google/wiki40b huggingface dataset:
Rancid

Susikūrimas

Timas ir Mattas buvo vaikystės draugai užaugę nedideliame darbininkų miestelyje prie Berklis. Jiedu 1987–1989 grojo ska punk grupėje Operation Ivy. Šiai grupei iširus, jie sukūrė naują grupę Downfall, kuri išbuvo vos kelis mėnesius. Po to jie nesėkmingai bandė sukurti dar kelias grupes. Visu šiuo metu po Operation Ivy žlugimo, Timas buvo apimtas alkoholizmo ir Mattas, norėdamas jam padėti, pasiūlė sukurti naują grupę. 1991 metais jie į grupę paėmė Timo kambario draugą Brettą Reedą ir sukūrė Rancid. Po sukūrimo jie daug koncertavo po Berklio apylinkes ir greitai subūrė fanų. 1993 metais išleido savo debiutinį albumą pavadinimu Rancid.

1994–2004

Šiuo laikotarpiu grupė išleido dar kelis albumus. 1993 prie grupės prisidėti pakviestas buvo Billie Joe Armstrongas, bet jam atsisakius į grupę buvo priimtas Lars Frederiksen. 1994 metais išleido albumą Let's Go. The Offspring, išgyvenanti didžiulį jų albumo Smash pasisekimą, priėmė Rancid į savo turą ir padėjo išpopuliarinti Let's Go.
Po šio albumo grupė liko su Epitaph records ir 1995 metų rugpjūtį išleido naują albumą ...And Out Come the Wolves. Jis gana greitai pralenkė Let's Go pasisekimu, o po 5 mėnesių tapo auksiniu. Grupė 2 metus koncertavo albumui …And Out Come the Wolves ir tik 1997 metais vėl pradėjo kurti naują albumą. 1998 vasarą pasirodė Life Won't Wait. Albumas nebuvo toks sėkmingas kaip …And Out Come the Wolves. 1999 metais Rancid nusprendė nutraukti bendradarbiavimą su Epitaph ir pasirašė sutartį su Hellcat Records.
2000 išleido pirmąjį albumą su Hellcat, kuris vėl vadinosi Rancid. Albumui nepavyko pasisekimu pralenkti trijų prieš tai buvusių albumų. Jame Rancid nutolo nuo ska punk ir grojo labiau hardcore punk paveiktą albumą.
2003 metais pasirodė jų albumas Indestrucible. Tai buvo aukščiausiai top’uose pakilęs Rancid albumas. Vos baigę albumo Indestructible turą, grupės nariai padarė pertrauką 2004–2005 metais, bet oficialiai neišsiskirstė.

Sugrįžimas ir Let the Dominoes Fall (2006 – dabar)

2006 pirmoje pusėje Rancid vėl sugrįžo ir po sėkmingo turo paskelbė apie kėtinimą išleisti savo 31 dainos muzikinių klipų DVD. Su Lookout! records jį išleido 2006 rugsėjį. 2006 lapkritį grupę paliko Brett Reed. Jį pakeitė Branden Steineckert.
2009 metais jie išleido septintąjį albumą Let the Dominoes Fall. Po išleidimo, sekė jų turas po Šiaurės Ameriką su grupėmis Rise Against, Riverboat Gamblers ir Billy Tallent.
Echo (savaitraštis)

Echo (liet. Aidas) – Lietuvos darbininkų savaitraštis, ėjęs 1906 m. liepos 7 d. – gruodžio 5 d. Vilniuje lenkų kalba.

Istorija

Leido Lietuvos socialdemokratų partija. Leidėjais pasirašydavo Morta Dybovskaitė, Jonas Jaks-Tyris. Spausdino spaustuvė „Romuva“. Išėjo 18 numerių. 
Spausdino žinias iš įvairių Lietuvos vietovių, rašė apie darbininkų gyvenimą, streikus, informavo apie socialdemokratų veiklą Lietuvoje ir kitose šalyse. 
Redagavo M. Domaševičienė, B. Simonovičius, V. Stojkovas. Faktiškai redagavo Mykolas Biržiška ir Steponas Kairys.
Jurijs Andrejevs

Jurijs Andrejevs (Jurijus Andrejevas, gimė 1957 m. sausio 16 d. Rygoje) yra Latvijos futbolo treneris, buvęs Latvijos rinktinės vyriausiasis treneris.
Per savo futbolininko karjerą Andrejevas kelerius metus žaidė gynėjo pozicijoje komandos FK Daugava sudėtyje, taip pat rungtyniavo SSRS jaunių rinktinėje.
Trenerio karjerą pradėjo kaip vaikų treneris. 1994 m. su FK Pārdaugava Latvijos čempionate užėmė 6 vietą. Nuo 1995 m. buvo vyriausiojo trenerio Aleksandro Starkovo padėjėjas Skonto FC komandoje, o nuo 2001 m. – ir Latvijos rinktinėje. Per savo karjerą treniravo ir Latvijos U-16, U-18 ir U-21 rinktines. 2004 m., kai Latvijos rinktinė žaidė Europos čempionate, buvo trenerio padėjėjas.
2004 m. rudenį, kai Starkovas paliko ir rinktinę, ir Skonto FC, Andrejevas tapo abiejų šių komandų vyriausiuoju treneriu. Latvijos rinktinėje vyriausiojo trenerio pareigose Andrejevas debiutavo 2004 m. rugsėjo 8 d. rungtynėse prieš Liuksemburgo rinktinę (4:3). 2004 m. su Skonto FC tapo Latvijos čempionu. 2005 m. vasarą po Skonto FC pralaimėjimo UEFA Čempionų lygos kvalifikaciniame turnyre Makedonijos klubui „Rabotnički“ rezultatu 0:6, Andrejevas pasitraukė iš pareigų, tęsdamas darbą tik Latvijos rinktinėje. Jurijaus Andrejevo vadovaujama Latvijos rinktinė pabaigė 2006 m. pasaulio čempionato kvalifikacinį turnyrą, bei pradėjo EURO-2008 kvalifikacinį ciklą. Jo vadovaujama rinktinė šiame cikle sužaidė 4 rungtynes, tačiau po pralaimėjimo Lichtenšteino rinktinei rezultatu 0-1 2007 m. kovo 28 d. Andrejevas atsistatydino iš pareigų.
Latvijos rinktinei vadovavo 31 rungtynėse (8 pergalės, 7 lygiosios, 16 pralaimėjimų, įvarčių santykis 37:47)
2007–2008 m. sezone treniravo Liepojos „Metalurgs“ klubą.
Kulvos Abraomo Kulviečio pagrindinė mokykla

Istorija

1901 m. Kauno liaudies mokyklų direkcijos Kulvos mokyklos mokytojo D. Kudlovičiaus ataskaita liudija, kad tais metais įkurta Kulvos pradžios mokykla. Pirmosios žinios apie mokyklą mus pasiekia iš 1901 m. „Pamiatnaja knižka Kovenskoj guberniji“.
1953 m. rugsėjo 12 d. Jonavos rajono Darbo žmonių deputatų tarybos vykdomojo komiteto sprendimu Nr. 247 Kulvos mokykla pavadinta septynmete. 1961 m. rugsėjo 20 d. Jonavos raj. Darbo žmonių deputatų tarybos vykdomojo komiteto sprendimu Nr. 386 1961 m. spalio 1 d. prie mokyklos atidaryta Kulvos vakarinė mokykla. Vėliau buvo aštuonmetė, devynmetė mokykla.
1999 m. birželio 10 d. Jonavos rajono savivaldybės tarybos sprendimu mokykloje įsteigta dešimta klasė ir suteiktas Abraomo Kulviečio pagrindinės mokyklos vardas.
Suodinis piengrybis

Išvaizda

Jauno grybo kepurėlė horizontali, vėliau šiek tiek piltuvėliška, 4–10 cm skersmens, luobelė švelni ir visuomet sausa. Kraštai kartais šiek tiek suskeldėję. Kotas 4–10 cm ilgio, cilindriškas, ties pagrindu nežymiai smailėjantis, aksomiškas, kaip ir luobelė, tačiau truputį šviesesnis. Lakšteliai tankūs, nelabai platūs, kotu šiek tiek nuaugę žemyn. Pieniškos sultys baltos, tačiau ore greitai parausta. Trama balta, išskiria karčias pieniškas sultis.
Spalvos spalva: kepurėlės spalva gali įvairuoti nuo rusvai baltos iki rudos. Lakšteliai dramblio kaulo spalvos su neryškiu gelsvai rožiniu atspalviu. Kotas baltas arba rudas, su tamsiomis dėmėmis.

Augavietė

Šis grybas sutinkamas lapuočių ir mišriuosiuose miškuose, bet dažniausiai po bukais.
Sezonas: liepa–spalis.
Panašios rūšys: šis grybas šiek tiek panašus į eglyninį piengrybį (Lactarius picinus) bei į juodąjį piengrybį (Lactarius lignyotus), iš kurių pirmasis yra visiškai nevalgomas, o antrasis valgomas, tačiau menkavertis. Abiejų grybų trama ore parausta.
Eugenijus Pranevičius

Biografija

1980 m. baigė Šeduvos vidurinę mokyklą, 1986 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją ir įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę. 2006 m. baigė Kauno technologijos universitetą, viešojo administravimo magistras.
1986–1987 m. Radviliškio melioracijos statybos montavimo valdybos mechanikas, 1987–1989 m. valdybos viršininko pavaduotojas mechanizacijai, įstaigą reorganizavus į Radviliškio melioracijos įmonę, komercijos direktorius. 1994 m. Radviliškio rajono Žemės ūkio valdybos vyr. inžinierius inspektorius, 1997–2000 m. Radviliškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas. Nuo 2000 m. Radviliškio rajono savivaldybės administracijos Turto ir bendrųjų reikalų skyriaus vedėjas.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Radviliškio rajono skyriaus narys, skyriaus valdybos pirmininkas, nuo 2008 m. Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Radviliškio skyriaus pirmininko pavaduotojas.
1997–2000 m., 2000 m., 2003 m., 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos medžiotojų ir žvejų draugijos Radviliškio „Vėriškių“ medžiotojų būrelio pirmininkas. Sutuoktinė Jolanta, vaikai Eimantas ir Egidijus.
Valentinas Didžgalvis

Biografija

Baigė Kauno vidurinę mokyklą, studijavo Kauno politechnikos institute, bet 1975 m. įstojo ir 1980 m. baigė Leningrado Teatro, muzikos ir kinematografijos instituto teatrologijos fakultetą.
1980 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto menotyros skyriaus jaunesnysis, vėliau vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1984–1989 m. Šiaulių dramos teatro literatūrinės dalies vedėjas. 1989–1999 m. Šiaulių radijo centro redaktorius, UAB „Saulės radijas“ direktorius. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. Nuo 2000 m. radijo stoties „Pūkas“ programų direktorius.
Kefalotyris

Kefalotyris (gr. κεφαλοτύρι – „galvos sūris“) – kieto graikiška sūrio rūšis, vartojama ir Kipro virtuvėje.

Savybės

Kefalotyris yra avių pieno sūris, kartais su su nedidelėmis ožkų (rečiau karvės) pieno priemaišomis. Sūris parduodamas didelėmis 6-8 kg svorio galvomis, iš ko ir kilo jo pavadinimas. Brandinamas ne mažiau kaip 3 mėn. Spalva įvairuoja nuo baltos iki geltonos, o skoniu primena grujierį, nors yra sūresnis ir kietesnis. Sūrio riebumas yra nuo 40%, o drėgmė siekia iki 38%.
Dėl ypatingo kietumo sūris daugiausia valgomas keptas alyvų aliejuje, specialioje keptuvėje, kaip patiekalas saganaki.
Sūrio istorija siekia Bizantijos imperiją. Remiantis šio sūrio tradicija, XX a. buvo sukurtas kitas graikų kietasis sūris – kefalograviera.
Kaziukonys

Istorija

Pirmą kartą Kaziukonių kaimas istoriniuose šaltiniuose minimas 1777 m.
Vaclovas Sidzikauskas

Biografija

Mokėsi Kidulių mokykloje, 1911 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją. 1915 m. eksternu išlaikė brandos atestato egzaminus prie Maskvos mokslo apygardos. 1916 m. pradėjo teisės studijas Maskvos universitete. 1916–1918 m. Maskvos Lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti generalinis sekretorius. 1917–1918 m. Maskvos lietuvių studentų draugijos iždininkas. Nuo 1917 m. „Santaros“, vėliau Ūkininkų partijos CK narys.
1918 m. grįžo į Lietuvą, iki 1919 m. spalio 12 d. LR Teisingumo ministerijos reikalų vedėjas, nuo 1919 m. vasario 1 d. Pirmojo Baudžiamosios teisės ir Administracijos (kalėjimų) departamentų direktorius. Nuo 1919 m. spalio mėn. pradėjo dirbti Lietuvos diplomatinėje tarnyboje: Lietuvos misijos Šveicarijoje pirmasis sekretorius, nuo 1919 m. gruodžio 1 d. laikinasis reikalų vedėjas Šveicarijoje , 1922–1931 m. Lietuvos atstovas, vėliau – įgaliotasis ministras Berlyne, nuo 1925 m. – taip pat Vienoje ir Berne. 1931–1934 m. įgaliotasis ministras Londone ir Hagoje. Kartu su pagrindinėmis pareigomis 1920–1934 m. (su pertraukomis) buvo Lietuvos atstovas prie Tautų Sąjungos, 1931–1932 m. Lietuvos atstovas Nuolatiniame tarptautiniame teisingumo tribunole Hagoje.
1923–1924 m. dalyvavo Lietuvos delegacijoje derybose su Ambasadorių konferencija ir Tautų Sąjungos taryba dėl Klaipėdos krašto suverenumo. 1923 m. vedė derybas su Vokietija dėl karo nuostolių likvidavimo, pirmosios prekybos sutarties sudarymo ir kitais svarbiais Lietuvai klausimais.
1934 m. pasitraukė iš diplomatinės tarnybos. Mokėsi Berno universitete (Šveicarija), 1935 m. baigė studijas Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultete. 1936–1940 m. bendrovės „Shell“ Lietuvos filialo direktorius, tuo pat metu dėstė diplomatijos istoriją Prekybos institute. 1937–1939 m. Lietuvos Vakarų sąjungos pirmininkas.  1936–1939 m. Klaipėdoje leido dienraštį „Vakarai“, taip pat bendradarbiavo „Teisininkų žiniose“, „Naujojoje Romuvoje“, „Lietuvos ūkyje“, parašė knygeles „Klaipėdos krašto ūkis seniau ir dabar“ (1935 m.), „Savo jūros sargyboje“ (1936 m.).
1940 m. gruodžio mėn. pradėjo bendradarbiauti su sovietų saugumu (agentūrinis slapyvardis „Intiligent“).  1941 m. vasario mėn. nelegaliai persikėlė į Vokietiją. Už Vokietijos pralaimėtą Klaipėdos bylą ir kitą antinacinę veiklą nacių buvo suimtas ir dvejus metus kalėjo Soldau bei Osvecimo koncentracijos stovyklose. Vėliau gyveno Berlyne, 1950 m. persikėlė į JAV. Aktyviai veikė Lietuvos išlaisvinimo organizacijose: buvo VLIK'o užsienio delegatūros narys, 1964–1966 m. jos pirmininkas. Nuo 1951 m. Lietuvos laisvės komiteto pirmininkas. Nuo 1954 m. Lietuvos delegacijos Pavergtųjų Europos tautų seime pirmininkas bei jo politinės komisijos, 1959 m. Pavergtųjų Europos tautų seimo vicepirmininkas, 1960–1961 m. šio seimo pirmininkas. 
Palaidotas Niujorko Mount St. Mary’s kapinėse (Mount St Mary‘s Cemetery).
Stanislovas Glebavičius

Biografija

Lietuvos bajorų Glebavičių giminės atstovas, herbo „Leliva" savininkas. Smolensko ir Dorogobušo vaivados Glebo Vėžaičio ir Miloknos Anos Račkaitės sūnus.
Aktyvus LDK interesų gynėjas ginčuose su Maskvos kunigaikštyste dėl rusų žemių. Paeiliui tarnavo trims didiesiems kunigaikščiams: Kazimierui IV, Aleksandrui Jogailaičiui ir Zigmantui. Naudojosi ypatingu Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro Jogailaičio pasitikėjimu, buvo pastovus jo tarybos narys.
Žymus diplomatas, penkis kartus dalyvavo pasiuntinybėse pas Maskvos didįjį kunigaikštį 1492, 1499, 1503, 1504 ir 1511 metais, tame tarpe, vieną kartą nuo Zigmanto I. Stanislovui Glebavičiui priskiria svarbų vaidmenį Lietuvos-Rusijos kare 1487–1494 metais ir sėkmingame klausimo sprendime dėl vedybų tarp Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro Jogailaičio ir Elenos Ivanovnos, Maskvos didžiojo kunigaikščio Ivano III ir Sofijos Paleolog (1494) dukters.
Kurį tai laiką buvo ginče su Aleksandru Jogailaičiu, tačiau 1505 metais perėjo iš opozicijos pas jo šalininkus, už ką Aleksndras apdovanojo jį naujais dvarais ir kitomis dovanomis. Stanislovas Glebavičius dalyvavo kovose su Maskvos kariais netoli Pskovo, Rusijos-Lietuvos 1507–1508 metų karo eigos metu, vadovaujant Polocko bajorų įgulai ir penkiems tūkstančiams samdomų karių iš Čekijos ir Vokietijos.
Ivata

Istorija

Šios vietovės žinomos nuo viduramžių. Anksčiau čia būta keletos gyvenviečių, kurios dabar yra dabartinio miesto teritorijoje.
1940 m. susijungė du gretimi kaimai ir buvo sudarytas naujas administracinis vienetas pavadinta Ivatos miestu.
2018 m. kovo mėn. čia gyveno 166 671 miestelėnai.
IGH@

IGH@ - imunoglobulino sunkusis lokusas yra 14 žmogaus chromosomos regionas, kuris turi geną, skirtą žmogaus antikūnių (imunoglobulinų) sintezei. 14 chromosoma dažnai pažeidžiama piktybinio susirgimo - daugybinės mielomos kąstelėse ir, dėl to, jos praranda galimybę atlikti gynybinę organizmo funkciją.

Literatūra

- strapsnis apie IGH@ struktūrą
X Europos futbolo čempionatas

Atrankos varžybos

Pirmąkart Europos čempionatų atrankoje dalyvavo Lietuvos rinktinė, kitos buvusios TSRS ir Jugoslavijos šalys, taip pat ir Izraelis.
Iš kiekvienos grupės į finalinį etapą pateko nugalėtojai ir antrosios komandos. Esant lygiam taškų skaičiui, nuo šiol aukštesnė vieta buvo skiriama pagal tarpusavio rungtynių rezultatus, o ne pagal įvarčių skirtumą.
Dvi prasčiausiai pasirodžiusios antrosios ekipos (vertinant rungtynes su pirmąją, trečiąją ir ketvirtąją vietas užėmusiomis komandomis) turėjo sužaisti papildomas rungtynes neutralioje aikštėje.
Jonas Kazimieras Chodkevičius (1616)

Biografija

Gimė Vilniaus vaivados Kristupo Chodkevičiaus ir Elžbietos Kiškaitės Chodkevičienės šeimoje. Broliai – Vendeno vyskupas Aleksandras Kristupas (1618–1676)  ir Mozyriaus seniūnas Jeronimas Karolis (1621–1650).

Valstybinė tarnyba

1633 m. liepos 20 d. paskirtas LDK didžiuoju arklininku, 1646 m. kovo 13 d. – Vilniaus kaštelionu.
Rudka (Bielsko apskritis)

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Gyvenvietė buvo įkurta XIV a. antroje pusėje. 1442 m. pastatyta pirmoji kaimo bažnyčia ir įkurta Rudkos Šv. Trejybės parapija. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1451 metais. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. XVI a. kaimas priklausė Hlebavičių šeimai, vėliau Mikalojui Kiškai ir kitiems Kiškų šeimos nariams iki 1647 metų. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Nuo 1647 m. iki 1902 m. priklausė Osolinskių šeimai. 1664, 1728 ir 1774 m. kaimas gavo privilegijas rengti turgus ir muges. 1737 m. dėl prastos būklės buvo uždaryta medinė kaimo bažnyčia. 1753-1759 m. pastatyta nauja mūrinė barokinio architektūros stiliaus bažnyčia. 1763 m. pastatyti Rudkos Osolinskių rūmai, kurių statybas užsakė ir finansavo Aleksandras Motiejus Osolinskis. 1790 m. kaime gyveno apie keliasdešimt žydų. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. XIX a. pradžioje kaime buvo 64 namai ir 500 gyventojų. 1807-1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842-1914 m. Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1921 m. kaime buvo 166 namai ir 1060 gyventojų. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Bielsko rajonui. 1941-1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1945 m. kaime gyveno 1541 gyventojas. 1959 m. atidaryta žemės ūkio mokykla. 1960 m. gegužės mėnesį kaime kilo didelis gaisras, kurio metu sudegė nemažai kaimo pastatų.
Spauda ir gyvenimas

Spauda ir gyvenimas – dvisavaitinis katalikų laikraštis, leistas 1932–1934 m. Telšiuose.

Istorija

Ėjo dukart, kartą per mėnesį. Leido ir redagavo Pranciškus Ramanauskas. Spausdino Vyskupijos spaustuvė Telšiuose. Išėjo 31 numeris.
Rašė krikščionybės, religijos, istorijos, bažnyčios klausimais.
Bendradarbiavo Telšių kunigų seminarijos auklėtiniai, Kazimieras Berulis, Vincentas Borisevičius, K. Steponis, A. Stonys, Pranas Venckus, T. Venta ir kt.
Shinyo

Shinyo (jap. jūros drebėjimas) buvo antrojo pasaulinio karo laikų lengva motorinė valtis priešo laivams atakuoti ir nuskandinti. Jos stipriosios pusės buvo greitis, manevringumas ir atakos netikėtumas. Valtį valdė vienas mirtininkas.
Shinyo pasiekdavo iki 55 km/val. greitį. Buvo du variantai: vienas su sprogstamu užtaisų pirmagalyje (taranavimui), kitas – su dviem giluminėm bombom. Bombas nešančio varianto pilotas dar turėjo šiek tiek vilčių išsigelbėti, nors bombų sprogimai mažų mažiausiai turėjo apversti valtį ir greičiausiai taip pat užmušti jos įgulą.
Iš viso buvo pagaminta apie 9200 Shinyo, tačiau dauguma buvo saugoma gynybai nuo galutinės amerikiečių karių išsilaipinimo atakos, kurios tame kare taip ir nebuvo.
Amerikiečiai sutinka jog Shinyo nuskandino penkis jų laivus.
Šnieriškės

Istorija

1684 m. kaimas (Šnierai) minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje, iš jo Ona Šnierienė. 1703 m. kitoje Molėtų krikšto metrikų knygoje užrašytas kaimo vardas Šnieriškės. 1704 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje minimas bajoras Mykolas Šnieras (Michael Szner) iš Inturkės parapijos.
Pilietiškumas

Pilietiškumas – sąvoka apibrėžianti savanorišką dalijimąsi resursais bei prisiėmimą ir atlikimą pareigų, reikalingų savo valstybės ar visuomenės bendrai gerovei kelti, palaikyti ar atstatyti, nesiekiant asmeninės naudos ar pelno. Apima materialias gėrybes, intelektinę nuosavybę, moralę, darbą, sąžiningumą, dorą.
Pilietiškumu taip pat laikomos visuomeninės pareigos valstybei: privalomoji karo tarnyba, aktyvumas per rinkimus, įsitraukimas į pilietines akcijas, istorijos žinios, pagarba valstybės simboliams, įstatymų laikymasis.
Moters ir pilietės teisių deklaracija

Moters ir pilietės teisių deklaracija (pranc. Déclaration des droits de la femme et de la citoyenne) – moters teisių deklaracija, 1791 m. sukurta prancūzų rašytojos feministės Olimpijos de Guž.
Ši deklaracija buvo grindžiama 1789 m. Prancūzijoje priimta Žmogaus ir piliečio teisių deklaracija, siekiant atskleisti Prancūzijos revoliucijos, deklaravusios lyčių lygybę, nesėkmes. Autorė, viena pirmųjų kovotojų už pilietines moterų teises, dokumentą dedikavo Prancūzijos karalienei Marijai Antuanetei, kaip „vienai nekenčiamiausių“ moterų. Už savo radikalias politines pažiūras dokumento iniciatorė 1793 m. buvo nuteista mirties bausme .

Deklaracijos teiginiai

Deklaracijoje raginama suteikti moterims tokias pačias teises, kokios 1789 m. Žmogaus ir piliečio teisių deklaracijoje buvo suteiktos vyrams. Jos formuluotės vietomis ironiškos, pvz., teigiama, kad: „Ši revoliucija laimės tik tada, kai visos moterys visiškai supras savo apverktiną būklę ir prarastas teises visuomenėje“. Dokumente atkartojama 17 straipsnių iš Žmogaus ir piliečio teisių deklaracijos, vertėjos Camille Naish, apibūdinamų, kaip „originalaus dokumento ... beveik parodija“. Pirmasis straipsnis „originale“ teigia:
„Žmonės gimsta ir lieka laisvi bei lygūs savo teisėmis. Socialiniai skirtumai gali būti grindžiami tik per bendrą naudą.“
Pirmasis straipsnis Moters teisių deklaracijoje atsako:
„Moteris gimsta laisva ir lieka lygi savo teisėmis su vyru. Socialiniai skirtumai gali būti grindžiami tik per bendrą naudą.“
de Guž praplečia 6-ąjį Žmogaus ir piliečio teisių deklaracijos straipsnį apie piliečių dalyvavimą įstatymų kūrime:
„Visi piliečiai, įskaitant moteris, turi vienodas teises viešajame gyvenime pagal savo sugebėjimus, dorybes ir talentus.“
de Guž atkreipė dėmesį į faktą, kad pagal Prancūzijos įstatymus moterys buvo visiškai baudžiamos, neturėjo lygių teisių, ir deklaravo:
„Moterys turi teisę suręsti pastolius, bet jos taip pat privalo turėti teisę pasistatyti kalbėtojo tribūną.“
Jurbarko rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Jurbarko rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Jurbarko rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.

Veikla

Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 14 d. Savivaldybės meru 18 balsų išrinktas Ričardas Juška. Darius Virvilas surinko 7 tarybos narių balsus. Mero pavaduotoju paskirtas Jonas Bučinskas, administracijos direktoriumi – Darbo partijos narys Petras Vainauskas, jo pavaduotoju – Valstiečių liaudininkų sąjungos narys Donatas Jackis.
XIV Europos futbolo čempionato atranka/A grupė

XIV Europos futbolo čempionato atrankos A grupės rezultatai.
Kalakutai (filmas)

„Kalakutai“ – 1958 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas kino filmas. Komedija. Nespalvotas. Filmo trukmė – 70 min. Lietuvoje nėra pilnos šio filmo kopijos.

Siužetas

Satyrinis filmukas apie tarpukario kaimą: klebono skrandis reikalauja dietinio maisto. Bernas, siųstas nupirkti paukščių, paleido gandą, kad nupirko nepaprastų kalakutų, kuriuos valgo ir Anglijos karalienė. O kaimo moterėlės gandus dar labiau išplatino.