Plungės Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Istorija

1570 m. paskirta fundacija Plungės bažnyčios statybai. 1590 m. bažnyčia atiteko evangelikams reformatams. 1617 m. pastatyta katalikų bažnyčia, įsteigta parapinė mokykla. Be jurisdikos miestelyje, bažnyčiai dovanotas Kapsūdžių kaimas (47 valakai).

1797-1934 m. medinė bažnyčia

1797 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Jos statyba rūpinosi parapijos administratorius kunigas Adomas Paulauskas. Statybinių medžiagų skyrė Plungės dvaras. 1810 m. ją pašventino vyskupas Juozapas Arnulfas Giedraitis. Jis į bažnyčią perkėlė stebuklingu laikytą Švč. Mergelės Marijos skulptūrą, iki tol stovėjusią prie kelio į Žarėnus. Bažnyčia buvo palyginti didelė ir toliau  puošiama. Tuo rūpinosi parapijos klebonas Jurgis Kirvelis. Motiejus Valančius savo raštuose Plungės bažnyčią minėjo kaip gerai prižiūrėtą, išdažytą, aptvertą akmenine tvora. 
Grafai Zubovai 1850 m. pastatė varpinę, turėjusią 3 varpus, iš kurių iki šiol išliko vienas. Jis pagamintas 1646 m., suskilo per 1812 m. gaisrą, todėl nebeskamba. Kitus du per Pirmąjį pasaulinį karą nukabino ir išsivežė vokiečių kareiviai.
1858 m. pastatyta kapinių koplyčia. Kunigas Apolinaras Kulakauskas Plungės bažnyčioje 1863 m. perskaitė sukilėlių atsišaukimą, už tai nubaustas 100 rub. ir iškeltas į Saločius.
Apie 137 metus išstovėjusi medinė bažnyčia nugriauta 1934 m., kai šalia jau stovėjo nauja bažnyčia.

Naujoji mūrinė bažnyčia

Naujosios bažnyčios statyba pradėta rūpintis nuo 1899 m. Jai vieta buvo parinkta šalia 1797 m. pastatytos medinės bažnyčios ir mūrinės varpinės. Naujosios bažnyčios pamatus 1905 m. rugsėjo 5 d. pašventino vyskupas Mečislovas Paliulionis.
Pagal inžinieriaus Stepono Stulginskio projektą (perdarius pirminį Karlo Strandmano projektą) 1902–1933 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Iki 1915 m. sienos išmūrytos iki langų. Po to statyba tęsta tik nuo 1928 m. Ja rūpinosi klebonas (vėliau prelatas) Povilas Pukys. Naują bažnyčią 1933 m. rugsėjo 24 d. konsekravo vyskupas Justinas Staugaitis. Jos vidus buvo įrenginėjamas iki 1940 m. 
Bažnyčios statyba užtruko, nes buvo varginga, sunki. Dvaro ir parapijiečių iš anksto paaukotomis lėšomis ir statybine medžiaga pasinaudojus, viskas sustojo: 1902 m. ankstyvos ligos pakirstas mirė fundatorius kunigaikštis M. Oginskis. Jo našlė Marija atsisakė toliau remti bažnyčios statybą, o 1914 m. prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas. Plungės krašto gyventojai buvo karo nuskurdinti. Parapija neįstengė finansuoti tokios didžiulės bažnyčios statybą. Tada ir pradėta keisti projektą, siaurinti jau anksčiau paruoštus pamatus. Teko atsisakyti įspūdingų ir puošnių bokštų, o tai sumenkino dabartinės bažnyčios išvaizdą. Be to, bldgėjo neremontuojamos senosios bažnyčios būklė. Klebonas Senkus jau graudindavo žmones, kad reikia pasiskubinti baigti naująją statyti, kol senoji nesugriuvo. Pašventinus naująją bažnyčią 1933 m., statyba dar nebuvo baigta – neįrengtas interjeras. Buvo ieškoma mecenatų. Interjero darbai užtruko iki 1940-ųjų.Tuomet buvo pagaminti 7 ąžuoliniai altoriai.
Iš 1934 m. nugriautos senosios bažnyčios ir kapucinų vienuolyno bažnyčios perkelta dalis saugotų kultūros vertybių: vertingi šventųjų paveikslai, senosios stacijos, altoriai, žvakidės, kai kurios interjero detalės.
Plungės vakariniame pakraštyje 1908 m. įrengtas Plungės Lurdas, pastatyta medinė Švč. Mergelės Marijos Lurdo koplyčia ir altarija. 1928 m. čia įsikūrė kapucinai, kurie 1930 m. įsteigė vidurinę mokyklą (uždaryta 1936 m.). Po Antrojo pasaulinio karo koplyčia uždaryta, vienuolynas panaikintas.
1934–1936 m. pastatyti moterų namai (bendrabučiai). Varpinėje 1936 m. kilo gaisras. 1937 m. norėta ją nugriauti, vėliau suremontuota. Klebono P. Pukio rūpesčiu pagal inžinieriaus Stepono Stulginskio projektą 1938–1939 m. pastatyti mūriniai parapijos namai. Klebonas P. Pukys 1945 m. liepos 10 d. ištremtas į Sibirą.