google/wiki40b huggingface dataset:
Speedo LZR Racer

Speedo LZR Racer - aukščiausios klasės vientisas plaukimo kostiumas, kuri gamina Speedo kompanija naudojant aukštųjų technologijų plaukimo audinį. Ji sudaro elastanas - nailonas ir poliuretanas. Ši technologija yra patentuota Portugalijoje ir visame pasaulyje.

Dizainas ir kūrimas

Kostiumas buvo sukurtas bendradarbiaujant su Australijos sporto institutu (Australian Institute of Sport), projektuojant naudota ANSYS kompanijos skysčių tekėjimo analizės programinė įranga, kostiumą išbandė Speedo remti plaukikai, jis buvo išbandytas NASA aerodinaminiame vamzdyje.
Kaip ir kiti plaukimo kostiumai jie palengvina deguonies patekimą į raumenis, kūną palaiko hidrodinamiškai efektyvesnėje padėtyje, atstumia vandenį. Kostiumų siūlės suvirintos ultragarsu, kad vandens pasipriešinimas būtų dar mažesnis. Kostiumai gaminami Petratex tekstilės fabrike Paços de Ferreira mieste (Portugalija).
FINA leido naudoti šiuos kostiumus prieš Pekino olimpinėse žaidynes. Teigiama, kad šiuos kostiumus vilkinčių plaukikų greitis padidėja 1,9-2,2 procentais.

Rinkodara ir rezultatai

Kostiumais imta prekiauti 2008 m. vasario 13 d., reklamuojant jį kaip greičiausią plaukimo kostiumą. Speedo reklaminės kampanijos centrinis įvykis buvo 2008 m. olimpinės žaidynės, kur pagrindinis herojus buvo šiuo kostiumu plaukęs daugiakartinis pasaulio čempionas Michael Phelps.
Pekino olimpinėse žaidynėse parodė beprecedentį LZR Racer populiarumą - 94 % plaukimo nugalėtojų plaukė su šiais kostiumais. Iš 25 pasaulio rekordų 23 pagerinti vilkint LZR kostiumus.
Dėl įspūdingo kostiumo poveikio vienas Japonų rinktinės treneris pasakė: „Jei plaukikai nevilkėtų LZR Racer, jie negalėtų varžytis Pekino olimpinėse žaidynėse“. Tai buvo buvo problema japonų olimpiniams plaukikams, kurie jau turėjo pasirašę išskirtines sutartis su plaukimo kostiumų pardavėjais Mizuno, Asics ir Descente, pagal kurias jie negalėjo Pekino olimpinėse žaidynėse vilkėti Speedo kostiumų.

FINA taisyklių pakeitimai

Po 2008 m. gruodžio Europos čempionato Kroatijoje 25 metrų baseine, kur krito 17 pasaulio rekordų, buvo nutarta keisti taisykles, reglamentuojančias plaukimo kostiumų naudojimą. Dalis plaukikų ėmė dėvėti du LZR kostiumus, nes taip po kostiumais sulaikoma daugiau oro ir didėja plūdrumas. Todėl kai kas ėmė teigti, kad LZR veikia kaip „technologinis dopingas“.
2009 m. kovą Dubajuje įvykusiame posėdyje FINA nustatė, kad kostiumas turi nedengti kaklo, rankų, pėdų, apribojo kostiumo storį ir plūdurumą. Nutarime FINA teigė: „FINA nori priminti pagrindinį ir esminį principą - plaukimas yra sporto šaka, pagrįsta sportininko fiziniu pajėgumu“. Leista naudoti LZR Racer ir kitus Speedo kostiumus Fast Skin Competition Suits.
2009 m. liepos 24 d. Romoje įvykusiame FINA kongrese beveik vieningai buvo prieita priešingos nuomonės ir grįžta prie ankstesnės nuostatos. Pagal naujas taisykles vyrų kostiumai daugiausia gali dengti nuo juosmens iki kelių, moterų - nuo pečių iki kelių. Nurodyta, kad audinys turi būti tekstilė (austas ar megztas, bet ne plėvelė). Naujos taisyklės įsigalioja 2010 m.
Kalkara FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 2004 m.
Amapa

Geografija

Beveik visą valstiją užima plokščia lyguma, tankiai apaugusi Amazonijos džiunglėmis. Šiaurėje, vakaruose yra aukštumų, iškylančių virš 500 m. Vandenyno pakrantė žema, pelkėta, apaugusi mangrovių sąžalynais. Buvusiose miško kirtavietėse vyrauja savanos.
Klimatas tropinis, labai drėgnas. Valstija tankiai išraižyta upių tinklu: pietinį pakraštį užima Amazonės upės delta. Šios upės baseinui priklauso dauguma valstijos upių. Kitose teka tiesiai į vandenyną arba priklauso į šiaurę tekančios Ojapokės upės baseinui. Upėse nemažai slenksčių ir krioklių.
Al-Sinaat Al-Kahrabaiya

Istorija

Klubas įkurtas 2009 m. Priklauso Irako pramonės ir gamtinių išteklių ministerijai.
Mindaugas Žukauskas

Biografija

1996–2006 m. žaidė Lietuvos nacionalinėje vyrų krepšinio rinktinėje, su kuria 1996 m. iškovojo olimpinių žaidynių bronzą, 2003 m. tapo Europos čempionu.
2015–2017 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.
2016 m. spalio 24 d. tapo Šiaulių „Šiaulių“ klubo direktoriumi.
NCsoft

Istorija

1997 m. kovo 11 d. Tack Jin Kimas, įvairių programų kūrėjas ir korėjiečių rašto Word pavadinimu Hangul autorius, įkūrė „NCsoft“. Vienas pirmųjų kompanijos produktų buvo NC HTML Editor.
1998 m. rugsėjo mėn. „NCsoft“ išleido savo pirmąjį ir sėkmingiausią žaidimą „Lineage“. „Lineage“ buvo pirmasis MMORPG žanro žaidimas, kurio abonentų skaičius Korėjoje viršijo 100 000 (2000 m. gruodžio mėn.). Neeilinė žaidimo sėkmė padėjo įkurti filialus Taivane, Kinijoje, JAV ir Europoje.
2001 m. kovą Ostine, Teksase, JAV, kompanija įkūrė filialą pavadinimu „NC Interactive“, įsigyjant „Destination Games“ įmonę, valdomą Ričardo ir Roberto Gariotų. „NCsoft“ programuotojas Džeikas Songas taip pat persikėlė į Ostiną, paskatinti kūrimą. „NC Interactive“ ir toliau kūrė ir leido MMORPG žanro žaidimus.
2004 m. balandžio 28 d. (tą pačią dieną) „NCsoft“ Š. Amerikoje išleido du MMORPG, „Lineage II“ ir „City of Heroes“. Iki šiol „NCsoft“ yra vienintelė du MMORPG žanro žaidimus per vieną dieną išleidusi kompanija.
2004 m. liepos mėn. Braitone, Anglijoje, „NCsoft“ įkūrė filialą pavadinimu „NCsoft Europe“. 2005 m. vasario 4 d. jie išplatino „City of Heroes“ keliose Europos šalyse bei taip pat įsteigė „Lineage II“ globalius serverius skirtus Europos žaidėjams.
2005 m. balandžio 28 d. kompanija išleido „Guild Wars Prophecies“, MMORPG žanro žaidimą, be jokio mėnesinio mokesčio. Vėliau sekė papildymai: „Guild Wars Factions“ (2006-04-28), „Guild Wars Nightfall“ (2006-10-27) ir „Guild Wars Eye of the North“ (2007-08-31). 2009 m. balandžio 24 d. „NCsoft“ pranešė, kad išviso buvo parduota daugiau nei šeši milijonai „Guild Wars“ vnt.
2007 m. „E3“ parodoje „NCsoft“ pranešė, kad sudarė sutartį su „Sony“ ir kurs žaidimus, skirtus PlayStation platformai.
2007 m. balandžio 27 d. Seulo policija pranešė, kad septyni buvę „NCsoft“ darbuotojai yra įtariami „Lineage III“ išeinamojo kodo pardavimu vienai didžiausių Japonijos kompiuterinių žaidimų kompanijai. Pasak „NCsoft“ nuostolis gali viršyti 1 milijardą JAV dolerių.
2008 m. rugsėjo 10 d. „NCsoft“ pranešė, kad įsitvirtino vakarų rinkoje. Būstinė – Sietlas, Vašingtonas.
2008 m. lapkričio 25 d. pasirodė pelningiausias produktas – „Aion: The Tower of Eternity“, pralenkęs „Lineage“.
2009 m. gegužės 20 d. „Aion“ turėjo 3,5 mln. abonentų Azijoje. Žaidimas pelnė daug apdovanojimų, sumušė pardavimo ir lankomumo rekordus visoje Azijos rinkoje. Žaidimas uždirbo 40,6 mlrd. vonų ($32,7 mln.). Kinijoje per pirmąsias keturias dienas po žaidimo pasirodymo jau buvo prisijungę per 1 mln. žaidėjų.

Šiuo metu kuriami žaidimai

2008 m. sausio 1 d. buvo pranešta apie „Lineage III“ kūrimą. Iš pradžių buvo manyta, kad žaidimas naudos Unreal Engine 3 grafinį variklį, tačiau kūrėjai nusprendė kurti nuosavą varikliuką. Žaidimas rinkoje turėtų pasirodyti 2013 metais.
Darius Zimnickas

Darius Zimnickas, lenk. Dariusz Zimnicki (g. 1975 m. Punske) – Lenkijos chorvedys ir pedagogas.

Biografija

Gimė muzikalių tėvų šeimoje – tėvai dainavo Punsko lietuvių kultūros namų ansamblyje „Sūduva“ ir chore „Dzūkija“. Darius Zimnickas lankė Punsko licėjų, Suvalkų muzikos mokykloje mokėsi skambinti pianinu. Gimtajame Punske organizavo instrumentinį ansamblį „Šešupė“, kuris dalyvavo Lietuvos televizijos konkurse „Dainų dainelė“ ir tapo laureatu.
1993–1997 m. D.Zinickas mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorijoje, vėliau įstojo studijuoti chorvedybą Frederiko Šopeno muzikos universitete Varšuvoje, prof. Rišardo Zimako klasėje. 2002 m. Lenkijos jaunųjų dirigentų konkurse laimėjo trečiąją vietą, jam buvo pasiūlyta likti dėstyti Varšuvos muzikos universitete. Kartu teko dirbti šios aukštosios mokyklos mišraus choro dirigento asistentu. 2002–2004 m. dirbo dirigento asistentu Kamerinėje operoje Varšuvoje, jam buvo skiriama Lenkijos kultūros ministro stipendija. 2003–2006 m. buvo renkamas Lenkijos lietuvių jaunimo sąjungos pirmininku. 2009 m. apgynė disertaciją ir tapo meno mokslų daktaru, Universitete paskirtas Chorinio dirigavimo katedros sekretoriumi.
Nuo 2004 m. vadovauja Varšuvos arkikatedros bažnytiniam chorui, kuris gieda pamaldų metu bei kituose religiniuose renginiuose. Tai mėgėjiškas mišrus choras, Lenkijos konkurse „Caecilianum” 2004 m. laimėjęs trečiąją vietą, o 2005 m. jame nugalėjęs. 2010 m. Gniezno mieste šis muzikinis kolektyvas laimėjo Grand Prix Visos Lenkijos chorų konkurse „Ars Liturgica“.
D.Zimnickas tais pačiais 2004 m. ėmė vadovauti ir Varšuvos Politechnikos akademiniam chorui. Šis kolektyvas 2005 m. laimėjo tarptautinį chorinės muzikos festivalyje Varšuvoje, Stačiatikių muzikos tarptautiniame konkurse Hainuvkoje kelis kartus tapo laureatu ir prizininku. 2012 m. Choras nugalėjo didžiausiame Lenkijoje konkurse „Legnica Cantat“. Nemažą repertuaro dalį sudaro a cappella dainuojami kūriniai, taip pat liaudies dainos. Atliekama ir Lietuvos kompozitorių kūryba: Vytauto Barkausko „Stabat Mater“, Vaclovo Augustino „Anoj pusėj Dunojėlio“ (pastaroji harmonizuota liaudies daina – lietuviškai). 2009 m. Varšuvos studentų kolektyvas koncertavo Vilniuje, 2012 m. dalyvavo XIII chorų šventėje „Lietuva brangi“ D.Zimnicko gimtajame Punske.
Nepaisant intensyvios koncertinės ir pedagoginės veiklos, 2011 m. Maestro prie Varšuvos Išganytojo bažnyčios įkūrė dar vieną kolektyvą – chorą „Tibi Domine“. Darius Zimnickas kaip žiuri narys yra kviečiamas į įvairius chorinės muzikos konkursus šalyje ir užsienyje, jis yra Lenkijos mokyklinių chorų vystymo programos regioninis koordinatorius.
Gintaras Byčius

Biografija

1982 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas, 2000 m. baigė Kauno technologijos universitetą, vadybos magistras. Panevėžio onkologijos ligoninės vyr. gydytojas, 2001 m. individualios įmonės „Holistinės sveikatos klinika“ savininkas.
Tėvynės sąjungos Panevėžio miesto skyriaus narys.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007-2009 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys, frakcijos seniūnas.
Lietuvos Poliatyvios Medicinos Draugijos prezidentas, Lietuvos kovos su vėžio liga draugijos Panevėžio skyriaus pirmininkas, 2003 m. narys. Sutuoktinė Dangira, vaikai Milda, Silva.
Kalvarijos savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Veikla

Pirmasis posėdis įvyko 2007 m. balandžio 5 d. Meru išrinktas Antanas Burinskas, mero pavaduotoju Vincas Plikaitis. Administracijos direktore paskirta Aldona Čeikauskienė. A. Burinskui atsistatydinus 2007 m. birželio 12 d. meru išrinktas Vincas Plikaitis, jo pavaduotoju Tomas Minsevičius. 2008 m. kovo 6 d. meru išrinktas Jonas Ščeponis, jo pavaduotojais tapo Vincas Plikaitis ir Vytautas Šunskis. Administracijos direktore paskirta Laimutė Misiukevičienė.
Bad Godesbergas

Istorija

Pirmą kartą miestas paminėtas 722 m. ir pavadintas Woudenesberg pavadinimu (vėliau Godesbergo) pagal šalimais stūksantį kalną. 1210 m. spalio 15 d. Kelno arkivyskupas Dytrichas I įstatė kertinį Godesburgo tvirtovės ant Godesbergo kalno akmenį.
1583 m. gruodžio 17 d. pilis buvo nugriauta bavarijiečių, kai arkivyskupas Gebhardas Truchsesas fon Valdburgas (Gebhard Truchsess von Waldburg) atsivertė į protestantizmą. 1792 m. gyvenvietė paskelbta mineralinių vandenų kurortu.
1935 m. gyvenvietei suteiktas miesto statusas. 1945 m. Bad Godesbergas buvo pirmasis Vokietijos miestas be jokio mūšio perleistas Sąjungininkų kontrolei. 1969 m. tapo Bonos priemiesčiu.
Judrėnų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Istorija

Judrėnų koplyčiai 1732 m. paskelbti Šv. Antano Paduviečio atlaidai. 1752 m. koplyčiai dovanotas valakas žemės, paskirtas kunigas, ji tapo filija. 1780 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1863 m. areštuotas kunigas Leonas Abramavičius, netrukus paleistas. 1906 m. įkurta parapija. Kunigo algai Judrėnų dvaro savininkas Nestoras Bucevičius paaukojo 10 600 rublių.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano su trisiene apside, dvibokštė. Vidus 3 navų, atskirtų plonais stulpais. Yra 5 barokinių formų altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su arkiniais vartais. Jame yra kryžius, šventųjų skulptūrų.
Vievio žiedas

Klubo pasiekimai

2015 m. debiutavo Lietuvos futsal A lygos pirmenybėse.

Komandos sudėtis 2015/2016 metais

Giedrius Štreimikis

Kęstutis Blužas

Egidijus Žagaras

Aurimas Meidus

Andžej Baranovskij

Artiom Barinov

Remigijus Klimavičius

Romas Kurec

Arminas Levickas

Mantas Marcinkevičius

Nerijus Radžius

Vytautas Apanavičius

Kęstutis Jančiauskas

Artūras Kupčinskas

Gražvydas Mikulėnas

Andžej Romeiko

Jevgenijus Učajevas

Andžej Vilkicki
Atbulinis vožtuvas nuotekoms

Atbulinis vožtuvas nuotekoms – prietaisas skirtas gerinti inžinerinių tinklų veikimą, t. y. nuotekas leisti tik viena kryptimi.

Paskirtis

Atbulinis vožtuvas nuotekoms- įrenginys skirtas nuotekas leisti tik viena kryptimi.
Inžinerinių sistemų pagalba, geriamas švarus vanduo atvedamas į pastatą, o panaudotas vanduo nuo įvairių santechnikos įrenginių nuvedamas į nuotekų tinklus. Realybėje nuvedant nuotekas susiduriama su daugeliu problemų: nuotekų linijų aukščiai, aukšti gruntiniai vandenys, specifinis sklypo reljefas bei sudėtingos pastatų konstrukcijos, teršalų kamščiai sudaro daug nenumatytų barjerų vandeniui nutekėti. Ypač svarbu saugiai ir teisingai nuvesti nuotekų vandenį ir apsaugoti, kad jis negrįžtų atgal su didelėmis nepageidautinomis pasekmėmis pastatui. Taigi atbulinio vožtuvo paskirtis – nuotekas  leisti tik viena kryptimi, o nešvariam vandeniui „panorėjus“ grįžti atgal -  užkirsti tam kelią .

Taikymas

Atbulinis vožtuvas turi būti montuojamas  taip, kad jis apsaugotų atskirai tik rūsio arba apatinio aukšto nuotekų sistemą. Viršutiniai aukštai turi būti pajungiami už atbulinio vožtuvo. Tuo atveju, jei pajungsime atbulinį vožtuvą į bendrą sistemą, susidarius teršalų kamščiui nuotekų sistemoje, atbulinis vožtuvas uždarys nuotekų liniją, bet aukštesniuose pastato aukštuose besinaudojant santechniniais prietaisais, užpilsime apatinius aukštus per WC, praustuvus ir kitus įrenginius.
Prietaisas pritaikytas montuoti rūsio grindyse arba tiesiogiai prie virš grindų nutiesto vamzdžio.

Klasifikavimas

Visi atbuliniai vožtuvai pagal ES normatyvus skirstomi į 5 tipus  ir atitinka EN 13564 standartą:
•I tipas – atbulinis vožtuvas, montuojamas šulinyje arba prieduobėje, įterpiant į vamzdį. Skirtas tik lietaus nuotekoms. Turi turėti 1 užsklandą ir dangtelį pravalymui.
•II tipas –– atbulinis vožtuvas, montuojamas šulinyje arba prieduobėje, įterpiant į vamzdį. Skirtas tik lietaus nuotekoms. Turi turėti 1 užsklandą, dangtelį pravalymui ir avarinį mechaninį avarinio uždarymo mechanizmą
•III tipas – atbulinis vožtuvas, montuojamas šulinyje arba prieduobėje. Skirtas tiek lietaus, tiek buitinėms nuotekoms. Turi turėti 2 užsklandas, pravalymo dangtelį ir avarinį mechaninį uždarymo mechanizmą.
•IV tipas  – atbulinis vožtuvas, montuojamas prieduobėje. Skirtas tiek lietaus, tiek buitinėms nuotekoms. Turi turėti 2 užsklandas, pravalymo dangtelį, avarinį mechaninį uždarymo mechanizmą ir elektros pavarą su vandens lygio davikliu. Valdymo bloke įmontuoti sensoriai, nurodantys apie prietaiso esamą padėtį ir pasiruošimą vožtuvo uždarymui. Taip pat turi būti pajungtas akumuliatorius, kuris veiktų 48 val. po elektros atjungimo.
•V tipas – atbuliniai vožtuvai, įmontuoti į vandens surinkimo trapus arba įterpiami į nuotekų vamzdį. Taip pat šio tipo atbulinis vožtuvas, skirtas vieno ar kelių santechninių įrenginių apsaugai nuo užtvindymo.
Mikalojus Tarlo

Biografija

Lenkijos bajorų Tarlų giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Karūnos didžiojo taurininko Jono Tarlos (? – 1550) ir Dorotos Tarnovskos jaunesnysis sūnus. Vyresnysia brolis – Liublino vaivada Jonas (apie 1527–1587).
Reformacijos šalininkas, bet po mirties jo vaikai perėjo iš kalvinizmo į katalikybę. Tarnavo rūmininku ir sekretoriumi karaliaus rūmuose. 1548 metais buvo paskirtas naujos karalienės, Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto antros žmonos Barboros Radvilaitės (1520–1551) pataurininkiu. 1553 metais tapo Sandomiro vėliavininku.
IrfanView

Palaikomi formatai

IrfanView palaiko daugybę failų formatų. Žemiau pateikiamas failų, veikiančių 4.00 programos versijoje, sąrašas. Daugumai jų reikalingi įskiepiai bei papildomos programos. Pusjuodžiu šriftu paryškinti formatai, kuriuos galima peržiūrėti be jokių papildų.

Grafikos failų

ACR, ANI, AWD, B3D, BMP, CAM, CGM, CLP, CPT, CR2, CRW, CUR, DCM, DCR, DCX, DDS, DIB, DJVU, DLL, DNG, DXF, DWG, ECW, EEF, EMF, EPS, EXE, FITS, FPX, FSH, G3, GIF, HDR, HPGL, ICL, ICO, ICS, IFF, IMA, IMG, IW44, YUV, J2K, JNG, JP2, JPC, JPM, JPEG, JPG, JPM, KDC, LBM, LDF, LWF, Mac PICT, MNG, MRC, MrSID, NEF, NGG, NLM, NOL, MRW, ORF, PBM, PCD, PCX, PEF, PDF, PGM, PIC, PNG, PPM, PS, PSD, PSP, PVR, QTIF, RAF, RAS, RAW, RGB, RLE, SFF, SFW, SGI, SID, SIF, SRF, SVG, SUN, SWF, RGB, SWF, TGA, TIF, TIFF, TTF, TXT, VTF, WAD, WAL, WBMP, WMF, X3F, XBM, XPM.

Vaizdo failų

AVI, MOV, MPG, MPEG, WMA, WMV.

Garso failų

ASF, AIF, AU, SND, MED, MID, MP3, OGG, RA, WAV.
FK Minija Kretinga

Kretingos futbolas iki 1962 m.

Tarpukariu Kretingoje veikė įvairių organizacijos komandos. Jos priklausė LFLS Kretingos skyriui, Šaulių organizacijai, žydai turėjo „Maccabi“ skyrių, susiburdavo ir kitos komandos.
Iš to laikotarpio žinomos komandos: 1923 m. LFLS Kretinga, 1931 m. – „Šaulys“, 1936 m. – Kretingos „Žemaitis“.
Po karo (1946 m.) radosi Kretingos „Žalgiris“, 1954-1957 m. „Kooperatininkas“, 1958–1960 m. – „Melioratorius“, 1960–1961 m. – „Laisvė“.

Minijos įkūrimas 1962 m.

Kretingos futbolo klubas „Minija“ buvo įkurtas 1962 m. 
Patys sėkmingiausi metai „Minijai“ buvo 3 metai po įkūrimo: 1964 m. Lietuvos futbolo A klasės pirmenybėse iškovota 3-oji vieta. Tai buvo ne vienintelis laimėjimas tais metais. Kitas – Lietuvos futbolo taurės turnyro laimėjimas, kuris gali būti laikomas pačiu reikšmingiausiu laimėjimu per visą klubo istoriją. Tačiau vėlesniais metais „Minijos“ rezultatų kreivė pakrypo žemyn. Jei sovietmečiu dar žaista aukščiausiojoje lygoje, tai atkūrus Lietuvos Nepriklausomybę aukščiausiame lygyje žaista tik vienerius metus (1993 m. užimta paskutinė, 14-oji vieta). Komanda iškrito į I lygą, o 1997 m. – ir į II lygą. Tik 2010 m. komanda vėl sugrįžo į I lygą, kurioje tarp 10 komandų užėmė 9-ąją vietą. Vienais metais žaisdavo I-oje lygoje, kitais II-oje.
2015 m. LFF I-oje lygoje liko 16 vietoje, tačiau išliko Pirmoje lygoje. 
2016 m. vėl buvo paskutinėje 16-oje vietoje. Klubas turėjo skolų, o už juos žaidė jaunimas. Po sezono komanda buvo išformuota ir klubas bankrutavo.
Romėnų triumfas

Romėnų triumfas (triumphus) – Senovės Romos religinė – pilietinė ceremonija, rengiama viešai atšvęsti ir pašventinti karvedžio karinius pasiekimus po svarbios pergalės kare. Tai turėdavo būti iš tiesų labai svarbi pergalė, dažniausiai – viso karo laimėjimas.
Triumfo dieną karvedys, lydymas neginkluotos savo armijos, važiuodavo karo vežimu Romos gatvėmis iki Jupiterio šventyklos ant Kapitolijaus kalvos, kur dievui paaukodavo dalį savo pergalės grobio. Triumfo procesijoje taip pat būdavo vežamas ir žmonėms rodomas rinktinis karo grobis. Nuo tada karvedys visam gyvenimui gaudavo triumfatoriaus (triumphator, anksčiau – vir triumphalis) titulą. Po mirties, per jo ir vėliau jo giminių laidotuves, triumfatorių pagal tradiciją atstovaudavo samdytas aktorius su mirties kauke ir purpurine toga (toga picta).
Romos laikų moralė triumfo procesijoje iš triumfatoriaus reikalavo tam tikro nusižeminimo. Triumfatorius turėjo suprasti, kad savo pergales pasiekė Romos piliečių, senato ir dievų padedamas ir jų labui. Tačiau triumfas buvo labai svarbus žingsnis siekiant karjeros ir populiarumo. Vėlyvosios respublikos laikotarpiu triumfai būdavo vis prašmatnesni, trukdavo net kelias dienas, su nemokamomis vaišėmis žiūrovams ir kitomis pramogomis. Taip pat, jie būdavo vis dažnesni, nes jų reikšmę karjerai supratę karvedžiai triumfų reikalaudavo vis dažniau, už vis menkesnius pasiekimus.
Ceremonijos kilmė nėra žinoma. Po Romos žlugimo tradicija buvo perimta ir panašios ceremonijos buvo tęsiamos įvairiose kitose šalyse.
Valentina Zinkevičienė

Biografija

1970 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
Nuo 1970 m. dirbo laikraščių ir žurnalų redakcijose korektore, redaktore-stiliste, 1990-1993 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ redakcijoje, Valstybės kontrolės departamente, savaitraščio „Dienovidis“ redaktoriaus pavaduotoja. Nuo 1994 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotoja,  nuo 1998 m. „Vadovo pasaulis“ Įmonių ekonomikos skyriaus redaktorė, nuo 2002 m. biuletenio „Savivaldybių žinios“ žurnalistė. Daugiausia rašo ekonomikos, bankininkystės temomis.
Vilniaus varpas

Vilniaus varpas – katalikiškos krypties lietuvių visuomenės, politikos, mokslo, literatūros mėnesinis laikraštis, leistas 1927–1931 m. Vilniuje.

Istorija

Leido ir redagavo Marija Žukauskaitė. Ėjo kartą per mėnesį. Kai kurie numeriai buvo lenkų valdžios konfiskuoti, laikraštis sustabdytas 1929 m. gegužės 18-lapkričio 14 d., 1930 m. gegužės 3 d. – 1911 m. rugpjūčio mėn., 1930 m. lapkričio 10 d., 1931 m. sausio 28 d. Spausdino spaustuvė „Ruch“ Vilniuje. Išėjo 39 numeriai.
Bendradarbiavo A. Cicėnas, V. Krečiukas, Rapolas Mackonis ir kt.
Faktiškasis redaktorius Petras Kraujalis.
Tanachas

Tanachas (hebr. Tanach תנ״ך) – judėjų Biblija, maždaug atitinkanti krikščionių Senąjį Testamentą. Nuo pastarojo skiriasi tuo, kad į Tanachą neįtrauktos deuterokanoninės knygos, protestantų laikomos apokrifinėmis, skiriasi knygų išdėstymo tvarka ir suskirstymas.
Petras Kalpokas

Biografija

Gimė Miškinės vienkiemyje (sodžiuje) kitame Nemunėlio upės krante priešais Kvetkus. Mokėsi Mintaujos, vėliau – Rygos gimnazijose, 1898–1900 m. – Odesos dailės mokykloje. 1900 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1905 m. dalyvavo parodose. Tapė peizažus, buitines kompozicijas, portretus. Studijavo tapybą A. Ažbės mokykloje Miunchene. 1908–1912 m. gyveno Vengrijoje, Šveicarijoje. Apie 1909 m. grįžo į Lietuvą, kurį laiką gyveno Kvetkuose. 1914 m. apsigyveno netoli Lokarno (Šveicarija), 1915 m. persikėlė į Italiją, vertėsi atsitiktiniais darbais, tapė.
1920 m., po 20 metų klajonių, grįžo į Lietuvą. 1921 m. pradėjo dėstyti Justino Vienožinskio įsteigtuose piešimo kursuose. 1922 m. įsikūrusioje Kauno meno mokykloje dėstė piešimą ir tapybos technologiją. 1928 m. surengė didelę personalinę parodą Kaune. Ta proga Lietuvių dailės draugija išleido „Petro Kalpoko apžvalginės parodos katalogą“. 1929–1940 m. vadovavo Tapybos studijai, dėstė piešimą, freską ir mozaiką. 1930 m. išleido „Tapybos technikos vadovėlį“. 1941–1945 m. dėstė tapybą Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute. 1945 m. tapo profesoriumi.
Jo mokiniai: Marija Cvirkienė, V. Palaima, V. Mackevičius, Irena Trečiokaitė-Žebenkienė ir kt. Žymiausi darbai: „Šveicarijos peizažas“ (1915 m.), „Rudenį“ (1921 m.), „Vakaras“ (1926 m.), „Laiptai Tivolyje“ (1927 m.), „Palangos kurpius“ (1930 m.), „Alkoholikas“ (1935 m.), „Autoportretas“ (1939 m.), kalbininko Jono Jablonskio, pedagogo Jurgio Talmanto (1939 m.), Olgos Dubeneckienės portretai. „Metropolio“ restorano užsakymu reprezentacijų salei 1921 m. nutapė drobę su trijų Didžiųjų kunigaikščių: Gedimino, Kęstučio ir Vytauto portretais. Juozo Tumo-Vaižganto pakviestas, Vytauto bažnyčiai sukūrė dvi didžiules drobes: „Vytauto Didžiojo padėka Šv. Mergelei Marijai po Vorkslos mūšio“ (1921 m.) ir „Pieta“ (1927 m.). Arkikatedros bazilikos koplyčią papuošė jo drobė „Šv. Zita“.
Kartu su sūnum P. Kalpokas išdekoravo Kauno centrinio pašto salės operacijų langelius lietuviškų pašto ženklų atvaizdais. Su J. Januliu, V. Didžioku, O. Dubeneckiene sukūrė 20 figūrinių kompozicijų plafoną Kauno banko rūmuose, 1938-1939 m. nutapė 3 pano „Rytas“, „Žvejai“, „Pramoninio Lietuvos kaimo peizažas“ Kretingos banko rūmams. Piešė karikatūras, iliustravo knygas, kūrė plakatus, dekoracijas kai kuriems Valstybės teatro spektakliams. 1938 m. Pramonės, prekybos ir amatų rūmams sukūrė monumentalias freskas: „Sielininkai“, „Kanklininkas“, „Darbas“. Nemaža dalis jo kūrinių saugoma M. K. Čiurlionio dailės galerijoje Kaune.
Palaidotas Petrašiūnų kapinėse. 1946 m. pastatytas antkapinis paminklas (dail. Rimtas Kalpokas).