google/wiki40b huggingface dataset:
Raudonpamūšio atodanga

Raudonpamūšio atodanga – Mūšos upės atodanga Pakruojo rajone, Guostagalio seniūnijoje, Raudonpamūšio kaime. Atodanga atsiveria kairiajame upės vingio krante, apie 1,3 km žemiau Dvariūkų tvenkinio užtvankos ir 0,3 km žemiau kelio  2904  Linkuva–Joniškėlis–Pumpėnai  tilto per Mūšą. Atodanga yra geologinis gamtos paminklas, 1964 m. paskelbtas valstybės saugomu.
Raudonpamūšio atodanga dolomitinė, stačiame Mūšos upės krante driekiasi 35 m, jos aukštis – 4 m, užima 0,016 ha plotą. Atodangoje išryškėja dolomito uolienos sandara. Geriausiai matoma nuo priešingo kranto.
Gelsvai pilko dolomito skardis buvo sudominęs statybinių medžiagų gamintojus. Būta užmanymų šį skardį nuardyti, dolomitą panaudoti kalkių gamybai, bet, uždarius vietos kalkinę, atodanga tapo nebereikalinga ir išliko iki mūsų dienų. Raudonpamūšyje yra senesnių pastatų, kuriems panaudotas tas pats dolomitas, koks ir atodangoje.
Ant skardžio augančių augalų įvairovė negausi. Vietomis ant uolos želia pavieniai krūmai ir žolės. Šalia atodangos auga įprasti nederlingų vietų augalai: keturbriaunis čiobrelis, paprastasis ežeinis, geltonasis bobramunis, gausiai želia melsvoji viksva.
FK Elfa Vilnius

Istorija

Komanda įkurta prie Vilniaus elektrotechnikos gamyklos „Elfa“, įsteigtos 1940 m. 1953 m. komanda perėmė „Saliuto“ vietą Lietuvos pirmenybėse ir jose žaidė su pertraukomis iki 1976 metų.
Žolinė

Žolìnė (Žõlinė) švenčiama rugpjūčio 15 d. Dar vadinama Švenčiausios Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų iškilmėmis. Šventės ištakos – Jeruzalė, IV a. pab. (Rytų Bažnyčioje šventės pavadinimas Dormitio – „Užmigimas“). Tai pati seniausia ir garbingiausia šv. Marijos šventė.
Goro provincija

Istorija

Provincijos pavadinimas kilęs nuo indoeuropietiškos šaknies, reiškiančios kalnus (plg. sanskrito giri, avestos gairi, sen. persų gairi, puštūnų ghar).
Lietuvos archeologai čia atrado V tūkstantmetį pr. m. e. siekiančių radinių. Harirudo slėnyje rastos budistų vienuolyno liekanos. Iki XII a. čia vyravo budizmas ir zoroastrizmas. Po krašto islamizacijos, įvykdytos Mahmudo Gaznaviečio, iš Goro kilo Guridų dinastija.
Senovėje šis kraštas buvo žinomas kaip Mandešas, Guristanas.
Afganistano karo metu (2001–2013 m.) provincijoje veikė Lietuvos kariuomenės dalinys (kaip NATO subjektas).

Geografija

Visą provinciją užima Hindukušo kalnagūbriai. Svarbiausios upės – Harirudas, Farahrudas, Murgabas.

Gyventojai

Dauguma gyventojų yra tadžikai ir čaraimakai (58 %), taip pat gyvena hazarai (39 %), puštūnai (3 %) ir uzbekai (1 %). Apie 70 % gyventojų yra musulmonai sunitai, likusieji – šiitai.
Įmontuotoji programinė įranga

Įmontuotoji programinė įranga (angl. firmware, pranc. micrologiciel) – sutvarkytas komandų rinkinys ir su tomis komandomis susieti duomenys, saugomi (dažniausiai pastoviojoje - neoperatyviojoje atmintyje; angl. ROM) taip, kad funkciškai nepriklausytų nuo pagrindinės atminties įrenginio.
Tai programinė įranga, kuri paprastai yra neatsiejama nuo techninės įrangos, į kurią ji yra įdiegta. Tai gali būti visa ar dalis sisteminės programinės įrangos, taip pat ir tam tikra taikomoji programinė įranga.
Tokia programinė įranga gali būti įdiegta į mikrokompiuterį ar kontrolerį.
Leonas Zmirskas

Biografija

1939 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, kaip antifašistas kovojo karo frontuose. 1945–1949 m. Marijampolės dramos teatro, 1950–1990 m. Šiaulių dramos teatro aktorius, sukūrė apie 100 vaidmenų. Vaidino lietuviškuose meniniuose kino filmuose.
Nordica

Istorija

2015 m. lapkričio 7 d. Europos Komisija paskelbė, kad šalies vyriausybės lėšų skyrimas „Estonian Air“ pažeidė ES taisykles, tad lėšos privalo būti grąžintos. Tai atlikus avialinijoms pritrūko lėšų savo veiklai ir ji sustabdė kompanijos gyvavimą lapkričio 8 d. 
Tą pačią dieną „Nordica“ pradėjo organizuoti skrydžius. Pirmais oro linijų gyvavimo metais pasirašyta strateginio bendradarbiavimo sutartis su Slovėnijos „Adria Airways“ avialinijomis, 2016 m. lapkritį – su „LOT Polish Airlines“. Lenkijos oro linijų bendrovė įsigijo 49 % Estijos avialinijų akcijų bei tiek pat jos dukterinės bendrovės „Regional Jet“ akcijų. Pastaroji bendradarbiauja su „Scandinavian Airlines“.

Kryptys ir partneriai

„Nordica“ iš Talino ir Varšuvos skraido 19-a krypčių.
Taštagolas

Geografija

Taštagolas išsidėstęs kalvotame taigos rajone – Kalnų Šorijoje, Altajaus ir Sajanų kalnų sandūroje. Į rytus nuo miesto plyti Šorijos nacionalinis parkas.

Istorija

Miestas savo istoriją skaičiuoja nuo 1939 m., kai šiose apylinkėse įsikūrė pirmoji gyvenvietė prie atrastų geležies rūdynų. Miesto pavadinimas siejamas su tiurkų ir mongolų kilmės žodžiais, kur taš – akmuo, gol - slėnis, šlaitas. Nuo 1952 m. – darbininkų gyvenvietė, nuo 1963 m., apjungus apylinkių Kočiuro, Šalymo gyvenvietes – suteiktos miesto teisės.

Ekonomika

Čia išgaunama ir sodrinama geležies rūda, taip pat tiekiama žaliava į Novokuznecko metalurgijos įmones. Pagrindinė miesto įmonė – Taštagolo rūdynas (Таштагольский рудник, priklausantis ОАО Евразруда). Vystoma statybinių medžiagų pramonė.
Taštagolas yra galutinė stotis Pietų Kuzbaso geležinkelio linijoje „Taštagolas–Novokuzneckas–Kemerovas“. Su Altajaus Respublika miestą jungia 2008 m. nutiesta automagistralė į Turočiaką . Su gretimais regionais taip pat susisiekiama oro maršrutais per vietinį oro uostą.
Vaizdingos kalnų apylinkės palankios vystyti turizmą, ypač – kalnų slidinėjimą.

Kultūra, švietimas

Veikia kelių valstybinių aukštųjų mokyklų – Sibiro industrijos universiteto, Kuzbaso technikos universiteto – filialai.
Taštagole veikia miesto kraštotyros, Kalnų Šorijos etnografijos ir gamtos muziejai, Šorijos ekologijos muziejus „Tazgol“.
Paladis

Savybės

Tai yra retas sidabriškai baltos spalvos metalas. Kaip ir rutenis, rodis, platina, osmis bei iridis, priklauso platinos grupės metalams. Nors visi jie pasižymi panašiomis cheminėmis savybėmis, paladžio lydymosi taškas žemiausias, jo tankis mažesnis nei kitų šios grupės metalų. Kaip ir platina, labai atsparus oksidacijai bei korozijai.

Pavadinimo kilmė

Šį metalą 1803 metais atrado William Hyde Wollaston ir 1804 m. pavadino asteroido Paladės (atrasto 1802 m.) garbei.
Oranžinės upės kolonija

Istorija

Britai įkūrė Kapo koloniją ir siekė užvaldyti visą pietų Afriką. Kūrėsi afrikanierių kolonijos. Olandų kilmės būrai buvo nustumti į šiaurę.
Pietų Afrikoje radus deimantų ir kitų naudingų iškasenų britai ėmė reikalauti, kad būrų respublikos suteiktų rinkimų teisę ir britams, gyvenantiems Oranžo, bei Transvalio respublikose.
Būrai atmetė britų reikalavimus. Dėl to kilo pirmasis būrų karas. Tada būrai sugebėjo apsiginti, bet 1899 metais britų pajėgos vėl užpuolė Oranžą ir Transvalį. Šiame kare nugalėjo britai.
Oranžo respublika buvo panaikinta ir paskelbta apie Oranžinės upės kolonijos įkūrimą (1902 m).
1910 m. ši kolonija tapo Pietų Afrikos Sąjungos dalimi.
Boratas. Kaip šaunusis Kazachstano žurnalistas Amerikoj patirtį graibstė

„Boratas. Kaip šaunusis Kazachstano žurnalistas Amerikoj patirtį graibstė“ (angl. Borat: Cultural Learnings of America for Make Benefit Glorious Nation of Kazakhstan) – 2006 m. sukurtas kino pseudodokumentinis filmas – komedija, kurio pagrindinis personažas yra fikcinis Kazachstano žurnalistas Boratas. Pagrindinį vaidmenį atliko britų aktorius ir komikas Sacha Baron Cohen.

Reakcija

Filmą, kaip nebūtų keista, teigiamai įvertino kino kritikai. Kai kurie netgi teigė, kad tai yra vienas geriausių visų laikų filmų. Vokietijoje Sacha Baron Cohen buvo paduotas į teismą dėl patyčių iš čigonų tautybės žmonių.
Piribebujus

Istorija

Piribebujus pradėjo kurtis dar XVII a., tapo parapijos centru. 1868 m., Trigubo Aljanso karo metu, į Piribebujų sostinę perkėlė Fransiskas Solanas Lopesas. 1869 m. miestą užėmė Aljanso pajėgos, netoliese įvyko žymus Akosta Nju mūšis, kuriame paragvajiečių veteranų ir vaikų kariauna bandė pasipriešinti įsiveržėliams. Oficialiai Piribebujaus savivaldybė įkurta 1900 m.
Aneliavos lobis

Aneliavos lobis – Ukmergės rajono savivaldybės teritorijoje, buvusiame Aneliavos kaime, 2 km nuo Kėdainių rajono savivaldybės Pagirių kaimo 1908 m. rastas sidabrinių lydinių ir žalvarinių papuošalų lobis.

Lobis

Lobį sudarė 14 lietuviškų pusapvalės lazdelės formos sidabro lydinių – grivinų ir 2 vytinės žalvarinės apyrankės. Lydiniai 10–13 cm ilgio, 1,2-1,7 cm pločio, bendra masė – 1536,65 g. Lobį buvo įsigijęs kolekcininkas, jo likimas nežinomas.
Vytautas Bičiūnas (1923)

Vytautas Bičiūnas (1923 m. kovo 25 d. Rokiškis – 1999 m. sausio 31 d. Vilnius) – Lietuvos muzikologas, garso režisierius, kompozitorius.

Biografija

1956 m. baigė Lietuvos konservatoriją, E. Balsio muzikos teorijos klasę. 1973 m. stažavo Varšuvos aukštojoje muzikos mokykloje (vilniečio A. Karužo klasėje).
Nuo 1945 m. (su pertrauka) Lietuvos radijo, 1956 m. pirmasis Lietuvos televizijos garso režisierius. Nuo 1961 m. TSRS gramofono plokštelių firmos „Melodija“ Vilniaus įrašų studijos garso režisierius. Nuo 1956 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija); nuo 1982 m. docentas.
Sukūrė preliudą, pasakaliją ir fugą vargonams, sonatą fortepijonui, simfoniją, mišias, choro ir solo kūrinių.
Džondžu

Istorija

Ankstyvuoju Samguk laikotarpiu Džondžu priklausė Mahan konfederacijai. 892–936 m. buvo tapęs Vėlyvosios Pekče sostine. Dabartinį miesto statusą įgavo 1949 metais.

Geografija

Džondžu yra Korėjos pusiasalio pietvakariuose, apie 40 km nuo Geltonosios jūros pakrantės. Nors pats miestas įsikūręs lygumoje, jį supa kalnai ir kalvos, ypač iš pietų ir rytų.

Kultūra

Džondžu garsėja savo istoriniais statiniais, kaip kad Džinbuk, Šilsang, Sungam, Namgo šventyklomis, XIV a. miesto vartais Pungnam, X a. buvusiais, tačiau iki šių laikų neišlikusiais Gionvon rūmais. Centre taip pat yra Hanok kaimas su daugiau nei 700 tradicinės architektūros pastatų.
Mieste yra valstybinis muziejus, kuriame galima pamatyti Pekče laikų eksponatus, popieriaus muziejus, muzikinis teatras ir daug kitų kultūrinių objektų.

Sportas

Džondžu mieste 2002 m. vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.

Simboliai

Miesto simbolis yra trys tradicinės sulankstomos vėduoklės: mėlyna, žalia ir oranžinė.
Geografinių atradimų istorija

Geografinių atradimų istorija yra įvairių, paprastai nutolusių ir sunkiai prieinamų, teritorijų atradimo ir tyrimo istorija. Ši istorija tęsiasi nuo pirmųjų civilizacijų atsiradimo iki dabartinių laikų.
Violeta Bubelytė

Violeta Bubelytė (g. 1956 m. spalio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos fotografė.

Biografija

1996–1998 m. bendradarbiavo žurnale „Moteris“, nuo 1998 m. savaitraščio, vėliau dienraščio „Verslo žinios“ fotokorespondentė.

Kūryba

Surengė individualių parodų užsienyje ir Lietuvoje. Kuria fotografijų ciklą „Autoportretai“, nuo 1981 m. seriją „Aktai“. Nuo 1999 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos fotografė menininkė.
Jongsan-gu

Jongsan-gu (kor. 용산구) yra vienas iš 25 Seulo rajonų. Jis yra centrinėje miesto dalyje, šiaurinėje Han upės pakrantėje. Plotas – 21,87 km², gyventojų skaičius – 239 000.

Suskirstymas

Rajonas yra padalintas į 20 mažesnių vienetų, vadinamų dong.

Žymios vietos

Jongsan garsus elektronikos prekių parduotuvėmis, Itevon komerciniu kvartalu, karine JAV baze (용산기지), Sukmjong Moterų universitetu (숙명여자대학교), Korėjos Valstybiniu muziejumi (국립중앙박물관) ir kitais objektais. Šiame rajone yra ir vienintelė Seule mečetė (서울 중앙 성원).
Mykolas Karolis Radvila

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Jonas Albertas Radvila, motina Lavinija Koreckaitė, brolis Jonas Vladislovas Radvila, sesuo Ona Radvilaitė-Sanguškienė.

Šeima

Žmona Izabelė Sapiegaitė (Izabella z Sapiehow). Sūnūs Stanislovas Kazimieras Radvila ir Mykolas Radvila.
III Klecko valdytojas, LDK taurininkas,
Lietuvos didysis iždininkas nuo 1654 m.
Demersinė zona

Demersinė zona (angl. demersal zone) – jūros, vandenyno ar gilaus ežero vandens storymės dalis dideliame gylyje prie dugno, todėl veikiama dugno ir bentoso.
Ežeruose demersinė zona yra išsyk virš bentoso zonos ir yra dalis žymiai didesnės profundinės zonos.
Demersinėje zonoje ir prie pat dugno gyvenančios žuvys – demersinės žuvys.
Antiopė

Amfiono ir Zeto motina

Antiopė – Bojotijos upės dievo Asopo dukra (pagal Homero „Odisėją“). Vėlesnėse poemose ji – Tėbų karaliaus Niktėjaus arba Likurgo duktė. Antiopės grožis patraukė Dzeusą, kuris įgavo satyro pavidalą ir ją paėmė jėga (pagal Apolodorą III. 5).
Bijodama tėvo rūstybės ištekėjo už Epopėjo, Siciono karalius. Prieš mirtį Niktėjas įsakė savo broliui Likui sugrąžinti Antiopę į Tėbus. Likas surengė karo žygį į Sikioną, užmušė Epopėją ir nelaisvėn paimtą Antiopę parvedė į Tėbus. Kelionės metu Kitairono kalno papėdėje ji pagimdė, dvynius Amfioną ir Zetą. Amfionas buvo dievo Dzeuso sūnus, o Zetas – Epopėjo sūnus (kai kur abu – Dzeuso sūnus). Liko įsakimo jie buvo palikti piemeniui. Tėbuose Antiopė kentėjo nuo Dirkės, Liko žmonos, priespaudos. Tačiau jai pavyko pabėgti ir susirasti savo abu sūnus. Atpažinę savo motina ir sužinoję jos kačias, sūnūs surengė karo žygį prieš Tėbus, nuvertė Liką. Dirkę nubaudė pririšę prie įsiutusio jaučio ragų.
Mažųjų Mostaičių kapinynas

Kapinynas

Įrengtas į pietus nuo Alanto upės slėnio esančioje pakilioje vietoje, apie 60 m į rytus nuo kelio, vedančio į kaimo pietinę dalį, į vakarus nuo vienkieminės sodybos. Saugoma teritorija netaisyklingo stačiakampio plano, 60 m ilgio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi ir 55 m pločio, dirvonuoja.
Pietiniame pakraštyje stūkso plokščias betoninis stovas, prie kurio pritvirtintas skydo pavidalo seno pavyzdžio archeologinio paminklo anotacinis ženklas su užrašu: „M. MOSTAIČIŲ / SENKAPIS II // LIETUVOS TSR / ARCHEOLOGIJOS PAMINKLAS SAUGOMAS VALSTYBĖS“.
Teritorijos plotas – 0,32 ha.
Kitapus Alanto upelio, 130 m į šiaurės rytus yra Mažųjų Mostaičių II senosios kapinės.

Istorija

Kapinynas aptiktas 1900 m. kasant Kulių Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčios klebonijos žemėje (klebonijos žemės administracijos sodyba buvusi kitapus Alanto upelio, Rietavo kel. 15) smėlį naujos, mūrinės bažnyčios statybai. Aptikus archeologinių radinių ir žmonių griaučių, ardomieji laidojimo vietos darbai buvo nutraukti.
1972 m. kapinynas paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV-924), 1992 m. registruotas Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registre (unikalus objekto kodas 6646).

Tyrimai

2006 m. vietovę žvalgė Bronius Dakanis.
Lombardas

Termino kilmė

Žodis lombardas yra kilęs nuo šiaurės Italijos regiono Lombardijos, kurioje pirkliai jau viduramžiais skolindavo pinigus, pasilikdami vertingą daiktą kaip saugumo garantą, kad pinigai bus grąžinti. Maždaug XV a. išeiviai iš Lombardijos (vadinami lombardais) Prancūzijoje pradėjo steigti su bankais konkuruojančias skolinimo įstaigas, kurias vietos gyventojai praminė "lombardo namais" (prancūziškai "maison de lombard"), kol ilgainiui pavadinimas sutrumpintas iki "lombardo".
Dabartiniame lombarde dažnai būna ir maža parduotuvėlė, parduodanti skolininkų atgal nebeišsipirktus užstatytus daiktus: nuo juvelyrikos iki elektrinių grąžtų, gitarų, džinsų, palydovinių antenų ar kompiuterių.

Lombardo suteikiamo kredito dydis

Lombardas suteikia kreditą, kuris paprastai būna mažesnis negu užstato vertė - besiskolinantis asmuo gauna procentinę dalį nuo užstatyto daikto kainos. Kaina ir procentinė paskolos dalis yra lombardo ir besiskolinančio asmens susitarimo reikalas. Užsienyje istoriškai nusistovėjo tokia praktika, kad lombardas dažniausiai duoda paskolą, kurios dydis sudaro 25-50 proc. nuo užstatomo daikto dabartinės kainos rinkoje.

Lombardinio kredito trukmė

Lietuvoje paprastai lombardas kreditą suteikia vienam mėnesiui, kuriam pasibaigus, palieka dar kelias dienas skolai grąžinti. Jei skolininkas negrąžina paskolintų pinigų, lombardas parduoda užstatytą vertingą daiktą ir tokiu būdu susigrąžina paskolintus pinigus. Žinodami tai, kai kurie žmonės užuot vargę pardavinėdami savo laikrodį, telefoną, kompiuterį, kitą asmeninį daiktą ar net automobilį, užstato jį lombarde, neketindami atgal išsipirkti.
Užsienyje pasitaiko ir ilgesnių paskolos terminų, tačiau kuo ilgiau paskola negrąžinama, tuo didesnės palūkanos.

Lietuvoje

1889 m. pradėjo veikti pirmasis lombardas Vilniuje, 1924 m. – Kaune. Kauno lombardas teikė paskolas iki 3000 Lt, saugojo įvairius daiktus, priiminėjo indėlius. 1964 m. įsteigtas pirmasis Klaipėdos lombardas.
Sovietinės okupacijos metais veikė valstybiniai lombardai (dažnai prie buitinio aptarnavimo kombinatų), kurie būdavo ir „juodosios rinkos“ zonos, kur po prekystaliu cirkuliavo deficitinės prekės.
Šiuo metu Vilniuje veikia apie 30-40 lombardų, vienas net visą parą ("Lombas" prie Kalvarijų turgaus).

Specializacijos

Didžiausiuose pasaulio miestuose veikia ir specializuoti lombardai, kurie, pvz., užstatu priima tik automobilius, tik laikrodžius, tik antikvariatą ar kitas vienos rūšies prekes.
Banga (žurnalas)

Istorija

Iki 1991 m. ėjo lietuvių ir rusų kalba. Išeina du numeriai per metus (pavasario-vasaros ir rudens-žiemos mados). Tiražas 1962 m. – 10 000 egz., 1985 m. – 80 000 egz., 1992 m. – 45 000 egz., 1994 m. – 20 000 egz., 1996 m. – 3000 egz. Leidėjas UAB Mados Centras Modija.
Lešnevo Nedžviedžas

Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 15 namų ir 77 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 19 namų ir 92 gyventojai.
Girnelė

Girnelė (lot. patella) – tvirta kaulinė plokštelė, raiščiu sujungta su blauzdikauliu (lot. tibia). Yra trikampio pavidalo, smailusis kampas pakrypęs žemyn. Užpakalyje yra du laukeliai šlaunikaulio krumpliams.

Struktūra

Girnelė yra didžiausias sezamoidinis kaulas, esantis šlaunies keturgalvio raumens sausgyslėje ir sudarantis iš priekio skydą kelio sąnariui. Kaulas yra suapvalėjusiais kampais apversto trikampio pavidalo. Trikampio viršūnė, vadinama girnelės viršūne (lot. appex patellae) yra nukrypusi žemyn (distaliai), o trikampio pamatas, vadinamas girnelės pamatu (lot. basis patellae) yra nukrypęs aukštyn (proksimaliai). Priekinis paviršius (lot. facies anterior) yra išgaubtas ir nelygus, o sąnarinis paviršius (lot. facies articularis) atsisukęs atgal ir susineria su šlaunikaulio girneliniu paviršiumi (lot. facies patellaris). Girnelės sąnariniame paviršiuje yra du laukeliai, kuriais slysta šlaunikaulio krumpliai, lankstant koją per kelio sąnarį. Šoninis laukelis didesnis.

Raumenys bei raiščiai

Girnelės raištis saugo galva (lot. ligamentum patellae) yra keturgalvio šlaunies raumens sausgyslės tęsinys, einantis nuo girnelės viršūnės (lot. apex patellae) iki blauzdikaulio šiurkštumos (lot. tuberositas tibiae). Girnelės laikikliai (lot. retinacula patellae, mediale et laterale), taip pat yra keturgalvio šlaunies raumens sausgyslės pluoštai, einantys nuo girnelės šonų prie blauzdikaulio priekinio paviršiaus. Tarpinis platusis raumuo (lot. musculi vastus intermedius) jungiasi su girnelės pamatu, šoninis ir vidinis platieji raumenys, m. vastus lateralis ir m. vastus medialis, jungiasi su lateraline ir medialine girnelės dalimi.

Kaulėjimas

Kaulėjimo židinys susidaro nuo 3 iki 6 metų vaikams.

Pusės nustatymas

Norint nustatyti, kurios pusės girnelė, reikia ją lenkti taip, kad smaigalys būtų nukrypęs žemyn (distaliai), sąnarinis paviršius – atgal, o didesnioji jo pusė – į šoną.

Dislokacija

Kelio girnelės dislokacijos nutinka pakankamai dažnai, ypač tarp jaunų atlečių. Kelio girnelė išslysta iš savo normalios pozicijos, dažniausiai lateraline kryptimi ir labai skausmingai.
Ringuvėlė

Istorija

1581 m. minimas Ringuvėnų dvaras.
1950–1991 m. kaimas priklausė Kuršėnų apylinkės Kuršėnų tarybiniam ūkiui.
Ringuvos upelio pakrantėje buvo Ringuvėnų pilkapynas, vėliau jo vietoje iškastas žvyro karjeras. Prie plento aptikta Ringuvėnų senovės gyvenvietė.
Iki 1960 m. kaimas vadinosi Ringuvėnais I.
Pakruojo gaisrinė

Pakruojo senoji gaisrinė – valstybės saugomas istorijos paveldo objektas (30734), esantis Pakruojo miesto centre, Laisvės a. 10. Į Kultūros paveldo registrą įtrauktas 2005 m. Šios gaisrinės pastato kopija pastatyta Lietuvos liaudies buities muziejuje, ekspozicijoje „Miestelis“.

Istorija

XX a. pradžioje Pakruojo miestelyje suburta ugniagesių draugija. 1928 m. gausėjant gaisro gesinimo priemonėms buvo pastatyta gaisrininkų stoginė turimam inventoriui laikyti, patalpos budinčiajam. Taip pat buvo įrengta salė. Ugniagesių stoginės pastato salė anuomet naudota ir miestiečių reikmėms - šokiams, vaidinimams, nes į parapijos namus kitų religinių bendruomenių nariai neidavo, o čia galėdavo rinktis ir lietuviai, ir žydai, ir kitų tautybių žmonės.
Laikui einant keitėsi gaisrinės išplanavimas. Buvo nugriauta senoji gaisrinė, liko tik stoginė. Salė buvo pertvarkyta į garažą. 1995 m. stoginė buvo uždaryta, pastačius naują priešgaisrinį depą.
2008 m. rajono savivaldybė rengė senosios gaisrinės techninį projektą, siekiant pritaikyti ją visuomenės poreikiams. Planuota objektą atnaujinti ne tik iš išorės: pirmame aukšte įrengti rūbinę, tualetą, laiptinę į antrą aukštą, vieną darbo kabinetą ir apie 80 m² dydžio salę. Antrame aukšte buvo numatyta įkurti menų dirbtuves. 
2014 m. senoji gaisrinė stūksojo apleista.

Architektūra

Ant pastato likęs užrašas „Pakruojo ugniagesių draugijos stoginė“. Statinio erdvinę struktūrą sudaro vieno aukšto pagrindinė dalis ir ant jos esantis dviejų tarpsnių bokštelis. Pagrindinę dalį sudaro vėlesniu laikotarpiu įrengtos gaisrininkų buitinės patalpos ir garažas. Buitinių patalpų dalies planinė struktūra suformuota vėlesniu laikotarpiu. Pakeista garažo galinė siena ir durys.
Othellos Athienou FC

Istorija

Klubas įkurtas 1933 m. Klubo spalvos žalia ir balta. žaidžia savo klubo stadione Atienų kaime.
Buvo patekę į elito divizione, bet jame neįsitvirtino.
Mikoliškių Šv. Juozapo bažnyčia

Istorija

1908 m. Mikoliškių dvarininkas, karo inžinierius, generolas leitenantas Liucijonas Bronišas pastatė dvare koplyčią. Joje Žemaičių vyskupas leido Budrių bažnyčios kunigui kartą per mėnesį laikyti Šv. Mišias.
1909 m. L. Bronišas pats parengė bažnyčios projektą ir išrūpino valdžios leidimą jos statybai. 1910 m. spalio 17 d. Budrių bažnyčios kunigas Felicijonas Lelis pašventino bažnyčios pamatų kertinį akmenį. Miško medžiagą statybai ir lėšas jai parsigabenti davė fundatoriai Liucijonas ir Emilija Bronišai, o statybininkams už darbą mokėjo aplinkinių kaimų ūkininkai. 1911 m. bažnyčia baigta statyti ir konsekruota Šv. Juozapo titulu.
Nuo 1911 m. ji buvo Gargždų parapijos filija. 1926 m. įkurta Mikoliškių parapija, kuri priklausė Rietavo dekanatui.
Nuo 1913 m. bažnyčios vidaus įrengimu ir aplinkos tvarkymu rūpinosi Mikoliškių dvaro paveldėtojas Juozas Bronišas. Bažnyčios šventorius buvo apsodintas medžiais ir aptvertas, priešais pastatyta varpinė, 1935–1936 m. pastatyti šoniniai Švč. Marijos ir Šv. Barboros altoriai, o 1940 m. iš Budrių bažnyčios atvežtas didysis Šv. Juozapo altorius. Šalia bažnyčios pastatytame name įsikūrė klebonija. Bažnyčiai priklausė apie 30 ha žemės.
Tarpukariu prie bažnyčios veikė choras, jaunimo „Pavasario“ kuopa, vaikų Angelo Sargo būrys, tretininkų kongregacija, Gyvojo Rožinio brolija, kitos bažnytinės organizacijos.
1936 m. parapija jungė 833 tikinčiuosius, o šiuo metu jai priklauso per 500 tikinčiųjų.
Nuo XX a. vidurio bažnyčia nuolatinio kunigo neturi, ją aptarnauja Gargždų parapijos kunigai. Mikoliškių parapija priklauso Telšių vyskupijos Palangos dekanatui.
Mikoliškių bažnyčios vargonininkas Alfonsas Bumbulis 1987 m. rugpjūčio 23 d. dalyvavo Vilniuje vykusiame protesto mitinge prie Adomo Mickevičiaus paminklo Molotovo-Ribentropo pakto pasmerkimui. Mitingo metu jis vadovavo ir dirigavo atliekamoms dainoms ir giesmėms.
1983–1989 m. bažnyčia rūpinosi disidentinio judėjimo dalyvis, kunigas jėzuitas Antanas Šeškevičius (1914–2002 m.), kuris atnaujino interjerą, didįjį altorių pervadino Švč. Jėzaus Širdies altoriumi.
2005 m. Mikoliškių Šv. Juozapo bažnyčios pastatų kompleksas paskelbtas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Architektūra

Bažnyčia savitos architektūros, suręsta iš apvalių medinių rąstų, turinti neogotikos bruožų, vienabokštė, stačiakampio plano, trinavė, su zakristijos priestatėliu kairėje. Stogo priekis laužyto kontūro, su spyrinėmis konstrukcijomis. Frontoną puošia šešiakampės žvaigždės formos langas. Viduje įrengti 4 altoriai.
Šventoriaus kampuose stovi 4 mūrinės koplytėlės, o priešais bažnyčią – 3 tarpsnių medinė varpinė ir kryžius.