google/wiki40b huggingface dataset:
Kardica

Istorija

Viduramžiais miestą užėmė Osmanų kariuomenė. Nuo to laiko priklausė Turkijai. Buvo vadinama Sotira.
Anglų keliautojas William Martin Leake lankėsi gyvenvietėje 1810 m. Jo pastebėjimais čia būta 500–600 namų. Daugiausia apgyvendintas turkų.
Kai prasidėjo Graikijos nepriklausomybės karas, dėl miesto ėjo mūšiai su turkais, bet savo valdžioje turkai išlaikė miestą iki 1881 m., kai prie Graikijos karalystės miestas prijungtas buvo pagal Kostantinopilio sutartį (1881 m).
Graikijos pilietinio karo metu dėl miesto vyko susirėmimai tarp kovojančių pusių. Komunistuojantys elementai 1948 m. gruodžio mėn. užpuolė miestą bei po kovų jį užėmė. Vyriausybės kariuomenei po aršių mūšių pavyko nugalėti partizanus, kurie įkaitais laikė miesto gyventojus.
2011 m. surašymo duomenimis gyventojų skaičius buvo 56 747 žmonės.
Korsikiečiai

Istorija

Senovėje Korsika buvo užkariauta kartaginiečių, graikų, etruskų, vėliau su Sardinija buvo viena iš Romos provincijų. Po Romos imperijos valdymo, saloje šeimininkavo vandalai, vizigotai, saracėnai, lombardai. Vėliau salą užkariavo frankai, genujiečiai. Nuo 1768 m. salą ėmė valdyti Prancūzija, valdžia vykdė vietos gyventojų asimiliacijos politiką.
Korsikiečiai garsėjo kraujo keršto konfliktais (vendetomis), klestinčia mafija, giminių klanų karais. 
Korsikoje nacionalistiniai judėjimai siekia salos autonomijos, bet didesnė dalis korsikiečių salos atsiskyrimui nuo Prancūzijos nepritaria.
Garo

Geografija

Valstybė buvo įsikūrusi į vakarus nuo Omo ir į šiaurę nuo Godžaro upių. Į vakarus nuo jos buvo Džima, į pietus (už Godžaro) – Kafa, į šiaurę - Džandžeras.
Baltasis kraujo kūnelis

Neutrofilas

Neutrofilai sudaro didžiausią procentą baltųjų kraujo kūnelių (apie 60%). Šie granulocitai saugo organizmą fagocituodami (virškindami) bakterijas, įvairias atliekas ar kitus svetimkūnius. Kadangi neutrofilų lizosomos neatsinaujina, po kelių patogenų fagocitozių, žūsta. Taip pat, neutrofilai yra labai svarbūs proteolizės (vandens ryšių įterpimas į baltymus, kad šie būtų lengviau skaidomi) vyksmui. Gyvavimo trukmė organizme nuo 3 iki 24 valandų, o tam tikrais atvejais – ir 5 paros.

Bazofilas

Bazofilai sudaro tik 0.01-0.3% visų leukocitų. Daugiausia kovoja su įvairiais alergenais. Bazofiluose yra kaupiamas histaminas, kuris skatina kraujo tekėjimo pagausėjimą tam tikroje vietoje, bei heparinas, kuris neleidžia kraujui užkrešėti per greitai (pavyzdžiui, dar nebaigus kovoti su svetimkūniais).

Eozinofilas

Eozinofilai taip pat dalyvauja svetimkūnių fagocitozėje ir daugiausiai kovoja su įvairiais parazitais, patekusiais į organizmą. Atvirkščiai nei neutrofilų, eozinofilų lizosomos atsinaujina. Pagrindiniai eozinofilų taikiniai - alerginių reakcijų sukėlėjai. Šie granulocitai sudaro 1-6% visų leukocitų organizme ir gyvena apie 8-12 valandų.
Ahasis Aivazianas

Ahasis Aivazianas (arm. Աղասի Այվազյան, 1925 m. rugsėjo 7 d. Abastumanyje, Gruzija – 2007) – armėnų rašytojas, kino scenaristas ir režisierius.

Biografija

1945 m. baigė Tbilisio meno akademiją, 1945–1948 m. studijavo Jerevano dailės ir teatro institute,  1948–1953 m. studijavo Jerevano kūno kultūros institute.
Nuo 1954 m. Tbilisio sporto laikraščio korespondentas, nuo 1965 m. Jerevano laikraščio „Grakan tert“ korespondentas, 1973–1980 m. žurnalo „Экран“ redaktorius. 1981–1991 m. pagal savo scenarijus statė kino filmus. Nuo 1991 m. laikraščio „Ajutiun“ redaktorius.

Literatūra

Parašė apsakymų rinkinius „Lietus“ (1959 m.), „Pašlovinimas“ (1973 m.), apysakų rinkinius „Šeimos galva“ (1968 m.), „Sinjoro Martiroso nuotykiai“ (1977 m.), „Trikampis“ (1983 m.), pjesių rinkinį „Diplipito“ (1985 m.), kino scenarijų.
Kūrybai būdinga psichologiškumas, lyrizmas, humoras; yra fantastikos elementų, magiškojo realizmo bruožų.
Lietuvių kalba išleistas apysakų rinkinys „Šeimos galva“ (1977 m.)
Zastaučiai (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

Pagavėniai – 2,2 kmBIRŽAI – 11 kmKuteliai – 2,7 kmNaujikai (Širvėna) – 2,8 kmGeidžiūnai – 2,72 kmSkamarakai – 2 kmLiepos (Biržai) – 2,5 kmVaitkūnai (Biržai) – 4 km
Japoninis kėnis

Paplitimas

Savaime paplitęs Japonijos Honšiu ir Šikoku salose. Introdukuotas Lietuvoje.
Marijonavos koplyčia

Istorija

1946 m. Velykių parapijos klebono Bronislovo Strumilos (1888-1956) rūpesčiu koplyčia buvo suremontuota. Retsykiais joje buvo laikomos pamaldos, buvo įvesti Švč. Mergelės Marijos paguodos atlaidai, o altoriuje įkomponuotas paveikslas „Marija guodžia lietuvaitę“ (neišlikęs).
Vėliau koplyčia buvo apleista ir nuniokota. 1993 m. atstatyta. 2010 m. Kabelių bendruomenės pirmininko Algio Petrošaičio rūpesčiu priešais koplyčią pastatytas Švč. Mergelės Marijos paminklas, anksčiau stovėjęs Panevėžyje, privačiame kieme.
Prezidento Jono Žemaičio gimnazija

Istorija

Raseinių 2-oji vidurinė mokykla atidaryta 1966 m. rugsėjo 1 d. Pirmuosius mokslo metus pradėjo 918 mokinių ir 55 mokytojai. Mokyklos direktoriumi paskirtas Petras Kaminskas ne tik įveikė naujakurystės sunkumus, bet sukūrė darnų ir darbštų pedagogų kolektyvą, daug dėmesio skyrė mokymo proceso gerinimui ir tobulinimui, materialinės bazės turtinimui. Pirmaisiais metais buvo įkurta fizikos, chemijos, namų ruošos, gamtos, medžio ir metalo apdirbimo kabinetai. Nepaisydama įvairių reformų ir reorganizacijų, mokykla kabinetų sistema išlaikė iki šiol.
Mokyklos matematikai užmezgė ryšius su Vilniaus mokyklų mokytojais, bendradarbiauti su Vilniaus universiteto matematikos fakulteto dėstytojais. 1979 m. įvestas sustiprintas matematikos mokymas, matematikai tapo respublikinių olimpiadų nugalėtojais. 1986 m. įvestas sustiprintas lietuvių kalbos mokymas.
1992 m. mokyklos direktore paskirta direktoriaus pavaduotoja Aldona Mankauskienė. Vykstanti švietimo reforma atvėrė kelius naujiems pokyčiams. Įgyvendindami mokyklos viziją, bendruomenės nariai įvardijo tikslą: siekti gimnazijos statuso. 1994 m. atidarytos humanitarinio ir matematinio profilio gimnazijos klasės, mokykla pavadinta „Žemaičio“ vidurine mokykla.
1996 m. mokykla šventė savo 30-metį. Jubiliejaus svečiams pateikta mokyklos vizitinė kortelė: mokykloje mokėsi 641 moksleivis, iš jų gimnazijos klasėse 89, humanitarinio profilio klasėse 37, matematinio profilio klasėse 52. Mokykloje dirbo 53 pedagogai, iš jų 1 ekspertė, 11 metodininkų, 27 vyresnieji mokytojai. Per trisdešimt metų vidurinio mokslo atestatus gavo 1959 abiturientai: 19 įteikti aukso medaliai, 47-sidabro medaliai.
1999 m. Švietimo ministerija suteikė mokyklai gimnazijos statusą. Profiliai – humanitarinis ir realinis. Taip po vienu stogu įsikūrė dvi mokyklos: Raseinių pagrindinė mokykla ir Raseinių „Žemaičio“ gimnazija. Ženklūs mokyklos pokyčiai: išaugo mokytojų ir vadovų kvalifikacija, sustiprėjo materialinė – techninė bazė, pasikeitė ugdymo metodai, demokratiškesni tapo mokinių ir mokytojų santykiai.
2009 m. garsaus partizanų vado Jono Žemaičio-Vytauto garbei gimnazija pervadinta į "Prezidento Jono Žemaičio gimnaziją".
2010 m. kovo 17 d. gimnazijos ilgamečiui technologijos mokytojui Kęstučiui Bakučiui, vienam iš penkių geriausių šalies mokytojų, pelniusiam Metų mokytojo titulą, Vyriausybėje įteiktos premijos. Premijas įteikė Ministras Pirmininkas Andrius Kubilius ir švietimo ir mokslo ministras Gintaras Steponavičius.
2012 m. rugsėjo 1 – ąją gimnazija tapo vienintele vidurinį išsilavinimą teikiančia ugdymo įstaiga Raseiniuose. Nuo 2012 m. rugsėjo 1 d. gimnazijoje taip pat formuojamos ir suaugusiųjų klasės.

Žymiausi mokiniai

Evaldas Bakonis, istorikas, vadovėlių autorius.
Stanislava Jakševičiūtė-Venclauskienė

Biografija

Baigė Rygos mergaičių gimnaziją. Platino lietuvišką spaudą, įsijungė į tautinį judėjimą. Scenos meną studijavo dramos kursuose Rygoje ir Peterburge. Grįžusi į Šiaulius, vaidino Nikolajaus Dolžanskio Rusų teatro trupėje.
1899 m. rugpjūčio 20 d. Palangoje ir vėliau Liepojoje, Rygoje, Šiauliuose režisavo pirmąjį lietuvišką spektaklį Juozo Vilkutaičio-Keturakio „Amerika pirtyje“, vaidino jame Agotą. Tik dėl to, kad buvo kilusi iš bajorų, caro žandarai jos neareštavo, kaip kitų spektaklio organizatorių. Byla buvo perduota Tifliso policmeisteriui gruzinui, kuris buvo palankus tautinėms mažumoms. Be to, 1902 m. ji ištekėjo už Dorpato universiteto Teisės fakulteto studento, būsimojo advokato, vieno iš Lietuvos socialdemokratų partijos lyderių Kazimiero Venclauskio. 1903–1908 m. gyveno Rygoje, dalyvavo miesto lietuvių kultūros organizacijų veikloje. 1908 m. Šiauliuose viena iš dramos, muzikos ir dainos draugijos „Varpas“ steigėjų. Toliau režisavo lietuvių autorių, ypač Vydūno pjeses. Sumanymą steigti profesionalų teatrą sužlugdė prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas.
Karo metu gyveno Tuloje, po karo dirbo mokyklose, dalyvavo visuomeninėje ir labdaringoje veikloje, kelis kartus buvo išrinkta Šiaulių miesto tarybos nare.
Stanislavos ir Kazimiero Venclauskių šeima unikali tuo, kad išaugino ir išauklėjo per 100 našlaičių, pamestinukų, beglobių vaikų, leido juos į mokslus. Pamestinukams buvo suteikiama Jakševičiaus pavardė, nes Šiaulių gimnazija buvo pastatyta ant Jono Jakševičiaus, Stanislavos tėvo, žemės ir 1846 m. kovo 22 d. sutartyje buvo įrašyta, kad aukotojo sūnus ir dvi kartos bus atleidžiamos nuo mokesčio už mokslą. Nors tų „sūnų“ ir „dukterų“ mokėsi labai daug, sutarties buvo laikomasi. Stanislavos vyras advokatas Kazimieras Venclauskis pritarė žmonos veiklai ir rėmė ją materialiai. Tarp S. Venclauskienės globotinių buvo poetas Julius Janonis, būsimasis mokytojas Tomas Stonis, gydytojas Vladas Pampikas, teisininkas Algirdas Jakševičius, Ilinojaus universiteto profesorius Marius Veclauskas.
1940 m. mirus vyrui ir Lietuvą okupavus sovietams, S. Venclauskienės labdaringoji veikla prislopo. Antrojo pasaulinio karo metais padėjo Šiaulių gete kalėjusiems žydams. Artėjant frontui, su vyriausiąja dukra Danute ir keletu jauniausių globotinių pasitraukė į Vakarus po karo išvyko į JAV. Gyveno Waterbury mieste.
Šiaulių visuomenė (iniciatorius – rašytojas Leonas Peleckis-Kaktavičius), siekdama įamžinti S. Venclauskienės žygdarbį, pastatė paminklą Motinystei, Pasiaukojimui, Taurumui jos namų (dabar Aušros muziejus) galerijoje. Tai – antrasis pasaulyje Motinystės paminklas, skulptūros autorius – Antanas Šnaras. Paminklas atidengtas 1993 m. gegužės 2 d. S. Venclauskienės klasė yra Vasario 16-osios gimnazijoje Vokietijoje, ten skiriama jos vardo stipendija. Jai, Antrojo pasaulinio karo metais gelbėjusiai nuo sunaikinimo žydus, 1995 m. suteiktas Pasaulio tautų teisuolio vardas, pasodintas medis Izraelyje, Jeruzalėje. Jos garbei 100-ųjų gimimo metinių proga Šv. Mišias laikė pats Šv. Tėvas.
Dukterys teisininkė Danutė ir advokatė, Šiaulių miesto Garbės pilietė Gražbylė Venclauskaitė.
Juodoji Vokė

Aplinkinės gyvenvietės

Merešlėnai – 3 km
Tautvydas Miknevičius

Biografija

Tėvas Vaclovas Miknevičius, žmona Giedrė Eleonora Miknevičienė. 1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1967–1978 m. Technikos estetikos instituto Vilniaus filialo, 1979–1993 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto Vilniuje architektas, nuo 1993 m. bendrovės „Archiplanas“ vyr. architektas.
Tobulas jausmas

Turinys

Maiklas ir Siuzana susipažino kaip tik tuo metu, kai pasaulyje ėmė siausti nežinoma epidemija: žmonės vienas po kito pradanda gebėjimą skirti kvapus. Siuzana – epidemiologė – kartu su kolegomis mėgina išspręsti iškilusį galvosūkį, tuo tarpu restorano virtuvės šefas Maiklas dirba greta jos namų ir jiedu kartais mato vienas kitą. Po vienos nakties nuotykio jie, Siuzanos iniciatyva, išsisikiria, tačiau Maiklas ir toliau atkakliai siekia užkariauti jos širdį.
Kai žmonės ima apsiprasti praradę gebėjimą užuosti, netrukus jie netenka ir gebėjimo pajusti skonį. Į Maiklo restoraną niekas nebeužsuka ir jie ima gaminti paprastą maistą pagal valdžios užsakymą tiekiamą ligoninėms. Greta šių nelaimių Maiklas ir Siuzana, tarsi atsiriboję nuo visko, kas vyksta aplinkui, vis daugiau praleidžia laiko kartu.
Dar po kurio laiko žmonės ima netekti klausos ir šis praradimas lydimas įnirčio bei pykčio priepuolių. Maiklas iškoneveikia Siuzaną ir ši nuo pabėga. Netrukus atsitokėjęs jis ima gailėtis savo poelgio ir, pats nieko nebegirdintis, ima jai skambinti, Siuzana nenori su juo bendrauti, o vėliau pati netenka klausos. Atgailaujantis Maiklas nuolat žvalgosi į jos buto langus, tačiau Siuzana išvažiuoja pas seserį.
Ketvirtoji epidemijos banga atima iš žmonių gebėjimą matyti. Suprasdami, kad turi mažai laiko, Maiklas ir Siuzana skuba vienas kito ieškoti ir spėja susitikti prieš pat jų akis užtraukiant tamsai...
Claude (Grand Theft Auto)

Claude Speed yra žaidimų Grand Theft Auto II bei Grand Theft Auto III pagrindinis veikėjas, taip pat žaidimo Grand Theft Auto: San Andreas antraeilis veikėjas. Žinoma, kad Claude yra smulkus nusikaltėlis, kuris dirba visiems kas moka jam pinigus už darbą. Dar žinoma, kad Claude yra nelabai kalbus ir žmonės jį vadina „Kid“ (liet. Vaikis) arba „Fido“ (liet. šuniukas).
Žaidimo Grand Theft Auto II pristatomajame filmuke Claude įgarsina Scott Maslen.

Grand Theft Auto: San Andreas

Veiksmas vyksta 1992 m., San Andreas valstijoje. Claude, būdamas lenktynininku, susipažina su labai karingo charakterio mergina Catalina ir kartu su ja išvažiuoja iš San Andreas į Liberty City. Claude Grand Theft Auto: San Andreas žaidime yra matomas tik keliuose žaidimo filmukuose.

Grand Theft Auto III

Veiksmas jau vyksta 2001 m., Liberty City mieste. Claude dabar jau yra smulkus nusikaltėlis, kuris dirba kolumbiečių kartelio mafijai, bet staiga per banko apiplėšimą Claude yra peršaunamas savo paties merginos Catalinos ir sulaikytas policijos. Kai Claude yra vežamas į kalėjimą, policijos konvojų sustabdo mafija, tada ji išlaisvina visus kalinius ir kartu Claude. Tada kai Claude išsilaisvina, jis susipažįsta su sprogmenų specialistu 8-Ball, kuris jį supažindina su Luigi. Pastarasis dirba Leone šeimos mafijai. Po kiek laiko Claude susipažįsta su Leone šeimos mafija, Jakudzos mafija, meksikiečių, jamaikiečių ir juodaodžių gaujomis ir dirba joms. Dar Claude pradeda dirbti kitiems įtakingiems asmenims, randa savo išdavikus ir jiems atkeršija. Po savo išdavikų mirties, Claude toliau sau dirba žmonėms, kurie moka jam nemažus pinigus už darbą.
Stanislovas Abromavičius

Biografija

1981 m. Vilniaus inžineriniame institute baigė ekonomiką. Dirbo Kaišiadoryse, nuo 1996 m. dirba Valstybės kontrolėje, gyvena Kaune.
FK PILK

Istorija

Klubas įkurtas 2009 m. Eilę sezonų žaidžia SFL pirmenybėse.
Gnumeric

Gnumeric – sparti, nedaug resursų reikalaujanti skaičiuoklė. Tai atvirojo kodo programa, savo funkcijomis panaši į MS Excel ar OpenOffice.org Calc programas. Gnumeric patogi tiems, kam dažnai tenka dirbti prie įvairių kompiuterių.
Pirmoji programos versija išleista 2001 m. gruodžio 31 d.
Programa gali atidaryti bei redaguoti CSV, Microsoft Excel, HTML, LaTeX, Lotus 1-2-3, OpenDocument ir Quattro Pro formatų failus; Gnumeric taip pat naudoja savą failų formatą (.gnm ar .gnumeric).
Folklore

Istorija

Albumo pavadinimas yra susijęs su Furtado tėvų imigracija į Kanadą. Albumas turi daugiau roko, akustinio garso. Furtado įrašinėdama albumą buvo nėščia.
„Folklore“ yra singlas pavadinimu „Força“, kuris tapo 2004 m. Europos futbolo čempionato daina. Furtado atliko šią dainą per finalą Lisabonoje. Kiti singlai buvo baladė „Try“ ir pirmasis singlas iš albumo „Powerless (Say What You Want)“. Buvo išleisti dar du singlai; „Explode“ tik Kanadoje ir „The Grass Is Green“ Vokietijoje.
Albumas debiutavo aštuonioliktoje pozicijoje Kanados albumų tope. Per savaitę buvo parduota daugiau nei 10 400 albumo kopijos. JAV albumas debiutavo #38 vietoje Billboard 200 tope, su 68 000 kopijų, parduotų per savaitę. Pasak Nielsen SoundScan, albumas buvo parduotas 425 000 tiražu JAV iki 2008 m. Albumas nebuvo toks populiarus, kaip debiutinis „Whoa, Nelly!“ albumas. Albumas nebuvo gerai reklamuojamas dėl to, kad „DreamWorks Records“ buvo parduotos „Universal Music Group“. 2005 m. „DreamWorks Record“s iširo ir kompanijos atlikėjai buvo perduoti „Geffen Records“. „Folklore“ buvo parduotas dviejų milijonų tiražu pasauliniu mastu.
Penas ir Teleris

Penas ir Teleris (Penn & Teller) yra iliuzionistų ir komikų Penn Jillette ir Teller duetas iš JAV. Jie yra žinomi dėl savo išoriškai žiaurių triukų, taip pat – įvairių paranormalių galių „turinčių“ žmonių ir kitokių mitų atskleidinėjimo, ateizmo ir skepticizmo propagavimo. Kiti iliuzionistai duetą vertina kontroversiškai dėl magijos triukų ir metodų – kartais, paslaptyje laikytų net šimtą ir daugiau metų – atskleidinėjimo žiūrovams.
Pasirodymuose paprastai kalba tik Penas, Teleris tyli.
Šiuo metu, nuo 2001-ųjų, Penas ir Teleris šešis kartus per savaitę atlieka pasirodymus Rio All Suite Hotel and Casino viešbutyje – kazino Las Vege, taip pat veda laidą Bullshit!.
Telerio pilnas vardas arba pavardė ir yra Teller, t. y. pase įrašytas tik šis vienas žodis. Anksčiau vadinosi Raymond Joseph Teller.
Rugpjūčio 21

Vardadieniai

Gaudvydas – Joana – Kazimiera – Linda – Medeina – Medeinė – Pijus
Lygiosios žirgų lenktynės

Lygiosios žirgų lenktynės – viena iš žirgų lenktynių sporto rūšių. Šios lenktynės vyksta ant lygios hipodromo dangos. Daugybėje pasaulio šalių lygiosios žirgų lenktynės yra populiariausia žirgų lenktynių rūšis.
Lietuvoje lygiosios žirgų lenktynės vyksta Raseinių hipodrome, tai vienintelis hipodromas Baltijos šalyse, kuriame gali būti organizuojamos šios lenktynės.
Pasaulyje lygiosiose žirgų lenktynėse varžosi įvairių veislių žirgai, bet populiariausia veislė yra grynakraujai jojamieji žirgai. Lenktynės vyksta ant žirgams priimtiniausios dangos. Populiariausia pasaulyje – natūralios žolės danga.
Alnaštyno apskritis

Geografija

Alnaštyno apskritis apėmė pietvakarinę Varmės dalį, ribojosi su Braunsbergo, Heilsbergo ir Rešliaus apskritimis. Didžiausią dalį gyventojų (92,3%) sudarė katalikai. 1890 m. 53% gyventojų buvo lenkai; 1900 m. jų dalis sumažėjo iki 47%. 63,7% gyventojų pagrindinis užsiėmimas buvo žemdirbystė.

Istorija

1817 m. sujungus Alnaštyno ir Vartenburgo valsčius bei dekanatus įkurta Alnaštyno apskritis. Nuo 1905 m. ji priklausė Karaliaučiaus ir Gumbinės apygardų pietinių apskričių pagrindu įkurtai Alnaštyno apygardai.
Priekulės herbas

Aprašas

Herbo žaliame lauke auksinis raitelis (žokėjus) ant auksinio žingsniuojančio žirgo, po juo, sidabrinėje skydo papėdėje, raudona žuvis (lašiša).

Istorija

2002 m. gruodžio 19 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1998. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Miškinė veka

Išvaizda

Laukio dydžio. Patino kūno ilgis 34–42 cm, o svoris 410–780 (536) g, atstumas tarp sparnugalių yra 49–52 cm. Patelė yra smulkesnė: kūno ilgis 32–37 cm, svoris – 330–615 (456) g, o atstumas tarp sparnugalių – 47–49 cm . Plunksnų danga alyvuogių rudos spalvos, tik sparnai yra kaštoninės spalvos. Ilgas, lenktas snapas yra rausvai pilkas. Kojos tamsiai pilkos. Rainelė raudona.

Paplitimas

Aptinkamas 600 km į rytus nuo Australijos nutolusioje Lordo Hau saloje.

Biologija

Sėslus paukštis. Biotopas – subtropiniai miškai. Nuo ХИХ amžiaus vidurio miškinės vekos aptinkamos kalnuose, kur auga šakoti, samanoti medžiai. Kalnų papėdėse pastebimas Howea fosterana palmių miškuose .
Maisto ieško tarp lapų nuokritų. Minta kirmėlėmis, moliuskais ir kitais bestuburiais.
Monogamai, sudaro pastovias poras. Lizdus krauna sekliose daubose, tarp tankios žolės. Dėtyje 1 – 4 kiaušiniai. Po mėnesio išsirita juodais pūkais apaugę jaunikliai. Abu tėvai maitina jauniklius.
Gamtiniai priešai – pelėdos ir laukinės kiaulės.

Apsaugos būklė

Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis miškinė veka yra nykstanti rūšis.  Populiacijoje yra 232 suaugę individai.
Pagrindinė populiacijos mažėjimo priežastis yra žiurkėms naikinti introdukuota Australinė liepsnotoji pelėda. 1970-ųjų viduryje buvo likę tik 30 individų. Pradėjus paukščius veisti nelaisvėje 2002 metais populiaciją sudarė jau 130 individų.
Teismo posėdžių sekretorius

Teismo posėdžių sekretorius - teismo proceso posėdžių sekretorius. Jo funkcijos yra organizuoti teismo posėdį, fiksuoti jo eigą protokole, atlikti reikalingus paklausimus, sutvarkyti bylą teismo posėdžiui pasibaigus, išsiųsti procesinius dokumentus ir pan., vykdo kitas teismo procesinių dokumentų valdymo funkcijas, taip pat atlikti kitą darbą, susijusį su raštinei priskirtų funkcijų vykdymu.

Lietuva

Teismo posėdžių sekretorius Lietuvoje jis yra karjeros valstybės tarnautojas (Pareigybės lygis – B, kategorija – 4), pavaldus teismo pirmininkui, teisėjui bei raštinės vedėjai.
Arūnas Grubliauskis

Biografija

1986 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
1986–1991 m. Skuodo raj. Aleksandrijos kolūkio agronomas, 1991 m. Ginkūnų valstybinio daržininkystės ūkio agronomas, nuo 1992 m. žemės ūkio bendrovės „Ginkūnų agrofirma“ valdybos pirmininkas.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šiaulių rajono skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Ginkūnų bendruomenės tarybos narys. Žemės ūkio bendrovių asociacijos viceprezidentas.
Sutuoktinė Nijolė, vaikai Vilius, Donatas.
Ona Galdikienė

Biografija

1950 m. baigė Vilniaus universitetą. 1973 m. chemijos mokslų daktarė.
1950–1995 m. dirbo Chemijos ir cheminės technologijos institute (nuo 1992 m. Chemijos institutas), 1976–1984 m. jo Specializuotos tarybos mokslinė sekretorė, nuo 1979 m. korozijos procesų tyrimų laboratorijos vadovė. Padarė 5 išradimus (iki 1984 m.).
Tyrė metalų elektrolitinio išskyrimo mechanizmą, metalų dangos struktūros ir fizinių mechaninių savybių priklausomybę nuo elektrolizės sąlygų ir įvairių organinių bei neorganinių priedų.
Gnybalai

Istorija

XX a. pirmoje pusėje Gnybalų kaime (vokiškai vadintame Gnieballen) buvo daugiau kaip 40 vienkiemių, išsisklaidžiusių tarp miškelių. Prie Šilutės-Ramučių kelio stovėjo užeiga ir pradinė mokykla (įsteigta 1899 m.), kurioje buvo dėstoma vokiškai. Tarpukaryje Gnybalų kaime veikė ir lietuviška mokykla, priklausanti Klaipėdos krašto mokyklų draugijai (1937 m. mokėsi 19, 1938 m. – 13 vaikų; 1939 m. kovo 24 d. mokykla uždaryta). Gnybalai priklausė Traksėdžių valsčiui (II pasaulinio karo metu – Ramučių valsčiui), Ramučių parapijai (iki 1902 m. – Verdainės parapijai). 1905 m. Gnybalų kaime buvo 265 (63 % lietuvininkų), 1910 m. – 288, 1925–311 gyventojų.
Po II pasaulinio karo Gnybalų kaime iš esmės pasikeitė gyventojai; kaimas buvo padalytas į dvi dalis: šiaurinė atiteko Gardamo, pietinė – Jonaičių (nuo 1997 m. Šilutės seniūnija) apylinkėm.
1997 m. Šilutės seniūnijos Gnybaluose gyveno 22 gyventojai (7 ūkiai), Gardamo seniūnijos – 8 gyventojai (3 ūkiai).
Mano gyvenimas ir Etiopijos raida

Mano gyvenimas ir Etiopijos raida (amher. ሕይወቴና የኢትዮጵያ እርምጃ, Hiywotenna ye’Ityopp’ya 'Irmijja) yra Etiopijos imperatoriaus Haile Selasie autobiografija, parašyta gyvenimo bėgyje ir išleista dviem tomais 1973–1974 m.

Kūrimas ir išleidimas

Pirmasis tomas apima 1892–1937 m., laikotarpį nuo Selasie gimimo iki Antrojo Italijos-Etiopijos karo. Knyga pradėta rašyti tremtyje Bate minėto karo metu ir apima Etiopijos administravimą ir modernizavimą. Antrasis tomas apima 1936–1942 m., Italijos vykdytą Etiopijos okupaciją ir grįžimą į nepriklausomybę. Abu tomai buvo redaguoti Selasie grįžus į Etiopiją ir paskelbti Etiopijoje 1973 ir 1974 m., vertimai į anglų kalbą buvo paskelbti atitinkamai 1976 ir 1999 m.
Selasie rašė atsižvelgdamas į būsimą autobiografijos politinę įtaką, nagrinėjo klausimus susijusius su jo valdžios ir pozicijos teisėtumu bei pabėgimu į tremtį 1936 m. Jis išleido knygas tebebūdamas valdžioje, prieš pat 1974 m. karinį perversmą, kuris pašalino Selasie iš valdžios.
Dainius Želvys

Biografija

1986 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, miškų inžinierius.
1997–2000 m. Palangos miesto savivaldybės mero pavaduotojas. 2000 m. valstybės įmonės Kretingos miškų urėdija Palangos girininkas. 2004 m. Palangos botanikos parko vyriausiasis specialistas miškininkas, nuo 2008 m. Seimo nario padėjėjas-sekretorius.
Nuo 1994 m. Tėvynės sąjungos Palangos skyriaus narys, politinio komiteto pirmininkas, 2003 m. Palangos skyriaus pirmininkas.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Palangos savivaldybės tarybos narys.  2003–2007 m. Statybos ir miesto ūkio komiteto pirmininkas, 2007–2011 m. Kontrolės komiteto pirmininkas.
Lietuvos krantotvarkos asociacijos narys. Lietuvos žmogaus teisių gynimo asociacijos narys. Sutuoktinė Lilija, duktė Aistė.