google/wiki40b huggingface dataset:
Česká zbrojovka Uherský Brod

Istorija

ČZUB buvo įkurta 1936 m. kaip ginklų gamybos kompanijos Česka zbrojovka filialas mažame Moravijos mieste Uhersky Brode (Čekoslovakija, dabar – Čekija).
Po Antrojo pasaulinio karo visi Čekoslovakijos ginklų gamintojai buvo pavaldūs vienai centrinei valstybinei agentūrai, kurios nurodymu visi eksportuojami šaunamieji ginklai, tarp jų ir daugelis gamintų ČZUB, buvo žymimi BRNO ženklu.
Šaltojo karo metais ČZUB gamino daug įvairių karinių šaulių ginklų (pvz., šturmo šautuvai vz. 58, pistoletai kulkosvaidžiai Škorpion vz. 61), įvairūs .22 LR kalibro mokomieji ir sportiniai šautuvai bei CZ 75 šeimos pistoletai.
1991 m. Čekijos ginklų gamintojai buvo decentralizuoti, ėmė veikti kaip laisvos rinkos dalyviai. 1992 m. Česká zbrojovka a.s. (PLC), Uherský Brod tapo privačia, ėmė prekiauti pistoletais daugiau kaip 60 pasaulio šalių.
1997 m. ČZUB įkūrė padalinį CZ-USA Jungtinėse Amerikos Valstijose. ČZUB ir CZ-USA toliaus stiprina savo kaip pistoletų gamintojo, padėtį pasaulinėje rinkoje, prekiaudamas kariniais, policijos, savigynos, sportiniais ir poilsiniais šaulių ginklais.
ČZUB gamykloje dirba virš 2000 inžinierių, darbininkų ir vadybininkų, tad tai viena didžiausių pasaulyje šaulių ginklų gamintojų.
Sedov

Istorija

1921 m. kovą, po nuleidimo į vandenį Vokietijos uoste, Kylyje, buvo pavadintas Magdalene Vinnen II – pagal kompanijos įkūrėjo ir savininko dukters vardą, taip pat laivo užsakovą Frydrichą Adolfą Vineną.
1936 m. buvo perpirktas kompanijos Norddeutscher Lloyd ir naujųjų savininkų pervadintas į Kommodore Johnsen – pagal legendinio, kompanijos Hapag-Lloyd kapitono komodoro Nicolaus Johnsen vardą ir perdarytas į mokomąjį burlaivį.
Anuomet laivas buvo ketvirtas pagal dydį burlaivis pasaulyje. Pastatytas laivybos kompanijai F. A. Vinnen ir buvo naudojamas tik šeimos narių plukdymui. Iš pradžių plaukiojo ties Pietų Amerika ir Australija.
Antrojo pasaulinio karo metu laivas priklausė pagalbiniam laivynui ir buvo naudojamas karių aprūpinimui.
1945 m. gruodį, pagal Potsdamo konferencijos sprendimą, laivas, kaip reparacija, buvo perduotas Tarybų Sąjungai ir pervadintas į Sedov.
1952 m. liepą barkas pirmą kartą išplaukė iškėlęs TSRS vėliavą. 1956 m. pakeista įranga. Iki 1966 m. priklausė TSRS kariniam jūrų laivynui, o vėliau Žuvies ūkio ministerijai.
Nuo 1975 iki 1981 m. atliktas kapitalinis remontas ir modernizacija.
1991 m. vykusioje regatoje Cutty Sark užėmė pirmąją vietą.
1995 m. vykusioje regatoje The Tall Ships' Races taip pat užėmė pirmąją vietą.

Konstrukcija

Laivo korpusas - plieninis, kniedytas, su prailgintu jutu. Du ištisiniai deniai - pagrindinis ir apatinis. Išorinio kilio skerspjūvis 75×250 mm. Burės su stengomis ir bramstengomis su bombramstengomis. Fokstiebio skersmuo su stenga - 750 mm, o ties ezelhoftu - 460 mm.
Šiuo metu priklauso Murmansko valstybiniam technikos universitetui. Nepaisant amžiaus, laivas vis dar dalyvauja burlaivių regatose.
Standžialapė hifenė

Augalo morfologija

Standžialapė hifenė yra nedidelio dydžio palmė – iki 5 m aukščio. Kamienas tiesus, dantytas (ryškiai matosi nukritusių lapų pėdsakas). Lapas spiralės formos – pirštuotas. Lapkotis melsvai žalias, lapalakštis 400 х 35 mm.
Žydi vasarą (lapkričio–vasario mėn). Vyriški ir moteriški žiedai žydi ant atskirų medžių, vyriškasis žiedas daugiau išsišakojęs. Žiedas iki 1 m ilgio šluotelė. Rudi vaisiai prinoksta per dvejus metus ir tiek pat laiko gali išlikti ant medžio kol nukris. Vaisiai 3-6 х 1,5-4 cm dydžio. Kiekvieno vaisiaus viduje yra viena sėkla.

Vardai

Standžialapė hifenė dar vadinama: angl. Doum Palm, Ilala Palm, Lala Palm, Southern Lala Palm, pranc. Palmier Pain D´épice, Palmier-Doum, kin. Fei Zhou Lü, malag. Sata, Satrana.

Panaudojimas

Standžialapė hifenė naudojama medienai, iš plaušo pinami krepšiai, o lapų – dembliai. Palmės vaisiai maistui nenaudojami, juos ėda drambliai ir pavianai.
Kvazulu-Natalio provincijos Tongato regione iš standžialapės hifenės gaminamas Ubusulu palmių vynas.
Baimės viešbutis

Turinys

Antrojo pasaulinio karo pabaiga. Atokiame kaime stovi senovinis niūrus viešbutis, kuriam vadovauja vidutinio amžiaus moteris ir iš jos duktė Roza. Šios tėvas išėjo į karą ir apie jį jau ilgą laiką nėra jokių žinių. Viešbučio gyventojai – keista ir marga publika: su vyresne moterimi gyvenantis, tačiau nuolat prie Rozos priekabiaujantis Rodolfo, keistuolis vyras, visiems pasakojantis apie savo artimųjų mirtį, bei turtuolis, apsistojęs čia su dviem prostitutėmis. Be to, viešbučio rūsyje slapstosi dar vienas paslaptingas vyras, šeimininkės meilužis. Vieną dieną ši, nukritusi nuo laiptų, miršta, ir visi viešbučio valdymo bei išlaikymo rūpesčiai užgriūna jautrios ir psichologiškai nestabilios Rozos pečius. Viešbučio gyventojai netrunka tuo pasinaudoti, visis būdais mėgindami išnaudoti Rozą, tačiau netrukus, vienas po kito, jie pradeda pslaptingai žūti...
Antanas Dapšys

Antanas Dapšys (g. 1945 m. liepos 21 d. Medinės vienkiemyje, Rozalimo apylinkė, Pakruojo rajonas) – teisininkas, Lietuvos kriminologas, vienas iš Vaikų teisės apsaugos tarnybos kūrėjų, buvęs Teisės instituto direktorius, neetatinis valstybės konsultantas viešosios teisės ir nusikalstamumo prevencijos klausimais, Konsultacinės vaikų reikalų tarybos prie Lietuvos Respublikos Prezidento narys, Nusikalstamumo prevencijos Lietuvoje centro valdybos pirmininkas.
Tėvas – Juozapas Dapšys (1910-1959 m.), Motina – Anelė Dapšienė (1912-1983). Broliai Ignas (1936-1979) ir Aleksas (1940-1966). Sesuo – Stasė (g. 1936 m.), pensininkė.

Biografija

1953-1964 m. baigė Rozalimo vidurinę mokyklą, 1966-1971 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. Vėliau kėlė kvalifikaciją įvairaus profilio teisės ir kriminologijos kursuose ir stažuotėse (Lietuvos ir užsienio mokslo centruose).
1971 m.-1975 m. Teisės ekspertizės mokslinio tyrimo instituto Nusikalstamumo priežasčių tyrimo, precencinių priemonių rengimo ir įstatymų tobulinimo skyriaus jaunesnysis mokslinis bendradarbis, nuo 1975 m. sektoriaus vedėjas, nuo 1990 m. iki 1992 m. Valstybinės teisinės informacijos departamento prie Teisingumo ministerijos Kriminologinių tyrimų skyriaus vedėjas, nuo 1992 iki 2002 m. Teisės instituto direktorius. Nuo 2000 m. kovo mėn. Vyriausiosios tarnybinės etikos komisijos (VTEK) pirmosios sudėties, sudarytos Lietuvos Respublikos Seimo, narys (delegavo Seimo Pirmininkas Vytautas Landsbergis).
Nuo 2000 m. gruodžio 20 d. Komisijos teisėkūros modeliui parengti darbo grupės narys, nuo 2003 m. spalio 22 d. darbo grupės Nepilnamečių justicijos programos projektui parengti narys, Konsultacinės šeimos ir vaiko tarybos prie Respublikos Prezidento pirmininkas.
Apie 90 mokslinių publikacijų teisės ir nusikalstamumo prevencijos klausimais autorius. Nusikalstamumo prevencijos Lietuvoje centro projekto bendraautoris ir konsultantas. Mokslo programos „Kriminalinė justicija ir nusikalstamumo prevencijos strategija" bendraautoris ir vienas iš vadovų; vadovavo mokslo taikomajai studijai (bei programai) „Nepilnamečių kriminalinės justicijos reforma Lietuvoje”, dalyvavo rengiant naujus Lietuvos Respublikos kodeksus, kitus įstatymus, kuriant organizuoto nusikalstamumo ir korupcijos prevencijos strategiją ir nacionalinio nusikalstamumo kontrolės Lietuvoje koncepciją. Skaitė pranešimus tarptautinėse ir nacionalinio lygio mokslinėse praktinėse konferencijose, seminaruose ir kt.
Nuo 2000 m. spalio 24 d. Lietuvos teisės universiteto tarybos narys.
Vedęs. Žmona Kristina Nijolė Paleckaitė, Vilniaus apygardos teismo (VAT) teisėja.
Kėdainių kaimiškoji seniūnija

Kėdainių kaimiškoji seniūnija buvo Kėdainių rajono savivaldybėje. Centras – Kėdainiai.
FK Danspin

Istorija

2010 m. komandą ėmė remti danų kapitalo įmonė „Danspin“.
2016 m. tarp šešių LFF III lyga dalyvių užėmė ketvirtą vietą.
Dalius Staleliūnas

Dalius Staleliūnas (g. 1975 m. balandžio 9 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, gynėjas.

Biografija

Žaidė Ekranas Panevėžys (1993–1994; Lietuvos čempionas), Levadia Tallinn (1999–2000), Sakalas Šiauliai (2003), Kruoja Pakruojis (2005) komandose.
Livonijos karas

Priežastys

Livonija Maskvai buvo svarbi kaip galimas tiesioginis išėjimas į Baltijos jūrą, nepriklausant nuo Švedijos ar Lietuvos.
Maskvos tranzitinę prekybą su Vakarų Europa kontroliavo Livonijos ordinas, kuris, bijodamas Maskvos stiprėjimo, ribojo ir tam tikrų prekių bei specialistų judėjimą.
1503 m. Ivanas III-iasis su Livonijos ordinu sudarė paliaubas 50-iai metų, pagal kurias ordinas kasmet turėjo mokėti Maskvai duoklę už Dorpato (Tartu) miestą.
1554 m. pasibaigus paliauboms Ivanas Rūstusis pareikalavo per tą laikotarpį nesumokėtų sumų, atsisakyti karinių sąjungų su LDK ar Švedija bei pratęsti paliaubas.
1557 m. rugsėjo 14 d. Lietuvos-Lenkijos valdovas Žygimantas Augustas ir Livonijos ordino magistras Vilhelmas Fiurstenbergas sudarė sutartį, pagal kurią Livonijos ordinas, Lenkijos Karalystė ir Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė sudarė karinę sąjungą prieš Maskvos Didžiąją Kunigaikštystę.
Ordinui stengiantis atidėlioti sau nepalankių nuostatų įtvirtinimą 1557 m. Ivanas Rūstusis atsisakė tęsti derybas ir priimti Livonijos pasiuntinius.

Karo eiga

Karo pradžioje Livonijos ordinas buvo nusilpnintas kelių karinių pralaimėjimų ir Reformacijos.
Tuo metu Maskva po Kazanės ir Astrachanės chanatų sutriuškinimo ir Kabardos prijungimo jautėsi sustiprėjusi.

MDK karas prieš Livonijos ordiną

Maskva karą pradėjo į Livoniją įsiverždama 1558 m. sausį. Pirmaisiais karo metais buvo užimta Narva ir Tartu, Maskvos kariuomenė priartėjo prie Talino. 1559 m. sudarytos paliaubos.
Tais pačiais metais ordinas su LDK sudarė Pasvalio sutartį, pagal kurią ordino ir Rygos arkivyskupo valdos tapo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės protektoratu.
Tais pačiais metais Danija užvaldė Saremos salą.
1560 m. Maskva atnaujino karinius veiksmus ir užėmė Alūksnę bei Viljandį. Livonijos pajėgos buvo sunaikintos, o ordinas žlugo, tačiau Maskvai teko tęsti karą prieš Lietuvą ir Švediją.

MDK karas prieš Lietuvą ir Švediją

1563 m. Maskva užėmė Polocką, bet 1564 m. patyrė keletą pralaimėjimų (Ulos mūšis).
Dėl prastos karo padėties Maskvoje įvedus opričiną į LDK pusę kartu su artimiausiais šalininkais perbėgo bojarinas ir stambus karo vadas Andrėjus Michailovičius Kurbskis.
Visgi, LDK, net ir kontroliuodama dalį Livonijos ordino, negalėjo viena sėkmingai kovoti prieš Maskvą. Tai paskatino Liublino unijos sudarymą 1569 m.
1571 m. buvo pasirašytos 3 metų paliaubos, tačiau buvo aišku, kad karas vyks toliau, nes caras žūtbūt norėjo gauti patogų išėjimą į Baltijos jūrą, t. y. užimti didžiąją dalį Livonijos. Tuo metu LDK ir iš dalies Lenkija šias neseniai įgytas žemes norėjo apginti.
1576 m. išrinktas Steponas Batoras ėmėsi organizuoti karinius veiksmus prieš Maskvą. 1579 m. buvo susigrąžintas Polockas, nusiaubta Smolensko sritis.
1580 m. balandžio 17 d. visuotinis Lietuvos bajorų susirinkimas parėmė valdovo karinius planus, tais metais užimti Velikije Luki. 1581 m. Varšuvoje sušauktas seimas nutarė dar skirti lėšų karui.
Filipinų demografija

Pagrindiniai Filipinų demografijos rodikliai:

Kalbos

Iš viso Filipinuose yra 172 skirtingi čiabuvių dialektai ir kalbos, kurios priklauso Austranazijos kalbų šeimai. Nuo 1939 m. norint išvystyti nacionalinę vienybę vyriausybė įvedė bendrą kalbą pavadintą Tagalogų, vėliau pervadintą į filipinų.
Anglų kalba taip pat dominuoja Filipinuose. Kai kurie gyventojai kalba ir kinų, arabų, ispanų kalbomis.
Dauguma filipiniečių kalba mažiausiai dvejomis kalbomis, o kai kurie trimis ar daugiau. Beveik visi vaikai pradeda mokytis filipinų ir anglų kalbas nuo darželio.
Espadronas

Espadronas (angl. spadroon) – vienašmenės špagos rūšis, lengvas kertamasis-duriamasis kalavijas tiesia geležte. Geležtė paprastai turėdavo platų griovelį ir vienus ašmenis priekyje. Būdavo ir dviašmenių espadronų. Garda paprastai būdavo su lankeliu.
Espadronai labai paplito armijos ir laivyno karininkų tarpe paskutinį XVIII a. dešimtmetį, pirmiausia Anglijoje, vėliau – JAV ir Prancūzijoje, kur espadronus vadino pranc. épée Anglaise 'angliškasis kalavijas'.
Espadronu lietuviškai vadina ir sportinius kardus.
Žalgirio rinktinė

Žalgirio rinktinė – Lietuvos partizanų rinktinė, veikusi Suvalkijos šiaurės vakaruose. Įsteigta 1945 m. gegužės mėn. (iki 1946 m. vasario mėn. vadinta Stirnos rinktine). Nuo 1945 m. rugpjūčio mėn. priklausė Tauro apygardai. Veikė visoje Šakių apskrityje, taip pat Marijampolės apskrities Kazlų Rūdos ir Veiverių bei Kauno apskrities Zapyškio ir Garliavos valsčiuose (nuo 1947 m. sausio iki 1949 m. birželio − tik Šakių apsk.). Sunaikinta 1952 m. rugpjūčio mėn.
Savenaca Rawaca

Biografija

Nuo 2015 m. atstovauja Anglijos Saracens F.C. komandai. 2014 m. pakviestas į Fidžio nacionalinę rinktinę.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Fidžio nacionaline regbio-7 komanda pasiekė finalą, kuriame rezultatu 43-7 nugalėjo Jungtinę Karalystę ir tapo olimpiniais čempionais. Tai pirmasis Fidžio olimpinis medalis.
Ričardas Sokas

Ričardas Sokas (1962 m. rugsėjo 25 d. Kelmėje), pianistas, vargonininkas, pedagogas, chorvedys.

Biografija

1971–1977 m. Šiaulių vaikų muzikos mokykloje mokėsi skambinti fortepijonu (N. Mešeriakovos ir P. Keblikienės klasės), 1977–1981 m. mokslą tęsė Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. S. Šelmuko fortepijono klasė). 1981 m. dalyvavo respublikiniame jaunųjų atlikėjų konkurse. 1981 m. rudenį įstojęs į Lietuvos valstybinę konservatoriją, iš pradžių fortepijoną studijavo prof. O. Steinbergaites klasėje, o 1983–1986 m. prof. L. Digrio vargonų klasėje. Pasižymėjo absoliučia muzikine klausa. Koncertavo Lietuvoje, Vokietijoje, Lenkijoje, Rusijoje, Ukrainoje ir kitur.
1991 m. R. Sokas išvyko į JAV. Kalifornijos universitetas jam pripažino Lietuvoje gautą diplomą ir suteikė bakalauro laipsnį – gavo teisę dėstyti muziką JAV mokyklose.
Nuo 1991 m. Čikagos Lietuvių operos chormeisteris ir koncertmeisteris, nuo 1992 m. ir Švč. Mergelės Marijos Gimimo lietuvių parapijos Čikagoje vargonininkas bei choro vadovas. Su choru organizuoja religinės muzikos koncertus, dalyvauja įvairiuose tautiniuose renginiuose, pats dažnai akompanuoja solistams ir chorams, įvairiomis progomis vargonuoja. Turi savo pramoginės muzikos orkestrą, kuris dalyvauja įvairiuose buitiniuose renginiuose. R. Šokas yra LB Kultūros tarybos narys. 1994 m. dienraštyje “Draugas“ paskelbė straipsnį apie 1994 m. Pirmąją Pasaulio lietuvių dainų šventę Kaune ir Vilniuje, rašo koncertų recenzijas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Daršiškiai

Istorija

Kaimas minimas nuo XVI a. vidurio, priklausė Upytės karališkojo valsčiaus Nemėnų vaivadijai. Nuo amžiaus pabaigos priklausė Vabalninko seniūnijos Mažuknėnų vaivadijai. Smarkiai nukentėjo Šiaurės karo ir 1709–1710 m. maro metu. 1869–1915 m. priklausė Panevėžio apskrities Stumbriškio valsčiui, buvo seniūnijos centras. 1919–1947 m. priklausė Biržų apskrities Vabalninko valsčiui, 1947–1950 m. – Kupiškio apskrities Geležių valsčiui, vėliau – Antašavos apylinkei
Daršiškių gyventojai aktyviai rėmė 1863 m. sukilėlius, ties juo 1863 m. lapkričio 11 d. įvyko Eliziejaus Liudkevičiaus vadovaujamų sukilėlių susirėmimas su caro kariuomene. Kautynių vieta Kutgirio miške pažymėta memorialiniu ženklu.
Po Antro pasaulinio karo apylinkėse partizanavo Juozas ir Povilas Karobliai.
1949 m. gegužės 19 d. įkurtas „Žalgirio“ kolūkis.
1910 m. Daršiškiuose atidaryta pradinė mokykla, 1913 m. jai pastatyti nauji mediniai namai. Vienu iš mokyklos mokytoju trumpai buvo ir fizikas Povilas Brazdžiūnas. Veikė iki 1962 m.
Paežerės sapropelio telkinys

Paežerės sapropelio telkinys – sapropelio ištekliai, esantys Požerės (Paežerių, Paežerio) ežere, telkšančiame ties Paežerio kaimu Šilalės rajone, apie 3 km į pietus nuo magistralinio kelio  A1  Vilnius–Kaunas–Klaipėda . Požerės ežere yra vienas iš kelių Lietuvoje detaliai išžvalgytų sapropelio telkinių.

Istorija

2017 m. duomenimis, leidimas išgauti sapropelį suteiktas UAB „Kvėdarsta“  (Kvėdarna, Šilalės raj.). Jo gavyba kol kas nedidelė, bet po truputį auga. Sovietmečiu Kvėdarnos melioratoriai buvo įsigiję iš Baltarusijos įrangą mechanizuotam sapropelio gavybos būdui: pontonus, greiferinius ekskavatorius, baržas, katerį ir pradėję kasti sapropelį iš Paežerės ežero. Pasikeitus ekonominėms bei politinėms sąlygoms, ežero valymo darbai sustojo. 2014 m. duomenimis, sapropelio telkinio gavyba nutrūko vos prasidėjusi dėl išgauto sapropelio realizavimo problemų.

Telkinio duomenys

Ežero plotas – 52,9 ha, sapropelio vidutinis sluoksnio storis – 7,1 m, makslmalus – 13,8 m, sapropelio kiekis – 3,6 mln. m³.

Darbų technologija

Sapropelis kasamas Paežerės ežere su ekskavatoriumi draglainu nuo plūduriuojančios platformos. Sapropelis pakeliamas su greiferiniu kaušu ir pilamas į baržą. Krovinys iš kasvietės plukdomas į pakrantę kateriu (arba gerve sukant lyną). Iš baržos  sapropelis iškabinamas kitu ekskavatoriumi su greiferiniu kaušu, supilamas į specialiai paruoštus savivarčius sunkvežimius ir vežamas į džiovinimo aikšteles arba tiesiai ant laukų.
Trogiras

Istorija

Miestą įkūrė graikai III a. pr. m. e. Trogire išlikę XIII−XVI a. arhitektūros paminklai.
VII a. Dalmatijos pakrantėje įsikūrė slavai, ir nuo to laiko miestas buvo kroatų karalių įtakoje.
XI a. Trogire buvo įsteigta vyskupija.
1123 m. Trogirą užėmė saracėnai ir jį visiškai sugriovė. Tačiau miestas buvo greitai atstatytas ir XIII a. pasiekė savo klestėjimo viršūnę.
1420 m. miestas tapo pavaldus Venecijai.
1797 m. po Venecijos žlugimo, Trogiras tampa Austrijos dalimi.
Per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinį karą Trogiras būdavo okupuojamas Italijos, o po šių karų priklausydavo Jugoslavijai.
1990 m. Kroatijai atsiskyrus nuo Jugoslavijos, Trogiras tampa Kroatijos miestu.
1997 m. Trogiras įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Chasaviurtas

Istorija

Įkurtas 1846 m. kaip karinė tvirtovė (kumykų kalba miesto vardas reiškia „Chasavo gyvenvietė“). XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje tapo prekybos centru. 1931 m. gavo miesto teises.
Antanas Ramutis Jankūnas

Biografija

1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1968 m. apgynė disertaciją „Cikliškai tempiamų kompleksinių siūlų nuovargio tyrimas ir įvertinimas“, technikos mokslų kandidatas. 1978 m. apgynė disertaciją „Verpimo mašinų pagrindinių mazgų tyrimas ir tobulinimas“, technikos mokslų daktaras.
Dvejus metus pagal paskyrimą dirbo Kretingos fabrike „Laisvė“ įrengimų meistru, gamybos viršininku. Čia pasiūlė ir įdiegė apie 20 racionalizacinių naujovių. 1963–1998 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) aspirantas, asistentas, vyr. dėstytojas, docentas, nuo 1981 m. profesorius.1995–1996 m. Inžinerinės mechanikos katedros vedėjas.
Dalyvavo Probleminės mokslinės tarybos prie Lietuvos mokslų akademijos darbe. Vienas iš nedaugelio KTU darbuotojų buvo išrinktas ir 10 metų dirbo vieno Sankt Peterburgo universiteto specializuotoje mokslinėje taryboje, suteikiančioje daktaro ir habilituoto daktaro mokslinius laipsnius. Apie 20 metų Universiteto senato (tarybos) narys. 1992 m. išrinktas Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Kauno technologijos universiteto tarybos pirmininku. Dalyvavo rengiant pirmąjį Universiteto statutą.
Žmona Kazimiera – gydytoja. Vaikai Laimonas ir Antanas – inžinieriai, Vytautas – gydytojas.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritis – mašinų, mechanizmų ir dangaus kūnų mechanika. 90 išradimų autorius ir bendraautoris.
Hideo Nakata

Biografija

Nakata gimė Okajamoje (Japonija). Varakuose žinomas dėl savo japoniškojo siaubo žanro filmų, tokių kaip „Skambutis“ (1998 m.), „Skambutis 2“ (1999 m.) ir „Tamsūs vandenys“. Šie jo filmai buvo perstatyti Holivude.
Nakata ketino sukurti savo pirmąjį filmą anglų kalba „True Believers“, tačiau vėliau to atsisakė. Vėliau kino kompanija „DreamWorks“ jam pasiūlė režisuoti filmo „Skambutis 2“ (2005 m.) amerikietiškąją versiją, taip jis debiutavo Vakaruose su savo paties filmo adaptacija. Yra parašęs kūrinį apie vaiduoklius „Kaidan“. Šiuo metu dirba prie biografinio filmo apie rašytoją Lafcadio Hearn, parašiusį kraupių apsakymų ciklą „Kwaidan“.
WYSIWYG

WYSIWYG, tai What You See Is What You Get akronimas (liet. Kaip Matai Taip Ir Bus (KMTIB), kuris naudojamas kalbant apie kompiuterines programas, kurių darbinio turinio išvaizda rengimo metu yra labai panaši į galutinio produkto išvaizdą. Dažnai vartojamu teksto rengyklės atveju KMTIB sąvoka reiškia, kad redaguojamo teksto išvaizda ekrane bus identiška atspausdinto teksto išvaizdai. Neretai ir kalbant apie kitas programas, kaip, pavyzdžiui, interneto puslapių rengykles, jos apibūdinamos kaip KMTIB programinė įranga.
Stanislavas Kosioras

Biografija

Lenkas. Baigė gamyklinę pradinę mokyklą. Anksti įsijungė į bolševikinį judėjimą – partijos nariu tapo 1907 m., dirbo pogrindyje Charkove, Kijeve, Donecke, Poltavoje, nuo 1915 m. – Maskvoje. Buvo keturis kartus suimtas, 1915 m. ištremtas 3 metams į Irkutską, kur išbuvo iki Vasario revoliucijos.
1917 m. tapo Petrogrado karinio-revoliucinio komiteto komisaru, 1918 m. – Ukrainos finansų liaudies komisaru. 1919–1920 m. – Ukrainos komunistų (bolševikų) partijos CK sekretorius. Nuo 1922 m. – RKP(b) Sibiro biuro sekretorius, 1926–1928 m. – VKP(b) CK sekretorius. 1928 m. grįžo į Ukrainą, iki 1938 m. buvo Ukrainos komunistų partijos CK generalinis sekretorius. Nuo 1924 m. – VKP(b) CK narys, nuo 1930 m. – Politinio biuro narys.
1938 m. sausio mėn. atšauktas į Maskvą, paskirtas TSRS liaudies komisarų tarybos pirmininko pavaduotoju ir Tarybinės kontrolės komisijos pirmininku, tačiau jau gegužės 3 d. pašalintas iš visų postų ir suimtas, apkaltinus priklausymu „Lenkijos karinei organizacijai“.TSRS Aukščiausiojo Teismo Karinė kolegija S. Kosiorą 1939 m. vasario 26 d. nuteisė sušaudyti, nuosprendis tą pačią dieną įvykdytas. 1956 m. reabilituotas, grąžintas į TSKP narius.

Veiklos vertinimas

Laikomas vienu artimiausiu J. Stalino šalininkų, Ukrainoje vadovavo kolektyvizacijai, nusinešusiai milijonus žmonių gyvybių. Aktyviai dalyvavo organizuojant masines represijas Ukrainoje 1935–1938 m.
Vienas iš holodomoro Ukrainoje (1932–1933 m.) kaltininkų. 2010 m. sausio 13 d. Kijevo apeliacinis teismas pripažino S. Kosiorą kaltu dėl genocido.
Krupeliai

Istorija

1920 m. minimas juodraštinėje Balninkų priešvedybinės apklausos knygoje.
Antilų srovė

Antilų srovė – šiltoji paviršinė jūrinė srovė Atlanto vandenyne. Teka šiaurės rytų kryptimi nuo Didžiųjų Antilų salų link vandenyno į vakarus – šiaurės vakarus. Vandens temperatūra – 25-28 °C. Tėkmės greitis – 25-50 cm/s. Druskingumas 36-37‰. Srovė prasideda kiek į rytus nuo Puerto Riko, laikoma Šiaurės Pasatų srovės pratęsimu. Skalauja Antilų ir Bahamų salas. Šiaurėje susilieja su Golfo srove.
Tai – mano gyvenimas

Siužetas

Baharė  – rūpestinga ir darbšti mergina, kuri dėl šeimos finansinių sunkumų meta mokyklą ir įsidarbina kepinių parduotuvėje. Optimistė ir kukli Baharė yra tikra savo sesers Efsunės  priešingybė. Pastaroji svajoja tik apie patogų ir aprūpintą gyvenimą, bet dėl to neketina pajudinti nė piršto. Savanaudė ir įžūli Efsunė nevertina sesers pastangų jai padėti, nes velniškai šiai pavydi. Istorijos intriga ta, kad Baharė nėra tikroji Efsunės sesuo, vargšų dukra. Jos tikras tėvas – sėkmingas verslininkas Mehmetas Emiras net nenutuokia turįs dukrą. Baharės senelis Jusufas nepritarė savo dukros Hasretos ir Mehmeto Emiro meilei. Jis išskyrė mylimuosius ir nuslėpė faktą, kad jo dukra laukiasi. Deja, gimdydama Baharės mama mirė, o senelis mergaitę atidavė tarnams, kurie turėjo naujagimę Efsunę ir nusprendė mergaites auginti kaip seseris. Skirtingos mergaitės auga vienuose namuose, tik artėjant gyvenimo pabaigai senelis nusprendžia ištaisyti padėtį ir nuėjęs į Mehmeto Emiro darbą praneša, kad šis turi dukrą, kurią išaugino tarnai. Deja, naujienos Baharei pasakyti senelis nespėja – belaukiant vaikaitės jos netikrų tėvų namuose senolis miršta. Nepasiturintys Nurana ir Iljasas skuba pasinaudoti pasitaikiusiu aukso luitu – verslininkui kaip atžalą pristatyti savo pačių tikrąją dukrą Efsunę, kad ši galėtų maudytis turtuose. Nieko nenujausdama Baharė toliau darbuosis kepyklėje, nežinodama, kad jos tikrąjį gyvenimą gyvena visai ne ji. Kaip išaugs Efsunės arogancija ir akiplėšiškumas, atsidūrus prabangiuose namuose? Kaip ji bendraus su netikra seserimi? Ar teisingumas kada nors bus atstatytas?