1986 m. pasaulio šachmatų čempionatas

1986 m. pasaulio šachmatų čempionatas – pasaulio šachmatų čempionato mačas revanšas tarp Gario Kasparovo ir Anatolijaus Karpovo. Jis vyko 1986 m. liepos 28 – 1986 m. spalio 10 d. dviem etapais: Londone (liepos 28– rugpjūčio 27), po savaitės Leningrade (rugsėjo 3 – spalio 9).
Nugalėtoju tampa tas, kas pirmas laimi 6 partijas, arba surenka daugumą taškų iš 24 partijų. Pasibaigus mačui lygiosiomis 12 : 12 čempionas išlaiko titulą. 
Mačą laimėjo Garis Kasparovas 12½ : 11½ (+5 -4 =15). Jis išlaikė pasaulio čempiono titulą.

Pretendentas

A. Karpovas ne blogai pasimankštino turnyre Briuselyje (9 iš 11), dviem taškais aplenkęs antroje vietoje likusį V. Korčnojų. O po to nugalėjo ir Bugoine (8½ iš 14). Čia atotrūkis buvo tik taškas, nors pralaimėjo mikro mačą A. Sokolovui ½ : 1½. Bendrai eksčempionas parodė, kad yra tvarkoje.
Tuoj po mačo G. Kasparovas paskelbė detalų sąrašą priežasčių dėl kurių jo pirmtakas prarado titulą. Tai padėjo A. Karpovui nusileisti ant žemės, peržiūrėti pasiruošimo principus ir pakilti į naują kokybinį lygį. Dabar jis žaidė ne tik gerai, patikrintuose racionalumo rėmuose, bet ir buvo pasiruošęs rizikuoti, ko anksčiau praktiškai sau neleisdavo…
Pralaimėjimas jį tiesiog išblaivė, privertė prabusti daug metų jame snaudusius vidinius resursus. Jei G. Kasparovas išaugo 1984/1985 m. mače, tai A. Karpovas, kritiškai apmąstęs 1985 m. mačo rezultatus.

Čempionas

Pirmąją partiją, kaip pasaulio čempionas, G. Kasparovas žaidė praėjus vos mėnesiui. Tai buvo mačas su J. Timanu, kurį jis laimėjo 4 : 0. Po dviejų pirmųjų laimėtų partijų čempionas, aiškiai perlenkęs lazdą, pralaimėjo 3-ją, bet laimėjo 6-ją partiją.
Antrajame mače su didmeistriu A. Mailsu, čempionas su objektyvumu nebesipyko ir baigė pergalingai – 5½ : ½. Po to nuvyko į Barseloną, kur jam buvo įteiktas trečiasis „Oskaras“.

Prieš mačą

Vargu, ar kas nors, išskyrus pačius ištikimiausius A. Karpovo gerbėjus, abejojo 1985 m. mačo rezultatų teisingumu.
Aišku, kad G. Kasparovas buvo laikomas favoritu mače, bet neabejotinu – ne. Jam vis dar tekdavo įrodinėti, kad jo pergalė ne „atsitiktinė“. Nors apie kokį atsitiktinumą galima kalbėti po to, kai varžovai sužaidė 72 partijas ir praleido prie vieno staliuko daugiau kaip septynis mėnesius…
Bet ir pats aršiausias G. Kasparovo gerbėjas negalėjo tikėtis, kad jis per mačą revanšą lengvai išlaikys savo titulą. Tai buvo naujas iššūkis, niekas negalėjo žinoti kaip titulo praradimas paveiks A. Karpovą, kaip savo naujame statuse žais G. Kasparovas.

Londonas

Mačo pradžioje G. Kasparovas primesdavo savo žaidimą baltaisiais ir neturėjo sunkumų žaisdamas juodosiomis figūromis. Trys lygiosios ir pergalė 4-ojoje partijoje rodė, kad jo žaidimo pagerėjimas, lyginant su A. Karpovo, yra ženklesnis.
Bet eksčempionas 5-oje partijoje užtikrintai išlygino mačo skirtumą, surengęs varžovo triuškinimą, kuris pirmą kartą jų mačuose panaudojo Griunfeldo gynybą. Po to, jis vos nenubaudė jo už per aktyvų žaidimą 6-oje partijoje – G. Kasparovas išsigelbėjo baigmėje.
Iniciatyva mače pastebimai perėjo į A. Karpovo pusę. Jis kurį laiką puikiai žaidė ir 7-ąją partiją, bet pasiekęs didelę persvarą, netikėtai išsimušė iš ritmo ir vos jos nepralaimėjo. O po to, pralaimėjo 8-oje, kur eksčempionas pasiekė antirekordą, kai jau 31 ėjime, beviltiškoje padėtyje, pasibaigė jo žaidimui skirtas laikas. G. Kasparovas, ne be klaidų žaistoje partijoje, labai netipiškais smūgiais drebino visą lentą. A. Karpovas irgi veikė labai energingai: atmušęs ataką, pradėjo siekti pergalės, bet įlindęs į ceitnotą pralaimėjo.
Kova pirmoje mačo dalyje Londone ir toliau buvo įnirtinga, bet daugiau pergalių niekas nebepasiekė, nors čempionas turėjo galimybę padidinti skirtumą 10-oje, o eksčempionas - išlyginti mačo rezultatą 11-oje. Iš esmės, G. Kasparovas Londone kontroliavo mačo revanšo eigą. Pagrindiniai įvykiai prasidėjo Leningrade.

Po mačo

Apibendrindamas 1986 m. mačo rezultatus „revanšų specialistas“ M. Botvinikas sakė:
„Kasparovas… žaidė pakankamai atsargiai bet ryžtingai. Po 16 partijos mačo santykis jau buvo 9½ : 6½. Bet po to, netikėtai kažkas atsitiko: Garis pralaimi iš eilės tris partijas, „sėdi“ ceitnotuose“, darosi neatpažįstamas. Manau, kad tai įvyko dėl 16-osios partijos, kurią Kasparovas žaidė azartiškai…nors ir pasiekė pergalę. Matyt, po jos, jis nusprendė, kad jam viskas galima… Tai viena iš jo tolimesnio nesėkmingo žaidimo priežasčių. Gal būt buvo ir kitų… Štai čia jis laikė brandos egzaminą – jam teko įrodyti, kad yra vertas būti pasaulio čempionu.“
Dabar G. Kasparovas kurį laiką galėjo atsikvėpti, nors 1987 m. jo laukė eilinis mačas dėl pasaulio čempiono vardo. Kai jie su A. Karpovu praktiškai nepakildavo nuo šachmatų lentos, likęs šachmatų pasaulis gyveno eilinį trimetį ciklą.