google/wiki40b huggingface dataset:
Šilgalių koplyčia

Istorija

Koplyčia minima XIX a. bažnytiniuose dokumentuose. 1829 m. rašte minima, kad čia vyksta pamaldos ir Apaštalų Sosto leidimu švenčiami Šv. Martyno atlaidai. 1832 m. sudarytame Lukšių parapijos koplyčių sąraše paminėta, kad Šilgalių kapinėse yra 1792 m. parapijiečių statyta, jų išlaikoma koplyčia. Titulo ji neturinti, vadinama tiesiog Šilgalių koplyčia. Joje tuo laiku būta vieno altoriaus, matyt su šv. Martyno atvaizdu (šio šventojo altorius XIX a. buvo ir Lukšių bažnyčioje).
1875 m. koplyčia apibūdinta išsamiau: statyta iš medžio, kvadrato formos, 11,5 pėdų ilgio, 9,5 pėdų pločio, 4,5 pėdų aukščio, šiaudų stogu. Joje buvo vienerios durys, du langai. Lubos ir grindys buvusios lentinės. Pridurta, kad pastato būklė prasta. Ir XIX a. pabaigoje, ir 1968 m. koplyčią dengė malksnų stogas. Iki XIX a. pabaigos stogo kraigo vidurį puošė grakštus šalmu užbaigtas bokštelis. Virš jo, ir koplyčios bei zakristijos stogų galuose kilo liaunos profiliuotos medinės smailės su kryželiais.
Sovietmečiu kapinaitės su jame stovėjusia koplyčia buvo apleistos, apaugusios krūmokšniais. Atgimimo pradžioje teritorija vietos bendruomenės pastangomis buvo sutvarkyta, koplyčios pastate atlikti būtiniausi remonto darbai (pakelti nuo žemės apatiniai sienojai, užlopytas stogas, atnaujintas altorius).

Architektūra

Statinys kompaktinio stačiakampio plano su trikampe apside ir zakristija vakariniame fasade. Stogas dengtas malksnomis. Įrengtas altorius su kiaurapjūviais mediniais augalinių motyvų drožiniais, mensa, retabulas. Sienų apdaila – augalinių motyvų polichrominė tapyba.
Ruošiamasi koplyčios pastatą suremontuoti, atstatant buvusį bokštelį su varpu ir kryžiumi, medines smailes su kryžiais (dalis jų išlikę ir saugoma seniūnijos sandėlyje). Šalia esančiose senosiose kapinaitėse vėl leidžiama laidoti.
Janina Matekonytė

Janina Matekonytė – Antanėlienė (g. 1948 m. rugsėjo 25 d. Kupiškyje) – lietuvių teatro ir kino aktorė. Vyras – kompozitorius Kęstutis Antanėlis.
1971 m. baigė Lietuvos valstybinės konservatorijos aktorių laidą (kurso vadovas Vytautas Čibiras) ir nuo tada dirba Valstybinio Jaunimo teatro aktore.
Tryliktoji JAV Konstitucijos pataisa

Tryliktoji JAV Konstitucijos pataisa – Jungintių Amerikos Valstijų Konstitucijos pakeitimas, kuriuo visoje šalyje uždrausta vergija ir priverstinis darbas, kuris, pagal tryliktąją pataisą, gali būti taikomas tik kaip bausmė už padarytą nusikaltimą. 1864 m. balandžio 8 d. šias pataisas priėmė Senatas, o 1865 m. sausio 31 d. joms pritarė ir JAV Atstovų Rūmai. 1865 m. gruodžio 6 dieną pataisą jau buvo ratifikavęs reikiamas skaičius valstijų. 1865 m. gruodžio 18 d. valstybės sekretorius William H. Seward paskelbė apie pataisų priėmimą. Ši pataisa yra viena iš trijų vadinamųjų „Rekonstrukcijos pataisų”, priimtų po JAV pilietinio karo pabaigos.
Iki šios pataisos priėmimo, JAV Konstitucija netiesiogiai protegavo vergiją per tokius straipsnius, kaip Trijų-penktadalių Kompromisas, pagal kurį trys penktadaliai vergų populiacijos buvo atstovaujami Jungtinių Valstijų Atstovų Rūmuose. Nors didelė dalis vergų buvo paskelbti laisvais prezidentui A. Linkolnui paskelbus Emancipacijos deklaraciją, pokariu jų statusas vis dar nebuvo aiškus. Senatas pataisą priėmė 1864 m. birželio 8 d. Po vieno nesėkmingo balsavimo Atstovų Rūmuose, didelių A. Linkolno bei jo administracijos pastangų ir taktinių manevrų, kongresmenai pasekė Senato pavyzdžiu 1865 m. sausio 31 d. Pataisa buvo gana greitai ratifikuota beveik visų šiaurinių valstijų ir pakankamo skaičiaus „rekonstruotų” pietinių valstijų, kas leido galutinai patvirtinti pataisą iki metų pabaigos.
Nors pataisa formaliai uždraudė vergiją visoje šalyje, Juodieji Kodeksai, baltųjų pranašumo šalininkų smurtas ir selektyvus statutų įgyvendinimas lėmė, kad daliai juodaodžių amerikiečių ir toliau buvo taikomas priverstinis darbas, ypač JAV pietuose. Kitaip nei kitos dvi „Rekonstrukcijos pataisos”, tryliktoji pataisa retai buvo naudojama teisės praktikoje, tačiau buvo panaudota uždraudžiant peonažą ir kai kurią rase paremtą diskriminaciją kaip vergijos liekanas. Ši JAV Konstitucijos pataisa taip pat leidžia JAV Kongresui priimti įstatymus, skirtus kovoti su prekyba žmonėmis ir kitomis moderniomis vergijos formomis.
Hannelore Kraft

Biografija

Po abitūros (1980 m.) baigė banko tarnautojos profesinį mokymą. 1982 m. pradėjo studijuoti ekonomikos mokslus Duisburgo universitete. Nuo 1986 iki 1987 m. studijavo King’s College London. 1989 m. Duisburge baigė ekonomikos studijas, diplomuota ekonomistė.
Nuo 1989 iki 2001 m. Zentrum für Innovation und Technik NRW (ZENIT GmbH) konsultantė ir projektų vadovė.
Virpesiai 3. Sugrįžimas į tobulybę

Siužetas

Perfekšino miestelis Nevadoje praėjus 11 metų nuo čiupoidų antpuolio. Čia atsikėlęs avantiūristas Jack Sawyer rengia turistams ekskursijas po slėnį pasakodamas apie čiupoidus ir imituodamas jų antpuolį. Vienos iš ekskursijų metu pasirodo tikras čiupoidas ir praryja Džeko pagalbininką. Netrukus pasklinda žinia apie sugrįžusius čiupoidus ir Burt Gummer susiruošia į jų medžioklę, tačiau Nancy pagalbon pakviesti federalai uždraudžia juos naikinti ir patys siekia pagauti gyvą individą. Pareigūnus užpuola ir sunaikina antros kartos (antžeminiai) čiupoidai. Bartas, Džekas ir Džodi vyksta juos sunaikinti, kol neprisidaugino, tačiau pusiaukelėje įkalinami pasidauginti negalinčio kirmino El Blanco. Kol jie išsivaduoja, antros kartos čiupoidai kažkur dingsta. Vėliau jie pastebi, kad čiupoidai išsivystė į 3 kartos padarą, kuris sugeba skraidyti ir sukelti ugnį. Barto namai su visa amunicija sprogsta, todėl jie priversti parankinėmis priemonėmis naikinti padarus. Tuo tarpu miestelyje likusios Nancy ir Mindy pagauna gyvą padarą.
Betlehemas

Istorija

Betlehemą 1741 m. įkūrė Čekijos vokiečių moraviečių misija ir pavadino Betliejaus garbei (kadangi gyvenvietė įkurta per Kūčias). Gyvenvietė pradėjo sparčiai augti XX a. pr. ir 1917 m. gavo miesto statusą. Klestėjo kaip plieno pramonės centras.
Spauda

Spauda – spaudžiant ir elektromagnetiniam laukui veikiant purškimo būdu ant popieriaus gauto teksto tiražavimas, atliekamas atitinkamai paruošus spausdinimo formas. Taip pat spauda gali būti vadinama spaustuvės, leidyklos, redakcijos ir kitų panašių organizacijų produkcija.

Išradimas

Johanas Gutenbergas, vokiečių spaustuvininkas, XV a. ketvirtajame dešimtmetyje pagamino rankinį raidžių – judančių literų – liejimo prietaisą ir rankinį spaustuvės atspaudų presą. Visa tai pradėjo naudoti savo spaustuvėje Mainco mieste. Išlikęs 1445 m. išspausdintas „Sibilės knygos“ fragmentas „Paskutinysis teismas“. 1456 m. J. Gutenbergas baigė spausdinti 42 eilučių Bibliją (200 egzempliorių), 1457 m. parengė ir išleido Mainco psalmyną, taip pat kitus mažesnius leidinius: E. Donato lotynų kalbos gramatikos vadovėlį (po 1456 m.), „Turkų kalendorių“ (1455 m.), „Turkų bulę“ (1456 m.), „Astronomijos kalendorių“ (tarp 1457–1459 m.). Iki 1501 metų Europoje buvo 1000 spaustuvių, kuriose buvo išleista 35000 knygų ir 20 milijonų kopijų.
Vėliau, kaip manoma, Gutenbergo išradimas buvo vystomas Nyderlanduose. Daugelis bandė imtis leidybos verslo, bet jį mesdavo, nes buvo blogai organizuojamas knygų platinimas. Be to, buvo mažas raštingumas, o dauguma žmonių visai nemokėjo skaityti. Galiausiai šis išradimas paskatino žmones ne tik domėtis ar žavėtis knygų kultūra, bet ir patiems mokytis skaityti.
Gutenbergas siekė parodyti, kad spausdinta knyga gali būti tiek pat graži, kiek ir kaligrafiškai perrašyta to meto brangiai apmokamų rašto menininkų. Spauda paspartino mokslinės minties plėtros spartą ir mokslo atradimų greitesnį realizavimą gyvenime. Tai vėliau lėmė kitų gyvenimo sričių pokyčius. J. Gutenbergo spausdinimo preso išradimas padarė perversmą knygos istorijoje, nes buvo greitas ir efektyvus. Taip galėjo plisti įvairios žinios, visuomenė tobulėjo ir lavėjo. Be to, Gutenbergo išradimas pasitarnavo antikos rašytinio palikimo suradimui ir išpopuliarinimui.

Lietuvoje

Lietuvoje spauda atsirado XVI a. Pirmiausia pradėta spausdinti knygas. XVIII a. vid. pasirodė laikraštis, o XIX a. pradžioje – žurnalas.
Stasys Saladinskas

Biografija

Baigė Veisiejų žemės ūkio technikumą, 1972 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
Nuo 1993 m. Veisiejų technologijos ir verslo mokyklos direktorius.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Agronomų seklyčios narys, žemės ūkio mokyklų direktorių asociacijos narys. Vaikai Saulius, Rytis.
Kretingos miškų urėdija

Kretingos miškų urėdija − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.

Geografija

Įsikūrusi Vakarų Lietuvoje. Prasideda šiaurėje nuo sienos su Latvija, apima pajūryje ir pamaryje esančias Skuodo, Kretingos, Palangos, Klaipėdos miesto savivaldybes ir didžiąją Klaipėdos rajono savivaldybės dalį, baigiasi pietryčiuose ties Kretingos rajono savivaldybės Endriejavo ir Veiviržėnų seniūnijų riba, o pietuose – į pietus nuo Priekulės, ties Šilutės rajono savivaldybės teritorijos riba.

Bendri duomenys

Bendras teritorijos plotas – 284800 m². Bendras miško žemės plotas – 77397 ha, iš jų: valstybiniai miškai – 35422,2 ha, nevalstybinės reikšmės žemė – 11,2 ha, privatūs ir skirti nuosavybės teisių atkūrimui miškai – 40398,6 ha, kitų naudotojų ir valdytojų miškai – 1565 ha. Urėdijos teritorijos miškingumas – 25,7%.
Apie 60% miškų susitelkę urėdijos centrinėje dalyje ir pajūryje – Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje. Čia didžiausi yra Vaineikių–Kūlupėnų, Laukžemės–Šventosios ir Palangos–Darbėnų miškų masyvai.
Urėdijos miškai suskirstyti į 12 girininkijų, kurių plotas svyruoja nuo 2400 iki 4900 ha.
Atsižvelgiant į paskirtį ir ūkininkavimo tikslus, miškai suskirstyti į 4 grupes: rezervatų miškai – 213 ha, ekosistemų apsaugos ir rekreacijos miškai – 9307 ha, apsauginiai miškai – 1968 ha, ūkiniai miškai – 23934 ha.
Urėdijos teritorijoje yra Pajūrio regioninis parkas, Salantų regioninis parkas, 14 valstybinių draustinių (Palcio gamtinis rezervatas, Margininkų ir Laumių botaniniai zoologiniai, Grūšlaukės, Kliošių ir Apuolės kraštovaizdžio, Gėsalų geomorfologinis, Kartenalės entomologinis draustiniai ir kt.), 13 gamtinių buveinių.
Teisės mokykla

JAV

Teisės mokykla (angl. Law School) JAV, Kanadoje veikia kaip Teisės fakultetas arba teisės koledžas. Bakalauro studijos trunka 3 m. Suteikiamas Juris Doctor (J.D.) laipsnis, kiti. J.D. nėra daktaras. Teisės mokslų daktaras - Doctor of Juridical Science (S.J.D.) JAV; Doctor of Laws (LL.D.) Kanadoje. Kai kuriose Teisės mokyklose yra podiplominių teisės studijų (LL.M., Master of Laws) programos užsienio teisininkams.

Europa, Azija

Internacionalizacijos proceso metu kai kuriose valstybėse teisinį išsilavinimą teikiantys universitetų padaliniai pradėjo save vadinti teisės mokyklomis (Law School), tačiau jų struktūra nuo JAV mokyklų skiriasi. Šiaurės Amerikoje teisės mokyklos kaip aukštųjų mokyklų struktūriniai padaliniai turi plačią savivaldą, yra labiau savarankiškesni bei autonomiški nei Teisės fakultetai Europoje, netgi labiau negu britiškieji College of Law.
Teisės mokyklomis taip pat save vadina kai kurios aukštosios teisės mokyklos, pvz., Rygos aukštoji teisės mokykla (Riga Graduate School of Law).
Teisės mokyklų vardu gali vadintis taip pat ne tik padaliniai, bet tiesiog specializuotos studijų programos (paprastai anglų kalba). Pvz., Vokietijoje Hanse Law School yra Brėmeno, Groningeno ir Oldenburgo universitetų bendras projektas (bakalauro, magistro Vokietijos ir Nyderlandų teisės studijos , Nyderlanduose 'Europos teisės mokykla', European Law School - podiplominių ES teisės magistro studijų programa) ; ekonomikos, teisės bei tarpdisciplininių studijų CBL programos (pvz., Šanchajuje - CBL Kinijos teisės tarptautinė mokykla, CBL International China Law School , rengėjas - CBL International Management Ltd.).
Dreluvo valsčius

Administracinis suskirstymas

Aleksandruvka, Danuvka, Dolha, Dreluvas, Kvasuvka, Leščanka, Luzkai, Pereščuvka, Pžechodziskas, Sokulė, Stžižuvka, Šachai, Šustka, Vitorožas, Vulka Luzecka, Vorsai, Zahaikai ir Žerocinas.
Alūksnė

Istorija

VII a. tuometinę Alūksnės teritoriją užkariavo latgalių gentys ir ji buvo įtraukta į Atzelės valstybę. XIII a. Alūksnę užkariavo Kalavijuočių ordinas. Istoriniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta 1284 m.
1342 m. Alūksnėje, vadovaujant Burchardui fon Dreilevanui, pabaigta ordino pilies statyba. Livonijos karo metu Alūksnę buvo užkariavusi Rusijos caro Ivano Rūsčiojo kariuomenė. Vėliau Alūksnę valdė ir Rusija, ir Livonijos ordinas, ir Lenkija, ir Švedija. Nuo 1721 m. Alūksnė buvo įtraukta į Rusijos Vidžemės gubernijos sudėtį.
XIX a. Alūksnė tapo svarbiu prekybos centru. 1903 m. nutiesta siaurojo geležinkelio linija Stukmaniai – Gulbenė – Alūksnė – Apė – Valka.
1920 m. Alūksnei suteiktos miesto teisės ir ji buvo didžiausias Valkos apskrities miestas. 1946 – 1949 m. Alūksnė buvo apskrities, o nuo 1950 m. – rajono centras. Veikia Alūksnės Biblijos muziejus.
Negroni

Negronis, Negroni – alkoholinis kokteilis. Gaminamas biterio, džino ir vermuto pagrindu. Oficialus IBA (International Bartenders Association 'Tarptautinė barmenų asociacija') kokteilis.
Negronis priskiriamas aperityvams, geriamas prieš pietus kaip apetitą žadinantis gėrimas.

Istorija

Manoma, kad šį kokteilį sukūrė brigados generolas grafas Paskalis de Negronis (Pascal Olivier conte de Negroni, 1829–1913).
Juozas Petkevičius (1948)

Juozas Petkevičius (1948 m. balandžio 8 d. Inturkė) – Lietuvos krepšinio treneris, masažuotojas.

Šeima

Žmona Vilija, sūnus Vaidas, dukra Miglė.
Gitanas Nausėda

Biografija

1970–1981 m. mokėsi Klaipėdos 5-oje vidurinėje mokykloje, nuo 1971 m. Klaipėdos muzikos mokykloje, dainavo berniukų chore „Gintarėlis“. Vasaras leisdavo pas senelius Būdviečių kaime. 1981 m. neišlaikęs matematikos egzamino ir neįstojęs į ekonomiką Vilniaus universitete (VU), dirbo sanitaru Klaipėdos vaistų sandėlyje. 1982–1987 m. studijavo VU Pramonės ekonomikos fakultete.
1987–2004 m. VU Ekonomikos fakulteto dėstytojas. 1987–1989 m. VU Ekonomikos fakulteto aspirantas (vadovas prof. Vladas Astrauskas). 1990–1992 m. per DAAD programą išvyko tęsti mokslinį darbą į Vokietiją, Manheimo universitetą. 1992–1993 m. Ekonomikos ir privatizacijos instituto vyresnysis mokslo darbuotojas. 1993 m. VU apsigynė socialinių mokslų daktaro disertaciją tema „Pajamų politikos kryptys infliacijos ir stagfliacijos sąlygomis (Lietuvos pavyzdžiu)“.
1993–1994 m. Valstybinės kainų ir konkurencijos tarnybos Finansų rinkos skyriaus viršininkas. Rašė komentarus į „Lietuvos rytą“. 1994–1996 m. Lietuvos banko Komercinių bankų priežiūros departamento metodikos ir analizės skyriaus viršininko pavaduotojas. 1996–2000 m. Lietuvos banko Pinigų politikos departamento direktorius. 1998–2000 m. Lietuvos banko valdybos narys. 2000–2008 m. AB Vilniaus bankas valdybos pirmininko patarėjas. 2008–2018 m. SEB banko prezidento Raimondo Kvedaro patarėjas, vyriausiasis ekonomistas. Nuo 2009 m. VU Tarptautinės verslo mokyklos asocijuotas profesorius.

Asmeninė veikla

G. Nausėda yra 1,92 m ūgio. Jo laisvalaikio pomėgiai – šachmatai, knygų skaitymas, sportas, gitara. Nuo 1997 m. renka senovinių knygų kolekciją. Moka rusų, vokiečių ir anglų kalbas.

Prezidentavimas (2019–)

Gitanas Nausėda prezidento pareigas pradėjo eiti 2019 m. liepos 12 d.

Kita veikla

Gyvena Pavilnių regioniniame parke, prie pat Pūčkorių atodangos ir patrankų liejyklos pastatytame name, dėl kurio beveik trejus metus bylinėjosi su aplinkosaugininkais. 2004 m. Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas juodo stiklinio kubo pavidalo statinio statybą regioniniame parke pripažino teisėta.
Armėnijos TSR vėliava

Armėnijos TSR vėliava (piln. Armėnijos Tarybų Socialistinės Respublikos vėliava) – respublikinė vėliava, stačiakampė, trispalvė sudaryta iš trijų horizontalių juostų: viršutinės raudonos, vidurinės mėlynos (1/4 vėliavos aukščio) ir apatinės raudonos. Viršutiniame kairiame kampe auksiniai kūjis ir pjautuvas, virš jų kiaura auksinė penkiakampė žvaigždė.
Vėliavą 1952 m. gruodžio 17 d. įteisino Armėnijos TSR Ministrų Taryba.

Istorija

Pirmoji vėliava buvo raudonos spalvos su auksiniu užrašu CCPA (rus. Социалистическая Советская Республика Армения). Ji įteisinta Armėnijos Tarybų suvažiavime 1922 m. vasario 2 d. Tokia vėliava egzistavo tik vieną mėnesį, nes Armėnija (tuo metu vadinosi Tarybų Socialistinė Respublika Armėnija) susijungus su Azerbaidžano TSR ir Gruzijos TSR buvo įkurta Užkaukazės Tarybų Federacinė Socialistinę Respublika, kuri turėjo savo Užkaukazės TFSR vėliavą.
1937 m. kovo 23 d. IX-me Armėnijos Tarybų suvažiavime priimta nauja konstitucija ir Tarybų Socialistinė Respublika Armėnija pervadinta į Armėnijos Tarybų Socialistinę Respubliką. Tuo metų baigė egzistavimą Užkaukazės TFSR ir visos trys respublikos buvo įtrauktos į TSRS sudėtį. Buvo sukurta ir nauja Armėnijos TSR vėliava - raudoname fone viršutiniame kairiame kampe auksiniai kūjis ir pjautuvas, virš jų kiaura auksinė penkiakampė žvaigždė, po jais ATSR (Armėnijos TSR) užrašas armėnų rašmenimis.
1940 m. vėliavoje pasikeitė auksinis užrašas, kuris tiksliau atspindėjo respublikos pavainimą (arm. Xайкакан советакан социалистикан респоблика). Tokia vėliava buvo naudota iki 1952 m. gruodžio 17 d. kai Armėnijos TSR Ministrų Taryba įteisino naująją (raudona-mėlyna-raudona) vėliavą.

Spalvos

Neoficialiai mėlyna spalva simbolizavo Sevano ežerą ir respublikos upes.
Tarptautinė mokesčių teisė

Tarptautinė mokesčių teisė - teisės normų, reguliuojančių tarptautinį apmokestinimą, visuma; mokesčių teisės pošakis. Sritys - tarptautinis dvigubas apmokestinimas, tokio apmokestinimo principai, tarptautiniai mokesčiai, tarptautinių organizacijų (pvz., ES) mokesčių teisė ir mokesčių sistemų modeliai, lengvatinio apmokestinimo modelio mokesčio sistemos.

Teisės mokslas

Kaip teisės disciplina dėstoma kaip mokesčių teisės dalyko dalis arba atskiras specialusis kursas (ypač podiplominių studijų programose, pvz., LL.M. Tax Law). Lietuvoje tarptautinė mokesčių teisė dėstomas kaip dalyko ES šalių finansų ir mokesčių teisė dalis (MRU Ekonomikos ir finansų valdymo fakulteto Finansų ir mokesčių katedros).
Uzbekijos geografija

Geografija

Uzbekija išsidėsčiusi Vidurinės Azijos šiaurinėje ir centrinėje dalyse. Apie 80 % Uzbekijos teritorijos užima Turano žemumos dalis. Uzbekijos šiaurės vakaruose yra Ustiurto plynaukštės rytinė dalis (iki 292 m aukščio) su Barsakelmeso, Asake Audano duburiais. Į rytus nuo plynaukštės − aliuvinė Amudarjos žemupio lyguma, Uzbekijos šiaurėje ir centre yra žema Kyzylkumo smėlio dykuma su pavieniais atlikuonimis (Bukantau, 764 m, Tamdytau, 922 m, Kuldžuktau, 785 m) yra uždarų įdubų (Mynbulako, -12 m). Rytuose Turano žemuma įsiterpia tarp kalnagūbrių, šiaurėje pereina į Alkanąją, vidurio dalyje − į Karnabčiulio, pietuose − į Karšio stepę.
Uzbekijos šiaurės rytuose ir rytuose yra kaledoninės ir hercininės kalnodaros vakarų Tianšanio kalnų pakraštys su Ugamo, Pskemo, Talaso, Čiatkalo kalnagūbrių dalimis, pietryčiuose − Gisaro Alajaus dalis su Turkestano, Zeravšano, Gisaro kalnagūbrių atšakomis. Tarp kalnų − Ferganos slėnis. Uzbekijos rytuose būna žemės drebėjimų.

Klimatas

Klimatas Uzbekijoje kontinentinis − šiaurėje vidutinių platumų, pietuose subtropinis. Sausio vidutinė temperatūra nuo 2−3 pietryčiuose iki -10 °C šiaurės vakaruose, liepos 25−30 lygumose ir priekalniuose, 31−32 °C pietryčiuose. Absoliutūs maksimumai lygumose ir priekalniuose 42−47, absoliutūs minimumai -35, -38 °C šiaurės vakaruose. Kritulių lygumose 70−150 mm per metus, kalnuose iki 1 000 mm (daugiausia jų žiemą ir pavasarį). Sniego danga nepastovi. Vyrauja šiaurės rytų ir šiaurės vėjai.

Upės ir ežerai

Uzbekijoje yra apie 600 upių. Visos jos priklauso Aralo jūros baseinui. Didžiausios upės − Syrdarja (su intaku Čirčiku) ir Amudarja (su intakais Surchandarja, Šerabadarja, Zeravšanu). Amudarja, įtekėdama į Aralą, sudaro plačią deltą. Lygumose upių mažai: vasarą jos nusenka, žemupiai išdžiūsta. Kalnų upės sraunios, vandeningos, patvinsta pavasarį ir vasaros pradžioje. Prie jų yra pastatyta hidroelektrinių, jų vandeniu drėkinami laukai. Ežerų daugiausia yra upių slėniuose ir Amudarjos deltoje. Didžiausias ežeras − Aralas. Kalnuose yra nedidelių ledynų.

Gyvūnija

Uzbekijos smėlio dykumose paplitę šokliai, smiltpelės, starai, barchaninės katės, saksaūliniai kėkštai, medšarkės, kūltupiai, gekonai, apvaliagalviai, smėliniai smaugliukai. Molingose ir akmeningose dykumose − stepinės agamos, varanai, vėžliai, efos, kobros. Tugajuose − nendrinės katės, šakalai, šernai, fazanai, juodieji varnai, devynbalsės. Oazėse − mažieji purpleliai, žvirbliai, kregždės. Nuo dykumų iki aukštikalnių paplitusios lapės, vilkai, apuokai, kilnieji ereliai. Syrdarjoje ir Amudarjoje yra 3 endeminės plokščiasnapių rūšys.
Petras II

Biografija

Romanovų dinastijos. Petro I vaikaitis, caraičio Aleksiejaus Petrovičiaus sūnus. Imperatorės Jekaterinos I paskelbtas įpėdiniu, po jos mirties 1727 m 05 mėn. užėmė sostą (buvo 11 metų). Iš pradžių už Petrą II valdė buvęs Petro I patikėtinis A. Menšikovas (ketino Petrą II apvesdinti su savo dukra Marija), nuo 1727 m. 09 mėn. - Dolgorukiai. 
Valdovo dvaras buvo perkeltas į Maskvą. Dolgorukių iniciatyva paskirtos Petro II ir Jekaterinos Dolgorukajos vestuvės. Paskirtą dieną Petras II mirė nuo raupų. Su Petro II mirtimi baigėsi Romanovų dinastijos vyriškoji linija.
Padegaliai

Etimologija

Vietovardis kilęs iš upėvardžio. Juo vadinta prie Degalo upelio įsikūrusi valstiečių gyvenvietė.
Rašytiniuose šaltiniuose kaimo vardas rašomas: vok. Padagahlen (1849 m.), lenk. Podagale (1771 m.), Podegale (1846 m.).

Aplinkinės gyvenvietės

KRETINGA – 5 kmŽygaiLaumalės – 2 kmBliūdsukiai
Būbeliai – 1,5 kmRAGUVIŠKIAI – 4 kmPetreikiaiPetrikaičiai – 1 kmJokūbavas – 4 km

Istorija

Padegalių užusienis (lenk. zaścianek Podagale) pirmąkart paminėtas 1771 m. Kretingos grafystės inventoriuje. Tai buvo vienkieminė naujakurių gyvenvietė, įsikūrusi plėšininėse Kretingos dvaro Bliūdsukių laukininkijos žemėse, pasienyje su Kartenos grafystės valdomis.
1771 m. kaimui priklausė 87 margai (61,77 ha) žemės, iš kurios 65 margai (46,15 ha) buvo dirbami, o 22 margus (15,62 ha) užėmė šienaujamos pievos, naudotos ir kaimo galvijams ganyti. Žemę iš Kretingos dvaro nuomojo 5 prievolininkai: Jonas Žvirblis, Mykolas Kubilius, Jonas Kubilius, Mykolas Kumštytis ir Motiejus Drungilas. Kaimo gyventojai buvo katalikai ir priklausė Kretingos parapijai.
1846 m. buvo 4 dūmai, o 1849 m. Padegaliai (Padagahlen) pažymėti vokiečių išleistame Prūsijos Lietuvos žemėlapyje.
Panaikinus baudžiavą ir vykdant valstiečių žemės reformą, Padegaliai XIX a. 7 deš. buvo prijungti prie Petreikių kaimo ir oficialiuose Kretingos valsčiaus gyvenamųjų vietovių sąrašuose daugiau nebeminimi.
Varnupių akmuo

Akmuo

Stūkso Amalvo pelkių pietiniame pakraštyje, Patkavine vadinamos pakilumos šlaite. Akmuo pilkšvos spalvos, stambaus grūdėtumo, netaisyklingos formos, apskaldytas. Vienoje pusėje buvęs iškaltas pasagos formos ženklas, kurio dalis nuskelta. Akmens paviršiuje esama smulkių dubens pavidalo duobučių.
Priešais akmenį stovi stogastulpio tipo medinis anotacinis ženklas, o už akmens – betoninis seno pavyzdžio archeologijos paminklo lentos stovas. 170 m į šiaurės rytus nuo akmens yra Varnupių piliakalnis.

Istorija

Padavimai mena kelias pasagos ženklo atsiradimo akmenyje versijas. Vienas jų pasakoja, kad nuo kryžiuočių traukdamiesi senovės lietuviai šalia akmens užkasė savo brangenybes. Pažymėdami slėptuvės vietą, akmenyje iškalė pasagos ženklą, o šiaurinėje pusėje – užrašą, kuris neišliko. Kitas pasakojimas mena, kad pasaga buvo paženklinti už 12 m nuo akmens užkasti iš Rusijos besitraukiančios Napoleono kariuomenės lobiai. Dar vienas padavimas byloja, kad senais laikais, kai akmuo dar formavosi ir buvo minkštas, pasagą jame įminęs velnias. Dėl ženklo akmuo nuo seno vadinamas Patkaviniu (lenkų k. podkowa – pasaga).
Kitaip akmuo dar vadinamas Pagonių dievaičiu. Pasakojama, kad seniau tarp Varnupių ir Šakališkių piliakalnių per pelkes ėjusi kūlgrinda, o akmuo žymėjo jos pradžią.
1972 m. akmuo paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu AR340, o šiuo metu saugomas kaip į registrą įrašytas (registrinis) kultūros paveldo objektas.
2008 m. Varnupių bendruomenė prie akmens pastatė medinį stogastulpį.