google/wiki40b huggingface dataset:
Šaučikių II senosios kapinės

Vieta

Įrengtos aukštumoje, lygioje vietoje, miške. Keturkampio plano, 19 x 19 m dydžio, orientuotos pagal pasaulio dalis, apjuostos iki 70 cm gylio ir pločio griovio, kurį kasant žemės piltos išorinėje pusėje. Ties kapinių pietinės kraštinės viduriu paliktas apie 2 m pločio tarpas įėjimui. Laidojimo žymių nesimato, mažosios architektūros paminklų ir anotacinio ženklo nėra. Apaugusios spygliuočių mišku. Pietvakarinėje dalyje iškasta duobė.
Teritorijos plotas – 0,04 ha, perimetras – 76 m.

Istorija

Įrengtos XVIII a., vadinamos Senkapiais, Markapiais. Jose iki XIX a. laidoti Nerėpų užusienio (už gatvinio kaimo bendro naudojimo žemėje įsikūrusių vienkieminių sodybų) ir Šaučikių kaimo gyventojai. Yra duomenų, kad 1919-1920 m. čia palaidoti nuo šiltinės mirę apylinkės gyventojai, o kapinės tuo metu apkastos grioviu. Jose stovėjo medinis kryžius, kuris sunyko ir nuvirto XX a. 8 dešimtmetyje.
Kapinės kaip kultūros paveldo objektas išaiškintos 2003 m. rudenį Vilniaus universiteto ir Kretingos muziejaus senovės žemdirbystės vietų archeologinių žvalgymų ekspedicijos (vadovas Algimantas Merkevičius) metu. 2004 m. kapines žvalgė Julius Kanarskas, kartografavo Renaldas Augustinavičius (Kultūros paveldo centras).
Tikei

Tikei – nedidelis atolas Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyno šiaurės vakaruose, Karaliaus Jurgio salų grupėje, 70 km į pietryčius nuo Takapoto. Įeina į Takaroa komuną. Sala negyvenama.
Atolo žiedas uždaras. Vidinė lagūna neturi sąsajų su vandenynu, todėl yra beveik sausa.
Tikei atolą 1816 m. atrado rusų jūrininkas Otas fon Kocebus.
Andrejus Čikatilo

Biografija

Andrejus Čikatilo gimė 1936 m. spalio 16 d. Jabločnojė kaime. 
1978 m. gruodžio 22 d. nužudė pirmąjį žmogų – Eleną Zakotnovą. 1992 m. balandžio 14 d. buvo nuteistas mirties bausme, o 1994 m. vasario 14 d. sušaudytas.

Elenos Zakotnovos nužudymas

9-metės mergaitės nužudymas įvyko 1978 m. gruodžio 22 d. Gruodžio 24 d. Šachtose po tiltu buvo rastas jos kūnas. Kaip parodė tyrimas, nežinomas asmuo išprievartavo mergaitę skirtingose pozose, sukėlęs makšties ir tiesiosios žarnos plyšimą, taip pat mergaitė patyrė daug durtinių žaizdų skrandyje, tačiau mirė nuo asfiksijos – Čikatilo užsmaugė Eleną.  
Mergaitės kūnas buvo išmestas į upę.
Mirtinas pyktis

Turinys

Po to, kai Neapolyje nužudomas gangsteris, šio broliui, buvusiam samdomam žudikui Peteriui Marčianiui, jau baigusiam „karjerą“ ir gyvenančiam Niujorke, kyla įtarimų, kad prie nusikaltimo gali būti prisidėjęs vietinis mafijos veikėjas Dženaras Galo. Marčianis vyksta į Italiją ir, padedamas smulkaus sukčiaus Andželo bei šokėjos Enės, pradeda aiškintis nusikaltimo aplinkybes ir planuoti keršto veiksmus, tuo tarpu policija, žinodama kas iš tiesų yra Peteris, stengiasi užbėgti įvykiams už akių...
Buria

Istorija

1927–1936 m. kaimas buvo skirstomas į vienkiemius, tuomet turėjo 247,6 ha žemės. Daugiausia gyventojų buvo rusų tautybės, vertėsi įvairiais amatais – kailių dirbimu, stalių darbais.
Svetlas (Jakutija)

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis ~1970 m., statant hidroelektrinę. 1984 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.
Nacionalinis antropologijos muziejus

Nacionalinis antropologijos muziejus (isp. Museo Nacional de Antropología) – nacionalinis muziejus Meksikoje, įsikūręs šalies sostinėje Meksike, tarp Reformų prospekto ir Čaputlepeko parko. Muziejus atidarytas 1964 m., jį suprojektavo architektas Pedras Ramiresas Vaskesas. Pastatas sudarytas iš 23 kambarių, apima ~8 ha teritoriją.
Toru Takemitsu

Biografija

Gimė Tokijuje. Dalį vaikystės praleido tuo metu Japonijos valdomoje Mandžiūrijoje. Prasidėjus Antram pasauliniam karui tarnavo armijoje, kur pirmą kartą susidūrė su vakarietiška muzika (ji tuo metu Japonijoje buvo uždrausta). Po karo toliau ja domėjosi, pradėjo rašyti kompozicijas. Per savo gyvenimą neįgijo jokio formalaus muzikinio mokymo, išskyrus kelias privačias pamokas pas Yasuki Kiyose; daug studijavo savarankiškai.
Nuo 1951 m. priklausė Eksperimentinėms dirbtuvėms (Jikken Kōbō) – nusistovėjusias normas laužančių ir nuo tradicinių japoniškų menų atsiriboti siekiančių menininkų draugijai. Igoriui Stravinskiui 1958 m. lankantis Japonijoje, jam per klaidą buvo duota paklausyti Takemitsu kūrinio Requiem styginiams (sukurto 1957 m.) Sužavėtas Stravinskis vėliau susitiko su Takemitsu ir prisidėjo prie jo išpopuliarėjimo tarptautiniu mastu.
Per ateinančius dešimtmečius Takemitsu buvo kviečiamas į įvairius tarptautinius renginius, prisidėjo prie festivalių organizavimo, skaitė paskaitas tiek Japonijos, tiek užsienio šalių universitetuose. Visą gyvenimą aktyviai kūrė, kompozicijas skyrė tiek koncertų salių, tiek ir populiariosios muzikos ansambliams. Prisidėjo prie beveik 100 garso takelių sukūrimo.

Kūryba

Takemitsu stilių įtakojo vakarų populiarioji muzika, džiazas, kompozitoriai Claude Debussy, Olivier Messiaen, John Cage ir kiti. Takemitsu retai naudojo tradicinės japonų muzikos elementus, tačiau kai kuriuos kūrinius skyrė tradiciniams instrumentams. Nepaisant to, ne viename Takemitsu kūrinyje galima rasti japoniškos estetikos bruožų, kaip kad simetrijos vengimo, pirmenybės teikimo lėtiems pokyčiams, meditacijai, jautrumo metų laikams, aplinkos detalėms.
Calvin Klein (dizaineris)

Biografija

Calvin Klein gimė Bronkso rajone Niujorke, Jungtinėse Valstijose. Klein baigė vidurinę menų ir dizaino mokyklą Niujorke, taip pat pradėjo mokslus mados technologijų institutute tame pačiame mieste, bet niekada nebaigė. 2003 m. jame įgijo garbės daktaro laipsnį. 1967 m. Calvin Klein įkūrė savo vardo kompaniją „Calvin Klein, Ltd“, kartu su savo vaikystės draugu Barry Schwartz, kuris turėjo nuosavą maisto prekių parduotuvę. Schwartz tapo Klein verslo partneriu ir paskolino jam 10 tūkst. JAV dol., kad jis galėtų pradėti savo verslą nuo pat pradžių. 1968 m. kompanija pritraukė investuotojų, pardavimų pajamos pasiekė 1 mln. dolerių; kompanija Niujorke įkūrė centrinę būstinę, kuri išliko toje pačioje vietoje iki šiol.
Calvin Klein prekės ženklas yra vienas žinomiausių visame pasaulyje; pačios garsiausios prekės yra „Calvin Klein“ džinsai bei kvepalai, taip pat laikrodžiai bei papuošalai. Dizainerio valdomai kompanijai priklauso įvairūs prekių ženklai, įskaitant „Calvin Klein Collection“, „Calvin Klein Platinum Label“, „Calvin Klein White Label“, „Calvin Klein Jeans“, „Calvin Klein Underwear“, taip pat „Calvin Klein“ kvepalai. Kompanijos produckija yra orientuota į aukštesnias pajamas gaunančius asmenis, priskiriama prie prabangos prekių. 2012 m. kompanijos pajamos siekė 7,6 mlrd. JAV dol., prekės buvo prieinamos daugiau nei 100-ame pasaulio šalių.
Klein buvo vedęs du kartus. Tekstilės dizainerė Jayne Centre ištekėjo už Klein 1964 m. Jiedu kartu turi dukrą Marci. Pora išsiskyrė 1974 m. Klein antrą kartą vedė 1986 m.; šįkart garsią fotografę Kelly Rector. Draugystę nutraukė 1996 m., oficialiai išsiskyrė 2006 m.
Kauno pal. arkivyskupo Jurgio Matulaičio bažnyčia

Istorija

Kauno pal. Jurgio Matulaičio parapija įkurta Kauno arkivyskupo Sigito Tamkevičiaus 1996 m. spalio 10 dekretu. Bažnyčia pavadinta palaimintojo arkivyskupo Jurgio Matulaičio (1871–1927) vardu. Pirmuoju naujai įkurtos parapijos klebonu buvo paskirtas mons. Kazimieras Senkus. Nuo 1997 m. gegužės 1 d. parapijos klebonu paskirtas kun. Virginijus Pabrinkis, nuo 2013 m. rugsėjo 9 d. – kun. Dainius Lukonaitis.
2018 m. bažnyčios šventoriuje palaidotas pirmasis parapijos klebonas mons. Kazimieras Senkus.
Antanas Čalnaris

Biografija

1956 m. baigė Lygumų vidurinę mokyklą. Nuo 1957 m. Joniškėlio rajono laikraščio „Komunizmo pergalė“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, Pakruojo rajono laikraščio „Žvaigždė“, Joniškio–Pakruojo laikraščio „Tarybinis balsas“, Pakruojo rajono laikraščio „Auksinė varpa“, Radviliškio rajono laikraščio „Komunizmo aušra“, Trakų rajono laikraščio „Spartuolis“, laikraščių „Komjaunimo tiesa“, „Literatūra ir menas“, 1978–1983 m. „Valstiečių laikraštis“, 1983–1992 m. Automobilių transporto ir plentų ministerijos laikraščio „Automobilininkas“ redakcijų darbuotojas. Nuo 1992 m. – „Valstiečių laikraščio“ redakcijos Publicistikos skyriaus darbuotojas. Daugiausia rašė apie kaimą, kaimo žmones.
Pirmą apsakymą paskelbė 1959 m. Nuo 1987 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Paikiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Ožkasviliai – 1 km
Balsupiai – 4 km 
 Keturvalakiai – 6 km
MARIJAMPOLĖ – 7 km
Anyžinė ožiažolė

Paplitimas

Manoma, kad anžiaus tėvynė yra Mažoji Azija. Šiuo metu nesutinkama augančio laukinio anyžiaus.
Paprastasis anyžius žinomas nuo senų laikų. Juos keli šimtmečiai prieš mūsų erą augino Senovės Egipte. Jie buvo vertinami ir Senovės Romoje. Maždaug nuo XIII amžiaus ši vaistažolė auginama visoje Europoje, o netrukus ir daugelyje pasaulio šalių. Manoma, kad į Lietuvą anyžius pateko XIX amžiaus pradžioje. Kultivuojamas Ukrainoje, Šiaurės Kaukaze, Vidurinėje Azijoje, Pavolgyje. Vartojami sunokę anyžiaus vaisiai, kurie dažniausiai renkami rūgpjūtį.
Graikų kalba

Naujoji graikų kalba

Skiriamos dvi naujosios graikų kalbos formos: katarevusa (καθαρεύουσα) ir dimotika (Δημοτική). Katarevusa – Graikijos ir Kipro valstybinės kalbos, artimos helenistinio romėniškojo laikotarpio koinei. Dimotika – bendrinė šnekamoji kalba, susiformavusi XIX a. viduryje Centrinių Graikijos miestų tarmių pagrindu. XX a. katarevusa ir dimotika suartėjo. 1977 m. buvo atlikta graikų kalbos reforma, supaprastintas kirčiavimas ir rašyba. Naujajai graikų kalbai būdinga 5 balsiai, priebalsių gausumas, 3 giminės, 3 linksniai, sudėtinga asmenavimo sistema. Skiriamos šiaurės ir pietų tarmių grupės, taip pat čakonų (kilusi iš senosios graikų kalbos, vartojama pietų Peloponese), urumų (Kaukaze), taurų – rumėjų (prie Azovo jūros) ir trapezundų – rumėjų (pietų Italijoje ir Korsikoje) tarmės, kartais laikomos atskiromis beraštėmis kalbomis.

Kalbos įtaka

Daug senosios graikų kalbos žodžių virto tarptautiniais žodžiais ir terminais. Nemaža jų vartojama ir lietuvių kalboje. Senoji graikų kalba Lietuvos mokyklose dėstoma nuo XVI a., iš pradžių buvo dėstoma kolegijose, vėliau Vilniaus universitete, kunigų seminarijose, tarpukario Lietuvoje – kai kuriose gimnazijose, Kauno universitete (klasikinės filologijos ir lyginamosios kalbotyros specialybės studentams).
Pernštejno pilis

Pernštejno pilis (ček. hrad Pernštejn ) – pilis esanti Čekijoje. Ji stovi 40 km į šiaurės vakarus nuo Brno, Pietų Moravijoje. Pilis buvo statoma 1270-1285 m. Po XV ir XVI a. perstatymo darbų hradas buvo paverstas galinga tvirtove. Ji atlaikė Trisdešimtmečio karo visus švedų bandymus ją užimti. Ši pilis – viena iš geriausiai išsilaikiusių Čekijos gotikinių tvirtovių, kuri nukentėjo per 2005 m. gaisrą.
Batkenas

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1934 m., jos pavadinimas senovės persų kalba reiškia „vėjų vieta“. 1999 m. Batkenas tapo naujai sukurtos srities centru, o 2000 m. gavo miesto statusą.
Epopėja

Epopėja (gr. epopoiia, iš gr. epos 'žodis' + gr. poieo 'kuriu') – didelės apimties kūrinys, paprastai susidedantis iš kelių knygų, tomų, vaizduojantis istoriškai svarbius įvykius.
Epopėja:
1. epo, epinės herojinės poemos sinonimas. Senovės graikų samprata epopėja yra poetizuota arba poetiška istorija. Tai tam tikros epochos paveikslas, sutrauktas viename svarbiausiame įvykyje, viename žmoguje (svarbiausiame herojuje), vienoje idėjoje. Religija ir mitologija yra skirta išryškinti ne tikrovės vaizdą, o žmogaus pergyvenimus, norus, jausmus ir mintis, o dievai veikia kaip žmonės. Epopėjos herojus įkūnija savyje epochą arba idėją, nusakančią tos epochos savitumą ir didingumą.
2. naujausiųjų laikų literatūroje didelės apimties kūrinys (romanas ar jų ciklas), kuriame reikšmingų istorinių įvykių fone vaizduojamas pasirinktų herojų gyvenimas.
3. apskritai įvykiai, turintys didelę visuomeninę reikšmę, susiję su didvyriškais žmonijos žygiais; tam tikros istorinės epochos panoraminis atvaizdavimas, pavyzdžiui, kine.
Superluminarus

Superluminarus (taip pat virššviesinis) yra fizikinė sąvoka, reiškianti objekto sklidimą greičiu, didesniu nei šviesos greitis vakuume. Virššviesinio ryšio ir kelionių tarp žvaigždžių idėja siejasi su informacijos arba medžiagos sklidimu greičiu didesniu nei šviesos.
Specialioje reliatyvumo teorijoje dalelė, turinti masę ir judanti superluminariu greičiu, yra vadinama tachionu. Dalelei, judėjusiai greičiu, mažesniu nei šviesos, yra būtina suteikti begalinį energijos kiekį tam, kad jį pasiektų šviesos greitį. Tachionui pagreitinti energijos nereikia, tačiau sulėtinti iki šviesos greičio taip pat būtinas begalinis energijos kiekis.
Gaš Barka

Geografija

Regiono pietinės dalies paviršius kalnuotas (Eritrėjos kalnynas), šiaurėje pereina į pusdykumes. Svarbiausios upės – Barka ir Marebas. Gaš Barkoje yra svarbiausios šalyje žemdirbystės sritys.
Vyraujančios tautos: tigriai, narai, kunamai.
Justinas Ankus

Biografija

1974–1978 m. lankė Šv. Gerardo Carlinforde pradžios mokyklą, 1979–1986 m. Šv. Patricko, Dundas gimnaziją. 1980 m. pradėjo mokytis groti elektriniais vargonais, nuo 1989 m. – ir vamzdiniais pas Sidnėjaus Švč. M. Marijos katedros vargonininką Patra Kneeshawa. 1983–1995 m. vargonininkas ir choro vadovas Šv. Gerardo bažnyčioje Carlinforde (Sidnėjus). 1987–2001 m. Sidnėjaus lietuvių choro „Daina“ dirigentas (meno vadovė ir dirigentė Birutė Aleknaitė). Choras gieda bažnyčiose, dalyvauja Australijos lietuvių dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose.
Baigė aštuonių skyrių kursą Švč. Trejybės koledžą Misic (Londonas). 1992–1996 m. studijavo Vakarų Sidnėjaus universiteto Komercijos fakultete ir gavo bakalauro laipsnį. 1995–2000 m. vargonininkas ir choro vadovas, 2001–2002 m. vargonininkas, 2002–2003 m. vargoninkas ir choro vadas, 2003–2010 m. muzikos directorius Corpus Christi katedroje St. Ives (Sidnėjus).
Yra Australijos lietuvių dainų švenčių dirigentas: 1989 m. – Adelaidėje, 1990 m. – Melburne, 1992 m. – Sidnėjuje, 1994 m. – Adelaidėje, 1996 m. – Melburne.
Perak FA

Istorija

Klubo ištakos siekia 1921 m.
1951 m. buvo sukurtas klubas prie Perako futbolo asociacijos.

Sudėtis (2018)

Atnaujinta: 2018 m. lapkričio 23 d.
Juozas Šibaila

Tarpukaris

Gimė pasiturinčio ūkininko šeimoje. Baigė Alytaus mokytojų seminariją, mokytojavo Alytaus ir Ukmergės apskrityse. Apie 1928 m. vedė Oną Augustinaitę. Buvo Šaulių sąjungos narys, apdovanotas Vytauto Didžiojo 2-ojo laipsnio ordinu. Prasidėjus sovietų okupacijai su žmona mokytojavo Balninkuose. 1941 m. birželio 14 d. visa J. Šibailos šeima, išskyrus jį patį (tuo metu nebuvo namuose), buvo ištremta į Katunskojės gyvenvietę Smolenskojės rajone, Altajaus krašte. J. Šibaila liko Lietuvoje, vokiečių okupacijos metais toliau dirbo Balninkų mokykloje mokytoju. 1944 m. įstojo į generolo Povilo Plechavičiaus Vietinę rinktinę.

Partizaninė veikla

1944 m. rudenį įsitraukė į pasipriešinimo judėjimą – organizavo partizanus Ukmergės apskrityje. Vėliau tapo Didžiosios Kovos apygardos B rinktinės štabo viršininku, redagavo rinktinės leidinį „Tėvynė šaukia“. Nuo 1948 m. vasario mėnesio dirbo Rytų Lietuvos (Karaliaus Mindaugo) partizanų srities štabe. Po metų kaip šios srities atstovas deleguotas į kuriamą partizanų vyriausiąją vadovybę. Nuo 1949 m. vasario mėn. – Lietuvos Laisvės Kovos Sąjūdžio (LLKS) Tarybos prezidiumo narys, LLKS Visuomeninės dalies viršininkas, leidinio „Prie rymančio Rūpintojėlio“ redaktorius. 1950 m. gegužės 30 d. LLKS Tarybos prezidiumo nutarimu jam suteiktas laisvės kovotojo partizanų pulkininko laipsnis, apdovanotas visų trijų laipsnių Laisvės kovos kryžiais.

Mirtis

1952 m. rudenį J. Šibaila kartu su savo pavaduotoju, LLKS Tarybos prezidiumo nariu Povilu Žiliu-Klevu Ramygalos rajone, Dovydų miške, įsirengė bunkerį, ten gyveno ir dirbo. Suimtas partizanas Vincas Navardauskas, neištvėręs kankinimų, nurodė partizanų buvimo vietą. 1953 m. vasario 11 d. MGB Kėdainių ir Ramygalos rajonų skyrių operatyvinės grupės apsupo bunkerį. Kautynėse žuvo J. Šibaila ir P. Žilys. Žuvusiųjų palaikų užkasimo vieta neišaiškinta.

Šeima

Sūnus Kęstutis Šibaila iš tremties į Lietuvą grįžo 1963 m., žmona Ona Augustinaitė-Šibailienė – 1970 m. Sūnūs Rimvydas ir Vytautas į Lietuvą negrįžo. Rimvydas 1968 m. mirė Altajaus krašte.
Srovė (laikraštis)

Srovė – dvisavaitinis evangelikų liuteronų laikraštis, leistas 1931–1935 m. Kaune.

Istorija

Leistas lietuvių, latvių ir vokiečių kalba. Leido Lietuvos evangelikų liuteronų Pagalbos sąjunga. Spausdino Vilniaus spaustuvė Kaune. Išėjo 63 numeriai.
Rašė religijos, bažnyčios, kultūros klausimais, informavo apie šios religinės bendruomenės veiklą, spausdino žinias iš parapijų gyvenimo.
Redagavo E. Gavėnienė, E. Gintautaitė-Gudaitienė.
Lomžos gubernija

Istorija

Gubernija suformuota 1867 m., kai buvo perskirstytos Augustavo ir Plocko gubernijos ir iš jų sudarytos trys naujos gubernijos: Lomžos, Plocko ir Suvalkų gubernijos. Iš Augustavo gubernijos į naujai sudarytą guberniją pateko Ščučino, Kolno, Lomžos ir Mazovijos Vysokio apskritys, o iš Plocko gubernijos pateko Ostrolenkos, Ostruvo, Makuvo ir Pultusko apskritys. 1870 m. vasario 26 d. pradėtas naudoti Lomžos gubernijos herbas. 1894 m. Pultusko apskritis buvo priskirta Varšuvos gubernijai.

Gyventojai

Pagal 1897 m. Rusijos imperijos gyventojų surašymo duomenis gubernijoje gyveno 579 592 gyventojai. Miestuose gyveno 74 824 gyventojai, o kaimuose 504 768 gyventojai.
NKP

Naujųjų komunistų partija (NKP) (rus. Партия новых коммунистов) – radikali kairioji pogrindyje veikusi organizacija, sukurta Maskvoje 1972 m. gruodžio pabaigoje – 1973 sausio pradžioje. Organizacijos įkūrėjais laikomi Aleksandras Tarasovas ir Vasilijus Minorskis.
NKP savo teorijoje jungė ortodoksinio marksizmo, leninizmo, trockizmo ir neoanarchizmo elementus. NKP nariai TSRS ekonominę santvarką laikė socialistine, tačiau tuometinę politinę santvarką – ne socialistine (neostalinistine, biurokratiška). Jų manymu, tokia politinė santvarka buvo prieštaravimo tarp gamybinių jėgų ir gamybinių santykių reiškinys, kuris turėtų vėliau lydėti valstybę prie politinės revoliucijos. NKP nariai tokių politinės ir ekonominės santvarkų atsiradimo priežastimi laiko Stalino ir jo šalininkų pergalę prieš kitus jų politinius priešininkus TSKP 1920-ųjų m. pabaigoje – 1930-ųjų m. pradžioje.
NKP siekė įvykdyti politinę revoliuciją ir grąžinti šalį prie ikistalininių ideologinių ir politinių idėjų. NKP manė, kad šios revoliucijos avangardu turės tapti studentais.
NKP savo struktūrų ir teorinių dokumentų neturėjo. Organizaciją sudarė dvi grupės iš Maskvos ir viena grupė iš Kaliningrado (dabar – Karaliovo).
NKP nariai ieškojo, rinko ir platino nelegalią literatūrą (ikistalininio laikotarpio). Taip pat glaudžiai bendradarbiavo ir palaikė ryšius studentais.
1974 m. vasarą NKP nariai pravedė grafiti propagandos kampaniją, parašydami kreida ant namų sienų ir tvorų apie 15 užrašų („Revoliucija – čia ir dabar!“, „Užtenka 10-ties metų!“, „Pašalinkite marazmatikus nuo valdžios!“. Šiuose šūkiuose turimas omeny Brežnevo atėjimas į valdžią ir t. t.). Vėliau patys pripažino, kad šis būdas yra neveiksmingas: užrašai nebuvo ryškūs ir juos lengvai nuplaudavo lietus.
1973 m. rugsėjį NKP partija užmezgė ryšius su kita radikalia pogrindine kairiąja organizacija „Kairioji mokykla“. Iš pradžių jie sutarė ir buvo tos pačios pažiūros dėl ko žlugo 1970-1973 m. Čilės revoliucija. Po to jie padarė tas pačias išvadas ir dėl TSRS politinės santvarkos. 1974 m. gegužę NKP ir „Kairioji mokykla“ susitarė dėl susijungimo. Abi organizacijos susijungė 1974 m., pasivadinusios Tarybų Sąjungos neokomunistų partija (TSNKP).
Kazimieras Rimantas Balėnas

Kazimieras Rimantas Balėnas (1935 m. balandžio 9 d. Raseiniai – 2007 m. gruodžio 4 d. Vilnius) – Lietuvos architektas.

Biografija

1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą.
1959–1962 m. Klaipėdos raj. architektas, 1962–1968 m. Miestų statybos projektavimo instituto Klaipėdos filialo, 1968–1992 m. šio instituto Vilniuje projektų vyr. architektas.
Žmona Genovaitė Balėnienė.
Renato Micallef

Renato Micallef (g. 1951 m. lapkričio 19 d.) yra Maltos pop dainininkas.
Gastroliavo Šiaurės Amerikoje, Australijoje ir Jungtinėje Karalystėje, 1980 metais pelnė Metų dainininko apdovanojimą.
1975 metais atstovavo Maltai Eurovizijos dainų konkurse, su daina „Singing This Song“ užėmė 12 vietą. 1990 m. Renato atstovavo Maltai Cavan tarptautiniame dainų festivalyje su daina „Our Little World of Yesterday“, kuri pelnė pagrindinį prizą.
Renato ir toliau išlieka aktyvus muzikiniame pasaulyje bei veda savo radijo šou. Atlikėjas bandė nesėkmingai sugrįžti į Euroviziją 1991, 1992, 1993, 1994, 1996 ir 1998 metais.
Jurgis Alšėniškis

Biografija

Kilęs iš XIII a.-XVI a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų Alšėniškių giminės. Tėvas Aleksandras Alšėniškis, motina Sofija Sudimantaitė, (Zofia Sudymuntowiczówna)  broliai Jonušas Alšėniškis, Povilas Alšėniškis. 
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1502 m. 1508-1510 m. Kijevo vaivada.
Milford United FC

Istorija

Klubas įkurtas 1885 m. Žaidė įvairiuose lygmenyse. Pastaruosius metus žemesniuose divizionuose. Buvo iškopę į Antros pakopos pirmenybes, bet jose neįsitvirtino.
Kudinų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, juosiamoje daubų. Šlaitai statūs, 12-18 m aukščio. Aikštelė apvali, 25 m skersmens, 1,5 m žemesniu pietiniu, 2,2 m - šiauriniu, 3,3 m - vakariniu, 6 m - rytiniu kraštu nei centras. Pietiniame ir šiauriniame aikštelės pakraščiuose supiltas 1 m aukščio, 10 m pločio pylimas. Šiaurinėje pusėje yra 6 m pločio terasa.
Aikštelės centre stovi kryžius. Piliakalnis dirvonuoja, šlaituose auga pavieniai medžiai.
Piliakalnio papėdėse, 2,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė. 150 m į šiaurės vakarus nuo piliakalnio yra Varpinės kalnas, toliau už jo - Kartuvių kalnas – jame rasta žmonių kaulų, radinių.

Aplinkiniai piliakalniai

Bubių piliakalnis 27 km
Normančių piliakalnis 14 kmŽuvininkų piliakalnis 30 kmPakalniškių piliakalnis (Radviliškis) 34 km
Velžių piliakalnis 22 kmKalniškių piliakalnis (Šaukėnai) 41 km
Burbaičių piliakalnis 21 kmDiauderių piliakalnis 17 km
piliakalnis 18 kmTytuvėnų piliakalnis 14 km
Šiaulelių piliakalnis 19 kmZvėgių piliakalnis 23 km
Betygalos piliakalnis 33 kmVaitiekūnų piliakalnis 21 km
Naujaupio piliakalnis 31 km
Al-Zawra'a SC

Istorija

Klubas įkurtas 1969 m. 
Futbolo komanda net 14 k. tapo šalies čempionais. (1976, 1977, 1979, 1991, 1994, 1995, 1996, 1999, 2000, 2001, 2006, 2011, 2016, 2018 m.)
Krasniburas

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1911-1914 m. kaime kunigu dirbo Jurgis Masionis. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Sharon Drucker

Šaronas Diukeris (angl. Sharon Drucker; g. 1967 m. liepos 26 d.) – Izraelio krepšinio treneris, anksčiau vadovavęs Vilniaus „Lietuvos Rytui“.
2010 m. birželio 26 d. tapo Salonikų "Aris" klubo vyr. treneriu. 2011 m. vasario 13 d. buvo atleistas.