google/wiki40b huggingface dataset:
Saksų savanoriai

Saksų savanoriai – kariai iš Vokietijos, daugiausia Saksonijos, savu noru tarnavę Lietuvos nepriklausomybės kovose 1919 m.

Istorija

1918 m. atkurta nepriklausoma Lietuva savos kariuomenės neturėjo. Pirmaisiais nepriklausomybės mėnesiais vyravo nuomonė, jog šalį apginti nuo bolševikų yra Vokietijos pareiga, be to, kitų šalių agresijos grėsmės buvo nepakankamai rimtai vertinamos. Augustinas Voldemaras pasisakė už elitinės kariuomenės kūrimą, kurioje tarnautų tik seniūnų rekomenduoti asmenys. Gruodį ministras pirmininkas Mykolas Sleževičius paskelbė atsišaukimą į savanorius ir visuotinę mobilizaciją. Per dvi savaites Kaune susirinko 3000 savanorių, kuriuos dar reikėjo apmokyti ir aprūpinti.
1919 m. pradžioje Berlyne Antanas Smetona ir Martynas Yčas susitarė dėl 100 milijonų Vokietijos markių paramos, kuri turėjo būti skirta kariuomenės steigimui ir išlaikymui. Taip pat buvo bandoma derėtis dėl tiesioginės Vokietijos imperijos kariuomenės paramos vykstančiame Lietuvos–Sovietų Rusijos kare. Pagal Kompjenės paliaubų susitarimus Vokietija turėjo saugoti Lietuvą nuo galimų Sovietų Rusijos puolimų, be to, Vokietija siekė palaikyti savo įtaką regione bei silpninti Rusiją. Iš pradžių savanorių dalinius mėginta organizuoti iš besitraukiančių 10-osios armijos karių, vadovaujamų generolo Erich von Falkenhayn, tačiau kariai buvo pavargę, demoralizuoti ir troško kuo greičiau grįžti į namus. Savanorių paieška tęsėsi Vokietijoje, ypatingai Saksonijoje. Savanoriams buvo mokama 30 markių už mėnesį bei 5 markės už dieną, mažiausia tarnavimo trukmė buvo trys mėnesiai. Pirmieji saksų savanoriai atvyko į Kauną 1919 m. sausio pradžioje, iš kur nemažai jų buvo išsiųsta atgal kaip netinkantys tarnybai. Mėnesio pabaigoje atvykusių savanorių skaičius Lietuvoje jau siekė 4000. Saksų savanoriai buvo dislokuoti Kaune ir aplink jį: Alytuje, Jonavoje, Kėdainiuose, Baisiogaloje. Atvykę kariai nebuvo labai patikimi, kadangi nemažai jų simpatizavo „Spartako sąjungos“ bei tarybinėms idėjoms. Savanoriai kelis kartus mėgino nuversti Lietuvos valdžią.
Iš pradžių kariai organizuoti į 46-tąją saksų savanorių diviziją. Vasario 22 d. leitenantas-generolas Walter von Eberhardt tapo divizijos vadu. Balandžio–gegužės mėnesiais savanorių pajėgos reorganizuotos į Pietų Lietuvos savanorių brigadą, sudėtą iš 18-tojo, 19-tojo, 20-tojo pulkų ir bataliono Raseiniuose. 18-tasis pulkas kovėsi kartu su lietuviais. 19-tasis pulkas saugojo Kauną ir kovos veiksmuose nedalyvavo. 20-tasis pulkas buvo dislokuotas Gardine, vėliau Kėdainiuose. Raseinių batalionas prisijungė prie bermontininkų. Baltijos landesveras, vadovaujamas generolo Rüdiger von der Goltz, nuvertė Latvijos valdžią ir užėmė Rygą. Reaguodama į įvykius Paryžiaus taikos konferencija pareikalavo Vokietijos išvesti savo karius iš Lietuvos ir Latvijos kai tik šių šalių pajėgos bus pajėgios apsiginti pačios. Paskutiniai saksų savanoriai paliko Lietuvą liepos viduryje.
Brukso kalnagūbris

Brukso kalnagūbris (angl. Brooks Range, pranc. Chaîne Brooks) yra Kordiljerų kalnuose, JAV (Aliaska) ir Kanadoje (Šiaurės Vakarų ter.). Kalnų grandinės ilgis ~1100 km. Vyraujantis viršukalnių aukštis 1500–2000 m. Aukščiausia vieta – Isto kalnas, 2736 m. Kalnai sudaryti iš skalūnų, smiltainių, kvarcitų. Brukso kalnagūbrį raižo gilūs upių slėniai. Vyrauja kalnų tundra, akmenynai.
Kalnagūbris beveik negyvenamas. Dalis Aliaskoje esančio kalnagūbrio įeina į Arkties Vartų nacionalinį parką.
Majotas

Ekonomika

2015 m. Majoto nominalus bendrasis vidaus produktas sudarė 2,25 milijardo eurų. Majoto piniginis vienetas – euras. Departamento ekonomikoje dominuoja žemės ūkis ir žuvininkystė. Turizmo plėtra lėta dėl salos nuošalumo.
Heilsbergo apskritis

Istorija

Apskritis sudaryta prūsų varmių žemėje. Joje buvo miestai Heilsbergas ir Gutštatas, 104 seniūnijos ir 1 valstybinis dvaras.
Po Antrojo pasaulinio karo apskrities teritorija atiteko Lenkijai. Iki 1975 m. ji buvo Olštyno vaivadijoje, nuo 1999 m. jos dalyje sudarytas Lidzbarko pavietas (Varmijos Mozūrų vaivadija).
Farmaceutų reikalai

Farmaceutų reikalai – nemokamas laikraščio „Lietuvos žinios“ priedas, leistas 1911 m. kovo 22 d. – 1912 m. lapkričio 15 d. Vilniuje.

Istorija

Iniciatorius Antanas Vienuolis, leidėja Felicija Bortkevičienė, redaktorė Steponė Mošinskaitė. 1911 m. kaip „Aušrinės“ priedas išėjo du numeriai. Iš viso išleisti 4 numeriai.
Eksperimentinė sportinės aviacijos gamykla

Eksperimentinės sportinės aviacijos dirbtuvės

1967 m. prie Eksperimentinio metalo pjovimo staklių mokslinio tyrimo instituto įkurtos Eksperimentinės sportinės aviacijos dirbtuvės (ESAD). 1969 m. pavasarį dirbtuvės persikėlė į suremontuotas buvusios pieninės patalpas Prienuose. Pirmasis dirbtuvių gaminys buvo medinės konstrukcijos pradinio apmokymo sklandytuvas BrO-11M „Zylė“, kuris buvo išbandytas ir priimtas 1969 m. liepos 21 d. BrO-11M „Zylė“ sklandytuvų buvo pagaminta apie 40. Tuo metu ESAD dirbo 12 darbuotojų, išplėtus gamybos apimtis, 1970 m. pabaigoje darbuotojų padaugėjo iki 40. 1970 m. lapkričio 27 d. ESAD direktoriumi paskirtas sklandytojas Vytautas Pakarskas, prie darbų prisijungė konstruktoriai Bronius Oškinis ir Antanas Paknys.

BK-7A, BK-7B ir BK-7C

1975 m. sukurtas naujas sklandytuvo variantas BK-7A, kurio 2,20 m ilgesni sparnai padidino aerodinaminę kokybę (lyginant su pirmtaku) nuo 43 iki 46. Pagerėjo ir kitos skridimo charakteristikos. 1976 m. vasarį ir balandį išbandyti dar labiau patobulinti sklandytuvai BK-7B ir BK-7C.

LAK

1976 m. gegužę išbandytas sklandytuvas LAK-9 „Lietuva“. Šių trečios serijos sklandytuvų buvo pagaminta 8, patobulintų, ketvirtos serijos – 10 vienetų. 1978 m. birželio mėnesį išbandytas patobulintas variantas LAK-9M „Lietuva“, turintis kitokios konstrukcijos sparnus ir anglies puošto lonžeronais.
1979 m. gruodžio 21 d. atliktas bandomasis LAK-12 „Lietuva“ skrydis. LAK-12 buvo galutinis visų modifikacijų variantas, iki 1990 m. buvęs pagrindiniu ESAG produktu. LAK-12 pagaminta 235 vienetai, kuriais skraidė Lietuvos, Latvijos, Estijos, buvusios Tarybų Sąjungos, Anglijos, JAV, Vokietijos, Austrijos, Čekijos, Slovakijos, Lenkijos, Bulgarijos, Vengrijos, Portugalijos, Ispanijos, Švedijos, Argentinos, Pietų Afrikos Respublikos, Australijos, Naujosios Zelandijos ir kt. šalių sklandytojai.

Privatizavimas

Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę Prienų ESAG tapo UAB „Sportinė aviacija”.
Vaclovas Čiočys

Vaclovas Čiočys (g. 1938 m. gruodžio 24 d. Marcinkonyse, Varėnos valsčius) – Lietuvos matematikas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija

1966 m. baigė Leningrado universitetą. 1974 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas.
Nuo 1966 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1984 m. docentas. Darbai iš matematinių ekonomikos modelių, lošimų teorijos ir optimizavimo metodų.
Gintaras Aleknonis

Gintaras Aleknonis (iki 1992 m. Aleknavičius, g. 1961 m. kovo 31 d. Kačerginėje) – Lietuvos teatrologas, žurnalistas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija

1979 m. baigė Klaipėdos K. Donelaičio vidurinę mokyklą. 1984 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką, 1992 m. Menotyros mokslinio tyrimo institute Maskvoje (Rusija) apgynė menotyros mokslų kandidato disertaciją „Režisieriaus Andriaus Olekos-Žilinsko teatro pedagogika ir lietuvių teatro kultūros raida“, menotyros kandidatas, 1993 m. humanitarinių mokslų daktaras.
1984–1993 m. Vilniaus universiteto Žurnalistikos instituto bendradarbis, dėstytojas. 1992–1993 m. dienraščio „Respublika“ kultūros skyriaus redaktorius. 1993 m. stažavo Danijos aukštojoje žurnalistikos mokykloje. 1993–2003 m. Laisvosios Europos radijo Miunchene, nuo 1995 m. – Prahoje bendradarbis. 2004–2005 m. Vilniaus universiteto Žurnalistikos instituto lektorius, 2004–2005 m. Kultūros, filosofijos ir meno instituto vyresnysis mokslo darbuotojas, nuo 2005 m. Mykolo Romerio universiteto Strateginio valdymo ir politikos fakulteto Valdymo teorijos katedros docentas, 2006–2008 m. universiteto sekretorius, nuo 2008 m. Strateginio valdymo ir politikos fakulteto dekanas.
Spaudai parengė A. Olekos-Žilinsko laiškus (Andrius Oleka-Žilinskas. Vaidybos džiaugsmas, 1995 m.).
Kauno žydų realinė gimnazija

Istorija

Žydų realinė gimnazija (Jüdische Realgymnasium) buvo įkurta 1915 m. tėvų grupės ir okupacinėje vokiečių kariuomenėje tarnavusio vyriausiojo rabino dr. Rozenbako iniciatyva. Mokyklos tipas – aukštesnioji žydų mokykla. 1919 m. mokykla buvo pavadinta Kauno žydų realine gimnazija su valstybinių gimnazijų teisėmis. 1924 m. realinė gimnazija priskirta prie aukštesniųjų mokyklų tipo (gimnazija) su sustiprintu matematikos–gamtos mokslų dėstymu. Gimnazijos dėstomoji kalba buvo hebrajų kalba, nors moksleiviai tarpusavyje bendravo dažniausiai šnekamąja jidiš kalba.
1920 m. rugpjūčio mėn. Švietimo ministerija leido atidaryti 8 klasių gimnaziją su parengiamomis klasėmis, dėstomoji kalba – hebrajų. Keturiose jaunesniosiose ir parengiamosiose klasėse mokslas einamas hebrajų kalba. Vyresnėse klasėse buvo mokoma rusų kalba. Kauno žydų realinė gimnazija 1927 mokslo metais turėjo 8 normines klases.
Žydų realinė gimnazija buvo mišri, ją lankė berniukai ir mergaitės. Berniukų klasės įsikūrė Volfo namuose, Ugniagesių g. 12, mergaičių klasės įsikūrė Natanzono namuose, Gardino g. Gimnazijos patalpos buvo be patogumų, kambariai maži ir ankšti. 1928 m. spalio mėn. Švietimo ministerijos leidimu gimnazijos direktorius išvyko į Ameriką ieškoti pagalbos gimnazijos rūmams statyti. Didelės paramos nebuvo sulaukta, tačiau buvo „prižadėtos tam tikros sumos“.
Iš Alytaus kilęs, JAV gyvenęs žydų filantropas Eduardas Čeisas (Edward Azriel Chase) parėmė naujųjų rūmų statybą 1930 m. Projekto autorius – Baruch Kling. Rūmų atidarymo iškilmės įvyko 1931 m. rugpjūčio 30 d., dalyvaujant Švietimo ministrui Konstantinui Šakeniui, Kauno burmistrui Juozui Vokietaičiui, Lietuvos pasiuntiniui JAV Broniui Kaziui Balučiui, JAV konsului Kaune ir kt., iš viso susirinkus apie 250 svečių. Modernizmo stiliaus gimnazijos rūmai laikyti vieni gražiausių ir moderniškiausių ne tiktai Kaune, bet ir Lietuvoje. Mokykla kainavo apie 800 tūkst. litų, pastatyta Lietuvos Vyriausybei suteikus paskolą ir remiant privatiems aukotojams.
FC Gintra

Istorija

1992 m. Šiauliuose įkurtas žolės riedulio klubas, kurio žolės riedulio komanda vėliau tapo viena stipriausių Lietuvos komandų.

1999 ir 2000 m.

1999 m. Gintros žolės riedulio žaidėjos kartu su Šiaulių HFTC klubo žolės riedulininkėmis susibūrė į bendrą „Gintros–Šiaulių“ futbolo komandą, kuri tais pačiais metais tapo Lietuvos čempione. 
Nuo 2000 m. sezono vidurio Šiaulių HFTC žolės riedulininkės komandoje nebežaidė, tačiau komanda sugebėjo antrą kartą iš eilės tapti Lietuvos čempionėmis.

Nuo 2002 m.

2002 m. pabaigoje klubas pasirašė bendradarbiavimo sutartį su Šiaulių universitetu, pagal kurią nuo 2003 m. klubo komanda vadinama „Gintra–Universitetas“. 
2008 m. UEFA moterų čempionų lygos grupės varžybose užėmė 2 vietą.
2014 m. UEFA moterų čempionų lygoje pateko į pagrindinį UEFA moterų Čempionių lygos turnyrą ir nukeliavo iki ketvirtfinalio.
2017 m. “Gintra-Universitetas” pakartojo istoriją ir žengė į pagrindinį UEFA moterų Čempionių lygos turnyrą. Pirmoje atrankos grupėje nepatyrė nė vieno pralaimėjimo, nugalėjusios visas varžoves.
2018 m. nepavyko apginti Baltijos čempionų vardų. Po nuožmios kovos buvo nusileista „Minsk“ ekipai iš Gudijos.
2019 m. pasirašyta benradarbiavimo sutartis su aprangų gamintojais Hummel.
Riaušės

Riaušės – pilietinio nepaklusnumo forma, pasireiškianti spontanišku smurto, vandalizmo, nusikaltimų protrūkiu. Riaušės vyksta chaotiškai, veikiant masinei psichologijai.
Riaušių priežastis – nuoskauda dėl esamos padėties arba aktyvus nepritarimas kokiai nors nuomonei ar elgesiui. Riaušės dažnai kyla agresyvių protesto akcijų metu, priešiškų kultūrų, organizacijų susidūrimo metu, taip pat po sporto varžybų, renginių. Riaušininkų taikiniais tampa viešojo saugumo pareigūnai, skirtingas pažiūras reiškiantys žmonės, viešasis ir privatus turtas (automobiliai, pastatai).
Riaušininkai kaip ginklus naudoja akmenis, statybines nuolaužas, butelius, metalinius strypus, petardas, molotovo kokteilius. Policijos ginkluotę riaušių atvejais sudaro skydai, guminės lazdos, ašarinės dujos, guminiai ir plastikiniai šaudmenys, vandens patrankos, pipirinės dujos. Ekonomiškai skurdesnėse šalyse riaušių metu riaušininkai grobsto parduotuves.
Pajieslys

Žymūs žmonės

Bažnyčios šventoriuje palaidota Jozefo Pilsudskio senelė Teodora Butlerytė-Pilsudska.
Čarlstonas (Vakarų Virdžinija)

Istorija

Miestas buvo įkurtas 1786.
Osaka

Istorija

1970 ir 1990 m. Osakoje vyko Pasaulinė paroda.

Sportas

Osakoje 2002 m. vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė – darželinė našlaitė, medis – sakura.
Klipėjas

Dekoracinis naudojimas

Plinijus Vyresnysis aprašė paprotį klipėjuose piešti protėvių portretus iki juosmens, o klipėjus kabinti šventyklose ar kitose viešose vietose. Iš to kilo pavadinimas klipėjiniai portretai (angl. clipeus portraits), kuriuo vadina apvalius portretinius bareljefus architektūriniuose medalionuose.

Romėnų naudojimas

Legionieriškus skutus (lot. scutum) – stačiakampius išgaubtus skydus – nustojo naudoti III a. Kariuomenė ėmė naudoti iki tol auksiliarijų naudotus ovalius ar apvalius skydus klipėjus. Šie skydai, pagal Dura ir Nydam vietovėse rastus pavyzdžius, buvo sudaryti iš vertikalių suklijuotų lentų, iš abiejų pusių aptrauktų dažyta oda. Skydo kraštai būdavo aptraukti dygsniuota žaliamine oda, kuri džiūdama susitraukdavo ir sutvirtindavo skydą. Toks skydo apkraštavimas buvo lengvesnis, nei ankstesniuose Romos skyduose naudoti vario lydinių apkraštai.
Veprių pagrindinė mokykla

Istorija

1850-1863 m. Vepriuose veikė parapinė mokykla. 1863 m. įsteigta rusiška pradžios mokykla. 1914-1916 m. pradžios mokykla buvo laikinai uždaryta, 1916 m. vėl pradėjo veikti, joje jau buvo mokoma lietuvių kalba. 1920 m. pradinė mokykla perkelta į dvaro oficinos patalpas. 1925 m. mokykla persikėlė į kitą pastatą, kuris stovėjo dabartinės ambulatorijos vietoje. 1939 m. pradžios mokykloje jau buvo 6 skyriai.
1944-1949 m. Vepriuose veikė progimnazija. 1955 m. Veprių progimnazija perorganizuota į vidurinę mokyklą. 1959 m. išleista pirmoji abiturientų laida. 2000-2001 m. m. pertvarkyta mokymo bazė, mokykla pradėjo įgyvendinti profilinį mokymą. 2001-2002 m. įgyvendinamas profilinis mokymas 11-12 kl., profiliavimo pradmenis atitinkantis mokymas 9-10 kl. (modulinis mokymas), 4 kl. pradėtas įgyvendinti kryptingas meninis ugdymas. 2002-2003 m. pirmoje klasėje įgyvendinama kryptingo meninio ugdymo programa, nuo antros klasės įvedamas ankstyvasis anglų kalbos mokymas, plečiasi tarptautiniai ryšiai su Europos šalių mokyklomis.
2003-2004 m.m. Sližių ir Pageležių pradinės mokyklos tapo Veprių vidurinės mokyklos pradinio ugdymo skyriais, nuo 2004 m. mokyklai priklauso Sližių ir Veprių ikimokyklinio ugdymo skyriai.
Rytų Kordiljera (Kolumbija)

Rytų Kordiljera (isp. Cordillera Oriental) – viena iš trijų Andų kalnų grandinių, besidriekiančių per Kolumbiją. Nusidriekusi iš pietų į šiaurę nuo Nudo de Almaguer masyvo Kaukos departamente iki Perichos kalnų La Guachiros departamente. Vakarinė Kordiljeros dalis priklauso Magdalenos baseinui ir leidžiasi į jos slėnį, o rytinė – Amazonės, Orinoko ir Katatumbo baseinams (leidžiasi į Amazonės ir Los Llanos žemumas). Aukščiausiai iškyla Kundibojakos Altiplano ir Siera Nevados del Kokuji masyvai. Aukščiausia vieta – Ritacuba Blanco kalnas, 5330 m.
Rytinėje Kordiljeroje išsidėstę Bogotos, Tunchos, Kukutos, Bukaramangos ir kiti miestai. Kalnuose yra net 9 gamtos parkai, taip pat kelios kitos saugomos teritorijos.
Vincas Grigaliūnas-Glovackis

Biografija

1904 m. išlaikė keturių klasių egzaminus Balstogėje. 1907 m. baigė Vilniaus karo mokyklą. Nuo 1907 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje Turkestane. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis.
1918 m. spalio mėn. atvyko į Vilnių, dalyvavo organizuojant Lietuvos kariuomenės dalinius. 1918 m. gruodžio 2 d. paskirtas Antrojo pėstininkų pulko vadu. 1919 m. pradžioje daug prisidėjo įsitvirtinant Lietuvos Respublikos valdžiai Kaune. Dėl konflikto su krašto apsaugos ministru Mykolu Velykiu 1919 m. kovo mėn. nuo pareigų nušalintas. Po Antrojo pėstininkų pulko demonstracijos 1919 m. gegužės 1 d. prie Prezidentūros, gegužės 4 d. grąžintas į pulko vado pareigas. Nuo gegužės mėn. pabaigos jo pulkas kovėsi su Sovietinės Rusijos kariuomene, dalyvavo Panevėžio išvadavimo operacijoje, išvadavo Rokiškį, Obelius, kovojo Latvijoje. Rokiškio apskrityje pasižymėjo represijomis prieš vietos bolševikus.
1920 m. rugpjūčio 23 – rugsėjo 23 d. vadovavo Antrajai pėstininkų divizijai. Dalyvavo kovojant su bermontininkais bei Lenkijos kariuomenės daliniais. 1920 m. kovo – rugpjūčio mėn., nuo 1920 m. rugsėjo mėn. iki 1922 m. gruodžio mėn., nuo 1925 m. spalio mėn. iki 1926 m. rugsėjo mėn. ypatingų reikalų karininkas. 1922 m. gruodžio mėn. – 1925 m. spalio mėn. Generalinio štabo Mobilizacijos skyriaus viršininkas.
Vienas iš Savanorių sąjungos organizatorių. 1926 m. rugsėjo mėn. valstiečių liaudininkų ir socialdemokratų vyriausybės paleistas į atsargą, 1926 m. pabaigoje leido opozicinį laikraštį „Tautos valia“, buvo jo atsakingasis redaktorius. Už provokacinius straipsnius 1926 m. lapkričio mėn. suimtas, bet, prasidėjus 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmui, perversmininkų iš kalėjimo paleistas. Pasiskelbęs Kauno karo komendantu aktyviai dalyvavo perversme. 1926 m. gruodžio 24 d. vėl priimtas į kariuomenę, o 1927 m. sausio 25 d. paskirtas ypatingų reikalų karininku prie krašto apsaugos ministro. 1927 m. vasario 10 d. generolas leitenantas.
1930 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultetą ir Ekonomikos fakulteto skyrių. 1934 m. generolas, sausio mėn. išėjęs į atsargą, advokatavo. TSRS okupavus Lietuvą slapstėsi Baltarusijoje. Prasidėjus TSRS–Vokietijos karui grįžo į Kauną. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau emigravo į Pietų Ameriką. Bendradarbiavo leidiniuose „Karys“, „Kardas“, „Mūsų žinynas“.
Paraselio salos

Paraselio salos (angl. Paracel Islands), dar vadinamos Siša salomis (kin. 西沙群岛, pinyin: Xīshā Qúndǎo) arba Hoangsos salomis (viet. Quần đảo Hoàng Sa) – smulkių negyvenamų salų, rifų ir bankų grupė, esanti Pietų Kinijos jūroje. Faktiškai salas valdo Kinija (Hainano provincija, Siša, Žongša ir Nanša salų administracija), tačiau į jas pretenzijas reiškia Vietnamas ir Taivanas.
Paraselio salas sudaro ~30 sausumos darinių (salelių, uolų, rifų), nusidriekusių 15 000 km² teritorijoje. Salos grupuojamos į dvi pagrindines grupes – Pusmėnulio (pietvakariuose) ir Amfitrito (šiaurės rytuose). Pastarojoje grupėje yra didžiausios iš Paraselio salų: Vakarų, Medžių, Miškingoji, Uolos (joje yra aukščiausia salyno vieta – 14 m). Pusmėnulio grupėje didžiausia yra Pinigų sala. Be salų Paraselio salyne dar yra atokiau esančių rifų, uolų, seklumų.
Salose Kinija įrengė saulės ir vėjo jėgaines, Miškingojoje saloje yra lėktuvų pakilimo takas su reguliariais reisais iš Haikou. Vietinių gyventojų salos neturi, tačiau jose yra Kinijos karinio laivyno bazė, apsistoja žvejų laivai, salos lankomos turistų.

Istorija

Salos aplinkinėms tautoms buvo žinomos nuo senovės, jose lankydavosi kinų mokslininkai, vietnamiečių žvejai. Rimti nesutarimai dėl salų prasidėjo tik XX a. 1932 m. salas oficialiai aneksavo Prancūzijos Indokinija. 1939 m. Paraselio salas okupavo Japonija, laikydama jas okupuotos Kinijos dalimi. Po karo į salas pretenzijas pareiškė Kinija, tačiau Prancūzija tokias pretenzijas neigė. 1951 m. San Francisko sutartimi salos paskirtos Vietnamui, tačiau nei viena šalis jos nepasirašė. 1956 m. salos pateko į Pietų Vietnamo įtakos zoną. 1958 m. Šiaurės Vietnamas pripažino salų priklausomybę Kinijai. 1974 m. įvyko Paraselio mūšis tarp Kinijos ir Pietų Vietnamo, salos galutinai užvaldytos kinų.
Home Farm FC

Istorija

1972 m. prisijungė klubą Drumcondra FC. 1970–1999 m. klubo komanda žaidė šalies futbolo lygoje.
1999 m. klubo komandą nupirko Ronan Seery ir įkūrė naują komandą, kuri 2001 m. pavadinta Dublin City (iširo 2006 m.) ir perėmė geriausius klubo žaidėjus.
Centrinis stadionas (Atyrau)

Istorija

Atidarytas 1950 m. „Munajšy“, reiškia „naftininkas“.
Renovuotas 1999 m., stadiono talpa 6 690 žiūrovų.
2008 m. sporto komplekse pastatytas modernus baseinas.
Namų rungtynes žaidžia „Atyrau“ futbolo klubas.
Smurgiai

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė Kuršėnų tarybiniam ūkiui.
Gvarapuava

Istorija

Gvarapuavą 1810 m. įkūrė portugalų naujakuriai, o miestu tapo 1871 m. Vietovardis kildinamas nuo gvaraniško karčiuotojo vilko pavadinimo guará.
Aleksandras Žadeikis

Aleksandras Žadeikis (g. 1916 m. kovo 3 d. Telšių rajono Kalnėnų kaime – 1993 m. kovo 15 d. Vilniuje) – lietuvių teatro ir kino aktorius bei režisierius.

Biografija

Mokėsi Telšių Žemaitės gimnazijoje, 1939 metais baigė Kauno universiteto Filologijos fakultetą. 1944 – 1949 metais buvo Žemaičių teatro aktorius, 1949 – 1981 metais – Klaipėdos dramos teatro aktorius bei režisierius.
Gintautas Vėlius

Biografija

1989 m. baigė Vilniaus 27-ąją vidurinę mokyklą. 2001 m. balandžio 6 d. apgynė daktaro disertaciją „Kernavės miesto bendruomenė XIII–XIV amžiuje“, humanitarinių mokslų daktaras.
Dėsto nuo 1995 m., nuo 2001 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Archeologijos katedros lektorius.
Lietuvos archeologijos draugijos narys.

Mokslinė veikla

Archeologinių tyrimų interesai: baltų gentys vėlyvajame geležies amžiuje. Laidojimo paminklai bei pomirtinio pasaulio suvokimo raida viduramžių Lietuvoje. Krikščionybės bei pagoniškų papročių sąveikos raida baltiškajame regione. Tirti paminklai: Aukuro kalnas, Įgulos kalnas, Lizdeikos kalnas, Mindaugo sostas Kernavėje, Kernavės-Kriveikiškių kapinynas, Karmazinų piliakalnis.
Ņikita Juhņevičs

Karjera

2019 m. atstovauja FK Atlantas. Debiutavo rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris.
Kristo Käärmann

Kristo Käärmann – Estijos verslininkas, pinigų perlaidų bendrovės „TransferWise“ įkūrėjas. Vienas turtingiausių Estijos piliečių. 2018 m. jo turtas įvertintas 258,2 mln. eurų.
„TransferWise“ 2011 m. Londone įkūrė estai Taavet Hinrikus ir Kristo Käärmann. Pirmasis anksčiau dirbo estų įkurtoje internetinių pokalbių bendrovėje „Skype“, o antrasis – audito ir konsultacijų bendrovėje „Deloitte“. 2017 m. „TransferWise“ vertė siekė 1,6 mlrd. JAV dolerių.
Ikiteisminis tyrimas

Subjektai

LR ikiteisminio tyrimo subjektai – ikiteisminio tyrimo pareigūnai. Ikiteisminį tyrimą organizuoja ir jam vadovauja prokuroras. Prokuroras gali nuspręsti pats atlikti visą ikiteisminį tyrimą ar jo dalį. Tam tikrus ikiteisminio tyrimo veiksmus atlieka ikiteisminio tyrimo teisėjas.
Pagrindinė ikiteisminio tyrimo įstaiga yra policija. Kitos įstaigos, pvz., Lietuvoje taip pat yra Valstybės sienos apsaugos tarnyba, Specialiųjų tyrimų tarnyba, Karo policija, Valstybės saugumo departamentas, Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba, Muitinė (Lietuvoje – Lietuvos Respublikos muitinė), Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamentas, kai tiriamos nusikalstamos veikos, išaiškėjusios šioms institucijoms atliekant tiesiogines funkcijas, numatytas jų veiklą reglamentuojančiuose įstatymuose. Ikiteisminį tyrimą taip pat atlieka esančių tolimajame plaukiojime jūros laivų kapitonai – dėl laivo įgulos narių ir keleivių nusikalstamų veikų, padarytų tolimojo plaukiojimo metu, Kalėjimų departamento pareigūnai, areštinių, kardomojo kalinimo ir pataisos įstaigų direktoriai arba jų įgalioti pareigūnai – dėl šiose įstaigose padarytų nusikalstamų veikų.
Akmenų nuoslanka

Akmenų nuoslanka – viena iš nuošliaužos rūšių, kurią sukelia įsismarkavusi akmenų griūtis. Šio geologinio reiškinio nedera maišyti su akmenų nuogriuva. Akmenų nuoslankos metu uolienos atitrūksta ir nugarmėja stačiu šlaitu žemyn kaip vientisa masė, o akmenų nuogriuvos metu atitrūksta bei nurieda paskiri akmenys.
Lietuvos centrinė kredito unija

Lietuvos centrinė kredito unija (LCKU) – kooperatiniai pagrindais, juridinių asmenų kredito unijų ir Lietuvos Respublikos Vyriausybės ar jos įgaliotos institucijos įsteigta ir šio įstatymo nustatyta tvarka įregistruota kredito įstaiga, veikianti kaip kooperatinė bendrovė.
Adresas: Savanorių pr. 363–211, LT-49425, Kaunas.