google/wiki40b huggingface dataset:
Alesninkai

Aplinkinės gyvenvietės

Naujakiemis − 1 km
Vidugiriai − 1 km
Medžiolai − 3 km
Ausieniškės − 3 km
Pilypiškės − 3 km
Jurzdika − 2 km
Vievis − 2 km
Balceriškės − 5 km
Abotabadas

Istorija

Abotabadas pavadintas Britų Indijos armijos generolo Džeimso Aboto (James Abbott) garbei, kuris miestą įkūrė 1853 m. Britų valdymo laikais Abotabadas buvo Hazaros rajono centru. Miestas tapo svarbiu kariniu centru bei kurortu, tapo prestižiniu miestu. 2005 m. miestas apgriautas žemės drebėjimo. 2011 m. Abotabade rastas ir JAV specialiųjų pajėgų karių nukautas teroristinės grupuotės Al-Qaeda vadovas Osama bin Ladenas.
Kauno miesto savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Kauno miesto savivaldybės taryba – Kauno miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.

Veikla

2007 m. kovo 21 d. pasirašyta „Sėkmės koalicijos“ sutartis, kuri vienijo 23 tarybos narius iš 41.  2007 m. balandžio 12 d. įvyko pirmasis tarybos posėdis. Savivaldybės meru išrinktas Andrius Kupčinskas, už jį balsavo 31 tarybos narys iš 39 dalyvavusių posėdyje. Mero pavaduotojais išrinkti Stanislovas Buškevičius, Rimantas Mikaitis, Kazimieras Kuzminskas ir Steponas Vaičikauskas. 2007 m. balandžio 19 d. administracijos direktoriumi paskirtas Arūnas Keserauskas. 
2007 m. lapkričio 15 d. Vygantas Gudėnas pakeitė A. Keserauską, atsistatydinusį po to, kai konservatorių frakcija pareiškė nepasitikėjimą juo.  K. Kuzminską išrinkus Seimo nariu, 2008 m. lapkričio 13 d. mero pavaduotoju išrinktas Algimantas Kurlavičius. 2010 m. liepos 22 d. iš pareigų atleistas mero pavaduotojas S. Vaičikauskas, nauja pavaduotoja paskirta Loreta Kekienė. 
Nuo 2010 m. rugsėjo 16 d. iki 2011 m. balandžio 12 d. administracijos direktoriaus pareigas ėjo Edita Gudišauskienė. 
2011 m. balandžio 6 d. surengtas paskutinis posėdis. Kadencijos metu vyko 69 tarybos posėdžiai, juose priimti 2986 sprendimai.
Austrijos lietuviai

Austrijos lietuviai – lietuviai, emigravę į Austriją ir išlaikę lietuvybę bei dalyvaujantys lietuviškoje veikloje. Austrijos lietuvius jungia Austrijos-Lietuvos draugija.

Istorija

Nuo XVI a. pabaigos Austrijos katalikų universitetuose (Graco, Insbruko, Vienos) mokėsi lietuvių studentų. 1750–1752 m. Vienoje architektūrą studijavo Tomas Žebrauskas. Po Pirmojo pasaulinio karo Austrijos aukštosiose mokyklose studijavo rašytojas Kazys Boruta, teisininkas Andrius Bulota, psichologas Alfonsas Gučas, kompozitorius Stasys Vainiūnas, mikrobiologas Vytautas Girdzijauskas, chemikas Kazys Daukšas ir kiti.
1941–1944 m. vokiečiai darbams į Austriją išvežė nemažai lietuvių jaunimo. Per karą Austrijoje atsidūrė daug lietuvių, besitraukiančių nuo Raudonosios armijos; 1945 m. pradžioje Austrijoje jų buvo apie 4000. 1949–1959 m. Zamse miestelyje gyveno (čia ir mirė) Lietuvos katalikų bažnyčios provincijos metropolitas arkivyskupas Juozapas Jonas Skvireckas. Prie Vienos Noištadto veikė pereinamoji lietuvių stovykla. Zalcburge ir jo apylinkėse buvo įkurtos 4 karo pabėgėlių stovyklos baltams, ilgiausiai išliko Glasenbache – veikė iki 1950 m. Didesnės lietuvių kolonijos susidarė Vienoje, Lince, Ryde, Zalcburge, Braunau, Grace, Insbruke, Bregence. Kūrėsi lietuvių pastoracinės ir šalpos organizacijos, Lietuvos Raudonojo Kryžiaus skyriai, Caritas. Glasenbache ir Ryde veikė lietuvių gimnazijos, Aukštutinėje Austrijoje, Forarlberge ir Insbruke – BALF skyriai. 1946 m. Linze įkurta Austrijos lietuvių taryba, 1946–1950 m. leidusi „Austrijos lietuvių tarybos biuletenį“ (redaktorius Petras Neniškis).
Po Antrojo pasaulinio karo įsikūrė ir Austrijos lietuvių bendruomenė. Iki 1951 m. dauguma lietuvių iš Austrijos persikėlė į JAV ir kitas šalis. 1951–1953 m. Austrijoje gyveno apie 200, 1969 m. – apie 100 lietuvių, daugiausia pagyvenę žmonės. 1975–1976 m. į Austriją imigravo lietuvių, sukūrusių šeimas su austrais, dirbusiais Lietuvoje. 1982 m. Insbruke surengta Europos lietuvių studijų savaitė, tuomet Austrijoje tebuvo likę keletas lietuvių Tirolyje, Vienoje ir Zalcburge. 1996 m. iš naujo įkurta Austrijos lietuvių bendruomenė, į jos veiklą įsitraukus austrams, 1997 m. pavadinta Austrijos-Lietuvos draugija. 2000 m. Austrijos lietuviai, estai ir latviai, padedami savo šalių atstovybių, Vienoje surengė Baltijos savaitę.
Beržyninis baravykas

Paplitimas

Bendras paplitimas: Europa (Ukraina, Baltarusija, Rusija, Latvija, Estija, Suomija, Norvegija, Danija, Čekija, Lenkija, Vokietija), Š. Amerika.

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 52 psl.
Ona Grešnaja

Biografija

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė. 1995–1997 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narė (LDDP sąraše).
Trempinių dvaras

Trempinių dvaras stovėjo Trempiniuose. Dabar tik išlikę dvaro likučiai.

Istorija

Iki II pasaulinio karo stovėjo Trempinių dvaras, kurį valdė lenkas Mieczyslav Auffschlag (1839–1886). Po jo mirties dvarą valdė jo žmona su sūnumi ir dviem dukterimis. Užėmus Lietuvą Sovietų armijai, dvariškiai dalį savo turto atidavė (pasaugoti kol sugrįš) patikimiems savo kaimynams ir netrukus patys buvo išvežti į sovietinius lagerius. Trempinių dvaras karo metu buvo sudegintas, liko tik nedidelė pagrindinio medinio gyvenamojo pastato dalis.
Po karo, apie 1953 metus, iš dalies susiremontavę pastatą, apsigyveno kelios kolūkiečių šeimos. Vėliau, 1954 metais, šį namą nusipirko ir iki 1986 metų jame gyveno Knygauskų ir Vaičiulių šeimos. Jie iš dalies atkūrė dvaro kiemo gėlynus, prižiūrėjo nedidelę sodo dalį (pagrindinė sodo dalis priklausė kolūkiui ir ilgainiui buvo visiškai apleista), sutvarkė tvenkinį. Šiuo metu dvarą dar primena tik išlikęs, apleistas didžiulis sodas, nusausinto tvenkinio dumblynė ir pastatų likučiai.
Vytautas Špucis

Biografija

1985 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas, 2002 m. baigė Kauno technologijos universitetą, viešojo administravimo magistras.
1999–2005 m. Alytaus apskrities S. Kudirkos ligoninės direktoriaus pavaduotojas medicinai, 2005 m. direktorius. 2006–2011 m. Alytaus apskrities S. Kudirkos ligoninės gydytojas chirurgas ir Valkininkų vaikų ligoninės „Pušelė“ direktorius.
2003–2011 m. Alytaus savivaldybės tarybos narys, 2005–2007 m. LSDP frakcijos seniūnas.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Alytaus skyriaus narys.
Sutuoktinė Gita, vaikai Vytautas, Ramunė.
Empoli FC

Istorija

Klubas įkurtas 1920 m.
Pasaulio lietuvis

Istorija

Pratęsė Pasaulio lietuvių sąjungos žurnalo „Pasaulio lietuvis“, leisto 1937–1940 m. Kaune darbus. Iš pradžių buvo leidžiamas Klyvlende, 1991–1993 m. – Vilniuje, spausdino L. Ragausko personalinė įmonė, vėliau – Čikagoje, nuo 2006 m. gruodžio mėn. vėl leidžiamas Lietuvoje. 1983 m. turėjo prenumeratorių 28 valstybėse. Tiražas 1985 m. – 4000 egz., 1993 m. – 2000 egz., 1997 m. – 2500 egz.  Nuo 1968 m. Čikagoje leido vidinį priedą – JAV lietuvių bendruomenės Švietimo tarybos pusmetinį žurnalą mokyklai ir šeimai „Švietimo gairės“, kurį redagavo Regina Kučienė.  Spausdina Punsko „Aušros” leidyklos spaustuvė
Bendradarbiavo Viktoras Baltutis, Jonas Kunca, Milda Lenkauskienė,
ROP 71-oji oro bazė

Istorija

Kimpija Turzio karinis aerodromas buvo pastatytas 1952-1953 m., jame bazavosi TSRS gamybos šturmuotuvai Iljušin Il-10. 1969 m. aerodrome buvo suformuotas priešlėktuvinės gynybos dalinys. 1980 m. buvo suformuotas parašiutininkų pulkas ir priskirtas Kimpija Turzio aerodromui. 1982 m. birželio 30 d. į aerodromą buvo atkelta pirmoji naikintuvų eskadrilė, kuri 1986 m. tapo 71-uoju naikintuvų pulku. 1987 m. oro bazė buvo visiškai suformuota. Ji buvo ginkluota naikintuvais MiG-21.
2001 m. sausio 24 d. dalinys pirmasis oro pajėgose gavo modernizuotus MiG-21 LanceR naikintuvus.
2002 m. liepos 1 d. 71-oji oro bazė buvo oficialiai įkurta. 2004 m. antroje pusėje buvo išformuota 93-oji oro bazė, o jos sraigtasparnių daliniai perkelti į 71-ąją bazę. Nuo įkūrimo 71-oji oro bazė dalyvavo daugelyje nacionalinių ir tarptautinių mokymų. Taip pat ji dažnai dalyvauja ir humanitarinėse misijose, kur bendradarbiauja su kitomis Rumunijos valstybinėmis institucijomis.
Lapės (Kaunas)

Ekonomika

Išplėtota augalininkystė ir kiaulininkystė (bendrovė „Mosteikiai“), medinių laivų, valčių („Fiordas“), plastikinių laivų, baseinų („Poliplastas“) gamyba, naudingųjų iškasenų gavyba („Drąseikių karjeras“), elnių auginimas („Elnias“), medienos apdirbimas („Neris“). Į šiaurę nuo Lapių, Lepšiškiuose nuo 1973 m. veikia Lapių sąvartynas.
1995 m. Lapėse transliacijas pradėjo LNK televizija. Šiuo metu televizijos nėra. Ji išsikėlė į Vilnių.

Aplinkinės gyvenvietės

Lepšiškiai – 2 km
Boniškiai – 13 km 
 Didžiosios Lapės – 5 km
Smiltynai – 2 km 
 Domeikava – 6 km
Tiesusis šūvis

Tiesusis šūvis (angl. point-blank shot; rus. прямой выстрел) – šūvis, kai sviedinio (kulkos) lėkimo trajektorija nepakyla aukščiau taikinio. Taip šaunant nereikia keisti taikiklio nuostatos, visi to aukščio taikiniai būna kliudyti nuo šūvio vietos iki sviedinio (kulkos) kritimo taško. Nekeičiant taikiklio nustatų galima šaudyti į artėjančius taikinius – kareivius, tankus, šarvuočius, sraigtasparnius ir kt.
Įprastinė šaunamojo ginklo charakteristika yra tiesiojo šūvio nuotolis.

Kita prasmė

Angliškas terminas point-blank shot kasdienėje kalboje ir kriminalistikoje turi ir kitą prasmę – reiškia šūvį iš atstumo, mažesnio negu metras. Kriminalistikoje šūvį iš tokio nuotolio atpažįsta iš pagal nudegimus apie kulkos žaizdą nuo parako dujų, taip pat žaizdeles, kurias palieka nesudegę iš vamzdžio išlėkę parako grūdeliai.
Vilniaus Šv. Konstantino ir Mykolo cerkvė

Istorija

Cerkvė pastatyta 1913 metais carų Romanovų dinastijos 300 metų jubiliejaus proga ir pavadinta apaštališkojo caro Konstantino ir šventojo Michailo Maleino garbei. Ji pastatyta valdininko I. Kolesnikovo (žymus rusų cerkvių fundatorius) lėšomis. Architektūros stilius – Rostovo ir Suzdalės. Cerkvės vidus buvo tapytas senovės rusų stiliumi (dabar neišlikę). Architektai V. Adamovičius ir A. Špakovskis. Iš Maskvos atgabenta 13 varpų. Cerkvė pašventinta gegužės 9 dieną, į iškilmes atvyko kunigaikštienė Jelizaveta Romanova.
1915 m. miestą okupavę vokiečiai cerkvėje laikydavo komendanto valandos nesilaikančius asmenis. XX a. tarpukariu cerkvė priskirta stačiatikių soborui, 1921–1926 m. remontuota. Nuo 1939 m. joje dirbo Aleksandras Nesterovičius, 1951–1956 m. kalintas už antitarybinę veiklą. 1946 m. parapijoje buvo 300 tikinčiųjų. 1947 m. sovietai cerkvę oficialiai įregistravo.
Inga Čilvinaitė-Češulienė

Biografija

2005 m. Ignalinoje Čilvinaitė tapo Lietuvos plento čempione. 2006 m. Europos iki 23 metų čempionate sportininkė užėmė 6-ą vietą. Nuo 2007 m. sėkmingai dalyvauja profesionalų plento lenktynėse.
2012 m. Čilvinaitė buvo parinkta dalyvauti 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, vietoj į dopingo sandalą pakliuvusios Rasos Leleivytės. Tarptautiniam olimpinam komitetui neleidus Lietuvai startuoti moterų lenktynėse dėl dopingo kontrolės pažeidimo Čilvinaitė į olimpiadą neišvyko.
2012 m. pasaulio plento čempionate sportininkė užėmė 22-ą vietą. Po metų vykusiame pasaulio čempionate Čilvinaitė užėmė 42-ą vietą masinio starto ir 15-ą vietą laiko intervalo rungtyse.
Nuo 2014 m. atstovauja Rusijos klubui Rusvelo. 2014 m. kovo 16 d. paimtame sportininkės dopingo teste rasta neleistino preparato oktopamino ir sportininkė buvo diskvalifikuota 18-ai mėnesių.
Fabijonas Kemėšis

Biografija

1890–1895 m. mokėsi Palangos progimnazijoje, 1895–1897 m. Liepojos gimnazijoje. 1897–1902 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje.
1902–1907 m. Tauragės, 1907–1908 m. Subačiaus, 1908–1911 m. Vabalninko vikaras. 1911–1913 m. dirbo Vilniuje laikraščio „Viltis“ redakcijoje.
1913 m. išvyko į Škotiją, kur redagavo „Išeivių draugą“. 1914 m. persikėlė į JAV, redagavo „Draugą“, „Darbininką“, „Pažanga“, kartu iki 1922 m. ėjo vikaro pareigas Čikagoje, Detroite.
1914 m. inicijavo katalikų politinį suvažiavimą, kuriame įsteigtas Tautos fondas Lietuvos laisvės kovai paremti ir įkurta Amerikos lietuvių taryba. 1914 m. padėjo įsikurti Amerikos lietuvių Romos katalikių moterų sąjungai ir jos žurnalui „Moterų dirva“, 1915 m. padėjo įsteigti ir leisti žurnalą „Vytis“.  1915 m. jo iniciatyva įsteigta Šv. Juozapo lietuvių Romos katalikų darbininkų sąjunga. 1917 m. padėjo leisti laikraštį „Garsas“. 1918 m. su lietuvių delegacija lankėsi pas JAV prezidentą Vudro Vilsoną Lietuvos nepriklausomybės reikalais. 1924 m. Vašingtone baigė Amerikos katalikų universitetą ir grįžo į Lietuvą.
1924–1940 m. ir 1941–1944 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje dėstė politinę ekonomiją, žemės ūkio kooperaciją, anglų kalbą, nuo 1924 m. Žemės ūkio ekonomijos ir politikos, nuo 1928 m. Bendrosios ekonomijos katedros vedėjas, nuo 1927 m. profesorius. 1924–1935 m. ir 1942–1944 m. Šv. Povilo bažnyčios (Akademija) rektorius. 1930 m. tapo Kauno kapitulos garbės kanauninku. 1945 m. paskirtas Viešintų, 1946 m. – Pandėlio klebonu. 1946 m. suimtas. 1946–1949 m. kalintas Šilutėje, vėliau Marinske prie Kemerovo.
Pasirašinėjo Uosio slapyvardžiu arba tikrąja pavarde. Parašė brošiūrų ir stambesnių mokslinių knygų bei straipsnių. Kritikavo kapitalizmą, skatino imtis amatų ir prekybos, per kooperaciją siekti krikščioniškosios vienybės. Steigė savišvietos, savišalpos, blaivybės draugijas. Rašė Lietuvos ir JAV lietuvių periodinėje spaudoje.
Juozas Dringelis

Biografija

Gimė valstiečių šeimoje. Baigęs Pabaronės pradžios mokyklą toliau mokėsi Varėnoje ir Vilniuje. 1953–1957 m. dirbo įvairiose įstaigose ir organizacijose, 1957–1962 m. Eišiškių, 1962–1969 m. Varėnos rajono laikraščių redakcijose. 1965 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus universitetą, įgijo žurnalisto specialybę. 1969–1990 m. Varėnos rajono Vykdomojo komiteto sekretorius. 1988 m. liepos mėnesį įsijungė į Sąjūdžio veiklą: buvo Varėnos rajono iniciatyvinės grupės narys, Sąjūdžio rajono tarybos narys, jos Kultūros komisijos pirmininkas. 
1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas.  1990–1992 m. AT seniūno Eugenijaus Gentvilo pavaduotojas, dirbo Savivaldybių komisijoje.  1992–2000 m. Seimo narys, dirbo Valstybės reformų ir savivaldybių komitete, Etikos ir procedūrų komisijoje.  Rūpinosi Rytų Lietuvos problemų sprendimu, Valstybinės regioninių problemų komisijos Rytų Lietuvos pakomitečio pirmininko pavaduotojas. Nuo 1997 m. Lietuvos ir Lenkijos seimų asamblėjos Lietuvos delegacijos Švietimo, kultūros ir tautinių mažumų komisijos pirmininkas.
Visą laiką rinko ir skelbė kraštotyrinę medžiagą, išspausdino apie 30 kraštotyros darbų. Žmona Valerija – bibliotekininkė. Sūnūs: Giedrius – lituanistas, Audrius – fizikas.
Palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse.
Šilavoto kalvagūbris

Šilavoto kalvagūbris – Lietuvos pietinėje dalyje besidriekiantis kalvagūbris. Nutįsęs 40 km iš pietvakarių į šiaurės rytus ir atskiria Jiesios lygumą nuo Peršėkės lygumos. Gūbrys užsibaigia lėkštomis pakilumomis, nusitęsusiomis link Pakuonio.
Kalnagūbris sudarytas iš 3 moreninių kalvų grandinių. Pietvakariuose tarp šių grandinių įsiterpę pelkėti tarpgūbriai su nuo Amalvo, Palių, Žuvinto paliomis. Šiaurės rytuose tarpgūbriai siauresni, vietomis jų visai nėra. Šiaurės rytinė Šilavoto kalvagūbrio dalis aukščiausia (iki 144 m, ties Ingavangiu).
Kalvas sudaro nedaug perplautas sluoksniuotas smėlis ir priesmėlis, dengiamos moreniniu priemoliu, vietomis apneštos smėliu. Riedulių negausu. Šiaurės vakariniuose kalvagūbrio šlaituose (ypač Šilavoto, Jiestrakio apylinkėse) matoma Jiesios lygumoje buvusio prieledyninio ežero krantų žymių.
Ant kalvagūbrio įsikūrę Daukšiai, Igliauka, Šilavotas, Klebiškis, Bačkininkai.
Marijampolės miškų urėdija

Marijampolės miškų urėdija − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.
Marijampolės miškų urėdijos plotas 25 900 ha. Apie 15 500 ha plote įkurti profesionalios medžioklės plotai, kuriuose yra apie 2 700 ha miškų, 12 700 ha laukų ir krūmynų, 0,1 tūkst. ha vandens telkinių.
Marijampolės miškų urėdas − Kęstutis Bielskus.
Miškų urėdijos teritorijoje yra įsikūrę: Žuvinto biosferos rezervatas, Vištyčio regioninis parkas, Aguonio geomorfologinis draustinis, Širvintos hidrografinis draustinis, Varnabūdės pedologinis draustinis, Virbalgirio botaninis−zoologinis draustinis, Juodalksnio genetinis draustinis, Dalginės botaninis draustinis, Trakėnų miško botaninis draustinis.

Istorija

Marijampolės miškų urėdija buvo įkurta 1919 m. Šalniškės kaime; prie Pilvės upelio netoli Kazlų Rūdos. Tuo metu urėdija administravo Marijampolės ir Kazlų Rūdos miškus. 1920 m. valstybinius miškus perskirsčius, Marijampolės urėdija buvo padalinta į Kazlų Rūdos ir Marijampolės urėdijas ir atsikėlė į Pabuktės kaimą, prie Liudvinavo.
1945−1947 m. Marijampolė priklausė Kauno miškų ūkio ir gamybos trestui. Vėliau Marijampolės miškus administravo Kazlų Rūdos miškų ūkis, o 1957 metais buvo atkurtas Kapsuko miškų ūkis. Kapsuko miestui atgavus Marijampolės pavadinimą, 1988 m. miškų ūkis pavadinamas Marijampolės miškų ūkiu, o nuo 1990 m. − Marijampolės miškų urėdija.
TSRS karinių ir jūros reikalų liaudies komisariatas

TSRS karinių ir jūros reikalų liaudies komisariatas (rus. Народный комиссариат по военным и морским делам СССР) – TSRS vyriausybės dalis, ministerijos lygio institucija, vadovavusi TSRS ginkluotosioms pajėgoms nuo 1923 m. gruodžio 12 d. iki 1934 m. kovo 15 d.

Istorija

Šis liaudies komisariatas buvo sudarytas sujungus du iki tol savarankiškus liaudies komisariatus - RTFSR karinių reikalų ir RTFSR jūros reikalų liaudies komisariatus.
Panaikintas 1934 m. birželio 20 d. įsteigus TSRS gynybos liaudies komisariatą.
Europos Ombudsmenas

Europos ombudsmenas – nepriklausomas ir nešališkas pareigūnas (Ombudsmenas), tiriantis skundus dėl netinkamo administravimo Europos Sąjungos institucijose ir įstaigose. Europos ombudsmeno instituciją ES 1995 m. įteisino ir įtvirtino Mastrichto sutartis.
Panemunės valsčius (Kalvarijos apskritis)

Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. amžiuje. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Kalvarijos apskričiai. 1885 m. valsčiuje gyveno 4,572 žmonės.
Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakulteto Bažnytinės teisės katedra

Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakulteto Bažnytinės teisės katedra - Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Katalikų teologijos fakulteto struktūrinis padalinys, kanonistikos studijų centras; Teisės katedra. Pagrindinė veikla - kanonų teisės dėstymas.
Pradėjo veikti kaip VDU Bažnytinės teisės centras; Vadovas - kun. prof. habil. dr. Pranas Vaičekonis (1928-2006). Jo pasekėjas (katedros vedėjas) kun. Petras Smilgys (g. 1970 m.).
Adresas: Gimnazijos g. 7, LT-44260 Kaunas.

Studijos

Katedros personalas dėsto VDU Katalikų teologijos fakulteto studijų programose. Pagrindinių studijų - Katalikų teologija, Krikščioniškoji pedagogika. Magistrantūros - Bažnytinė teisė (suteikiamas laipsnis - teologijos magistras), Krikščioniškasis švietimas, Pastoracinė teologija, Šeimotyra.
Privalomieji Bažnytinės teisės magistro (BTM) studijų dalykai - Bažnyčios teisminiai procesai, Baudžiamoji kanonų teisė ir bažnytinė advokatūra, Kanonų teisės istorija, Kanonų teisės kodekso bendrosios normos, Administracinė Bažnyčios struktūra, Pakrikštytųjų teisės ir Bažnyčios pareiga mokyti, Santuokinė teisė, Bažnyčios pareiga šventinti, Romėnų teisė.
Pasirenkamieji BTM studijų dalykai - Kanoniškoji lotynų kalba, Viešoji bažnytinė teisė, Civilinės teisės pagrindai, Teisės filosofija ir teologija, Proceso teisės praktika, Specialūs baudžiamosios teisės klausimai, Rytų Bažnyčių kanonų kodeksas, Pašvęstojo gyvenimo institutai ir apaštališkojo gyvenimo draugijos.
Ticijaus ir Bodės taisyklė

Ticijaus - Bodės taisyklė nusako vidutinius planetų ir mažųjų planetų (asteroidų žiedas) nuotolius nuo Saulės.

Teorinis pagrindimas

Ticijaus ir Bodės taisyklė neturi jokio tvirto teorinio pagrindo. Greičiausiai ji susijusi su orbitiniu rezonansu ir laisvės laipsniais, nes ją galima pritaikyti kiekvienai stabiliai planetų sistemai. Dėl orbitinio rezonanso Saulės sistemoje yra vietų, kuriose negali būti ilgalaikių stabilių orbitų.
Saulės sistemos kūrimosi ir evoliucijos modeliai rodo, kad bet kokia stabili planetų sistema turėtų paklusti Ticijaus ir Bodės taisyklei.

Saulės sistemos planetų palydovų ir egzoplanetų sistemos

Yra labai mažai sistemų, kurioms būtų galima patikrinti Ticijaus - Bodės taisyklės tinkamumą. Saulės sistemoje tik dvi planetos, turinčios didelių palydovų, kurių formavimasis labai primena planetų formavimasį, sistemas. Penkių didžiausių Jupiterio palydovų ir didžiųjų Urano palydovų nuotolius galima apskaičiuoti pagal kitokias nei Ticijaus ir Bodės taisykles. 
Iš kol kas atrastų kitų planetinių sistemų, tik 55 Cancri turi pakankamai planetų, kad būtų galima bandyti pritaikyti panašią į Ticijaus ir Bodės taisyklę. Šiai sistemai buvo pritaikyta formulė a = 0.0142 e 0.9975 ⁿ, pagal kurią 2 AU atstumu iki žvaigždės turėtų būti penkta dar neatrasta planeta arba asteroidų žiedas.
Karaliaučiaus karališkoji vokiečių draugija

Karaliaučiaus karališkoji vokiečių draugija (vok. Königliche deutsche Gesellschaft zu Königsberg) – Prūsijos lietuvių mokslinė organizacija, veikusi 1741-1945 m. Karaliaučiaus pilyje.

Veikla

Tyrė Prūsijos tautų istoriją, kalbą, literatūrą. Leido mokslinį žurnalą „Preussisches Archiv“ (1790-1798 m.), „Preussische Provinzial-Blatter“ (1829-1845 m.), „Neu Preussische Provinzial-Blatter“ (1845-1864 m.), „Altpreussische Monatschrift“ (1864-1922 m.). Turėjo apie 1000 vnt. biblioteką, kurioje, spėjama, buvo knygų lietuvių ir prūsų kalbomis, rankraščių, archyvinės medžiagos.
Draugijos vadovai ir nariai paskelbė lituanistikos ir prūsistikos veikalų. 1789 m. turėjo 50 narių. Tarp jų buvo J. G. Jordanas, Prūsijos žodyno sudarytojas G. Henigas. Iki Lietuvių literatūros draugijos įsteigimo 1879 m. Karaliaučiaus karališkoji vokiečių draugija buvo lituanistinių tyrinėjimų Prūsijoje svarbiausias centras.

Draugijos vadovai

Fridrichas Kuršaitis, Jonas Kvantas, Georgas Neselmanas, Gotfrydas Ostermejeris, Liudvikas Rėza.
Graikijos futbolo taurė

Graikijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Graikijoje. Vyksta nuo 1931 metų. Daugiausiai kartų taurę laimėjo Olympiakos Peiraias (23 kartus).
Kinų zodiakas

Kinų zodiakas (kin. 生肖, pinyin: Shēngxiào) – tam tikras Kinijos ir kai kurių kitų Azijos šalių mitologinis dvylikos metų ciklas, kuriame kiekvieni metai siejami su kažkokiu realiu ar mitologiniu gyvūnu. Terminu „zodiakas“ jis vadinamas tik vakaruose, dėl panašumų į vakarietišką zodiaką (ciklas iš dvylikos mėnesių, kur mėnesiai taip pat siejami su įvairiais tikrais ar mitologiniais gyvūnais). Kaip ir iš vakarietiško, iš kinų zodiako bandoma nustatyti žmogaus asmenybę ir galimus įvykius jo gyvenime.
Theodore Harold Maiman

Įvertinimas

Už savo darbus T. H. Maimanas buvo du kartus nominuotas Nobelio premijai, tapo JAV Nacionalinės mokslų ir Nacionalinės inžinerijos akademijų narys.
1966 m. gavo Oliver E. Buckley Kondensuotųjų medžiagų premiją, 1983 m. – Vulfo fizikos premiją, 1987 m. – Japonijos premiją. 1983 m. buvo įtrauktas į JAV Nacionalinį išradėjų šlovės muzijų.
Japonijos transportas

Moderni ir efektyvi Japonijos transporto sistema aptarnauja virš 100 mln. gyventojų.

Geležinkelio transportas

Japonijoje geležinkeliai yra pagrindinė gyventojų transporto priemonė, ypač susisiekime tarp didžiųjų miestų ir keliaujantiems į darbą ir iš darbo metropolinėse srityse. Iki 1987 m. valdyti Japonijos geležinkeliai vėliau buvo padalinti į septynias kompanijas ir privatizuoti. Taip pat yra smulkesnių privačių įmonių ir regioninių vyriausybių valdomų geležinkelio kompanijų. Japonijos traukiniai garsėja savo punktualumu.
Jara-Šetekšna

Etimologija

Upėvardis Šetekšna galimai sietinas su šėtoti („dūkti, siausti“), šėtas („storas, riebus“), šėtas, šėtos („kilpos, sietas paukščiams gaudyti“). Kai kurie kalbininkai siūlo žodį „Jara“ laikyti finougriškos kilmės (plg. suom. järvi „ežeras“, kuris savo ruožtu suomių kalbininkų yra laikomas skoliniu iš baltų kalbų).