Laiškai Lucilijui

Laiškai

Laiškai dažnai prasideda kasdienio gyvenimo pastebėjimais, prieš pradedant kurti ir vystyti išplaukiantį klausimą ar principą. Rezultatas – dienoraštis arba filosofinių meditacijų vadovas. Laiškuose daugiausia dėmesio skiriama daugeliui tradicinių stoikų filosofijos temų, pvz., negarbė mirčiai, išminčių nuoširdumas ir dorybė, kaip aukščiausias gėris. 
Laiškai tikriausiai buvo parašyti per pastaruosius trejus Senekos gyvenimo metus. Apskritai sutariama, kad jiei išdėstyti tokia tvarka, kuria ir buvo parašyti. 8-ajame laiške Seneka nurodo, kad jis pasitraukė iš viešojo gyvenimo į poilsį, kaip manoma (Tacito „Analai“), tai buvo apie 62–ųjų metų pavasarį. 18-asis laiškas buvo parašytas gruodį prieš saturnalijas. 23–jame laiške pavaizduotas šaltas pavasaris, galbūt 63–iais metais. 67–asis laiškas nurodo šalto pavasario pabaigą, ir manoma, kad per ateinančius metus buvo parašyti keturiasdešimt trys tarpiniai laiškai. 91-ajame laiške nurodoma didelis gaisras Lugdunume Galijoje (dab. Lionas), vykęs 64-ųjų pabaigoje. 122–ajame pažymėtas rudens dienos šviesos valandų mažėjimas. Galimos ir kitos chronologijos, jei atkreipti dėmesį į 23 ir 67-tą laiškus, nurodančius tą patį pavasarį, o tai gali sumažinti laiko trukmę visais metais. 
124 laiškai sudėti į dvidešimt rankraščių knygų, tačiau kolekcija nėra išsami. Aulas Gelijus (II a. viduryje) cituoja ištrauką iš „dvidešimt antrosios knygos“, reiškia, trūksta kai kurių laiškų. Kadangi Liono gaisras, paminėtas 91-ajame laiške, įvyko mažiau nei prieš metus prieš Senekos mirtį (65–ųjų pavasarį), tai manoma, kad laiškų trūksta nedaug.
Kartu sudėti, laiškai sudaro Senekos ilgiausią darbą. Nors skirti Lucilijui, jie yra „atviri laiškai“, akivaizdu, jog sukurti platesnei auditorijai. Senekos laikais epistolinis žanras buvo gerai žinomas. Seneka remiasi Cicerono laiškais Atikui ir Epikūro laiškais, jis tikriausiai buvo susipažinęs su Platono laiškais ir Horacijaus eilėmis. Tačiau ir kruopščiai panagrinėjus, nėra jokios akivaizdžios priežasties abejoti laiškų tikrumu. Seneka dažnai mini rašąs atsakymą į Lucilijaus laišką, nors mažai tikėtina, nes laiškas kelyje iš centrinės Italijos iki Sicilijos būtų užtrukęs nuo keturių iki aštuonių dienų. Daugeliu atvejų Seneka tikriausiai kūrė laiškus, kai jam atsirasdavo nauja tema. Vidutiniškai laiškai laikui bėgant tampa ilgesni, o vėlesniuose laiškuose vis daugiau dėmesio skiriama teoriniams klausimams. Tačiau net ir vėlesniuose laiškuose Seneka vis dar parašo labai trumpai.

Turinys

Visi šie tekstai prasideda fraze „Seneca Lucilio suo salutem“ (Seneka sveikina savo Lucilijų) ir baigiasi žodžiu „Vale“ (atsisveikinimas). Šiuose laiškuose Seneka pateikia Lucilijui patarimus, kaip tapti labiau atsidavusiu stoiku. Kai kurie laiškai apima „On Noise“ ir „Asthma“, kiti yra apie „masių įtaką“ ir „kaip elgtis su savo vergais“. Nors jie perteikia Senekos asmeninį stoikų filosofijos stilių, jie taip pat suteikia vertingų įžvalgų apie kasdienį Senovės Romos gyvenimą.
Visiems laiškams įprasta prasidėti aprašant pastebėtą konkretų (ir paprastai gana nedidelį) incidentą, kuris po to išsisprendžia į daug platesnį iš to išplaukiančio klausimo ar principo tyrimą. Pavyzdžiui, vieną laišką Seneka pradeda aptardamas galimybę apsilankyti arenoje, kur vyksta mirtinos gladiatorių kovos. Tada Senekai iškyla abejonių dėl tokio spektaklio moralės ir etikos, kas, šių laikų žiniomis, buvo pirmasis ikikrikščioniškojo autoriaus pasvarstymas tokia ypatinga tema.
Seneka dažnai cituoja lotynų poetus, ypač Vergilijų, o taip pat Ovidijų, Horacijų ir Lukrecijų. Jis taip pat remiasi Publijumi Siru, pavyzdžiui, aštuntajame laiške „Apie filosofo atsiskyrimą“.

Temos

Senekos laiškai yra sutelkti į vidinį gyvenimą ir džiaugsmą, kuris kyla iš išminties. Jis pabrėžia stoikų temą, kad dorybė yra vienintelis tikras gėris ir vienintelis tikras blogis. Jis pakartotinai nurodo gyvenimo trumpumą ir trumpalaikį laiko pobūdį.
Daugelio laiškų pagrindas, iš vienos pusės, yra susirūpinimas dėl mirties (viena iš pagrindinių stoikų filosofijos temų ir viena, kurią įkūnija Senekos pastebėjimas, kad mes „mirštame kiekvieną dieną“) ir iš kitos – savižudybė. Tai pagrindiniai pasvarstymai, jei atkreipti dėmesį į Senekos blogėjančią politinę poziciją ir visuotinę priverstinių savižudybių praktiką kaip būdą atsikratyti imperatoriaus galios ir valdžios oponentų.
Ankstyvieji laiškai dažnai pasibaigia maksimalia meditacija, nors ši strategija baigėsi trisdešimtuoju laišku. Tokie maksimumai paprastai ateina iš Epikūro, tačiau Seneka tai vertina kaip pradedančiojo techniką. 33-ajame laiške jis pabrėžia, kad studentas turi savarankiškai pradėti pagrįstus sprendimus.

Kalba ir stilius

Laiškų kalba ir stilius yra gana įvairūs, o tai atspindi faktą, kad jie yra asmeninio pokalbio ir literatūros kūrinio mišinys. Pavyzdžiui, vartojamas įvairių žodynų derinys, apimantis specifinius terminus (tokiose srityse kaip medicina, teisė ir navigacija), taip pat šnekamieji ir filosofiniai  terminai. Seneka taip pat naudojasi įvairiomis išraiškos priemonėmis pasiekti tam tikrą poveikį, pavyzdžiui, ironišką parataksę, hipotaksinius periodus, tiesioginės kalbos intarpus ir retorikos metodus, tokius kaip aliteracija, chiazma, poliptotonas, paradoksas, antitezė,  oksimoronas, etimologinė figūra ir kt. Be to, yra neologizmų ir hapaksų.

Vėlesnė istorija

Seniausi laiškų rankraščiai datuojami nuo IX a. Ilgą laiką laiškai nebuvo apyvartoje kartu, o ypač 89–124 laiškai, kurie buvo susegti į atskiras  rankraščių knygas. Jie pradėti platinti kartu nuo XII a. Pirmasis spausdintas leidimas pasirodė 1475 m. Erazmas Roterdamietis parengė daug kokybiškesnį leidimą 1529 m.

Įtaka

Mišelis de Montenis buvo paveiktas perskaitytų Senekos laiškų. Jų įtakotas sukūrė savo „Esė“. Šie laiškai buvo įkvėpimo šaltinis ir Justui Lipsijui ir jo neostoicizmo vystymuisi XVI a. pabaigoje.