google/wiki40b huggingface dataset:
Kalista (palydovas)

Paviršius ir sandara

Kalistos paviršius yra ledinis su daugybe smūginių kraterių. Manoma, kad po ~200 km storio ledo pluta gali būti net iki 10 km gylio sūrus vandenynas, dar giliau – uolienų ir ledo mišinys. 
Turi silpną magnetinį lauką ir retą anglies dioksido atmosferą.
LETA

Istorija

Valstybinę naujienų agentūrą Latopres 1919 m. Liepojoje įsteigė Latvijos laikinoji vyriausybė. Tais pat metais agentūra perkelta į Rygą ir tapo pavaldi Latvijos užsienio reikalų ministerijai, 1920 m. reorganizuota į Latvijos telegramų agentūrą (Latvijas telegrafa agentūra, LETA). Bendradarbiavo su Estijos Estur, dabar ETA, Lenkijos PAT, dabar PAP, Lietuvos Elta, Didžiosios Britanijos Reuters, Prancūzijos Agency Havas, Vokietijos Wolffs Telegraphisches Büro agentūromis, palaikė ryšius su 26 tarptautinėmis ir nacionalinėmis agentūromis. Nuo 1927 m. veikė savarankiškai. Iki 1940 m. išleido daugiau kaip 240 knygų. Užfiksavo okupacinės tarybinės kariuomenės įžengimą į Rygą 1940 m. birželio 17 d., vėliau šią vaizdinę medžiagą išgabeno į Švediją. TSRS okupacijos laikotarpiu buvo TASS padalinys, iš pradžių pavadinimu Lattag, nuo 1971 m. – Latinform, neturėjo ryšių su užsienio agentūromis. Nuo 1990 m. vėl veikia pavadinimu LETA kaip nacionalinė naujienų agentūra. 1997 m. privatizuota.

Veikla

Informaciją perduoda latvių, anglų ir rusų kalbomis. Kiekvieną dieną internete paskelbia apie 750 pranešimų socialiniais, politiniais, ekonominiais, kultūros, sporto ir kitais klausimais. Bendradarbiauja su Reuters, BBC, DPA, PAP, ELTA naujienų agentūromis. Nuo 2006 m. ITAR-TASS agentūros oficiali partnerė ir jos informacinės produkcijos Latvijoje skleidėja. Turi specializuotą verslo informacijos internetinį portalą „nozare.lv“, su verslo mokykla „Turiba“ leidžia žurnalą „Kapitals“, laikraštį „Izglītība un kultūra“.
Simitlis

Istorija

Vietovė minima XV a. kaip Bania, nuo XVI a. – kaip Simitlis. 1943–1945 m. gyvenvietė vadinta Izvorite. Miesto statusą gavo 1969 m.
Dangpa

Dangpa – korėjietiška trišakė ietis, pirmą kartą aprašyta XVI a. kovos menų vadove „Muyejebo“ (Joseon dinastijos laikai). Vidurinis dantis šiek tiek ilgesnis už šoninius, kad ginklas mažiau strigtų priešininkų kūnuose. Koto galas turėjo smaigalį, kuris irgi būdavo naudojamas kautynėse.
XIV Europos futbolo čempionato atranka/D grupė

XIV Europos futbolo čempionato atrankos D grupės rezultatai.
Prancūzų mitologija

Prancūzų mitologija apima galų, frankų, normanų, bretonų ir kitų Prancūzijoje gyvenančių ir gyvenusių tautų mitologiją, senovines istorijas apie dieviškas būtybes ar didvyrius, kuriais toje konkrečioje kultūroje tikėta.

Normanai

Nors normanų kultūroje buvo vikingų paveldo bei skandinavų mitologijos, tačiau jie greitai asimiliavosi su kitomis kultūromis ir po kelių kartų nebesiskyrė nuo savo kaimynų prancūzų.
Gališkės

Istorija

1900 m. vienkiemis minimas Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Iaras Elterusas

Biografija

Gimė 1966 m. kovo 4 d. Kužorskaja stanicoje Krasnodaro krašte (Rusija). Motina – poetė Raisa Gladun (rus. Раиса Афанасьевна Гладун).
Nuo 5 metų gyveno Ukrainoje, Dniepropetrovsko srityje. Vidurinė mokyklą baigė Zaplavkos kaime (Dniepropetrovsko srities Magdalinovkos rajonas).

Nuo 1986 iki 1990 m. mokėsi Dniepropetrovsko universiteto Radiofizikos fakultete.
1992–1994 m. vadovavo leidyklai „Daimon“. Šiai bankrutavus persikėlė į Orską (Orenburgo sritis, Rusija).

1995 m. repatrijavo į Izraelį.
I. Elteruso knygos leidžiamos nuo 2006 m.
2008 m. pabaigoje grįžo į Rusiją, dabar gyvena Sankt Peterburge.
Tiesa (Niujorkas)

Tiesa – JAV lietuvių darbininkų savišalpos draugijos laikraštis, leistas 1930–2006 m.

Istorija

1930–1982 m. ėjo Niujorke, nuo 1982 m. – Midltaune. 1930–1955 m. – dvisavaitis, vėliau – mėnesinis. Buvo skyrelis anglų kalba.
Šešiolikmečiai

„Šešiolikmečiai“ – 1985 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu sukurtas 3-jų serijų meninis filmas. Drama. Filmo trukmė – 193 min.

Siužetas

Socialinis-nuotykių filmas apie XX a. ketvirto dešimtmečio kartą, apie tuos vaikinukus, kurie dėl karo ir pokario įvykių pernelyg anksti neteko vaikystės, ant savo pečių nešė nepakeliamą suaugusiųjų pasaulio problemų naštą.
Pirmoje serijoje veiksmas vyksta tarpukario Kaune. Dešimtmečiai berniukai gyvena savo pasaulyje. Laurynas su draugais saugo sodą – savo žaidimų ir treniruočių vietą, kurią nusižiūrėjo turtingo teisėjo Vizbaro kompanija.
Antros serijoje – 1943 m. Karo sąlygomis berniukai greit suaugo. Laurynas su draugu Loda - tarybinių partizanų ryšininkai, padeda pabėgti vokiečių suimtam Lauryno tėvui.
Trečioje serijoje parodomas pokario Kaunas. Suaugę šešiolikmečiai dar lanko mokyklą, veikia komjaunime. Likimas vėl suveda su Vizbaru, kaime gyvenančiu svetima pavarde. Padėdamas sulaikyti ginkluotą grupuotę, žūva Loda. Laurynas siekia atkeršyti už draugą.
Baldžius (profesija)

Darbo aprašymas

Baldžiaus darbas susijęs su gaminių, plokščių ir medinių paviršių faneravimo, baldų taisymo ir restauravimo, apmušimo technologijų žinojimu. Baldžius gali mokėti pašalinti minkštų, sekcijinių bei grotelinių baldų gamybos defektus, remontuoti ir restauruoti baldus, įvertinti gaminių kokybę.
Baldžius naudojasi darbo brėžiniais, piešia nesudėtingus staliaus dirbinių eskizus. Maketuoja baldus, gamina staklėmis arba rankinėmis darbo priemonėmis dirbinius ir baldus iš masyvios medienos ar plokščių, darbe derina įvairias baldų gamybos technologijas (klijavimą, faneravimą, minkštųjų elementų gamybą). Jis pasižymi baldų dalių kontūrus ant medienos, išpjauna arba ištekina formas, paruošia sujungti detales. Suklijuoja, presuoja ruošinį, sujungia atskiras detales įvairių tvirtinimo detalių pagalba. Gaminį faneruoja, blizgina, įstato įtvarus, lankstus ir kitas reikiamas detales.
Giminiškos profesijos: stalius, dailiųjų medžio dirbinių gamintojas, baldų ir medienos gamybos technologas, medienos gaminių dizaineris ir technologas.

Istorija

Baldų gaminimu užsiėmė amatininkai staliai. Meniškus baldus iki pramonės perversmo Europoje galėjo įsigyti tik turtingųjų klasių atstovai. Baldai buvo neatsiejama puošnių interjerų dalimi. Dažniausiai buityje buvo naudojami tik reikalingiausi baldai.
1579 m. Vilniaus amatininkai gavo karaliaus Stepono Batoro privilegiją steigti stalių cechus ir leidimą jo nariams gaminti ir prekiauti Vilniaus turguje įvairiais stalių gaminiais ir baldais: langų rėmais, stalais, kėdėmis, spintomis. Nemažai bažnytinių baldų gamino jėzuitų vienuolyno baldžiai. 1672 m. įkurtas pirmasis stalių cechas Kaune. 1752 m. įregistruotas baldžių cechas Klaipėdoje.
FK Ozas Vilnius

Istorija

Komanda pavadinta „Ozas“, kadangi mėgstamiausia būsimų klubo susibūrimo vieta buvo sostinės Ozo g. šalia kapinių esantys aikštynas. 2001 m. balandį klubas debiutavo III lygos Vilniaus B zonoje. Komandoje žaidė ir žurnalistas Andrius Tapinas. 2005 m. „Ozas“ ėmė žaisti SFL, kur 2006, 2008 ir 2010 m. A divizione užėmė 2-ąją vietą. 2006 m. nuo „Ozo“ atskilo Ozo Tapyrai Vilnius. 
2017 m. tapo Trečios lygos, Vilniaus zonos nugalėtojais.
Lietuvos advokatūra

Plačiąja prasme Lietuvos advokatūra yra Lietuvos advokatų ir advokatų padėjėjų, jų organizacijų, veiklos visuma, sistema; Lietuvos teisinės sistemos dalis. Siaurąja prasme (t. y. pagal LR advokatūros įstatymą, Lietuvos advokatūra yra Lietuvos advokatų savivaldą įgyvendinantis viešasis juridinis asmuo, Lietuvos advokatų savivaldos organizacija (Lietuvos „advokatų rūmai“). Jos buveinė yra Vilniuje.

Institucijos

Lietuvos advokatūros (kaip advokatų savivaldos organizacijos) institucijos yra Visuotinis advokatų susirinkimas, Advokatų taryba, Advokatų garbės teismas bei revizijos komisija. Tas pats asmuo vienu metu gali būti tik vienos Lietuvos advokatūros institucijos, išskyrus visuotinį advokatų susirinkimą, narys, renkamas ne daugiau kaip 2 kadencijoms iš eilės. Visi Lietuvos advokatūros institucijų sprendimai (kuriems Advokatūros įstatymas nenustato specialios skundimo tvarkos) skundžiami teismui per 1 mėnesį nuo sprendimo priėmimo dienos.

Istorija

1918 m. gruodžio 3 d. iš Vokietijos okupacinės valdžios perėmus teismus, pradėjo veikti ir advokatūra. Jos veiklai taikyti recepuoti carinės Rusijos aktai (tą nustatė 1919 m. balandžio 4 d. teisingumo ministras Petras Leonas aplinkraščiu Nr. 5 „Apygardos teismams, taikos teisėjams, teismo tardytojams, valstybės gynėjams ir notarams).
1920 m. gruodžio 5 d. išrinkta Prisiekusiųjų advokatų taryba, 1923 m. gegužės 16 d. dėl didelio teismų darbo krūvio prisiekusieji advokatai įstatymu pašaukti teisėjauti (iki 1927 m. sausio 1 d.). 1927 m. kovo 13 d. Prisiekusiųjų advokatų taryba nutarė prie Apygardų teismų teikti nemokamas teisines konsultacijas neturtingiems asmenims. 1933 m. įsigaliojo Teismų santvarkos įstatymas, be kita ko reglamentavęs ir advokatūrą. 1944 m. rugsėjo 8 d. Lietuvos TSR teisingumo liaudies komisaro įsakymu Nr. 7 advokatai A. Jokūbėnas, K. Šalkauskas ir K. Poškus tapo Lietuvos TSR kolegijos nariais ir paskirti organizacinio biuro nariais.
1992 m. rugsėjo 16 d. priimtas LR advokatūros įstatymas, o rugsėjo 20 d. Lietuvos advokatūra tapo Tarptautinės advokatų asociacijos nare, 1998 m. birželio 25 d. priimtas naujas Advokatūros įstatymas. 1999 m. gegužės 21 d. advokatų konferencijoje priimtas Advokatų profesinės etikos kodeksas. 2004 m. kovo 26 d. Lietuvos advokatų konferencija patvirtino Europos Sąjungos advokatų etikos kodeksą, gegužės 1 d. Lietuvos advokatūra įgijo tikrosios CCBE narės statusą (Lietuvai tapus ES valstybe nare).
Vydenių pagrindinė mokykla

Istorija

1952 m. nuošaliai nuo Vydenių kaimo centro, miške, įkurta septynmetė mokykla. 1959 m. į Vydenių mokyklą perkelta Kamorūnų septynmetė mokykla. 1961 m. mokykla reorganizuota į Vydenių aštuonmetę mokyklą, 1967 m. į Vydenių vidurinę mokyklą. Pirmoji ir kartu paskutinė abiturientų laida išleista 1970 m. 1970 m. mokykla liko vėl aštuonmete, vėliau buvo nepilna vidurinė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1994 m. – Vydenių pagrindinė mokykla. Į naujas patalpas mokykla įsikėlė 1997 m. sausio 24 d.
Nevodnica Košcelnos Šv. Antano Paduviečio sanktuariumas

Istorija

Apie 1596 m. šioje vietovėje buvo pastatyta pirmoji medinė bažnyčia. 1884 m. pradėta statyti nauja mūrinė neogotikinio architektūros stiliaus bažnyčia, kuri buvo užbaigta 1889 metais. Bažnyčios architektas – Romuald Lenczewski. 1889 m. spalio 22 d. bažnyčia buvo pašventinta. 1993 m. spalio 7 d. įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Ispanijos marka

Istorija

719 m. būsimosios markos teritorijas, kaip ir visą Septimaniją, nukariavo Omejadų kalifatas ir pradėjo krašto islamizaciją. Nors 721 m. Tulūzos mūšyje musulmonų veržimasis į Europą buvo sustabdytas, regionas išliko jų rankose.
Frankų valstybėje į valdžią atėjus Karoliui Didžiajam frankai ėmė atsikovoti buvusias krikščioniškas teritorijas. Apie 777 m. jie prisijungė Septimaniją, kur įkurta Gotijos marka. Tuo tarpu vėliau užkariautos teritorijos piečiau tapo žinomos kaip Ispanijos marka. Tiesa, aiški riba tarp Gotijos ir Ispanijos buvo galutinai nenubrėžta. 795 m., kuomet Ispanijos marka buvo įkurta oficialiai, buvo prisijungtos sritys iki pat Gironos pietuose. Vėliau markos teritorija išplėsta, prijungiant Urgelį ir Serdaniją vakaruose, bei Barseloną ir Ausoną pietuose. Tokiu būdu Ispanijos marka tapo svarbiu krikščionišku avanpostu kovoje prieš musulmonus, o jos įkūrimas laikomas rekonkistos pradžia.
Kaip ir gretimos Vaskonijos kunigaikštystės atveju, markos teritorija buvo organizuota į smulkias grafystes, valdomas grafų, kuriems pakluso vietos riteriai. Formaliai grafai duodavo ištikimybės priesaiką Frankų karaliui, tačiau kuo toliau, tuo labiau frankų valdžia čia buvo nominali. Speciali žemėvaldos forma, vadinamoji aprisio, leido vietos feodalams ganėtinai laisvai tvarkytis savo ūkiuose. Tai leido greičiau naujai apgyvendinti ištuštėjusius po karų regionus, bet taip pat ir didino krašto feodalinį susiskaldymą.
Nors iš pradžių grafystės buvo suteikiamos grafams tik iki mirties, gana greitai jos tapo paveldimos, ir jose įsigalėjo atskiros vietinės giminės. Todėl grafų skyrimas iš Frankų imperijos tapo grynu formalumu. Kelių ypač stiprių grafų dėka priklausomybė nuo frankų mažėjo, bet reiškėsi vietinė konsolidacija. Pvz. grafas Vilfredas Plaukuotasis 878 m. po viena dinastija suvienijo daugumą markos grafysčių, o sostine de facto pavertė Barseloną. Todėl Barselonos grafai tapo visos markos teritorijos valdytojais. Galutinai Barselonos grafų priklausomybė nuo frankų buvo nutraukta 985 m., grafui Boreliui II atsisakius paklusti.
Nuo XII a. markos teritorijos stipriai plėtėsi į pietus musulmonų valdų (Kordobos kalifato) sąskaita. Valdant Ramonui Berengeriui III (1082-1133), paimta Taragona ir kitos žemės, kurios padalintos tarp Barselonos ir Urgelio grafų. Ramono Berengerio IV (1131-1162) laikais paėmus galingus Ljeidos ir Tortosos miestus, suformuoti Ljeidos ir Tortosos markizatai. Ilgainiui visos markos žemės pradėtos vadinti Katalonija.
Marka galutinai nustojo egzistuoti 1137 m., kuomet šias teritorijas sujungus su Aragono karalyste, jos perorganizuotos ir pavadintos Katalonijos kunigaikštyste. Jos nedidelė dalis šiaurėje davė pradžią Andorai.
Michailas Solomencevas

Biografija

Nuo 1933 m. M. Frunzės vardo karinės jūrų mokyklos kursantas. 1940 m. baigė Leningrado politechnikos institutą, dirbo Lipecko gamyklose, kurios karo metais evakuotos į Čeliabinską. Nuo 1948 m. gamyklos Zlatouste vyr. inžinierius, nuo 1949 iki 1954 m. gamyklos Čeliabinske direktorius.
Nuo 1954 m. TSKP Čeliabinsko srities komiteto sekretorius, nuo 1955 m. – antrasis sekretorius. Nuo 1957 iki 1959 m. vadovavo Čeliabinsko srities liaudies ūkio tarybai. Nuo 1959 m. – Kazachstano Karagandos srities partijos komiteto pirmasis sekretorius (einant įias pareigas, buvo kilę jaunimo neramumai, kurie numalšinti įvedus kariuomenę). Nuo 1962 m. – Kazachstano KP CK antrasis sekretorius, nuo 1964 m. – TSKP Rostovo srities komiteto pirmasis sekretorius.
1966 m. pervestas į Maskvą, kur tapo TSKP CK sekretoriumi ir Sunkiosios pramonės skyriaus vedėju bei TSRS Aukščiausiosios Tarybos Sąjungos tarybos įstatyminių siūlymų komisijos pirmininku. Nuo 1971 iki 1983 m. dirbo Rusijos TSFR Ministrų Tarybos pirmininku. Nuo 1983 m. iki 1988 m. TSKP CK Partinės kontrolės komiteto pirmininkas (į pareigas paskirtas J. Andropovo siūlymu).
Nuo 1961 iki 1989 m. TSKP CK narys, nuo 1971 iki 1983 m. – kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius, nuo 1983 iki 1988 m. – Politinio biuro narys. TSRS Aukščiausiosios Tarybos 5–11 šaukimų deputatas. Dukart Socialistinio darbo didvyris (1973, 1983 m.).
Jurij Jevplanov

Biografija

1974 m. baigė Tomsko politechnikos institutą, fizikos ir energetikos įrenginių specialybę, inžinierius-fizikas. 1975–1982 m. dirbo kalnakasybos ir chemijos kombinate Krasnojarske-26, nuo 1982 m. Ignalinos AE Valdymo tarnyboje vyresniuoju reaktoriaus ir turbinų valdymo inžinieriumi, dalyvavo paleidžiant Ignalinos AE 1-ąjį energijos bloką. Nuo 1988 m. elektrinės pamainos viršininkas, nuo 1991 m. technikos direktoriaus pavaduotojas eksploatacijai. 
Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Visagino skyriaus narys. 2003–2011 m. Visagino savivaldybės tarybos narys.
Išsiskyręs, vaikai Sergejus, Ana, Antonas.
Mangalūru

Gyventojai

Religinė gyventojų sudėtis (2011 m.): hinduistai – 68,99 %, musulmonai – 17,4 %, krikščionys – 13,15 %, džainai – 0,21 %. Plačiausiai vartojamos kalbos – tulų (35,09 %), konkanių (15,58 %), kanadų (11,12 %), malajalių (8,07 %), tamilų (1,69 %).

Istorija

I–VI a. graikų šaltiniuose minimas Malabaro kranto uostas Nitrias ar Nitra (plg. per miestą tekančią Nitravatės upę), taip pat Mangarouth. Uostas buvo svarbus pipirų išvežimo taškas. IV a. miestas pateko į Kadambų dinastijos įtaką, o vėliau čia iškilo vietinė Alupų dinastija, kurios viena iš sostinių buvo Mangalūru. 1342 m. miestą (pavadintas Manjarur) aplankė žymus keliautojas Ibn Batuta, o 1506 m. – italas Ludovikas di Vartema.
1498 m. Šv. Marijos saloje netoli Malgalūru išsilaipino Vaskas da Gama. 1526 m. Lopo Vazo de Sampajaus vadovaujami portugalai užėmė Mangalūru miestą. 1695 m. miestą nusiaubė arabai. 1763 m. pateko į Maisūro karalystę. XIX a. pateko britų valdžion.
Karaka

Karaka – ypač didelis, net iki 600 t vandens talpos burlaivis.
Keturstiebis (arba tristiebis) burinis laivas, sukurtas Viduržemio jūros regione XV a. Laivas turi aukštą ir apvalų laivagalį su bušpritu (įstrižu burlaivio priekio stiebu burėms iškilti) per visą laivo ilgį. Turėjo keturkampio formos dvi (ar tris) bures, trečioji burė buvo trikampė. Laive daug naujovių takelaže ir buringume – virš foko ir groto atsirado po antrą nedidelę burę – marselį. Virš laivo nosies pakabinta rėja su bure – špitburė arba blinda – kad būtų lengviau valdyti didelį laivą.
Tai vienas pirmųjų Europos vandenyne plaukyti skirtų laivų, kadangi buvo pakankamai didelis, kad būtų stabilus audringoje jūroje ir buvo pakankamai talpus gabenti maisto produktams ilgoms kelionėms. Karakos buvo naudojamos ir karyboje, tuo metu buvo galingiausi laivai. XV ir XVI amžiuje su karakomis ir karavelėmis ispanai ir portugalai tyrinėjo pasaulį. Bene garsiausia karaka yra Kristupo Kolumbo „Santa Marija“. Ispaniško tipo karaka vadinama nao, o portugališka nau, prancūziškai – nef (visi pavadinimai reiškia „laivas“).
Senusretas II

Senusretas II (Senusretas Chachepera, pagal graikus − Sesostris II, valdė apie 1897–1878 m. pr. m. e.) – ketvirtasis dvyliktosios Egipto dinastijos faraonas.
Pagal Turino kanoną, jam priskiriama 19 valdymo metų. Tris metus jis buvo Amenemio II koregentu. Suklestėjo ekonomika, prekyba, faraonas atidarė drėkinimo kanalų sistemą Fajume. Žinoma, kad vyko kariniai veiksmai Nubijoje, kur pradėjo statyti tvirtovę Mirgisoje. Senusretas II buvo Senusreto III ir Senusreto-Senebo tėvas. Turėjo keturias dukteris: Sathathor-Janatę, Hatšepsutą, Nofretę, Itakaitę. Jo laikais datuotame kape Bani Hasane minimi prekybiniai ryšiai su pirkliais iš Palestinos ir Sirijos.
Jis buvo pirmuoju faraonu, įrengusių kapų statytojų kaimą šalia Kahuno miesto – tai buvo Naujosios karalystės laikų Deir el Medinos kaimo prototipas. Laidojimo komplekso pagrindas buvo piramidė Lahune, kurios ilgis buvo 107 m, aukštis 48 m. Įėjimas paslėptas pietinėje sienoje, o ne tradicinėje šiaurinėje. 1887−88 m. piramidę tyrė Flindersas Pytris. Joje rasta laidojimo menė, kurioje buvo tuščias sarkofagas iš raudonojo granito, aukojimo stalas ir auksiniai karaliaus papuošalai.
Venckai

Istorija

1954–1963 m. buvo Venckų apylinkės centras, 1950–1993 m. Gegužės 1-osios kolūkio gyvenvietė.
Laimonas Noreika

Biografija

Mokėsi Šiaulių gimnazijoje, bet nebaigė, nes 1944 m. režisierius Borisas Dauguvietis pakvietė į Vilniaus valstybinį dramos teatrą. 1948 m. baigė LSSR dramos studiją, 1952 m. baigė Lunačarskio teatro meno institutą Maskvoje.
Nuo 1947 m. vaidino kine. 1952–1959 m. Kauno muzikinio dramos teatro artistas, 1959–1963 m. Kauno dramos teatro aktorius, 1963–1998 m. LSSR valstybinio akademinio dramos teatro aktorius. 1984–1996 m. dėstė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje. 1988–1991 m. aktyviai dalyvavo Sąjūdžio Vilniaus grupės veikloje.
Nuo 1964 m. poezijos skaitovas. Parengtos poezijos programos: Simonas Daukantas, Julius Janonis, Vytautas Mačernis, Alfonsas Maldonis, Justinas Marcinkevičius, Marcelijus Martinaitis, Adomas Mickevičius, Vincas Mykolaitis-Putinas, Salomėja Nėris, Paulius Širvys, Pranas Vaičaitis ir kitos. 
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Muromas

Istorija

VI–VII a. čia gyveno muromai. Miestas minimas nuo 862 m. XII a. pradžioje buvo nepriklausomos Muromo kunigaikštystės sostinė.

Žymūs žmonės

Iš miesto yra kilęs fotografas Sergejus Prokudinas-Gorskis (1863) ir televizijos tėvas Vladimiras Zvorikinas (1888).
Turkmėnijos herbas

Turkmėnistano herbas įteisintas 1992 m. vasario 19 d., kai po Sovietų Sąjungos žlugimo Turkmėnistanas tapo nepriklausoma valstybe. Tuometinis herbas buvo apskritimo formos ir nuo dabartinio herbo šiek tiek skyrėsi spalvomis. Dabartinė Turkmėnistano herbo forma įteisinta 2003 m. rugpjūčio 15 d., prezidentui Saparmuratui Nijazovui pasiūlius pakeisti herbo formą į aštuonkampį. Pasako jo, nuo seniausių laikų aštuonkampis turkmėnų tautos buvo laikomas gausos, taikos ir ramybės simboliu . Dalis herbo elementų pavaizduota ir valstybės vėliavoje.

Sandara

Turkmėnistano herbas yra žalias aštuonkampis geltonais auksinio atspalvio kraštais. Aštuonkampyje yra raudonas skritulys, jame mažesnis mėlynas skritulys atskirti vienas nuo kito geltonomis aukso atspalvio to paties pločio juostomis. Mėlynojo skritulio skersmuo du kartus mažesnis nei raudonojo. Aštuonkampyje aplink raudoną skritulį išdėstyti pagrindiniai valstybės simboliai: apačioje septyni balti medvilnės žiedai žaliais lapais, iš šonų – kviečių glėbiai, viršuje pusmėnulis ir penkios penkiakampės žvaigždės. Raudoname skritulyje pavaizduoti penki tradiciniai kilimų raštai, kurie simbolizuoja penkias pagrindines turkmėnų gentis: achaltekus, salyrus, ersarus, čovdurus ir jomutus. Šie raštai simbolizuoja turkmėnų draugystę ir vienybę. Mėlynajame skritulyje pavaizduotas achaltekų veislės arklys Janardagas – pirmojo nepriklausomo Turkmėnistano prezidento Saparmurato Nijazovo arklys, gimęs 1991 metais – nepriklausomo Turkmėnistano vienmetis .

Simbolika

Aštuonkampis (dar vadinama Rub el hizbu) vienas iš islamo simbolių, Korane naudojamas kaip paragrafo pabaigos ženklas. Žalia ir raudona yra tradicinės islamo spalvos. Kviečiai simbolizuoja paprotį svečius pasitikti su duona ir druska. Medvilnė – pagrindinis eksportuojamas šalies žemės ūkio produktas. Pusmėnulis – būdingas tiurkų tautų simbolis; herbe priešpilnis pusmėnulis simbolizuoja valstybės šviesios ateities viltį. Penkios žvaigždės simbolizuoja penkis Turkmėnijos velajatus (regionus): Ahalo, Balkano, Dašoguzo, Lebapo, Maro velajatus. Achaltekų veislės arkliai nuo seno veisiami Turkmėnistano teritorijoje, tai viena seniausių arklių veislių pasaulyje ir jais turkmėnai labai didžiuojasi.
Oficialiame Turkmėnistano herbo aiškinime herbo simbolika aiškinama per turkmėnų papročius ir tradicijas, apie religinę simbolių prasmę (spalvos, aštuonkampis, pusmėnulis) jame neužsimenama.
Toro karalystė

Istorija

Toro karalystės žemes iki XIX a. valdė Bunjoro karalystė. Ji įkurta 1830 m., kai Bunjoro Omukamos Nyamutukuros Kyebambe III vyriausias sūnus Kaboyo Olimi I sukilo ir įkūrė savą karalystę. 1876 m. trumpam buvo įjungta į Bunyoro-Kitaros karalystę, bet 1876 m. nepriklausomybę atgavo.
Po nepriklausomybės Ugandos vyriausybė Toro monarchiją panaikino 1967 m., kartu su Bugandos, Bunyoro ir Busogos ir kitomis monarchijoms, bet 1993 m. karalystė vėl buvo atkurta.
Nuo 1963 m. karalystės vakarinėse dalyse gyvenę bakondžo ir baamba siekė savo atskiros valstybės. Jų siekis buvo įvykdytas tik 2008 m., pripažįstant Ruvenzururu karalystę.
Vitalijus Satkevičius

Biografija

1979 m. baigė Vadoklių vidurinę mokyklą, 1988 m. – Kauno politechnikos institutą, inžinierius – mechanikas. 1996 m. baigė Aukštesniąją neakivaizdinę katechetų mokyklą prie Kauno kunigų seminarijos Teologijos fakulteto, tikybos ir etikos mokytojas.
UAB „Panevėžio būstas“ direktorius, Panevėžio suaugusių mokymo centro tikybos vyr. mokytojas. 2010–2011 m. ir 2011–2015 m. Panevėžio miesto meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos revizijos komisijos pirmininkas, LSA Valdybos narys, Panevėžio regiono Plėtros tarybos pirmininkas.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Panevėžio miesto skyriaus narys, Panevėžio regiono koordinacinės tarybos pirmininkas, LKDP Panevėžio skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2008 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys. 
Panevėžio šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčios choristas. Sutuoktinė Eugenija, vaikai Justina, Martynas, Ieva.