google/wiki40b huggingface dataset:
Raimondas Keliuotis

Raimondas Keliuotis (g. 1960 m. lapkričio 12 d.) – Lietuvos pedagogas, Šiaulių raj. visuomenės veikėjas.

Biografija

1976 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, Šiaulių raj. Dirvonėnų mokyklos direktorius.
Krikščionių demokratų sąjungos Šiaulių rajono skyriaus narys. 1990–1995 m. Šiaulių rajono tarybos deputatas.
Moka rusų ir anglų kalbas. Sutuoktinė Lina, duktė Sigita.
Langmeseris

Langmeseris (vok. Langes Messer 'ilgasis peilis' ar Kriegsmesser 'karo peilis') – didelis lenktas vienašmenis geležtinis ginklas, primenantis dvirankį lenktą kardą, populiarus XV–XVI a. Ilgis būdavo iki 1,5 m, kartais ir didesnis.
Rankenos konstrukcija atitinka peilių rankenas – plačioji įkotė iš abiejų pusių turi pritvirtintus šonelius (dažniausiai medinius, kaulinius, odinius ar iš šių medžiagų derinio). Tvirta langmeserio rankena baigdavosi buožele, užlenkta į vieną šoną. Gardos skersinis dažnai turėdavo žiedą, plokštelę ar kyšulį, kuris saugodavo plaštaką atliekant veiksmus langmeseriu.
Geležtės paprastai būdavo vienašmenės ir išlenktos. Tik lenkta geležtė ir didesnis ilgis skyrė langmeserį nuo grosmeserio.
Manoma, kad langmeseriai atsirado vengriškas ginklas, analogiškas vokiškiems cvaihenderiams. Renesanso laikams juos dažnai naudojo Vengrijos pėstininkų karininkai. Vienas iš išlikusių langmeserių saugomas Vienos Menos istorijos muziejuje.
Gulbinų miškas

Gulbinų miškas – miškas Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, 9 km į šiaurės rytus nuo Kuršėnų.

Geografija

Plotas 4080 ha, mišku apaugę 3540 ha. Valstybinės reikšmės miško 80 %; priklauso Šiaulių miškų urėdijai, Verbūnų girininkijai ir Kuršėnų miškų urėdijai, Gulbinų girininkijai. Pietinėje miško dalyje teka Ringuva, šiaurinėje dalyje – jos intakas Šėkštys. Paviršius lygus, vietomis banguotas.

Medynai

Augavietės derlingos ir labai derlingos laikinai įmirkusios. 95 % miško yra ūkiniai, 5 % vandenų apsauginiai. Kultūrinės kilmės medynų 9 %, beržynų 47 %, eglynų 40 %, juodalksnynų 7 %, baltalksnynų 3 %, uosynų, pušynų ir drebulynų po l %. Jaunuolynai sudaro 23 %, pusamžiai medynai 30 %, bręstantys 22 %, brandūs 25 %. Medynų vidutinis amžius 50 m., bonitetas l,9, skalsumas 0,68, tūris 180 m³/ha. Miške gausu stambiųjų kanopinių žvėrių.
1944–1951 m. Gulbinų miške veikė Lietuvos partizanų būriai.
Transsacharos plentas

Transsacharos plentas – tarptautinis greitkelis, kertantis Sacharos dykumą, jungiantis Viduržemio jūros pakrantę ir Gvinėjos įlanką. Driekiasi nuo Alžyro iki Lagoso per Alžyro, Nigerio ir Nigerijos valstybes. Ilgis ~4500 km, 85 % kelio yra padengtas kieta danga.

Istorija

Nors greitkelio statybos pradėtos dar XX a. 7-ajame dešimtmetyje, kelias iki šiol nėra išbaigtas, centrinėje dalyje gausu sunkiai pravažiuojamų ruožų.

Būklė

Kelio pradžia – 625 km ruožas nuo Alžyro iki Gardajos su tvirta danga ir geros būklės. 1291 km ruožas nuo Gardajos iki Tamanraseto irgi su tvirta danga, bet prastos būklės, išdaužytas, išgraužtas nuo Achagaro tekančių vadžių. 400 km ruožas nuo Tamanraseto iki Nigerio sienos (Gezamo) taip pat prastos būklės. Nuo sienos iki Asamakos pasienio posto kelias eina smėlio kopomis. 200 km ruožas nuo Asamakos iki Arlito tėra pažymėta linija per smėlynus. 243 km ruožas nuo Arlito iki Agadeso dengtas tvirta danga, bet prastos būklės. 431 km ruožas nuo Agadezo iki Zinderio turi ir tvirtos dangos, ir grunto ruožų, o tolesnis 111 km ruožas iki Nigerijos sienos prastos būklės. Likę 1193 km driekiasi per Nigeriją (Kaną, Kadūną, Oją, Ibadaną) – čia kelias visur tvirtos dangos, tačiau jo būklė skirtingose ruožuose įvairi. Tik 127 km ruožas laikomas geros būklės.

Alternatyvus kelias

Alternatyvus kelias, kertantis Sacharą yra šiaurinė Tripolio-Keiptauno greitkelio atkarpa. Tačiau anas kelias prastesnės būklės ir pavojingesnis – tvirta danga yra tik Libijos teritorijoje, Čade kelio būklė prasta, be to, ten dažni dykumų klajoklių antpuoliai.
Jonas Tatoris

Biografija

1943 m. baigė Biržų gimnaziją, vėliau – kūno kultūros mokytojų kursus Kaune. 1945 m. įstojo į Vilniaus dailės instituto Architektūros fakultetą, bet už antisovietinę pogrindžio veiklą 1946 m. nuteistas lagerio bei tremties metams. Grįžęs į Lietuvą dirbo mokytoju, statybininku, skulptorium. 1971 m. Vilniaus dailės institute baigė menotyrininko specialybės studijas.
Nuo 1958 m. apsigyveno Klaipėdoje, kur dirbo iki mirties. Įkūrė ir vadovavo Paveikslų galerijai, dirbo istoriku menotyrininku Paminklų restauravimo projektavimo instituto Klaipėdos skyriuje, dėstė Vilniaus dailės akademijos Klaipėdos vizualinio dizaino katedroje. Atgavus nepriklausomybę, buvo išrinktas pirmosios kadencijos Klaipėdos miesto tarybos deputatu.
J. Tatoris daug nuveikė uostamiesčio architektūros paveldo bei istorijos tyrinėjimuose, sukaupė vertingą istorinės medžiagos archyvą. Parašė unikalią monografiją „Senoji Klaipėda: urbanistinė raida ir architektūra iki 1939 metų“ (1994), paskelbė mokslinių istorinių straipsnių, buvo vienas iš „Mažosios Lietuvos enciklopedijos“ autorių. Už mokslinę ir pedagoginė veiklą J. Tatoriui suteikti humanitarinių mokslų daktaro, docento vardai.
Nuo 1976 m. buvo Lietuvos dailininkų sąjungos narys, surengė keletą personalinių akvarelės parodų. 2003 m. savo didžiulį mokslinį archyvą, biblioteką, tapybos darbus perdavė Mažosios Lietuvos istorijos muziejui. Už mokslinę veiklą tyrinėjant Klaipėdos architektūrinį bei istorinį paveldą 2002 m. J. Tatoriui suteiktas Klaipėdos miesto garbės piliečio vardas. Palaidotas Lėbartų kapinėse.
Meilė ir šeimyna

Meilė ir šeimyna – JAV lietuvių mėnesinis laikraštis, leistas 1920–1922 m. Čikagoje.

Istorija

Leistas vietoje 1919 m. išleisto „Paieškojimų“ žurnalo. Redaktorius ir leidėjas Algirdas Margeris. Sveikatos skyrių „Sveikatos sargas“ redagavo Antanas Karalius.
San Džovanis

Istorija

Pavadintas Šv. Jono Krikštytojo garbei.

Sportas

Kaimą garsina SS San Giovanni futbolo klubas.
Elektroninė komercija

Elektroninė komercija – prekių ar paslaugų pirkimas bei pardavimas internetu.
Internetinė prekyba plėtojasi ne viena dešimtmetį, tačiau tik 1995 m. buvo įkurta didžiausia internetinių aukcionų bendrovė „eBay“ ir didžiausia el. komercijos bendrovė „Amazon“, o 1998 m. el. mokėjimų bendrovė „PayPal“. 2000 m. sprogo interneto bendrovių burbulas, kuomet subliuško ištisa virtinė nepelningų el. komercijos startuolių. 2002 m. laikomi tikrosios el. komercijos pradžia, 2008 m. – mobiliosios komercijos, kai pasirodė „Apple“ bendrovės telefonas „iPhone“.
2015 m. 32 % Lietuvos gyventojų įsigijo prekių arba paslaugų internetu. Tais pačiais metais 65 % Europos sąjungos gyventojų apsipirkinėjo internetu. Spėjama, kad 2016 m. bendra apyvarta ES pasieks €500 mlrd. ribą. 2015 m. el. prekybos pardavimai JAV sudarė 7,5 % visų mažmeninės prekybos pardavimų, tačiau pastarieji pardavimai davė daugiau pajamų avalyne, drabužiais bei elektronikos prekėmis prekiaujančioms įmonėms. Kiti analitikai teigia, kad el. pardavimai sudaro apie 40 % visų mažmenos pardavimų, jeigu būtų atmestos rečiau internetu parduodamas prekės – maistas, gėrimai ir statybines medžiagos. 2016 m. JAV buvo pirmieji metai, kai išmaniųjų telefonų vartotojai atnešė daugiau pajamų el. komercijos bendrovėms nei asmeninių kompiuterių naudotojai.
Lietuvoje lankomiausios vietinės internetinės parduotuvės 2017 m. pradžioje buvo (pagal webconsulting.lt) 1. Pigu.lt, 2. Senukai.lt, 3. Perlas.lt, 4. Varle.lt, 5. Skytech.lt., 6. Tele2.lt, 7. Topocentras.lt, 8. 1a.lt, 9. Omnitel.lt, 10. Rde.lt.
USNO katalogas

USNO katalogas yra JAV laivyno observatorijos astrometrinis 488 mln. žvaigždžių iki 21 ryškio katalogas.
Jis buvo paskelbtas 1996 m. USNO-A kataloge. 1998 m. buvo paskelbtas ir patikslintas šio katalogo variantas, kuriame yra tikslios 526 mln. žvaigždžių koordinatės. Dabar yra ruošiamas USNO-B 1 mlrd. žvaigždžių katalogas su tiksliomis koordinatėmis ir jų savaisiais judėjimais.
Zavodoukovskas

Istorija

1729 m. minimas Ukovskajos kaimas. 1740–1744 m. pastatyta spirito distiliacijos gamykla. 1787 m. gyvenvietė pradėta vadinti Zavodoukovsku. 1910 m. gyvenvietę pasiekė geležinkelis. 1960 m. suteiktos miesto teisės.
Alamutas

Alamutas (persiškai قلعه الموت arba الموت, Mirties pilis) – tvirtovė Elburzo kalnuose dab. Irane, apie 100 km nuo Teherano. Ji buvo pastatyta apie 840 m. ir nuo 1090 m. tapo hašašinų centru ir garsėjo savo bibliotekomis.
1256 m. gruodžio 15 d. tvirtovę sunaikino Chulagu Chano vadovaujami mongolai. Ją pavyko užimti todėl, kad tuometinis valdytojas Ruknud-Dīn Khurshāh pasidavė be kovos, tikėdamasis pasigailėjimo.
Šiuo metu iš Alamuto likę tik griuvėsiai.
Tiesioginė personalo paieška

Tiesioginė personalo paieška (neformaliai galvų medžioklė, angl. headhunting) – specializuota personalo atrankos rūšis, kuri naudojama stipriausių vadovų ar specialistų paieškai. Tiesioginė paieška dažnai įtraukia ir trečią šalį, kuri yra personalo atrankos kompanija. Trečiosios šalies įsitraukimas dažniausiai palengvina tiesioginės personalo paieškos procesą, kadangi trečioji šalis išsiaiškina potencialaus kandidato tinkamumą ir norą dirbti konkurentų organizacijoje.

Aukščiausių vadovų paieškos kompanijos

Aukščiausių vadovų paieškos kompanijos specializuotasi dirbti su aukščiausio lygio vadovų ar specialistų atranka įvairiose pramonės šakose. Ilgus metus dirbančios vadovų paieškos kompanijos, tokio tipo paieškas atlieka profesionaliai ir tikslingai. Būtent tokios žmogiškųjų išteklių valdymo kompanijos visų pirma atlieka kliento poreikių analizę, vykdo potencialių kandidatų pritraukimą, organizuoja susitikimus ir padeda vesti derybas.
Gerrit Berckheyde

Geritas Berkheidė (ol. Gerrit Berckheyde, 1638 m. birželio 6 d., Harlemas – 1698 m. birželio 10 d., ten pat) − XVII a. Nyderlandų urbanistinių peizažų tapytojas iš Harlemo.

Biografija

Geritas Berkheidė gimė 1638 m. birželio 6 d. menininkų šeimoje Harleme. Jis mokėsi pas vyresnį brolį, architektūrinių vaizdų tapytoją Job Berckheyde. Kartu jie keliavo ir dirbo Vokietijoje: Kelne, Bonoje, Manheime. Heildelberge jie dirbo elektoriui palatinui Karoliui Liudvikui. Abu broliai specializavosi miestų peizažuose ir paveikė vienas kitą. Gerito Berkheidės peizažai pasižymėjo plačiais vaizdais, skirtingai nuo Jano van der Heideno. Savo tikslumu G. Berkheidės paveikslai primena P. Sanredamo paveikslus. G. Berkheidė dažnai tapė Harlemo vaizdus ir Amsterdamo rotušę. Yra nutapęs bažnyčių interjerų vaizdų. Broliai Berkheidės Harleme gyveno vienuose namuose, tikriausiai dirbo toje pačioje studijoje. 1661 − 1681 m. G. Berkheidė priklausė retorikų draugijai Harleme ir 1691 − 1695 m. laikotarpiu užėmė pareigas Harlemo Šv. Luko tapytojų gildijoje. G. Berkheidė mirė 1698 m. birželio 10 d. Harleme. Jo dailė paveikė Timotheus de Graaf, Jan ten Compe ir Isaac Ouwater kūrybą.
Šlavė

Gamtinės vertybės

Pakrantėse auga vienos labiausiai paplitusių kerpsamanių – paprastoji maršantija ir kūginė apiželė.
Upelis garsėja čia esančia Šlavės atodanga su išlikusiais priešledyninio kvartero periodo geologiniais sluoksniais. Slėnyje rasta 25 mln. metų senumo šiltųjų kraštų medžių (kukmedžių, bukų, skroblų ir kt.) žiedadulkių.
SK Sanžilė

Istorija

Klubas žinomas nuo 2008 m. Po 2010 m. sezono išformuotas.
Bijūnai (Molėtai)

Istorija

1906 m. Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje minimas Bijūnų palivarkas.
Imbrado valsčius

Imbrado valsčius buvo šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Imbradas.
Lapkričio 25

Vardadieniai

Germilė – Jaukanta – Jaukantas – Jaukantė – Jaumantas – Jaumantė – Katarina – Katrė – Katryna – Kotrė – Kotryna – Santautas – Santautė – Sanvyda – Sanvydas – Sanvydė – Trynė
Franz Reichelt

Franz Reichelt (1879–1912 m. vasario 4 d.) buvo austrų kilmės siuvėjas, vienas parašiutizmo pradininkų, pramintas Skraidančiu Siuvėju, kuris žuvo išbandydamas savo pagamintą parašiutą. Gimė 1879 m. Vienoje, 1898 m. persikėlė į Paryžių, kur 1909 m. gavo Prancūzijos pilietybę (adaptuodamas savo vardą į François). Dirbo siuvėju prie Paryžiaus Operos bei nuo 1910 m. pradėjo kurti „parašiuto kostiumą“. Ankstesni bandymai (Louis-Sébastien Lenormand 1783 m., Jean-Pierre Blanchard) buvo su prieš šuolį jau išskleistais parašiutais, ir nors André-Jacques Garnerin jau buvo sukūręs parašiutą be rėmo, tinkamą šuoliams iš didelių aukščių, parašiuto atmaina, tinkama šuoliams iš lėktuvų bei nedidelių aukščių, tais metais dar nebuvo sukurta. Tačiau iki Raichelto paskutiniojo bandymo datos, JAV jau buvo atliktas sėkmingas šuolis su parašiutu iš lėktuvo, taip pat Glebas Kotelnikovas jau buvo užpatentavęs sulankstomą parašiutą. Raicheltas atlikinėjo savo kostiumo bandymus su manekenais savo kieme, taip pat pats atliko šuolį iš 10 metrų aukščio Joinville gyvenvietėje: pastarasis bandymas nepavyko, tačiau nusileidimas buvo sušvelnintas šieno kupetos. Le Petit Journal paskelbė, kad jis taip pat vykdė bandymą su manekenu nuo pirmosios Eifelio bokšto platformos, su neaiškiu rezultatu.
1912 m. vasario pradžioje Raicheltas pranešė žiniasklaidai, kad ketina atlikti šuolį iš Eifelio bokšto, siekdamas įrodyti savo išradimo vertę. Vasario 4 d. (sekmadienį), 7ą val. ryto, jis atvyko prie bokšto – Paryžiaus policijos prefektūra buvo davusi leidimą (spėjama, kad policijai Raicheltas pasakė ketinąs atlikti bandymą su manekenu) bei buvo keli policininkai tvarkos palaikymui. 8:22 val., stebint apie trisdešimčiai žurnalistų, bei smalsuoliams, jis užlipo ant taburetės pirmojoje bokšto plaformoje (57 m nuo žemės) ir po maždaug keturiasdešimt sekundžių delsimo, šoko žemyn. Jo aparatas apsipainiojo aplink jį ir Raicheltas nukrito ant žemės (per 5 sekundes). Autopsija parodė, kad mirties priežastis buvo širdies smūgis kritimo eigoje. Kitą dieną tragedija buvo plačiai aprašyta žiniasklaidos, su nuotraukomis, taip pat išplatintas įvykio videoįrašas.
Grenlandas

Geografija

Regionas išsidėstęs Skagerako pakrantėje, į vakarus nuo Oslo fjordo. Į pietus nuo jo yra Agderis, o rytuose - Vestfoldas. Vakaruose regionas pereina į aukštumas - Vidurio Telemarką. Regioną sudaro dvi dalys - pietinė dalis vadinama Vestmaru, o šiaurinė - Grenmaru.
Regionui būdingos pajūrio lygumos. Gyvenimo ašis - Breviksfjordas, įsiskverbiantis toli į žemyną. Teka Šieno upė, yra vienas didžiausių Norvegijoje Nušjo ežeras.
Megė (filmas)

Turinys

Siaučianti infekcija visus ja užsikrėtusius palaipsniui paverčia zombiais. Vyriausybė įrengė specialias karantino zonas, kuriose prievarta apgyvendina visus infekuotus asmenis bei nuolatos rengia patikrinimus, ieškodami kitų užkrėstųjų. Viena tokių – paauglė Megė, gyvenanti atokiame name kartu su tėvu, kuris nenori jos perkelti į karantiną ir laiko savo namuose, tikėdamasis, kad virusas nustos progresuoti...
Virslyga

Istorija

Pirmenybės vientisa lyga organizuojamos nuo 1926 metų, 1940-1941 ir 1944-1991 metais čempionatas nevyko dėl Tarybų Sąjungos okupacijos. Iki antrojo pasaulinio karo 7 iš 13 čempionatų laimėjo Liepojos „Olimpija“, po lygos atkūrimo 1992 metais 13 iš 16 čempionatų laimėjo Skonto FC, 2005 metais čempionais tapo Liepojos „Metalurgs“, o 2006 ir 2007 metais – FK Ventspils.
2007 m. sezone lygoje žaidė 8 klubai, sezono metu klubai tarpusavyje žaidė po 4 rungtynes. 2008 m. sezone lyga praplėsta iki 10 klubų, varžybos organizuojamos 2 etapais - pirmame etape klubai tarpusavyje sužaidžia po dvejas rungtynes, 2 etape klubai pagal pajėgumą suskirstomi į dvi grupes (6 klubų stipresnioji grupė ir 4 klubų silpnesnioji).
Rugpjūčio 6

Vardadieniai

Bylotas – Daiva – Karolina – Sikstas
Gintautas Gaižauskas

Biografija

1985 m. baigė Vilniaus statybos technikumą, technikas. G. Gaižausko komercinės įmonės savininkas. 2005 m. Tėvynės sąjungos Utenos regiono vadybininkas. Tėvynės sąjungos Utenos rajono skyriaus narys. 2007–2010 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys. Iki 2010 m. Seimo nario Edmundo Pupinio padėjėjas-sekretorius.
Sutuoktinė Marija, vaikai Edvinas, Ernestas. 
2010 m. kovo mėn. prokurorai Utenos rajono apylinkės teismui perdavė bylą, kurioje Gintautas Gaižauskas kaltinamas trijų mažamečių vaikų globos namų auklėtinių tvirkinimu netoli globos namų esančioje Tėvynės Sąjungos būstinėje.
Taikinimo tarpininkas

Taikinimo tarpininkas (mediatorius, nuo lot. mediatio) (ginčų taikinimo tarpininkas) – nešališkas trečiasis fizinis asmuo, kuris dalyvauja sprendžiant kitų asmenų ginčą, siekdamas padėti jį išspręsti taikiai. Ginčų taikinamąjį tarpininkavimą gali administruoti speciali institucija, teikti susijusias paslaugas. Toks asmuo, pvz., Lietuvoje, rekomenduoja ar skiria taikinimo tarpininkus, siūlo ar nustato taikinamojo tarpininkavimo taisykles, administruoja taikinamojo tarpininkavimo išlaidas, suteikia patalpas, kuriose atliekama ši procedūra, ir (arba) teikia kitas su taikinamuoju tarpininkavimu susijusias paslaugas (LR CGTTĮ 2 str. 5 d.).
Soliaris (knyga)

Siužetas

Pagrindinis personažas, astronautas Krisas Kelvinas atvyksta į kosminę stotį, besisukančią apie Soliario planetą. Ši planeta ypatinga, ją gaubia vandenynas, kurio savybių tyrinėjimas pagimdė daugybę soliaristikos krypčių, bandančių paaiškinti jo poelgius, savybes, tikslus. Po vieno iš tiesioginių eksperimentų vandenynas pradėjo siųsti žmonėms materializuotus antrininkus, naudodamasis jų pasąmonėje perskaitytomis užgniaužtomis mintimis, jaučiama kalte. Kelvinui tai – buvusi mylimoji Harė, kuri prieš keletą metų nusižudė, kaip jis mano, jam nejučiom į tai pastūmėjus. Antrininkai nežino, kas jie tokie, negali išbūti be savo žmogaus, negali žūti (regeneruoja). Romane keliami klausimai, už ką, kodėl mąstantis vandenynas kamuoja atvykėlius, kaip suvokti tikslus ne vien to, kas yra toks begaliniai skirtingas, bet ir kaip suvokti save, savo tikruosius norus ir baimes, kas yra žmogus ir žmoniškumas.
Raseinių specialioji mokykla

Istorija

1938 m. Maironio vardo pradinėje mokykloje atidaryta klasė vaikams su proto negalia. 1964 m. mokyklos direktorius Pranas Lazdauskas padėjo pamatinį akmenį Raseinių specialiosios mokyklos pastatams. Mokykla pardėjo veikti 1966 m., o jau 1969 m. mokyklos bendruomenė apdovanota padėkos raštu už gerai sutvarkytas patalpas ugdymo procesui organizuoti. Mokykloje sudaromos sąlygos mokiniams įsigyti siuvėjos, batsiuvio, dažytojo – tinkuotojo, staliaus, daržininko specialybę, o praktiką atlikti - Raseinių įmonėse ir įstaigose.
1997 m. mokykloje atidaryta pirmoji lavinamoji klasė. Rekonstruotos pirmojo aukšto patalpos pritaikomos vaikams, turintiems kompleksinę negalią. 1999 m. iš Lietuvos Respublikos Švietimo ir mokslo ministerijos mokykla perėjo į Kauno apskrities viršininko administracijos pavaldumą. 2005 m. pakeistas mokyklos pavadinimas į Raseinių specialioji mokykla.
Pėda (matavimo vienetas)

Lietuvoje

LDK pėda buvo apie 0,325 m. Lietuvą okupavus Rusijai įsigalėjo rusiškoji pėda, lygi 0,3048 m.
Perdraudimas

Perdraudimo veikla – ūkinė komercinė veikla, kuria prisiimama draudimo ar perdraudimo įmonės perduodama rizika. Perdraudimo veikla taip pat yra veikla, kai draudimo ar perdraudimo įmonė, išskyrus „Lloyd’s“ draudikų asociaciją, prisiima riziką, perduodamą bet kurio „Lloyd’s“ nario.

Finansinis perdraudimas

Finansinis perdraudimas – perdraudimo veikla, kai tiesioginis didžiausias tikėtinas nuostolis (suprantamas kaip didžiausia perduota ekonominė rizika, kurią lemia tiek apdraustos rizikos reikšmingumas, tiek pasirinktas rizikos perdavimo laikas) visą finansinio perdraudimo sutarties galiojimo laiką ribotu dydžiu, bet gerokai viršija draudimo įmoką. Šiai perdraudimo veiklai būdinga: finansinio perdraudimo sutarties nuostatos, kuriomis siekiama nuosekliai subalansuoti šalių tarpusavio ekonominę patirtį, kad būtų pasiektas pageidaujamas rizikos perdavimas, arba tai, kad pinigų vertės kitimas laikui bėgant yra reikšmingas.
Traversia lyalli

Aprašymas

Paukščio mokslinis vardas suteiktas pagerbiant salos švyturio prižiūrėtoją Deividą Laijalą (David Lyall), kuris pirmasis atkreipė mokslo dėmesį į paukštį. Aprašytas kaip monotipinės genties Traversia atstovas, įamžinant gamtininką Henry Travers, kuriam D. Laijalas sugaudavo daug vietos paukščių. Kiti autoriai rūšį priskiria genčiai Xenicus.
Laijalo pita buvo iki 10 cm ilgio, turėjo raibas alyvines rudas plunksnas su geltonais dryžiais ties akimis. Patelių papilvė buvo pilka, patinėlių – rusvai geltona, plunksnų galai rudi. Išskirtinė savybė – paukštis neskraidė, jo krūtinkaulis turėjo redukuotą keterą, sparnai buvo trumpi, užapvalinti. Gyvus paukščius matęs švyturio prižiūrėtojas juos vadino „uolų pitomis“, beveik naktiniais paukščiais, vikriai šmirinėjančiais tarp akmenų. Laijalo pitos buvo aptinkamos tik nedidelėje Stivenso salelėje (1,5 km²). 
Priešistoriniais laikais, iki atsikeliant maoriams, buvo paplitusios visoje Naujojoje Zelandijoje – apie tai byloja abiejų didžiųjų salų (Šiaurės ir Pietų) olose ir suneštame grunte randamų kaulų likučiai, palikti plėšriųjų pelėdų Sceloglaux albifacies. Paukščių išnykimas iš pagrindinių teritorijų sietinas su grėsmę kėlusiomis migrantų introdukuotomis mažosiomis žiurkėmis (Rattus exulans). Neskraidančio paukščio buvimas jūros atskirtoje saloje, už 3,2 km nuo pagrindinės žemės, paaiškinamas tuo, jog iki paskutinio ledynmečio sala buvo sujungta su likusia Naujosios Zelandijos dalimi, nes tuomet vandenyno lygis buvo žemesnis.
Beržerė

Beržerė (pranc. bergère) – prancūziškas fotelis.
Beržerės skirtos sėdėti atsipalaidavus, jų sėdynės gilesnės ir platesnės nei paprastų fotelių. XVIII a. beržerės buvo meuble courant, baldai, skirti stumdyti po kambarį, kad būtų patogioje vietoje, o ne formaliai stovėtų prie kambario sienų kaip papuošalas.
Pavadinimas pranc. bergère 'piemens kėdė' buvo sugalvotas XVIII a. viduryje Paryžiuje, kur beržeres sukūrė iš XVII a. pabaigos komodinės kėdės (pranc. chaise de commodité).
Petras Nausėda

Biografija

2008 m. baigė Lietuvos kūno kultūros akademiją, Mykolo Romerio universitete studijuoja teisę ir valdymą.
Lietuvos ledo ritulio klubo „SC Energija“ ir Lietuvos vyrų ledo ritulio rinktinės žaidėjas, asociacijos „Energija“ direktorius, Lietuvos ledo ritulio federacijos prezidentas, Labdaros ir paramos fondo „Sportas vaikams“ prezidentas.
Nuo 2011 m. su Artūro Zuoko ir Vilniaus koalicija – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Italijos futbolo sistema

Italijos futbolo pagrindinė kontroliuojanti institucija – Italijos futbolo federacija, veikianti nuo 1898 metų ir organizuojanti Italijos lygos bei taurės varžybas bei kontroliuojanti Italijos rinktinę.

Istorija

Pirmąjį Italijos futbolo čempionatą 1896 metais organizavo Italijos gimnastikos federacija (F.N.G.I), pirmaisiais čempionais tapo S. Udinese G.S, 1897 metais čempionais tapo S.G. Torinese. 1898 metais susikūrė Italijos futbolo federacija (Federation Italienne du Football – Federazione Italiana Giuoco Calcio), kurios nariais tapo 4 pirmieji klubai. Pirmosios lygos varžybos įvyko 1898 m. gegužės 8 d. ir truko tik vieną dieną, laimėtojais tapo Genoa C.F.C.. Genujos klubas laimėjo ir 1899, 1900, 1902, 1903 bei 1904 metų čempionatus.
1905 metais Italijos futbolo federacija įstojo į FIFA bei tais pačiais metais perėjo prie regioninės lygų sistemos. 1929 metais sukurta nacionalinė lyga su 18 klubų aukščiausiame divizione.

Kilimas ir iškritimas

Įvairiuose piramidinės struktūros lygiuose žaidžiančios komandos turi galimybę po sezono pakilti į aukštesnį lygį ar iškristi į žemesnį. Į žemesnę lygą iškrenta trys žemiausias vietas Serie A užėmusios komandos, į jų vietą ateina dvi pirmąsias vietas Serie B užėmusios komandos bei viena iš 3-6 vietą užėmusių komandų. Iš Serie B į Serie C iškrenta 4 komandos, į jų vietas patenka pirmąsias vietas abiejuose Serie C divizionuose užėmusios komandos bei po vieną komandą iš 2-5 vietas užėmusių. Iš trijų Serie C divizionų po tris komandas iškrentą į Serie D, jas pakeičia devynių Serie D divizionų nugalėtojai.

Taurių varžybos

Pagrindinės taurių varžybos – Coppa Italia, organizuojama nuo 1922 metų. Italijos taurės laimėtojas prieš kitą sezoną žaidžia su Serie A laimėtoju vieneriose Italijos Supertaurės rungtynėse.
1972-1980 metais organizuota Pusiauprofesionalų Italijos taurė (Coppa Italia Semiprofessionisti), kurioje varžėsi Serie C ir Serie D komandos, nuo 1981 metų šias varžybas pakeitė Serie C taurė (Coppa Italia Serie C), dėl kurios varžosi tik Serie C1 ir Serie C2 komandos. Taip pat organizuojamos papildomos Serie C varžybos – Serie C1 Supertaurė bei Serie C2 Supertaurė.
1960-1972 metais Italijos komandos varžėsi keturių šalių Alpių taurės (Coppa delle Alpi) varžybose.