google/wiki40b huggingface dataset:
Timothy Winter

Biografija

Gimė architekto ir artistės šeimoje. Mokėsi nepriklausomoje Vestminsterio mokykloje, įsikūrusioje Vestminsterio vienuolyno teritorijoje. 1983 m. baigė arabų kalbos studijas Kembridžo universiteto Pembrouko koledže. Vėliau studijavo tradicinį islamą Al Azhao universitete Egipte. Trejus metus gyveno ir privačiai studijavo Džidoje (Saudo Arabija), kur vertėjavo, palaikė glaudžius ryšius su Habib Ahmad Mashhur al-Haddad ir kitais ulamos atstovais Hadhramaute Jemene.
1989 m. T. Vinteras grįžo į Angliją, praleido pora metų turkų ir farsi kalbų studijose Londono universitete. Nuo 1992 m. studijavo doktorantūroje Oksfordo universitete ankstyvosios Osmanų imperijos religinį gyvenimą. 1996 m. buvo paskirtas islamo studijų lektoriumi Kembridžo universitete.

Veikla

2009 m. padėjo įsteigti Kembridžo musulmonų koledžą (CMC), rengiantį britų imamus. Kūrė Kembridžo mečetės, talpinančios 1000 tikinčiųjų, projektą. Turi musulmonų stipendiatų Rytų Europoje, vadovauja „Sunos“ projektui, kuris išleido svarbiausius akademinius sunitų hadisų kolekcijų leidinius. Jis yra Musulmonų akademinio fondo sekretorius. Aktyviai verčia pagrindinius islamo raštus į anglų kalbą, įskaitant teologo Gazalio dvitomį „Ihya Ulum al-Din“. Jo akademiniuose leidiniuose yra daug straipsnių apie islamo teologiją ir musulmonų-krikščionių santykius, taip pat dvi knygos turkų kalba apie politinę teologiją. Jo apžvalgos, straipsniai pasirodo leidiniuose „The Independent“, „London Evening Standard“, „Daily Telegraph“, „The Times“, „Catholic Herald“, „Islamica“, „Zaman“, „Times Literary Supplement“. Jis taip pat redagavo „Cambridge Companion to Classical Islamic Theology“, parašė „Bombing without Moonlight“, kuris 2007 m. buvo apdovanotas Karaliaus Abdulos I premija už musulmonišką mintį. Prisideda prie BBC Radio 4 „Dienos minties“. T. Vinteras vienodai pasisako prieš skaldančią Vakarų užsienio politiką musulmonų pasaulyje ir Al-Qaeda ar vahabitų ekstremizmą.
Pelekonių II piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis yra 1,1 km į rytus nuo pirmojo ir 1,45 km į pietus nuo trečiojo piliakalnio. Jis įrengtas atskiroje kalvoje, Nemuno slėnio pakraštyje, kairiajame Sobuvos upelio krante. Aikštelė nuplauta upelio, likęs tik 9 m ilgio, 2 m aukščio, 15 m pločio pylimas 10 m aukščio šoniniu šlaitu. Jis apardytas duobių. Piliakalnis dirvonuoja, pietiniame šlaite auga kelios eglės.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

Aplinkiniai piliakalniai

Pašventupio piliakalnis 7 kmDarsūniškio piliakalnis 8 km
Pelekonių IV piliakalnis 2,2 kmPalapainės piliakalnis 9 km
Pelekonių III piliakalnis 1,45 kmPagaršvio piliakalnis 7 km
Pelekonių I piliakalnis 1,1 kmPaukščių piliakalnis 6 kmPaverknių piliakalnis 7 kmBabronių piliakalnis 8 kmPieštuvėnų piliakalnis 13 km
Stakliškių piliakalnis 16 km
Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Algimantas Jakimavičius

Algimantas Jonas Jakimavičius (g. 1939 m. birželio 23 d. Kazliškis, Pandėlio valsčius) – Lietuvos entomologas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1963 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1970 m. apgynė disertaciją „Parazitiniai plėviasparniai - brakonidai (Hymenoptera, Brakonidae) Lietuvos TSR soduose“, biologijos mokslų kandidatas.
1966–2003 m. dirbo Zoologijos ir parazitologijos institute (nuo 1989 m. Ekologijos institutas), nuo 1987 m. instituto mokslinis sekretorius. 2006 m. Lietuvos entomologų draugijos narys.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritis – plėviasparnių vabzdžių brakonidų sistematika, trofiniai ryšiai, sudarė brakonidų rūšių nustatymo raktą, apibūdino apie 20 naujų rūšių, vieną gentį (Lituania Jakim, 1968 m.) Tyrė zoologijos mokslo raidą Lietuvoje, parašė apie 450 zoologų biogramų.
Vertybinis popierius

Vertybinis popierius, VP – dokumentas, patvirtinantis privačią asmens teisę ir kito subjekto turtinį įsipareigojimą.
Chomutovas

Istorija

Chomutovas šaltiniuose minimas nuo 1252 m., kuomet tapo Teutonų valda. XIX–XX a. pr. buvo klestintis pramoninis miestas (vok. Komotau), kuriame dominavo vokiečiai.
Arnas Rosenas

Biografija

1956 m. baigęs LSSR konservatoriją debiutavo Kapsuko dramos teatre, tais pačiais metais perėjo į LSSR dramos teatrą (dab. Nacionalinis), kur dirbo beveik keturis dešimtmečius.
Šiame teatre sukūrė keliasdešimt ryškių vaidmenų, tarp jų – įsimintini personažai lietuvių dramaturgijos pastatymuose: Vismantas, Laurynas, Berankis (Justino Marcinkevičiaus „Mindaugas“, 1969, „Katedra“, 1971, „Mažvydas“, 1978), Dangelis (Jono Avyžiaus „Sodybų tuštėjimo metas“, 1975), Jaksas (Juozo Grušo „Cirkas yra cirkas“, 1976), Bialozaras (Balio Sruogos „Kazimieras Sapiega“, 1979), Trakimas (Vytauto Bubnio „Po vasaros dangum“, 1983), Profesorius (Romualdo Lankausko „Svečiai atvyksta prieš perkūniją“, 1985). 
Nuo 1990 m. dirbo Vilniaus mažajame teatre – čia vaidino Firsą Antono Čechovo „Vyšnių sode“.
Garsėjo kaip skaitovas – deklamavo Algimanto Baltakio, Vytauto Mačernio, Eugenijaus Matuzevičiaus, Vytauto Montvilos, Antano Strazdo, Pauliaus Širvio eiles. Yra įrašyta ir išleista nemažai aktoriaus skaitomų pasaulinės literatūros kūrinių (Ernesto Hemingvėjaus „Kam skambina varpai“ ir daugelis kitų). Daug vaidino radijo ir televizijos spektakliuose.
A. Rosenas mirė 2002 m. birželio 29 d. Vilniuje, palaidotas Antakalnio kapinėse.
Eljero Elia

Hagos ADO

Prieš pradėdamas rungtyniauti Hagos ADO jaunimo komandoje E. Elia spėjo pažaisti keliuose mėgėjiškuose Nyderlandų klubuose. 2004 m., būdamas vos 17-os, jis debiutavo pagrindinėje Hagos komandos sudėtyje, tame pačiame 2003–2004 m. sezone jis spėjo pelnyti ir savo pirmąjį įvartį profesionalo karjeroje. E. Elia karjerą Hagos ADO sustabdė treneris Lexas Schoenmakeris, kuris pradėjo treniruoti ADO 2006–2007 m. sezone. Po nesutarimų su naujuoju strategu, E. Elia perėjo į Endšedės „Twente“

Endšedės „Twente“

Nusprendęs palikti ADO, E. Elia susilaukė ne vien „Twente“ susidomėjimo, juo labai domėjosi ir Amsterdamo „Ajax“, susidomėjimą rodė ir Eindhoveno PSV. Arčiausiai sandorio buvo Amsterdamo klubas, tačiau jis siūlė po sutarties pasirašymo dar metus laiko nuomos pagrindais žaisti ADO komandoje, kuri dar kaip tik iškrito į žemesnį divizioną. E. Elia nenorėjo žaisti žemesniame lygyje ir pasirinko „Twente“ klubą. Pasirinkimas buvo teisingas – per du Endšedėje praleistus sezonus E. Elia tapo tikra Nyderlandų futbolo žvaigžde ir 2009 m. buvo pripažintas geriausiu jaunuoju (iki 21 m.) Nyderlandų futbolininku.

Hamburgo SV

2009 m. liepos 5 d. E. Elia už 8,5 mln. eurų persikėlė į Hamburgo SV klubą ir rugpjūčio 8 debiutavo Bundesliga pirmenybėse. 2009–2010 m. sezono pradžioje E. Elia demonstravo puikų žaidimą, tačiau vėliau jį pristabdė traumos, iš viso pirmajame sezone Vokietijoje olandas pelnė 5 įvarčius ir atliko 7 rezultatyvius perdavimus.

Juventus FC

2011 m. rugpjūčio 31 d. pasirašė ketverių metų kontraktą su Juventus FC klubu.

Karjera nacionalinėje rinktinėje

2005 m. E. Elia pradėjo žaisti Nyderlandų U–19 rinktinėje, o vos po metų, 2006 m., jau buvo pakviestas ir į šalies U–21 rinktinę. Jo debiutas nacionalinėje Nyderlandų rinktinėje įvyko 2009 m. rugsėjo 5 d. draugiškose rungtynėse su Japonijos rinktine. E. Elia per ilgąją pertrauką pakeitė Arjeną Robbeną ir per antrąjį kėlinį spėjo atlikti du rezultatyvius perdavimus olandų pergale 3:0 pasibaigusiose rungtynėse. 2009 m. rugsėjo 9 d. 2010 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos rungtynėse su Škotija E. Elia įmušė savo pirmąjį (ir kol kas vienintelį) įvartį atstovaudamas Nyderlandų rinktinei.
Žaidėjas pateko į rinktinę ir jos sudėtyje dalyvavo 2010 m. pasaulio futbolo čempionate Pietų Afrikoje. E. Elia nežaidė pagrindinėje sudėtyje, tačiau būdavo leidžiamas į aikštę, kuomet reikėdavo pagyvinti žaidimą antrajame kėlinyje. Pasaulio čempionate jis pasirodė aikštėje 6 rungtynėse, visus kartus po keitimo, ir su komandos draugais pasiekė turnyro finalą (finalinėse rungtynėse E. Elia taip pat pasirodė aikštėje), kur olandai nusileido Ispanijai ir tapo pasaulio vicečempionais.
Juozas Kavaliauskas (1921)

Biografija

1940 m. baigęs Marijampolės mokytojų seminariją, mokytojavo Leipalingio mokykloje. 1944–1945 m. Marijampolės apskrities Liaudies švietimo skyriaus vedėjas. 1945–1952 m. Vilniaus universitete studijavo pedagogiką, lietuvių kalbą ir literatūrą, dirbo Vilniaus miesto mokyklose. 1952–1953 m. Vilniaus srities Liaudies švietimo skyriaus vedėjas. 1953–1954 m. LSSR švietimo ministerijos mokyklų valdybos viršininkas, 1954–1956 m. švietimo ministro pavaduotojas, 1956–1977 m. pirmasis pavaduotojas. 1977–1984 m. dirbo Vyriausiojoje enciklopedijų redakcijoje. 1954–1961 m. žurnalo „Tarybinė mokykla“ redaktorius. Periodinėje spaudoje rašė liaudies švietimo darbo organizavimo ir pedagogikos klausimais.
Antanas Česnulis

Biografija

1978 m. baigė Druskininkų vakarinę vidurinę mokyklą. Skulptūrų parko Naujasosdės kaime netoli Druskininkų įkūrėjas.
Nuo 2011 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys.
Iki 2016 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyriaus, nuo 2016 m. nepartinio judėjimo „Už Druskininkus“ narys.
Lietuvos tautodailininkų sąjungos narys, Meno kūrėjų sąjungos narys.
Šeimininkė (Ūkininko patarėjas)

Šeimininkė – visų Lietuvos moterų laikraštis, ėjęs kaip „Ūkininko patarėjo“ priedas 1937–1940 m. ir nuo 1990 m. Kaune.

Istorija

1937–1940 m. du kartus per mėnesį leido Žemės ūkio rūmai. Rašė sveikatos, šeimos, švietimo, auklėjimo klausimais, spausdino įvairius praktinius patarimus. Išėjo 99 numeriai.
Lietuvos moterų savaitinis laikraštis, leidžiamas nuo 1990 m. balandžio mėn. Kaune, kaip atkurtas 1937–1940 m. ėjęs to paties pavadinimo leidinys. Iki 1992 m. ėjo kaip savaitraščio „Ūkininko patarėjas“ priedas, vėliau savarankiškas, nuo 2011 m. – žurnalas. Rašo namų ūkio, buities ir šeimos klausimais. Tiražas 1990 m. – 67 000 egz., 1997 m. – 50 800 egz., 2010 m. – 20 000 egz.
Juhos dykuma

Juhos dykuma (angl. Yuha Desert) – smėlio dykuma Imperial Valley vietovėje Kalifornijoje (JAV), Sonoros dykumos dalis.
Juhos dykumą Žemių tvarkybos biuras (angl. Bureau of Land Management) apibūdino kaip kritinio aplinkosauginio susirūpinimo sritį (angl. Area of Critical Environmental Concern), todėl joje ūkinė veikla apribota, siekiant išsaugoti biologinius išteklius ir archeologines vertybes. Juhos dykumoje pirmiausia saugomas driežas frinozoma Phrynosoma mcallii. Važinėti visureigiais leidžiama tik pažymėtais maršrutais, kad būtu apsaugotos frinozomų buveinės ir archeologinės radimvietės (pvz., akmeninių įrankų gamybos vietos).
Skroblynai

Istorija

1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.
Eozinofilas

Eozinofilai, kitaip eozinofiliniai granuliocitai (lot. granulocyti eosinophilici) – grūdėtieji leukocitai, kurių citoplazmoje esančios granulės nusidažo rūgščiais dažais. Jie sudaro 1-4 proc. visų leukocitų.
Eozinofilai yra truputį didesni už neutrofilus. 1 mikrolitre kraujo yra nuo 120 iki 350 eozinofilų, vyrų šiek tiek mažiau negu moterų, o naujagimių – 500-600. Jų kiekis priklauso nuo paros ritmo bei hormonų pusiausvyros organizme. Eozinofilų fermentai du kartus aktyvesni nei neutrofilų, iš jų svarbūs histaminą ir kitus alerginių reakcijų mediatorius skaldantys fermentai.
Eozinofilai fagocituoja audinių daleles su histaminu, dėl to jie labai svarbūs organizmo alerginėms reakcijoms. Manoma, kad jie slopina audinių įjautrinimo reakcijas. Eozinofilai ne tik fagocituoja bakterijas. Kai į organizmą patenka svetimų baltymų (antigenų), pradeda gamintis antikūnų, kurie jungiasi su antigenais ir juos nukenksmina, tuomet išskiria histamino, skatinančio alergines reakcijas. Eozinofilai neutralizuoja histaminą ir taip gelbsti organizmą nuo įjautrinimo.
Bubių herbas (Kaunas)

Aprašas

Svarstant galimus Bubių herbo motyvus, nutarta panaudoti du tarpusavyje susijusius simbolius. Atsižvelgiant į šio krašto praeities kovas, nutarta skydo papėdėje pavaizduoti heraldinę figūrą – trikalnį, kuris primintų senuosius gynybinius piliakalnius ir minėtas Bubių apylinkių kalvas, o ant trikalnio uždėti geležinį kryžių-saulutę.
Jis, pasak Batniavos seniūnijos surinktos ir Heraldikos komisijai pateiktos medžiagos, įprasmina vietos istorinį, kultūrinį paveldą, sieja kraštą su krikščionybe, juolab kad Lietuvos kryždirbystė 2001 m. buvo įrašyta į UNESCO Žmonijos nematerialaus ir žodinio paveldo šedevrų sąrašą. Dvasines vertybes rodo ir mėlyna spalva, o sidabras – vandenį. Mat šis kraštas yra netoli Nemuno, kuris ir anksčiau, ir dabar vaidina svarbų vaidmenį vietos žmonių gyvenime.

Istorija

Lietuvos Respublikos Prezidentė Dalia Grybauskaitė 2011 m. vasario 7 d. dekretu Nr. 1K-606 patvirtino Bubių herbą. Herbo etaloną sukūrė dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Nekrofilija

Nekrofilija (gr. νεκρός, nekros; „lavonas,“ arba „negyvas“, ir φιλία, philia; „meilė“) – žmogaus lytinis nukrypimas, kuomet jaučiamas seksualinis potraukis lavonams. Terminas pradėtas vartoti pasirodžius Krafft-Ebing'o 1886 metų knygai Psychopathia Sexualis. 
Pasitaiko tiek tarp vyrų, tiek tarp moterų. Kartais laikoma fetišizmo atmaina (šiuo atveju fetišas – negyvas žmogus). Paprastai nekrofilai nežudo, o tik imituoja seksą su lavonu. Dažnai jie dirba kur nors lavoninėse, kapinėse ir pan., yra psichiškai nevisaverčiai žmonės. Kai kurie psichologai ir seksologai mano, kad kai vyras linkęs santykiauti su miegančia partnere, tai yra „švelni“ nekrofilijos forma.
Alfonsas Motuzas (1959)

Biografija

Baigė Skuodo vidurinę mokyklą, 1982 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, matematikos mokytojas. Pedagoginį darbą su pertraukomis dirbo iki 2001 m., 2001-2006 m. Šilalės rajono savivaldybės administracijos Švietimo skyriaus vedėjo pavaduotojas. Vėliau verslininkas.
2000 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) Šilalės skyriaus narys. 2000-2003 m. ir 2003-2006 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys.
Kuokaviečiai

Aplinkinės gyvenvietės

Nemunėlio Radviliškis – 18 km
Smaltiškiai – 1,2 km
Juozeliškiai II – 2,5 km
BIRŽAI – 19 km
Vaskališkiai – 0,6 km
Punduriai – 0,5 km
Don Tapscott

Don Tapscott (g. 1947 m.) – kanadiečių rašytojas, verslo patarėjas, lektorius. Specializacija – verslo strategija, organizacinė transformacija, technologijų vaidmuo versle ir visuomenėje. Tapscott vadovauja verslo idėjų kalvei New Paradigm (now nGenera), įkurtai 1993 m. Joseph L. Rotman School of Management (Toronto universitete) dėstytojas.
Tapscott baigė psichologijos ir statistikos bakalauro studijas, magistro studijų metu specializavosi tyrimų metodologijoje. Tapscott yra garbės teisės daktaras (Doctor of Law honoris causa), Albertos universitetas, 2001 m.; Trento universitetas 2006 m.)

Vikinomika

Don Tapscott kartu su Anthony D. Williams sukūrė sąvoką (naujadarą) vikinomika bei pagrindė jos koncepciją, 2006 m. išleidę knygą „Vikinomika - kaip masinis bendradarbiavimas viską keičia“ (angl. Wikinomics – How Mass Collaboration Changes Everything), kurią savaitraštis „The Economist“ ir dienraštis „The Financial Times“ paskelbė metų knyga.
Seržipė

Geografija

Seržipė yra mažiausia Brazilijos valstija (neskaitant federalinės apygardos). Būdingas paviršius – lygumos, banguotos aukštumos, neviršijančios 300 m aukščio. Šiaurine valstijos riba teka San Fransisko upė. Kitos didesnės upės yra Vaza Barisas, Seržipė, Žaparatuba.
Klimatas tropinis. Pakrantėse drėgnesnis, giliau žemyne – sausringesnis. Sostinėje per metus iškrenta ~1600 mm kritulių, daugiausia tarp sausio ir kovo, o vakaruose neretos sausros.
Būdingas savanų kraštovaizdis.
1950 m. Kandidatų turnyras

1950 m. Kandidatų turnyras – aukščiausio lygio šachmatų turnyras, kuris išaiškino šachmatininką, kuris 1951 žaidė mačą dėl šachmatų pasaulio čempiono vardo su Michailu Botviniku. Vyko 1950 m. balandžio 9–gegužės 20 d. Budapešte. Turnyrą laimėjo Deividas Bronšteinas.

Dalyvių atranka

1949 m. Paryžiaus suvažiavime FIDE nutarė, kad pirmajame Kandidatų turnyre turi teisę žaisti: 4 dalyviai 1948 m. Saltshubodeno tarpzoninio turnyro, 5 geriausiai pasirodę šachmatininkai iš 1948 m. pasaulio šachmatų čempionato turnyro. Personaliai buvo kviečiamas R. Fainas (JAV). Viso turėjo dalyvauti 14 žaidėjų, bet prieš turnyro pradžią dalyvių skaičius sumažėjo iki 10. M. Euvei, R. Fainui ir S. Reševskiui atsisakius , į atsilaisvinusias vietas FIDE pakvietė M. Najdorfą, G. Štalbergą, S. Florą ir I. Bondarevskį, kurie 1948 m. tarpzoniniame turnyre buvo užėmę 6–9 vietas. Deja, dėl ligos, I. Bondarevskis turnyre nedalyvavo.

Turnyro eiga

Dešimt žaidėjų nuo balandžio 11 iki gegužės 18 d. žaidė dviejų turų turnyrą. Jie tarpusavyje žaidė dvi partijas.
Pradžioje pirmavo I. Boleslavskis laimėjęs prieš V. Smyslovą ir S. Florą, P. Keresas įveikęs G. Štalbergą ir A. Kotovą ir D. Bronšteinas, kuris starte, nors ir pralaimėjo V. Smyslovui, bet įveikė L. Sabo, A. Kotovą ir M. Najdorfą.
Po pirmojo turo, nepralaimėjęs nei vienos partijos, surinkęs 6 taškus, pirmavo I. Boleslavskis, antras buvo P. Keresas – 5½.
Per sekančius septynis ratus I. Boleslavskis surinko 5½ taško ir po 14 rato D. Bronšteiną lenkė tašku, P. Keresą – dviem, V. Smyslovą ir A. Kotovą – 2½. Praktinių šansų jį pavyti turėjo tik D. Bronšteinas. 15 rate situacija nepakito: I. Boleslavskis partiją su V. Smyslovu, D. Bronšteinas su A. Lilientaliu baigia lygiosiomis. Per paskutinius du ratus I. Boleslavskis baigia lygiosiomis partijas su A. Kotovu ir G. Štalbergu, o D. Bronšteinas parodo valią – laimi prieš Štalbergą ir P. Keresą ir paveja I. Boleslavskį.
Kas žais mačą su pasaulio šachmatų čempionu M. Botviniku nepaaiškėjo. Po lygiai taškų surinkusiems I. Boleslavskiui ir D. Bronšteinui pirmosios vietos išaiškinimui teko žaisti mačą.
Bučiškiai

Istorija

1658 m. kaimas minimas Alantos metrikų knygoje (kaip Bučėnai), 1671 m. – Videniškių krikšto metrikų knygoje, 1690 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje (kaip Butiškiai).
Munčkinas

Trumpakojė katė, arba Munčkinas (angl. Munchkin) – mutacinė kačių veislė. Išskirtinė savybė – labai trumpos kojos. Tai pakankamai nauja veislė, atsiradusi JAV, o vėliau paplitusi ir Prancūzijoje.

Istorija

1983 m. Luizianoje (JAV) buvo rastos dvi valkataujančios katės, turėjusios itin trumpas kojas. Vieną iš jų netrukus atsivedė jauniklių – du iš jų taip pat turėjo šį požymį. Keli kačių augintojai susidomėjo šiais padarėliais ir kryžmindami išgavo naują veislę. Munčkinas kaip atskira veislė buvo pripažinta 1995 m.

Charakteris

Judrios, žaismingos, labai smalsios, meilios. Gerai sutaria su kitomis katėmis bei šunimis.

Fizinės savybės

Trumpakojės katės yra vidutinio dydžio, plačia krūtine, buka uodega. Kojytės tiesios, raumeningos, užpakalinės ilgesnės už priekines. Galva vidutinė, ausys didelės, stačios. Akys išraiškingos, graikinio riešuto formos, kiek įkypos.
Nepaisant trumpų kojų, gerai karstosi po medžius, tačiau negali vienu šuoliu užšokti ant stalo.
Zero

Siužetas

Filmas pasakoja tris skirtingas istorijas: apie jaunuolį (akt. Adomas Stancikas), dezertyravusį iš privalomosios krašto apsaugos tarnybos, prasilošusį ritualinių paslaugų firmos savininką (akt. Andrius Paulavičius) ir apie tris smulkius vagis, užsidirbančius apiplėšinėjant „sutranzuotus“ vairuotojus. Šių, trijų nieko bendro tarp savęs neturinčių, istorijų herojus finale suveda atsitiktinis įvykis.
Tabokinė

Aplinkinės gyvenvietės

Kurmenė – 2,3 km
Ločerai – 1,5 km
Totorkalnis – 3 km
Šniurkiškiai (Nemunėlio Radviliškis) – 3 km
Zabiškiai – 2 km
Nemunėlio Radviliškis – 6 km
BIRŽAI – 25 km
Bėnupė (kaimas) – 1,3 km
Pučiakalnė – 1,5 km
Jelounaifas

Istorija

Jelounaifas įkurtas XX a. trečiajame dešimtmetyje, šalia aukso kasyklų. 1953 m. suteiktas miesto statusas, o 1967 m. Jelounaifas tapo Šiaurės Vakarų teritojų sostine. 1978 m. netoli Jelounaifo nukrito rusų palydovas Cosmos 954.
Balabostė

Istorija

2001 m. kaimas priklausė Šeštokų seniūnijai.
Kolektyvinės derybos

Lietuva

Lietuvoje kolektyvines derybas reglamentuoja LR darbo kodeksas (LR DK 48 str.). Kolektyvinių darbo santykių subjektai ir jų atstovai savo interesus derina ir ginčus sprendžia derybų būdu. Pageidaujanti derėtis šalis privalo prisistatyti kitai derybų šaliai. Prisistatymas turi būti pateiktas raštu. Jame nurodoma, dėl ko šaukiamos derybos. Derybų siekianti šalis turi pateikti aiškiai suformuluotus reikalavimus arba pasiūlymus.
Šalys susitaria dėl derybų pradžios ir tvarkos. Jei šalys nesusitarė dėl derybų pradžios, derybos turi būti sušaukiamos per dvi savaites po to, kai antroji šalis gavo prisistatymą deryboms.
Kolektyvinės derybos turi būti vedamos sąžiningai ir nevilkinamos.
Kolektyvinės sutarties šalys ir jų atstovai turi teisę pareikalauti iš kitos šalies pateikti informaciją visais su derybomis susijusiais klausimais. Informacija turi būti pateikiama ne vėliau kaip per vieną mėnesį nuo pareikalavimo dienos, jei šalys ar jų atstovai nesusitarė kitaip.
Šalis, kuri privalo pateikti informaciją, turi teisę reikalauti, kad kita šalis neskelbtų pateiktos informacijos kitais tikslais. Kita šalis, atskleidusi neskelbtiną informaciją, atsako įstatymų nustatyta tvarka.
Šalys konsultuojasi dėl gautos informacijos, įteiktų reikalavimų patenkinimo ir jų vykdymo tvarkos, derybų eigos ir kitais klausimais.
Jei šalys nėra nusprendusios kitaip, derybos laikomos baigtomis, kai pasirašoma kolektyvinė sutartis, surašomas nesutarimų protokolas arba kai viena iš šalių perduoda kitai šaliai raštu pranešimą apie tai, kad pasitraukia iš derybų.
Likazinas

Likazinas (angl. Lycasin) – prekės ženklas, kuriuo kompanija „Roquette“ žymi jos gaminamą hidrogenizuotą gliukozės sirupą (hidrolizuotą krakmolą). Vienas pagrindinių likazino komponentų yra maltitolis, gaunamas hidrogenizuojant maltozę. Hidrolizuojant sirupus su skirtingais dekstrozės ekvivalentais (angl. dextrose equivalent; DE) gaunami skirtingi produktai. Pavadinimu lycasin paprastai vadinamas sirupas 80/55 (80 nurodo sausos medžiagos kiekį, o 55 – dekstrozės ekvivalentą). Kiti panašaus sirupo variantai (pvz., 75/60 ir 80/33) vadinami Polysorb.
Žinoma, kad likazinas suaugusiems gali sukelti šalutinį poveikį – vidurių pūtimą, gurguliavimą žarnyne bei dujų gamybą žarnyne. Žinomi keli atvejai, kai maisto su likazinu valgymas sukėlė rimtų žarnyno veiklos sutrikimų. Dėl to internete pasirodė jumoristinių atsilipeimų apie „Haribo“ kompanijos saldainius Sugarless Gummy Bears ('becukriai guminukai meškučiai').
Balys Lukošius

Balys Lukošius (1908 m. birželio 10 d. Kuršėnuose – 1987 m. gegužės 28 d. Vilniuje) – aktorius.
Bartninkų Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia

Istorija

Navininkų vaitas Jokūbas Žytovičius pastatė Bartninkuose koplyčią. Jai 1663 m. dovanojo valaką žemės. 1790–1721 m. koplyčia suremontuota. Antanas Tyzenhauzas paskyrė 3 valakus žemės ir pinigų mūrinės bažnyčios statybai. Pradėta statyti bažnyčia 10 metų stovėjo be lubų ir stogo.
1783 m. įkurta parapija. Bartininkų dvaro sodybos administratorius kunigaikštis Vincentas Puzinas 1790 m. baigė statyti bažnyčią. XVIII a. pabaigoje veikė parapinė mokykla. 1838 m. paskirtas klebonas Jonas Burdulis-Burdulevičius Bartninkuose išgyveno 48 metus. Jis apie 1855 m. pamaldas pradėjo laikyti lietuviškai, vargonininkui ir zakristijonui liepė prieglaudos gyventojus mokyti lietuviškai skaityti. J. Burdulis rėmė neturtinguosius, savais pinigais remontavo bažnyčią, 1864–1865 m. perstatė bokštą. Bažnyčioje 1915-31 m. klebonavo žinomas knygnešys Juozas Šmulkštys.
1939 m. pastatyti parapijos namai su sale. 1944 m. bažnyčia labai apgriauta. Jai atstatyti valdžia nedavė leidimo. 1945 m. įrengta laikina bažnyčia. Klebonas Juozas Jakaitis (1923–1988, Bartninkuose 1956–1964 m.) bažnyčią suremontavo, pastatė naują kleboniją. 1980–1989 m. čia klebonavęs Antanas Liubšys (1941–1992) bažnyčioje įvedė šildymą, suremontavo kleboniją.

Architektūra

Bažnyčia tradicinio gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano, su bokšteliu.