google/wiki40b huggingface dataset:
Kolainių Dievo Motinos ikonos „Smolenskaja“ parapija

Istorija

Po 1863 m. sukilimo rusų valdžia uždarė katalikų vienuolyną. Į jį atkelti kolonistai stačiatikiai iš Sibiro – Blagoveščensko miesto. Stačiatikiai 1867 m. katalikų bažnyčią perstatė į cerkvę, naudojosi buvusio vienuolyno pastatais. Parapija įkurta 1873 metais. Prasidėjus I pasauliniam karui didžioji dalis parapijiečių pabėgo arba su visam grįžo į Rusiją. 1937 m. parapijoje buvo 1753 tikintieji. Po karo, 1945 m. tikinčiųjų beliko 845. 1947 m. sovietai iš naujo oficialiai užregistravo parapiją. 1988-1990 m. cerkvėje pamaldas laikė garsus stačiatikių vyskupas Ilarionas Alfejevas. 2008 m. buvo apie 10 tikinčiųjų.
Limono provincija

Geografija

Provincija apima visą rytinę Kosta Rikos dalį: ribojasi su Heredijos, San Chosė ir Kartago provincijomis vakaruose, su Puntarenaso provincija – pietvakariuose, su Panama – pietuose ir su Nikaragva – šiaurėje. Iš rytų skalauja Karibų jūra. Vakarinė ir pietinė provincijos dalis išraižyta kalnų (Talamankos Kordiljera), o likusią dalį užima žema, pelkėta, džiunglėmis apaugusi lyguma. Svarbiausios upės – Siksaola, Reventasonas, Čiripo, San Chuanas. Pakrantėje driekiasi paplūdimiai, greta yra nedidelių salų ir rifų. Yra keletas saugomų teritorijų, iš kurių žymiausia – Tortugero nacionalinis parkas, taip pat priklauso dalis La Amistado tarptautinio parko.

Demografija

Limono provincija išsiskiria nuo likusios šalies savo etnine sudėtimi – 75 % gyventojų yra mišrios kilmės (metisai, mulatai ir kt.), čia gyvena didžiausia juodaodžių bendruomenė (16 %), yra palyginti nemažai indėnų (7 %). Be ispanų kalbos, Limono provincijoje paplitusi anglų kilmės kreolų kalba Mekatelyu.
Eteris (fizika)

Eteris – XIX a. pab. įsivaizduota tolydi terpė, kuria sklinda šviesa. Šviesos spinduliai ir radijo bangos buvo laikomi šio eterio bangomis. Tačiau atlikus garsųjį Maikelsono-Morlio eksperimentą eteris tapo nebereikalingas, nes paaiškėjo, jog šviesos greitis yra toks pat, nesvarbu kieno atžvilgiu judėtų jo stebėtojas. Šiuolaikinėje fizikoje eterį pakeitė reliatyvumo ir kvantinės mechanikos teorijos.
Kristijonas II

Biografija

Kilęs iš Oldenburgų dinastijos, Jono I sūnus.

Valdymas

Siekė absoliutinės valdžios. Rėmė miestelėnus, ribojo bajorų ir Hanzos privilegijas, kišosi į Bažnyčios reikalus. 1522 m. išleido įstatymų rinkinius „Krašto įstatymai“ (Landlov) ir „Miesto įstatymai“ (Bylov).
Nuo 1517 m. bandė užvaldyti Švediją ir atgaivinti Kalmaro uniją. Po kelių nesėkmingų mėginimų 1520 m. įveikė regento Steno Sturės jaunesniojo pajėgas, bet, kai išžudė įtakingiausius Švedijos bajorus (vadinamoji Stokholmo kruvinoji pirtis), prasidėjo švedų sukilimas. 1521 m. Kalmaro unija buvo galutinai nutraukta.
1523 m. sukilus Jutlandijos bajorams buvo nuverstas ir Danijoje bei Norvegijoje. Padedamas svainio Šventosios Romos imperijos imperatorius Karolio V 1531 m. bandė atgauti sostą, išsilaipino Norvegijoje. Suimtas ir iki mirties kalintas.
X žaidynės

X žaidynės yra kasmetinis ekstremalaus sporto renginys, kurį organizuoja JAV TV kanalas ESPN. Pirmosios X žaidynės buvo surengtos 1995 m. Rod Ailando valstijoje.
X žaidynės yra skirstomos į dvi dalis – žiemos (pirmą kartą surengtos 1997 m.) ir vasaros žaidynes. Žiemos X žaidynės rengiamos sausio arba vasario mėnesį, o vasaros X žaidynės – rugpjūtį. X žaidynėse sportininkai kovoja dėl aukso, sidabro ir bronzos medalių bei piniginio prizo. Dažnai šiame renginyje būna eksperimentuojama ir atliekama naujų iki tol neatliktų triukų.
Visų rungčių metu skamba gyva DJ muzika, o vakarais vyksta specialūs koncertai.
Nuo 2002 m. X žiemos žaidynės vyksta Kolorado valstijos Aspeno mieste, o X vasaros žaidynės nuo 2003 m. rengiamos Los Andžele.
Antilų-Gvianos priešsrovė

Antilų–Gvianos priešsrovė – paviršinė priešsrovė Atlanto vandenyne. Driekiasi nuo teritorijos šiauriau Bahamų salų ir nusitęsia į rytus 150–250 km, tarp Antilų ir Gvianos srovių, tekančių į vakarus. Antilų–Gvianos priešsrovė laikoma Floridos arba Šiaurės Pasatų srovės atšaka. Tėkmės greitis – 50-75 cm/s. Debitas centrinėje dalyje siekia 30 mln. m³/s. Toliau vandenyne Antilų–Gvianos priešsrovė duoda pradžią Tarppasatinei priešsrovei ir popaviršinei Lomonosovo priešsrovei.
Vytautas Sidaras

Vytautas Sidaras (1925 m. gegužės 1 d. Kaišiadoryse – 2014 m. rugsėjo 23 d. Kaune) – Romos katalikų kunigas, monsinjoras, Kauno kunigų seminarijos vicerektorius, Vytauto Didžiojo universiteto docentas, Kauno Šv. Mikalojaus (Benediktinių) bažnyčios rektorius, Kauno seserų benediktinių vienuolyno kapelionas.

Biografija

Gimė ir užaugo geležinkelio darbininko šeimoje. 1932 m. pradėjo lankyti Kaišiadorių pradinę mokyklą. Joje baigė 6 skyrius. 1939 m. įstojo į Kaišiadorių gimnaziją. Nuo 1943 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje. 1948 m. rugsėjo 18 d. Vytautui Sidarui buvo suteikti subdiakono, o kitą dieną – diakono šventimai. Dar nebaigus viso seminarijos kurso, 1948 m. spalio 31 d. vyskupas Kazimieras Paltarokas Sidarą įšventino kunigu.
Nuo 1983 m. Kauno tarpdiecezinės kunigų seminarijos dėstytojas; 1989 m. rudens prefektas; 1991 m. birželio 7 d. – vicerektorius. Dėstė dogminę teologiją ir grigalinį giedojimą. Įsitraukė į Kauno arkikatedros bazilikos sielovadą. Nuo 1992 m. pavasario Kauno Šv. Mikalojaus bažnyčios rektorius ir Kauno seserų benediktinių vienuolyno dvasios tėvas.
Nuo 1995 m. vasario 1 d. Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakulteto teologijos dėstytojas. Nuo 1994 m. lapkričio 23 d. VDU KTF docentas. 1995 metų gruodžio 14 dieną apgynė disertaciją, teologijos daktaras.
Vektorinė sandauga

Vektorinė sandauga (angl. cross product) – dvinarė vektorių operacija.
Kupetinis kaimas

Kupetinis kaimas – vienas seniausių Lietuvoje gyvenvietės tipų.

Istorija

Manoma, kad kupetinis kaimas susiklostė XIII – XIV a. Iki XVI a. Valakų reformos kupetiniai kaimai sudarė didžiąją gyvenviečių dalį. Žemės reformų nepakeistų kupetinių kaimų išliko Dzūkijoje bei Klaipėdos krašte. Kai kurie tyrinėtojai (Kazimieras Šešelgis, Mečislovas Urbelis) kupetinius kaimus vadina padrikaisiais, arba savaimingai susiklosčiusiais kaimais.

Architektūra

Kupetinį kaimą sudaro laisvai, be aiškaus plano, išsidėsčiusios sodybos, kartais kaimynų žemės įsiterpia viena į kitą. Kupetinį kaimą formuoja gamtinės ribos – kalvos, miškai, ežerai. Per kaimą einantys keliai nesudaro jungiančios ašies. Kupetinis kaimas formuojamas ir statant naujus gyvenamuosius bei ūkinius pastatus aplink vieną sodybą, padidėjus jos gyventojų skaičiui. Kupetiniams kaimams priskiriami ir Valakų reformos nepaliesti bajorkaimiai. 
Būdingi kupetiniai kaimai: Mančiagirė, Senoji Katinautiškė, Šarkiškiai, Latežeris, Lynežeris.
Gladiatorius (2000 filmas)

Apdovanojimai

Filmas buvo nominuotas 36 apdovanojimų ceremonijose, tarp jų Oskarų ir Golden Globe apdovanojimai. Laimėjo 48 apdovanojimus iš 119 nominacijų. Filmas laimėjo penkis Oskarus iš septynių.
Dujovežis

Dujovežis (rus. автомобиль-газовоз) – cisterninis automobilis, kurio cisterna pritaikyta suskystintoms dujoms vežti. Tokiais automobiliais pervežami suskystintos gamtinės dujos (metanas), amoniakas, propanas, butanas ir kt.
Dujovežiai paprastai perveža suskystintas angliavandenilines dujas (daugiausia propano ir butano mišinius) į dujų degalines.
Šiuolaikiniai dujovežio įrenginiai (cisterna suskystintoms dujoms, siurblių rinkinys, dujų skaitikliai, vamzdynų uždoriai ir kt.) yra autonominis modelis, kuris gali būti perkeltas ant skirtingų važiuoklių. Nodeluau gali būti perkelti ant kitų sunkvežimių važiuoklių.
Stemplių Šv. Aloyzo bažnyčia

Istorija

Stemplių dvaro salėje įrengus altorių 1934 m. pirmąkart laikytos šv. Mišios. Kunigas atvažiuodavo kas trečią sekmadienį. 1937 m. Stemplių kaimo gyventojai Bronislava Žiogaitė ir jos sesuo Amelija ir Antanas Žąsyčiai dovanojo kelis hektarus žemės bažnyčiai, klebonijai pastatyti ir kapinėms įrengti Stemplių kaime. Gavęs vyskupo sutikimą, kun. A. Baltinis pradėjo statyti šv. Aloyzo bažnyčią, tą darbą tęsė kun. Memgaudas ir užbaigė kun. Feliksas Valaitis. Bažnyčią 1943 m. konsekravo Telšių vyskupas Vincentas Borisevičius.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, medinė, vienabokštė. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora medinių statinių.
Kazys Labutis

Kazys Labutis (1899 m. sausio 22 d. Šakališkiuose, Igliškėlių valsčius – 1975 m. balandžio 8 d. Kanberoje, Australija) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija

1919 m. baigė Kauno karo mokyklą. 1919–1920 m. dalyvavo kovose su Raudonąja armija ir Lenkijos kariuomenės daliniais. 1923 m. sausio mėn. Klaipėdos sukilimo dalyvis. 1923–1925 m. Kauno policijos, raitosios policijos rezervo vadas. 1925–1927 m. kriminalinės policijos rezervo viršininkas.
1928 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1934–1939 m. Pirmojo husarų Lietuvos Didžiojo Etmono Jonušo Radvilos pulko vado padėjėjas. 1939 m. Antrojo ulonų Lietuvos Kunigaikštienės Birutės pulko vadas. 1940 m. pulkininkas.
SSRS okupavus Lietuvą iš kariuomenės atleistas. 1941–1944 m. savisaugos dalinių Kauno apygardos vadas, 1944 m. Vietinės rinktinės Vilkaviškio apskrities komendantas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1948 m. emigravo į Australiją .
ZIS-127

ZIS-127 (nuo 1956 m. – ZIL-127) – Tarybų Sąjungos tarpmiestinių autobusų modelis, 1955–1961 m. gamintas Stalino vardo gamykloje (ZIS). Tai buvo pirmasis tarybinis tarpmiestinių autobusų modelis. Jų pagaminta 851 vienetas. Iki 2014 m. buvo išlikę 4 šie autobusai (vienas jų pagamintas kaip ZIS, kiti trys – ZIL).
Autobuso ilgis 10,22 m, plotis 2,68 m, bazinis aukštis 2,6 m, sveria 10 t (pilnoje apkrovoje – 13 t). Įrengtos vienerios keleivinės, rankomis varstomos durys. ZIS-127 varė 6,97 l darbinio tūrio, 6 cilindrų, 180 AG dyzelinis variklis JAZ-M206D. 100 km sunaudodavo 40 l degalų. Didžiausias greitis – 95 km/h. Autobuso apipavidalinimas „amerikietiško“ stiliaus, gofruoto aliuminio bortais, chromuotimis detalėmis. Salone sėdynės lėktuvo tipo, reguliuojamu atlošu, su atskiru apšvietimu, oro tiekimu, po grindimis įrengtos 8 bagažo ertmės.
ZIS-127 pradėtas gaminti, kai po karo TSRS išaugo tolimojo susisiekimo transporto poreikis. Šie autobusai vykdavo tolimaisiais maršrutais (Maskva–Leningradas, Maskva–Simferopolis, Maskva–Ryga, Maskva–Minskas), aptarnaudavo oro uostus. Tiesa, autobuso gamyba ilgai nesitęsė, nes pagal tarptautines konvencijas, prie kurių prisijungė TSRS, autobusų plotis negalėjo viršyti 2,5 m. ZIL gamykla persiorientavo prie sunkvežimių ir prabangių automobilių gamybos, autobusų skyrių perdavę LiAZ. Tuo tarpu tarpmiestinių autobusų paklausą TSRS užpildė Vengrijos bendrovė Ikarus, taip pat LAZ.
1958–1959 m. pagamintos 4 vienetai modifikuoto ZIL-129. Jie buvo pritaikyti miestui, pneumatinėmis durimis, paprastesniu salonu, benzininiu varikliu.
Berbera

Istorija

Miestas įkurtas IX a.; jame lankėsi arabų jūrininkai. XII–XVI a. priklausė Adalio sultonatui. 1875 m. atiteko Egiptui. 1884 m. miestą užėmė britai. Iki 1941 m. Berbera buvo Britų Somalilando sostine.
FK Staiceles Bebri

Istorija

Komanda suburta 1994 m. Nuo 2005 metų žaidė II-oje lygoje, Vidzemės zonoje, 2014 tapo pirmenybių nugalėtojais.
2015 m. debiutavo I-oje lygoje ir užėmė 13 vietą. 2016 m. užėmė 10 vietą. Tai geriausias komandos pasiekimas klubo istorijoje.
2017 m. klubas licencijavosi Pirmos lygos pirmenybėms.
Kreta

Kretos periferija

Kartu ši sala yra Graikijos administracinis vienetas (Περιφέρεια Κρήτης), seniau vienas iš 10 regionų, o nuo 1987 m. – viena iš 13 periferijų. Sostinė – Heraklionas.
Kretos periferijos teritorija suskirstyta į keturias prefektūras (nomus): Heraklionas (centre), Lasitis – rytuose, Retimnas ir Chanija – vakaruose.
Kreta seniau buvo viena iš labiausiai atsilikusių, agrarinių Graikijos vietovių. Saloje pradėjus vystyti turizmą, ji labai atsigavo ir dabar Kreta yra viena iš populiariausių turistinių vietų Graikijoje.

Geografija

Sala skalaujama keturių jūrų – Egėjo, Kretos, Libijos ir Jonijos, yra trijų žemynų – Europos, Afrikos ir Azijos – prekybinių jūros kelių sankryžoje. Kretos plotas – 8 336 km², ilgis 260 km, krantų ilgis siekia 1 046 km. Didžiausias salos plotis – 60 km, tarp Diono ir Litinono iškyšulių, o siauriausia salos vieta, Jerapetros sąsmauka, siekia tik 12 km. Kretos reljefas kalnuotas, pakrantės su daugybe paplūdimių ir uolėtų įlankų. Jį sudaro 7 stambūs kalnų masyvai: Levka (Baltieji kalnai), Kentrosas, Psiloritas (Idos kalnai), Kulukunas, Asterusija, Lasitis (Dikto kalnai), ir Sitija. Aukščiausia Pachneso viršukalnė Baltuosiuose kalnuose siekia 2453 m.
Kretos klimatas – įprastinis Viduržemio jūrai: vasaros karštos ir sausos, žiemos – švelnios ir lietingos.
Nuolatinių gyventojų, pagal 2000 m. duomenis, per 800 000.

Kretos gamta

Išsiskiriantis ir turistų pamėgtas gamtos darinys – Samarijos tarpeklis. Kretos gyvūnija ir augalija yra tokia pat įvairi kaip ir jos kraštovaizdis. Paplitęs akmeningas ir sausas phrygana arealas, o atokiuose tarpekliuose yra žaliuojančių miškų plotai. Gėlo vandens pelkės privilioja daug paukščių. Rudenį bei pavasarį dėl geografinės Kretos padėties − įsikūrusi tarp Šiaurės Afrikos bei žemyninės Graikijos − ji yra migruojančių paukščių poilsio vieta. Dėl sąlyginės salos izoliacijos čia veisiasi kelios unikalios augalų rūšys.

Senovė

Kretoje gyventa dar paleolite. Saloje 3000–1400 m. pr. m. e. buvo įsikūrusi viena iš seniausių Europoje Mino civilizacija. XV a. pr. m. e. dalį salos nukariavo achajai, nuo XII a. pr. m. e. į salą pradėjo veržtis dorėnai. 67 m. pr. m. e. Kreta atiteko Romos imperijai, IV a. pabaigoje – Bizantijai.

Viduramžiai

VIII a. priklausė arabams, 1204 m. salą nukariavus kryžiuočiams, ji buvo parduota Venecijai. 1669–1715 m. Kretą užkariavo Osmanų imperija.
Kabasetas

Kabasetas – lengvas aukštą skrybėlę smailiu viršumi siaurais bryliais primenantis šalmas.
Kabaseto viršus aukštas, smailus (tokį smailumą vadina migdolo formos), horizontalūs bryliai labai siauri, kartais priekyje ir užpakalyje kiek užlenkti. Kartais kabaseto smailus viršus būdavo nulenktas atgal.
Kabasetai atsirado apie 1550 m. Vėliau jie išstūmė morionus, kadangi moriono kraštai buvo gana nepatogūs šauliams, kuriems nusitaikant reikėdavo priglausti buožę prie skruosto. Kurį laiką buvo gaminami ir naudojami tarpinės formos šalmai morioniški kabasetai (angl. morion cabaset).
XVI a. kabasetus nešiojo net žymūs riteriai. Žinoma, kad juos nešiojo karalius Pranciškus II (1543–1560), hercogas Filipas Emanuelis Savojietis (1553–1580) ir kiti žinomi aristokratai. Kabasetai ėmė išnyko apie 1640 m.
Planema

Planema – stambios planetos dydžio kūnas, susiformavęs ne kaip planeta (iš protoplanetinio disko), o kaip žvaigždė.
Žodis „planema“ yra santrumpų sandūra (planetos masė). Ši sąvoka apima įvairių dydžių objektus, nors dauguma planemų, kurios sukasi aplink žvaigždes paprastai vadinamos planetomis (arba nykštukinėmis planetomis). Šį terminą Tarptautinei astronomų sąjungai 2003 metais pirmą kartą pasiūlė Kalifornijos Berklio universiteto profesorius Gibor Basri. Sąvoka dar nėra plačiai vartojama astronomų tarpe.
Planemos gali turėti savo proplanetinius diskus, iš kurių formuojasi jų palydovai. Manoma, jog tokį diską turėjo ir Jupiteris ir taip susiformavo jo palydovų sistemą (Žemės ir Marso palydovai greičiausiai atsirado kitaip). Šiuo metu stebimų planemų masė yra nuo 5 iki 15 Jupiterio masių. Plamemos nuo planetų skiriasi ne dydžiu, o atsiradimo būdu (atsiranda kaip žvaigždės) bei tuo, jog jos nesisuka apie jokią kitą žvaigždę, skrieja pačios sau. Panašiai kaip ir rudosios nykštukės, jaunos planemos gali kurį laiką šviesti, eikvodamos gravitacinio traukimosi energiją.
Ayeyawady United FC

Istorija

Klubas įkurtas 2009 m.
Antanas Gradeckas

Antanas Gradeckas (1929 m. birželio 13 d. Kalvarijoje, Marijampolės apskr. – 2007 m. liepos 23 d. Alytuje) – muzikos mokytojas, choro ir orkestro dirigentas.

Biografija

Mokydamasis Rokiškio berniukų gimnazijoje, pirmąsias muzikos žinias gavo iš mokytojų Kazimiero Jovaišos, Jono Čiurlionio ir Vytauto Četkausko. 1955–1960 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Algimanto Lopo klasė).
Nuo 1950 m. – Rokiškio 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, mergaičių choro, pučiamųjų orkestro, kanklių ir skudučių ansamblių vadovas. 1958–1961 m. – Rokiškio vaikų muzikos mokyklos direktorius ir vidurinės mokyklos pučiamųjų orkestro, kaimo kapelos ir kanklių ansamblio vadovas.
Nuo 1961 m. trumpai buvo Druskininkų vaikų muzikos mokyklos direktorius ir miesto pučiamųjų orkestro dirigento padėjėjas.
1961–1985 m. – Lietuvos švietimo ministerijos Mokyklų valdybos muzikos inspektorius. Daug prisidėjo prie Lietuvos vaikų muzikos mokyklų tinklo plėtros ir metodinio bei pedagoginio muzikos mokytojų darbo gerinimo, bendrojo lavinimo mokyklų moksleivių muzikinio estetinio auklėjimo sistemos tobulinimo, respublikinių moksleivių dainų švenčių ir „Dainų dainelės" konkursų organizavimo. 1961 m. subūrė Lietuvos muzikos mokytojų mišrųjį chorą ir buvo vienas iš jo dirigentų, suorganizavo daug koncertų.
1979–1985 m. buvo Respublikinio vaikų muzikos mokyklų pučiamųjų instrumentų orkestro „Švietimietis" (1982 m.) meno vadovas ir vyr. dirigentas. Orkestrą išmokė įvairių kūrinių ir Lietuvoje surengė nemaža koncertų.
Pedagoginį darbą dirbo Vilniaus Balio Dvariono dešimtmetėje muzikos mokykloje, 1967–1997 m. – Vilniaus 3-ojoje (B. Jonušo) muzikos mokykloje, nuo 1995 m. iki šiol – Vilniaus 2-ojoje muzikos mokykloje. Jam 1997 m. suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija.
Buvo Rokiškio rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, Vilniaus miesto dainų švenčių dirigentas, 1964, 1969, 1970 ir 1977 m. respublikinių dainų švenčių organizatorius ir dirigentas.
Sukūrė, instrumentavo ir redagavo kūrinių pučiamųjų orkestrui, sudarė instrumentinės ir vokalinės muzikos leidinių (minėtini „Dainų dainelės" 1981, 1985 ir 1990 m. leidiniai), parašė muzikinių straipsnių ir koncertų recenzijų. Kaip natografas daug kūrinių parengė spaudai. 1964 m. suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas, apdovanotas keliais Liaudies švietimo pirmūno ženkleliais. Sūnus Vytautas Gradeckas irgi muzikas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Meilė nuo pirmojo žagtelėjimo

Siužetas

Nedrąsus vaikinukas, vardu Viktoras serga nepagydoma liga, kuria vadinasi meilė. Arba, kaip jis pats vadina, Aniamanija. Jis slaptai myli Anią, o ji draugauja su pamaiva, kuris nėra nei jautrus, nei dėmesingas. Viktoro draugai pakviečia į vakarėlį ir Anią, nors abejoja, ar ji ten bus. Mergina ir jos draugės atvyksta. Viktoras nedrąsus, nemokantis bendrauti su merginomis, o susijaudinęs ima žagsėti. Ania už jį šiek tiek vyresnė ir galvoja apie intymius santykius ir spendžia dilemą, kurį vaikiną pasirinkti. Mažieji Viktoro ir Anios broliai sumąsto visą šią meilės istoriją filmuoti, kad vėliau galėtų ją brangiai parduoti.
Grajevo valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Apie XV a. šias vietoves pradėjo kolonizuoti mozūrai ir lenkai. Nuo 1138 m. iki 1526 m. dabartinės valsčiaus žemės priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei, o nuo 1529 m. iki 1569 m. Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1815 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, 1837–1866 m. Augustavo gubernijai, 1867–1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. ir 1944 m. valsčius priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Grajevo rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiajam reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Bialaševas, Bialaševo Kolonija, Bialogrondai, Bialogrondų Kolonija, Bočkų Švidorovas, Bžozova, Bžozova Vulka, Choinuvekas, Cemnošijė, Ciprkai, Danuvekas, Dibla, Elžbiecinas, Flešė, Gackiai, Godlevas, Grozimai, Kacprovas, Kapicė, Konopkai, Konopkų Kolonija, Košaruvka, Kotų Ribnas, Kureiva, Kurejevka, Kurkai, Lamanės Grondai, Lenkovas, Lipinskiai, Lipnikas, Loikai, Losevas, Mareckiai, Mieruciai, Modzelė, Okulas, Pieniožkai, Podlasekas, Popovas, Pžechodai, Ruda, Senickiai, Sikora, Soičino Borovai, Soičino Borovų Kolonija, Soičino Grondovai, Soičinekas, Šimanai, Šimanų Kolonija, Točilovas, Ušciankai, Viežbovas, Vojevodzinas ir Zaborovas.
Būk (savaitraštis)

Būk – savaitraštis, ėjęs 1993–1995 m. Vilniuje.

Istorija

Iki 1994 m. balandžio vadinosi „Sveikuolių pirmadienis“, iki 1994 m. lapkričio – „Sveikuolis“ ir buvo leidžiamas kas dvi savaites. Tiražas 1993 m. – 20 000 egz., 1995 m. – 12 000 egz.
Rašė sveikatingumo, sveiko gyvenimo būdo bei sveikatos apsaugos klausimais.
Leidėjas ir vyr. redaktorius Linas Virginijus Medelis.
Kaltinamasis aktas

Kaltinamasis aktas (anksčiau, taip pat Rusijoje - kaltinamoji išvada) - prokuroro priimtas dokumentas, kuriuo baigiamas ikiteisminis tyrimas, aprašoma nusikalstama veika, nurodomi duomenys, kuriais grindžiamas kaltinimas, ir baudžiamasis įstatymas, numatantis tą veiką (LR BPK 23 str.).; procesinis dokumentas. Asmuo, dėl kurio nustatyta tvarka yra prokuroro priimtas kaltinamasis aktas - kaltinamasis.
Galvos deformavimas

Galvos deformavimas (angl. artificial cranial deformation, head flattening, head binding) – kūno modifikavimo variantas, kai dėl kultūrinių sumetimų žmogaus galva specialiai deformuojama siekiant suteikti tam tikrą pageidaujamą formą. Augančio vaiko (paprastai kūdikio, kol kaukolės kaulai ir kremzlės minkščiausi) galvą tam tikru būdu suveržia, kad pasikeistų kaukolės ir kartu visos galvos forma. Dažniausi keitimo variantai – galvos plokštinimas, paaukštinimas, kūgiškas suformavimas. Tipišką galvos modifikavimo procedūrą pradėdavo mėnesio amžiaus kūdikiui, ji trukdavo apie pusę metų.

Istorija

Tyčinis galvos formos keitimas, pagrįstas ryškiu kaukolės deformavimu, anksčiau buvo gana paplitęs įvairiose kultūrose, egzistavusiose skirtinguose kraštuose skirtingu metu. Galima manyti, kad šios praktikos ne sykį buvo išrastos savarankiškai.
Seniausieji žinomi galvų deformavimo pavyzdžiai aptikti dar gilioje senovėje, apie 45 tūkst. m. pr. m. e. (neandertaliečių kaukolės) ir 12 tūkst. metų pr.m.e. (protoneolitinių Homo sapiens, Šanidaro urvas, Irakas). Praktika egzistavo ir Pietvakarių Azijos neolito kultūrose.
Ankstyviausias literatūrinis šaltinis apie deformuotas kaukoles yra 400 m. pr. m. e. Tai Hipokrato veikalas, kuriame aprašyti makrocefalai arba ilgagalviai, taip pavadinti dėl jų naudoto kaukolių modifikavimo.
Žinoma, kad Senajame pasaulyje galvas deformuodavo dalis hunų ir alanųVėlyvosios antikos laikais (300–600 m. e. m.). Rytų germanų tautos (gepidai, ostgotai, herulai, rugijai ir burgundai), valdyti hunų, perėmė šį įprotį. Vakarų germanų tautose galvų deformavimas buvo retai aptinkamas.
Amerikoje galvos deformavimą praktikavo majai, inkai, kai kurios Šiaurės Amerikos indėnų gentys.
Žinomiausios tai dariusios gentys buvo činukai šiaurės vakaruose ir čoktavai pietryčiuose. Indėnų genčių grupė, vadinta plokščiagalviais (angl. Flatheads), nenaudojo galvų deformavimo, juos taip pavadino kitos sališų gentys, kurios deformuodavo savo kaukoles.
Kai kurios gentys, įskaitant čoktavus,, čehalius (angl. Chehalis) ir nuksekai (angl. Nooksacks), plokštindavo kūdikių galvas pririšdami jas prie kūdikių nešiojimo lentų (angl. cradleboard).
Galvas deformuodavo ir Bahamuose gyvenę lukajanai, kai kurie Australijos aborigenai.
Frydrichas Racelis (Friedrich Ratzel) veikale „The History of Mankind“ 1896 m. rašė, kad atskiri galvos deformacijos, plokštinant pakaušį ir ilginant link viršugalvio, atvejai buvo aptikti Taityje, Samoa, Havajuose ir Paumotu salyne. Dažniausiai būdavo aptinkamos Malakulos saloje Naujųjų Hebridų salyne (dabar – Vanuatu), šioje saloje galvos buvo deformuojamos itin plokščiai.
Tulūzos regione (Prancūzija) tokias deformacijas savarankiškai darydavosi iki XX a. pradžios.