google/wiki40b huggingface dataset:
Kairių sąvartynas

Kairių sąvartynas – sąvartynas Kairiuose, Šiaulių rajone, naudotas 1965–2007 m.

Istorija

Eksploatavimo metu sąvartyne kauptos Šiaulių miesto ir dalies Šiaulių rajono atliekos. Iki sąvartyno uždarymo jame sukaupta apie 1,3-1,6 mln. t atliekų (tikslus skaičius nežinomas, nes atliekų apskaita pradėta vesti tik 1999 m.). Sąvartyno uždarymas pradėtas 2006 m. pagal Europos Sąjungos ir Lietuvos Respublikos lėšomis finansuojamą projektą „Šiaulių regiono atliekų tvarkymo sistemos sukūrimas“, kurio metu turėjo būti uždaryti visi senieji komunalinių atliekų sąvartynai Šiaulių apskrityje. Uždarius sąvartyną, jo funkcijas perėmė 2007 m. vasario 23 d. baigtas statyti ir tų pačių metų balandžio 2 d. atidarytas naujas Aukštrakių sąvartynas.

Uždarymas

Uždarius sąvartyną jo kaupas buvo uždengtas gruntu, užsėtas žole. Įrengta filtrato surinkimo sistema su siurblinėmis. Sąvartynas pritaikytas biodujų išgavimui: investavus 9 mln. litų pradėta biodujų gamyba, patenkinanti 70 % Kairių gyventojų poreikių, nors pagal pradinę prognozę išgaunamų biodujų kiekis turėjo būti keliskart didesnis.
Dinkelsbiulis

Istorija

Imperatoriaus Henriko V įsakymu įtvirtintas miestas. 1305 m. gavo tokias pačias savivaldos teises kaip ir Ulmas, o 1351 m. įgavo laisvojo imperijos miesto statusą.
Reformacijos laikais Dinkelsbiulis, kartu su tokiais miestais kaip Ravensburgas, Augsburgas ir Biberachas prie Riso, garsėjo mišria katalikų ir protestantų valdžios sistema. Valdžioje abiejų religinių visuomenių atstovų buvo po lygiai. Tokia padėtis buvo panaikinta 1802 m., kai šie miestai buvo aneksuoti Bavarijos karalystės.
Apie 1534 m. dauguma Dinkelsbiulio gyventojų buvo protestantai.
Stebėtinai Antrojo pasaulinio karo metu miestas beveik nenukentėjo.
Ieva Narkutė

Biografija

Augo Šiauliuose. Tėvai – muzikai. Studijavo psichologiją. Išgarsėjo sukūrusi dainą „Raudoni vakarai“.
2015 m. ištekėjo už kariškio Mindaugo Šeduikio Vilniaus Išganytojo bažnyčioje. Po tuoktuvių pasirinko dvigubą pavardę – tapo Ieva Narkute-Šeduikiene.
Soldas

Soldas (paprastai sutrumpinamas kaip s) – svorio (masės) mato vienetas įvairiose matų sistemose, naudotas pirmiausia brangiųjų metalų matuoti ir naudotas kaip piniginis vienetas Vakarų ir Vidurio Europoje.
Soldas standartiškai buvo lygus 1/20 svaro ir dalinamas į 12 denarų. Tačiau kadangi svaro vertė buvo skirtinga Europoje, tiksli soldo vertė labai skyrėsi priklausomai nuo regiono. Pvz. Karolio Didžiojo soldas prilygo 20,4 g sidabro.

Monetos

Kurį laiką soldas naudotas daugiau kaip teorinis pinigų matavimo vienetas, nes pagrindine viduramžių valiuta buvo įvairūs denarai. Vystantis ekonomikai, taip pat nuvertėjant denarui (ten naudota vis mažiau sidabro), prireikė stambesnių pinigų, ir taip pradėtos kaldinti 12 dinarų vertės monetos. Tik kai kurios jų buvo vadinamos soldais. XII a. pabaigoje sidabrinius soldus ėmė kalti Milane, iš kur jie plito po kitas Italijos kunigaikštystes. Kita Italijoje atsiradusi moneta, grašis, kai kuriose šalyse pagal savo vertę prilyginta 12 denarų (pvz., Turo grašis ar Krokuvos grašis, jų sidabro kiekis buvo apie 3–4 g). XVI a. viduryje 12 pensų vertės šilingai imti kaldinti Anglijos karalystėje.
Kanonų teisės daktaras

Kanonų teisės daktaras (lot. Doctor iuris canonici, sutr. Dr. iur. can.; Juris Canonici Doctor, J.C.D.; Iuris Canonici Doctor, I.C.D., D.C.L., D. Cnl., D.D.C., D. Can. L., Doctor of Canon Law) - mokslo (teisės daktaro) laipsnis kanonų teisės srityje (kanonistikoje).
Viduramžiais buvo suteikiami civilinės teisės, kanonų teisės bei abiejų teisių (t. y. ir pasaulietinės, ir kanonų teisės) daktaro laipsniai, kadangi universitetuose civilinė (romėnų) bei kanonų teisės buvo dėstomos kartu (kai kuriose valstybėse - iki pat XX a. pradžios).

Dabartis

Kanonų teisės daktaro laipsnis suteikiamas paprastai baigus daktaro studijas (doktorantūrą), apgynus daktaro disertaciją. Į doktorantūrą priimami asmenys, turintys akademinį magistro (licenciato) laipsnį teologijos, teisės (tiek pasaulietinės, tiek ir religinės - pvz., kanonų) srityje. Laipsnį teikia tiek pasaulietiniai, tiek ir religiniai (katalikiškieji) universitetai.
Lietuvoje kanonų teisės daktaro laipsnis neteikiamas. Lietuvos teologai, kanonistai mokslinę kvalifikaciją kanonų teisėje gali įgyti užsienio - Lenkijos, Italijos, Vokietijos - universitetuose. Lietuvos profesoriai kanonų teisės daktarai - kun. Petras Malakauskis (1889-1947), kun. habil. dr. Vincas Jonas Bartuška (g. 1917), kun. teol. habil. dr. Pranciškus Vaičekonis (1928-2006), kun. Kazimieras Meilus (g. 1958).
Plutiškių Šv. Juozapo bažnyčia

Istorija

Plutiškėse 1791 m. pastatyta koplyčia. Ji 1801 m. tapo Prienų parapijos filija. Klebonas Simonas Mackevičius 1839 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. Ją 1841 m. konsekravo vyskupas Povilas Strašinskis. Po 1863 m. Plutiškių administratoriumi buvo kunigas Motiejus Brundza (1824–1870 m.), spaudos draudimo laikais populiaraus „Lementoriaus" (išspausdintas 1859 m.) autorius; palaidotas Plutiškių kapinėse. 1906 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius, 1907 m. įsteigęs biblioteką – skaityklą. Po 1915 m. įkurta parapija.

Architektūra

Bažnyčia tradicinio gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano, vienabokštė, su apside. Šventorius aptvertas.
Pagardė

Pavadinimo kilmė

Antanas Salys manė, kad kaimo vardas kilęs nuo upelio Gardė (tikriausiai dabartinis Cedronas, Varduvos intakas, dar vadintas Pagardeniu).
Santa Marija (Brazilija)

Istorija

XVIII a. dabartinio miesto vietoje vyko kovos tarp ispanų ir portugalų. Vėliau čia pradėjo keltis vokiečių, belgų imigrantai. Santa Marija oficialiai įkurta 1858 m.
Absentas (paveikslas)

Apie paveikslą

Paveikslą „Absentas“ Edgaras Dega sukūrė 1875−76 m. Paryžiuje. Absentas yra labai stiprus alkoholinis gėrimas, kuris buvo populiarus Prancūzijoje iki 1915 m. uždraudimo. Paveiksle dailininkas pavaizdavo aktorę ir modelį Elen Andrė ir savo draugą, grafiką Marseleną Debiuteną kaip absento gėrėjus. Jie pavaizduoti sėdintys šalia vienas kito, tačiau tarp jų jaučiama izoliacija ir vienišumas. Veikėjų žvilgsniai tušti ir bereikšmiai, paveikslo nuotaika pesimistinė. Jų aplinka − tai „Naujųjų Atėnų“ kavinė Paryžiaus Pigalio aikštėje, tapusi pagrindine avangardinių menininkų susibūrimo vieta po 1870−71 m. Prancūzijos-Prūsijos karo. Paveikslo kompozicija primena atsitiktinę fotografiją, tačiau iš tiesų ji yra kruopščiai menininko apgalvota. Paveikslas nutapytas studijoje. Iš pradžių kūrinys vadinosi „Kavinės lankytojai“ ir sulaukė neigiamos kritikų reakcijos, vadintas pasibjaurėtinu. 1893 m. paveikslas pademonstruotas Londone, kur irgi sulaukė neigiamų atsiliepimų ir tuo metu įgavo populiaresnį pavadinimą „Absentas“. Anglai jį priėmė kaip viso ko blogo, kas ateina iš Prancūzijos, pavyzdį. Paveiksle galima įžvelgti didėjančios socialinės atskirties tarp žmonių išraišką tuo metu sparčiai besiurbanizuojančiame Paryžiuje.
„Absento“ vaizduojamos scenos motyvų į savo romaną „Spąstai“, išleistą 1877 m., įtraukė Emilis Zola. Kiek vėliau Eduaras Manė nutapė savo gėrėjos paveikslą (pavaizduota toji pati aktorė Elen Andrė), tikriausiai kaip repliką E. Dega kūriniui. Šis kūrinys ir „Absentas“ vaizdžiai iliustruoja skirtumus tarp menininkų. Jei E. Manė kūrinio šviesiose spalvose ir herojės veide dar galima įžvelgti žmogaus asmenybę ir tikėti galimu herojės moraliniu-dvasiniu pakilimu, tai E. Dega paveikslo veikėjai pavaizduoti kaip beviltiškai degradavę alkoholizmo liūne. „Absentas“ eksponuojamas Orsė muziejuje Paryžiuje.
Richard Bach

Biografija

Gimė 1936 m. birželio 23 d. Ilinojaus valstijos Ouk Parko mieste. Mokėsi Kalifornijos Long Beach universitete. Nuo 17 metų susidomėjo aviacija. Tarnavo lakūnu JAV karinėse oro ir jūrų pajėgose. Dirbo kitus labai įvairius darbus, įskaitant ir lakūnu skrajojančiame cirke. 1970 m. jo išleista knyga Džonatanas Livingstonas Žuvėdra tapo bestseleriu. Labai populiaria knyga tapo ir 1977 m. išleista knyga Illusions: The Adventures of a Reluctant Messiah. 2012 m. rugpjūčio 31 d. R. Bacho pilotuojamas lėktuvas leisdamasis Vašingtono valstijos San Juan saloje kliudė elektros laidus ir patyrė avariją. R. Bachas buvo sunkiai sužeistas, tačiau išgyveno. Kūryboje R. Bachas daugiausia paliečia tokius filosofinius klausimus kaip žmogaus fizinės galimybės ir mirtingumas, metaforomis kalba apie skrydžius ir aviaciją. Šiuo metu rašytojas yra trečią kartą susituokęs. Su pirmąja žmona jis susilaukė šešių vaikų.
George Gershwin

Džordžas Geršvinas (angl. George Gershwin, g. 1898 m. rugsėjo 26 d. Niujorke – m. 1937 m. liepos 11 d. Beverli Hilse, CA) – amerikiečių kompozitorius, vienas žymiausių ir populiariausių XX a. muzikų.
Dž. Geršvinas gimė 1898 m. rugsėjo 26 d. Niujorko Bruklino kvartale, žydų emigrantų iš Rusijos šeimoje. Tikrasis kompozitoriaus vardas buvo Jakovas Geršovicas. Profesionalaus muziko karjerą pradėjo 1914 m. Labiausiai jį išgarsino 1924 m. sukurta „Rapsodija bliuzo stiliuje“ – koncertas fortepijonui ir simfoniniam orkestrui bei miuziklas „Ponia, būk gera“. Taip pat rašė šlagerius, operetes, reviu. Kūriniuose derino afroamerikietiško džiazą ir europietišką muziką. 1935 m. sukūrė reikšmingiausią realistinį kūrinį scenai – „Porgis ir Besė“, tapusį nacionaline amerikiečių opera.
AWACS

AWACS (angl. Airborne Warning and Control System, liet. Aviacijos perspėjimo ir valdymo sistema) – perspėjimo ir valdymo sistema. Specialiu, patalpintu virš lėktuvo fiuzeliažo, radaru žvalgoma oro erdvė, valdomos karinės oro pajėgos (KOP).
Pagrindinis sistemos elementas – besisukantis disko formos radaras. Su šia sistema galima aptikti už 400 km esančius oro taikinius. Oro mūšio metu iš tokio lėktuvo su AWACS sistema galima vadovauti karinėms oro ir kitoms pajėgoms.
Saulė (simbolis)

Apskritimo simetrija

Pats paprasčiausias Saulės atvaizdavimas – geltonos arba raudonos spalvos skritulys.
Kitas Saulės žymėjimo būdas – apskritimas su tašku centre. Tai astronominis ir astrologinis Saulės ženklas bei senovės egiptiečių hieroglifas, žymintis Saulės dievą Ra.

Keturių spindulių simetrija

Paprasčiausias keturių spindulių simetrijos Saulės simbolis – Saulės kryžius. Jis taip pat siejamas su keturiais metų laikais, o astronomijoje simbolizuoja Žemę.
Svastika – Saulės simbolis, išsivystęs iš Saulės kryžiaus. Jis naudojamas Indijos, senovės keltų, germanų, baltų, indėnų simbolikoje.
Aštuonkampė, bet keturių linijų tvarka žvaigždė yra Saulės simbolis centrinės Rusijos tautų simbolikoje.

Trijų spindulių simetrija

Triguba spiralė ar triskelionas kartais laikomas trijų spindulių stilizuotu Saulės simboliu.

Šešių spindulių simetrija

Rozetė – Gyvenimo gelės elementas laikomas Saulės simboliu slavų, vengrų mitologijoje, tai taip pat dažnas saulę vaizduojantis ornamentas Ispanijoje.
Saulės ratas – senovės slavų Saulės simbolis.

Spinduliuota saulė

Saulės diskas su aplink stilizuotais spinduliais yra labai dažnas Saulės simbolis. Spinduliai gali būti banguoti, trikampiai ar kaip tiesios linijos.
Kartais Saulę simbolizuoja tiesiog žiedine simetrija išdėstytos skirtingų spalvų linijos (su ar be apskritimo centre).
Sigulda

Istorija

1207 m. kraštą užėmus Kalavijuočių ordinui, Livonijos ordinas ir Rygos vyskupas Albertas pasidalijo žemes. Strateginėse vietose ant Gaujos kranto abi konfrontuojančios jėgos apsaugai viena nuo kitos, taip pat nuo lyvių ir lietuvių užpuolimų pasistatė mūrines pilis, aplink kurias vėliau išaugo gyvenvietės Sigulda, Turaida ir Krimulda. Per daugybę karų 1226 m. pastatyta Siguldos pilis smarkiai nukentėjo, o po Žalgirio mūšio neteko karinės reikšmės. Livonijos karo (1558-1587 m.) metu pilį dukart apiplėšė rusų kariuomenė. Livonijos ordino meistras Gothardas Ketleris, pabūgęs Rusijos caro Ivano IV, 1561 m. pasidavė Lietuvos ir Lenkijos kariuomenei, kraštas atiteko Abiejų Tautų Respublikai. Šiaurės karo (1600-1629 m.) metu pilį sugriovė kariaujančių pusių artilerija.
1878-1881 m. pilies griuvėsių teritorijoje žemių valdytojas kunigaikštis Kropotkinas pasistatė eklektinio stiliaus Naująją pilį – gyvenamąjį namą su administracinėmis patalpomis (meistras J. Mengelis). Joje nuo 1923 m. buvo rašytojų ir žurnalistų namai. 1937 m. architektas Andris Birkans paaukštino bokštą.
1887 m. nutiesus Rygos-Valkos geležinkelio liniją ir Rygos – Pskovo kelią, kraštas ėmė garsėti kaip kurortas ir poilsiavietė. Jame pradėjo savo vilas statyti Rusijos turtuoliai.
1483 m. buvusios bažnyčios vietoje pastatyta Šv. Bertulio bažnyčia, vėliau atitekusi evangelikams liuteronams.

Turizmas ir sportas

Sigulda garsėja žiemos sporto bazėmis. Mieste yra Siguldos ledo trasa, greta, Gaujos slėnyje – kelios slidinėjimo ir nusileidimo nuo kalnų trasos. Ledrogių trasa pastatyta 1897 m. Siguldos pilies šeimininko iniciatyva. Tada buvo nutiesta 900 metrų ilgio trasa su vienu viražu. Dabartinę trasą suprojektavo Leipcigo mokslinis sporto centras, o pastatė Sarajevo firma „Graming“. Jos ilgis – 1420 metrų, yra 16 viražų, aukščių skirtumas – 120 metrų. Tarp keturioliktojo ir penkioliktojo viražų galima pasiekti 125 km/h greitį.
Kartu su Stokholmu Sigulda buvo padavusi paraišką (dalis rogučių rungčių) surengti 2026 m. žiemos olimpines žaidynes (TOK pasirinko Italijos miestus).
Be to, Siguldoje galima pajodinėti žirgais, pažaisti mini golfą ir kėgliais, nuotykių parke „Miško katinas“ sudomins įvairūs tilteliai, prie medžių, augančių ant kalno šlaitų tvirtinami lynai laipiojimui ir sūpuoklės. Aerodiume ant oro pagalvės galima pabandyti pasijusti laisvai sklendžiančiu parašiutininku.
Įspūdingas kėlimasis per Gaujos upę 1969 m. nutiestu lyno keliu. Iš 43 m aukštyje virš upės plaukiančio vagonėlio atsiveria kontrastingas abiejų Gaujos krantų vaizdas, matosi įspūdinga Turaidos pilis, Gaujos tiltas, Krimuldos dvaras ir bobslėjaus trasa. Mieste ir jo apylinkėse gausu gamtos ir istorijos paminklų: Siguldos pilis, Krimuldos pilis, Gutmanio ola, Viktoro ola, Velnių olos.
Veikia 3 sanatorijos ir turistinė bazė. Siguldoje vyksta operos festivaliai.
Aleksandrs Koļinko

Karjera

Kolinko profesionalią karjerą pradėjo 1994 m. komandoje Interskonto, kuri 1995 m. tapo Skonto-Metāls. Po 2 sezonų dublierių komandoje, 1996 m. Kolinko pateko į Skonto FC sudėtį. Latvijos rinktinėje jis debiutavo budamas 22 metų 1997 m. liepos 9 d. rungtynėse prieš Estijos rinktinę. 1997 m. Kolinko Skonto sudėtyje UEFA Čempionų lygos kvalifikacinėse rungtynėse žaidė prieš FC Barcelona, tačiau klubo ir Latvijos rinktinės pagrindiniu vartininku tap tik 1999 m., kai iš rinktinės ir Skonto FC pasitraukė pagrindinis vartininkas Olegas Karavajevas. Nuo to laiko Kolinko jau 7 metus yra rinktinės pagrindinis vartininkas. 2000 m. pabaigoje kartu su komandos draugu klube ir rinktinėje Andrejumi Rubinu Kolinko perėjo į pirmą užsienio klubą Anglijos Pirmosios lygos komandą Crystal Palace FC. 2003 m. Kolinko paliko Angliją, savo karjerą tęsdamas Rusijoje, kur tapo klubo FC Rostov pagrindiniu vartininku, 2005 m. sezono pradžioje Kolinko perėjo į kitą Rusijos Premjerlygos klubą FC Rubin.
2006 m. Kolinko buvo pripažintas Geriausiu Latvijos metų futbolininku.
Lietuvių panorama

Lietuvių panorama, (lenk. Panorama litewska) – televizijos laida lietuvių kalba su lenkiškais užrašais Lenkijoje, Balstogės OTV televizijoje. Transliuojama kas sekmadienį, laidos trukmė – 7,5 minutės. Temos: Lenkijos lietuvių kasdienis gyvenimas, kultūra, švietimas, žemės ūkis. Balstogės TV transliuoja tautinėms mažumoms (baltarusiams, rusams, ukrainiečiams, lietuviams) skirtas laidas, kurios matomos Palenkės vaivadijoje.
Pirmosios laidos pradėtos ruošti dar 1997 m. kaip tautinių mažumų laidos Patys apie save sudėtinė dalis, o nuo 2003 m. išeina dabartiniu pavadinimu. Lietuvių panoramos medžiagą ruošia Rūta Burdinaitė ir Robertas Viktoras, redaktorius – Juzefas Vierška.
Rokiškio žinios

Rokiškio žinios – miesto laikraštis, ėjęs nuo 1996 m. rugpjūčio 16 d. iki 1997 m. Rokiškyje.

Istorija

Leistas 2 kartus per savaitę. Tiražas 4100 egz.
Redaktorius Stasys Varneckas.
Liaubarai (Raseiniai)

Aplinkinės gyvenvietės

Vosiliškis – 5 km
Žaiginys - 8 km
Raseiniai - 25 km
Aukštuoliukai - 0,5 km
Algirdas Klova

Algirdas Klova (g. 1958 m. spalio 26 d. Kaune) – Lietuvos kompozitorius, muzikantas, etnomuzikologas.

Biografija

Tėvas Boleslovas Klova. 1983 m. baigė Lietuvos konservatorijos J. Juzeliūno klasę.
1983–1991 m. Lietuvos radijo garso režisierius. 1984–1988 m. Vilniaus universiteto folkloro ansamblio „Ratilio“ instrumentinės grupės vadovas. 1991–1994 m. radiofono „Vilniaus varpas“ muzikos redaktorius ir laidų vedėjas. Nuo 1992 m., su A. Luniu Tarptautinio instrumentinio folkloro festivalio „Griežynė“ organizatorius. 1995 m. Lietuvos country muzikantų asociacijos įkūrėjas, viceprezidentas, 1996–1999 m. prezidentas. Nuo 2001 m. „Blue grass“ tarptautinės asociacijos narys ir atstovas Lietuvai. 1980 m. įkūrė country muzikos grupę „Kikilis“, iki 1985 m. jai vadovavo, 1988 m. įkūrė folkloro ansamblį „Vydraga“, jo vadovas. 1996 m. subūrė „Country Blues Session Band“, kuris 1999 m. konkurse „Country Europa Mrągowo“ laimėjo II premiją. „Folk-jazz“, „world music“ vienas pirmųjų propaguotojų Lietuvoje.

Kūryba

Koncertuoja Lietuvoje ir užsienyje kaip solistas ir su ansambliais, dalyvauja festivaliuose, projektuose. Svarbiausi kūriniai: sonata koncertas birbynei ir fonogramai, koncertas smuikui ir orkestrui (abu 1983 m.), kamerinė simfonija „Įspūdžiai“ kameriniam orkestrui (1984 m.), styginių kvartetas „Viltis“ (1986–1998 m.), ciklas fortepijonui „Šešiolika rugsėjo dienų“ (1994 m.), mažoji kantata balsui ir kameriniam ansambliui „Toj žvaigždelė rytmetėlė“ (1985–1998 m.), ciklas moters balsui ir fortepijonui „Ryto vandens spalva“ (1991 m., žodžių autorius Liudvikas Jakimavičius), oratorija sopranui, kameriniam chorui, senovės muzikos instrumentiniam ansambliui ir šokėjams „Miškų žaidimai“ (1987 m.), „Biržų krašto meilės dainos“ (1990 m., ž. iš J. Janonio ir Marijos Janonienės rinkinio „Biržų krašto tautosaka“), Trys giesmės Marijai (1989–1992 m.) ir „Sadauto kupole rože“ mišriam chorui (1993 m.), ciklas mišriam chorui „The Garden of Love“ (1999 m., ž. Viljamas Bleikas), kūriniai vaikams, tarp jų – „Kalėdų dainos“ (1988 m.), „Velykų dainos“ (1989 m.), „Liūdno rudens dainos (Vėlinių dainos)“ vaikų balsams ir autentiškiems liaudies muzikos instrumentams (1999 m.), „Skaičiuotės vaikų chorui“ (1995 m., visų žodžiai liaudies). Kūrybai būdingas melodingumas, improvizaciškumas, joje gausu liaudies muzikos elementų, yra ir minimalizmo bruožų. Sudarė ir išleido daugiau, kaip 10 lietuvių muzikos folkloro rinkinėlių.
Marius Rapalis

Įdomybės

2016 metų A lygos čempionate įvarčio nepraleido septyneriose varžybose iš eilės.
Kartu su LFF taurės varžybomis "sausi" vartai buvo išlaikyti net 877 minutes.
Trečiasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas

Trečiasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas – 1795 m. įvykęs Lietuvos ir Lenkijos (ATR) padalijimas, visiems laikams sunaikinęs šią valstybę.

Pirmoji Padalijimo konvencija

Po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo kilo T. Kosciuškos sukilimas. Iš pradžių sukilėliams pavyko pasiekti keletą pergalių, tačiau Rusijos ir Prūsijos kariuomenės 1794 m. lapkričio 16 d. sukilimą numalšino. 
Sukilimo pralaimėjimas pagreitino dar vieną, paskutinį Abiejų Tautų Respublikos padalijimą. 1795 m. spalio 24 d. Rusija, Austrija ir Prūsija Peterburge pasirašė konvenciją del trečiojo Lietuvos ir Lenkijos valstybės padalijimo. Didžiausia po Antrojo padalijimo likusi LDK teritorijos dalis, t. y. etninės lietuvių žemės ir Kuršo kunigaikštija atiteko Rusijai (iš viso 120 000 km² teritorija su 1,2 mln. gyventojų). Ši teritorija Rusijai priklausė iki Pirmojo pasaulinio karo. Prūsija prisijungė Užnemunę ir pavadino ją „Naująja Prūsija“. Prūsijai ji priklausė iki 1806 m., kai Napoleonas įkūrė Varšuvos kunigaikštystę. 1815 m. Užnemunė, kaip dalis Vienos kongrese sukurtos autonominės Lenkijos karalystės, atiteko Rusijai. Prūsijai taip pat atiteko nedidelė Naujosios Silezijos teritorija. Iš viso Prūsijai atiteko 55 000 km² teritorija su 1 mln. gyventojų. Austrija gavo 47 000 km² teritoriją su 1,2 mln. gyventojų bei Krokuvos ir Liublino miestais. Austrijai atiteko ir pietvakarinis LDK kampas (į vakarus nuo Bugo) su Radvilų Biala buvo prijungtas prie Austrijos (1815 m., kaip ir Užnemunė, atiteko Rusijai).

Antroji Padalijimo konvencija

1797 m. sausio 26 d. Rusija, Prūsija ir Austrija pasirašė naują Peterburgo konvenciją, kuri patvirtino trečiąjį Abiejų Tautų Respublikos padalijimą ir panaikino valstybingumo likučius; buvo nubrėžtos tikslios sienos. Prie konvencijos pridėtas Stanislovo Augusto Poniatovskio abdikacijos (sosto atsisakymo) aktas. Pasirašius šį aktą, 1795 m. lapkričio 25 d. Stanislovas Augustas ištremtas į Gardiną (po Kotrynos II mirties perkeltas į Peterburgą, ten ir mirė).

Padalijimo konvencijos panaikinimas

1918 m. rugpjūčio 29 d. Rusijos imperijos teisių perėmėja Sovietų Rusija panaikino Abiejų Tautų Respublikos padalijimų aktus, tačiau valstybė jau neatsikūrė. Susidarė Lietuvos Respublika ir Lenkija. Kitose ATR priklausiusios teritorijos dalyse sukurtos Baltarusijos SSR, Ukrainos SSR ir Latvija.
Girininkai (Šiauliai)

Istorija

1950–1962 m. Kuršėnų rajono, 1962–1995 m. Šiaulių rajono Raudėnų apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Raudėnų tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Pėžai – 1,2 km
Čibirikai – 3,4 km
Žagariškė (Raudėnai) – 3,5 km
 RAUDĖNAI – 3,9 km
Girkantai (Šiauliai) – 1,4 km
ŠIAULIAI – 41 km
 KURŠĖNAI – 15 km
Dubiniai – 3,9 km
Užpelkiai (Raudėnai) – 3,2 km
Luiniai – 1,1 km
Danijos šventės

Šiame straipsnyje yra pateiktos Danijos valstybinės šventės.
Pakempinių apylinkė

Istorija

Apylinkė įsteigta Alsių vardu. 1947 m. lapkričio 6 d. perkeltas apylinkės centras į Pakempinius ir atitinkamai pakeistas jos pavadinimas bei prijungta dalis Stipirkių apylinkės, o dalis Alsių apylinkės prijungta prie Klykolių apylinkės. 1954 m. prijungta dalis Medemrodės apylinkės ir dalis Gailaičių apylinkės. Nuo 1962 m. gruodžio 8 d. apylinkė priklausė Mažeikių rajonui. 1963 m. sausio 12 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl Lietuvos TSR apylinkių sustambinimo“ Pakempinių apylinkė prijungta prie Medemrodės apylinkės.
Saipanas

Saipanas yra 650 km besitęsiančios Šiaurės Marianų salų sostinė ir didžiausia salyno sala, kurios plotas - 115,39 km². Sala yra maždaug 20 km ilgio ir 9 km pločio. Ji yra apie 200 km šiauriau Guamo. Aukščiausias salos kalnas yra Tapochau ugnikalnis (474 m). Didžiausia salos gyvenvietė yra Garapanas, o salyno administracija įsikūrusi Kapital Hilo gyvenvietėje.
Remiantis 2000 metų gyventojų surašymo duomenimis, saloje gyvena 62 392 žmonės.

Istorija

Pirmą kartą sala apgyvendinta prieš daugiau nei 3000 metų. Pirmieji gyventojai buvo čamorai. Po Ferdinando Magelano išsilaipinimo 1521 m. sala tapo Ispanijos kolonija. Nuo 1899 iki 1914 m. sala buvo Vokietijos Naujosios Gvinėjos kolonijos dalimi. Vokiečių valdymo metu svarbiausia ekonomikos šaka buvo kopros auginimas.
1914 m. salą užėmė Japonijos pajėgos, sala buvo įtvirtinta ir čia 1941 m. buvo dislokuota 30 000 karių. Antrojo pasaulinio karo metu čia vyko mūšis už Saipaną.
1944 m. birželio 15 d. pietvakarinėje Saipano pakrantėje išsilaipino JAV jūrų pėstininkai, kurie po trijų savaičių kovų nugalėjo japonus. Dar 1952 m. Saipane buvo rasti japonų kariai, kurie nežinojo apie Antrojo pasaulinio karo pabaigą.
Iš šalia Saipano esančios Tiniano salos pakilo bombonešiai Enola Gay ir Bockscar, kurie numetė atomines bombas ant Hirosimos ir Nagasakio.

Ekonomika

Valdant Japonijai buvo vystoma cukraus gamybos pramonė ir žvejyba. Šiuo metu pagrindinėmis ūkio šakomis yra tekstilė ir turizmas. Saipane negalioja kai kurie JAV įstatymai susiję su imigracija ir socialine apsauga. Dėl to Saipano tekstilės darbuotojų minimalus atlyginimas yra dukart mažesnis nei JAV.