google/wiki40b huggingface dataset:
Hampton Fancher

Hamptonas Lansdenas Fančeris (Hampton Lansden Fancher; g. 1938 m. liepos 18 d.) – JAV aktorius, kuris vėlyvajame XX a. 8-ajame dešimtmetyje pasuko kino prodiuserio ir scenaristo keliu. Garsus dėl „Bėgančio skustuvo ašmenimis“ franšizės.

Biografija

H. Fančeris gimė Rytų Los Andžele, Kalifornijoje, amerikiečio gydytojo ir ispanų-danų kraujo turinčios moters šeimoje. Būdamas 15-os pabėgo į Ispaniją siekdamas tapti flamenko šokėju ir pasivadino Mario Montejo vardu.
Septintajame XX a. dešimtmetyje daugiausia vaidino televizijoje, kaip antai ABC vesternuose. Viso H. Fančeris sukūrė vaidmenis per penkiasdešimčia televizijos ir kino filmų. Tuo laikotarpiu susitikinėjo su daugybe moterų, tarp kurių buvo Barbara Hershey ir Teri Garr. 1963–1965 m. buvo vedęs filmo „Lolita“ žvaigždę Sue Lyon. Pradėjęs domėtis scenarijaus rašymu galiausiai 1977 m. patapo scenaristu.
Voyager programa

„Voyager“ programa – JAV nepilotuojamų skrydžių programa, skirta Jupiterio, Saturno, Urano ir Neptūno tyrimams. Abu „Voyager“ programos kosminių stočių „Voyager 1“ ir „Voyager 2“ skrydžiai buvo sėkmingi. Gauta daug informacijos apie dujinių planetų sandarą.

Istorija

„Voyager“ programa iš pradžių laikyta „Mariner“ programos dalimi ir nepilotuojami aparatai vadinti „Mariner 11“ ir „Mariner 12“. Po to šie „Mariner“ zondai buvo perkelti į atskirą „Mariner“ Jupiterio-Saturno programą, kuri tapo „Voyager“ programa.
Iš dviejų Voyager programos aparatų „Voyager 2“ buvo paleistas pirmasis. Jo trajektorija buvo sumodeliuota taip, kad būtų išnaudotas neįprastas planetų išsidėstymas, kuris pasitaiko kas 175 metus. Šis išsidėstymas leido aparatui nuskristi į Jupiterį, Saturną, Uraną ir Neptūną.
„Voyager 1“ buvo paleistas po „Voyager 2“, jis skriejo trumpesne ir greitesne trajektorija ir pasiekė Jupiterį su Saturnu anksčiau, bet dėl to neaplankė kitų išorinių planetų. „Voyager 1“ aplankė Saturno palydovą Titaną.
Šiuo metu Voyager 1 ir Pionierius 10 yra toliausiai vienas nuo kito esantys žmogaus sukurti objektai kosmose.

„Voyager“ konstrukcija

„Voyager 1“ ir „Voyager 2“ buvo naudojama trijų ašių stabilizavimo sistema, kuri padėjo išlaikyti erdvėlaivį nukreiptą tam tikra kryptimi.
Hermann Maier

Biografija

Hermanas Majeris gimė 1972 m. gruodžio 7 d. Flachau miestelyje, Zalcburgo žemėje. Jo tėvui priklausė slidininkų mokykla ir H. Majeris iš ankstyvo amžiaus lavino savo slidininko techniką. 15-os metų H. Majeris buvo priimtas Nacionalinę Austrijos slidinėjimo akademiją, tačiau pašalintas iš programos per pirmuosius metus dėl kelio problemos ir dėl mažo svorio (svėrė 50 kg). Jis dirbo pas plytų klojėją mokiniu ir žiemomis − slidinėjimo instruktoriumi. 1995 m. sustiprėjęs nuo fizinio darbo H. Majeris pabandė dar kartą tapti kalnų slidininku. Jis sėkmingai pasirodė Europos taurės varžybose ir 1995−96 m. sezono pabaigoje startavo trijuose Pasaulio taurės etapuose. 1996−97 m. sezone jis turėjo riešo problemų ir į kalnų slidinėjimo lyderius išsiveržė sekančiame sezone, 1998 m. sausį laimėjes 8 Pasaulio taurės etapus, iš kurių penkis iš eilės. 1998 m. Nagano olimpinėse žaidynėse pirmoje greitojo nusileidimo rungtyje H. Majeris įspūdingai griuvo, patyrė peties ir kelio traumas, tačiau po trijų dienų grįžo į slidinėjimo trasas ir laimėjo slalomo supermilžino rungties aukso medalį. Dar po trijų dienų jis griuvo pirmajame didžiojo slalomo nusileidime, bet antruoju nusileidimu laimėjo antrąjį olimpinį aukso medalį. Po Nagano olimpiados H. Majeris laimėjo bendrosios įskaitos Pasaulio taurės laimėtojo titulą.
H. Majeris laimėjo bendrosios įskaitos Pasaulio taurės laimėtojo titulus 2000 ir 2001 m. Pastaraisiais metais jis patyrė rimtą motociklo avariją, po kurios vos neteko kojos ir turėjo praleisti 2002 m. Solt Leik Sičio olimpiadą. 2004 m. H. Majeris laimėjo ketvirtą bendrosios įskaitos Pasaulio taurės laimėtojo titulą. 2006 m. Turino olimpiadoje jis laimėjo sidabro medalį slalome supermilžine ir paskelbė, kad tai jo paskutinės olimpinės žaidynės. Kitų metų pasaulio čempionate jis nelaimėjo nei vieno medalio ir paskutinį, 54-ąjį Pasaulio taurės etapą laimėjo 2008 m. lapkritį. Tuo metu pergalėmis Pasaulio taurės istorijoje nusileido tik I. Stenmarkui (86 pergalės). Po kelių mėnesių H. Majeris patyrė kelio traumą ir po sudėtingo pooperacinio periodo pasitraukė iš profesionaliojo sporto varžybų 2009 m. spalį. Dėl savo nusileidimų stiliaus, paremto fizine jėga, o ne techniškumu, H. Majeris buvo pramintas „Herminatoriumi“ pagal savo tautietį A. Švarcnegerį ir pastarojo rolę filme „Terminatorius“.
Nomeda Marčėnaitė

Nomeda Marčėnaitė (g. 1965 m. vasario 10 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė keramikė, televizijos laidų vedėja.

Biografija

Tėvas Rimantas Marčėnas, mama Viktorija Kalnietytė, vyrai Liutauras Serapinas (1989 - 1996), Marius Jonutis (1996 - 2011), Vytas Palavinskas (2013 -), vaikai Dovas, Titas, Ula.
1990 m. baigė VDA, Vilniaus dailės akademija.
2002–2008 m. TV3 laidų „Nomedos pokalbių šou“, „Nomeda“, LTV laidos „Tėvai ir vaikai“ vedėja, TV3 televizijos labdaros projekto „TV3 išsipildymo akcija“, kurios metu padedama našlaičiams, sumanytoja, globėja. 2012 m. BTV kulinarinės pokalbių laidos „Skanus pokalbis“ vedėja. 2013 m. Lietuvos ryto TV laidos „Kitaip. Su Nomeda“ vedėja.
Nuo 2018 m. LRT Plius laidos „Kultūringai su Nomeda“ vedėja.
Rašytoja. „Lėlė“ – pirmoji Nomedos Marčėnaitės knyga vaikams. Knyga iliustruota autorės. 2011m. metų knygos rinkimuose geriausios knygos vaikams ir paaugliams nugalėtoja. Knygų "Virtuvės užrašai", "Užsimerk" autorė, iliustratorė.

Kūryba

Kuria siužetinius ir ornamentinius pano, indus. Pano derina keramiką ir medį („Vijokliai“, „Fragmentai“, abu 2000 m.). Kūriniuose vaizduojamos primityvistinės, schematizuotos žmonių, gyvūnų figūros („Šunys“ 2000 m.), fone naudojamas stilizuotas rytietiškas augalinis ornamentas. Vyrauja moters ir vyro santykių tematika, siužetas dažnai papildomas poetiniais teksto intarpais. Kūriniai dekoratyvūs, sukomponuoti iš spalvinių plokštumų, padengti ryškių, kontrastingų spalvų glazūra. Nuo 1990 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje; nuo 1991 m. surengė daugiau kaip 50 individualių ir grupinių parodų (Vilnius, Kaunas, Hamburgas, Kopenhaga, Philadelphia, New York). Kuria ir eksponuoja keraminės skulptūros, grafikos, tapybos, taikomosios dailės kūrinius. Aktyviai reiškiasi kaip meno ir meno terapijos edukatorė. Užsiima švietėjiška kūtybinio ugdymo veikla Lietuvoje bei užsienyje.
Nuo 2011 m. autorinių parodų, meno plenerų, socialinių akcijų autorė ir dalyvė.
Nuo 2014 m. paramos ir labdaros fondo „Maisto bankas“ ambasadorė.
Nuo 2018 m. LRT televizijos laidos „Kultūringai su Nomeda“ vedėja.
Jetty Paerl

Jetty Paerl (1921 m. gegužės 27 d. – 2013 m. rugpjūčio 22 d.) buvo olandų dainininkė, populiari 6-7 dešimtmečiuose. Buvo ištekėjusi už olandų tapytojo Cees Bantzinger.
Gimė Amsterdame, tačiau Antrojo pasaulinio karo metais gyveno Londone. Ten ji buvo radijo „Radio Oranje“ vedėja ir tapo žinoma kaip Jetje van Radio Oranje. 1956 metais atstovavo Nyderlandams pirmajame Eurovizijos konkurse su autorių Annie M. G. Schmidt ir Cor Lemaire daina „De Vogels Van Holland“. Tuo metu konkursas buvo transliuojamas tik per radiją ir buvo paskelbtas tik nugalėtojas.
Atmosferos slėgis

Atmosferos slėgis – toks slėgis, kuriuo kiekviename atmosferos taške oras suspaudžiamas aukščiau esančių atmosferos sluoksnių ir pats slegia aplinką. Atmosferos slėgį 1643 m. atrado paskutinis Galilėjaus mokinys Evangelistas Toričelis (it. Evangelista Torricelli).
Atmosferos slėgis apatiniuose sluoksniuose keičiasi greičiau negu viršutiniuose. Aukštis, per kurį atmosferos slėgis pasikeičia vienu vienetu, vadinamas barometriniu žingsniu (mm Hg – nPa – mbar).
Horizontalusis barinis gradientas – tai slėgio kitimas horizontalioje plokštumoje izobaroms statmena kryptimi. Jis matuojamas mbar (hPa)/100 km. Horizontalaus barinio gradiento dydį rodo izobarų tankumas: kuo jos tankesnės, tuo didesnis horizontalusis barinis gradientas, taigi jis atvirkščiai proporcingas atstumui tarp izobarų. Vidutinė horizontalaus barinio gradiento vertė lygi 1-3 mbar/100 km.
Oro tankis didėja didėjant slėgiui ir mažėjant oro temperatūrai. Tačiau didžiausi oro tankio pasikeitimai vyksta kintant slėgiui. Patys žemiausi oro sluoksniai, kuriuos slegia visas atmosferos storis, turi didžiausią tankį. Dėl oro tankio mažėjimo kylant aukštyn tampa aišku, kad slėgio kitimas vyksta greičiau žemuose oro sluoksniuose negu viršutiniuose. Lygiai tą patį galima pasakyti, kad šaltoje oro masėje slėgis kylant aukštyn mažėja greičiau negu šiltoje oro masėje. Todėl esant vienodam slėgiui prie žemės paviršiaus tam tikras slėgis tam tikrame aukštyje šiltoje oro masėje bus aukščiau negu šaltoje oro masėje.
Atmosferos slėgis susidaro dėl gravitacinės Žemės traukos (oras turi svorį). Oro slėgio matavimo prietaisas – barometras. Dažniausiai naudojami gyvsidabrio barometras ir barometras-aneroidas. Oro slėgis matuojamas ir elektroniniais prietaisais. Oro slėgis matuojamas hektopaskaliais (hPa) arba milibarais (mb). Vidutinis (normalus) oro slėgis jūros lygyje yra 1013 hPa. Esant tokiam slėgiui, oras spaudžia Žemės paviršių 1,013 kg/cm2 jėga. Atmosferos slėgio nejaučiame, nes mūsų organizmo viduje jis toks pat kaip ir išorėje. Atmosferos slėgis keičiasi – priklauso nuo aukščio v.j.l. ir temperatūros.

Atmosferos slėgis ir aukštis virš jūros lygio

Kylant į viršų, atmosferos slėgis krinta, nes mažėja slegiantis oro stulpas. Nuo jūros lygio iki 1 km aukščio oro slėgis nukrinta vidutiniškai apie 10 hPa kas 100 m. Dar aukščiau šis kritimas lėtėja. 5 km aukštyje oro slėgis beveik perpus mažesnis nei jūros lygyje, o 15 km aukštyje – net 8 kartus. Bet kurios vietos normalaus oro slėgio rodiklis priklauso nuo jo aukščio v.j.l. Pavyzdžiui, Vilniaus (101 m v.j.l., Katedros aikštėje) normalus oro slėgis yra 1003 hPa, o Madrido (667 m v.j.l.) – 946 hPa.

Atmosferos slėgio žemėlapiai

Žemėlapiuose oro slėgis vaizduojamas izobaromis. Sinoptiniuose žemėlapiuose atmosferos slėgis vaizduojamas konkrečiuoju laiku. Klimato žemėlapiuose nurodomas vidutinio atmosferos slėgio pasiskirstymas tam tikrą mėnesį pagal daugiamečių stebėjimų rezultatus.
Eredivisie

Istorija

Vieninga Nyderlandų futbolo lyga sudaryta 1956 metais. Iki tol pirmenybės vykdavo keliuose regionuose (grupėse), kurių stipriausios komandos kovodavo papildomuose turnyruose.
Bajorai (Rokiškis)

Istorija

1990 m. įsteigta pradžios mokykla, dab. darželis – mokykla. 1964 m. pastatyti kultūros namai, 1972 m. biblioteka. 1952–1992 m. paukštininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.  Veikia lėlių teatras.
Oranžinė laibūnėlė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 104 psl.
Girstis

Girstis (Giraitis) senovės lietuvių mitologijoje - giraitės dievas. Dievą mini M. Pretorijus, jis Girstį vadina miško dievu ir gretina su Silvanu. Analogškai kaip ir M. Pretorijus jį apibūdina ir J. Brodovskis, o P. Ruigys teigia, kad tai „pagonių miško dievas“ ir gretina su faunu, satyru. Vardas kildinamas nuo „giria“, „giraitė“.
Viktoras Čerkašinas

Viktoras Ivanovičius Čerkašinas (rus. Виктор Иванович Черкашин, g. 1932 Krasnoe, Kurske) – TSRS KGB kontražvalgybos karininkas.
1952 m. dar esant gyvam Stalinui, pradėjo tarnauti KGB struktūrose, greitai po Rugpjūčio pučo 1991 m. išėjo į pensiją. Už pasiekimus apdovanotas Lenino ordinu.
Viktoras Čerkašinas dirbo prieš CŽV CIA tarnybas SSRS, Australijoje, Indijoje bei Libane. 1987 m. buvo atšauktas dėl pavojaus, kai paaiškėjo SSRS agentų pavardės. Viktoras Čerkašinas sėkmingai užverbavo keletą aukštų JAV pareigūnų.

Kūryba

Viktoras Čerkašinas parašė knygą „Agentūrininkas“ (angl. Spy Handler), nesutikdamas su savo tarnybos pozicija įvairiais klausimais. Knygoje pasakojama apie dvigubo agento Olego Penkovskio sulaikymą Maskvoje, apie plano iš kalėjimo D. Britanijoje išlaisvinti Dž. Bleiką rengimą, ryšių su dviem tarybiniais agentais (Eimsas Oldričius, Robertas Hanzenas mezgimą.
Asaka

Istorija

XIX a. miesto vietoje buvo Ruskoje Selo kaimas. Miesto teisės sutektos 1938 m., miestas pavadintas Leninsku (Ленинск). Nuo 1991 m. vadinamas Asaka.
Tamsalu

Istorija

Pirmąkart minimas 1512 metais. 1876 m. nutiestas geležinkelis Talinas–Tartu. 1996 m. gavo miesto teises.
Panevėžio keliai

Istorija

1965 m. Panevėžyje įkurta Panevėžio kelių statybos valdyba Nr. 5 (KSV–5), kuri užsiėmė kelių, gatvių, tiltų statyba ir remonto darbais šiame regione.
Vėliau įmonės juridinis statusas ir pavadinimas daug kartų keitėsi, kol 1993 m. valstybinė įmonė (buvusi KSV-5) buvo reorganizuota į AB „Panevėžio keliai“. Bendrovė įsikūrė buvusios kelių statybos valdybos bazėje. Tuo metu Panevėžio įmonė buvo pripažinta viena geriausių šalyje kelių statybos įmonių, sėkmingai įvykdžiusi valstybinės reikšmės projektus - atlikusi automagistralės Kaunas-Cinkiškis-Klaipėda ir Vilnius-Ukmergė-Panevėžys statybos darbus.
Bėgant metams didėjo darbų apimtys ir geografija, plėtėsi akcinei bendrovei priklausančių įmonių tinklas. Per pastarąjį dešimtmetį AB „Panevėžio keliai“ sukūrė specializuotų kelių statybos, statybos, nekilnojamojo turto įmonių grupę, skirtą įgyvendinti įvairios paskirties su statyba plačiąja prasme susijusius projektus Lietuvoje ir užsienio šalyse.
Bulvių košė

Bulvių košė – košė gaminama iš nuluptų, virtų, sutrintų bulvių. Geriausiai tam tinka krakmolingos bulvės.
Dažniausiai patiekiama kaip garnyras, rečiau kaip pagrindinis patiekalas. Pagardinama pienu, sviestu, sūriu, grietine, kumpio gabalėliais, alyvuogių ar kitu augaliniu alieju. Taip pat paskaninama druska, pipirais, svogūnais, svogūnų laiškais, česnakais, laiškiniai česnakais, krienais, garstyčiomis, tarkuotais muskato riešutais, krapais, petražolėmis, kalendromis, mairūnais ir kitais prieskoniniais augalais, daržovėmis.
Meiseno marka

Istorija

Kartais Meiseno marką vadino Tiuringijos marka, tačiau tikrąja Tiuringijos marka buvo vadinama rytinė Meiseno markos dalis, žemės į rytus nuo Elbės iki Zalės (Saale), kuriose gyveno slavai. Ši Tiuringijos marka pradžioje buvo vadinama Sorbų marka.
928 ar 929 m. Henrikas Paukštininkas kampanijos prieš slavus metu ant kalvos prie Elbės pastatė Meiseno pilį. Pilis pavadinta pagal greta tekantį upelį Meisa. Prie pilies netrukus susidarė miestas. Henrikas Paukštininkas nesistengė germanizuoti slavus ar sukurti burgvardų grandinę, todėl Meisenas liko stovėti vienas kaip ir Brandenburgas. Meiseno miestas augo, tapdamas vienu didžiausių Gero markos miestų.

965 m. mirė markgrafas Geras, ir Gero marka buvo padalinta. Meisenas tapo naujos mažesnės markos centru. Ši marka buvo skirta kovai su sorbais. Šaltiniuose Meiseno markgrafas pirmą kartą paminėtas 968 m. Tais metais Meiseno pilis tapo Meiseno diocezijos centru.
982 m. markos teritorija rytuose pasiekė Neisę, o pietuose – Rūdinius kalnus (vok. Erzgebirge).

983 m. rytinės Saksonijos slavų gentys, išgirdusios apie imperatoriaus Otto II pralaimėjimą Stilo mūšyje, sukilo. Havelbergas ir Brandenburgas buvo sunaikinti, o Ceico marka – nusiaubta. Meiseno, Lužicos ir Nordmarko markgrafai, Halberštato (Halberstadt) ir Magdeburgo vyskupai sujungė savo kariuomenes ir Belkeshaime, netoli Štendalo, sumušė slavų kariuomenę. Po šio pergalės vokiečiai išlaikė tik valdas vakariniame Elbės krante.
Argonas

Naudojimas

Juo pripildomos elektros lemputės.
Naudojama suvirinimo procesuose.

Pavadinimo kilmė

Argono pavadinimą lėmė jo cheminė savybė – jis sunkiai reaguoja su daugeliu kitų elementų, o reakcijose yra itin pasyvus: gr. argos 'tingus, pasyvus, neveiklus'.
Kriaunų Dievo Apvaizdos bažnyčia

Istorija

Kriaunų koplyčia minima 1669 m. Nuo 1671 m. rašomos metrikų knygos. Kunigo Kazimiero Samulevičiaus rūpesčiu 1684–1688 m. pastatyta medinė bažnyčia, fundatorius - Starodubo seniūnas Petras Rudamina-Dusetiškis (Kristupo Rudaminos sūnus).  Bažnyčiai 1684–1687 m. dovanotas Retovčiznos palivarkas, Baršėnų kaimas. Klebonas valdė 20 valakų žemės. 1694 m. bažnyčia konsekruota Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo titulu. 1768 m. įsteigtos Dievo Apvaizdos brolija, 1772 m. – Šv. Rožančiaus brolija. 1823 m. dar stovėjo susenusi, pakrypusi bažnyčia.
1818–1829 m. pastatyta dabartinė akmenų mūro bažnyčia. Jos statyba rūpinosi Bagdoniškio dvaro ir Kriaunų dvaro savininkas Mykolas Remeris, pakriauniškis grafas Kristupas Pliateris, klebonai Ignotas Tarvydas (Kriaunose 1807–1823 m.) ir Juozapas Šileika (nuo 1823 m.). 1828 m. įsteigta altarija. Kriaunų vikarui Jonui Daržinskui 1864 m. atimtas dvasininko titulas. Jis ištremtas į Tomsko guberniją už tai, kad Dusetose su procesija sutiko sukilėlius. 76 metų klebonas J. Šileika iš areštinės paleistas.
Bažnyčioje 1911 m. įrengti 6 registrų vargonai. Klebonas Mykolas Slapšys 1929 m. atnaujino altariją, savo lėšomis nupirko 20 ha žemės, užveisė sodą (M. Slapšys mirė 1940 m. Kriaunų altarijoje). 1933 m. netoli bažnyčios pastatytas tretininkių namelis. 1936–1938 m. bažnyčia suremontuota.

Architektūra

Bažnyčia liaudiško klasicizmo formų, stačiakampio plano (40 × 20 m), su apside ir 2 bokšteliais. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi mūrinė varpinė.
DNR polimerazė

DNR polimerazės – pagrindiniai DNR sintezės (replikacijos) procese dalyvaujantys fermentai, atsakingi už genetinės medžiagos dvigubėjimą, kuris įvyksta prieš ląstelės dalijimąsi.
Polimerazė nėra vienintelis DNR sintezėje dalyvaujantis fermentas ir pati viena negali pradėti šio proceso bet kurioje DNR vietoje. Fermentui veikti reikalinga viengrandė DNR, kurios 3' krašte prikibęs nedidelis pagrindinei DNR komplementarus gabaliukas (pradmuo, angl. primer). Polimerazė tęsia šį pradmenį. Naujai sintetinamos DNR seka komplementari (A prieš T, T prieš A, G prieš C ir C prieš G) kaip matrica naudojamos senos DNR sekai:
Organizmuose DNR paprastai būna dvigrandė. Kad polimerazė galėtų dirbti, grandines atskiria kitas fermentas (helikazė).
DNR polimerazės (EC 2.7.7.7), pasižyminčios didele dydžių įvairove, skirtingu tikslumu, yra labai svarbios ne tik genetinės informacijos perdavime iš kartos į kartą, bet ir naudojamos moksliniuose tyrimuose, genetinių sutrikimų diagnostikoje, patogeninių mikroorganizmų (pvz., virusų) aptikime, teisminėje ekspertizėje ir kt.
Vladas Baltuškevičius

Vladas Baltuškevičius (g. 1939 m. sausio 26 d. Liepynai, Marijampolės apskr.) – Lietuvos poetas, vertėjas.

Biografija

1946–1949 m. mokėsi pradžios mokykloje, 1949–1956 m. vidurinėje mokykloje, 1956–1960 m. Vilniaus pedagoginiame institute studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.
1957–1958 m. Marijampolės raj. laikraščio „Naujasis kelias“ redakcijos darbuotojas, 1961–1962 m. Valstybinės mokslinės ir politinės literatūros leidyklos Kauno filialo korektorius, dirbo leidykloje „Mintis“.
Nuo 1988 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Kūryba

Kūryboje naudojamos novatoriško rimo kombinacijos, vartojami tarptautiniai žodžiai, tarmybės. Eilėraščiams būdinga veržli kalba, dėmesys fonikai, garsų dermei, kanoniškoms eiliavimo formoms (sonetui). Pagrindinės temos – meilė, kosmoso ir žmogaus ryšys, menas. Išvertė užsienio autorių prozos ir Omaro Chajamo, Macuo Bašio, Viljamo Šekspyro, Leopoldo Sedaro Sengoro eilėraščių.
IFK Mariehamn

Istorija

Klubo ištakos siekia 1919 m. Nuo 2005 m. dalyvauja elito diviziono kovose. 2016 m. tapo šalies čempionais.
Mira (derva)

Mira − tai nedidelio, spygliuoto krūmokšnio (miramedžio) aromatiniai sakai. Miros aromatas yra griežtas, kartus ir mistiškas. Jau daugiau kaip 2 000 metų šis augalas yra naudojamas kaip smilkalas religinėse apeigose.
Mira garsi savo gebėjimu išgydyti žaizdas, nuraminti sunkų kosulį ir sustabdyti odos senėjimą, ji atjaunina visas organizmo sistemas. Mažina emocinę įtampą, padeda atsikratyti depresijos, nemigos. Skatina audinių atkūrimą. Šis aromatas tinkamas minčių ir sielos apsivalymui, organizmo atsipalaidavimui.
Mira yra labai stiprus augalas. Įvairiose kultūrose jį vartota nuo seno. Dar Biblijoje pasakojama, kaip Trys karaliai keliavo pagerbti gimusio Jėzaus, ir viena iš dovanų, kurias jie atnešė, buvo mira. Miros vertė prilygo auksui, o graikai ją iki šiol laiko šventa. Maždaug pusantro tūkstančio metų ši prekė buvo pati brangiausia pasaulyje ir tiek pat laiko smilkalais prekiaujantys arabų pirkliai buvo tarp turtingiausių to meto žmonių žemėje. Netgi viduramžiais smilkalai tebebuvo viena iš pagrindinių arabų prekių.
Egipte mira buvo naudojama balzamavimui: pašalindavo mirusiojo vidurius ir pilvaplėvės ertmę užpildydavo mira ir prieskoniais. Taip pat ji buvo naudojama gydant žaizdas, žarnyno parazitus, viduriavimą, nuolatinį kosulį ir peršalimą ar karščiavimą. Arabai teigia, kad tai senėjimą stabdantis, kūną ir protą atjauninantis augalas. Sujungus mirą su eukaliptu, ramunėlėmis ir šalaviju, gaunamas veiksmingas mišinys. Jis dezinfekuoja gerklę, slopina skausmą ir gerklės perštėjimą.
Šiomis dienomis smilkalų ir miros medžiai yra esminiai augalai palaikantys trapią dykumos ekosistemą, taip pat vietiniams žmonėms, ypač nomadams ir pusiau nomadams, yra pagrindinis pragyvenimo šaltinis išlaikantis ekologinę pusiausvyrą tarp gamtos ir žmogaus. Somalyje, kuris kažkada tiekė didžiausius smilkalų ir miros kiekius, ir kuris dabar yra vienas iš skurdžiausių kraštų pasaulyje, siekiama užsodinti smilkalų medžiais naujus plotus. Naujas Vakarų pasaulio susidomėjimas dervomis ir iš jų distiliuojamais eteriniais aliejais padeda somaliečiams atkurti prekybą smilkalais.
Pranas Grabijolas

Biografija

1950 m. baigė Kaišiadorių gimnaziją, 1966 m. – Vilniaus universitete žurnalistikos specialybę.
Nuo 1950 m. Kaišiadorių apskrities laikraščio „Bolševikiniu keliu“ redakcijos literatūrinis darbuotojas; nuo 1952 m. Kaišiadorių rajono laikraščio „Bolševikiniu keliu“ atsakingasis sekretorius, 1959–1962 m. redaktorius, nuo 1962 m. laikraščio, pervadinto „Komunistiniu keliu“, vėliau „Į komunizmą“ – redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1973 m. laikraščio, nuo 1989 m. pavadinto „Kaišiadorių aidai“ redaktorius, 1991 m. pabaigoje atsisakė redaktoriaus pareigų.
Vilhelmas Janiselis

Vilhelmas Janiselis (1913 m. kovo 13 d. Dagilynė, Krinčino valsčius – 2007 m. balandžio 7 d. Pasvalys) – Lietuvos tautodailininkas, fotografas.

Biografija

Iki tremties ūkininkavo, turėjo lentpjūvę Geivitonyse (Pasvalio valsčius). 1936 m. vedė Matildą Narbutaitę. Jiems gimė vaikai Algirdas, Jonas, Aldona ir Emilija. 1949 m. kovo 27 d. šeima ištremta į Sibirą: Ziminskij rajoną, Ikonikų kaimą, Kaganovičiaus kolūkį (Krasnojarsko kr.), į Lietuvą grįžo 1958 m. gyveno Žadeikiuose.
Fotoaparatą į Sibirą nusivežė paslėpęs duonos kepale. Fotografavo rentgeno juostoje tremtinių ir vietinių gyventojų gyvenimą. Fotografijoms daryti naudojo savo pasidarytą didintuvą. Grįžęs į Lietuvą pradėjo tapyti. Surengė apie 70 individualių tapybos ir fotografijos parodų Lietuvoje, Švedijoje, JAV. 1998 m. fotografijų paroda surengta Seime.
Nuo 1975 m. Lietuvos liaudies meno draugijos narys. 1984 m. suteiktas meno saviveiklos žymūno vardas. 1988 m. suteiktas tautodailininko vardas.
Bauskė

Istorija

Archeologiniai kasinėjimai liudija, kad dabartinės Bauskės vietoje gyvenvietė buvusi jau prieš 3500 metų. Rašytiniai liudijimai apie Bauskę pasirodė  XV a. viduryje, kai buvo pastatyta Livonijos ordino pilis. Šalia pilies įsikūrė miesto tipo gyvenvietė Vairuogmiestas.
1584 m. Kuržemės hercogo Gotardo įsakymu buvo likviduotas Vairuogmiestas ir pradėta naujos gyvenvietės statyba dabartinio Bauskės senamiesčio vietoje. 1594 m. buvo pastatytas pirmasis mūrinis pastatas – Šv. Dvasios bažnyčia. Tiksli miesto teisių suteikimo data Bauskei nėra žinoma, tačiau ja laikoma 1609 m., kai hercogas Fridrichas Bauskei padovanojo antspaudą. 1615 m. Bauskė gavo teisę statyti rotušę.
Bauskės plėtrą XVII a. ir XVIII a. pradžioje laikas iš laiko pertraukdavo karai. O 1710 m. Bauskę palietė maras, nuo kurio mirė pusė miesto gyventojų.
Tarpukariu, 1930 m. Bauskė vystėsi kaip administracinis centras. Bauskė buvo apskrities centras.
Miestą smarkiai paveikė Antrasis pasaulinis karas. 1944 m. birželio pabaigoje miestas pusantro mėnesio buvo tiesioginių karo veiksmų zonoje ir dėl to visiškai nuniokotas. Sovietmečiu atstatytas ir išaugo.

Demografija

2004 metų gruodžio mėnesį Bauskėje buvo 10 178 gyventojai, iš kurių 55 % – moterys, 45 % – vyrai. Etninė sudėtis: 77 % – latviai, 11 % – rusai, 6 % – lietuviai, 3 % – baltarusiai, 1,41 % – lenkai, 1 % – ukrainiečiai, 0,39 % – čigonai, 0,16 % – vokiečiai, 0,08 % – estai, 0,06 % – žydai, 1,21 % – kiti.