google/wiki40b huggingface dataset:
Pop metalas

Kriterijai

Pop metal terminas naudojamas, kalbant apie grupes, kurios daugiau dėmesio skiria savo išvaizdai, negu muzikai, pretenduoja būti „metalinėmis“, grodamos gerokai švelnesnę ar paprastesnę muziką, nei klasikinės Heavy metal grupės (lyginant, pvz., su Judas Priest ar Iron Maiden). Tipiškomis laikomos Pop metal grupės pasižymi švelnesniu skambesiu, dainų tekstais populiariomis temomis (apie meilę ir pan.), gana laisvu klavišinių instrumentų (sintezatorių) naudojimu. Heavy metal mėgėjų manymu, besąlygiškas kriterijus, leidžiantis grupę priskirti Pop kategorijai – tai fonogramų naudojimas koncertuose.
Visgi, kai kada vieną ar kitą grupę gali būti sunku priskirti Pop metal: pvz., Europe, dažnai laikoma tipiška Pop metal grupe, grojo muziką, kuri sudėtingumu buvo artimesnė įprastam Heavy metal, tuo pat metu daugelis Hard rock ir Heavy metal atlikėjų irgi yra sukūrę ne vieną melodingą kūrinį. Ryškią išimtį iš Pop metal, kaip „komercinės“ krypties apibrėžimo, sudarytų Scorpions, kurie ėmė groti panašiu į Pop metal stiliumi gerokai anksčiau, nei atsirado pirmosios Heavy metal grupės.
Kai kurios grupės, vengdamos sąsajų su Pop metal, 9-ajame dešimtmetyje tyčia neįtraukdavo į savo albumus populiariais galinčių tapti kūrinių, itin ryškus pavyzdys – Iron Maiden, kurie „nuslėpė“ kelias dešimtis dainų, įskaitant tokius potencialius hitus, kaip „Doctor, doctor“ bei „That girl“.

Istorija

Pop metal atsiradimas siejamas su Hard rock ir Heavy metal muzikos atsiradimu, kai daliai klausytojų, ypač – jaunesnių, aktualiais tapo ne tik pati muzika, bet ir atlikėjų stilius. XX a. 8-ajame dešimtmetyje, vykstant stipriai muzikos industrijos komercializacijai, įvairios įrašų studijos ėmė „auginti“ naujus atlikėjus: prodiuseriai atrasdavo ar patys suburdavo grupes, kurioms nurodydavo „teisingą“ dainų tematiką, apsirengimo stilių ir pan., esant reikalui, pasamdydavo kompozitorius ir tekstų kūrėjus, surengdavo grupėms reklamines kampanijas ir t. t.
Dainų tekstai būdavo orientuoti į paauglius, kiekviename albume būdavo vienas kūrinys, turintis greitesnį ritmą bei viena ar dvi baladės. Grupės dažniausiai iširdavo, išleidusios ne daugiau 2-3 albumų. Stilius didžiausią populiarumą įgijo 9-ojo dešimtmečio pradžioje, kartu su Naująja britų Heavy metal banga, vėliau jį pakeitė Grunge bei Nu metal.

Įtaka

Nors vienos ar kitos grupės priskyrimas „Pop metal“ stiliui visada būna gana kontroversiškas (pats terminas daugelio metalo mėgėjų požiūriu yra įžeidžiantis), neabejotina, kad tokios pop grupės gerokai išpopuliarino sunkesnę, šiurkštesnę muziką, į radiją bei televiziją atvedė alternatyvias, iki tol ignoruotas muzikos kryptis. Kelios sėkmingesnės grupės (pvz., Bon Jovi, Europe) sugebėjo Heavy metal muziką pateikti, kaip priimtiną ne tik metalistams, bet ir platesniam žmonių ratui. Galutinai situaciją pakeitė Guns N' Roses, įtaukę į savo muziką Punk, Thrash ir Blues elementų ir „išaugę“ iš Pop metal rėmų.
Willer Souza Oliveira

Pirmieji žingsniai futbole

Savo karjerą pradėjo Brazilijoje su Itapipoca Esporte Clube komanda. 2001 m. persikėlė į Argentinos Independiente klubą, kuriame tuo metu rungtyniavo dabartinės Argentinos futbolo žvaigždės Esteban Cambiasso, Gabriel Milito, bei urugvajietis Diego Forlan.

2002-2007 Laikotarpis Rusijoje

2002 m. už neskelbiamą sumą buvo parduotas FC Anzhi Makhachkala (Rusija) klubui. Per 36 rungtynes pelnė 2 įvarčius. Viename interviu rusų klubo treneris Gadzhi Gadzhiev parėiškė, kad "Viller žaidžia kaip Dievas, bet nežaidžia komandai. " Taigi 2004-2005 m. sezone Oliveira perėjo į FC Dynamo Bryansk (Rusija) klubą. 2006 m. buvo perleistas Luch-Energia Vladivostok (Rusija) ekipai. Joje neįsitvirtino ir buvo paskolintas FC Spartak Oryol (Rusija) komandai. Tai buvo paskutinis šio žaidėjo klubas Rusijos lygose. Per keturis gyvenimo metus Rusijoje Vileris puikia įvaldė rusų kalbą.

FK Sūduva

2007 m. balandį Vileris pasirašė sutartį su Marijampolės FK Sūduva. Greitai įsitvirtino pagrindinėje komandoje. Per 2007 m. A lygos čempionatą pelnė 10 įvarčių ir buvo vienas rezultatyviausių turnyro žaidėjų. Sėkmingas Vilerio žaidimas padėjo Sūduvai iškovoti sidabro medalius.
Lenktynės su velniu

Turinys

Džeikas Rodelas ir Džekas Čailsas buvo geri draugai, kuomet ir jų gimtojoje Misūrio valstijoje prasidėjo karas. Džeko tėvas žūsta nuo Šiaurės kariuomenės karių rankos ir jaunuoliai prisideda prie partizanų, kovojančių Konfederacijos armijos pusėje. Čia jie susidraugauja su Džordžu Klaidu, kuriam kovoje padeda ir vergas Holtas.
Artėjant žiemai, gauna išsiskirsto ir ketvertas apsistoja slėptuvėje miške, kuri juos lanko ir maitina našlė Sju Ly Šelė. Pavasarį kovos su Šiaurės kariuomene atsinaujina ir sužeistas Džekas mirta nuo gangrenos. Rodelas nugabena Sju, kuri laukiasi nuo Džeko vaiko, pas konfederatams prijaučiančius Braunus ir grįžta pas kovotojus. Mūšiai intensyvėja ir partizanai nusprendžia prisijungti prie reguliarios Konfederatų kariuomenės. Rodelas, kuriam dažnai priekaištaujama dėl jo vokiškos kilmės, nuolat konfliktuoja su Pytu Makesonu, o po to, kai žūsta Džordžas Klaidas, o konfederatai užpuola ir išžudo eilinius Lorenco miestelio gyventojus, nusprendžia viską mesti ir kartu su Holtu vykti pas Sju.
Čia jis netiktai patiria spaudimą ją vesti, nes visi mano, kad Sju laukiasi jo vaiko. Rodelas ilgai svarsto, tačiau, manydamas, kad tai jo šansas pradėti normalų gyvenimą, sutinka. Jiedu susituokia, tačiau Rodelas negali pamiršti nebaigtų sąskaitų su Pytu Makesonu ir nebejoja, kad vieną dieną šis apsireikš, ketindamas jį nužudyti…
Uzbekijos politinė sistema

Įstatymų leidžiamoji valdžia

Įstatymų leidžiamoji valdžia yra dviejų rūmų parlamentas sudarytos iš aukštesniųjų rūmų Senato (100 narių) ir žemesniųjų - Įstatymų rūmų (150 narių). Abu rūmai renkami penkerių metų kadencijai.

Vykdomoji valdžia

Formaliai vyriausybės vadovas yra ministras pirmininkas ir vykdomoji valdžia yra vyriausybė. Tačiau de facto vykdomoji valdžia yra sutelkta prezidento rankose. Ministrų kabinetą skiria prezidentas su parlamento palaikymu.

Prezidentas

Skirtingai nuo Vakarų valstybių, kuriose prezidentas daugiau atstovauja šaliai užsienyje, Uzbekijoje prezidentas smarkiai įtakoja vidaus politiką. Nuo 1991 m. šalies prezidentas yra Islamas Karimovas. Prezidentas renkamas visuotiniu balsavimu 7 metams. Iki 2002 m. konstitucijos pakeitimų prezidento kadencija trukdavo 5 metus.
Antitauras

Antitauras (turk. Aladağlar, gr. Αντίταυρος) – kalnai Turkijos pietuose, Tauro kalnų masyve. Ilgis – 200 km. Antitaurą sudaro du kalnagūbriai – Tachtaly (aukštis iki 3054 m) bei Binbogas. Kalnai sudaryti daugiausia iš nuosėdinių uolienų. Šiaurėje būdingos sausosios stepės, pietuose – subtropinių miškų ruožai.
Tamsos pasaulis

Pagrindai

Pirmasis šios sistemos žaidimas – „Vampire: The Masquerade“, išleistas 1991-aisiais. Patys kūrėjai Senojo Tamsos pasaulio temą apibūdino kaip gothic – punk.
Tai yra panašus į šių dienų visuomenę pasaulis, kuriame pabrėžta tamsioji pusė – vyrauja dekadansas ir degradacija, ypač korumpuoti politikai ir valdžios pareigūnai. Vaizduojama šviesesnės ateities viziją praradusi žmonija, aukštesniųjų vertybių bei idealizmo nebuvimas, visur rezgami sąmokslai. Šalia įprastų žmonių čia gyvena pagrindiniai žaidimų veikėjai – žmonėmis besimaitinantys vampyrai, vilkolakiai, vaiduokliai bei kiti.
Vienas iš pagrindinių dalykų, skiriančių Tamsos pasaulį nuo kitų siaubo žanro pasaulių yra jo pabaisos, kurių rasės yra prieinamos žaidėjams. Jie yra gerai organizuoti, intelektualūs ir dažnai daugiau ar mažiau sugyvena su žmonėmis, kurie dažniausiai neturi supratimo, kas gyvena tarp jų, ir yra naudojami kaip pėstininkai galingų vampyrų ir kitų jėgų politiniuose tarpusavio žaidimuose.
Tarp sąmokslų teorijų čia egzistuoja slapti galingų magų ordinai, vampyrų klanai, senovinę išmintį saugantis Arkanumas, naujųjų laikų inkvizicija – Šv. Leopoldo draugija ir kiti, taip pat tikrovėje esančių slaptųjų draugijų atitikmenys.
Tamsioji pasaulio pusė pabrėžiama ir tokiomis priemonėmis, kaip gotiška architektūra su gargoilais ir kitu grotesku, „tamsios“ drabužių mados ir atsmosfera gatvėse, visuomenės susiskirstymu į priešingas grupes.

Terminai

Tamsos pasaulyje naudojamos įvairios naujos sąvokos arba senos sąvokos nauja prasme. Čia pateikiamas nepilnas jų sąrašas.
Pabarės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Istorija

Pabarėje 1920 m. pastatyta bažnyčia. 1925 m. įsteigta parapija. 1934 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1934 m. spalio 24 d. konsekravo arkivyskupas Romualdas Jalbžikovskis.
Dombrova Lazai

Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 29 namai ir 170 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 58 namai ir 352 gyventojai, iš kurių 165 vyrai ir 187 moterys, 328 lenkai ir 24 žydai.
Sigitas Tamkevičius

Biografija

Šeimoje buvo jauniausias iš keturių brolių. Mokėsi Krikštonių mokykloje, 1955 m. baigė Seirijų vidurinę mokyklą, įstojo į Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją. 1957–1960 m. tarnavo sovietinėje armijoje, po kurios tęsė mokslus. 1962 m. balandžio 18 d. vyskupo Petro Maželio įšventintas į kunigus. 1962–1975 m. Alytaus, Lazdijų, Kudirkos Naumiesčio, Prienų, Simno parapijų vikaras. 1968 m. tapo jėzuitu. 1969 m. valdžiai uždraudus kunigauti, dirbo metalo gamykloje, vėliau Prienų melioracijos statybos valdyboje. 1972–1983 m. redagavo „Lietuvos katalikų bažnyčios kroniką“. 
1975–1983 m. Kybartų bažnyčios klebonas. Čia 1978 m. lapkričio 13 d. kartu su keturiais kunigais įkūrė Tikinčiųjų teisėms ginti katalikų komitetą. Buvo persekiojamas sovietų valdžios institucijų bei specialiųjų tarnybų. 1983 m. gegužės 6 d. kunigo Alfonso Svarinsko teismo metu suimtas ir šešis mėnesius tardytas Vilniaus KGB kalėjime. 1983–1988 m. kalėjo sovietiniuose Permės ir Mordovijos lageriuose. 1988 m. ištremtas į Sibirą, bet po pusės metų paleistas.
1989–1990 m. Kauno kunigų seminarijos dvasios tėvas, 1990–1991 m. rektorius. 1991 m. gegužės 4 d. popiežius Jonas Paulius II paskyrė tituliniu Turudos vyskupu ir Kauno arkivyskupijos augziliaru. 1991 m. gegužės 19 d. Kauno arkikatedroje bazilikoje arkivyskupas kardinolas Vincentas Sladkevičius konsekravo vyskupu. 1996 m. gegužės 4 d. paskirtas Kauno arkivyskupu metropolitu. 1999–2002 m. ir 2005–2014 m. Lietuvos vyskupų konferencijos pirmininkas. VDU Katalikų teologijos fakulteto Didysis kancleris, pirmininkauja Kauno arkivyskupijos „Caritas“ organizacijai. 2008 m. Pažaislio tarybos narys. 
2015 m. birželio 11 d. Popiežius Pranciškus priėmė Kauno arkivyskupo S. Tamkevičiaus atsistatydinimo iš Kauno arkivyskupijos ganytojo pareigų prašymą.
Nikolajus Švernikas

Biografija

1917 m. gamyklos darbininkų komiteto pirmininkas, miesto tarybos pirmininkas Samaroje. 1918–1921 m. politinis darbuotojas Raudonojoje armijoje. 1921–1923 m. profsąjungų darbuotojas.
1924 m. partijos Centrinės kontrolės komisijos narys, Rusijos darbininkų ir valstiečių inspekcijos liaudies komisaras. 1925–1926 m. partijos Leningrado srities komiteto sekretorius. 1926–1927 m. VKP(b) CK sekretorius. 1927–1929 m. partijos Uralo srities komiteto sekretorius. 1929–1930 m. SSRS metalurgijos darbuotojų profsąjungos vadovas.
1930–1944 m. sovietinių profsąjungų susivienijimo (VPSCT) I-asis sekretorius. 1941 m. atsakingas už pramonės įmonių evakavimą į SSRS gilumą. 1942 m. Komisijos vokiečių kariuomenės karo nusikaltimams tirti, pirmininkas. 1938 m. sausio 12 d. – 1946 m. vasario 10 d. SSRS Aukščiausiosios Tarybos Tautybių tarybos pirmininkas. 1946 m. kovo 19 d., po Michailo Kalinino mirties, išrinktas SSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininku.
1953 m. kovo 15 d., praėjus dešimčiai dienų po Josifo Stalino mirties, vėl gražintas į profsąjungų vadovo postą. 1953 m. gruodžio 23 d. N. Švernikas buvo Specialaus teismo, nuteisusio Lavrentijų Beriją mirties bausme, narys. 1956 m. paskirtas Partinės kontrolės komisijos pirmininku ir atsakingu už J. Stalino laikais represuotų partijos narių reabilitavimą (taip vadinama „Šverniko komisija“).
Vastapai

Istorija

Stanislovas Kiška, Vitebsko vaivada, 1605 m. Vastapų dvarą perdavė savo dukrai Ganai Kristupienei Radvilienei.
1733 m. Vastapų dvaras priklausė Jurgiui Ragauskui, Ukmergės raštinės viršininkui.
1828 metais, kaip sudėtinė Alantos dvaro dalis – Vastapų palivarkas, atiteko kunigaikščiui Tadeušui Pac Pomarnackiui.
Vaineikių Pilalė

Apibūdinimas

Tai pusovalio plano aukštumos kraštas, kurį iš rytų, šiaurės ir vakarų pusių juosia Akmenos vingis. Igis rytų - vakarų kryptimi 75 m, plotis šiaurės - pietų kryptimi – 50 m. Šlaitai statūs, 5–6 m aukščio. Piliakalniams būdingų gynybinių įtvirtinimų (pylimo, griovio) nėra.
Teritorijos plotas – 0,15 ha.

Istorija

Vieta vadinama Pilale, Papilale, Žuvėdų pilale. Jos rytinėje dalyje seniau buvo 8×5 m dydžio šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi pailga pakiluma, kurioje aptikta akmenų vainikų. Vieta apnaikinta XX a. antroje pusėje ariant ir melioruojant laukus. Pasakojama, kad dirbant žemę buvo rasta žalvarinių ir geležinių dirbinių.
1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1966 m. – Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas (tyrimų vadovas Adolfas Tautavičius), 1994 m. – Aurelijus Škimelis (Kultūros paveldo centras). 1977 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis.
Kultūrinio sluoksnio, gynybinių įtvirtinimų pėdsakų ar laidojimo žymių nerasta. 1966 m. konstatuota „atrodo, kad aukštumos krašte buvęs piliakalnis, kurį jau XIX a. nunešė upė“.

Padavimai

1) Šioje vietoje senovėje švedai įsirengė požeminius gyvenamuosius rūsius, į kuriuos patekdavo pro varinius vartus, įrengtus aukštumos šlaite. Kai lietuviai švedus sumušė, juos palaidojo Akmenos ir Šlaveitos santakoje esančiuose Švedų kapeliuose;
2) Rūsiuose ir šiandien tebėra kelios aukso skrynios, kurios retsykiais iškyla iš požemių į paviršių;
3) Seniau šioje vietoje iš žemės iškildavusi raudona ugnis, t. y. degdavę pinigai. Ne vienas drąsuolis ėjo slapta ieškoti užburtų turtų, bet nei vienam to padaryti nepavyko;
4) Pilalėje senovėje stovėjusi Vaineikių valdovo pilis. Jam žuvus, pilis sunyko, o valdovas buvo palaidotas prie Vinkšnupio supiltame pilkapyje.
Vytautas Nedzinskas

Vytautas Nedzinskas (1940 m. vasario 27 d. Alytuje – 2002 m. vasario 7 d. žuvo Žuvinto rezervate) – Lietuvos gamtininkas, rašytojas, gamtos mokslų daktaras, parašęs 9 knygas apie gamtą, įvairių mokslinių leidinių bendraautoris, publicistas, nuo 1965 m. nuolat rašęs spaudoje gamtos, gamtosaugos tematika. Mokslininkas, publicistas, visuomenininkas, gamtininkas, Žuvinto rezervato direktorius, Lietuvos rašytojų sąjungos narys, Lietuvai pagražinti draugijos Alytaus skyriaus pirmininkas, Alytaus apskrities literatų klubo „Tėkmė“, dzūkų kultūros žurnalo „Dainava“ leidėjas.

Slapyvardžiai

Rašydamas straipsnius gamtos tematika, Vytautas Nedzinskas pasirašydavo ir savo pavarde, ir slapyvardžiais V. Baravykėnas, V. Nomeika, Vyt. Nomeika, Vytautas Nomeika, N. Vytenis, A. Žurkus. Galimi V. Nedzinsko slapyvardžiai: A. Dagilis, N. Dzūkas, V. Dzūkas, J. Ešerys, V. Narušis, Vaclovas Narušis, V. Neimantas, S. Pušaitis, S. Tyla, N. Vytautaitis, A. Vytautėnas, N. Vytaitis, V. Vytėnas.

Premija

Po gamtininko žūties Dzūkijoje įsteigtos Vytauto Nedzinsko vardo premijos, skatinančios plėtoti jo pradėtą gamtosauginę, kultūrinę, švietėjišką veiklą Alytaus krašte. Jos steigiamos kas dvejus metus. Konkursą organizuoja visuomeninė organizacija „Dzūkų kultūros draugė“.

Knyga apie V. Nedzinską

Tolimas gamtininko giminaitis Antanas Nedzinskas parašė knygą apie šį žmogų: „Vytauto Nedzinsko pašaukimas“. Knygos tekstas gausiai iliustruotas nuotraukomis, dienoraščių fragmentais, kitais išlikusiais dokumentais. Knygą papildo DVD kompaktinis diskas su filmais apie gamtininką ir visatekste straipsnių duomenų baze.
Vytauto Nedzinsko pašaukimas / [[Antanas Nedzinskas]]. – [Vilnius: A. Nedzinskas], 2005 ([Vilnius]: Garsų pasaulis). – 137, [1] p. : iliustr., faks. + 1 vaizdo diskas (DVD). – Tiražas [1000] egz. – ISBN 9955-665-02-5 (įr.)
Europos dailiojo čiuožimo čempionatas

Europos dailiojo čiuožimo čempionatas – nuo 1891 m. vykstančios geriausių Europos dailiojo čiuožimo sportininkų varžybos. Čempionate varžomasi vyrų ir moterų vienetų, porų iš šokių ant ledo kategorijose. Lietuva čempionate yra iškovojusi du bronzos medalius.
Juozas Čelkauskas

Biografija

1962 m. baigė Maskvos konservatoriją, 1965 m. jos aspirantūrą. 1965-1966 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje. Nuo 1966 m. Maskvos pedagoginio universiteto dėstytojas. 1966-1990 m. leidyklos „Sovetskij kompozitor“ redaktorius.
Parengė daugiau, kaip 100 leidinių (1975 m. išleido violončelei ir fortepijonui aranžuotų M. K. Čiurlionio kūrinių rinkinį). Kaip solistas ir ansamblių narys daugiau, kaip 30 metų koncertavo Lietuvoje, Rusijoje ir kitur. Pirmasis atliko žinomų Maskvos kompozitorių kūrinių violončelei.
Lietuvos žaliųjų judėjimas

Lietuvos žaliųjų judėjimas (LŽJ) – nevyriausybinė gamtosauginė organizacija Lietuvoje, veikianti nuo 1988 m. Vienija ~1000 aktyvių narių. Veikia skyriai Vilniuje ir Alytuje. Organizacijos partnerės – Klaipėdoje (Klaipėdos ekologinis klubas „Žvejonė“) ir Šiauliuose.
Centrinė būstinė: Imanuelio Kanto g. 6, Kaunas.

Veikla

LŽJ taip priklauso Aplinkosauginio švietimo fondui (angl. Foundation of Environmental Education), vykdo gamtosauginį švietimą tarptautiniu mastu (fondo 4 programas: Gamtosauginių mokyklų, Mėlynosios vėliavos, Žaliojo rakto ir Jaunųjų aplinkosaugos reporterių). Lietuvos žaliųjų judėjimas dalyvauja Švarios Baltijos koalicijos (Coalition Clean Baltic) veikloje, kartu su kitų šalių aplinkosauginėmis organizacijomis sprendžia Baltijos jūros užterštumo ir ekosistemų apsaugos problemas. Švarios Baltijos koalicijoje žaliųjų interesus atstovauja „Žvejonė“.
Nuo 1989 m. leidžia laikraštis „Žalioji Lietuva“ apie savo veiklą, Lietuvos ir pasaulio aplinkosaugos aktualijas (išeina 1 kartą per mėnesį). Leidžia VšĮ „Žalioji Lietuva“ (direktorius Rimantas Braziulis, redaktorė Kristina Juozapavičiūtė).
Mykolas Daunys

Biografija

1951 m. baigė Saldutiškio vidurinę mokyklą. 1951–1956 m. studijavo Kauno politechnikos instituto (KPI, nuo 1990 m. KTU) Mechanikos fakultete. 1956–1960 m. KPI Mašinų gamybos technologijos katedros asistentas, 1963–1968 m. vyr. dėstytojas, 1968–1983 m. docentas, nuo 1983 m. profesorius. 1964 m. technikos mokslų kandidatas, 1980 m. technikos mokslų daktaras.  1983–1995 m. KPI Staklių (nuo 1993 m. Mašinų projektavimo) katedros vedėjas. 1994 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. Nuo 1995 m. mokslinio žurnalo „Mechanika“ vyriausiasis redaktorius.

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai – medžiagų ir konstrukcijų stiprumo bei patikimumo tyrimai, mašinų projektavimas, 9 išradimų autorius.
Čiklajus

Istorija

Senovėje, dabartinio miesto apylinkėse vystėsi Močikų ir Lambajekės kultūros. Čiklajus įkurtas 1560 m. XVI–XIX a. gyvavo kaip nedidelė metisų ir indėnų gyvenvietė. Dėl savo geros geografinės padėties pradėjo sparčiai augti. 1835 m. tapo departamento centru.

Ekonomika

Žemės ūkio rajono centras (auginami ryžiai, cukranendrės). Maisto (cukraus, ryžių valymo), statybinių medžiagų ir kita pramonė. Universitetas.
Algimantas Justinas Bubnys

Algimantas Justinas Bubnys (1937 m. lapkričio 16 d. Kaune – 2012 m. liepos 2 d.) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1962 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1994 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
1962–1966 m. dirbo Pagėgių (Šilutės raj.) ligoninėje. Nuo 1970 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1988–1990 m. medicinos fakulteto Fakultetinės chirugijos katedros vedėjas, 1990–2002 m. Abdominalinės chirurgijos klinikos vadovas; nuo 1995 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo svarbiausia kryptis – išopėjusios dalies ir skrandžio sekrecinės funkcijos chirurginė korekcija gydant gastroduodenines opas. Sukūrė originalių skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opaligės operacijų metodų. Minimaliai invazyvių (lendoskopinių ir laparoskopinių) operacijų Lietuvoje vienas pradininkų.
Urengojus

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1966 m. geologų, netoliese atradus Urengojaus dujų telkinį. 1979 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.
Janis Mitrevicas

Biografija

1982 m. baigė Latvijos dailės akademiją. Nuo 1979 m. dalyvauja parodose. 1982 m. su kitais tapytojais subūrė grupę „Švelnūs svyravimai“.

Kūryba

Ankstyvajai tapybai būdinga neoekspresionizmo bruožai („Soči“ 1982 m.), devintame dešimtmetyje nutapė didelio formato, ekspresyvių, tamsaus kolorito paveikslų su simboliniais motyvais („Pozuotojas“ 1987 m., „Ateinantis“ 1989 m.). 1992 m. Zosleno gyvenvietę (Cėsių rajonas) paskelbė Europos centru, čia gyvena, rengia parodas bei akcijas {„Aerouostas“ 1993 m.). Nuo dešimto dešimtmečio pasuko kita kūrybos kryptimi – į postmodernistinę neoromantizmo interpretaciją; tapydamas realistine maniera ironišku ir autoironišku stiliumi naudoja istorijnių stilių motyvus ir kičo elementus atskleisdamas savo požiūrį į menininkui visuomenės keliamus uždavinius („Marmeladas“ 1991 m., „Žane ir Diana“ 1999 m., „Angelo prisilietimas“ 2001 m.) Kuria instaliacijas („Kasdienė suknelė“ 1986 m., „Bekonas tautai“ 1994 m.).
Šlėgeriškis

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 21 km
Satkūnai (Biržai) – 2,5 km
PAPILYS – 10 km
Šakiškis – 1,5 km
Vėliškėnai – 1,1 km
Apaščia (Biržai) – 2,8 km
Diliai (Papilys) – 2,4 km
Vieščiūnai – 2,3 km
Purleškiai – 1,4 km
Kupreliškis – 1,9 km
Judiškiai

Istorija

XIX a. kaimas buvo Pakruojo dvaro užribyje.
Atminimo parkas

Atminimo parkas – miesto parkas, esantis Jonavoje, tarp geležinkelio (Jonava-Gaižiūnai) šlaito, Panerių, Fabriko ir Jono Basanavičiaus gatvių, greta Jonavos miškų urėdijos gyvenvietės ties Jonavos geležinkelio viaduku ir plentu Jonava-Ukmergė.
Parke ošia įvairių Jonavos organizacijų pasodinti medžiai (ąžuoliukai, berželiai, klevai ir kt.), veši krūmai. Parko pakraštyje ties Panerių gatve yra įvairaus dydžio akmenų dėlionės – Lietuvos Nepriklausomybės simboliai (sumūrytas Vyčio kryžius, kt.), atsiradę tremtinės Aldonos Rutkauskienės dėka. Parko šlaite stovi 1989 metais pastatytas medinis koplytstulpis (Šaulių kryžius), skirtas šauliams atminti.

Istorija

Plečiantis Jonavai, iš naujųjų (Rimkų ir kt.) mikrorajonų į dabartinę parko vietą buvo gabenamos įvairios statybinės atliekos, tapo netvarkinga teritorija. Laisvas apie 1 ha nederlingos žemės plotas susiformavo, platinant kelią po geležinkeliu (viaduku) ir iškėlus Bulatovos sodybą.
Parkas pradėtas sodinti 1990 metais, gavus Jonavos rajono vykdomojo komiteto pirmininko leidimą. Parko idėjos autoriai bei įgyvendintojai – ilgamečiai Jonavos miškininkai miškų inžinieriai Antanas Jakštas (1918–1999) ir Stasė Mazgelienė (1944–2015). Jie rūpinosi medžių sodinimu, o vėliau ir jo priežiūra. Parke medelius sodinti buvo kviečiamos įvairios Jonavos organizacijos, jaunimas ir vaikai (pvz., jaunieji miško bičiuliai). Parke auga tremtinių, medikų, sveikuolių, miškininkų, Miškų urėdijos darbuotojų, gyvenvietės gyventojų medžiai, „Šaltinio“ klubo literatų ąžuolas ir kiti.
1994 metų balandžio 14 dieną parke vyko talka, sodinti ąžuolai. Simboliška, kad talkos metu paskutinį savo medį, skirtą anūkui Deiviui, pasodino inžinierius Henrikas Kunevičius, miręs sekančią dieną. 1994 metais parke pasodinti medžiai, skirti Lietuvos partizanams – Juozui Lukšai-Daumantui (1921–1951), Jonui Žemaičiui-Vytautui (1909–1954), Adolfui Ramanauskui-Vanagui (1918–1957) – atminti.
Parko detalusis planas nėra parengtas.