google/wiki40b huggingface dataset:
Nicos sutartis

Nicos sutartis – 2001 m. vasario 26 d. Nicoje Europos Tarybos valstybių narių įgaliotųjų atstovų pasirašyta sutartis, kuri numatė reformas, turinčias padėti Europos Sąjungai geriau funkcionuoti po plėtros. Sutartis įsigaliojo 2003 m. vasario 1 d. Nicos sutartimi paskelbta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija.

Sutarties sąlygos

Nuo 2000 m. Europos Sąjungos vadovų taryba tarėsi dėl Mastrichto sutarties, Europos Bendrijos steigimo sutarčių ir kai kurių su jomis susijusių teisės aktų pataisų. Naująja – Nicos sutartimi – buvo priimti instituciniai ir kiti pertvarkymai, turėję įsigalioti po 2004 m. ir 2007 m. Europos Sąjungos plėtros etapų.
Sutarties instituciniai pertvarkymai buvo apibrėžti specialiame Protokole dėl ES plėtros, kuriuo, atitinkamai, buvo panaikintas Amsterdamo sutarties protokolas. Pagal Nicos sutartį, ES išsiplėtus iki 27 (o vėliau ir iki 29) valstybių narių, kvalifikuotą balsų daugumą ES Taryboje turėjo sudaryti 258 balsai iš 345. Sutartis įtvirtino nuostatą, kad kuriai nors valstybei prašant būtų skaičiuojama, keliems procentams ES gyventojų atstovauja už sprendimą balsuojančios ES valstybės. Sprendimas būtų priimamas, jei už jį balsuoja valstybės, atstovaujančios ne mažiau kaip 62 procentus visų ES gyventojų. Tuo tarpu kitą sprendimus blokuoti, remiantis Nicos sutartimi, galėtų sudaryti valstybių koalicija, turinti 91 balsą. Tai – vadinamasis dvigubos daugumos principas.
Sutartimi išplėstas sprendimų priėmimas kvalifikuota balsų dauguma Europos Taryboje, taip pat daugiau sričių taikoma bendro sprendimo procedūra. Numatyta, kad daliai Europos Tarybos sprendimų kvalifikuotos daugumos ar bendro sprendimo procedūros bus pradėti taikyti vėliau arba priėums papildomus teisės aktus. Europos Sąjungos valstybės narės išlaiko veto teisę konstitucinės raidos, socialinės apsaugos, biudžeto politikos, valstybės sienų apsaugos, sveikatos ir švietimo politikos klausimais.
Nicos sutartimi pakeista Europos Komisijos pirmininko skyrimo tvarka – jis skiriamas Europos Tarybos susitikime kvalifikuota balsų dauguma, bei sustiprintos Pirmininko galios, suteikiant jam teisę nustatyti Europos Komisijos struktūrą, skirti savo pavaduotojus, keisti Komisijos narių pareigų pasiskirstymą.
Sutartimi nustatytas naujas Europos Parlamento narių skaičius bei pakeistas parlamento valstybių narių skaičius jo komitetuose.
Nicos sutartimi taip pat buvo reformuota Europos Teisingumo Teismo veikla, išplečiant jo galimybes savarankiškai spręsti procedūrinius veiklos klausimus, sudaryti teisėjų kolegijas, nagrinėti tam tikrų sričių bylas, padidintas Teismo nepriklausomumas.
Sutartimi numatytos specialios nuostatos dėl tvirtesnio bendradarbiavimo užsienio politikos, teisingumo ir vidaus reikalų srityse. Sutartimi pripažinta galimybė suspenduoti tam tikras narystės teises, jei iškiltų rimtų pažeidimų pavojus. Siūlymus dėl tokių priemonių gali inicijuoti trečdalis Europos Sąjungos valstybių narių, Europos Parlamentas arba Europos Komisija. Kovai su sunkiais organizuotais nusikaltimais ir terorizmu įsteigta Europos Sąjungos teisinio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose institucija Eurojustas.
Čikagos automobilių paroda

Čikagos automobilių paroda (angl. Chicago Auto Show) – kasmetinė automobilių paroda, rengiama vasarį Čikagos „McCormick“ komplekse. Tai didžiausia automobilių paroda Šiaurės Amerikoje.
Pirmą kartą ši paroda surengta 1901 m. Ji laikoma pati seniausia Šiaurės Amerikoje ir geriausiai lankoma – kasmet čia apsilanko apie 1 milijoną žmonių.
2008 m. ši paroda buvo surengta 100-ąjį kartą – pirmoji automobilių paroda visame pasaulyje, pasiekusi tokį pasiekimą.
Dėl šioje parodoje esamos didelės vietos, parodos būna įvairesnės už kitas – rengiami atlikėjų koncertai, statomos bandymų trasos ir pan.
Kamčiatkos pusiasalis

Kamčiatkos pusiasalis (rus. Полуостров Камчатка) – pusiasalis Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, apsuptas iš vakarų Ochotsko jūros, o iš rytų – Ramiojo vandenyno ir Beringo jūros. Pusiasalis tęsiasi 1200 km šiaurės ir šiaurės rytų į pietų ir pietryčių kryptimis. Plotas 472,3 tūkst. km². Kamčiatkos pusiasalyje stūkso daugiau kaip 160 vulkanų, iš kurių 29 veikiantys. Tarp jų – aukščiausias aktyvus Eurazijos vulkanas Kliučių sopka (4750 m).
Kamčiatkos pusiasalis su gretimomis teritorijomis įeina į Kamčiatkos kraštą, svarbiausias ir didžiausias miestas – Kamčiatkos Petropavlovskas. Pagrindinės ūkio šakos: žvejyba ir turizmas.
2002 m. gyventojų surašymo duomenimis čia gyveno ~334 000 gyventojų (rusai – 80,8 %, ukrainiečiai – 5,8 %, koriakai – 2 %)
Dėl pusiasalyje esančio didelio ugnikalnių tankumo ir įvairovės, išskirtinio peizažo, taip pat dėl paleoarktinės floros ir retų gyvūnų rūšių gausos 1996 m. ši teritorija įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Staulanzos perėja

Staulanzos perėja (Passo Staulanza, Forcella Staulanza) yra kalnų perėja (1766-1773 m) Dolomitų kalnuose, Beluno provincijoje, Italijoje.
Perėja jungia Zoldo slėnį pietuose su Fiorentinos slėniu bei Kadorės regionu šiaurėje. Vakarinėje perėjos pusėje yra Kroto kalnas (2158 m), rytinėje - Pelmas (3168 m).
Perėjoje yra nedidelis restoranas Rifugio Passo Staulanza ir automobilių parkavimo aikštelė. Iš čia išeina keli pėsčiųjų takai link Pelmo kalno.
Viekšnių Šv. Sergejaus Radonežiečio parapija

Istorija

Parapija įkurta 1867 metais. Iš pradžių mišios buvo laikomos privačiuose namuose, o 1875 m. pastatyta mūrinė cerkvė. XIX a. pabaigoje parapijai priklausė 1021 tikintysis, iš kurių 509 vyrai ir 512 moterys. Viekšnių stačiatikių parapija vienijo ne tik miestelio, bet ir aplinkinių valsčių rusakalbius gyventojus. Atkelti į Lietuvą, rusai kurdavosi kompaktiškai, o jų gyvenvietės buvo pavadinamos fermomis. Buvo ne tik Viekšnių, bet ir Papilės, Vegerių, Suginčių, Leckavos Fermos. Papilės ir Akmenės stačiatikiai ir krikšto, vestuvių apeigas atlikdavo Viekšniuose, čia jie ir būdavo laidojami. I pasaulinio karo metu didžioji dalis parapijiečių pasitraukė į Rusiją. 1937 m. parapijoje buvo 1297 tikintieji. II pasaulinio karo metu cerkvė buvo stipriai apgriauta, 1947 m. atstatyta ir užregistruota parapija, kurioje tuo metu buvo apie 650 tikinčiųjų.
Čitos sritis

Istorija

Sritis įkurta 1937 m. rugsėjo 26 d. Panaikinta 2008 m. kovo 1 d., kai su Agos Buriatų autonomine apygarda sujungta į Užbaikalės kraštą.
Michelozzo

Mikelocas (it. Michelozzo di Bartolommeo, dar vadintas Michelozzo Michelozzi, apie 1396 – 1472 m.) – italų renesanso architektas ir skulptorius.

Biografija

Mikelocas di Bartolomejas, paprastai vadintas tik vardu, gimė 1396 m. Florencijoje. Jis buvo Bruneleskio ir Giberčio amžininkas. Jis buvo apmokytas Giberčio dirbtuvėse ir dirbo su juo nuo 1417 m. ties Šv. Jono baptisterijos šiaurinėmis durimis. Po to nuo 1419 m. dirbo ties Orsanmichele bažnyčios tabernakuliu ir Šv. Mato statula ir nuo 1423 m. − ties Strozzi koplyčia Santa Trinita bažnyčioje. 1425 − 1434 m. laikotarpiu Mikelocas bendradarbiavo su Donatelu. Jis prisidėjo prie antipopiežiaus Jono XXIII kapo Šv. Jono baptisterijoje Florencijoje, Brancacci kapo Sant’Angelo al Nilo bažnyčioje Neapolyje ir Aragazzi kapo Montepulčane. 1428 m. jis prisidėjo prie sakyklos sukūrimo Prato katedroje. Tikėtina, kas jis dirbo su Donatelu ties Šv. Lauryno bazilikos senosios zakristijos dekoracijomis.
Savarankiškus architektūrinius darbus Mikelocas pradėjo apie 1427 m., kai pertvarkė Medičių vilą Trebijo miestelyje. Jis tapo Medičių giminės „galvos“ Kozimo Medičio „senojo“ draugu ir lydėjo jį ištrėmime 1433 m. į Padują ir Veneciją. Venecijoje esą jis pastatė biblioteką Šv. Jeronimo vienuolyne, kuriame buvo apsistojęs Kozimas Medičis. 1436 m. prasidėjo svarbiausių Mikeloco statinių periodas. Jis buvo užsakytas pastatyti naujai Šv. Morkaus vienuolyną ir atnaujinti gretimą Šv. Morkaus bažnyčią Florencijoje. Mikeloco meistriškumas atsiskleidė vienuolyno bibliotekos dizaine. Mikelocui buvo patikėta sukurti naujų Medičių giminės rūmų Florencijoje dizainą (dabar Mediči-Rikardi rūmai). Statybos prasidėjo 1444 m., baigėsi 1459 m. ir rūmai iškart tapo vienu pavyzdinių renesanso stilistikos statinių. Kadangi rūmai buvo gatvių kampe, Mikelocui prireikė sukurti tik dviejų pusių fasadą. Fasadas pažymėtinas tuo, kad kiekvieno iš 3 jo aukštų tekstūra parinkta skirtinga. Žemutinio aukšto primena neapdirbtą grubų akmenį, o trečio aukšto tekstūra yra lygiausia (vėliau rūmai buvo praplėsti ir jų dabartinis vaizdas skiriasi nuo Mikeloco pastatytų).
Mikelocas perstatė Medičių vilas Trebijo miestelyje (apie 1427 m.), prie Mudželo (apie 1430-ųjų vidury), Karedžyje (apie 1440 m.) ir Fjezolėje (po 1450 m.). Mudžele Mikelocas suprojektavo Bosco ai Frari vienuolyną ir jo bažnyčią, Florencijos Šv. Kryžiaus bazilikoje sukūrė Noviciatų koplyčią (po 1440 m.). Nuo 1445 m. Mikelocas vykdė bažnyčios Santissima Annunziata vidinius pertvarkymus (vėliau juos užbaigė Leonas Batista Albertis). 1446 m. Mikelocas, kartu su Luka dela Robija, priėmė užsakymą sukurti mišių zakristijos (Sagrestia delle Messe) duris Santa Maria del Fiore katedroje. Vėlyvaisiais savo gyvenimo metais Mikelocas daugiau dirbo inžinieriumi. Statė sieną Dalmatijoje ir dirbo Graikijos Chijo saloje. Mikelocas gyveno bent iki 1472 m., tiksli mirties data nežinoma. Palaidotas Šv. Morkaus vienuolyne Florencijoje. Mikelocas vertinamas vienu iškiliausių ankstyvojo italų renesanso architektų.
Moai

Moai yra monolitinės akmeninės skulptūros Velykų saloje. Iš viso saloje jų yra virš 600. Tarp jų nemažai yra likusių akmens skaldykloje įvairiose gamybos stadijose – panašu, kad skulptūrų gamyba buvo nutraukta staiga.
Pirmuosius saloje pasirodžiusius europiečius milžiniškos akmeninės skulptūros nedidelėje saloje, nutolusioje nuo Čilės 3600 km, labai nustebino.
Kokia buvo skulptūrų reikšmė ar paskirtis nėra visiškai aišku, nors yra bent keletas teorijų. Pagal populiariausią teoriją statulos buvo pastatytos maždaug prieš 500 metų salos gyventojų polineziečių. Moai galėjo simbolizuoti protėvius arba svarbius gyvus asmenis. Akivaizdu, kad moai gamyba buvo ilgas ir sunkus darbas. Reikėjo ne tik iškalti statulą iš akmens, bet ir nutempti ją iki pajūrio. Jų gabenimui buvo naudojami mediniai rastai; manoma, kad būtent ši statulų manija labiausiai prisidėjo prie medžių išnykimo saloje.
It's My Time

Istorija

Daina buvo sukurta specialiai „Eurovizijai“. Webber norėjo, jog anglų dainų autorius kartu su juo sukurtų dainą, tačiau galų gale į pagalbą jam atėjo amerikietė Diane Warren.  Webber ir Warren parašė šią dainą per dvi valandas.

Pasiruošimas

2009 m. sausio 31 d. Ewen laimėjo teisę atstovauti su šią dainą konkursą, kai laimėjo Jungtinės Karalystės konkurso atranką – laidoje „Eurovision: Your Country Needs You“. Lloyd Webber taip pat pranešė, jog jis kartu pasirodys su Ewen „Eurovizijos“ scenoje, akompanuodamos jai pianinu. Oficiali dainos versija buvo pirmą kartą transliuojama 2009 m. kovo 23 d. per radijo stotį BBC Radio 2.
Singlą Jade reklamavo ir pristatė daugelyje Europos šalių. Taip pat pasirodė kelete Jungtinės karalystės laidų. Rusijoje singlo kopija buvo parduodama kartu su vienu žurnalu.

Konkursas

Kadangi Jungtinė Karalystė priklauso „Didžiajam Ketvertui“, automatiškai buvo deleguota į finalą, kuris įvyko 2009 m. gegužės 16 d. JK „Eurovizija“ sulaukė 7,8 milijonų žiūrovių auditorijos.
Jungtinė Karalystė užėmė 5-tą vietą su 173 taškais. Ir tai geriausias JK pasiekimas šiame konkurse nuo 2002 m. Ir tai antras pagal didžiausių taškų skaičių JK delegatas. Lietuva skyrė šiai dainą konkurse tik 3 taškus.

Kritikų atsiliepimai

Digital Spy davė dainai vidutinį įvertinimą:
Jei jūs paprašytumėt Andrew Lloyd Webber ir Diane Warren sukurti dainą „X Factor“ stiliaus talentų konkursui, jūs gautumėt šią dainą – kurį skamba kaip „X Factor“ laidos nugalėtojo daina su šou elementais. Dainos žodžiai gan senamadiški ir pernelyg sentimentalus. Tačiau, tai turbūt, ko „Eurovizijai“ ir reikia.
Fraser McAlpine iš BBC davė dainai tris žvaigždutes iš penkių galimų, teigdamas „kad ši daina tai, ką jau girdėjom šimtą kartų“. Tačiau, kritikas pagyrė Jade vokalinius sugebėjimus.

Vaizdo klipas

Oficialus vaizdo klipas šios dainos debiutavo 2009 m. kovo 31 d. per BBC kanalo interneto svetainę. Klipe nusifilmavo ir pats Andrew Lloyd Webber, grojantis fone pianinu. Vaizdo klipe Jade rodoma išlipanti iš limuzino, dainuojanti scenoje ir kartu su Webber. Klipo režisieriai yra Pop Club.

Koveriai

„Almighty Divas“ iš įrašų kompanijos „Almighty Records“ įrašė kiek greitesnio tempo šios dainos versiją. 2009 m. gegužės 12 d. išleidę kaip singlą, dabar šis koveris tapo geriausiai pasisekusiu topuose grupės singlu.
Palmasas

Istorija

Iki 1989 m. dabartinio miesto vietoje tebuvo plantacijos ir Vila Kanelos kaimas. Tačiau paskutiniajame XX a. dešimtmetyje pradėti valstijos sostinės statybos darbai.
Ieties galas

Siužetas

Indėnai vaoraniai užpuolami kaimyninės genties. Minkajanio ir Dajumos tėvas miršta. Be prieglobsčio likę vaikai sutinka baltuosius, kurie pagrobia Dajumą.
Amerikiečių krikščionių misionierius Netas Saintas savo lėktuvėliu nuolat skraido virš džiunglių, tikėdamasis atrasi vaoranius. Vienos išvykos metu jam tai pavyksta. Vėliau jis reguliariai skraido virš jų kaimo, siunčia indėnams dovanas. Jis atranda lygų pakrantės ruožą (jį pavadino „Palmių paplūdimiu“), kuriame tikisi nusileisti. 1956 m. Netas ir dar 4 misionieriai nusileidžia Kurarajaus pakrantėje. Pradžioje vaoraniai atvykėlius sutinka draugiškai, Netas juos filmuoja. Indėnas Nanikivis net paskraidinamas lėktuvu. Tačiau vėliau moterys ima klausinėti apie baltųjų pagrobtą Dajumą. Nė vienas iš misionierių nesupranta vaoranių kalbos, todėl nežino, kas vyksta. Tačiau vėliau Nankivis, grįžęs pas savuosius, vedinas savų paskatų, pameluoja, kad baltieji juos užpuolė. Vienas iš genties narių Gikita, ne kartą susidūręs su baltųjų antpuoliais, ragina juos nužudyti. Vaoraniai užpuolė misionierius, savo ietimis nužudė, įmetė kūnus į vandenį, o lėktuvą sunaikino.
Nepaisant šio įvykio, Neto sesuo Reičel Saint kartu su Dajuma įkūrė misiją tarp vaoranių, nors Minkajanis tam nepritarė. Į misiją atvyko ir žuvusio misionieriaus sūnus Styvas Saintas.
Vėliau Styvas suauga, išvyksta į JAV. Tačiau po daug metų jis vėl grįžta į džiungles dalyvauti tetos Reičel laidotuvėse. Vaoraniai jį kalbina pasilikti misijoje. Minkajanis su Styvu pasiekia tą vietą, kur buvo nužudyti misionieriai, randa lėktuvo liekanas, nuotrauką. Tada Minkajanis prisipažįsta Styvui, nužudęs jo tėvą. Styvui kyla noras nužudyti indėną, bet jis jam atleidžia.
Filmo pabaigoje rodomi tikrasis Styvas ir Minkajanis, vaizduojami indėno įspūdžiai, kuriuos jis patyrė JAV.

Vertinimas

Dalis krikščioniškų organizacijų sukritikavo filmą, kad jame praktiškai neskirta dėmesio Evangelijos žiniai, taip pat užkliuvo tai, kad pagrindinį vaidmenį atlikęs aktorius Chad Allen yra homoseksualus.
Euphoria (Loreen daina)

Vaizdo klipas

TV muzikos kanalai iš pradžių naudojo Melodifestivalen 2012 vaizdo įrašą kaip oficialų muzikos vaizdą. Loreen vėliau patvirtino oficialiai muzikos vaizdų spaudai. Vaizdo klipo premjera įvyko liepos 5 d. Warner Music Sweden „YouTube“ kanale.
Rusiška ruletė

Rusiška ruletė – ekstremalus mirtinai pavojingas azartinis žaidimas. Naudojamas revolveris su jo dėtuvėje esančiu vienu koviniu šoviniu. Atsitiktinai išsukus šovinių dėtuvės būgną kiekvienas dalyvis prie savo galvos deda revolverį ir spaudžia nuleistuką.
Apie tikslią šio žaidimo kilmę nėra žinoma. Manoma, kad jis atsirado XX a. pr. Rusijoje arba tarp Rusijos karininkų. Pirmas termino „rusiška rueletė“ paminėjimas randamas 1937 m. amerikiečių žurnalo „Collier’s Weekly“ straipsnyje. Jame prancūzų seržantas, tarnavęs rusų armijoje Rumunijoje 1917 m. pasakoja, kaip rusišką ruletę žaisdavo rusų karininkai.
Paprastai rusiškai ruletei naudojamas įprastas revolveris su šešiaviete šovinių dėtuve–būgnu. Įstatomas vienas šovinys ir būgnas atsitiktinai pasukamas, kad nebūtų žinoma kurioje vietoje atsidūrė šovinys. Dalyviai paeiliui deda prie savo galvos revolverio galą ir spaudžia nuleistuką. Po sėkmingo bandymo (t. y. ginklui neiššovus) būgnas paprastai vėl persukamas. Nepersukant būgno su kiekvienu nauju bandymu tikimybė, kad revolveris iššaus vis didėja, o 6 bandymu tampa šimtaprocentine, neskaitant to kad ginklas gali užsikirsti.
Yra ir kitų rusiškos ruletės variantų – pavyzdžiui, kuomet būgne paliekama tik viena tuščia vieta ir lieka maža tikimybė, kad ginklas neiššaus. Kartais gali būti praktikuojama ne tokia pavojinga šio žaidimo forma, kuomet ginklas nukreipiamas ne į galvą, o, pavyzdžiui, į ranką.
Nėra žinoma, kiek žmonių mirė žaisdami rusišką ruletę, dažniausiai tokios mirtys fiksuojamos, kaip savižudybė.
Žodis „rusiška ruletė“ dažnai vartojamas perkeltine prasme, apibūdinant kokį nors rizikingą poelgį su nenuspėjamomis pasekmėmis.
Židininis nuplikimas

Priežastys

Manoma, kad židininis nuplikimas yra autoimuninė liga, kai organizmas klaidingai mano, kad plaukų folikulai yra svetimkūniai ir slopina ar sustabdo plaukų augimą. Liga neužkrečiama, bet gali būti paveldima – yra užfiksuota keletas atvejų, kai naujagimis gimė su įgimtu židininiu nuplikimu. Neįrodyta, kad stresas yra esminis ligą sukeliantis faktorius, tačiau dėl to dar ginčijamasi.

Diagnozė

Pirmi simptomai yra maži, lygūs, plikos odos lopai, kurie būna bet kokios formos, dažniausiai rutuliški. Pradinė prezentacija paprastai pasireiškia vėlyvoje paauglystėje, bet gali pasireikšti bet kokiame amžiuje. Dažniausiai paveikia galvos odą, bet gali atsirasti bet kurioje plaukuotoje kūno vietoje. Tuo pačiu metu ant kūno gali būti keli odos plotai be plaukų ir su ataugančiais plaukais. Galima laikina ar ilgalaikė remisija. Kuo ilgiau plaukų praradimas tęsiasi, tuo mažesnė tikimybė, kad jie ataugs. Ypač sunkiais atvejais gali būti pažeisti rankų nagai.
Diagnozuojant židininį nuplikimą svarbu atmesti kitas pagydomas ligas, kurios sukelia plaukų praradimą.

Gydymas

Maždaug 50 proc. pacientų plaukai atauga be jokio gydymo per vienerius metus. Jeigu nuplikimo vieta yra sąlyginai maža, yra logiška sekti ligos progresavimą, kadangi plaukai netikėtai atauga. Tais atvejais, kai nuplikmo židinių yra daugiau, arba liga daugiau progresavusi, galima gydyti injekcijomis arba išoriniais vaistais. Tačiau, kadangi ligos tikslus mechanizmas vis dar nėra išaiškintas, nėra šimtaprocentinio gydymo. Paprastai pacientams patariama įsigyti peruką, siekiant išvengti socialinio diskomforto.
Rock Haven (filmas)

Siužetas

Bredis – kuklus, savyje užsiskleidęs 18–metis jaunuolis, gyvena su mama šiaurės Kalifornijos pakrantės mažame miestelyje. Jis pavyzdingas krikščionis, eina į bažnyčią, tiki Dievą ir didžiąją vasaros laiko dalį skaito Bibliją arba sėdi ant vandenyno kranto. Bet kartą jis paplūdimyje susitinka 19–metį kaimyną Klifordą, kuris yra Bredo priešingybė. Klifordas gražus, pasitempęs, raumeningas, be prietarų vaikinas, turintis pasisiekimą vietos jaunimo tarpe. Nenuostabu, kad Bredis, nors pats to ir nesupranta, kad yra gėjus, įsimyli Klifordą prieš savo valią. Jis anksčiau nieko nemylėjo, o čia staiga įsimyli vaikiną! Bet ir Klifordui patinka Bredis, jų jausmai abipusiai.
Jų santykiai tęsiasi visą vasarą ir Bredui teks kažkaip sutaikyti savo religinius jausmus su meile Klifordui….
Migdolų pienas

Migdolų pienas – gėrimas, gaminamas iš vandenyje sumaltų migdolų. Naudojamas kaip pieno pakaitalas, populiarus veganiškoje arba pienui alergiškų žmonių mityboje. Nuo seno vartojamas Artimuosiuose Rytuose ir Vakarų Europoje.

Istorija

Migdolų pieno naudojimas valgių gamyboje buvo plačiai paplitęs viduramžių Europoje, ypač Anglijoje. Jis minimas receptų knygose jau nuo XIV a. kaip sudėtinė tiek mėsiškų, tiek vegetariškų patiekalų, taip pat ir desertų dalis. Migdolų pienas buvo vienas iš pagrindinių pieno pakaitalų gavėnios laikotarpiu, kada ribojami gyvūniniai maisto produktai.

Gamyba

Migdolų pieną galima pasidaryti namuose, smulkiai sumalus brinkintus migdolus plaktuvu su vandeniu, nukošus tirščius ir pridėjus pagal skonį cukraus, druskos. Jis taip pat gaminamas pramoniniu būdu, parduodamas įvairiose pakuotėse, būna tiek natūralaus, tiek ir vanilinio, šokoladinio ar kitokio skonio.
Vaidaugų valsčius

Vaidaugų valsčius buvo Mažojoje Lietuvoje. Centras – Klaipėdos Vaidaugai.
Vytautas Vedrickas

Biografija

1956 m. baigė Vidiškių septynmetę, 1968 m. Kauno vidurinę mokyklą, 1960 m. Ukmergės žemės ūkio mokyklą, 1974 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą, 1982 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Ekonomikos fakultetą, ekonomistas organizatorius.
1956 m. Ukmergės Melioracijos statybos valdybos darbininkas, 1960–1964 m. tarnavo tarybinėje armijoje, 1964–1974 m. Kauno gamybinių įmonių kombinato cecho mechanikas, profsąjungos pirmininkas, 1974 m. Kauno gelžbetonio atramų gamyklos cecho viršininkas. 1975–1983 m. Šalčininkų rajono „Darbo didvyrio“ (Dieveniškės), „Kirovo“ (Eišiškės) kolūkių pirmininkų pavaduotojas, Šalčininkų tarybinio ūkio direktoriaus pavaduotojas, Šalčininkų rajono žemės ūkio darbuotojų profsąjungos pirmininkas. 1983–1993 m. Baltosios Vokės durpių įmonės direktorius. 1993–1996 m. Seimo nario padėjėjas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, 1993–2001 m. Šalčininkų rajono tarybos pirmininkas. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šalčininkų rajono skyriaus narys.
1995–1997 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Žmona Ritūnė – pedagogė, dukros – Simona ir Agnė.
Eduardas Macikas

Eduardas Macikas (vok. Eduard Matzick; 1904 m. lapkričio 4 d. Rytprūsiuose: Šilutės apskr. Armalėnų kaime – 
1981 m. spalio 10 d. Vakarų Berlyne) – iš Klaipėdos krašto kilęs vokiečių dailininkas, aktorius ir režisierius.

Biografija

Mokėsi piešti dekoracijas, vėliau Kaune dirbo dailininku teatre. Penkis metus Dortmundo meno ir amatų mokykloje lankė profesorių Franco Gervino ir Frydricho Bagdono kursą. Studijavo Karaliaučiaus ir Drezdeno meno akademijose, po to sėmėsi patirties meistriškumo mokykloje pas berlynietį prof. Vilį Jekelį. Po kiek laiko, to meto Vokietijos sostinėje atidarė nuosavą dailininko ateljė.  
Po Antrojo pasaulinio karo kaip režisierius ir aktorius reiškėsi teatrinėje scenoje Berlyne, Vienoje, Zalfelde ir Brėgence. Radijuje ir televizijoje dirbo pranešėju. 1968 m. Berlyne atidarė nuosavą dailės galeriją „MMM“ (santrumpa nuo: Mime Maler Matzick – liet. Mimas Dalininkas Macikas), sukūrė daugelio to meto aktorių ir politikų portretų. Visgi jo dailės kūriniuose daugiau vyrauja Klaipėdos krašto tematika: briedžiai, Trakėnų žirgai, kuršvaltės, kraštovaizdžiai.
Giedrė Dirvanauskaitė

Giedrė Dirvanauskaitė (g. 1976 m.) – lietuvių violončelininkė, Baltijos šalių kamerinio orkestro „Kremerata Baltica“ bendraįkūrėja.

Biografija

Gimė 1976 m. Kaune, muzikų šeimoje. 1995 metais baigė Nacionalinę M. K. Čiurlionio menų mokyklą (mokytojo Romano Armono klasę), 1999 m. – studijas Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (prof. S. Sondeckienės klasę). Ištekėjusi, sutuoktinis – Gidonas Kremeris.

Kūrybinė veikla

Kelių nacionalinių konkursų laureatė, dalyvavo M. Rostropovičiaus, D. Geringo, G. Kremerio, V.Hagen ir kitų meistriškumo kursuose. Muzikavo Vilniaus kvarteto rengiamame cikle „Vilniaus kvartetas ir jaunieji talentai”, jaunimo festivalyje „Atžalynas”, kamerinės muzikos festivalyje Gštate (Šveicarija), kasmet dalyvauja G. Kremerio kamerinės muzikos festivalyje Lokenhauze (Austrija). Kaip solistė grojo su Lietuvos nacionaliniu simfoniniu, Lietuvos kameriniu, „Kremerata Baltica” orkestrais, su tarptautiniais orkestrais grojo Vokietijoje, Belgijoje, Japonijoje. Dalyvauja įvairių sudėčių kamerinės muzikos ansamblių projektuose, koncertuoja Lietuvoje ir už jos ribų. Tarp jos kamerinės muzikos partnerių yra tokie muzikantai kaip Martha Argerich, Haincas Holigeris, Jurijus Bašmetas, Sa Čen, Gidonas Kremeris, Danilas Trifonovas ir Chatija Buniatišvili.
2015 m. Dirvanauskaitė buvo nominuota „Grammy“ apdovanojimui už geriausią klasikinį rinkinį. 2017 m. Ji bendradarbiavo su Danilu Trifonovu ir Gidonu Kremeriu įrašinėjant Rachmaninovo trio, kurį 2017 m. išleido „Deutsche Grammophon“.
Ožkų ragas

Ožkų ragas – Kuršių marių vakariniame pakraštyje, Neringoje įsiterpęs kyšulys. Prie įlankos tarp Ožkų rago ir Mažojo Preilos rago įsikūrusi Preila. Ilgis 150 m, plotis iki 375 m. Šiaurėje Karvaičių įlankos skiriamas nuo Pervalkos rago.
Ožkų rago palvė apaugusi žole, daug kur kauburėta, pelkėta, veši kerpės, beržai, alksniai. Po Ožkų rago kopagūbriu buvo paskutinė Karvaičių kaimo vieta.