google/wiki40b huggingface dataset:
Skystis

Skystis – viena iš medžiagos agregatinių būsenų. Skysčiai yra takūs, jų formą įprastinėmis sąlygomis nulemia indo forma. Skysčio molekulės neturi fiksuotos padėties – jos laisvai juda visame tūryje, susidurdamos viena su kita ir keisdamos trajektorijas. Skirtingai nei dujų molekulės, galinčios greitai išsisklaidyti aplinkoje, skysčio molekulės traukia viena kitą, todėl jų pabėgimo į aplinką galimybės yra ribotos.
Višakio Rūdos Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia

Istorija

Višakio Rūdoje 1817 m. pastatyta medinė bažnyčia, Zapyškio parapijos filija. 1867 m. paskirtas klebonas Juozas Strimavičius rado apgriuvusią bažnyčią. Jis gavo leidimą ją remontuoti, bet 1883 m. pastatė naują dabartinę medinę bažnyčią. Ją 1885 m. konsekravo pavyskupis Juozapas Olekas. Kunigas Feliksas Martišius 1910 m. įkūrė „Žiburio“ draugijos skyrių, įsteigė biblioteką – skaityklą, pastatė parapijos salę. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Po 1915 m. įkurta parapija. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia suremontuota. Klebonija nusavinta, klebonas Gvidonas Dovidaitis 1978 m. pastatė naują mūrinę kleboniją.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, barokinių proporcijų, dvibokštė. Ji pseudobazilikinė, trinavė, su daugiasiene apside ir zakristijomis abipus jos. Stogo forma - centrinės dalies - dvišlaitė, bokštų - aštuonkampiai šalmai, apsidės - trišlaitė. Virš priebažnyčio įrengtas vargonų choras, šoninių navų dalis pratęsia dvi zakristijos.
Šventoriaus tvora medinių statinių, su mūriniais stulpais. Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia yra vienintelis medinis neobaroko stiliaus sakralinis pastatas Sūduvoje.
Valgos apskritis

Geografija

Centrinę apskrities dalį užima žemumos. Rytuose kyla į Otepės aukštumą, vakaruose – į Sakalos aukštumą. Pietryčiuose nemažai miškingų plotų. Pagrindinė upė – Velke Emajegis.
Pečo patriarchatas

Istorija

Tiksli statybų data nėra žinoma. Manoma, kad tuo metu kai šventasis Sava buvo gyvas, sklypas ant kurio pastatyta bažnyčia, tapo Žicos vienuolyno nuosavybė, vėliau Serbijos arkivyskupo sostas.
Arkivyskupas Arsenijus I 1266 m. pastatė šv. Apaštalų bažnyčia. 1250 m. bažnyčia buvo dekoruota. Apie 1320 m. Arkivyskupas Nikodimas I pastatė šv. Demetrijaus bažnyčią. Maždaug po dešimtmečio (1330 m.) arkivyskupas Danilas II pastatė trečią Švenčiausios Mergelės Hodegetrijos bažnyčią. Taip pat pastatė ir mažą šv. Mikalojaus bažnyčią. Prie visų trijų bažnyčių pastatė narteksą, priestatą prieš įėjimą į bažnyčias. Priešais narteksą pastatė bokštą. Arkivyskupo Joanakio II laikais, apie 1345 m., lig tol be apdailos buvusi šv. Demetrijaus bažnyčia buvo išpuošta freskomis. Imperatorius Dušanas Galingasis (valdęs 1331–1355 m.) suteikė arkivyskupijai Pečo patriarchalinį statusą.
XIV a. nedidelis pakeitimas buvo padarytas šv. Apaštalų bažnyčiai. Nuo XIII iki XV a. ir XVII a. Serbijos patriarchatai ir arkivyskupai buvo laidojami Pečo patriarchato bažnyčiose.

Restauracija

Komplekso restauracijos darbai trūko nuo 2006 m. birželio iki lapkričio mėnesio. Pagrindinis tikslas buvo apsaugoti kompleksą nuo erozijos, taip pat pataisyti vidines sienas bei eksterjero vaizdą. Darbų eigoje šiaurinėje šv. Demetrijaus bažnyčios fasado dalyje buvo rastos dvi nežinomios freskos.
Juodoji Ančia (kaimas)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Lietuvos futbolo varžybos 1986 m.

I lyga

Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo Statybininkas Šiauliai, Atletas Kaunas, Poringė Alytus ir Tauras Tauragė.
Magdalena Tul

Karjera

2011 m. ji buvo pasirinkta atstovauti Lenkijai 2011 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Jestem“. Ji nepasiekė finalo, užėmė 19-ąją vietą.
2012 m. ji dalyvauja Šveicarijos atrankoje į 2013 m. Eurovizijos dainų konkursą Malmėje, Švedijoje. Dainininkei pasiekti finalo nepavyko.
2013 m. ji tapo The Voice of Poland dalyve.
Čorlis

Istorija

Čorlis rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XIII a. vidurio.
Antanas Gudonis

Antanas Gudonis (1911 m. rugsėjo 5 d. Serapiniškyje, Rokiškio raj. – 1941 m. birželio 26 d. Panevėžyje) – gydytojas, chirurgas, kankinys.

Biografija

Vaikystė buvo labai sunki, nes anksti neteko tėvo. Mokėsi Rokiškio valstybinėje gimnazijoje. 1932 m. įstojo į Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakultetą, kurį baigė 1938 m. su pagyrimu.
Gydytoju pradėjo dirbti Rokiškyje, nuo 1939 m. – Panevėžyje. Čia jis dirbo chirurgijos skyriaus asistentu. Pirmosiomis karo dienomis išgelbėjo nuo tremties į Sibirą keletą gydytojų.
1941 m. birželio 23 d., vos išsisukęs nuo sulaikymo, grįžo prie operacinio stalo, bet čekistai po trijų dienų jį suėmė. 1941 m birželio 26 d. kartu su kitais trim gydytojais ir medicinos sesele nukankintas Panevėžio NKVD milicijos štabo rūsyje Vasario 16-sios gatvėje (dab. Panevėžio kraštotyros muziejus). Palaikai buvo pašarvoti 1941 m. birželio 27 d. Panevėžio Katedroje ir 1941 m. birželio 29 d. iškilmingai palaidoti Panevėžio Ramygalos g. kapinėse, o 1941 m. spalio mėn. buvo ekshumuoti tyrimams, kuriuos atliko Vytauto Didžiojo universiteto universiteto klinikų direktorius profesorius K. Oželis ir asistentas daktaras Minelga. Po tyrimų palaikai buvo palaidoti Rokiškio kapinėse.
Prislopo perėja

Prislopo perėja (rumun. Pasul Prislop) – kalnų perėja, esanti Rytų Karpatuose, šiaurės Rumunijoje, Maramurešo apskrityje. Jungia Višeu ir Bistricos slėnius, skiria Rodnos ir Maramurešo kalnų masyvus. Aukštis – 1416 m. Šia perėja eina Sigetu Marmaciėjaus–Viatra Dornėjaus kelias, jungiantis istorinius Maramurešo ir Bukovinos kraštus. Netoli perėjos yra Boršos miestas.
Po (Prancūzija)

Istorija

Po miestas įkurtas XI a. 1464 m. tapo Prancūzijos Bearno provincijos sostine. XVI a. pirmoje pusėje – Navaros karalystės valdovų rezidencija. 1553 m. Po gimė Prancūzijos karalius Henrikas IV Burbonas. Formaliai miestas ir visa Bearno provincija prijungti prie Prancūzijos tik 1620 m. 1763 m. Po gimė Švedijos karalius ir Bernadotų dinastijos pradininkas Karolis XIV Jonas. Nuo 1830 m. iki Pirmojo pasaulinio karo vienas garsiausių Europos kurortų. 1909 m. mieste broliai Raitai atidarė pirmąją Europoje lakūnų mokyklą.

Architektūra

XIII a. pilis, klasicistinė Šv. Liudviko Gonzagos koplyčia, Jėzaus Kristas, Šv. Martyno, Švč. Dievos Motinos bažnyčios, XVIII a. vidurio akmeninis tiltas per Gave de Pau upę, XIX a. rūmai − Pirėnų, Teisingumo, Po geležinkelio stoties, Saulės, miesto rotušė.

Sportas

1931 m. Po įkurtas vienas seniausių Prancūzijos krepšinio klubų – Po Ortezo Élan Béarnais. Nuo 1901 m. vykdomos Po automobilių sporto lenktynės.
Vladas Kuzma

Biografija

1914–1918 m. studijavo Tartu universitete. 1918–1920 m. dirbo Panevėžio ligoninėje. 1920 m. atvykęs į Kauną įsidarbino gydytoju ordinatoriumi Valstybinėje miesto ligoninėje, lankė Aukštuosius kursus, dėstė Gailestingųjų seselių kursuose be atlyginimo. 1923 m. išlaikė valstybinius egzaminus į Lietuvos universiteto Medicinos fakultetą, buvo priimtas dirbti asistentu Chirurgijos katedroje. Nuo 1923 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. VDU) dėstytojas. 1924 m. vedė seselę E. Taraškevičiūtę, iki 1926 m. gyveno viename ligoninės kambaryje kaip gydytojas, kurį galima bet kada išsikviesti.
1924–1926 m. tobulinosi Vienoje ir Paryžiuje. 1925–1938 m. dalyvavo tarptautiniuose kongresuose Prancūzijoje, Vokietijoje, Turkijoje, Belgijoje. 1932 m. medicinos daktaras. 1937 m. apsigyveno naujai pastatytame name Poškos g. (archit. Stasys Kudokas). Pirmajame aukšte gyveno su šeima, o antrajame įsteigė modernią 10 lovų ligoninę. Dalyvavo Kauno Rotary klubo veikloje.
Nuo 1940 m. profesorius. 1941 m. LSSR mokslų akademijos tikrasis narys. 1940–1942 m. VDU Hospitalinės chirurgijos katedros vedėjas. Vokiečių okupacijos metais buvo atleistas iš universiteto, dirbo miesto ligoninėje. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Mokslinė veikla

Daugelio chirurgijos krypčių pradininkas. 1923 m. pirmasis Lietuvoje perpylė kraują, propagavo kraujo konservavimą. 1927 m. pradėjo daryti inkstų, vėliau šlapimtakio, žarnų, skrandžio ir tulžies pūslės transplantacijos eksperimentus. Sukūrė skrandžio rezekcijos metodą. Tyrė tulžies pūslės ir takų akmenligės bei kitų virškinamojo trakto organų ligų, tuberkuliozės chirurginį gydymą. Padarė apie 20 000 sudėtingų operacijų. Neturtinguosius gydė nemokamai.
Bendradarbiavo žurnale „Medicina“. Paskelbė apie 70 mokslinių darbų.
Onam

Onam (mal. ഓണം ) – hinduistų šventė, švenčiama pietų Indijos valstijoje Keraloje. Švenčiama dešimt dienų rugpjūčio–rugsėjo mėnesių laikotarpiu ir kilo kaip derliaus nuėmimo šventė. Onam šventė siejama su mitu apie Asurų valdovą Mahabalį. Tikima, kad Onam metu Mahabalis sugrįžtąs iš pragaro į žemę ir teikiąs gerybes žmonėms.
Onam metu vykdomos specialios apeigos Thrikakaros šventykloje (netoli Kočio), namai gausiai puošiami gėlių figūromis (pookkalam), vyksta valčių lenktynės (Vallam Kali), valgoma Sadya (įvairių patiekalų vaišės), šokami ritualiniai šokiai (Thiruvathira, Kummattikali, Puli Kali, Kathakali ir kt.), miestai gausiai puošiami dekoracijomis ir žibintais.
Media Control Charts

Media Control Charts yra oficialus Vokietijos muzikos įrašų topas, kurį rengia ir leidžia kompanija „Media Control GfK International“.
Oficialūs topai Vokietijoje pristatomi įvairių kompanijų. Pavyzdžiui, vaizdo klipų tv kanalu VIVA (iki 2018 m. gruodžio 31 d.), vokiškame MTV internetinėse svetainėse MusicLoad ir MIX 1, arba per radijo stotį Chart-Radio.

Istorija

Nuo tada, kai į Vokietiją iš JAV buvo atvežti muzikos automatai, pirmasis topas išėjo 1953 m. Tada žurnalas, pavadinimu „Der Automatenmarkt“, pradėjo spausdinti topus iki 1959 m.
Nuo 1959 m. „The Music Market“ ėmė topus leisti kas mėnesį. Greitai „The Music-Market“ (dar žinomas, kaip „Music-Market-Hit-Parade“) netrukus tapo oficialiuoju Vokietijos topų rengėju. Kas savaitę topus leisti imta tik 1977 m. kompanijos „Media Control“ (dabar pervadinta į GfK Entertainment")
Nuo 2001 m. į topus buvo įtraukti populiariausieji internetu parsisiunčiami CD, DVD ir net VHS įrašai.
Hereros provincija

Geografija

Provincija yra Asuero pusiasalyje, šiaurės rytuose prieina prie Ramiojo vandenyno (Paritos įlankos). Pietvakariuose iškilę neaukšti, miškais apaugę kalnai. Kitur plyti aukštumos. Svarbiausios upės – Santa Marija, La Vilja.
Stirling Albion FC

Istorija

Klubas įkurtas 1945 m. Yra žaidęs elito divizione, bet jame neįsitvirtino.
Tytuvėnų jaunimo mokykla

Istorija

1994 m. rugsėjo 1 d. Tytuvėnų žemės ūkio mokyklos bazėje buvo įsteigtos Tytuvėnų jaunimo 9 ir 10 klasės. Mokykla įkurta 1995 m. vasario 1 d. Nuo pat įkūrimo direktore dirbo Danutė Buivydienė.
2006–2007 mokslo metais mokykloje mokėsi 65 mokiniai. Specialusis ugdymas buvo skirtas 17 mokinių. 2007–2008 mokslo metais  mokėsi 63 mokiniai. Specialusis ugdymas buvo skirtas 18 mokinių.

Mokyklos veikla

Jaunimo mokykloje dauguma mokinių yra iš socialiai apleistos aplinkos, dėl elgesio problemų ar dėl įvairių kitų specifinių pažinimo sutrikimų nepritapę pagrindinėse dieninėse mokyklose ar gimnazijų klasėse. Mokykloje mokymo procesas yra labiau individualizuotas, klasėse nedidelis mokinių skaičius. Kiekvieną rudenį į mokyklą ateina apie 20 naujų mokinių, kuriems adaptaciniu laikotarpiu skiriamas ypatingas dėmesys ir pagalba. Siekiama jiems sudaryti sąlygas prasmingai saviraiškai, siūlyti ir taikyti skirtingus mokymo būdus ir metodus. 
Mokykloje vykdoma pagrindinio ugdymo švietimo programa, komplektuojamos  6, 7, 8, 9, 10 klasės. Baigę dešimt klasių, mokiniai įgyja pagrindinį išsilavinimą. 8-10 klasėse vykdomas ikiprofesinis mokymas „Kaimo turizmo organizavimo pradmenys“.  Mokiniai yra mokomi svečių priėmimo, maisto ruošos, raštvedybos, kompiuterinio raštingumo, ekonominio raštingumo ir verslumo ugdymo.
Mokykloje yra bendrabutis, kuriame kasmet gyvena apie 30 mokinių, dėl įvairių priežasčių nusprendusių pakeisti gyvenamąją aplinką ir save, atvykstančių iš kaimyninių seniūnijų ir rajonų. Visiems jiems teikiamas nemokamas maitinimas. Mokiniams mokykloje ir bendrabutyje adaptuotis, spręsti įvairias problemas, mokymosi spragas, pasirinkti tolesnį gyvenimo kelią padeda socialinė pedagogė, specialioji pedagogė, bendrabučio auklėtoja, klasių auklėtojai. 
Baigę mokyklą, kasmet apie 80-85 % mokinių tęsia mokymąsi profesinėse mokyklose, kolegijose. Mokykloje veikia savivaldos institucijos: mokyklos taryba, mokytojų taryba, mokinių taryba.
2016 m. duomenimis, mokykloje dirbo 17 pedagoginių darbuotojų, buvo sukomplektuotos 4 klasės: 7–8 klasė – 10 mokinių, 9 klasė – 12 mokinių, 10a klasė – 9 mokiniai, 10b klasė – 9 mokiniai.
Ilzė Avuotinia

Biografija

1962–1970 m. mokėsi J. Rozentalio Rygos meno vidurinėje mokykloje. 1979 m. baigė Latvijos dailės akademiją. Nuo 1978 m. dalyvauja parodose. Nuo 1980 m. Latvijos dailininkų sąjungos narė.

Kūryba

Nutapė, daugiausia aliejumi ir tempera portretų, peizažų, buitinio žanro (T„apytojo A. Naumovo portretas“ 1979 m., „Avių kirpimas“ 1982 m., „Sode“ 1990 m., monumentaliosios dailės kompozicijų (sienų tapyba ir vitražas Medicinos seserų mokykloje Rygoje, 1980 m., su A. Naumovu). Koloristinė jos tapyba turi savitai interpretuotų postimpresionizmo bruožu.
Burgdorfas (Vokietija)

Istorija

Miestas rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1279 m. Anksčiau jis priklausė Hildesheimo vyskupijai.
Nuo 1433 m. kraštas priklausė Celės kunigaikščiams, kurių teritorija vėliau tapo Liuneburgo administraciniu rajonu. Trisdešimtmečio karo metu kilo mūšis prie Dachtmiseno vartų.
1637 m. su nedideliu maištu Burgdorfo gyventojai protestavo prieš įmokas ir mokesčius.
Po 1658 m. ir 1809 m. kilusių didelių gaisrų miestas buvo sugriauta ir vėliau vėl atstatytas.
1935 m. senamiesčio rytinėje dalyje buvo pastatyta katalikų Šv. Nikolajaus bažnyčia, kuri 1972 m. buvo padidinta ir modernizuota.
1974 m. balandžio 1 d. įsigaliojus Žemutinės Saksonijos regiono reformai, kad ir dauguma Burgdorfo gyventoju prieštaravo, prie miesto buvo prijungtos kai kurios kaimyninės apskritys: Noištadtas prie Riubenbergo (NRU), Špringenas prie Deisterio (SPR) ir kitos Hanoverio apskritys. Šitaip Burgdorfas tapo naujosios Hanoverio apskrities dalimi, neteko savo apskrities miesto statuso ir nebepriklausė Lüneburgo administraciniam rajonui.
2001 m. lapkričio 1 d. Hanoverio apskritis buvo sujungta kartu su Hanoverio miestu ir tapo Hanoverio regionu, kuriam priklauso ir Burgdorfas.

Geografija

Burgdorfas yra tarp Hanoverio, Celės ir Peinės ir nuo visų trijų miestų yra nutolęs maždaug 25 km. Ribojasi su Uetzės, Lehrtės, Isernhageno ir Burgvėdelio rajonais, bei su Celės apskritimi. Per Burgdorfą teka Burgdorfer Aue upė, dėlto miestas dar vadinamas Aue miestu.

Miesto rajonai

Burgdorfą sudaro šie miesto rajonai: Kernštadtas (centras), Veštstadtas, Siudštadtas, Ostštadtas, Beinhornas, Dachtmisenas, Heselas, Hiulptingsenas, Otzenas, Ramlingenas/Ehlershauzenas, Šilerslagenas, Sorgensenas ir Veferlingsenas, bei atokiau esantis Flatmoras.
Sererai

Istorija

Sererai yra giminingi kitoms Atlanto grupės tautoms, tokioms, kaip volofai ir fulbiai. Jų konsolidacija prasidėjo Tekrūro valstybėje (VIII–XIII a.), ir sererai kildina iš savęs kai kurias valdančiąsias Tekrūro dinastijas. Šioje valstybėje sererai pasižymėjo tuo, kad vengė priimti islamą, o atkakliai išpažino pagoniškąją religiją, pirmiausia garbino dievybę Roog.
XI a. į Tekrūro sostą sėdus valdovui War Jabi, valstybėje prasidėjo pagonybės persekojimai, remiami Almoravidų šiaurėje. Tai lėmė sererų susidūrimus su vietos valdžia ir paskatino didelės jų dalies migracijas į pietus, kur nesiekė Tekrūro kontrolė. Šie išsikėlę sererai XIII a. dalyvavo Džolofo valstybės konsolidacijoje: manoma, kad XIII a. Džolofų valdovas, šaltiniuose minimas kaip Mansa Jolofing buvo sererų kilmės.
Piečiausi sererai, apsistoję Sinės ir Salumo upių slėniuose įkūrė smulkias valstybes lamanatus. Jie išstūmė ar pavergė vietos tautas (susu protėvius), ir liko praktiškai nepriklausomi nuo Malio imperijos. 1335 m. jų teritorijos patyrė mandinkų ekspansiją iš pietų, anapus Gambijos. Šie mandinkai buvo Kaabu regiono aristokratai, kurie dėl klanų karų ieškojo prieglobsčio. Sererų valstybėse jie priėmė vietos papročius ir daug prisidėjo prie vietos valstybių konsolidacijos: jie įkūrė palyginus dideles Sinės ir Salumo valstybes. Naujieji valdovai pradėti tituluoti bur.
XVI a., suirus Malio imperijai, sererų teritorijoje hegemoniją įgijo Džolofas, nors sererai ir po to ilgą laiką išsaugojo savivaldą. Jų valstybės Sinė, Salumas ir Baolis išsaugojo vietines valdovų dinastijas iki XX a. II pusės.
Šiuo metu sererai gyvena Senegale, ir politiškai bei kultūriškai yra lėtai asimiliuojami gausesnių volofų.
Mastaba

Mastaba (arab. mastabah – akmeninis suolas) – senovės egiptiečių laidojimo statinys (kapas) iš akmens blokų arba plaušaplyčių. Nupjautos piramidės formos. Terminas kilęs iš arabų kalbos.
Mastabos buvo naudojamos tiek karališkiesiems, tiek privatiems kapams Egipto ankstyvųjų dinastijų laikotarpyje (apie 3100−2686 m. pr. m. e.), senosios karalystės (apie 2686−2181 m. pr. m. e.) metu − tik privatiems kapams. Ankstyvųjų dinastijų laikotarpio mastabų pavyzdžių išlikę Abidose, Sakaroje ir Nakadoje, senosios karalystės − Gizoje, Sakaroje, Abusire ir Meidume. Mastaba sudaryta iš dviejų dalių – antžeminės ir požeminės. Antžeminės dalies (kulto, įkapių patalpos) sienos buvo iš plytų arba akmenų, kartais skaidomos nišomis. Ankstyvosios mastabos buvo sukuriamos iškirtus uoloje duobę, kuri buvo suskirstyta plaušaplyčių sienomis į kambarėlius, iš kurių centrinis ir didžiausias buvo skirtas savininko palaidojimui. Kartais šis kambarys buvo dekoruojamas. Duobės kambariai buvo padengiami medinių sijų lubomis ir antžeminė struktūra pastatoma virš jų. Ankstyvosios mastabos neturėjo įėjimo, todėl kapas turėjo būti pilnai įrengtas prieš statant antžeminę dalį. Nuo 1-osios dinastijos vidurio su požemine dalimi (laidojimo kamera, mirusiojo statula) ją jungė gerai užmaskuota stati arba nuožulni šachta. Požeminės dalies patalpos pradėtos įjungti į antžeminės dalies statytą struktūrą ir apie mastabą pradėtos statytos sienos, pasirodė duobių, skirtų laidojimo valtims.
Prasidėjus 3-iajai Egipto faraonų dinastijai (apie 2686 m. pr. m. e.) karaliai pradėti laidoti piramidėse, mastabose laidota diduomenė. Ilgainiui mastabose požeminių kambarių skaičius mažėjo ir 4-os dinastijos pabaigoje jose liko tik po vieną laidojimo kambarį su vertikalia šachta įėjimui, užversta akmens laužu. Taip pat, 4-os dinastijos metu mastaboms statyti pradėti naudoti išimtinai akmenys. Laidojimo kambario pietinėje pusėje buvusi aukojimo niša didėjo ir buvo išskirta į atskirą aukų kambarį. 5 ir 6-os dinastijų metu (2494−2181 m. pr. m. e.) mastabos antžeminėje dalyje padaugėjo kambarių ir ši dalis virto viena didele koplyčia. Aukojimo kambarėlis buvo virš požeminio laidojimo kambario, jame buvo netikros durys ir altorius, nusileidę mirusiojo artimieji galėjo atnašauti aukas. Mastabų sienos puoštos reljefais ir tapyba. Diduomenė siekė būti palaidota netoli faraono piramidės, todėl Gizoje ir Sakaroje susidarė ištisos mastabų „gatvės“. Viduriniosios karalystės metu mastabos buvo toliau statomos, bet jas daugiausiai pakeitė uoloje iškirsti kapai. Naujosios karalystės metu (1550−1069 m. pr. m.) mastabos struktūros įtaka matyti taip vadinamuosiuose koplyčių kapuose, kuriuos sudarė aplink ašį išdėstyti kambariai, šachta į požeminį laidojimo kambarį vedė iš kiemo. Šių koplyčių kapų dar tikriausiai statyta Sen. Egipto vėlyvojo laikotarpio metu.
Tracheotomija

Tracheotomija (tracheo 'gerklė' + tomos, iš temnein 'pjauti') – chirurginė procedūra, kai įpjaunant kaklą ir gerklės sienelę padaroma anga, pro kurią oras tiesiai patenka į gerklę. Pro angą gali būti įstatomas tracheostominis vamzdelis.
Tracheostomija – būsena, kai žmogus turi tracheotomiškai sudarytą ilgalaikę angą (stoma).
Tracheotomiją prireikus atlieka skubiosios pagalbos gydytojai, chirurgai, veterinarai.
Manoma, kad tracheostomijos atvaizdų galima aptikti Senovės Egipto lentelėse , tačiau pirmas detalus teisingas žinomas tracheotomijos aprašas yra iš XII a, atliktas Ibn Zuhr’o. Šiuolaikinė tracheotomijos technika aprašyta 1909 m.
Serengečio nacionalinis parkas

Istorija

Virš 200 metų masajų genties žmonės ganė savo galvijus kaip jie patys vadino „bekraštėse“ lygumose, kol 1913 pirmas baltaodis žmogus, Stewart Edwart White, buvo įrašytas peržengęs šią teritoriją. Serengečio vardas kilo iš žodžio, kuris yra artimas Maasai genties žodžiui, apibūdinančiam šią teritoriją.
Vokiečių kolonistinė administracija teritoriją paskelbė saugoma 1921 metais. 1951 metais ji įgavo nacionalinio parko statusą, kurį patvirtino anglų vyriausybė. Jis tapo žymus po Bernhard Grzimek ir jo sūnaus Michael darbų praeito amžiaus šeštajame dešimtmetyje. Kartu jie parašė knygą ir sukūrė filmą „Serengetis neturi mirti“ (Serengeti Shall Not Die), plačiai pripažintas kaip vienas svarbiausių ankstyvųjų gamtos apsaugos dokumentinių filmų.
Viena iš nacionalinio įrengimo dalių, siekiant apsaugoti laukinę gamtą nuo žmonių įtakos, buvo vietinių gyventojų perkėlimas į Ngorongoro aukštikalnes. Iki šiol liko nemažai nesutarimų dėl šio žingsnio, nes teigiama, kad kolonistinė valdžia tai įvykdė prievarta ir apgaulės būdu.
Serengetis yra pirmas Tanzanijos nacionalinis parkas ir lieka svarbiausias šalies turizmo objektas.

Geografija ir laukinė gamta

Parkas užima 14 763 km² teritoriją. Jis apima lygumų pievas, savanas ir miškingas teritorijas. Parkas išsidėstęs šiaurinėje šalies dalyje, šiaurėje ribojasi su Kenija bei jos Masai Mara nacionaliniu rezervatu. Pietryčiuose parkas ribojasi su Ngorongoro draustiniu, pietvakariuose su Grumeti medžiojimo rezervatu, vakaruose su Ikorongo ir Grumeti medžiojimo rezervatais ir šiaurės rytuose su Loliondo kontroliuojama medžiojimo zona.
Gyventi žmonėms nacionalinio parko teritorijoje yra draudžiama, išskyrus, TANAPA (Tanzania National Parks Authority ) darbuotojus, Frankfurto zoologijos organizacijos mokslininkus ir darbuotojus bei įvairių viešbučių ir laikinų buveinių darbuotojus. Pagrindinė gyvenvietė yra Seronera, kurioje gyvena dauguma mokslininkų, parko valdyba bei egzistuoja pagrindinis aerodromas.
Be kanopinių migracijos parkas žinomas ir dėl geros laukinės gamtos būklės, ypač „Didžiojo Penketo“ – liūto, leopardo, dramblio, raganosio ir buivolo. Šios rūšys yra pagrindiniai turizmo traukos objektai, tačiau parke saugoma ir daug kitų gyvūnų rūšių, įskaitant gepardus, gazeles, žirafas bei didelę įvairių paukščių populiaciją.

Valdymas ir apsauga

Dėl savo bio įvairovės ir ekologinės svarbos, parkas yra įrašytas į UNESCO saugomų objektų sąrašą. Valdymo organai visuose Tanzanijos parkuose yra TANAPA.
Myles Turner buvo vienas iš pirmųjų parko medžiojimo prižiūrėtojų ir įgavęs reputaciją įvedęs apsaugas prieš brakonieriavimą.