google/wiki40b huggingface dataset:
Kryžkalnis

Istorija

Kaimas įsikūrė 1938 m. nutiesus Žemaičių plentą.
1972 m. Kryžkalnyje pastatytas paminklas „Kryžkalnio motina“ sovietinei armijai „išvaduotojai“ (skulpt. Bronius Vyšniauskas, archit. Vytautas Gabriūnas, vitražistas Kazys Morkūnas) – 8 m aukščio bronzinė skulptūra, vaizduojanti lietuvę moterį, laikančią ąžuolo šakelę. Kalva, ant kurios pastatytas monumentas, pavadinta Šlovės kalnu. Skulptūros papėdėje buvo dekoratyvinė granito sienelė su simboliniais pėstininko, jūreivio, lakūno ir partizanės bareljefais. 1990 m. spalio mėn. skulptūra demontuota, šiuo metu eksponuojama Grūto parke.
1979 m. prie kelio į Šiaulius pastatyta savita autobusų stotis su maisto prekių parduotuve ir kavine antrajame aukšte. Stotį projektavo architektas Konstantinas Zubovas, žuvęs 1971 m. alpinistų žygyje į kalnus, todėl jo draugai baigė šį projektą ir įgyvendino kaip savotišką paminklą architektui.
2018 m. rudenį ant kalvos šalia buvusio „Kryžkalnio motinos“ paminklo vietos pastatytas memorialas, skirtas Kęstučio apygardos partizanams. Jį sudaro betoninė koplyčia ir blokai su 1137 partizanų vardų ir slapyvardžių įrašais.
Sarių pilkapynas

Tyrimai

XIX a. pabaigos buvo 2 pilkapių grupės: vakarinėje grupėje 15, rytinėje – 36 pilkapiai. Daugelis rytų grupės pilkapių apjuosti akmenų vainikais. Sampilai 8–18 m skersmens, 1,2 m aukščio, apardyti. 1894 m. Fiodoras Pokrovskis ištyrė 2 pilkapius vakarinėje ir 5 rytinėje grupėje. Duobėse po sampilu ir ant pagrindo rado V a.- VI a. kapų. Viename pilkapyje buvo žmogaus ir žirgo griaučiai.
Per 1958 m. žvalgomuosius tyrimus Istorijos instituto archeologai rado 17 pilkapių: 9 ariamajame lauke, kitus – miške. 1971 m. institutas (vadovė Ona Kuncienė) ištyrė 5 pilkapius. Viename pilkapyje rasti žirgo griaučiai, kituose – degintiniai VII a. – VIII a. žmonių kapai. Įkapės negausios.
Antanas Gražulis

Biografija

Broliai Petras Gražulis ir Juozas Gražulis. 1978 m. baigė Kauno kunigų seminariją, įšventintas kunigu. 1978–1988 m. vikaras Prienuose, Alytuje, 1988 m. – Sangrūdoje. Nuo 1978 m. rinko medžiagą pogrindinei spaudai, su kitais daugino ir platino „Aušrą“, Lietuvos katalikų bažnyčios kroniką, „Tiesos kelią“, kt. pogrindinius periodinius leidinius ir religinę literatūrą. Įkūrė pogrindinę spaustuvę, išleido tikybos vadovėlį (10 000 egz.). 1979 m. įstojo į pogrindinį jėzuitų ordino noviciatą Bijutiškyje (Molėtų raj.) Nuo 1983 m. LKBK leidybos ir Tikinčiųjų teisėms ginti katalikų komiteto steigimo pogrindyje vienas organizatorių. Pasirašė apie 10 pareiškimų sovietinei valdžiai ir tarptautinėms organizacijoms dėl tikinčiųjų teisių pažeidimų. TSRS valdžios persekiotas, baustas administracinėmis baudomis. Nuo 1989 m. Lietuvos skautų dvasios tėvas, Vilniaus arkikatedros vikaras, Lietuvos kariuomenės pirmasis kapelionas, Vilniaus mokyklų tikybos mokytojas. Atkūrė Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčią, nuo 1991 m. jos rezidentas. 1995 m. atkūrė Vilniaus jėzuitų gimnaziją, iki 2003 m. jos direktorius. Nuo 2003 m. Čikagoje Šiaurės Amerikos jėzuitų Lietuvos ir Latvijos provincijos rezidencijos vyresnysis, jėzuitų bažnyčios prefektas, lituanistinės mokyklos kapelionas, Maironio mokyklos Lemonte (Ilinojaus valstija) mokytojas.
Sergejus Stepašinas

Biografija

1973 m. baigė SSRS MVD vidaus armijos aukštąją politinę mokyklą Leningrade, 1981 m. – Karinę politinę Lenino vardo akademiją, 1986 m. – aspirantūrą akademijoje. 2002 m. – Finansų akademiją prie Rusijos Federacijos vyriausybės.
1973–1981 m. tarnavo Vidaus reikalų ministerijos (VRM) vidaus kariuomenėje. 1981–1990 m. dėstė VRM aukštojoje politinėje mokykloje. 1987–1990 m. ne kartą atlikinėjo užduotis "karštuose taškuose" – Baku, Ferganoje, Kalnų Karabache, Suchumyje.
1990–1993 m. RSFSR liaudies deputatas. 1991 m. paskirtas RSFSR Federalinės saugumo agentūros generalinio direktoriaus pavaduotoju tuo pačiu šios agentūros Sankt-Peterburgo ir Leningrado srities valdybos viršininku. Nuo 1992 m. Rusijos Saugumo ministerijos ministro pavaduotojas tuo pačiu šios ministerijos Sankt-Peterburgo ir Leningrado srities valdybos viršininkas.
Nuo 1993 rugsėjo iki gruodžio – Rusijos Saugumo ministerijos ministro pirmasis pavaduotojas. Nuo 1993 gruodžio iki 1994 kovo – Rusijos Federacijos Federalinės kontržvalgybos tarnybos direktoriaus pirmasis pavaduotojas. 1995 m. iki birželio 30 d. vadovavo Rusijos Federalinei saugumo tarnybai (FSB).
1995 m. lapkričio 10 paskirtas Rusijos Federacijos vyriausybės aparato Administracinio departamento viršininku.
1996–1998 m. Rusijos Gynybos tarybos narys. 1998 m. suteiktas generolo-pulkininko karinis laipsnis.
Nuo 1997 m. liepos iki 1998 m. kovo – Rusijos Federacijos teisingumo ministras.
Nuo 1998 m. balandžio 24 d. Rusijos Federacijos vidaus reikalų ministras. 1999 m. balandžio 27 paskirtas Rusijos vyriausybės pirmininko pirmuoju pavaduotoju. 1999 m. gegužės 12 paskirtas laikinai eiti Rusijos vyriausybės pirmininko pareigas.
1999 m. gegužės – rugpjūčio mėn. – Rusijos Federacijos vyriausybės pirmininkas. 
1999 m. gruodžio 19 d. išrinktas Rusijos Federacijos Federalinio susirinkimo Valstybinės dūmos deputatu. Nuo 2000 m. sausio 26 – Valstybinės dūmos Saugumo komiteto narys. Nuo 2000 m. vasario 23 d. – Valstybinės dūmos Kovos su korupcija komisijos pirmininkas. 
Nuo 2000 m. vasario mėn. iki 2013 m. rugsėjo mėn. buvo Rusijos Federacijos Audito rūmų (rus. Счетная палата Российской Федерации) pirmininkas.
Ambargastos druskožemiai

Ambargastos druskožemiai (isp. Salinas de Ambargasta) – druskožemis Argentinoje, Santjago del Estero provincijos pietvakariuose, taip pat nedidelė dalis Kordobos provincijoje, į šiaurės rytus nuo Salinas Grandes. Rytuose remiasi į Ambargastos kalnagūbrį. Šiaurėje pereina į Namby ir Saladiljo upių sudarytus pelkynus. Druskų gavyba.
Švendubrė

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardą žmonės kildina iš žodžių „šventoji dauba“.

Architektūra

Švendubrės kaimas yra saugomas architektūros paminklas (unik. kodas 10340). Per Valakų reformą pertvarkytas į gatvinį rėžinį, vienpusio plano kaimą. Sodybos išsidėsčiusios pagal Švendubrės ir Akmens gatves. XX a. pradžioje sodybiniams rėžiams susiaurėjus, sklypai dalyti skersai arba užimant nenaudojamus žemės plotus į šiaurės pusę. 1972 m. Švendubrės g. praplėsta. Švendubrės istorinėje dalyje vyrauja XIX a. pab. – XX a. I p. sodybinis 2-4 pastatų užstatymas: vienaaukščiai su pastogėmis gyvenamieji pastatai (pirkios arba mūriniai namai), svirnai, tvartai ir sklypų gilumoje kluonai.
Kaimas įsikūręs dviejose Raigardo kraštovaizdžio draustinio terasose: palei Švendubrės g. esančios sodybos – slėnio pirmoje terasoje, o prie Akmens g. – kluonai bei dalis sodybų antroje terasoje. Pietrytinėje dalyje esančios sodybos įsikūrusios šlaite. Pastatai formuoja stačiakampį, daugiakampį ar trapecijos formos plano kiemą, mediniai ir mūriniai namai bei mediniai ūkiniai pastatai galiniu ar šoniniu fasadu orientuoti į Švendubrės ir Akmens g. Po XX a. vidurio kito kai kurių sodybų struktūra, pastatų kiekis, jų išorė – dalis medinių namų apmūryta silikatinėmis plytomis ar mūriniai namai apkalti medinėmis lentomis.

Kultūra

2001 m. režisierius Vytautas V. Landsbergis sukūrė filmą „Švendubrės šamanas“. Kaimelyje atsiskyrėlio gyvenimą gyvenančio vieno garsiausių Lietuvos poetų modernistų Vytauto Bložės kūrybinis portretas. Filme rodoma archyvinių kadrų, menančių „Poetinio Druskininkų rudens“ gimimo užuomazgas. Taip pat filme gausu paties poeto skaitomos poezijos, prisiminimų, transcendentinių apmąstymų.

Aplinkinės gyvenvietės

DRUSKININKAI – 5 km 
 Ratnyčia – 6 km
Lipliūnai - 2 km
Jaskonys – 6 km
Gerdašiai – 4 km
Pervalkas – 4 km
LKL 2007–2008 m. sezonas

LKL 2007-2008 m. sezonas – 15–as, jubiliejinis lygos sezonas. Lygoje triumfavo Kauno „Žalgiris“, finalo serijoje 4:1 įveikęs „Lietuvos rytą“.

Transliacijos

Šį sezoną krepšinio gerbėjai LKL kovas galėjo matyti per LRT televiziją. Transliacijų laikas – šeštadieniais, po 16 val. „Žinių“, o kai žaidė „Žalgiris“ – „Lietuvos rytas“ – prieš „Panoramą“, t. y. 18:45 val.
Irbidas

Istorija

Vietovė gyvenama nuo bronzos amžiaus. Irbido tele rasti radiniai datuojami XXXIII a. pr. m. e. Graikų laikais miestas buvo žinomas kaip Arabela ir buvo svarbus prekybinis centras. Ikiislaminiais laikais čia buvo svarbi vyno gamybos sritis. Vėliau buvo persiorientuota į alyvuogių aliejaus gamybą. 636 m. netoliese įvyko Jarmuko mūšis tarp Bizantijos ir Rašidunų kalifato.
Klaipėdos radiofonas

Klaipėdos radiofonas, Klaipėdos radijas – 1936–1944 m. Klaipėdoje veikusi radiofoninės programos transliavimo įstaiga (transliuotojas), Valstybės radiofono padalinys. Oficialus pavadinimas - Valstybės radiofono Klaipėdos programų skyrius.

Istorija

Klaipėdos radiofonas įkurtas siekiant politiškai ir kultūriškai integruoti Klaipėdos kraštą – dėl įtemptos vidaus ir tarptautinės padėties didžiausias poreikis skleisti lietuvišką žodį buvo būtent Klaipėdos krašte, kur nuo 1933 m. stiprėjo fašistinės Vokietijos agentų veikla. Atsiradus kur kas galingesnėms kaimyninių šalių radijo stotims (Vilniaus stoties galingumas – 50 kW, Varšuvos – 158 kW, Maskvos – 500 kW ir pan.), Kauno radijo stotis, net ir sustiprinusi savo galingumą iki 7 kW 1933 m. nebepajėgė aptarnauti visos Lietuvos.
Iškilmingas Klaipėdos radiofono atidarymas įvyko rugsėjo 14 d. – 2-osios Pabaltijo radijo konferencijos, surengtos Lietuvoje, proga. Klaipėdos radijo stotį įrengė latvių firma VEF.  Jakuose (55°42′01″N 21°13′22″E) pastatyta 10 kW galios radijo stotis dirbo 531 m banga. Studija buvo Klaipėdos pašto rūmuose (55°42′45″N 21°08′07″E).
Klaipėdos radiofono vedėjas buvo Antanas Gustaitis, diktoriai – Henrikas Radauskas ir Juozas Grybauskas, radijo stoties viršininkas – Stanislovas Blinstrubas.
Transliavo originalias radijo laidas, jos sudarė 36% visų transliacijų, svarbesnės – „Laukininkų ir žvejų reikalai“, „Mažosios Lietuvos darbininkų kampelis“, Jūrininkų valandėlė, „Klaipėdos linksmosios akualijos“, jos buvo transliuojamos ir vokiečių kalba. Populiarios buvo jaunimo valandėlės, vietos spaudos apžvalgos, visuomeninių organizacijų renginių transliacijos, Lietuvos pajūrio valandėlės, vietos meno kolektyvų koncertai ir vaidinimai, pamaldos liuteronams. Kitu laiku Klaipėdos radiofonas retransliavo Valstybės radiofono laidas.
1938 m. Klaipėdos radiofono vedėjas Antanas Gustaitis ėmėsi žygių, kad Klaipėdos radiofonas taptų atskira, nuo Valstybės radiofono nepriklausančia įstaiga, pavaldžia, kaip ir Valstybės radiofonas, tik Visuomeninio darbo valdybai. Jo pasiūlymai nebuvo įgyvendinti.
1939 m. kovo 22 d. vokiečiams užėmus Klaipėdos kraštą, Klaipėdos radiofonas buvo prijungtas prie valstybinės bendrovės „Reichsrundfunkgesellschaft” (RRG), kuriai priklausė visi Vokietijos radiofonai, ir ėmė retransliuoti Karaliaučiaus radijo programą.
1940 m. birželio 9 d. Vokietijos radijas pradėjo rengti „Vieningąją programą” (Einheitsprogramm, dar vadinama Reichsprogramm), kurią privalėjo retransliuoti visi imperijos radiofonai. Regioninės programos (Klaipėdos atveju tai buvo Karaliaučius) transliavimui buvo skirtos 4-5 valandos per dieną – nuo 8.00 iki 12.00 arba 13.00 val.
Nėra žinių, kad vokietmečiu Klaipėdos radiofonas būtų rengęs savo originalias laidas.
Klaipėdos radiofono veikla nutrūko 1944 m. antroje pusėje vokiečiams išsivežus radijo stoties Jakuose įrangą į Vokietiją. Po karo stotis atstatyta nebuvo, Klaipėdoje ėmė veikti respublikinio Radiofikacijos ir radiofonijos komiteto Klaipėdos redakcija, kurios parengtos laidos buvo transliuojamos per vietinį laidinio radijo tinklą.
Skriaudupis (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 9 km 
Svirplėnai – 0,8 km
Varnupis (Širvėna) – 1 km
Štakiriai – 1,9 km
Kuteliai – 2,3 km
Geidžiūnai – 2,9 km
Anglininkai – 1,4 km
Gediminas Dalinkevičius

Biografija

1962 m. baigė Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikumą, 1968 m. – Lietuvos valstybinę konservatoriją, smuikininkas solistas.
1972 m. Kompozitorių namų direktorius, 1975 m. Lietuvos valstybinės filharmonijos skyriaus viršininkas, direktoriaus pavaduotojas, 1988 m. Kauno kamerinio orkestro kūrėjas, meno vadovas, dirigentas. 1992 m. tarptautinio orkestro „Solisti Baltia“ dirigentas, solistas. 1995 m. Kauno apskrities viršininko administracijos Kultūros ir turizmo skyriaus viršininkas, 2000 m. Kauno apskrities kultūros plėtros fondo vadovas. 2000–2004 m. Seimo narys, Žmogaus teisių komiteto pirmininkas. 2006 m. Artūro Paulausko fondo pirmininkas.
1998 m. Naujosios sąjungos narys, pirmininko pavaduotojas, 2003 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 2000–2001 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys
Žmona Dalia, vaikai Eglė, Dovilė, Indrė, Vytis.
FK Bratstvo Cijevna

Istorija

Klubo įkūrimo metais laikomi 1975-ieji. Jugoslavijoje žaidė regioninėse varžybose. Nepriklausomos Juodkalnijoje ilgą laiką žaidė Antroje lygoje.

Pasiekimai

Geriausi pasiekimai buvo 2009-10 ir 2015-16 metų futbolo sezonai, kai Antroje lygoje buvo užimta trečia vieta. Žaidė pereinamąsias rungtynes dėl patekimo į elitą. Abiem atvejais kovas pralaimėjo ir liko Antroje lygoje. 
2016-17 m. Antroje lygoje užėmė paskutinę vietą ir po 11 sezonų Antroje lygoje iškrito į trečios pakopos pirmenybes.
Tado

Istorija

Tado buvo pirmoji gbe tautų sukurta valstybė, šioms tautoms migruojant į vakarus, iš Ketu apylinkių. Apie XIII a. jie įkūrė Tado sostinę Ezame (dabar Tado kaimelis netoli Tahuno). Legenda pasakoja, kad visam miesteliui susirgus, čia atsikėlė žiniuonis Togbui-Anyi, kuris išgydė visus žmones ir tapo pirmuoju karaliumi.
Iš Tado save kildina visos Vergų kranto tautos. Dalis išeivių iš Tado migravo į vakarus, kur sukūrė Notsės valstybę. Ji tapo eve tautos pradžia. Kiti išeiviai migravo į pietryčius, kur davė pradžią fonų tautybei. Dar viena dalis pietuose įkūrė Ardros karalystę, kuri ilgainiui perėmė hegemoniją Vergų krante ir paveldėjo Tado karalystės dinastiją.
Iš Ardros kilo kitos trys karalystės Vergų kranto pietinėje dalyje. Minima, kad XVII a. trys broliai įsikūrė skirtingose vietovėse. Kokponas liko valdyti Aladoje (Ardroje), Doaklinas įkūrė Abomėjų (Dahomėjos sostinę), o Teagdanlinas – Adžačę.
Tado kaimelis su išlikusiais valdovų rūmais ir dinastija (šiuo metu valdo 186-as valdovas), iki šiol yra šventa vieta visiems adžų tautos atstovams. Šie renkasi į didžiausią tautos šventę, kuri skirta paminėti pirmąjį karalių.
Al-Yarmouk FC (Jordanija)

Istorija

Klubas įkurtas 1967 m.
152 mm savaeigė haubica patranka vz.77 Dana

Istorija

DANA buvo konstruojama 8-tojo dešimtmečio pirmoje pusėje kompanijoje Konštrukta Trenčín. Savaeigė turėjo tapti vietiniu netiesioginės ugnies ginklu, kad nereiktų pirkti TSRS gamybos savaeigių 2S3 Akacija. 1976 m. konstravimo darbai buvo baigti ir gamyba perduota valstybinei įmonei „Zavody tazkeho strojarstva-Dubnica“ (ZTS-Dubnica) Dubnicos prie Vaho mieste.
1977 m. savaeigė DANA buvo priimta į Čekoslovakijos armijos ginkluotę. Vėliau buvo priimta ir į Lenkijos kariuomenės artilerijos dalinių ginkluotę. 1994 m. buvo pagaminta virš 750 šių savaeigių.
Savaeigė DANA buvo eksportuojama į Libiją ir Lenkiją. Šiek tiek jų turi kai kurios Nepriklausomų valstybių sandraugos šalys, Gruzija. 2008 m. Danas prieš Rusijos kariuomenę panaudojo Gruzijos kariuomenė; tris tokias savaeiges paėmė puolanti Rusijos kariuomenė.

Konstrukcija

Savaeigės baze tapo keturašis automobilis Tatra T815 (ratų formulė 8×8).
DANA neturi giroskopinės ar kitokios nepriklausomo automatinio kreipimo (taikymo) sistemos, tad taikytojas, pasinaudodamas panorama su horizontaliąja skale, nukreipia vamzdį reikiama kryptimi horizontalioje plokštumoje, pasinaudodamas taikymosi taškais. Tai reiškia, kad nutaikant DANA patranką reikia papildomų įtaisų. Paprastai ugnies pozicijas tokioms artilerijos sistemoms parengia iš anksto.

Nutaikęs vamzdį horizontaliai, taikytojas nukreipia vamzdį reikiamu pakilimo kampu.
DANA konstrukciniu požiūriu ypatinga tuo, kad automatinis užtaisytuvas užtaiso patranką sviediniu bei šaunamuoju užtaisu esant bet kokiam vamzdžio pakėlimo kampui. Dabar tai laikoma standartu, bet DANA gamybos pradžioje tai buvo inovacija.

152 mm ShKH MODAN vz.77/99

ShKH MODAN yra Slovakijoje patobulintas DANA variantas su didesniu šūvio nuotoliu, didesniu taiklumu ir šaudymo sparta. Šis savaeigės modelis pasižymi nauja valdymo sistema, kuri didina kovinį efektyvumą ir leido sumažinti ekipažo dydį iki 4 žmonių (buvo 5).

155 mm ShKH M2000 Zuzana

Slovakų modelis ShKH Zuzana turi 155 mm patranką (ilgis 45 kalibrai), kuri ne tik didesnio kalibro, bet ir atitinka NATO standartus. Į Slovakijos armijos ginkluotę priimtas 1998 m., armija dabar turi 16 tokių savaeigių, planuojama įsigyti daugiau.
Versija M2000G yra skirta Kipro nacionalinei gvardijai, turi skirtingą ryšių įrangą. Turi 76 mm dūminius granatsvaidžius bei MG3 7,62 mm kulkosvaidžius (vietoj 12,7 mm NSVT). Kipre imta naudoti 2001 m.

155 mm ShKH A40 Himalaya

ShKH Himalaya yra variantas su vikšrine važiuokle, skirtas eksportui. Tai faktiškai variantas ShKH Zuzana su 155 mm patranka ginkluotu bokšteliu ant tanko T-72 važiuoklės su S1000 varikliu.

155 mm ShKH Zuzana 2

Pradžioje vadintas Zuzana A1, vėliau - Zuzana XA-1. Tai patobulintas Zuzana variantas. Pirmą kartą pademonstruotas 2004 m. Ginkluotas 155 mm kalibro (vamzdis 52 kalibrai), bokštelis perprojektuotas. Naudojamas variklis Tatra T3B-928.70 (330 kW galia).

Kovinė istorija

DANA naudojo Gruzijos kariuomenė 2008 m. Pietų Osetijos kare. Manoma, kad Rusijos aviacijos smūgiai sunaikino 4-9 DANA's. Rusijos šaltiniai teigia, kad 3 Dana's Rusijos kariuomenė paėmė kaip trofėjų.
Lenkija šias savaeiges naudojo Afganistane.
Vlkolinecas

Paveldas

Nuo 1993 m. įtrauktas į UNESCO paveldo sąrašą kaip nepaliestos vientisos liaudies architektūros ansamblis, būdingas šiaurės Karpatų regionui, atitinkantis kriterijus IV ir V. Čia dominuoja tradicinės rąstų trobos ant akmeninių pamatų, dengtos skiedrų stogais, nudrėbtos moliu ir nubalintos ar nudažytos kitomis spalvomis, kokios dažniausiai ir yra renčiamos kalnų rajonuose. Kaime stovi virš 45 rąstinių namų, kurių kiekviename yra po 2–3 kambarius, prie jų – ūkiniai ir pagalbiniai pastatai. Kaimo centrinė gatvė leidžiasi palyginti stačiu šlaitu. Taip pat saugomos ir barokinė koplyčia su XVIII a. statyta varpine. Dauguma statinių kaime datuojami XIX a. Namuose nr. 16 ir 17 įrengti liaudies buities muziejai su etnografinėmis ekspozicijomis, kuriose atsispindi istorinė vietos žmonių praeitis, kasdienio gyvenimo buitis ir darbai.
Buly Triste

Biografija

San Tomės ir Prinsipės vėliavnešys 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių atidarymo ceremonijoje. Olimpiadoje sportininkas užėmė 17 vietą 1000 m distancijoje. 2019 m. Afrikos žaidynėse sportininkas iškovojo tris medalius ir pelnė teisę dalyvauti 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.
Egidijus Giedraitis

Biografija

1981 m. baigė Kauno Juozo Naujalio vidurinę meno mokyklą, 1986 m. baigė Valstybinio dailės instituto Kauno fakultetą, interjero ir įrangos specialybę.
1986–1992 m. Leipalingio vidurinės mokyklos dailės ir braižybos mokytojas. 1992–1993 m. Jurbarko raj. Vadžgirio vidurinės mokyklos dailės mokytojas. Nuo 1992 m. ūkininkauja senelių žemėje Paskynų kaime. 1999 m. kooperatyvo „Jurbarko ūkininkas“ (dabar kooperatyvas „Aruodai“) steigėjas, nuo 2001 m. kooperatyvo valdybos pirmininkas, direktorius. 2001–2006 m. kooperatyvo „Kotenas“ valdybos narys, direktoriaus pavaduotojas. 2014-2018 m. UAB "Stungiai Agrar" ūkio valdytojas.

Visuomeninė veikla

1986–1989 m. dalyvavo Vilniaus universiteto kraštotyrininkų Ramuvos veikloje. Nuo 1988 m. aktyvus Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio (LPS) narys, LPS Lazdijų rajono skyriaus pirmininko pavaduotojas, LPS Lazdijų skyriaus laikraščio „Dzvanas“ redkolegijos narys.
2002–2004 m. Lietuvos ūkininkų sąjungos (LŪS) Jurbarko skyriaus pirmininkas, LŪS tarybos ir prezidiumo narys, nuo 2009 m. Jurbarko ūkininkų sąjungos narys.
2004 m. Pagėgių ir Jurbarko rajono savivaldybių vietos veiklos grupės (VVG) „Nemunas“ steigėjas ir pirmininkas, nuo 2008 m. VVG „Nemunas“ steigėjas ir pirmininkas. 2007–2012 m. Vietos veiklos grupių tinklo valdybos narys, 2013-2014 m. VVG tinklo pirmininkas. Nuo 2012 m. Paskynų kaimo bendruomenės narys.

Politinė veikla

Nuo 2005 m. Tėvynės sąjungos Jurbarko skyriaus narys, skyriaus tarybos ir biuro narys, 2011-2014 m. skyriaus vadybininkas. 2003–2007 m., 2007–2011 m., 2011–2015 m. ir 2015-2019m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys. 2009–2011 m. Jurbarko rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 
Sutuoktinė Daura, dukra Norgilė, sūnūs Kantvilas, Gaudas ir Bartas.
Volungiškė

Aplinkinės gyvenvietės

Šimkaičiai
Vitalijus Daniličevas

Biografija

Per karjerą 6 kartus tapo Lietuvos čempionu, yra iškovojęs LFF taurę. Lietuvos rinktinėje sužaidė 3 rungtynes.
Žaidė Šiaulių „Sakalo“ (1991–1992, 1995–1996 m.), Mažeikių ROMAR (1993–1994 m.), Lantana Tallinn (1996–1997 m.), Panevėžio „Ekrano“ (1997–1999 m.), Šiaulių „Karedos“ (1999 m.), FBK Kaunas (2000–2003 m.), FK Šiauliai (2004–2005 m.) klubų komandose.
2005 m. vasarą baigė profesionalaus futbolininko karjerą. Vėliau žaidė Šiaulių „Alnidos“ (2005 m.), Mažeikių „Naftos“ (2005–2006 m.), Šiaulių „Napolio“ (2006–2007 m.), Kauno „Nautaros“ (2008–2009 m.) klubų salės futbolo komandose, Lietuvos salės futbolo rinktinėje. 2005 m. tapo Lietuvos salės futbolo čempionu, 2006 m. pripažintas geriausiu metų salės futbolininku. Iki 2007 m. treniravo Šiaulių „Napolio“ 1992–1993 m. gimimo futbolininkus, vėliau Šiaulių futbolo akademijoje treniravo 1996 m. gimimo futbolininkus.
2007 m. paskirtas Šiaulių FK dublerių komandos vyriausiuoju treneriu.
2011 m. atstovaudamas Lietuvos Makabi rinktinę pelnė aukso medalį salės futbolo varžybose Europos Makabi žaidynėse.
Šeivikaulis

Šeivikaulis (lot. fibula) – antras blauzdos kaulas, gulintis į šoną ir šiek tiek atgal nuo blauzdikaulio. Tai laibas ilgasis kaulas, kaip ir visi turintis kūną (lot. corpus fibulae), proksimalinį galą (lot. extremitas proximalis) ir distalinį galą (lot. extremitas distalis).

Artimasis šeivikaulio galas

Artimasis šeivikaulio galas- šeivikaulio galva (lot. caput fibulae), kuri susmailėja, sudarydama viršūnę, (lot. apex capitis fibulae). Galvos vidinėje ir viršutinėje pusėje yra šeivikaulio galvos sąnarinis paviršius, (lot. facies articularis capitis fibulae), kuris susineria su šeivikaulio sąnariniu paviršiumi. Distaliai galvą juosia šeivikaulio kaklas, (lot. collum fibulae). Šeivikaulio galvos sąnarinis paviršius sudaro sąnarį su blauzdikauliu.

Šeivikaulio kūnas

Šeivikaulio kūnas, (lot. corpus fibulae), yra netaisyklingos tuščiavidurės prizmės pavidalo, kaip ir blauzdikaulio kūnas turintis tokius pačius paviršius: vidinį, (lot. facies medialis), šoninį, (lot. facies lateralis), ir užpakalinį, (lot. facies posterior). Kraštų pavadinimai skiriasi: priekinis, (lot. margo anterior), užpakalinis, (lot. margo posterior), ir tarpkaulinis, (lot. margo interosseus). Pastarasis nukreiptas į blauzdikaulį, taigi medialiai. Prie paviršių tvirtinasi atskiros raumenų grupės, o prie kraštų- tarpkaulinė ir tarpraumeninės jungiamojo audinio plėvių pertvaros. Priekinis kraštas aštriausias, jis driekiasi iki pat šoninės kulkšnies priekio. Užpakalinis kraštas, tolydžio ryškėdamas distaline kryptimi, šiek tiek pasisuka į vidų. Tarpkaulinis kraštas gana aštrus proksimalinėje kūno pusėje, distaliai sukasi į priekį ir artėja prie priekinio krašto taip, kad kai kur juos skiria vos 1-2 mm. Dėl tokios kraštų eigos kaulo distalinė dalis atrodo pasisukusi apie savo ašį (išorinė rotacija, arba supinacija).

Tolimasis šeivikaulio galas

Tolimasis šeivikaulio galas, (lot. extremitas distalis), sudaro šoninę kulkšnį (lot. malleolus lateralis). Ji yra tribriaunė, didesnė už vidiniąją, lengvai apčiuopiama čiurnos šone. Į vidų atsigręžęs šoninės kulkšnies sąnarinis paviršius, (lot. facies articularis malleoli lateralis), sudaro čiurnos sąnario duobės šoninę pusę. Už šio paviršiaus, atsigręžusi atgal, yra šoninės kulkšnies duobė, (lot. fossa malleoli lateralis), į kurią gulasi šeivikaulinių raumenų sausgyslės.