google/wiki40b huggingface dataset:
LRT televizija

Istorija

LRT televizija įsteigta 1957 m. vasario 25 d. LTSR Kultūros ministerijos įsakymu Nr. 71 ir pavadinta Vilniaus televizijos studija. Jos direktore paskirta Stanislava Borisienė, iki tol buvusi Vyriausiosios radijo informacijos valdybos viršininko pavaduotoja. 1957 m. birželį Vilniaus televizijos studija ir Vyriausioji radijo informacijos valdyba buvo sujungtos į vieną organizaciją – Radijo ir televizijos komitetą. Vilniaus televizijos studiją Komiteto raštvedyboje imta vadinti „Televizijos studija“, o atsakingu už jos veiklą 1957 m. gruodžio 9 d. paskirtas Radijo ir televizijos komiteto pirmininko pavaduotojas Leonas Mykolaitis.
1965 m. kovo 16 d. Televizijos studijos direktoriumi paskiriamas Vladas Leipus.
1957 m. balandžio 30 d. transliuota pirmoji Vilniaus televizijos studijos laida.
1975 m. vasario 26 d. transliuota pirmoji spalvota Lietuvos televizijos laida.
Nuo 1957 iki 1990 m. vadinosi TV Vilnius (Lietuvos TSR televizija), nuo 1990 iki 1998 m. ir nuo 2002 iki 2012 m. liepos 27 d. – LTV, nuo 1998 iki 2002 m. – LRT, o nuo 2012 m. liepos 28 d. vadinasi LRT televizija.
2014 m. sausio 20 d. pradėta pirmojo nacionalinio raiškiosios televizijos kanalo Lietuvoje LRT televizija HD transliacija, o nuo 2014 m. rugsėjo 22 d. televizija imta transliuoti visą parą.
Minatitlanas

Istorija

Plačių šlapynių plotuose 1826 m. įkurtas Minatitlanas. Pavadinimas nahuatlių kalba reiškia „šaudančių strėlėmis vieta“. Vietovė yra senoviniame Olmekos krašte, kuriame gyvavo olmekų kultūra. XIX a. veikė uostas, laivų statykla. XX a. pr. pradėta vystyti naftos pramonė, 1906 m. atidaryta naftos perdirbimo gamykla. 1910 m. suteiktas miesto statusas.
Minatitlanas ne kartą niokotas potvynių (2008, 2010 m.), kenčia nuo didelio užterštumo.
Detroito Pistons

(1941-1957) Fort Veino Zollner Pistons

Komanda buvo įkurta 1941 m. Fort Veine „Zolner Pistons“ vardu. Tuometinis komandos vadovas buvo Fredas Zolneris, kurio gamykla užsiemė stūmoklių (angl. pistons), gamyba. Būtent dėl šios priežasties komandai buvo duotas "Pistons" vardas.
"Zollner Pistons" tapo Nacionalinės krepšinio lygos (NBL) čempionais 1944 ir 1945 m. Komanda taip pat laimėjo Pasaulio profesionalaus krepšinio čempionatą (World Professional Basketball Tournament), kuris tuo metu buvo laikomas prestižiškiausiu krepšinio turnyru visame pasaulyje. 
1948 m. komanda pakeitė pavadinimą į Fort Wayne Pistons ir tapo Amerikos krepšinio asociacijos (angl. BAA) nare. 
1949 m. komanda tapo NBA nare.
RKL 2014-2015 m. sezonas

RKL 2014–2015 metų sezonas – 10-as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 34 klubai. 16 varžėsi A divizione, 18 B divizione. Lygos nugalėtojai - Telšių „Telšiai".
Mouth & MacNeal

Mouth & MacNeal buvo pop muzikos duetas iš Nyderlandų, gyvavęs 1971–1974 metais. Jo nariai – Willem Duyn (taip pat žinomas kaip Big Mouth) ir Maggie MacNeal (tikrasis vardas – Sjoukje van’t Spijker). Jų debiutinis singlas „Hey You Love“ (1971), pasiekė 5 vietą Nyderlandų topuose. Dainos „How Do You Do“ (1971) ir „Hello-A“ (1972) tapo hitais šalyje.
1974 metais duetas atstovavo Nyderlandams Eurovizijos dainų konkurse, kur daina „I See a Star“ užėmė 3-iąją vietą, nusileisdami tik Švedijos grupei ABBA ir italų dainininkei Gigliola Cinquetti.
Duetas iširo 1974 m. Big Mouth su Ingrid Kup subūrė duetą Big Mouth and Little Eve, kuris nebuvo sėkmingas. Maggie MacNeal tęsė solinę karjerą. 1980 metais ji vėl atstovavo Nyderlandams Eurovizijos dainų konkurse su daina „Amsterdam“ ir užėmė 5-ąją vietą. Nuo 2000 metų su Marga Bult dainavo grupėje Dutch Divas. Big Mouth mirė 2004 m. nuo širdies priepuolio.
GKS 1962 Jastrzębie

Istorija

Įkurtas 1962 m. Yra žaidę aukščiausioje šalies lygoje (1988/1989 m. sezone).
Pastaruoju metu žaidė trečios pakopos pirmenybėse. 2017/2018 m. sezone jas laimėjo ir iškovojo teisę kilti į Pirmą lygą.
Virginija Babušytė-Venckūnienė

Virginija Babušytė-Venckūnienė (g. 1950 m. gruodžio 24 d. Kaune) – lietuvių skulptorė.

Biografija

1974 m. baigė Lietuvos dailės institutą (mokytojas Petras Aleksandravičius). Nuo 1974 m. dalyvauja parodose, simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (Vokietija: 1985 m., 1996 m. ir 2000 m., Švedija: 1992–1993 m., Suomija: 1994 m., Prancūzija: 2000 m.); surengė individualių parodų Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje.
Sukūrė monumentalių skulptūrų iš granito, marmuro, aliuminio, plieno, smulkiosios plastikos kūrinių iš medžio, bronzos („Pokalbis“ 1986 m., „Kitas krantas“ 1992 m., ciklą „Dėžutės“ 1995 m.). Skulptūros metaforiškos, stilizuotų, supaprastintų formų; apibendrinta plastika, ryškinamais medžiagų ypatumais reiškiami archajiniai simboliai.
Lietuvos vyrų paplūdimio futbolo rinktinė

Lietuvos vyrų paplūdimio futbolo rinktinė – nacionalinė šalies rinktinė, kuri atstovauja Lietuvą paplūdimio futbolo tarptautinėse varžybose. Rinktinės veiklą koordinuoja Lietuvos futbolo federacija. 
Nacionalinių rinktinių reitingų klasifikacijoje Lietuva užima 59 vietą iš 115 šalių (2019 m. birželio mėn.).
2019 m. liepą rinktinė vyko į Maskvą, kur vyko Europos zonos atranka į pasaulio čempionatą, o rugpjūtį į Italijoje rengiamą Europos rinktinių lygos turnyrą.

Pasaulio taurė

Paplūdimio futbolo pasaulio taurės varžybos vyko nuo 1995 iki 2004 metų, o nuo 2005 m. buvo pervadintas į Paplūdimio futbolo pasaulio čempionatą. Lietuvos rinktinė varžybose nedalyvavo.

BSWW (Beach Soccer Worldwide) taurės bei turnyrai

BSWW organizavo pasaulio paplūdimio futbolo čempionatą iki 2005 m. Po to kai FIFA perėmė organizavimą, BSWW toliau rengia tarptautinius turnyrus, skatinančius vystyti ir reklamuoti paplūdimio futbolą. Lietuva dalyvavo BSWW organizuotame Draugystės taurės turnyre 2017 m.
Stiebas (statinys)

Stiebas – stulpo formos elektroninių ryšių infrastruktūros statinys, skirtas radijo antenų montavimui. Nuo bokšto jis skiriasi tuo, kad negali stovėti be jį palaikančių atotampų.
Antenų stiebas paprastai daromas iš plieninių santvarų ar vamzdžių ir turi vienodą skersmenį per visą savo aukštį. Ant stiebo gali būti iškeliamos radijo ryšio antenos arba jis pats gali būti antena ir spinduliuoti radijo bangas. Tokie stiebai paprastai naudojami ilgųjų ir viduriniųjų bangų radiofoninėse stotyse, ir yra statomi ant izoliatorių, izoliuojančių juos nuo žemės. Stiebai taip pat gali būti statomi ant pastatų stogų ir ant bokštų (paprastai betoninių).
Stiebą pastatyti ir įrengti yra paprasčiau, pigiau ir greičiau negu tokio pat aukščio bokštą. Tačiau jis užima daugiau ploto, nes reikalinga vieta jo atotampų tvirtinimui ant žemės.
Leonidas Gaidajus

Biografija

Leonidas Gaidajus gimė 1923 metais Rusijos mieste Svobodne. Jo tėvas Iovas Gaidajus (1886–1965) buvo geležinkelio tarnautojas, kilęs iš Poltavos. L. Gaidajaus motina Marija Ivanovna buvo kilusi iš Riazanės srities. Leonidas Gaidajus turėjo brolį Aleksandrą ir seserį Avgustą. Greitai po L. Gaidajaus gimimo šeima persikėlė į Čitą, o vėliau Irkutsko srities Priangarje. L. Gaidajus mokėsi Irkutsko geležinkelių mokykloje Nr.42.
L. Gaidajus dalyvavo Antrajame pasauliniame kare, kuriame patyrė sunkų sužeidimą. Po šio sužeidimo buvo pripažintas netinkamas karinei tarnybai. 1947 m. L. Gaidajus baigė Irkutsko srities dramos teatro studiją. Dirbo šiame teatre apšvietėju ir aktoriumi.
1949 m. L. Gaidajus įstojo į Rusijos valstybinį kinematografijos instituto (trumpinama ВГИК) režisūros fakultetą, kurį baigė 1955 metais.
Scenarijus savo filmams Leonidas Gaidajus dažniausiai rašydavo savarankiškai. L. Gaidajus yra parašęs scenarijus pagal tokių rusų klasikų kaip I. Ilfo ir J. Petrovo, M. Bulgakovo, M. Zoščenko ir N. Gogolio kūrinius. 1983–1989 m. L. Gaidajus filmavo siužetus kino žurnalui "Fitil" (Фитиль).
Vilkaviškio Palaimintojo Jurgio Matulaičio kunigų seminarija

Vilkaviškio Palaimintojo Jurgio Matulaičio kunigų seminarija – iki 2005 m. veikusi Lietuvos aukštoji mokykla, rengusi katalikų dvasininkus.

Istorija

1926 m. įkūrus Vilkaviškio vyskupiją, nuspręsta atidaryti ir kunigų seminariją. Iš pradžių seminarija glaudėsi Gižų dvaro rūmuose, o 1930 m. perkelta į naujas patalpas Vilkaviškyje.
1944 m. dėl sovietų okupacijos seminarijos veikla sustabdyta, dalis klierikų pasitraukė į Vokietiją, kiti persikėlė į Kauno seminariją.
1989 m. pasiryžta atkurti kunigų seminariją. 1997 m. seminarijos globėju pasirinktas palaimintasis Jurgis Matulaitis, o pati seminarija veiklą pradėjo 1999 m. Marijampolėje.
Pasibaigus 2004–2005 mokslo metams, dėl labai mažo klierikų skaičiaus, vyskupijos vadovybė nusprendė uždaryti seminariją, o visus mokinius perkelti į Kauno kunigų seminariją.
Rimvydas Anusauskas

Biografija

1977 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius – elektrikas.
Seimo nario padėjėjas, Alytaus autoklubo direktorius, UAB Autoklubo įmonės direktorius. Lietuvos automobilininkų sąjungos prezidentas.
2004 m. Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Saulena, vaikai Justinas, Emilija.
Kučumataneso kalnagūbris

Kučumataneso kalnagūbris (isp. Sierra de los Cuchumatanes) – kalnagūbris šiaurės vakarų Gvatemaloje, atsišakoja nuo Čiapaso Siera Madrės. Driekiasi per Huehuetenango ir Kičės departamentus. Vakaruose ir pietvakariuose apribotas Selegvos upės, pietuose riboja Negro, šiaurėje – Čišojaus upės. Apima 16 350 km² teritoriją. Aukštis iki 3828 m (La Torės k.).
Kalnų šlaituose auga drėgnieji tropiniai miškai, aukščiau – pušynai, krūmynai ir kalnų pievos.
Pavadinimas greičiausiai kilęs iš mamų kalbos: cuchuj reiškia „jungti, vienyti“, matán – „su aukštesniąja jėga“. Tikėtina, kad pavadinimas galėjęs kilti ir iš nahuatlių žodžio kochmatlán, reiškiančio „papūgų medžiotojų vieta“.
ATPazė

ATPazė – fermentas, verčiantis H⁺ (arba kurio nors kito jono) elektrocheminio gradiento energiją cheminės jungties energija ir atvirkščiai. Fermentas (žr. pav) kerta kurią nors iš ląstelės membranų. Tai gali būti visą ląstelę gaubianti išorinė membrana, mitochondrijos krista arba chloroplasto tilakoido membrana. Membranos pusė, kurioje vyksta ATP sintezė, kartais vadinama vidine puse (ląstelės išorinėje membranoje ji atsukta į ląstelės vidų).

Veikimo principas

Kad fermentas sintetintų didelę cheminės jungties energiją turinčias ATP molekules, priešingose membranos pusėse turi kuriuo nors būdu susidaryti cheminis gradientas (dalyvaujančio jono vienoje pusėje daugiau), elektros potencialų skirtumas arba jie abu vienu metu (elektrocheminis gradientas). Šios jėgos verčia ATPazės naudojamus jonus per šiame fermente esantį kanalą keliauti į kitą membranos pusę. Vidinėje pusėje esanti fermento dalis panaudoja jonų gradiento energiją makroenerginei jungčiai tarp ADP ir fosforo rūgšies liekanos sukurti. Tokiu režimu fermentas veikia chloroplasto ir mitochondrijos membranose, kuriose panaudojamas vandenilio jonų (protonų) gradientas.
Prireikus ląstelė panaudoja turimą ATP elektrocheminiam gradientui sukurti. Tuomet vidinėje pusėje esantis fermento aktyvus centras skaldo ATP į ADP ir neorganinį fosfatą. Skylant išsiskiria daug energijos, kuri panaudojama jonams aktyviai „pumpuoti“ į vidinę pusė. Dažniausiai ATPazė taip dirba išorinėje ląstelės membranoje, kad palaikytų jonų balansą ląstelėje.
ATPazė – bendrinis visų ATP skaidančių fermentų vardas. Šiame kontekste jis palyginti retai vartojamas, nes tokių fermentų yra labai daug. ATPazės standartinis EC fermento kodas yra EC 3.6.3.
Cegelnė (Kupiškis)

Istorija

Priklausė Mirabelio dvaro valdoms, čia XIX a. buvo dvaro plytinė. 1861–1919 m. priklausė Ukmergės apskrities Virbališkių valsčiui, iki 1950 m. – Rokiškio apskrities Skapiškio valsčiui.
Vyriausiasis prokuroras

Vyriausiasis prokuroras – vadovaujančias pareigas einantis prokuroras.

Vokietija

Vyriausiasis prokuroras vok. Oberstaatsanwalt, OStA) Vokietijoje yra karjeros laiptelis. Šias pareigas eina prokuratūros departamento vadovas arba Generalinės prokuratūros decernentas. Algos tarifikacinė grupė – R2.
Joana Bartaškienė

Biografija

1957–1965 m. mokėsi Kauno Juozo Aleksonio vidurinėje mokykloje, 1968 m. baigė Kauno 24-ąją vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą.
1969 m. Kauno gimnastikos mokyklos trenerė choreografė, 1972 m. gimnastikos trenerė, 1976 m. Lietuvos veterinarijos akademijos sporto katedros vyr. dėstytoja, nuo 1995 m. aerobikos klubo „Joana“ prezidentė ir vyr. trenerė. Kauno pedagogų kvalifikacijos centro dėstytoja.
1959–1970 m. daugkartinė Lietuvos gimnastikos čempionė, TSRS sporto meistrė, 1980 m. pirmoji Lietuvoje pradėjo propaguoti aerobiką, nusipelniusi Lietuvos trenerė. Lietuvos moterų sporto asociacijos tarybos narė, 2004 m. viceprezidentė.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno skyriaus narė.
Sutuoktinis Albinas, vaikai Artūras, Martynas.
Duokiškio Šv. Onos bažnyčia

Istorija

Duokiškio alivarkas 1650 m. dovanotas Kamajų bažnyčiai. 1796 m. minima medinė Duokiškio koplyčia.
Baisogalos altarista kunigas Kazimieras Mačionis, 1904 m. atvykęs į Duokiškį, baigė statyti kleboniją ir ėmė organizuoti bažnyčios statybą. Ji 1906 m. pastatyta ir pašventinta. Senoji koplyčia nugriauta. Jos altorius ir įrengimai pernešti į bažnyčią. 1915 m. į Rusiją išvežti 3 varpai. Po Pirmojo pasaulinio karo įsigyti 2 varpai.
1923 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa. Kunigo K. Turlos rūpesčiu bažnyčia 1938 m. apdengta skarda. Parapija turėjo 13,9 ha žemės (išsirūpino kun. Julius Pauliukas). Duokiškyje 1952–1990 m. klebonavo Lionginas Neniškis (1915–1990 m.; palaidotas šventoriuje). 1947–1952 m. kalintas klebonas Jonas Matulis (1904–1967 m.).

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, medinė, kryžminio plano, su bokšteliu. Šventoriaus (18,6 aro) tvora akmenų mūro. Jame yra medinė varpinė, senos kapinės.
Gegužinės Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia

Istorija

Medinę bažnyčią 1507 ar 1520 m. pastatė Polocko vaivados žmona Benigna Radvilaitė-Astikienė. 1530 m. Jurgis Astikas bažnyčiai dovanojo palivarką. 1587 m. bažnyčiai skirta daugiau turtų. 1655 m. ji sudegė.
1674 m. dar buvo laikina. Klebonijos palivarke (2 km nuo Gegužinės) kunigas Šiukšta 1735 m. pastatė kitą bažnyčią, kuri buvo gerai prižiūrima (1782), o parapinė suirusi (nuo 1812 m. parapinėje bažnyčioje pamaldų nebūdavo). XVIII a. veikė parapinė mokykla.
1852 m. pagal architekto Tomo Tišeckio projektą pastatyta nauja medinė bažnyčia. Apie 1889 m. Gegužinėje pradėta lietuviškai sakyti pamokslus ir laikyti pamaldas. Klebonas Jurgis Glodenis 1897 m. lietuviškus pamokslus panaikino ir lenkiškai nemokančių vaikų nekatekizuodavo. Žmonėms reikalaujant pamokslai lietuviškai pradėti sakyti 1902 m. 1911–1915 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.
Naujos mūrinės bažnyčios pamatai pašventinti 1909 m. vasarą (šventino kunigas Juozapas Būčys). Iki 1915 m. buvo išmūrytos iš tašytų akmenų sienos, uždengtas stogas, bet karas sustabdė darbus. Statyba atnaujinta 1928 m. Dar ne visai įrengta bažnyčia 1932 m. pašventinta. Iš senosios bažnyčios 1933 m. pastatyti 2 aukštų parapijos namai. Naujos bažnyčios statyba rūpinosi Juozapas Būčys, klebonavęs Gegužinėje 1911–1928 m., Stasys Pupaleigis, čia klebonavęs 1928–1934 m.
1934–1939 m. Gegužinės klebonas buvo Nikodemas Švogžlys-Milžinas, Vilniaus krašto lietuvių visuomenės veikėjas, poetas, literatas. Po Antrojo pasaulinio karo parapijos klebonas Steponas Rudžionis 1946 m. suimtas ir už dalyvavimo pasipriešinimo veikloje nuteistas 25 metus kalėti. Mirė Vorkutos lageryje.

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, lotyniško kryžiaus plano, su 2 bokštais ir trisiene apside. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Kamajai

Architektūra

Miestelio senoji dalis stačiakampio plano, susiklostė apie 1745 m. pagal klasicistinės architektūros principus rekonstravus spindulinį planą.
Neogotikinėje Šv. Kazimiero bažnyčioje, pastatytoje 1905 m., 1944 m. nugriauti bokštai neatstatyti – yra vertingų medinių skulptūrų („Šv. Kazimieras“, „Šv. Jurgis“, „Nežinoma Šventoji“, „Šventasis su knyga“, „Vyras su toga“, trys angelų skulptūros, visos XVIII a.), kun. J. Jokimo bareljefas (1934 m., skulptorius Antanas Aleksandravičius), neogotikiniai altoriai, padaryti Zagorskio dirbtuvėje Šiauliuose, 1934 m. vargonai.
Bažnyčios šventoriuje – stogastulpis su ornamentuotu kryžiumi, XX a. pradžia.
Centrinėje miestelio aikštėje – Antano Strazdo paminklas, pastatytas 1933 m., skulptorius Antanas Aleksandravičius.

Pavadinimo kilmė

Miestelio vardo kilmė neaiški. Kai kurie tyrėjai mano, kad kažkada buvęs ežeras Kamajys ar upė Kamaja, tačiau apie Kamajus tokių vandenvardžių nėra minima. Kita versija teigia, kad į vietovę iš dabartinėje Gudijoje prie Lietuvos sienos esančio miestuko Kamojų (netoli Adutiškio, jame dar ir dabar yra lietuvių) atvyko koks nors žmogus (galbūt dvarininkas) ir pavadino gyvenvietę savo tėvonijos ar gimtinės garbei.

Geografija

Iš rytų ir šiaurės miestelį juosia Jara-Šetekšna. Greta miestelio yra Kamajų kaimas. Į vakarus nuo Kamajų yra Petriošiškio telmologinis draustinis.
Manjikai

Istorija

Manjikalandas, kaip ir visos šonų žemės, XIII–XV a. priklausė Zimbabvės karalystei. XV a. pab. - XVI a. pr. čia susiformavo kelios vietinės karalystės, tarp kurių svarbiausios buvo Manika (sostinė Masi Kesi, dabartinė Manika) ir Baruė (sostinė Baruė). Ilgą laiką jos buvo Monomotapos imperijos vasalės, veikę kaip svarbios prekybos tarpininkės tarp Zimbabvės plynaukštės ir Svahilių kranto. Per manjikų teritorijas ėjo svarbūs prekybiniai keliai.
XVI a. manjikų auksas labai domino portugalus, kurie naudojosi senaisiais prekybiniais keliais ir pasiekavo Zimbabvės karalystes iš pajūrio ir su jomis prekiavo.
1695 m. iš Butuvos kilęs rozvių klanas įjungė manjikų valstybes į Rozvių imperiją, ir Manjikalandas sudarė šiaurės rytinį jų imperijos pakraštį. Nepaisant to, kvazi-feoalinis susiskaldymas tęsėsi, ir manjikų žemėje buvo daug smulkių valstybėlių. XIX a. pradžioje į Manjikalandą migravo karingos gentys iš pietų – nguniai, kurių armijas iš pradžių vedė Zvangendaba, o įkandin jų – Sošanganė. Manjikai įjungti į pastarojo sukurtą Gazos imperiją. Šios sudėtyje manjikai ir jiems giminingi ndau tapo diskriminuojama etnine grupe.
Po to, kai 1897 m. Portugalija nugalėjo ir sunaikino Gazos imperiją, Manjikalandas buvo padalintas tarp dviejų kolonijinių valstybių. Vakarinė jo dalis atiteko Britų imperijos Pietų Rodezijai, o rytinė – Portugalijos Rytų Afrikai. Tokiu būdu manjikų žemės liko padalintos tarp Zimbabvės ir Mozambiko.
Adam Daniel Rotfeld

Biografija

Gimė žydo advokato šeimoje. 1941 m. tėvai nuo nacių paslėpė savo vaikus vienuolyne, patys tapo holokausto aukomis. Vienuolyne A.Rotfeldą apkrikštijo.
1951 m. repatrijavo iš SSRS į Lenkiją, gyveno vaikų namuose Krokuvoje, čia baigė fizikos-matematikos krypties licėjų.
1955–1960 m. mokėsi Tarptautinių santykių institute (Polski Instytut Spraw Międzynarodowych), 1960–1962 m. – Varšuvos universitete. 1969 m. Jogailos universiteto Teisės fakultete asigynė mokslų daktaro disertaciją, 1990 m. jam suteiktas habilituoto daktaro laipsnis. Nuo 2001 m. – profesorius.
1968 m. A.Rotfeldas pradėjo dirbti Lenkijos tarptautinių santykių institute, 1991–2001 m. buvo Stokholme esančio Tarptautinio taikos tyrimo instituto (Stockholm International Peace Research Institute, SIPRI) direktorius.
2001 m. lakričio mėn. pradėjo dirbti Lenkijos užsienio reikalų ministerijoje. 2005 m. sausio – spalio mėn. buvo Užsienio reikalų ministras Mareko Belkos vyriausybėje. 
Nuo 2009 m. dirba vadinamojoje „12-kos išminčių grupėje“, rengiančioje naują NATO strategijos koncepciją.
A. Rotfeldas – 20-ties monografijų ir 400 straipsnių autorius. Jo tyrinėjimų objektas – Vokietijos ir Centrinės bei Rytų Europos šalių teisiniai ir politiniai santykiai po Antrojo pasaulinio karo, ginkluotės kontrolė ir branduolinio ginklo neplatinimas. Jis yra bendros Lenkijos-Rusijos probleminių istorijos klausimų komisijos pirmininkas, Rusijos mokslų akademijos bei Švedijos mokslų akademijos užsienio narys.
Julijus Trapas

Biografija

Gimė 1814 m. Marijampolėje, vaistininko šeimoje. 1832 m. baigė Tilžės gimnaziją. Baigęs mokslus dirbo vaistinėje, po kurio laiko išvyko į Sankt Peterburgą, kur 1839 m. pradėjo mokytis medicinos-chirurgijos akademijoje. 1847-1853 m. buvo Alfredo Nobelio chemijos mokytojas. 1858 m. tapo farmacijos departamento vadovu. 1877 m. už mokslinę veiklą suteiktas nusipelnusio profesoriaus titulas. J. Trapo cheminiai tyrinėjimai padėjo vystyti Rusijos imperijos farmacijos pramonę. Per savo mokslinės veiklos metus, parašė daug knygų ir straipsnių.
Pazūkų koplyčia

Istorija

Dvarininkės Leparskienės rūpesčiu iš raudonų degtų plytų sumūryta koplyčia atstojo nedidelę kaimo bažnytėlę. Bažnytėlė stačiakampė, vos 3X4 m dydžio, lyg didelės bažnyčios maketas. Joje buvo altorius, ant sienų stacijėlės. Du langai ir vienos stiklinės durys. Apačioje – rūsys. Rūsio gale – langelis, pro kurį matėsi Leparskienės karstas su palaikais. Leparskienei mirus, jos dvarelis buvo tuoj išparduotas.
Bažnytėlės priekis paaukštintas, ant jo – trys kryželiai. Buvo apmūrytos ir kapinaitės. Mūrą apdengė molio čerpėmis. Įėjimas į kapinaites buvo pro geležinius suveriamus vartelius. Kapinaičių pakraščiais augo medžiai ir alyvų krūmai. Bažnytėlės dešinėje stovėjo paminklas: apačioje postamentas iš kampuoto akmens su įrašu, ant jo apvali kolona, viršuje angelas.
Kiekvieną gegužės mėnesio vakarą vykdavo gegužinės pamaldos. Visi atėję bažnytėlėje nesutilpdavo. Kiti suklupdavo prie pravertų durų šventoriuje, prie ką tik pražydusių ar jau baigiančių žydėti alyvų. Altorėlis būdavo papuoštas iš šonų berželiais, o viduryje, kur stovėjo Marijos statula, – gėlėmis.
Paprastoji vilkakojė

Ekologija

Auga raistuose, žemapelkėse, pelkėtose pievose, drėgnuose krūmynuose, pakrantėse, grioviuose.
Žiedus aplanko vapsvos ir musiniai dvisparniai, ypač žiedmusės.

Biologija

Tai daugiametis, iki 80 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis trumpas, su daug šaknų ir keliomis plonomis, iki 20 cm ilgio palaipomis. Stiebas kylantis, nelabai šakotas, plikas, rečiau plaukuotas, vagotas. Lapai priešiniai, 5-8 cm ilgio ir 3-5 cm pločio, pailgai lancetiški, kraštai stambiai pjūkliškai dantyti, apatiniai plunksniškai iškarpyti arba suskaldyti, abipus plaukuoti, trumpais kotais, viršutiniai bekočiai. Lapų kuokštų vietose išauga keli aukštai žiedų.
Tankūs menturių pavidalo žiedynai išsidėstę viršutinių lapų pažastyse. Pažiedės yliškos. Taurelė piltuvėlio pavidalo, su 5 smailiais danteliais, su dešimt šakotų gyslų, vidinė pusė plaukuota. Vainikėlis beveik taisyklingas, baltas ar gelsvas, apie 4 mm ilgio, iš vidinės pusės raudonai taškuotas, suaugtinis, su 4-5 lygiomis skiautelėmis. Kuokeliai keturi, bet du iš jų vos pastebimi ir iš vainikėlio išsikišę tik du.
Žydi nuo liepos iki rugsėjo mėneniais. Vaisius – skeltavaisis iš keturių mažų, rudų, briaunotų, liaukingų riešutėlių. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviškai palaipomis.

Naudojimas

Antžeminė augalo dalis turi saponinų, flavonoidų. Iš jos gaminami antpilai, tinktūros, ekstraktai. Naudojama gydyti kosulį, kvėpavimo sutrikimus. Lapų ir stiebo sultys tinka verpalams dažyti tamsiai ruda spalva. Sunkiomis išgyvenimo sąlygomis šakniastiebį galima vartoti maistui.