google/wiki40b huggingface dataset:
Darbininkų Internacionalas

Darbininkų Internacionalas, Socialistinis darbininkų internacionalas – tarptautinis socialistų ir socialdemokratų partijų susivienijimas.

Istorija

Įkurtas 1923 m. gegužės 21-25 d. Hamburge vykusiame tarptautiniame kongrese, kuriame dalyvavo 620 delegatų iš 30 valstybių, atstovavę partijas, buvusias Berno ir Vienos (2 ½) Internacionalų narėmis. LSDP atstovavo Steponas Kairys.
Balsai kongrese pasiskirstė pagal partijų gausumą: Vokietijos suvienytoji socialdemokratų partija-30, Didžiosios Britanijos leiboristai-28, Prancūzijos socialistai-16, Belgija ir Austrija po 15, Rusija, Švedija, Danija ir JAV po 12, Čekijos ir Slovakijos čekai-8, vengrai-8, vokiečiai-7, Nyderlandai ir Šveicarija po 7, Norvegija, Gruzija ir Suomija po 3, Armėnija, Bulgarija, Jugoslavija, Rumunija, Ukraina, Turkija, Liuksemburgas, Lietuva, Latvija, Estija ir Dancigo laisvasis miestas po 1.
Kongrese priimtoje rezoliucijoje „Tarptautinė darbininkų klasės kova prieš pasaulinę reakciją“ Rusijos valdžia pasmerkta dėl vykdomo teroro, tačiau kartu Antantės ir kitos šalys raginamos pripažinti Rusiją. Taip pat reikalaujama savo šalių vyriausybėms neleisti stiprinti socialinę ir politinę reakciją, kovoti už tautinių diktatūrų pašalinimą.
Rezoliucijoje „Imperialistinės taikos sutartys ir darbininkų klasės uždaviniai“ išdėstytos nuostatos ginti tautines ir tikybos mažumas, priešintis kolonizavimui, slaptų karinių sutarčių ir sąjungų sudarymui, siekti visuotinio nusiginklavimo, iš Rusijos reikalaujama išvesti kariuomenę iš Gruzijos bei suteikti apsisprendimo teisę Armėnijai ir Gruzijai.
Kongrese buvo patvirtintas Darbininkų Internacionalo statutas, išrinktas 9 narių Biuras ir 6 narių Vykdomojo komiteto vadovaujanti komisija, vykdančiaisiais sekretoriais paskirti F. Šou ir Fridrichas Adleris. Internacionalo būstine pasirinktas Londonas, 1935 m. būstinė perkelta į Briuselį.
Darbininkų Internacionalui teko dirbti fašizmo ir reakcijos pakilimo bei socialdemokratijos skaidymosi į marksistines ir reformistines sroves laikotarpiu, todėl jo įtaka nebuvo didelė. Pirmąjį dešimtmetį, kol vyko teorijų formavimas, trūko ryžto kovoti prieš fašizmą, kai kurios partijos netgi bendradarbiavo su nacionalsocialistinėmis partijomis, o į valdžią atėjus Hitleriui, nutrūko finansinė parama visam darbininkų judėjimui.
Darbininkų Internacionalas faktiškai nustojo egzistavęs 1940 m., Vokietijai užėmus Belgiją.
UEFA taurė 1986–1987 m.

UEFA taurė 1986–1987 m. – 16-asis UEFA taurės turnyras (29-asis įskaičiuojant Mugių taurę). Prasidėjo 1986 m. rudenį. Taurę laimėjo Geteborgo IFK klubas, finale nugalėjęs Dandi „United“ klubą.
Petras Blastus Kmita

Petras Blastus Kmita (apie 1560 m. – apie 1629 m. Liubčia prie Naugarduko) – Lietuvos spaustuvininkas.

Biografija

1598 m. pamokslininkas Kėdainių arijonų maldos namuose. apie 1600 m. atvyko į Vilnių, iki 1611 m. dirbo savo uošvio Jono Karcano spaustuvėje. Po J. Karcano mirties paveldėjęs dalį turto įkūrė nuosavą spaustuvę Vilniuje, išleido kelis arijoniškus spaudinius. Dėl konkurencijos ir arijonų persekiojimo 1612 m. spaustuvę perkėlė į Liubčią. 1618 m. lankėsi arijonų centre Rakove, paliko lietuvišką įrašą arijonų istoriko A. Lubienieckio albume. Parašė epigramą lenkų kalba, išsp. S. Rysinskio knygoje „Alegorija“ (Przypowieści). Jo spaustuvė veikė iki 1654 m.
Pardo

Pardo (iš portug. pardo 'rudas') – rasinė kategorija, naudojama Brazilijoje. Ja apibūdinami mišrios rasinės kilmės žmonės, nepatenkantys į kitas rasines kategorijas – branco (baltieji), preto (juodaodžiai), amarelo (geltonieji, t. y. mongolidai) ir indígena (indėnai). Pardo grupei priskiriama beveik 80 mln. brazilų, tai sudaro 42,6 % šalies gyventojų.
XVI-XVIII a. terminu pardo kolonijinėje Amerikoje vadinti žmonės, turintys visų 3 pagrindinių rasių bruožų ir neesantys dviejų rasių mišrūnai kaip metisai, mulatai ar sambo. Dabar oficialiojoje Brazilijos statistikoje į pardo kategoriją patenka visi mišrios kilmės žmonės.
Šnekamojoje kalboje Brazilijoje dažniau vartojamas terminas portug. moreno 'tamsiaplaukis, tamsaus gymio'.
Menotyra (žurnalas)

Istorija

Leidžiamas vietoje 1967–1993 m. leisto tokio pat pavadinimo žurnalo tipo tęstinio mokslinio leidinio, priklausiusio Lietuvos aukštųjų mokyklų mokslo darbų serijai. Leido leidykla „Academia“, nuo 1999 m. leidžia Lietuvos mokslų akademijos leidykla. Tiražas 400 egz.
Skelbia publikacijas dailėtyros, kinotyros, muzikologijos, teatrologijos klausimais.
Redaguoja redakcinė kolegija: pirmininkai Gabija Surdokaitė-Vitienė, Rasa Vasinauskaitė.
Uhajus

Istorija

Uhajus sudarytas 1976 m., sujungus Haibovano (kin. 海勃湾, pinyin: Hǎibówān) ir Udos (kin. 乌达, pinyin: Wūdá) miestus.
Virbališkių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje Dievogalos dešiniajame krante, jos santakoje su Balnaraviu. Aikštelė ovali, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 9 m ilgio, 10 m pločio. Jos rytiniame krašte supiltas 10 m ilgio, 2 m aukščio, 16,5 m pločio pylimas, už kurio iškastas 16 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 20 m aukščio.
Aikštelė apardyta duobės, piliakalnis apaugęs pušimis, vakarinė jo pusė nuplauta.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 15 000 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Altoniškių piliakalnis 10 kmPyplių piliakalnis 2,5 kmKlepų piliakalnis 49 kmMarvelės piliakalnis 7,5 kmPiliakalnių piliakalnis (Vilkaviškis) 35 km
Griešių piliakalnis 28 kmNaujasodžio piliakalnis 27 km
Klebiškio piliakalnis 27 kmVainatrakio piliakalnis 21 km
Pajiesio piliakalnis 14 km
Anaksaretė

Istorija

Meilės deivė Afroditė nepakęsdavo tų, kurie nerodė pagarbos meilei. Jaunas piemuo Ifis (kitur – Ifidas), pamatęs tarnaitę Anaksaretę, įsimylėjo ją karštai. Stengdamasis įtikti mergaitei, Ifis siųsdavo Anaksaretei dovanų, laiškus, tačiau ji vis atstumdavo vargšo įsimylėjelio bandymus susitikti. Ji niekino jaunuolio jausmus, taip atimdama paskutinią jaunuolio viltį ją pamilti. Todėl Ifis ėmė ir pasikorė prie beširdės mylimosios durų. Pamačiusi Ifio kūną, Anaksaretė tyčiojosi iš jaunuolio nelaimingos meilės, už tai Afroditė pavertė ją akmenine statula. Anot Ovidijaus, statula išliko ir stovėjo Salamine, Kipro saloje, Veneros Sargės (Venus Prospiciens) šventykloje.
Statinys

Statinys – materialinis objektas, sukurtas statybos darbais naudojant statybos produktus ir tvirtai sujungtas su žeme (t. y. statinio konstrukcijos yra įleistos arba remiasi į žemę arba vandens telkinių (pavyzdžiui, jūrų, ežerų, upių) dugną).
Akmuo „Laumės valtis“

„Laumės valtis“ – mitologinis akmuo Lietuvoje, Utenos rajone, Užpalių seniūnijoje, priešais Užpalius (kitapus Šventosios), Lygamiškio piliakalnio papėdėje. Akmuo gulsčias – 2,50 m ilgio, 1,95 m pločio, 1,10 m aukščio.
Pasak legendos tai kažkada buvusi auksinė valtis, giliai piliakalnyje paslėpta. Ją daug kas bandė atkasti, bet, užgiedojus gaidžiams, drąsuoliai žūdavo. Tačiau vėl drąsių, atkaklių Užpalių krašto vaikinų atsirasdavo. Kartą du jauni, tvirti vyrai ryžosi laimę pabandyti. Nors jiems trukdė laumės, kalbino meilios gražuolės, tačiau jie atkasė auksinę valtį dar gaidžiams nepragydus, bet neištvėrė ir susiginčijo – kam ji atitekt turėtų. Ir valtis akmeniu pavirto.
Saugomas objektas nuo 2008 m.
Plimutas (Montseratas)

Istorija

1985 m. čia gyveno 3,5 tūkst. žmonių. 1996 m. įvyko Sufriero kalvų ugnikalnio išsiveržimas, po kurio miestas buvo nusiaubtas ir apleistas. Po išsiveržimo Vyriausybė persikėlė į Bradą, nors formaliai jis vis dar vadinamas salos sostine.
Kumertau

Istorija

Kumertau (iš baškirų k. „anglies kalnas“) įkurtas 1947 m., pradėjus rusvųjų anglių gavybą. Nuo 1949 m. – miesto tipo gyvenvietė, nuo 1953 m. – miestas. Iki 2009 m. buvo svarbus anglių kasybos centras.
FK Bajterek Astana

Istorija

Klubas įkurtas 2012 m.
Algirdas Steponavičius (1950)

Biografija

1973 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę, 1980 m. Buivydiškių tarybiniame ūkyje-technikume – agronomijos specialybę.
1972 m. Valstybinio televizijos ir radijo komiteto redaktorius. Metus mokėsi ir dirbo Radijo programų direkcijoje. Vėliau pradėjo dirbti žemės ūkio skyriuje. 1993 m. suteikta žurnalisto 1-oji kategorija, 1994 m. – aukščiausioji. Rengė laidas „Gimtoji žemė“, organizavo konkursus „Bulvę valgė, bulvę gyrė“, „Lino žiedas“. 1994 m. organizavo radijo klausytojų varžytuves „Šiemet ir ... 2000-aisiais“.
Pabradės herbas

Aprašas

Herbo skydo sidabriniame lauke mėlyna banguota upės juosta, ją kerta juodas kairysis kaspinėlis, kurio kirtimo juostoje žymi 5 sidabriniai roundeliai. Lauko viršutinėje ir apatinėje dalyse po vieną stilizuotą raudoną sakalą. Juostos, kaspinėlio ir sakalų išilginėse ašyse eina sidabriniai siūlai (plonytės juostelės).

Istorija

Miestas įsikūręs prie Žeimenos ir Dubingos santakos. Vietovardis yra priešdėlio pa- vedinys iš bendrinio žodžio bradas, brasta. Kol nebuvo tilto per Žeimeną, naudotasi brasta. Gyvenvietės augimą paspartino XIX a. antroje pusėje nutiestas Peterburgo-Varšuvos geležinkelis ir gyvenvietėje pastatyta geležinkelio stotis.
1966 m. prie LTSR kultūros ministerijos įkurta pirmoji TSRS respublikinė heraldikos komisija, per keletą darbo metų sukūrusi 46 miestų herbus, tarp jų ir Pabradės. Tuomet atsižvelgdamas į Pabradės vardo kilmę, dailininkas Arūnas Tarabilda panaudojo brastos motyvą, o stilizuoti sakalai turėjo rodyti senovės medžioklę. Netikėtai mirus dailininkui, jo pradėtą darbą užbaigė jo žmona Valerija Vilija Lipskytė-Tarabildienė. Herbas buvo patvirtintas 1969 m. gruodžio 30 d., tačiau nepraėjus nė metams, partinė valdžia herbus uždraudė naudoti. Atkūrus nepriklausomybę, nutarta išsaugoti garsaus kūrėjo palikimą, palikti „tarabildišką“ stilių, tik herbo figūrą įdėti į standartinį skydą ir panaudoti metalus.
Dabartinio herbo etalono autorius – dailininkas Petras Savukynas. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2006 m. rugpjūčio 1 d. patvirtino dekretu Nr. 698.
Kuraševas (Čižės valsčius)

Istorija

Kaimas įkurtas apie 1570 metus. 1775 m. kaime buvo 68 namai ir 298 gyventojai. 1868 m. stačiatikių kapinėse pastatyta Kuraševo Šv. Antono Piečerskio cerkvė, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. Apie 1897 m. įkurta Kuraševo Šv. Antono Piečersko parapija. 1942 m. pastatyta Kuraševo Šv. Brolio Machabeušo koplyčia.
Karališkasis albatrosas

Aprašymas

Karališkasis albatrosas vidutiniškai yra nuo 112 iki 123 cm ilgio, vidutinis svoris – 8,5 kg. Patinai yra nuo 2 iki 3 kg sunkesni nei patelės. Vidutinis sparnų plotas nuo 2,9 iki 3,28 m, kartais net 3,5 m. Jaunikliams būdinga balti galva, kaklas, kūnas ir kaklas. Uodega yra balta, išskyrus juodą galą. Vidutinė gyvenimo trukmė – 58 metai.
Daugiausiai minta kalmarais, žuvimis, vėžiagyviais.
Ignalinos spaustuvė

Ignalinos spaustuvė – spaustuvė Ignalinoje, Laisvės g. 71, įsteigta 1951 m.

Istorija

Nuo 1951 m. spausdino Ignalinos rajono laikraštį „Kelias į komunizmą“, 1951–1953 m. – Ignalinos MTS laikraštį „Už stalininius kolūkius“. 1963 m. vietoj Ignalinos rajono laikraščio „Kelias į komunizmą“ pradėjo eiti „Nauja vaga“. Laikraštis spausdintas Švenčionių spaustuvėje, o Ignalinos spaustuvė buvo uždaryta.
1965 m. Ignalinos spaustuvė atkurta. Ji tapo Utenos spaustuvės skyriumi. 1987 m. Ignalinos spaustuvė turėjo 2 linotipus, 2 plokščiosios spaudos mašinas. Nuo 1990 m. ji buvo savarankiška. 1996 m. Ignalinos valstybinė spaustuvė tapo UAB „Ignalinos spaustuvė“. Spausdina laikraščius, brošiūras, blankus, smulkius spaudinius.
Mozūrų kanalas

Istorija

Kanalas iškastas 1764–1776 m. Prūsijos kunigaikštystės oberprezidento Johano Frydrico fon Domharto (Johann Friedrich von Domhardt) iniciatyva, siekiant pagerinti laivybą Prūsijos rytinėse žemėse. Pirminį projektą dar 1661 m. parengė inžinierius kartografas Juozas Narūnavičius. Tačiau nebuvo įrenti šliuzai, o didelis aukščių skirtumas neleido kanalo pilnai eksploatuoti. Kanalo statyba tęsėsi 1911–1914 m., 1918–1922 m. ir 1934–1942 m. Buvo supiltos dambos, pastatyta 10 šliuzų. 1945 m. Prūsiją okupavus Tarybų Sąjungai ir padalijus jos teritoriją, 29,97 km kanalo atiteko Kaliningrado sričiai, 20,43 km – Lenkijai. Kanalas praktiškai neeksploatuojamas.
Prie kanalo išsidėstę gyvenvietės: Družba, Kočubejevas, Kostrominas, Nekrasovka, Novo-Bijskojė, Ozerkai, Panfilovas.
Valažino rajonas

Istorija

Įsteigtas 1940 m. sausio 15 d. Baranovičių srityje, nuo 1944 m. rugsėjo 20 d. perduotas Maladečinos sričiai, 1960 m. sausio 20 d. – Minsko sričiai, 1962 m. gruodžio 25 d. likviduotas, jo teritorija padalyta Maladečinos ir Stolbcų rajonams, 1965 m. įsteigtas iš naujo.
Polimeras

Polimeras (gr. – polys 'daug' + meros 'dalis') – medžiaga, kurios molekulės sudarytos iš daug besikartojančių struktūrinių vienetų, vadinamų monomerais, sujungtų kovalentiniais cheminiais ryšiais. Polimerai gali būti sudaryti iš šimtų ar tūkstančių monomerų. Polimerai pagal kilmę gali būti skirstomi į gamtinius, dirbtinius ir sintetinius.
Cheminė reakcija, kuri sujungia monomero molekulės į polimero molekulę, vadinasi polimerizacija. Vykstant šiai reakcijai, nesusidaro joks šalutinis produktas, skirtingai nei vykstant polikondensacijos reakcijai. Polimerų pavyzdžiai yra plastikas, guma, ir skaidulos (pluoštai). Pavyzdžiui, natūrali guma yra polimeras, sudarytas iš sujungtų izopreno monomerų.

Dirbtiniai polimerai

Dirbtinės polimerinės medžiagos gali būti plastikas (plastmasė), guminės medžiagos, arba skaidulos (pluoštai). Dabar yra išrasta polimeriniu medžiagų su maišytom charakteristikom. Polimerai gali būti maišyti su kitom medžiagom, gaminami tepalai, ir kitokios nekietos medžiagos. Dirbtiniai polimerai taikomi pačiose inovatyviausiose ir netikėčiausiose srityse, pvz., iš jų gaminami dirbtiniai šviečiantys akmenys.
Pryšmančių I kapinynas

Kapinynas

Įrengtas masyvioje, 110 m ilgio pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 40 m pločio ir 6 m aukščio moreninėje kalvoje, vadinamoje Varnų pušynėliu. Šiaurės rytinis kalvos pakraštys nukastas, jame stovi sodyba. Teritorija dirvonuoja, pietinė ir pietvakarinė dalys ir šiaurės rytinis kraštas apsodinti pušynu. Paviršius nelygus, vietomis matosi bulviarūsių duobės. Anotacinio kultūros paveldo objekto ženklo nėra.
Nuo 1972 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR538), 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A457), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A457P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu, kuris 2012 m. suteiktas nacionalinio reikšmingumo lygmuo.
Teritorija – 7,605 ha. Jos pietvakarinėje dalyje yra Pryšmančių I senosios kapinės. Į pietus nuo kapinyno – Pryšmančių senovės gyvenvietė, 1,1 km į šiaurę – Pryšmančių II kapinynas, 0,93 km į šiaurės rytus – Pryšmančių III kapinynas.

Tyrimai

Tyrinėjo: 1958 m. – Ona Navickaitė (LII ir Kretingos muziejus), 1985 m. – Valdemaras Šimėnas (LII).
Žvalgė: 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Kultūros paveldo centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas).
Iš viso ištirtas 160 m² plotas, rasta 10 žmonių ir 1 žirgo kapas, apjuosti akmenų vainikų, datuojami I – V a. Mirusieji laidoti nesudeginti, skobtiniuose karstuose, su gausiomis įkapėmis: geležiniais įmoviniais kirviais, peiliais, ietimis, akmeniniais galąstuvais, žalvariniais papuošalais (antkaklėmis kūginiais galais, laiptelinėmis, apskritinėmis ir lankinėmis segėmis), vario lydinio Romos imperijos monetomis.
Radinius saugo Kretingos, Vytauto Didžiojo karo ir Lietuvos nacionaliniame muziejuose.
Bananų traškučiai

Bananų traškučiai – užkandis, gaminamas iš džiovintų arba aliejuje keptų bananų. Gali būti saldūs – padengti cukrumi ar medumi, arba sūrūs – padengti druska, prieskoniais. Taip pat gaminamas konditerinis gaminys, padengtas šokoladu.
Aliejuje kepti bananų traškučiai paprastai ruošiami iš ne visai prinokusių bananų. Jie supjaustomi riekelėmis ir kepami saulėgrąžų arba kokosų aliejuje. Vėliau išdžiovinami, įdedama konservantų. Džiovinti bananai yra sveikesni, jie dažniausiai gaminami iš pilnai prinokusių bananų.
Bananų traškučiai valgomi kaip užkandis, taip pat yra viena iš miuslio sudėtinių dalių.
Vytas Miliauskas

Biografija

1959 m. kartu su šeima grįžo į Lietuvą. Giminių remiamas 1962 m. baigė Vilniaus 10-ąją darbo jaunimo vakarinę mokyklą. 1967–1972 m. buvo Vilniaus elektros skaitiklių gamyklos naujųjų tyrimų laboratorijos vedėju. 1972 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1972–1974 m. – „Sigmos“ susivienijimo Automatizacijos priemonių SKTB vadovaujančiu projekto konstruktorius. 1974–1995 m. – Lietuvos mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto Konstravimo biuro vedėju. 1994–1996 m. buvo išrinktas Vilniaus politinių kalinių ir tremtinių bendrijos tarybos pirmininku. Nuo 1995 m. nuolat renkamas Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos valdybos pirmininku ir Vilniaus politinių kalinių ir tremtinių bendrijos tarybos nariu. 1996–2000 m. buvo Lietuvos Respublikos pirmojo ir antrojo laipsnio valstybinių pensijų komisijos nariu.
Tėvynės sąjungos narys nuo 1993 m. Jokios kitos partijos nariu nebuvo.
1995-1997 m., 1997-2000 m., 2000-2003 m. , 2003-2007 m. ir 2007-2011 m. – Vilniaus miesto savivaldybės narys.
Tuviai

Istorija

Tuvių tauta ėmė formuotis iš tiurkų genčių, ne vėliau nei I tūkstantmečio viduryje atsikrausčiusių į Sajanų ir Altajaus priekalnes. Jos čia sumišo su vietinėmis Jenisiejaus, samojedų tautomis, galbūt ir su skitais. Tuviai III a. atsidūrė Šiongnu valstybės sudėtyje ir siejami su kinų šaltiniuose minimu etnonimu Dubo. Nuo VI a. tuviai pateko į tiurkų genčių kaganatus (gioktiurkų, uigūrų, kirgizų). Uigūrų kaganato laikais Tuvoje, Tere Cholo ežere buvo pastatyta Por Bažyno tvirtovė. 1207 m. tuviai buvo užkariauti mongolų ir jų valdyti iki XVII a., dėl to patyrė ryškią mongolizaciją. Mongolai tuvius įvardijo kaip urianchajus. Nuo XVIII a. iki 1911 m. Tuvą valdė kinų Čingų dinastija. XX a. pr. ėmė formuotis šiuolaikinė tuvių tauta, 1914 m. Tuva prijungta prie Rusijos, 1921–1944 m. turėjo marionetinę Tanu Tuvos valstybę.
XIII amžiaus 1-as dešimtmetis

XIII amžiaus pirmasis dešimtmetis prasidėjo 1201 m. ir baigėsi 1210 m.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XII amžius – XIII amžius – XIV amžius
Dešimtmečiai:
6-as7-as8-as9-as10-as
- 1-as -
2-as3-as4-as5-as6-as
Metai:  1201 1202 1203 1204 1205 1206 1207 1208 1209 1210
Siguldos ledo trasa

Siguldos ledo trasa – skeletono, ledrogių ir rogučių sporto trasa Siguldoje, Latvijoje

Parametrai

1420 metrų ilgio trasa, 16 posūkių ir 200 metrų ilgio stabdymo trasa.
Estadio Manuel Martínez Valero

Istorija

Stadionas buvo atidarytas 1976 m. rugsėjo 8 d. Suprojektuotas architekto Juan Boix Matarredona. Atidarymo dieną vyko futbolo varžybos tarp Elche CF ir Meksikos vyrų futbolo rinktinės, kurios baigėsi 3–3. Estadio Manuel Martínez Valero buvo vienas iš septyniolikos 1982 m. XII pasaulio futbolo čempionato stadionų. 1982 m. birželio 15 d. Vengrijos vyrų futbolo rinktinė įmušė rekordinį įvarčių skaičių prieš Salvadoro vyrų futbolo rinktinę. Šios rungtynės baigėsi rezultatu 10–1.
Stadione 2002–2003 m. sezone vyko Copa del Rey finalas.
Estadio Manuel Martínez Valero turi keturių žvaigždučių UEFA sertifikatą.
Smartfish

Smartfish (liet. Protinga Žuvis) – dvivietis eksperimentinis lėktuvas, suprojektuotas Konrado Šafroto. Patį lėktuvą kuria kelios kompanijos: Extra aircraft, Leichtwerk, LTB Borowski, Liebherr Aerospace, DLR, RUAG Aerospace ir EPFL. Kiekviena jų yra atsakinga už atskirą sritį – integraciją ir banduomuosius skrydžius, dizainą, pakilimo ir leidimosi sistemas ir taip toliau. Tai yra tarptautinis projektas su centru Šveicarijoje.
Daugumos orlaivių koncepcija yra kurta atsižvelgiant į įvairių skraidančių gyvūnų kūno sudėjimą, leidžiantį jiems skraidyti ir pasiekti vienokį ar kitokį reikiamą efektą. Smartfish – turbūt vienintelis orlaivis, kurio koncepcija nusižiūrėta nuo žuvies – tuno.
Veikiantis, baterijomis varomas lėktuvo modelis buvo pagamintas kartu su Vokietijos Aerokosmonautikos Centru ir, pasak gamintojų, bandomąjį skrydį įvykdė 2007 m.
Vienybė (Argentina)

Istorija

Leistas dukart per mėnesį. Redaktoriai Danielius Jokubonis ir Jonas Januška. Turėjo skyrių moterims (redaktorė S. Kairienė), leido priedą jaunimui lietuvių ir ispanų kalbomis „Jaunimo vienybė“ (redaktorius J. Dijokas).
Senkų piliakalnis

Piliakalnis

Įrengtas aukštumos kyšulyje, įsiterpiančiame į Tenžės ir bevardžio jos intako santakos slėnį, į šiaurės rytus nuo santakos.
Vakarinis ir pietinis šlaitai statūs, nuo Tenžės pusės apie 20 m aukščio, o pietų pusėje apie 10 m. Piliakalnio aikštelė buvusi ovalo plano, lygiu paviršiumi, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, apie 30 m ilgio ir 20 m pločio. Šiaurinėje – šiaurės rytinėje dalyje nuo aukštumos ją skyrė platus, iki 15 m pločio pylimas, priešais kurį matosi užslinkusio gynybinio griovio žymės.
Didžioji pylimo ir aikštelės dalis nukasta eksploatuojant karjerą. Centrinėje dalyje išliko 5 m pločio vakarinė aikštelės dalis. Pylimo išlikęs 2-4 m ilgio vakarinis galas, kurio pjūvis matosi karjero šlaite. Aikštelės pietinė dalis pažeista mažiausiai.
Teritorija apaugusi mišku. Karjeras apleistas, neeksploatuojamas.
Į šiaurę ir rytus nuo piliakalnio yra Senkų senovės žemdirbystės vieta, į pietus, kitapus bevardžio upelio – Ankštakių-Senkų kapinynas, 1 km į šiaurės vakarus – Nagarbos piliakalnis.

Tyrimai

Piliakalnį 2002 m. išaiškino ir žvalgė Vilniaus universiteto ir Kretingos muziejaus archeologinė žvalgomoji ekspedicija (tyrimų vadovas Algimantas Merkevičius).
Gynybinio pylimo pagrindas sukrautas iš stambių lauko akmenų, virš kurių supiltas iš gynybinio griovio iškastas gruntas. Tarp akmenų, ypač viršutinėje akmenų konstrukcijos dalyje, aptikta stambių medžio anglies gabalų, liudijančių, kad ant pylimo stovėjo iš medinė gynybinė užtvara.
Manoma, kad piliakalnį įrengusi bendruomenė mirusiuosius laidojo kitapus bevardžio upelio esančiame Ankštakių-Senkų kapinyne. Pagal kapinyno tyrimų medžiagą piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.
La Pineda

Transportas

Pagrindine susisiekimo priemone La Pinedoje yra visuomeninis autobusų transportas Bus Plana. Pagrindine gatve Passeig de Pau Casals eina keletas maršrutų iš Taragonos, Vilafortūnos, Vila Sekos, Kambrilio, Salou, kuris yra kiek į vakarus La Pinedos. Pagrindinėje gatvėje yra 5 autobuso stotelės. Kiekvienoje jų yra stendai su nurodytais maršrutais ir miesto schema, dažnai ten stovi vertėjai, kurie gali paaiškinti kaip nuvažiuoti ten kur reikia. Artimiausios geležinkelio stotys: Salou ir Port Aventura.

Įžymybės

Pagrindinė La Pinedos atrakcija yra vandens parkas „Aquopolis“, esantis jos pagrindinėje gatvėje. Plotas daugiau nei 110 tūkst. kv.m. Akvaparko teritorijoje yravandens atrakcionai, kalneliai, pramogos vaikams, minigolfas. Toje pat teritorijoje yra 7000 kv.m delfinariumas.
Tarp La Pinedos įžymybių yra ir dizainerio Šavjero Mariskalio metalo instaliacija „Pušys“, kuri puošia miestelio promenadą.
Fantastiškas ketvertas: Sidabrinio banglentininko iškilimas

Siužetas

Viskas atrodo sekasi Fantastiškajam ketvertui. Rydas yr Sju pagaliau tuokiasi ir dalykai atrodo nebegali būti geresni. Tačiau, kai paslaptingas Sidabrinis banglentininkas daužo daiktus, jie turi susidoroti su senu priešininku ir galingu planetą valgančiu Gah Lak Tus.
Buzeu apskritis

Geografija

Apskrities paviršius daugiausia lygus, čia driekiasi derlinga Beregano lyguma. Šiaurės vakaruose paviršius kyla į Karpatų kalnus – Vrančos ir Buzeu masyvus. Svarbiausia upė – Buzeu.
Pasukos

Pasukos – pieno subproduktas, gaunamas gaminant sviestą. Jos tinkamos valgymui, pašarui arba tolimesniam perdirbimui.
Pasukas kaip maisto gaminį jau mini Kristijonas Donelaitis „Metuose“. XIX a. pab.–XX a. pr. Aukštaitijoje šviežiomis pasukomis būdavo gardinamos virtos arba troškintos bulvės, bulvių košė, šaltibarščiai, jų dėta į rūgpienį arba gertos kaip vanduo. Žemaičiai pasukomis rūgštindavo sriubas, bulvienę, dzūkai – užmaišydavo į miltines bandas. Pasukos taip pat šertos kiaulėms.
Dabar pasukos gaminamos pramoniniu būdu (dietinės, raugintos), dedamos į sūrius, ledus, varškę.