google/wiki40b huggingface dataset:
Sraigės ūkas

Sraigės ūkas yra planetiškasis ūkas Vandenio žvaigždyne. Ūkas žymimas NGC 7293 numeriu. Jo ryškis – 6,5 taigi kartais matomas plika akimi, bet tik labai išskirtinėmis sąlygomis. Tolima, neryški ūko dalis labai didelė, danguje ji užima maždaug pusę matomo Mėnulio ploto. Ūką 1824 m. atrado vokiečių astronomas Karl Ludwig Harding.
Pačiame ūko centre yra karšta 13-ojo ryškio žvaigždė, baltoji nykštukė. Atstumas iki ūko nuo Saulės sistemos yra apie 700 šviesmečių, tai vienas arčiausiai esančių planetiškųjų ūkų. Nuo maždaug 2003 m. Internete vadinamas „dievo akimi“.
Ūkas yra ištęsto (kaip citrina) elipsoido formos. Dauguma medžiagos koncentruojasi jo ekvatoriaus plokštumoje kuri į mus pasvirusi apie 29 ° kampu. Ūkas plečiasi maždaug 31 km/s greičiu, pagal tą greitį apskaičiuotas jo amžius yra apie 10,600 metai. Išorinė dalis plečiasi greičiau. Ūke esama apie 20,000 „kometinių kūnų“ arba „mazgų“. Tai į kometas panašūs dariniai, spinduline simetrija išsidėstę aplink ūko centrą kur yra ūkui pradžią davusi žvaigždė, jų dydis artimas visos Saulės sistemos dydžiui. Šie dariniai karšti, 1800 °K (paties ūko temperatūra apie 900 °K). Mazgai pirmąkart stebėti 1996 m. Hablo teleskopu, nėra aišku kaip ir kodėl jie susidarė. Atradimo metu tai buvo vienintelis ūkas su tokiais dariniais, tačiau šiuo metu jų rasta ir kituose ūkuose. Žvaigždės spinduliavimas energizuoja ūką, todėl jis švyti ir yra gerai matomas.
Lidija Joana Pranienė

Biografija

1971 m. baigė Kauno politechnikos institutą.
1971-1985 m. Šiaulių kukurūzų perdirbimo gamyklos inžinierė. 1986-1991 m. Lietuvos kraštotyros draugijos Šiaulių miesto skyriaus atsakingoji sekretorė, 1991-1999 m. Šiaulių miesto savivaldybės kultūros skyriaus vyr. specialistė kraštotyrai, miesto kraštotyros veiklos organizatorė, 2000 m. – Šiaulių miesto savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotoja socialiniams klausimams, 2000-2010 m. Kultūros skyriaus vyriausioji specialistė.
1995 m. viena Šiaulių jaunųjų kraštotyrininkų Mikelių mokyklos įkūrėjų, 1998-2000 m. jos vadovė. Dalyvauja respublikinėse kraštotyros ekspedicijose. Lietuvos kraštotyros draugijos tarybos narė, Žemaitijos regioninės etninės kultūros globos tarybos narė.
Vankaremo kyšulys

Vankaremo kyšulys (rus. Ванкарем) – kyšulys Čiukčių pusiasalio šiaurėje (Rusija, Čiukotka), išsikiša į Čiukčių jūrą. Yra tarp Šmito kyšulio vakaruose ir Koliučino užutėkio rytuose. Kyšulys neaukštas, uolingas. Yra jūrų vėplių gulykla. Netoli kyšulio yra Adolfo Nordenšeldo atrastos senovės gyvenvietės liekanos.
Šalia Vankaremo kyšulio yra Vankaremo gyvenvietė.
Sacharos oro sluoksnis

Saharos oro sluoksnis (angl. Saharan Air Layer – SAL) – itin karštas, sausas ir dulkių dalelėmis pasižymintis atmosferos sluoksnis, kuris judėdamas į vakarus užslenka ant šaltesnio, drėgnesnio paviršinio Atlanto vandenyno oro. Sacharos dykumos oras, iškylantis nuo paviršiaus daugybe kilometrų, užslinkdamas ant vandenyno, jis yra pakeliamas aukščiau virš tankesnio vandenyno oro. Šis reiškinys sukelia temperatūrų inversiją, kai kylant į viršų temperatūra didėja.
Riba tarp SAL ir vandenyno oro sluoksnio slopina bet kokią konvekciją, esančią jūriniame sluoksnyje. Kadangi tai yra sausas oras, pačiame SAL temperatūros kritimas kylant aukščiui yra gana žymus. Didelės audros virš Šiaurės Afrikos sukelia didelės apimties dulkių ir smėlio audras, kurių aukštis neretai pakyla iki 6000 metrų. Šios oro masės, kartu su SAL užslenka ant vandenyno ir gali pasiekti Amerikos žemyną. Afrikos atveju, vėjai išpučia dvidešimt procentų dulkių iš Sacharos dykumos link Atlanto vandenyno, ir likę dvidešimt procentų iš to, kas buvo išpūsta, pasiekia vakarų Atlantą. Likusi dalis nusėda vandenynuose, kartu su krituliais.
Fenomenas, kai SAL pereina per Kanarų salas yra pavadintas „Calima“ ir pasirodo kaip rūkas, kuris sumažina matomumą ir palieka visur sluoksnį dulkių.
Dulkių debesis yra lengva pastebėti palydovinėse fotografijose. Jos pasirodo kaip pieno baltumo arba pilkų atspalvių, panašūs į miglą.
SAL sluoksnyje esančios dulkės sulaiko saulės spinduliavimą ir taip sumažina atmosferos temperatūrą bei saulės šviesos kiekį į vandenyną. Gali kilti rūkas, tačiau krituliai neiškrenta. SAL slopina tropinių ciklonų formavimąsi.
Šiuo metu, SAL yra tebevykstančių tyrinėjimų dalykas.
Vilniaus miesto ketvirtasis apylinkės teismas

Vilniaus miesto ketvirtasis apylinkės teismas (sutr. Vilniaus m. 4-asis apylinkės teismas) – buvęs bendrosios kompetencijos teismas, nagrinėjęs civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas, apylinkės teismas Lietuvos sostinėje. Teismo veiklos teritorija buvo Vilniaus miesto Naujosios Vilnios seniūnija. Panaikintas sujungus Vilniaus miesto apylinkės teismus, įsteigus Vilniaus miesto apylinkės teismą.
Adresas: S. Batoro g. 41, LT-2048, Vilnius (Naujoji Vilnia).
Cukraus Galvos kalnas

Cukraus Galvos kalnas (portug. Pão de Açúcar) – kūgio pavidalo kalnas Brazilijoje, Rio de Žaneire, siaurame pusiasalyje Guanabaros įlankos pakrantėje. Aukštis – 396 m. Kalnas sudarytas iš prekambrinio gneiso. Ant kalno stovi San Žuano tvirtovė. Ant Cukraus Galvos kalno galima patekti funikulieriumi.
Cukraus Galvos kalnas yra vienas pagrindinių Rio de Žaneiro simbolių. Ypač vaizdingas šio kalno reginys atsiveria nuo Korkovado kalno. Pavadinimas kilo nuo seniau gamintų cukrinių kūgių, kurie vadinti „cukraus galvomis“.
Nike SB

Istorija

1980-aisiais riedlenčių gamybos kompanijos pradėjo dygti viena po kitos, bet riedlenčių sportas vis dar turėjo palyginti mažą bendruomenę; nepakankamai, kad domintų pagrindinius batų gamintojus, kurie tuo metu daugiausiai gamino sportbačius krepšiniui. Tai davė mažesnėms kompanijoms galimybę įsitvirtinti riedlenčių sporto rinkoje. Airwalk sukūrė didelį batą, kuris buvo su didžiuliu pripūstu liežuviu, storu padu ir keletu zomšo detalių bato viršuje.
Nors Nike niekada oficialiai neįėjo į riedlenčių rinką 1980-aisiais, daugelis jos batų (ypač specifiniai, skirti krepšiniui) įgijo susidomėjimą riedlentininkų bendruomenėje dėl to, kad riedlentininkų batai ir krepšinio batai turi daug panašumų: ilgalaikis kulkšnies palaikymas ir patogumas buvo pranašumas, kuris pritraukė riedlentininkus, tačiau šie batai nebuvo perkami dėl 'underground’inės' riedlenčių kultūros tuo laiku. Daug riedlentininkų tuo metu atmetė Nike dar ir todėl, kad manė, kad šis prekės ženklas per daug komercinis.
1990-aisiais metais riedlenčių sportas pasiekė tikrą populiarumo viršūnę, todėl jam buvo skiriama daug dėmesio ir riedlentininkų batai buvo nuolat gerinami. Labiausiai domėtąsi naujosiomis batų technologijomis ir jas kūrė kompanija „DC“. Ji pridėjo stipresnius audinius, multitankumo kaučiuką, gelio kišenes, plastmasines kilpeles batų raišteliams ir kt. Airforce batai tapo populiarūs riedlentininkų batų rinkoje. 1990-ųjų viduryje riedlentininkų batai tapo mados kryptimi. Jų vystymuisi darė įtaką taip pat smarkiai populiarėjanti masinė kultūra. Nike pradėjo bandyti įeiti į riedlenčių sporto rinką, pakartotinai išleisdama kai kuriuos batų modelius riedlentininkams.

Prieštaravimai

Nuo Nike SB prekės ženklo atsiradimo kilo daug prieštaravimų dėl avalynės su šiuo prekės ženklu gamybos prioritetų ir motyvų. Daugelis manė, kad Nike nedaro jokios įtakos riedlenčių, snieglenčių bei banglenčių sporto šakoms ir tik siekia pasipelnyti iš jų.

Ženklo kūrimas

Nike kompanija samdė atstovus, pardavinėjančius technologiją, kad skatintų jos sportinės linijos drabužių pardavimą. Nike SB prekės ženklo kūryba buvo pradėta kartu su stipria riedlentininkų komanda: Paul Rodriguez, Chet Childress, Daniel Shimizu, Clark Hassler, Ieties Kalnas, Danny Supa, Lewis Marnell, Wieger Van Wageningen, Todd Jordan, Dan Murphy, Brian Anderson, Gino Iannucci, Reese Forbes, Stefan Janoski, Omar Salazar, Blake Taylor ir Aaron Oztrozinski.
Nike SB prekės ženklas tapo žinomas ir dėl to, kad avalynės su šiuo ženklu kiekis buvo ribotas: tokie batai yra žinomi pavadinimais Dunk Low Supreme, What The Dunk, Pigeon Dunk, ir Tiffany Dunk.
Druskonis (laikraštis)

Druskonis – Druskininkų krašto savaitraštis, leidžiamas nuo 1989 m. rugpjūčio 4 d.

Istorija

Išleistas kaip Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio biuletenis. Iki 1991 m. vasario 7 d. vadinosi „Druskininkų savaitė“. Tiražas 1989 m. – 4100 egz., 1997 m. – 5000 egz.
Jonas Kondrotas

Biografija

1971 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
AB „Kėdainių grūdai“ generalinis direktorius, bendrovės valdybos narys. 2005 m. žemės ūkio ministro pavaduotojas, 2006 m. Lietuvos valstybinės veterinarijos preparatų inspekcijos viršininko patarėjas. Nuo 2008 m. pensininkas, nuo 2011 m. Seimo narys.
Nuo 2012 m. Seimo Darbo partijos frakcijos narys. 
Nuo 2004 m. Darbo partijos narys, tarybos narys. 2007–2011 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Labūnavos bendruomenės centro Tarybos pirmininkas. Žmona Bronė, vaikai Darius, Airė.
FK Borisfen Borispìlʹ

Istorija

1995–1997 m. buvo prijungtas prie CSKA Kiiv klubo.
Valinčiai (Vitebsko sritis)

Istorija

Tai viena seniausių šio rajono lietuvių gyvenviečių. Tą liudija apylinkėse išlikę pilkapiai, datuojami nuo VIII a. iki XIII a. Iki Pirmojo Lietuvos-Lenkijos padalinimo 1772 m. miestelis priklausė Lietuvai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį buvo priskirtas Lietuvos Respublikai.
XVI a. antroje pusėje Steponas Batoras miestelį perdavė Lietuvos jėzuitams iš Polocko, kad jie čia įsteigtų dvasinę seminariją. 1716 m. čia įsikūrė Lietuvos Dominikonai. Kauno maršalo, Lietuvos didžiojo medžioklio Antano Zabielos palikuoniai, grafai Zabielos savo palivarke (kuris lietuviškiuose tekstuose dažnai klaidingai rašomas, kaip Zabialų, Zabelų, Zabialai) fundavo naujos Dominikonų bažnyčios statybą (vietoje senosios šv. Jurgio medinės). Zabielų bažnyčią (taip ji iki šiol vadinama) 1749–1759 m. projektavo ir statė architektas Jonas Kristupas Glaubicas. Puošni, vienanavė šv. Jurgio bažnyčia pašventinta 1759 m., o pagrindinis altorius užbaigtas ir pašventintas 1766 m. Statybos darbams vadovavo vietinis meistras Laubė. Šalia vienuolyno ir bažnyčios pastatų iškilo vaistinė bei mokykla bajorų bei pasiturinčiųjų vaikams. Visa tai sudarė gražų lietuviško baroko-rokoko architektūros ansamblį.
Domininkonų kolegija turėjo teatrą, o Šv. Jurgio bažnyčia – savo bažnytinę kapelą. Teatre buvo vaidinamos vietinių autorių pjesės ir net operetės. 1787 m. mokiniai pastatė pirmąją pjesę „Komedija“, kurią vietine šnekamąja gudų bei lenkų kalbomis parašė kolegijos retorikos bei poetikos profesorius Kajetonas Maraševskis. Zabielų isteigta kolegija ir pirmasis Rytų Europoje mokyklos teatras išgarsino gyvenvietę ne tik visoje Lietuvoje, bet ir už jos ribų. Miestelis kelis amžius buvo iškiliu dvasiniu ir kultūriniu Lietuvos provincijos centru.
Po Pirmojo ATR padalinimo miestelis pateko į Rusijos imperijos sudėtį ir dominikonų veikla buvo apribota. Po 1831 m. sukilimo buvo uždaryta ir mokykla.
Labiausiai miestelis bei jo senieji gyventojai nukentėjo per Sovietinę okupaciją ir Antrąjį pasaulinį karą. Puošni bažnyčia virto griuvėsiais, kuriuos „savo ūkinėms reikmėms“ išardė vietiniai gyventojai. Dalinai išliko tik Domininkonų vienuolyno statiniai.
Grafų Zabielų šv. Jurgio bažnyčios parapijai priklausė ir netoliese esantis Svalnos-Šipilainės dvaras, kurį valdė kita žinoma Lietuvos bajorų Čerskių šeima. Dabar miestelį garsina šios šeimos palikuonio, Lietuvos 1863 m. sukilėlio, vėliau Sibiro tremtinio bei tyrinėtojo Jono Čerskio vardo kraštotyros muziejus.
Tarpsnis (žaidimai)

Tarpsniai ir tarpsneliai – tam tikros laiko padalos, į kurias dalinamas žaidimo (kompiuterinio, stalinio) laikas ir kurios padeda organizuoti žaidimą. Žaidimai, kurie organizuojami naudojant tarpsnius, vadinami tarpsniniais žaidimais, pvz., tarpsninės strategijos (angl. turn based strategy game).

Dvi laiko tėkmės

Tarpsnio idėja labiausiai pasireiškia vaidmenų žaidimuose, kur egzistuoja dvi laiko tėkmės – žaidimo vidaus laikas (veikėjų laikas) ir žaidimo išorinis laikas (žaidėjų laikas). Mūšio lauko, lėktuvų simuliatoriuose, daugelyje kompiuterinių sportinių žaidimų abu laikai – veikėjo ir žaidėjo laikai, – sutampa. Tuo tarpu daugelis stalo vaidmenų žaidimų, klasikinių strategijų turi nesutampančius laikus. Šioje situacijoje tarpsniai padeda suderinti veikėjų ir žaidėjų laikus, išlaikyti tam tikrą realizmą ir žaidimo teisingumą.
Per tarpsnį veikėjas gali atlikti vieną veiksmą ar nedidelę trumpų veiksmų seką.
Tarpsnis (ar tarpsnelis) nėra tas pats, kas ėjimas. Tarpsnis (ar tarpsnelis) yra bendras visam žaidimo pasauliui, tuo tarpu ėjimas – žaidėjo nusakomi veiksmai, kuriuos atlieka veikėjas. Tą patį tarpsnį savo ėjimus atlieka daug žaidėjų.
Staliniuose vaidmenų žaidimuose neretai naudojami dvejopi tarpsniai – tarpsniai ir tarpsneliai.

Tarpsnis

Tarpsnis (angl. turn) – gana ilgas laiko tarpas, pvz., 10 min., kada veikėjai gali atlikti tam tikrus veiksmus. Jei veikėjų ar NPC veiksmai konkuruoja tarpusavyje ar prieštarauja vienas kitam, tuomet veiklos eiliškumas sprendžiamas iniciatyvos metimu, susitarimu ar kitokiu žaidimo taisyklėse numatytu būdu.
Naudojant tokius tarpsnius žaidėjų laikas paprastai būna lėtesnis už veikėjų laiką. Pvz., žaidėjas per minutę sugalvoja ir pasako, ką jo veikėjas daro 10 min., t. y., žaidėjo (realiajame) pasaulyje praėjo 1 minutė, o veikėjo (žaidimo) pasaulyje praėjo 10 min. Tarpsniai gali būti pailginti ar sutrumpinti.
Pailginti tarpsniai (diena ar savaitė) gali būti naudojami žaidimo dalyse, kur nėra intensyvaus veiksmo. Tuomet žaidėjų laikas būna žymiai lėtesnis už veikėjų laiką. Tarkime, veikėjai po intensyvių nuotykių grįžta į gimtą miestelį, kur jie be nuotykių pragyvena, tarkime, pusmetį. Jie mokosi, treniruojasi, užsiima savo taikiu verslu ir pan. Šios jų veiklos rezultatyvumas gali būti nustatinėjamas naudojant pailgintus tarpsnius. Pvz., žaidėjas per minutę sugalvoja ir pasako, ką jo veikėjas daro savaitę, t. y., žaidėjo (realiajame) pasaulyje praėjo 1 minutė, o veikėjo (žaidimo) pasaulyje praėjo savaitė.

Tarpsnelis

Sutrumpinti tarpsniai naudojami itin intensyvios veikėjų veiklos metu (paprastai – kautynėse). Tuomet žaidėjo laikas būna spartesnis už veikėjo laiką.
Tarpsnelis (angl. round) – gerokai trumpesnis tarpsnio variantas, naudojamas įtemptose situacijose. Vienas tarpsnelis paprastai žymi 10 sekundžių veikėjų laiko (arba 3 ar 2 sekundes). Šiuo atveju gali būti, kad žaidėjas 2 minutes galvoja ir pasakoja tai, ką veikėjas padaro per 3 sekundes – žaidėjo (realiajame) pasaulyje praėjo 2 minutės, o veikėjo (žaidimo) pasaulyje praėjo 3 sekundės.
Albertina (muziejus)

Albertinos grafikos rinkiniai (vok. Grafische Sammlung Albertina) arba tiesiog Albertina – meno muziejus Vienos centre, įrengtas ercherzogo Alberto rūmuose. Pasaulyje plačiai žinomas savo rinkiniais, ypač grafikos kolekcija. Vienas iš labiausiai lankomų turistinių objektų Austrijos sostinėje, pavadintas jo įkūrėjo hercogo Alberto Kazimiero Augusto Saksoniečio-Tešiniečio vardu.

Istorija

Meno kolekcijos užuomazga susiformavo Presburgo (dab. Bratislavos) pilyje 1765-1781 m., kur hercogas Albertas kartu su žmona Marija Kristina Habsburgiete-Lotaringiete rezidavo kaip Vengrijos karalystės valdytojai. 1795 m. jie nusipirko rūmus Vienoje ir persikraustė ten gyventi kartu su savo kolekcija. Pastatas buvo perstatytas ir pritaikytas meno rinkiniams laikyti bei eksponuoti. Nuo 1822 m. į jį galėjo patekti visi norintys, vienintelis reikalavimas buvo avėti nuosava avalyne. Tai buvo demokratiškas žingsnis tuometinėje Austrijoje, nes į kitus muziejus buvo įleidžiami tik kilmingieji. Po hercogo Alberto mirties rūmus paveldėjo erchercogas Karlas, vėliau - erchercogas Albertas Frydrichas Austrijietis bei erchercogas Frydrichas Austrijietis. Kartu augo ir kolekcija.
1919 m. pastatas kartu su paveikslais ir kitais kūriniais perėjo Austrijos respublikos nuosavybėn, po metų rūmuose buvo patalpinti ir Karališkosios bibliotekos meno rinkiniai. Šiam naujam valstybiniam muziejui 1921 m. buvo suteiktas Albertinos vardas.
1945 m. kovo mėnesį bombarduojant Vieną nukentėjo ir Albertina. Pastatas degė, šalia buvo visiškai sugriautas garsus gyvenamasis namas, žinomas Pilypo dvaro vardu  (vok.  Philipphof). Antrąjį pasaulinį karą šiandieną primena aikštėje priešais muziejų pastatytas paminklas karo ir fašizmo aukoms atminti. 
1998 m. Albertina buvo kompleksiškai rekonstruota, įvesta paskutinius saugumo reikalavimus atitinkanti vidaus tvarka. Šiandien tai labiausiai lankomas muziejus Austrijoje.
Serbijos geografija

Serbija išsidėsčiusi Balkanų pusiasalyje ir Panonijoje. Serbija yra Rytų, Pietų ir Centrinės Europos kryžkelėje. Ši šalis ribojasi su Bosnija ir Hercegovina, Bulgarija, Kroatija, Vengrija, Makedonija, Juodkalnija bei Rumunija. Tai žemyne izoliuota šalis (Adrijos jūra yra pasiekiama kertant Juodkaniją), tačiau Dunojaus upė Serbijai suteikia vandens susisiekimo galimybes su likusia Europa bei Juodąja jūra.

Bendri geografiniai duomenys

Serbijos teritorijos plotas – 77 474 km², ir tai yra 115 pagal dydį valstybė pasaulyje. Bendras valstybinės sienos ilgis siekia 2 027 km (115 km su Albanija, Bosnija ir Hercegovina – 302 km, Bulgarija – 318 km, Kroatija – 241 km, Vengrija – 151 km, Makedonija – 221 km, Juodkalnija – 203 km ir Rumunija – 476 km). Serbijos valstybinė siena su Albanija, dalis sienos su Makedonija bei Juodkalnija, yra kontroliuojamos Kosovo provincijos, su kuria Serbija turi 352 km ilgio sieną.
Šalyje yra 6 167 gyvenvietės, iš kurių – 207 miestai.
Neskaitant Kosovo teritorijos, ariamoji žemė užima 19 194 km² šalies teritorijos, o 19 499 km² teritorija yra padengta miškais.

Kraštovaizdis

Serbijos kraštovaizdis yra itin kintantis – nuo turtingų ir derlingų lygumų Šiaurės Voivodinos regione, kalkakmenio zonų bei telkinių šalies rytuose, bei kalnais ir kalvomis padengtų teritorijų šalies pietryčiuose. Šalies šiaurėje dominuoja Dunojaus upė, o jos intakas – Morava, teka kalnais padengtuose, pietiniuose šalies regionuose.
Centrinės Serbijos kraštovaizdyje dominuoja kalvos, mažo ir vidutinio aukščio kalnai, gausiai išraižyti upių bei upelių. Pagrindinė šalies komunikacijų bei vystymosi kryptis driekiasi i pietryčius nuo Belgrado, link Nišo bei Skopjė (Makedonija), palei Didžiosios ir Pietų Moravos upės slėnį. Dauguma didžiųjų šalies miestų yra įsikūrę šioje teritorijoje, čia taip pat nutiestos svarbiausios šalies kelių bei geležinkelių magistralės. Šalies rytuose savo ruožtu kyla Stara Planina ir Homolje kalnų grandinės, kurios yra palyginti retai apgyvendintos. Vakaruose, kalnų aukštis palaipsnių kyla pietvakarių kryptimi, tačiau tikros grandinės nesusiformavusios. Aukščiausios viršukalnės, šioje šalies dalyje yra Zlatiboras ir Kopaonikas.
Natalie Portman

Biografija

Gimė Jeruzalėje, izraeliečio tėvo ir amerikietės motinos šeimoje. Nuo 3-ejų metų augo Jeriche, Niujorke.  Niujorke studijavo šokius ir aktorystę, dar būdama vidurinėje, vaidino legendinėje sagoje: Žvaigždžių Karai: Pavojaus šešėlis (epizodas I). 1999 m., Natalie buvo pakviesta studijuoti psichologiją Harvardo Universitete. Sugebėjusi suderinti vaidybą ir studijas universitete, 2003 m. gavo bakalauro laipsnį. Studijuodama vaidino antrojoje Žvaigždžių Karų dalyje bei 2001 m. Niujorko The Public Theater atliko vaidmenį Antono Čechovo pjesėje.

Vaidmenys

Portman laimėjo Auksinį Gaublį ir 2004 m. buvo nominuota Akademijos Apdovanojimui už vaidybą dramoje Arčiau. Ateinančiais metais vaidino trečiojoje Žvaigždžių Karų dalyje. Už Geriausią Moters Vaidmenį filme V tai Vendeta 2006 m. gavo Saturno Apdovanojimą. Pagrindinius vaidmenis atliko istorinėse dramose Gojos Vaiduokliai(2006) ir Kita Bolyno Mergina (2008), taip pat pasirodė filme Toras ir jo 2013 metų tęsinyje. 2010 m.  Portman suvaidino psichologiniame trileryje Juodoji Gulbė. Nuostabi vaidyba šiame filme buvo puikiai įvertinta kritikų ir pelnė jai Oskarą, antrąjį Auksinį Gaublį, Gildijos Apdovanojimą, BAFTA ir buvo kritikų pripažinta geriausia aktore 2011 metais. 2016 m. Natalie suvaidino Pirmąją Ponią Žakliną Kennedy biografinėje dramoje Žaklina. Ji buvo nominuota Oskarui, BAFTA ir Ekrano Aktorių apdovanojimams bei dar kartą kritikų buvo pripažinta geriausia akore.
2008 metų gegužę, Portman buvo pakviesta dalyvauti kasmetiniame Kanų Filmų Festivalyje ir užimti žiuri kėdę. Ji tapo jauniausia žiuri nare. Tais pačiais metais ji režisavo kolektyvinį filmą Niujorke, aš Tave myliu. Jos režisierinis debiutas įvyko 2015 m. su filmu Meilės ir Tamsos istorija.

Aktyvizmas

Portman yra aktyvi gyvūnų teisių gynėja. Būdama aštuonerių tapo vegetare. Šis sprendimas kilo po to, kai ji, kartu su tėvu, dalyvavo konferencijoje, kurios metu viščiukui buvo atlikta lazerinė operacija. 2009 m., perskaičiusi Jonathano Safran Foerio knygą Valgant Gyvūnus išleido dokumentinį filmą tokiu pačiu pavadinimu, apie gamyklinę ūkininkavimo sistemą JAV. 2017 m. Rugsėjį Natalie sulaukė pripažinimo iš Aplinkosaugos organizacijos už savo ilgalaikę veiklą. Ji nevartoja jokių gyvūlinės kilmės produktų bei griežtai pasisako prieš kailinių ir odinių drabužių nešiojimą.  Ji teigė: "Visi mano batai yra iš Target ir Stella McCartney". 2007 m. Portman įkūrė savo nuosavą avalynės įmonę veganams. 
Portman aktyviai pasisako už aplinkos apsaugą. Dar būdama vaikas, ji dalyvavo aplinkosauginių dainų ir šokių trupėje „World Patrol Kids“.
Chojane Stankovienta

Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 18 namų ir 144 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 21 namas ir 126 gyventojai.
Parkos

Romėnų mitologijoje Parkos – likimo deivės, tapatinamos su graikų Moiromis. Iš pradžių buvo tik dvi gimimo deivės Decima ir Nona. Vėliau įtakojant graikų Moiroms, prie dviejų gimimo deivių buvo pridėta trečioji deivė – mirties deivė Morta (Parka). Šių deivių triada vadinama Parkomis.
Chužyras

Istorija

Chužyras įkurtas 1938 m., pastačius žuvies konservų gamyklą. 1946–2014 m. – miesto tipo gyvenvietė.

Lietuviai

Pirmieji tremtiniai čia atitremti po Rusijos pilietinio karo. 1949 m. balandžio mėn. į Chužyrą iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 90, vėliau dar apie 50 žmonių, daugiausia moksleivių, studentų, jaunų šeimų, 6 kunigai ir Kauno kunigų seminarijos 7 klierikai. Tarp tremtinių buvo pianistė Gražina Ručytė (vėliau Landsbergienė). Tremtiniai žvejojo, vasarą gyvendavo valtyse, žiemą – mediniuose nameliuose ant rogių, dorojo žuvis, taisė ir mezgė tinklus, dirbo statybose, lentpjūvėje, kirto mišką. 1957–1959 m. dauguma lietuvių grįžo į Lietuvą. 1989–1991 m. kai kurių tremtinių palaikai parvežti į Lietuvą. 1994 m. į Chužyrą buvo nuvykusi bendrijos „Lemtis“ ekspedicija.
Chužyre gimė Laimutė Baluodė, latvių ir lietuvių kalbininkė
Baranavos valsčius

Baranavos valsčius buvo rytų Lietuvoje, netoli Dubingių.
Uždara platforma

Uždara platforma (dar žinoma kaip uždara ekosistema arba uždaras sodas) – programinės įrangos (PĮ) sistema, kurioje paslaugų tiekėjas valdo taikomąją programinę įrangą, turinį ir terpę, bei apriboja prieigą prie nepatvirtintos įrangos bei turinio. Uždara platforma yra priešinga atvirai platformai, kurioje panašių apribojimų vartotojams nėra.
Roland Varga

Karjera

Nuo 2008 m. priklausė italų Brescia Calcio, bet buvo skolinamas kitiems klubams.
Žaidė gimtinėje už Újpest 2010 m. Atstovavo US Foggia 2011 m.
Győri ETO FC nariu buvo nuo 2012 m. sezono. Už ekipą sužaidė 75 susitikimus elito divizione.
Nuo 2015 m. Ferencváros narys. Pasižymėjo įvarčiu Europos lygos 2019–2020 m. turnyro atrankoje prieš FK Sūduva.

Rinktinės

Yra atstovavęs Vengrijos jaunimo rinktines. Žaidė už U-21 rinktinę.