google/wiki40b huggingface dataset:
Šiucė

Šiucė (vok. Schütze 'šaulys'), šaulys – eilinio kareivio laipsnis Vokietijos kariuomenėje.

Vokietijos kariuomenė

Šiucės (šaulio) laipsnis buvo naudojamas Vokietijos kariuomenėje Pirmojo pasaulinio karo metais. Iki 1918 m. šiucė buvo žemiausias kareivių laipsnis kulkosvaidžių daliniuose ir kai kuriuose elitiniuose daliniuose.

Nuo 1920 m. šiucė buvo žemiausias reichsvero pėstininkų laipsnis. Kitose reichsvero kariuomenės rūšyse eiliniai vadinosi jėgeris (vok. Jäger), kanonierius (vok. Kanonier), pionierius (vok. Pionier), Liuftvafėje nuo 1935 m. – vok. Flieger.
Šių dienų Vokietijoje šiucė yra žemiausiais kareivių laipsnis, atitinkąs NATO rangą OR-1. Už jį aukštesnis rangas yra jefreitorius (vok. Gefreiter), priskiriamas NATO rangui OR-2.

Šiuolaikinėje Vokietijos kariuomenėje šiucės laipsnis nėra labai dažnas, kadangi skirtingose kariuomenės rūšyse eiliniai vadinami skirtingai. Pvz., panzergrenadierių daliniuose (vok. Panzergrenadiertruppe 'sunkieji mechanizuoti pėstininkai') eiliniai vadinami panzergrenadieriais, ryšių daliniuose (vok. Fernmelder) – funkeriais (vok. Funker) ir pan.
Vokietijos karinėje istorijoje buvo laikotarpiai, kai tarp šiucės ir jefreitoriaus buvo oberšiucės (vok. Oberschütze 'vyresnysis eilinis') laipsnis.
Gorgolo vilaja

Geografija

Būdingi pusdykumių ir savanų kraštovaizdžiai. Pietiniu pakraščiu teka Senegalo upė, apie kurią driekiasi derlingi plotai, link jos teka Gorgolo upė (įrengtas Fum Gleitos tvenkinys).
Kolorado Avalanche

Istorija

San Francisko miestas buvo apdovanotas vieta NHL lygoje, bet komanda greitai persikėlė į Kvebeką 1972 m. ir pavadinimu Quebeck "Nordiques" pradėjo žaisti WHA lygoje. 1979 m. komanda pateko į NHL lygą, bet jai ten nesisekė. Komanda tapo viena iš prasčiausių lygoje. 1992 m. Eric Lindros buvo pakviestas naujokų biržoje, bet atsisakė žaisti už "Quebeck Nordiques", todėl komanda jį išmainė į 5 kitus žaidėjus, du naujokų biržos šaukimus ir 15 mln. JAV dolerių. Kitą sezoną komanda pirmą kartą pasiekė atkrintamąsias varžybas, o dar kitą sezoną laimėjo Šiaurės vakarų pogrupyje. 1995 m. komandos vadovas pardavė ją pirkėjams Denveryje ir komanda tapo Colorado "Avalanche".
Gūrai (Kupiškis)

Istorija

1694 m. Gūrų vietovė minima Skapiškio parapijos aprašyme. 1909 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius. 1949 m. susikūrė Gūrų kolūkis, vėliau prijungtas prie „Neries“ kolūkio, dar vėliau – prie „Tarybinės aušros“ kolūkio.
Juozas Gustas

Biografija

Nuo 1927 m. salezietis. Nuo 1923 m. studijavo Italijos Manfredinio kolegijoje, vėliau Turino tarptautiniame teologijos institute, 1933 m. baigė Grigaliaus universitetą ir įšventintas kunigu. Nuo 1934 m. misionierius ir Dvasinės seminarijos dėstytojas Indijoje. 1937 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1938 m. Saldutiškio parapijos klebonas, saleziečių noviciato vadovas. Rėmė lietuvių partizanus. 1946 m. rugpjūčio 25 sovietinio saugumo suimtas, 1946 m. lapkričio 30 d. karo tribunolo nuteistas, 1948 išvežtas į Vosturalago (Sverdlovsko sritis) lagerį, 1954 m. ištremtas į Krasnojarsko kraštą. 1956 m. paleistas. Trumpam buvo atvykęs į Lietuvą; nuo 1956 m. Krasnojarske dirbo sielovados darbą, įkūrė lietuvių katalikų parapiją, pastatydino bažnyčią. Žuvo neaiškiomis aplinkybėmis.
Algebra

Istorija

Algebra yra viena seniausių matematikos šakų, atsiradusi senovės Rytų civilizacijose, kur buvo ieškoma apibendrintų metodų panašiems uždaviniams spręsti. Algebros ištakų randama 4000 metų senumo rankraščiuose iš Babilonijos, Egipto, Indijos, Kinijos. Antikinėje Graikijoje algebrinius uždavinius reikšdavo geometriškai, tik apie 250 m. Diogantas pamėgino atskirti algebrą nuo geometrijos.
Jau VI amžiuje indų matematikai naudojo nulį ir neigiamus skaičius, nežinomųjų dydžių žymėjimą, o 825 m. Chorizmi išleista „Knyga apie atstatymą ir priešpastatymą“ laikytina pirmuoju algebros vadovėliu. Iš atstatymą reiškiančio arabiško žodžio al – jabr („al džabr“) kilo ir algebros pavadinimas.
Iki XVI a. algebra daugiausiai naudota tik lygčių sprendimui. XVI a. prie sparčios algebros pažangos prisidėjo italų matematikai N. Tartaglia, G. Cordano, L. Ferrari, o prancūzas F. Viète sutvarkė algebros simboliką. 1799 m. vokiečių matematikas F. Gausas įrodė algebros pagrindinę teoremą. XIX a. pirmoje pusėje N. Abelis ir E. Galois ženkliai prisidėjo prie algebros vystymo, taip pat pradėjo naudoti visai naujas sąvokas, kurios dabar sudaro grupių, kūnų, žiedų ir struktūrų teorijų pagrindą.
Pirmasis į Lietuvą pakliuvęs algebros vadovėlis – 1733 m. Alpha matheseos, pagal kurį Vilniaus universitete algebra dėstyta nuo XVIII a. antrosios pusės. Pirmas vadovėlis lietuvių kalba – M. Šikšnio Elementarinė algebra, išleistas 1921–1926 m.
Goja (apdovanojimas)

Goja (isp. Premios Anuales de la Academia „Goya“) – Ispanijos kino apdovanojimas, įsteigtas 1987 m., kuomet buvo įkurta Ispanijos kino meno ir mokslo akademija („Academia de las Artes y las Ciencias Cinematográficas de España“). Premijos įteikiamos sausio pabaigoje arba vasario pradžioje už pasiekimus kino industrijoje praėjusiais metais. Apdovanojimas yra nedidelis Francisco Goya biustas.
Apdovanojimų ceremonija vyksta Madride, tik 2000 m. ji surengta Barselonoje.
Daugiausia apdovanojimų (14) yra pelnęs filmas „Mar adentro“ (2004). Daugiausia nominuotas filmas – „Suskaičiuotos dienos“ (19 kartų) (1994).
(po 5) yra pelnę 3 filmai: „¡Ay Carmela!“ (1990), „Te doy mis ojos“ (2003) ir
Sedlcų valsčius

Administracinis suskirstymas

Bialkai, Bielas, Blogoščas, Choduvas, Golicė, Golice Kolonija, Grabianuvas, Grubalė, Jagodna, Joachimuvas, Nove Iganiai, Nove Opolė, Opole Šverčina, Osinai, Ostruvekas, Prušinas, Prušinekas, Prušin Penkai, Pustkai, Pužecas, Rakovecas, Stare Iganiai, Stare Opolė, Stok Lacki Folvarkas, Stok Lackai, Stžala, Topurekas, Ujžanuvas, Volincė, Volince Kolonija, Vulka Lešna, Žaboklikai, Žabokliki Kolonija, Želkuv Kolonija, Žitnia.
Pokyčių vadyba

Pokyčių vadyba (angl. Change management) – įmonės procesų, susijusių su CMDB pakeitimais, valdymas. Kuriant ITIL buvo įsitikinta, kad CMDB teisingumo Configuration management procesas pats savaime užtikrinti negali: tik įmonės veiklos metu atsiranda įvykiai, kurie nustato reikalingus CMDB pakeitimus. Kita vertus, viena ar kita įmonės veikla pati savaime negali nustatyti reikalingų duomenų struktūros ar užtikrinti CMDB teisingumo. Todėl visos svarbios veiklos turėtų būti aprašomos Change management proceso rėmuose, nustatant procedūrų punktus, kuriuose keičiama CMDB. CMDB tokiu atveju gali būti laikoma bet kuri įmonės darbui svarbi duomenų bazė, keičiama proceso metu, pvz., įrangos konfigūracijos dokumentai, buhalterija etc.
Ratnė

Istorija

Ratnė minima nuo XIII a., Magdeburgo teisė – nuo 1440-ųjų, miesto tipo gyvenvietės statusas nuo – 1940-ųjų metų.
XIII a. priklausė Haličo–Voluinės kunigaikštystei.
Nuo 1340 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės priklausomybėje. Miestą valdė kunigaikštis Liubartas.
1440 m. Lenkijos karalius Vladislavas III miestui suteikė Magdeburgo teises.
Nuo 1795 m. Ratnė priklausė Rusijos carinės imperijai, buvo Voluinės gubernijos dalis.
1921-1939 m. Ratnė priklausė Lenkijos Respublikai. Nuo 1939 m. dalis Ukrainos SSR. Nuo 1991 m. Nepriklausomos Ukrainos dalis.

Ekonomika

Mieste veikia maisto pramonės įmonės, aliejaus gamykla, medienos ruošos įmonės.
Raimondas Sirgėdas

Biografija

1991 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius. UAB „Šiaurės meška“ direktorius.
Lietuvos liberalų sąjungos narys, nuo 2003 m. gegužės 31 d. Liberalų ir centro sąjungos, Rokiškio rajono skyriaus narys, pirmininko pavaduotojas.
2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Rokiškio Rotary klubo narys. Rokiškio verslininkų asociacijos valdybos narys, Rokiškio krašto turizmo draugijos narys. Sutuoktinė Daiga, vaikai Kristapas, Agnė.
Didžprūdžiai

Istorija

Kaimas susikūrė XVI a., o pirmos rašytinės žinios siekia 1581 m. Valakų reformos metu priklausė Kupiškio seniūnijai. 1842–1915 m. priklausė Ukmergės apskrities Kupiškio valsčiui.
Didžprūdžių gyventojai aktyviai dalyvavo 1863 m. sukilime. Spaudos draudimo laikais kaime veikė slapta mokykla, kurioje mokytojavo Povilas Zuoza. Sučiuptas 1893 m. sausio 16 d. Po Antrojo pasaulinio karo 1944–1948 m. kaimo apylinkėse veikė A. Tindžiūno-Dėdės vadovaujami Lietuvos partizanai.
1949 m. įkurtas kolūkis „Mūsų rytojus“, 1954–1973 m. priklausė „Nemuno“ kolūkiui.
1927 m. kaime įkurta Bikonių pradinės mokyklos dalis, 1927 m. atskirta. Iki 1947 m. buvo Dominyko Buroko namuose, o 1948–1996 m. – Juozo Vasiliausko.
Jolanta Galakvoščienė

Biografija

2004 m. baigė Alytaus kolegiją, vadybininkė.
Partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narė. 2007 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Artūras.
Kanindeju departamentas

Geografija

Kaaguasu departamentas yra išsidėstęs Paranenijos gamtinio regiono rytinėje dalyje. Pietuose ribojasi su Kaaguasu ir Aukštutinės Paranos departamentais, vakaruose – su San Pedro departamentu, šiaurės vakaruose – su Amambajaus departamentu, šiaurėje ir rytuose – su Brazilija.
Departamento teritorija driekiasi Amambajaus ir Mbarakaju Kordiljeros, pietiniu pakraščiu – San Choakino Kordiljera. Būdingi žemi kalnai, išraižyti plačių, derlingų slėnių. Likusi dalis kalvota. Paviršius, ypač šiaurinės dalies, miškingas.
Kanindeju departamentu driekiasi Paragvajaus ir Paranos upių vandenskyra. Rytiniu teritorijos pakraščiu teka pati Parana (patvenkta dėl Itaipu užtvankos), o link jos teka intakai (Piratiji, Karapa, Posuelas, Itambėjus). Į vakarus teka Paragvajaus baseino upės – Chechui Guasu, Puendi, Chechui Mi, Kuruguati. Vidutinė metinė oro temperatūra yra 23 °C tačiau metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 18 ir 29 °C. Per metus iškrenta apie 1300 mm kritulių; drėgniausias mėnuo – gegužė.

Yra Mbarakaju miško gamtos rezervatas, Ipehu regykla, keletas poilsiaviečių prie Karapos, Chechui Guasu upių.

Gyventojai

Kanindeju departamente 2002 m. gyveno 140 tūkst. gyventojų, tai sudaro 2,1 % šalies gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas 10 žm./km². Tankiau gyvenama centrinė ir vakarinė teritorijos dalis, rečiau vakarai. Apie ketvirtadalis gyventojų gyvena miestuose. Vyrų yra daugiau nei moterų. Indėnų Kanindeju yra užregistruota beveik 10 tūkstančių (9819; 2002 m.), tai ava gvaraniai, ačai, mbijai, pai tavyterai, iširai. Didesnė dalis (67,4 %) ūkių turi elektrą, tačiau vandentiekį turi vos 24 %.

Ekonomika

Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, gyvulininkyste, paslaugomis. Svarbiausios auginamos kultūros: sojos (594 tūkst. t, 2002 m.), kviečių (27,2 tūkst.), kukurūzai (149 tūkst.), tabakas (2 tūkst.), cukranendrės (119,5 tūkst.). Auginamos kiaulės (72 tūkst. vnt.), galvijai (571 tūkst.). Vykdoma cukraus pramonė, kavos, ryžių valymas ir kitoks žaliavų apdirbimas.
Kalabosas

Istorija

1724 m. kapucinų vienuoliai įkūrė Nuestra Señora de la Candelaria de Calabozo gyvenvietę. 1800 m. čia lankėsi ir tyrimus atliko Aleksandras fon Humboltas. 1818 m. įvyko Kalaboso mūšis tarp Simono Bolivaro pajėgų ir karaliaus sąjungininkų.
Utenos apskrities žinios

Utenos apskrities žinios – Utenos apskrities laikraštis, einantis nuo 1993 m. Utenoje.

Istorija

Pirmasis laikraščio „Utenos žinios“ numeris pasirodė 1993 m. balandžio 23 d. 2000 egz. tiražu. Nuo 1994 m. sausio 5 d. vadinosi „Utenos krašto žinios“, nuo 1995 m. gegužės 13 d. „Utenos apskrities žinios“. Leidžia UAB „Utenos Indra“. Leidžiamas du kartus per savaitę. Nuo 1996 m. vasario 24 d. spausdinamas UAB „Utenos Indra“ spaustuvėje. Tiražas 1997 m. – 3500 egz.
Dramblio Kaulo Kranto vėliava

Dramblio Kaulo Kranto vėliavoje pavaizduotos trys lygios vertiklaios juostos: oranžinė, balta ir žalia. Ji primena Airijos vėliavą, bet pastaroji yra ilgesnė, ir jos spalvos išdėstytos atvirkščiai: žalia, balta ir oranžinė. Vėliava taip pat panaši į Italijos: žalia, balta ir raudona.
Kompozicija pasiskolinta iš Prancūzijos vėliavos; oranžinė spalva simbolizuoja žemę, šiaurinėje šalies dalyje besidriekiančią savaną ir jos derlingumą, balta – taiką, o žalia – viltį ir pietinės šalies dalies miškus.
Dramblio Kaulo Kranto vėliava oficialiai įteisinta 1959 m. gruodžio 4 d.
Valentas Gaidelis

Biografija

1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1959–1964 m. ir 1969–1994 m. Elektrografijos mokslinio tyrimo instituto mokslo darbuotojas. 1964–1969 m. ir nuo 1994 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1985 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras. 
Mokslinių tyrimų sritys: organinių puslaidininkių tyrimai, organinių elektrofotografinių sluoksnių kūrimas ir tyrimai.
Osnabriukas

Istorija

Osnabriukas plėtėsi kaip turgaus vieta šalia vyskupystės centro, kurį įkūrė Karolis Didysis, frankų karalius, 780 m. Prieš 803 m. miestas tapo Osnabriuko vyskupo-princo sostinė. Nors tiksli data nežinoma, manoma, kad Osnabriukas yra seniausia vyskupystė Žemutinėje Saksonijoje.
Teigiama, kad 804 m. Karolis Didysis čia įkūrė Gymnasium Carolinum (mokyklą). Tokiu atveju tai būtų seniausia mokykla Vokietijoje. Tačiau daug istorikų mano, kafd tai teigiantis dokumentas suklastotas.
Arnulfas Karintietis 889 m. miestui suteikė verslo, muitų ir monetų kalimo privilegijas. Osnabriukas pirmąkart pavadintas "miestu" 1147 m. Po 1157 m. Frydrichas I Barbarosa suteikė įtvirtinimų privilegiją (Befestigungsrecht). Dalis viduramžių įtvirtinimų ir daug bokštų išliko iki šių dienų. XII a. Osnabriukas tapo Hanzos sąjungos ir Vestfalijos miestų federacijos nariu.
Daugiausiai raganų medžioklių mieste įvyko 1561-1639 m., kuomet dėl Reformacijos ir religinių karų buvo didelė socialinė įtampa. 1582 m., valdant merui Hamacheriui (1565–1588 m.), buvo nužudytos 163 moterys, apkaltinus raganavimu ir sudeginus. Kai Dr. Pelsneris buvo meras 1636–1639 m. daugiau nei 40 moterų buvo nužudyta. Iš viso dėl ragananimo buvo nužudyta 276 moterys ir 2 vyrai.
1632 m. gimnazijos vietoje įkurtas Jėzuitų universitetas. Po metų jį uždarė švedai. 1643-1648 m. Miunsteryje ir Osnabriuke vykusios derybos baigėsi Vestfalijos taika.
1803 m. miestas atiteko Hanoverio elektoratui Vokietijoje vykstant sekuliarizacijai, o 1806 m. trumpam Prūsijos karalystei. Osnabriukas priklausė Vestfalijos karalystei 1807–1810 m., kol atiteko Pirmajai Prancūzijos imperijai. Po Napoleono karų miestas tapo Hanoverio karalystės dalimi 1815 m.
1866 m. po Austrijos-Prūsijos karo, Osnabriukas atiteko Prūsijai ir įėjo į Hanoverio provinciją. Po Antrojo Pasaulinio karo Vakarų Vokietijai peržiūrėjus žemių ribas, Osnabriukas atiteko Žemutinei Saksonijai 1946 m.

Įžymūs žmonės

Osnabriuke gimė rašytojas Erich Maria Remarque, tapytojai Friedrich Vordemberge-Gildewart ir Felix Nussbaum. Čia gimė ir užaugo britų karalius Jurgis I, be to poetas Johann Ernst Hanxleden, Vokietijos prezidentas Christian Wulff. Iš Osnabriuko kilęs regio muzikantas Džentelmenas, grupė Waterdown, aktorė Birgitta Tolksdorf, iškilusi Amerikos televizijoje aštuntame dešimtmetyje, Peter van Pels, Anos Frank meilės objektas. Garsus vokiečių teatro ir kino aktorius Mathias Wieman irgi kilęs iš šio miesto.
Heničeskas

Istorija

Miesto pavadinimas kilo nuo tiurkiško vietovės pavadinimo Джениче („plonas, laibas“). Šioje vietoje buvo genujiečių gyvenvietė (minima 1474 m.), vadinta Saline („druskynė“). Dabartiniu pavadinimu minimas nuo XVIII a. pab. Miestu tapo 1903 m.
Verutas

Verutas (lot. verutum, dgs veruta 'iešmas') – trumpa romėnų kariuomenės akstis.
Verutus naudojo velitai priešo rikiuotės apsvaidymui. Kitos tame pačiame mūšyje naudojamos ietys būdavo piliumai, kuriuos naudojo hastatai ir principai.
Verutų ietikočio ilgis būdavo apie 1,1 m (piliumų ilgis būdavo apie 2 m), o antgalis – apie 13 cm ilgio. Verutai kartais turėdavo metalinį stiebą (kaip ir piliumai) arba smailėjanti metalinį antgalį.
Verutus romėnai perėmė iš samnitų ir volskų. III–II a. pr. m. e. kiekvienas lengvasis pėstininkas velitas nešdavosi į mūšį septynis verutus. Verutai buvo visai efektyvūs ginklai, tinkami net kovai su kovos drambliais, kas paaiškėjo Zamos mūšyje. II a. pr. m. e. verutai iš ginkluotės dingo kartu su pačiais velitais. Ankstys į legionierių ginkluotę grįžo vėlyvosios imperijos laikais.
Alpensijos slidinėjimo lenktynių centras

Istorija

1998 m. trasa pradėta eksploatuoti. 2011–2013 m. čia vyko Rytų Azijos taurės čempionatai.
2017 m. vasarį trasoje vyko pasaulio taurės etapas. Tai buvo paskutinis pasirengimas prieš 2018 m. olimpiadą, kuriai slidinėjimo trasą suprojektavo slovėnų dizaineris Uroš Ponikvar.
Pa de Kalė (departamentas)

Pa de Kalė (62) (pranc. Le Pas - de-Calais) – Prancūzijos departamentas šalies šiaurėje, Aukštutinės Prancūzijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo sąsiaurį. Administracinis centras – Arasas. Generalinės tarybos pirmininkas Dominikas Diupilė (Dominique Dupilet).
Departamente 7 apskritys, 77 kantonai, 45 municipaliniai susivienijimai ir 894 komunos. Plotas – 6671 km². 1999 m. – 1 441 568 gyventojai, 216 gyv./km² .

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais iš ispanų atkovotose Artua ir Amjeno grafystėse.

Geografija

Pa de Kalė departamentas ribojasi su Šiaurės, Somos, Manšo departamentais ir Šiaurės jūra.

Klimatas

Klimatas okeaninis, didelė Šiaurės jūros įtaka.

Ekonomika

Pagrindinė ekonomikos šaka ilgą laiką buvo akmens anglis, jos gavyba ir perdirbimas. Šiaurės-Pa de Kalė baseinas pramoniniu būdu pradėtas eksploatuoti 1841 m. 1875 m. atvertas ir pietinis baseinas. 1880 m. išgauta 7,8 mln. tonų anglies, 1913 m. gavyba pasiekė 27,4 mln.t, 1925 m. – 28,5 mln.t. Tais metais dauguma iš 75 000 šachtininkų jau buvo lenkai, kurie pamažu integravosi į regioną. 1930 m. pasiektas absoliutus rekordas – 35 mln.t.
Po Antrojo pasaulinio karo šachtos nacionalizuotos ir gamyba vėl išaugo. Tačiau nuo 1960 m. anglių panaudojimas energetikoje ir geležinkeliuose sumažėjo, todėl pradėtos uždarinėti ir šachtos.

Turizmas

Turizmas daugiausiai susietas su jūra ir sportu. Opalinis krantas (Côte d’Opale) turi daugybę puikiai įrengtų pliažų, jachtų prieplaukų ir klubų. Kanšo upė skirta plaukioti baidarėmis, aplankant pakrantėse stovinčias pilis, uždarytas šachtas ir senus miestelius.

Politika

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja 7 senatoriai, Atstovų rūmuose – 14 deputatų. Generalinę tarybą sudaro 77 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Raimundas Lunevičius

Biografija

1986 m. baigė Vilniaus universitetą. 2000 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
1987–1990 m. dirbo Rokiškio raj. centrinėje ligoninėje. Nuo 1991 m. dirba Vilniaus greitosios pagalbos universitetinėje ligoninėje. Nuo 1996 m. dėsto Vilniaus universitete; nuo 2004 m. profesorius. 1996 m. stažavo Kristianstado ligoninėje Švedijoje, 1998–2000 m. – Nagojos universiteto ligoninėje ir Aiči vėžio centre, 2001 m. – Kopenhagos universiteto Herlevo ligoninėje, 2007 m. – Mahidolo universiteto Sirirajo ligoninėje Bankoke.
Nuo 2003 m. žurnalo „Lietuvos chirurgija“ vyr. redaktorius. Nuo 2003 m. Amerikos biografijų instituto mokslinės tarybos narys.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo pagrindinė sritis – virškinamojo trakto organų ligų chirurginio gydymo metodai, jų tobulinimas. Paskelbė 140 mokslinių straipsnių.
FK Dukla Praha

Istorija

Komandą ilgą laiką žaidė mėgėjų lygose, bet 2007 m. perėmė Jakubčovice Fotbal klubo vietą I lygoje ir 2011 m. pirmąkart pateko į aukščiausiąją lygą.
Vetka

Istorija

Vetką 1682 ar 1685 m. įkūrė rusų sentikiai, atsikėlę iš vidurio Rusijos. Jie saloje Sožo upėje įkūrė gyvenvietę, kuri tapo religiniu, kultūriniu sentikių centru. Vystyti ikonų gamybos, rankraščių, medžio drožybos menai. 1735 ir 1764 m. Vetką sudegino caro armija, daugelis sentikių iškeldinta. Miesto statusas suteiktas 1925 m. Vetka pateko į Černobylio avarijos užterštumo zoną.
Naujaūlyčis (Varėna)

Istorija

Sovietmečiu kaime veikė malūnas, lentpjūvė, stalių dirbtuvė, ambulatorija.
Kazimieras Mizgiris

Biografija

1974 m. baigė Vilniaus technologijos technikumą.1974 m.studijavo Vilniaus Universitete žurnalistika, 1976–1993 m. Neringos fotomėgėjų sekcijos „Neringa“, 1984–1993 m. Nidos jaunųjų fotografų studijos–mokyklos vadovas. Nuo 1992 m. Gintaro muziejaus–galerijos Nidoje, nuo 1998 m. ir Vilniuje savininkas. 2004 m. įkūrė Baltijos gintaro meno centrą Vilniuje.Nuo 1991 m.Hamburgo Universiteto,draugijos"Darbas su gintaru" Garbēs narys,Tarptautinès Gintaro Asociacijos narys,Pasaulio Gintaro Tarybos(World Amber Council) narys
Kaukinės ežeras (Žiedelis)

Legendos

Danguje netikėtai pasirodęs kaukiantis ugnies kamuolys, kuris trenkėsi į miško tankmę. Toje vietoje nuo sprogimo atsivėrė didžiulė skylė, o aplinkui kilometro spinduliu išvirto ir sudegė miškas. Aplinkui atsiradusį ežerėlį apsigyveno žemdirbiai, tai vietovei davę Kaukinės vardą.
Žiedelis priklauso tai ypatingai vandens telkinių grupei, apie kuriuose pasakojama, kad jų gylio negalima matuoti. To nedera daryti dėl dviejų priežasčių – pirma, ežeras pyksta matuojamas, antra, kažin ar jis apskritai turi dugną… Kalbama, kad vienas vyras bandė išmatuoti ežero gylį. Jis prakirto eketę ir leido vadeles gilyn. Atėjo vakaras ir vyras dar nebaigė matuoti, mat tas vadeles kažkas traukė žemyn. Žmogus nuėjo namo, palikęs viską prie ežero. Naktį jis susapnavo, kad ežeras jam pasakė: „Jeigu nori mane išmatuoti, tai aš kasmet imsiu po žmogų“.
Romanas Vilkauskas

Biografija

1976 m. baigė Vilniaus dailės institutą. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) Menų fakulteto Tapybos katedros dėstytojas, nuo 1993 m. docentas. 
Nuo 1990 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba

Dalyvavo parodose Lietuvoje, Latvijoje, Švedijoje, Olandijoje, JAV, Kanadoje. 1989 ir 1999 m. surengė personalines kūrybos parodas. Tapybos darbų yra įsigiję Lietuvos dailės muziejus, Kauno M. K.Čiurlionio dailės muziejus, Zimerli meno muziejus (JAV), Šiaulių Aušros muziejus, kolekcininkai iš užsienio šalių.
Svarbesni darbai: „Natiurmortas su obuoliais“ (1980 m.), „Kompozicija su bulvėmis ir vabalu“ (1981 m.), „Natiurmortas su laikraščiu“ (1981 m.), „Siena“ (1983), „Bočių daiktas“ (1984 m.), „1949 metų interjeras“ (1987 m.), „Giminės“ (1988 m.), „Šviesos interjeras“ (1992 m.), „Absurdiška idėja“ (1994 m.), „Karūnos ratas“ (1994 m.), „Interjeras XI“ (1998 m.), „Raudonasis archyvas“ (1999 m.) ir kt.
Paranojikas

Turinys

Pasiturinti Ešbių šeima, vyras ir žmona, žuvo lėktuvo katastrofoje, palikdama 3 vaikus. Vyresnysis Tonis, būdamas 15, nusiskandino jūroje (kūnas nebuvo rastas), Simonas su laiku tapo alkoholiku ir smurtautoju, o sesuo Eleonora susirgo psichine liga. Praėjus 11 metų ir priartėjus terminui, kuomet bus išdalintas šeimos palikimas, netikėtai apsireiškia Tonis. Vienintelė Eleonora džiaugiasi brolio pasirodymu, tuo tarpu Simonas ir teta Harieta juo netiki ir mano, kad tai apsišaukėlis. Tonis, kuris iš tiesų yra kitas žmogus, nusamdytas turtą turinčio padalinti advokato sūnaus, įsimyli Eleonorą ir šiai pasako tiesą. Įtardamas, kad tikrąjį Tonį nužudė, jis ima ieškoti ir namuose randa mumifikuotą šio kūną. Simonas prisipažįsta nužudęs brolį ir ketina atsikratyti ir apsišaukėliu Toniu...
Griniūnų kapinynas

Griniūnų kapinynas – buvęs kapinynas Panevėžio raj. teritorijoje, prie Griniūnų kaimo (Vadoklių seniūnija), Juodos dešiniajame krante, kalvoje.

Tyrimai

Dalis kapinyno sunaikinta kasant žvyrduobes. 1938 m. keletas radinių iš kapinyno pateko į Panevėžio kraštotyros muziejų. 1977 m. likusią kapinyno dalį ištyrė Istorijos institutas ir Istorijos ir etnografijos muziejus (vadovas Adolfas Tautavičius). Aptikti IV a. – VI a. 36 nedegintų ir du VI a. sudegintų mirusiųjų kapai. Nedegintų mirusiųjų kapuose rasta papuošalų (stiklinių karolių, juostinių apyrankių, lankinių segių, šaukštinė antkaklė), darbo įrankių (įmovinių ir pentinių siauraašmenių kirvių, peilių, pjautuvėlių, ylų). Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Renetai

Renetai (pranc. Reinette) – žieminių obelų veislių grupė. Jai priklausančių veislių obuoliai būna švelnios sandaros, kvapnūs, vyniškai saldaus minkštimo. Medžiai dideliems šalčiams neatsparūs.
Lietuvoje nuo seno auginta renetų veislė 'Landsbergo renetas'. Šios veislės obuoliai kūgiški arba plokščiai apvalūs, vidutiniški, gelsvai žali arba balsvai geltoni, su ryškiu raudoniu įsauliui. Dera 3–4 metus po pasodinimo. Derlingumas – ~790 kg obuolių (24 metais). Vaismedžio laja rutuliška arba kūgiška. Lietuvoje taip pat auginami 'Kulono renetas' (išsilaiko iki kovo, atsparūs rauplėmis), 'Kaselio renetas', 'Pysgudo auksinis renetas', 'Kursko auksinis renetas', 'Oberdiko renetas'.