google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksandras Algirdas Abišala

Biografija

Gimė tremtinių šeimoje. 1962–1973 m. mokėsi Kauno 25-ojoje vidurinėje mokykloje, 1973–1978 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos fakultete.
1978 m. Kauno politechnikos instituto (KPI) Chemijos technologijos fakulteto vyr. inžinierius. 1978–1980 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1980–1981 m. KPI Chemijos technologijos fakulteto vyr. laborantas. 1981–1990 m. Kauno radijo matavimų technikos mokslinio tyrimo instituto inžinierius technologas, mokslinis bendradarbis. 1984–1986 m. Vilniaus universiteto aspirantas neakivaizdininkas, fizikos-matematikos mokslų kandidatas. 
1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio, Sąjūdžio Seimo narys, 1989–1990 m. Sąjūdžio Seimo seniūnas. 1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos deputatas, signataras.  1991 m. vasario 26 d. – 1992 m. liepos 20 d. ministras be portfelio.  1992 m. liepos-gruodžio mėn. LR ministras pirmininkas.  Nuo 1993 m. TŪB „A. Abišala ir partneriai. Konsultacinė firma“ narys (2005 m. bendrija pertvarkyta į UAB „A. Abišala ir partneriai“). VšĮ „Junior Achievement Lietuva“ valdybos narys, pirmininkas. Asociacijos „Žinių ekonomikos forumas“ tarybos narys, pirmininkas. 2008–2009 m. vadovavo komisijai energijos tiekimo saugumo po 2009 m. problemoms nagrinėti, derybininkas su Europos Sąjunga dėl Ignalinos atominės elektrinės darbo pratęsimo. 
30 mokslinių straipsnių Lietuvos ir užsienio leidiniuose (puslaidininkių fizika ir technologija), 3 išradimų autorius. 
Žmona Nijolė (g. 1956), sūnūs Tadas (g. 1978) ir Liudas (g. 1983).
2011 m. Lietuvos gyventojų surašymas

2011 m. Lietuvos gyventojų surašymas vyko dviem etapais: pirmojo etapo metu kovo 1-14 d. vyko elektroninis gyventojų surašymas, o antrojo – balandžio 5 – gegužės 9 d. – vyko gyventojų surašymas namuose.  Surašymą vykdė Lietuvos statistikos departamentas.
Surašyme dalyvavo visi nuolatiniai Lietuvos gyventojai – Lietuvos Respublikos piliečiai, nuolat gyvenantys Lietuvoje arba užsienyje iki vienų metų, taip pat užsieniečiai, turintys teisę nuolat arba laikinai (vienus metus ir ilgiau) gyventi Lietuvoje.
Paskutinį kartą Lietuvos gyventojų surašymas vyko 2001 m.
2011 m. išleistas gyventojų surašymui skirtas pašto ženklas.

Surašymo rezultatai

Išsamius gyventojų ir būstų surašymo duomenis Statistikos departamentas paskelbė 2013 m. birželio mėn.
2011 m. gegužės 16 dieną statistikos departamentas paskelbė išankstinius surašymų gyventojų duomenis. Pagal juos elektroniniu būdu susirašė ar buvo surašyta 1 mln. 39 tūkst. gyventojų, o apklausos būdu – 2 mln. 15 tūkst. gyventojų. Pagal tai surašymo dieną (2011 m. kovo 1 d.) Lietuvoje gyveno 3 mln. 53,8 tūkst. nuolatinių gyventojų (1407,9 tūkst. vyrų ir 1645,9 tūkst. moterų).
Surašytojų tautybių užfiksuota 154 (2001 m. – 115), iš jų gausesnių nei 1 tūkst. tautybių gyventojų – 11. Dalis lietuvių save priskyrė žemaičiams (2 169), aukštaičiams (3), dzūkams (9), suvalkiečiams (2), kuršiams (3) ir jotvingiams (2).
2013 m. pradžioje buvo paskelbti pagrindiniai statistiniai duomenys (bendras gyventojų skaičius, vyrų, moterų skaičius, gyventojų pasiskirstymas pagal teritorijos administracinius vienetus).
Pagal galutinius surašymo duomenis Lietuvoje šiuo metu gyveno 3 043 429 gyventojai (2001 m. – 3 483 972), jų sumažėjo 12,6 %. Buvo surašyti 857 benamiai (2011 m. – 1 250).
Jonas Broiteltas

Jonas Broiteltas (lot. Joannes Brevtelt) – XVII a. vidurio Lietuvos varpų liejikas.
Česlovas Mikutis

Biografija

1959 m. baigęs Judrėnų vidurinę mokyklą, 1960–1967 m. su pertrauka (1962–1965 m. tarnavo sovietinėje armijoje) choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. D. Einikienė). Technikumą baigęs su pagyrimu, 1969–1974 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Petrausko klasė).
1967–1970 m. Plungės 3-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, miesto berniukų choro ir vokalinių ansamblių vadovas. 1970–1974 m. Plun gės rajoninių kultūros namų direktorius ir mišriojo choro dirigentas. Jo vadovaujami kolektyvai dalyvavo koncertuose, Plungės rajono ir respublikinėse dainų šventėse.
1974–1978 m. Klaipėdos pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas, 1978–1992 m. Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos ikimokyklinio fakulteto vyr. dėstytojas.
Nuo 1976 m. šio fakulteto merginų choro chormeisteris, nuo 1982 m. choro meno vadovas ir dirigentas. Merginas išmokė daug lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, nemažai koncertavo, dalyvavo Klaipėdos miesto dainų šventėse ir kituose renginiuose, taip pat respublikinėse ir Baltijos respublikų studentų dainų šventėse „Gaudeamus“ Vilniuje, Rygoje, Taline ir Tartu, respublikinėse studentų dainų šventėse ir moterų bei vyrų chorų sąskrydžiuose Šiauliuose. 1977 m. II ir 1987 m. VII Stasio Šimkaus chorų konkursuose merginų choras laimėjo antrąsias vietas, o 1987 m. respublikiniame konkurse „Dainuoja darbo Lietuva" chorui pripažinta trečioji vieta.
Nuo 1992 m. Klaipėdos universiteto Pedagogikos fakulteto Meno pedagogikos katedros vyr. asistentas ir merginų choro dirigentas (talkina J. Eivienė). Merginų choras parengtas 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje bei 1995 m. Baltijos studentų dainų šventei „Gaudeamus-XII" Tartu (Estija), taip pat dalyvauja koncertuose ir Klaipėdos miesto dainų šventėse.
Č. Mikutis vadovavo įvairiems uostamiesčio vokaliniams ansambliams. Su Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos ikimokyklinio fakulteto merginų vokalinių ansambliu 1981 m. respublikiniame „Sidabrinių balsų" konkurse laimėjo antrąją vietą. Pedagogas dirigavo Plungės rajono ir Klaipėdos miesto dainų šventėse. Jo brolis Petras Mikutis taip pat chorvedys profesionalas. Gyvena ir dirba Klaipėdoje.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999 m. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Počajivo lavra

Počajivo lavra (ukr. Почаївська Свято-Успенська Лавра) – pravoslavų vienuolynas, pastatytas ant 60 m aukščio kalvos Počajive, Ternopilio srityje, Ukrainoje, apie 50 km nuo Ternopilio. Tai didžiausia šventykla Voluinėje, laikoma viena švenčiausių vietų stačiatikiams Vakarų Ukrainoje. Pirmąkart Počajivo vienuolynas paminėtas 1527 m., mongolų invazijos metu.
Martunas Abovianas

Karjera

2018 m. rugpjūtį tapo Klaipėdos „Atlanto“ nariu.
Georgas Beselmanas

Georgas Beselmanas (1592 m. Tilžėje, Mažoji Lietuva – 1634 ar 1635 m. Ragainėje) – lietuviškų raštų bendradarbis.
Studijuodamas Karaliaučiaus universitete (1611–1615 m.), slapyvardžiu Lithuanus parašė lotynišką eiliuotą dedikaciją Lozoriaus Zengštoko giesmynui, nuo 1618 m. klebonavo Ragainėje. Dalyvavo rengiant Jono Rėzos „Psalterą Dovydo“ (1625 m.).
Azrielis Rabinovičius

Biografija

Gimė 1905 m. Telšiuose, tėvas Chaimas Rabinovičius buvo rabinas ir vienas iš Telšių ješivos vadovų, motina Osnat Geffen (1880–1942). Būdamas 20 metų jau buvo išstudijavęs visą Talmudą. 1931 m. mirus tėvui buvo paskirtas į jo vietą. 1932 m. susituokė su Chana Zev (1908–1941), su kuria susilaukė trijų vaikų Chaimo (1932–1941), Avigdoro (1935–1941) ir Šošanos.
Rabinas daug laiko skirdavo religinės literatūros studijoms, o savo namuose rengdavo papildomas Talmudo studijų pamokas. 1941 m. liepos 16 d. buvo nužudytas kartu su savo mokiniais. 1941 m. rugpjūčio 17 d. buvo nužudyta ir jo žmona su vaikais. Visi rabino užrašai ir parašytos knygos buvo sunaikintos, išliko tik dalis jo mokinių užrašytų tekstų, kurie buvo išspausdinti žurnaluose skirtiems Talmudo studijoms.
Valakbūdžio Švč. Mergelės Marijos, Angelų Karalienės, bažnyčia

Istorija

1921 m. įkurta parapija, pamaldos laikytos klėtyje. Kunigo Antano Grybino rūpesčiu 1922–1923 m. pastatyta laikina bažnyčia. Kunigo Stanislovo Vasiukevičiaus pastangomis 1936 m. pastatyta medinė vienabokštė bažnyčia (pašventinta 1936 m. rugpjūčio 9 d.), 1937 m. – parapijos salė. 1944 m. bažnyčia sudegė. 1945 m. pastatyta dabartinė medinė. Išliko senosios bažnyčios pamatai, prie jų sumūrytas lurdas.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė. Šventoriaus tvora medinių statinių.
Santaka (laikraštis)

Santaka – Vilkaviškio rajono laikraštis, einantis nuo 1945 m. vasario 8 d. Vilkaviškyje, Vilniaus g. 23.

Istorija

Iki 1950 m. buvo Vilkaviškio apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Vilkaviškio rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos leidinys, nuo 1991 m. kovo 14 d. – rajono laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Santakos laikraštis“.
1945 m. ėjo vienąkart-dukart per mėnesį, 1946 m. – savaitraštis, 1947–1955 m. – dukart, vėliau triskart, nuo 1991 m. – dukart, nuo 1994 m. – tris kartus per savaitę.
Iki 1990 m. kovo 16 d. vadinosi „Pergalė“. Pirmaisiais leidybos metais spausdino Marijampolės spaustuvė, vėliau – Vilkaviškio UAB „Olimpijos spaustuvė“. Tiražas 1945 m. – 5000 egz., 1987 m. – 14 500 egz., 1997 m. – 7000 egz. 1947–1948 m. leido priedą „Jaunasis literatas“, nuo 2000 m. leidžia reklamos ˜priedą „Reklamos gidas“.

Redakcija

Redakcijoje dirbo: Dangyra Apanavičienė, Romas Bacevičius, Romas Čėpla, Andrius Grygelaitis, Algimantas Gudaitis, Povilas Jankys, Eglė Kviesulaitienė, A. Matulaitis, Eglė Mičiulienė, Irena Mikalauskienė, Birutė Nenėnienė, Birutė Pavlovienė, Anda Pečiulienė, Stasys Rožka, K. Stravinskas, V. Šidlauskas, Juozas Urbonas, Laima Vabalienė, A. Vaičiulaitytė, Kristina Žalnierukynaitė, Bronius Vaitkevičius, Algimantas Vendrikis, Renata Vitkauskienė, Zita Zokaitytė, Zigmas Žemaitis.
Serie A (Ekvadoras)

Ekvadoro Seria A (Primera Categoría Serie A) yra aukščiausia Ekvadoro futbolo lyga. Campeonato Nacional de la Serie A yra svarbiausios Ekvadoro futbolo federacijos vykdomos varžybos.
Iki 1950 m. Ekvadore futbolas buvo mėgėjiškas, kai Gvajo futbolo asociacija (isp. Asociación de Fútbol del Guayas) surengė pirmas profesionales futbolo varžybas. Pirmą kart buvo sužaistos 1951 m., kurias laimėjo Río Guayas. 1954 m. Pičinčos futbolo asociacija surengė savo profesionales varžybas Kito ir Ambato klubams. Pirmas Inter Andean profesionalus futbolo čempionas buvo surengtas 1954 m., kuri laimėjo LDU iš Kito.
Abu šalies čempionatai buvo aukščiausiosios Ekvadoro varžybos, bet laimėtojas kiekvieno čempionato nebuvo šalies čempionas. Tai tesėsi iki 1957 m., kai nacionalinės futbolo varžybos buvo organizuotas laimėtojams abiejų turnyrų. 1958 m. ir 1959 m. šalies čempionatas nebuvo rengiamas. 1960 m. buvo surengtos tokios pat varžybos kaip ir 1957 m. Čempionate klubų skaičius išaugo iki aštuonių, prieš tai žaidė tik keturios komandos. 1967 m. buvo suformuota antra lyga (Segunda Categoría), klubams, kurie užimdavo paskutines vietas.
1971 m. Primera Categoría buvo padalinta į: Serie A (klubams kurie žaidžia aukščiausioje lygoje) ir Seire B (klubams žemesnio pajėgumo). 2005 m. Serie A čempionatas buvo padalintas į Aperturą (atidarymo turnyras) ir Clausura (uždarymo turnyras), bet po metų atsisakyta padalinimo.
Turialba

Istorija

Nuo XVI a. čia veikė pranciškonų redukcija. 1666 m. gyvenvietę nusiaubė piratai. Iki pat XVII a. pab. Turialboje tebegyveno indėnai. Vėliau Turialba tapo svarbiu žemės ūkio centru (auginti bananai, kava, vėliau kakava), todėl XIX a. iki čia nutiestas geležinkelis, jungiantis su Karibų jūros pakrante. 1925 m. Turialbai suteiktas miesto statusas. XX a. antroje pusėje miesto reikšmė sumenko, ypač po to, kai nutiestas alternatyvus San Chosė–Limono plentas.
FK Sileks Kratovo

Istorija

Klubo ištakos siekia 1965 m.
Korimas

Korimas, pakorimas yra mechaninės asfiksijos būdas, kai kaklas suspaudžiamas nuo žuvusiojo kūno svorio užsitraukiančia kilpa. Paprastai kilpos laisvasis galas pritvirtinamas taip, kad nejudėtų. Pakorimas ir pasikorimas yra mirties bausmės, nužudymo ar savižudybės būdas.
Daugeliu atveju mirtis ištinka visai ne nuo uždusimo, o miego arterijų, tiekiančių kraują smegenims, užspaudimo. Netekęs atramos, pakartasis po kelių sekundžių praranda sąmonę (tačiau jei sąmonės nepraranda, kurį laiką trunka kankinanti agonija), o po kelių minučių galima fiksuoti biologinę mirtį dėl negrįžtamų smegenų žievės pažeidimų. Širdies veikla nesustoja dar kurį laiką po kvėpavimo sustojimo.
Nuo antrosios XIX a. pusės daugelyje šalių taikant mirties bausmę naudotas kitoks korimo būdas - nuteistasis ne tik netenka atsparos ir pakimba ant virvės, bet krenta iš didelio aukščio (kelių metrų) per liuką. Tokiu atveju mirtis ištinka ne nuo asfiksijos po kelių minučių, o nuo sprando slankstelių sulaužymo praktiškai akimirksniu. Kariant tokiu būdu reikia apskaičiuoti virvės ilgį priklausomai nuo kūno masės taip, kad galva nebūtų nutraukta nuo kūno (Didžiojo Britanijoje tokiems skaičiavimams buvo sukurta speciali lentelė Official Table of Drops).

Istorija

Pirmieji nužudymą kariant pradėjo naudoti keltai, kurie taip aukodavo žmonių aukas dangaus dievui Ezusui. Apie mirties bausmę pakariant mini Servantesas (XVII a.).
Pakorimas kai kuriose situacijose suprantamas kaip negarbinga mirtis, lyginant su sušaudymu. Kartuvėse bausti išdavikai, dezertyrai.
Ramūnas Abukevičius

Ramūnas Abukevičius (g. 1959 m. birželio 21 d. Kaune) – Lietuvos teatro aktorius, režisierius.

Biografija

Tėvas Petras Abukevičius. Teatro magistras. Aktorius ir režisierius. 1975–1976 m. Panevėžio dramos teatre lankė režisieriaus Juozo Miltinio dramos studiją. 1982 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1982 m.–1993 m. Lietuvos dramos teatro, 1994–1999 m. Kauno dramos teatro aktorius. 1993 m. dėstė Lietuvos muzikos akademijoje, 1995–1998 m. Kauno dramos teatro Aukštesniojoje aktorinio meno mokykloje. 2005 m. apsigynė Teatro magistro laipsnį Klaipėdos universitete – „Scenos kalba Lietuvoje. Tradicijos ir novacijos“ (darbas parengtas atsižvelgiant į antroposofinį Rudolfo Šteinerio metodą ir Michailo Čechovo sceninės praktikos įžvalgas. Režisūrinis projektas atliktas taikant M. Čechovo teatro sistemos kūrybos principus ir vadovaujantis jo spektaklio kūrimo rekomendacijomis. 2004 m. įkūrė teatrą „Ramūno Ateljė“. Vaidino, režisavo įvairiuose teatro, kino ir televizijos projektuose.
Komečingonų kalnagūbris

Komečingonų kalnagūbris (isp. Sierra de Comechingones) yra Argentinoje, Kordobos ir San Luiso provincijose, priklauso Kordobos kalnagūbriams. Iš pietų į šiaurę driekiasi maždaug nuo Vilja Mersedeso iki Vilja Karlos Paso. Ilgis apie 250 km. Rytuose ribojasi su pampomis ir Puniljos slėniu. Aukščiausia vieta – Champaquí k. 2790 m.
Kalnagūbrio pavadinimas kilo nuo jo šlaituose gyvenusių indėnų komečingonų pavadinimo. Kalnagūbrio šlaituose yra klimatinių kurortų, pavyzdžiui, Merlas.
Sakatekas (miestas)

Istorija

Miestas įkurtas 1546 m. aplinkiniuose kalnuose radus sidabro. Netrukus Sakatekas tapo svarbiausiu sidabro gavybos centru Amerikose (drauge su Potosi Bolivijoje). Taip pat išgautas švinas, cinkas. 1588 m. Ispanijos karalius Pilypas II Sakatekui suteikė herbą, 1616 m. mieste įsikūrė pranciškonai. Meksikos revoliucijos metu dėl Sakateko vyko nuožmios kovos.
Mes!

Mes! – specialus dvisavaitis leidinys (laikraštis) jaunimui, leistas 1990–1994 m. Vilniuje.

Istorija

Pirmieji du numeriai išėjo kaip specialus dienraščio „Lietuvos rytas“ priedas jaunimui. Įsteigė ir leido UAB „Lietuvos rytas“. Tiražas 1990 m. – 30 000 egz., 1993 m. – 12 400 egz., 1994 – 7200 egz.
Rašė jaunimo buities, kultūros, politikos, meno ir kt. temomis.
Tauragės rajono taryba 1990–1995 m.

Teisinis pagrindas

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Tauragės rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Veikla

1993 m. birželio 25 d. pasirašyta bendradarbiavimo sutartis tarp Tauragės rajono ir Rydštato (Vokietija). Įsteigtas Tauragės rajono garbės piliečio vardas. Pradėtas prekybos ir gamybos įmonių privatizavimas ir žemės reforma. Išspręsti Tarybinės armijos dalinių išvedimo iš Tauragės rajono klausimai.
Lietuvos televizijos ir radijo choras

Lietuvos televizijos ir radijo choras – Lietuvos televizijos ir radijo valstybinis choras, veikęs 1963–1993 m. Vilniuje.
Hainuvkos stačiatikių dekanatas

Hainuvkos dekanatas (lenk. Dekanat Hajnówka) – vienas iš šešių Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos dekanatų. Dekanas Michał Niegierewicz. Dekanatas ribojasi su Kleščelės, Semiatičės ir Narevo dekanatais.
Daiva Vaitkevičiūtė

Biografija

Augo vienkiemyje Gomalių kaime, netoli Varnių miestelio. 1977–1981 m. mokėsi Varnių vidurinėje mokykloje, 1981–1988 m. Telšių Žemaitės vidurinėje mokykloje, 1988–1991 m. Telšių aukštesniojoje kultūros mokykloje. Studijavo Klaipėdos universitete.
Nuo 1991 m. rašė straipsnius žurnalams „Vyras ir moteris“, „Ieva“, „Lietuvos ryto“ priedui „Stilius“, laikraščiams „Šeimininkė“, „Ūkininko patarėjas“, „Žemaičių saulutė“, „Šilalės artojas“, „Šilo aidas“. Šiaulių koncertinės įstaigos „Saulė“ administratorė. 1999–2006 m. Šilalės rajono savivaldybės viešosios bibliotekos redaktorė, Europos informacijos centro vadovė, Informacijos skyriaus vedėja. 2006–2008 m. individualios įmonės „Bonus Nomen“ vadovė. 2008–2009 m. UAB „Šilalės žinios“ redaktorė. Nuo 2011 m. Šilalės rajono Kultūros centro direktoriaus pavaduotoja, VšĮ „Žinių alėja“ vadovė.  2014 m. baigė Klaipėdos universitetą.
2001 m. įkūrė Šilalės miesto bendruomenės centrą, išrinkta valdybos pirmininke. Audiovizualinių kūrinių autorių teisių asociacijos (AVAKA) narė.
2009 m. Naujosios sąjungos (socialliberalai) sąraše Šilalės-Šilutės rinkimų apygardoje kandidatavo LR Seimo nario rinkimuose.  2015 m. Lietuvos laisvės sąjungos (liberalai) sąraše kandidatavo rinkimuose į Šilalės rajono savivaldybės tarybą.

Kūryba

Literatūroje debiutavo 2001 m. su kūriniu „Monikai reikia meilės“. Moterų itin skaitomi romanai „Kamilė nori mirti“, „Pasimatymas su žudiku“, „Moterys meluoja geriau“ ir kt. Pagrindinė romanų tema – vyrų ir moterų santykių peripetijos. Moteris minima šalia tokių šiuolaikinės lietuvių literatūros rašytojų kaip Jurga Ivanauskaitė, Romualdas Granauskas, Justinas Marcinkevičius, Jurgis Kunčinas, Laimonas Inis, Edvinas Kalėda. Jos teigimu, idėjos kūrybai ateina iš realybės. Nuo 2006 m. rašė scenarijus lietuviškiems serialams „Nekviesta meilė“, „Nemylimi“, „Svetimi“, „Pasmerkti“, „Moterys meluoja geriau“, "Monikai reikia meilės".
Rašytoja kuria ne tik populiarius „moteriškus“ romanus, bet ir knygas vaikams. Fantastinė apysaka vaikams „Marius Pietaris ir Burtų knyga“ sąmoningai ir atvirai imituoja „Hario Poterio“ koncepciją, tačiau autorės sugalvotame pasaulyje daug lietuvių tautosakos, mitologijos motyvų, klasikinės literatūros parafrazių. „Trise prieš mafiją“ – kita pasisekimo sulaukusi knyga, bene pirmoji lietuvių detektyvinė apysaka, skirta paaugliams, kurioje paliečiamos vaikų globos namų auklėtinių gyvenimo problemos. 
D. Vaitkevičiūtės kūrinius leidžia leidyklos „Magilė“ ir „Rosma“.
Šačių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Istorija

Jonas Volskis 1670 m. pastatė bažnyčią. Jai 1690 m. dovanoti 3 valakai žemės. A Sapiega 1771 m. pastatė naują medinę bažnyčią. 1802 m. įsteigta altarija. 1806 m. veikė parapinė mokykla. 1851 m. įkurta parapija.
1871 m. pradėta rūpintis mūrinės bažnyčios statyba. Leidimas gautas tik 1880 m. Klebono Simono Lukoševičiaus rūpesčiu 1882–1886 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją konsekravo žemaičių vyskupas sufraganas Aleksandras Kazimieras Beresnevičius.
Šventoriuje palaidotas nuo 1956 m. Šatėse gyvenęs klebonas kunigas Vincentas Senkus (1912–1986), 1947–1956 m. politinis tremtinys.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, dvibokštė. Bažnyčioje yra 23 langai, 6 durys, 14 meniškų stacijų, sakykla. Įrengti 3 altoriai. Didysis altorius pastatytas 1891 m. klebono Ignaco Stankūno rūpesčiu. Altoriuje du paveikslai: šv. Jono Krikštytojo ir Marijos belaisvių globėjos. Šoniniai altoriai pastatyti 1904 m. 1906 m. įsigyti 17 balsų vargonai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Minedas

Biografija

Minedas 2004 m. įkūrė grupę „Atominis Traukinys“, dar po pusmečio – „Hobs“. Baigė Klaipėdos „Gedminų“ mokyklą, įstojo į Laivų ir jūreivystės aukštesniąją mokyklą. 2005 m. dalyvavo TV3 laidoje „Labirintai“, kuri nuo tada tapo dainininko vizitine kortele bei tramplinu tolimesniam populiarumui. 2006 m. gruodį išleistas debiutinis albumas „Geriausias albumas pasaulyje“, kurį, pasak paties Minedo ir jo vadybininko, prodiusavo kompanija Monako produkcija.
2007 m. dalyvavo Eurovizijos atrankoje, kurioje dainavo pusiau lietuviškai, pusiau vokiškai, bet komisijos liko nesuprastas. Netrukus buvo pranešta, kad Minedas bus BTV humoro laidos „Šalia kelio“ apžvalgininkas, tačiau vėliau tai buvo paneigta. 2008 m. kovo mėn. dainininkas pareiškė baigiantis savo karjerą, vėliau rengė koncertus, kurie nesulaukė susidomėjimo. Buvo TV3 laidos „Ambrozijos TV“ rubrikos vedėjas.
2014 m. sukūrė savo vardo prekės ženklą. Vienas tokių prekės ženklų – kuriamos tamsiai rudos spalvos „Minedo maikutės“.
Tų pačių metų rugsėjo 26 d. Klaipėdos Ievos Simonaitytės bibliotekoje įvyko Minedo knygos „Pasaulis Minedo akimis“ pristatymas. Pasak autoriaus, išleisti knygą buvo pati geriausia idėja, galinti įprasminti jo dešimties metų muzikos scenoje sukaktį. 
Taip pat 2014 m. spalio 18 d. įkūrė socialinį projektą „Nebūk naivus kelyje“, šiuo metu yra projekto vadovas.  Organizuojamos paskaitos saugaus elgesio kelyje tema, eisenos, teikiama psichologinė pagalba keliuose mirusiųjų artimiesiems.

Vertinimai

Kritikai teigia, kad jis dėl asmeninio naivumo, prieštaringos asmenybės, milžiniškų ambicijų, arogantiškų pareiškimų, akivaizdaus melavimo ir nesugebėjimo dainuoti bei klausos neturėjimo laikomas nevykėliu bei juokdariu, tačiau toks jo įvaizdis ir nuolatinis dalyvavimas Lietuvos televizijų laidose jį itin išpopuliarino. Saulius Urbonavičius po Minedo pasirodymo Eurovizijos atrankoje ironiškai klausė: „Kiek galima tyčiotis iš ligonių?“. Kiti komisijos nariai Saulių palaikė. Po šio įvykio Minedas pasiūlė boikotuoti visus tuo metu komisijoje buvusius narius: nežiūrėti TV laidų, kuriose jie dalyvauja, nepirkti muzikantų, buvusių komisijoje, įrašų. Nepaisant to, dalyvavo vėliau transliuotoje laidoje „Su Nomeda“, kurioje tuomet pasirodė ir S. Urbonavičius su Vytautu Šapranausku.
M. Jonušas kartais ironiškai tituluojamas „neįvertintu talentu“ bei lyginamas su tokiais dainininkais, kaip Antanas Nedzinskas ir Valdas Karklelis.