google/wiki40b huggingface dataset:
Baratolas

Baratolas (angl. baratol) – sprogstamoji medžiaga, sudaryta iš TNT ir bario nitrato, kur įmaišyta apie 1 % parafino. Paprastai baratole trinitrotoluolo būna 25-33 % mišinio. Dėl didelio bario nitrato tankio baratolo tankis yra ne mažesnis už 2,5 g/cm³.
Baratolą kaip lėtąjį sprogstamąjį komponentą naudojo kai kuriose ankstyvosiose branduolinėse bombose, kur B mišinys buvo naudojamas kaip greitasis sprogstamasis komponentas. Branduolinė bomba, 1945 m. sprogdinta Trinity bandyme, 1949 m. sprogdinta pirmoji tarybinė branduolinė bomba RDS-1, 1972 m. sprogdinta Indijos branduolinė bomba naudojo baratolą ir B mišinį.
Baratolo detonacijos greitis maždaug 4900 m/s.
Telšių Šv. Nikolajaus Stebukladario parapija

Istorija

Parapija įkurta 1840 metais. Iš pradžių mišios buvo laikomos privačiuose namuose. 1867 m. buvusios katalikų bažnyčios vietoje pastatyta mūrinė cerkvė, kuri 1935 m. grąžinta katalikams. 1938 m. stačiatikiai pasistatė naują cerkvę. 1937 m. parapijoje buvo 834 tikintieji. Sovietų valdžia parapiją įregistravo 1948 metais.
Varputėnai

Istorija

Varputėnai pradėti minėti 1590 m. Beržėnų valsčiaus, kuriam tada priklausė, aktuose. 1643 m. Varputėnų dvarą iš Erazmo Varpučianskio nusipirko jo žmonos sesers vyras Petras Vaišvila (lenk. Wojszwillo), kuris Varputėnus prijungė prie giminės 1535 m. iš Žygimanto I Senojo gauto Kubiškės ir Skurdutiškės dvarų, kurie ribojosi su Varputėnais. Istoriniuose XVII a. – XVIII a. šaltiniuose kaimas vadintas Kubiszki alias Warpuciany, arba Kubiszki arba tik Warpuciany vardu. 1761 m. Gabrielius Vaišvila Varputėnus – Kubiškes pardavė Jelenskiams. 1792 m. Motiejus Jelenskis pastatė medinę Šv. Antano Paduviečio bažnyčią. Iš Jelenskių giminės kilęs archeologas, dailininkas, kraštotyrininkas Tadas Daugirdas. Jelenskytei ištekėjus už Viačeslavo Burbos, Varputėnai 1842 m. perėjo Burbų giminei. 1908 m. per vedybinius ryšius dvaras ir kaimas atiteko Hriškevičiams (Griškevičiams).
Kaime dažnai lankėsi 1863 m. sukilėliai. Žymią vietą kūryboje Varputėnams yra skyręs ir Motiejus Valančius. Jo garsusis knygos „Palangos Juzė“ herojus Varputėnų apylinkėse pabuvojo vestuvėse, susipažino su gyventojų papročiais. Prie Varputėnų Pirmojo pasaulinio karo metais vyko aršios kautynės. 1924 m. po dvaro parceliacijos 350 ha palikta pavyzdiniam ūkiui. 1952-1992 m. kaime veikė Varputėnų tarybinis ūkis, 1992–2000 m. Varputėnų žemės ūkio bendrovė. 1952 m. įsteigta Varputėnų kaimo biblioteka.
Kostas Arvasevičius

Biografija

1956–1964 m. mokėsi Bubių aštuonmetėje mokykloje, 1967 m. baigė Šiaulių 8-ąją vidurinę mokyklą, 1973 m. – Vilniaus universitetą.
1967–1970 m. Žygaičių (Šiaulių raj.) aštuonmetės mokyklos, 1970–1973 m. Gordų (Kelmės raj.) aštuonmetės mokyklos mokytojas. 1973–1974 m. tarnavo SSRS kariuomenėje. 1974–1982 m. Gordų devynmetės mokyklos mokytojas, direktorius. 1982–1990 m. LKP Kelmės rajono komiteto darbuotojas.
1990–1992 m. Kelmės rajono kultūros ir švietimo skyriaus inspektorius. 1992–2000 m. Šaltenių pagrindinės mokyklos direktorius. 2000–2012 m. Kelmės rajono savivaldybės meras.
1997–2012 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės skyriaus narys.
Europos sportinio ėjimo taurė

Europos sportinio ėjimo taurė – Europos lengvosios atletikos asociacijos organizuojamos geriausių Europos sportinio ėjimo lengvaatlečių varžybos. Pirmasis čempionatas įvyko 1996 m. La Korunjoje, Ispanijoje ir rengiamas kas dvejus metus.
Latvijos futbolo varžybos 2016–2017 m.

Kova dėl išlikimo

Septintą vietą elite užėmusi komanda, FS METTA/LU, susitiko su AFA Olaine/SK Super Nova, kuri užėmė Pirmoje lygoje antrą vietą. Dviejų rungtynių baigtis lėmė 2017 m. elito lygos dalyvį.
Mezas

Mezas (55) (pranc. La Meuse – Prancūzijos departamentas šalies šiaurės rytuose, Lotaringijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Bar le Diukas (Bar le Duc). Generalinės tarybos pirmininkas Kristianas Nami (Christian Namy).
Departamente 3 apskritys, 31 kantonas, 29 municipaliniai susivienijimai ir 500 komunų. Plotas – 6 211 km². 1999 m. – 192 198 gyventojai, 31 gyv./km².

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, padalijus Lotaringijos provinciją. 1997 m. prie Mertos ir Mozelio departamento prijungtas Hanas prie Pjerponto.
Pirmojo pasaulinio karo metu departamentas tapo viena svarbiausių kovų arenų. 1916 m. jame vyko Verdeno kautynės, po kurių 20 000 ha dirvonų tapo raudonąja zona ir nebetiko žemės ūkiui. 1923 m. nuspręsta jas užsodinti mišku, kuriame iki šiol randami kautynių pėdsakai.

Geografija

Mezo departamentas ribojasi su Ardėnų, Marnos, Aukštutinės Marnos, Vogėzų, Mertos ir Mozelio departamentais bei Belgija.

Klimatas

Klimatas okeaninis – kontinentinis. Temperatūros pokyčiai švelnūs. Vasaros dažnai sausos ir karštos. Kritulių vidutiniškai per metus – 900 mm.

Ekonomika

Pramonė įvairi. Verdenas yra dražė saldainių sostinė, be kurių Prancūzijoje neišsiverčia nei vestuvės, nei krikštynos. Bar le Diuke gaminamos uogienės.

Politika

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja senatoriai Klodas Bivė ir Žeraras Longė, Atstovų rūmuose – Fransua Dozė ir Žanas Lui Diumonas. Generalinę tarybą sudaro 36 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Klaipėdos lėlių teatras

Klaipėdos lėlių teatras – Klaipėdoje įsikūręs lėlių teatras, savo veiklą pradėjęs XX a. pab., atkūrus Lietuvos nepriklausomybę. Pradžioje buvo Klaipėdos universiteto Menų fakulteto padalinys, vėliau atsiskyrė ir pradėjo savarankišką veiklą.

Istorija

Klaipėdos lėlių teatro ištakos siekia 1991 m. Įkūrus Klaipėdos universitetą ir čia pradėjus ugdyti menininkus, susibūrė nedidelė iniciatyvių dėstytojų grupelė, troškusių įkurti lėlių teatrą. Jau 1992 m. įkuriamas lėlių teatras „KU-KŪ“. Idėjos autorė – režisierė Jūratė Januškevičiūtė. Prie jos prisijungė ir kiti Menų fakulteto dėstytojai: Linas Zubė, Liuda Vismantaitė ir Salomėja Burneikaitė, taip pat studentai, vėliau tapę profesionaliais lėlininkais.
Klaipėdos universiteto lėlių teatras „KU-KŪ“ sukūrė apie dvidešimt spektaklių, dalyvavo įvairiuose festivaliuose. 2004 m. prie teatro prisijungė būrelis jaunų, ką tik studijas baigusių lėlininkų. Tais pačiais metais teatras atsiskyrė nuo universiteto. 2006 m. Lietuvos kultūros ministerija Klaipėdos lėlių teatrui suteikė profesionalaus teatro statusą,o 2008 m. persikelta į naujas patalpas Vežėjų gatvėje, Klaipėdos senamiestyje.

Teatro repertuaras

Teatro kolektyvas kuria spektaklius visų amžiaus grupių žiūrovams, tačiau didžiausią repertuaro dalį sudaro pastatymai vaikams. Taip pat nemažai spektaklių kūdikiams.
Dalį repertuaro sudaro pastatymai pagal literatūros klasikos kūrinius: „Coliukė“ (pagal H. K. Anderseną), „Raudonkepuraitė“ (pagal Š.Pero), „Nepaprasta Edvardo Tiuleino kelionė“ (pagal Kate DiCamillo) ir t. t.
Siera Leonės sportas

Futbolas

Futbolas laikomas populiariausia sporto šaka šalyje. Siera Leonės nacionalinė futbolo rinktinė, valdoma Siera Leonės futbolo asociacijos, atstovauja savo šaliai įvairiose vietinėse ir tarptautinėse varžybose. Ši rinktinė plačiai žinoma Leonės žvaigždžių vardu. Nors rinktinė niekada nepateko į FIFA pasaulio čempionatą, tačiau du kartus (1994 ir 1996 m.) jiems teko dalyvauti Afrikos taurės varžybose. FIFA reitinge šalis užima 124-ąją vieta (2008 m. lapkričio duomenys).

Krepšinis

Siera Leonės nacionalinė krepšinio komanda atstovauja šalį įvairiose vietinėse ir tarptautinėse krepšinio varžybose. FIBA nare šalis tapo 1991 m., o pasaulio rinktinių reitinge šalies ekipa užima 75-ąją vietą.

Kriketas

Siera Leonės kriketo komanda atstovauja šalį įvairiose varžybose. Šalis 2002 m. tapo Tarptautinės kriketo tarybos nare. Debiutas tarptautinėse varžybose komandai buvo 2004 m. Afrikos čempionatas, kuriame Siera Leonės ekipa baigė paskutinėje 8-oje vietoje.

Dalyvavimas Olimpinėse žaidynėse

Siera Leonės sportininkai dalyvavo visose vasaros Olimpinėse žaidynėse nuo 1968 m. (išskyrus 1972 ir 1976 m. Olimpiadas). Tiesa, šios šalies atletams dar nėra pavykę laimėti Olimpinio medalio. Nei vienas sportininkas iš Siera Leonės dar nėra dalyvavęs žiemos Olimpinėse žaidynėse.
Žofrua katė

Požymiai

Žofrua katė yra maždaug naminės katės dydžio – ilgis siekia 60 cm (be uodegos, kuri siekia dar 30 cm), aukštis – 31 cm, sveria apie 2–4 kg. Kailis pilkas arba gelsvai rudas (arealo pietuose vyrauja pilka, o šiaurėje gelsva spalva), išmargintas mažomis juodomis dėmelėmis.
Algirdas (vardas)

Algirdas – lietuviškas vyriškas vardas, kilęs iš lietuviškų žodžių šaknų „al“ ir „gird“, reiškiančių „visą girdintis“. Vardadienis vasario 11 d. ir liepos 9 d.

Variantai

Lenkiškas šio vardo variantas Olgierd ir dabar naudojamas Lenkijoje.
Latviškas variantas - Oļģerts, ukrainietiškas  – Olgerd, rusiškas – Ольгерд. Rusijoje Olgerdas labai retas vardas. Rusiškame internete šį vardą kai kurie naudoja kaip pseudonimą.
Aleksandras Laikūnas

Biografija

1926 m. baigė Žeimelio vidurinę mokyklą, 1930 m. – Šiaulių mokytojų seminariją. 1930–1938 m. mokytojavo Šiaulių apskritis pradžios mokyklose, 1938–1940 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo ekonomikos mokslus. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1949 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Klyvlende.
Nuo 1928 m. bendradarbiavo Lietuvos spaudoje, daugiausia tautinės pakraipos leidiniuose „Šiaurės Lietuva“, „Jaunoji karta“, „Lietuvos aidas“. 1945–1949 m. Vakarų Vokietijos karo pabėgėlių stovyklose redagavo laikraštį „Mūsų kelias“, laikraščio „Lietuvis“ leidėjas ir redaktorius. Gyvendamas JAV buvo laikraščio „Dirva“ bendradarbis, 1970–1977 m. – žurnalo „Naujoji viltis“ redakcinės kolegijos narys, 1977–1978 m. ir 1981–1986 m. – šio žurnalo redaktorius.
Aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje. Vokietijoje buvo Lietuvių tremtinių bendruomenės tarybos narys, Klyvlende – vietinio kultūros fondo kasininkas, kelerius metus – radijo klubo valdybos bei lituanistinės mokyklos tėvų komiteto narys. 1965–1973 m. buvo draugijos „Viltis“ pirmininkas, paskui – jos valdybos vicepirmininkas, 1967–1968 m. – Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos vicepirmininkas informacijos reikalams, nuo 1967 m. – Amerikos lietuvių tautinės sąjungos tarybos narys.
Vilniaus vartai

Struktūra

Kompleksą sudaro 5 korpusai: trys šalia ir du virš Geležinio Vilko gatvės (tam esantis tunelis buvo pratęstas 90 m). Vienas stačiakampių komplekso pastatų yra 9 aukštų gyvenamasis korpusas. 18 aukštų pastatas (biurai ir apartamentai) yra virš Geležinio Vilko gatvės tunelio. Fasadų apdaila – aliuminio ir stiklo konstrukcijos, kontrastuojančios su monumentaliomis natūralaus akmens (keramikos ir granito) plokštumomis.
Su Folsas

Istorija

Vietovė prie Didžiosios Sijų upės krioklių gyvenama nuo seno. Iki amerikiečių užkariavimo, šiuose kraštuose vyravo indėnai lakotai. 1856–1857 m. pradėjo kurtis pirmieji naujakuriai, o 1865 m. įsteigta Fort Dakotos tvirtovė. 1883 m. Su Folsui suteiktos miesto teisės. XIX a. 9-ajame dešimtmetyje miestą pasiekė geležinkelis, ir gyventojų skaičius ėmė sparčiai augti, nors vėliau sekęs skėrių antpuolis augimą pristabdė.
Kultus Kaunas

Istorija

Klubas įsikūrė prie vokiečių gimnazijos Kaune.
Motinos pienas

Motinos pienas – maitinančios moters pieno liaukų, esančių krūtyse, sekretas, skirtas kūdikiui maitinti. Kūdikio maitinimas motinos pienu vadinamas žindymu. Per pirmąsias 3-5 dienas po gimdymo išsiskiria tirštas gelsvas skystis – priešpienis, o vėliau – skystesnis baltas pienas, kurio sudėtis stabilizuojasi 2-3 savaitę. Sveikai žindyvei per parą pasigamina 1,0-1,5 litro pieno. 1 litro energetinė vertė – 2900 kJ (arba 700 kcal).

Reikšmė

Motinos piene yra visų medžiagų, reikalingų kūdikiui. Labai vertingi jo baltymai ir riebalai, kurie panašūs į kūdikio kraujo serumo baltymus ir riebalus bei yra lengvai įsisavinami. Angliavandeniuose gausu B laktozės, padedančios daugintis žarnyno bakterijoms.
Piene taip pat yra mineralinių medžiagų (ypač – kalcio ir fosforo druskų, reikalingų kaulų ir raumenų formavimuisi), hormonų, fermentų, vitaminų. Itin svarbūs imunoglobulinai (pirmaisiais mėnesiai kūdikio organizme nesigamina), svarbūs apsisaugant nuo užkrečiamųjų ligų. Priešpienyje gausu biologiškai aktyvių medžiagų.
Pienas yra sterilus, šiltas, jo kiekis ir kokybė priklauso nuo motinos mitybos. Patartina valgyti šviežią, vitaminų gausų maistą. Draudžiama rūkyti, vartoti alkoholį, taip pat daug saldumynų, kavos, vaistus be gydytojo leidimo.
Pensilvanija

Ekonomika

Geležies lydyklos buvo aprūpintos įvairių metalų rūdomis, kurių šoje valstijoje netrūksta. 19-ajame amžiuje Pensilvanija pradėjus naudoti savo didelius bituminius išteklius ji iškart pakilo į aukštas pozicijas plieno gamybos srityje, bet neseniai ši pramonės šaka valstijoje smuko. Kitas šalies gamtinis išteklis, antracito anglis taip pat pakėlė valstijos svarbą geležinkelio srityje. Sunkioji pramonė pastaraisiais metais smuko, bet valstija vis dar gamina produktus iš metalo, transporto įrangą, įvairius mechanizmus, apdirba žemės ūkio produktus, gamina trąšas, įvairius produktus iš plastiko, gumos, molio, stiklo.
Valstijos pietryčiuose labiau išvystytas žemės ūkis. Pagrindiniai jo produktai yra galvijai, paukščiai, pieno produktai, kukurūzai, kviečiai, avižos, grybai, bulvės, įvairūs vaisiai.
Aleksandravo pagrindinė mokykla

Istorija

Mokykla uždaryta.
Šiliškis (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

Skrebiškis – 1,5 km
Simaniai – 2,5 km
BIRŽAI – 20 km
Rimšiai (Biržai) – 1,8 km
PAPILYS – 7,5 km
Latvygala – 1,4 km
Mikaliai – 3 km
Bruzguliai – 4,3 km
Išvarymas

„Išvarymas“ – 2011 m. Oskaro Koršunovo Lietuvos nacionalinis dramos teatre pagal Mariaus Ivaškevičiaus pjesę „Išvarymas: vieno obuolio kronika“ pastatytas trijų veiksmų (5 val. 30 min.) spektaklis. Spektaklyje nagrinėjamos emigracijos, tautinio identiteto, susvetimėjimo bei savirealizacijos problemos. 2011 m. spektaklio aktoriai ir kūrėjai nominuoti 9 Auksinio scenos kryžiaus apdovanojimams, iš kurių pelnė 6.
Spektaklio metu scenoje savos kūrybos dainas atlieka Saulius Prūsaitis su grupe (Laimonas Jančas, Kęstutis Pavalkis, Paulius Adomėnas, Sergej Makidon).

Siužetas

Benas, Vandalas, Eglė su būriu kitų lietuvių išvyksta uždarbiauti į Londoną. Atvykus į vietą paaiškėja, jog naujieji imigrantai buvo apgauti, ir žadėto darbo jiems čia nėra. Tautiečių keliai išsiskiria ir šie pradeda kovą už būvį bei savo likimo paieškas kosmopolitiškame mieste. Galiausiai lietuvių keliai vėl susikerta, leisdami tautiečiams palyginti savo patirtis ir suprastas tiesas.
Lipidai

Struktūra

Lipidus sudaro - C , H , O , ir kai kuriuos iš jų - P, N.

Literatūra

Jolanta Martinionienė, Laima Lapinskaitė, Pranė Stankevičienė - "Biologija"
Aušra Lėka

Biografija

1963–1974 m. mokėsi Kauno S. Nėries vidurinėje mokykloje, 1974–1980 m. studijavo VU.
1979–1985 m. LTSR literatūros muziejaus mokslinė sekretorė, skyriaus vedėja, 1985–1999 m. dienraščio „Kauno tiesa“ korespondentė, 1999–2007 m. – vyriausioji redaktorė, 2007–2008 m. LRT Televizijos naujienų direkcijos direktorė. 2008–2017 m. savaitraščio „Veidas“ žurnalistė. Nuo 2017 m. dienraščio „Lietuvos žinios“ žurnalistė.
Andrzej Abramovicz

Biografija

1949-1955 m. dirbo Lodzės archeologijos muziejuje, nuo 1955 – Lenkijos mokslų akademijos Materialinės kultūros istorijos institute (dab. Lenkijos archeologijos ir etnologijos institutas). Nuo 1967 m. daktaras, nuo 1982 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Svarbiausia tyrinėjimų sritis – Lenkijos archeologijos mokslo ir senovės meno istorija. Lietuvoje dirbusių (rašiusių lenkiškai) archeologų Eustachijaus ir Konstantino Tiškevičių, A. H. Kirkoro, V. Sirokomlės bei istorikų M. Strijkovskio, J. Lelevelio, T. Narbuto mokslinį palikimą nagrinėja kaip bendrą lenkų ir lietuvių įnašą į mokslo raidą. Aprašė Laikinosios archeologijos komisijos ir Senienų muziejaus (Vilniuje) istoriją ir nurodė jų tarptautine reikšmę.
FK Vitoša

Istorija

Klubas įkurtas 1958 m. Eilę metų žaidė žemesniuose divizionuose, o pastaruoju metu tapo profesionaliu futbolo klubu. Ruošiasi debiutuoti elito pirmenybėse 2017/2018 m. sezone.
Antanas Tatarė

Antanas Tatarė (1805 m. gegužės 17 d. Rygiškiuose, Šakių raj. – 1889 m. gruodžio 25 d. Lomžoje, Lenkija) – lietuvių prozininkas, pedagogas, Romos katalikų dvasininkas; pirmasis žymus Užnemunės rašytojas, švietėjas.

Biografija

Mokėsi Naumiesčio pradžios ir Seinų keturklasėje mokykloje. 1832 m. įstojo į Seinų kunigų seminariją. Ją baigęs, šventintas į kunigus ir paskirtas vikaru Balbieriškio, po to į Ilguvos bažnyčią.
Iš Ilguvos buvo perkeltas į Lukšius. 1839–1855 m. tarnaudamas Lukšių parapijos vikaru pasinėrė į pedagoginę, šviečiamąją veiklą. Lukšiuose įsteigė pradžios mokyklą, kurioje vienas kelerius metus mokė vaikus. Vėliau prikalbino Zyplių dvarininką Joną Bartkauską, kad šis pastatytų mokyklą. Tas sutiko ir gražioje vietoje, ant kalnelio, mokyklai pastatė mūrinius namus, ten įkurdino mokytoją. Antanas Tatarė į mokyklą rinko gabesnius vaikus, o baigusiuosius skatino siekti aukštesniojo mokslo. Pastebėjęs savo mokinio Martyno Sederevičiaus gabumus, patarė tėvams leisti jį į aukštesnę mokyklą, rėmė tolesnį jo mokymąsi. M. Sederevičius pasekė savo mokytojo pėdomis ir tapo kunigu.
Nuo 1855 m. Sintautų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios klebonas. Nors A. Tatarė 1863 metų sukilime nedalyvavo, caro valdžia jį apkaltino „pasyviu sukilimo rėmimu“ (toks nusikaltimas buvo numatytas Rusijos baudžiamajame kodekse) ir ištrėmė į Penzos guberniją. 1871 m. grįžo iš tremties, tačiau, caro valdžiai neleidus gyventi Lietuvoje, apsistojo Lomžos benediktinių vienuolyne.
Dolinskas

Istorija

1867 m. tarp ainų kaimų pastatytas Naibučio karinis postas. 1884 m. įkurta rusų gyvenvietė Galkino Vraskojė (Галкино-Врасское), pavadinta imperijos valstybinio veikėjo Michailo Galkino Vraskojaus garbei. Gyvenvietėje lankėsi tuo metu Sachaline gyvenęs Antonas Čechovas. 1905–1946 m. gyvenvietė priklausė Japonijai ir vadina Otiajumi (落合). Po II pasaulinio karo rusai vėl užėmė gyvenvietę, 1946 m. suteikė jai miesto statusą ir Dolinsko vardą. TSRS metais čia veikė stambus popieriaus ir celiuliozės kombinatas, mechaninės dirbtuvės.
Walter Scott

Valteris Skotas (angl. Sir Walter Scott, 1st Baronet) (1771 m. rugpjūčio 15 d. Edinburge – 1832 m. rugsėjo 21 d. Melrauze) – škotų novelistas, dramaturgas, romanų autorius ir poetas. Vienas garsiausių to laikmečio Europos ir pasaulio rašytojų.
Parašė daugybę istorinių novelių. Jo poezija ir novelės yra vis dar skaitomos ir laikomos klasika. Tarp daugybės jo darbų žinomiausi yra: „Dama iš ežero“ (The Lady of the Lake) 1810 m., „Aivenhas“ (Ivanhoe) 1819 m., „Rob Rojus“ (Rob Roy) 1817 m., „Vaverlis“ (Waverley) 1814 m., „Midlodiano širdis“ (The Heart of Midlothian) 1818 m. ir „Lamermuro sužadėtinė“ (The Bride of Lammermoor) 1819 m.
Kefalonija

Kefalonija (senovės graikų: Κεφαλληνία; gr. Κεφαλλονιά arba Κεφαλονιά; it. Cefalonia) yra didžiausia iš Jonijos salų vakarų Graikijoje. Jos plotas yra 906,5 km², tai didesnė iš dviejų salų, sudarančių Kefalonijos ir Itakės nomą. Kefalonijoje yra aštuonios iš devynių nomo savivaldybių, Itakė yra kitoje saloje.
Salos pavadinimas kilo nuo mitologinio veikėjo Kefalo, nors pavadinimą galima suprasti ir tiesiogiai "galvos formos".

Geografija

Nomo sostinė yra Argostolis Kefalonijos saloje. Saloje gyvena netoli 45 tūkst. žmonių, o 1990-2000 m. gyventojų prieaugis buvo 35-40 %. Oficialiai saloje gyvena 36 404 žmonės (2001 m.). Argostolyje gyvena trečdalis salos gyventojų. Liksoris yra antra pagal dydį gyvenvietė. Šiuose dviejuose miestuose gyvena ape du trečdaliai nomo gyventojų.
Kefalonija yra seismiškai aktyvioje zonoje ir kiekvienais metais užfiksuojama daug nežymių žemės drebėjimų. 1953 m. žemės drebėjimas beveik visiškai sugriovė salą, tik Fiskardas šiaurėje liko nepaliestas.
Beveik visos Kefalonijos pavardės baigiasi "-atos", o miestai ir kaimai turi galūnę "-ata", pvz.: Valsamata, Frangata, Lourdata, Favata, Delaportata ir t. t.

Istorija

Archeologiniai duomenys rodo, kad pirmieji Kefalonijos gyventojai čia apsigyveno maždaug 50000 m. pr. m. e. Mikėnų laikotarpiu sala klestėjo bei išliko graikiška, kol II a. pr. m. e., užgrobė romėnai. Vėliau tapo konfliktų objektu, bet nuo 1500 iki 1700 m. kartu su kitomis Jonijos salomis ją valdė venecijiečiai. 
Senovės laikais, prieš salos pavadinimą, saloje gyveno 100-300 žmonių, atsiradus pavadinimui 500-1000, XX a. viduryje po lėto augimo saloje buvo 10 tūkst. gyventojų, o 1970 m. viršijo 20 tūkst.
Čiba

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė – riešutinis lotosas, medis – japoninis skirpstulas.
Remiksas (muzika)

Remiksas (angl. remix) – terminas šiuolaikinėje popmuzikoje, apibūdinantis alternatyvią dainos versiją. Remiksas kuriamas įvairiai keičiant jau įrašytą dainą, dažniausiai audio miksavimo metu. Remiksuojant galima panaudoti visą dainos įrašą, atskirus jos takelius (pvz., tik vokalo ar gitaros) arba dalis įrašo – seimplus. Proceso metu šios kūrinio dalys paprastai sumaišomos su kitais įrašais, seimplais, ritmais ar atskirų instrumentų partijomis, kurių nėra originalioje dainoje. Žmonės, užsiimantys remiksavimu profesionaliai vadinami remiksuotojais. Daugelis didžėjų yra profesionalūs remiksuotojai.
Teisėjo Rojaus Byno gyvenimas

Turinys

Rojus Bynas, atvykęs į Teksaso pakraščio miestelį netoli sienos su Meksika, užeigoje sumušamas ir paleidžiamas į prerijas pririštas prie arklio mirti. Čia jį išgelbėja meksikietė mergina Marija Elena ir Bynas grįžta į miestelį, kad išžudytų visus užeigos lankytojus. Čia jis pasiskelbia miestelio teisėju ir tvarkos saugotoju, priimdamas sprendimus pagal savo paties teisingumo supratimą ir savaip traktuodamas įstatymus. Miestelis, pervadintas į Džersio Lilį, suklesti, nes teisėjas be gailesčio karia visus čia užklystančius nusikaltėlius.
Gimdymo metu mirus Byno žmonai Marijai Elenai ir šiam mėginant pakarti laiku neatvykusį gydytoją, tam pasipriešina naujasis meras ir Bynas palieka miestelį. Praeina keliolika metų, laikai keičiasi, Teksase atrandama naftos, o arklius pakeičia automobiliai. Byno dukteriai Rouzei gresia nemalonumai ir iškeldinimas, ir tada miestelyje vėl pasirodo teisėjas Bynas. Surinkęs likusius gyvus savo buvusius bendražygius, jis imasi vykdyti teisingumą sau įprastais metodais...
Europinė angis

Aprašymas

Kūnas 70-75 cm ilgio, patelės ilgesnės už patinus. Galva plati, trikampiška, nuo krūtinės atskirta trumpu kaklu. Vyzdžiai vertikalūs. Kūno viršus nuo baltai pilkos iki pilkai žalios ar tamsiai rudos spalvos. Lyginant su kitomis rūšimis, nėra zigzago formos rašto, o vietoj jo nugara yra su keturiomis skersinių dėmių eilėmis, kartais susiliejančiomis viena su kita. Pilvas geltonai pilkas, uodegos galas ryškiai rausvos spalvos.

Paplitimas

Arealas apima Prancūziją, šiaurės rytų Ispaniją, pietvakarių Vokietiją, Šveicariją, Monaką, Siciliją, Italiją ir šiaurės vakarų Slovėniją.
Calūnas

Calūnas (lenk. całun) – laidotuvių liturgijoje naudojamas patiesalas, apdangalas, dažniausiai juodos spalvos, papuoštas religine simbolika. Kaip medžiaginė karsto uždanga dedama arba ant karsto, arba tiesiama ant žemės.
Jeigu pamaldose už mirusius kūno nėra, gali būti patiesiamas calūnas. Katalikų bažnyčiose calūnas netiesiamas prie katafalko, kuris skiriamas mirusiojo kūnui padėti. Jis netiesiamas ir sekmadieniais, iškilmių ir švenčių dienomis, taip pat dienomis, kai po Mišių išstatomas Švč. Sakramentas. Jo negali būti ir ne gedulinėse Mišiose. Absolutio (Libera) apeigoms calūną bažnyčios viduryje ar prie šoninio altoriaus papuošia žvakidėmis su geltono vaško žvakėmis, gėlėmis.
Per Vėlines bažnyčioje tiesiamas calūnas arba statomas katafelis su karstu. Tai panašiai kaip stačiatikiai, uždengiantys mirusiojo veidą, nes mirusysis jau nebepriklauso gyviesiems. Laidotuvių procesą lydinčių religinių apeigų metu calūno drobe dengiamas karstas reiškia tą patį – jis paslepiamas po mirties paslapties skraiste.
Lietuvos laidotuvių liturgijoje naudotų austų calūnų yra pripažintų sakralinės dailės kūriniais, įtrauktais į Kultūros vertybių registrą.
Leonidas Merkinas

Biografija

1971 m. baigė Kauno politechnikos institutą, iki 1992 m. Miestų statybos ir projektavimo instituto Vilniuje architektas, nuo 1974 m. kūrybinės grupės vadovas. 1992 m. su architektu S. Šarkinu įkūrė bendrovę „Architektūros paletė“, jos direktorius.
Atžalynas (Kėdainiai)

Leidinys

Leidžia Kėdainių Atžalyno gimnazija. Tiražas 1997 m. – 800 egz.