google/wiki40b huggingface dataset:
Ludwig van Beethoven

Biografija

Liudvikas van Bethovenas gimė 1770 m. Bonoje. Tėvai – Johanas van Bethovenas ir Marija Magdalena Keverich van Bethoven. Gimimo data anksčiau buvo laikoma gruodžio 16 d., nes žinoma, kad krikšto data – gruodžio 17 d., o tuo metu naujagimiai būdavo krikštijami dieną po gimimo.
Bethoveną muzikos pradėjo mokyti jo tėvas, kapelos giedotojas. Pasakojama, kad tėvas sūnų mušdavo, versdavo jį groti tikėdamasis padaryti iš jo panašų vunderkindą kaip Mocartas. Bethovenas taip pat mokėsi pas Bonos dvaro vargonininką Kristianą Gotlobą Nefę. 1792 m., pasinaudojęs savo vadovo Bonoje dėka įgytais ryšiais, Bethovenas persikėlė į Vieną. Čia jis tikėjosi mokytis pas Haidną, tačiau šis neturėjo laiko mokiniams ir po dvejų metų perdavė Bethoveną Johanui Albrechtsbergeriui. Jaunasis pianistas greitai buvo pripažintas virtuozu, kiek lėčiau pasiekė pripažinimą kaip kompozitorius. Bethovenas visą gyvenimą buvo laisvas kompozitorius, t. y. ne dirbo bažnyčiai ar rūmams, bet gyveno iš pasirodymų, rėmėjų lėšų ir to, ką gaudavo pardavęs savo kūrinius.
Maždaug nuo 28-erių metų Bethovenas ėmė kursti, apie 50 gyvenimo metus visai apkurto. Galiausiai tai jį net privedė prie minčių apie savižudybę. Jo asmeninis gyvenimas buvo sudėtingas: kompozitorius niekad nevedė, tačiau žavėjosi jam nepasiekiamomis moterimis, dažnai pykdavosi su giminėmis, jo elgesys su kitais žmonėmis būdavo nepatenkinamas. Turėjo finansinių bėdų. Šie blaškymaisi atsispindi ir jo muzikoje.
Visą gyvenimą buvęs silpnos sveikatos, 1826 m. Bethovenas visai nusilpo. Kitąmet jis mirė, manoma, nuo kepenų ligos, tačiau yra nuomonė, kad mirtį lėmė apsinuodijimas švinu, kurio Bethovenas gavo per žuvį, pagautą Dunojuje.

Kūrybos bruožai

Bethovenas išplėtojo, patobulino sonatų formą, kurią perėmė iš Haidno ir Mocarto (pirmosios trys Bethoveno sonatos netgi dedikuotos Haidnui), taip pat vystė simfoniją (vietoj keturių dalių simfonijos jis pasirinko daug laisvesnę formą). Kūryboje pastebima tiek Švietimo epochos idėjų, tiek beužgimstančio Romantizmo elementų. Liudvikas van
Bethovenas padėjo pamatus Romantizmo epochos muzikai.

Atminimo įamžinimas

Bethoveno paminklas Bonoje buvo atidengtas 1845 m. rugpjūtį, minint jo 75-ąjį jubiliejų. Tai buvo pirmoji statula Vokietijoje, skirta kompozitoriui. Viena nepagerbė Bethoveno iki 1880 m.
Jo gimtojo miesto Bonos centre yra Bethoveno muziejus. Bonos mieste nuo 1845 m. taip pat vyksta muzikinis festivalis Beethovenfest, kuris iki 2007 m. vykdavo nereguliariai.
Trečias pagal dydį Merkurijaus krateris yra pavadintas Bethoveno garbei, taip pat yra ir asteroidas 1815 Beethoven.
FSO

XX a.

Rusijos Federacijos vadovybė FSO priskiria taip pat ir tokias funkcijas kaip žvalgyba bei kontražvalgyba. FSO dirba apie 40.000 tarnautojų.
Antroji Prancūzijos imperija

Įkūrimas

Abejotiname referendume gavę piliečių sutikimą, Liudviko Napoleono Bonaparto šalininkai parengė naują 1852 m. konstituciją, kuri faktiškai buvo patobulintas 1799 m. konstitucijos variantas. Lapkričio 21 d. Prancūzija oficialiai paskelbta imperija, o Liudvikas Napoleonas Bonapartas 1852 m. pasiskelbė imperatoriumi Napoleono III vardu.
Juostinis laikas

Juostinis laikas - laikas, būdingas tai pačiai laiko juostai. Buvo įvestas norint išvengti skirtingų vietinių laikų tarp artimų vietovių. Tuo pačiu, jis neleido per daug nutolti nuo vietinio laiko. Iki XIX a. pabaigos buvo naudojamasi vietiniais laikais. Juostinis laikas įvestas 1884 metais Vašingtono tarptautinės konferencijos metu.
Kiekviena vietovė, nesanti viename dienovidinyje turi skirtingą laiką, o vietovės, esančios viename dienovidinyje turi tą patį juostinį laiką, pvz.: Lietuvos rytiniai ir vakariniai laikai skiriasi 23ᵐ, tačiau šiose vietovėse laikas sutampa.

Laiko skaičiavimas

Juostinis laiko skaičiavimo būdas pagrįstas sutartiniu Žemės rutulio paviršiaus dalijimu į 24 valandines juostas Centriniai juostų dienovidiniai vienas nuo kito nutolę tiksliai per 15° arba 1ʰ, juostų ribos išilgai dienovidinių eina negyvenamose vietose (vandenynuose, jūrose, dykumose) o sausumoje jos vedamos palei valstybių sienas, dideles upes. Valandinių juostų centrinių dienovidinių geografinės ilgumos atitinka sveikąjį valandų skaičių, o ta juosta, kurios centru eina Grinvičo dienovidinis, laikoma pagrindine (nuline).
Priimta, jog visoje tam tikros valandinės juostos teritorijoje laikas yra vienodas ir lygus pasaulinio koordinuoto laiko UTC ir juostinės pataisos, priklausančios nuo juostos padėties, sumai:
ZT= UTC + nʰ.
Čia n- valandinės juostos eilės numeris, skaičiuojant jas nuo nulinės juostos (n=0) rytų kryptimi. Nulinės valandinės juostos juostinis laikas atitinka pasaulinį koordinuotąjį laiką UTC. Prie šio laiko pridėjus 1ʰ, gaunamas pirmosios valandinės juostos juostinis laikas, pridėjus 2ʰ- antrosios juostos laikas. Didžioji dalis Lietuvos teritorijos (išskyrus vakarinį pakraštį, priklauso antrajai juostai (UTC+2).
Galima sakyti, kad Žemės rytų pusrutulyje juostinis laikas lenkia UTC laiką n valandomis, o vakarų pusrutulyje atsilieka 24-n valandomis, pvz.: JAV rytinėje pakrantėje juostinis laikas atsilieka nuo UTC 5 val. (UTC-5), o vakarinėje pakrantėje - 8 val. (UTC-8).
Benediktas Dobševičius

Biografija

1752 m. Benediktas Dobševičius baigė VU Teologijos fakultetą. Laisvųjų menų ir filosofijos daktaras (1755 m.), profesorius (1756 m.), teologijos daktaras (1765 m.), kanonų teisės daktaras (1773 m.). VU dėstė matematiką (1754–1757 m.), filosofiją (1760–1763 m.). Nuo 1782 m. Kražių mokyklos direktorius.

Filosofija

Aiškino I. Niutono fiziką, heliocentrizmą laikė hipoteze, apibendrino R. Dekarto ir P. Gasendžio materijos aiškinimą, Dž. Loko pirmines ir antrines kokybės, Dž. Berklio subjektyvųjį idealizmą.
Naujųjų amžių filosofiją derino su teologija, scholastika, racionalizmą jungė su empirizmu.
Vilniuje išėjusiame veikale „Dabartinių filosofų pažiūros“ (Placita recentiorum philosophorum) B. Dobševičius aptarė to meto gamtos mokslo teorijas. Aiškindamas gamtos kūnų savybes, autorius dėsto I. Niutono fiziką, cituoja jo veikalus, aprašo inerciją, trintį, trauką, aiškina judėjimo dėsnius. Didelė knygos dalis skirta dangaus kūnų judėjimui, astronomijos pasiekimams. Gamtos mokslų naujovėms išdėstyti vartojama naujoji mokslų terminija.
Šis Vilniaus Jėzuitų akademijos leidinys buvo paplitęs Vidurio ir Rytų Europoje – šiandien yra žinomi išlikę keli egzemplioriai Lietuvos, Lenkijos, Ukrainos bibliotekose.
1979 m. paskelbtas šio veikalo fragmentas lietuvių kalba.
XVIII a. (Švietimo epocha) susidarė dvi filosofijos kryptys – kompromisinė ir antischolastinė. Pirmieji mėgino išsaugoti kai kurias scholastinės filosofijos pažiūras ir derinti jas su naujųjų amžių filosofija ir mokslais. Iš jų žymiausi Antanas Skorulskis (1715–1780, „Filosofijos apybraižose” pirmą kartą Lietuvoje pateikė Naujųjų amžių filosofijos ir gamtos mokslų teorijas, scholastas) ir Benediktas Dobševičius (1722–1792).

Veikalai

Veikalą „Logikos paskaitos“ (Praelectiones logicae, 1761 m., lietuviškas fragmentas – 1979 m.) B. Dobševičius rašė veikiamas Ch. Volfo. Šiame darbe analizavo logikos koncepcijas, metodų problemas, laikėsi R. Dekarto intelektinės intuicijos teorijos.
Benediktas Dobševičius knygoje „Dabartinės filosofų pažiūros“, išleistoje 1760 metais, pirmą kartą pavartojo molekulės sąvoką.

Šaltiniai

http://www.fizika.lm.lt/content/view/383/69/
Jonas Daunoravičius

Biografija

1976 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
UAB „Kalvarijos agroservisas“ direktorius. 2007–2011 m. Kalvarijos savivaldybės mero pavaduotojas.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kalvarijos skyriaus narys, skyriaus pirmininkas.
1995–1997 m. Marijampolės rajono savivaldybės tarybos narys, 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Aldona, vaikai Raimondas, Ričardas, Jurgita.
Need for Speed: Carbon

Apžvalga

„Need for Speed: Carbon“ žaidimas yra lenktynių žaidimas iš „Need for Speed“ žaidimų serijos, kuriame reikia lenktyniauti su gatvės lenktynininkais ir laimėti visus prizus, lenktynes ir tapti geriausiu lenktynininku mieste. Žaidime pagerėjo grafika, atsirado daugiau automobilių ir režimų, yra nauja sistema Autosculpt, kuri leidžia žaidimo žaidėjui susikurti savo paties išskirtinį automobilį, nepriklausomai modifikuojant automobilio dalis. Žaidime išliko savotiškas siužetas, kuriame žaidimo žaidėjas turi lenktyniauti Palmont City mieste su visais 4 miesto teritorijų valdovų lenktynininkais ir užimti jų teritorijas. Žaidime galima pirktis daug draugų, kurie kartu su žaidimo žaidėju lenktyniauja lenktynės, laimint draugams, laimi ir žaidimo žaidėjas. „Need for Speed: Carbon“ yra 10 lenktynių režimų: sprint race, circuit, drift race, checkpoint race, race wars, canyon duel, canyon sprint race, canyon drift race, canyon checkpoint race ir speedtrap race.

Trasos

„Need for Speed: Carbon“ žaidime konkrečiai pavadintų trasų nėra, visos lenktynės vyksta Palmont City mieste. Šis miestas turi industrinių rajonų, miesto gyvenamųjų kvartalų ir didelę gausą kanjonų regionų.

Automobiliai

„Need for Speed: Carbon“ žaidime yra 54 sportiniai automobiliai, kurie žaidime turi savo grupę (tuner cars, exotic cars, muscle cars):
Vokietijos futbolo sistema

Vokietijos futbolo pagrindinė kontroliuojanti organizacija – Vokietijos futbolo asociacija (vok. Deutscher Fußball-Bund), kontroliuojanti nacionalinę vyrų rinktinę, taip pat organizuojanti Vokietijos vyrų futbolo čempionatą bei taurės varžybas, moterų, jaunimo varžybas. Futbolo asociacija įkurta 1900 m., nuo 1904 m. ji yra FIFA nare, 1954 m. buvo viena UEFA įkūrėjų.
Giraitės ginkluotės gamykla

AB Giraitės ginkluotės gamykla (GGG) – Lietuvos šovinių gamykla, įkurta 2000 m. Gamyklos biuras, sandėliai, laboratorijos, šaudyklos bei kitos patalpos yra Kauno rajone, Giraitės kaime, netoli Kauno miesto ribos.

Istorija

Giraitės ginkluotės gamykla buvo įkurta 2000 m. iki 2001 m. pastatyti pastatai, sumontuota šiuolaikinė įranga, įdiegtos reikalingos technologijos, pagaminti pirmieji šovinių pavyzdžiai. 2002 m. pardavimui pradėti gaminti 5,56x45 mm, 7,62x51 mm, 7,62x39 mm šoviniai ir visi jiems reikalingi metalo komponentai. Taip pat įdiegta integruota kokybės vadybos sistema pagal ISO 9001:2000 ir ISO 14001:1996 standartus. Paskutinis kokybės sistemos auditas atliktas pagal naujausius ISO 9001:2008 ir ISO 14001:2004 standartus.
2005 m. dviejų tipų šovinius vienu metu išbandžius NATO Europos regioniniame bandymų centre, GGG gavo teisę gaminamus šovinius 5,56x45 GP21 (SS109) ir 7,62x51 GP11 (M80) žymėti NATO pakeičiamumo ženklu, nurodančiu atitikimą NATO standartų reikalavimams. nuo 2006 m. daugiau nei 90 proc. metinės pagaminamos produkcijos eksportuojama NATO ir kitų šalių karinėms pajėgoms, specialiosioms struktūroms ir kitoms institucijoms.

Veikla

Modernūs įrengimai, naujausios technologijos, kvalifikuotas personalas, kelių etapų kokybės kontrolės sistema užtikrina kokybiškų šovinių gamybą. GGG specializuojasi 5,56x45 GP21 (SS109) ir 7,62x51 GP11 (M80) šovinių bei jų metalinių komponentų gamyboje. Šoviniai gaminami pagal NATO arba sugriežtintus klientų reikalavimus. Įmonės laboratorijose naudojama moderni kompiuterizuota įranga. Prie Šovinių kokybės laboratorijos įrengtos dvi dengtos šaudyklos – 580 m ilgio šaudykla balistiniams bandymams ir 50 m ilgio šaudykla funkciniams bandymams.
Dabar Lietuvos Respublikos Ūkio ministerija valdo 100 % AB Giraitės ginkluotės gamyklos akcijų, kurių nominali vertė – 21,5 mln. litų.  2009 m. akcijos perimtos iš Ginklų fondo 2009 m. liepos mėn. LR Vyriausybės nutarimu.
Giraitės ginkluotės gamyklą saugo Lietuvos šaulių Sąjungos Objektų apsaugos būrys.
Alina Grinienė

Alina Grinienė-Miliušytė (1916 m. balandžio 16 d. Tverė – 1998 m. sausio 16 d. Miunchenas, palaidota Kaune, Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos pedagogė, visuomenės veikėja.

Biografija

Lietuvių literatūros ir meno tyrinėtojo J. Griniaus žmona. Vytauto Didžiojo universitete studijavo lietuvių ir prancūzų literatūrą, pedagogiką, psichologiją. Dalyvavo sudarant 1941 m. Į Laisvę laikraščio pirmąjį numerį, paskelbusiam Lietuvos nepriklausomybės atstatymą ir kursčiusiam neapykantą prieš žydus.  1943 m. baigė Vilniaus universitetą. 1941–1944 m. dalyvavo antinaciniame ir antisovietiniame pasipriešinimo judėjime, buvo LF narė. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją; lietuvių tremtinių mokyklose dirbo pedagoginį darbą. 1948–1953 m. Pabaltijo moterų tarybos narė, vėliau šios organizacijos atstovė Vakarų Vokietijoje, ateitininkų, LF bičiulių, Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėja. 1955–1958 m. dirbo Amerikos balso radijo redakcijoje Miunchene. Bendradarbiavo su Laisvės, Laisvosios Europos radiju, Bendrojo Amerikos lietuvių fondo tarnautoja Miunchene, Lietuvos moterų klubų federacijos Vokietijoje pirmininkė. 1954–1998 m. Lietuviškųjų studijų savaičių Europoje meno programų rengėja, lietuvių jaunimo šokių kolektyvo „Ratukas“ įkūrėja, 1968–1990 m. vadovė. Bendradarbiavo laikraščiuose „Ateitis“, „Darbininkas“, „Draugas“, „Europos lietuvis“, „Tėviškės žiburiai“, leido ir redagavo įvairius biuletenius.
Bogensė

Istorija

Vienas iš seniausių Danijos miestų, turintis turtingą istoriją. Pirmą kartą buvo paminėtas 1288 m. Jis buvo įkurtas kaip prekybos postas XII a. pabaigoje. Manoma, kad miestas išaugo dėl kelto, kuris viduramžiais jungė Fiūną ir Jutlandiją. 
XVI a. Bogensė klestėjo prekyba, tačiau jai sunykus 1672 m. mieste gyveno tik 438 gyventojai. 
XX a. miesto gyventojai ir toliau vertėsi prekyba, tačiau susidūrė su vis didėjančia netoliese esančios Odensės konkurencija.
Pastaruoju metu miesto vystymasis labiau nukreiptas į paslaugų sektorių. Svarbiu pajamų šaltiniu tapo turizmas.
Petras Saurusaitis

Biografija

Varšuvoje mokėsi siuvėjo amato. Lavinosi savarankiškai, mokėsi lotynų kalbos. 1884 m. išvyko į JAV, įstojo į vienuolyną Anapolyje. Mokėsi Pensilvanijos gimnazijoje. 1889–1895 m. studijavo filosofiją ir teologiją.
1898–1919 m. klebonavo, 1898 m. iš kunigo J. Žebrio nusipirko „Ryto“ spaustuvę ir joje leido savaitraštį „Rytas“. Iki 1900 m. leido ir laikraštį „Bažnyčios tarnas“. Spaudos draudimo metu išleido apie 1500 puslapių įvairių leidinių bendru 16 000 tiražu. 1911 m. pradėjo leisti žurnalą „Šviesa“. 1924 m. Lietuvos, Latvijos, Estijos ir Suomijos kunigams lotynų kalba išleido blaivybinį leidinį „De totali ab inebriatibus potibus abstinentia“. Apsilankęs Lietuvoje, 1919 m. parašė knygą „Thirty Days in Lithuania“ 1919 m. (išl. 1920 m.). 1928 m. pradėjo leisti mėnesinį blaivininkų laikraštį „Spinduliukas“. Bendradarbiavo Filadelfijoje leistame žurnale „Žvaigždė“, Čikagoje ėjusiuose leidiniuose „Vadovas“, „Draugas“. 1930 m. grįžo į Lietuvą.
Boccaccio '70

Filmo turinys

„Renzo ir Lučiana“ (rež. M. Monticelli)
Juostos centre – dviejų neturtingų jaunavedžių istorija, kurie įvairiais būdais mėgina nuslėpti savo vedybas bei galimą nėštumą nuo darbdavio.

„Daktaro Antonijo pagundos“ (rež. F. Fellini)
Siurrealistinis pasakojimas apie vaikiną, prieš kurio buto langą atsiranda gerti pieną skatinanti reklama su įspūdingų formų švedų aktorės Anitos Ekberg atvaizdu. Manydamas, kad tai kenkia visų ir jo paties moralei, vyras nusprendžia imtis priemonių, kad ši būtų pašalinta.

„Darbas“ (rež. L. Visconti)
Filmo centre – nuobodžiaujančių aristokratų pora. Jis, priklausomas nuo uošvio turtų, įsivelia į istoriją su prostitutėmis ir visais būdais mėgina ją užgniaužti. Ji, norėdama įrodyti tėvui ir vyrui, jog gali būti savarankiška moteris, nusprendžia susirasti darbą.

„Loterija“ (rež. V. De Sica)
Gražuolė Zoja, svajojanti praturtėti ir pakeisti savo gyvenimą, mugėje organizuoja loteriją, kurios prizas – ji pati.
Lytinis susilaikymas

Lytinis susilaikymas – savanoriškas ar priverstinis lytinio gyvenimo nutraukimas tam tikram laikui. Tokio susilaikymo priežastys įvairios: nuolatinio lytinio partnerio nebuvimas, turint sutuoktinį ar nuolatinį partnerį – išvykimas, liga, gyvenimas izoliacijoje, kur nėra kitos lyties asmenų ir kt.
Iki pirmų lytinių santykių lytinis susilaikymas yra laikomas norma ir išgyvenamas lengviau nei patyrus sekso, kadangi organizmas dar nėra pripratęs prie reguliaraus lytinio gyvenimo. Didelį lytinį potraukį lydi savireguliacija – poliucijos, masturbacija, kurios sumažina lytinę įtampą.
Kur kas sunkiau lytinis susilaikymas išgyvenamas santuokoje, kai yra nusistovėjęs lytinio gyvenimo ritmas (pvz., reguliarusis seksas). Trumpalaikiai susilaikymo laikotarpiai paprastai išgyvenami lengvai. Tačiau ilgalaikio susilaikymo pasekmės įvairios – jos priklauso nuo žmogaus seksualumo ir lytinio potraukio stiprumo: vieni nesunkiai pakelia kelių mėnesių ar net metų susilaikymą, kitiems tai sukelia bendrą irzlumą. Kita vertus, ilgesniam laikui nustojus lytiškai santykiauti, ima mažėti lytinis potraukis, o atnaujinus seksą potraukis vėl normalizuojasi.
Lytinis susilaikymas gali būti traktuojamas kaip kontracepcijos būdas, kurio metu yra vengiama bet kokių lytinių santykių, pavyzdžiui, moters ciklo viduryje, apie ovuliaciją, kuomet didžiausia rizika pastoti.
Tačiau lytinis susilaikymas skirtinas nuo skaistumo (nekaltybės), kadangi pastarasis suprantamas ne tik kaip fizinis lytinių santykių neturėjimas, tačiau kaip pasaulėžiūros ir vertybių visuma. Be to, nekaltybė yra prarandama vienąsyk gyvenime, tuo tarpu lytinis susilaikymas gali būti ne vienkartinė praktika, o periodinis reiškinys. Skaistumas gi išvis gali būti ne tik fizinis lytinio gyvenimo atsisakymas, bet ir dvasinis (minčių ir norų) tyrumas. Šių sąvokų išskyrimas gali atrodyti gana sudėtingas ir filosofinis klausimas, tačiau jų suplakimas į vieną gali sukelti rimtų nesusipratimų. Skirtingose kultūrose ir religijose sąsajos tarp šių terminų yra gana įvairios.
Katalikybėje dvasininkams draudžiama turėti lytinių santykių visą gyvenimą, todėl lytinis susilaikymas yra nuolatinis (celibatas). Kitose religijose, pavyzdžiui, hinduizme (brahmačarja) ar budizme, taip pat yra žinoma tokio pobūdžio praktika. Jose jos prisilaikoma kaip tam tikros dvasinės askezės disciplinos.
Pliavinių savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Aizkrauklės rajono dalies.
Jeronimas Vladislovas Sanguška

Biografija

Samuelio Simono Sanguškos ir Hanos Zavišaitės sūnus.
Mokėsi Vilniaus akademijoje, 1628 metais tapo jėzuitu Krokuvoje, Sandomire, Poznanėje. 1640 metais išėjo iš jėzuitų ordino. Vladislovo IV sekretorius Vilniaus sufraganas (vyskupo vietininkas) nuo 1644 m., Smolensko vyskupas nuo 1654 m..
Birutė Janavičiūtė

Birutė Janavičiūtė (g. 1956 m. gruodžio 11 d. Kaišiadorių rajone) – teisininkė, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) Civilinių bylų skyriaus teisėja, buvusi LVAT teisėja.

Biografija

1985 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininkės kvalifikaciją.
1976 m. rugsėjo mėn. – 1983 m. kovo mėn. Vilniaus miesto 22-osios vaistinės asistentė, farmacininkė, 1983 m. kovo mėn. – 1988 m. sausio mėn. Lietuvos TSR Aukščiausiojo Teismo posėdžių sekretorė, 1988–1990 m. gruodžio mėn. TSRS Pramonės ir statybos banko Lietuvos respublikinio banko juriskonsultė, 1991–1994 m. balandžio mėn. Vyriausiosios valstybinio socialinio draudimo fondo valdybos vyresnioji inspektorė, juriskonsultė, vyr. juriskonsultė; 1994 m. balandžio mėn. – 1995 m. lapkričio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo konsultantė, teisėjo padėjėja; 1995–1999 m. balandžio mėn. Vilniaus miesto 1-ojo apylinkės teismo, 1999 m. gegužės mėn. -2000 m. gruodžio mėn. Aukštesniojo administracinio teismo, 2001–2008 m. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėja (2007 m. kovo 1 d. Teisėjų etikos ir drausmės komisija atsisakė iškelti drausmės bylą), nuo 2008 m. birželio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėja. 2011 m. vasario mėn. bausta už Kelių eismo taisyklių (KET) pažeidimą (Saulėtekio alėjoje, Vilniuje, vairuodama automobilį, nesustojo prie šviesoforo degant raudonam signalui ir įvažiavo į sankryžą).
Bajorai (Tauragnai)

Istorija

Iki I Pasaulinio karo atskiros Bajorų kaimo dalys buvo vadinamos Peikiškėmis ir Ožkinagaliu. Peikiškės užrašytos seniausiame Tauragnų dvaro inventoriuje: Folwarku Poykiszki y Petryszki 1669 metais, p. 28. Bajorų vardas paminėtas 1802 metais: de Villa Boiary.
Gyslotasis vyklys

Istorija

Gyslotasis vyklys yra vienas iš retų augalų, kurių spėjamos haliucinogeninės savybės nebuvo pripažintos iki pastarųjų laikų. Nors keletas šios šeimos giminingų augalų, pavyzdžiui, kvaitulinis gyvatenis (vietinis pavadinimas Ololiuhqui) ir trispalvis sukutis (Tlitliltzin), buvo naudojami šamanų ritualuose Lotynų Amerikoje šimtmečiais, tačiau A. nervosa nebuvo tradiciškai naudojamas šiam tikslui. Į jo savybes pirmą kartą atkreiptas dėmesys 1960-aisiais metais, nepaisant to, kad jo sėklų cheminė sudėtis yra beveik identiška jau minėtoms dviems rūšims, be to, sėklose yra didžiausia psichoaktyvių junginių koncentracija visoje augalų šeimoje. Indijoje tradiciškai naudojami augalo lapai ir šaknys, kurios neturi psichoaktyviųjų savybių, bet tarnauja kaip antiseptikas ir priešuždegiminis vaistas. Psichotropinės sėklų savybės tapo žinomas daugiausia dėl jų vartojimo Havajuose, Haityje ir Puerto Rike, kur nuskurdę gyventojai vartojo gyslotojo vyklio sėklas, siekdami pigaus apsvaigimo. Šių sėklų netrukus pateko į Alberto Hofmano, profesoriaus, LSD atradėjo, laboratoriją. Jis patvirtino, kad augalas turi psichoaktyviųjų savybių ir išanalizavo jo cheminę sudėtį.

Cheminė sudėtis

Gyslotojo vyklio sėklose rasta daugybė cheminių junginių.

Augalo naudojimas

Daugelyje šalių yra legalu pirkti, parduoti ar sėti A. nervosa sėklas. Priklausomai nuo šalies, gali būti draudžiama sėklas įsigyti vartojimui, be to, kai kuriose šalyse draudžiamos ergino turinčios sėklos.
Ergino ekstraktas iš A. nervosa sėklų yra draudžiamas JAV, nes Kovos su narkotikais administracija jį priskiria prie Skysčių kontrolės akto (Controlled Substances Act) depresantų, nors pats augalas yra legalus. Lietuvoje šio augalo dalys ir ekstraktas yra įtraukti į medžiagų, draudžiamų vartoti medicinos tikslams sąrašą.
Modeliuojant laboratorinių žiurkių skrandžio opą didelėmis dozėmis A. n. var. speciosa lapų ekstrakto (50, 100 ir 200 mg/kg kūno svorio) parodė priešopinės veiklos aktyvumo nuo dozės priklausomybę ir gydė opą.
Šaknų ekstraktu pamaitinti pelių patinai tapo aktyvesni. Tokių patinų apvaisintos patelės atsivedė daugiau vyriškos lyties palikuonių. Šį lyčių santykio pasikeitimą dar reikia išsiaiškinti. Žiedų ekstraktas pelių patinams darė panašų poveikį.
Juodaičiai

Aplinkinės gyvenvietės

GIRKALNIS – 16 km 
 Verėduva – 9 km
Butkiškė – 12 km
Griciai – 5 km
Armeniškiai – 12 km 
 KLAUSUČIAI – 19 km

Pavadinimo kilmė

Pasakojama, kad senovėje čia buvusi vien „juoda giria“, iš to ir galėję kilti kaimo vardas.
Šamkiras

Istorija

Minimas nuo senovės, 652 m. užėmė arabai. 1803 m. atiteko Rusijos imperijai. 1944 m. tapo miestu. XX a. vadinosi Šamchoru (rus. Шамхор), nuo 1991 m. Šamkiras.
Šamkiro miestas savo vardą gavo iš taip pavadintos tvirtovės, kurios griuvėsiai išliko 20 km į rytus nuo miesto, šalia Muchtariato kaimo. Pats miestas buvo įkurtas V–VI a. Viduramžiais jis buvo vadintas Šamkuru, jis buvo pastatytas Didžiojo Šamkiro upės, tekančios Mažojo Kaukazo pakraščiu, pakrantėje.
Miesto turtai visada viliojo užsienio pirklius ir įsibrovėlius. Po eilinio užpuolimo likę gyvi negausūs gyventojai pabėgo iš Šamkuro ir apsistojo 9–10 km nuo ankstesnės gyvenamosios vietos. Čia likę senųjų tvirtovių griuvėsiai: Šamchorgalos (XVII a.) ir Keroglugalos (XVII a.). Pastarasis pavadinimas suteiktas nacionalinio didvyrio – keršytojo Keroglu, vadovavusio sukilėliams prieš feodalus, engėjus ir užsienio užkariautojus – garbei (dabartinis pavadinimas – Rovšanas).

Paminklai

Šamkire yra Gabalos kompleksas, pastatytas 1975 m., mečetė Dujerli kaime, pastatyta 1975 m., Gelebės kompleksas, pastatytas Činarly gyvenvietėje 1980 m., sausio 20-ajai skirti paminklai Šamkire, Sarvano rajone ir Nachirčilaro gyvenvietėje, pastatyti 1990 m., Ašig Guseyn Šamkirli paminklas, pastatytas mieste 1991 m., Aliagos Šichlinski biustas, 1992 m. pastatyta mečetė Kečilio kaime, Koroglu memorialas, pastatytas Muchtarijos kaime 1993 m., Azerbaidžano nacionalinio didvyrio Zauro Sarijevo biustas. Heidaro Alijevo centras – čia įsikūrė galerija, trimatis kino teatras, biblioteka, baras, vertimo biuras ir apsaugos įstaiga. Teritorijoje įrengti 7 modernūs fontanai ir 10 tiltų, sukurtas 742 metrų ilgio vandens kanalas.