google/wiki40b huggingface dataset:
NKVD

Istorija

NKVD buvo įsteigtas 1917 m. lapkričio 8 d. (tuoj po Petrograde įvykdyto bolševikų valstybinio perversmo). Pirmuoju vadovu tapo Aleksejus Rykovas.
Nuo 1917 m. lapkričio pradžios iki 1930 m. gruodžio vidurio Sovietų Rusijos-Sovietų Sąjungos vidaus reikalų žinybos pavadinimas buvo Народный комиссариат внутренних дел РСФСР (RTFSR vidaus reikalų liaudies komisariatas, RSFSR NKVD).
Nuo 1930 m. gruodžio iki 1934 m. liepos RTSFSR ir kitų SSRS respublikų vidaus reikalų liaudies komisariatus atstojo tuo metu prie SSRS sąjunginių ir autonominių respublikų Liaudies komisarų tarybų veikusios „milicijos ir kriminalinės paieškos valdybos“ bei sąjunginių ir autonominių respublikų teisingumo liaudies komisariatai, – pastariesiems 1930–1934 m. buvo priskirtos ne tik priverčiamųjų darbų ir vad. „liaudies priešų“ trėmimų organizavimo, bet ir visų SSRS įkalinimo įstaigų priežiūros bei apsaugos funkcijos. 1930 m. pab. panaikintas RTFSR NKVD 1934 m. liepą buvo atkurtas kaip SSRS NKVD; nuo 1946 m. kovo iki 1960 m. sausio buvęs SSRS NKVD veikė kaip SSRS vidaus reikalų ministerija (MVD – iš Министерство внутренних дел СССР).
1960 m. sausio pab. (iš tiesų – tų metų I pusėje) SSRS MVD buvo panaikinta, ją suskaidant į 15 sąjunginių respublikų vidaus reikalų ministerijų. 1966 m. liepą atkurtoji SSRS MVD (iki 1968 m. lapkričio ji vadinta „SSRS sąjungine-respublikine viešosios tvarkos apsaugos ministerija“, rus. Союзно-республиканское министерство охраны общественного порядка СССР, МООП СССР) represine institucija nelaikytina).

NKVD ir kitos sovietinės spec. tarnybos

NKVD kartais painiojamas su sovietine valstybės saugumo žinyba (žr. ČK, KGB), tačiau iš tiesų NKVD-MVD sovietų valstybės saugumu rūpinosi tik atskirais laikotarpiais, kuriais politinio sekimo ir kitos pan. funkcijos buvo sutelktos įvairiose NKVD-MVD valdybose.
Atskiros valstybės saugumo žinybos Sovietų Rusijoje-Sovietų Sąjungoje nebuvo iki 1917 m. pab., taip pat nuo 1919 m. kovo iki 1941 m. balandžio, nuo 1941 m. liepos iki 1943 m. balandžio ir nuo 1953 m. kovo iki 1954 m. kovo (1954 m. kovą dalies SSRS MVD pagrindu įsteigtas SSRS KGB Sovietų Sąjungos valstybės saugumu rūpinosi iki pat SSRS iširimo).
NKVD-MVD (ar prie šios žinybos veikusios institucijos) Sovietų Rusijos-SSRS valstybės saugumu rūpinosi 1917 m. lapkričio-gruodžio mėn., nuo 1919 m. kovo iki 1923 m. lapkričio, nuo 1934 m. liepos iki 1941 m. vasario, nuo 1941 m. liepos iki 1943 m. balandžio ir nuo 1953 m. kovo iki 1954 m. kovo.
Mimaičiai

Istorija

Kaimo vakarinėje dalyje, 0,47 km į šiaurę nuo Švėtės upės, 68 m į šiaurės vakarus nuo kelio Šakyna – Mimaičiai yra Mimaičių senosios kapinės, vadinamas Kapeliais (kultūros paminklo MC kodas 4659), kapinių centrinėje dalyje – paminklas (meno paminklo MC kodas 29513).
Nuo 1589 m. kaimas priklausė įsteigtai Šiaulių ekonomijai. 1649 m. Gruzdžių trakto revizijos akte Mimaičiai priskiriami Biržių ir Paliesių vaitijai. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Piktuižių seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Šakynos valsčiui, nuo 1920 m. Gruzdžių valsčiaus Mimaičių seniūnijai, nuo 1950 m. – Šakynos apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Šakynos tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Riškaičiai – 1,3 km
Mikaičiai (Šiauliai) – 0,7 km
Juodeikiai (Joniškis) – 6,6 km
Šakyna – 3,4 km
Miknaičiai (Joniškis) – 6,8 km
Valakai (Šiauliai) – 0,9 km  
 KURŠĖNAI – 28 km
Piktuižiai – 4,1 km  
 ŠIAULIAI – 31 km
Kiaukliai – 1,3 km
Drobiškių dvaras

Drobiškių dvaras – buvęs dvaras Vidurio Lietuvoje (Drobiškiai, Žeimių seniūnija, Jonavos rajonas). Drobiškių dvaro sodybos fragmentus (117, IP240At) sudaro dvarininko namas ir svirnas. Įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.
Komjaunuolis (1937)

Komjaunuolis – nelegalus komunistinis laikraštis, ėjęs 1937–1938 m. Kaune.

Istorija

Leido LKJS CK. Išėjo 2 numeriai. Nr. 1 spausdintas spaustuvėje, Nr. 2 – rotatoriumi. Redaktorė Mira Bordonaitė.
Audronė Morkūnienė

Biografija

Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete baigė ekonomiką.
Ministro Pirmininko patarėja socialinės politikos klausimais. LR socialinės apsaugos ir darbo viceministre antrą kartą tapo nuo 2009 m. iki 2011 m. vasario 1 d. Poste pakeitė Audrius Bitinas.
Ištekėjusi, turi du sūnus.
Vepsų vėliava

Vepsų vėliava – vepsų etnoso vėliava: žaliame stačiakampiame fone mėlynas skandinaviškas kryžius paryškintas geltonomis fimbromis (plona juostelė, aprėminanti figūrą).
Vėliavą patvirtino 1992 m. birželio mėn. vepsai, susirinkę į Vepsų vasaros festivalį vepsų nacionaliniame kaime Kalajokyje prie Onegos ežero (Karelija). Spalvos simbolizuoja miškus, upes ir javų laukus.
Vėliavą sukūrė dailininkas V. Dobryninas 1992 m.
Vatikano himnas

Itališki žodžiai

Roma immortale di Martiri e di Santi,

Roma immortale accogli i nostri canti:

Gloria nei cieli a Dio nostro Signore,

Pace ai Fedeli, di Cristo nell'amore.
A Te veniamo, Angelico Pastore,

In Te vediamo il mite Redentore,

Erede Santo di vera e santa Fede;

Conforto e vanto a chi combatte e crede,
Non prevarranno la forza ed il terrore,

Ma regneranno la Verità, l'Amore.

Lotyniški žodžiai

CHORUS
O felix Roma – o Roma nobilis:

Sedes es Petri, qui Romae effudit sanguinem,

Petri cui claves datae sunt regni caelorum.

Pontifex, Tu successor es Petri;

Pontifex, Tu magister es tuos confirmans fratres;

Pontifex, Tu qui Servus servorum Dei,

hominumque piscator, pastor es gregis,

ligans caelum et terram.

Pontifex, Tu Christi es Vicarius super terram,

rupes inter fluctus, Tu es pharus in tenebris;

Tu pacis es vindex, Tu es unitatis custos,

vigil libertatis defensor; in Te potestas.
VOX ACUTA, VOX ALTERA AB ACUTA
Tu Pontifex, firma es petra, et super petram

hanc aedificata est Ecclesia Dei.
VOX MEDIA, VOX GRAVIS
Pontifex, Tu Christi es Vicarius super terram,

rupes inter fluctus, Tu es pharus in tenebris;

Tu pacis es vindex, Tu es unitatis custos,

vigil libertatis defensor; in Te potestas.
CHORUS
O felix Roma – O Roma nobilis.
Mūsų Lietuva (Brazilija)

„Mūsų Lietuva“ – katalikiškos krypties Brazilijos lietuvių žurnalas, leidžiamas nuo 1948 m. San Paule.

Istorija

Leidimo iniciatorius prelatas Pijus Ragažinskas. Iš pradžią buvo žurnalo tipo laikraštis, nuo 1951 m. – laikraštis, nuo 2002 m. – spalvotas žurnalas. Nuo 1965 m. leido jėzuitai, nuo 1977 m. – saleziečiai, nuo 2002 m. – Asociacija „Mūsų Lietuva–Nossa Lituania“. Iki 1951 m. ėjo du kartus per mėnesį, 1952–1990 m. – kartą per savaitę, nuo 1991 m. – nereguliariai, nuo 2002 m. – kas mėnesį. Tiražas 1995 m. – 600 egz.
1952 m. leido humoristinį priedą „Yla“. Nuo 1977 m. leido savaitinį priedą portugalų kalba „Mūsų Lietuva portugališkai“ (nuo XX a. devinto dešimtmečio ėjo kaip vidinis priedas), XX a. aštuntame – devintame dešimtmečiais portugalų kalba dar ėjo vidiniai priedai jaunimui „Jaunimo žinios“ (Informativo da Juventude), „MES“ (Suplemento Nos), „Mūsų Lietuvos priedas“ (Mūsų Lietuva suplemento). Nuo 2002 m. žurnalas spausdinamas dviem kalbomis. Turi spaustuvę „Arte Grafica Lituania“.
Bendradarbiavo V. Vijeikis, K. Miliauskas ir kiti.
Vigantas Danilavičius

Biografija

1987–1995 m. Plungės rajono Žlibinų pagrindinės mokyklos lietuvių kalbos mokytojas. 1995–2000 m. Plungės rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2000–2003 m. savivaldybės administratorius, 2003–2004 m. meras. Nuo 2004 m. laikraščio „Klaipėda“ apžvalgininkas.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys.
1990–1995 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos deputatas, 1995–2004 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys.
Šaulių sąjungos narys. Žmona Jolanta, sūnus Mikas.
Hansko dekanatas

Hansko dekanatas (lenk. Dekanat Hańsk) - tai vienas iš 25 katalikų, Sedlcų vyskupijos dekanatų. Dekanato centras yra Hansko kaime.
Gyvoji fosilija

Gyvoji fosilija (kitaip dar gyvoji iškasena) – organizmų rūšis, kuriai artimas rūšis galima rasti tik tarp fosilijų. Paprastai tai būna senovinių gyvūnų ar augalų rūšys, kurios dėl palankiai susiklosčiusių aplinkos sąlygų išliko išoriškai nepakitusios.
Šis terminas dažnai klaidingai naudojamas apibūdinant bet kokias ilgą laiką išgyvenusias rūšis, net ir turinčias daug giminingų organizmų tarp šiuo metu paplitusių.
Algirdas Chominskis

Algirdas Chominskis (lenk. Olgierd Chomiński, 1884 m. birželio 23 d. Boguslavas, Viekšnių valsčius, Šiaulių apskr. – 1943 m. rugsėjo 17 d., pagal kitus šaltinius – rugsėjo 7 d., Vilnius) – Lietuvos lenkų kalbininkas, filosofijos daktaras.

Biografija

Brolių Biržiškų vaikystės draugas Viekšniuose. 1896–1903 m. mokėsi Šiaulių gimnazijoje, gimnaziją baigė Charkove 1904 m. 1904-1911 m. studijavo Varšuvos, Lvovo, Krokuvos universitetuose, 1914-1915 m. – Prahos universitete. 1911 m. filosofijos daktaras.
1916-1920 m. mokytojavo. Nuo 1922 m. Vilniaus universiteto slavų filologijos dėstytojas. Tyrė lenkų kalbos tarmes, lenkų ir lietuvių kalbų santykius.
Taitiškės

Istorija

1554 m. inventoriuje minima Taitiškių dykynė (Pustowszczyzna Fotkiszka) tarp Giedraičių klebono ežero Ilmėdo ir Stirnių ežero, priklausiusio bajorams Giedraičiams, netoli Balninkų dvarui priklausančio Aiginčių kaimo, kuris dabar identifikuotinas su Toliejais.
Atyrau

Geografija

Atyrau yra pagrindinis Kazachstano uostas prie Kaspijos prie Žajiko upės deltos. Atyrau yra 20 maždaug metrų žemiau jūros lygio. Laikoma, kad Atyrau yra dviejuose žemynuose – Azijoje ir Europoje, o žemynų ribą žymi Žajiko upė, nors iš tikrųjų Atyrau yra viename žemyne – Eurazijoje.

Istorija

Medinis fortas prie Žajiko upės buvo pastatytas 1645 metais ir pavadintas Nižnij Jaickij gorodok rusų pirklio Michailo Gurjevo, kuris prekiavo su galingais Chivos ir Bucharos miestais Vidurinėje Azijoje. Fortas buvo sugriautas Jajiko kazokų, tada Gurjevas turėjo atstatyti fortą, tik šį kartą pastatyti jį akmeninį. Fortas buvo atstatytas nuo 1647 iki 1662 metų. Caras Aleksėjus pasiuntė kareivių garizoną, kad apsaugotų fortą nuo kazokų puolimų. Atsikeršijant rusams kazokų sukilėlių vadas Stenka Razinas užėmė fortą 1667 ir 1668 metais. Fortas prarado savo strateginę vertę ir buvo nugriautas 1810 metais. Nuo 1708 iki 1992 m. miestas vadinosi Gurjevu.
GameSpot

Istorija

Tinklalapį įsteigė Pete Deemer, Vince Broady ir Jon Epstein. Veikla pradėta 1996 m. gegužės 1 d.
Tinklalapį įsigijo tinklalapis „ZDNet“, kurį vėliau įsigijo „CNET Networks“, o šią 2008 m. įsigijo „CBS Interactive“.
Daumėnai

Istorija

Sovietmečiu buvo pagalbinė Kirdonių kolūkio gyvenvietė.

Žymūs žmonės

Kaimo kapinėse palaidoti poetai Julius Anusavičius (1825–1907), Paulius Drevinis (1919–1990) ir Ansgaras Juozapas Rožėnas (1808–1838).
Jonas Starkus

Jonas Adolfas Starkus (1895 m. birželio 19 d. Rudaminos kaime, dab. Lazdijų rajonas – 1968 m. rugsėjo 15 d. Bajone, Niujorko valstija, JAV) – Romos katalikų kunigas, pedagogas, bažnytinės teisės daktaras.

Biografija

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje. Studijavo Peterburgo dvasinėje akademijoje. Romos Apolinaro universitete apgynė disertaciją, jam buvo pripažintas bažnytinės teisės daktaro laipsnis. Nuo 1923 m. Seinų „Žiburio“ gimnazijos Lazdijuose mokytojas, vėliau – direktorius. 1936 m. išvyko į JAV, kur iki 1942 m. mokytojavo, po to dirbo pastoracinį darbą.
Liukarna

Liukarna (pranc. lucarne 'šviestuvas, žiburys') – nedidelis stogo langas, skirtas mansardai apšviesti. Liukarnos anga būna apskrita, ovali, rečiau stačiakampė, su puošniu apvadu, frontonu, karnizu, voliutomis, skulptūromis ir kita. Atsirado Prancūzijoje gotikos laikotarpiu (14 a.). Ypač paplito, tapo labai puošnios baroko ir rokoko rūmų, gyvenamųjų namų mansardiniuose stoguose.
Tarptautinė advokatų asociacija

Tarptautinė advokatų asociacija (angl. International Bar Association, IBA) yra tarptautinė asociacija, vienijanti įvairių šalių advokatus. IBA tikslas yra skatinti keitimąsi informacija tarp teisinių asociacijų visame pasaulyje, remti teisinės ir teisingumo sistemos nepriklausomumą, užtikrinti advokatų profesinės veiklos laisvę, taip pat remti žmogaus teises visame pasaulyje per savo teisininkų žmogaus teisių institutus.
Organizacija veikia per skyrius ir komitetus. IBA siekia įtakos plėtojant tarptautinę (verslo) teisę, formuoti būsimą šios teisės specialistų kartą visame pasaulyje.
Zenonas Rinkevičius

Zenonas Rinkevičius (1939 m. lapkričio 29 d. Igliaukos k., Marijampolės r.), chorvedys, pedagogas, mokslininkas – socialinių mokslų (edukologijos) daktaras.

Biografija

Mokėsi Valenčiūnų ir Gelgaudiškio (Šakių r.) septynmetėse mokyklose, o 1953–1957 Kauno pedagoginėje mokykloje. Pirmąsias muzikos žinias gavo iš vargonininko tėvo, o Kaune mokėsi skambinti fortepijonu pas S. Graužinį. 1958–1962 muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė A. Ilčiukas ir V. Četkauskas, o skambinti fortepijonu V. Landsbergis). 1969–1973 TSRS Pedagogikos mokslų akademijos Meninio ugdymo mokslinio tyrimo instituto Maskvoje aspirantas neakivaizdininkas. 1974 ten apgynė pedagogikos mokslų kandidato disertaciją tema: „Jaunesniojo mokyklinio amžiaus mokinių polifoninės muzikos suvokimo ugdymas" (vadovė V. Beloborodova).
1957–1958 Z. Rinkevičiaus buvo Jotyškių (Šakių r.) pradžios mokyklos vedėjas. 1960–1961 Vilniaus 15-osios vidurinės mokyklos, 1962–1963 Vievio vaikų muzikos mokyklos mokytojas. Apsigyvenęs Šiauliuose, 1963–1965 buvo miesto 5-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų ir merginų chorų vadovas. 1968–1971 vadovavo Šiaulių miesto berniukų chorui, su kuriuo surengė koncertų, įrašų padarė Lietuvos radijas. 1963–1975 Šiaulių pedagoginio instituto Muzikos katedros dėstytojas ir vyr. dėstytojas (nuo 1966). 1965–1969 buvo instituto merginų choro „Pavasaris" chormeisteris ir merginų vokalinio kvarteto vadovas. 1975–1979 Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų Muzikos pedagogikos katedros vedėjas (nuo 1977 docentas), kurį laiką dėstė ir choro dirigavimą, vėliau Klaipėdos universiteto Menų fakulteto teorinių disciplinų dėstytojas docentas.
Z. Rinkevičius paskelbė per 100 mokslinių, metodinių ir publicistinių straipsnių (iš jų apie 20 chorinio dainavimo ir chorinės kultūros ugdymo klausimais), parašė koncertų ir knygų recenzijų, dalyvavo mokslinėse konferencijose Lietuvoje ir svetur. Parašė ir išleido šias monografijas: „Ar suvokia vaikai polifoniją“ (1979, rusų kalba), „Apie muzikos polifoniškumą ir jo suvokimo ugdymą“ (1980), „Mokinių muzikinis ugdymas“ (1993), „Muzikos pedagogika“ (1998). Parengė dainų rinkinį „Dvibalsio dainavimo pradmenys“ (1991), 1995 išleido brošiūrą „Muzikos mokymo funkcijos bendrojo lavinimo mokykloje“. Kartu su R. Pliskiene sudarė dainų rinkinius „Anglų dainos I-IV klasių moksleiviams“ (1991), „Anglų dainos V-VIII klasių moksleiviams“ (1992) ir „Anglų dainos IX-XII klasių moksleiviams“ (1992). Z. Rinkevičius spaudai parengė V. Banaičio harmonizuotų lietuvių liaudies dainų rinkinį (1993). Pedagogo žmona Rimtautą Rinkevičienė – Klaipėdos J. Karoso muzikos mokyklos akordeono mokytoja, vyresnioji duktė Daiva Rinkevičiūtė – „Lietuvos ryto" apžvalgininkė, Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, jaunesnioji duktė Aušrinė Rinkevičiūtė-Richter – dailininkė (dizainerė); gyvena ir dirba Vokietijoje.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Juozas Buivydas

Biografija

Mokėsi Šiauliuose, Kaune, Maskvoje. Spaudoje pradėjo bendradarbiauti 1940 m. Pirmieji darbai išspausdinti savaitraštyje „Kuntaplis“. 1940–1941 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ reporteris–apybraižininkas, 1944–1946 m. – žurnalo „Jaunimo gretos“ redaktorius. Vėliau žurnalo „Švyturys“ atsakingasis sekretorius, žurnalo „Šluota“ meninis redaktorius, laikraščių „Tiesa“, „Vakarinės naujienos“, LKP CK leidyklos dailininkas, laikraščio „Opozicija“ bendradarbis.
Dalyvavo respublikinėse ir tarptautinėse karikatūrų parodose, autorinė karikatūrų paroda „Žemės dėmės“.
Lietuvių žodis

Lietuvių žodis – Baltų centrinės tarybos lietuvių skyriaus savaitraštis, 1946 m. spalio 12 d. – 1949 m. gegužės 7 d. leistas Vokietijoje, Detmolde.

Istorija

Nuo 1949 m. kovo 1 d. buvo ir Lietuvių tremtinių bendruomenės britų zonoje organas. Pagrindinis britų zonos lietuvių laikraštis, jungęs visų krypčių lietuvius ir daug dėmesio skyręs kultūros klausimams. Tiražas 4000-6000 egz.
Redagavo Jonas Kardelis, Bronius Aušrotas ir Pranas Naujokaitis.
Pietryčių lyguma

Pietryčių lyguma – smėlėta lyguma Lietuvos pietryčiuose.
Pietryčių lyguma eina ruožu nuo Ignalinos į pietvakarius per Pabradę, Nemenčinę, Vilnių, Varėną, Kapčiamiestį, pereina į Baltarusiją ir Lenkiją.
Pietryčių lyguma yra tarp Baltijos, Švenčionių, Ašmenos, Gardino aukštumų ir Lydos plynaukštės. Yra 4 plačios jos dalys: Žeimenos, Vilnios, Merkio vidurupio-Vokės, Merkio žemupio-Katros lygumos. Kiekvienoje jų, einant iš šiaurės vakarų į pietryčius, yra 4 paviršiaus ruožai: žvirgždinga banguota zandrinė lyguma, plokščias smėlingas senslėnis, žemyninės kopos ir limnoglacialinė lyguma.
Per pietryčių lygumą teka Žeimena, Neris, Vokė, Merkys, Nemunas, Baltoji Ančia. Yra Baltosios Vokės, Čepkelių raisto, Margių pelkės.
Apie 1/2 pietryčių lygumos teritorijos užima miškai: Ažvinčių, Labanoro, Pabradės, Lavoriškių, Rūdninkų, Dainavos, Kapčiamiesčio.
Benedicta Boccoli

Biografija

Gimė Milane 1966 metais. Vaikystėje su šeima persikėlė į Romą.
Gruobinios apskritis

Istorija

1795–1915 m. apskritis priklausė Rusijos imperijos Kuršo gubernijai, 1915–1919 m. Oberosto Kuršo sričiai, 1919–1920 m. Latvijos valstybei. 1921 m. buvusios apskrities lietuviškos žemės perduotos Lietuvai.
Palacio San José

San Chosė rūmai (isp. Palacio San José) – buvusi asmeninė kaudiljo, generolo ir Argentinos Konfederacijos prezidento Chusto Chosė de Urkizos rezidencija. Dabar pastatas naudojamas kaip muziejus. Rūmai yra užmiestyje, Entre Rioso provincijoje, 23 km nuo Konsepsion del Urugvajaus miesto. Rūmų architektas – Pedro Fossati. Statybos vyko 1848–1858 m. Būdinga XIX a. vidurio Argentinos-Italijos architektūra. Yra 38 kambariai, biblioteka, valgomasis, virtuvės, poilsio aikštė, koplyčia, du bokštai. Naudojami brangūs ir ištaigingi baldai, veidrodžiai, paveikslai. 1935 m. rūmai paskelbti nacionaliniu paminklu.
Antanas Juodvalkis

Biografija

1955 m. baigė Utenos pirmąją vidurinę mokyklą. 1960 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1982 m. žemės ūkio mokslų daktaras.
1960–1988 m. dirbo Miškų ūkio institute, 1973–1988 m. Miško biologijos ir miškininkystės laboratorijos vedėjas. Nuo 1988 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) dėstytojas, 1988–1993 m. Miškininkystės ir gamtos apsaugos katedros vedėjas, 1993–2004 m. prorektorius, nuo 1988 m. profesorius. 1989 m. Lietuvos miškininkų sąjungos viceprezidentas.
Sudarė maksimaliai produktyvių medynų modelius ir parengė naujus ugdymo kirtimų normatyvus. Parašė mokslinių straipsnių iš medynų formavimo, jų struktūros, rūšių santykių tyrimo, medynų tankumo optimizavimo, pagrindinių kirtimų. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.
Januškėliai

Aplinkinės gyvenvietės

Lauzdonys – 1 km
Liaušiai – 2 km
Bareišiai – 1 km 
 Mėgučiai – 3 km
Beržalota – 2 km
Alvordia

Šaltiniai

Carter, A. M. 1964. The genus Alvordia (Compositae) of Baja California, Mexico. Proceedings of the California Academy of Sciences 30: 157-174.
Turner, B. L. 1988. Reduction of the Mexican genus Agiabampoa to Alvordia (Asteraceae, Heliantheae). Phytologia 64: 209-210.
Juozas Kniukšta

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, Geografijos fizinio lavinimo mokytojas.
1981–1987 m. mokytojas Tauragėje, 1987–1992 m. Tauragės sporto mokyklos treneris, 1992 m. Kniukštos individualios įmonės savininkas, nuo 1996 m. UAB „Alantas“ direktorius.
1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Tauragės rajono skyriaus narys.
2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys.
Rotary klubo narys, sekretorius. Sutuoktinė Gita, vaikai Inga, Nora, Vaiva.
Faras

Istorija

Senovės Romos laikais dabartinėje Faro miesto vietoje buvo įkurta Osonoba gyvenvietė. Nuo VIII a. Faro miestą valdė maurai. Rekonkistos metu, 1249 m. Farą iš maurų atkariavo Portugalija. 1596 m. Farą apiplėšė anglai. 1755 m. mažiau nei likęs Algarvės regionas, nukentėjo per žemės drebėjimą ir cunamį. Nuo tų metų tapo regiono centru.
Fulguritas

Fulguritas (arba Perkūno strėlė) – smėlyje žaibo paliktas pėdsakas (lot. fulgur – žaibas). Dėl aukštos žaibo temperatūros smėlis išsilydo, suformuodamas natūralų stiklą. Perkūno strėlės yra keleto centimetrų pločio ir gali būti net keleto metrų ilgio. Kai kada jos būna šakotos kaip medžių šaknys. Natūralus fulgurito susidarymas yra gana retas gamtos reiškinys.
Jei žaibui trenkiant smėlyje būta organinių medžiagų, tokiame fulgurite aptinkama fulerenų, kurie gamtoje gana reti.
Vestfoldas

Geografija

Apskritis įsikūrusi Oslo fjordo pakrantėje (joje yra nemažai salų). Būdingos lygumos, kuriomis teka Niumdalslogeno upė, tik šiaurės rytinė pusė kalnuota. Sutampa su Vestfoldo geografiniu regionu.
Pocket PC

Pocket PC – delninių kompiuterių, naudojančių Windows CE operacinę sistemą klasė.
Vincas Greičius

Vincas Greičius (1887 m. rugsėjo 3 d. Kalnėnų k., Jurbarku apylinkė, Tauragės apskr. – 1950 m. sausio 7 d. CIevelande, OH – JAV), pedagogas, vargonininkas, chorvedys.

Biografija

Baigęs Jurbarko pradžios mokyklą, dirbo tėvų ūkyje, o apie 1904 m. atvyko į JAV ir apsistojo Čikagoje, IL. Netrukus įstojo į Šv. Kirylo ir Metodijaus kunigų seminariją Detroite, ML Kadangi jautė potraukį muzikai, 1906–1911 m. studijavo Valparaiso, IN, universitete, kur įgijo muzikos (fortepijono) mokytojo diplomą. Universitete redagavo studentų žurnalą „Jaunimo sapnai“, lietuvius studentus mokė kalbos ir rašybos, su „Keliaujančių" vyrų kvartetu rengė koncertus. Bendravo su kunigais, prisidėjo prie V. Kudirkos raštų leidybos.
1911 m. užėmė mokytojo vietą parapijos mokykloje Waukegane, IL.
Nuo 1912 m. iki mirties gyveno ir dirbo CIevelande. Apie 10 metų vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Jurgio ir keletą metų Dievo Motinos bažnyčiose. Šv. Jurgio parapijos mokykloje vaikus mokė skambinti fortepijonu, kurį laiką vadovavo Lietuvių teatrališkajam chorui. Susikūrus Vyčių 25 kuopai, daug metų vadovavo mišriajam chorui (30 moterų ir 24 vyrai). Choras populiarino lietuvių kompozitorių dainas, pastatė M. Petrausko operetę „Šventoji naktis“ ir operą „Birutė“. Buvo subūręs didelį jaunučių Vyčių chorą, berniukų ir mergaičių „Birutės“ chorą. Kurį laiką vadovavo chorui ir Akrone, OH. Su chorais organizavo koncertus, dalyvavo radijo laidose ir įvairiuose tautiniuose renginiuose. Savo namuose įkūrė knygyną, vaikus mokė skambinti fortepijonu ir anglų kalbos. Buvo pirmojo lietuviško savaitraščio „Santaika“ CIevelande redaktorius, daug rašė „Viltyje“, „Drauge“, „Darbininke“ ir „Garse". Harmonizavo lietuvių liaudies dainas, sukūrė nemaža dainų (dažnai savo paties tekstais), giesmių ir mišias.
Nuo 1934 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai.
V. Greičiaus žmona Stasė Vaikšnorytė-Greičienė (1894–1992) buvo dainininkė (sopranas), sūnus Vincas Greičius (1919–1993) smuikininkas, duktė Regina Greičiutė-Brazaitienė (g. 1915 m. rugsėjo 1 d. Klyvlende) vargonininkė ir chorvedė. Cleveland Music Settlement studijavo fortepijoną ir muzikos teoriją. 1943–1994 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Dievo Motinos lietuvių parapijoje Klyvlende. Statė operetes, ruošė koncertus, chorą parengė 1971 m. 4-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje, pati reiškėsi kaip dainininkė ir pianistė, turėjo savo fortepijono studiją.
Nuo 1933 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Bistro

Bistro (pranc. bistro, bistrot) – ekonominės ar vidutinės klasės maitinimo paskirties įstaiga, orientuota į vidutinių ar didesnių lankytojų srautų kokybišką maitinimą. Dažnai panaši į mažą restoraną, gali veikti kaip tam tikros šalies virtuvės kultūros skleidėja, teikti viešbučių svečių maitinimo paslaugas, būti jungiama su baru. Kartais pristatoma kaip naminį maistą siūlanti vieta ar šeimos verslo restoranas.
Siūlomi paprastai paruošiami visaverčiai populiarūs klasikiniai patiekalai. Maistas gaminamas vietoje pagal užsakymą iš meniu, galimi lankytojų pageidavimai. Siekiant greitesnio aptarnavimo, dalis patiekalų ar jų dalių gali būti paruošti iš anksto tą pačią dieną, jei tokiu būdu maisto kokybė išlieka.