google/wiki40b huggingface dataset:
Kamanų aukštapelkė

Kamanų aukštapelkė – pelkė Akmenės rajono savivaldybės teritorijoje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Akmenės, 6 km į šiaurės rytus nuo Viekšnių.

Geologija ir geografija

Aukštapelkė susidariusi Ventos intakų Dabikinės ir Vadaksties vandenskyroje. Užima 7 moreninius tarpgūbrinius klonius ir 6 neaukštus lėkštašlaičius gūbrius, ištįsusius iš šiaurės rytų į pietvakarius. Pakraščiai labai vingiuoti, gausu pusiasalių ir įlankų (Briedaulio, Kališupio, Paislės, Meižių, Būgių). Iš visų pusių, išskyrus šiaurę, Kamanų aukštapelkę supa Kamanų miškai (Medemrodės, Adomiškių, Padvarėlių, Antanavos, Karalinės). Šiaurėje telkšo 6 ha liekaninis Kamanų ežeras. Kamanų aukštapelkės paviršius viduryje iškilęs apie 4 m. Didžiausią dalį užima plynės su būdingais aukštapelkių duburiais, klampynėmis, ežerokšniais. Pelkėje yra 12 klampynių. Klampynėse grupėmis susitelkė apie 120 antrinės kilmės ežerokšnių (iš viso apie 2 ha). Iš čia į pelkės pakraščius vandens perteklius nuteka 7 klampupiais. Pelkės plotas 2434 ha, iš jų pramoninis – 2168 ha.

Durpės

92 % durpių yra aukštapelkės, kita dalis – žemapelkės. Durpių klodo didžiausias storis 7,2 m, vidutinis 4 m. Durpių ištekliai 81,9 mln. m³. Vyrauja mažaskaidės fuskuminės durpės. Vidutinis susiskaidymo laipsnis 27 %, vidutinis peleningumas 23 %, vidutinis drėgnis 92 %. Vietomis po durpėmis yra iki 0,9 m storio sapropelis|sapropelio sluoksnis. Dugne smėlis, priesmėlis, priemolis.

Tyrimai

1935–1936 m. Kamanų aukštapelkę tyrė kompleksinė ekspedicija, kurioje dalyvavo Bronius Baginskas, Kazys Brundza, Steponas Čerapas, Bronius Povilaitis, Viktoras Ruokis, Vincas Vilkaitis ir Mykolas Žemaitis, tyrimų rezultatai pateikti K. Brundzos monografijoje „Kamanos: hidrografija, stratigrafija ir augalija“ (1937 m.). 1960 m. Kamanų aukštapelkės dalis, vėliau visos pelkės su apypelkiu paskelbtos botaniniu draustiniu, nuo 1979 m. jos priklauso Kamanų rezervatui.
Heraldika

Heraldika (vok. Heraldik, lot. heraldus 'heroldas') – herbų kūrimas ir su jais susijusių teisinių santykių aiškinimas. Heraldikos kūrėjai ir žinovai – heroldai.
Skydo aprašymas vadinamas blazonavimu.
Sway

„Sway“ yra Angliškoji dainos „¿Quién será?“ versija. Originalas yra 1953 m. mambo daina, kurią sukūrė Mekskos kompozitorius Pablo Beltrán Ruiz. 1954 m. dainą į anglų kalbą išvertė Norman Gimbel, o Dean Martin ją įrašė. Nuo tada šią daina perdainavo daugelis atlikėjų.
Windows 98

Windows 98 Second Edition

Windows 98 Second Edition (Windows 98 SE) – 1999 metų gegužės 5 dieną išleista sutvarkyta ir su žymiai mažesniu „skylių“ skaičiumi Windows 98 versija. „Second Edition“ iš anglų kalbos išvertus reiškia „antras leidimas“. Šioje versijoje buvo ištaisyta daug klaidų, pakeistas Internet Explorer 4.0 į kompaktiškesnį ir greitesnį Internet Explorer 5.0. Taip pat įdiegtas Internet Connection Sharing leido keletui kompiuterių sujungtų į vieną tinklą LAN naudotis internetu per Network Address Translation protokolą. Taip pat buvo įdiegtas Microsoft NetMeeting 3.0 ir DVD Playback palaikymas.
Vytenis Imbrasas

Vytenis Imbrasas (1928 m. gruodžio 11 d. Kaune – 2008 m. sausio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos kino režisierius, scenaristas, poetas.

Biografija

1952 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1956–1992 m. Lietuvos kino studijos kino kronikos redaktorius, dokumentinių filmų režisierius. Sukūrė, daugelį pagal savo scenarijus, filmų architektūros, kultūros temomis, biografinių, dokumentinių, mokslo populiarinamųjų filmų. Parašė eilėraščių. Lietuvos kinematografininkų sąjungos narys.
Three Dollar Bill, Yall$

Albumo informacija

Šis albumas buvo įrašytas per šešias dienas (devynios iš keturiolikos dainų buvo įrašytos per tris dienas) Malibu, Kalifornijoje. Tačiau albumas buvo pabaigtas Niujorko mieste.
Keletas disko kopijų vietoj pavadinimo "Intro" turi "Infest". "Intro" taip pat buvo dainos "Pollution" įžanga.
Paslėpta albumo daina pavadinimu "Blind" iš tikrųjų yra dainos Mental Aquaducts perdirbinys.
FK Púchov

Istorija

Klubo ištakos siekia 1920 m., kai buvo įkurtas SK Púchov.
Vygandas Lekas

Vygandas Lekas – buvęs Lietuvos futbolininkas ir futbolo treneris.

Biografija

1962 m. tapo čempionu „Atleto“ komandoje kaip žaidėjas. Vėliau treniravo įvairias Kauno komandas – „Politechniką“, „Kelininką“, „Atletą“. 
Mirė grįždamas autobuse iš veteranų varžybų.
Bentski laikraštis

Bentski laikraštis – pramoginis laikraštis, ėjęs 1993 m. Vilniuje.

Istorija

Spausdino galvosūkius, žaidimus, humoristinius rašinius. Leido UAB „Infolita“. Tiražas 20 000 egz. Nuo 1994 m. vietoj jo leistas leidinys „Tai bent“.
Redaktoriai Ramūnas Strumskis, Gintaras Ruplėnas.
Laima Ivanovienė

Biografija

1975 m. baigė Kauno medicinos institutą, 1981 m. biologijos mokslų kandidatė.
Nuo 1975 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) mokslo darbuotoja, nuo 1987 m. dėstytoja, nuo 2004 m. Biochemijos katedros vedėja; nuo 2003 m. profesorė. Stažavo 1996 m. Lidso ir 2003 m. Kembridžo universitete. LSMU Medicinos akademijos Medicinos fakulteto Kardiologijos instituto tarybos narė.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo svarbiausia sritis – audinių ir ląstelių energijos apykaitos valdymas, ląstelių žūties molekuliniai mechanizmai. Paskelbė 43 mokslinius straipsnius. Parašė, su kitais, mokomųjų knygų.
Giedrė Milkevičiūtė

Biografija

1967 m. baigė Kauno 1-ąją vidurinę mokyklą, 1972 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę.
Nuo 1972 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“, nuo 1999 m. „Lietuvos žinios“ korespondentė, nuo 2001 iki 2005 m. dirbo žurnale „Vyras ir moteris“, nuo 2005 m. dirba dienraštyje „Respublika“. Rašo kultūros, sveikatos, turizmo, politikos temomis. Rašinių taip pat išspausdino leidiniuose „Jaunimo gretos“, „Švyturys“, „Darbas ir poilsis“, „Politika“, „Pasaulis“, „Kinas“, „Gairės“, „Literatūra ir menas“ ir kt. 
Lietuvos žurnalistų sąjungos narė. Apdovanota Lietuvos Kultūros ministerijos premija už rašinių ciklą apie Jaunimo teatro D.Tamulevičiūtės kurso aktorių dešimtuką (2001 m.).
Butano transportas

Butano transporto sistemą sudaro kelių ir oro transportas. Šalyje veikia tik vienas tarptautinis oro uostas - Paro oro uostas.

Istorija

Iki 1961 m. šalyje nebuvo asfaltuotu kelių, todėl vyravo keliavimas pėsčiomis ar raitomis. Dėl tokios itin nepatogios transporto sistemos Butano vyriausybė pradėjo keleto etapų kelių plėtros sistemą. Pirmojo plėtros etapo (1961 - 1966 m.) buvo pastatytas pirmasis asfaltuotas kelias. Tai buvo 175 kilometrų kelias tarp Paro ir Timpu. Vėliau statyboms vykdyti buvo atgabenti 30 000 darbininkų iš Indijos ir Nepalo.
Apie 1975 m. šalyje jau buvo nutiesta 1500 kilometrų kelių. Beveik visi nutiesti rankiniu būdu. Dėl kalnuoto Butano reljefo, daugelis kelių yra palei upes. Pagal šeštąjį plėtros planą Butano vyriausybė, bendradarbiaujant su Indijos valdžia, ketina plėsti ir statyti kelius palei penkias pagridnines šalies upes.

Geležinkelis

2008 m. Butanas neturėjo geležinkelio sistemos. 2006 m. Butanas ir Indija pasirašė planą, pagal kurį Butane bus statoma geležinkelio sistema ir jungiama su Indiją.
Vokietijos futbolo supertaurė

Vokietijos futbolo supertaurė – trofėjus, dėl kurio varžosi Vokietijos futbolo čempionai ir taurės laimėtojai.
Jurbarkietis

Jurbarkietis – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Jurbarko rajono tarybos leidinys, ėjęs 1988–1990 m.

Istorija

Pirmaisiais metais vadinosi „Jurbarkiečių balsas“. Redagavo L. Benys. Tiražas – 1000 egz. Išėjo 16 numerių.
Čavusai

Istorija

Čavusai istorijos šaltiniuose minimi 1634 m., Magdeburgo teisės nuo 1634 m., miesto teisės nuo 1777 m.

Ekonomika

Išplėtota tekstilės (linų apdirbimo), statybinių medžiagų (gelžbetonio gaminių), maisto (daržovių džiovinimo, pieno) pramonė.
Augustinas Kepenis

Augustinas Kepenis (1930 m. gruodžio 18 d. Rokiškyje – 1993 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje), choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius.

Biografija

Pirmasis muzikos mokytojas buvo K. Jovaiša. Baigęs Rokiškio vidurinę mokyklą, 1950 m. Augustinas įstojo į Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokyklą, kur pas P. Tamuliūną ir A. Račiūną mokėsi muzikos teorijos ir kompozicijos. 1953–1958 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Motiekaičio ir doc. K. Kavecko klasėse).
1958–1961 m. choro dirigavimą dėstė Klaipėdos muzikos mokykloje, 1959–1961 m. buvo Klaipėdos operos vyr. dirigentas. Atnaujino G. Verdi operą „Traviata“, o 1960 m. pastatė A. Klenickio operą „Prie Nemuno“ (opera parodyta ir Vilniuje). Apsigyvenęs Vilniuje, 1961–1964 m. buvo Valstybinio pedagoginio instituto mišriojo choro, taip pat dainų ir šokių liaudies ansamblio „Šviesa“, o 1965–1967 m. miesto vyrų choro „Varpas“ chormeisteris. 1964–1969 m. Lietuvos liaudies meno rūmų dirigentas – konsultantas ir Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos vyrų choro „Elektronika“ meno vadovas ir dirigentas. 1970–1977 m. vadovavo įvairiems sostinės meno mėgėjų kolektyvams, kurį laiką buvo Vilniaus miesto medicinos darbuotojų klubo dainų ir šokių liaudies ansamblio „Rūta“ meno vadovas. 1978 m. kartu su L. Furmonavičiūte subūrė Vilniaus mokslinio tyrimo institute „Venta“ mišrųjį chorą ir jam vadovavo iki mirties. 1990 m. choras koncertavo Jugoslavijoje, dalyvavo dainų šventėse, prizinių vietų pelnė chorų apžiūrose ir konkursuose.
Nuo 1977 m. Lietuvos liaudies meno rūmų muzikos skyriaus darbuotojas, 1980–1982 m. Lietuvos mokslinio metodinio kultūros centro vyr. mokslinis bendradarbis. Buvo mėgėjų chorų konsultantas, 1965 m. respublikinės dainų šventės vyr. dirigentų asistentas, 1967 m. respublikinės meno ir sporto dainų šventės dirigentas. Sukūrė dainų chorams, vokaliniams ansambliams ir solistams.
Magical Mystery Tour

Filmas

Po Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band albumo Polas Makartnis norėjo sukurti filmą pagal Bitlų muziką. Jis buvo be scenarijaus: paremtas improvizacija bei ranka parašytomis idėjomis ir situacijomis. Būrys "eilinių" žmonių keliavo autobusu ir turėjo patirti neapibrėžtų "magiškų" nuotykių. Deja, "magiški" nuotykiai, kurių buvo tikėtasi, neįvyko. Filmavimo metu daug mašinų pradėjo sekti neįprastai atrodantį autobusą, kad pamatytų, ką jame važiuojantys žmonės sugalvojo, ir todėl susidarė mašinų spūstis. Į filmą buvo įterpta muzikinių interliudų su Bitlų dainomis.
Magical Mystery Tour buvo pirmasis Bitlų filmas po jų vadybininko Birano Epsteino mirties 1967 m. rugpjūtį. Daugelis mano, kad jo sprendimų trūkumas lėmė nedisciplinuotą produkciją (filmas buvo kuriamas be scenarijaus ir be profesionalaus režisieriaus). Tiek žiūrovai, tiek kritikai filmą įvertino labai prastai.
Algimantas Kalinauskas (1961)

Biografija

1997 m. AB „Lietuvos energija“ Klaipėdos elektros tinklų Palangos elektros tinklų inspektorius. AB „Palangos duona“ elektrikas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Palangos skyriaus narys, nuo 2001 m. skyriaus iždininkas.
Podoktorantūra

Podoktorantūra (postdoktorantūra; angl. Postdoc, šnek. „postdokas“) - podaktarinės (savarankiškos) studijos ar (ir) moksliniai tyrimai, vykdomi įgijus daktaro laipsnį. Trukmė: 6-24 mėn. Rečiau - iki 36 mėn. ar net 5 metų (VFR).
Mokslininkas (postdoktorantas) gali tyrinėti pagal specialią darbo arba stažuotės programą mokslo tyrimų įstaigoje gimtojoje valstybėje arba užsienyje. Pvz., gali rengti habilitacijai (rašyti habilitacijos darbą). Tokios „postdaktarinės“ studijos gali vykti paprastoje mokslo įstaigoje arba specialioje. Pvz., Vokietijoje yra steigiama vad. Doktorantūros mokykla (vok. Graduiertenkolleg, Promotionskolleg Doktoratskolleg), kurioje be doktorantų taip pat mokosi ir postdoktorantai (paprastai - habilitantai). Jie kartu dalyvauja bendruose moksliniuose užsiėmimuose (paskaitose, seminaruose), pristato savo tyrimus, diskutuoja, dalyvauja kituose renginiuose.

Lietuva

Lietuvoje siekiama perimti geriausių pasaulio universitetų patirtį. Podaktarinės studijos Lietuvoje modeliuojamos kaip kompetencijų ugdymo ir nuolatinio profesūros atnaujinimo vis didėjančios konkurencijos akademiniame pasaulyje priemonė. Svarbios šios 3 kompetencijos (mokslinės, pedagoginės ir vadybinės). Jaunas mokslininkas (ilgainiui - profesorius) ne tik privaląs produktyviai dirbti mokslinį darbą, bet ir pritraukti geriausius studentus, išmokti rūpintis savos akademinės institucijos socialine ir finansine gerove.
Podaktarinėms studijoms vykdyti ir modeliui plėtoti VU Filosofijos fakultetas, VDU ir Lietuvių kalbos institutas gavo ES ir LR ŠMM paramą.
Dziangsi

Geografija

Iš trijų pusių Dziangsi supa kalnai: vakaruose – Mufu, Dziulingo (Jiuling) ir Luosiao (Luoxiao); rytuose Huaiju (Huaiyu) ir Uji (Wuyi); pietuose Dziuliano (Jiulian) ir Daju (Daju) kalnynai. Pietinė provincijos dalis kalnuota, šiaurinė lygesnė ir žemesnė. Aukščiausia viršukalnė – Huangango kalnas Uji kalnyne (2157 m).
Per visą provinciją iš pietų į šiaurę teka Gan upė. Ji įteka į didžiausią gėlą Kinijos ežerą Pojanhu (Poyang). Pastarasis susisiekia su Jangdze, kuria eina šiaurinė provincijos siena.
Klimatas subtropinis. Vidutinė temperatūra 3–9 °C sausį ir 27–31 °C liepą. Per metus iškrinta 1200–1900 mm kritulių.

Kultūra

Du trečdaliai provincijos gyventojų kalba kinų kalbos Gan atmainos dialektais. Pietuose likęs trečdalis kalba hakų kalba. Palei šiaurinę sieną yra kalbančių mandarinų, hujų, u dialektais.
Kinų operos Dziangsi atmaina vadinama Gandziu (Ganju).
Dziangsi virtuvėje naudojama daug čili pipirų, marinuotų produktų.
Mieste Dzingdedžene (Jingdezhen) gaminamas geriausias Kinijos porcelianas.
San Pedro departamentas

Geografija

Departamentas (4 pagal plotą šalyje) yra Paranenjos krašto viduryje. Tai didžiausias Paranenjos krašto departamentas. Ribojasi šiaurėje su Konsepsjono ir Amambajaus departamentais, rytuose su Amambajaus ir Kanindeju departamentais, pietuose su Kaagvasu ir Kordiljeros departamentais, vakaruose Paragvajaus upė skiria nuo Prezidento Hajeso departamento.
Vakarinę dalį, esančią Paragvajaus upės pakrantėse, sudaro šlapynių, užutėkių, senvagių išvagota lyguma, o likusią dalį užima kalnuoti ir miškingi kraštovaizdžiai. Dalį departamento užima San Choakino aukštuma, taip pat iškilusios neaukštos Kurusu, Korasono, Agvarajaus, Noviretos, Gvavirajaus ir San Migelio kalvos. Vakarine San Pedro riba teka laivuojama Paragvajaus upė, o per departamentą – jo intakai, kurių atskiri ruožai taip pat tinka laivybai: Kurugvati, Korjentesas ir Manduvira. Be to, gausu mažesnių upokšnių (Piripuku, Takvati, San Antonijas, Jetiti, Tapirakvajus, Pegvaho, Mbutujus, Tobatiri, Agvarakati.
Vidutinė metinė oro temperatūra yra 23,6 °C, tačiau metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 30,7 ir 18,9 °C. Per metus iškrenta apie 1140 mm kritulių (daugiausia vasarį, mažiausia liepą).

Gyventojai

San Pedro departamente 2002 m. gyveno 318,7 tūkst. gyventojų, tai sudaro ~6,2 % šalies gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas 15 žm./km². Tankiau gyvenama pietinė, vidurinė teritorijos dalis, vakarai, šiaurė gyvenami retai. Šiame departamente didžiausia kaimo gyventojų dalis visoje šalyje (3/4). Vyrų dalis kiek didesnė nei moterų. San Pedro departamente 2002 m. gyveno apie 2800 indėnų. Didesnė dalis ūkių turi elektrą (80 %), vandentiekį ir kanalizaciją turi apie trečdalis gyventojų.

Ūkis

Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, gyvulininkyste, tai svarbiausia arklininkystės ir viena svarbiausių galvijininkystės sričių šalyje. Auginama medvilnė (23,2 tūkst. tonų, 2002 m.), ryžiai (0,9 tūkst.), soja (76 tūkst.), cukranendrės (29,9 tūkst.), kukurūzai (75,3 tūkst.), kviečiai (9 tūkst.), tabakas (5,2 tūkst.). Auginamos kiaulės (171 tūkst. vnt.), galvijai (1082 tūkst.), avys (40,7 tūkst.), arkliai (48,5 tūkst.), ožkos (5,8 tūkst.). Turistinės traukos vietos yra San Pedro mieste (katedra, muziejus), San Estanislao (kultūros namai, istorijos muziejus), Ikuamandiju šaltinis, Chechujo upė su smėlio paplūdimiais.
Gintas Žilys

Mokslai

Mokėsi Šiaulių J. Janonio vidurinėje mokykloje. 1963 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją (dabar Lietuvos muzikos ir teatro akademija), aktoriaus meistriškumo specialybę. 1971 m. baigė Aukštuosius režisūros kursus Maskvoje, kur režisūrą dėstė garsus rusų teatro menininkas A. Efrosas. 1995 m. sutiektas humanitarinių mokslų docento vardas.

Kūryba

Pirmuosius penkiolika spektaklių pastatė Vilniaus jaunimo teatre. Tarp jų ryškiausi: T. Williamso „Stiklinis žvėrynas (1969), A. Čechovo „Trys seserys” (1971), R. Rastausko „Lenktynių aitvaras” (1972), G. Kanovičiaus „Ugnis užantyje (1972), Š. Š. Toto „Vaikiškas veidrodis“ (1973), A. Vampilovo „Provincijos anekdotai“ (1975).
Kauno akademiniame dramos teatre jo pastatytas R. ir R. Šermanų miuziklas „Merė Popins“ (1977) buvo apdovanotas tuometinėmis sąjungos ir respublikos kultūros ministerijų premijomis.
Kauno valstybiniame muzikiniame teatre įkūnijo beveik visų žanrų muzikinius spektaklius, kurių žymesni: G. Goberniko muzikinė komedija „Meile nežaidžiama“ (1978), W. A. Mozarto opera „Don Žuanas“ (1980, su dirigentu, prof. S. Sondeckiu ir dailininku R. Gibavičium), R. Kangro roko opera „Šiaurės mergelė“ (1983), G. Kuprevičiaus miuziklas „Aš tau siunčiu labų dienų“ (1986) ir kitus.
1987 m. įkūrė Klaipėdos muzikinį teatrą. Vadovaudamas jam statė spektaklius, žymiausi A. Žigaitytės opera „Mažvydas“(dirigentas G. Rinkevičius), G. Donizetti opera „Varpelis“, G. Rossini opera „Italė Alžyre“, G. C. Menotti vienaveiksmės operos „Telefonas“ ir „Mediumas“.
Nuo 1991 m. iki 2005 m. buvo Kauno valstybinio muzikinio teatro vadovu. Pertvarkė repertuarą, rinkdamasis aukšto meninio lygio kūrinius. Išplėtojo tarptautinius kūrybinius ryšius su Vokietijos, Vengrijos, Austrijos, Lenkijos, Estijos menininkais-statytojais. Turiningo bendravimo išdava – teatro repertuarą praturtinę spektakliai, kuriuos režisavo, dirigavo, kūrė choreografiją, scenografiją ir kostiumus užsienio menininkai. 1996 m. ir 1997 m. režisierius bendradarbiavo su Čikagos Lietuvių Opera, pastatė operas „Jūratė ir Kastytis“, „Marta“.
Nuo 2005 m. gegužės mėnesio – Kauno valstybinio muzikinio teatro meno vadovas.
Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Pe̍h-ōe-jī

Pe̍h-ōe-jī (sutrump. POJ, tariama Pevedzi) – pietų minų kalbos, vienos iš kinų kalbos tarmių, ypač Taivano Hokiano ir Amojaus Hokiano, romanizacijos, t. y. transkripcijos lotyniškais rašmenimis, būdas. Šią rašto sistemą sukūrė Vakarų misionieriai, XIX a. dirbę kinų diasporose Pietryčių Azijoje, o ištobulino misionieriai, dirbę Siamene ir Tainane. Rašto sistema susideda iš lotynų abėcėlės ir kai kurių diakritinių ženklų.
Po pradinio pasisekimo Fudziane, POJ plačiai paplito po visą Taivaną, o XX a. vid. jau buvo daugiau kaip 100 tūkst. POJ raštą mokančių žmonių. Buvo išleista daug šiuo raštu parašytos spausdintos medžiagos, tiek religinės, tiek pasaulietinės, įskaitant pirmąjį Taivano laikraštį – „Taivano bažnyčios naujienos“ (Tâi-oân Kàu-hoē Kong-pò).
POJ rašto sistema buvo uždrausta Japonijos okupacijos laikais (1895–1945 m.), o vėliau, Guomindanui šalyje įvedus karo padėtį (1947–1987 m.), prieš šią rašo sistemą imtasi ir kitokių atsakomųjų priemonių. Fudziane POJ rašto naudojimas sumenko po Kinijos Liaudies Respublikos įkūrimo (1949 m.), XXI a. ten jau nebebuvo pagrindo jos naudoti. Dabar pe̍h-ōe-jī naudojamas Taivano krikščionių, nevietinių, šios kalbos besimokančių žmonių ir vietinių kalbos entuziastų tarpe. 2004 m. pe̍h-ōe-jī rašto sistema tapo pilnai pritaikyta darbui su kompiuterinėmis sistemomis. Laikui bėgant buvo sukurta kitų rašo sistemų, konkuruojančių su šia, todėl dabar Taivane vyksta diskusijos dėl rašto sistemos pasirinkimo. Buvo išrasta keletas pe̍h-ōe-jī versijų ir kitoms kalboms, įskaitant hakų ir Teochew.
Ąsotis

Ąsotis – molinis glazūruotas indas, turintis ąsą ir snapelį. Naudojamas skysčiams (alui, vandeniui, girai, pienui, sultims ir kt.) laikyti bei pilstyti. Neretai dekoruojami reljefais, įspaudais, piešiniais. Lietuvoje ąsočiai žinomi nuo XVII a. Puošniausi, labai pūsti būdavo gaminami šalies šiaurės rytuose (dažniausiai skirti alui). Suvalkijoje buvo gaminami siauresni ąsočiai, o patys siauriausi ir nedaug pagražinti pietryčių ir rytų Lietuvoje.
Jan van Goyen

Janas van Gojenas (ol. Jan van Goyen, 1596 m. sausio 13 – 1656 m. balandžio 27 d.) – olandų XVII a. tapytojas, grafikas. Vienas pirmųjų realistinio peizažo vaizduotojų olandų dailėje.

Biografija

Janas van Gojenas gimė 1596 m. sausio 13 d. Leidene. Jo tėvas buvo batsiuvys, kuris domėjosi piešimu. Van Gojenas pradėjo mokintis tapybos būdamas apie 10 m. amžiaus. Jis mokėsi pas keletą mokytojų Leidene, po to mokėsi pas Willem Gerritsz Horno mieste. Tikriausiai, apie metus praleido Prancūzijoje. Apie 1614 m. apsistojo Harleme, kur mokėsi pas Esaias van de Velde, kuris padarė įtakos Van Gojeno ankstyvajam stiliui. 1618 m. Van Gojenas vedė Annetje Willemsdr van Raelst Leidene. Gali būti, kad Van Gojeno stilių įtakojo Jan Porcellis. 1625 m. Van Gojenas įsigijo namą Leidenę, kurį vėliau nupirko Jan Porcellis. Apie 1630 m. Princo Oraniečio sekretorius mini Van Gojeną, kaip aukštos reputacijos tapytoją-peizažistą.
1632 m. Van Gojenas persikraustė į Hagą, kur 1634 m. tapo miesto piliečiu. Buvo išrinktas vietos dailininkų gildijos vyresniuoju 1638 ir 1640 metais. Žinoma, kad 1635 m. Van Gojenas įsigijo namą, o 1636 m. pradėjo dviejų namų statybas Hagoje. Savo mirties 1656 m. balandžio 27 dieną Van Gojenas buvo labai prasiskolinęs, nes prarado dideles sumas nesėkmingai investavęs į tulpių gvazdikėlių verslą. Van Gojenas susilaukė 3 dukterų, kurių viena ištekėjo už žymaus dailininko Jano Steno, kita − už dailininko Jacques de Claeauw. Dailininkas palaikė ryšius su peizažistais Pieter de Molijn, broliais Salomon van Ruysdael ir Isaack van Ruisdael. Daug keliavo ir piešė Olandijos miestų apylinkių eskizus. Van Gojenas buvo labai produktyvus dailininkas, žinoma apie 1200 jo paveikslų ir daugiau nei 1000 piešinių. Žinomiausiu jo darbu įvardijamas ypač didelių matmenų Hagos vaizdas, kurį jis sukūrė 1650-51 m. miesto rotušei.
Kašikas

Kašikas – įvairaus dydžio pintas krepšys su dangčiu. Buvo pinami mažesni ir naudoti uogauti, grybauti ir vaisiams nešti bei didesni – bulvėms nešti. Be to, tokiuose kašikuose laikė džiovintus sūrius, dešras, skilandžius. Pinti iš medžio šaknų, karnų ar vytelių.
Honkongo universitetas

Istorija

Universitetas buvo įkurtas 1911 m. kovo 31 d. su menų, inžinerijos ir medicinos fakultetais. 1937 m. pradėjo veikti universitetinė Karalienės Marijos ligoninė. Antro pasaulinio karo metais veikla buvo sustabdyta ir vėl atnaujinta 1945 m. Universitetas palaipsniui plėtėsi, septintajame dešimtmetyje studentų skaičius perkopė 2000, atsirado architektūros, socialinių mokslų, edukologijos, teisės, ekonomikos fakultetai. 2011–2012 m. šventė 100 metų jubiliejų.

Absolventai

Tarp žinomų žmonių, baigusiųjų Honkongo universitetą, yra politikas Sun Jatsenas, rašytoja Eileen Chang, režisierė Ann Hui, verslininkas Stanley Ho, dainininkė Kay Tse ir kiti.