google/wiki40b huggingface dataset:
Lietuvos paminklai

Istorija

Įkurta 1991 m. A. Jocio iniciatyva prie Paminklotvarkos departamento (dab. Kultūros paveldo departamentas), 1995 m. įmonė reorganizuota į specialios paskirties bendrovę „Lietuvos paminklai“. 2003 m. bendrovės statusas pakeistas į UAB, tuo pačiu plečiant veiklą, pritraukiant lėšų iš Europos Sąjungos struktūrinių fondų. Šios lėšos ir dabar naudojamos Lietuvos kultūros paveldo išsaugojimui bei tvarkymui. Nuo 2007 m. valstybės įmonė. Dirba aukštos kvalifikacijos ekspertai, statybos vadovų atestatus turintys techninės priežiūros inžinieriai, statinių projektų vadovai, architektai, archeologai, iš viso – 45 specialistai.

Veikla

Įmonė organizuoja kultūros paveldo objektų tyrimus, atlieka projektavimo, konservavimo, restauravimo, remonto ir atkūrimo darbus, nuo 2007 m. t. p. vykdo kultūros paveldo objektų ir vietovių tvarkymą, jų priežiūrą, atlieka tvarkomuosius statybos darbus, specialųjį teritorijų planavimą. Įmonė įgyvendina valstybės, savivaldybių, privačių asmenų, ES struktūrinių fondų finansuojamus kultūros vertybių priežiūros projektus, vykdo paveldotvarkos programas. 1991–2006 m. tvarkė apie 1000 kultūros paminklų už 331 mln. Lt.
Milfordas (Šiaurės Airija)

Istorija

XIX a. buvo išvystyta tekstilės pramonė, bet XX a. smuko. 1909–1932 m. veikė geležinkelio stotis.

Sportas

Kaime 1964–1988 m. žaidė Milford Everton futbolo klubas.
Rudnios specialioji mokykla

Istorija

Mokykla įsteigta 1925 m., kaip specialioji mokykla savo veiklą pradėjo 1981 m. Mokykloje ugdomi nežymaus, vidutinio ir žymaus protinio atsilikimo vaikai ir jaunuoliai nuo 7 iki 21 m. amžiaus.
Rudnios specialiosios mokyklos patalpose 2005 m. gegužės mėnesį pradėjo veikti Viešosios interneto prieigos taškas.
Baumkuchenas

Baumkuchenas (vok. Baumkuchen) – sluoksniuotas vokiškas kepinys, kepamas ant sukamo iešmo plonais sluoksniais užtepamą tešlą.
Baumkuchenas žinomas daugelyje Europos šalių. Perpjovus baumkucheną matyti sluoksniuota vidinė struktūra, primenant medžio metines rieves, dėl ko kepinys ir pavadintas Baumkuchen 'medis pyragas'.

Ant specialaus iešmo ar ankstesnio iškepusio sluoksnio užtepamas plonas sluoksnis tešlos, kuri sukant iešmą kepama, kol įgyja auksinį atspalvį. Tada vėl užtepamas sluoksnis tešlos ir vėl kepama… Ciklas kartojamas, kol baumkuchenas pasidaro norimo skersmens. Įgudę baumkuchenų kepėjai ciklą kartoja labai daug kartų. Pvz., buvo iškeptas 90 cm ilgio baumkuchenas, kurį sudarė 25 sluoksniai ir kuris svėrė virš 45 kg.
Žinomas paprastesnis baumkucheno variantas, kurio sluoksniai plokšti ir horizontalūs. Jis kepamas be iešmo. Į kepimo skardą įpilama tešlos ir kepama. Šiam sluoksniui iškepus užpilamas naujas sluoksnis tešlos ir vėl kepama, kol pyragas pasidaro reikiamo storio. Toks baumkuchenas primena paprastą pyragą. Plokščiasis baumkuchenas gali būti kepamas paprastoje namų orkaitėje. Tuo tarpu cilindrinis baumkuchenas gali būti iškeptas tik turint specialią krosnį.
Baumkuchenas gali būti teptuku padengiamas cukriniu glajumi ar šokoladine glazūra. Pagal kai kuriuos receptus iškeptas baumkuchenas padengiamas marmelado sluoksniu, o po to glazūruojamas šokoladu.
Cilindrinio baumkucheno kepimui reikia įgūdžio, kitaip kepinys gali būti labai neišvaizdus.
Iki šiol ginčijamasi, kur buvo iškepti pirmieji baumkuchenai. Tradiciškai šių kepinių kilmės vieta laikomas Salzwedel miestas Vokietijoje, kuriame pirmuosius baumkuchenus Prūsijos karaliui 1790 m. iškepė karaliaus kepėjas meistras.

Kitų šalių baumkuchenai

Paskutiniais metais baumkuchenai pasidarė populiarūs Japonijoje, kur juos vadina バウムクーヘン (baumukūhen) arba バームクーヘン (bāmukūhen).
Baumkuchenas, vadinamas Baamkuch, yra tradicinis Liuksemburgo patiekalas, patiekiamas ypatingomis progomis, pvz., per vestuves.
Baumkuchenui artimas yra švediškas kepinys Spettekaka 'iešminis pyragas'.
Ypatingas baumkucheno variantas yra lietuviškas šakotis, besiskiriantis forma. Lenkijoje šakočiai vadinasi sękacz.
Žaidimai mobiliuosiuose įrenginiuose

Žaidimai mobiliuosiuose įrenginiuose – kompiuteriniai žaidimai, žaidžiami tokiuose mobiliuosiuose įrenginiuose kaip mobilusis ar išmanusis telefonas, delninis ar planšetinis kompiuteris, nešiojamasis garso grotuvas ir kiti. Į šių žaidimų kategoriją nepatenka delninių konsolių (pvz., Nintendo 3DS ar PlayStation Vita) žaidimai.
Pirmasis žaidimas, skirtas mobiliesiems įrenginiams, buvo 1994 m. „Hagenuk MT-2000“ konsolei sukurtas Tetris.
Po trejų metų, 1997 m., „Nokia“ išleido labai sėkmingą ir populiarų žaidimą tam tikriems savo telefonams Snake. Nuo to laiko šis žaidimas labai populiarėjo ir buvo įdiegtas į daugiau nei 350 milijonų mobiliųjų įrenginių visame pasaulyje.
Kai kurie mobilieji žaidimai jau būna įdiegti perkant įrenginį, tačiau juos taip pat galima įsikelti su išorine laikmena, USB jungtimi arba atsisiųsti internetu.
Tokio tipo žaidimai dažniausiai būna paremti Java kalba.
Įprastai visi mobilieji žaidimai yra vieno žaidėjo režimo, tačiau pasitelkiant šiuolaikines technologijas kai kuriose platformose galimas ir kelių žaidėjų žaidimas. Tai padeda įgyvendinti infraraudonieji spinduliai, Bluetooth, GPRS, 3G, Wi-Fi, MMS ir panašios technologijos.
Nina Puteikienė

Biografija

Baigusi Alantos vidurinę mokyklą, 1983–1988 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete studijavo žurnalistiką. Studijuodama dirbo universiteto laikraščio korespondente. Žurnalistinis-literatūrinis pseudonimas – Nika.
1988–1991 m. dirbo žurnale „Kinas“, buvo savaitraščio „Savaitės ekranas“ lietuviškojo leidinio literatūrinė redaktorė. 1990 m. kaip savanorė bendradarbiavo su Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžiu rengiant rinkimus į Aukščiausiąją Tarybą-Atkuriamąjį Seimą. 1991–1997 m. dirbo UAB „Lietuvos aidas“ kultūros korespondente. Kuravo dailės, muzikos temas, rašė paveldo ir medicinos temomis. 1996–1999 m. – JAV farmacijos kompanijos „Bristol-Myers Squibb“ atstovybės Lietuvoje atstovė ryšiams su visuomene. 1998–1999 m. Atviros Lietuvos Fondo Žurnalistikos centre baigė ryšių su visuomene ir atstovo spaudai profesines studijas. 2000–2002 m. dirbo Kultūros paveldo centre. 2001 m. – laisvai samdoma viešųjų ryšių projektų vadovė, vadovavo Valstybinės mokesčių inspekcijos prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos direktoriaus įvaizdžio kūrimo projektui. 2002 m. UAB „Baltijos verslo vystymo agentūroje“ dirbo viešųjų ryšių projektų vadove – organizavo renginius, rengė radijo laidą, rašė straipsnius. Nuo 2002 m. iki dabar – Lietuvos jūrų muziejaus Ryšių su visuomene ir rinkodaros skyriaus vedėja. Šiame padalinyje inicijuotas ir įgyvendintas delfinų terapijos projektas. Lietuvos muziejų asociacijos Edukacijos sekcijos valdybos narė, rengia ir įgyvendina Lietuvos muziejų asociacijos projektus.

Politinė veikla

2015 m. išrinkta į Klaipėdos miesto savivaldybės tarybą nuo visuomeninio rinkimų komiteto „Puteikis Plius“. Minėtasis komitetas Klaipėdos miesto savivaldybės taryboje iškovojo 3 vietas, tad Nina Puteikienė tapo opozicinės frakcijos lydere. 2018 m. lapkričio 15 d. Lietuvos centro partija Niną Puteikienę oficialiai iškėlė kandidate į Klaipėdos miesto savivaldybės mero postą 2019–ųjų vietos savivaldos rinkimuose.
Vyras Naglis (g. 1964 m.), sūnus Gediminas (g. 1993 m.), duktė Augustė (g. 2000 m.).
Vašuokėnai

Vašuokėnų dvaras

Istorijos paminklas – Vašuokėnų dvaro rūmai yra Vašuokėnų kaimo vakarinėje dalyje, Vašuokos ežero rytiniame krante. Išlikę tik nykstantys rūmų, svirno ir tvarto griuvėsiai, parkas ir sodas, dvarvietė grąžinta paveldėtojai Konstancijai Brazdys. Buvę dvarininkai Brazdžiai palaidoti Umėnų koplyčioje. Vytauto Janulio iniciatyva 2011 m. buvo užsakyti ir 2012 m. buvo padaryti šio dvaro užstatymo raidos istoriniai tyrimai (autorė – Laima Vileikienė).

Ežerai

Vašuokėnuose telkšo nedidelis Vašuokėnų ežeras. Taip pat netoliese esančiame nedideliame Meiluškių kaime telkšo Meiluškių ežeras.
Miguel Torres

Miguel Torres, S.A. – didžiausia Ispanijos bendrovė gaminanti ir pardavinėjanti vyną bei brendį. „Miguel Torres“ buvo įkurta 1870 m. Katalonijoje. Milžiniškam tarptautiniam šeimos verslui vadovauja Miguelis A. Torresas.
Miguelis, jo brolis, dabar jau pensininkas Juanas Maria ir šeimos vynuogynus Kalifornijoje valdanti sesuo Marimar – pirmoji Torresų karta, kuriai nebeteko kovoti su globaliomis verslą naikinančiomis negandomis: pilietiniais ir pasauliniais karais, režimais. Jiems pavyko stipriai išplėsti vynuogynų plotus pačioje Ispanijoje, įsigyti vynuogynų Čilėje ir JAV, padidinti pardavimą ir padaryti „Torres“ visame pasaulyje gerai žinomu prekės ženklu.
Išskirtinės kokybės vynuogių laukai nuo seno yra Torresų šeimos ekologiško ūkininkavimo pavyzdys – vynuogės čia iki šiol skinamos tik rankomis, daugumą kitų ūkio darbų taip pat atlieka žmonės, o ne mašinos.
Vytautas Montvila (1902)

Biografija

1906 m. su motina apsigyveno Marijampolėje, kai ji su šeima grįžo iš JAV. Senelis, norėdamas padėti be vyro gyvenančiai Montvilienei, nupirko kaime klėtį ir gyvenamąjį namą, kuriuos pastatė dabartinėje vietoje, tuometiniame Marijampolės priemiestyje Degučiuose.
1922–1924 m. mokėsi Marijampolės, 1925–1926 m. – Kėdainių mokytojų seminarijoje. Trumpai studijavo Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakultete.
Bandė telkti kairiuosius literatus, 1929 m. parengė almanachą „Raketa“. Už revoliucinę veiklą 1929–1931 m. kalintas, 1935–1936 m. gyveno tremtyje Marijampolėje. Bendradarbiavo vienkartiniame leidinyje „Mūsų skardas“, žurnaluose „Aušrinė“, „Mūsų jaunimas“, „Kultūra“, almanachuose „Darbas“, „Prošvaistė“. Vertėsi atsitiktiniais darbais. 1940–1941 m. atsidėjo literatūrai, skaitė eilėraščius mitinguose. Prasidėjus TSRS–Vokietijos karui nesislapstė, įskųstas gestapui.

Kūryba

Eilėraščius pradėjo spausdinti 1923 m. Socialinius ir revoliucinius motyvus poezijoje derino su ekspresyviu avangardistinės poezijos stiliumi. Eilėraščių rinkinyje „Naktys be nakvynės“ – kovinga lyrika, skelbianti socializmo idealus, siekianti meną paversti pasaulio pertvarkymo priemone. Būdingos publicistinės ir oratorinės tendencijos, patosas, tiesus ir principingas žodis. 1940 m. eilėraščiuose sveikino tarybinės okupacinės valdžios vykdomas pertvarkas, šlovino komunistus, smerkė praeitį, skelbė pasaulinę revoliuciją. Veikiamas V. Majakovskio kūrė aktualią oratorinę poeziją. Tapo vienu tarybinės lietuvių poezijos pradininkų. Parašė apsakymų, romanų fragmentų.
Išvertė M. Gorkio romaną „Motina“ (2 t. 1934–1935 m.), apysaką „Buvusieji žmonės“ (1937 m.), E. Zola romaną „Žlugimas“ (pavadinimu „Sąmyšis“ 1936 m.), K. Hamsuno, V. Majakovskio, P. Lebreno kūrinių. Jo kūriniai versti į rusų kalbą. Tarybinio laikotarpio memuaristikoje, kritikoje, poezijoje tragiška jo baigtis gretinta su frankistų sušaudyto ispanų poeto F. Garsijos Lorkos likimu.
Pakuonio valsčius

Pakuonio valsčius buvo pietų Lietuvoje, kairiajame Nemuno krante. Centras – Pakuonis.
Kasetinis ginklas

Kasetinis ginklas – ginklas, kurio šaudmuo sudarytas iš kelių ar daugelio komuliacinių, padegamųjų, skeveldrinių ir kt. kovinių elementų, sudėtų į raketos kovinės galvutės, bombos, artilerijos ir reaktyvinio sviedinio kasetes.
Kadangi kasetiniai ginklai išleidžia daug mažų kovinių elementų virš plataus ploto, tai jie yra pavojingi civiliams atakų metu ir po jų.
Jonas Grinius (1902)

Biografija

1926 m. baigė Lietuvos universiteto Filologijos-filosofijos fakultetą. 1926–1929 m. Grenoblio ir Sorbonos universitetuose studijavo prancūzų kalbą ir literatūrą, estetiką, meno istoriją. Bendravo su Oskaru Milašiumi, apgynė disertaciją apie jo kūrybą (1929).
1929–1940 m. Kauno universitete dėstė prancūzų kalbą ir literatūrą, meno istoriją, estetiką. 1943 m. nacių kalintas Kauno kalėjime. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Išeivijoje organizavo lietuvišką spaudą, kūrė lietuviškas draugijas, dalyvavo politinėje ir kultūrinėje veikloje, daug rašė literatūros ir meno klausimais. Dėstė Laisvosios Europos kolegijoje Strasbūre, 1958–1960 m. vadovavo lietuvių Vasario 16-osios gimnazijai Hiutenfelde, vėliau šios gimnazijos mokytojas.
Daugelį metų buvo įvairių leidinių redaktorius arba redakcijos narys: 1922–1925 m. – žurnalo „Ateitis“, 1923–1924 m. – žurnalo „Pavasaris“, 1930–1940 m. – žurnalo „Židinys“, 1936–1940 m. dienraščio „XX amžius“, 1947–1950 m. – žurnalo „Aidai“. 
Bendradarbiavo „Lietuvių enciklopedijoje“, parašė straipsnius apie lietuvių literatūrą prancūzų (1962) ir vokiečių (1966) enciklopediniams leidiniams. Analizavo Vinco Krėvės istorines dramas, Juozo Tumo-Vaižganto, Šatrijos Raganos, Jono Aisčio, V. Ramono, Antano Vaičiulaičio, Kristijono Donelaičio, Juozo Grušo ir kt. rašytojų kūrybą. Sukūrė istorinių dramų „Stella Maris“, „Žiurkių kamera“, „Gulbės giesmė“.
Šiaulių žinios

Šiaulių žinios – savaitraštis visiems, laikraštis, ėjęs nuo 1934 m. sausio 21 d. iki 1935 m. sausio 13 d. Šiauliuose.

Istorija

Leido M. Diktanas, „Šiaulių žinioms“ leisti kolegija, nuo Nr. 35 – Vladas Šaulys. Redakcija buvo įsikūrusi Varpo g. 6, nuo 1934 m. vasario 11 d. Nr. 4 – Dvaro g. 43, vėliau – Vilniaus g. 235. Spausdino „Spaudos spaustuvė“ (Varpo g. 6) ir „Lietpres“ (Varpo g. 18) Šiauliuose. Išėjo 50 numerių. Paskutinis numeris išėjo su porašte nepriklausomos, pažangios minties visuomeninis laikraštis ir informacija, kad „Šiaulių žinių“ redaktorius išteisintas byloje dėl laikraštyje išspausdintos žinutės „Ėmė ar ne?“ (kyšius). 1935 m. birželio 13 d. išėjo „Šiaulių aidas“.
Bendradarbiavo P. Mikšys, J. Ruzgys, Ignas Urbaitis, B. Vėtra, Aleksandras Vitkauskas.
Redagavo M. Diktanas, Algimantas Stasys Bundza, Vladas Šaulys.
Kungradas

Istorija

Kungradas nuo seno priklausė Chorezmo valstybei. Miesto teisės suteiktos 1962 m. Iki 1969 m. vadinosi Železnodorožnu (Железнодорожный).
Birutė Runaitė-Šidlauskienė

Biografija

Gimė ūkininkų Prano Runo ir Viktorijos Girdauskaitės – Runienės šeimoje. 1941 m. birželį baigė Zyplių žemės ūkio mokyklą ir įstojo į Kauno „Lietūkio“ organizuojamus kooperacijos kursus. Birželio 22 d. nuo gindama Aleksoto tiltą, per susišaudymą su rusų kareiviais buvo sunkiai sužeista į galvą, sulaužyti kairiosios kojos kaulai. Be sąmonės nuvežta į Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninę. Pasveikusi vokiečių okupacijos metais mokėsi Kauno suaugusiųjų institute.
Raudonajai Armijai grįžus į Lietuvą, 1944 m. kartu su broliais Pranu (slapyvardis Daugirdas) ir Vytautu (slapyvardis Rimgaudas) pradėjo kovą už Lietuvos laisvę. Okupacinė valdžia 1945 m. rugpjūčio 25 d. tėvus ir jaunesniąją seserį Irena ištrėmė į Šiaurės Uralą, o rugsėjo 12 d. nelygioje kovoje žuvo brolis Vytautas. 1945 m. spalio 1 d. Birutė įstojo į Kauno finansų – kredito technikumą ir toliau vykdė partizanų užduotis: veždavo medikamentus, platindavo pogrindinę spaudą, atsišaukimus, siekė įtraukti į partizanų būrius naujus kovotojus. 1946 m. birželio pradžioje per Kėdainiuose suimtą kurso draugą MGB Birutę susekė, ir ji turėjo pereiti į brolio Prano vadovaujamą partizanų Dr. V. Kudirkos rinktinę. 1946 m. lapkričio 19 d. Kaune buvo išduota ir vykdant užduotį suimta. Septynerius metus kalėjo Kauno, Vilniaus Lukiškių kalėjimuose, Archangelsko srities lageriuose.
Grįžusi į Lietuvą ilgai vargo, kol prisiregistravo ir įsidarbino. Vėliau, jau ištekėjusi, mokėsi neakivaizdiniu būdu ir įsigijo finansininkės specialybę. Dirbo įvairiose Kauno įmonėse.
Jau būdama pensininkė aktyviai dalyvavo visuomeninėje – politinėje veikloje: buvo Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos tarybos narė ir Kauno skyriaus pirmininko pavaduotoja, Tėvynės sąjungos - Lietuvos krikščionių demokratų Kauno Dainavos skyriaus 2-osios seniūnijos sekretorė, Zanavykų bendrijos valdybos narė. Ji surinko duomenis apie Tauro apygardos Žalgirio rinktinės žuvusius partizanus, prisidėjo statant paminklą Lietuvos partizanų motinai Domeikavoje, kartu su kitais rezistentais kreipėsi į Lietuvos rašytojus dėl partizanų kovų teisingo vaizdavimo.
Jumpstyle

Išplitimas

Stilius daugiausiai praktikuojamas Europoje, ypatingai Nyderlanduose ir Belgijoje. Šokis buvo pavadintas „Jumpen“ (liet. šokinėjimas). Iki 2005 metų šis šokis nebuvo populiarus.
Jumpstyle populiarumas išaugo 2007 metais. Iš Nyderlandų ir Belgijos šis šokis persikėlė ir į kitas Europos šalis – Prancūziją, Ispaniją, Vokietiją, Didžiąją Britaniją, kiek vėliau ir į šiaurės rytus – Daniją, Lietuvą, Rusiją. Nors ir daug šokėjų baigė savo šokių karjera, bet „jumpstyle“ vis dar nesustoja populiarėjęs pasaulyje. Šokant „jumpstyle“ šokį muzika yra labai svarbus akcentas. Šokant šokį kojos juda pagal muzikoje girdimus būgnus.
Mitybos grandinė

Mitybos tinklai

Iš tikro gamtoje dažnesnės sudėtingesnės, nelinijinės ir su įvairiau persipynusiais mitybos lygiais mitybos grandinių sistemos, vadinamos mitybos tinklais.
Romų spaustuvė

Romų spaustuvė – spaustuvė, veikusi 1799–1940 m. Vilniuje, kvartale tarp dabartinių Šv. Dvasios, A. Strazdelio ir M. Daukšos gatvių.

Istorija

Įkūrė B. Romas. 1837–1867 m. Romo vardu dirbo dvi spaustuvės, nuo 1867 m. – žydų spaustuvė; nuo penktojo dešimtmečio prie spaustuvės veikė raidžių liejykla. Nuo 1860 m. firma „Našlė ir broliai Romai“, nuo 1912 m. – „Našlės ir brolių Romų leidyklos ir spaustuvės akcinė bendrovė“.
Svarbiausia Romų spaustuvės produkcija – žydų leidiniai, kurių tiražai buvo gana dideli. 1844–1848 m. išleista 50 leidinių; 75 tomai, kurių apimtis – 1919 spaudos lankų ir 321 750 egz. tiražas. 1912 m. bendras tiražas 477 902 egz. Nors spaustuvė spausdino beveik vien religines knygas, susikūrus akcinei bendrovei imta leisti senosios žydų raštijos paminklus, žydų religijos, mokslo, tautotyros, buities knygas.
Spausdino ir periodinius leidinius: dienraščius „Hazman“ (1906 m.) „Der veker“ (1906 m.) „Folkscaitung“ (1906 m.) „Di cait“ (1906 m.) „Di naie caitung“ (1906 m.) savaitraščius „Der proletarišer gedank“ (1906–1907 m.) „Di idiše virklichkait“ (1906–1907 m.) 
Romų spaustuvės vietoje po Antrojo pasaulinio karo įkurta „Vaizdo“ spaustuvė. Po 1957 m. atliktos modernizacijos, kurios metu buvo pastatytas naujas korpusas bei mechanizuota didžioji dalis darbo procesų, pagaminamos produkcijos kiekis išaugo beveik du kartus iki 130–160 tūkst. knygų kietais viršeliais bei 250–300 tūkst. smulkesnių leidinių per mėnesį.
Rogue Galaxy

Istorija

Žaidimas pasakoja istoriją apie kosmoso piratus, kurie vieną dieną valdys visą Paukščių Taką. Žaidime bus galima valdyti našlaitį Jaster Rogue, kuris buvo užaugintas vienuolio Raulio. Jasteris visada norėjo keliauti po galaktikas ir vieną dieną jo svajonės išsipildė, kai jis įstojo į galaktikų piratų komandą. Kartu su visa komanda jis patiria daug nuotykių ir netikėtumų.

Žaidimas

Žaidimas yra ypatingas tuo, jog prieš kovas nereikalauja krovimosi lango (angl. Loading Screen). Žaidimo grafika labai primena „Dragon Quest VIII“ grafiką.
Visi vyrai – kiaulės

Visi vyrai – kiaulės – lietuviškas situacinių komedijų serialas, sukurtas pagal originalų VRS WPI formatą.
Serialo pagrindinės herojės – trys geriausios draugės, nuolat pakliūnančios į komiškas situacijas.

Aprašymas

Kas ginčytųsi, kad vyro ir moters santykiai – didžiausias galvos skausmas. „Visi vyrai – kiaulės...“ – būtent apie tai. Serialo kūrėjai žada tikrą dramą ir daug absurdiškų situacijų, o tris geriausias drauges vaidinančios Toma Vaškevičiūtė, Gintarė Latvėnaitė ir Agnė Šataitė – iki ašarų įtaigią vaidybą. Studijų laikais užsimezgusi draugystė šias ryškias scenos moteris lydi iki šiol. Todėl ta plonytė linija tarp serialo ir tikro gyvenimo bus labai trapi. Jei kažkas naujausiame prodiuserių kompanijos VRS WPI seriale įžvelgs garsiojo „Sekso ir miesto“ prototipą, neapsiriks. Ar tikrai visi vyrai kiaulės, ar sudaužytą širdį galima lengvai išgydyti, atsakys tik trys geriausios draugės!
Regztukas

Regztukas, regztis, tinklelis (rus. aвоська, сетка) – tinklelio pavidalo krepšelis pirkiniams, nupintas iš tvirtos virvelės. Paprastai naudotas pirkiniams iš parduotuvės parsinešti. Tuščias regztukas užima labai mažai vietos, telpa į rankinuką, portfelį ar kišenę. TSRS laikais žmonės dažnai nuolat su savimi nešiodavosi regztukus, nes į juos dėdavo pirkinius, kurių aptikdavo per pietų pertrauką ar po darbo grįždami namo. Tuo metu parduotuvėse nebūdavo veltui dalijamų ar perkamų plastikinių pirkinių maišelių, juos pavaduodavo regztukai.
Regztukai plačiai naudoti Tarybų Sąjungoje, tarp jų ir Lietuvoje. Dabar jie išnykę, juos išstūmė plastikiniai pirkinių maišeliai.
Regztukų virvelinės rankenos dažnai būdavo pastorintos užmautu guminiu ar plastikiniu vamzdeliu, kad sunkiai prikrauto regztuko rankenos neįsirėžtų į delną. Naudojant regztukus būdavo naudingas specialus pakabinimo kabliukas, kuris leisdavo regztuką pakabinti ant stalo krašto ar ant vamzdžio visuomeniniame transporte, už kurio laikomasi. Tai buvo svarbu, nes ant žemės padėjus regztuką jis ir jame esantys pirkiniai galėdavo išsipurvinti, o patys pirkiniai išvirsti, nes regztukas neturi savo formos.

Išradimas

Regztukai buvo išrasti Čekijoje apie 1920 m. Vavržinas Krčilas (ček. Vavřín Krčil) gamino plaukų tinklelius. Dingus jų paklausai jis pridėjo rankenas ir taip atsirado regztukai, kurie netrukus tapo populiarūs.
Tosa (šuo)

Fiziologija

Tosa-Inu - stambus, masyvaus kūno sudėjimo šuo. Yra trys Tosų tipai: lengvi - iki 50 kg, vidutiniai - iki 70 kg ir sunkūs - iki 90 kg ir daugiau. Minimalus svoris yra 35 kg, o ūgis 60 cm patinams ir 55 cm kalėms. Tosos galva stambi, plačia kaukole. Kalių galva šiek tiek mažesnė ir atrodo moteriškiau. Tosa-Inu turi stiprius nasrus, galingais žandikauliais ir žirkliniu prikandimu. Akys tamsios, nedidelės, žvilgsnis paprastai išreiškia ramumą ir kilnumą. Snukis būna tokios pat spalvos kaip ir kūnas, dažnai su juoda kauke, kas yra laikoma privalumu. Ausys vidutinio dydžio, V formos, kabančios. Lygi nugara, patemptas pilvas, plati krūtinė aiškiai rodo tai, kad Tosa-Inu - sportiškas, mėgstantis fizinį krūvį šuo. Priekinės Tosos galūnės tiesios, galingos, vidutinio ilgio. Galinės galūnės raumeningos, gerai išreikštais kampais sąnariuose. Kailis trumpas, tankus. Galimos spalvos variacijos - nuo rudos iki raudonos, retai būna juodi ir tigriniai. Standartas leidžia nedideles baltas dėmes ant šuns krutinės.

Tosa Inu istorija

Dabartinės Tosos protėviai buvo išvesti Japonijoje dar prieš 900 metų. Susiformavę izoliacijos sąlygomis, tai buvo vidutinio dydžio, iki 23 kg sveriantys špiciniai šunys stačiomis ausimis ir uodegomis, suktomis į nugaros pusę, daug kuo primenantys dabartinę Akita-Inu. Istoriniai dokumentai liudija, kad Tosa Inu veislės šunys buvo populiarūs tarp samurajų ir buvo dažnai naudojami šunų kovoms. 1854 m., atsivėrus sienoms į Japoniją, plūstelėjo užseniečiai, kartu su savo pasiekimais bei stipresniais koviniais šunimis. Kad pataisytų padėtį ir pagerintų kovines savybes, japonai sukryžmino savo Tosą iš pradžių su buldogu, vėliau su bladhaundu, mastifu, bulterjeru, pointeriu, dogu ir galiausiai su senbernaru. Viso to rezultatas - šiuolaikinė Tosa-Inu.
Antras pasaulinis karas sudavė labai smarkų smūgį Tosa-Inu populiacijai Japonijoje. Tik kai kurių veisėjų, slėpusių savo šunis kalnuose, beprecedenčių veiksmų dėka, japonai sugebėjo išsaugoti geriausius veislės atstovus. Dabar Tosa yra labai reta šunų veislė ir Japonijoje, ir už jos ribų. Japonai labai retai parduoda Tosos šuniukus į užsienį, mieliau pasilieka savo nacionalinį turtą sau. Tačiau kai kurie šuniukai buvo išvežti už Japonijos ribų ir tapo Europinės, Amerikos ir Korėjos linijų pradininkais.

Charakteris

Kaip ir daugumai molosinių šunų, Tosai būdingas teritoriškumas, savarankiškumas. Šie šunys ištikimi šeimininkui, labai prisiriša prie jo šeimos ir ją saugo. Tosa-inu gali būti kompanionas, šuo vedlys aklajam, aviganis, sargas. Individualios šuns savybės labai priklauso nuo auklėjimo. Įprastai su kitu šunimi gali kartu gyventi tik tuo atveju, jei užaugo kartu su juo.