google/wiki40b huggingface dataset:
Janina Grušienė-Vaišvilaitė

Janina Grušienė-Vaišvilaitė (g. 1948 m. birželio 10 d. Pocaičių k., Mažeikių r.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

Baigusi Židikų vidurinę mokyklą, 1967–1968 m. mokėsi vienų metų chorvedžių kursuose (diriguoti mokė J. Eivienė) prie Mažeikių vaikų muzikos mokyklos. 1968–1972 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė V. Ūselis).
1972–1980 m. Kelmės vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1980 m. rudens Mažeikių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1985 m. chorinio dirigavimo skyriaus vedėja ir choro vadovė, 1996 m. jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija. Chorą parengė 1985 ir 1987 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1993 m. Lietuvos jaunimo mažajai dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje.
1990 ir 1991 m. dalyvavo vaikų ir jaunimo chorų festivaliuose „Dainuok, jaunoji Lietuva“ – tapo Žemaitijos zonos laureatais, dainavo baigiamuosiuose koncertuose Vilniuje. Choras yra 1995 m. Žemaitijos ir Pamario krašto vaikų chorų festivalio „Pavasario balsai“ laureatas, dainavo baigiamajame koncerte Klaipėdoje, dalyvavo 1996 m. Žemaitijos ir Pamario krašto vaikų ir jaunimo šventėje „Mes Lietuvos vaikai" Klaipėdoje, N. Akmenės dainų vakaruose, 1989 m. dainų šventėje Kretingoje ir 1993 m. moksleivių dainų šventėje Klaipėdoje. Mokytoja dirigavo Mažeikių, Akmenės, Kretingos rajonų ir Klaipėdos krašto dainų šventėse.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Vilius Grytė

Biografija

Gimė pasiturinčio ūkininko šeimoje. Tėvas buvo pažangus ir tvarkingas ūkininkas – Klausučių kaime pastatė gražius, miestietiško stiliaus mūro namus ir kitus trobesius; užveisė didelį vaismedžių sodą ir pažangiai tvarkė ūkį. Anuo metu visos aukštesnės mokyklos buvo gana toli, Rygoje arba Vilniuje. Tėvų sugebėjimas sudaryti sąlygas vaikams pasiekti aukštąjį mokslą, buvo didelis pasiaukojimas. Sūnūs Vilius ir Alfonsas baigė universitetus, Kostas – veterinarijos mokyklą, o dukros – Rygos kalbų institutą.
Vilius, 1895 m. baigęs pradžios mokyklą, įstojo į Slucko evangelikų reformatų gimnaziją ir ją 1903 m. baigė. Tais pačiais metais įstojo į Maskvos universiteto filologijos fakultetą, 1907 m. baigė istorijos skyrių, gaudamas pirmojo laipsnio diplomą.
1907–1918 m. mokytojavo Pavlovsko (Voronežo gubernija) realinėje mokykloje ir mergaičių gimnazijoje. Grįžęs Lietuvon 1919 m. rugsėjo 27 d. paskirtas Biržų progimnazijos direktoriumi, nuo 1920 m. liepos 4 d. progimnazija perorganizuota į gimnaziją. Jam teko surinkti mokytojų personalą, parūpinti gimnazijai patalpas, inventorių, sudaryti mokymo planus. Laimė, kad Biržų krašte buvo žmonių, ypač iš evangelikų reformatų, kurie jau anksčiau savo vaikus leido į aukštesnes mokyklas ir daugelis jų buvo grįžę iš Rusijos. Todėl mokytojų personalas pradžioje buvo suformuotas daugumoje iš evangelikų reformatų. Daug prisidėjo prie mokyklos darbingumo ne tik paskirtojo direktoriaus pedagoginis patyrimas, bet ir jo būdas: buvo labai pareigingas, taktiškas, ramus ir švelnus su visais – tiek su mokytojais, tiek su mokiniais.
Būdamas evangelikų reformatų Bažnyčios kuratorius, 1920 m. išrinktas Kolegijos prezidentu ir jai vadovavo vieną kadenciją – 3 metus. 1923-1924 m. paaštrėjus tarpreliginiams santykiams, ypač suaktyvėjo krikščionių demokratų reakcija. Daugelis iš jų į Biržų gimnaziją žiūrėjo, kaip į reformatų lizdą, į kurį stengėsi infiltruoti savo žmones. Direktorių V. Grytę, nors ir kompetentingą ir visais atžvilgiais tinkamą, Švietimo ministerija 1924 m. rugpjūčio mėn. perkėlė į Rokiškio gimnaziją toms pačioms direktoriaus pareigoms. Čia jis dirbo iki 1934 m. rugpjūčio 1 d., kada buvo išleistas pensijon. Sugrįžęs į tėvų ūkį Klausučiuose gyveno iki 1940 m. rugsėjo 1 d., kai buvo pakviestais užimti Pasvalio vidurinės mokyklos direktoriaus vietą. Po metų perkeltas į Biržų vidurinę mokyklą ir iki 1944 m. rugsėjo ėjo mokytojo pareigas, po to vėl paskirtas šios mokyklos direktoriumi. Šias pareigas ėjo iki 1951 m. kai buvo paskirtas Biržų muziejaus direktoriumi. 
1953 m. gruodžio 8 d. grįžtant iš darbo muziejuje ties Biržų gimnazija ištiko infarktas. Sesuo Adelė šeimos namus užrašė Petrauskams.
Paklevis

Istorija

Kaimas pirmą kartą minimas 1584 m.
Pišotos byla

Turinys

Atsidūręs kalėjime, gangsteris Pišota netikėtai nusprendžia duoti parodymus prieš savo buvusius „kolegas“ ir greitai sulaukia keršto – nuodų į kavą.
Tirti žmogžudystę pavedama inspektoriui Frančesko Zauriui, kuris su įkarščiu jos griebiasi, tačiau netrukus susiduria su realybe: nei kaliniai, nei prižiūrėtojai nenori duoti parodymų, be to, kalėjime klesti korupcija ir net viršininkas žiūri į tai pro pirštus. Zauriui būtina rasti bent vieną kalinį, kuris išdrįstų prabilti ir netrukus tokia galimybė atsiranda, kuomet į jį pagalbos kreipiasi Ana, nėščia įkalinto jaunuolio Amerigo sužadėtinė...
Valerijus Kiseliovas

Valerijus Kiseliovas (g. 1967 m. kovo 14 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.

Biografija

Žaidė Sirijus Klaipėda (1990–1995), Tauras Tauragė (1998) komandose. Baigęs žaidėjo karjerą tapo FIFA kategorijos teisėju.
Borongas

Borongas (jak. Бороҥ, rus. Боронг) – kalnagūbris Rusijoje, Jakutijoje, Čerskio kalnagūbrio sistemoje. Ilgis – 240 km. Aukštis iki 2304 m. Prasideda Adyčios ir Čarky upės. Yra 17 ampalų, kurių bendras plotas 1,8 km².
Vaidotas Daunys

Biografija

Nuo 1965 iki 1972 mokėsi Kauno II vidurinėje mokykloje (Maironio gimnazija), vėliau – Rumšiškių vidurinėje mokykloje (Kaišiadorių rajonas). 1981 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
1981–1987 m. – žurnalo „Pergalė“ redakcijos skyriaus redaktorius, 1987–1988 m. – žurnalo „Žvaigždutė“ vyriausiasis redaktorius, 1988–1995 m. – žurnalo „Krantai“ vienas kūrėjų ir vyriausiasis redaktorius. 1985–1989 m. redagavo jaunųjų kultūros almanachą „Veidai“. Regnum fondo įkūrėjas. Nuo 1991 m. leido almanachą „Regnum“. 1994–1995 m. – atgaivinto žurnalo „Naujoji Romuva“ vyriausiasis redaktorius. Tragiškai žuvo oro balionų varžybose. Lemtingas incidentas įvyko oro balioną valdant jo porininkui Rimvydui Maciulevičiui.

Kūryba

Poezijoje (rinkinys „Metų laikai“) vyrauja etiniai ieškojimai, dabarties ir praeities sąsaja, ryškus filosofiškumas, vėlesnei poezijai būdingi religiniai motyvai. Paskelbė kultūrinių, visuomeninių esė, straipsnių apie literatūrą, kultūrą, recenzijų. Yra parašęs novelių, dramą. Išvertė A. Mickevičiaus, O. Mandelštamo, Pranciškaus Asyžiečio kūrinių.
1992–1995 m. dienraštyje „Lietuvos rytas“ rašė savaitinę Šeštosios dienos skiltį (joje skelbti tektai vėliau išleisti knygoje „Šeštoji diena“).
Memingenas

Istorija

Jau romėnų laikais čia buvo Cassiliacum gyvenvietė. V a. ji užimta alemanų, VII a. frankų. Pro Memingeną ėjo „druskos kelias“ tarp Miuncheno ir Lindau, bei prekybinis kelias iš Šiaurės Vokietijos į Italiją. 1158 m. Memingenui suteiktos miestelio, o 1286 m. imperinio miesto teisės. XVII a. miestas buvo viena svarbiausių trisdešimtmečio karo kovos vietų. 1802 m. tapo Bavarijos dalimi.
Analitinė chemija

Analitinė, arba analizinė chemija yra chemijos atšaka, kurianti ir taikanti metodus, prietaisus bei strategiją informacijai apie medžiagų cheminę sudėtį ir struktūrą gauti, taip pat junginiams išskirti ir identifikuoti. Praktikoje išskyrimas, identifikavimas ir kiekio įvertinimas gali sudaryti visą analizę ar būti sujungtas su kitu metodu.
Priklausomai nuo keliamų analizės uždavinių analizių esti dvejopų: kokybinė ir kiekybinė. Kokybine analize nustatoma, iš kokių elementų arba jų junginių sudaryta medžiaga, kiekybine analize - vieno ar kelių komponentų kiekis bei kokiu kiekybiniu santykiu pasiskirstę medžiagos komponentai.
Analitinę chemiją sudaro klasikiniai, vadinamieji drėgnieji ir šiuolaikiniai, instrumentiniai metodai.
Klasikiniai kokybiniai metodai naudoja atskyrimą - iškritimą nuosėdomis, ekstrakciją (išskyrimą) ir distiliaciją. Medžiagą identifikuoti galima pagal spalvos, kvapo, tirpimo temperatūros, virimo temperatūros, radioaktyvumo ar reaktyvumo pokytį. Klasikinė kiekybinė analizė remiasi tūrio ar masės pakitimais įvertinant kiekį. Instrumentiniai metodai gali būti naudojami bandiniams atskirti naudojant chromatografiją, elektroforezę ar lauko srovės frakcionavimą. Toliau galima pritaikyti kokybinę ar kiekybinę analizę, neretai panaudojant tą patį instrumentą. Pritakant analizę gali būti panaudojama sąveika šviesa, šiluma, elektriniais ar magnetiniais laukais. Dažnai tas pats instumentas gali analitę atskirti, identifikuoti ir įvertinti kiekį.
Analitinės chemijos pritaikymas labai platus - nuo teismo ekspertizės, medicinos iki mokslo ir inžinerijos.
Mary Douglas

Biografija

Gimė kaip Margaret Meri Tiu (Margaret Mary Tew) britų kolonijinių darbuotojų šeimoje Italijoje. 1939–1943 m. mokėsi Šv. Onos kolegijoje Oksforde, buvo Evanso Pričardo mokinė. 1949 m. atliko stebėjimus Belgijos Konge, tyrė Kubos kultūros tautą lelus. XX a. vid. apsigynė daktaro disertaciją. Vėliau dėstė Londono universiteto koledže. XX a. 8-dešimtmetyje persikėlė į JAV, dirbo Šiaurės Vakarų, Prinstono universitetuose. 1986 m. – Upsalos universiteto garbės mokslų daktarė. 1988 m. grįžo į Angliją. 1989 m. Meri Daglas tapo Britų akademijos nare, 1992 m. apdovanota Britanijos imperijos ordinu.

Veikla

Meri Daglas, atsiribodama nuo funkcionalistų ir psichologinės krypties antropologų, teigė, kad visuomenę sudaro ne socialinių taisyklių besilaikantys ir vaidmenis atliekantys automatai ir ne auklėjimo diktato suformuoti asmenys, o aktyviai tarpusavyje besiderantys moraliniai veikėjai. Remdamasi Klodo Levi-Stroso gamtos-kultūros paradigma, ją išvystė į universalią klasifikacinę sistemą, kurios ašis yra kūno-visuomenės paradigma. Pagal šią kertinę ašį atitinkamai metaforizuojami santykiai tarp tvarkos-netvarkos, vidaus-išorės ir, svarbiausia, tyro-grasaus. Pasak Daglas, tikėjimai apie tai, kas yra nešvaru ir kaip tai turi būti traktuojama, neturi būti suvesti į higienos sritį, bet į simbolių grandines, įsitvirtinusias struktūrinėse sistemose: kaip tam tikras daiktas ar dalykas atsiduria ne vietoje ir iškrenta iš tam tikros simbolinės tvarkos. Simboliai, M. Daglas supratimu, yra tiesiogiai susiję su socialinėmis institucijomis: būdami socialinės klasifikacijos priemonės, padeda susiorientuoti tarp įvairių daiktų, žmonių ir veiksmų kategorijų ir jas visas atskirti.
Vyriausias vasalas

Vyriausias vasalas (angl. tenant - in - chief, vassal – in – chief) – viduramžių ir ankstyvųjų naujųjų laikų Europoje tai aukštos padėties kilmingieji, tiesioginiai monarcho, o ne kito kilmingojo ar aukšto dvasininko vasalai. Vyriausi vasalai būdavo princai ir hercogai (daug jų buvo artimi monarcho giminaičiai), erlai, taip pat baronai ir lordai. Vyriausi vasalai sudarydavo monarcho įtakos visuomenei karkasą, feodalų sistemos lygį išsyk po monarchu.
Kitas vasalų lygis vadinosi vavasorai.
Angl. terminas tenant – in – chief yra istorikų naujadaras.
Vainių tuopa

Vainių tuopa - tuopa Vidurio Lietuvoje, Vainių dvaro parke (Vainių vienkiemis, Šilų seniūnija, Jonavos rajonas). Medis stūkso sename parke, netoli kelio  224  Jonava–Liepiai–Pasraučiai , apie 1,4 km į šiaurę nuo Koncepto kaimo.
Gam­tos pa­min­klas nuo 1960 m. Pa­kar­to­ti­nai vals­ty­bės sau­go­mu gam­ti­nio kraš­to­vaiz­džio ob­jek­tu pripažin­ta 1999 m.
Žvirgždaičių progimnazija

Istorija

1918 m. Žvirgždaičių mokykla pirmą kartą minima „Lietuvos aido“ gruodžio mėn. Nr. 1. 1922 m. mokytojas Juozas Naujokaitis Žvirgždaičiuose įkuria pradinę mokyklą. 1946 m. iš Viltrakių kaimo pergabentas ūkininko Almonaičio namas tampa mokykla – taip sujungiamos visos mokyklos, veikusios Žvirgždaičių valsčiuje.
1947 m. mokyklai įkurdinti paskiriamas vieno ūkininko iš Jurkbūdžių kaimo namas. Mokytojauja Bronius Sakalauskas ir Anelė Sidaravičiūtė-Sinkevičienė, mokyklos vedėju paskiriamas Bronius Velička. Tuo metu atidaroma penktoji klasė. 1949 m. Žvirgždaičių mokykla tampa septynmete. 1956 m. prie mokyklos įsteigiamas bendrabutis. Nuo 1963 m. Žvirgždaičių aštuonmetė mokykla. 1966 m. pradedama naujos mokyklos statyba. 1967 m. vasario 4 d. atidaroma naujai pastatyta Žvirgždaičių aštuonmetė mokykla. 1996 m. Žvirgždaičių mokyklai suteikiamas pagrindinės mokyklos statusas.
Geležių Šv. Juozapo bažnyčia

Istorija

Naujadvario dvaro (1 km į pietus nuo Geležių) savininkas Puzinas Geležių kapinėse 1779 m. pastatė medinę koplyčią. Kurį laiką buvo dvaro išlaikomas kapelionas (pamaldos leistos 1783 m.). Iki XIX a. vidurio koplyčia vadinta Naujadvario vardu.
1874 m. pastatyta medinė bažnyčia. Prie jos Jonas Baruolis (1848–1930 m.) pastatė varpinę (apačia akmeninė, viršus medinis). Bažnyčiai iš Naujadvario dvaro 1925 m. paskirta 6 ha žemės.
Bažnyčiai sunykus, ji ir varpinė 1935 m. nugriautos. Toje pačioje vietoje kunigo Vinco Beinorto rūpesčiu ir parapijiečių lėšomis 1936 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Ji 1937 m. išdažyta, įrengta sakykla. 1938 m. įrengti 5 registrų vargonai.

Architektūra

Bažnyčia turi neogotikos bruožų, kryžminio plano. Bokštas pastatytas prie fasado kairiojo kampo. Vienanavė. Šventoriaus (53 × 40 m) tvora akmenų mūro ir metalo. Šventoriuje yra senos kapinės.
Operos vaidykla

Operos vaidykla – pirmasis Lietuvos profesionalus operos teatras, veikęs 1920–1922 m. Kaune. Operos vaidykla buvo vadinama Lietuvių meno kūrėjų draugijos Operos ir dramos vaidyklos operos trupė. Draugija operos vaidyklą įkūrė Aleksandro Kačanausko, Juozo Tallat-Kelpšos, Juozo Naujalio, Juliaus Štarkos, Adelės Galaunienės ir kt. muzikų iniciatyva. 1920 m. gruodžio 31 d. įvyko pirmasis spektaklis – Giuseppe Verdi „Traviata“ (dirigavo J. Tallat-Kelpša, režisavo Konstantinas Glinskis, dekoracijas sutvarkė dailininkas Vladas Didžiokas, chormeisteris Julius Štarka). Operos vaidykla dar pastatė Miko Petrausko „Birutę“, A. Rubinšteino „Demoną“, G. Verdi „Rigoletą“. Svarbiausius vaidmenis atliko: Adelė Galaunienė, Vladislava Grigaitienė, Julija Dvarionaitė, Kipras Petrauskas, Antanas Sodeika, Juozas Bieliūnas, Petras Oleka, Jonas Byra. 1922 m. teatras suvalstybintas, pavadintas Valstybės opera, vėliau Valstybės teatru. Dabar – Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras.
Rasheed Wallace

Karjera

2009 m. liepos 8 d. pasirašė 2 metų sutartį su Bostono „Celtics“ komanda, tačiau 2010 m. dėl nesibaigiančių nugaros skausmų paskelbė baigiąs karjerą.  
2012 m. nusprendė atnaujinti karjerą ir spalio 3 d. sudarė kontraktą su Niujorko „Knicks“ komanda. 2013 m. balandžio 17 d. neatsigavęs po vasario 27 d. patirtos pėdos traumos, nusprendė antrą kartą pasitraukti iš profesionalaus krepšinio.
EuroMillions

„EuroMillions“ – tarptautinė loterija, įkurta 2004 m. Pagrindinis prizas gali išaugti nuo 17 mln. iki 190 mln. eurų. Loterija rengiama kiekvieną antradienį bei penktadienį 20:45 Paryžiuje. Bilietas su vienu skaičių deriniu vienam tiražui kainuoja 2,5 eurus. Norint laimėti pagrindinį prizą reikia atspėti 5 skaičius iš 50 pagrindinių bei 2 skaičius iš 12 papildomų.
Nuo 2004 m. žaidime dalyvauja Jungtinė Karalystė, Ispanija, (vienitelė šalis, dalyvaujanti „Eurojackpot“ loterijoje) Prancūzija. Tais pačiais metais šalių dalyvių sąrašą papildė Austrija, Belgija, Airija, Portugalija, Šveicarija ir Liuksemburgas.
FC Encamp

Istorija

Klubas įkurtas 1950 m.
Sofia Mestari

Biografija

Sofia Mestari gimė 1980 m. rugsėjo 27 d. Kasablankoje, Maroke. Sulaukusi 10-ties, su savo šeima persikėlė į Paryžių.
2000 metais atlikėja išrinkta atstovauti Prancūzijai 45-ajame „Eurovizijos“ dainų konkurse, kuris vyko gegužės 13 dieną Stokholme. Konkurse atlikusi dainą „On aura le ciel“, surinko vos 5 taškus ir užėmė priešpaskutinę – 23 vietą.
Po dalyvavimo „Eurovizijoje“, Sofia išleido debiutinį albumą „On aura le ciel“.
2008 m. duetu su atlikėja Assia įrašė singlą „De l’autre côté de la mer“.
Strakšiškės piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas stačiašlaitėje kalvoje. Piliakalnio šlaitai iki 15 m aukščio; viršutinė apie 2-3 m šlaitų dalis pastatinta. Viršūnės aikštelė ovali, 26 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi, 15 m pločio. Piliakalnio šlaitus, išskyrus rytinį supa dvi terasos, kurios pietiniame šlaite pereina į griovius ir pylimus. Pirmoji terasa (jos plotis 5 m) yra 2-3 m žemiau aikštelės krašto, žemėja į išorę. Ppietiniame šlaite ji pereina į užslinkusį griovį (plotis 2 m), už kurio supiltas dabar sulėkštėjęs pylimas, kurio aukštis 0,2 m, pagrindo plotis 6 m. Antroji terasa (plotis 3 m) yra 1,3-2,0 m žemiau pirmosios, žemėja į išorę. Pietiniame šlaite pereina į griovį (dugno plotis 1 m), už kurio supiltas pylimas, kurio aukštis 0,2 m, plotis prie pagrindo 5 m.
Pietiniame šlaite, 1 m žemiau aikštelės krašto, yra akmuo, jo matoma dalis yra 1,4 x 1,2 m dydžio, aukštis virš žemės 0,6 m.

Aplinkiniai piliakalniai

Vėlionių piliakalnis 4 kmSenojo Daugėliškio piliakalnis 5 kmRuokiškės piliakalnis 10 kmMažulonių piliakalnis 3 kmReškutėnų piliakalnis 10 kmJakaviškių piliakalnis 1,8 kmStajėtiškio piliakalnis 19 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Staiginė

Pavadinimo kilmė

Yra dvi versijos dėl kaimo pavadinimo kilmės: viena – nuo žemaitiškai staigus, status, nes Staiginė yra ant stataus skardžio; antra – nuo vokiškų žodžių: steigum – įkalnė, arba steige – takas, laiptelis.

Istorija

Kaimas atsirado XVIII a. pab., nes nuo tada buvusi Požerūnų karčema pradėta vadinti Staiginės vardu. Jos savininkas buvo Johanas Kunas (rusiškuose dokumentuose įrašytas kaip Joachimas Kynas, tuose dokumentuose minimas ir tiltas per Ežeruoną, jungiantis Staiginę su Požerūnais).
1846 m. Tauragės dvaro inventoriuje pažymėtas ir Staiginės malūnas (Požerūnų malūnas), jis vadinamas Staiginės vardu, nes XIX a. Prusijos–Rusijos pasienio planuose kaimas pažymėtas tiesiog ant Ežeruonos. Šiame malūne 1812 m. buvo pasirašyta Tauragės konvencija. Minint 100-ąsias istorinio įvykio metines, čia buvo pastatytas originalios formos paminklas.
Iki XIX a., kol nebuvo nutiestas Tilžės – Rygos plentas, čia buvo vienintelis kelias iš Tilžės į Tauragės dvarą ir miestą. 1915 m. vokiečiai pastatė gelžbetoninį geležinkelio tiltą per Ežeruoną prie Beigeriškių kaimo, bet pirmomis Pirmojo pasaulinio karo dienomis tiltas buvo susprogdintas. Vėliau, karo metais, tiltas atstatytas lenkų belaisvių. Šis tiltas yra originalios konstrukcijos praeito amžiaus statinys.
Dedikacija

Dedikacija (lot. dedikatio – paskyrimas) – knygos ar kūrinio pradžioje įrašyti autoriaus žodžiai apie tai, kam ar kieno atminimui autorius tą kūrinį ar knygą skiria.
Pirminė reikšmė – paskyrimas ar pašventimas kokio nors pastato, šventovės, paminklo, knygos, karsto žmogui ar Dievui, padedant įrašą ir nurodant jo paskirtį.

Istorija

Seniausios dedikacijos įrašytos karstuose: ypač ryškus pavyzdys – Egipto piramidės, faraonų kapai. Egiptiečiais pasekė graikai, o šiais – romėnai. Senovės Romoje dedikacija – iškilmingas šventyklos pašventinimas ar šiaip dovanos įteikimas dievams. Iš čia dedikacija vadinamas ir įrašas, įrašomas skiriamajame pastate ar šiaip daikte.
Vėliau terminas įsigalėjo įrašui, kuriuo autorius savo knygą skiria padėkos ar pagarbos ženklu. Tokios dedikacijos buvo rašomos mecenatams, davusiems lėšų knygai išleisti.
Šiuo laikotarpiu dedikacija – įrašas kūrinio pradžioje, reiškiant kam nors dėkingumą, bičiulystės, pagarbos jausmus. Neretai skiriama mirusio žmogaus atminimui.
Dedikacija rašoma kūrinio pradžioje, dažniausiai atskirame lape, kuris vadinamas Dedikaciniu puslapiu.
Burbiškiai (Šilalė)

Aplinkinės gyvenvietės

LAUKUVA – 4 kmPožerė - 2 km
VI Kauno fortas

Šeštasis fortas – Kauno tvirtovės dalis rytinėje miesto dalyje, Gričiupyje, esantis Nemuno dešiniojo slėnio šlaito viršutinėje terasoje. Fortas yra penkiakampės simetrinės struktūros, orientuotas į šiaurės rytus.

Istorija

Fortas pastatytas 1889 m. Tarpukario metais forte veikė karo kalėjimas. Jame po 1926 m. gruodžio 16-17 d. naktį įvykusio valstybės perversmo, gruodžio 27 d. paryčiais buvo sušaudyti „Keturi komunarai“: Karolis Požela, Juozas Greifenbergeris, Kazys Giedrys ir Rapolas Čarnas.
Antrojo pasaulinio karo ir pokario metais čia įrengta karo belaisvių vieta: 1941–1943 m. kalinti rusų karo belaisviai, 1943–1944 m. civiliai, 1944–1948 m. vokiečių karo belaisviai.
Antrojo pasaulinio karo metu VI fortas buvo viena didžiausių karo belaisvių naikinimo vietų, 336-oji karo belaisvių stovykla (Stalag 336). Ji veikė nuo 1941 m. rugpjūčio 5 d. Komendantais buvo Karl August Werdelmann, Otto Grennenbach, Karl Sieber. Stovyklą saugojo vokiečių kariai, nuo 1943 m. – ir vlasovininkai. Dauguma belaisvių gyveno forto griovyje po atviru dangumi, kiti buvo įsikūrę neapšviestuose kazematuose. Stovykloje žuvo apie 35 tūkst. karo belaisvių. 
Šiuo metu susibūrusi VI forto įgula nuo forto įtvirtinimą šalina nereikalingus želdinius bei šiukšles. 2018 m. forte imta įrengti Vytauto Didžiojo karo muziejaus karo technikos ekspoziciją.
Čornomorskas

Istorija

Šioje vietoje buvo kaimas, kuris vadinosi Bugovo (Бугово) arba Bugovo Hutorai (Буговы Хутора). Taip pavadintas pirmojo gyventojo majoro Andrėjaus Bugos garbei. 
Įkūrimo metais laikomi 1952 m., kai kaimas pavadintas Iljičevsku (Ильичёвы Хутора / хутор Ильичёвка). 
Gyvenvietėje 1958 m. pastatytas naujas jūrų uostas. 
Gyvenvietė labai sparčiai augo ir 1973 m. balandžio 12 d. buvo suteiktos miesto teisės.
Nuo 2016 m. vasario 18  d. miestas oficialiai vadinamas Čormomorsku (Чорноморськ). Dėl karo su Rusija visoje Ukrainoje vyko dekomunizacijos procesai. Kadangi Iljičius, tai bolševikų vado Lenino tėvavardis, todėl miestas buvo pavadintas Čornomorsku. Miestu prie Juodosios jūros.