google/wiki40b huggingface dataset:
Raganos sostas (akmuo)

Legenda

Akmens pavadinimas Raganos sostas padavime aiškinamas taip, kad senų senovėje, dar tada, kai žemėje viešpatavo raganos, jos sėdėdavo ant jo ir gražiai dainuodavo – ypač pravažiuojant jaunuoliams. Pastarieji sužavėti jų dainomis prisiartindavo prie akmens, o raganos tuomet čiupdavo jaunuolį ir jį myluodavo tol, kol nelaimėlis mirdavo.
Tereza Kesovija

Biografija

Tereza muzikinę karjerą pradėjo 1960 metais, kai su daina „Ćakule o siromajima“ nugalėjo Splito festivalyje. 1967 metais įrašė garso takelį filmui „Docteur Zhivago“. Tais pačiais metais išleido debiutinį albumą „La Chanson de Lara“, kuris tapo sėkmingas, o daina „Je l’aime, je l’aime“ iš antrojo atlikėjos albumo „C´est ma chanson“ tapo populiari. Tereza dalyvavo daugybėje muzikos festivalių ir konkursų Jugoslavijoje. Bendradarbiavo su dainų autoriais, tokiais kaip Zdenko Runjić, Nikica Kalogjera, Arsen Dedić, Kemal Monteno, Đelo Jusić, Stipica Kalogjera, Andrej Baša ir kitais.
1966 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Bien Plus Fort“ (liet. Daugiau stiprumo) atstovaudama Monakui, užėmė paskutinę vietą, negavusi nei vieno taško. Vėliau bandė patekti į Euroviziją 1969 metais, dalyvaudama Šveicarijos atrankoje (dar žinoma kaip Concours Eurovision), tačiau nelaimėjo. 1972 m. Jugoslavijos atrankoje su daina „Muzika i ti“ (liet. Muzika ir tu) užėmė pirmą vietą ir išrinkta dalyvauti 1972 m. Eurovizijos konkurse. Renginyje, vykusiame Edinburge, atlikėja su 87 taškais užėmė 9 vietą. 1974 m. šios šalies atrankos konkurse su daina „Mili moj“ užėmė 10 vietą, o 1987-aisiais su kūriniu „Ko mi je kriv“ liko trečia.
Mykolas Frankas

Biografija

Gimė Raimondo Franko ir Marijos Jašinskaitės šeimoje. 1933-1936 m. mokėsi Vytauto Didžiojo universiteto Evangelikų teologijos fakultete, jį uždarius – Prahos Karlo universitete. 1939 m. baigė teologijos mokslus ir birželio mėn. per Sinodą ordinuotas diakonu, o rugsėjo mėn. – kunigu ir paskirtas į Papilį superintendento kunigo Jono Šepečio žinion. Nuo 1941 m. liko vienas iš keturių nepasitraukusių iš Lietuvos kunigų. 1953 m. mirė kun. Aleksandras Balčiauskas, o 1965 m. su ryšius Bažnyčia nutraukė senjoras kun. Adomas Šernas. Lietuvos reformatams tarnauti liko tik vyriausias amžiumi senjoras kun. Povilas Jašinskas ir kun. Mykolas Frankas, kuris iki mirties aptarnavo Papilio, Švobiškio, Salamiesčio parapijas. Pakviestas, važiuodavo motociklu sutuokti, krikštyti, laidoti reformatų ir į atokiausius Lietuvos kampelius, laikydavo pamaldas Vilniuje, Kaune, Kėdainiuose. Jo pastangomis suremontuota Papilio bažnyčia, klebonija. Jis rūpinosi aplinkinių kapinių priežiūra, gavo leidimus ir pervežė iš likviduojamų Vilniaus evangelikų kapinių žymiųjų papiliečių, kunigų palaikus.
Sunki liga kun. Mykolą Franką pakirto pačiame jėgų žydėjime, kai Lietuvos reformatams taip reikėjo energingo, dvasingo, nuoširdžiai dirbusio savo darbą kunigo. Palaidotas Biržų senosiose reformatų kapinėse prie ežero, šalia savo tėvų.
Leone Nakarawa

Biografija

Nuo 2016 m. atstovauja Prancūzojos Racing 92 komandai. 2009 m. pakviestas į Fidžio nacionalinę rinktinę.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Fidžio nacionaline regbio-7 komanda pasiekė finalą, kuriame rezultatu 43-7 nugalėjo Jungtinę Karalystę ir tapo olimpiniais čempionais. Tai pirmasis Fidžio olimpinis medalis.
Danijos futbolo varžybos 1925–1926 m.

1925–1926 m. Pirmenybės

Danijos futbolo pirmenybės (dan.  Danmarksmesterskabsturneringen) -pirmos pakopos pirmenybės.
Lietuvos teisininkų draugija

Lietuvos teisininkų draugija – Lietuvos asociacija, vienijanti teisės mokslininkus ir praktikus. Dalyvauja vertinant, rengiant teisės aktus, svarstant jų projektus, rūpinasi žmogaus teisių ir laisvių įgyvendinimu, bendradarbiauja su Lietuvos valstybės institucijomis, visuomeninėmis organizacijomis, palaiko ryšius su kitų šalių teisininkais, jų draugijomis ir tarptautinėmis organizacijomis. Turi apie 400 narių (2007 m.). LTD skyriai veikia Kaune, Panevėžyje, Lazdijuose, Prienuose, Telšiuose, Palangoje, Biržuose, Jonavoje ir kituose Lietuvos miestuose.
Pagrindinės draugijos institucijos – visuotinis susirinkimas, taryba, valdyba, draugijos pirmininkas. Yra miestų, rajonų skyriai ar grupės, t. p. šakiniai skyriai ir Jaunųjų teisininkų skyrius. Draugija turi garbės teismą ir revizijos komisiją.
Būstinė Vilniuje, Tilto 17/4.

Istorija

1920 m. sausio 14 d. buvo įkurta draugija. Ji leido žurnalą „Teisė“, „Teisininkų kalendorių“, kuriame buvo pateikiama tikslios Lietuvos teismų veiklos ribos, jų buveinės ir kita teisininkams svarbi informacija.
1940 m. birželio mėn. draugijos veikla nutrūko.
1989 m. kovo 4 d. LTD atkurta.
1996 m. įsteigė leidyklą „Justitia“, nuo 1996 m. leidžia žurnalą „Justitia“ (nuo 2003 m. kartu su žurnalo priedu „Teisės žinios“) Teikiama draugijos P. Leono stipendija.
Toshio Suzuki

Tošijo Sudzukis (jap. 鈴木 敏夫 = Suzuki Toshio; g. 1948 m. rugpjūčio 19 d.) – anime kino prodiuseris ir ilgalaikis animatoriaus Hajao Mijadzakio kolega bei buvęs animacijos studijos „Studio Ghibli“ prezidentas.

Biografija

T. Sudzukis gimė Nagojoje, Aičio prefektūroje 1948 m. 1967 m. jis įstojo į Keio universitetą ir 1972 m. jame baigė literatūros studijas.
Karjerą pradėjo bendrovėje „Tokuma Shoten“, prisidėdamas prie jos personalo iš karto po studijų baigimo. Jis buvo paskirtas į pramogų žurnalo „Asahi Geino“ departamentą, kur jis buvo atsakingas už manga skilties įvykių nušvietimą. Čia jis susipažino su karikatūrininku Shigeru Sugiura. 1973 m. jis tapo žurnalo priedo „Comic & Comic“ (コミック&コミック komiku & komiku) redaktoriumi ir netrukus susipažino su kino režisieriais Sadao Nakajima, Eiichi Kudo ir Teruo Ishii bei animatoriais ir manga kūrėjais Osamu Tezuka, George Akiyama, Kazuo Kamimura, Hōsei Hasegawa ir Shotaro Ishinomori. 1978 m. jis tapo naujai įsteigto mėnesinio žurnalo „Animage“ redaktoriumi.
Dirbdamas prie „Animage“, Sudzukis susisiekė su Isao Takahata ir Mijadzakiu, kurie tuo metu dirbo prie pilnametražio animacinio filmo „Holsas: Saulės princas“, dėl interviu jo žurnalui, bet jie atsisakė. Sudzukis vėl sutiko Mijadzakį po filmo „Kaliostro pilis“ išleidimo. Šįkart susitikimas pasibaigė užsimezgusiais bendradarbiavimo santykiais. Sudzukis buvo vienas iš tų, kurie padėjo sukurti ir išleisti Mijadzakio mangą „Nausikaja iš Vėjų slėnio“, o galiausiai sukurti ir anime filmo adaptaciją. Filmas išėjo 1984 m. kovo 11 d., o netrukus, 1985 m. birželį, buvo įkurta studija „Studio Ghibli“. Be „Studio Ghibli“ darbų, jis taip pat prodiusavo ir kitų autorių kūrinius, pvz., Mamoru Ošio OVA animaciją „Angel’s Egg“ (1985) ir vėliau „Innocence“ (2004).
2004 m. kovą „Studio Ghibli“ tapus nepriklausomai nuo „Tokuma Shoten“, Sudzukis pradėjo eiti korporacijos prezidento pareigas. 2008 m. jis pasitraukė iš šio posto, bet vis dar išlieka bendrovės generaliniu direktoriumi.
Velnio akmuo (Druskininkai)

Aprašas

Riedulys natūralus, pilkai rausvo stambiagrūdžio granito, pailgas šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, apskaldytas, netaisyklingos trikampės piramidės nupjauta viršūne pavidalo. Virš žemės paviršiaus esančios akmens dalies aukštis – 3,23, ilgis – 7,61, plotis – 5,21, didžiausia horizontali apimtis – 18,55 m.
Akmens rytiniame šone, nuolaidžioje plokštumoje yra 9 duobutės, iš kurių dvi sunkiai matomos. Mažiausia duobutė 2,5 cm skersmens ir 0,3 cm gylio, o didžiausia – 4,5 cm skersmens ir 0,5 cm gylio. 
Akmens viršuje iškalta duobutė, į kurią seniau buvo įstatytas metalinis kryžius. 
Saugomos teritorijos plotas – 0,07 ha.

Istorija

Akmuo stūkso vietovėje, kuri vadinama Ažugojais, Pagojais. Istorinėje literatūroje minimas nuo 1923 m. Pasakojama, kad akmenį apie 1841 m. norėta suskaldyti ir panaudoti Druskininkų bažnyčios, o apie 1905 m. – Ratnyčios bažnyčios statybai, bet vietos gyventojai, laikę akmenį šventu, neleido jo sunaikinti. Tiesa, vėliau apylinkės ūkininkai savo reikmėms akmenį apskaldė. 1936 m. per gegužines pamaldas iš Gardino atvykę dvasininkai atlaikė prie akmens pamaldas ir pašventino atsivežtą metalinį kryžių, kuris buvo įstatytas į akmens viršūnę. Sovietmečiu kryžius buvo nulaužtas. 
1972 m. akmuo paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR1551), 1993 m. įrašytas į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A207), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu A207P, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
2004 m. šalia akmens legendų motyvais pastatytos medinės skulptūros „Varpininkas“, „Raigardo legenda“, „Piemenaitė“ (autoriai V. Dabrukas, A. Lastauskas, J. Videika).

Tyrimai

Švendubrės akmenį „Lietuvos archeologijos medžiagoje“ (1928 m.) paminėjo Petras Tarasenka, remdamasis Zigmanto Gliogerio darbu (neaišku, kuriuo) ir Vinco Krėvės padavimais. 1962 m. akmenį aplankė Istorijos instituto žvalgomoji ekspedicija, kuri pažymėjo jį „nearcheologiniu paminklu“.
1974 m. žvalgė Juozas Markelevičius. 1988 m. ekspedicija (vad. Jonas Balčiūnas) padarė svarbų atradimą – pastebėjo duobutes ant akmens šono. Tai leido priskirti jį šventų akmenų grupei. 
1998–1999 m. žvalgė Vykintas Vaitkevičius. Per 1998 m. žvalgymus 24 m į pietus nuo akmens dirvoje užfiksuota 15-oji Švendubrės akmens amžiaus radimvietė.
Vykintas Vaitkevičius akmenį priskiria apeiginių akmenų su dubenėliais grupei, kurie datuojami žalvario ir ankstyvojo geležies amžiaus laikotarpiu.
Gugalana

Gugalana – dievas šumerų mitologijoje. Kai kuriuose dievų sąrašuose jo sutuoktine įvardijama Ereškigalė. Jų sūnus – Ninazu. Ereškigalės vyru Gugalana laikomas ir pasakojime „Inanos nusileidimas į požemio pasaulį“. Anot šio teksto, Inana (Ereškigalės jaunesnioji sesuo) prašosi įleidžiama į požemio pasaulį, tvirtindama, kad gedi savo svainio Gugalanos ir nori dalyvauti jo laidotuvių apeigose.
Gugalanos vardas reiškia „laukinis Anu bulius“. Kitur nurodoma, kad iš pradžių dievybės vardas reiškė „Anu kanalų inspektorius“. Be to, teigiama, kad Gugalana galėjo būti tapatus dievui Enugiui. Esama ir autorių, kurie Gugalaną tapatina su Gilgamešo epe minimu dangaus jaučiu, kurį užmušė Gilgamešas ir Enkidu. Senosios Babilonijos karalystės laikotarpiu Gugalana jau buvo sutapatintas su Nergalu, požemio karalystės valdovu.
Veliuonos Zaleskių koplyčia

Būklė iki 2019 m.

Bebaigianti griūti mūrinė Zaleskių giminės laidojimo koplyčia - ryškus kapinių akcentas. Buvo išlikusios tik sienos su smailiaarkėmis durų ir langų angomis, būdingomis stilistinei architektūrai. Statinys vieno aukšto, 26 m² ploto. Priekiniu fasadu koplytėlė atgręžta į Nemuno slėnį.
2019 m. sausio mėn. Jurbarko rajono savivaldybė paskelbė apie šios koplyčios (unikalus Nr. 4400-5042-6647) viešą pardavimą. Ilgus metus bešeimininke buvusią koplytėlę įsigijo lietuviško meno globėjas dr. Jaunius Gumbis. Šiuo metu pradėti koplytėlės atstatymo darbai.

Istorija

1833 metai laikytini parapinių Veliuonos kapinių įsteigimo data. Kapinės buvo įkurtos ant aukšto Nemuno kranto. XIX a. pirmosios pusės antkapių neišliko. Yra keli XIX a. pabaigos antkapiniai paminklai. Veliuonos dvaro savininkai Zaleskiai šiose kapinėse pastatė laidojimo koplyčią. Ji žymėjo anuometinį kapinių centrą. Eiliniai parapijiečiai laidoti tolėliau nuo centro. 
Pirmojo pasaulinio karo metais koplyčios stogą pramušė iš Suvalkijos atlėkęs sviedinys. Mat tuo metu vyko laidotuvės, iš anos Nemuno pusės buvo matyti, kad netoli koplyčios kažkas juda, būriuojasi žmonės, todėl ir buvo paleistas sviedinys. Po šio karo Zaleskių koplyčia dar buvo su langų rėmais, čerpių stogu, bet jos niekas neremontavo. 1932 m. per Devintines kunigas V. Polonskis Vytauto gatvėje pastatė altorėlius, vedė iki  kapinių procesiją, buvo meldžiamasi už mirusiuosius. Po Antrojo pasaulinio karo plėšikai atvėrė Zaleskių koplyčios rūsio duris ir ieškodami aukso išjudino Zaleskių mirusiųjų palaikus. Vėliau įėjimas į rūsį buvo užsandarintas.
XX a. antroje pusėje senosios kapinės buvo išplėstos. Priešais senąsias katalikų kapines (į miestelio pusę) buvo įsikūrusios žydų kapinės (pokario metais sunaikintos) bei evangelikų liuteronų kapinės, vadintos vokiečių kapinėmis (dabar sunykusios, stovi atminimo paminklas).
Won Bin

Biografija

Won Bin gimė ir augo Kangvono provincijos kaimelyje kalnuose kalnakasio ir ūkininkės šeimoje.
1995 m. sudalyvavo vienos televizijos talentų atrankoje, kur jis buvo pastebėtas. Won pasirašė kontraktą su talentų agentūrą ir ėmė lankyti vaidybos pamokas. 1997 m. debiutavo televizijoje su antro plano vaidmeniu seriale „Propose“. Po antrojo pasirodymo televizijoje 1998 m. seriale „Ready Go!“ jis pasitraukė trumpam iš aktoriaus karjeros ir įstojo į menų instituto vaidybos klasę. Po metų grįžo į eterį kaip pagrindinis serialo „Kwangki“ aktorius, kurio vaidmuo ir išgarsino aktorių. 2000 m. Won vaidino trijuose televizijos serialuose, kurie jį išgarsino ir Japonijoje. 2002 m. jis buvo pakviestas į bendrą Pietų Korėjos ir Japonijos serialą „Friends“.
2001 m. Won Bin nusifilmavo savo pirmame pilnametražiame filme „Guns & Talks“, kuris pelnė 7 poziciją Pietų Korėjos 2002 m. filmų klasifikavimo reitinguose.
2005 m. – 2006 m. sustabdė savo karjerą dėl tarnybos Pietų Korėjos kariuomenėje, bet paleistas anksčiau laiko dėl sveikatos sutrikimų. 2009 m. vėl pradėjo filmuotis filmuose.
2007 m. tapo Pietų Korėjos UNICEF geros valios ambasadoriumi. Won dalyvavo įvairiose labdaros akcijose. 2009 m. su labdara apsilankė Gambijoje.
Albinas Minkevičius

Biografija

1971 m. baigė Kauno politechnikos institutą, mechanikos inžinierius. 1991 m. Krašto apsaugos departamento Alytaus zonos skyriaus viršininkas, Alytaus nakvynės namų direktorius, Alytaus miesto savivaldybės Švietimo ir socialinių reikalų departamento direktorius, 2006 m. AB Mašinų gamyklos „Astra“ inžinierius konstruktorius.
Nuo 1989 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, LKDP Alytaus skyriaus valdybos narys, nuo 2008 m. Tėvynės sąjungos–Lietuvos krikščionių demokratų narys. 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2004 m. ir nuo 2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos sutrikusio intelekto žmonių globos bendrijos „Viltis“ Alytaus skyriaus tarybos narys. Sutuoktinė Albina Angelė, vaikai Julius, Mindaugas, Marija, Danutė.
Karveliškių akmuo

Karveliškių akmuo – saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Kaišiadorių rajone, Kruonio seniūnijoje, Karveliškių kaime. Paskelbtas saugomu Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos 1992 m. spalio 1 d. sprendimu Nr. 231.
Masyvus riedulys guli pievoje prie kelio  1811  Šventininkai–Kalviai–Stakliškės  (vakarų pusėje), paribyje su Prienų rajono teritorija, apie 5 km į pietus nuo Kalvių, šalia sodybos. Paminklinis akmuo pažymėtas informaciniu ženklu, gerai matomas iš toli. Tai Karveliškių kaimo geologinis senbūvis, neliestas ir nejudintas nuo ledynmečio laikų. Antžeminė jo dalis tėra 107 cm, tačiau nežinoma, kokia akmens kūno dalis slypi po žeme.
Nacionalinė kolonijinių Amerikos damų draugija

Nacionalinė kolonijinių Amerikos damų draugija (angl. The National Society of the Colonial Dames of America, NSCDA) – moterų organizacija Jungtinėse Amerikos Valstijose. Jos narėmis gali būti tik moterys, kurių protėviai „atvyko gyventi į Amerikos koloniją iki 1750 m. ir kurie tarnavo kolonijiniu Amerikos laikotarpiu“. Į NSCDA įeina 45 draugijos narės, turinčios virš 15 tūkst. narių. Organizacijos būstinė yra federalinio laikotarpio name muziejuje Dumbarton House Vašingtono (Kolumbijos apygarda) rajone Džordžtaune (Georgetown).

Istorija

Organizacija buvo įkurta 1891 m., netrukus po to, kai buvo įkurta panaši draugija „Kolonijinės Amerikos damos“ (Colonial Dames of America, CDA). CDA skiriasi tuo, kad ji yra griežtai centralizuota organizacija, kurią kontroliuoja pagrindinis padalinys, įsikūręs Niujorko valstijoje.
Tuo tarpu NSCDA yra valstijų draugijų federacija, sudarančiosios draugijos yra dalinai autonomiškos. Beveik tuo pačiu metu įsikūrė dar viena draugija – „Amerikos revoliucijos dukterys“ (Daughters of the American Revolution). Šios draugijos, įsikūrusios po Jungtinių Valstijų šimtmečio jubiliejaus 1876 m. ir po JAV konstitucijos šimtmečio šventimo Niujorke 1889 m., susiformavo paskatintos susidomėjimo JAV praeitimi. Organizacijų tikslas – saugoti istorines kolekcijas, istorinius pastatus, plėtoti švietimą, susijusį su JAV istorija. NSCDA pirmauja istorinių statinių ir vietovių apsaugos, atkūrimo ir propagavimo srityje nuo 1897 m., kai Niujorko draugija ėmėsi saugoti Van Kortlandto namą (Van Cortlandt House).
2000 m. lapkritį NSCDA buvo apdovanota prestižine Nacionalinio istorinės apsaugos tresto (National Trust for Historic Preservation) premija Trustee Emeritus Award už nuopelnus istorinių vietovių apsaugoje. Šiuo metu NSCDA draugijos narės saugo jų nuosavybėje esančius 41 skirtingą valdą, 13 muziejinių kolekcijų. Dar 30 valdų NSCDA remia savanorių ir finansine parama.
NSCDA leidžia periodinį leidinį „Dames Dispatch“.
Kyviškių aerodromas

Avarijos ir incidentai

2016 m. birželio 16 d. aerodrome nukrito sportinis lėktuvas, žuvo jį pilotavęs „Nacionalinio aeroklubo“ vadovas Šarūnas Staniulis. Pranešama, kad patyrusio piloto valdomas lėktuvas nukrito nepavykus triukui.
UEFA Intertoto taurė 1996 m.

Grupių turnyras (ketvirtfinalis)

Pirmajame etape klubai žaidė grupėse po vienerias rungtynes tarpusavyje (dvejos namie ir dvejos išvykoje). Į kitą etapą pateko grupių nugalėtojai.
FK Mladost Doboj Kakanj

Istorija

2009/2010 m. sezone tapo Zenicos-Dobojaus kantono lygos nugalėtojais. 2012/2013 m. - Antros lygos nugalėtojais. 2014/2015 m. - Pirmos lygios nugalėtojais.
Debiutavo 2015/2016 m. elito divizione ir užėmė 10 vietą, kuri garantavo išlikimą aukščiausioje lygoje. 
2016/2017 m. užėmė 8 vietą, kuri yra aukščiausias klubo pasiekimas. Taurės turnyre klubas pasiekė pusfinalį.
Angiriai

Istorija

Kaime rastas senovinis akmeninis kirvis.
XX a. pr. Angiriuose buvo dvaras ir okolica, gyvenvietė pateko į Josvainių valsčių. Žemės priklausė Bogarevičių, Butkevičių, Galkų, Michelkevičių, Angirsčių, Polinovaičių, Pšmenecų, Pranevičių, Rakevičių, Rumševičių, Spandovičių, Sutkevičių ir Utkevičių giminėms.
Chanija

Istorija

Miestas iškilo Antikos ir Bizantijos epochų laikotarpiu vietoje Kidonijos gyvenvietės. Chanijoje Venecijos valdymo laikais buvo įkurta sostinė. 6 km į šiaurės vakarus nuo Chanijos Akrotiri pusiasalio (Χερσόνησος Ακρωτήρίου) sąsmaukoje yra įsikūrusi karinė bazė bei Britanijos tautų sandraugos karių kapinės, kuriose palaidota daugiau kaip 1500 britų, australų ir Naujosios Zelandijos karių, žuvusių Kretos mūšyje.
Rimantas Edvardas Sabutis

Biografija

1982 m. Vilniaus pedagoginį institute baigė lietuvių kalbą ir literatūrą.
UAB „Olmar“ direktorius.
Darbo partijos narys. Nuo 2011 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narys. 
Kazokiškių bendruomenės tarybos narys. Žmona Laimutė, vaikai Aistė, Rimantė.
Gaudikaičių lobis

Gaudikaičių lobis – Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, Gaudikaičių kaime 1961 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.

Atradimas

1961 m. balandžio 22 d. į Telšių kraštotyros muziejų Žemaitės vidurinės mokyklos mokiniai Romas Norkevičius ir Algis Lisauskas atnešė 160 monetų. Monetos buvo visos sidabrinės, stipriai vienodai pažaliavusios. Dauguma jų buvo tiesiog sulipusios. Jie paaiškino, kad monetos rastos prie naujojo fabriko „Mastis“. Balandžio 24 d. muziejaus vyr. mokslinis darbuotojas Vitas Valatka su mokiniais nuvyko į vietą. Paaiškėjo, kad karjero tvenkinyje plaukiodami valtele vaikai sutiko durpes kasančius vyrus, kurie rado puodą su pinigais. Puodas gulėjo tuojau pat po velėna, maždaug 15 cm gylyje ir todėl jį perkirto kastuvu. Bekasdami durpes, darbininkai rado ir du juodus, atrodo, geležinius cilindro formos dirbinius. Jų jie vaikams nerodė ir pasiėmė. Dalį monetų vyrai atidavė vaikams, kurie ir atnešė į muziejų 224 monetas ir sidabrinį žiedą su akute.
Lobis rastas į šiaurę nuo Telšių miesto esančiame Gaudikaičių kaime, kuris šiuo metu jau įeina į miesto teritoriją, į šiaurę nuo geležinkelio Klaipėda – Šiauliai, 1938–1939 m. iškasto durpyno karjere. Kadangi lobis buvo durpyne, apaugęs tik velėna, atrodytų, kad jis buvo neįkastas į žemę, o tiesiog padėtas ant žemės paviršiaus ir tik vėliau apaugęs durpių velėna, kuri tesiekė 15 cm. storio. Per durpyną, kuriame rastas lobis, tėra tik laukų keliukas. Arti stambesnių kelių nėra. Todėl lobis sietinas su ant kalno esančia sodyba.
Dvejetainis-dešimtainis kodas

Dvejetainis-dešimtainis kodas (angl. binary coded decimal) yra tarpinė tarp dvejetainės ir dešimtainės kodavimo sistema, kurioje kiekvienas dešimtainis skaitmuo koduojamas savo atskira dvejetaine seka. Pavyzdžiui, skaičius 16 dvejetaine sistema koduojamas kaip 10000 o dvejetaine - dešimtaine sistema kaip 0001 0110. Šiuo formatu galima koduoti ir dešimtaines trupmenas, arba skiriant kableliui papildomą derinį ar tiesiog sutariant kur yra įsivaizduojama kablelio vieta. Skaitmenims nuo 0 iki 9 užkoduoti reikia ne mažiau kaip 4 bitų (lieka penki nepanaudoti deriniai). Todėl jį paprasčiausia naudoti keturių bitų įrenginiuose (pavyzdžiui, 74181). Aštuonių bitų procesoriuose į vieną žodį galima sutalpinti du tokius skaitmenis (angl. packed) arba tiesiog naudoti tik keturis bitus iš aštuonių (angl. zoned).
Pagrindinis šio kodo privalumas - paprastas vertimas iš bei į dešimtainę sistemą. Tačiau šis kodas mažiau ekonomiškas - dvejetainėje sistemoje į keturis bitus galima sutalpinti skaičius nuo 0 iki 15. Dvejetainis-dešimtainis kodas buvo plačiau naudojamas pirmuosiuose kompiuteriuose. Šiuo metu jis daug mažiau paplitęs tačiau naudojamas jei skaičiuojant dvejetaine sistema galimos vertimo ar apvalinimo klaidos. Kai kurios dešimtainės trupmenos dvejetaine sistema gali būti užrašomos tik kaip begalinės trupmenos (pavyzdžiui, 0,2 dvejetainėje sistemoje yra begalinė trupmena 0,001100110011 ...). Todėl, jei būtina skaičiuoti absoliučiai tiksliai (pavyzdžiui, finansuose), dvejetainė - dešimtainė sistema tinka geriau nei dvejetainė. Dvejetainėje - dešimtainėje sistemoje taip pat paprasta padauginti ar padalinti iš dešimties.
Dvejetainis-dešimtainis kodas vis dar paplitęs elektroniniuose laikrodžiuose, skaitikliuose bei kitose paprastose sistemose kur nėra mikroprocesoriaus, nes tokį kodą paprasčiau atvaizduoti skaitmeniniu indikatoriumi: kiekvieną keturių bitų skiltį galima tiesiogiai sujungti su dešimtaine indikatoriaus skiltimi. Kartais pasitaiko ir tiesiogiai kodą rodančių laikrodžių.
1972 šį kodą buvo bandoma užpatentuoti tačiau patentas buvo atmestas. Tai buvo svarbus įvykis sprendžiant ar kodai bei algoritmai gali būti patentuojami.
Lietuvių dienos

„Lietuvių dienos“ (angl. Lithuanian days) – JAV lietuvių mėnesinis iliustruotas tautinės pakraipos žurnalas, 1950–1992 m. leistas Los Andžele.

Istorija

Žurnalas įsteigtas vietoj 1945–1949 m. ėjusio žurnalo „Kalifornijos lietuvis“. Leidėjas Antanas Skirius. Leistas lietuvių ir anglų („Lithuanian Days“) kalbomis. Kiekviename numeryje spausdinta 50-60 fotonuotraukų, 16 psl. lietuviško teksto ir 8 p. angliško. Leido „Kalifornijos lietuvių almanachą“, 1953 m. išleido „Amerikos lietuvių vardyną“, kuriame pateiktos 1084 pirmosios ir antrosios karo pabėgėlių bangos veikėjų biografijos.
Daugiausia rašė apie išeivijos lietuvių gyvenimą.
LKL 2003–2004 m. sezonas

LKL 2003–2004 metų sezonas – 11–as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 10 klubų. Pirmenybėse nugalėjo Kauno „Žalgiris“, finale 4:0 sutriuškinęs „Lietuvos rytą“.

Transliacijos

Šiame sezone LKL kovas transliavo TV4 televizija. Po šio sezono LKL vadovai paskelbė, kad LKL kovos vėl grįžta į LRT televizijos eterį. TV4 transliacijų laikas – šeštadieniais, 18 val.
Juzefas Liubomirskis (m. 1755)

Biografija

Buvo Jurgio Aleksandro Liubomirskio sūnus. Vedė Felicijoną Jablonovskaitę, vėliau Magdaleną Liubomirskaitę, buvo bevaikis.
1748 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu.