google/wiki40b huggingface dataset:
FK Mad̂ari Solidarnost

Istorija

Klubo ištakos siekia 1992 m.
Visagino Jono Krikštytojo Gimimo cerkvė

Istorija

Parapija mieste įregistruota 1990 metais. Pirmosios pamaldos vyko butuose. 1991 m. pamaldos laikytos Ignalinos AE perduotame plytų name, kuris 1992 m. pašventintas kaip šventykla. Parapijai priklauso 200 tikinčiųjų.
Sportinis turizmas Lietuvoje

Sportinis turizmas Lietuvoje – viena iš Lietuvoje populiarių ekstremalaus sporto ir ekstremalaus turizmo šakų.

Istorija

Nepriklausomoje Lietuvoje skautai, šauliai, pradėjo organizuoti poilsines pažintines keliones po šalį. Po Antrojo pasaulinio karo 1948 m. išvykas pėsčiomis organizavo Vilniaus universiteto studentai ir dėstytojai. Sportinio turizmo pagrindai susiformavo šeštame dešimtmetyje. 1953 m. įkurta Respublikinė turizmo sekcija, 1958 m. pradėjo veikti Lietuvos turizmo tarybos sistema. Buvo kuriamos miestų turizmo sekcijos, nuo 1958 m. steigiami miestų ir rajonų turistų klubai. Vilniuje pirmasis sportinio turizmo klubas įsteigtas 1961 m. Šiems klubams įsikūrus visoje Lietuvoje pradėta rengti sportinio turizmo pirmenybes pagal atskiras sporto šakas, nuo 1969 m. – kalnų turiadas, nuo 1972 m. – pėsčiųjų, nuo 1982 m. – slidžių ir vandens sportinio turizmo maratonus. Sportiniu turizmu nuo 1958 m. rūpinosi profsąjungos, jį organizuoti padėjo įvairių turizmo šakų respublikinės komisijos ir Lietuvos turizmo federacija (LTF).
1958-1991 m. veikė viena pagrindinių turizmo federacijos komisijų – Respublikinė maršrutinė kvalifikacinė komisija (RMKK), kurios pirmininkai buvo E. Perchorovičius (1958-1962 m.), Kazimieras Monstvilas (1962-1965 m.), S. Timonovas (1965-1968 m.), Gražina Čižauskaitė-Jucienė (1969-1991 m.). RMKK organizavo turistines sportines keliones, tvarkė jų įforminimą, apskaitą, rūpinosi kelionių saugumu. 1966-1991 m. LTF kartu su RMKK organizavo visų turizmo šakų Lietuvos turizmo čempionatus. 1970 m. įkurtas Masinio turizmo skyrius (vedėjas R. Gogelis), kuris koordinavo sportinio turizmo, turistų klubų veiklą Lietuvoje.

Organizacija

Sportinį turizmą kultivuojantys klubai 1990 m. buvo sujungti į Lietuvos turistų klubų asociaciją. 1991 m. Kūno kultūros ir sporto departamentui ją panaikinus įsikūrė Lietuvos keliautojų sąjunga (LKS) – visuomeninė organizacija, kuri 2007 m. vienijo 32 keliautojų (turistų) klubus iš 17 miestų. Nuo 1991 m. LKS yra Lietuvos asociacijos „Sportas visiems“, nuo 1992 m. Tarptautinės sportinio turizmo sąjungos (ISU) narė. 2006 m. LKS renginiuose dalyvavo apie 12 000 žmonių.
Iki 1992 m. sportinio turizmo kelionės buvo organizuojamos pagal Turizmo ir ekskursijų Centro tarybos patvirtintas taisykles, 1992 m. – pagal Lietuvos keliautojų sąjungos taisykles. Įkūrus LKS buvusios RMKK darbą tęsia turizmo klubai ir turizmo ekspertai. Moksleivių ir jaunimo sportiniu turizmu rūpinasi Jaunimo turizmo centras (buv. Respublikinė jaunųjų turistų stotis, įkurta 1952 m.).
Vygandas Juodagalvis

Biografija

1975 m. baigė Kapsuko Jono Jablonskio vidurinę mokyklą. 1982 m. Vilniaus universitete įgijo istoriko, istorijos ir visuomenės mokslų dėstytojo specialybę (specializacija – archeologija), diplominio tema „Akmens amžius Užnemunėje“. 1993 m. Lietuvos istorijos institute apgynė daktaro disertaciją „Užnemunė akmens amžiaus pabaigoje – žalvario amžiaus pradžioje“.
1982–1983 m. Paminklų restauravimo projektavimo instituto bendradarbis, 1983–1987 m. dirbo Vilniaus miesto istorijos ir kultūros paminklų apsaugos inspekcijoje, 1987–1997 m. Lietuvos nacionaliniame muziejuje. Nuo 1997 m. Lietuvos istorijos instituto Archeologijos skyriaus vyresnysis mokslo darbuotojas.
Lietuvos archeologijos draugijos narys.

Mokslinė veikla

Archeologinių tyrimų interesai: Pietų ir Pietvakarių Lietuvos (Užnemunės) akmens ir žalvario amžiai; titnago dirbinių gamybos technika; eksperimentinė archeologija – archeologinės eksperimentinės bazės kūrimo programa „Neolitinis kaimas“, pradėta 1999 m., remia Aukštaitijos nacionalinis parkas. Tirti archeologiniai paminklai: Dusios gyvenvietė, Kubilėlių gyvenvietė, Varėnės gyvenvietė.
Tadžikijos ATSR

Istorija

Tadžikijos ATSR buvo sudaryta 1924 m. dalinant Turkestano ATSR ir Bucharos TSR ir tapo Uzbekijos TSR dalimi
1929 m. spalio 16 d. Tadžikijos ATSR statusas buvo paaukštintas, jis buvo performuota į Tadžikijos TSR, kuri 1929 m. gruodžio 5 d. įėjo į Tarybų Sąjungos sudėtį.
CD Feirense

Istorija

Klubas įkurtas 1918 m. žaisdavo žemesniuose divizionuose.
Giovanni Alemanno

Biografija

Italijos socialistinio judėjimo Jaunimo skyriaus vadovas 1988 m., nuo 2001 iki 2006 m. Italijos žemės ūkio ministras, nuo 2008 m. balandžio – Italijos sostinės meras. 2008 m. lapkritį meras pristatė projektą, kurio tikslas Romos centriniame parke pastatyti žydų holokausto muziejų. 2009 m. sausio mėnesio apklausomis meru pasitiki apie 60 % Romos gyventojų.
Diazoto monoksidas

Azoto oksidas variklyje

Į variklį azoto oksidas atneša daugiau deguonies, todėl degalai greičiau dega ir suteikia varikliui didesnę galią. 300° C temperatūtoje, kokia yra cilindre uždegimo metu, diazoto monoksidas skyla į azoto ir deguonies dujas. Tai gerokai padidina slėgį deguonies ir degalų mišinyje virš normalaus slėgio, kuris būdingas Žemės atmosferai. Būtent dėl šios priežasties degalai sudega greičiau. Be to, irimo reakcijos metu išsiskyręs azotas sušvelnina padidėjusį spaudimą cilindre valdydamas degimą: diazoto monoksido savitoji garavimo šiluma sumažina įsiurbimo temperatūrą.
Voliso linija

Voliso linija (angl. Wallace Line) – hipotetinė riba, skirianti Azijos ir Australijos (Australazijos) zoologinius - geografinius regionus. Į vakarus nuo linijos gyvūnija artima azijietiškai, o į rytus vyrauja australiška. Linija pavadinta Alfred Russel Wallace garbei, kuris XIX a. kelionių metu pastebėjo šiuos zoologinius skirtumus.
Voliso linija eina per Malajų salyną, tarp Borneo ir Sulavesio salų bei tarp Balio ir Lomboko (kurias jūra skiria tik 35 km).
Tomskas

Istorija

Tomską 1604 m. įkūrė kazokas Pisemskis ir bajoras Tyrkovas totorių kunigaikščio Tajano žemėje. Tomskas tapo rusų žemių forpostu. XVII a. pastatyta daug cerkvių ir vienuolynų. Nuo 1782 m. miestas. XIX a. 1-ojoje pusėje ėmė sparčiai vystytis atradus aukso kasyklas. II pasaulinio karo metu į Tomską evakuota daug gamyklų iš europinės Rusijos dalies.
Česlovas Grincevičius

Biografija

1933–1938 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo literatūrą, pedagogiką, teatrologiją, 1942–1943 m. knygotyrą.
1936–1940 m. Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos – filosofijos fakulteto, 1941–1943 m. universiteto bibliotekos bibliotekininkas. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1945–1946 m. Zalcburge vadovavo lietuvių Liaudies universitetui, 1946–1948 m. mokytojavo V. Krėvės gimnazijoje. 1947–1948 m. Zalcburgo universitete studijavo pedagogiką. Redagavo laikraštį „Mūsų žinios“. 1949 m. persikėlė į JAV. Nuo 1950 m. gyveno Cicere, nuo 1970 m. Čikagoje. 1959–1967 m. dėstė Cicero Aukštesniojoje lituanistinėje mokykloje, jos direktorius. 1967–1986 m. su pertraukomis dėstė Pedagoginiame lituanistikos institute Čikagoje. 1968–1969 m. vadovavo Cicero Lietuviškų studijų institutui. 1969–1993 m. dirbo laikraštyje „Draugas“. 1972–1994 m. Pasaulio lietuvių archyvo direktorius. 1985–1988 m. Lietuvių rašytojų draugijos pirmininkas.
Parašė poetinių legendų ir novelių, novelių romaną. Redagavo žurnalą „Tautos praeitis“ (t. l kn. 1-4, 1959–1962 m.), su A. Skrupskeliene parengė J. Brazaičio „Raštus“ (6 t. 1980–1985 m.), sudarė lietuvių išeivijos literatūros 1945–1967 m. bibliografiją „Lietuvių literatūra svetur“ (1968 m.).
Jonavos balsas

Jonavos balsas – Jonavos rajono laikraštis, ėjęs nuo 1951 m. kovo 2 d. iki 1997 m. kovo mėn. Jonavoje.

Istorija

Iki 1959 m. buvo LKP Jonavos rajono komiteto ir DDT leidinys, 1959–1962 m. leistas kaip tarprajoninis laikraštis Jonavos ir Kauno rajonams, 1962–1965 m. – nėjo, nes buvo panaikintas Jonavos rajonas. Atkūrus 1965 m. Jonavos rajoną, vėl leistas ir rajono laikraštis, nuo 1990 m. – nepriklausomas. Steigėja ir leidėja UAB „Jonavos balso redakcija“.
1951 m. ėjo vienąkart-dukart, 1952–1959 m. du kartus, nuo 1965 m. – tris kartus per savaitę, išeidavo antradieniais, ketvirtadieniais ir šeštadieniais. Iki 1959 m. vadinosi „Pergalės vėliava“, nuo 1965 m. – „Jonavos balsas“. Spausdino Jonavos spaustuvė. Tiražas 1951 m. – 1000 egz. 1987 m. – 11 400 egz., 1997 m. – 1000 egz.
Nepriklausomybės metais „Jonavos balso“ laikraštis įsitraukė į politiką. Gediminas Ilgūnas dėl jį kritikuojančių straipsnių padavė „Jonavos balsą“ į teismą. Pasak Jurgio Bielinio, Jonavos rajono teisėjams, „neseniai buvusiems SSKP nariams, to tik tereikėjo“. Rajono laikraštis civilinę bylą pralaimėjo, jam buvo priteista didelė suma pinigų G. Ilgūno neturtinei žalai atlyginti. „Jonavos balsas“ (pasak Bielinio, anksčiau „į padanges kėlęs“ G. Ilgūną ir jį „padaręs“ signataru) sumokėjęs baudą, bankrutavo.
Adresas – J. Basanavičiaus g., LT-55171 (anksčiau – Spalio revoliucijos), Jonava.

Redakcija

Laikraštyje dirbo: Ričardas Adamonis (skyriaus vedėjas), Vytautas Bagdonas (fokorespondentas), Felicijonas Konstantinas Fedaravičius (1975–1985 m. Kultūros skyriaus vedėjas, 1985–1989 m. redaktoriaus pavaduotojas),skyriaus vedėja Roma Radzevičienė (Mėčienė), Aldona Svirbutavičiūtė (skyriaus vedėja), Lina Kazlauskienė, Stasys Čyvas, fotokorespondentas Algis Nekrošius, Romas Jankauskas, Alvydas Kazlauskas (1976–1980 m. skyriaus vedėjas), Jadvyga Pekarskaitė, Aldona Skaisgirytė (kultūros skyriaus vedėja), Juozas Skripkauskas (žemės ūkio skyriaus vedėjas),Gintautas Tiška (fokorespondentas), Vytautas Valionis ir kt.
Moterys meluoja geriau

Siužetas

Tai pasakojimas apie labai gražią ir naivią merginą Jolantą iš provincijos, kuri atvažiuoja užkariauti sostinės. Vilniuje ji karštai pamilsta vieną vyruką ir nė neketina paisyti patyrusių draugių, norinčių įkrėsti jai proto, pamokymų. Netrukus gražuolė Jolanta pradeda itin brangiai mokėti už savo naivumą… Ne mažiau intriguojantis pagrindinės serialo herojės draugių gyvenimas: jos sėkmingai dirba pramoginių renginių organizavimo įmonėje. Tačiau kur kas prasčiau herojėms sekasi tvarkyti savo pačių gyvenimą. Jos nuolat patenka į kuriozines situacijas, jas lydi smagūs nuotykiai ir šiurpūs nutikimai. Merginas vienija troškimas susirasti poną Vienintelį, tačiau moterų kelyje vis pasimaišo nevykėliai, silpnavaliai ar vedę vyrai. Jos trokšta to, ko ir visos moterys, – jaukaus šeimos židinio ir svaiginančios meilės dvelksmo. Na, o kol neišmušė pasirinkimo valanda, herojės tiesiog mėgaujasi gyvenimu.

Šaltiniai

2. http://www.15min.lt/zmones/naujiena/lietuva/pirmaji-filmo-moterys-meluoja-geriau-kristina-anonsa-pristates-prodiuseris-povilas-skaisgirys-kino-filmas-ir-serialas-skirtingi-dalykai-3-375336?cf=df
Prokuratorius

Prokuratorius (lot. Procurator, cura - globa) - įgaliotinis, reikalų tvarkytojas, rūpintojas, globėjas. Advokato profesijos Romos laikais pirmtakas.
Liudvikas Žukauskas

Biografija

Tėvai Petronėlė Žukauskienė ir Pranciškus Žukauskas buvo deportuoti TSRS represinių organų. 1957 m. rudenį su tėvais grįžo į Lietuvą. Turi dvi seseris ir brolį. 1959–1970 m. mokėsi Skuodo vidurinėje mokykloje. 1975 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgijo inžinieriaus hidrotechniko kvalifikaciją.
1975–1976 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1976–1977 m. Skuodo melioracijos statybos ir montavimo valdybos technikas, meistras. 1977–1986 m. Akmenės melioracijos statybos montavimo valdybos Gamybinio techninio skyriaus viršininkas, viršininko pavaduotojas gamybos reikalams. 1986–1992 m. Skuodo melioracijos statybos montavimo valdybos viršininko pavaduotojas gamybos reikalams, viršininko pavaduotojas ekonomikai. 1992–1997 m. UAB „Pleištas“ direktorius. 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. Skuodo rajono savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos narys. 2007 m. UAB „Kuršasta“ technikos direktorius.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Skuodo rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas, Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Skuodo rajono savivaldybės tarybos narys. 
1972 m. sukūrė šeimą, žmona Zita Žukauskienė, vaikai – Virgilija Samauskienė (g. 1976 m.), Vilmantas Žukauskas (g. 1980 m.)
NK Varaždin

Istorija

Klubo ištakos siekia 1931 m.
Luka (Italija)

Istorija

Luką įkūrė etruskai (nėra anksčiau buvusios ligūrų gyvenvietės pėdasakų), 180 m. pr. m. e. ji tapo Romos kolonija. Istorinis centras išlaikė romėnišką gatvių išplanavimą, o Piazza San Michele antikoje buvo forumas. Piazza dell’Anfiteatro aikštėje matyti amfiteatro liekanos. 56 m. pr. m. e. čia įvyko susirinkimas, kuris įtvirtino Pirmojo triumvirato viršenybę.
Fredianas, airių vienuolis, buvo Lukos vyskupu V a. Miestą nusiaubė Odoakras, pirmasis germaniškas Italijos karalius. Luka buvo svarbus miestas ir tvirtovė VI a., kai Narsas jį kelis mėnesius apgulė 553 m. Valdant lombardams čia buvo įsikūręs kunigaikštis, kuris kalė savo monetas. Lukos Šventasis veidas (Volto Santo), kurį, teigiama, iškalė Nikodemas, atvyko į Luką 742 m. Miestas praturtėjo prekiaudamas šilku XI a. ir jo šilkas konkuravo su Bizantijos. X–XI a. Luka buvo Toskanos margravato, kuris teoriškai buvo Šventosios Romos imperatoriaus vasalas, sostinė.
Po Matildos Toskanietės mirties 1160 m. atsirado konstitucija ir miestas tapo nepriklausomu. Beveik 500 metų Luka buvo nepriklausoma respublika. Pietų ligūrijoje ir šiaurės Toskanoje Malaspinos šeima turėjo daug valdų. Dantės Dieviškojoje Komedijoje yra daug užuominų į to meto Lukos feodalines šeimas. Ištremtas Dantė daug laiko praleido Lukoje.
1273 m. ir vėl 1277 m. Luką valdė gvelfų capitano del popolo (liaudies kapitonas) Luchetto Gattilusio. 1314 m. dėl vidinių rietenų Uguccione della Faggiuola iš Pizos tapo Lukos valdovu. Po dvejų metų lukiečiai jį išvijo, o miestą atidavė kitam condottiere Castruccio Castracani, kuriam valdant Luka tapo galingiausia valstybe Centrinėje Italijoje. Luka varžėsi su Florencija iki Castracani mirties 1328 m. Altopasčijo mūšyje 1325 m. rugsėjo 22-23 d. Castracani nugaslėjo Florencijos gvelfus. Už tai Liudvikas IV Bavaras jam pasiūlė Lukos kunigaikščio postą. Castracani kapas yra San Francesco bažnyčioje. Makiavelis parašė jo biografiją. 1408 m. Lukoje įvyko susirinkimas turėjęs užbaigti schizmą tarp popiežių. Kai Liudvikas Bavaras užėmė miestą, pardavė turtingam genujiečiui Gherardino Spinola, o po to jis ateteko Jonui, Bohemijos karaliui. Užstatyta Rosiams iš Parmos, Luka jų buvo atiduota Martino della Scala iš Veronos, parduota Florencijai, atiduota Pizai, o po to iš dalies išlaisvinta Karolio IV ir atiduota valdyti jo vikarui. Luka sugebėjo iš pradžių kaip demokratija, o po 1628 m. kaip oligarchija išsaugoti savo nepriklausomybę kartu su Genuja ir Venecija iki pat Prancūzijos revoliucijos 1789 m.
1805 m. Napoleonas užėmė Luką ir atidavė seseriai Elizai Bonaparte valdyti kaip "Etruskijos karalienei". Po 1815 m. Luką valdė burbonai kaip atskirą Lukos hercogystę, o 1847 m. miestas tapo Toskanos kunigaikštystės dalimi, o vėliau atiteko Italijos karalystei.
Palėvenėlės pagrindinė mokykla

Istorija

Pradėjo veikti nuo 1992 m. rugsėjo 1 d. Įkurta rekonstravus buvusio vaikų darželio patalpas.
Ūdrai

Aplinkinės gyvenvietės

NAUJAMIESTIS – 8 km 
 Vadaktėliai – 1 km
Ustronė – 1 km
KREKENAVA – 9 km
Ikema

Ikema (jap. 池間島 = Ikema-jima, mijakų k.: Ikyama (イキャマ)) yra Japonijos sala Mijako salyne, Okinavos prefektūroje. Jos plotas yra 2,6 km², gyvena 801 žmonės (2002 m.). Ikema sujungta su Mijako sala pietuose 1592 metrų tiltu. Salos centre yra tvenkinys. Į šiaurės rytus yra Ikemos salos blokų paplūdimys (池間島ブロックビーチ).
Laukagalis (Molėtai)

Istorija

Po baudžiavos panaikinimo 1873 m. Galiniškio ponas į dvaro žemių pakraštį atkėlė Ruzgaus šeimą.
Alfonsas Navickas

Biografija

1972–1977 m. Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute įgijo istorijos ir fizinės kultūros mokytojo specialybę.
1977–1980 m. Vilniaus politechnikumo dėstytojas. 1980–1984 m. Lietuvos komunistų partijos Vilniaus miesto Lenino rajono komiteto instruktorius. 1984–1990 m. Vilniaus 5-osios vakarinės vidurinės mokyklos direktorius. 1990–1992 m. savarankiškos LKP CK ir Lietuvos demokratinės darbo partijos tarybos reikalų valdytojas. 1992–1996 m. Seimo narys, išrinktas Mažeikių rinkimų apygardoje Nr. 38.
Nuo 2018 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partijos Vilniaus skyriaus pirmininkas.
Žmona Virginija, vaikai Aurelija, Vytenis.
Dubesaris

Etimologija

Miesto pavadinimas kilo iš totoriško žodžio Tembosarai arba Dembosarai, kurie reiškia „Geltonosios kalvos“.
Kita miesto pavadinimo kilmės versija kildinama iš valčių pavadinimo – dubasov, gaminamų iš ąžuolo.

Istorija

Miesto teritorijoje buvo rasti akmens amžiaus paminklai, skitų kurganai (tarp jų ir skitų giminės, valdžiusios VI – IV a. pr. m. e. vadovų kapai), Tripolio ir Černiachovo kultūrų, ankstyvųjų viduramžių paminklai ir slavų-moldavų gyvenvietės liekanos.
Pirmą kartą Dubesaris paminėtas maždaug XVIII a. pradžioje. Į Rusijos imperijos sudėtį gyvenvietė pateko 1791 m., o 1795 m. gavo miesto statusą. Dubesario ekonomikos vystymosi pradžia buvo prekyba mišku ir jo plukdymu.
1912 m. įrengta tabako džiovinimo ir pakavimo vieta, vėliau tapusi tabako-fermentacijos gamykla. Nuo 1924 m. Dubesaris priklausė Moldavijos ATSR. Tarpukariu mieste smarkiai vystėsi pramonė.
1941 m. liepos 27 d., tuoj po Didžiojo Tėvynės karo pradžios, Dubesaris buvo užimtas vokiečių-rumunų karių. Okupantai pradėjo naikinti žydus. Tabako-fermentacijos gamyklos teritorijoje buvo įrengtas žydų getas. Rugpjūčio pabaigoje į miestą atvyko vokiečių baudžiamasis dalinys. 1941 m., nuo rugsėjo 12 iki 28 d. mieste buvo buvo sušaudyta nuo 6 iki 8 tūkst. žmonių, bet be sąrašo nebuvo galima nustatyti tikslaus žuvusių skaičiaus. Po Dubesario išsilaisvinimo, už miesto buvo rasta 12 kapaviečių, kurių ilgis 15 m, ilgis ir plotis po 4 m ir dar viena tokia pati kapavietė prie miesto ligoninės. Pagal apytikrius skaičiavimus, okupacijos metu, mieste buvo nužudyta daugiau kaip 9 tūkst. žmonių. Mieste liko apie 500 gyventojų. Karo metu mieste veikė pogrindinės patriotinės Molčianovo ir Kulikovo, Dešovogo ir Nadvodskio grupės.
1951 m. prasidėjo Dubesario HE statyba. Statybos vadovu buvo Šutikovas, kurio vardu pavadinta miesto gatvė. 1954 m., 48 MW galios elektrinė pradėjo darbą.
Mieste veikia siuvimo fabrikas, gelžbetonio gamykla, fermentacinis tabako kombinatas, vyno kombinatas Vyno aromatas. Miesto apylinkėse veikia klinčių kasyklos. Mieste veikia 5 mokyklos ir 2 pradinės profesinės mokyklos. Tarybiniais laikais miesto apylinkėse buvo sukurtos valstybinės svarbos poilsio zonos. Didelis ekonomikos nuosmukis įvyko 1992 m. Padniestrės konflikto metu.
Ragenos neovaskuliarizacija

Ragenos neovaskuliarizacija (angl. corneal neovascularization) – nepageidautinas patologiškas kraujagyslių įaugimas iš ragenos limbo (angl. corneal limbus) kraujagyslių rezginio į rageną. Jį paprastai sukelia deguonies stygius ragenoje dėl per mažos deguonies difuzijos iš oro.
Neovaskuliarizacija pasireiškia regos pablogėjimu, regimaisiais trikdžiais (dėl mažėjančio ragenos skaidrumo). Apžiūrint akį ragenoje įžiūrimi kraujo indai, kurių ten neturėtų būti, nes normali ragena kraujagyslių neturi, o deguonimi ir maisto medžiagomis aprūpinama iš limbinio kraujagyslių rezginio, esančio riboje tarp rainelės ir ragenos.

Etiologija

Vienas pagrindinių veiksnių, sukeliančių ragenos neovaskuliarizaciją, yra kontaktinių lęšių dėvėjimas, ypač jei šie pagaminti iš senųjų medžiagų, kurios blokuoja deguonies difuziją, ir dėvimi kiekvieną dieną po labai ilgai. Tokiais atvejais ragenos ląstelėms stinga deguonies ir įsijungia alternatyvus apsirūpinimo deguonimi būdas – į skaidrią rageną ima įaugti kraujo kapiliarai, kurie ima tiekti trūkstamus deguonies kiekius.
Kiti veiksniai – akių traumos ir nudegimai, akių infekcijos, sukeliantys keratitus.

Apsauga

Šiuolaikiniai kietieji ar minkštieji kontaktiniai lęšiai žymiai geriau praleidžia deguonį, todėl juos naudojant neovaskuliarizacijos tikimybė yra žymiai mažesnė.

Komplikacijos

Stiprėjanti ragenos neovaskuliarizacija gali gadinti regos aštrumą, todėl kontaktinius lęšius dėvintiems žmonėms rekomenduojamos kasmetinės apžiūros pas akių gydytojus.
Aptikus naujai prasidėjusią neovaskuliarizaciją ją galima sustabdyti ir net grąžinti pirmykštę būseną. Tam reikia kurį laiką nenešioti kontaktinių lęšių ir panaudoti keratoplastinę terapiją. Laiku nesiėmus priemonių neovaskuliarizacijos sukelti pakenkimai tampa nepataisomais.

Moksliniai tyrimai

Žiurkėse neovaskuliarizaciją pavyko sumažinti rageną paveikus komerciškai platinamais kortikosteroidu triamcinolonu ir antibiotiku doksiciklinu.
Yra duomenų, pagal kuriuos galima spėti, kad angiotenzino II receptorius blokuojantis preparatas Telmisartan turėtų stabdyti ragenos neovaskuliarizaciją.
Aukštutinė Savoja

Aukštutinė Savoja (74) (pranc. La Savoie, provansališkai Hiôta Savouè arba Savouè d’Amont) – Prancūzijos departamentas šalies rytuose, Ronos Alpių regione. Pavadinimas kilęs iš lotynų kalbos žodžio Sapaudia arba Sabaudia – kraštas, apžėlęs pušimis. Administracinis centras – Ansi. Generalinės tarybos pirmininkas Christian Monteil.
Departamente 4 apskritys, 34 kantonai, 20 municipalinių susivienijimų ir 294 komunos. Plotas – 4 388 km². 2006 m. – 696 255 gyventojai, 159 gyv./km² .

Istorija

879–1032 m. dabartinio departamento teritorija buvo Burgundijos karalystės Savojos grafystės dalis, 1034–1416 m. kraštą valdė Šventoji Romos imperija, 1416–1720 m. Savojos kunigaikštystės dalis, nuo 1720 iki Italijos susivienijimo 1860 m. Sardinijos karalystės dalis. 1792–1815 m. dalis dabartinio departamento teritorijos priklausė Prancūzijos Monblano departamentui ir vėl buvo Prancūzijos aneksuota 1860 m. pagal Turino sutartį. Buvusioje Savojos kunigaikštystėje 1860 m. sudaryti du departamentai – Savoja ir Aukštutinė Savoja.

Klimatas

Klimatas švelnus, artimas kontinentiniam, bet įtakos turi ir Viduržemio jūra. lietūs būna dažniausiai pavasarį ir rudenį. Vasaros sausos, saulėtos ir karštos, tačiau gali kilti staigios audros.

Politika

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Žanas Polis Amudri, Žanas Klodas Karlis ir Pjeras Herisonas, Atstovų rūmuose – 5 atstovai. Generalinę tarybą sudaro 34 nariai.
Varnių valsčius

Varnių valsčius (viduramžiais – Medininkų valsčius) buvo Žemaitijoje. Centras – Varniai.
Mančesterio universitetas

Istorija

Mančesterio universitetas savo dabartinėje formoje buvo įkurtas 2004 metais, susijungus Viktorijos universitetui ir Mančesterio universiteto mokslo ir technologijos institutui (UMIST).
Mančesterio Universite yra besimokę arba dirbę 25 Nobelio premijos laureatai.
Rasa Joana Mažeikaitė

Biografija

1944 m. jos tėvai pasitraukė į Vakarus. 1975 m. baigė Toronto universitetą. 1982–1986 m. dirbo Ontarijo provincijos archyve. 1987 m. daktarė. 1989 m. su kitais įsteigė Kanados lietuvių muziejų-archyvą, 1989–2006 m. jo direktorė. 1991 m. ir 1993 m. Vilniaus universiteto dėstytoja. Nuo 2009 m. Toronto universiteto dėstytoja.

Mokslinė veikla

Pagrindinė mokslinių tyrimų sritis – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo laikų Lietuva ir jos kaimynai. Šia tema parašė disertaciją  ir 17 mokslinių straipsnių.
James Barry Munnik Hertzog

James Barry Munnik Hertzog (1866 m. balandžio 3 d. – 1942 m. lapkričio 21 d.) – generolas, kovojęs Anglų-būrų karuose būrų pusėje, Pietų Afrikos Sąjungos premjerministras 1924–1939 m., skatino puoselėti afrikanerių kultūrą, saugoti ją nuo britų įtakos.