google/wiki40b huggingface dataset:
Algirdas Leonas Nasvytis

Biografija

1931–1934 m. studijavo Kauno konservatorijoje. 1933–1937 m. koncertavo kaip pianistas.
Nuo 1934 m. dirbo Vytauto Didžiojo universitete (VDU). 1937 m. baigė VDU Technikos fakultetą. 1938 m. inžinierių korporacijos „Plienas“ pirmininkas, Lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos sekretorius.
1938–1939 m. studijavo Berlyno aukštojoje technikos mokykloje. 1937–1943 m. dėstė VDU. 1937–1940 m. dirbo žurnaluose „Technika ir ūkis“, „Tautos ūkis“ ir kt.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1944–1945 m. dirbo Berlyno aukštojoje technikos mokykloje. 1944 m. Vokietijos lietuvių sąjungos sekretorius. 1945–1946 m. Getingeno lietuvių tremtinių apygardos pirmininkas, Baltų tarybos atstovas Vokietijoje. 1948–1949 m. studijavo Hanoverio aukštojoje technikos mokykloje, 1949 m. technikos daktaras.
1950 m. persikėlė į JAV. Klyvlende dirbo medžiagų atsparumo ir vibracijos, nuo 1958 m. analitinės mechanikos ir mechaninių transmisijų srityse. Nuo 1955 m. dirbo žurnale „Applied Mechanics Rewiew“. 13 patentuotų išradimų autorius. 1965 m. buvo tarp 10 geriausių JAV išradėjų.
1961 m. parengė ir išleido Sibiro tremtinės Barboros Armonienės atsiminimus „Palik ašaras Maskvoje“ anglų kalba.

Sportinė veikla

1928–1940 m. Lengvosios atletikos centro narys, 1940 m. pirmininkas. 1938 m. vienas iš Lietuvos tautinės olimpiados organizatorių. 1941–1944 m. Kūno kultūros rūmų tarybos narys ir Lietuvos šachmatų sąjungos pirmininkas. 1955–1959 m. lietuvių Vyriausiojo fizinio auklėjimo ir sporto komiteto pirmininkas.
Varpas (Niujorkas)

Istorija

Leidžiamas kaip atkurtas nuo 1889 m. Tilžėje leistas to paties pavadinimo žurnalas. Leidžia Varpininkų filisterių draugija. Per 1-3 metus išleidžiama po vieną 164–228 p. apimties numerį.
Šniadovo žydų kapinės

Šniadovo žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Śniadowie) - žydų kapinės Šniadovo kaime, Szosowej gatvėje. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos. Kapinėse nėra išlikę jokių antkapių. Kapinių teritorija užima 0,5 ha plotą.
Ikarus 250

Ikarus 250 – tarpmiestinis vengrų firmos „Ikarus“ autobusas, gamintas nuo 1971 m. iki 1990 m. pradžios. Standartiniame komplektavime turi iki 57 sėdimų vietų, „liuks“ variante – 44.
Vilius Telis

Vilius Telis (vok. Wilhelm Tell, pranc. Guillaume Tell, it. Guglielmo Tell) yra legendinis herojus, kurio istorinis autentiškumas diskutuojamas, gyvenęs Urio kantone Šveicarijoje XIV a.

Legenda

Vilius Telis iš Biurgleno buvo patyręs šaulys su lanku. Tuo metu Habsburgų imperatoriai siekė valdyti Urį. Hermanas Gesleris, austrų paskirtas Altdorfo vogtas, liepė pastatyti stulpą miesto aikštėje su jo skrybėle viršuje ir įsakė vietiniams jai lenktis. Kai pro šalį ėjęs Vilius Telis nenusilenkė, buvo suimtas. Jis buvo priverstas šauti į obuolį ant sūnaus Valterio galvos, nes kitu atveju jiems abiem grėsė mirtis. Už taiklų šūvį pažadėta laisvė. 1307 m. lapkričio 18 d. Viliaus šūvis buvo taiklus. Tada Gesleris paklausė kam Teliui reikalinga antra strėlė strėlinėje. Vilius Telis atsakė, kad jei būtų prašovęs, būtų bandęs nužudyti Geslerį. Tai supykdė Geslerį ir šis liepė surišti šaulį ir jį nugabenti į jo laivą, kuris per Liucernos ežerą plaukė į Kiusnachto pilį. Kelionės metu Vilius pabėgo ir sausuma pasiekęs pilį nušovė su lanku ten atvykusį Geslerį.
Telio nepaklusnumas Gesleriui sukurstė maištą, po kurio buvo įkurta Senoji Šveicarijos konfederacija.
Vilius Telis kovėsi Morgarteno mūšyje 1315 m. Jis mirė 1354 m., kai bandė gelbėti skęstantį vaiką. 1582 m. nutapyta Biurgleno koplyčios freska vaizduoja šią sceną.
Pseudosoliarizacija

Pseudosoliarizacija – dalinis fotografinio atvaizdo tonų virtimas priešingais, kai ryškinimo metu atvaizdą trumpai apšviečia išsklaidyta šviesa. Atvaizdas apšviečiamas, išryškėjus jo kontūrams. Negatyvinis atvaizdas dalinai virsta pozityviniu; vaizduojamų daiktų ribos (linijos) tampa ryškios (tamsios).
Pseudosoliarizacija naudojama meninėje fotografijoje. Ją atrado P. Sabatjė (Prancūzija) 1905 m.
Kompiliatorius

Kompiliatorius – programinė įranga, kuri sugeba tam tikra programavimo kalba parašytą programą transliuoti į ekvivalenčią programą kita kalba. Dažniausiai kompiliatorius transliuoja aukšto lygio programavimo kalba parašytą kodą į mašininį ar objektinį kodą, kurį gali vykdyti tam tikras kompiuteris arba virtuali mašina. Tačiau galimas ir atvirkščias variantas – kai iš žemo lygio mašininio kodo transliuojama į aukšto lygio programavimo kalbą, tokiu atveju kompiliatorius dažniausiai vadinamas dekompiliatoriumi.
Pirmieji eksperimentiniai kompiliatoriai pagaminti XX a. šeštajame dešimtmetyje, bet pirmu pilnu kompiliatoriumi laikomas FORTRAN kalbos kompiliatorius, pristatytas 1957 metais.
Kuliniai (Čiulėnai)

Istorija

Seniau čia buvo dvaras, priklausęs Žurauskams. Po 1863 m. sukilimo rusų valdžia dvarą nusavino, išdalijo rėžiais. Yra veikiančios sentikių kapinės.
Vytautas Ažušilis

Biografija

Iki 1940 m. mokėsi Pašaminės pradinėje lietuviškoje mokykloje. 1940 m. tėvas buvo suimtas, kalintas Lukiškių kalėjime, prasidėjus karui dingo be žinios. 1942 m. baigė Švenčionėlių progimnaziją, bet teko dirbti. 1949 m. Švenčionių gimnazijoje eksternu išlaikė brandos egzaminus. 1955 m. baigė Maskvos neakivaizdinį finansinį institutą. 1970 m. ekonomikos mokslų kandidatas, 1980 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras.
1956 m. Maisto produktų pramonės ministerijos Finansų skyriaus viršininkas, nuo 1957 m. Liaudies ūkio tarybos Finansų skyriaus viršininko pavaduotojas, 1962–1970 m. Statybos ministerijos Finansų skyriaus viršininkas, 1970–1973 m. „Orgtechstatybos“ tresto valdytojo pavaduotojas, 1973–1990 m. Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi instituto katedrų vedėjas, 1982 m. profesorius. Nuo 1990 m. bendrovės „Apskaita“ prezidentas, žurnalo „Sąskaityba“ steigėjas ir vyr. redaktorius. 1995 m. Apskaitos muziejaus Vilniuje įkūrėjas. Nuo 2002 m. atsidėjo literatūriniam darbui.
Vladimiras Tatlinas

Biografija

Vladimiras Tatlinas gimė 1885 m. gruodžio 28 d. Charkove (tuomet Rusijos imperija, dabar Ukraina). Jo tėvas buvo inžinierius geležinkelietis, motina − poetė, kuri mirė po dvejų metų. Tėvas vedė antrą kartą ir Vladimiras Tatlinas nuo vaikystės nekentė pamotės ir nemėgo tėvo griežtos disciplinos, dėl to jam išsivystė nepasitikėjimas aplinka, kaip liudijo V. Tatlino artimas draugas Aleksandras Rodčenka. Nuo 1903 m. V. Tatlinas užsidirbdavo jūreiviaudamas, 1904 m. užsirašė į Penzos dailės mokyklą. Michailas Larionovas 1909 m. jį paskatino įstoti į Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokyklą, kur dėstė Konstantinas Korovinas ir Valentinas Serovas. Tuo metu V. Tatlinas gyveno skurdžiai, be jūreivystės vertėsi atsitiktiniais darbais. Bandė imtynių sportą cirke, bet patyrė traumą ir prarado klausą kairiąja ausimi. M. Larionovo ir N. Gončiarovos pagalba V. Tatlinas eksponavo savo kūrinių avangardistų parodose iki 1913 m., kada su rėmėjais susipyko.
1913 m. V. Tatlinas su ukrainiečių folk muzikantų grupe keliavo į Berlyne surengtą Rusijos folkloro parodą, grojo akordeonu. Jį pastebėjo kaizeris Vilhelmas II, kuris apdovanojo V. Tatliną auksiniu laikrodžiu. V. Tatlinas laikrodį pardavė ir nusipirko bilietą į Paryžių, kur apie mėnesį praleido prie P. Pikaso studijos linksmindamas ispanų dailininką savo grojimu. V. Tatlinui didelį įspūdį paliko tuo metu P. Pikaso kurti kubistiniai reljefai ir grįžęs į Rusiją jis bandė kurti panašius, bet jie jam gavosi labiau abstrakcionistiniais ir daugiausiai žinomi iš eskizų, fotografijų. 1915 m. jo kūriniai eksponuoti futuristų parodoje Sankt Peterburge. 1916 m. V. Tatlinas su grupe dailininkų suorganizavo parodą Maskvoje, kurioje susipyko su K. Malevičiumi, kuriam labai pavydėjo. V. Tatlinas pritarė 1917 m. komunistinei revoliucijai ir 1918 m. buvo paskirtas Maskvos IZO (Dailės departamento ir žmonių švietimo komisariato) vadovu. IZO jam užsakė sukurti struktūrą, kuri įamžintų Trečiąją tarptautinę parodą. V. Tatlinas paruošė projektą konstrukcijos, dvigubai aukštesnės už „Empire“ dangoraižį Niujorke. Projektas buvo 1920 m. perkeltas į Sankt Peterburgą, bet neįgyvendintas dėl technologinių to meto ribotumų.
1921 m. V. Tatlinas buvo paskirtas vadovauti skulptūros skyriuj Sankt Peterburgo dailės akademijoje. 1925 m. išsiųstas dirbti į Kijevo dailės institutą, 1927 m. persikėlė į Maskvą vadovauti medžio ir metalų fakultetams Aukštojoje dailės-technikos mokykloje, po to vadovavo keramikos fakultetui. Po 1930 m. V. Tatlinas dirbo Novodevičės vienuolyne kurdamas sklandytuvą Letatlin. Šis projektas niekuomet nebuvo įgyvendintas. 1933 m. įvyko V. Tatlino retrospektyvinė paroda Maskvos dekoratyviosios dailės muziejuje (dabar Puškino muziejus). Sekančius 2 dešimtmečius V. Tatlinas dirbo teatro dizaineriu, dalyvavo daugiau nei 20 pastatymų. Taip pat tapė paveikslus, daugiausiai aktus ir natiurmortus. Daugelis šių paveikslų buvo tapyti ant medžio imituojant ikonos tapybą. Vladimiras Tatlinas mirė 1953 m. gegužės 31 d. Maskvoje. Palaidotas Novodevičės vienuolyne.
Antanavo valsčius (Suvalkų gubernija)

Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. amžiuje. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Marijampolės apskričiai. 1870 m. gegužės 31 d. iš dalies valsčiaus kaimų buvo sukurtas naujas Pilviškių valsčius. 1918 m. valčius pervadintas į Kazlų Rūdos valsčių.
Gimarainsas

Istorija

IX a. gyvenvietę įkūrė grafas Vimara Peresas ir Vimaranesas (tuometinis gyvenvietės pavadinimas) buvo tapęs pirmąja Portugalijos sostine.
Yves Tanguy

Biografija

Ivas Tangi gimė 1900 m. sausio 5 d. Paryžiuje. Jo tėvas buvo iš tarnybos pasitraukęs jūrų laivyno kapitonas. Dar paauglystėje mokydamasis licėjuje Ivas Tangi susitiko Pjerą Matisą, A. Matiso sūnų, ilgametį draugą ir kūrinių dilerį. 1918 m. Ivas Tangi parsisamdė į prekybinį laivyną, keliavo į Afriką, Pietų Ameriką, Angliją. 1920 m. atlikdamas karinę tarnybą susidraugavo su poetu Jacques Prévert. Po savanoriškos tarnybos Tunise Ivas Tangi 1922 m. grįžo į Paryžių, išbandė atsitiktines profesijas ir pradėjo piešti eskizus kavinėse, kuriuos pagyrė Morisas Vlaminkas. Po to, kai Ivas Tangi pamatė Džordžo de Kiriko parodą 1923 m., jis nusprendė tapti tapytoju. 1924 m. susidomėjo siurrealizmu per žurnalą La Révolution surréaliste. Andrė Bretonas 1925 m. pakvietė Ivą Tangi prisijungti prie Paryžiaus siurrealistų grupės.
Nepaisant formalių dailės mokslų nebuvimo Ivas Tangi greit darė pažangą ir 1927 m. jau buvo išvystęs savą tapybos stilių. 1927 m. vedė pirmą kartą. 1927 m. įvyko pirmoji jo personalinė paroda Siurrealistų galerijoje. 1928 m. Ivas Tangi dalyvavo siurrealistų parodoje Sacre du Printemps galerijoje Paryžiuje. Kartu joje eksponavo Hansas Arpas, Maksas Ernstas, Choanas Miro, Pablas Pikasas ir kiti. 1930 m. I. Tangi atliko kelionę į Afriką. Jo kūriniai buvo eksponuoti Niujorke, Briuselyje, Londone. 1939 m. Ivas Tangi sutiko amerikiečių tapytoją Kei Seidž ir kartu su ja keliavo į JAV. Pora susituokė 1940 m. Vudberyje, Konektikute, kur vėliau įsikūrė gyventi nuolat. 1942 m. I. Tangi dalyvavo Tapytojų tremtyje parodoje Pjero Matiso galerijoje Niujorke. Joje dažnai eksponavo iki 1950 m. 1947 m. jo kūriniai buvo įtraukti į siurrealistų parodą Paryžiuje, kurią organizavo Andrė Bretonas ir Marselis Diušanas. 1948 m. Ivas Tangi priėmė JAV pilietybę. 1953 m. keliavo į Romą, Milaną ir Paryžių personalinių parodų miestuose proga.
Ivas Tangi mirė 1955 m. sausio 15 d. Vudberyje, JAV Konektikuto valstijoje. Buvo kremuotas. Dailininkas buvo pagerbtas retrospektyvine paroda Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje. Ivas Tangi tapė svajokliškus, šviesius fantastinius peizažus, kurių objektai neturėjo jokių ryšių su realybe. Jo kūriniuose žymūs automatizmo technikos elementai.
Andrea Bocelli

Andrea Bocelli (g. 1958 m. rugsėjo 22 d. Lajatico, Toskanoje) – italų dainininkas (tenoras), dainų autorius ir kompozitorius.
Dainininkas tapo visiškai aklas nuo 12 metų dėl įgimtos glaukomos ir smūgio į galvą žaidžiant futbolą. Dainininko karjerą pradėjo dainuodamas duetu su kitu garsiu italų atlikėju Zucchero. 1994 m. Bocelli su daina Il Mare Calmo Della Sera laimėjo San Remo dainų festivalį. Tais pačiais metais debiutavo operoje (Džiuzepės Verdžio „Makbete“). 1995 m. su daina Con te partirò San Reme užėmė 4 vietą.
Andrea Bocelli yra atlikęs daug pasaulinio garso duetų partijų: su Sarah Brightman (Time to Say Goodbye), Marta Sánchez (Vivo Por Ella), Laura Pausini (Vivo Per Lei) ir kt.. Daugelis Bocelli singlų užėmė aukščiausias vietas radio stočių hitų sąrašuose. 2002 m. laimėjo du Pasaulio Muzikos apdovanojimus.
Informatikos ir ryšių departamentas

Informatikos ir ryšių departamentas – vidaus reikalų įstaiga, administruojanti Vidaus reikalų informacinę sistemą, Vidaus reikalų telekomunikacinį ir Radijo ryšio tinklus, Lietuvos nacionalinę Šengeno informacinę sistemą.

Istorija

Departamentas įkurtas 1994 m. reorganizavus Informatikos tarnybą prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos, Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Ryšių tarnybą bei Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Ryšių mazgą.
Nuo 2003 m. valdo Užsieniečių registrą. 2007 m. Lietuvai tapus Šengeno erdvės nare, įstaiga ėmė administruoti Lietuvos nacionalinę Šengeno informacinę sistemą.
Darbo balsas (Klaipėda)

Darbo balsas – Klaipėdos krašto Darbo federacijos organas, leistas 1926 m. Klaipėdoje.

Istorija

Pirmasis numeris pasirodė 1926 m. sausio 17 d. Ėjo kartą per dvi savaites lietuvių ir vokiečių kalba. Spausdino spaustuvė „Lituania“ Klaipėdoje.
Nagrinėjo pramonės ir žemės ūkio darbininkų darbo ir gyvenimo klausimus.
Redagavo M. Toleikis.
KK228

Maršrutas

Kelias prasideda Dauparuose, atsišakojime nuo magistralės A1 pietinės eismo juostos. Eina Klaipėdos rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Šlapšilė, Laugaliai, Gargždai, Kalniškė. Baigiasi Vėžaičiuose, sankryžoje su  197  Kryžkalnis–Rietavas–Vėžaičiai  ir  166  Plungė–Vėžaičiai . Gargžduose kelias kertasi su  227  Jakai–Dovilai–Laugaliai  ir  216  Gargždai–Kretinga , taip pat kerta Minijos upę.
Kalnciemas

Istorija

Seniau veikė didelis statybinių medžiagų kombinatas. Miesto teises turėjo nuo 1991 m. iki 2010 m.
Ana Čartoriskaitė

Kilmė

Lenkijos kunigaikščių Čartoriskių giminės atstovė. Lenkijos diplomato Stanislovos Jano Andžejaus Čartoriskio (g. 1939) ir Evos Minkovskos (g. 1959) duktė.

Šeima

2013 m. balandžio 1 d. Ana Čartoriskaitė ištekėjo už Mykolo Nemčickio (g. 1980), Lenkijos verslininko Zbignevo Mariano Nemčickio (g. 1947) ir Katerinos Frank (g. 1951). 2014 m. liepos 11 d. aktorė pagimdė sūnų, berniukas gavo Ksavero vardą.
Akmenytė (Kupiškis)

Istorija

1872 m. buvusios Paketurių ganyklų žemės išdalintos trims savininkams, o pastatų nebūta dar iki 1910 m. 1923 m. kaime minimos jau 4 sodybos.
Nuo 1950 m. priklausė „Ateities“ kolūkiui. Pradėjus melioraciją ėmė nykti.

Pavadinimo kilmė

XIX a. kaimo žemėse buvo Paketurių ganyklos. Iš akmenuotų ganyklų laukų ir kilęs Akmenytės pavadinimas.
XIII amžius pr. m. e.

Tryliktasis amžius prieš mūsų erą – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 1300 m. pr. m. e. sausio 1 dieną ir pasibaigęs 1201 m. pr. m. e. gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 3 tūkstantmetis pr. m. e. – 2 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis pr. m. e.
Amžiai: XIV amžius pr. m. e. – XIII amžius pr. m. e. – XII amžius pr. m. e.
Blink-182

Istorija

„Blink 182“ istorija prasideda 1992-aisiais, kai kartu groti pradėjo Mark Hoppus (bosinė gitara, vokalas), Tom DeLonge (gitara, vokalas) ir Scott Raynor (būgnai). Iš pradžių grupė buvo pasivadinusi tiesiog „Blink“, tačiau vėliau viena airių techno grupė, tokiu pat pavadinimu, kreipėsi į vaikinus ir šiems teko pavadinimą pakeisti. Buvo daugybė gandų dėl skaičiaus 182 atsiradimo, tačiau iš tikrųjų, šis kombinacija gimė visiškai netikėtai ir buvo pasirinkta dėl gero skambėjimo.
Blink-182 pasižymi greita, melodinga punk muzika ir brutaliais dainų žodžiais, kurie pritraukė gerbėjų. 1993-aisiais pasirodė nepilnas grupės albumas „Fly Swatter“. Vėliau, 1994-aisiais, išleidę diską „Buddha“, vaikinai pasirašė sutartį su „Grilled Cheese/Cargo“ įrašų firma ir po metų pasirodė albumas „Cheshire Cat“. Būtent tada įvyko konfliktas su panašiai pasivadinusia Airijos grupe ir vaikinai pasivadino „blink 182“. Nepaisant to, grupės populiarumas augo, o prie šo itin prisidėjo 1996–1997-aisiais įvykusios pasaulinės gastrolės kartu su „Pennywise“ ir „NOFX“ bei pasirodymai daugybėje riedlenčių, banglenčių bei snieglenčių vaizdo klipų. Trečiasis „Blink 182“ albumas, pirmasis su naujuoju vardu, pasirodė 1997-aisiais. Jis vadinosi „Dude Ranch“. Pasirašę kontraktą su „MCA“ vaikinai 1999-ųjų vasarą išleido ketvirtąjį grupės studijinį darbą „Enema of the State“. Travis Barker, anksčiau grojęs grupėje „The Aquabats“, pakeitė Raynor. Po to, kai „Enema of the State“ buvo parduota daugiau nei keturi milijonai kopijų, trijulė išleido riboto tiražo diską „The Mark, Tom, and Travis Show (The Enema Strikes Back)“ 2000-ųjų rudenį. Albume buvo galima rasti grupės radijo hitų gyvas versijas, pagardintas aštraus humoro, taip pat ir naują kūrinį, dainą „Man Overboard“. 2001-ųjų pavasarį pasirodęs albumas „Take Off Your Pants and Jacket“ parodė, jog grupė grįžta prie savo punk roko šaknų. Kiek didesnis subrendimas pasirodė 2003-aisiais, kai leidybos kompanija „Geffen“ išleido diską „Blink 182“.

Iširimas

Grupė iširo 2005 metais. Pasak Mark Hoppus, iširimo priežastis – Tom Delonge nenoras koncertuoti. Motyvuodamas, jog nori daugiau laiko skirti šeimai jis atsisakė vykti į gastroles ir per savo agentą pranešė Travis Barker ir Mark Hoppus apie pasitraukimą iš grupės. Likę nariai pasikvietę naujų narių įkūrė +44, o Tom’as Angels and Airwaves.

Atsikūrimas

2008 m. lapkričio 20 d. Travis Barker, kartu su draugu DJ AM (Adam Michael Goldstein) patyrė lėktuvo avariją, bet atsigavo po antrojo, bei trečiojo laipsnio nudegimų. Vėliau Markas savo blog’e rašė, kad po šio įvykio grupės jie pradėjo kalbėtis ir leisti laiką kartu, taip pat ir apie grupės atsikūrimą. 2009 m. vasario 9 d. grupės nariai patvirtino, kad jie gros kartu. T. Barker’is sakė: „Mes pratę grupėje groti kartu, todėl nusprendėme vėl groti kartu. „
Žilvinas Žusinas

Biografija

Žilvinas Žusinas gimė 1983 m. gegužės 10 d. Švenčionių mieste. 1997 m. baigė Zarasų meno mokyklą, fortepijono skyrių. 2001 metais baigė Zarasų „Ąžuolo“ gimnaziją. 2005 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete įgijo vadybos ir verslo administravimo bakalauro, 2007 m. magistro mokslinius laipsnius.
2003 m. JAV dirbo muzikos direktoriaus asistentu kabaretinio teatro restorane.
2007 m. „Bravo“ muzikos apdovanojimuose Lietuvoje buvo pripažintas „Metų prodiuseriu“ ir apdovanotas „Bravo“ žvaigžde. Jo prodiusuotas „SEL“ grupės albumas „Muzika“, dainos „Parašyk man laišką iš Paryžiaus“ ir „Muzika“ tų metų apdovanojimuose tapo geriausiais.
2012 m. vykusiuose M.A.M.A. muzikos apdovanojimuose, Žilvino Žusino ir Mario Basanov (Ten Walls) prodiusuotas „SEL“ albumas „Aš kaip žąsis“ pelnė geriausio „Metų albumo“ nominaciją. Grupė „SEL“ išrinkta „Metų grupe“.

Video

Sukūrė trumpametražius filmus „Serioža. Laimė mylėti žmones“ (dokumentinis filmas, buvo pristatytas į Sundance trumpametražių filmų festivalį JAV) bei „Poligonas“ (karinis filmas). Sukūrė muzikinius klipus „Pavėjui“ (2017), „Greitkelyje“ (2014), „Colors of Spring“ (2016) ir kt.
Jaupra

Jaupra (Pranciškoniškasis jaunimas) - III-iojo pranciškonų ordino dalis. Tai jaunimo brolija, pašaukta Šventosios Dvasios dalytis krikščioniško gyvenimo patirtimi pagal šv. Pranciškaus Asyžiečio dvasingumą.

Pranciškoniškasis jaunimas Lietuvoje

Lietuvos Pranciškoniškojo jaunimo istorija prasideda jaunuolių susibūrimu prie pranciškonų, sugrįžusių į atkurtą Kretingos vienuolyną. 1995 m. įkurta Kretingos Pranciškoniškojo Jaunimo Tarnyba (KPJT).
2006 m. liepos 8 d. patvirtintas Lietuvos Pranciškoniškojo jaunimo statutas ir išrinkta Nacionalinė taryba. Šiuo metu Jaupra nariais yra apie šimtas jaunų žmonių iš Kretingos, Vilniaus Bernardinų ir Klaipėdos brolijų. Pranciškoniškojo jaunimo brolija kuriasi ir Kaune prie Šv. Jurgio konvento.
2007 lapkričio mėnesį Lietuvos Jaupra įgavo juridinį statusą - dabar ji pripažįstama kaip tradicinė religinė bendruomenė.
2009 metais surengė III Europos pranciškoniškojo jaunimo kongresą "Per kankinystę į prisikėlimą".
2014 rugpjūčio mėnesį surengė Pirmąjį Nacionalinį pasauliečių pranciškonų ir pranciškoniškojo jaunimo kongresą "Dievas davė man brolius", kuris įvyko Kretingoje.

Prezidentai

2006-2009 Virginija Mickutė OFS
2009-2012 Virginija Mickutė OFS
2012-2015 Monika Midverytė OFS
2015-2017 Rokas Žeimys
2017- dabar Karolina Sutkutė
Larašas

Istorija

Miestą VII a. įkūrė arabai kairiajame Luksus upės krante netolo Romos imperijos miesto Liksus liekanų. Nuo 1471 m. Larašas priklausė Portugalijai. 1491 m. pastatyta tvirtovė vėliau tapo piratų citadele. 1610 m. Larašas priklausė Ispanijai, o 1689 m. sultonas Mulai Ismailas sugrąžino Larašą Marokui.
Nuo 1912 m. iki 1956 m. kovo 2 d. Larašas priklausė Ispanijai (Ispanijos Marokas).
Doina

Doina (rumun. doină) – rumunų ir moldavų liaudies muzikos žanras. Melodija improvizacinė, su gausiais melizmais, daugiausia grindžiama diatoninėmis dermėmis.
Yra vokalinių doinų, kurios atliekamos solo, dažniausiai be instrumentų pritarimo, ir instrumentinių, atliekamų flueru, čimpojumi, smuiku.
Doina atsirado ankstyvojo feodalizmo epochoje kaip piemenų daina; vėliau paplito haidukų, rekrutų, meilės, revoliucinės doinos. Doinų melodijas naudojo tokie kompozitoriai, kaip Č. Porumbeskus, Dž. Eneskus, J. Koka, Š. Niaga.
Darius Baronas

Biografija

1997 m. baigė Vilniaus universitetą. 2001 m. apgynė disertaciją „Trys Vilniaus kankiniai: istorija, hagiografija, kultas“, humanitarinių mokslų daktaras.
Nuo 1995 m. dirba Lietuvos istorijos institute, dėsto Vilniaus universiteto Istorijos fakultete. Į Lietuvos ir užsienio leidinius parašė daugiau kaip 30 straipsnių iš senovės Lietuvos istorijos.
Gyventojų žemėlapis

Gyventojų žemėlapiai – žemėlapiai vaizduojantys gyventojus ir gyvenvietes apibūdinančių rodiklių teritorinį pasiskirstymą. Skirstomi į gyventojų, gyvenviečių, demografinius, darbo išteklių, demoetnografinius žemėlapius.

Žemėlapiai

Gyventojų žemėlapiai sudaromi iš statistinių ir specialių tyrimų duomenų. Gyventojų žemėlapiai rodo bendrą ir miesto bei kaimo gyventojų teritorinį paplitimą, gyventojų tankumą, jų kaitą praeityje, migracijos dydį įvairiais metais ir kryptis, taip pat gyventojų išsilavinimą, socialinę sudėtį, verslo pobūdį ir kita.
Gyvenviečių žemėlapiai rodo gyvenvietes ir jų sistemas pagal gamybines funkcijas, raidos istoriją, geografinę (topografinę) padėtį, planinę struktūrą, statybų pobūdį. Gali būti pavaizduota kuo gyventojai verčiasi, jų socialinė sudėtis, natūralusis prieaugis ir kiti rodikliai.
Demografiniai žemėlapiai apibūdina gyventojus pagal lytį, amžių, gimimų, mirimų skaičių, natūralųjį prieaugį, šeimų dydį, santuokų, ištuokų teritorinį pobūdį.
Darbo išteklių žemėlapiai apibūdina gyventojų profesiją, specialųjį išsilavinimą, darbingų žmonių (vyrų ir moterų), bedarbių, darbo jėgos išteklių paplitimą.
Demoetnografiniai žemėlapiai rodo tautinę gyventojų sudėtį, etninių grupių, kalbų, religijų, kultūros, buities, rasių paplitimą, suskirsto gyventojus pagal antropologinius bruožus.

Metodika

Gyventojų žemėlapiams sudaryti naudojami šie kartografiniai metodai: izolinijų (gyventojų tankumui, gimimams, mirimams žymėti), diagramos (nacionalinei sudėčiai, amžiui, išsilavinimui), taškų (gyventojų ir gyvenviečių pasiskirstymui), judėjimo krypčių (migracijai), spalvų (tankumui), kartogramų (pasiskirstymui, prieaugiui), ženklų (gyvenvietėms tipizuoti, etnografijos, antropologiniams ypatumams žymėti).
Nijolė Gailiūtė

Biografija

1958 m. baigė Vilniaus kultūros švietimo technikumą. Nuo 1959 m. vaidino Vilniaus lėlių teatre (nuo 1971 m. Vilniaus teatras „Lėlė“).