google/wiki40b huggingface dataset:
Ram Narayan

Biografija

Gimė Udaipuro mieste Radžastane. Nors tėvai buvo žemdirbiai, tačiau laisvalaikiu grodavo dilruba. Būdamas šešerių Narajanas pradėjo groti sarangi, mokėsi pas įvairius vietinius mokytojus. 1943 m. išvyko į Lahorą, kur „All India Radio“ studijoje bandė įsidarbinti dainininku, bet vėliau priimtas kaip sarangi atlikėjas. 1947 m. atsiskyrus Indijai ir Pakistanui Narajanas išvyko į Delį ir įsidarbino vietinėje „All India Radio“ studijoje. Ten jis įgijo galimybę groti su žymiais atlikėjais – Omkarnath Thakur, Bade Ghulam Ali Khan, Hirabai Badodekar ir Krishnarao Shankar Pandit. Tačiau jam tekdavo tik akompanuojančio vokalistams atlikėjo vaidmuo ir tuom nepatenkintas 1949 m. jis persikėlė į Bombėjų. Ten Narajanas 15 metų kūrė muziką filmams, dažnai dirbo su muzikos direktoriumi O. P. Nayyar. Jis prisidėjo kuriant muziką Indijoje žymiems filmams „Adalat“, „Gunga Jumna“, „Humdard“, „Kashmir Ki Kali“, „Mughal-e-Azam“ ir kt.
1952 m. Ramas Narajanas koncertavo Afganistane, 1954 m. Kinijoje. 1954 m. jis dalyvavo koncerte Bombėjuje, bet buvo nepriimtas publikos. 1956 m. jis bandė dalyvauti antrą kartą ir šiam kartui pavykus tapo nuolatiniu Indijos muzikos festivalių dalyviu. Po Ravio Šankaro sėkmingos karjeros Vakaruose, Narajanas taip pat įrašė kelis solinius albumus ir su broliu, tablos atlikėju Čaturu Lalu surengė turą po Europą ir JAV. Vėliau Narajanas dažnai koncertuodavo už Indijos ribų, sudarė sutartis su keletu Vakarų muzikos įrašų kompanijų. 2005 m. apdovanotas Indijos valstybiu ordinu Padma Vibhushan.
Narajanas gyvena Mumbajuje. Žmona mirė 2001 m., turi 4 vaikus – vyriausias sūnus Bridžas Narajanas profesionaliai groja sarodu, kiti vaikai groja tabla ir sarangi, neretai groja koncertuose su tėvu.

Stilius

Nors Narajano muzika apibūdinama kaip klasikinė indų muzika, tačiau jo pasirinkimas groti soliniu instrumentu, improvizacijos jį išskiria iš kitų klasikinių Indijos atlikėjų. Daugumą Narajano repertuaro sudaro klasikinės vokalinės indų melodijos, pritaikytos sarangi.
Penycae FC

Istorija

Klubas įkurtas 1982 m. Žaidė regioninėse pirmenybėse. Kelis sezonus buvo pakilęs į Cymru Alliance, žaidė antros pakopos čempionate, bet jame neįsitvirtino.
2013/2014 m. treneriu buvo Nicky Ward. Komanda iškrito į žemesnį divizioną.
2016 m. klubui vadovavo Ian Andrews.
Džocharas Dudajevas

Biografija

Gimė 1944 m. vasario 15 d. Jalchorojaus gyvenvietėje, dab. Ačchoj Martano rajone. Jis buvo septintas vaikas šeimoje. Po aštuonerių dienų kartu su visa šeima ir tūkstančiais ingušų bei čečėnų ištremtas į Pavlodaro sritį Kazachstane. 1944–1957 m. su šeima gyveno tremtyje Pavlodaro sr. ir Pietų Kazachijoje. 1957 m. su šeima grįžo į Grozną. Nuo 1966 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1968 m. įstojo į TSKP. 1987 m. gavo generolo majoro laipsnį. 1987–1990 m. Tartu dislokuotos bombonešių divizijos vadas, kartu ir Tartu įgulos viršininkas. 1990 m. perkeltas į Grozną, paties prašymu išleistas į atsargą.
Nuo 1991 m. spalio mėn. pirmasis laisvuose rinkimuose išrinktas Čečėnijos prezidentas, nuo 1992 m. ir vyriausybės vadovas. 1991 m. lapkričio 1 d. paskelbė Čečėnijos nepriklausomybę, nuosekliai nesileido į jokias derybas dėl Čečėnijos priklausymo Rusijos Federacijai. 1992 m. ir 1993 m. lankėsi Lietuvoje. 1994 m. į Čečėniją įsiveržus Rusijos kariuomenei sėkmingai vadovavo čečėnų pasipriešinimo kovai.
Žuvo per pasikėsinimą, surengtą Rusijos slaptųjų tarnybų.
Puerto Riko geografija

Fizinė geografija

Puerto Riko salynas išsidėstęs tarp Karibų jūros ir šiaurės Atlanto vandenyno, į rytus nuo Dominikos Respublikos ir į vakarus nuo Virdžinijos salų. Būdamas šiaurės rytų Karibų jūroje, buvo raktas į ispanų imperiją nuo ankstyvojo Naujojo Pasaulio tyrinėjimo, užkariavimo ir kolonizacijos.
Topografiškai pagrindinė sala yra padalinta į tris pagrindinius regionus: kalnuotas regionas, į kurį įeina Cordillera Central, Sierra de Luquillo Mountains, Sierra de Cayey ir Sierra Bermeja kalnų masyvai, pakrančių lygumos ir šiaurės karstiniai regionai. Cordillera Central nusidriekia per visą salą, padalindama ją į šiaurinį ir pietinį regionus.
Culebra salynas, esantis į rytus nuo Puerto Riko, į šiaurę nuo Vieques ir į vakarus nuo Virdžinijos salų, susideda iš pagrindinės Culebra salos ir 28 negyvenamų salelių. Daugiausiai kalnuota Culebra sala turi žymius paplūdimius.

Klimatas

Būdama tropikuose, vidutinė 26 °C temperatūra Puerto Riko saloje išsilaiko visus metus. Sezonai staigiai nesikeičia. Pietuose temperatūra paprastai keliais laipsniais aukštesnė negu šiaurinėje dalyje. Centrinėje kalnuotoje salos dalyje temperatūra visada žemesnė negu likusiusiose salos dalyse. Sausasis sezonas tęsiasi nuo lapkričio iki gegužės, drėgnasis sezonas sutampa su Atlanto uraganų sezonu nuo birželio iki lapkričio.

Upės ir ežerai

Puerto Rikas turi 17 ežerų (nė vienas iš jų nėra natūralus) ir daugiau kaip 50 upių. Dauguma šių upių gimsta Puerto Riko Centriniuose Kordiljeruose. Upės šiaurinėje salos dalyje yra ilgesnės ir vandeningesnės negu pietinėje. Pietinė dalis yra sausesnė ir karštesnė negu šiaurinė.

Flora ir fauna

1998 metais buvo atrastos 239 augalų, 16 paukščių ir 39 varliagyvių/roplių endeminės Puerto Riko salyno rūšys. Dauguma iš jų (234, 12 ir 33 atitinkamai) randamos pagrindinėje saloje. Labiausiai žinomos endeminės rūšys yra Puerto Riko pasididžiavimo simbolis Coquí – mažos varlės, lengvai atpažįstamos pagal garsą, iš kurio kilo jų vardas. Nacionaliniame Karibų miške, kuris yra tropinis ir subtropinis drėgnasis plačialapis atogrąžų miškas, gyvena dauguma (13 iš 16) coquí rūšių. Miškas taip pat yra namai daugiau nei 240 augalų rūšių, 26 iš kurių endeminės ir 50 paukščių rūšių, iš kurių viena įtraukta į pirmąjį nykstančių rūšių sąrašo dešimtuką pasaulyje.
Nuodėmių miestas

Nuodėmių miestas (Sin City) – bendras Frenko Milerio Film noir stiliaus komiksų serijos pavadinimas. Iki šiol išleista trylika „Nuodėmių miesto” dalių bei kelios kitos istorijos. Veiksmas vyksta Įlankos mieste (Basin city), kuriame pinasi istorijos ir dalyvauja tie patys veikėjai.
2005 metais buvo išleista „Nuodėmių miesto” ekranizacija, kurią režisavo Robertas Rodrigezas ir Frenkas Mileris. Rodrigezas paskelbė norįs pradėti filmuoti du tęsinius 2008 metams.
Palinka

Palinka (veng. pálinka, rumun. pălincă, slovak. palenka) – tradicinis 60-80 % stiprumo brendis, gaminamas Vengrijoje ir Transilvanijoje. Pavadinimas kilęs iš slovakiško žodžio páliť 'distiliuoti'.
Palinka gaminama dukart distiliuojant iš slyvų, obuolių, kriaušių, abrikosų, vyšnių. Silpnesnis (~40 %) variantas Rumunijoje vadinamas ţuică. Stipriausia palinka Vengrijoje vadinama kerítésszaggató 'tvoralaužė', kas reikštų, kad išgėręs griuvinėdamas turi ramstytis į tvoras.
Palinkos pagal regioną, žaliavas ir gamybą labai primena rakijas.
2004 m. Vengrija ir keturios Austrijos žemės iš Europos Sąjungos gavo išskirtinę teisę naudoti prekinį ženklą pálinka alkoholiniams gėrimams iš vaisių. Palinkos gamybą visada griežtai prižiūrėjo valstybė, palinką leidžiama gaminti tik licenziją turinčioms įmonėms. Nelegalus palinkos varymas iki šiol gana paplitęs, tokia palinka tiek nelegaliai pardavinėjama, tiek geriama gamintojo namuose. Kaip ir daugelis stipriųjų prastai pagamintų gėrimų palinka gali turėti metanolio, kuris gali sukelti aklumą ar mirtį.
Įvedus europinį reguliavimą Vengrijoje kilo tam tikra sumaištis. Europinis standartas, apibrėždamas palinkas, neapėmė tradicinių palinkų su medumi, kurias vidinėje rinkoje imta vadinti parlatais (párlat). Vengrijoje yra laikoma, kad tikra pálinka turi būti stipresnė kaip 37 % ir turi būti pagaminta iš Karpatų regionui būdingų vaisių bei žolelių.
Palinka tradiciškai buvo svarbi kaimo žmonių mitybos dalis. Sunkiai fiziškai dirbantys ir daugiausia duona, lašiniais, riebia mėsa ir svogūnais mintantys žmonės manė, kad stikliukas stiprios palinkos padeda geriau virškinti. Dažnas reiškinys buvo girtuokliavimas. Šiais laikais palinką gamina ir toliau, tačiau girtuokliai perėjo prie pigiausių vynų.
Tarptautiniai jaunimo apdovanojimai

Tarptautiniai jaunimo apdovanojimai - pasaulinė programa, skirta jauniems žmonėms nuo 14 iki 25 metų, suteikianti jiems gyvenimui reikalingų įgūdžių padedančių keisti pasaulį, bendruomenę, save. Programos esmė – jauni žmonės išskielia tobulėjimo tikslus ir padedami mentorių įveikia asmeninius iššūkius. Taip programos dalyviai tampa atsakingais, aktyviais piliečiais, prisidedančiais prie visuomenės gerovės. Tai savanoriška veikla, nepripažįstanti jokios konkurencijos, skatinanti savęs pažinimą ir tobulėjimą.
Lietuvoje programa pristatyta Didžiosios Britanijos ambasados iniciatyva dar 1990 metais. Programos pilotiniai projektai pradėti 2000-aisiais metais. 2006 metais Jungtinės Karalystės karalienės Elžbietos II-osios vizito Lietuvoje metu programa buvo oficialiai pradėta. Ta proga Edinburgo hercogas princas Filipas Vilniaus botanikos sode pasodino medelį.
2013 m. programos pavadinimas visose pasaulio šalyse buvo suvienodintas. Pavadinimas Lietuvoje iš "Tarptautinių jaunimo apdovanojimų" pakeistas į "The Duke of Edinburgh's International Award Lietuva". 2014 metais Lietuvai išpildžius tarptautinius reikalavimus, buvo pasirašyta tarptautinė programos licencija, suteikianti teisę koordinuoti programą nacionaliniam koordinatoriui. Nacionaliniu koordinatoriumi tapo Lietuvos vaikų ir jaunimo centras.
Zita Abromaitytė

Zita Abromaitytė (g. 1942 m. kovo 8 d. Kaune) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

Biografija

1957–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Albinas Čeičys ir Vladas Balsys). 1970 m. neakivaizdiniu būdu baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją (doc. Jono Motiekaičio choro dirigavimo klasė).
Dirbo Kauno 48-ajame vaikų darželyje muzikos vadove, 1962–1964 m. – Šakių vaikų muzikos mokyklos mokytoja. 1968–1975 m. – Kauno radijo gamyklos mišriojo choro „Banga“ chormeisterė, o 1975–1982 m. – meno vadovė ir dirigentė.
Jai vadovaujant suburta 60–70 dainininkų, išmokusių nemaža įvairių kūrinių ir aktyviai koncertavusių savo mieste ir kitur. Choras prizinių vietų pelnė Kauno miesto ir respublikiniuose konkursuose, dalyvavo dainų šventėse, kituose kultūros renginiuose.
1977 m. gegužės 6 d. Kauno filharmonijoje „Banga“ koncertu pažymėjo savo gyvavimo 20-metį. 1979 m. balandžio mėn. Stasio Šimkaus konkurse Klaipėdoje choras užėmė pirmąją vietą, prizininkų gretose buvo ir 1980 m. respublikinės dainų šventės konkurse.
Keletą metų Z. Abromaitytė kartu vadovavo „Kauno audinių“ mišriajam chorui, kurį parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1982–1992 m. – Kauno tautinių šokių ansamblio „Žilvitis“ vokalinės grupės vadovė. 1975–1992 m. dirigavo Kauno miesto dainų šventėse.
Žydai

Žydų istorija

Genetiniai Y chromosomos tyrimai rodo žydų tautą kilus iš labai mažos pradinės žmonių grupės, greičiausiai gyvenusios Viduriniuosiuose Rytuose.
Žydų protėviai siejami su Egipte minimomis semitų gentimis šasu ir habiru, kurios Nilo slėnyje gyveno II tūkst. pr. m. e. Su jais susijęs ir seniausias žydų savivardis hebrajai. Save jie dar vadino izraelitais. Anot legendinės istorijos, apie XII a. pr. m. e. vedami Mozės, jie pabėgo iš Egipto nelaisvės ir užkariavo Pažadėtąją žemę - Palestiną. Čia žydai sukūrė galingiausią savo istorijoje valstybę - Izraelį. Vėliau nuo jo atskilo Judėja. VII a. pr. m. e.-VI a. pr. m. e. šias karalystes nusiaubė Asirija, vėliau Babilonija, dar vėliau valdė Achemenidų imperija, Seleukidų imperija, o galiausiai Romos imperija. Po to, kai žydų gyvenama teritorija buvo užkariauta kaimyninių valstybių bei su tuo susijusių trėmimų nuo VIII a. pr. m. e. atsirado žydų diaspora.
Pralaimėjimai žydų–romėnų karuose I a. svariai prisidėjo prie žydų diasporos dydžio ir geografijos išsiplėtimo, nes didelė dalis Izraelio žydų buvo ištremti ir parduoti į vergiją po visą imperiją. Nuo tada žydai gyveno įvairiose pasaulio šalyse, daugiausia Europoje ir Artimuosiuose Rytuose, kur kai kuriais laikotarpiais buvo diskriminuojami, patyrė priespaudą, skurdą ar net genocidą, tačiau kitais laikotarpiais įvairiose šalyse žydų kultūrinis ir ekonominis gyvenimas klestėjo (pvz., Ispanijoje, Portugalijoje, Lenkijoje ir JAV).

Žydų kultūra

Žydų kultūra sudėtinga, bet ir labai vientisa. Svarbiausia vieta tenka religijai, tautiškumui ir istoriškumui.
Vilniuje gyveno vienas iš žymiausių žydų religinių veikėjų Gaonas, taip pat pasaulinio garso smuikininkas Jaša Cheifecas. Literatūrinio herojaus daktaro Aiskaudos prototipui – žinomam ir populiariam Vilniaus gydytojui Šabadui  – Vilniaus senamiestyje pastatytas paminklas.
Smilkinkaulis

Žvyninė dalis

Smilkinkaulio žvynas sudaro žvyninę smilkinkaulio dalį (pars squamosa). Šią dalį iš viršaus riboja momeninis kraštas (margo parietalis), pereinantis į užpakalinėje dalyje esančią momeninę įlanką, iš priekio žvyną riboja pleištakaulinis kraštas. Žvyninę dalį nuo uolinės dalies skiria uolinis žvyno plyšys (fissura petrosquamosa), o nuo būgninės dalies - būgninis žvyno plyšys (fissura tympanosquamosa). Žvyno vidinis paviršius vadinamas smegeniniu (facies cerebralis), o išorinis - smilkininiu (facies temporalis). Su skruostikauliu jungiasi plona skruostinė atauga (processus zygomaticus), o jos pamate esantis sąnarinis gumburėlis riboja apatinio žandikaulio duobę (fossa mandibularis), į kurią įsistato jo krumplys. Smegeninis žvyno paviršius yra nelygus dėl jame esančių arterijų vagų.

Uolinė dalis

Smilkinkaulio uolinei daliai priklauso į vidinę kaukolės dalį atsikišusi piramidė. Uolinės dalies pamatas yra atskirtas nuo būgninės dalies uoliniu būgnelio plyšiu (fissura petrotympanica). Piramidėje yra daug įvairių angų ir kanalų. Iš jų ryškiausiai matoma vidinė klausomoji anga (porus acusticus internus) ir miego arterijos kanalas (canalis caroticus).

Būgninė dalis

Vidinę būgninę dalį iš išorės dengia ausies būgnelis. Ši sudėtinga smilkinkaulio dalis yra smilkinkaulio gilumoje joje yra daug kanalų ir vagų skirtingiems nervams bei kraujagyslėms.

Speninė dalis

Speninę smilkinkaulio dalį sudaro speninė atauga (processus mastoideus). Šios ataugos išorėje galime matyt speninę įlanką (incisura mastoidea), o šalia jos - pakauškinės arterijos vagą (sulcus arteriae occipitalis). Vidiniame ataugos paviršiuje aiškiai matoma riestinė ančio vagos (sulcus sinus sigmoidei) dalį, kurios kitas dalis sudaro momenkaulyje ir pakauškaulyje esančios bendravardės vagos. Speninės dalies viduje yra daugybė mažų ertmių, vadinamų speninėmis akutėmis (cellulae mastoideae).
Caffè con panna

Espresso con panna (it. 'espresas su grietinėle') – vienguba ar dviguba espreso porcija su plakta grietinėle viršuje.
JAV toks gėrimas gali būti vadinamas café Vienne, o D. Britanijoje – café Viennois.
Espresso con panna sinonimiškai dar vadinamas Franziskaner.
Vienoje pavadinimas Wiener Melange reiškia kitokį kavos variantą – su putiniu pienu, o ne plakta grietinėle. Užsakius Wiener Melange net ir pačioje Vienoje dažnai patiekiamas espresso con panna.
Prancūzijoje pavadinimu café Viennois vadina tiek espresso con panna, tiek Wiener Melange. Australijoje panašus gėrimas gali būti vadinamas Café Vienna, nors espresso con panna tradiciškai patiekiamas espreso puodeliuose, o Café Vienna – latte dydžio puodeliuose.
Istoriškai espresso con panna pateikiama demitasse stiliaus puodeliuose. Tai galbūt labiau senamadiškas gėrimas negu latte ar cappuccino, nors tebėra labai populiarus.
Chrno Crusade

Siužetas

Veiksmas vyksta pokario metais, kai po karo sukyla blogosios jėgos.

Terminologija

Filme vartojama daug terminų su specifinėmis reikšmėmis. Apšviestasis arba apaštalas (Apostle) – žmogus, turintis nepaprastą ryšį su Astraline Linija ir mokantis naudoti astralinę jėgą. Filme yra 7 Apšviestieji, visi – iš skirtingų pasaulio vietų. Apšviestieji turi galią skristi sparnais, kai yra būtinybė, taip pat – antgamtinių jėgų, kurie yra ir palaima, ir prakeikimas. Nors patys Apšviestieji turi nuostabių galių, jiems gyvenime labai nesiseka (Azumarija ir Jošis anksti neteko tėvų).
Astralinė Linija – dvasiškos energijos telkinys, žmogaus akimi nematomas. Tai gyvybės versmė.
Galnė

Istorija

Iki 1954 m. – Galnės apylinkės centras.
Juozapavo šv. Kryžiaus Išaukštinimo sentikių cerkvė

Istorija

XIX a., dvarininko Čepinskio laikais, buvo įkurtas Juozapavo dvaras. Čia buvo pastatyti trijų aukštų dvaro rūmai, keletas ūkinių pastatų, taip pat nedidelė cerkvė. Supančiame parke dvaro klestėjimo laikais telkšojo keli tvenkiniai. Šiuo metu iš visų buvusių statinių išlikusi tik cerkvė. Rūmai sugriauti 1946 m. 1986 m. parkui suteiktas vietinės reikšmės gamtos paminklo statusas. Pastaraisiais metais parkas labai apleistas.
Gegužės 27

Vardadieniai

Augustinas – Genadijus – Virgaudas – Žymantė – Brunonas – Leonora
UMF Grindavík

Istorija

Klubo ištakos siekia 1932 m. aukštais pasiekimais negali pasigirti. Vieną kartą žaidė Islandijos futbolo taurės finale, bet nepavyko iškovoti trofėjaus.
Buvo iškritę į antros pakopos pirmenybes.
2017 m. vėl žaidė elito divizione. Grįžo į Úrvalsdeild ir iškovojo 5 vietą. Andri Rúnar Bjarnason tapo rezultatyviausiu lygos žaidėju ir buvo pripažintas geriausiu sezono žaidėju.
Spalio 4

Vardadieniai

Eivė – Eivydas – Eivydė – Mąstautas – Pranas – Pranciškus – Edvinas – Auksuolė
Pranciškus Lanckoronskis

Biografija

Lenkijos magnatų Lanckoronskių giminės atstovas, herbo „Zadora“ savininkas. Karaliaus rūmininko ir pulkininko Pakoslavo Kazimiero Lanckoronskio (m. 1702) ir Anos Dembinskos (m. 1681) vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – karaliaus rūmininkas Samuilas Kazimieras (m. 1689).
1673 metais vadovaudamas kazokų vėliavai dalyvavo Turkijos armijos sutriuškinime Chotyno mūšyje. 1674 metais Pranciškus Lanckoronskis pasirašė Jono Sobieskio išrinkimą (elekciją) į Lenkijos karaliaus sostą.
1683 metais pėstininko pulko papulkininkio laipsnyje dalyvavo Vienos it Parkanų mūšiuuose. 1683 m. vasario 10 d. jis buvo sunkiais sužeistas į koją, kurią teko amputuoti. Nežiūrint į kojos netektį, 1685 m. vasario 1 d. Pranciškus Lanckoronskis vadovavo Kurliandijos hercogo Frydricho Kazimiero Ketlerio pulkui.
Už savo karinius nuopelnus Pranciškus Lanckoronskis gavo valdyti Budzišovo (1679) ir Stpnicos (1683) seniūnijas. 1696 metais tapo konfederaciniu teisėju Krokuvos vaivadijoje, o 1698 metais Krokuvos bajorija jį išrinko pakamariu (kamergeriu).  
Jo šarvuota vėliava dalyvavo Klišovo mūšyje 1702 metais raitelių pulko sudėtyje vadovaujamo Karūnos didžiojo etmono Jeronimo Augusto Liubomirskio. Už karinius nuopelnus Lenkijos seimas išskyrė jam premiją 50 000 Lenkijos auksinų dydžio. 1699 ir 1703 metais buvo du kartus paskirtas seimo komisaru derybose su Brandenburgu dėl Elblongo likimo.  
1704 metais Pranciškus Lanckoronskis tapo Sandomiro konfederacijos nariu, sudaryto Augusto Stipriojo šalininkų ir Švedijos priešininkų. Kaip Augusto Stipriojo atstovas, komisaras, dalyvavo 1705 metais derybose su Švedija. 1706 metais palaikė Stanislovo Leščinskio kandidatūrą, kuris jam suteikė Krokuvos vaivados pareigybė. 1709 metais po Stanislovo Leščinskio pralaimėjimo ir išvijimo iš šalies Pranciškus Lanckoronskis atsisakė nuo pareigybės ir grįžo į Krokuvos pakamario pareigas.  
Pranciškus Lanckoronskis buvo turtingu magnatu-žemvaldžiu. Išskyrus Stopnicos ir Skalsko seniūnijų, jam priklausė Bochnia ir Velička, taip pat pajamos iš druskos kasyklų. Iš tėvo jis paveldėjo Vodzislavo raktą. 
1716 metų balandį, prieš mirtį, sunkiai sergantis Pranciškus Lanckoronskis savo laiške Karūnos didžiojo etmono prašė tapti jo sūnų globėju.
Zigmas Dailidka

Zigmas Dailidka (1920 m. liepos 16 d. Lapočiškės, Lydos apskritis – 1978 m. rugpjūčio 12 d. Čikaga) – teisininkas, Lietuvos ir JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija

1949 m. baigė Pabaltijo universitetą (Vokietija), 1948 m. universiteto lietuvių studentų valdybos pirmininkas. 1950 m. persikėlė į JAV. 1961–1964 m. JAV lietuvių bendruomenės centro valdybos iždininkas, 1964–1967 m. centro valdybos Kultūros fondo pirmininkas. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos veikėjas, CK narys, generalinis sekretorius. Bendradarbiavo JAV lietuvių spaudoje.
Rinkimų apygarda (Lietuva)

Rinkimų apygarda – teritorinis vienetas, kurio gyventojai renka atstovą (atstovus) į valdžios institucijas ir kuriame skaičiuojami rinkėjų balsai ir suteikiami mandatai. 
LR Seimo rinkimams organizuoti ir vykdyti LR teritorija dalijama į 71 vienmandatę rinkimų apygardą, atsižvelgiant į gyventojų skaičių ir administracinį teritorinį padalijimą. Rinkimų apygarda sudaroma iš bendrą ribą turinčių rinkimų apylinkių. Rinkėjų skaičius apygardoje turi būti nuo 0,8 iki 1,2 vidutinio rinkėjų visose vienmandatėse rinkimų apygardose skaičiaus.
Taip pat sudaroma viena daugiamandatė rinkimų apygarda, kurioje balsuoja visi turintys rinkimų teisę LR piliečiai. Šioje apygardoje pagal proporcinę rinkimų sistemą renkama 70 Seimo narių.
Atsižvelgiant į patogumą rinkėjams, miestų, rajonų teritorijos mero teikimu dalijamos į rinkimų apylinkes, kurių kiekvienos teritorijoje turi gyventi ne daugiau kaip 5000 rinkėjų.
2019 m. spalio 8 d. Vyriausioji rinkimų komisija nutarė įkurti Pasaulio lietuvių vienmandatę rinkimų apygardą, kurioje bus išrenkamas Pasaulio lietuvių atstovas Seime. Šiuo sprendimu Lietuvoje iš 71 vienmandatės apygardos liks 70.

Daugiamandatė rinkimų apygarda

Daugiamandatė rinkimų apygarda – visa Lietuvos teritorija (ši apygarda „užkloja“ visas vienmandates apygardas), joje balsuoja visi turintys rinkimų teisę Lietuvos Respublikos piliečiai. Šioje apygardoje pagal proporcinę rinkimų sistemą išrenka 70 Seimo narių.
Belja Unionas

Istorija

Miestą 1829 m. įkūrė Fructuoso Rivera.
Geofizika

Geofizika (iš graikų γη (ge) „Žemė“ ir φύσις (physis) „gamta“) – mokslų, tiriančių žemės fizines savybes ir fizinius procesus, vykstančius žemės plutoje, hidrosferoje ir atmosferoje, kompleksas. Siejasi su fizine geografija, fizika, geologija, geochemija, geodezija ir naudojasi jų metodais.
Šiubaičiai

Aplinkinės gyvenvietės

Zapalskiai – 2,5 km
Liutkūnai – 5 km
EIMUČIAI – 4,5 km
KAIRIAI – 3 km 
 ŠIAULIAI – 9 km
NORUŠAIČIAI – 2,5 km
Gudeliai – 4 km
ŽADŽIŪNAI – 1,2 km
Liniuotė

Liniuotė - paprasčiausias ilgio matavimo prietaisas. Ji naudojama 50 mm ar didesniam ilgiui matuoti. Mažiausia jos padala paprastai būna 1 mm, taigi ilgį galima įvertinti 0,5 mm tikslumu.
Liniuotės paprastai gaminamos iš plastiko ar medžio, rečiau metalo.
Tarptautinis valiutos fondas

Kritika

Posocialistinėms šalims Tarptautinis valiutos fondas rekomendavo greitą, investiciniais čekiais pagrįstą privatizaciją, „šoko terapiją“ bei griežtą monetarinę politiką. Kuomet užsibaigus pereinamiesiems procesams buvo atlikta ekonominių pokyčių analizė, jos rezultatai (įvertinti tiek pagal BVP pokyčius, tiek ir pagal bendrą skurdo lygį) pasirodė prastesni už pačias pesimistiškiausias tokio privatizavimo kelio prognozes. Sėkmingesnė skirtingą strategiją pasirinkusių šalių privatizacija rodo, jog egzistavo ir kiti, alternatyvūs kapitalistinės visuomenės sukūrimo keliai (Stiglitz, 21 psl.).

TVF ir Lietuva

Šalis, siekianti narystės TVF, turėjo atitikti šiuos kriterijus: būti teritoriškai pripažinta kaip nepriklausoma valstybė; galėti prisiimti teisinius ir finansinius įsipareigojimus, susijusius su naryste TVF; teisiškai pritarti pagrindiniams narystę TVF reglamentuojantiems dokumentams. Lietuva į TVF fondą įstojo 1992 metais, priėmusi TVF Chartijos nuostatus. TVF techninės pagalbos poreikius pradėjo vertinti Lietuvai dar tik rengiantis tapti TVF nare. Galima skirti tris techninės pagalbos teikimo būdus: TVF ekspertų misijos; reziduojantys patarėjai iš TVF; TVF mokymo programos Lietuvos specialistams.
Juozas Kisielius

Biografija

Baigė Joniškio vidurinę mokyklą. 1967–1972 m. studijavo LSSR konservatorijoje. Kartu su J. Kisieliumi mokėsi aktoriai Eglė Gabrėnaitė, Algis Matulionis, Romualdas Ramanauskas, Ramutis Rimeikis, Petras Venslovas ir kt., kurso vadovė Irena Vaišytė.
Vaidino Lietuvos valstybiniame akademiniame dramos teatre, kino ir televizijos filmuose. Ekrane debiutavo romantiniu vandens ieškotojo Vilimo vaidmeniu televizijos filme „Žvangutis“ (1974 m.). Didžiausio populiarumo susilaukė sukūręs neturtingo žvejo Artūro Bangos vaidmenį televizijos filme „Ilga kelionė per kopas“.  Palaidotas Antakalnio kapinėse.