google/wiki40b huggingface dataset:
Daugpilio Šventųjų kankinių Boriso ir Glebo stačiatikių soboras

Daugpilio Šventųjų kankinių Boriso ir Glebo stačiatikių soboras (rus. Даугавпилсский православный кафедральный собор святых благоверных князей Бориса и Глеба, latv. Daugavpils Svēto mocekļu Borisa un Gļeba pareizticīgo katedrāle) – Daugpilio miesto (Latvija) vyriausioji stačiatikių cerkvė. Statyta 1904–1905 kaip garnizono cerkvė, pašventinta 1905 metais. Neorusiškas stilius.
Dideliausia stačiatikių cerkvė Latvijoje, kas gali priimti 5 tūkst. lankytojų.
FIBA EuroBasket 2015 B grupė

B grupė yra viena iš keturių 2015 m. Europos krepšinio čempionato pirmojo etapo grupių. Šios grupės rungtynės vyko Vokietijos miesto Berlyno arenoje „Mercedes-Benz Arena“.
Šioje grupėje varžėsi Vokietija, Islandija, Italija, Serbija ir Turkija. Keturios geriausios komandos pateko į antrąjį etapą.
Oetzi

Ötzi (dar rašoma Oetzi; lietuviškai tariama Ecis) – taip vadinama 1991 metais Austrijos Alpėse, netoli sienos su Italija, rasta žmogaus mumija, datuojama 3300 metų pr. m. e. (vėlyvasis neolitas Europoje). Puikiai išsilaikęs kūnas ir su juo rasti daiktai yra reikšmingas atradimas antropologams ir priešistorės tyrinėtojams.
Ecis buvo 160 cm ūgio, mirė 40-53 metų amžiaus. Greičiausiai buvo svarbus savo bendruomenės asmuo.
1991 m. rugsėjo 19 d. Otztalerio Alpių Hauslabjocho viršūnėje vokiečių alpinistai Erika ir Helmutas Zimonai rado iš ledo kyšantį ant pilvo gulintį žmogaus lavoną. Sudžiūvusį kūną dengė į pergamentą panaši oda. Ploname lede buvo įstrigusi jo koja, apvyniota šiaudais ir odos juostelėmis. Tarp jų buvo varinis kirvukas ir medžioklei skirti įrankiai. Po kelių dienų kūnas buvo iškeltas ir sraigtasparniu nuskraidintas į Insbruką.

Tyrimas

Tyrinėjimuose dalyvaujantys mokslininkai sutiko, kad Ecis (Ötzi) – taip buvo pramintas Ledo žmogus – yra stulbinamas radinys. Naudodami anglies-14 metodą jie nustatė lavono amžių. Tyrimus vykdė įvairios laboratorijos skirtingose šalyse, kiekvienai laboratorijai buvo pateikti vis kiti pavyzdžiai. Aplink kūną rastų daiktų stilistinė klasifikacija bei testai parodė, kad vyras mirė 3300 m. pr. m. e.

Radinio vieta

Kūnas buvo rastas ledo sluoksnio pakraštyje, uolos plyšyje. Šioje vietoje užšalęs vanduo buvo labai gilus.
Pasak mokslininkų komandos ir teismo medicinos ekspertų, Ledo žmogus buvo pasirūpinęs tinkama apranga, padėjusia jam išgyventi atšiauriomis Otztalerio Alpių sąlygomis. Jis turėjo kailinę kepurę ir iš žolių nupintą apsiaustą, kuris greičiausiai saugojo nuo lietaus. Po apsiaustu dėvėjo rūbą, susiūtą iš kailio gabalų. Saugodamasis nuo geliančio aukštikalnių šalčio, kojas buvo apsivyniojęs kailiais. Taip pat turėjo strėnjuostę ir iš kietos odos pasiūtus batus, prikimštus žolės. Ledo žmogus su savimi nešiojosi įrangą, reikalingą laužui užkurti, iš beržo žievės padarytą dėžutę.
Lankas ir strėlės galėjo padėti ledo žmogui medžioti laukinius žvėris, tačiau manoma, kad jis nebuvo medžiotojas. Tuo laikotarpiu, kada jis mirė, žmonės daugiau vertėsi ne medžiokle, bet žemdirbyste ir gyvulių auginimu. Mokslininkų nuomone, Ledo žmogus buvo piemuo, mokėjęs medžioti laukinius žvėris, bet veikiausiai vasarą kalnų ganyklose ganydavo galvijus.
Samuilas Leščinskis

Biografija

Žymios magnatų Leščinskių giminės atstovas, herbo „Veniava“ savininkas. Dorpato vaivados Andriaus Leščinskio (1606–1651) nuo pirmos santuokos su Ana Koreckyte vienintelis sūnus ir paveldėtojas.
Nuo gimimo išpažino kalvinizmą, bet po savo tėvo mirties perėjo į savo dėdės, Karūnos didžiojo iždininko Boguslavo Leščinskio globą, kuris įtikino jį atsisakyti protestantizmo ir pereiti į katalikybę. Protestantų bažnyčia Barnuve buvo perduota katalikams, kurie išmetė Samuilo tėvo, senelio ir senelės palaikus.
Baimindamasis kunigaikščių Koreckių reidų, Samuilas Leščinskis 1657–1658 metais pastatė kazokų įgulas savo valdose, ir Koriaziachuose ir Mežiričiachuose ir spaudžiant bajorams ir miestelėnams kreipėsi pagalbos pas Ukrainos etmoną Ivaną Vigovskį.
1667 metais Samuilas Leščinskis gavo Karūnos didžiojo stovyklininko pareigybę, jam taip pat priklausė Lucko ir Korsunės seniūnijos. ATR-Maskvos (1654–1667 m.) karo dalyvis. 1659 metais turėjo karaliaus rotmistro titulą. 1660 metais dalyvavo sutriuškinant Rusijos armiją Čiudnovo mūšyje. 1665 metais gavo pulkininko titulą. 1670 metais gavo Dorpato vaivados pareigybę ir tapo ATR senatoriumi. 1673 metais dėl silpnos sveikatos Chotyno mūšyje su turkais nedalyvavo.
Buvo vedęs Konstanciją Višnioveckytę (m. 1669), Kremeneco seniūno, kunigaikščio Jurgio Višnioveckio (m. 1641) ir Efrosinijos Tarnovskos (m. 1645) vienintelę dukterį, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.

Kūryba

Po Čiudnovo mūšio su Rusijos armija Samuilas Leščinskis 1661 metais parašė poemą „Potrzeba z Szeremetem, hetmanem moskiewskim, i z Kozakami w roku Pańskim 1660 od Polaków wygrana“. 1674 metais lenkų pergalės Chotyno mūšyje garbei buvo išleista poema „Classicum nieśmiertelnej sławy po szczęśliwej i niesłychanej victoriej pod Hocimiem dnia XI Novembra R. P. 1673 otrzymanej“. Lenkijos karaliaus Jono Sobieskio garbei parašė „Carmen ojczyste“ (liko tik rankraštyje).
Tauragės užtvanka

Tauragės užtvanka – 3 m aukščio Jūros upės užtvanka Tauragėje, 100 m žemiau Molupio upelio žiočių.
Pirmoji užtvanka šioje vietoje pastatyta 1922 metais, ją pastatė iš JAV grįžę lietuviai – tiksliau jų įkurta įmonė „Rūbas“. 1974 metais pradėta statyti nauja, dabartinė užtvanka.
Liudas Vailionis

Biografija

Mokėsi Leipalingio valsčiaus mokykloje, 1899–1905 m. Lodzės klasikinėje gimnazijoje, tų pačių metų rudenį išvažiavo į Krokuvą ir ten baigė pirmąją Šv. Onos gimnaziją. 1906 m. įstojo ir 1911 m. baigė Krokuvos universiteto filosofijos skyrių.
Nuo 1911 m. dirbo prof. E. Jančevskio botanikos laboratorijoje, tyrinėjo augalų anatomiją ir pas prof. E. Godlievskį – augalų fiziologiją. 1913 m. vasarą kaip prof. K. Rogoiskio asistentas dirbo universiteto dvaro augalų selekcijos stotyje. 1913 m. dėl tarnybos Rusijos imperijos kariuomenėje turėjo pertraukti darbą, bet nuo 1914 m. dirbo Plocko gubernijos bandymų stotyje. Per Pirmąjį pasaulinį karą mokytojavo Lenkijoje.
1919 m. grįžo į Lietuvą, dėstė „Saulės“ mokytojų seminarijoje, 1920 m. vienas Aukštųjų kursų Kaune organizatorių , 1921–1922 m. Aukštųjų kursų lektorius, Kauno ir Vytauto Didžiojo universiteto profesorius, 1923 m. Botanikos sodo Aukštojoje Fredoje steigėjas, vienas iš „Lietuvos botanikos žodyno“ sudarytojų.
Tado Ivanausko bendramintis, kaimynas. Ringauduose nusipirkęs žemės pasistatė sodybą, puoselėjo aplinką. Palaidotas Tabariškių kapinėse, netoli T. Ivanausko kapo.
Vencavų dvaras

Istorija

Vietovė vadinta Venus, Venusov, Venusovo.
XVII a. Vencavai priklausė Vitebsko kunigaikščiui Vasilijui Druckiui–Ozereckiui (lenk. Wasily Wasilewicz Druccy-Oziereccy) ir jo žmonai K.Švykovskaitei, kurie žemes pavedė valdyti žmonos broliui Jonui Švykovskiui (lenk. Szwykowsky).
1615 m. kovo 29 d. Ukmergės pilies teismo knygose padarytas įrašas: 1615 metų kovo 29 dieną Jonas Švykovskis ir jo žmona Aleksandra Bazanka perdavė nuomojant valdyti Venusovo dvarą M.Strutinskiui.
Yra išlikę duomenų, jog 1620 m. „Salako ir Smalvų žemes“ valdė grafas Berlič-Strutinskis.
1633 m. balandžio 20 d. Jonas ir jo sūnus Tobijus Švykovskiai fundavo Vencavų evangelikų reformatų bažnyčią - dovanojo žemes, ant kurių pastatyta bažnyčia ir klebonija, pamokslininkui užrašė 4 valakus dirbamos žemės iš Kroviškių (lenk. Krowiszek) palivarko ir 6 valakus su žmonėmis ir jų prievolėmis iš Mužvilų (lenk. Możwilach) kaimo.
Vėliau Vencavus valdė Saltonai ir Bychovcai. Dvaro valdų inventoriuje minimi buvę keturi gyvenamieji namai, atskira virtuvė, trys mūriniai rūsiai, didelės arklidės, tvartai, svirnai, klojimai, malūnas, sūrinė ir kiti pastatai. Dvarą puošė įvažiuojamieji vartai – bromas. Dvarui priklausė kaimai, palivarkai ir ežerai.
Nuo 1750 m. dvarą valdė P.Saltonas.
Nuo 1781 m. dvarą valdė grafas Juozapas Bžežinskis, Galicijos pakamarė, mėgęs išlaidauti ir įlindęs į skolas.
1823 metais Vencavų centrą su Pažemiu ir Juozapava bei daugeliu aplinkinių kaimų įsigijo Kristupas Vereščinskis su žmona. Iš šių laikų išlikę atsiminimai, jog elgęsi žiauriai: baudžiauninkus mušdavo, kankindavo, parduodavo, „bekukuojančius” medyje nušaudavo.
B.Kvyklio knygoje „Mūsų Lietuva” rašoma, kad ir po šimto metų Vencavų gyventojai tik bloguoju minėdavo Vereščinskio valdymo laikus. Pasakojama, kad mirusio grafo palaikai buvo palaidoti jam pastatytos koplyčios rūsyje, tačiau niekaip nepavyko užmūryti jos angos: dieną užmūrija, o po nakties angą su karstu rasdavo atidarytus. Tai kartojosi keletą metų. Kiti pasakodavo, kad tamsiomis rudens naktimis matydavo Vereščinskį važiuojantį margais arkliais ugninio stulpo pavidalu arba klausinėjantį kur yra jo baudžiauninkai…
Nuo 1845 m. dvaras perėjo bajorams Kržyvecams.
1921–1923 m. vykdant Lietuvos žemės reformą dvaras buvo išdalintas.
1924 m. dvaro centrą su 43 ha žemės iš varžytinių nusipirko Utenos apskrities pradžios mokyklų inspektorius Antanas Namikas – šviesuolis, kultūros puoselėtojas, mokslo eruditas ir archeologas. Jis kaime pastatė prancūziško tipo vėjinį malūną, kuriam įrengimus užsakė Prancūzijoje, o malūnininką atsiviliojo iš Biržų.
Aavik Juhan

Juhanas Avikas (est. Juhan Aavik; g. 1884 m. sausio 29 d. Holstrės valsčiuje – m. 1982 m. lapkričio 27 d. Stokholmo) – estų kompozitorius, dirigentas. J. Aviko kūryba – lyriška, grindžiama estų muzikos folkloru. J. Avikas dirigavo Estijos dainų šventėse.
Alytaus sąjūdis

Alytaus sąjūdis – Alytaus Sąjūdžio laikraštis, ėjęs 1988–1989 m.

Istorija

Leido Lietuvos sąjūdžio Alytaus rajono Taryba. Išėjo 47 numeriai. Tiražas 1988 m. – 1650 egz., 1989 m. – 5000 egz.
Opstainių I piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, bevardžio upelio kairiajame krante. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 84 m ilgio, 40 m pločio šiauriniame krašte ir 18 m pločio pietuose, 7 m žemesniu pietiniu kraštu. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 40 m ilgio, 4 m aukščio, 39 m pločio pylimas, už kurio iškastas 9 m pločio, 1 m gylio griovys. Už griovio supiltas antras 0,3 m aukščio, 6,5 m pločio pylimas, už kurio iškastas antras 9 m pločio, 2 m gylio griovys. Rytiniame aikštelės krašte yra 0,8 m aukščio, 9 m pločio pylimas. Pietrytiniame šlaite yra 3,5 m pločio senojo kelio vieta. Šlaitai statūs, 17-20 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, aikštelės vakarinis šonas nugriuvęs. Jis apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.: 612. Paminklo teritorijos plotas 44000 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Vartūliškių piliakalnis 5,5 kmGreižėnų piliakalnis 9 km
Gilandžių piliakalnis 7,5 kmKiukiškių piliakalnis 27 kmBirštoniškių piliakalnis 12 kmMeškininkų piliakalnis 35 kmRambynas 6 km
Ragainės piliakalnis 10 kmOpstainių II piliakalnis 1,5 km
Šereitlaukio II piliakalnis 5 kmKalnėnų piliakalnis 35 km
Nesvetimauk (filmas)

Turinys

Jaunas menininkas Pino įsimyli kaimynystėje gyvenančią merginą Mariją Terezą. Pastaroji, gyvenanti kartu su motina ir senele, yra itin dievobaiminga, priešingai nei Pino ir jo tėvas Džakomas, turintis sūnaus amžiaus meilužę studentę Nadiną. Santykiai tampa rimtesni, kuomet Pino, kad galėtų būti arčiau jos, pasisiūlo mokyti merginą lotynų kalbos. Deja, netrukus paaiškėja, kad vien to nepakaks norint būti arčiau mylimosios, nes apsireiškęs Marijos Terezos dėdė rimtai suabejoja Pino lotynų kalbos žiniomis ir sugebėjimais mokyti...
Eugenija Augustinas

Biografija

2005 m. sportininkė laimėjo sidabrą Europos jaunimo čempionato skračo rungtyje ir bronzą pasaulio jaunimo čempionato skračo rungtyje. 2007 m. debiutavo nacionalinėje suaugusiųjų rinktinėje. Iškovoti aukso ir sidabro medaliai pasaulio taurės etapuose kartu su Rusijos nacionaline komandinio persekiojimo rinktine. 2011 m. laimėjo auksą Europos treko čempionato taškų lenktynių rungtyje. 2012 m. pirm kartą dalyvavo 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose užėmė 10-ą vietą omniumo rungtyje.
2014 m. Europos čempionate pelnė antrąjį aukso medalį savo karjeroje - čempionė skračo rungtyje. Tame pačiame čempionate sportininkė pelnė sidabrą komandiniame persekiojime. 2016 m. ir 2017 m. laimėjo aukso medalius Panevėžio tarptautinėse treko varžybose.
Ščorsai

Istorija

Apie 1386 m. Ščorsuose pastatyta stačiatikių cerkvė, kuri po Bresto unijos tapo unitų. 1566 m. kaimas priskirtas Naugarduko pavietui. 1758 m. sena medinė bažnyčia sudegė, jos vietoje 1776 m. kancleris Joachimas Liutauras Chreptavičius pastatydino mūrinę. Tuo pat metu jis pastatydino ir rūmus su parkais bei sodais. 1790 m. jis atleido valstiečius nuo baudžiavos. Ščorsų rūmuose jis sukaupė vertingą biblioteką su rankraščiais ir žemėlapiais, paveikslų galeriją, archyvą, įkūrė pradinę mokyklą (Belio ir Lankasterio sistemos). Biblioteka naudojosi daug iškilių to meto veikėjų – Joachimas Lelevelis, Juzefas Jaroševičius, Jonas Čečiotas, Adomas Mickevičius, Ignas Danilavičius, Michailas Malinovskis, Martynas Počobutas, Vladislovas Sirokomlė.
XIX a. Ščorsų reikšmė sumenko, o tarybiniais metais dvaras visiškai sunyko.
Maršrutinis taksi

Maršrutinis taksi – privačiai įmonei priklausanti keleivių pervežimo priemonė (taksi), gabenanti keleivius nustatytais maršrutais. Keleivių pervežimui naudojami specialiai tam pritaikyti keleiviniai mikroautobusai. Tokios transporto priemonės populiarios Bulgarijoje, buvusiose TSRS valstybėse, tame tarpe daugumoje didesnių Lietuvos miestų. Dažniausiai maršrutiniai taksi naudojami miestuose, kur paprastai kursuoja tais pačiais maršrutais, kaip ir autobusai ar troleibusai (dalyje miestų maršrutinio taksi numeris sutampa su tuo maršrutu kursuojančio autobuso numeriu). Nors maršrutinio taksi bilieto kaina paprastai didesnė, nei autobuso ar troleibuso, tačiau šios transporto priemonės keleivių vertinamos dėl didesnio greičio, lankstesnio grafiko, galimybės sustoti netik autobusų stotelėse. Kartais maršrutiniai taksi vyksta ir užmiesčio maršrutais.
Maršrutiniai taksi išpopuliarėjo dar TSRS laikais, kuomet buvo naudojami ne tik miestuose, bet ir tolimiems reisams (pvz., Maskva-Jalta). Praktiškai visi to meto maršrutiniai taksi buvo mikroautobusai RAF-2203 „Latvija“. Po TSRS žlugimo susikūrus laisvajai rinkai bei atsiradus galimybei steigti individualias įmones, maršrutinių taksi skaičius smarkiai išaugo, kadangi buvo didelis poreikis mobilesniam transportui. Maršrutiniams taksi pradėti naudoti iš Vakarų Europos atgabenti padėvėti mikroautobusai, ypač Mercedes-Benz TN. Rusijoje taip pat naudoti vietinės gamybos „GAZelle“. Maršrutiniai taksi dažnai susilaukia kritikos iš miestų valdžios dėl pavojingo vairavimo, eismo taisyklių pažeidimų, autobusų linijos užėmimo, neskaidrios mokesčių politikos, tuo pačiu, maršrutiniai taksi sumažina miesto viešojo transporto pajamas.
Maršrutiniai taksi būna ne tik privatieji – dalis autobusų parkų taip pat naudoja mikroautobusus užmiesčio ar tarpmiestiniams maršrutams, kuriuose pervežama nedaug keleivių.
Jovita Neliupšienė

Biografija

1998-2004 m. baigė bakalauro ir magistrantūros tarptautinių santykių ir diplomatijos studijas VU. 2000-2004 m. studijavo teisės mokslus MRU.  Dirbo Seime, Užsienio reikalų ministerijoje, Lietuvos ambasadoje Baltarusijoje. Nuo 2006 m. dėstė VU TSPMI. 2009 m. apsigynė daktaro disertaciją tema „Tautinė savimonė ir valstybingumo formavimasis: NVS šalių patirtis“, docentė.
2009 m. pradėjo dirbti Prezidentės D. Grybauskaitės patarėja, koordinavo Europos Vadovų Tarybos posėdžių klausimus. 2012 m. išvykus D. Semaškai, tapo Prezidentės vyriausiąja patarėja – užsienio politikos grupės vadove.
Nuo 2015 m. rugpjūčio 18 d. – Lietuvos ambasadorė Europos Sąjungoje.
Buzulukas

Istorija

1736 m. rusų ekspedicija prie Samaros upės, baškirų piliavietėje, įkūrė Buzuluko tvirtovę. 1781 m. Buzulukas tapo miestu ir apskrities centru. Veikė turgūs, rusų vyrų ir moterų vienuolynai.
Europos Iššūkio taurės 2007–2008 m. sezonas

Turnyro sistema

Pirmajame kvalifikaciniame etape dalyvavo 12 komandų. Suskirstytos poromis jos sužaidė po 2 rungtynes, kurios ir lemė 6 ekipų patekimą į antrąjį kvalifikacinį etapą, kuriame jų laukė 26 komandos. Šios vėlgi, suskirstytos poromis, tarpusavyje sužaidė 2 mačus, kurių laimėtojai pateko i turnyro grupių etapą. Čia burtų keliu 16 komandų buvo padalintos į keturias grupes. Iš kiekvienos grupės dvi stipriausios ekipos iškopė į ketvirtfinalio etapą, kuriame suskirstytos poromis sužaidė seriją iki dviejų pergalių, taip išaiškindamos 4 stipriausias turnyro ekipas, patekusias į finalo ketverto varžybas, kurios balandžio 18-20 d. įvyko Kipro mieste Limasolyje.
Dvarka

Istorija

Vietovė gyvenama jau nuo Harapos civilizacijos laikų. Dvarkos miestas siejamas su „Mahabharatoje“, puranose ir kituose senuosiuose tekstuose minimu Dvarakos (skr. द्वारका = Dvārakā „durų, vartų“) miestu. Senovėje šioje vietovėje gyvavo Sauraštros karalystė, kurią, pasak padavimų, įsteigusi Jadavų šeima, iš kurios kilo Krišna. Dvarka siejama su „Eritrėjos jūros periple“ (I a.) minima Baraca vietove bei Ptolemajaus „Geografijos“ Barake. 1241 ir 1473 m. miestą nuniokojo musulmonų antpuoliai.
Roterdamo uostas

Roterdamo uostas (ol. Haven van Rotterdam) – Nyderlandų jūrų uostas Roterdame. Didžiausias uostas Europoje.
Nuo 1962 m. iki 2004 m. tai buvo aktyviausias pasaulio uostas, bet vėliau nusileido Šanchajaus uostui ir Singapūro uostui. 2010 m. uostas perkrovė 430 milijonų tonų krovinių  ir uždirbo 525 milijonų € pajamų. Roterdamo uoste dirba per 1200 darbuotojų.
Roterdamo uostas įsikūrė maždaug XIX a. Pradžioje tai buvo nereikšmingas upių uostas su nedidele apyvarta, tačiau atsiradus vandens ryšiui su Šiaurės jūra, dideli jūriniai laivai galėjo Reino upe įplaukti toli į sausumą. Uostas labai svarbus dėl savo padėties, nes Reinas teka per kelias šalis ir tinka laivybai.
Kentauras (žvaigždynas)

Kentauras (Centaurus, Cen) – 9-as pagal dydį pietinio pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje matoma tik nedidelė šiaurinė žvaigždyno dalis. Žvaigždynas žinomas nuo seniausių laikų (aprašytas dar Ptolemėjaus).

Mitai

Žvaigždynas pavadintas kentauro Cheirono garbei.
Viktoras Palys

Biografija

1929–1987 m. gyveno Kaune, išskyrus 1936–1938 m., kai mokėsi Estijoje.
Nuo 1930 m. studijavo VDU Teisės fakultete. 1931 m. įstojo į Kauno meno mokyklos J. Zikaro vadovaujamą skulptūros studiją, kurią baigė 1936 m. Susidomėjo grafika. Skulptūros studijas tęsė Tartu „Pallas“ aukštojoje mokykloje pas Anton Starkopf. 1938 m. grįžęs į Kauną, mokytojavo 1-ojoje amatų mokykloje, daug kūrė, dalyvavo parodose. 1939 m. už skulptūrinę kompoziciją „Auka“ laimėjo Taupomųjų kasų premiją. Tais pačiais metais grįžo į VDU ir 1940 m. baigė Teisės fakultetą, apgynė diplominį darbą „Nusikaltimai turtui SSSR baudžiamojoje teisėje", tačiau teisininku niekada nedirbo.
Nuo 1940 m. dėstė dailę Kauno valstybinėje 3-ojoje amatų mokykloje; iki 1941 m. buvo jos direktorius. 1944–1951 m. buvo Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės instituto dėstytojas, 1947 m. tapo docentu, 1948 m. – profesoriumi. 1946–1951 m. dirbo pavaduotoju mokymo reikalams. Taip pat dėstė dailę, anatomiją ir rusų kalbą Kauno kunigų seminarijoje. Jo mokiniai – garsūs dailininkai G. Jokūbonis, K. Kisielis, J. Balčikonis ir kt., kuriuos ne tik mokė, bet ir gelbėjo nuo sovietinės armijos. 1952–1954 m. buvo Kauno „Dailės“ kombinato dailininkas, direktoriaus pavaduotojas, 1955–1960 m. – direktorius.
1960 m. Kaune įsteigus Lietuvos dailės instituto vakarinį taikomosios dailės skyrių, iki 1982 m. dėstė piešimą, skulptūrą ir plastinę anatomiją. Iliustravo knygas, kūrė skulptūras. Monumentalumu išsiskiria skulptūros „Mirties genijus“ (1937 m.); dekoratyvinė parko skulptūra Kauno Ąžuolyne „Sėdintis vyras“ (pozavo Petras Jankevičius-Jankus,1938 m.) bei „Auka“ (1939 m.).
Sukūrė kamerinių skulptūrų („Bedarbis“ 1936, „Sėdinti mergaitė“ 1937, „Prie tvenkinio“ 1939) , portretų (žmonos, 1937, „Abiturientė“ 1959, M. Romerio 1970), paminklų (Petro Cvirkos Kaune, 1958, Liudo Giros Vilniuje, 1974), reljefų, medalių „Petras Cvirka“ 1960, Maironio, M. Riomerio bareljefai, prof. P. Mažylio, chirurgo A. Stropaus ir kitų portretiniai biustai, kunigų K. Paltaroko, L. Mažonavičiaus, J. Lapio atvaizdai, iliustravo knygų (Bernardo Brazdžionio „Per pasulį keliauja žmogus“ 1943).
Skulptūroms būdinga neoklasicistinės, apibendrintos formos, monumentalumas.
Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Stella Jones

Biografija

Stella yra bliuzo dainininkės ir fluxus menininkės Christine Jones ir bebop (džiazo ir svingo muzikos atšaka) trimitininko Carmell Jones dukra. Būdama penkerių, pradėjo groti pianinu. 1977 m.s Stella persikėlė į Vieną, su motina koncertavo džiazo klubuose.
Stella atstovavo Austrijai 1995 m. „Eurovizijos“ konkurse su daina „Die Welt dreht sich verkehrt“ (kūrinio autorius Mischa Krausz). Surinkusi 67 taškus, dalyvė užėmė 13 vietą, aplenkusi dar dešimties šalių atstovus. Tais pačiais metais išleido debiutinį albumą „Thunder“. Ji taip pat dalyvavo 1996 m. „Eurovizijos“ konkurse, šį kartą kaip dalyvio George Nussbaumer pritariančioji vokalistė.
Stella buvo viena iš penkių Austrijos žiuri narių 2014 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.
FK Istaravšan

Istorija

Įkurtas 1938 m. Žaidė aukščiausioje šalies futbolo lygoje. Buvo iškritęs iš elito diviziono.
Sonora

Geografija

Valstija ribojasi: rytuose – su Čihuahua, pietuose – su Sinaloa, pačiuose šiaurės vakaruose – su Žemutine Kalifornija, šiaurėje – su JAV (Arizonos ir Naujosios Meksikos valstijomis). Iš vakarų skalauja Ramiojo vandenyno Kalifornijos įlanka. Joje Sonorai priklauso keletas salų, iš kurių didžiausia – Tiburono sala.
Rytine Sonoros dalimi driekiasi Vakarų Siera Madrės kalnai. Aukščiausia valstijos vieta – Guakamajos kalnas (2646 m). Kitur daugiausia būdingos pavienės aukštumos ir neaukšti kalnų masyvai. Šiaurės vakaruose plyti Sonoros dykuma. Klimatas sausringas, būdingos karštos vasaros ir šalčiai žiemą, kalnuose būna sniego. Upės daugiausia nevandeningos, dažnai išdžiūstančios. Šiaurės vakaruose plyti Kolorado upės delta. Pagrindinės Sonoros dalies svarbiausia upė yra Jaki, o pietuose teka Majas. Įrengta keletas tvenkinių.
Victor Vance

Victor "Vic" Vance yra žaidimo Grand Theft Auto: Vice City Stories pagrindinis veikėjas ir žaidimo Grand Theft Auto: Vice City antraeilis veikėjas. Žinoma, kad Victor yra vyresnysis Lance Vance brolis, jo motina baltaodė ir Victor tėvas gimė Dominikos respublikoje. Dar žinoma, kad Victor yra vienas iš Lance šeimos mafijos lyderių.
Victor "Vic" Vance žaidimuose Grand Theft Auto: Vice City Stories ir Grand Theft Auto: Vice City įgarsina Dorian Missick.

Grand Theft Auto: Vice City Stories

Veiksmas vyksta 1984 m., Vice City mieste. Victor Vance tarnauja Marines karinėje bazėje, bet yra išmetamas dėl to, kad buvo apkaltintas narkotikų importu į karinę bazę. Tada Victor pradeda kariauti su kolumbiečių ir meksikiečių gaujomis Little Havana rajone. Kariaudamas su gaujomis jis suranda savo priešus, kurie apkaltino jį neteisybe ir atkeršija jiems. Po šių įvykių Lance šeimos mafija tampa pati įtakingiausia mafija visame Vice City mieste.

Grand Theft Auto: Vice City

Veiksmas jau vyksta 1986 m., tame pačiame Vice City mieste. Atvažiavęs į kokaino mainus su Tommy Vercetti, Victor yra nužudomas įtakingo nusikaltėlio Diaz žmonių. Tada Lance šeimos mafija suyra ir Vice City pradeda valdyti naujos mafijos.