google/wiki40b huggingface dataset:
Jurgis Kutra

Biografija

Lankė Biržų pradžios ir Bauskės viduriniąją mokyklą. Jas baigęs ir įgijęs mokytojo teises, trumpą laiką mokytojavo Žagarės pradžios mokykloje. Pirmojo pasaulinio karo metu mobilizuotas ir išsiųstas į Rusiją. Voroneže lankė Martyno Yčo suorganizuotus, J. Vokietaičio vadovautus mokytojų kursus. 1918 m. grįžęs į Biržus, čia mokytojo pašaukimui liko ištikimas iki tragiškai pasibaigusios tremties.
1918 m. Biržų pradžios mokyklų inspektorius, nuo 1919 m. Biržuose įsteigtos „Saulės“ progimnazijos, kuri 1922 m. perorganizuota į valstybinę Biržų gimnaziją, mokytojas. Biržų gimnazijos aukštesnėse klasėse dėstė lietuvių kalbą ir lietuvių bei pasaulinę literatūrą. Ilgus metus buvo pedagogų tarybos sekretorius. 1925 m. paskirtas gimnazijos vicedirektoriumi. Prisidėjo prie naujų gimnazijos rūmų statybos Biržuose.
Pamokose moksleiviams duodavo daugiau žinių, negu mokyklų programa reikalavo. Matė pasaulinės literatūros klasikų kūrinių trūkumą ir su mokiniais ėmėsi vertimų, rūpinosi leidyba. J. Kutros veiklumo dėka skaitytojai lietuviškai galėjo susipažinti su R. Gustafsono „Jūrų karaliaus vainikas ir kitos pasakos“ (Šiauliai, 1925 m.), Meterlinko „Sesuo Beatričė“ ir „Neprašyta viešnia“, V. Šekspyro „Otelas“ (1927 m.) ir „Venecijos pirklys“, Č. Dikenso „Deividas Koperfildas“, „Oliveris Tvistas“(1928 m.) ir „Jaunuolėlių gyvenimas“(1929 m.), N. A. Rubakino „Šiaurės ledjūryje“ (1932 m.), Servanteso „Don Kichotas“, A. Vanajevos „Moterų triūsas“. Kartu su gimnazijos direktoriumi A. Juška suredagavo leidinį „Biržų gimnazija“ (išleistas 1931 m.)
Aktyviai reiškėsi Biržų miesto kultūriniame gyvenime. Dalyvavo 1922 m. steigiant dailės draugiją „Mūza“, kuri rūpinosi vaidyba, dramos spektakliais. Pats spektakliuose vaidino ir režisavo moksleivių, šaulių, skautų ir kitų organizacijų rengiamus spektaklius, rūpindamasis taisyklinga aktorių kalba.
1929 m. buvo išrinktas V-jo Kultūros kongreso Kultūros Sąjungos Tarybos nariu. Buvo Lietuvių tautosakos archyvo narys. Su moksleivių pagalba surinko daug dainų, pasakų, patarlių. Bendradarbiavo laikraščiuose „Biržų žinios“, „Mokykla ir gyvenimas“, „Lietuvos žinios“. Kurį laiką priklausė Lietuvos valstiečių sąjungai, Mokytojų profesinei sąjungai.
J. Kutra aktyviai dalyvavo ir evangelikų reformatų Bažnyčios veikloje, ėjo atsakingas pareigas. Nuo 1920 m. – evangelikų reformatų Bažnyčios kuratorius, o nuo 1933 m. – Kolegijos generalinis sekretorius.
Sukūręs šeimą su mokytoja Aleksandra Mačiukaite augino trejetą vaikų. Kaip ir daugelis to meto Lietuvos inteligentų, J. Kutra buvo netinkamas raudonosios santvarkos skleidėjams. 1941 m. birželio mėn. suimtas, ir išgabentas į Sibirą. Lietuvos gyventojų genocido suvestinėse yra įrašas: „Išvežtas į lagerį 1941 m. birželio 19 d. - Norilskas, Krasnojarsko kraštas, 1943 m. - Taišetlagas, Irkutsko sritis; Ypatingo pasitarimo 1942 m. rugsėjo 12 d. nuteistas dešimčiai metų kalėti; mirė lageryje 1943 m. rugsėjo 27 d. Šeima ištremta 1949 m.“. Aleksandra Kutrienė su dukra Dalia tremtyje baigė savo žemiškąją kelionę. Sūnus Vytas paleistas 1956 m.
Mortal Kombat

Mortal Kombat – muštynių žaidimų serija, kurią sukūrė Ed Boon ir John Tobias. Pirmuosius keturis žaidimus ir jų atnaujinimus sukūrė bendrovė „Midway Games“. Jie iš pradžių buvo skirti žaidimų automatams, vėliau buvo pritaikyti ir žaidimų konsolėms. Paskesnių žaidimų konsolėms skirtų žaidimų kūrimą perėmė „Acclaim Entertainment“. Paskutinis žaidimas, kurį sukūrė „Midway Games“, buvo „Mortal Kombat vs. DC Universe“; bendrovei patyrus bankrotą, ją 2009 m. įsigijo „Warner Bros.“ ir prijungė prie „Warner Bros. Interactive Entertainment“ padalinio.
Nusprendus kurti pirmąjį žaidimą, buvo laikytasi idėjos, jog tai bus žaidimas apie Jean-Claude Van Damme, bet idėja žlugo, tad vietoje to buvo sukurtas „Mortal Kombat“, kuris pasirodė 1992 m. Po pirmojo žaidimo sėkmės buvo sukurta daugybė tęsinių ir nesusijusių (spin-off) veiksmo-nuotykių žaidimų, taip pat tiek animuotų, tiek ir vaidybinių filmų bei televizijos serialų. Taip pat buvo išleista didelė įvairovė komiksų knygų, kortų žaidimas ir kt. „Mortal Kombat“ kartu su „Capcom“ leidžiama „Street Fighter“ serija yra viena sėkmingiausių ir įtakingiausių muštynių žaidimų frančizių istorijoje.
Žaidimų serija pasižymi dideliu kruvino smurto lygiu, ypatingai, užbaigiamaisiais judesiais, žinomais kaip Fatality ('mirtis'), kurie reikalauja tam tikrų mygtukų kombinacijų. Žaidime vaizduojamas smurtas iš dalies privedė prie ESRB žaidimų turinio vertinimo sistemos sukūrimo. Pirmieji žaidimai pasižymėjo realistiškais skaitmeniniais vaizdais ir veikėjų modeliais bei naujų veikėjų kūrime plačiai taikytu paletės keitimo metodu.
Aleksandras Kutkus

Biografija

Žmona Jadvyga Kutkuvienė. Baigė Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultetą. 1913–1916 m. dainuoti mokėsi Sankt Peterburgo liaudies konservatorijoje. Koncertavo Rusijoje, taip pat ir Sankt Peterburgo lietuvių renginiuose. 1919–1922 m. Sevastopolio operos teatro, 1922–1944 m. Valstybės teatro solistas. Sukūrė apie 40 vaidmenų. Gastroliavo Vokietijoje, Švedijoje, Prancūzijoje, Estijoje, Latvijoje. 1922–1927 m. dėstė Kauno muzikos mokykloje, 1933–1943 m. su pertraukomis – Kauno konservatorijoje. 1944 m. persikėlė į Vilnių. Dėstė Vilniaus muzikos mokykloje. Dainavo Vilniaus operos spektakliuose.
Bendradarbiavo spaudoje, kartais pasirašydavo Al. K. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. Uchtėje (Žemutinė Saksonija) vadovavo chorui, 1947 m. Detmolde dainavo Almavivos partiją lietuvių pabėgėlių pastatytoje Dž. Rosinio operoje „Sevilijos kirpėjas“. 1949 m. apsigyveno JAV.
Mokiniai: Viktoras Bručkus, Antanas Kučingis.
Ametistinė lakabudė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 109 psl.
1976 m. Manilos Tarpzoninis turnyras

1976 m. Manilos tarpzoninis šachmatų turnyras – tai pasaulio čempionato ciklo (1976–1978) atrankinės šachmatų varžybos. Kaip ir 1973 m., tarpzoninės varžybos vyko dviejuose turnyruose.
Vienas iš (dešimtojo ciklo) tarpzoninių vyrų turnyrų vyko 1976 m. birželio 13 – liepos 10 d. Maniloje (Filipinai).

Turnyras

20 dalyvių iš 15 šalių. Į 1977/78 m. Kandidatų mačus pateko 3 geriausiai pasirodę žaidėjai.

Dalyvių atranka

Turnyre dalyvavo 20 žaidėjų.
Trys žaidėjai iš 1974 m. Kandidatų mačų:  H. Mekingas,  (B. Spaskis, L. Polugajevskis). 
Už aukštus sportinius pasiekimus pakviesti:  (V. Hortas, L. Kavalekas),  L. Ljubojevičius. 
Keturiolika geriausiai pasirodžiusių šachmatininkų buvo atrinkti iš  10-ojo zoninių turnyrų ciklo vienuolikos zonų:
 Vitalijus Ceškovskis,  Zoltanas Riblis,  Oskaras Pano,  Jurijus Balašovas,  Florinas Georgiu,  Volfgangas Ulmanas,  Serdžio Mariotis,  Migelis Kvinterosas,  Valteris Braunas,  Eugenijus Torė,  Peteris Bajasas,  Tan Lian Anas,  Chosro Harandi, Negalintį dalyvauti  Ch Diazą del Korvalį, FIDE sprendimu pakeitė  L. Pachmanas.

Rezultatai

Nugalėjo H. Mekingas – 13 taškų; 2-3 vietas pasidalijo V. Hortas ir L. Polugajevskis – po 12½. Jie pateko į 1977/78 m. Kandidatų mačus.
Zigmas Zinkevičius

Biografija

1933–1939 m. mokėsi Juodausių šešiametėje mokykloje, 1939–1945 m. Ukmergės gimnazijoje. 1945–1950 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Istorijos ir filologijos fakultete.
1946–1950 m. VU Lietuvių kalbos katedros vyr. laborantas, 1950–1956 m. dėstytojas, vyr. dėstytojas. 1951–1956 m. Vilniaus pedagoginio instituto Lietuvių kalbos katedros dėstytojas, vyr. dėstytojas. 1956–1962 m. ir 1964–1968 m. VU Istorijos ir filologijos fakulteto prodekanas, 1962–1964 m. vyriausiasis mokslo darbuotojas, 1964–1967 m. docentas, 1967–1973 m. Lietuvių kalbos katedros profesorius. 1967 m. filologijos mokslų daktaras.  1973–1988 m. VU Filologijos fakulteto Lietuvių kalbos, 1988–1989 m. Baltų filologijos katedros vedėjas. Dėstė Vytauto Didžiojo universitete, VDU Senato narys. 1995–1996 m. Lietuvių kalbos instituto direktorius.
1996–1998 m. Gedimino Vagnoriaus Vyriausybėje – LR švietimo ir mokslo ministras.  1998–1999 m. neetatinis valstybės konsultantas švietimo ir mokslo klausimais.  1999–2001 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos pirmininkas.  2003 m. Lietuvos krikščioniškosios demokratijos partijos steigėjas.
Mokėjo lenkų, rusų, latvių, vokiečių, anglų, prancūzų, ukrainiečių, baltarusių kalbas. Sesuo Ona Kondratienė (g. 1931).

Mokslinė veikla

Pagrindinės mokslinio darbo sritys – lietuvių kalbos istorija, dialektologija, baltistika. Daug nuveikė siekdamas įtvirtinti lietuvybę pietryčių Lietuvoje (Vilniaus krašte). Paskelbė daugiau nei 60 knygų, per 1000 straipsnių lietuvių ir užsienio kalbomis. Jo rūpinimusi parengta ir išleista apie 20 lituanistinių kalbos vadovų aukštosioms mokykloms, istorinėse gramatikose pateikiami duomenys turi didelę vertę atkuriant baltų prokalbės formas. Atskira mokslinės veiklos sritis – Kazimiero Būgos mokslinio palikimo tyrinėjimas bei publikavimas.
Buvo Valstybinės lietuvių kalbos komisijos narys, leidinio „Kalbos praktikos patarimai“ vyr. redaktorius, „Mažosios Lietuvos enciklopedijos“ (1–3 t.) vyr. redaktorius. Dalyvavo lingvistikos mokslinėse konferencijose Lietuvoje ir užsienyje.
Z. Zinkevičius buvo daugelio akademijų narys: Švedijos karališkosios humanitarinių mokslų akademijos (1982 m.), Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys (1990 m.), Norvegijos mokslų akademijos (1991 m.), Lietuvių katalikų mokslo akademijos (1991 m.), Latvijos mokslų akademijos užsienio narys (1995 m.).
Ilgažandis bembiksas

Aprašymas

Būdinga nesusivėrusių smiltpievių ir smėlynų pievų buveinėmis. Suaugėliai būna nuo 15 iki 24 mm ilgio, aptinkami lizdų kolonijose ir ant žiedų. Turi ilgą straubliuką, todėl gali misti ir augalų su giliu vainikėliu – lūpažiedžių, ankštinių, gvazdikinių – nektaru. Lizdų kolonijas įkuria miškų gaisravietėse, smėlingose ganyklose ar nestačiuose šlaituose, kur dėl erozijos ar periodiško gyvulių trempimo iš dalies suardoma žolės danga. Patelė išrausia iki 20 cm gylio lizdą – urvelį, į jį atneša įgėlimu paralyžuotą musę ir padeda kiaušinį. Kai išsiritusi lerva musę suėdą, patelė atneša kitą, ir taip maitina, kol lerva užauga. Baigusi vystytis lerva pina kokoną, kuriame žiemoja. Pavasarį virsta lėliuke, iš kurios birželio pabaigoje – liepos pradžioje išsirita suaugėlis. Kadangi kiekvieną lervą patelė maitina palaipsniui, retai kada užaugina daugiau nei 10 palikuonių. Dėl tokio mažo vislumo išnykusios bembiksų populiacijos sunkiai atsikuria.

Paplitimas

Nuo Vakarų Europos iki Rusijos Irkutsko srities, Altajaus ir Mongolijos.
Šiaurės Europoje rūšis reta ir lokali, aptinkama iki Suomijos. Gausesnė Vidurio ir Pietų Europoje.
Lietuvoje pajūryje ir pietinėje dalyje aptiktos lokalios populiacijos. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Šaltiniai

Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė“, 2007. psl. 152. ISBN 978-9955-692-71-3
Vaclovas Tamašauskas

Vaclovas Tamašauskas (1924 m. spalio 23 d. – 2008 m. spalio 11 d.) – ilgametis Šiaulių Šiaulių dramos teatro aktorius. Sukūrė per 120 vaidmenų. 2004 m. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanotas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medaliu.

Biografija

Gimė Ukmergės raj. Deltuvos valsčiaus Laičių kaime. Šiaulių dramos teatre pradėjo dirbti 1947 debiutavęs Kavoliūno vaidmeniu J. Marcinkevičiaus pjesėje „Kavoliūnai″. Į pensiją išėjo 1991 metais, paskutinis sukurtas vaidmuo – Ferapontas A. Čechovo dramoje „Trys seserys″, kūrė vaidmenis iki 2002 metų.
Moldavijos administracinis suskirstymas

Apskritys (1998–2003 m.)

Nuo 1998 iki 2003 m. Moldavija buvo suskirstyta į 12 administracinio suskirstymo vienetų: 1 savivaldybę, Padniestrę, Gagaūziją ir 9 apskritis (rumun. judeţe.)

Miestai ir rajonai (1991–1998 m.)

1991–1998 m. Moldova buvo padalinta į 10 miestų ir 40 rajonų.:
Umaras II

Biografija

Umaras buvo kalifo Abdulmaliko jaunesnio brolio Abdulazizo sūnus (Umaras ibn Abdulazizas). Jo motina buvo Um Asim, antrojo kalifo Umaro anūkė. Jos tikrasis vardas, minima, buvo Laila. Dauguma istorikų mano, kad Umaras gimė 61 metais po Hidžros, kas atitinka 682 ar 683 m., Medinoje. Apie 685 m. jo tėvas buvo paskirtas Egipto valdytoju. Umaras augo ir mokėsi Medinoje. Jau jaunystėje Umaras pagarsėjo kuklumu ir išsimokslinimu. Istorikai mini jį tapus imamu (lyderiu), fakihu (teisininku) ir mudžtahidu (nepriklausomu teisininku). Istorikai priskiria jam viso Korano išmokimą atmintinai, asketizmą ir gilias žinias. Sakoma, kad jau jaunu juo žavėjosi kalifas Abdulmalikas ir paskyrė Chanasiros (miestas Sirijoje) valdytoju, ištekino už jo savo dukrą. 706 m. naujas kalifas Validas I paskyrė jį Medinos valdytoju ir po keturių metų prijungė valdyti Taifą. Pradėjęs valdyti Umaras subūrė dešimties geriausių Medinos juristų ir didikų patarėjų tarybą (šurą). Umaro valdymas buvo toks sėkmingas, kad iš Irako į Hidžazą pradėjo bėgti žmonės, nepatenkinti ypač brutaliu Irako valdytojo Hadžadžo ibn Jusufo valdymu. Pastarasis rašė skundus Validui I ir pasiekė, kad Validas I atšauktų Umarą iš pareigų.
Umaras po to keliavo į Damaską, kur patarinėjo pusbroliams kalifams Validui I ir  Suleimanui iki 717 m., kai Suleimanas po mirties paliko kalifo postą jam. Umaras II siekė susitvarkyti kalifato viduje. Jis nutraukė labai varginančią karinę Konstantinopolio apsiaustį. Nušalino nepopuliarius valdytojus ir numaldė nearabų musulmonų nepasitenkinimą sulyginęs jų teises su arabų musulmonais. Jis sustabdė valstybės žemių pavertimą privačiomis valdomis ir modifikavo mokesčių sistemą, kad būtų atsižvelgiama į žemės statusą, o ne į jos savininkų religiją. Jį, vienintelį iš Omejadų kalifų, teigiamai vertino vėlesnių Abasidų istorikai. Labai palankus ir šiitų vertinimas. Umaras II siekė laimėti neturtingų musulmonų paramą. Jis viešai pasmerkė prieš tai valdžiusių Omejadų kalifų represijas prieš nepatenkintuosius, grąžino nusavintas žemes. Pareikalavo baigti smerkti Ali ibn Abu Talibą penktadienio maldų metu, inicijavo ikonoklastinę politiką kalifate. Buvo nusiuntęs laišką Bizantijos imperatoriui Leonui III, kuriame siūlė jam atsiversti į islamą. Kai kur tvirtinta, kad jis buvo penktasis „teisingasis“ kalifas, taip siejant jį su pirmaisiais kalifais-rašidunais. Umaras II valdė tik apie 3 metus iki savo mirties 720 m. vasarį prie Alepo. Manoma, kad jis buvo susilaukęs 12 sūnų ir 6 dukterų. Po jo mirties kalifu tapo Jazidas II.
Savivaldybių žinios

Savivaldybių žinios – Lietuvos savivaldybių asociacijos žurnalas, leidžiamas nuo 1996 m. lapkričio 21 d. Vilniuje.

Istorija

Susikūrus Lietuvos savivaldybių asociacijai 1996 m. iškilo būtinybė turėti asociacijos biuletenį. Nutarta, kad leidinys bus finansuojamas iš asociacijos nario mokesčio ir prenumeratos. Redaktore paskirta žurnalistė Ona Šulcaitė-Balčiūnienė (dirbo iki 2002 m. liepos mėn.).

Leidėjas

Nuo 1996 m. Lietuvos savivaldybių asociacija, nuo 1999 m. liepos mėn. viešoji įstaiga „Savivaldybių žinios“, direktorė Lina Belevičienė. Adresas: Kaštonų g. 4, Vilnius. Leidybą kontroliuoja redakcinė kolegija.

Duomenys

1996–1999 m. leistas 8 puslapių laikraščio formatu, nuo 2000 m. – 20 psl., nuo 2006 m. – 16 psl. žurnalo formatu. Tiražas apie 2000 egz. Platinamas per prenumeratą – ISSN 1392-2467.
Vektorius

Dviejų vektorių suma

Du vektoriai sudedami sudedant kiekvieno iš jų atitinkamus narius: \mathbf{v}+\mathbf{w}=(v_1+w_1,v_2+w_2, ..., v_n+w_n). Atkreipkite dėmesį, jog vektorinė sudėtis yra komutatyvi, t. y., v+w=w+v.
Atsiskyrimas vardan išlikimo

Turinys

Šis filmas – vieno mėnesio kronika mokykloje, kurioje mokosi sunkaus charakterio vaikai ir kurią ketinama uždaryti. Henris Bartesas – pavaduojantis mokytojas, keliaujantis iš vienos mokyklos į kitą ir nei vienoje jų nepasiliekantis ilgiau kaip 6 mėnesiams. Atvykęs į naują vietą, jis susipažįsta su kolege Sara ir imasi globoti nepilnametę prostitutę Eriką, su kuria susipažįsta gatvėje. Ilgainiui aiškėja, kad Henris specialiai stengiasi neprisirišti prie aplinkos dėl savo paties vaikystės traumos, kuomet buvo paliktas tėvo, vėliau išgyveno motinos savižudybę ir buvo užaugintas senelio, kuris dabar merdėja ligoninėje.
Kauno technologijos universiteto Humanitarinių mokslų fakultetas

Kauno technologijos universiteto Humanitarinis fakultetas - KTU padalinys, fakultetas.

Istorija

Įgyvendinant KTU humanitarizavimo idėją, 2000 m. sujungus Humanitarinių mokslų institutą ir Užsienio kalbų centrą buvo įkurtas Humanitarinių mokslų fakultetas. Jo misija – ne tik mokyti filosofijos, lietuvių ir užsienio kalbų, bet ir skleisti humanitarinę dvasią visame Universitete bei būti atviru plačiajai visuomenei.
Tai viena iš nedaugelio vietų Lietuvoje, kur atliekami tarpdalykiniai filosofijos, filologijos bei menotyros sąveikos su technologijomis tyrimai. Nors fakultetas yra jaunas, tačiau per šį laiką sukurtos naujos mokslo tyrimų kryptys padėjo fakultetui įgyti pripažintą pažangių mokslo tyrimų terpės autoritetą.

Be to, fakultetas vienintelis Lietuvoje turi savo radijo stotį „Gaudeamus“, transliuojančią nekomercinę muziką (93.6 MHz FM), profesionalią garso įrašų studiją. Fakultete taip pat veikia Užsienio kalbų centras, Lietuvos – Prancūzijos asociacijos Robero Šumano centras, Vokiečių informacinis centras.
Baltupiai

Istorija

Baltupių mikrorajono vietoje nuo XIV amžiaus žinoma stovėjus dvarui.
1978 m. Baltupių kaimo vietoje plečiantis Vilniui pradėtas statyti gyvenamasis mikrorajonas. Dalis kaimui priklausiusių namų išlikę iki šiol, tačiau sparčiai nyksta.
Pagrindinė Baltupių rajono gatvė – Didlaukio – pavadinta pagal lenkišką vietovardį, reiškiantį „didelis laukas“ (lenk. Wielkopole).
Gardino istorijos ir archeologijos muziejus

Gardino valstybinis istorijos ir archeologijos muziejus (brus. Гродзенскі дзяржаўны гісторыка-археалагічны музей) – muziejus Gardine, įkurtas 1920 m. Juzefo Jadkovskio iniciatyva, atidarytas 1922 m., nuo 1945 m. veikia Aukštutinėje (Gardino Senoji pilis) pilyje ir Stepono Batoro rūmuose (Gardino Naujoji pilis).

Veikla

Muziejuje yra Gardino istorijos, gamtos ir dailės skyriai. Muziejuje sukaupta daugiau kaip 130 tūkst. eksponatų ir daugiau kaip 20 tūkst. retų spaudinių. Saugomi XV a. – XVII a. dokumentų kolekcija, XVII a. – XIX a. dailės kūriniai, XVIII a. Gardino ekonomijos manufaktūrų dirbiniai. Gardino muziejus turi daug archeologijos rinkinių, tarp kurių yra pergamente senovės baltarusių kalba rašytų dokumentų.
Ekspozicijose pristatoma Gardino ir jo apylinkių priešistorė, Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos laikotarpio istorija, 1863–1864 m. sukilimo dokumentai, partizaninis karas per TSRS-Vokietijos karą, dailės kūriniai, augalija ir gyvūnija.
Gardino muziejus nuo 1990 m. leidžia dokumentų ir tyrimų rinkinius „Краязнаўчыя запіскі“ (Kraštotyros užrašai) ir „Гістарычны альманах“ (Istorijos almanachas)
Plakta grietinėlė

Plakta grietinėlė – pieno produktas, grietinėlės gaminys.
Plakta grietinėlė gaminama iš riebios grietinėlės, kuri lengvai ir greitai suplakama į tirštą putą.
Barselonos Šv. Šeimynos bažnyčia

Sagrada Família (Šv. Šeimynos bažnyčia) – statoma bažnyčia Barselonoje, miesto simbolis, architekto Antoni Gaudi garsiausias kūrinys. Tai viena iš originaliausių bažnyčių pasaulyje.
Pabaigti yra du fasadai: Kančios (XX a. 9 deš. baigė kurti menininkas Josepas Maria Subirachas) bei Kristaus Gimimo fasadas (baigtas kurti A. Gaudi esant gyvam).

Kančios fasadas

Sagrada Família turėtų būti suvokiama kaip viduramžių katedra, kurioje kiekvienas elementas išreiškia kokį nors Biblijos motyvą ar krikščioniško tikėjimo aspektą. Gaudi architektūra buvo neatskiriama nuo jį įkvėpusios krikščionybės. Šventovė buvo skirta Šventajai Šeimai pagerbti.

Kristaus kančia

Kančios fasadas vaizduoja Jėzaus kančias ir egzekuciją. Priebažnytyje sutelkta 12 skulptūrų grupių, kurios išrikiuotos trimis eilėmis. Pirmojoje pavaizduota Paskutinės vakarienės scena, po jos eina Jėzaus suėmimas Getsemanės sode, o trečiojoje vaizduojamas išdaviko Judo bučinys.

Nuplakimas

Nuplakimo scenoje Jėzus vaizduojamas pririštas prie stulpo ant trijų laiptelių, kurie simbolizuoja tris kančios dienas. Už šios grupės įrengtas labirintas metaforiškai vaizduoja vienišo Kristaus iki kryžiaus. Tarp apatinėje grupėje, dešinėje, išdėstytų skulptūrų išsiskiria Piloto, plaunančio rankas ir išsižadančio atsakomybės dėl Kristaus mirties, scena. Viršuje rauda „Trys Marijos“.

Šventoji skraistė

Centrinės skulptūros vaizduoja Jėzaus nukryžiavimo scenas, o greta raitas romėnų centurionas, įrėžęs kalaviją Jėzui į šoną. Baigiamojoje scenoje vaizduojamos Jėzaus laidotuvės. Manoma, kad Nikodemo, tepančio Kristaus kūną, figūra, – skulptoriaus Subirachso autoportretas.

Kristaus Gimimo fasadas

Šiaurinis Kristaus gimimo fasadas (žvelgiantis į Carrer Marina), buvo baigtas Gaudi esant gyvam. Šis fasadas yra nuosaikesnių formų nei Kančios fasadas: dauguma skulptūrų tik vos išsiskiria sienos paviršiuje, dėl to jos sunkiai atpažįstamos.

Tikėjimas, Viltis ir Meilė

Fasadą puošiantys ornamentai sutelkti aplink bažnyčios duris, kuriose vaizduojami Tikėjimas, viltis ir krikščioniškoji Meilė. Daugybė gyvūnų simbolių išreiškia krikščionybės pastovumą ir tvirtumą bei pokyčių jėgas. Keturi angelai pranašauja artėjančią pasaulio pabaigą.

Vilties durys

Apatiniai drožiniai vaizduoja bėgimą į Egiptą ir vaikelių žudynes. Čia pavaizduotos ir Jėzaus tėvų bei senelių skulptūros. Virš durų atpažįstama nuoroda į šventąjį Katalonijos Monserrat kalną.

Tikėjimo durys

Šių durų scenos perteikia ištraukas iš Evangelijos ir krikščionių teologijos. Sąramoje virš durų iškyla Jėzaus širdis. Vaizduojamas Marijos apsireiškimas Elžbietai, jos pusbroliui ir Jono Krikštytojo motinai. Kitoje scenoje Jėzus vaizduojamas savo tėvo dirbtuvėse su plaktuku ir kirtikliu rankose.

Meilės durys

Dvigubas Meilės duris skiria kolona, kurioje vaizduojama Jėzaus genealogija. Trys Karaliai atpažįstami apačioje, kairėje durų pusėje. Priešais juos- piemenys. Virš Kristaus gimimo scenos matyti spinduliuojanti žvaigždė. Aukščiau vaizduojamas apreiškimas Švč. Mergelei Marijai ir scena, kaip Jėzus vainikuoja Mariją.
Charga

Istorija

Senovės Egipto laikais Charga buvo žinoma kaip „pietų oazė“, per ją ėjo Dar el Arabino karavanų kelias iš Asjuto į Sudaną (gabentas auksas, dramblio kaulas, prieskoniai, kviečiai, gyvuliai). Ilgą laiką tai buvo svarbi karavanų kelių kryžkelė. Dabar Charga yra moderniausia iš vakarinių Egipto oazių.
FK Navbahor Namangan

Istorija

Klubas įkurtas 1978 m. Tuo metu vadintas Tekstilščiku (Tekstilininku).
Žaidžia uzbekų Superlygoje. 1996 m. tapo šalies čempionais.