google/wiki40b huggingface dataset:
Sabilė

Istorija

Istoriniuose šaltiniuose pirmąkart paminėtas 1253 m., kai Livonijos ordinas užkariavo kuršių žemes. XIII a. Sabilėje pastatyta Livonijos ordino pilis, prie kurios 1462 m. minimas kaimas. Apie 1643 m. Kuržemės hercogystės valdytojas Jokūbas Ketleris Sabilei suteikė turgaus teisę, miestelis tapo amatų ir prekybos centru. Kiek vėliau Sabilėje pradėjo kurtis pirmieji žydai, dar labiau paskatinę amatų ir prekybos plėtrą. 1939 m. žydai sudarė 70 % visų gyventojų. Miesto teisės Sabilei suteiktos 1917 m.

Sabilės Vyno kalnas

Abavos upės dešiniajame krante esantis 33,7 m aukščio (altitudė 115 m.) Sabilės Vyno kalnas yra šiauriausias pasaulyje vynuogynas po atviru dangumi, 1955 m. įtrauktas į Gineso rekordų knygą. Vyno gamybos tradicijos Sabilėje siekia XIV a. Hercogo Jakobo laikais vynuogynas pertvarkytas, įrengtos terasos, atvežta naujų vynuogių veislių. Po Švedų tvano vynuogynas buvo sunykęs, bet Latvijos prezidentas Karlis Ulmanis 1936 m. jį atgaivino. Vynuogės augo 1,5 ha plote. 1939 m. organizuota piemoji Latvijos vynuogininkystės paroda.
Po Antrojo pasaulinio karo vynuogynu rūpinosi Pūrės daržininkystės bandymų stotis, tačiau tikro šeimininko nebuvo. 1989 m. studentų entuziazmo dėka Vyno kalnas vėl atgijo. Rimtesniems darbams paskatino buvęs Latvijos prezidentas Guntis Ulmanis. Vynuogynui perėjus Sabilės savivaldybės nuosavybėn, nuo 1999 m. kasmet liepos pabaigoje organizuojama Sabilės vyno šventė, o vynuogynas nuolat plečiamas, jame introdukuojamos naujos, atsparios šalčiams vynuogių veislės. 2008 m. augo 15 veislių, kurių daugumą išvedė selekcininkas Paulis Sukatniekas, daugiau, kaip 600 vynuogių krūmų. Pagrindinė veislė – „Zilga“.
Tačiau derlius būna labai nevienodas, priklauso nuo klimato pokyčių, nes vynuogės subręsta apie spalio mėn. Be to, vynuogynas nukenčia nuo jį pamėgusių turistų. 2007 m. buvo pagaminta tik 50 ltr. vyno. Vynas gaminamas pagal naminio vyno tradicijas, neskaidrinamas, yra rūgštoko skonio, bet puikaus aromato.

Sabilės piliakalnis

Piliakalnis, buvusios Sabilės pilies vieta, yra dešiniajame Abavos krante, ant 110 m aukščio nuo jūros lygio kalvos. X a. ant jo stovėjo medinė kuršių pilis, XIII a. ją sugriovę savo pilį pasistatė kalavijuočiai. Nuo Sabilės piliakalnio, kuris X–XIII a. buvo srities centras, atsiveria graži Sabilės miesto ir Abavos upės slėnio panorama.

Sabilės bažnyčia

Sabilės liuteronų bažnyčia pastatyta XIV a. 1450 m. jos bokšte įkeltas varpas yra vienas seniausių Europoje. Bažnyčioje vyksta ne tik pamaldos, bet ir klasikinės vargonų muzikos bei kameriniai koncertai.

Sinagoga

Sabilės sinagoga pastatyta 1890 m. Kaip maldos namai ji tarnavo iki 1941 m. Po karo, kai beveik visi miestelio žydai buvo nacių nužudyti, pastate įrengta parodų ir konferencijų salė, veikia muziejus.

Sportas

Išnaudojant aukštus kairiuosius Abavos upės šlaitus ant jų įrengtos 5 kalnų slidinėjimo trasos su keltuvais. Ant aukštesnės kalvos, vadinamos Švedų kepure, ir vasarą veikia 350 m. ilgio bobslėjaus trasa.
RTFSR karinių reikalų liaudies komisariatas

RTFSR karinių reikalų liaudies komisariatas (rus. Народный комиссариат по военным делам РСФСР) – RTFSR valstybės organas, vadovavęs Raudonajai Armijai, veikė nuo 1917 m. lapkričio 23 d. iki 1923 m. lapkričio 12 d. Beveik metus, nuo 1922 m. gruodžio veikė kaip visos TSRS valdžios organas.

Istorija

1917 m. spalio 26 d. dekretu „Apie Liaudies komisarų tarybos įsteigimą“ II Visos Rusijos Tarybų suvažiavimas įsteigė Karinių ir jūros reikalų komitetą (Комитет по военным и морским делам), kuris spalio 27 d. buvo pervadintas į Karinių ir jūros reikalų liaudies komisarų tarybą (Совет народных комиссаров (СНК) по военным и морским делам).

Jo pagrindu 1917 m. lapkričio 23 d. buvo sukurtas Karinių reikalų liaudies komisariatas (Народный комиссариат по военным делам), kuriam vadovavo Kolegija. Kolegijai buvo pavesta valdyti buvusios Karo ministerijos aparatą.
1918 m. rugsėjo mėnesį buvo sukurta Respublikos revoliucinė karo taryba (Революционный военный совет Республики), kuri vykdė bendrą vadovavimą ginkluotosioms pajėgoms. L. Trockis buvo revoliucinės karo tarybos pirmininkas ir karinių reikalų liaudies komisaras.
Vėliau buvo įkurtas TSRS Karinių ir jūros reikalų liaudies komisariatas (Народный комиссариат по военным и морским делам СССР), o RTFSR karinių reikalų liaudies komisariatas buvo panaikintas.
Nusivylusios namų šeimininkės (pirmas sezonas)

Prodiusavimas

Marc Cherry parašė pirmąją Šeimininkių seriją ir jo agentas nusiuntė jį šešioms televizijoms, (CBS, NBC, Fox, HBO, Showtime ir Lifetime) bet nei viena jo nepriėmė. Vėliau kai jo agentas buvo suimtas, Marc Cherry pasisamdė naujų agentų, kurie pamatė scenarijų ir pasakė jog tai muilo opera su juodu humoru jame. Kai Marc Cherry pataisė scenarijų ir nusiuntė jį ABC, jie buvo sužavėti ir užsakė dar 13 serijų. Filmavimas prasidėjo 2004-jų metų kovą Universal Studios Hollywood backlot Colonial gatvėje.
Šis sezonas buvo pagamintas ABC televizijos ir Marc Cherry ir buvo rodytas per ABC. Serialo vykdomieji prodiuseriai buvo Marc Cherry, Michael Edelstein, Tom Spezialy, Chris Black, Oliver Goldstick, Joey Murphy, ir John Pardek. Režisieriai: Charles McDougall, Arlene Sanford, Larry Shaw, Jeff Melman, Fred Gerber, David Grossman, ir John David Coles. Sezono prodiuseriai: Alexandra Cunningham, Tracey Stern, ir Patty Lin. Scenarijaus autoriai: Marc Cherry, Oliver Goldstick, Tom Spezialy, John Pardee, Joey Murphy, ir Chris Black

Aktoriai

Pirmasis serialo sezonas turi trylika pagrindinių aktorių ir veikėjų. Brenda Strong – serialo balsas, vaidina Merę Alice Young. Teri Hatcher vaidina Susan Mayer, nerangia, mylinčia ir išsiskyrusią motiną kuri ieško meilės. Felicity Huffman atlieka Linetės Scavo vaidmenį, keturių vaikų mamą ir buvusią karjeristę. Marcia Cross vaidina Bri Van de Kamp, namų šeimininkę ir dviejų paauglių mamą, bet kokią kaina besistengiančia išsaugoti savo santuoką. Eva Longoria atlieka Gabrielės Solis, buvusios manekenės, materialistės vaidmenį. Nicollette Sheridan seriale vaizduoja kvartalo kekšę ir Susan varžovę Edę Brit. Rekso Van de Kamp, vaidmenį atlieka Steven Culp. Tai Bri seksualiai nepatenkintas vyras. Ricardo Antonio Chavira vaidina Gabrielės užsięmusį vyrą, Karlosą Solisą. Mark Moses vaidina Merės Alice paslaptiną našlį, Polą Youngą. Andrea Bowen atlieka Julie Mayer, protingos Susan dukros vaidmenį. Jesse Metcalfe vaidina Solisų sodininką ir Gabrielės meilužį, Džoną Rowlandą. Merės Alice sudėtingą ir psichiškai nestabilų sūnų Zaką Youngą, vaidina Cody Kasch ir James Denton vaidina kvartalo santechniką ir Susan draugą Maiką Delfiną, kuris turi paslaptį.
Judikatas (valstybė)

Judikatas (it. giudicato, dgs. giudicati) – valstybė Sardinijoje. Joje buvo penki judikatai, egzistavę nuo maždaug 900 iki 1410 m., kai paskutinis judikatas atiteko Aragono karalystei. Judikatų valdovai buvo judikai (it. giudice).

Etimologija

Valdovų pavadinimas judikas (it. giudice, dgs. giudici) kilęs iš lot. iudice 'teisėjas' (dgs.iudices). Valda judikatas lotyniškai vadinosi iudicatus 'teisėjo valda' (dgs. iudicati).
582 m. įkūrus Afrikos egzarchatą, Bizantijos provincijos valdytojai buvo tituluojami judex provinciae. Vėliau lotyniškas terminas pakito ir tapo lot. judike.
827 m. musulmonai užkariavo Siciliją, ir Bizantija buvo atkirsta nuo Tirėnų jūros. 864 m. popiežiaus Mikalojaus I laiške pirmą kartą paminėti „Sardinijos teisėjai“, jų autonomija aiškiai aprašyta popiežiaus Jono VIII laiške, kur jis teisėjus vadina principes 'princais'. Vietinę valdžią pradžioje vykdė kuratoriai (curatores), kurie kiekvienas valdė savo kuratoriją ir buvo pavaldūs vienam ar kitam teisėjui, kurie vykdė teisingumą ir vadovavo kariuomenei.
Kosovo olimpinis komitetas

Istorija

Komitetas įkurtas 1992 m., bet niekino nepripažintas. 2008 m. po šalies nepriklausomybės paskelbimo Kosovo olimpinio komiteto prašymai startuoti 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse ir 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse buvo atmesti. Kosovo dziudo imtynininkei Majlinda Kelmendi iškovojus kelialapį į 2012 m. olimpiadą teko atstovauti Albanijos rinktinei.
2014 m. spalį Tarptautinis olimpinis komitetas suteikė Kosovo olimpiniam komitetui stebėtojo statusą. Tų pačių metų gruodžio 9 d. Monake TOK sesijos metu Kosovo olimpinis komitetas buvo pripažintas pilnaverčiu nariu ir jam leista dalyvauti olimpinėse žaidynėse ir Europos žaidynėse.

Sporto federacijos

2014 m. Kosovas buvo oficialiai pripažintas kaip atskira valstybė šiose sporto šakose: minigolfas, šaudymas iš lanko, rankinis, dziudo, buriavimas, softbolas, stalo tenisas, sunkioji atletika, šiuolaikinė penkiakovė, gimnastika. Taip pat Kosovas turėjo stebėtojo statusą šiose sporto šakose: futbolas, boksas, imtynės, slidinėjimas, akmenslydis, tekvondo.
Vilniaus teatras Lėlė

Vilniaus teatras „Lėlė“ – lėlių teatras, įkurtas 1958 m. Vilniuje pavadinimu Vilniaus lėlių teatras. Teatro įkūrėjas – lėlininkas, aktorius ir režisierius Balys Lukošius. Taip pat teatre dirbo ir vėliau jam vadovavo Vitalijus Mazūras, jo mokiniai režisieriai Rimantas Driežis ir Algirdas Mikutis. Kiti reikšmingi teatro kūrėjai – Aušra Bagočiūnaitė-Paukštienė (2006 m. pelniusi „Auksinį scenos kryžių“ už geriausią darbą lėlių teatro srityje), N. Indriūnaitė, Julija Skuratova (2008 m. „Auksinis scenos kryžius“), Aurelija Ragauskaitė, Laima Lankauskaitė. 1977 m. teatras persikėlė į restauruotus Oginskių rūmus Senamiestyje ir pakeitė pavadinimą į Vilniaus teatras „Lėlė“. Nuo 1966 m. teatras dalyvauja tarptautinės lėlininkų organizacijos UNIMA, tarptautinės organizacijos ASSITEJ veikloje.

Vieta

Teatras veikia Vilniaus senamiestyje, Arklių gatvėje.
Teatrui priklauso dvi salės Oginskių rūmuose: Didžioji (220 vietų) ir Mažoji (50 vietų); pastaroji įkurta 1992 m.
Krioklių juosta

Krioklių juosta arba Nuolydžio linija (angl. Fall line) – geomorfologinė juosta Šiaurės Amerikos rytuose, JAV, ties Apalačų priekalnių (Pidmonto plynaukštės) ir Atlanto vandenyno žemumos sandūra. Juosta 5–12 km pločio, driekiasi šiaurės–pietų kryptimi. Ties šia juosta nuo kalnų tekančios upės (Potomakas, Džeimsas, Roanokas, Savana, Delaveras, Rapahanokas ir kt.) sudaro krioklius, slenksčius, rėvas ir nėra tinkamos laivybai. Dabar daug šių upių patvenkta, sudarytos vandens jėgainės.
Pagal Krioklių juostą įsikūrė daug svarbių JAV miestų: Filadelfija, Baltimorė, Ričmondas, Vinstonas-Seilemas ir kt.
Nida (Latvija)

Istorija

Nida (Nidaw) šaltiniuose minima nuo 1561 m. Čia vėliau būta dvaro. XVIII a. buvo nedidelis žvejų uostas, kaimas priklausė Būtingės dvarui. 1919 m. atidaryta mokykla. Tarpukariu čia gyveno ~300 žmonių.
Brusualis

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1800 m. kaip Manga Angulera. 1873 m. pervadinta generolo Manuelio Esekielio Brusualio garbei.
Wacław Iwaszkiewicz

Biografija

Gimė 1893 m. kovo 14 d. Kaune. Prieš I pasaulinį karą baigė Sankt Peterburgo jūrų pėstininkų kadetų mokyklą ir pradėjo tarnauti Rusijos imperijos kariuomenėje. 1917 m. pradėjo mokytis pilotų mokykloje. 1919 m. vasarį pradėjo tarnauti Lenkijos kariuomenėje, kovo Lenkijos-sovietų kare. 1924 m. kovo 31 d. suteiktas majoro laipsnis, 1924-1928 m. tarnavo Krokuvoje, 1928-1930 m. Lvove, 1930-1936 m. Lydoje. 1930 m. suteiktas papulkininkio laipsnis, 1936 m. pulkininko laipsnis. 1936-1938 m. buvo Demblino aviacijos mokymų centro komendantas. 1939 m. naciams užpuolus Lenkiją vadovavo priešlėktuvinės gynybos grupei Łódź. Naciams užėmus Lenkiją pabėgo į Prancūziją. 1940 m. gegužės 18 d. paskirtas Liono–Bron aviacijos mokymų centro komendantu. 1940 m. liepą pabėgo į Jungtinę Karalystę. Mirė 1963 m. vasario 13 d. Londone.
Stasys Žlibinas

Biografija

Mažas neteko vienas po kito mirusių tėvų. Liko su aštuoniasdešimtmetį perkopusia močiute ir šešerių metukų sesute. Mokėsi Rietavo vidurinėje mokykloje. Prieš baigdamas mokyklą keletą metų dirbo Budrikių kaimo klubo-skaityklos vedėju. 1954 m. respublikinėje spaudoje pasirodė pirmieji S. Žlibino kūriniai. Baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą.
Nuo 1959 m. laikraščio „Tiesa“ redakcijos korektorius, leidinių „Literatūra ir menas“, „Sportas“ redakcijų bendradarbis. 1965–1970 m. savaitraščio „Liaudies sargyboje“ korespondentas. 1970–2000 m. dirbo savaitraštyje „Kalba Vilnius“. Rašė literatūros ir muzikos temomis.  Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys.

Kūryba

Paskelbė poezijos kūrinių vaikams, dainų tekstų, 1984 m. išleido jų rinkinį „Kur tas kelelis“. Poetą išgarsino eilėraštis „Elektrėnų žiburiai“, parašytas tuo metu pradėto statyti Elektrėnų miesto garbei. Kompozitorius Eduardas Balsys pagal šias eiles sukūrė dainą, kuri Lietuvoje plačiai žinoma iki šiol. Vėlesniais metais S. Žlibinas kartu su E. Balsiu sukūrė ir daugiau dainų. Taip užsimezgė draugystė ir su kitais lietuvių kompozitoriais: Teisučiu Makačinu („Kur tas kelelis“, „Grįžkit paukščiai“), Vytautu Juozapaičiu („Gromatėlę parašiau“, „Ridigdo“, „Ir atskrido sakalėlis“), Vygandu Telksniu („Neringai“, „Tau atidaviau viską“, „Laimink Marija“), Algimantu Bražinsku („Brangiausia žemė“), Miku Vaitkevičiumi („O kur jūs mano mokiniai?“) ir kt. Iš viso S. Žlibinas yra kartu kūręs su keturiasdešimčia kompozitorių – parašyta daugiau negu tūkstantis dainų. Daugelio jų žodžiai išversti į kitas kalbas. Kai kuriose dainose panaudota liaudies dainų poetika.
Populiariausios S. Žlibino žodžiais sukurtos dainos: „Berniukai“, „Elektrėnų žiburiai“, „Vėjas man pasakė“, „Mėlynakė rasa“, „Vyšnios žydi“, „Jaunystė“, „Gromatėlę parašiau“, „Kur tas kelelis“, „Žydėjimo šviesa“, „Motinai“, „Iš glėbio vasaros ugnies“, „Ridig do“ ir kt.
Inkstų karcinoma

Inkstų karcinoma (sinonimas hipernefroma) yra dažniausiai diagnozuojama inkstų piktybinė liga, inkstų vėžio tipas.

Stadija

Ligos stadija nustatoma pagal TNM klasifikaciją.

Simptomai

Inkstų karcinoma nesukelia daug simptomų, ypač pradinėse stadijose. Vietiniai auglio sukeliami simptomai gali pasireikšti šono skausmais, kraujas šlapime (hematurija), rečiau galima apčiuopti naviką. Ligai progresuojant atsiranda bendri simptomai: svorio kritimas, nuovargis, silpnumas, paraneoplastiniai sindromai. Maždaug pusė ligos atvejų nustatomi atsitiktinai, atliekant tyrimus dėl kitų priežasčių.
Čanakja

Čanakja (skr. चाणक्य = Cāṇakya) – apie IV a. pr. m. e. gyvenęs Maurijų imperijos politinis veikėjas, mokytojas, strategas, ekonomistas. Jis tradiciškai tapatinamas su karybos meno veikalo „Arthašastros“ autoriumi Kautija ar Višnugupta.

Biografija

Apie Čanakjos asmenybę žinoma tik iš pusiau legendinių pasakojimų, randamų klasikinės indų literatūros veikaluose: Somadevos „Kathasaritsagaroje“, Hemačandros „Parišištaparvane“, budistiniame pali veikale „Mahavamsoje“ bei Višakhadatos „Mudrarakšasoje“.
Pasak budistinių legendų, Čanakja gimęs Taksiloje, brahmanų šeimoje, valdant grobikiškiems Nandų valdovams. Vieną sykį Čanakja išvykęs į Pušpapurą (Patną), kur karalius Dhana Nanda brahmanams dalijęs dovanas. Tačiau pamatę bjauriai atrodantį Čanakją, karaliaus valdiniai jį išmetė. Tada Čanakja persiplėšė savo brahmano juostą ir prakeikė karalių. Pradžioje jis ketinęs padėti Dhana Nandos sūnui Pabatai gauti valdžią, bet paskui pabėgęs į Vindhjos miškus ir ten stebuklingu būdu sukaupęs turtų. Vieną dieną miške Čanakja pamatęs vaiką, vardu Čandragupta, kuris vaidinęs karalių, o kiti vaikai jam tarnavę. Čanakja sužinojęs apie vaiko karališką kilmę jį išpirko iš jo patėvio. Vėliau Čanakja pabandė nustatyti, katrą vaiką – Pabatą ar Čandraguptą – auginti kaip būsimą sosto įpėdinį. Tam jis skyręs užduoti – nuo miegančiojo vaiko nutraukti virvelę jo nepažadinant: Pabatai nutraukti virvelės nepažadinant Čandraguptos nepavyko, o Čandragupta nuėmė virvelę nukirsdamas Pabatos galvą.
Tada Čanakja 7 metus mokęs Čandraguptą karaliavimo meno, o iš savo sukauptų pinigų surinkęs kariauną. Čandraguptos ir Čanakjos kariuomenė užpuolė Dhana Nandos sostinę, bet patyrė skaudų pralaimėjimą. Tada, išgirdę pakeliui istoriją (alegoriją) apie pyrago valgymą iš vidurio ir pakraščių, suprato, kad reikia pulti ne tiesiai sostinę, o pradžioje užkariauti pakraščius. Taip Čanakja ir Čandragupta palaipsniui užėmė Nandų valstybę, užkariavo sostinę ir nužudė karalių. Čandraguptą paskelbus valdovu ir pradėjus Maurijų dinastiją, priešininkai ir plėšikai buvo sunaikinti. Čanakja karaliui į maistą slapčia įdėdavęs nedidelę dozę nuodų, kad šis taptų atsparus nunuodijimui. Kartą karalius pasidalinęs maistu su savo nėščia žmona ir ją pražudęs, bet Čanakja ištraukęs iš jos gemalą ir jį auginęs papjautų ožkų įsčiose. Taip gimęs Čandraguptos sūnus Bindusara.
Panaši džainų (Hemačandros) pasakojimo atmaina, bet pasak jos Čanakja buvęs džainas, o senatvėje susipykęs su Bindusara ir pasirinkęs badauti iki mirties.
Čanakjai priskiriami du tekstai – „Arthašastra“ (veikalas apie karybą, strategijas, finansus, gerovės užtikrinimą ir pan.; greičiausiai skirtingų autorių, tarp kurių galbūt buvęs ir Čanakja, kompiliacija) bei „Čanakja Niti“ (aforizmų iš įvairių šastrų rinkinys).
Jonavos šaulių kryžius

Jonavos šaulių kryžius – stogastulpis, esantis Jonavoje, Atminimo parke. Skirtas šauliams atminti, Lietuvos Nepriklausomybės paminklas. Stogastulpis taip vadinamas dėl to, kadangi ant jo liemens yra išdrožtas šaulių kryžius. Stogastulpis aptvertas medine tvorele, šalia auga kadagys. Statinys yra iš ąžuolo. Išdrožtas iš keturių pusių. Plokštumoje, matomoje nuo miesto centro pusės, yra įrašas: Dėl Tavęs, mylimas krašte, nebaisi man mirtis.

Istorija

1928 m. Lietuvos Nepriklausomybės dešimtmečiui Šaulių sąjunga nusprendė Jonavos pakraštyje pastatyti tautinį paminklą. Jonavos Šaulių būrio valdybos pirmininkas buvo Jonavos valsčiaus pradžios mokyklos vedėjas mokytojas Balys Garmus. Šaulių būrio vadas Justinas Vareikis kartu su juo organizavo stogastulpio statybą. Juos rėmė Jonavos klebonas Petras Vaitiekūnas, studentas B. Lengvenis.
Projekto autorius – dailininkas Adomas Varnas (1879–1979). Meistras Dominikas Leparskis (1902–1993) išdrožė stogastulpį, papuoštą meniškais drožiniais. Liemuo buvo papuoštas ąžuolo lapais su gilėmis ir išdažytas. Ąžuolo lapai buvo bronzuoti, o dugnas tarp lapų – spalvotas (balta, žalia ir raudona). Leparskis dar išdrožė šventųjų statulėles.
Į stogastulpį, išgręžus skylę jo apačioje, buvo įdėtas butelis su lietuviškais pinigais ir aktu apie paminklo pastatymo intencijas bei su data. Įbetonuotas, aptvertas tvorele. 1928 m. spalio 14 d. pašventintas. Dalyvavo gen. ltn. Vladas Nagevičius (1880–1954), dailininkas Antanas Žmuidzinavičius (1876–1966), Šaulių sąjungos choras (dirigentas N. Martinionis) ir Kauno Karo muziejaus orkestras. Pamaldos vyko Jonavos bažnyčioje. Dalyvavo šauliai, Vytauto Didžiojo kuopos kariai. Garmus perskaitė aktą, kunigas Petras Vaitiekūnas pašventino. Buvo sugiedotas himnas „Mes be Vilniaus nenurimsim“ (autorius Petras Vaičiūnas). Amatininkų klube surengti iškilmingi pietūs, o Jonavos gaisrininkų salėje – Šaulių vakaras. Jo metu suvaidintos dvi komedijos – „Garsusis gydytojas“ ir „Važiuojam“.

Atstatymas

Šaulių kryžius buvo atstatytas 1989–1990 m. panaudojus D. Leparskio projektą (dar autoriui gyvam esant). Atstatyti ėmėsi Kultūros rėmimo fondo klubas „Taurosta“ ir Jonavos kraštotyros muziejus.
Atstatyto kryžiaus autorius – tautodailininkas Andrejus Kazlauskas (g. 1944 m.). Šventųjų skulptūras išdrožė liaudies meistrė Janina Listvina.
1990 m. lapkričio 1 dieną stogastulpį pašventino Jonavos parapijos klebonas kun. Vincas Pranckietis. Iškilmėse dalyvavo ir pirmasis paminklo autorius Domininkas Leparskis (1902–1993).
IFK Göteborg

Istorija

Klubas įkurtas 1904 m. Daugkartiniai šalies čempionai. Ne kartą laimėjo Švedijos futbolo taurę ir dalyvavo Europos turnyruose.
Ilgoje ir garsioje klubo istorijoje yra ir susitikimų su lietuviais. Švedų klubas žaidė su Vilniaus "Žalgiriu" oficialias bei draugiškas rungtynes.
Mindelas

Istorija

XIX amžiuje čia buvo angliakasybos taškas; anglis garlaiviais buvo eksportuojama į daugelį žemynų. 1885 m. pro Mindelą nutiestas pirmasis transatlantinis kabelis, dėl to 1912 m. įgijo pasaulinę svarbą.
Alis Baublys

Biografija

Tėvas Petras Baublys. 1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1970 m. medicinos mokslų kandidatas.
Nuo 1962 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1973 m. docentas. 1983–1991 m. Vilniaus respublikinės klinikinės ligoninės Kardiochirurginės reanimacijos skyriaus vedėjas. 1991–2010 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Antrosios anesteziologijos ir reanimatologijos klinikos vadovas.
1992–1995 m. Lietuvos gydytojų sąjungos prezidentas.

Mokslinė veikla

Paskelbė mokslinių darbų apie dirbtinės kraujotakos taikymą, ūminio širdies nepakankamumo diagnostiką ir gydymą, iš anesteziologijos istorijos.
Vadovėlio „Anesteziologija ir reanimatologija“ (1984 m.) vienas autorių.
Kino naujienos

Kino naujienos – savaitraštis, ėjęs 1931–1932 m. Kaune.

Istorija

Spausdino kino apžvalgas, filmų recenzijas, vertimus iš užsienio kino spaudos, skaitytojų straipsnius, norinčių filmuotis nuotraukas, skelbė konkursus.
Juodpurviai

Istorija

1748 m. užrašytas Balninkų krikšto metrikų knygoje. Kaimas Jodpurve pažymėtas 1812 m. Balninkų parapijos topografiniame žemėlapyje.
Skersabalis

Aplinkinės gyvenvietės

Žemaitkiemis – 1 km
Titus Ivory

Titus Ivory (g. 1977 m. rugpjūčio 13 d. Šarlotėje) – JAV krepšininkas rungtyniaujantis Ostendės „Telindus“ krepšinio komandoje.
T. Ivory ūgis yra 193 cm, svoris 96 kg. Jis žaidžia įžaidėjo ir atakuojančiojo gynėjo pozicijose.
Girelė (Ramygala)

Pašilių stumbrynas

Iki XVI a. stumbrai buvo plačiai paplitę visoje Europoje. Žemdirbystės plėtra, spartus žmonių gausėjimas ir suaktyvėjusi medžioklė išstūmė juos į mažai tinkamus gyventi, nuošalius miškus ir stumbrai pradėjo sparčiai nykti. Paskutinis stumbras laisvėje buvo sumedžiotas 1919 m. Lenkijoje. 
Susirūpinus stumbrų išsaugojimu, ties Girele 1969 m. buvo įkurtas Pašilių stumbrynas (kaip veislynas), įrengus 50 ha ploto aptvarus. Tuomet iš Rusijos Prioksko rezervato buvo atvežta stumbrų pora. Dabar dviejuose aptvaruose (50 ha plote) gyvena apie 20 stumbrų. Čia gyvenanti banda pasižymi tuo, kad visi jos nariai yra įrašyti į tarptautinę kilmės knygą ir turi vardus, prasidedančius raidėmis GI – Girinis, Gintaras, Girbaitė ir kt.
Apie 40 žvėrių vaikšto laisvėje, iki 30–40 km nutoldami nuo stumbryno.
Vladas Mingėla

Biografija

Mokėsi Radviliškio vidurinėje mokykloje, 1936 m. baigė Švietimo ministerijos bibliotekininkų kursus. Nuo 1939 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo ekonomiką, Politinių ir socialinių mokslų institute – administraciją. Iki 1940 m. bendradarbiavo daugelyje periodinių leidinių.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1947 m. Niurnberge ir Ansbache redagavo „Tremtinių balsą“ ir „Žinių biuletenį“. 1947 m. atvykęs į JAV, gyveno Filadelfijoje, Bostone. Rašė į leidinius „Draugas“, „Naujienos“, „Dirva“, „Darbininkas“, „Vienybė“, „Karys“.
Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos centro valdybos vicepirmininkas, vienas iš Detroito skyriaus steigėjų, iki 1977 m. valdybos narys. 1962 m. išleido kunigo A. Miluko monografiją.  Tyrinėjo Lietuvos žurnalistikos istoriją, paskelbė šia tema straipsnių.