Lyčių lygybė Europos Sąjungoje

Lyčių lygių galimybių įgyvendinimo Europos Sąjungoje raida

Lyčių lygybės politikos pradžia laikoma XIX a. pabaiga – XX a. pradžia. Feministiniai judėjimai yra laikomi, kaip lyčių lygybės politikos ištakos, jie pirmiausia reikalavo moterų politinių ir pilietinių teisių lygybės.
Europoje lygių galimybių politika vystėsi kartu su Europos sąjungos plėtra. Jau Europos Ekonominės Bendrijos steigimo sutartyje (1957 m.) neišskiriant lyties požymio buvo išreikštas vienodo darbo užmokesčio principas.
XX a. aštuntame dešimtmetyje Bendrija pradėjo plėtoti teisinių nuostatų rinkinį, kuris buvo skirtas dirbančių moterų ir vyrų užimtumui, profesiniam rengimui ir mokymui, darbo sąlygoms bei socialinei apsaugai. 1989 m. Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartijoje išplėtotos vienodos galimybės vyrams ir moterims.
XX a. aštunto dešimtmečio pradėjo aktyviai kurtis moterų organizacijos ir institucijos. Įkuriama Moterų taryba, Moterų organizacijų tinklas, Moterų teisių gynimo komitetas, Moterų ir vyrų lygių galimybių patariamasis komitetas, Europos moterų lobistinė sąjunga.
1996 m. Europos Komisijos pareiškime lyčių lygių galimybių klausimas įtrauktas į visas Europos Sąjungos sritis ir visus veiksmus.
XXI a. pradžioje buvo išplėstas vyrų ir moterų lygių galimybių klausimas ir sustiprintas Europos Sąjungos pirminės ir antrinės teisės aktuose.
2000 m. Europos Komisija priėmė Sąjungos moterų ir vyrų lygybės strategiją 2001–2006 m., tais pačiais metais buvo patvirtinta 2001–2005 m. Sąjungos veiksmų programa lyčių galimybių sričiai.

Lyčių situacija Europos Sąjungoje

Europos Sąjungoje įgyvendinta daug priemonių, kurios pagerino lyčių nelygybės situacija, tačiau vis dar lieka daug problemų, pavyzdžiui, atlyginimų skirtumas tarp vyrų ir moterų, šeimyninio ir profesinio gyvenimo derinimas, galimybės dalyvauti darbo rinkoje, dalyvavimas priimant sprendimus. Moterys dažniau nei vyrai turi aukštą kvalifikaciją, 25 procentai moterų lyginant su 23 procentais vyrų, tačiau jų sugebėjimai dažniausiai įvertinami prasčiau nei vyrų. Vidutinis lyčių užmokesčio skirtumas yra 16 procentų. Pareigos šeimoje taip pat nėra vienodos, moterys kur kas dažniau nei vyrai nutraukia savo karjerą, arba nedirba pilnu etatu. Daugiau nei šeši milijonai moterų Europos Sąjungoje negali dirbti pilnu etatu, dėl šeimyninių įsipareigojimų. Dėl šios priežasties moterys uždirba 16 procentų mažiau už darbo valandą nei vyrai ir net 31 procentais mažiau per metus. Tokia darbo užmokesčio situacija lemia moterų mažesnes pensijas, todėl jos turi didesnę riziką patekti į skurdą senatvėje. 2011 m. moterų, kurioms 65 metais ir daugiau, galimybė patekti į skurdą buvo 23 procentai, o vyrų 17 procentų. Moterų padėtis darbo rinkoje akivaizdžiai skiriasi nuo vyrų, 2011 m. tik 59 procentai moterų dalyvauja darbo rinkoje, tuo tarpu vyrų dalyvauja 70 procentų. Ne visą darbo laiką dirba tik 8 procentai vyrų, o moterų procentas yra žymiai didesnis – 32 procentai. Europos didžiausiose kompanijose moterys užima tik 16 procentų darbo vietų. 80 procentų visos moterų darbo jėgos tenka sveikatos, socialinės apsaugos bei švietimo sektoriui. Taip pat, moterys ir mergaitės Europoje yra pagrindinės smurto aukos, nuo 20 procentų iki 25 procentų moterų per visą savo gyvenimą yra bent kartą patyrusios smurtą.