google/wiki40b huggingface dataset:
Mažasis Tobagas

Mažasis Tobagas (angl. Little Tobago) – nedidelė salelė Karibų salyne, prie šiaurės rytinio Tobago salos galo (Trinidadas ir Tobagas), 2,4 km nuo Speisaido. Paviršius kalvotas, aukštis siekia 137 m.
Sala negyvenama, apaugusi sausaisiais tropiniais miškais. Ji yra svarbi retų paukščių buveinė. Čia sutinkami raudonsnapiai fajetonai (Phaethon aethereus), atogrąžinės audronašos (Puffinus lherminieri), baltapilviai padūkėliai (Sula leucogaster), rudieji nodžiai (Anous stolidus), tamsiosios žuvėdros (Onychoprion fuscatus), rudasparnės žuvėdros (Onychoprion anaethetus), baltauodegiai fajetonai (Phaethon lepturus). Aplinkiniuose sekliuose vandenyse driekiasi koralų rifai.
1909 m. William Ingram Mažajame Tobage įveisė didžiuosius rojaus paukščius (Paradisaea apoda), kuriuos siekė apsaugoti nuo medžioklės Naujojoje Gvinėjoje. Buvo atvežti 45 jaunikliai. Šie paukščiai saloje gyveno bent iki 1958 m., tačiau po 1963 m. salą nusiaubusio uragano „Flora“, jų nebeliko.
Bubakė

Bubakė (portug. Bubaque) – sala Atlanto vandenyne, Bižagošo salyno, priklausančio Bisau Gvinėjai, pietinėje dalyje. Plotas – 75 km². Ilgis 13,6 km, plotis 8 km. Į rytus nuo Bubakės yra Roša, į pietus – Orangozinjas, į vakarus – Urakanė, į šiaurę – Soga ir Rubanė.
Salą užima tropiniai miškai, mangrovės. Įsteigtas biosferos draustinis.
2008 m. saloje gyveno 9244 žmonių. Pagrindinė gyvenvietė – Bubakė (sektoriaus centras). Joje yra lėktuvų pakilimo takas, veikia keltas į Bisau.
ESCP Europe

Istorija

„ESCP Europe“ 1819 m. įkūrė ekonomikos mokslininkų ir verslininkų grupė, į kurią įėjo ekonomistas Jean-Baptiste Say ir prekybininkas Vital Roux. „ESCP Europe“ buvo pirma verslo mokykla pasaulyje. Jean-Baptiste Say buvo ekonomikos liberalizmo šalininkas, kuriam dažnai priskiriamas verslininkystės idėjos sukūrimas dar 1800-aisiais. Vital Roux ypač žinomas dėl savo didelio indėlio kuriant Komercijos kodeksą 1807 metais, taip pat už savo įžvalgų mąstymą naujoviškoje pedagogikoje.
„ESCP Europe“ buvo tarptautinė nuo pat įsikūrimo: 1824 metų klasėje, kurią iš viso sudarė 118 studentų, 30% buvo 15 skirtingų tautybių piliečiai, tarp kurių septyni ispanai, penki brazilai, penki olandai, keturi vokiečiai ir du amerikiečiai.  Šiandien studentų populiaciją sudaro apie 100 skirtingų tautybių.
Kalbų mokymas buvo esminė pirmo mokymo plano dalis, į kurią šalia prancūzų gramatikos buvo įtraukti anglų, vokiečių ir ispanų kalbų kursai. Nuo 1825 metų „ESCP Europe“ buvo mokoma dešimt kalbų ir studentai turėjo mokytis bent tris iš jų. 1873 metais „ESCP Europe“ buvo įkurta absolventų asociacija, o 1921 metais mokykla šventė savo 100-ąjį jubiliejų, kuris buvo atšauktas dėl pokario krizės, gausioje Sorbonos auditorijoje.
1973 m. balandžio 5 d. į Europos verslo mokyklos universitetų miestelių tarpą buvo iškilmingai priimti Jungtinės Karalystės (1974 m. Londone, persikėlė į Oksfordą 1975 m., o 2005 m. – atgal į Londoną) ir Vokietijos (1975 m. Diuseldorfe, persikėlė į Berlyną 1985 m.) universitetų miesteliai. Šis žingsnis žymi gilų mokyklos europietišką identitetą. 1988 m. buvo įkurtas universiteto miestelis Madride, Ispanijoje, 2004 m. – Turine, Italijoje. 
2011 metais „ESCP Europe“ tapo HESAM partneriu-įsteigėju – gerai žinomų tyrimų ir aukštojo humanitarinių ir socialinių mokslų institucijų klasterio, įsikūrusio aplink Sorbonos universitetą. 2019 m. „ESCP Europe“ švęs savo 200 metų jubiliejų kaip pirmoji pasaulyje verslo mokykla.
Adi Granthas

Adi Granthas (pandžabų kalba Adi Granth – pirmapradė knyga) – Indijos sikhų šventraštis, sudarytas iš maždaug 6000 himnų, sukurtų sikhų guru ir įvairių ankstyvųjų ir viduramžių šventųjų, priklausiusių skirtingoms religijoms ir kastoms.
Dar vadinamas Knyga viešpačiu (Granthu Sahibu), taip pat Guru Granthu, nes dešimtasis sikhų guru paskelbė, kad po jo mirties sikhų dvasiniu mokytoju bus ne jo įpėdinis, o Adi Granthas. Šis šventraštis yra pagrindinis garbinimo objektas sikhų šventyklose (gurdvaruose). Jis rituališkai atverčiamas ryte, nakčiai užverčiamas ir padedamas.
Pirmąją kanoninę šventraščio redakciją 1604 m. Amritsare sudarė penktasis sikhų guru Ardžunas, įtraukęs savo paties (2218), pirmtakų Nanako (974), Angado (62), Amardaso (907), taip pat bhagatų (hinduistų ir musulmonų šventųjų) Namdevo, Ravidaso ir Kabyro himnus bei keletą Pandžabo musulmonų mistiko Farido (XIII a.) poemų.
1704 m. paskutinis (dešimtasis) sikhų guru Gobindas Singhas Adi Granthą dar papildė savo pirmtako Tegho Bahaduro himnais.
Šventraštis suskirstytas į 31 dalį (vadinamąsias ragas), pagal kurias giedami himnai. Didžioji jų dalis parašyti pandžabų ir hindi kalbomis, yra maratų, persų ir arabų kalbų žodžių.
Yra bent trys Abi Grantho redakcijos, kiek besiskiriančios viena nuo kitos. Versija, kurią sikhai laiko autentiška, kaip teigiama, buvo peržiūrėta Gobindo Singho.
Lukuvas

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1233 m. Pavadinimas kilęs iš senovės slavų žodžio łuk, reiškiančio 'vietą, esančią pelkėse'. 1403 m. suteiktos miesto teisės.
Kajetonas Mykolas Sapiega

Biografija

Kilo iš žymios Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Kodenio linijos, herbo „Lis“ savininkas. Mstislavlio vaivados Ignoto Sapiegos (iki 1721–1758) ir Anos Krasickos (1707–1751) jaunesnysis sūnus. Vyresnieji broliai – Jonas, Pranciškus ir Juozapas.
1768 metais Kajetonas Mykolas Sapiega dalyvavo Lietuvos didžiosios kunigaikštystės Baro konfederacijoje. 1769 metų pradžioje išvyko į Krokuvos kaimynystę, galimai, į Slovakiją, kad galėtų koordinuoti konfederatų veiklą. Kurį laiką buvo savo pusseserės Anos Jablonovskos emisaru.
1769 metų pabaigoje, po Baro konfederatų pralaimėjimo Lietuvoje, Kajetonas Mykolas Sapiega priėmė nuo vyresnio brolio Juozapo Sapiegos, bėgusio į Prūsiją, vadovavimą konfedratų likučiams, su kuriais jam taip pat teko palikti tėvynę.
1770–1771 metais dalyvavo Baro konfederatų karinėse akcijose ATR pasienyje, tame tarpe puolant Sandomierą ir Kazimiežą, netoli Krokuvos.
1771 m. gegužės 23 d. Kajetonas Mykolas Sapiega žuvo Lanckorono mūšyje su rusų kariais, vadovaujamais generolo-majoro Alekandro Suvorovo.
Pruškuvas

Sportas

Mieste stovi BGZ Arena, kurioje yra įrengtas uždarų patalpų velodromas. Jame vyko Pasaulio ir Europos treko čempionatai.
Kruvini irisai

Turinys

Lifte randama nužudyta prostitutė. Po kelių dienų nužudoma kūną radusi naktinio klubo šokėja.
Netrukus į nužudytosios butą įsikelia iš Anglijos atvykęs foto modelis Dženifer, kuri greitai supranta tapusi kitu žudiko taikiniu. Įtariamaisiais tampa buvęs Dženifer vyras, desperatiškai mėginantis ją susigrąžinti, naujasis pažįstamas Andrėja, kolegė modelis Merlina ir kaimynė Šeila...
Magnitogorskas

Istorija

Dabartinio miesto vietoje 1743 m. buvo pastatytas pasienio fortas. Miestas ėmė augti 1929 m., kai jame dėl greta esančių didelių geležies rūdos išteklių imta plėtoti metalurgijos pramonė. 1931 m. Magnitogorskui suteiktos miesto teisės. 1937 m. miestas paskelbtas uždaru, į jį neleista atvykti užsieniečiams. Šis draudimas panaikintas žlugus tarybų valdžiai.

Tautinė sudėtis

Daugiau kaip 80 proc. Magnitogorsko gyventojų sudaro rusai. Didžiausios tautinės mažumos – baškirai (10 proc.), totoriai (4,4 proc.), ukrainiečiai (4,3 proc.), baltarusiai (1 proc.). Iš viso mieste gyvena 92 tautybių gyventojai.
San Antonijus (Paragvajus)

Istorija

1782 m. dabartinio miesto vietoje veikė pranciškonų misija. 1868 m. gruodžio 6 d. prie Itororo upelio įvyko Itororo mūšis (Trigubo Aljanso karas), po kurio brazilai žengė tolyn į Asunsjoną. 1890 m. čia įsikūrė vokiečių kilmės Gustavo Conrado Goetz, bet o jo mirties gyvenvietė nunyko. San Antonijus atkurtas 1903 m. Vėliau čia įsikūrė JAV šaldymo įmonė, lėmusi spartų gyvenvietės augimą.

Šaltiniai

Reportaje al País. Tomo 2. Año 2001.
Bardaitis

Bardaitis (prūsų kalba Bardoayts) – senovės prūsų jūreivystės dievas, jūreivių, žvejų, laivų globėjas. Jam būdavo aukojamos žuvys.
1530 m. Prūsijos, Pamario (Pomeranijos) ir Sembos vyskupų sinodo nutarimuose pateiktame dievų sąraše Bardaitis minimas po Patrimpo.
V. Toporovo teigimu, Bardaitis galėjo sudaryti porą su dievu Patrimpu. K. Būgos nuomone, Bardaičio pirminis vardas buvo Gardaitis (iš garda - laivas).
Kazimieras Leonas Sapiega (1697)

Biografija

Kilo iš magnatų Sapiegų giminės, Čereisko-Ružano linijos, herbo „Lis“ savininkas, Lietuvos didžiojo maršalkos Aleksandro Povilo Sapiegos (1672–1734) ir Marijos Kristinos de Betiun (1677–1721) vyresnysis sūnus. Jaunesnieji broliai – Juozapas Stanislovas Sapiega ir Mykolas Antanas Sapiega.
1725 metais Kazimieras Leonas Sapiega gavo Lietuvos artilerijos generolo laipsnį, 1729 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) į seimą. 1735 metais buvo paskirtas Bresto vaivada ir tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.
Airbnb

Veikla

Vykstantis bendravimas tarp nuomotojų ir jų svečių yra neatsiejama šios kompanijos veiklos dalis. Panašiai veikia CouchSurfing, Booking.com ir kitos internetinės platformos. Vartotojo paskyros ir buto nuomos skelbimo patalpinimas į „Airbnb“ sistemą yra nemokamas. Atsiskaitymai už suteiktas būsto nuomos paslaugas vyksta per „Airbnb“ platformą, naudojant iOS, WatchOS, TvOS, Android. Įmonė veikia 190 šalių. 2016 m. įmonės vertė siekė 30 milijardų JAV dolerių.

Istorija

Bičiuliai Brian Chesky ir Joe Gebia 2007 m. apsigyveno San Fransiske nuomojamame lofte. Jie sumanė šiek tiek užsidirbti trūkstamų pinigų, teikdami žmonėms plotą nakvynei ir pusryčius. Verslo pradžioje jie išnuomodavo savo svetainę su dviem pripučiamais čiužiniais, o rytais vaišindavo savo paruoštais pusryčiais.
2008 m. prisijungė Nathan Blecharczyk. Kartu jie paleido tinklalapį airbedandbreakfast.com (pažodžiui liet. pripučiamas čiužinys ir pusryčiai). Verslo pradžią finansavo verslo inkubatorius Y Combinator. Sukurtame trumpalaikės nuomos tinklalapyje savo kontaktinius duomenis galėjo skelbti panašias paslaugas teikiantys žmonės. Žmonės dėjo savo skelbimus, o ieškantys nakvynės juos susirasdavo suvedę į paieškos langą norimo miesto pavadinimą. Ilgainiui buvo ieškomi ar nuomojami ne tik paprasčiausi butai, bet ir pilys ar net privačios salos. Tais pačiais metais kompanija sutrumpino savo svetainės pavadinimą į airbnb.com.

Lietuvoje

Lietuvoje „Airbnb“ bendruomenė savo paslaugas siūlo ne tik didžiuosiuose miestuose. Sąlygos žmonėms, nusprendusiems laisvą būsto plotą siūlyti turistams, yra pakankamai geros. Galima išsiimti verslo liudijimą gyvenamųjų patalpų nuomai, neteikiant apgyvendinimo paslaugų.
Enzo Barboni

Biografija

Barboni gimė Romoje. Antrojo pasaulinio karo metais jis buvo karo korespondentas, o nuo 1942 m. – fronto operatorius.
Kine Barboni pradėjo dirbti 1951 m. Pradžioje jis buvo operatorius ir sėkmingas bendradarbiavimas su režisieriais Sergio Corbucci ir Bruno Corbucci, kurių keletą filmų 1960-aisiais jis nufilmavo, išgarsino Barboni vardą.
Kaip režisierius jis debiutavo 1970 m. vesternu „Ciakmull“. Filmas nesulaukė didelio pasisekimo, todėl sekantį filmą Barboni nusprendė kurti „spageti vesterno“, tuo metu labai populiaraus žanro, komediją. Pagrindiniais filmo „Mano vardas Trejybė“ aktoriais jis pakvietė Terensą Hilą ir Badą Spencerį, kurie iki tol jau buvo kartu nusifilmavę 4 juostose. Šis filmas, kaip ir po metų pasirodęs jo tęsinys „Mano vardas vis dar Trejybė“ tapo kultiniais, iškėlę abu aktorius į populiarumo viršūnę. Filmas „Mano vardas vis dar Trejybė“ netgi tapo tuo metu pelningiausiu Italijos filmu.
Barboni, kaip režisieriaus, sėkmės receptas buvo bendras darbas su Hilu bei Spenceriu. Viso Barboni sukūrė 13 juostų, iš kurių tik 4-ose nevaidino bent vienas iš šių aktorių. Nuo jų karjeros ir populiarumo tiesiogiai priklausė ir Barboni sėkmė. 1994 m., nusprendus kurti filmą „Nemalonumų mėgėjai“, turėjusį tapti Hilo bei Spencerio „gulbės giesme“, Barboni taip pat tikėjosi pakvietimo į šį projektą, tačiau Terensas Hilas nusprendė šio darbo imtis pats.
1995 m .Barboni pats grįžo prie šios temos filmu „Trinità & Bambino... e adesso tocca a noi“, dar žinomu kaip „Sons of Trinity“, tačiau juosta buvo komerciškai nesėkminga ir nusivylęs režisierius daugiau filmų nebekūrė.
Jo sūnus Marco Barboni taip pat tapo scenarijaus autoriumi ir sėkmingai bendradarbiavo ne tik su tėvu, bet ir su Terensu Hilu („Renegatas“, „Daktaras Vestas“, „Šaulys“).
Enzo Barboni mirė 2002 m. Romoje.
Akailo sala

Akailo sala (air. Acaill, Oileán Acla) – sala į vakarus nuo Airijos salos. Ši sala yra didžiausia sala, priklausanti Airijos Respublikai, Majaus grafystei. Tai maždaug 146 km² sausumos plotas, jame gyvena 2700 žmonių. Su Airijos sala ties Korauno kyšuliu jungia tiltas, pastatytas 1887 m. ir perstatytas 1949 m. Peizaže dominuoja pelkės. Žmonės gyvena saloje apie 5 tūkstančius metų.
Dėl didelių pelkynų žemės ūkis nėra išvystytas, pramoninių įmonių taip pat beveik nėra.
Olegas Lapinas

Olegas Lapinas (g. 1961 m. Lvove) – lietuvių psichiatras, psichoterapeutas (sertifikuotas psichoanalitinis psichoterapeutas, 2002; sertifikuotas psichodramos terapeutas, 2004), pediatras, dėstytojas bei publicistas.
1984 m. Olegas Lapinas baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą pediatrijos specialybę (su pagyrimu). 1985–1988 m. dirbo gydytoju psichiatru Rokiškio psichiatrinėje ligoninės Vaikų ir paauglių skyriuje. Olegas Lapinas lankė, baigė kursus bei kėlė savo kvalifikaciją Rusijoje, JAV, Vokietijoje.
Olegas Lapinas savo tematinius straipsnius publikuoja interneto portaluose (Delfi.lt ir kt.), žurnaluose, kituose leidiniuose, bei televizijos laidose.
Spraudaičių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Pakisio piliakalnis 7 km
Dapkiškės piliakalnis 5 kmPadievaičio piliakalnis 17 km
Lileikėnų piliakalnis - 7 kmIndijos piliakalnis 14 kmBatakių piliakalnis 30 km
Kreivių piliakalnis 12 kmAukštupių piliakalnis 12 km
Vilkų Lauko piliakalnis 0,5 kmMatiškių piliakalnis 15 km
Naujininkų piliakalnis 13 km
Pagramančio piliakalnis 12 km
Melsvėjantysis šilbaravykis

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 46 psl.
Far Cry 3: Blood Dragon

Apžvalga

„Blood Dragon“ yra stand-alone „Far Cry 3“ žaidimo papildymas, o tai reiškia, kad norint jį žaisti nereikalaujama turėti originalų žaidimą. Žaidimo stilius artimas „Far Cry 3“, kadangi naudojamas tas pats žaidimo variklis ir mechanika. Visgi žaidimas pasižymi gerokai supaprastintu, linijinio pobūdžio siužetu. Originaliajame žaidime buvęs įgūdžių medis pakeistas paprastesne lygių kėlimo sistema, kur, pasiekus naują lygį, iš karto atrakinami patobulinimai.
Žaidimo pasaulis yra atviro tipo su galimybe vairuoti transporto priemones. Kovoje žaidėjas gali rinktis iš didelio galingumo sprogstamųjų medžiagų, stipriai modifikuotų šaunamųjų ginklų ir didelio peilio. Šalutinės misijos iš žaidėjo reikalauja išlaisvinti įgulas, nudobti retus žvėris ar išlaisvinti įkaitus. Už veiksmus sėlinant žaidėjai apdovanojami papildomais Cyber taškais, ekvivalentiškais patirties taškams. Žaidime taip pat yra daugybė kolekcionuojamų daiktų, kuriuos suradus palengvėja žaidimas.

Garso takelis

Nostalgiškais XX a. 9-ojo dešimtmečio ritmais dvelkiančią muziką žaidimui sukūrė australų synthwave duetas „Power Glove“. Garso takelis išleistas 2013 m. gegužės 1 d.
Stevenage FC

Istorija

Klubas įkurtas 1976 m. Pastaruoju metu žaidė ketvirtos pakopos pirmenybėse (League Two).
Jurga Anusauskienė

Jurga Anusauskienė (g. 1970 m. balandžio 30 d. Vilniuje) – fotomenininkė.

Biografija

1987 m. baigė Čiurlionio meno mokyklą, smuiko specialybę. 1990–1995 m. dirbo Seimo nario padėjėja. Nuo 1995 m. savo vyro įmonių darbuotoja (atsakinga už renginių organizavimą, reklamą, marketingą, pardavimus). Taip pat dirba kaip muzikos prodiuserė (globojama atlikėja – dukra estrados dainininkė Evelina Anusauskaitė). Taip pat prodiusuoja savo vyro kuriamus muzikinius klipus, organizuoja tarptautinius, televizinius renginius, parodas.
Ištekėjusi, turi 3 vaikus.

Kūryba

Fotografuoti pradėjo nuo 2003 m. Yra apkeliavusi virš 60 valstybių ir sukaupusi didžiulį fotografijų archyvą įvairiomis temomis, daug nuotraukų buvo atspausdinta daugelyje Lietuvos žurnalų. Kartu su savo vyru Ričardu Anusausku surengė tris foto darbų parodas: 2006 m. Latvijos nacionalinėje akademijoje apie 120 darbų (po to visa paroda perkelta į Lietuvos ambasadą Latvijoje, kur eksponuojama iki dabar). Trečia paroda surengta Vilniaus m. Europos prekybos centro patalpose (eksponuojama per 3 mėn.).
Gérard Depardieu

Asmeninis gyvenimas

Nuo 2013 m. sausio 3 d. Žeraras Depardjė yra Rusijos pilietis. Neseniai Depardjė persikėlė gyventi iš Prancūzijos į Belgiją dėl 75 proc. pajamų mokesčio turtuoliams, kurį įvedė prezidentas Fransua Olandas. Prancūzijos premjeras Jean-Marc Ayrault tokį aktoriaus poelgį pavadino „apgailėtinu“. Tada įsižeidęs Depardjė pareiškė, kad atsisako Prancūzijos pilietybės.
FC Fyn

Istorija

Klubas suformuotas iš BK 1913, BK 1909 ir Dalum IF klubų geriausių žaidėjų.
Klubo komanda 2011–2013 m. sezone žaidė Danijos pirmajame divizione (antrasis futbolo sistemos lygmuo).
Komanda išformuota 2013 m. Paskelbta apie klubo bankrotą.
Kantono ir Enderberio salos

Kantono ir Enderberio salos (angl. Canton and Enderbury Islands) – dvi salos Ramiajame vandenyne, Polinezijoje, Fenikso salyne; priklauso Kiribačiui. Kantono saloje yra tarptautinis oro uostas. 1939–1979 m. buvo JAV ir Didžiosios Britanijos valda.
Leopoldas Petras Andrijauskas

Biografija

Kilęs iš senos žemaičių bajorų Andrijauskių giminės. Tėvas Engelbertas Leopoldas Andrijauskas. 1882 m. įstojo į Mintaujos realinę mokyklą, mokyklos baigimo diplomą Nr. 300 gavo 1888 m. 1889-1890 m. studijavo Sankt Peterburgo dailės akademijoje, 1891-1897 m. – Miunchene. 1891 m. dalyvavo Miuncheno parodoje ir pelnė apdovanojimą. 1897 m. gyveno Paryžiuje, 1898-1906 m. Varšuvoje, grįžęs į Lietuvą – Palangoje, nuo 1907 m. Kentralių, nuo 1910 m. Siraičių dvare prie Telšių.
Domėjosi krašto materialinės ir dvasinės kultūros palikimu, archeologija, etnografija. Rėmė Alkos muziejaus statybą. 1913 m. įstojo į lenkų kraštotyrininkų draugiją (Varšuvoje).

Kūryba

Tapyboje vyrauja tik du žanrai – peizažas ir portretas. Peizažams turėjo įtakos realistinė peredvižnikų dailė („Masčio ežero pakrantė“), romantinė A. Kuindži tapyba („Naktis Ukrainoje“, „Burlaiviai įlankoje“), kai kurie jų siejasi su impresionizmo raiška ir neoromantikų pasaulėjauta („Peizažas su ąžuolu“, „Peizažas su beržu“). Vieni portretai akademistinės manieros („Tėvo portretas“, „Autoportretas“), kiti – puantilistinės tapysenos („Moters portretas“). Dalyvavo dailės parodose Miunchene, Paryžiuje, Varšuvoje, Telšiuose.
L. Andrijauskas daug tapė, tačiau jo paveikslų nėra gausiai išlikę. Paveikslų nepardavinėjo, dovanojo pažįstamiems, giminėms. Antrojo pasaulinio karo metais Siraičių dvare buvo apsistojusi kariuomenė. Dalis paveikslų galėjo dingti ir tada. Nėra išlikusių jo ankstyvųjų ir paskutiniųjų darbų. Trisdešimt septynis jo kūrinius turi Žemaičių muziejus Alka Telšiuose. Dailininkas išvengė tremties, gyveno Siraičiuose, paskutines dienas praleido vienišas Telšių ligoninėje.
Bruocėnai

Istorija

Miestas pradėjo formuotis 1938 m., po Bruocėnų cemento ir šiferio kombinato pastatymo. Miesto teisės suteiktos 1992 m.
Albinas Bernatavičius

Albinas Bernatavičius (1940 m. kovo 31 d. Ročkių k., Lazdijų r. – 1981 m. kovo 24 d. Varėnoje) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija

1960–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros – švietimo technikume (dėst. S. Mikolovienė). 1965–1980 m. su pertraukomis choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. V. Budrevičius ir doc. A. Lopas).
Nuo 1963 m. dirbo Varėnos rajoninių kultūros namų meno vadonu, vadovavo mišriajam chorui ir vokaliniams ansambliams. 1977 m. choras koncertavo Lenkijoje ir Čekoslovakijoje. 1974 m. subūrė Varėnos miško įmonių susivienijimo vyrų vokalinį ansamblį ir su juo nemažai koncertavo. Keletą metų Varėnos vidurinėje mokykloje dėstė muziką ir dainavimą, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams bei vokaliniams ansambliams.
Nuo 1965 m. Varėnos vaikų muzikos mokyklos mokytojas, akordeonistų orkestro vadovas, nuo 1973 m. direktorius.
Nuo 1964 m. Varėnos rajono dainų švenčių bei festivalių organizatorius ir vyr. dirigentas. 1974 m. buvo apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Dygioji slyva

Paplitimas

Augalas paplitęs Europoje (išskyrus Islandiją, šiaurinę Skandinavijos pusiasalio dalį, šiaurės Rusiją), vakarų Azijoje, šiaurės vakarų Afrikoje.

Morfologija

Dygliuota, auganti kaip aukštas krūmas ar nedidelis medelis. Paprastai užauga apie 3 m aukščio ir su keletu kamienų. Rečiau pasitaiko iki 6 m ar ypač retais atvejais iki 8 m aukščio. Žydi balandžio pabaigoje - gegužės mėnesiais. Žiedai balti iki 1,5 cm skersmens. Vaisiai tamsiai mėlyni, kaulavaisiai apie 1 cm skersmens.
Juozas Katelė

Biografija

Mokėsi Panemunėlio pradžios mokykloje, 1897–1901 m. Rokiškio Rudolfo Lymano (Liehmann) vargonininkų mokykloje. 1901–1905 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui bei orkestrui Panemunėlyje, slaptai statė lietuviškus veikalus ir pats juose vaidino. 1905–1907 m. mokėsi Juozo Naujalio vargonininkų kursuose Kaune.
1908–1920 m. muzikos ir dainavimo mokytojas Samaros (Rusija) liaudies mokykloje, vargonininkavo vietos bažnyčioje, iš lietuvių pabėgėlių suorganizavo mišrųjį chorą ir vaidintojų trupę, rengė vakarus – koncertus.
Grįžęs į Lietuvą, trumpai gyveno Panevėžyje, paskui Kaune. 1921–1939 m. buvo Valstybės teatro solistas, vargonininkavo Kauno Vytauto bažnyčioje (1921–1936 m.), Švč. Trejybės bažnyčioje (1937–1947 m.) vadovavo chorui, kuris 1939 m. koncertavo Vilniuje, pastatė Miko Petrausko operetę „Consilium facultatis“. Taip pat vadovavo suaugusiųjų mokymo kursų chorui Šančiuose (1924–1926 m.).
1940–1941 m. Kauno operetės solistas, 1941–1951 m. Kauno jaunojo žiūrovo teatro aktorius. Kartu buvo vaikų muzikos mokyklos akompaniatorius (1947–1951 m.). Teatruose sukūrė įsimintinų vaidmenų Džiuzepės Verdi, Džoakino Rosini, Richardo Vagnerio, Šarlio Guno, Žoržo Bizė, Artūro Rubinšteino operose.
1951–1975 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklos koncertmeisteris, 1969–1975 m. – ir dainavimo dėstytojas. Kurį laiką buvo Kauno 3-osios septynmetės mokyklos muzikos mokytojas ir choro vadovas. Daug metų vadovavo Kauno profsąjungų kultūros rūmų vokaliniams ansambliams ir solistams, rengė koncertus, meno mėgėjų apžiūrose pelnė prizinių vietų, pastatė R. Planquette’o komišką operą „Kornevilio varpai“ (1960 m.) ir I. Dunajevskio operetę „Laisvasis vėjas“ (1964 m.). Rašė dainas chorui ir solistams.
Kęstutis Vaitukaitis

Biografija

1965–1973 m. mokėsi Antanavo 8-metėje mokykloje, 1973–1976 m. – Pilviškių vidurinėje mokykloje, 1976–1981 m. studijavo Kauno politechnikos institute, inžinierius technologas.
1981–1986 m. – Kauno namų statybos kombinato Surenkamų namų detalių gamyklos meistras, technologas, viršininko pavaduotojas. 1986–1988 m. – Lietuvos elektrinės Kapitalinės statybos skyriaus meistras, 1988–1990 m. – Kaišiadorių hidroakumuliacinės elektrinės hidrocecho meistras. 1990–1992 m. – Trakų rajono savivaldybės statybos valstybinės priežiūros inspektorius, 1992–1993 m. – Trakų rajono savivaldybės valdytojo pavaduotojas, 1993–1994 m. – valdytojas, 1995–1996 m. – Trakų rajono savivaldybės meras. 1996–2000 m. – Lietuvos Respublikos Seimo narys. 2000–2007 m. ir nuo 2011 m. Elektrėnų savivaldybės meras. 2007–2011 m. UAB „Traku akmuo“ projekto vadovas.
1995 m. Lietuvos centro sąjungos, 2002 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, Elektrėnų skyriaus pirmininkas.
1995–1997 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos, 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narys. 
Trakų Rotary klubo narys, Elektrėnų Katalikų parapijos pastoracinės Tarybos narys. Laisvalaikiu domisi filatelija. Žmona Zita, dukros Vigilija (g. 1982 m.), Skaistė (g. 1987 m.).
Nuo 2014 m. priklauso Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžiui.