktinumo dėka aukų buvo išvengta, nes po sprogdinimo pažeistu tiltu turėjo vykti keleivinis traukinys Klaipėda–Vilnius. Likus maždaug 2 kilometrams iki tilto, iš priekio kitais bėgiais atvažiuojančio traukinio Sankt Peterburgas–Kaliningradas mašinistas per raciją savo kolegai pranešė matęs ant bėgių nelygumų. Traukinį pavyko laiku sustabdyti.

Susijusios bylos

Su Bražuolės tilto sprogdinimu susijusi Valstybės Saugumo Departamento darbuotojo ir Savanoriškos krašto apsaugos tarnybos (SKAT) savanorio Juro Abromavičiaus žmogžudystė 1997 m. Kaune. Manoma, kad jis galėjo būti nužudytas dėl domėjimosi Pakaunės savanorių maišto 1993 m. ir geležinkelio tilto per Bražuolės upelį sprogdinimo aplinkybėmis.
Žiniasklaida išsakė prokuratūros versijas nuo Rusijos specialiųjų tarnybų iki Lietuvos dešiniųjų. Tuometinis VSD vadovas Jurgis Jurgelis pareiškė spaudoje apie slaptą „Ąžuolo“ bendriją, Lietuvos generalinėje prokuratūroje svarstytas ir GRU vaidmuo, tačiau bylą tyręs prokuroras A. Marcinkevičius netrukus nušalintas nuo tyrimo. Byla neištirta iki šiol, nes jos likimo klausimas buvo iškeltas per teisingumo ministro Remigijaus Šimašiaus interpeliaciją Seime 2012 m.
APS Rodos

istorija

Klubas įkurtas 1968 m.  Klubo komanda žaidė Graikijos elito divizione.
Kupiškio miškų urėdija

Kupiškio miškų urėdija − valstybės įmonė administruojanti miškus, išsidėsčiusius šiaurės rytų Lietuvoje.
Kupiškio miškų urėdija įkurta 1920 m. sausio 1 d., tačiau, vykstant reformoms, panaikinta dar prieškario laikotarpiu ir vėl atkurta 1958 m. gegužės 1 d.
Urėdijos veiklos teritorijoje yra 30 100 ha miškų, iš jų 11 800 ha valstybinės reikšmės miškai. Kupiškio miškų urėdas − Dainius Stonkus.
Kiek daugiau nei pusę urėdijos teritorijoje esančių medynų ploto yra spygliuočiai: eglynai bei pušynai, beveik trečdalis − beržynai.
Kupiškio miškų urėdijos teritorijoje yra saugomi 5 aukštapelkių kompleksai. Tai Alojos, Iženo, Kepurinės, Notigalės ir Sakonių balos telmologiniai draustiniai. Saugomų teritorijų sąraše taip pat yra Lėvens kraštovaizdžio, Buožių geologinis, Prūsagalės geomorfologinis bei Vainiškio pedologinis draustiniai.
Urėdijos valstybinius miškus administruoja 5 girininkijos.
Violeta Tauragienė

Biografija

Nuo 1946 metų gyvena Vilniuje. 1950–1961 mokėsi Vilniaus S. Nėries II vidurinėje mokykloje, 1961 metais įstojo į Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, po metų persikėlė mokytis į Rygos universiteto Filologijos fakultetą, kurį baigė1966 metais. 1976–1979 metais mokėsi aspirantūroje Maskvos Literatūros institute. Disertacijos vadovas – akademikas Michailas Gasparovas. 1982 metais Vilniaus Universitete apgynė filologijos daktaro disertaciją iš poezijos vertimo teorijos.
1967–1976 metais dirbo stiliste „Kultūros barų“ redakcijoje ir redaktore Lietuvos Dailės muziejuje, 1984–1997 dėstė kalbas Vilniaus Gedimino technikos universitete. Nuo 1997 – laisvai samdoma vertėja. Nuo 1970 metų verčia prancūzų, anglų, amerikiečių rašytojus bei filosofus, nuo 2000 – dar ir italų. Nuo 1995 – Lietuvos rašytojų sąjungos narė, nuo 2004 – Lietuvos literatūros vertėjų sąjungos narė, nuo 2012 – Prancūzijos vertėjų sąjungos „Atlas“ narė.
Per pastaruosius 15 metų yra gavusi stažuočių ir kvietimų paviešėti bei padirbėti vertėjų koledžuose bei menininkų kūrybos namuose Airijoje, Anglijoje, Belgijoje, Graikijoje, Ispanijoje, Italijoje, JAV, Kanadoje, Prancūzijoje, Švedijoje, Šveicarijoje.
Takuma Sato

Ankstyvoji karjera

Sato, kaip neįprasta daugumai Japonijos lenktynininkų, mažai sportavo savo šalyje. Jis dalyvavo motociklų čempionate ir kelis kartus tapo šalies čempionu.
Savo karjerą Japonijoje jis pradėjo su kartingais 1996 m., būdamas 19 m. Vėliau buvo Suzuka trasos lenktynių mokyklos narys. 1998 m. jis debiutavo All-Japan Formulės 3 čempionate. Įpusėjus sezonui jis nutraukė kontraktą su komanda ir persikėlė į Europą. 1998 ir 1999 m. jis lenktyniavo Junior Formulės lenktynėse. Gale 1999 m. sezono jis persikėlė į Britanijos Formulės 3 lenktynes, kuriose lenktyniavo tris sezonus iki 2001 m. Paskutinį čempionatą jis laimėjo, o per dvejus metus laimėjo 16 lenktynių.

Jordan

2002 m. jis startavo Honda prižiūrimoje Formulės 1 Jordan ekipoje, tapdamas Giancarlo Fisichella komandos draugu. Japonas demonstravo puikų greitį, tačiau dėl nestabilumo, patirties trūkūmo ir dažnų avarijų buvo vadinamas avarijų meistru. Paskutinėse sezono lenktynėse Japonijoje jis pelnė savo pirmąjį tašką.

BAR

2003 m. sezone Sato persikėlė į kitą Honda prižiūrimą BAR ekipą. Šiais metais jis buvo komandos pilotu bandytoju, tačiau paskutinėse lenktynėse piloto vietoje pakeitė Jacques Villeneuve’ą ir finišavo šeštas.
2004 m. Sato jau buvo visavertis komandos pilotas, dažnai kovojantis dėl pirmų penkių vietų. Finišavęs JAV GP trečias, jis tapo antruoju japonų lektynininku (po Aguri Suzuki 1990 m.) pasiekusiu podiumą. Taip pat Sato pelnė antrąją Europos GP kvalifikacijos vietą, nusileidęs tik Michaeliui Schumacheriui. Nepaisant didelių ir dažnų techninių gedimų, Sato sezoną baigė aštuntoje vietoje, pelnęs 34 taškus. Jo ir Jensono Button'o pelnyti taškai leido BAR ekipai pelnyti antrąją vietą konstruktorių įskaitoje.
2005 m. sezone BAR bolidas buvo labai nepatikimas, o Sato sugebėjo pelnyti tik vieną tašką.

Super Aguri

2006 m. Honda perėmė BAR ekipą ir sukūrė savo komandą. Komandos pilotais buvo pasirinkti J. Button’as ir Rubens'as Barrichello, o Sato pasiūlyta užimti trečiojo piloto vietą. Tačiau japonas pasirinko būti pirmuoju naujai sukurtos japonų komandos Super Aguri pilotu. Ekipa naudojo Honda variklius ir ketverių metų senumo Arrows pakabą. 2006 m. sezoną ekipa nesurinkusi nei vieno taško liko paskutinė.
Sato liko komandoje ir 2007 m. sezone, o jo komandos draugu tapo japono pažįstamas iš Britanijos Formulės 3 lenktynių Anthony Davidsonas. Ispanijos GP Sato finišavo aštuntas ir uždirbo komandai pirmuosius Formulės 1 taškus.
Kanados GP japonas po labai gražaus pasirodymo finišavo šeštoje vietoje. Lenktynės įsiminė daug įvykių, o Sato jų metu sugebėjo aplenkti Ralfą Schumacherį ir du kartus pasaulio čempioną Fernando Alonso. Po šių lenktynių Takumo Sato vienoje britų televizijoje buvo išrinktas dienos pilotu.
Sezoną japonas baigė 17-tas su keturiais taškais – geriausiu rezultatu nuo 2004 m.
2008-ųjų m. sezono startas Super Aguri ekipoje buvo labai sunkus, ypač dėl finansinių problemų. Gegužės 6 d. ekipa oficialiai pasitraukė iš Formulės – 1, o Takuma Sato liko be piloto vietos.

Indycar

2010 m. vasario 18 d. perėjo į Indycar lenktynes ir pasirašė sutartį su "KV Racing" komanda.
Stasys Lozoraitis (1924)

Biografija

Gimė 1924 m. Berlyne, diplomato Stasio Lozoraičio, kuris tuo metu dirbo Lietuvos pasiuntinybėje, ir žymios visuomenės veikėjos bei pedagogės Vincentos Matulaitytės-Lozoraitienės šeimoje. Brolis Kazys Lozoraitis. 1935–1939 m. mokėsi Marijos Pečkauskaitės gimnazijoje Kaune. 1943 m. Romoje baigė vokiečių gimnaziją. 1944–1948 m. studijavo Romos universiteto Teisių fakultete.
1970 m. birželio 15 d. pradėjo eiti Lietuvos atstovo pareigas prie Šventojo Sosto, dirbo Lietuvos atstovybėje Vašingtone (1983 m.), nepaprastasis ir įgaliotasis Lietuvos ambasadorius JAV (1991 m. spalio 2 d. – 1993 m.).
1993 m. kandidatavo LR Prezidento rinkimuose, tačiau nesėkmingai – gavo 38,9 % balsų (tuo metu rinkimus laimėjo buvęs LKP CK pirmasis sekretorius Algirdas Brazauskas). Nelaimėjęs rinkimų S. Lozoraitis toliau dirbo Lietuvos ambasadoje JAV, vėliau pradėjo eiti Lietuvos Respublikos Nepaprastojo ir Įgaliotojo ambasadoriaus pareigas Italijoje.
S. Lozoraitis ne tik atstovavo, bet ir aktyviai dalyvavo Lietuvos valstybės atkūrimo bei įtvirtinimo pastangose. Apie tai liudija jo susirašinėjimai su Lietuvos Sąjūdžio ir atkurtos Lietuvos valstybės vadovybe, taip pat nurodymai – pro memoria – Lietuvos Diplomatinės tarnybos pareigūnams, diplomatiniai laiškai bei vieši pasisakymai tiek dar neatkūrus Nepriklausomybės, tiek ir siekiant jos įtvirtinimo.
Palaidotas JAV, Konektikuto valstijoje Putnamo miesto kapinėse. 1999 m. birželio 15 d. perlaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Mozart 100

Mozart 100 – viena iš Pasaulio bekelės ultramaratonų taurės trasų, vingiuojanti aplink Šafbergo kalną ir Volfgango ežerą, Austrijoje.
Bekelės bėgimo trasos ilgis siekia 100 km, o vertikalaus sukilimo suma – 4 km. Be šių varžybų vyksta ir kitos bėgikų lenktynės tuo pačiu metu šioje vietovėje, tačiau pastarasis renginys sulaukia daugiausiai susidomėjimo.
Molinis tūris

Medžiagos molinis tūris nusako medžiagos tūrio ir kiekio santykį. Paprasčiausia molinį tūrį skaičiuoti atominę ar molinę masę dalinant iš tankio. SI sistemoje molinis tūris skaičiuojamas kubiniais metrais moliui (m³mol⁻¹).
Idealioms dujoms standartinis molinis tūris – tai tūris, kurį užima vienas medžiagos molis dujinėje būsenoje, esant standartinei 273,15 K temperatūrai ir 1 atmosferos slėgiui. Šis dydis yra lygus 0,022414 m³mol⁻¹ arba 22,42 L/mol.
Vytautas Kancleris

Vytautas Kancleris (1925 m. rugpjūčio 15 d. Kaunas – 1997 m. birželio 26 d. Klaipėda) – Lietuvos teatro ir kino aktorius.

Biografija

Žmona Laima Kerniūtė, sūnus Žilvinas Andrius Kancleris, duktė Dalia Kanclerytė. Gimnaziją baigė Vilniuje, studijavo ekonomiką Vilniaus universitete. 1944–1945 m. „Vaidilos“, 1946–1951 m. ir nuo 1954 m. Klaipėdos dramos teatro (1945–1949 m. Klaipėdos muzikinės komedijos, 1949–1951 m. Klaipėdos muzikinis dramos teatras), 1951–1953 m. Lietuvos dramos teatro aktorius. 1952 m. baigė šio teatro vaidybos studiją. Sukūrė apie 140 įvairaus plano: herojinių, tragedinių, dramatinių, komedinių, charakterinių vaidmenų teatre ir 30 vaidmenų kino ir televizijos filmuose.
Miglė Klupšaitė

Biografija

Miglė Klupšaitė sportinių šokių pasaulyje atsirado 5-erių metų ir nuo tada intensyviai mokosi sportinių šokių subtilybių. Dar besimokydama 11-oje klasėje šokėja nusprendė persikelti iš Šiaulių į Vilnių ir visiškai susitelkti į šią veiklą. 2012 m. Šiaulių Didždvario gimnaziją nuotoliniu būdu su pagyrimu baigusi M. Klupšaitė mokslus toliau tęsė Klaipėdos universiteto menų fakulteto sportinių šokių katedroje, kur gilinosi į šokio krypties, sportinių šokių programos studijas, o 2016 m. įgijo šokio bakalauro kvalifikacinį laipsnį.
Nuo 2010 m. M. Klupšaitė yra Lietuvos sportinių šokių rinktinės narė, ne kartą turėjusi privilegiją atstovauti Lietuvai Europos ir pasaulio sportinių šokių čempionatuose bei 2017 m. Pasaulio žaidynėse. 2009–2014 m. M. Klupšaitė šoko su Luku Petkevičiumi. Nuo 2014 m. sportininkė šoka su Jokūbu Venckumi.
Ruskoje Ustjė

Gyventojai

Ruskoje Ustjė apgyvendinta rusų jau keletą amžių. Kadangi čia nepalankios sąlygos žemės ūkiui, jie išgyveno versdamiesi medžiokle ir žvejyba, kaip ir vietinės Sibiro tautos. Dėl savo izoliacijos rusoustiečiai išsaugojo senovines rusų folkloro tradicijas, senovinę kalbą, kuri buvo paveikta vietinės evenų kalbos. Šių gyventojų kilmė nėra tiksliai žinoma. Manoma, kad jie XVI a. čia galėję atsikraustyti iš Pomorės. Bendruomenė pirmą kartą minima 1739 m. keliautojo Dmitrijaus Laptevo, kuris žiemojo Ruskoje Ustjėje. XX a. pr. ją tyrinėjo tremtyje buvęs rusų socialistas Vladimiras Zenzinovas. Tarybiniais metais gyventojai iš padriko kaimo sukelti į vieną gyvenvietę, pagrindiniu jų verslu tapo poliarinių lapių kailių prekyba.
Fiodoras Bergas

Biografija

Kilęs iš nusigyvenusių Livonijos vokiečių dvarininkų. Įstojo į Dorpato universitetą, bet 1812 m. savanoriu išėjo į Rusijos armiją. Paskirtas junkeriu į Rygos korpuso Liepojos pėstininkų pulką, vėliau paskirtas į kvartirmeisterio dalinį. dalyvavo mūšiuose. Su pranešimu apie dalinio persikėlimą per Vyslos upę pasiųstas pas imperatorių Aleksandrą I, iš jo gavo poručiko laipsnį ir priimtas į imperatoriaus svitą. Dalyvavo 1813–1814 m. žygiuose, Leipcigo mūšyje, vykdė diplomatinius pavedimus. 1820 m. perėjo į diplomatinę tarnybą Rusijos pasiuntinybėse Miunchene, Romoje, Neapolyje, 1822 m. tikrasis valstybės patarėjas ir kamerheras. 1823-1825 m. vadovavo topografinėms žvalgybinėms ekspedicijos į Vidurinę Aziją, kurių metu buvo sudarytas Rusijos užkariautų žemių nuo Kaspijos jūros iki Aralo aprašas, padaryti vietovių žemėlapiai. Nuo 1826 m. šį darbą tęsė Konstantinopolyje. Kai ne be jo parengiamųjų darbų prasidėjo 1828-1829 m. Rusijos-Turkijos karas, grįžo į karinę tarnybą. Sužinojęs, kad prasidėjo 1831 m. sukilimas Lietuvoje ir Lenkijoje, dalyvavo baudžiamojoje ekspedicijoje. 1831-1843 m. Rusijos imperijos kariuomenės Lenkijos karalystėje štabo viršininkas. 1855-1861 m. Suomijos generalgubernatorius. 1856 m. grafas. 1863-1874 m. paskutinis Lenkijos karalystės vietininkas. Vadovavo 1863-1864 m. sukilimo malšinimui. Ypatingų represijų ėmėsi po 1863 m. rugsėjo 19 d. pasikėsinimo į jį – Zamoiskių rūmai, per kurių langą buvo mesta bomba, buvo nugriauti. Nebuvo pagailėta net Frederiko Šopeno fortepijono. Nuo 1866 m. generolas feldmaršalas, Valstybės tarybos narys.
Dominykas Mykolas Sluška

Biografija

Lietuvos bajorų Sluškų giminės atstovas, herbo „Ostoja“ savininkas. Lietuvos dvaro paiždininkio Boguslavo Jurgio Sluškos (apie 1620–1658) ir Anos Potockytės (m. 1695) antrasis sūnus. Vyresnysis brolis – Lietuvos lauko etmonas Juozapas Boguslavas Sluška (apie 1652–1701).
Jam priklausė Rečico, Suražo ir Borisovo seniūnijos. 1686 metais Dominykas Mykolas Sluška gavo Polocko vaivados pareigybę ir tapo ATR senatoriumi. Buvo tris kartu renkamas Lietuvos Tribunolo maršalka (1681, 1690, 1695 metais).
Kartu su savo vyresniu broliu, Lietuvos lauko etmonu Juozapu Boguslavu, Dominykas Mykolas Sluška pasisakė prieš Sapiegų viešpatavimą Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje. 1700 metų lapkritį Polocko vaivada Dominykas Mykolas Sluška buvo vienas iš Lietuvos bajorų įgulos vadų Valkininkų mūšyje su Sapiegomis.
1690 m. Vilniuje pradėjo rūmų, žinomų kaip Sluškų rūmai, statybą. Statyboms vadovavo italų architektai Mikelandželas Palonis ir Pjetras Pertis. Rūmų statyba tęsėsi 10 metų. 1705 ir 1709 metais rūmuose svečiavosi rusų caras Petras I.

Šeima

Buvo vedęs Konstanciją, Smolensko vaivados, kunigaikščio Grigaliaus Kazimiero Padberieskio (m. 1677) dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo keturis sūnus: Bogdaną, Eustachijų, Boguslavą ir Žygimantą.
Nevėžninkai

Istorija

1367 m. kovo 2 d. Livonijos ordino metraščiuose pirmąsyk paminėtas Nevėžninkų vardas (Nevesenike). 1594 m. surašytas Nevėžninkų inventorius apie kaimo apylinkes.
Dašarūpaka

„Dašarūpaka“ (skr. दशरूपक​ = Daśarūpaka) – sanskrito dramaturgijos veikalas, apie X a. sukurtas Dhanandžajos. Gausiai remiasi šio žanro klasika – Bharatos „Natjašastra“. Traktatą sudaro 4 skyriai, kuriuose analizuojamas dramos ir šokio santykis, siužeto struktūra, draminio veiksmo grandžių, herojų tipologija, estetinės emocijos problematika, aptariami dešimt dramos žanrų, kitos temos.
„Dašarūpakai“ yra sukurtas komentaras Avaloka. Dėl jo autoriaus nesutariama: vieni teigia, kad jį parašė pats Dhanandžaja, kiti – kad jo brolis Dhanika.
Želvos valsčius

Želvos valsčius buvo rytinėje Lietuvoje, tarp Ukmergės ir Molėtų. Centras – Želva.
Rimantas Dubosas

Biografija

1974 m. baigė Kauno 6 – ą vidurinę mokyklą, 1979 m. Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakultetą, inžinierius mechanikas, šilumos energetikas.
1979–1983 m. Kėdainių chemijos gamyklos šiluminės elektrinės meistras. 1983–1986 m. LLKJS darbuotojas, 1986–1989 m. Kėdainių miesto Vykdomojo komiteto pirmininkas. 1989–1994 m. Komunalinių paslaugų įmonės direktorius, 1994–1997 m. UAB „Skongailis“ direktorius. 1997–2000 m. Kėdainių rajono savivaldybės administratorius. Nuo 2000 m. UAB „Skongalis“, direktoriaus pavaduotojas, direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1995–2001 m. LSDP Kėdainių rajono skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys, nuo 2001 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos narys.
2000–2003 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys.
1998 m. Lietuvos komunalininkų ir atliekų perdirbėjų asociacijos prezidentas. krepšinio komandos Kėdainių „Senjorai“ žaidėjas.
Mūsų meisteris

Istorija

Leido Šiaulių statybos meisterių klubas. Spausdinti specialistų straipsniai statybos, ekonomikos, projektavimo, statybinių medžiagų technologijos klausimais. Spausdino akcidencinė spaustuvė „Rato“, nuo Nr. 5 – Vilties spaustuvė Šiauliuose. Išėjo 5 numeriai.
Redagavo B. Karpavičius.
Atpirkimo ožys

Atpirkimo ožys judaizme – gyvūnas, kuriam visa tauta Jom Kipuro šventės dieną simboliškai perleidžia savo kaltes. Po ritualo ožys išvaromas į dykumą ir atiduodamas (paaukojamas pražūčiai) dykumų dievui Azazeliui. Taip simboliškai žmonės apsivalo nuo nuodėmių, atkuria laiko ciklą.
Dabar atpirkimo ožys suprantamas kaip metafora – kažkoks vienas asmuo, ar asmenų grupė, kuriam ar kuriems priskiriamos visos bendruomenės nuodėmės, suverčiama kaltė dėl nesėkmių.