google/wiki40b huggingface dataset:
Laima Šinkūnaitė

Biografija

1949 m. mokėsi Padubysio pradinėje mokykloje, 1960 m. baigė Kauno 2-ąją vidurinę mokyklą. 1960–1966 m. Kauno politechnikos instituto Radioelektronikos fakultete įgijo radioelektronikos inžinierės kvalifikaciją. Dirbo pagal specialybę, vėliau – Kauno kelionių ir ekskursijų biure metodininke. 1981–1990 m. Kauno miesto kultūros paminklų apsaugos inspekcijos menotyrininkė. 1982–1988 m. studijavo Leningrado I. Repino tapybos, skulptūros ir architektūros instituto Meno istorijos ir teorijos fakultete, kur įgijo menotyrininkės kvalifikaciją.
1988–1992 m. Vilniaus dailės akademijos (VDA) Sąvado skyriaus mokslinė bendradarbė. 1990–1992 m. Kauno miesto kultūros paveldo inspekcijos inspektorė. 1990–1993 m. Kultūros ir meno instituto Dailėtyros informatikos skyriaus mokslo darbuotoja. 1990–1997 m. dėstė VDA Kauno dailės institute. 1992–1993 m. VDA dėstytoja. 1993–1995 m. Nacionalinio M. K. Čiurlionio dailės muziejaus vyr. mokslo darbuotoja, 1995–1997 m. vadovavo Mykolo Žilinsko kolekcijos skyriui. Nuo 1996 m. Kauno arkivyskupijos ir Vilkaviškio vyskupijos Bažnytinio meno komisijų įkūrimo viena iš iniciatorių ir narė.
1997 m. VDA bei Kultūros ir meno institute apgynė humanitarinių mokslų srities dailėtyros krypties daktaro disertaciją tema „XVII a. Lietuvos portretas: kultūros, asmenybės ir jos atvaizdo santykis“.  1998–2000 m. VDA Kauno dailės instituto Humanitarinių mokslų katedros vedėja. Nuo 1999 m. nekilnojamojo kultūros paveldo apsaugos ekspertizės specialistė. Nuo 1999 m. Bažnytinio meno muziejaus (dab. Kauno arkivyskupijos muziejus) atkūrimo įkvėpėja, mokslinė darbuotoja, nuo 2012 m. direktorė. 2000 m. VDA docentė. Nuo 2000 m. Vytauto Didžiojo universiteto Menų fakulteto Menotyros katedros docentė, nuo 2009 m. profesorė. 2012 m. Vytauto Didžiojo universiteto rektoriaus apdovanota sidabro medaliu „už ilgametį darbą ir nuopelnus universitetui“.
Nuo 1992 m. ICOMOS Lietuvos nacionalinio komiteto narė. Nuo 1995 m. Lietuvos dailės istorikų draugijos narė (2001–2004 m. pirmininko pavaduotoja). 1995–1999 m. katalikų dailininkų parodų „Gloria Deo“ rengimo iniciatorė ir organizatorė. Nuo 1998 m. mokslinio žurnalo „Logos“ redkolegijos narė. Viena svarbiausių Lietuvos baroko paveldo (ypač portreto ir bažnytinio meno) tyrinėtojų, ikonologinio ir ikonoteologinio metodo skleidėja. Moksliniai interesai: bažnytinės dailės paveldas, Lietuvos senosios ir XX a. dailės istorija, muziejininkystė, Lietuvos kultūros paveldas, XVII a. Europos ir Lietuvos meno istorija.
Leipcigo knygų mugė

Leipcigo knygų mugė (vok. Leipziger Buchmesse) – antra pagal dydį knygų mugė Vokietijoje po Frankfurto knygų mugės. Mugė vyksta kasmet keturias ar daugiau dienų šiaurinėje Leipcigo miesto dalyje, moderniame parodų salių komplekse. Mugėje pristatomos būsimos knygos, teikiami įvairūs apdovanojimai ir pan. Leipcigo mugė viena pirmųjų į savo koncepciją įtraukė audioknygas.
2010 m. mugėje apsilankė 156 000 lankytojų, taip pat savo knygas pristatė 2071 leidėjas iš 39 šalių.
Noksvilis

Istorija

Dabartinio miesto vietoje maždaug nuo X a. gyvavo Misisipės kultūros indėnų gyvenvietės. XVIII a. krašte įsitvirtino čerokiai. Jie dabartinio Noksvilio vietovę vadino kuwanda’talun’yi. Nuo XVIII a. pab. čia pradėjo keltis europiečiai kolonistai, o pats Noksvilis pradėjo kurtis 1791 m., 1796–1812 m. ir 1817–1918 m. buvo Tenesio valstijos centras. Miesto teisės Noksviliui suteiktos 1815 m.
1982 m. Noksvilyje vyko pasaulinė paroda.
Tadeusz Wasąg

Biografija

Gimė 1926 m. vasario 3 d. Rukainiuose. Mokėsi Vilniaus Adomo Mickevičiaus gimnazijoje. II pasaulinio karo metu prisijungė prie Armijos Krajovos, dalyvavo Operacijoje Aušros vartai. Sovietams užėmus Vilnių buvo suimtas NKVD ir nuteistas kalėti lageriuose, tačiau po 3 metų amnestuotas. Atvykęs į Lenkiją apsigyveno Gdanske. 1948 m. baigė mokslus ir įstojo į chemijos studijas Mikalojaus Koperniko universitete. 1952 m. baigęs mokslus pradėjo dirbti moksliniu asistentu. 1954 m. išvyko dirbti į Ščecino politechnikos universitetą. 1963 m. tapo mokslų daktaru, 1969-1981 m. dirbo docentu. 1969-1979 m. technologijų ir inžinerinės chemijos katedros prodekanas, 1979-1987 m. ir 1990-1996 m. dekanas. 1981 m. tapo profesoriumi, dėstė apie chemijos technologijas, neorganinę chemiją, parengė apie 150 mokslinių publikacijų.
Dalgis

Dalgis – šienavimo ir javų kirtimo įrankis. Sudaro dažniausiai medinis dalgiakotis, rankena ar ranktūris bei lenkta metalinė geležtė.
Lietuvoje dalgis žinomas nuo I a. Seniausi dalgiai randami III-IV a. Vakarų Lietuvos kapynuose. IX-XII a. dalgio forma tapo panaši į dabartinio. Pradžioje dalgis buvo naudojamas šienui pjauti, o nuo XVIII a. ir javams kirsti. Javų dalgio kotas buvo trumpesnis. XX a. pab. dalgių reikšmė sumenko atsiradus žoliapjovėms.
Tankas (miestas)

Istorija

Britų laikais Tankas buvo tehsilo sostine ir įėjo į Dera Ismail Chano apygardą. 1901 m. mieste gyveno 4402 žmonės. Tanke 1870 m. žuvo Pandžabo vicegubernatorius Henris Diuranas, mirtinai sužeistas dramblio.
Balandžio 23

Vardadieniai

Juras – Jurga – Jurgis – Jurgita
Mikelonas

Mikelonas (pranc. Miquelon) – viena iš dviejų pagrindinių salų, sudarančių Sen Pjero ir Mikelono užjūrio valdą. Yra Šv. Lauryno įlankoje, į vakarus nuo Niufaundlando salos Burino pusiasalio, sąsiauriu atskirta nuo Sen Pjero. Plotas – 205 km².
Geografiškai Mikeloną sudaro 3 salos, jungiamos smėlio nerijų: Didysis Mikelonas (Grande Miquelon), Langladas arba Mažasis Mikelonas (Langlade, Pettit Miquelon) ir Le Kapas (Le Cap). Pagrindinė salos nerija – 13 km ilgio La Diunas. Dar XVIII a. jį turėjo praplaukimui tinkamą protaką, bet vėliau užsinešė. Neriją supa Didžioji Barašo lagūna. Paviršius gan lygus (iki 240 m), išraižytas trumpų upokšnių. Vyrauja viržynai, šlapynės.
2011 m. Mikelone gyveno 623 gyventojai. Jie susitelkę Mikelono gyvenvietėje salos šiaurėje. Ten yra mažas oro uostas, ambulatorija, uostas. Verčiamasi žvejyba. Dauguma gyventojų baskų kilmės bei Akadijos naujakurių palikuonys.
Salos pavadinimas kilo iš baskiško vardo Mykolas tarimo. Toks salos pavadinimas žemėlapiuose randamas nuo 1579 m.
2013 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

2013 m. Lietuvos šachmatų čempionatas – tai 80-asis Lietuvos vyrų ir 66-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas

80-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 2013 m. balandžio 21 – balandžio 29 d.

Dalyviai

Čempionate žaidė 12 žaidėjų. Šeši dalyviai: Tomas Laurušas – rtg. 2377, Titas Stremavičius – 2172, Kęstutis Labeckas – 2371, Sigitas Kalvaitis – 2223 Tautvydas Vedrickas 22261, ir Paulius Juknis – 2140 į čempionatą pateko pagal pusfinalio varžybų nuostatus,, kaip užėmę pirmąsias 6 vietas Vilniuje 2013. vasario. 23 - kovo 1 d. vykusiose čempionato pusfinalio varžybose. Lygiagrečiai buvo vykdoma Lietuvos jaunimo (vaikinų iki 20 m.) šachmatų čempionato įskaita. Pirmąją vietą iki 20 m. užėmęs dalyvis turėjo teisę patekti į 2013 m. Lietuvos vyrų šachmatų čempionato finalą. Juo tapo Tomas Laurušas, užėmęs pusfinalyje pirmąją vietą. Kitas pusfinalio netikėtumas buvo 15-mečio Tito Stremavičiaus užimta 2-oji vieta. Taip susiklosčius aplinkybėms į finalą turėjo patekti ir 7-ąją vietą pusfinalyje užėmęs dalyvis, o juo buvo tapusi - Salomėja Zaksaitė. Tačiau ji žaidė moterų čempionate, kuris vyko vienu metu su vyrų čempionatu. Tad vyrų finaliniame turnyre dalyvavo 8-ą vietą pusfinalyje užėmęs, Tomas Tvarijonas. Į čempionatą dar buvo kviesti 2012 m. Lietuvos šachmatų čempionato prizininkai – DM Aloyzas Kveinys, DM Vidmantas Mališauskas ir TM Mindaugas Beinoras. Federacijos sprendimu į vyrų turnyrą dar buvo įtraukti DM Zagorskis, TM Vaidas Sakalauskas.

Lietuvos moterų šachmatų čempionatas

66-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 2013 m. vasario 20 – vasario 26 d.

Dalyvės

Jame ratų sistema žaidė 10 šachmatininkių. Penkios iš 2013 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionato pusfinalio, kuris, taip pat vyko Vilniuje. 2013.02.23 – 2013.02.2 , ir iš kurio į finalą pateko: Giedrė Vanagaitė , Rita Zykienė, Olga Beliajeva, Ksenija Černavina. Pastarosioms dviem neatvykus į finalą, vietoj jų žaidė tolesnes vietas pusfinalyje užėmusios: Živilė Urbonavičiūtė, Agnė Semonavičiūtė ir Butvilaitė Berta Rėja Kitos penkios žaidėjos buvo geriausiai pasirodžiusios 2012 m. čempionate šachmatininkės: Deimantė Daulytė, Salomėja Zaksaitė, Vesta Kasputė, Kristina Apanavičiūtė, Gintarė Paulauskaitė. Iš 2012 m..Lietuvos moterų šachmatų čempionato prizininkių nedalyvavo tik trečios vietos laimėtoja Jovita Žiogaitė. Galvojimui skirtas laikas kiekvienai buvo: 90min./40 ėjimų + 30 min. iki partijos pabaigos, + 30 sek. po kiekvieno padaryto ėjimo. Per 7 dienas buvo sužaisti 9 ratai, tad dvi dienas žaidėjoms teko žaisti po dvi partijas.
Narvydžiai

Aplinkinės gyvenvietės

Trūbakiai – 4 km
Pakalniškiai – 5 km
Skuodas – 4 km
Mažieji Rūšupiai – 4 km
Didieji Rūšupiai – 2 km

Etimologija

Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Narvydis daugiskaitinės formos. Rašytiniuose šaltiniuose rašomas Narwidy, Narwidze, Нарвиды.
Derežnyčios stovyklavietės

Stovyklavietės

Žinoma apie 70 stovyklaviečių, daugumą jų 1940–1959 m. surado Konstantinas Jablonskis. Per archeologinius žvalgymus surinkta daug titnago dirbinių ir skaldos. Aptikta dirbinių iš paleolito (įkotinių antgalių, ilgų ir pailgų gremžtukų, dvikrypčių rėžtukų, vienagalių ir dvigalių skaldytinių), būdingų Arensburgo kultūrai, Bromės-Liungbiu kultūrai, Svidrių kultūrai, mezolito ir neolito pradžios (mikrolitinių dirbinių, kūginių ir su rankenėle vienagalių skaldytinių), neolito ir bronzos amžiaus pradžios iš nuoskalų pagamintų strėlių antgalių bei ietigalių, gludintų ovalo formos kirvelių, peilių, keramikos su augalinėmis ir mineralinėmis priemaišomis. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Alytaus kraštotyros muziejus.
Battlefield

Batlefield (liet. Kovos laukas) – pirmojo asmens šaudyklių serija, kurią kuria Švedijos įmonė „EA Digital Illusions CE“, o leidžia amerikiečių įmonė „Electronic Arts“.
Serija prasidėjo pirmuoju žaidimu „Battlefield 1942“, išleistu 2002 m. ir skirtu Microsoft Windows bei Mac OS X sistemoms. Kiek kitaip nei tradiciniuose pirmojo asmens šaudyklių žaidimuose, šios serijos žaidimuose didelis dėmesys skiriamas žaidėjų komandiniam darbui bei žemėlapių ir karinių transporto priemonių panaudojimui kovos lauke. Asmeniniams kompiuteriams skirti serijos žaidimai daugiausia yra orientuoti į internetinį daugelio žaidėjų režimą.
2012 m. duomenimis, „Battlefield“ serijos žaidimus internetu žaidė per 50 mln. žaidėjų pasauliniu mastu.
Gaurai

Aplinkinės gyvenvietės

Pytalovas 17 kmBaltinava 14 kmKrasnogorodskas 25 kmKarsava 20 km
Mindučiai

Istorija

1636 m. Mindučių kaimas priklausė Linkmenų dvaro Giedraičių arba Čivylių vaitystei, XVIII a. Čivylių seniūnijai.
Dacijonai

Istorija

1971 m. įsteigta pradžios mokykla, dab. Tauragės „Jovarų“ mokyklos skyrius, medicinos punktas, biblioteka.
Austakynės ąžuolas

Austakynės ąžuolas – išskirtinio amžiaus ir išvaizdos ąžuolas, augantis Pasvalio rajone (Joniškėlio apylinkių sen.), Austakynės kaime. Pasiekiamas iš Joniškėlio, pavažiavus nuo Linkuvos gatvės vakarų kryptimi apie 0,8 km.
Ąžuolas informaciniu ženklu nepažymėtas, stūkso atvirame dirbamame lauke, šalia kelio. Kiek toliau auga mažesnis ąžuolas. Paskelbtas savivaldybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 1990 m.
Buivydiškių dvaras

Istorija

Dvaro teritorija prie pat Vilniaus miesto šiaurės vakarų ribos, šalia Justiniškių mikrorajono. Dvarą supa Sudervėlės upelio tvenkiniai.
Tai vienas seniausių Vilniaus apylinkių dvarų. Buivydiškės, arba Budziviškės minimos dar XII a. kryžiuočių kronikose. Dvarvietė yra dirbtinai supiltoje kalvoje. Manoma, kad priklausė Pilaitės pilies valdomai teritorijai.
1493 m. minimas Šventaragio dvaras, todėl istorikų manymu, Buivydiškės galėjo būti vadinamos Šventaragio Suderve.
XVa. II pusėje - XVI a. pirmojoje pusėje Buivydiškių dvarą po bevaikio Vaitiekaus Šventaragio, sūnaus Šedbaro, mirties atiteko Vilniaus vaivadai Mikalojui Radvilaičiui. Po to dvarą valdė jo anūkas Mikalojus Radvila Juodasis (1515–1565), vėliau šio sūnus Vilniaus vyskupas, kardinolas Jurgis Radvila (1556–1600).
1681 m. dvaras buvo išnuomotas jėzuitų vienuoliams. Paskutinis Radvilų giminės dvaro savininkas buvo Dominykas Jeronimas Radvila (1786–1813).
Dvaras buvo užstatytas Trakų vaivadijos statytojui (lenk. budowniczy) Jonui Skardžinskiui, o XIX a. pr. atiteko civiliniam patarėjui, bajorų maršalui Antanui Lapui.
1865 m. dvaras už skolas parduotas tikrajam civiliniam patarėjui Vosyliui von Tyzenhauzui. Šis dvaro pastatus rekonstravo, pastatė naujus ūkinius.
Apie 1901 m. dvarą iš varžytinių nusipirko kelių inžinierius, Rusijos imperijos 27-os pėstininkų divizijos, dislokuotos Vilniuje, 2-os brigados vadas (1898-1899) generolas leitenantas Dmitrijus Buturlinas (Sergejaus Buturlino sūnus). Dvaro šeimininkų šeima tapo viešų diskusijų objektu, kai 1910 m. gegužės 15 d. Peterburge buvo nunuodytas Dmitrijaus sūnus Vasilijus Buturlinas – vienintelis ir pagrindinis didelių tėvo turtų (kelios sodybos Peterburge, dvaras Buidydiškėse, kelios gamyklos) paveldėtojas, po karo tarnybos pradėjęs dirbti Vidaus reikalų ministerijoje. Po ilgo tyrimo, kurio metu Vasilijaus kūnas net buvo ekshumuotas, buvo nustatyta, jog vaikinas buvo nunuodytas gydytojo, kurį pasamdęs Vasilijaus švogeris (sesers Liudmilos vyras) Patrikas O‘Brien de Lassy. Dmitrijus Buturlinas mirė 1920 m., o Buivydiškių dvarą valdė jo antroji žmona Marija Bohanavičiūtė–Dvožecka ir duktė Liudmila iki pat 1940 m.

Tarybinis laikotarpis

1953 m. dvare įsikūrė Buivydiškių tarybinis ūkis.
1961 m. įsteigtas Buivydiškių žemės ūkio technikumas, kuris 1990 m. reorganizuotas į Buivydiškių aukštesniąją žemės ūkio mokyklą, o šią reorganizavus 2001 m. rugsėjo 1 d. ji tapo Vilniaus kolegijos dalimi (Agrotechnologijų fakultetu ).

Atkūrus nepriklausomybę

Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, Buivydiškių tarybinis ūkis buvo privatizuotas, o jo vietoje įsikūrė kelios ūkinės bendrovės, gyvavusios trumpai.
Nuo 1996 m. dvaro rūmuose veikia Buivydiškių pagrindinė mokykla .
Gázszer FC

Istorija

1999-2000 m. sezono rudenį klubas žaidė aukščiausiojoje lygoje, tačiau pavasarį jį ir jo vietą lygoje perėmė MFC Pecs klubas.
Udmurtija

Geografija

Didžiąją respublikos dalį užima lygumos, šiaurėje iškilusi Kamos aukštupio aukštuma, suskaidyta upių slėnių. Aukštis iki 332 m. Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra - apie -14-15 °C, liepos mėnesio +17-19 °C. Metinis kritulių kiekis 400-600 mm. Udmurtijos šiaurėje prasideda Kamos upė, o pietuose teka jos intakas Ižas. Dauguma kitų upių priklauso Viatkos baseinui (Kilmezė, Vala, Čepca). Apie pusę respublikos teritorijos dengia mišrieji miškai.
AO Chalkida

istorija

Klubas įkurtas 1926 m. Klubo komanda žaidė Graikijos elito divizione.
Oeno sala

Oeno sala (angl. Oeno Island) – negyvenamas atolas Ramiajame vandenyne, Pitkerno salose (JK valda), 143 km į šiaurės vakarus nuo Pitkerno salos. Atolas apskritimo formos, 5 km skersmens. Didžiąją dalį (20 km²) užima lagūna. Sausumos plotas 0,69 km². Ją sudaro atolo žiedas ir didesnė ir kelios mažesnės salelės lagūnos centre. Pagrindinėje salelėje yra palmių ir pandanų miškas. Paviršius iškyla iki 5 m.
Salą 1824 m. atrado JAV banginių medžiotojai, vadovaujami kapitono George Worth. Dabar Oeno atolas – privati valda.
Rytis Paulauskas

Rytis Paulauskas (g. 1969 m. gegužės 24 d. Vilniuje) – lietuvių teisininkas, diplomatas.

Biografija

1987 m. baigė Vilniaus S.Nėries vid. mokyklą, 1992 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 2000–2001 m. mokėsi – Tufto universiteto (JAV) Flečerio teisės ir diplomatijos mokyklos meno magistrantūroje. Turi Nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus rangą.
1991–1993 m. buvo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Tarptautinių organizacijų skyriaus atašė, ėjo šio skyriaus vedėjo pareigas. 1993–1994 m. dirbo Lietuvos nuolatinės atstovybės prie Europos Tarybos pirmuoju sekretoriumi, 1994–1995 m. – nuolatinio atstovo pavaduotoju.
1995–1996 m. dirbo Niujorke, Lietuvos nuolatinės atstovybės prie Jungtinių Tautų patarėju, 1996–1999 – nuolatinio atstovo pavaduotoju, atstovybės patarėjas teisei.
1999–2000 m. buvo URM Saugumo politikos skyriaus vedėjas, 2001–2003 m. – URM Daugiašalių santykių departamento, vėliau – Saugumo politikos departamento direktorius.
2003–2008 m. dirbo Vienoje, buvo Lietuvos nuolatinis atstovas prie tarptautinių organizacijų (JT, ESBO, TATENA ir kt.). Vėliau buvo URM ambasadorius ypatingiems pavedimams. 2010–2012 m. – URM Pirmininkavimo ESBO departamento direktorius.
2012 m. balandžio mėn. – 2016 m. liepos mėn. - Nuolatinis atstovas prie Jungtinių Tautų biuro ir kitų tarptautinių organizacijų Ženevoje.
Šiuo metu vadovauja URM Informacijos ir viešųjų ryšių departamentui.
Moidoras

Moidoras (moidore) - Portugalijos aukso moneta, kaldinta 1640-1732 m. Net ir pasibaigus kaldinimui moidorai ilgai buvo apyvartoje Vakarų Europoje ir Vest Indijoje (ypač - Barbadose). XVIII a. pradžioje moidorai buvo pagrindinis piniginis vienetas Airijoje, juos naudojo ir vakarų Anglijoje. XVIII a. jie buvo pagrindinis auksinis pinigas Naujajame Pasaulyje.
Pavadinimas moidore kilęs iš port. moeda de ouro 'aukso moneta'.
Moidiras buvo 4 kruzadų (cruzado) vertės. Buvo kaldinamos ir 2½ vei 5 moidorų vertės monetos.

Atradus Brazilijoje (Portugalijos kolonija iki 1822 m.) aukso Bahijos ir Rio monetų kalyklos maždaug iki 1770 m. išleido labai daug moidorų.
Moidorų averse yra Portugalijos herbas su karūna, o reverse - Jeruzalės kryžius.
Daurius Ašaka

Biografija

1998 m. baigė Vilniaus universitetą, teisininkas.
Advokato D. Ašakos kontoros advokatas.
Partijos Naujoji sąjunga (socialliberalai) narys. Nuo 2011 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narys.
Dainis Īvāns

Biografija

1973 m. baigė Maduonos 1-ą vidurinę mokyklą, 1978 m. Latvijos universiteto Filologijos fakultetą.
Dirbo mokytoju, vėliau moksliniu bendradarbiu Teatro muziejuje, J. Rainio Literatūros ir meno istorijos muziejaus direktoriaus pavaduotoju mokslo reikalams. Nuo 1979 m. Latvijos spaudoje pasirodė jo straipsniai apie teatrą ir literatūrą. 1980–1984 m. Latvijos televizijos literatūros ir teatro redaktorius, vėliau dirbo žurnale „Skola un Ģimene“ (Mokykla ir šeima), leido laisvamanišką tiems laikams mokytojų laikraštį „Skolotāju Avīze“, spausdino straipsnius laikraštyje „Literatūra un Māksla“ (Literatūra ir menas). 1986 m. buvo pripažintas populiariausiu žurnalistu.
1987 m. inicijavo kampaniją už Dauguvos išsaugojimą ir privertė TSRS Ministrų Tarybą nutraukti Daugpilio HES statybą. Buvo išrinktas TSKP XIX konferencijos delegatu.
1988 m. vienas pirmųjų pasirašė Latvijos Tautos fronto (LTF) steigimo manifestą, vedė spalio 7 d. mitingą Mežaparke, LTF I suvažiavime išrinktas LTF pirmininku. 1989 m. išrinktas TSRS Liaudies deputatų suvažiavimo deputatu, o rudenį – dar kartą LTF pirmininku.
1990–1992 m. – Latvijos Aukščiausiosios tarybos pirmininko pavaduotojas, nuo 1993 m. – LTF muziejaus tarybos pirmininkas. Grįžęs prie žurnalistikos, laikraštyje „Neatkarīgā Cīņa“ (Nepriklausoma kova) vadovavo kultūros skyriui ir rašė komentarus, vėliau redagavo laikraštį „Literatūra. Māksla. Mēs“, dirbo laikraščiuose „Jaunajā Avīzē“ (Naujasis laikraštis), „Neatkarīgajā Rīta Avīzē“ (Nepriklausomas ryto laikraštis), vedė televizijos laidą.
2001–2005 m. – Rygos Dūmos narys, kultūros, meno ir religijos komiteto pirmininkas. Nuo 1998 m. – LSDSP narys, Nuo 2003 m. – LSDSP pirmininkas.
1995 m. apdovanotas III laipsnio Trijų žvaigždžių ordinu ir 1991 m. barikadų gynėjo atminimo ženklu.
Vedęs, augina 4 sūnus.
Ashley Williams

Karjera

Futbolininko karjerą pradėjo Tamworth FC jaunimo klube, vėliau žaidė West Bromwich Albion FC jaunių komandoje. 2001 m. debiutavo Hednesford Town FC. 2003–2008 m. žaidė Stockport County FC. Nuo 2008 m. kovo mėn. iki 2007–2008 m. sezono pabaigos buvo skolinamas Swansea City AFC. Tais pačiais metais su Svonsio klubu pasirašė ilgalaikę sutartį.
Gimė Vulverhamptone, Anglijoje. Pasirinko atstovauti Velso rinktinei (senelis iš motinos pusės velsietis). Rinktinėje debiutavo 2008 m. kovo 26 d., išvykos draugiškose rungtynėse laimėjus 2–0 prieš Liuksemburgą.
Kaskadininkas

Kaskadininkas – žmogus, atliekantis sudėtingus triukus – vienas arba su technika, dažnai pavojingus gyvybei.
Triukai gali būti įvairūs: kovos scenos, akrobatiniai triukai, triukai su žirgais, triukai su automobiliais bei motociklais, kritimas nuo aukštų pastatų, žmogaus degimas.
Kaskadininkų paslaugomis naudojasi veiksmo filmų kūrėjai, kadangi pagrindiniai aktoriai nėra fiziškai pasirengę atlikti sudėtingas veiksmo scenas. Tam samdomi kaskadininkai-dubleriai.
Dubleris turi būti ne tik profesionalus kaskadininkas, bet ir privalo būti išoriškai panašus į dubliuojamą aktorių. Filme veiksmo scenos sumontuojamos taip, kad žiūrovas negalėtų atskirti aktoriaus nuo jo dublerio-kaskadininko.
Kaskadininkais tampa sportininkai (kovos menų atstovai).
Bekešo kalnas

Pavadinimo kilmė

Lietuvos didžiojo kunigaikščio S. Batoro draugas karvedys Kasparas Bekešas mirė Gardine, bet prieš mirtį pasakė: „Dangus man nerūpi, o pragaro nebijau“. S. Batoro įsakymu K. Bekešas atvežtas laidoti į Vilnių, tačiau nė į vienas kapines Vilniaus dvasininkai neįsileido žmogaus, nebijančio pragaro ir nesirūpinančio dangumi. Tada artimieji išrinko Vilnios pakrantėje gražų kalną ir ten („nešventintoje žemėje“) palaidojo maištingą karvedį. Nuo to laiko priešais Gedimino kalną atsirado Bekešo kalnas.

Piliakalnis

Piliakalnis (Bekešo Kalnas) buvo įrengtas atskiroje kalvoje stačiais, iki 45 m aukščio šlaitais, 500 m į pietryčius nuo Gedimino pilies kalno, 300 m į pietus nuo Kreivojo kalno, Vilnios dešiniajame krante. Aikštelės būta daugiau kaip 20 m pločio. Piliakalnyje 1579 m. buvo palaidotas didžiojo kunigaikščio Stepono Batoro didikas Kasparas Bekešas (1520–1579). Apie piliakalnį išliko mažai duomenų, kadangi 1838 m. gegužės 17 d. ir 1841 m. sausio 17 d. jo aikštelės likučiai, paplauti Vilnios, kartu su bokštu nugriuvo. XIX a. nuplautas ir likęs rytinis šlaitas. Dabar šioje vietoje yra žema vieta – Vilnios kairiajame krante esantis parkas.
Gaukštonys

Aplinkinės gyvenvietės

Stankai – 1 kmMedžiūniškės – 2,5 kmDidžiosios Kabiškės – 1 kmPučkalaukis – 2,5 km
Atitvara

Atitvara arba atitvarinės konstrukcijos, arba pastato atitvaros – architektūrinis ir statybinis terminas, apimantis pastato išorinius ir vidinius konstrukcinius elementus, skirtus atitverti pastato vidų nuo išorės arba vienas patalpas nuo kitų. Terminas atitvara pradėtas vartoti siekiant atskirti šnekamojoje kalboje vartojamą terminą siena, kuris gali turėti ir daug kitų reikšmių, pav., valstybės siena, Berlyno siena, Kinų siena, atraminė siena, ekraninė siena ir t. t.

Klasifikacija

Pagal vietą pastato konstrukcinėje erdvėje atitvaros gali būti išorinės, vidinės. Pagal vietą erdvėje atitvaros būna vertikaliosios (išorinė ir vidinė siena, pertvara), horizontaliosios (perdanga, stogas) ir erdvinės. Pagal konstrukcinių medžiagų ypatybes atitvaros būna vienalytės ir sudėtinės (pvz., daugiasluoksnės sienų plokštės), monolitinės ir surenkamosios.

Išorinė atitvara

Išorinė atitvara yra fasado elementas ir sudaro pastato apvalkalą, saugo nuo drėgmės, šalčio, karščio, triukšmo. Dažnai išorinės atitvaros yra ir laikančiosios konstrukcijos, ant kurių remiasi ir laikosi pastato perdangos tarp aukštų, fasado konstrukciniai elementai (erkeris, frontonas, langas, vitražas) bei stogas. Atitvara nelaikoma pamatas, balkonas, karnizas, kolona, kontraforsas, piliastras, atvira veranda bei kiti elementai. (pastaba: pamatas gali būti laikomas atitvara, kai jis yra ir rūsio siena).

Vidinė atitvara

Vidinės atitvaros dalija pastato erdvę į patalpas, izoliuoja arba sugeria garsą, sulaiko šilumą. Dažnai vidinės atitvaros yra ir perdangas tarp aukštų bei vidinius konstrukcinius elementus (laiptinė, galerija) laikančiosios konstrukcijos. Taip pat atitvaromis gali būti laikomos mobilios ( perstatomos, slankiojančios, išsiskleidžiančios) atitvaros arba baldinės atitvaros ( atitvaros pagamintos iš baldams gaminti skirtų medžiagų, komponuojamos kartu su baldinėmis vitrinomis, sieninėmis spintomis ar lentynomis). Baldinės ir mobilios atitvaros laikomos atitvaromis ir tuo atveju, kai jos nepilnai ( nesandariai) atitveria vieną patalpą nuo kitos.

Medžiagos

Atitvarų gamybai naudojamas mūras, akmuo, betonas, gelžbetonis, mediena, stiklas, stiklo paketas, metalas, plastikas, ir kt. medžiagos.