Vietnamo istorija

Vanlang ir Aulak

Seniausia legendomis apipinta šiaurinio Vietnamo istorija yra neatsiejamai susijusi su vietų (kin. 越, pinyin: yue, viet. việt) gentimis, kurios buvo apgyvendinę visą dabartinę pietų Kiniją ir šiaurės vietnamą (ypač Perlų ir Raudonosios upės baseinus). Kinai juos laikė barbarais. Apie IV a. pr. m. e. šiaurės Vietname susidarė palankios sąlygos vietams sukurti pirmąsias gentines valstybes. Viena vietų jų grupė, vadinami lakvietai (kin. 雒越, pinyin: laoyue, viet. lạc việt), spėjami dabartinių džuangų ir kitų tai-kadai grupės tautų protėviai, Raudonosios upės splėnyje sukūrė pirmąją valstybę Vanlangą(kin. 文郎). Šios pusiau legendinės valstybės klestėjimas siejamas su Dongsono kultūra, kurios būdingi artefaktai – bronziniai būgnai. Ši kultūra iš Šiaurės Vietnamo išplito visoje vietų gyvenamoje teritorijoje.
III a. pr. m. e. greičiausiai iš dabartinio Sičuano į valstybę įsiveržė kita vietų grupė – auvietai (kin. 甌越, pinyin: ouyue, viet. Âu việt), kurie maišėsi su vietiniais gyventojais, tuo būdu suformuodami vietnamiečių tautybę. Dviejų tautų sąjungoje gimusi valstybė vadinama Aulaku (viet. Âu lạc). Jų pirmasis valdovas Anziong titulavosi 258 m. pr. m. e. ir pastatė sostinę Koloa.

Čieu dinastija (207–110 m. pr. m. e.)

III a. pr. m. e. plečiantis Čin Kinijos imperijai, vietai tapo vienu svarbiausių užkariavimo objektų, todėl Kinija rengė karines ekspedicijas į šias žemes, ir netrukus įkūrė čia savo administaciją, kurios centras buvo Nanhajaus (dabartinis Guangdžou) miestas.
Aulakas buvo stipriausia valstybė tarp visų vietų genčių, todėl iš Nanhajaus buvo pasiųstas generolas Džao Tuo (kin. 趙佗, pinyin: Zhào Tuō, viet. Triệu Đà) su misija užkariauti šią grėsmę keliančią pietų valstybę. Tai generolui pavyko 207 m. pr. m. e. Tačiau pasinaudojęs suirute pačioje Kinijoje, Džao Tuo paskelbė nepriklausomą Namvieto valstybę, kurios teritorija apėmė beveik visas vietų gyvenamas žemes, t. y. pietų Kiniją ir šiaurės Vietnamą.
Šios valstybės sostine išliko Nanhajaus uostas, garantavęs klestinčią egzotinių prekių prekybą su Pietryčių Azijos šalimis. Ji suteikė valstybei nemaža galios, kuria naudodamasi ji sugebėjo išsaugoti nepriklausomybę nuo Kinijos beveik 100 metų. Per tą laiką pasikeitė 5 valdovai, Kinijos pavyzdžiu titulavęsi imperatoriais. Jie Vietname vadinami Čieu dinastija.
Tiek Vietnamo, tiek pietų Kinijos istorijoje ši valstybė vertinama labai nevienareikšmiškai. Viena vertus, tai buvo kinų generolo, t. y. išorinės jėgos sukurta valstybė. Tačiau kita vertus, jos valdyme labai daug buvo remiamasi vietiniais gyventojais ir vietos diduomene, – dabartinių džuangų, vietnamiečių ir kitų tautų protėviais. Tai dažnai leidžia vertinti šią valstybę kaip svarbų šių tautų istorijos etapą.

Vidurio Vietnamas (Čampa)

Visi iki šiol aptarti procesai susiję išimtinai tik su šiaurės Vietnamu, t. y. Raudonosios upės baseinu. Vidurinė ir pietinė Vietnamo dalys turėjo visai kitą istoriją. Nuo II a. viduriniame Vietname pajūrio lygumose susiformavo hinduistinė valstybė Čampa, gyvenama čiamų tautos, kuri savo kultūra buvo artimesnė Khmerų imperijai ar Indonezijai, negu Vietnamui. Ši valstybė, egzistavusi nuo pirmųjų mūsų eros amžių iki pat XIX a., vaidino svarbų vaidmenį jūrų prekyboje, būdama tarpininke tarp Kinijos ir Indonezijos salų bei Indijos.

Ngo (939–967), Ding (968–980) ir ankstyvoji Le (980–1009) dinastijos

Tai buvo pirmosios trumpalaikės nepriklausomo Vietnamo dinastijos. Nepriklausomybę šalis išsikovojo pasinaudodama Vudai laikotarpio neramumais Kinijoje, Ngô Quyền 939 m. sumušus kinus prie Bah dang upės ir tapo pirmu nepriklausomu karaliumi. Šalis pasivadino Daikoviet. Nors buvo daug uzurpacijų bei vidinių nesutarimų, laisvę išsaugoti pavyko.
Ngô Quyền mirė po trumpo valdymo, šalyje kilo pirmas pilietinis karas, vadinamas 12 karo vadų anarchija (944-968 m.). Đinh Bộ Lĩnh suvienijo šalį ir pradėjo Ding dinastiją, pasivadino Đinh Tiên Hoàng (Pirmu Ding imperatoriumi), šalį pavadino Dai Ko Viet. Sostine tapo Hoa Lư (Ninbinio provincija). Naujasis imperatorius įvedė griežtą baudžiamąjį kodeksą apsaugoti nuo chaoso šalyje. Jis bandė sudaryti sąjungą, suteikęs penkių galingų giminių atstovėms karalienių titulus.
979 m. imperatorius ir princas Ding Lienas buvo nužudyti, sostas atiteko šešiamečiui Ding Toanui. Pasinaudodama situacija Songų Kiniją įsiveržė į Dai Ko Viet. Iškilus pavojui dešimties armijų vadas Le Hoanas pasiskelbė imperatoriumi ir pradėjo Ankstyvąją Le dinastiją. Jis įviliojo kinų karius į Či Lango perėją ir nužudęs jų karo vadą nutraukė invaziją 981 m. Tapęs Le Dai Hoanu jis pradėjo ekspanciją į pietus prieš Čampą.
1005 m. mirus Le Dai Hoanui prasidėjo kova dėl sosto tarp jo sūnų. Laimėtojas Le Long Dingas laikomas žiauriausiu Vietnamo tironu. Jis sadistiškai kankino kalinius savo malonumui ir tenkino seksualinius ištvirkimus. Jis sulaukė 24 metų, bet prieš valdymo pabaigą buvo toks ligotas, kad susitikdavo su pavaldiniais gulėdamas.

Mak ir atkurtoji Le dinastijos (1527–1788)

Generolas Mak Dang Dung nuvertė Le dinastiją 1527 m., kai nužudė imperatorių ir pasisavino titulą. Per dvejus metus jis nugalėjo sukilėlius ir Čan dinastijos tradicija atsisakė sosto sūnaus Mak Dang Doan naudai.
Buvęs Le rūmų pareigūnas Nguyen Kim ir atkūrė Le dinastijos atstovo Le Trang Tong valdžią Tanhoa apylinkėse. Dai Viet skilo į dvi dalis: Mak valdė šiaurę, o Le - pietus. Po Nguyen Kim nužudymo 1545 m. valdžia atiteko jo žentui Trin Kiem. 1558 m. Nguyen Kim sūnus Nguyen Hoang įtarė, kad Trin Kiem jį gali užmušti kaip brolį, tad apsimetė pamišėliu ir pasiprašė paskiriamas piečiausios provincijos valdytoju. Nguyen Hoang valdė gerai, o Trin Kiem ir jo sūnus Trin Tung kariavo su Mak dinastija. Jis siuntė kariu į šiaurę, bet tapo vis labiau nepriklausomu, nes įkūrė tarptautinės prekybos uostą.
Pilietinis karas baigėsi kai Trin Tung 1592 m. užėmė Hanojų ir nužudė karalių Mak Mau Hop. Mak dinastijos likučiai pabėgo į šiaurės Dai Viet Kaobangą, kur valdė iki 1677 m., kai Trin Tak juos nugalėjo. Le dinastijos valdžia buvo simbolinė, iš tiesų valdė Trin šeima.
1600 m. Nguyen Hoang pasiskelbė valdovu ("Vương") ir nustojo mokėti duoklę Trinams. Jis perkėlė sostinę į Phu Xuan (dabar Hujė). Nguyen Hoang mirė 1613 m., valdęs pietus 55 m. Jo įpėdiniu tapo šeštasis sūnus Nguyen Phuk Nguyen, kuris nepripažino Trin valdžią, bet pripažino Le dinastijos autoritetą.
Trin Trang tapo valdovu po tėvo Trin Tung mirties 1623 m. Trang dukart įsakė Nguyen Phuk Nguyen paklusti, o po to pasiuntė 150 tūkst. karių į nesėkmingą karinį žygį. Trin turėjo didesnę ekonomiką ir armiją, bet Nguyen pastatė dvi akmenines sienas ir turėjo portugališką artileriją.
Trin-Nguyen karai truko 1627-1672 m. Trin puolė septynis kartus bet neužėmė Nguyen sostinės. Po 1651 m. Nguyen patys puolė Trin teritorijas. Naujas valdovas Trin Tak nustūmė Nguyen 1655 m. ir po paskutinio puolimo 1672 m. pasiūlė paliaubas Nguyen Phuk Tan.