Arbatos kultūra

Airija

Airija jau seniai yra viena didžiausių arbatos vartotojų pasaulyje. Nacionalinis vidurkis yra keturi puodeliai per dieną, o dauguma žmonių išgeria šešis ir daugiau.

Britanija

Britai yra didžiausi arbatos vartotojai pasaulyje pagal arbatos kiekį, tenkantį vienam žmogui: vidutiniškai kiekvienas žmogus suvartoja 2,5 kg per metus. Britams arbatos gėrimas nėra delikati, išpuoselėta kultūrinė išraiška – puodelis arbatos geriamas kelis kartus per dieną be jokių ceremonijų.

„Tea“ (angl. „arbata“) yra ne tik gėrimo pavadinimas, bet ir vėlyvo vidurdienio lengvas užkandis, nepriklausomai nuo to, kas geriama. Ne Jungtinėje Karalystėje tai vadinama „high tea“, o Jungtinėje Karalystėje „high tea“ reiškia vakarienę. Šis terminas, matyt, kilo iš valgymo prie „high“ (pagrindinio) stalo.

Arbata dažniausiai patiekiama su pienu (ne grietinėle) ir cukrumi. Jungtinėje Karalystėje taip pat egzistuoja arbatos namų tradicija, kai patiekiamas tradicinis kremas ir džemas ant paplotėlių, nors šis paprotys nuo Antrojo pasaulinio karo jau nyksta. Devone ir Kornvelyje ypač populiaros kreminės arbatos. Lyons Corner House yra klestintis tokių arbatos namų tinklas.

Čekija

Pastaraisiai metais specifinė arbatos kultūra išsivystė Čekijos Respublikoje. Atsirado įvairių stilių arbatų namai, tačiau nepaisant to, kad turi tokį patį pavadinimą, skiriasi nuo britiško stiliaus arbatos namų. Grynos arbatos ruošiamos pagal tos šalies, iš kurios yra kilusios, papročius. Galima rinktis iš visų arbatą ruošiančių šalių net 80 rūšių arbatų. Skirtingi arbatos namai sukūrė įvairius arbatų ruošimo ir pateikimo metodus.

Honkongas

Honkonge angliško stiliaus arbata išsivystė į naują vietinio stiliaus gėrimą – „Honkongo arbata su pienu“ arba tiesiog „pieno arbata“. Ji populiari cha chaan tenge ir greito maisto parduotuvėse, tokiose, kaip kaip Café de Coral ir Maxims Express. Tradicinės kinų arbatos – žalioji arbata, „Gėlių arbata“, „Jazminų arbata“, „Pu - erh“ arbata – yra populiarios ir dažniausiai patiekiamos „Dim sum“ restoranuose per „Yum cha“.

Indija

Indija yra viena didžiausių arbatos gamintojų. Beveik visa suvartojama arbata yra juodoji indiška arbata.
Arbata geriama kaip pusryčių ir vakarienės gėrimas. Dažnai patiekiama kaip masala chai su pienu ir cukrumi, kartais su prieskoniais. Arbatžolės verdamos vandenyje, po truputį pilant pieno. (apytikriai 2 dalys vandens, 1 - pieno). Būtina paminėti, kad labai svarbu prieskoniai. Truputis juodųjų pipirų, cinamono, kardamono, anyžių (maždaug po 1/4 šaukštelio litrui arbatos), šiek tiek imbiero, 2-4 gvazdikėliai ir daug rudojo cukraus. Arbata tikrai turi būti saldi.
Pagal etiketą kultūringa kiekvienam svečiui pasiūlyti arbatos. Arbata įėjo ir į kai kurias idiomas: prašyti pinigų už „chai - pani“ reiškia arbatpinigių prašymą, nors kai kuriose valstijose tai gali reikšti išpirkos prašymą.

Iranas

Į Persiją (Iranas) arbata pateko per Indiją ir greitai tapo nacionaliniu gėrimu. Iraniečiai pagal arbatos suvartojimą yra vieni pirmųjų pasaulyje. Beveik visas šiaurinis Iranas palei Kaspijos jūrą yra tinkamas arbatos auginimui. Ypač didelės arbatos plantacijos yra Gilano provincijoje Alborzo kalvose. Milijonai žmonių dirba arbatos industrijoje.

Nuo senų laikų iraniečiai turi Châikhâne (Arbatos namus), kurie vis dar yra svarbi socialinė vieta. Unikali tradicija arbatą gerti iš lėkštutės, o prieš geriant į burną įsidėti cukraus gabaliuką.

Japonija

Japonijoje labai populiari šalta arbata. Kavinėse ir restoranuose maistas dažniausiai patiekiamas su karšta ar šalta „Žaliąja arbata“. „Juodoji arbata“ su pienu ar citrina patiekiama dažniausiai vakarietiško stiliaus restoranuose. Įvairių karštų ir šaltų arbatų siūloma pardavimo automatuose.
Kiniškos tamsios keramikos ritualai ir tradicijos buvo pritaikyti Japonijoje XII a. pradžioje ir davė pagrindą Japonijos arbatos ceremonijai, kuri savo galutinę formą įgavo XVI amžiuje.

Rusija

Rusijoje arbatą gerti yra įprasta puodeliuose, užpylus karštu vandeniu (pora arbatos puodelių, 'чай парой чайников'). Tradicinis vandens virimo indas - virdulys (cамовар). Arbata geriama, perpilant iš puodelio į lėkštelę, kad greičiau atauštų, užkandama saldumynais. Arbatos gėrimas yra šeimos tradicija, dažniausiai patiekiant su cukrumi, citrina, įvairiais džemais, užkandžiais, saldainiais, suspausta obuolių tyre.

Sandraugos šalys

Devonšyro arbata geriama arbatos namuose nuo Jungtinės Karalystės, Australijos, Indijos iki Naujosios Zelandijos. Devonšyro arbata yra beveik nežinoma Jungtinėse Valstijose. Žodis „arbata“ Britanijos tautų sandraugos šalyse gali būti naudojamas ir valgymo metui apibūdinti, nepriklausomai nuo to, ar jo metu geriama arbata, ar ne. Dėl to, pvz., Naujojoje Zelandijoje siūloma išgerti „cuppa“ (kaip „cup of tea“).

Šri Lanka

Šri Lankoje arbata yra patiekiama anglišku stiliumi, t. y. su pienu ir cukrumi, bet pienas visada pašildomas. Arbata Šri Lankoje labai populiari ir tapo jos kultūros dalimi.

Taivanas

Neseniai atsirado populiari jaunimo burbulinė arbata iš Taivano. Šis azijietiškas gėrimas Jungtinėse Valstijose paplito 2000 metais. Dažniausiai jis vadinamas „Burbulų arbata“, „Perlinio pieno arbata“ arba „Boba“ (žr. naujieną). Burbulinės arbatos galima rasti didžiuosiuose Europos miestuose: Londone, Paryžiuje.

Tibetas

Tradiciškai arbata gaminama iš plytelių ir jako pieno. Į užpiltą arbatą dedama sviesto, pieno, druskos ir cukraus. Pakaitinama, kad suformuotų „Po cha“, ir išmaišoma. Galima naudoti „Juodąją arbatą“, pieną, sviestą. (žr. receptą)

Turkija

Turkiška arbata arba „Çay“ geriama visoje Turkijoje. Turkiška arbata verdama virdulyje, o ne plikoma. Gali būti stipri „koyu“ (tamsi) arba silpna „açik“ (atvira). Arbata geriama iš mažų stiklinių, kad matytųsi arbatos spalva ir cukraus gabaliukai. Kadangi Turkija yra musulmoniška šalis, arbata pakeičia alkoholį.