google/wiki40b huggingface dataset:
Krimulda

Istorija

1207 m. kraštą užėmus Kalavijuočių ordinui, Livonijos ordinas ir Rygos vyskupas Albertas pasidalijo žemes. Ant abiejų Gaujos krantų konfrontuojančios jėgos apsaugai viena nuo kitos, taip pat nuo lyvių ir lietuvių užpuolimų pasistatė mūrines pilis, aplink kurias vėliau išaugo gyvenvietės Sigulda, Turaida ir Krimulda. Krimuldos pilis buvo baigta 1255 m. valdant arkivyskupui Albertui II ir iki 1566 m. priklausė Rygos kapitulai. Livonijos ordino magistras Gothardas Ketleris, pabūgęs Rusijos caro Ivano IV, 1561 m. pasidavė Lietuvos ir Lenkijos kariuomenei, kraštas atiteko Abiejų Tautų Respublikai. 1566 m. pilyje įsikūrė lenkų kariuomenės dalinys.
1601 m. pilį užėmė švedai, bet jau rudenį jie turėjo pasitraukti, padegę pilį ir miestelį prie jos. 1621 m. pilis vėl atiteko Švedijos karaliui Gustavui Adolfui, kuris 1625 m. ją dovanojo savo patarėjui, admirolui Gabrieliui Gabrielsonui, grafui Okseršernui. 1726 m. dvaras su apgriuvusia pilimi atiteko kapitonui Helmersenui, kurio giminė jį valdė iki 1817 m., kai už 60 875 sidabro rublių dvarą nupirko fiurstas Johanas Livenas. Paulis Livenas 1853 m. Gaujos krante įkūrė parką su promenadomis ir laiptais.
1854 m. Krimuldos pilyje viešėjo Vidžemės generalgubernatorius Aleksandras Suvorovas. Apie fon Liveno parką sužinojęs pats caras Aleksandras II, kuris 1862 m. liepos 11-12 d. su didžiule svita taip pat apsilankė Krimuldoje. Šiam vizitui buvo pastatytas tiltas per Gaują ir nutiestas serpantino kelias.
Latvijoje 1921 m. įvykdžius žemės reformą dvaras buvo nusavintas ir jame 1922 m. Latvijos Raudonasis Kryžius, profesoriaus Jankausko iniciatyva įsteigė kaulų tuberkuliozės sanatoriją, kurioje, 1928 m. pristačius antrąjį aukštą, buvo 200 lovų. Ji veikė iki 1991 m., kai joje liko tik vaikų ortopedijos ir traumų skyriai. 1992–1995 ji vadinosi Reabilitacijos ligoninė „Krimulda“. 1994 m. pastačius Nacionalinį reabilitacijos centrą „Vaivari“ sanatorijos reikšmė sumažėjo. Tačiau 2002 m. ji buvo privatizuota ir įkurtas reabilitacijos centras „Krimulda“.
Krimuldos bažnyčia žinoma nuo 1205 m. Tai seniausia bažnyčia Gaujos nacionalinio parko teritorijoje.
Porbandaras

Istorija

Porbandaro pakrantės tyrinėtojai randa artefaktų, priskiriamų vėlyvosios Indo slėnio civilizacijos gyvenvietėms iš XVI–XIV a. pr. m. e. laikotarpio. Aptikti senoviniai pirsai Porbandaro įlankoje byloja šią vietovę praeityje buvus svarbiu jūrinės veiklos centru. Mūsų eros XVI a. Porbandaras priklausė radžputų valdomai kunigaikštystei, po to pateko į Mogolų imperijos priklausomybę. Vėliau miestą valdė Gaekwad klano marathai, kol XIX a. pradžioje netapo britų Rytų kompanijos vasalu. Indijai 1948 m. paskelbus nepriklausonybę, Porbandaras su visu Kathiavaro pusiasaliu įėjo į Sauraštros valstijos sudėtį, nuo 1960 m. – į Gudžarato.
Daniliškio liepų alėja

Aprašymas

Skaičiuojama, kad 285 m ilgio Daniliškio liepų alėjoje lapoja apie 350 mažalapių liepų. Alėjos plotis (pagal lajas) – apie 25–30 m, tako plotis – 3 m. Liepų kamienų apimtis siekia 1,5–2,5 m, aukštis – apie 23 m.
Krekenavos regioniniame parke esanti alėja kadaise buvo Daniliškio dvaro dalis. Tai buvęs žinomas dvaras, istoriniuose šaltiniuose minimas nuo XVI a., stovėjęs vaizdingoje Nevėžio pakrantėje. Vėliau dvaro sodyba sunyko, iš jos belikę tik menki fragmentai.
Sigitas Narbutas

Biografija

1982 m. Vilniaus universitete baigė Lietuvių kalbą ir literatūrą su klasikinės filologijos specializacija. 1996 m. humanitarinių mokslų daktaras.
Iki 1986 m. dirbo Lietuvos TSR knygų rūmuose, 1986–1996 m. Vilniaus universiteto Klasikinės filologijos katedros dėstytojas, nuo 1998 m. docentas. 1996–2010 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto mokslo darbuotojas, 2001–2010 m. Senosios literatūros skyriaus vedėjas. Nuo 2010 m. Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekos direktorius.

Mokslinė veikla

Pagrindiniai tyrimų objektai – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kultūrinis palikimas, literatūros istorijos ir teorijos problemos. Tęstinio leidinio „Senoji Lietuvos literatūra“ (1992–2007 m. išėjo 23 knygos) sudarytojas ir rengėjas. Parengė bibliografinių rodyklių. Iš senosios graikų ir lotynų kalbų išvertė Antikos (Anakreontas, Aristofanas, Euripidas, Ciceronas), viduramžių, Lietuvos renesanso (Husovianas, Jonas Radvanas, Paulius Oderbornas) ir baroko (Saliamonas Risinskis, Simonas Dilgeris) autorių kūrinių.
Saleziečiai

Istorija

1859 m. saleziečių kongregaciją įsteigė italas kunigas šv. Jonas Boskas. 1873 m. jai pritarė popiežius Pijus IX.
XIX a. viduryje Turine augo skurstančių, apleistų ir našlaičių vaikų skaičius. Siekdamas apsaugoti nuo pavojų, kun. J. Boskas juos ėmė kviesti į bažnyčią sekmadieninių pamaldų. Buvo atidarytas krikščioniškas laisvalaikio centras, vėliau pradėtos steigti mokyklas, profesiniai centrai. Kunigas J. Boskas savo padėjėjams pasiūlė pašvęsti savo gyvenimus vargstančio jaunimo ugdymui. Su kai kuriais iš jų kunigas ir įsteigė saleziečių kongregaciją. Netrukus atsidarė saleziečių bendruomenių užsienyje.
Netrukus po šv. Pranciškaus draugijos (saleziečių) įsteigimo kun. J. Boskas nusprendė priimti panašią iniciatyvą moterų atžvilgiu ir kartu su Marija Dominika Mazzarello 1872 m. įkūrė Marijos Krikščionių Pagalbos dukterų institutą (seserys salezietės). Be saleziečių vyrų ir moterų kongregacijų, kun. J. Boskas 1876 m. įkūrė Saleziečių bendradarbių sąjungą.

Misija

Saleziečiai vadovaujasi dviem pagrindiniais principais: prevencine sistema (protas, religija, meilingumas) ir oratorijų veikla. Saleziečiams prevencinė sistema, pagal kun. J. Bosko sumanymą, visų pirma siekia ne tiek bausti už ydas ar klaidas, kiek skatinti skleistis gerąsias jaunuolio savybes. Oratorija – tai svetingi namai, gyvenimo keliu vedanti mokykla. Priklausomai nuo šalies ir vietinio jaunimo padėties, saleziečiai globoja įvairias vidurines, profesines ir aukštąsias mokyklas, oratorijas, parapijas, jaunimo judėjimus, leidyklas.

Lietuvoje

Lietuvoje saleziečiai gyvena vienoje bendruomenėje, kuriai yra patikėta Vilniaus šv. Jono Bosko parapija, esanti Lazdynų mikrorajone. Joje veikia ir oratorija.
Lietuvoje saleziečiai įsikūrė 1934 m. kun. Antano Skelčio rūpesčiu. Pirmoji bendruomenė gyveno Vytėnuose, Jurbarko rajone, kur veikė Vytėnų saleziečių vienuolyno koplyčia. Taip pat saleziečiai buvo pradėję darbuotis dar kitose trijose vietose, jiems iki II pasaulinio karo priklausė Vilniaus Dievo Apvaizdos, Kauno Švč. Trejybės (Seminarijos), Saldutiškio Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčios. Po Lietuvos okupacijos visos religinės bendruomenės buvo uždarytos, daug saleziečių pabėgo į užsienį, kiti buvo ištremti į Sibirą.
1994 m. oficialiai patvirtina pirmoji seserų saleziečių bendruomenė Lietuvoje, kuri įsikūrė Kaune, prie Palemono Švč. M. Marijos Rožančiaus Karalienės bažnyčios. 2002 m. vienuolių iniciatyva Trakų rajone, Rūdiškėse, įkurta Amatų mokykla „Sodžiaus meistrai“, kurioje įvairių profesijų mokosi vaikai iš socialiai jautrių šeimų. Saleziečiams įprasta veikla dienos centruose, kur yra laukiami vaikai, jaunimas, jų šeimos. Atliekamos įprastinės parapijos kunigų pareigos. Leidžiamas katalikiškas leidinys „Saleziečių žinios“.
Egzocitozė

Egzocitozė – procesas, kurio metu su ląstelės plazmine membrana susilieja vakuolės, pakrautos tam tikromis medžiagomis. Susiliejimo metu vakuolių viduje buvusios medžiagos atsiduria užląstelinėje erdvėje, o vakuolės membrana tampa plazminės menranos (išorinės membranos) dalimi. Tokiu būdu ląstelė per membraną į aplinką išskiria, pvz., dideles biomolekules. Vienaląsčiai organizmai taip šalina nereikalingas medžiagas, tuo tarpu daugialąsčiuose egzocitozė atlieka ir reguliavimo funkcijas.

Egzocitozė ir endocitozė

Egzocitozė yra reiškinys, savo mechanizmu priešingas endocitozei. Neretai egzocitozė yra sujungta su endocitoze į bendrą sistemą. Kai kurios ląstelės endocitoziškai paima medžiagas vienoje ląstelės pusėje, o po to egzocitoziškai išskiria kitoje pusėje. Šis reiškinys vadinamas transcitoze, tai vienas būdų, kaip kapiliarų sienelių ląstelės permeta medžiagas per kapiliarų sieneles.

Kitas toks sujungimas – egzocitoziškai išskiriant medžiagas į aplinką transportinių vakuolių membranos įsijungia į ląstelės plazminę membraną, ir šios paviršius didėja. Todėl egzocitozę lydi „tuščioji“ endocitozė – plazminė membrana išlinksta vidun ir sudaro plokščias tuščias vakuoles (kuriose yra šiek tiek tarpląstelinio skysčio), kurios grįžta prie Goldžio komplekso pasikrauti naujų krovinių.
Harpūno kanjonas

Harpūno kanjonas yra JAV, Pietų Dakotoje. Kanjono ilgis yra 32 km. Jo ploties siekia 1,6 km. Harpūno kanjono amžius siekia 62 mln metų, bet dabartinis jo vaizdas susiformavo prieš 5 mln. m. Kanjonas kerta Juoduosius kalnus Pietų Dakotoje. Kanjonas ir Juodieji kalnai yra paskutinės vietos JAV vakarinėje dalyje, kurias kolonizavo žmonės.
Juozas Žebrauskas (1888)

Biografija

Vaikystėje sunkiai sirgo, dėl ligos neteko kairės kojos. Siuvėjo amato mokėsi Mintaujoje. 1912 m. apsigyveno Žeimelyje, 1913 m. persikėlė į Joniškį. 1918 m. lapkričio 18 d. išrinktas į Joniškio miesto valdybą.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.
JMS

Java Message Service (JMS) - standartizuota Java API sąsaja, skirta komunikacijai pranešimais realizuoti tarp dviejų ar daugiau programų sistemų ar jos dalių. JMS API leidžia programų sistemoms sukurti, išsiųsti, priimti ir perskaityti informaciją pranešimų pavidalu. JMS specifikacija (JSR-914) yra Java Platform, Enterprise Edition dalis.

Komunikacijos pranešimais (Messaging) principai

Kaip ir kiekvienoje komunikacijoje, komunikacijoje pranešimais, dalyvauja dvi ar daugiau programų sistemos ar jų dalys vadinamos klientinėmis programomis. Komunikacija pranešimais (messaging) - tai silpnai surišanti klientines programas, paskirstyta (angl. distributed), asinchroninė komunikacija. Čia žodis komunikacija yra suprantamas kaip apsikeitimas pranešimais. Sąsaja tarp klientų yra susilpninama specialia tarpine programų sistema, kuri dažnai vadinama pranešimų eile.
Jei klientinė programa siuntėjas nori perduoti pranešimą klientinei programai gavėjui, tai siuntėjas pranešimą padeda į eilę. Gavėjas tikrina ar yra eilėje naujų pranešimų. Jei eilėje yra naujas pranešimas, tai jis yra nuskaitomas ir apdorojamas. Nuskaityta žinutė iš eilės yra ištrinama.
Jurgis Karuža

Jurgis Karuža (1866 m. kovo 30 d. Karužai, Rudaminos valsčius – 1953 m. spalio 29 d. Kaunas) – Lietuvos gydytojas dermatovenerologas, medicinos daktaras.

Biografija

1894 m. baigė Sankt Peterburgo karo medicinos akademiją. 1906 m. medicinos daktaras.
Iki 1917 m. dirbo karo gydytoju Rusijoje, 1919 m. grįžęs į Lietuvą – Kauno karo ligoninėje. 1920–1922 m. Aukštųjų kursų lektorius Kaune. 1923–1935 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas (iki 1930 m. Lietuvos universitetas), 1923–1935 m. Odos ir venerinių ligų katedros vedėjas, nuo 1930 m. profesorius. 1920–1932 m. dar ir Susisiekimo ministerijos Geležinkelininkų valdybos vyr. gydytojas, sanitarijos tarnybos viršininkas. 1935 m. įkūrė Lietuvos dermatovenerologų draugiją, jos pirmininkas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Sirena (mechanizmas)

Sirena (gr. Seiren) – didelės galios garso arba ultragarso šaltinis.
Daugumos sirenų generuojamas dažnių intervalas – nuo ~200 Hz iki ~100 kHz, galia nuo kelių vatų iki dešimčių kilovatų. Naudojamos signalizacijai (laivuose, priešlėktuvinėje gynyboje, specialiajame transporte) bei gamyboje – šilumos apykaitai paspartinti, įvairioms medžiagoms smulkinti ir pan.

Veikimo principas

Garsas sužadinamas, vožtuvams periodiškai nutraukiant oro, garo ar (ultragarsinėse sirenose) skysčio srautą. Tokiam srauto pertraukimui dažniausiai naudojami rotoriai su kiaurymėmis (dinaminė sirena) arba slankiojančiu stūmokliu su įpjovomis (pulsuojančioji sirena). Yra ir sirenų su elektroniniu būdu valdomais vožtuvais – pastarosios gali žymiai greičiau kaitalioti generuojamą dažnį. Labiau paplitusios dinaminės sirenos, skirstomos į ašines (būgno pavidalo rotorius) ir radialines (disko pavidalo rotorius).
Ten, kur nereikia didelės galios, vietoje sirenų vis dažniau naudojami elektroniniai įrenginiai, susidedantys iš signalo generatoriaus, didelės galios stiprintuvo bei didelę membranos eigą turinčio garsiakalbio.
Videniškių pagrindinė mokykla

Istorija

Prie 1600 m. įkurto vienuolyno veikė vienuolyno mokykla, kurioje 1782 m. mokėsi 14 teologijos klierikų. Atgailos kanauninkai, arba baltieji augustinai, prie vienuolyno atidarė ir pirmąją pradžios mokyklą, kurioje 1770 m. mokėsi 20 vaikų, 1781 m. 29 vaikai, iš kurių 11 šlėktų ir 18 miestelėnų, 1782 m. – 4 šlėktos, 7 miestelėnai ir 6 kaimiečiai. Mokyklos iniciatorius buvo vyskupas Merkelis Giedraitis, kuris skyrė lėšų broliui Martynui statyti bažnyčią ir davė lėšų mokyklai bei mokytojui išlaikyti. 1790 m. prie medinio vienuolyno pastato su bokštu prisiglaudė ir nedidelis mokyklos priestatėlis.
1896 m. Tilžėje išleistoje „Žemaičių ir Lietuvos apžvalgoje“ rašoma apie Videniškiuose atidarytą parapijinę provoslavišką mokyklą, kurioje dirbo mokytojas Aismuntas. 1907 m. pastatyta nauja medinė mokykla, išlikusi iki šiol. 1949 m. buvusio vienuolyno klebonijos pastate įsikūrė septynmetė mokykla. 1958 m. prie jos pristatytas silikatinių plytų mokyklos priestatas. Nuo 1966 m. mokykla peraugo į vidurinę, kurios pirmoji abiturientų laida pradėjo tradiciją – sodinti abiturientų medelių alėją. 1971–1972 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas. 1999 m. Videniškių pagrindinė mokykla tapo dešimtmete. 2013 m. rugpjūčio 31 d. Videniškių pagrindinė mokykla prijungta prie Molėtų pradinės mokyklos, įsteigiant Videniškių pradinio ugdymo skyrių.
Vecpiebalgos savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Cėsių rajono dalies.
Kristupas Potockis

Biografija

Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Kamenecko kašteliono Andžejaus Potockio (apie 1552–1609) nuo antros santuokos su Katerina Bučacka-Tvorovskyte vyresnysis sūnus.
Kilo iš Potockių giminės, kuri, iš esmės, užėmė valstybines pareigybes Lenkijos karalystėje. Per santuoką su Eleną Valavičiūte gavo valdyti Sidrą, Gardino paviete, Golvčino ir Naujojo Bychovo miestus, Taimanovo kaimą, Oršos paviete. Jam priklausė Zdzitaveco kaimas Bresto vaivadijoje.
1645 metais Kristupas Potockis gavo LDK taurininko pareigybę, 1646 metais tapo Lietuvos didžiuoju pastalininkiu. 1653 metais buvo paskirtas LDK stalininku, 1658 metais jį paskyrė Lietuvos didžiuoju raikytoju, 1661 metais tapo LDK pataurininkiu. 1662 ir 1673 metais du kartus buvo renkamas Lietuvos Tribunolo maršalka. Tip pat jį rinko pasiuntiniu į seimus.
Kristupas Potockis dalyvavo Chmelnickio sukilime, 1649 metais dalyvavo Loevo mūšyje. Karinių kampanijų 1654–1655 metais dalyvis, Rusijos-Lenkijos (1654–1667) karo metu. Buvo susijęs su Jonušu ir Boguslavu Radvilomis, bet atsisakė pasirašyti Kėdainių uniją su Švedija.
Išpažino kalvinizmą.

Šeima

Apie 1643 metus vedė Eleną Valavičiūtę (m. 1649), Lietuvos didžiojo taurininko Petro Valavičiaus (m. 1624) ir Barboros Sapiegaiės, LDK taurininko, kunigaikščio Jono Golovčinskio našlės, dukterį. Antrą kartą vedė Aną Duniną-Rajeckaitę (m. po 1670), Aleksndro Chaleckio ir Gedeono Mykolo Tryznos našlę. Abiejuose santuokose palikuonių neturėjo.
Etnografinis Kurpių muziejus

Muziejus

Muziejų 1927 m. birželio 19 d. įkūrė lenkų etnografas, Kurpių etnografinės grupės tyrinėtojas Adam Chętnik. Muziejus įkurtas ties Narevo ir Pisos upių santaka. Tai vienas iš seniausių etnografinės grupės muziejų Lenkijoje. Muziejuje yra apie 3000 eksponatų iš kurių didžiąją daugumą surinko muziejaus įkūrėjęs tyrinėdamas Kurpių girią. Muziejaus įkūrėjęs pradėjo rinkti įvairius daiktus ir medžiagą apie Kurpius nuo 1909 metų. Per I pasaulinį karą dalis surinktos medžiagos buvo sunaikinta Lomžoje buvusiame muziejuje, todėl buvo nuspręsta įkurti atskirą muziejų. 1919 m. muziejaus įkūrėjęs nusipirko šias vietoves ir apsigyveno čia kartu su savo šeima bei pradėjo muziejaus įkūrimo darbus. 1923 m. buvo pastatytas pirmasis muziejaus statinys, kuriame buvo jau apie 2,000 eksponatų. 1927 m. birželio 19 d. muziejus buvo iškilmingai atidarytas. Muziejaus įkūrėjęs ir buvo muziejaus direktoriumi iki II pasaulinio karo. Per karą muziejus stipriai nukentėjo ir buvo atstatinėjamas iki 1958 metų. Apie 1970 m. muziejuje buvo jau 16 didelių ir 14 mažų medinių Kurpių architektūrai būdingų statinių. Šiuo metu muziejuje yra 34 atskiri lankytini objektai.
Fra Mauro žemėlapis

Fra Mauro žemėlapis (it. Mappamondo di Fra Mauro) – pasaulio žemėlapis, sukurtas apie 1450 m. Venecijos kartografo vienuolio Fra Mauro. Žemėlapis laikomas vienu geriausių viduramžių kartografijos kūrinių. Tai yra planisferos tipo ant pergamento detaliai nupieštas daugiau nei 5 m² ploto žemėlapis, vaizduojantis Aziją, Indijos vandenyną, Afriką, Europą ir Atlanto vandenyną. Žemėlapis pakreiptas pietumis į viršų.
Jam sukurti prireikė kelerių metų ir labai didelių išlaidų. Žemėlapyje nupiešta labai daug smulkių detalių bei apie 3000 žodinių paaiškinimų. Tuo metu tai buvo detaliausias pasaulio atvaizdavimas. Dėl to Fra Mauro darbas laikomas vienu svarbiausių kartografijos istorijoje. Šis žemėlapis žymi biblijinės pasaulio atvaizdavimo tradicijos pabaigą, vėliau kurti žemėlapiai pradėjo daugiau remtis moksliniais duomenimis, labiau pradėtas vertinti tikslumas, o ne atitikimas religiniamas ar tradiciniams tikėjimams.
Fra Mauro buvo kamendulių vienuolis, gimęs Murano saloje šalia Venecijos. Jis dirbo kaip patarėjas ir kartografas. Pirmąjį žemėlapį, padedant jūrininkui ir kartografui Andrea Bianco jis sukūrė Portugalijos karaliaus Alfonso V užsakymu. Jis buvo pabaigtas 1459 m. balandžio 24 d. ir išsiųstas į Portugaliją. Šis žemėlapis neišliko. Jis buvo laikomas Lisabonoje, Šv. Jurgio pilyje. Žinoma, kad jis ten buvo iki 1494 m., tačiau vėliau dingo. Vėliau Fra Mauro ėmė daryti žemėlapio kopiją Venecijos respublikai, kurią po jo mirties užbaigė Andrea Bianco. Šis kūrinys vėliau buvo atrastas Mauro studijoje ir yra iki šiol saugomas ir demonstruojamas Venecijos Korero muziejuje. 1804 m. žemėlapio reprodukciją ant pergamento atliko britas William Frazer. Ši kopija laikoma Londono bibliotekoje.
Birutė Užkuraitytė

Sporto pasiekimai

Buvo 33 kartus šalies plaukimo čempionė, pasaulio universiados 200 m kompleksinio plaukimo (1973, Maskva) bronzos medalininkė, pirmoji Lietuvos plaukikė olimpinių žaidynių dalyvė (Miuncheno 1972 m. vasaros olimpinės žaidynės, 200 ir 400 m kompleksinis plaukimas – 16 ir 23 vieta.). Treneravosi pas Mariją Korienę.
Dirba Lietuvos sporto universiteto Treniravimo mokslų katedroje, yra socialinių mokslų daktarė, parašiusi didžiulį pluoštą mokslinių straipsnių, parengusi mokymo priemonių, rengia studentus plaukti, tarp jų ir specialistus, kurie mokys plaukti žmones su negalia. 2009 m. gavo Lietuvos kilnaus sportinio elgesio („Fair Play“) apdovanojimą.
Ji yra Lietuvos olimpiečių asociacijos viceprezidentė, veteranų plaukimo klubo „Vandenynas“ vadovė. Aktyviai sportuoja, dalyvaudama veteranų Europos ir pasaulio čempionatuose (daugkartinė čempionė). 2012 m. jai buvo patikėta nešti Londono žaidynių olimpinį deglą.
Vaikai – Algis ir Neringa, buvę plaukikai, sesuo – dvynė Dalė Užkuraitytė–Krasauskienė, plaukimo sporto meistrė, Lietuvos čempionė.
Klivlandas

Lietuviai

1944 m. sausio 9 d. gaisre Klivlande neaiškiomis aplinkybėmis žuvo tarpukario Lietuvos prezidentas Antanas Smetona. 1975 m. jo palaikai buvo perkelti iš Klivlando „Knollwood Cemetery Mausoleum“ į „All Souls“ kapines Chardon mieste (Ohajo valstija).
Puerto Natalesas

Istorija

1557 m. Paskutinės Vilties užutėkio pakrantes, tuo metu apgyvendintas alakalufų ir teuelčų, pasiekė Chuano Ladriljeroso ekspedicija. Vėliau europiečiai šį kraštą pradėjo tyrinėti tik XIX a. Puerto Natalesas įkurtas 1911 m. kaip avininkystės centras. Čia kėlėsi imigrantai iš Europos (vokiečiai, anglai, velsiečiai, kroatai, graikai ir kt.). Veikė dvi mėsos šaldymo gamyklos. Vėliau avių auginimas patyrė nuosmukį, pradėtas vystyti turizmas, kalnakasyba.
Vokės senslėnio šlaitų geomorfologinis draustinis

Reljefas

Vokės vaga vingiuoja buvusiu erdviu, 3–5 km pločio senslėniu, suformuotu paskutinio ledynmečio tirpsmo vandenų. Nuo Medininkų aukštumos senslėnio lygumą skiria labai raiški iš šiaurės vakarų pietryčių kryptimi nutįsusi vakarinės ekspozicijos šlaitinė juosta. Į draustinio teritoriją įeina daugiau negu 3 km ilgio, 400–800 m pločio ir 25–30 m santykinio aukščio šios juostos atkarpa. Gilios raguvos, raižančios šlaitus, daro sudėtingo ir gyvo reljefo įspūdį.

Gamtos vertybės

Senslėnio šlaitų vertybė – plačialapių miškų fragmentai, kuriuose auga seni liepynai, šimtamečiai ąžuolai. Draustinyje aptinkamas į Lietuvos raudonąją knygą įrašytas gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos daugiametis žolinis augalas kardalapis garbenis (Cephalanthera longifolia). Kadangi šios rūšies augalų populiacija nyksta, jai išsaugoti taikomos specialios apsaugos priemonės – kardalapio garbenio augimvietė paskelbta gamtos paveldo objektu. Teritorijoje peri vidutinis margasis genys, pastebėta žalioji meleta.
Maurenas

Maurenas (vok. Mauren) – Lichtenšteino apskritis, įsikūrusi šalies rytuose. 2006 m. duomenimis joje gyveno 3 718 gyventojai, užimamas plotas - 7,5 km².
Tikrovė

Tikrovė arba realybė (lot. realis) – šis terminas plačiąja prasme apima viską, kas egzistuoja ar vyksta, nepriklausomai nuo subjektyvių faktorių - suvokimo, žinių, pojūčių, požiūrio ar įsitikinimų. Kitaip tai apibrėžiama, kad „tai, kur dalykai iš tikrųjų egzistuoja“.
Realybės (angl. reality) terminas anglų kalboje pirmą kartą pavartotas 1550 m., tada jis reiškė konkrečią nuosavybę. Žodis kildinamas iš moderniosios lotynų kalbos realitatem, o pastarasis iš vėlyvosios lot. realis. Dabartinę „tikro egzistavimo“ reikšmę įgavo apie 1647 m.
Gailiškiai (Molėtai)

Istorija

1843 m. Giedraičių bažnyčios Status animarum knygoje minimas Gailiškių vienkiemis.
Dubičių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia

Istorija

Pirmoji bažnyčia pastatyta tarp 1431 ir 1500 m., 1636 m. perstatyta. 1737 m. pastatyta nauja bažnyčia. Valdžios įsakymu 1869 m. uždaryta ir nugriauta. 1907 m. gautas leidimas statyti bažnyčią. 1908 m. įkurta parapija. 1909 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia, 1967 m. ji suremontuota. 1968–1990 m. parapiją administravęs kunigas Mykolas Petravičius išdažė.

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, vyrauja neogotikos bruožai, kryžminio plano, dvibokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora medinių statinių.
Skadden, Arps, Slate, Meagher & Flom

Skadden, Arps, Slate, Meagher & Flom LLP (sutr. Skadden) - tarptautinis advokatų kontorų tinklas. 24 Biurai 12 valstybių. Vienas didžiausių verslo teisės tinklų Apie 1900 advokatų. Iš jų apie 450 partnerių. Įkurta 1948 m.
Jonas Jaknavičius

Biografija

1609–1615 m. ir 1619–1622 m. studijavo Vilniaus universitete, 1616–1618 m. Braunsbergo (dab. Branevas), nuo 1622 m. Nesvyžiaus jėzuitų kolegijose. Po 1634 m. – Kražių, Smolensko, Vilniaus kolegijų rektorius.
Parengė ir išleido pamokslams skirtą veikalą „Lenkiškos ir lietuviškos evangelijos“ (Ewangelie polskie y litewskie, manoma, 1637 m.; išlikęs 1647 m. leidimas; XVII a. – XIX a. išėjo daugiau kaip 40 leidimų). Spėjama, išvertė į lietuvių k. evangelijų ištraukas K. Sirvydo knygai „Punktai sakymų“ (Punkty kazań 1629 m.), prisidėjo prie jo žodyno 2 leidimo 1631 m. parengimo. 1644 m. išleido K. Sirvydo knygos „Punktai sakymų“ 2 dalį, leidiniui išvertė pamokslus į lenkų kalbą, evangelijas – į lietuvių kalbą. Lotynų ir lenkų kalba parašė knygų religinių brolijų – Šv. Dievo Kūno, Šv. Juozapo ir Nikodemo (abi 1630 m.), Šv. Izidoriaus (1639 m.) – reikalams, giesmių, pamokslų, katechetinių knygelių, eilėraščių lotynų kalba.
Sklėriškė (Čiulėnai)

Istorija

1683 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje (Sklėriai).
Vytaučiai (Joniškis)

Istorija

Vytaučiai pirmą kartą raštiškai paminėti 1557 m., kai ATR valdovas Žygimantas Augustas patvirtino, kad kaimas priklauso Vilniaus vaivadai Mikalojui Radvilai Juodajam. Istoriko Tomo Čelkio pateiktoje hipotezėje teigiama, kad šioje vietoje anksčiau galėjo būti Ldk Vytautui Didžiajam priklausęs dvaras, pavadintas valdovo vardu. Gyvenvietė išsistačiusi prie senojo kelio į Livoniją, todėl Vytauto laikais čia galėjo būti įrengtas apsaugos postas, kontroliavęs įvažiavimą į LDK.