google/wiki40b huggingface dataset:
Gerduvėnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Minijos ir Gerdaujės kairiajame krante esančiame aukštumos krašte. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 95x70 m dydžio. Aikštelės pietrytinio krašto, kur turėjęs būti pylimas, 2 m aukščio šlaitas leidžiasi į 5 m pločio, 0,3 m gylio griovį, už kurio supiltas 0,2 m aukščio, 10 m pločio pylimas, už jo iškastas antras 5 m pločio, 0,3 m gylio griovys. Už šio griovio įrengtas priešpilis. Jo aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 27x13 m dydžio. Jos pietrytiniame krašte supiltas 1 m aukščio, 9 m pločio pylimas, kurio išorinis 1,2 m šlaitas leidžiasi į 4 m pločio, 0,3 m gylio griovį. Priešpilio pylimas žemėdamas juosia piliakalnį pietvakarių šlaituose, 2-10 m žemiau aikštelės, virsdamas 5 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 35 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, dabar apaugęs lapuočiais.
Vakarinėje papėdėje 1,1 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Aplinkiniai piliakalniai

Andulių piliakalnis 18 km
Valėnų piliakalnis 18 kmVėlaičių piliakalnis 19 km
Antkalnio piliakalnis 4 kmGandingos piliakalnis 26 km
Vieštovėnų piliakalnis 22 kmPurmalių piliakalnis 18 km
Jakų piliakalnis 14 kmŽvaginių piliakalnis 15 kmLaistų piliakalnis 17 kmGargždų piliakalnis 3,5 km
Maciuičių piliakalnis 4,5 kmNorgėlų piliakalnis 19 km
Veiviržėnų piliakalnis 16 km
Brandenburgo pilis

Brandenburgo pilis – Vokiečių ordino pilis Prūsijoje, Notangos žemėje, Pokarviuose prie Aismarių, Prėskingos (vok. Frisching) žiočių dešiniojoje pusėje.

Istorija

Pilį tarp Balgos ir Karaliaučiaus pilių pastatydino Vokiečių ordinui į pagalbą atvykęs Brandenburgo markgrafas Otonas III Brandenburgietis per Didįjį prūsų sukilimą (1260–1274 m.) tuoj po Vokiečių ordino 1261 m. pralaimėto Pokarvio mūšio. Iš pradžių buvo medinė, pilį sunaikinus varmių vado Glapo sukilėliams, Otonas su didele kariuomene sugrįžo į Prūsiją ir toje pat vietoje 1267 m. pastatydino mūrinę pilį. 1275–1290 m. pilis buvo labai sustiprinta, keturkampę keturių korpusų pilį su dideliu papiliu saugojo vandens kliūtys ir gynybiniai grioviai.
Iš Brandenburgo pilies Vokiečių ordinas puldinėjo Sūduvą, lietuvių pilis Nemuno dešiniajame krante, net Gardino, Brastos apylinkes, Žemaitijos pietvakarių dalis. 1362 m. puolė Kauno, 1375 m. – Trakų, 1382 m. ir 1394 m. – Vilniaus pilis. 1415–1422 m. pilyje kalintas buvęs didysis Vokiečių ordino magistras Heinrichas fon Plauenas. 1454–1456 m. apgriauta Lenkijos kariuomenės, 1520 m. sudegė, netrukus atstatyta. 1525–1752 m. pilyje rezidavo Brandenburgo apskr. viršininkas, vėliau apleista. Išliko pilies ir bažnyčios, statytos 1320 m. griuvėsiai.
Žiaurus Milanas

Turinys

Ketvertas kaukėtų nusikaltėlių įsiveržia į finansinę bendrovę, tačiau apsauga spėja iškviesti policiją. Šiai pasirodžius, du grobikai pasprunka automobiliu ir po ilgo persekiojimo pasislepia. Likę dviese užsibarikaduoja su 9 įkaitais ir po derybų išsidera automobilį pasitraukti. Bandant pabėgti, vienas plėšikų žūna, tuo tarpu antrasis pradeda ieškoti savo bendrininkų. Kol policija, nuosekliai rinkdama įrodymus, palaipsniui aiškinasi nusikaltėlių tapatybes, pastarieji, nusprendę, kad pinigus geriau pasidalinti pusiau negu į 3 dalis, mėgina atsikratyti buvusiu bendrininku. Sužeistas šis slapstosi pas savo meilužę ir nusprendžia dar kartą pamėginti laimę atgauti pinigus, o lemiamo nusikaltėlių susidūrimo fone pasirodo ir policija...
Albertas Malinauskas

Biografija

1975 m. baigė Vilniaus universitetą. 1994 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras. 2007 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas.
1975–1980 m. dirbo Biochemijos institute, nuo 1980 m. Chemijos ir cheminės technologijos institute (nuo 1992 m. Chemijos institutas) mokslo darbuotojas, nuo 1993 m. Organinės chemijos skyriaus vadovas. Nuo 2000 m. dar ir Vilniaus pedagoginio universiteto, nuo 2006 m. – Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 2005 m. profesorius. 1996–2000 m. stažavo Chemnico (Vokietija) ir Lundo (Švedija) universitetuose.

Mokslinė veikla

Tyrimų sritys: organinė elektrochemija, bioelektrochemija, fizikinė organinė chemija, cheminė kinetika, spektroskopija elektrai laidūs ir elektriškai aktyvūs polimerai, jų gavimas cheminės ir elektrocheminės polimerizacijos būdu, elektrocheminės oksidacijos – redukcijos reakcijos, elektrokatalizė, vykstanti ant elektrodų, modifikuotų organiniais reduktoriais ir neorganiniais kompleksiniais junginiais, bioelektrocheminių elektronų pernaša. Sukūrė jutiklių ir biojutiklių. Iki 2008 paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių.
Jankai

Aplinkinės gyvenvietės

Bliuviškiai – 11 km
GRIŠKABŪDIS – 15 kmBūda – 6 kmVišakio Rūda – 9 km
KAZLŲ RŪDA – 20 km
Monty Python ir šventasis Gralis

Filmas

Monty Python parodijuodavo televizijos ir kino šablonus: melagingai pažadėdavo tęsinius, juokaudavo ir titruose. „Šventojo Gralio“ titrai subtitruoti pseudo švedų kalba (pvz., „Wi nøt trei a høliday in Sweden this yër?“ – iškraipytas angliškas tekstas „Why not try a holiday in Sweden this year?“, reiškiantis „Gal šiemet norėtumėte atostogauti Švedijoje?“). Titruose taip pat kaip prie filmo prisidėjusios išvardinamos lamos.
Filmavimo darbai vyko Škotijoje, daugiausia aplink Doune pilį, Glen Coe ir privačią Stalker pilį. Užuot nuomoję arklius ir mokęsi jais joti, Monty Python padarė kaip to meto BBC radijo pjesėse: imitavo jojimą, garsą išgaudami kokoso kevalo puselėmis. Riterių dėvimos žiedmarškės yra sidabrine spalva nudažyti megztiniai. Dauguma pilių – tai įvairiais rakursais nufilmuota Doune pilis arba kartoniniai modeliai.

Siužetas

Filmo siužetas suskaidytas į epizodus, kuriuos sieja Šventojo Gralio užduotis ir Terry Gilliamo animaciniai intarpai.
Filmo pradžioje karalius Artūras (Graham Chapman) renka riterius savo Apvaliajam Stalui. Po kelių nesėkmių galiausiai prie jo prisijungia seras Bedeveras Išmintingasis (Terry Jones), seras Lanselotas Narsusis (John Cleese), seras Galahadas Tyrasis (Michael Palin), seras Robinas Ne Toks Narsus Kaip Seras Lanselotas (Eric Idle) ir seras Kuris Šiame Filme Nepasirodo.
Riteriams Dievas duoda užduotį surasti šventąjį Gralį. Beieškodami riteriai susiduria su įvairiais pavojais: Juodligės pilies merginomis, Riteriais, kurie sako Ni, triušiu žudiku ir kt. Filme gausu kitų epizodinių veikėjų: valstiečiai anarchosindikalistai, vienuoliai, giedantys lotyniškai, ragana, Pelkės pilies karalius ir jo sūnus, burtininkas, Mirties Tilto sargas, prancūzai. Periodiškai pasirodo elementų, susijusių su kregždėmis.
Filmas baigiasi, kai policija sustabdo lemiamą mūšio sceną ir suima serus Lancelotą ir Bediverą bei karalių Artūrą už „žinomo istoriko“ žmogžudystę, įvykdytą anksčiau filme.

Kita

Fallout 2 žaidime filmo atminimui panaudotos kelios jo koncepcijos, kaip kad Šventosios Granatos beieškantys riteriai ar keistas žmogus, užduodantis tris klausimus prie tilto per tarpeklį.
Soraya Arnelas

2009 m. Eurovizija

Kadangi Ispanija yra „Didžiojo Ketverto“ narė, šalies atstovė Soraya iš karto pateko į konkurso finalą.
Konkurso finale Soraya užėmė priešpaskutinę vietą su 23 taškais.
Jonas Jurgis Radvila

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis, motina Elžbieta Eufemija Vyšnioviecka, pirmasis šeimos sūnus. Broliai Albertas Vladislovas Radvila, Kristupas Mikalojus Radvila, Žygimantas Karolis Radvila, Aleksandras Liudvikas Radvila, sesuo Elžbieta Radvilaitė-Tečinskienė.
Mokėsi Nesvyžiaus, Branevo ir Augsburgo kolegiumuose, po to keliavo po Vokietiją ir Italiją. 1611 metais Jonas Jurgis Radvila buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą, 1616 metais buvo išrinktas Lietuvos tribunolo maršalka. Palaikė Zigmanto Vazos politiką, ne kartą buvo senatoriumi-rezidentu prie karaliaus.  
1613 metais Jonas Jurgis Radvila gavo Trakų kašteliono pareigybę. 1616 metais, po savo tėvo Mikaklojaus Kristupo Radvilos Našlaitėlio mirties paveldėjo Nevyžiaus ordinaciją, valdė dvaro žemes Ukrainoje.  
1619 metais įvykdė didelę kelionę į užsienį, kurios metu aplankė Vokietiją, Belgiją, Angliją, Prancūzuiją, Ispaniją ir Italiją. 1621 metais įstojo į Padujos universitetą, o 1625 metais – į Bolonijos universitetą.
Paskutiniais Jono Jurgio Radvilos gyvenimo metais (1625) dabartinėje Baltarusijos teritorijoje kilo maro epidemija, nuo kurios, greičiusiai, ir mirė.  
II Nesvyžiaus valdytojas. Vedė Eleonorą Ostrogiškę (Eleonora z Ostrigskich), tačiau palikuonių nesusilaukė.

Valstybės tarnyba

1613–1625 m. Trakų kaštelionas.
Vytautas Vladislovas Logminas

Vytautas Vladislovas Logminas (g. 1932 m. sausio 28 d. Porai, Širvintų valsčius -- 2018 m. liepos 22 d. Vilniuje) – Lietuvos ornitologas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1955 m. baigė Vilniaus universitetą. 1962 m. biologijos mokslų kandidatas.
1955–1959 m. dirbo Biologijos institute, 1959–1969 m. Zoologijos ir parazitologijos institute. 1963–1969 m. Gamtos apsaugos komisijos mokslinis sekretorius. 1969–2002 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas), 1992–2001 m. Zoologijos katedros vedėjas; nuo 1972 m. docentas.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – paukščių (vištinių, vandens ir pelkių) ekologija, migracija, saugomų teritorijų (Kretuono draustinis ir kt.) paukščių faunos tyrimai. Parašė apie 10 knygų.
Romos kurija

Romos kurija (lot. Curia Romana) – pagrindinė Romos katalikų bažnyčios, Šventojo sosto ir Vatikano administracijos institucija, kurios žinybos popiežiaus vardu priima pasiūlymus, prašymus, apeliacijas, skundus, nagrinėja juos, rengia jų pagrindu dokumentus ir savo kompetencijos ribose priima sprendimus visais bažnyčią liečiančiais klausimais. Romos kurijos sprendimai gali būti apskųsti apaštaliniam tribunolui.

Istorija

Popiežius Sikstas V savo konstitucijoje Immensa aeterni Dei 1588 m. suformulavo pagrindinius Šventojo sosto administracijos teisinius pagrindus. Reforma, išaugus bažnyčios biurokratiniam aparatui, buvo būtina, nes atskirus klausimus sprendžiantys apaštaliniai advokatai, notarai, diakonai, teisėjai sunkiai tarpusavyje derino sprendžiamus klausimus. Popiežius Pijus X 1908 m. konstitucijoje Sapienti consilio dar kartą reformavo kuriją, išskyręs joje valdymo, kongregacijos ir tribunolo funkcijas. II Vatikano susirinkimas nutarime Christus Dominus leido darbui kurijoje pasitelkti civilius asmenis. 1967 m. rugpjūčio 15 d. konstitucija Regimini Ecclesiae universae popiežius Paulius VI pradėjo dar vieną kurijos reformą, kurią tik 1988 m. birželio 28 d. savo konstitutcija Pastor bonus užbaigė popiežius Jonas Paulius II. Kurijos darbas tapo viešesnis, kiekviena žinyba pradėjo dirbti pagal savo nuostatus. Bendri visos Romos kurijos nuostatai buvo patvirtinti 1992 m. vasario 4 d.
Steponas Vaičikauskas

Biografija

1974 m. baigė Klaipėdos politechnikumą, elektrikas, 1982 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius elektrikas, 2002 m. baigė Kauno technologijos universitetą, vadybos magistras.
Siuvimo fabriko „Spalis“ direktorius, 1995 m. Lietuvos taupomojo banko tarybos pirmininkas, SAB „Dobilas“, UAB „Togeta“ valdybos narys, direktorius. 2007 m. Kauno miesto savivaldybės mero pavaduotojas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno miesto skyriaus narys, nuo 2007 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno miesto skyriaus pirmininkas, Lietuvos socialdemokratų partijos prezidiumo ir tarybos narys.
Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Gema, vaikai Aistė, Gytis.
Gydytojai be sienų

Gydytojai be sienų (pranc. Médecins Sans Frontières) yra tarptautinė humanitarinės pagalbos nevyriausybinė organizacija, Nobelio taikos premijos laureatė, geriausiai žinoma dėl medicininės pagalbos teikimo besivystančioms šalims. Organizacija įkurta 1971 m. Jos būstinė yra Ženevoje.
2007 m. 26 000 įvairių medicinos darbuotojų, logistikos ekspertų, vandens ir sanitarijos inžinierių bei administratorių teikė medicininę pagalbą daugiau nei 70 šalių visame pasaulyje. Šie darbuotojai savanoriškai skiria savo laiką pasaulio žmonių sveikatai gerinti. Organizaciją sudaro 23 asociacijos ir būstinė Ženevoje.
Apie 90 % organizacijos lėšų skiria privatūs fondai ir žmonės, o likusius skiria įvairios vyriausybės ir korporacijos. 2012 m. metinės organizacijos įplaukos buvo 938 milijonai eurų.

Istorija

Nigerijos pilietinio karo metu 1967–1970 m. Nigerijos kariuomenė užblokavo naujai susikūrusią Biafros teritoriją. Tuo metu Prancūzija buvo vienintelė valstybė, palaikanti šios teritorijos gyventojus (JAV, Jungtinė Karalystė ir Sovietų Sąjunga buvo Nigerijos kariuomenės pusėje), ir šios blokados padėtis buvo nežinoma visam pasauliui. Prancūzų gydytojai savanoriškai kartu su Raudonojo Kryžiaus darbuotojais teikė pagalbą vietiniams gyventojams. Vienas organizacijos įkūrėjų buvo daktaras Bernard Kouchner.
Savanoriai ir gydytojai Biafroje buvo liudininkai Nigerijos kariuomenės atakų prieš civilius gyventojus bei jų žūčių nuo bado. Gydytojai viešai kritikavo šalies vyriausybę bei Raudonojo Kryžiaus darbuotojus už jų aplaidumą ir veiksmų trūkumą. Gydytojai nutarė imtis veiksmų ir įkurti organizaciją, kuri sugebėtų padėti žmonėms, nepaisant politinių ar religinių aspektų bei teritorinių padalijimų. 1971 m. gruodžio 20 d. dvi prancūzų gydytojų grupės susijungė ir sudarė naują organizaciją – „Gydytojai be sienų“.
Pirmoji oficiali šios organizacijos misija įvyko Nikaragvos sostinėje Managvoje, kurioje 1972 m. žemės drebėjimas pražudė nuo 10 000 iki 30 000 žmonių. Organizacijos nariai per tris dienas sugebėjo atvykti į įvykio vietą ir pradėti pagalbos darbus.
Po 1974 m. rugsėjo 18 d. Hondūre praūžusio uragano Fifi „Gydytojai be sienų“ organizacija pradėjo savo pirmąją ilgo laikotarpio pagalbos misiją.
1999 m. organizacijai buvo suteikta Nobelio taikos premija.
2012 m. organizacija vykdė 71 misiją visame pasaulyje. Jose dirbo 32 000 darbuotojų. 66 procentai misijų vyko Afrikoje, 25 procentai – Azijoje ir Artimuosiuose Rytuose.
Malaka

Geografija

Miestas yra įkurtas prie Malakos upės žiočių. Miesto istorinis centras yra pastatytas šalia buvusios jūros pakrantės. Dabartinis miestas auga į visas kryptis nuo šios istorinės įkūrimo vietos, net į pietus todėl, kad dabartinė pakrantės linija yra kiek piečiau nei buvo prieš 2 šimtmečius.

Istorija

XV ir XVI amžiuje miestas buvo Melakos sultonato sostinė. 1511 metais Malaka tapo Portugalijos kolonijinės sistemos dalis. Per šį laikotarpį mieste buvo pastatyta tvirtovė, kurios griuvėsiai liko iki šiol. 1641 m. miestas tapo Olandijos užjūrio teritorijų dalimi. Per daugiau nei 200 metų laikotarpį, mieste buvo dar labiau sutvirtinti tvirtovės mūrai, pastatyta bažnyčia, pagrindinė miesto aikštė bei rotušė. Nuo 1824 iki 1946 metų miestas priklausė Didžiajai Britanijai. Per Antrąjį pasaulinį karą miestas priklausė Japonijai. Dabar Malaka yra Malaizijos dalis.

Kultūra

2008 metais miestas buvo įtrauktas į UNESCO paveldo sąrašą. Miestas pasižymi unikalia architektūra, kuri sujungia kelias epochas bei kultūras. Mieste veikia du pagrindiniai muziejai. Malaka taip pat žinoma dėl savo vietinių patiekalų kaip „Belacan“ (krevečių padažas) ar kitų žuvies patiekalų.
1961 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

1961 m. Lietuvos šachmatų čempionatas – tai 28-asis Lietuvos vyrų ir 14-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
1953 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

1953 m. Lietuvos šachmatų čempionatas – tai 20-asis Lietuvos vyrų ir 6-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Jonas Grigaliūnas (1937)

Jonas Grigaliūnas (g. 1937 m. gruodžio 16 d. Kėdainiuose) – Lietuvos miškininkas, fotografas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1961 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1998 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
1961–1962 m. Dubravos miškų tyrimo stoties Šilupio girininkijos girininko pavaduotojas, 1963–1964 m. girininkas. 1968–1998 m. Lietuvos miškų ūkio mokslo tyrimų instituto mokslo darbuotojas, 1975–1992 m. Matematinių metodų laboratorijos vedėjas, 1995–1998 m. Miško resursų ir ekonomikos skyriaus vedėjas.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo kryptis – medynų sandaros ir augimo eigos dėsningumų tyrimas ir modeliavimas. Sudarė dendrometrinių rodiklių (skersmens, aukščio, tūrio, prieaugio) matematinius modelius.
Romas Vitkauskas

Biografija

Dar studijuodamas Varšuvos žemės ūkio akademijoje įsitraukė į Lietuvių visuomeninės kultūros draugijos veiklą.
1978 m. grįžo į Punsko kraštą. 1980–1984 m. Punsko valsčiaus Trumpalio kolūkio pirmininkas. Nuo 1980 m. Lenkijos jungtinės darbininkų partijos narys. 1981–1985 m. buvo renkamas Lietuvių visuomeninės kultūros draugijos pirmininku, o 1984 m. – Punsko valsčiaus viršaičiu. Vėliau dirbo Lenkijos-Lietuvos agroturistikos ir rekreacijos bendrijos „Kaimynai“ direktoriumi, Seinų valsčiaus viršaičio pavaduotoju, Lenkijos lietuvių leidyklos „Aušra“ direktoriumi. Nuo 2006 m. lapkričio 27 d. Seinų apskrities viršininko pavaduotojas, Lenkijos lietuvių draugijos tarybos narys.
Buvo vedęs, dukros Rūta ir Živilė.
Agnė Simonavičiūtė

Biografija

2014 m. Lenkijoje vykusiame pirmajame pasaulio moterų oro balionų čempionate Simonavičiūtė pelnė bronzos medalį. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio jaunimo čempionate bendroje grupėje (vaikinai ir merginos varžėsi kartu) lietuvė užėmė 14-ą vietą. 2016 m. Birštone vykusiame pasaulio moterų oro balionų čempionate Agnė Simonavičiūtė užėmė 5-ąją vietą. 2017 m. Europos moterų čempionate Lenkijoje iškovotas sidabro medalis.
Janis Rozentalis

Biografija

Rozentāls gimė Saldaus valsčiuje. Pas sienų dažytoją J. Celevičą jis įgijo dažytojo amatą, vėliau mokėsi Rygos vokiečių amatininkų draugijos amatininkystės mokykloje. Rozentāls studijavo Peterburgo Menų akademijoje, kur 1888 m. pradėjo studijas kaip laisvasis klausytojas. Akademiją jis baigė 1894 m. (diplomą gavo tik 1896 m., kai išlaikė teorinių dalykų egzaminus). Jo diplominis darbas „No baznīcas“ (Nuo bažnyčios) (1894) buvo pirmasis diplominis darbas akademijoje su nacionaliniu siužetu. Už darbą Rozentāls gavo pirmojo laipsnio menininko vardą.
Rozentāls vedė suomių dainininkę Elliją Forseli ir įsikūrė Rygoje. Konstantinas Pėkšėnas specialiai jam savo name Alberto gatvėje 12 įrengė dirbtuves (dabar Janio Rozentalio ir Rūdolfo Blaumanio muziejus). Rozentāls dirbo dėstytoju V. Blūmo meno mokykloje ir Rygos Miesto meno mokykloje, taip pat buvo mėnraščio „Vērotājs“ (Stebėtojas) ir žurnalo „Druva“ (Laukas, dirva) meninis redaktorius.

Kūryba

Rozentāls buvo vienas pirmųjų, XIX a. pabaigoje tapyboje pradėjusių tiksliai atvaizduoti tautos gyvenimą. Reikšmingą vietą dailininko veikloje užėmė portretas, tačiau jis tapė ir buities vaizdus, simbolines ir fantastines kompozicijas su mitologiniais, bibliniais ar latvių folkloro siužetais, peizažus, užsiėmė monumentaliuoju menu, taikomąja ir staliūgine grafika. Individualiajame stiliuje atsispindi amžių sandūrai būdingos stilistinės permainos – išsilaisvinimas iš akademinės mokyklos, impresionizmo, simbolizmo, postimpresionizmo įtaka.
Siužetiškai XIX a. dešimtajame dešimtmetyje Rozentalio dailėje dominavo tautos gyvenimo vaizdavimas („Uz lieveņa“ (Prieangyje), „Veļas mazgātājas“ (Drabužių skalbėjos) ir t. t.), buitinis žanras. Šio žanro darbai panašūs į Rūdolfo Blaumanio kaimo gyvenimo vaizdavimus, tuo dalinai paaiškinama jų draugystė. Rozentāls tapė ir akvareles buities temomis („Tirgus“ (Turgus), „Krogā“ (Smuklėje) ir t. t.); betarpiškas gyvenimo stebėjimas čia sujungtas su ironišku buities eigos vertinimu. Rozentāls tapė daug portretų, taip pat daug žinomų savo amžininkų portretų (pavyzdžiui, Vilhelmo Purvyčio, Rūdolfo Blaumaio).
Amarilas

Istorija

Miesto pavadinimas kilo iš ispaniško žodžio amarillo, reiškiančio „geltonas“ (pagal aplinkinių uolų spalvą). Amarilas įkurtas XIX a. pab.
Adomas Bžostovskis

Biografija

Lietuvos bajorų Bžostovskių giminės atstovas, herbo „Strzemię“ savininkas. Lietuvos didžiojo raštininko ir Mstislavlio kašteliono Konstantino Benedikto Bžostovskio (m. 1722) ir Terezės Vaina-Jaseneckos jaunesnysis sūnus. Vyresnysis brolis Lietuvos didysis iždininkas Mykolas Bžostovskis.
Molodkovsko, Sokoluvo Kazunės seniūnas. Radvilų šalininkas.
Baigė Vilniaus pijorų kolegiumą. 1738 metais Adomas Bžostovskis buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Kauno pavieto į seimą, 1744 metais – pasiuntinys nuo Slanimo pavieto. 1748 metais gavo generolo-majoro kavalerijoje titulą, vėliau tapo pėstininkų generolu-leitenantu. 1758 metais Adomas Bžostovskis buvo paskirtas Plocko kaštelionu ir Lietuvos tribunolo maršalka.
1764 metų gegužės 7 d. Adomas Bžostovskis kartu su 21 senatoriais pasirašė Karūnos didžiojo etmono Jono Klemensko Branickio manifestą prieš rusų valdininkavimą ir partijos „Familija“ šalininkus. 1766 metais – LDK iždo komisijos narys. 1767 metais prisijungė prie Radomo konfederacijos ir dalyvavo Repnino seime, kuris ratifikavo taikos sutartį su Rusija.
1769 metais Adomas Bžostovskis prisijungė prie Baro konfederacijos. Organizavo ginkluotą partizaninį judėjimą Mažojoje ir Dižiojoje Lenkijoje. Po konfederatų pralaimėjimo emigravo į Saksoniją. 1773 metais jis grįžo į tėvynę ir atsitraukė nuo politinės veiklos. 1776 metais Adomas Bžostovskis atsisakė nuo Plocko kašteliono pareigybės.
Baltojo erelio ordino kavalierius (1758).
Greitosios pagalbos automobilis

Greitosios medicinos pagalbos automobilis – automobilis, skirtas pervežti sergančius arba sužeistus žmones iš įvykio vietos į ligoninę arba atvežti medicinos pagalbą. Automobiliai turi įspėjamuosius signalus ir sireną, suteikiančią pirmumo teisę automobilių spūstyse.
Paprastai greitosios pagalbos transporto priemonės būna mikroautobusai, universalai arba sunkvežimiai, tačiau būna ir autobusai, sraigtasparniai, lėktuvai ir net laivai.

Istorija

Ligonių (pradžioje – dažniausiai karių) transportavimas siekia antikos laikus, tačiau pirmą kartą greitosios medicinos pagalbos transportą 1792 m. dideliu mastu panaudojo kariuomenės gydytojas Dominique-Jean Larrey. Jis su kitais chirurgais bei medicinos seselėmis gelbėdavo karius iš karo lauko naudodamas arklį ir vežimą.
Iš pradžių greitosios buvo naudojamos tik armijoje. Viskas pasikeitė po raupų epidemijos 1882 m. ir choleros epidemijos 1884 m. Tada arklio traukiamais vežimais pradėta pervežti ir civilius.
Pirmą kartą greitosios medicinos pagalbos automobilis į gatves išvažiavo1899 m. Čikagoje.

Dabartinė situacija

Greitosios medicinos pagalbos automobilių parke iš viso yra 380 automobilių: 46 proc. – iki 5 metų senumo, 37 proc. – 5–10 metų senumo, 17 proc. automobilių yra senesni kaip 10 metų. Jų rida yra didelė – 300 tūkst. kilometrų yra nuvažiavę 241, 300–500 tūkst. kilometrų – 111 automobilių. 28 automobiliai yra didesnės nei pusės milijono kilometrų ridos.
Mažai automobilių turi modernią ryšio įrangą.

Planuojamas atnaujinimas

2012–2014 m. planuojama atnaujinti greitosios medicinos pagalbos automobilių parką, tam skirta Greitosios medicinos pagalbos automobilių atnaujinimo 2012–2014 metų programa. Numatoma, kad po 2014 m. bus atnaujinta apie apie 36 procentai viso GMP automobilių parko.

Ženklinimas

Lietuvoje nuo 2005 m. sausio 1 d. visi greitosios pagalbos automobiliai ant kiekvienos GMP mašinos turi būti paženklintos užrašu AMBULANCE. Priekyje užrašas turi būti parašytas atvirkščiai. Taip daroma tam, kad priekyje važiuojantys vairuotojai žinotų, kad paskui juos važiuoja greitosios pagalbos automobilis, ir jį praleistų (priekyje važiuojantys vairuotojai mato iš paskos važiuojančias mašinas užpakalinio vaizdo veidrodėliuose, todėl atvirkščiai užrašytas žodis matomas lyg būtų užrašytas normaliai).
 Specialiųjų transporto priemonių vairuotojai, tarp jų ir greitosios pagalbos automobilių vairuotojai, gali važiuoti su įjungtais mėlynais ir/arba raudonais (arba tik mėlynais) žybčiojančiais švyturėliais ir/arba specialiaisiais garso signalais. Tai daroma tik tada, kaip būtina gelbėti žmogaus gyvybę ar sveikatą. Švyturėliai turi būti matomi 360º kampu. Greitosios pagalbos mašinos gali nepaisyti kai kurių Kelių eismo taisyklių reikalavimų.