google/wiki40b huggingface dataset:
In Flames

Lunar Strain (1993-1994)

In Flames susikūrė 1990-aisiais metais, kai gitaristas Jesper Strömblad išėjo iš grupės Ceremonial Oath. Tuo metu grupę sudarė pats Strömblad, Johan Larsson ir Glenn Ljungström. Grupė dar neturėjo vokalisto, todėl Strömblad pakvietė į grupę savo pažįstamą Mikael Stanne (Dark Tranquillity). Tokios sudėties In Flames įrašė savo pirmąjį albumą Lunar Strain. Jis buvo išleistas 1994-aisiais metais.
Tais pačiais metais grupė įrašė ir mini albumą Subterranean. Jame vokalus atliko Henke Forss. Šis mini albumas susilaukė nemažo dėmesio ir In Flames pasirašė kontraktą su įrašų kompanija Nuclear Blast.

The Jester Race (1995-1996)

1995-aisiais metais prie grupės, kaip būgnininkas, prisijungė Björn Gelotte. Po pusės metų vokalisto vietą užėmė Anders Fridén. Tokios sudėties grupė 1996-aisiais įraše savo antrąjį studijinį albumą The Jester Race.

Whoracle (1997-1998)

1997-aisiais In Flames įrašė trečiąjį studijinį albumą Whoracle. Tačiau vos po albumo išleidimo iš grupės netikėtai pasitraukė Johan Larsson ir Glenn Ljungström. Juos pakeitė Niklas Engelin ir Peter Iwers. Kiek vėliau, Niklas Englin taip pat nusprendė pasitraukti iš grupės. Būgnininkas Gelotte perėmė gitarą, o vietoj jo prie būgnų sėdo Daniel Svensson.

Colony ir Clayman (1999-2001)

Grupė 1999-aisiais metais įrašė albumą Colony, o po metų ir kitą albumą – Clayman. Šie albumai išsiskyrė iš jų diskografijos, kadangi abu buvo daug energingesni ir daugiau dėmesio buvo skiriama dainų melodijoms.

Reroute to Remain (2002-2003)

2002-aisiais įrašytas Reroute to Remain sukėlė namažą nepasitenkinimą tarp In Flames fanų. Šiame albume buvo jaučiama didelė alternative metal įtaka. Dainų struktūra tapo paprastesnė, klavišiniai vaidino svarbesnį vaidmenį, atsirado daugiau švaraus vokalo.

Soundtrack to Your Escape (2004-2005)

2003-aisiais metais In Flames išleido septintąjį savo albumą Soundtrack to Your Escape. Albumas smarkiai pakėlė jų populiarumą. Šį kartą In Flames vėl pakeitė savo stilių – albumo varomąja jėga tapo išimtinai klavišinių sukurtos melodijos.

Come Clarity (2006-2007)

Aštuntasis In Flames albumas buvo išleistas 2005-aisias. Šis albumas grįžo prie tradicinio melodic death metalo stiliaus, tačiau buvo juntama ir Reroute to Remain bei Soundtrack to Your Escape įtaka.

A Sense of Purpose (2008-2010)

A Sense of Purpose buvo išleistas 2008-aisiais. Albumo stilius buvo gana artimas Come Clarity. 2009-aisiais grupė paskelbė, kad šiam albumui skirtame ture nedalyvaus gitaristas Jesper Strömblad, mat tuo metu gydėsi nuo alkoholizmo. Jo vietą ture užėmė buvęs grupės narys Niklas Engelin.
2010-aisiais, In Flames įkūrėjas Jesper Strömblad grupės MySpace puslapyje paskelbė paliekąs grupę.

Sounds of a Playground Fading (2011)

2011-ųjų sausį grupė paskelbė pabaigusi įrašinėti dešimtą studijinį albumą pavadinimu Sounds of a Playground Fading. Planuojama albumo išleidimo data - 2011-ųjų metų gegužė-birželis.
Brėmeno rotušė

Istorija

1400 m. klestinčio Brėmeno valdžia nusprendė pastatyti naują rotušę. Gotikinis dviejų aukštų pastatas su didelėmis salėmis apačioje ir viršuje buvo pastatytas 1405–1410 m. Atskiri kabinetai buvo įrengti šiaurinėje pastato dalyje. Kartu su naująja rotuše Rinkos aikštėje iškilo imperatoriaus ir septynių kurfiurstų paminklai, o skulptūriniai pranašų ir išminčių reljefai papuošė rotušės rytinę ir vakarinę sienas. Bokšto dantytas žiedas ir gynybinė galerija neišliko.
1600 m. Brėmeno senatas priėmė sprendimą, kad kukli gotikinės miesto rotušės išvaizda neatitinka jos reprezentacinių tikslų, ir nusprendė ją perstatyti. Pagrindiniai darbai atlikti pagal Brėmeno architekto Lüder von Bentheim projektą Vėzerio renesanso stiliumi 1608–1612 m. Pastato langai buvo padidinti, o vidurinė pastato dalis nugriauta. Po rekonstrukcijos pastato fasade įrengtas didelis stiklinis erkeris, viršuje vainikuotas flamandišku frontonu. Vėzerio renesanso stiliaus rotušės fasadą papuošė daugybė reljefų ir žmonių, angelų, pasakiškų gyvūnų skulptūrų. Dekoratyvinius fasado elementus suprojektavo Nyderlandų renesanso meistrai Hans Vredeman de Vries, Hendrick Goltzius ir Jacob Floris.
Laikui bėgant pastate atlikta įvairių pertvarkymų. 1909–1913 m. prie senojo pastato buvo pristatyta naujoji neorenesanso stiliaus rotušė su variniu stogu.
Brėmeno piliečių atsidavimo dėka miesto rotušė išgyveno Antrojo pasaulinio karo bombardavimą, sunaikinusį daugiau kaip 60% miesto pastatų. Paskutinė istorinio pastato rekonstrukcija buvo atlikta 2003 m.
Bankrotas

Bankrotas – negalėjimas išsimokėti skolų, sužlugimas. Daugelyje pasaulio šalių bankrutuoti gali ne tik juridiniai, bet ir fiziniai asmenys. Įmonės ar fizinio asmens bankroto atveju, tai yra padėtis, kai skolos viršija turimą turtą, o skolų grąžinti jau nėra galimybių (papildomai pasiskolinant, užstatant turtą ar dar kaip nors kitaip). O prieš valstybę nėra nei galimo teisinio proceso, nei precedento, todėl neįmanoma jokiai valstybei paskelbti teisėto bankroto, ar jo bylos iškėlimo.

Ištakos

Žodis bankrotas kilo iš senovės lotynų žodžių „bancus“ (suolas ar stalas), ir „ruptus“ (sulaužytas). Šis „Bankas" – tai suolas, kurį pirmieji bankininkai turėjo viešose vietose, turguose, mugėse ir pan., ir ant kurio jie mokėjo pinigus, išrašinėjo vekselius ir t. t. Bankininkui žlugus, jis sulaužydavo savo suolą, taip visiems parodydamas, kad asmuo, kuriam priklausė suolas, nebegali tęsti savo veiklos. Kadangi ši praktika ypač dažnai buvo taikoma Italijoje, sakoma, kad terminas „bankrotas“ yra kilęs iš italų „banco rotto“, t. y. sulaužytas suolas.
Senovės Graikijoje bankrotas neegzistavo. Jeigu skolininkas negalėdavo susimokėti savo skolų, jis, jo žmona ir vaikai tapdavo „skolos vergais" ir turėdavo atsilyginti kreditoriui savo fiziniu darbu. Daugelyje senovės Graikijos miestų-valstybių „skolos vergovė“ būdavo ribojama iki penkerių metų laikotarpio. Be to, tokiems vergams, skirtingai nei įprastiems, buvo garantuotas gyvybės ir galūnių išsaugojimas.
Toroje, ar Senajame Testamente, pagal Mozės įstatymą, kas septinti metai būdavo skelbiami kaip šabo metai, kuriais būdavo atleidžiamos visos bendruomenės narių, bet ne „užsieniečių", skolos. Kas septintus šabo metus, t. y. kas keturiasdešimt devynerius metus, būdavo skelbiami jubiliejiniai metai, kuriais nuo visų skolų būdavo atleidžiami ne tik bendruomenės nariai, bet ir „užsieniečiai“, taip pat suteikiama laisvė visiems „skolos vergams“.
Pagal islamo mokymą, remiantis Koranu, nemokiam asmeniui turi būti suteiktas laikotarpis, kuriuo jis galėtų išmokėti savo skolą.
Vytėnai (kaimas)

Istorija

1940–1960 m. kaime nacionalizuotame Vytėnų dvare veikė Vytėnų sodininkystės ir daržininkystės bandymų stotis (1938–1940 m. veikusi Dotnuvoje), vėliau perkelta į Babtus. 
2017 m. kaimas buvo panaikintas.
Chersonas

Istorija

1778 m. miestą carienės Jekaterinos II įsakymu įkūrė rusų generolas Grigorijus Potiomkinas, pastatęs čia Rusijos tvirtovę prie Juodosios jūros. Čia buvo įkurta pirmoji Rusijos karinė bazė ir laivų statykla.
Armėniškas popierius

Armėniškas popierius arba Papier d’Armenie – parfumerinis gaminys, skirtas nustelbti ir pašalinti nemalonius kvapus, kambarių oro gaiviklis. Paprastai parduodamas kaip dvylikos lapų bukletas, kuriame kiekvienas lapas padalintas į tris dalis, padengtas su benzoine derva, stirako medžių džiovintomis išskyromis.

Gaminio istorija

Armėniškas popierius gaminamas Prancūzijoje nuo 1885 m.
XIX a. pabaigoje Ogiustas Ponso (Auguste Ponsot) keliavo po Armėniją. Jam patiko vietinių žmonių namuose naudojamos aromatinės medžiagos. Kaip pasirodė, armėnai namuose degino stirako dervas, kad aromatizuoti ir gaivinti supantį orą, o esant būtinybei – dezinfekuoti patalpas. Keliautojas kartu su farmacininku Anri Rivjeru (Henri Rivier) sumanė šią patirtį panaudoti Prancūzijoje. Anri Rivjeras ištirpino stirako benzoinę dervą 90 % spirite ir ja įmirkė sugeriamąjį popierių. Ši priemonė turėjo didžiulį pasisekimą higienos parodose, vykusiose 1888 ir 1889 m., pradėta pastoviai ją gaminti Monruže (Montrouge).

Naudojimas

Armėniško popieriaus juostelės yra atplėšiamos iš bukleto ir uždegamos, padėjus jas ant karščiui atsparaus pagrindo. Smilkdamas popierius skleidžia subtilų vanilės kvapą primenantį aromatą, būdingą šios dervos mišiniams. Buitinėms reikmėms pakanka sunaudoti 3–4 popieriaus juosteles per savaitę.
Šiandien armėniškas popierius plačiai parduodamas Europos kosmetikos ir higienos gaminių parduotuvėse kaip smilkymo ar parfumerijos priemonė, oro gaiviklis.
Lietuvos futbolo varžybos 1984 m.

I lyga

Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo Aidas Kaunas ir Sveikata Kybartai.
Raisteliai

Istorija

Iki XX a. pab. Raisteliai buvo kaimas Juodšilių apylinkėje.
Veiviržėnų gimnazija

Istorija

Veiviržėnų mokykla rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1804 m. Tuo metu veikė parapijinė mokykla, kurioje mokėsi 20 mokinių. Po 1863 m. sukilimo administracija uždarė mokyklą, o nauja, valdinė pradžios mokykla atidaryta tik 1869 m. Tuo metu vienas mokytojas klasėje mokė 60 mokinių.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui ir okupavus Lietuvą, Veiviržėnuose carinė mokykla nustojo veikusi. Tik 1916 m. rudenį tėvų ir mokinių sutvarkytoje mokykloje vėl pradėjo mokytis veiviržėniškiai ir aplinkinių kaimų vaikai. Mokyklą lankė 40 mokinių. 1919 m. mokinių skaičius sumažėjo, nes atsidarė pradžios mokyklos Balsėnuose, Stirbiuose, Mataičiuose, Vėžaičiuose. 1925 m. įsteigta privati žydų mokykla, kurioje, be žydų vaikų, mokėsi rusų ir vokiečių tautybių vaikai. 1929 m. mokytojas K. Banevičius įsteigė žemės ūkio klasę, organizavo jaunųjų ūkininkų ratelį. Baigdami pradžios mokyklą, mokiniai laikė tikybos, lietuvių k., skaičiavimo, krašto pažinimo, geografijos ir Lietuvos istorijos, gamtos mokslo ir higienos egzaminus.
1940 m. sovietams okupavus Lietuvą, Veiviržėnų pradžios mokykloje išbraukiama iš mokyklos baigimo pažymėjimo tikyba, o nuo 1941 m. reikėjo laikyti rusų kalbos egzaminą. Hitlerinės okupacijos metais vėl pradedama mokyti tikybos, įvestas vokiečių kalbos mokymas (5 pamokos per savaitę). Iš Veiviržėnų vokiečiai pasitraukė 1944 m. birželio mėn., todėl mokslo metai prasidėjo tik 1944 m. lapkričio 3 d., nes reikėjo susitvarkyti, susiremontuoti mokyklą.
1945 m. įkurta progimnazija. 1946 m. progimnazijoje dirba 10 mokytojų, 1-4 klasėse mokosi 94 mokiniai. 1950 m. progimnaziją sujungus su pradžios mokykla, ji vadinama septynmete. Joje mokosi jau 416 mokinių. 1952-1953 m. ši mokykla perauga į vidurinę, joje mokėsi 429 mok., dirbo 19 mokytojų. 1956 m. išėjo pirmoji abiturientų laida. 1957 m. įkurtas kraštotyros muziejus, įkūrėjai - mokytojai A. Tyla ir P. Butrimas. Jame 1627 pagrindiniame fonde ir 137 pagalbiniame eksponatai. Tais metais mokykla buvo trijuose pastatuose, esančiuose tolokai vienas nuo kito.
1966 m. Veiviržėnų miestelio centre pastatytas 12 klasių priestatas, 1978 m. 14 klasių priestatas su sporto sale, valgykla, stadionu. 1970 m. pastatytas 8 butų namas mokytojams, o 1982 m. 80 vietų bendrabutis mokiniams ir dar vienas 8 butų namas mokytojams. Didžiausias mokinių skaičius mokykloje buvo 1980 m. - 647 moksleiviai. 1979 m. m. dirbo 37 mokytojai.
Mokykloje gerai įrengti fizikos, geografijos, chemijos, darbų, istorijos, lietuvių, anglų, rusų kalbos kabinetai, kompiuterių klasė, prie bibliotekos, kurioje 38000 egz. knygų, yra skaitykla. Nuo 1989 m. mokykloje veikia Gargždų muzikos mokyklos filialas. Yra fortepijono, triūbos, kanklių, birbynių (lumzdelių), akordeono klasės, taip pat solfedžio pamokos. Veikia neakivaizdinė „Fotono“ mokykla, sporto, jaunųjų mokslininkų, kraštotyros būreliai.
1999 m. m. mokyklai suteikta teisė dalyvauti profilinio mokymo eksperimente, 11a klasė pasirinko realinį profilį, o 11b - humanitarinį. Nuo 2000 m. mokykla - profilinė vidurinė mokykla, nuo 2005 m. - gimnazija.
Abejučių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumoje Asvejos (Dubingių) ir Ilgio (Gilaušio) ežerų, Asvejos ežero įlankos šiauriniame krante. Aikštelė trapecinė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 75 m ilgio, 40 m pločio rytiniame gale, 14 m pločio vakariniame gale, kiek aukštesniu rytiniu galu. Aikštelės galai įtvirtinti dviem pylimų-griovių eilėmis, o vakarų pusėje yra 3 pylimai. Rytiniame aikštelės gale supiltas kiek lenktas 10 m ilgio, 5 m pločio, 1 m aukščio pylimas, už kurio iškastas irgi kiek lenktas 40 m ilgio, 6,5 m pločio, 1 m gylio griovys. Už griovio supiltas antras 40 m ilgio, 9 m pločio, 2 m aukščio antras pylimas, už kurio iškastas kiek lenktas 40 m ilgio, 10 m pločio, 1,5 m gylio antras griovys. Aikštelės vakarų gale supiltas dabar visai nuskleistas pylimas, už kurio iškastas 5 m pločio, 0,8 m gylio griovys. Už griovio supiltas tiesus 12 m ilgio, 5 m pločio, 1,5 m aukščio antras pylimas, kurio išorinis 2,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 12 m ilgio, 3 m pločio, 0,5 m gylio antrą griovį. Už šio griovio yra 7 m pločio, 0,2 m aukščio trečias pylimas. Šlaitai vidutinio statumo, 10-12 m aukščio.
1 km į šiaurės rytus nuo piliakalnio yra IX a. – XII a. pilkapiai – Abejučių pilkapynas.

Aplinkiniai piliakalniai

Baluošos piliakalnis 10 kmBendžiukų piliakalnis 12 kmPavandenės piliakalnis 12 kmDanilavos piliakalnis 5 kmBaliulių piliakalnis 18 kmNemenčinės piliakalnis 17 kmRėvos piliakalnis 11 kmNoselėnų piliakalnis 9 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Aldona Kirkliauskienė

Biografija

1973 m. baigė Lietkoopsąjungos Trakų prekybos mokyklą, pardavėja, 1976 m. – Kauno kooperacijos technikumą, prekių žinovė.
Aldonos Kirkliauskienės IĮ įmonės vadovė, S/B „Šaltupys“ buhalterė.
Darbo partijos narė. Nuo 2011 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narė.
Noriu saldainiuko

Turinys

Džonas ir Džo – du universitete studijuojantys draugai, svajojantys sukurti savo pilnametražinį filmą. Tai turėtų būti melodrama ir vaikinams reikia tik vieno – „parduoti“ scenarijų kokiai nors kino kompanijai, kuri sutiktų juostą finansuoti. Po keleto nepavykusių bandymų jie užsuka į nedidelę studiją, kurioje juos ne tik išklauso, bet ir pasiūlo sutartį. Vaikinai tik vėliau suvokia atsidūrę pornografiją kuriančioje kompanijoje, tačiau vis dėlto tai šansas sukurti savo pačių filmą. Tiesa, kompanija iškelia sąlygą – pagrindinį vaidmenį jame turi atlikti populiariausia pornografijos aktorė amerikietė Kendė Fivers, neseniai pareiškusi, kad pasitraukia iš šio verslo. Vaikinams reikia bet kokia kaina rasti Kendę ir įkalbėti ją filmuotis jų juostoje, nes filmą finansuojantys mafijozai, jei sąlygos nebus įgyvendintos, pradeda grasinti susidorojimu...
Kuršo Gambija

Istorija

Kuržemės gyventojų skaičius buvo tik 200 000, o tuo metu kunigaikštija buvo Lenkijos ir Lietuvos vasalė. Kunigaikščio Jokūbo Ketlerio (1642-1682 m.) rūpesčiu įsteigtas vienas didžiausių Europos prekybos laivynų, kurių pagrindiniai uostai buvo Ventspilis ir Liepoja. Prekybos santykiai buvo nustatyti ne tik su kaimyninėmis šalimis, bet ir su Anglija, Prancūzija, Nyderlandais, Portugalija ir kt.
Kuršo kunigaikštystei tapo pavaldžia Džeimso sala (angl. James Island) – upinė sala Gambijoje, Gambijos upėje, 30 km aukštyn nuo žiočių, prie Džufurė miesto.
Pirmieji saloje įsikūrė vokiečių kolonistai iš Kuršo hercogystės. Pradžioje sala vadinta Sent Endriusu, šį vardą buvo suteikę anglai. 
1651 m. buvo pastatytas Fort Jakobo fortas, pavadintas hercogo Jakobo Ketlerio garbei. 
1659 m. salą užėmė olandai, o po dvejų metų – anglai. Oficialiai fortas anglams perduotas 1664 m.
Rytų Latvijos žemuma

Rytų Latvijos žemuma (latv. Austrumlatvijas zemiene) – lyguma Latvijoje rytuose, tarp Centrinės Vidžemės ir Latgalos aukštumų. Rytų Latvijos žemumos dalys: Šiaurės Latgalos ir Aknystos pakilumos, Lubano lyguma, Dauguvos vidurupio žemuma. Didžiausios upės – Dauguva ir Aiviekstė. Yra daug pelkių.
Tetėnai

Istorija

1950–1963 m. buvo Tetėnų apylinkės centras.
Vincas Kateiva

Vincas Kateiva (g. 1942 m. Draginiuose, dab. Akmenės rajonas) – buvęs Lietuvos futbolininkas. Vartininkas.

Biografija

Gimė Papilės krašte. 1961 m. su „Cementininku“ tapo „Tiesos“ taurės laimėtoju. Į šią komandą jį pritraukė tuometinis žaidėjas ir treneris V. Tučkus. Nuo 1959 m. gynė „Cementininko“ vartus. 1964–1967 ir 1970–1971 m. žaidė Vilniaus „Žalgirio“ meistrų komandoje, sužaidė 148 rungtynes ir praleido 117 įvarčių. 1968 m. žaidė Dinamo Minsk ekipoje, gavo sporto meistro vardą. Žaidėjo karjerą baigė „Pažangoje“ 1983 m.
Vėliau treniravo „Žalgirio“ vartininkus ir antrąją klubo komandą „Polonija“.
Jonas Daugėla

Biografija

1937 m. Dotnuvoje baigė žemės ūkio akademiją. Nuo 1937 m. dirbo bendrovėje „Pienocentras“, suorganizavo jos darbuotojų kooperatyvą ir jam vadovavo. 1939 m. su kitais įkūrė bendrovę „Sodyba“. 1939–1941 m. vaisių perdirbimo fabriko „Gaiva“, 1941–1944 m. Pienocentro Vilniaus skyriaus direktorius. Bendradarbiavo žemės ūkio periodinėje spaudoje.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Gyveno Augsburgo karo pabėgėlių stovykloje, Baltų tarybos vicepirmininkas, lietuvių komiteto pirmininkas, lietuvių bendruomenės Augsburgo apylinkės organizatorius ir pirmininkas, Vokietijos lietuvių bendruomenės Bavarijos apygardos vicepirmininkas, Lietuvos Raudonojo Kryžiaus vyr. valdybos generalinis sekretorius. 1946–1949 m. Valstiečių liaudininkų sąjungos centro komiteto narys, generalinis sekretorius. 1949 m. persikėlė į JAV, iki 1983 m. gyveno Klyvlende, vėliau – Daitona Biče (Floridos valstija). 1950–1960 m. Amerikos lietuvių tarybos Klyvlendo skyriaus pirmininkas, 1958–1969 m. Valstiečių liaudininkų sąjungos centro komiteto pirmininkas, jai atstovavo Vyriausiajame Lietuvos išlaisvinimo komitete. 1974–1983 m. VLIK valdybos narys. Bendradarbiavo išeivijos periodinėje spaudoje („Draugas“, „Sandara“, „Varpas“, „Tėviškės žiburiai“).
Ipolitas Dailidėnas

Ipolitas Dailidėnas (1920 m. kovo 21 d. Šapio k., Anykščių r. – 2008 m. rugpjūčio 9 d. Plungėje), muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija

1927-1931 m. mokėsi Levaniškių (Anykščių r.) pradžios mokykloje, 1931-1937 m. baigė Raguvos progimnaziją. Mokydamasis Raguvoje I. Dailidėnas pirmąsias muzikos žinias gavo iš J. Naujalio mokinio vargonininko B. Žilinsko ir kurį laiką vargonininkavo Užgiryje bei Pagiriuose. 1946–1950 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. N. Martinonis). Mokyklą baigė su pagyrimu.
1950–1956 m. Ukmergės pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas ir moksleivių choro vadovas. Chorą parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei ir varžyboms – laimėjo pirmąją vietą. Dėstytojų ir moksleivių jėgomis pastatė J. Offenbacho operetę „Perikola". 1956–1976 m. Ukmergės 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovas. Chorai (dalyvavo iki 260 moksleivių) pirmąsias vietas pelnydavo rajono ir zonos meno mėgėjų apžiūrose, dalyvaudavo dainų šventėse. Vaikų choras parengtas 1964 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms, o mišrusis 1964 ir 1969 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms. 1976–1980 m. mokytojavo ir vadovavo chorams Ukmergės pagalbinėję mokykloje – internate. Taip pat dirbo ir Ukmergės vaikų muzikos mokykloje.
Be pedagoginio darbo, nuolat dirbo ir su suaugusiųjų chorais.
Nuo 1956 m. vadovavo Ukmergės rajono švietimo darbuotojų profsąjungos, nuo 1958 m. rajono mokytojų mišriesiems chorams, vėliau Ukmergės rajkoopsąjungos vyrų ir moterų chorams – vyrų chorą parengė 1963 m. I respublikiniam vyrų chorų sąskrydžiui, o moterų 1965 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms.
Nuo 1958 m. kurį laiką vadovavo Deltuvos kaimo kultūros namų mišriajam chorui – rajono meno mėgėjų apžiūroje pelnė pirmąją vietą, dalyvavo televizijos laidoje.

Visuomeninė veikla

1961 m. Ukmergės meno mėgėjų jėgomis pastatė I. Dunajevskio operetę „Laisvasis vėjas“, o 1964 m. F. Schuberto operetę „Trijų mergelių namai". Daug metų buvo Ukmergės rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas. 1966 m. jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Filaretai

Filaretai (gr. philaretos, „doros mylėtojas“) – slapta studentų organizacija, veikusi Vilniaus universitete 1820–1823 m.
Filaretų draugiją įkūrė ir jai vadovavo filomatų draugijos narys, priklausęs taip pat ir masonams Tomas Zanas. Draugijos narių skaičius siekė 176. Galvota ir toliau plėstis, buvo parengti į filaretus verbuoti numatytų geriausiai besimokančių studentų sąrašai, į kuriuos buvo įtrauktas ir Simonas Daukantas. Tačiau dėl slaptųjų studentų draugijų narių suėmimų, tai nebuvo įgyvendinta. Filaretų draugijai priklausė lietuvių liaudies dainų skelbėjas Vilniaus periodikoje Emerikas Stanevičius. Filaretų draugija buvo suskirstyta į keturias sekcijas: fizikų – matematikų, teisininkų, literatų ir medikų. Sekcijos dalijosi į bendrijas, kurios turėjo vaivorykštės spalvų pavadinimus. Sekcijų sueigos vykdavo du kartus per mėnesį. Nauji nariai buvo priimami tik gavus kitų narių rekomendacijas.
Hermeneutika

Hermeneutika – filosofijos kryptis, kilusi iš religinių tekstų aiškinimo. Kartais dar vadinama „hermeneutine filosofija“. Pirmiausia iš Šv. Rašto, o vėliau ir kitų – Korano, Toros.
Šiuolaikinė hermeneutika nutolo nuo savo ištakų. Ji tyrinėja ne tik tekstų aiškinimą, bet ir apskritai supratimo, interpretacijos reiškinius. Todėl ji dar vadinama interpretacijos, supratimo teorija. Hermeneutika svarsto galimybę suprasti tekstą kaip išraišką per prasmės atkūrimą arba sukūrimą naujoje – jau interpretatoriaus interpretacijoje. Teksto prasmės supratimas hermeneutui yra savotiškas kūrybinio akto pakartojimas, pasiekiamas įsigyvenant į jo sukūrimo istorinę epochą ir įsijaučiant į autoriaus ketinimus. Supratimo sklaida – aiškinimas ir interpretavimas. Taigi, hermeneutikos tikslas – padaryti mąstymo prielaidas kiek galima aiškesnes, tuo pačiu įtraukiant į aiškinimo vyksmą.
Plačiausiu požiūriu hermeneutika yra filosofijos kryptis, nagrinėjanti pasaulio, tikrovės interpretacijos būdus. Ji yra viena iš vyraujančių šiuolaikinės filosofijos krypčių. Pastaruoju metu, tekstų koncepcija buvo išplėsta iki pasisakymo ar kalbos, įvairių pasirodymų, dailės kūrinių ir netgi įvykių.

Žodžio „hermeneutika“ kilmė

Žodis hermeneutika turi dvi kilmes. Viena yra iš graikų dievo, Hermio, iš pradžių prekybos, vėliau ir magijos globėjo. Hermis buvo ryšininkas tarp dievų ir žmonių pasaulio, todėl jis siejamas su paslaptimi, uždarumu. Kita, iš sinkretiškos ptolemėjiškos dievybės, Hermio Trismegisto, simbolizuojančio užslėptą ir paslaptingą žinojimą. Todėl kiek vėliau hermeneutika pradėta vadinti tekstų (dažniausiai paslaptingų) aiškinimo mokslu.
Paleoeuropinė mažoji rasė

Paleoeuropinė mažoji rasė (rus. палеоевропейская малая раса) – vėlyvojo paleolito ir mezolito požymius išlaikiusi Europos gyventojų antropologinė mažoji rasė. Dar vadinama paleoeuropiniu antropologiniu tipu.

Arealas

Neturi ištisinio arealo, šio tipo žmonės nėra vyraujantys jokiame regione.
Dažniausiai pasitaiko Britanijos salose, Skandinavijoje, Belgijoje, Centrinėje Vokietijoje, Europos kalnų rajonuose, Šiaurės Afrikoje.
Jonas Vitkauskas

Biografija

Mama – mokytoja. Tėvas – inžinierius. 1989 m. baigė Kauno „Saulės“ vidurinę mokyklą, 1993 m. VDU Ekonomikos ir vadybos fakultete baigė verslo administravimo specialybę. 1990–1993 m. tautinės lietuvių studentų korporacijos „Neo-Lithuania“ valdybos pirmininkas. 1990–1996 m. VDU studentų laikraščių „Studentų dienos“, „Penktas aukštas“, „Savas“, žurnalo „Akademikas“ vyriausiasis redaktorius. 1993–2001 m. leidinio „Kas yra kas Lietuvoje“ vyriausiasis redaktorius. 1995–1999 m. korporacijos „Neo-Lithuania“ Filisterių sąjungos valdybos, Lietuvos tautininkų sąjungos valdybos narys. VšĮ Šilainių bendruomenės centro steigėjas. 1997–1998 m. ALF Kauno centro patarėjų tarybos narys. 2002–2003 m. Lietuvos prekybos, pramonės ir amatų rūmų asociacijos atstovas Ukrainai.
Lietuvių tautininkų sąjungos kandidatas į Lietuvos Respublikos Seimo narius Šilainių rinkimų apygardoje Nr. 11.
Žmona Agnė (g. 1977 m.), dukros Austėja (g. 1992 m.), Gabrielė (g. 1995 m.), Gytė (g. 2007 m.) ir Julija (g. 2010 m.).
Moka anglų, rusų, lenkų kalbas.