google/wiki40b huggingface dataset:
Dezurbanizmas

Istorija

Pirmuosius bandymus priešpriešinti senąsias ir naująsias apgyvendinimo formas XIX a. pradžioje pareiškė socialistai utopistai. Didžiosios Britanijos tekstilės pramonės fabrikantas Ričardas Ovenas manė, kad esant geroms gyvenimo sąlygoms, gerės ir darbininkų darbo kokybė. Todėl savo darbininkams jis pastatė gerus gyvenamuosius namus, mokyklą, vaikų darželį. New Lanarke išliko jo įkurta pramoninė bendruomenė. Prancūzas utopinis socialistas Šarlis Furjė aukštino dezurbanizmo doktrinose skelbtą žmogaus ryšį su žeme, pramonės susiliejimo su žemdirbyste idėjas, įrodinėjo tolygiai išsidėsčiusių mažų gyvenvienčių privalumus. Dezurbanizmo idėjas palaikė rusų sociologas anarchistas Piotras Kropotkinas, kooperatinio judėjimo ideologas prancūzų ekonomistas Šarlis Židas. Joms pritarė ir vokiečių urbanistas Bruno Tautas, kuris savo laiške – manifeste propagavo tolygiai išdėstytas, nedideles idiliškas 500–600 gyventojų darbininkų gyvenvietes ir žemdirbių kolonijas be didesnių urbanizuotų centrų.
Išsiplėtus miestams ir aštrėjant didmiesčių sukeltoms socialinėms, ekonominėms, ekologinėms problemoms šios teorijos vis labiau įsigalėjo. Dezurbanizmo sąjūdis ypač išsiplėtojo Rusijoje, ypač po B. Tauto apsilankymo 1929 m. ir jo aktyvios propagandos. Tačiau ten šios idėjos įgavo ryškų politinį atspalvį. Vienas aktyviausių Rusijos dezurbanizmo apologetų M. Ochitovičius teigė, kad miestas turėtų žlugti kapitalistinio gamybos būdo griuvėsiuose, nes kaip tik miestas pagimdė prekines kapitalistines visuomenines reikmes, pranykus šioms reikmėms, pranyktų ir pats miestas. Panašias mintis Rusijoje skleidė L. Sabsovičius, N. Miliutinas, M. Barščas, M. Ginzburgas, V. Vladimirovas, kurių projektuose buvo miestai komunos Maskvoje, Kuznecke.
Dezurbanizmo principai iš dalies buvo pritaikyti daugiausia komunistinio bloko šalyse XX a. antroje pusėje prie didmiesčių pastatytuose miestuose palydovuose: TSRS – prie Maskvos, Leningrado, Charkovo.
Lietuvoje dezurbanizmas natūraliai pasireiškė prie didesnių ir net mažesnių miestų po 1963 m. leistuose kurti kolektyviniuose soduose, kuriuose, nepaisant oficialių draudimų, buvo pradėti statyti gyvenamieji namai. Ši tendencija ypač sustiprėjo XX a. pabaigoje – XXI a. pradžioje kylant žemės ir energijos šaltinių kainai. Tačiau toks anarchistinis priemiesčių mikrourbanizavimas Lietuvoje teisiškai nereglamentuotas.

Kritika

Ultraavangardistines dezurbanizmo idėjas kritikavo Vakarų Europos architektai ir urbanistai, ypač prancūzų architektas, neoekspresionizmo lyderis Le Korbiuzjė. XX a. viduryje spartus miestų gyventojų skaičiaus didėjimas dezurbanizmo teorijas paneigė.
Liubimecas

Gyventojai

Pagal 2009 m. gyventojų surašymą miestelyje gyveno 7670 gyventojai.
GNU

Istorija

Sistema pradėta rašyti Masačusetso technologijos institute iš kurio Stallman vėliau pasitraukė, kad institutas nepretenduotų į kuriamų programų nuosavybę. Institutas turėjo vieningą programuotojų bendruomenę, kuri iš pradžių galėjo netrukdoma taisyti ir adaptuoti beveik visas jo naudojamas programas. Vėliau atsirado ir komercinių programų, kurias, neturint išeities kodo, pritaikyti instituto reikmėms, panaudoti jo tyrimuose, buvo daug sudėtingiau. Programas sukūrusios firmos dažniausiai neleido viešai skelbti nei išeities kodo, nei jo pakeitimų. Nors komerciškai suprantami bei paaiškinami, Stallman požiūriu, šie apribojimai buvo paskata kurti nepriklausomą sistemą, kurią (kartu su visomis ar dauguma joje esančių programų) visi norintys galėtų be apribojimų keisti, tobulinti bei dalintis tarpusavyjo šio darbo rezultatais. Oficialiam finansavimui gauti bei palengvinti buvo sukurta formali FSF organizacija (Free Software Foundation).
Pirmiesiems programuotojams už jų darbą buvo mokama, tačiau vėliau dauguma kodo parašyta FSF už tai nieko nesumokant (programuotojų laisvalaikiu, mokslo įstaigų darbuotojų, suinteresuotų firmų, įvairių pelno nesiekiančių organizacijų ir pan).
Įvairūs šios sistemos variantai, dabar žinomi Linux vardu, šiuo metu yra plačiai paplitę visame pasaulyje. Šiuo metu egzistuoja apie keturis šimtus oficialių GNU subprojektų, iš kurių maždaug trys ketvirčiai aktyvūs. Yra studijų, rodančių, jog šios programos neretai stabilesnės ir patikimesnės nei jų komercinės, uždaro kodo alternatyvos, nes jų kodą mato ir trūkumus pastebi daug daugiau programuotojų.

Tikslai

Nors iš šalies dažniau matomas kaip techninis, projektas yra taip pat ir socialinė, etinė bei politinė iniciatyva. Be programinės įrangos, jo nariai yra sukūrę visuomenei reikšmingas GPL ir LGPL licencijas bei paskelbę nemažai savo mąstyseną aiškinančių straipsnių.

Santrumpos kilmė

„GNU“ yra rekursinė santrumpa (GNU Nėra UNIX) angl. (GNU Not Unix). Rekursinei nuorodai sukurti reikalinga papildoma (santrumpoje pirmoji) raidė, kurią galima pasirinkti laisvai. Buvo pasirinkta G.
Vytautas Mockus

Biografija

1976 m. aukso medaliu baigė Kupiškio vidurinę mokyklą. 1980 m. baigė Vilniaus universiteto Prekybos fakultetą ir įgijo prekybos ekonomisto specialybę.
1980–1985 m. Anykščių rajono vartotojų kooperatyvų sąjungos Kavarsko vartotojų kooperatyvo pirmininko pavaduotojas, 1985–1988 m. – Ignalinos rajono vartotojų kooperatyvų sąjungos prekybos bazės direktoriaus pavaduotojas, direktorius. 1988–1991 m. Kupiškio statybinių medžiagų gamyklos planavimo skyriaus viršininkas, 1991–1992 m. – UAB „Lota“ direktoriaus pavaduotojas.
1992–1993 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės atstovo konsultantas Utenos regione. 1993–1995 m. UAB „Gilota“ direktoriaus pavaduotojas. 1995–1997 m. Kupiškio rajono savivaldybės meras. 1999–2004 m. UAB „Gilota“ direktoriaus patarėjas ekonominiais klausimais, direktoriaus pavaduotojas ekonomikai, 2004–2008 m. direktoriaus pavaduotojas ekonomikai. Nuo 2008 m. Vilniaus teritorinės ligonių kasos direktorius.
1990–1995 m. Kupiškio rajono tarybos deputatas, 1995–2008 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Nuo 1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1990–1995 m. Kupiškio grupės pirmininkas. Nuo 1997 m. Tėvynės sąjungos narys. 1999–2002 m. ir nuo 2004 m. – Tėvynės sąjungos Kupiškio skyriaus pirmininkas. Nuo 2003 m. Tėvynės sąjungos Prezidiumo narys nuo Aukštaitijos regiono koordinacinės tarybos.
Sutuoktinė Jūratė, sūnus Paulius.
Tautos pažangos partija

Tautos Pažangos partija, TPP – Lietuvos politinė partija, veikusi Petrapilyje ir Lietuvoje 1916–1924 m. ir taip pat pasivadinusi partija, veikianti Lietuvoje nuo 1994 m.

Istorija

Pirmojo pasaulinio karo metais pradėjo kurtis įvairios lietuvių visuomeninės ir politinės organizacijos. Žmonės, kuriuos jungė bendras tautinės kultūros supratimas, ideologija, besiremianti Lietuvos tradicijomis ir specifiniais lietuvių tautos poreikiais 1916 m. Petrapilyje įkūrė „Pažangos“, arba Tautos Pažangos partiją. Ją įsteigė buvęs Rusijos Valstybės Dūmos narys Juozas Kubilius, Liudas Noreika ir kunigas Juozas Tumas-Vaižgantas. Vardą partijai davė J. Tumas-Vaižgantas, kurio nuomone, tautos pažanga turi būti esminis partijos reikalas. Pirmuoju TPP pirmininku buvo išrinktas J. Kubilius. Ypač aktyviai TPP veikė visos 1917 m. Rusijos lietuvių Seime, kur turėjo 20 atstovų. Jiems vadovavo būsimasis pirmasis Lietuvos Respublikos ministras pirmininkas Augustinas Voldemaras. TPP laikraščiu buvo „Lietuvių balsas“.
Pasibaigus karo ir revoliucijų audroms sugrįžę į Lietuvą pažangiečiai bandė atnaujinti veiklą, tačiau 1920 m. rinkimuose į Lietuvos Respublikos Steigiamąjį Seimą partija negavo nė vienos vietos. 1924 m. rugpjūčio 17 – 19 d. pažangiečiams susivienijus su Lietuvos žemdirbių sąjunga buvo įkurta Lietuvių tautininkų sąjunga, kuri po 1926 m. valstybės perversmo tapo valdančiąja partija, o nuo 1931 m., uždraudus kitų partijų veiklą – vienintele Lietuvos partija.

Veikla

TPP turi savo skyrius Vilniuje, Kaune, Ukmergėje, Alytuje ir kituose Lietuvos miestuose.
Savivaldybių rinkimuose 1995 m. laimėta 14 vietų, 1997 m. – 3, 2000 m. – 1, 2003 m. – 3 vietos.
2000 m. partijos pirmininkas Egidijus Klumbys buvo išrinktas į Seimą pagal Naujosios sąjungos (socialliberalų) sąrašą, o 2004 m. – pagal Rolando Pakso koalicijos „Už tvarką ir teisingumą“ sąrašą. 2007 m. Egidijui Klumbiui perėjus į Partiją „Tvarka ir Teisingumas“, Tautos pažangos partija naujo pirmininko neišsirinko ir politinėje veikloje praktiškai nebedalyvauja.
Toras (geometrija)

Toras arba toroidas geometrijoje yra sukimosi paviršius, kurį apibrėžia apskritimas, besisukantis apie lygiagrečią jo plokštumai ir jo neliečiančią ašį. Torą galime gauti susukę ratu vamzdį ir sujungę jo galus. Automobilio rato forma irgi artima torui.

Topologija

Topologiškai toras yra uždaras paviršius, apibrėžiamas kaip topologinė dviejų apskritimų sandauga: S¹ × S¹.
Liaudies sąjunga

Liaudies sąjunga – katalikiška lietuvių kultūros organizacija, 1917–1918 m. veikusi Rusijoje.

Istorija

Liaudies sąjunga įkurta 1917 m. kovo mėn. kun. J. Vailokaičio iniciatyva Sankt Peterburge. Liaudies sąjunga įkūrė vakarinę progimnaziją, Liaudies universitetą (1918 m.), prie Sankt Peterburgo ir kitų miestų lietuviškų parapijų steigė vakarinius rašto mokymo kursus. Puoselėjo katalikybę ir tautinę savimonę. Siekė Lietuvos nepriklausomybės. Organizavo lietuvių pabėgėlių grįžimą į gimtinę. Nuo 1918 m. pavasario trimis kalbomis (lietuvių, rusų, vokiečių) teikė grįžtantiesiems pažymėjimus; Oršos, Sebežo, Torošino miestuose buvo Liaudies sąjungos įgaliotiniai, kurie padėdavo sutvarkyti formalumus pereinant iš Rusijos į Vokietijos okupuotą kraštą. Liaudies sąjunga leido periodinį leidinį „Vadas“.
Liaudies sąjungos veikloje aktyviai dalyvavo kunigai Blažiejus Česnys, Kazimieras Rėklaitis, P. Dambrauskas ir kiti. 1918 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos reikalų komisariatas Liaudies sąjungą uždarė kaip antibolševikinę organizaciją.
Užpalių gimnazija

Istorija

1781 m. Užpaliuose jau veikė trijų skyrių parapijos mokykla, ją lankė 27 vaikai. 1797 m. rudenį ir žiemą buvę 53 mokiniai. Mokyklą išlaikė klebonas Adomas Lekavičius. Ši mokykla išsilaikė iki 1810 m., vėliau vėl buvo atkurta, nes minima 1831 m. ir 1863 m. dokumentuose. Numalšinus 1863 m. sukilimą Lietuvoje, Rusijos valdžia uždraudė lietuvišką spaudą lotyniškais rašmenimis ir mokyklas dėstomąja lietuvių kalba. Apie 1868 m. Užpaliuose pastačius cerkvę, prie jos įkurta rusiška pradinė mokykla. Nuo 1904 m. ji pavadinta dviklase liaudies mokykla.
Užpalėnai nenusileido draudimui, Užpalių miestelyje, kaimuose pradėjo veikti slaptos mokyklėlės. Mokymas nebuvo aukšto lygio, nes mokytojai neturėję didesnio išsilavinimo, stigo mokymo priemonių, ypač elementorių, bet vaikai išmokdavo lietuviškai rašyti ir skaityti. Daraktorinės mokyklos veikė Kaniūkų, Degėsių, Mažionių, Vilučių, Kišūnų kaimuose. Užpaliuose veikė kelios mokyklos, kurios išsilaikė iki Pirmojo pasaulinio karo. Žinomos kelios to meto mokytojos-daraktorės: Kaziūnė Kasarskaitė, Juzefa Grigaitė, Alžbieta Ingaunaitė, Anelija Kučinskaitė. Knygų, elementorių šioms mokykloms iš Prūsijos atgabendavo žymiausias krašto knygnešys Juozas Baranauskas.
Nuo 1905 m. valdinėse mokyklose lietuvių kalbą kaip atskirą dalyką leista mokyti po 2-3 valandas per savaitę. Tačiau dirbę daugiausia rrsai mokytojai lietuvių kalbos nemokėjo. Pasibaigus lietuviškos spaudos draudimui 1907 m. Užpaliuose Saulės draugija įsteigė lietuvišką mokyklą, mokėsi apie 50 mokinių. 1910 m. ėmė veikti mergaičių pradinė mokykla. 1916–1941 m. Užpaliuose veikė pradinė mokykla žydų vaikams, kurioje buvo mokoma hebrajų kalba.
1915 m. spalio 1 d. buvusios rusiškos mokyklos bazėje vietinių kunigų rūpesčiu įsteigta pradinė keturių skyrių mokykla. Vedėja buvo Anelė Adomavičaitė. Lietuvos nepriklausomybės metais vyriausybė daug dėmesio skyrė švietimui, buvo paskelbtas privalomas pradinis mokymas. 1921 m. užpalėnų, ypač mokyklos direktoriaus Prano Gipiškio ir viršaičio J. Tarvydo, pastangomis atidaroma 4 klasių progimnazija. 1928 m. Užpalių mokykloje įsteigta žemės ūkio klasė, kurioje buvo galima įgyti žinių iš įvairių žemės ūkio sričių, pradėjo veikti ir suaugusiųjų kursai, kuriuose mokė skaityti, rašyti, istorijos, geografijos, gamtos pagrindų.
Šešių skyrių pradinė mokykla Užpaliuose įsteigta 1934–1935 mokslo metais ir išliko iki 1943–1944 mokslo metų pabaigos. Tada mokykla buvo pertvarkyta – palikta keturių klasių pradinė mokykla ir atidaryta progimnazija. Direktoriumi tapo Feliksas Pečiūra. 1947 m. progimnazija pertvarkyta į gimnaziją. 1948–1949 m. išleista pirmoji laida. 1949 m. gimnazija sujungta su pradine mokykla, suformuota vidurinė mokykla. 1957 m. atidarytas mokyklos bendrabutis. 1980 m. pastatytas naujas mokyklos priestatas su sporto sale, valgykla, kabinetais. 2005 m. rugsėjo 1 d. Užpalių vidurinė mokykla tapo gimnazija.
Iki šiandien mokykla intensyviai modernizuojama, dalyvauja daugelyje šiandieninių projektų.
Linučiai

Istorija

Linučiai pirmąkart minimi 1373 m., pirmojo kalavijuočių žygio į Aukštaitiją aprašyme, tiesa, kiek kitokiu vardu – Lynnanne (Linonys).
Išlikusi Žižmaukos dvaro sodyba.
Danutė Lapienė-Staponaitė

Danutė Lapienė-Staponaitė (1956 m. vasario 28 d. Vilkyčių k., Šilutės r.), choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

Baigusi Priekulės vaikų muzikos mokyklą (akordeono specialybė), 1971–1975 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. A. Kvedaraitė). 1975–1984 m. neakivaizdiniu būdu studijavo choro dirigavimą Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. B. Jankauskas).
1975 m. pradėjo mokytojauti Pagėgių vaikų muzikos mokykloje, 1976–1983 m. vadovavo Smalininkų žemės ūkio technikumo mišriajam chorui (80 dalyvių), kurį parengė 1978 m. respublikinei chorų apžiūrai (laimėjo trečiąją vietą) ir 1980 m. respublikinei dainų šventei. Daug metų dirbo su Jurbarko suaugusiųjų chorais: 1979–1985 m. vadovavo centrinės ligoninės moterų chorui – parengė 1980 m. ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1983–1990 m. vadovavo kultūros rūmų vyrų chorui – parengė 1985 m. ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo vyrų chorų sąskrydžiuose Ariogaloje, respublikiniuose konkursuose pelnė pirmąsias ir antrąsias vietas, 1989–1990 vadovavo rajkoopsąjungos moterų chorui – parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje. Chorai dalyvavo Jurbarko rajono dainų šventėse ir respublikiniuose chorų sąskrydžiuose, nemažai koncertavo.
D. Lapienė gražių kūrybinių laimėjimų pasiekė su moksleivių chorais.
Nuo 1977 m. mokytojauja Jurbarko A. Sodeikos vaikų muzikos mokykloje ir nuo 1992 m. vadovauja jaunių chorui. 1992 m. choras dalyvavo vaikų chorų festivalyje Austrijoje (Gleinstafene), parengtas 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje. A. Sodeikos muzikos mokyklos vokalinius ansamblius parengė ne vienam respublikiniam „Dainų dainelės" konkursui – 1990 m. merginų kvartetas tapo laureatu. 1991 m. pradėjo dirbti ir Jurbarko A. Giedriaus-Giedraičio vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir merginų choro vadove. Chorą parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei, 1995 m. Baltijos ir Siaurės šalių chorų festivaliui Rygoje (Latvija) ir 1997 m. analogiškam festivaliui Gotlande (Švedija), 1995 m. choras dalyvavo chorų festivalyje Austrijoje, koncertavo Vokietijoje (Bernburge). Merginų choro koncertų programose per 50 pasaulietinės ir religinės muzikos kūrinių (chorui vargonais akompanavo ir kompozitorius Darius Lapinskas).
D. Lapienė 1994 m. Jurbarko kultūros rūmuose subūrė 30 dalyvių berniukų chorą, kuris pasirodo koncertuose, gieda bažnyčioje, su juo 1996 m. dalyvavo Žemaičių ir Pamario krašto vaikų ir jaunimo šventėje „Mes Lietuvos vaikai" Klaipėdoje. Mokytoja gerai moka anglų kalbą, yra Jurbarko rajono dainų švenčių, vyrų chorų sąskrydžių Ariogaloje ir zoninės dainų šventės Tauragėje dirigentė. 1995 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Šiaurės Kvanza

Geografija

Pagrindinė provincijos upė yra Kvanza. Ant jos įrengta galingiausia šalyje Kapandos hidroelektrinė.
Jonas Dumašius

Biografija

1983 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius hidrotechnikas.
UAB „Hidrostatyba“ direktorius, 2005 m. valdybos pirmininkas, UAB „Šilutės automobilių keliai“, UAB „Jasapolė“, UAB „Uliksas“ valdybų pirmininkas, UAB „Kuršių statyba“ akcininkas.
Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, 2010 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Klaipėdos rajono skyriaus narys. 2000–2003 m., 2003–2007 m. 2003–2007 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Rita, vaikai Domas, Ieva, Jonas.
BEA Systems

BEA Systems (NASDAQ indeksas – BEAS) – programinę įrangą gaminanti firma, pavadinta pagal įkūrėjų (Bill Coleman, Ed Scott and Alfred Chuang) vardų pirmąsias raides.
Gzi.lt

gzi.lt – Garbingesnės žiniasklaidos iniciatyvos (GŽI) tinklaraštis, skirtas diskusijoms apie žurnalistų etiką, žiniasklaidos skaidrumą ir aukštesnius profesinius standartus. 2007 m. rudenį Vilniuje jį įsteigė žurnalistai Mindaugas Nastaravičius ir Vaida Pilibaitytė. Iniciatyvą palaiko Transparency International Lietuvos skyrius ir Lietuvos žurnalistų sąjunga. Tinklaraštyje žurnalistai, žiniasklaidos ir kitų sričių specialistai skelbia savo komentarus, interviu ir straipsnius apie žurnalistikos etiką, žurnalistų darbo sąlygas, dabartinės žiniasklaidos kokybę, galimus žiniasklaidos vystymo modelius.
Tinklaraščio kūrėjai siekia drąsinti diskusijas apie žiniasklaidos bei žurnalistikos kokybę ir kviečia visus, kuriems aktualios šios temos, rašyti jiems apie darbą Lietuvos žiniasklaidoje, pastebėtus prasilenkimus su etika bei skaidrumo trūkumus, apžvelgti įkvėpusią akademinę knygą bei siūlyti savo temas profesinei diskusijai.
Leponto Alpės

Leponto Alpės (it. Alpi Lepontine, vok. Lepontinische Alpen, pranc. Alpes Lėpontiennes) – Vakarų Alpių dalis Italijoje (Pjemontas) ir Šveicarijoje (Valė, Tičinas, Graubiundenas), tarp Simplono ir Splugeno perėjų.

Geografija

Ilgis iš vakarų į rytus apie 100 km, didžiausias aukštis 3553 m – Monte Leonės kalnas Simplono masyve. Susidariusios iš granito, gneiso, kristalinių skalūnų, pietuose – iš klinties. Šiaurėje kalnus juosia Reino ir Ronos aukštupių slėniai. Leponto Alpės suskaidytos upių slėnių į kelis masyvus. Aukščiausiuose kalnuose yra ledynų Reino, Ticino, Tocės versmės. Šlaitai apaugę miškais; aukščiausiose vietose – alpinės pievos.
Išplėtotas turizmas, žiemos sportas. Per Sankt Gothardo perėją (aukštis 2108 m) eina plentas Ciurichas–Milanas; netoli perėjos – Gotardo tunelis, juo eina geležinkelis ir plentas.
Sereikiškių parko ąžuolas

Sereikiškių parko ąžuolas – seniausias ąžuolas Vilniuje, stūksantis senamiestyje, Sereikiškių parko pietiniame pakraštyje, ties įėjimu iš Šv. Brunono Bonifaco gatvės, netoli pėsčiųjų tilto per Vilnią. Jo amžius siekia 400 metų. Ąžuolas nuo 1996 m. gegužės 29 d. yra Vilniaus miesto savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas.

Ąžuolo tvarkymas

Rekonstruojant Vilniaus Bernardinų sodą, dar vadinamą Sereikiškių parku, 2012 m. rudenį seniausias sostinės ąžuolas pradėtas tvarkyti. Pasak specialistų komisijos, jam jau buvo būtina neatidėliotina pagalba, nes galėjo bet kada išvirsti. Dėl žmogaus ūkinės veiklos jis buvo praradęs apie 80 proc. savo šaknyno: kai buvo statoma transformatorinė, apkapotos ąžuolo šaknys. Ąžuolas ėmė svirti, tapo pavojingu praeiviams, nes pro jį veda vienas iš pagrindinių lankytojų srautų į Bernardinų sodą. Remiantis tarptautine praktika, nuspręsta formuoti stuobrį. Buvo pjaunamos didelės medžio šakos, tikintis, kad taip galiūno laja palengvės apie 20 tonų. Ąžuolo būklę stengtasi stabilizuoti ir išvalant ankstesniais metais užkamšytas ar kitaip užplombuotas kamieno dreves.
Iš Sereikiškių parko ąžuolo palikus „gyvąją skulptūrą“, joje nors ir menkai, bet irgi vyks medžiagų apytaka, žaliuos menkos naujai išaugusios šakelės. Iš jo anksčiau surinktų ir pasėtų gilių tikimasi išauginti naujų ąžuoliukų.
Jason Statham

Sportas

1990 m. Jason Statham atstovavo Anglijos rinktinę Sandraugos žaidynėse šuolių į vandenį rungtyse.
Čibčų kalbos

Čibčų kalbos – indėnų kalbų šeima, kurios kalbos papliusios Sąsmaukos-Kolumbijos regione (nuo Hondūro iki šiaurės Kolumbijos). Nors kalbų šeima pavadinta jau išnykusios čibčų kalbos, vartotos muiskų centrinėje Kolumbijoje, vardu, manoma, kad ši kalbų šeima susiformavo ties dabartine Panamos-Kosta Rikos siena.
Čibčų kalbos siūlomos jungti į hipotetinę čibčų kalbų makrošeimą, kuriai priklausytų dar kelios negausios Centrinės Amerikos indėnų kalbos (lenkų, šinkų, misumalpų).
Belsko-Biala elektrinė

Istorija

1960 m. pradėti pirmojo bloko statybos darbai. Iš viso įrengti keturi katilai ir trys turbinos.
1975 m. komplekso teritorijoje pradėta antrosios elektrinės statyba.
Halkyn United FC

Istorija

Klubas įkurtas 1945 m. Yra žaidę kelis sezonus Cymru Alliance lygoje, bet joje neįsitvirtino.
Juodoji palminė kakadu

Išvaizda

Tai gana stambi papūga. Kūnas 54-80 cm, uodega – apie 25 cm ilgio; svoris – apie 1000 g. Plunksnų danga juoda, su vos pastebimu žaliu atspalviu. Snapas labai stambus, galingas, juodas, panašus į arų snapą. Kuodas didelis, iš siaurų ilgų ir atgal užlenktų plunksnų. Skruostai be plunksnų ir yra šviesiai raudonos, o papūgai susijaudinus – ryškiai raudonos spalvos. Aplink akis esanti plika sritis juoda. Rainelė tamsiai ruda. Kojos pilkos. Patelės mažesnės už patinus, jų snapas taip pat mažesnis.

Paplitimas

Gyvena Australijos šiaurėje, Keip Jorko pusiasalyje, Naujojoje Gvinėjoje ir artimesnėse salose.

Gyvenimo būdas

Apsigyvena tropiniuose miškuose, kur auga aukšti medžiai ir savanose su pavieniais medžais. Gyvena pavieniui arba nedidelėmis grupelėmis. Minta eukaliptų, akacijų, figmedžių sėklomis, vabzdžių lervomis, kurias lengvai savo stipriu snapu ištraukia iš po žievės ir šakų. Ieškodamos maisto gana vikriai laipioja didelių ir aukštų medžių šakomis. Balsas gana nemalonus, šaižus, o išbaidytos gana garsiai rėkia.
Lizdą įsiruošia senų medžių uoksuose. Dėtyje paprastai būna vienas kiaušinis. Peri apie 30 dienų. Po 10-12 dienų jaunikliai lizdą palieka ir dar apie 4-5 mėnesius jais rūpinasi tėvai.

Laikymas

Nelaisvėje dažnai laikomos zoologijos soduose. Laikyti namų salygomis gana sunku.
Rimantas Norbutas

Biografija

1973–1982 m. kelių valdybos vyresnysis inžinierius. 1981 m. baigė Vilniaus universitetą, suteikta istoriko, istorijos ir visuomenės mokslo dėstytojo kvalifikacija. 1982–1985 m. LKP Akmenės RK instruktorius. 1985–1999 m. Viekšnių žemės ūkio mokyklos direktorius. 2001 m. Mažeikių rajono savivaldybės vyr. specialistas, nuo 2007 m. Karo prievolės administravimo, mobilizacijos ir civilinės saugos skyriaus vedėjas, nuo 2011 m. Viešosios tvarkos ir civilinės saugos skyriaus vedėjas.
1990 m.  Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP) narys. 1997–2000 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) narys. Nuo 2003 m. LSDP Mažeikių rajono skyriaus savivaldybės administracijos grupės pirmininkas.
Sutuoktinė Aleksandra, duktė Sandra.
Indžera

Indžera – tradicinės duonos rūšis, naudojama Etiopijos virtuvėje (Etiopijoje ir Eritrėjoje). Tai – pagrindinis šios virtuvės patiekalas.

Gamyba

Tradicinė indžera gaminama iš vietinio Etiopijos javo tefo, tačiau tam tikri regioniniai variantai propaguoja indžeros gamybą iš miežių, kukurūzų, kartais kviečių. Nuo grūdų (tefo) rūšies priklauso indžeros baltumas. Ji gali būti balta (nech), raudona (kay) ar juoda (tikur).
Tešla ruošiama iš miltų ir vandens, pridėjus šiek tiek raugo. Tada rauginama 1-5 dienas. Kepama specialioje keramikinėje keptuvėje mitad, kuri ištepama riebalais. Skysta tešla paskleidžiama lygiu paviršiumi, kad susiformuotų blynelis. Jam kepant. paviršiuje susiformuoja burbuliukai. Kepama tik iš vienos pusės, iškepus išimama iš keptuvės.

Valgymas

Indžera naudojama beveik visuose Etiopijos virtuvės patiekaluose. Ji atlieka ir įrankių funkciją, nes indžeros lakštais yra pasemiamas maistas (votas). Indžera gali būti suplėšoma ir maišoma su prieskoniais, taip sudarant naujus patiekalus.