google/wiki40b huggingface dataset:
Frederikas Sapiega

Biografija

Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Ružano linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Lietuvos didžiojo prievaizo Mykolo Mikalojaus Sapiegos (m. 1611) ir Bogdanos Masalskytės sūnus.
Mokėsi Vilniaus akademijoje, po to nuo 1599 metų tęsė mokslus Ingolštate.
Nuo 1611 minimas kaip karaliaus dvariškis, 1620 metais gavo Vitebsko pakamario pareigybę. Buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) į 1624, 1632, 1646, 1648 metų seimus. Dviejuose paskutiniuose seimuose matomai nedalyvavo dėl pablogėjusios sveikatos. 1647 metais buvo paskirtas Mstislavlio vaivada.
ATR-Švedijos ir Smolensko karų dalyvis.
Mirė 1650 metais tarp balandžio ir gegužės mėnesių.

Šeima

Buvo vedęs du kartus. 1623 metais pirma santuoka buvo su Kristina Pociejūte (m. iki 1644), Bresto teisėjo Teodoro Pociejaus (m. po 1595) dukterimi. 1644 metais vedė antrą kartą Aną Pacaitę (m. 1652), Lietuvos pakanclerio Stepono Paco (1587–1640) ir Anos Marcibelos Dusiackytės (m. apie 1643) dukterį. Nuo abiejų santuokų vaikų neturėjo.
Mantenjo-Uankavilkos kultūra

Terminai

Mavadinimas Mantenjos buvo pasiūlytas atkasus Mantos archeologinę vietovę (mantenjos reiškė "Mantos gyventojai"). Vėliau šis pavadinimas prigijo visai didžiulei kultūrai. Inkai, tuo tarpu didžiumą šio regiono gyventojų, atrodo, vadino uankavilka, todėl kai kurie mokslininkai linkę kultūrą vadinti šiuo pavadinimu. Kai kurie Pietų Amerikos archeologai išskiria dvi atskiras kultūras - Mantenjo arba Sillas (šiaurėje) ir Uankavilkos (pietuose), kartais dar atskirdami trečiąją - Punaes. Tarp jų yra tam tikrų bendrų bruožų, bet egzistuoja ir kultūrinių skirtumų.
Vietos indėnai buvo skirstomi į smulkias grupes, tačiau nėra aišku, kokiomis kalbomis (kalba) jos kalbėjo, kadangi neišlikę jokių duomenų. Viena iš hipotezių juos laiko lingvistiškai giminingais jų pietiniams ir rytiniams kaimynams: močikams, kanjariams ir puruhams, kurie kalbėjo tarpusavyje giminingomis kalbomis.

Bruožai

Ši lokali kultūra susiformavo apie VII a., po Bahijos kultūros žlugimo, ir paveldėjo daug pastarosios (o kartu ir dar senesnių vietos kultūrų) bruožų. Gyventojai didele dalimi gyveno iš jūros produktų bei klestinčios prekybos. Patvirtinti kultūros jūrinės prekybos ryšiai su kultūromis dabartinėje Peru, Meksikoje, Panamoje. Svarbiausia vietos eksporto prekė buvo dirbiniai iš aukso, sidabro, vario, obsidiano ir kriauklių.
Kultūros atstovų gaminiai pasižymėjo ypač aukštu meniniu lygiu. Keramikai būdinga juoda spalva, natūralistiškai vaizduojami gyvūnai, žmonės, ypač dažnai pasitaiko nuogi moterys ir vyrai. Iš metalų buvo kalami lakštai, ir iš jų gamintos dailios kaukės. Kultūros indėnai darė ir masyvius akmens indus bei skulptūras, vaizduojančias paukščius, didikus. Iš meno matyti, kad indėnai garbino įvairius gyvūnus: gyvates, jaguarą ir kt. Viena jų dievybė buvo vadinama Umiña ir garbinama kaip smaragdas.
Kultūros atstovai gyveno pasidalinę į smulkias kunigaikštystes, didžiausia jų gyvenvietė buvo Manta, pagal kurią ir pavadinta Mantenjo kultūra. Inkai, XVI a. užkariavę šiaurinių Andų aukštumas (paltus, kanjarius, kitu), siekė užkariauti ir vakaruose esančias klestinčias žemumų kultūras. Tačiau vietos indėnai (uankavilkai) nužudė inkų pasiuntinius ir atrėmė Tupak Jupankio puolimą. Šis buvo priverstas grįžti į sostinę Kuską, tačiau užkariavimus pakrantėje tęsė jo sūnus Uaina Kapakas. Apie šiuos užkariavimus yra pasakojama daug legendų.
Kultūra nunyko XVI a., regioną užkariavus Ispanijai. Kultūros palikuonimis save laiko šioje vietoje dabar gyvenantys Zacachum indėnai.
Zangezūro kalnagūbris

Zangezūro kalnagūbris (arm. Զանգեզուրի լեռնաշխթա, azer. Zəngəzur) – kalnų grandinė, kuri apibrėžia pietinės Armėnijos srities Siuniko ir Azerbaidžano Nachičevanės autonominės respublikos sieną. Miškai, kurie yra antri pagal dydį Armėnijoje, yra Zangezūro kalnagūbryje. Jie apima 20 % Siuniko srities ploto. Kalnai siekia 2200–2400 m aukštį, o jų ilgis 130 km.
Aukščiausia vieta – Kaputiugo kalnas (3904 m).
Rapolas Krasauskas

Rapolas Krasauskas (1913 m. lapkričio 1 d. Džiuguose, Kurklių valsčius, Vilniaus gubernija, Rusijos imperija – 2007 m. vasario 2 d. Putname, Konektikuto valstijoje, JAV) – Lietuvos, Vokietijos ir JAV katalikų kunigas, bažnyčios istorikas ir visuomeninkas.

Biografija

R.Krasauskas mokėsi Ukmergės gimnazijoje, o 1931–1933 m. – Kauno kunigų seminarijoje. Vėliau studijavo teologiją Vytauto Didžiojo universitete Kaune. 1937 m. gegužės 22 d. įšventintas kunigu, iki 1942 m. tarnavo vikaru Šiaulėnų Šv. Onos bažnyčioje.Vėliau kunigavo Šiaulių Šv. Jurgio bažnyčioje. Surinko ir paskelbė nemažai istorinių žinių apie įvairias Lietuvos bažnyčias
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vakarų Europą, gyveno Austrijoje ir Vokietijoje. 1947–1950 m. tarnavo kapelionu Pabaltijo universitete Pineberge (Hamburgo priemiestis). 1950–1952 m. Romoje studijavo Katalikų bažnyčios istoriją Popiežiškajame Grigaliaus universitete, studijas baigė licenciato laipsniu. Dirbo reikalų vedėju Lietuvių katalikų mokslo akademijoje Romoje.
1980 m. persikėlė gyventi į JAV, dirbo Pal. J. Matulaičio slaugos namų kapelionu Putname. Lietuvių katalikų mokslo akademijos valdybos narys. Tvarkė Amerikos lietuvių kultūros archyvo biblioteką ir archyvą, buvo šios organizacijos vicepirmininku. Aktyviai bendradarbiavo išeivių spaudoje: „Aiduose“, „Tėviškės žiburiuose“, „Drauge“ ir „Lux Christi“.
Palaidotas Putnamo vienuolyno Dangaus vartų kapinėse.
Latvijos mokslų akademija

Latvijos mokslų akademija (latv. Latvijas Zinātņu akadēmija, lot. Academia Scientiarum Latviensis, iki 1990 m. Latvijos TSR mokslų akademija) – aukščiausia Latvijos mokslo institucija, yra Rygoje, Akadēmijas laukums 1, Rīga, LV 1050.

Istorija

Latvijos TSR mokslų akademija įkurta 1946 m. reorganizavus 1868 m. įkurtą Rygos latvių draugiją, nuo 1990 m. Latvijos mokslų akademija.
Prezidentas J. Ekmanis – nuo 2004 m.

Veikla

Latvijos mokslų akademija vadovauja mokslo tiriamajam darbui, dalyvauja kuriant Latvijos mokslo politiką, konsultuoja vyriausybę mokslo klausimais, rengia suvažiavimus, konkursus. Nuo 1993 m. teikia Latvijos mokslų akademijos Didįjį medalį nusipelniusiems Latvijos ir užsienio mokslininkams. Leidžia mokslinius leidinius, žurnalą „Latvijas Zinātņu akadēmijas Vēstis“ (serija A - humanitariniai ir socialiniai mokslai, serija B – gamtos, tikslieji ir taikomieji mokslai), laikraštį „Zinātnes Vēstnesis“.
Mindaugas Kuzminskas

Biografija

Mokėsi Vilniaus Radvilų gimnazijoje.
2009 m. rugsėjo 11 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Kauno „Žalgirio“ klubu. Pirmuosius sutarties metus žaidė „Šiaulių“ klube, vėliau galutinai persikėlė į Kauno „Žalgirį“.
2010 m. balandžio mėnesį pateikė paraišką dalyvauti NBA naujokų biržoje, kurią vėliau atsiėmė. 2011 metais dalyvavo NBA naujokų biržoje, bet nebuvo pakviestas.
2013 m. birželio 28 d. pasirašė 2+1 sutartį su Malagos „Unicaja“ klubu.
2016 m. liepos 9 d. pasirašė sutartį su NBA komanda Niujorko „Knicks“. 2017 m. lapkričio 12 d. buvo atleistas iš Niujorko „Knicks" klubo.
Pranciškus Ksaveras Chominskis

Valstybės tarnyba

1764 metais buvo Čartoriskių konfederacijos pulkininku, 1768 metais – Baro konfederacijos narys.
LDK Piatigorsko įgulos vadas (1779–1785), LDK armijos generolas-majoras (1788–1795), užėmė Pinsko teismo seniūno pareigybę (1782–1794). Kaip artimas LDK etmonui Mykolui Kazimierui Oginskiui važiavo su diplomatine atstovybe į Vakarų Europą. Mstislavlio vaivada (1788–1795) – pareigybė buvo nominali, nes buvusios Mstislavlio vaivadijos teritorija, remiantis pirmuoju ATR padalijimu, jau buvo Rusijos imperijos dalis. 1782 ir 1784 metais buvo ATR seimo pasiuntinys nuo Pinsko pavieto: 1782 metų seime išrinktas seimo teisėju, 1782 metų seime išrinktas maršalka. 1786 metais Chominskis išrinktas Lietuvos Tribunolo maršalka. Švento Stanislovo (1782) ir Baltojo erelio ordinų (1785) kavalierius.
Po ATR padalijimo toliau tęsė politinę karjerą Rusijos imperijoje. 1795 metais bajorų rinkimuose Minske buvo išrinktas Minsko gubernijos bajorų maršalka (1795–1797). 1796 metais, netarnavęs, iš karto gavo Rusijos aukščiausią slapto patarėjo titulą. 1797 metais areštuotas dėl įtarimų dalyvavime sąmoksle prieš Rusijos imperatorių Pavelą I.
Birutė

Kęstučio žmona

1349 m. ar anksčiau tapo Kęstučio žmona. Kęstučiui tuomet buvo apie 50 metų.
Istorikai ne kartą ginčijosi, kelinta žmona Kęstučiui buvo Birutė. Lietuvos metraštis teigia Vytautą buvus vyriausiuoju sūnumi, gimusiu iš karto po Birutės ir Kęstučio vedybų. Po to gimė dar penki jų vaikai.

Tolesnis likimas ir mirtis

1382 m. rengdamasis kovai su Jogaila, Kęstutis išsiuntė ją į Brastą. Tolesnis jos likimas nežinomas. Istoriniai šaltiniai mini dvi versijas: anot vienos ji buvo Jogailos nužudyta, anot kitos, po Kęstučio mirties dar gyveno ir mirė sava mirtimi. 1384 m. sutarties tarp Vokiečių ordino ir Vytauto įžangoje užfiksuota, kad Vytautas ordinui nusiskundęs, jog iš jo atimta tėviškė, o tėvas ir motina nužudyti.
Savo motinos žudiku Jogailą Vytautas vadina ir skunde prieš Jogailą ir Skirgailą, rašytame antro pabėgimo į Prūsiją metu (1390 m.). Šį faktą pakartojo ordino kronikininkas Vygandas Marburgietis: Jogaila Birutę prigirdęs.
Priešingai teigė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos Karalystės delegacija, atremdama Vokiečių ordino atstovų kaltinimus Jogailai Konstanco bažnytiniame susirinkime (1415–1418 m.). Esą Birutė dar gyvenusi po Kęstučio mirties, su ja buvo elgiamasi pagarbiai ir mirusi ji prideramai palaidota. Labiau tikėtina pirma versija.

Kultas

Liudvikas Adomas Jucevičius 1842 m. rašė apie Birutės sudievinimą ir kultą:
Liaudis, su didžiu dėkingumu atsimindama tos kunigaikštienės [Birutės] dorybes, po mirties įskaitė ją į savo krašto deivių tarpą. Net kai jau visai sunyko pagonybė Žemaičiuose, pastarieji žmonės nesiliovė Birutės laikyti šventąja. Minios žmonių plaukdavo iš tolo melstis prie jos kapo ir prašyti, kad ji iš šventovės aukštybių pažvelgtų į jų skurdą. Krikščionių kunigai turėjo ne sykį vaikyti susirinkusiųjų pulkus. Tačiau nei įkalbinėjimai, nei grasinimai, nei ginkluotų pajėgų naudojimai neįstengė fanatikų atgrasinti. Su ginklu rankose jie rinkdavosi atiduoti garbės mirusiajai Birutei.

Legenda apie Kęstutį ir Birutę

XVI amžiaus pradžioje Lietuvos metraščių Plačiajame sąvade (Bychovco kronika) užfiksuota tokia legenda:
Kęstutis, viešpataudamas Trakuose bei Žemaičiuose, išgirdo esant Palangoje mergelę, vardu Birutė, kuri pagonišku papročiu buvo pasižadėjusi savo dievams išsaugoti skaistybę ir pati buvo žmonių garbinama kaip dievaitė. Nuvyko pats didysis kunigaikštis Kęstutis tenai, ir labai ji jam patiko, nes buvo labai graži mergaitė ir protinga. Ir prašė ją, kad būtų jo žmona. Ji nenorėjo sutikti ir atsisakė, kad pasižadėjusi savo dievams išsaugoti skaistybę iki mirties. Ir kunigaikštis Kęstutis paėmė ją prievarta iš tos vietos, su didžia pagarba palydėjo ją į savo sostinę Trakus ir, sukvietęs brolius, iškėlė su savaisiais broliais dideles vestuves ir paėmė tą mergelę Birutę sau už žmoną.
Nikolajus Šmatko

Nikolajus Gavrilovičius Šmatko (g. 1943 m. rugpjūčio 17 d., Donecko sritis, Ukrainos TSR) – ukrainiečių skulptorius ir tapytojas. Dirba kartu su dviem sūnumis Ukrainoje. Šmatko sukūrė daugiau nei 750 paminklų (bareljefų, goreljefų, skulptūrų) ir nutapė apie 500 paveikslų.
Autorinė kolekcija, kuri eksponuojama „Shmatko & Sons“ galerijoje, sudaryta iš daugiau nei 70 skulptūrų iš Uralo ir Italijos marmuro bei apie 300 paveikslų (tapyba, grafika).
2000 m. paskirtas Maskvos pasaulio civilizacijų instituto meno ir dailės katedros profesoriumi.
2004 m. Šmatko buvo pavesta nukalti marmurinę Šventosios Mergelės Marijos skulptūrą, skirtą Šviatagorsko vienuolynui (Donecko sritis). Rudenį, po pabaigtų restauravimo darbų, įvyko vienuolyno atidarymas. Jo metu buvo atidengta ir Šventosios Mergelės Marijos skulptūra, kurios aukštis siekė 4,20 m (skulptūra buvo iškalta iš 2-jų Uralo marmuro blokų, kurių svoris siekė iki 40 tonų). Už indėlį stačiatikių bažnyčios gyvavimui ir Šviatagorsko Šventosios Mergelės Marijos skulptūros sukūrimą N. G. Šmatko buvo paskelbtas Kijevo ir visos Ukrainos metropolitu. Jam įteiktas III-io laipsnio Nestoro Metraštininko garbės ordinas/medalis.
2007 m. Šmatko buvo pirmasis Ukrainos menininkas, apdovanotas Didžiojo Lorenzo Mediči garbės ordinu.
2005 m. rudenį Keleberdos kaime, Poltavos srityje įvyko atstatytos Preobrazhenskaya cerkvės atidarymas. Joje stovi N. G. Šmatko „Kristaus nukryžiavimo“ skulptūra.
Apie savo kūrybinį darbą Nikolajus Gavrilovičius sako: „Aš niekada nepaklusau pavedimams, nedariau politinių užsakymų. Aš nenusileidžiu iki lygio tų, kurie pavydi, meluoja. Visada darau tik tai, ką liepia širdis, dėl to ir esu valdžios nemalonėje. Dėl šios priežasties ruošiuosi emigruoti.“
Seimo kronika

Seimo kronika – savaitinis iliustruotas žurnalas, leistas nuo 1997 m. balandžio mėn. iki 2012 m. Vilniuje.

Istorija

Leistas Lietuvos Respublikos Seimo kanceliarijos Komunikacijos departamento Ryšių su visuomene skyriaus. Pakeitė 1995–1997 m. ėjusį Lietuvos Respublikos Seimo Pirmininko Č. Juršėno iniciatyva įsteigtą to paties pavadinimo informacinį biuletenį. Platinamas Lietuvoje ir užsienyje. Tiražas 500 egz.
Atspindėjo parlamento įvykius, rašė apie plenarinių posėdžių darbą, Seimo Pirmininko, Valdybos, komitetų, komisijų, frakcijų sprendimus.
Stare Levkovas

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVIII a. pastatyta Stare Levkovo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė.1954 m. kaimas buvo Stare Levkovo valsčiaus centras. 2005 m. kaimo pavadinimas buvo pakeistas iš Lewkowo Stare į Stare Lewkowo.
Juozas Bečelis

Biografija

1974 m. baigė Kauno politechnikos institutą, medžio apdirbimo technologas.
1971–1972 m. Panevėžio baldų fabriko pamainos meistras, 1972–1973 m. laboratorijos inžinierius, 1973 m. gegužės – lapkričio mėn. fabriko direktoriaus pavaduotojas, 1973–1977 m. fabriko vyr. inžinierius, 1977–1979 m. Panevėžio baldų fabriko direktorius. 1979–1987 m. LKP Panevėžio miesto komiteto Pramonės skyriaus vedėjas, 1987–1990 m. Panevėžio m. liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas. 1990–1991 m. Lietuvos Vyriausybės patarėjas savivaldybių klausimais. 1991 m. kovo – gruodžio mėn. Lietuvos kurčiųjų draugijos UAB „Elkada“ direktoriaus pavaduotojas, 1991–1998 m. UAB „Elkada“ direktorius. 1998 m. AB Lietuvos taupomasis bankas Regionų valdymo departamento regiono vadybininkas, 2001 m. vasario – rugsėjo mėn. AB LTB Panevėžio skyriaus valdytojas, 2001–2002 m. AB „Šiaulių bankas“ Panevėžio regiono vadybininkas, 2002 m. AB „Šiaulių bankas“ Panevėžio Klijentų aptarnavimo skyriaus viršininkas, nuo 2005 m. AB „Šiaulių bankas“ Panevėžio filialo direktorius.
2004 m. Darbo partijos, 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Panevėžio miesto skyriaus narys.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys. 
Panevėžio prekybos pramonės ir amatų rūmų narys, 1994–1999 m. rūmų prezidentas, Panevėžio Rotary klubo „Nevėžis“ prezidentas. Sutuoktinė Gita – Marija, vaikai Ingrida, Mindaugas.
Kristijonas Olyvietis

Kristijonas Olyvietis (m. apie 1245 m.) – pirmasis Prūsijos vyskupas (nuo 1215–1216 m.).
Kristijonas buvo cisteriečių ordino narys. Iki tampant vyskupu tarnavo Lekno vienuolyno (netoli Gniezno) abatu. 1209 m. tapo misionieriumi Prūsijoje. 1212 m. popiežiaus Inocento III įšventintas vyskupu. 1215 m. grįžo į Romą, kur pateikė ataskaitą apie misijas Prūsijoje, ir buvo paskirtas pirmuoju Prūsijos vyskupu. Vyskupijos centru tapo Olyvos vienuolynas. Kristijonas rėmė kryžiaus žygius į Prūsiją, 1227–1228 m. su Mazovijos kunigaikščiu Konradu įsteigė Dobrynės ordiną kovai su prūsais. 1228 m. jie pasikvietė Teutonų ordiną, kuriam dovanojo Kulmo žemę.
1233 m. Kristijonas Olyvietis pateko į prūsų nelaisvę, bet buvo paleistas už popiežiaus Grigalijaus IX išpirką. 1243 m. popiežiaus legatas Viljamas iš Modenos padalino Prūsijos vyskupiją į 4 vyskupijas: Kulmo, Pamedės, Varmės ir Sembos. Kristijonui siūlyta pasirinkti vieną iš jų, tačiau jis nesutiko su padalijimu. Konfliktui nesibaigus mirė.
Lietuvos turizmo asociacija

Lietuvos turizmo asociacija – Lietuvos turizmo verslo įmonių visuomeninė organizacija. Būstinė Vilniuje, Daugėliškio g. 32-415.

Veikla

Lietuvos turizmo asociacija įkurta 1991 m. Turi apie 90 narių (2008 m.). Vienija kelionių organizavimo bendroves ir agentūras, transporto, turistų apgyvendinimo, reklamos įmones, turizmo specialistus rengiančias mokymo įstaigas. Lietuvos turizmo asociacija atstovauja savo nariams valstybinėse ir kitose institucijose, tarptautinėse organizacijose, organizuoja konferencijas, mokomuosius pažintinius turus, verslo misijas Lietuvoje ir užsienyje, rengia siūlymus dėl turizmo plėtojimo vyriausybei ir turizmo srities institucijoms, steigia nuolatines ir laikinąsias specialistų (konsultantų, ekspertų) grupes aktualiems klausimams spręsti, leidžia periodinius (narių katalogą) ir vienkartinius leidinius, informacinius biuletenius.
Prezidentė Danutė Mažeikaitė – nuo 2006 m.
Tarnybos Lietuvos Respublikos jūrų laivuose statutas

LRJS (Lietuvos Respublikos Jūrų Statutas) – teisinis dokumentas, reglamentuojantis jūrinę veikla Lietuvoje.

Statuto nuostatos

Šis statutas nustato civilinių jūrinių laivų plaukiojančių su Lietuvos Respublikos vėliava, nepriklausomai nuo laivo nuosavybės formos, kapitono, vadovaujančių asmenų ir kitų įgulos narių pagrindines pareigas, atsakomybę ir teises jiems laivuose vykdant LR įstatymų ir jos pasirašytų tarptautinių susitarimų reikalavimus, taip pat apibrėžia laivo savininko pareigas, užtikrinant saugią priklausančių arba jo vadovaujamų laivų eksploatacija. Šis statutas įgyvendina LR įstatymų ir tarptautinių dokumentų reglamentuojančių jūrinę laivybą nuostatas. Laivo įgulos ir laivo savininko santykius reguliuoja šio statuto nuostatos ir LR įstatymai. Jokios laivo savininko sutartys su kitų valstybių teisiniais subjektais negali pakeisti arba papildyti šio statuto nuostatų. Šiuo statuto reikalavimai taikomi visiems laivo įgulos nariams. Konkrečias laivo įgulos narių pareigas, nenurodytas šiame statute, nustato laivo savininko pareigybinės instrukcijos, jo ir laivo kapitono potvarkiai ir įsakymai.

Istorija

1924 m. gegužės 8 d. Paryžiuje pasirašyta Klaipėdos krašto perdavimo Lietuvai konvencija. Šiuo tarptautiniu teisiniu aktu Antantės valstybės įvykdė Versalio taikos sutarties nutarimus ir pripažino Klaipėdos kraštą Lietuvai. Lietuvos Seimas Klaipėdos Konvenciją ratifikavo 1924 m. liepos 30 d., spalio 3 d. ji buvo įregistruota Tautų Sąjungos sekretoriate, o signatarinių valstybių ratifikuota 1925 m. rugpjūčio 25 d. Nuo tos dienos šis tarptautinis teisinis aktas įsigaliojo, Lietuva tapo Klaipėdos krašto suverenu, priėjo prie Baltijos jūros per Klaipėdos uostą. Klaipėdos Konvenciją sudarė keturios dalys – pati Konvencija ir trys priedėliai: statutas, uostas ir tranzitas.
1990 m. kovo 11 d. Lietuvos Respublikos įstatymu Nr. I-14 „Dėl Lietuvos Respublikos Laikinojo Pagrindinio Įstatymo“ nustatyta, kad Lietuvos Respublikoje ir toliau galioja tie iki šiol veikę Lietuvoje įstatymai bei kiti teisės aktai, tarp jų ir Jūrų Statutas, kurie neprieštarauja Lietuvos Respublikos Laikinajam Pagrindiniam Įstatymui.
Nuo laisvos nepriklausomos Lietuvos atkūrimo dienos statutas buvo nuolat tobulinamas. Juo buvo patvirtinti laivo kapitono, laivo savininko, įgulos, aivo vėliavos ir t. t. nuostatai. Taip pat susiję aktai su Klaipėdos uosto eksploatacija.
Sigitas Renčys

Biografija

1958–1965 m. mokėsi Šiaulių muzikos mokyklos smuiko klasėje, 1955–1966 m. Šiaulių 8-oje vidurinėje mokykloje. 1966–1971 m. studijavo Vilniaus universiteto Filologijos fakultete. 1970–1974 m. Lietuvos rašytojų sąjungos literatūrinis konsultantas. 1974–1987 m. LKP CK Kultūros skyriaus instruktorius, vedėjo pavaduotojas, vedėjas. 1977–1980 m. studijavo Visuomenės mokslų akademijoje prie SSKP CK. 1980 m. apgynė disertaciją „Tarybinės istorinės tragedijos žanriniai ypatumai“, filologijos mokslų kandidatas.  1987–1991 m. SSKP CK Kultūros skyriaus vedėjo pavaduotojas, Menų sektoriaus vedėjas, Humanitarinio skyriaus vedėjo pavaduotojas. Nuo 1986 m. kandidatas į LKP CK narius, nuo 1985 m. LSSR AT deputatas. 
1991–1992 m. leidybinės firmos „Maratonas“ generalinio direktoriaus pavaduotojas. 1992 m. „Fodio“ vyr. redaktorius. 1993–1997 m. MBA Verslo korpuso (JAV) programos direktorius Lietuvoje. 1993–2002 m. Baltijos vadybos fondo direktorius. 1994 m. valstybės konsultantas mokslo ir technikos klausimais, 1997–1999 m. KTU ir Norvegijos vadybos instituto Biznio mokymo centro programų Vilniuje vadovas. 1999–2000 m. Tarptautinės aukštosios vadybos mokyklos Vilniaus filialo administratorius, 2002–2009 m. Lietuvos valstybinio mokslo ir studijų fondo direktorius, 2010-2014 m. - Valstybinio studijų fondo direktorius. 
Nuo 1979 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.  Lietuvos vadybos draugijos tarybos narys, Lietuvos mokslo ir technikos draugijų asociacijų valdybos narys, Europos mokslo fondo valdančiosios tarybos narys, Santarvės fondo valdybos pirmininkas. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 
Kelių knygų apie lietuvių literatūrą bendraautoris, daugiau kaip 200 publikacijų apie literatūrą bei kultūrą periodikoje, publikacijų apie vadybą ir ekonominį švietimą autorius.
Lilita Berzinia

Biografija

Gimė Grizinkalnio siuvėjos Zelmos ir mūrininko Davio Berzinių šeimoje. Baigė Rygos 3-ąją vidurinę mokyklą, kartu lankė Jaunimo sąjungos dramos kursus, kuriuose suvaidino pirmąjį vaidmenį R. Blaumanio pjesėje „Trynės nuodėmės“. 1920 m. debiutavo rusų režisieriaus Piotro Čerdynino filme. 1922 m. vaidino bendrovės Latvju filma sukurtame pirmajame latviškame filme „Psichė“. Nuo 1922 m. J. Rainio dailės teatro aktorė.
Someone Saved My Life Tonight

Reikšmė

Kaip ir visos albume esančios dainos, ši taipogi yra autobiografinė. Joje nupasakojama, kaip kartą Eltonas bandė nusižudyti. Tai buvo 1968 m. dar prieš Eltonui ir Bernie tampant įžymiems. Eltonas buvo susižadėjęs su tuometine savo mergina Linda Woodrow. Jie trys gyveno viename bute Londone. Iš tikrųjų Eltonas nejautė nuoširdžios meilės savo merginai, todėl jautėsi tarsi įkalintas jų santykiuose. Kadangi visa tai jam atrodė beviltiška, Eltonas nusprendė pakelti prieš save ranką paleisdamas dujas savo namuose šitaip nesėkmingai bandydamas apsinuodyti. Jis bandė guostis dėl savo problemų draugams, ypač Long John Baldry, kuris patarė Eltonui nutraukti visus vedybinius planus, jeigu nori išsaugoti savo muzikinę karjerą. Kitą dieną autobusiuku pas Eltoną atvyko jo tėvai, kurie šį pasiėmė, kad parvežtų namo. Parodydamas pagarbą Long John Baldry, Bernie jį pamini dainos žodžiuose, kur jis įvardijamas "Sugar Bear".
Dokumento originalas

Dokumento originalas – originali dokumento versija. Viešojo administravimo praktikoje, t. y. valstybės institucijų ir įstaigų veikloje, originalai saugomi atitinkamoje institucijoje, organizacijos padalinyje (kanceliarija), o praktiškai yra naudojama patvirtinta dokumento kopija. Teismo proceso metu įrodymams gali būti pateikiami ne dokumento originalai, o jų patvirtintos kopijos. Jos turi tokią pačią įrodomąją galią kaip ir originalai.
Kayserispor

Istorija

Iki 2004 m. klubas vadinosi Kayseri Erciyesspor, bet paskui apsikeitė pavadinimais su tuometiniu Kayserispor, perimdamas jo pavadinimą ir perleisdamas Erciyesspor vardą.