google/wiki40b huggingface dataset:
Oranžerija

Oranžerija (pranc. orangerie < orange, 'apelsinas') – atskiras šildomas pastatas arba pastato dalis su stikliniu stogu ir dideliais langais, skirtas šiltųjų kraštų augalams auginti.

Istorija

Pirmosios oranžerijos pasirodė antroje XVI a. pusėje Prancūzijoje ir buvo skirtos išsaugoti žiemai vasarinius vaisinius augalus. 1599 m. Leideno botanikos sode buvo pastatyta pirmoji stiklinė oranžerija su krosniniu apšildymu, leidusiu ištisus metus auginti egzotinius augalus. 1646 m. toks sodas atsidarė Amsterdame, ​​1714 m. – Paryžiuje. XVII–XIX a. tokie šiltnamiai buvo populiarūs turtinguose Europos dvaruose, kuriuose buvo auginami apelsinai ir kiti egzotiniai augalai. Pavyzdžiui, 1805 m. į Vieną atvykęs prancūzų gamtininkas B. de Saint-Vincent rašė apie įspūdį, kurį jam padarė vietinių aristokratų namai: „Man naujas įprotis pasirodė žavus: beveik visos aukštuomenės damos savo namus puošė oranžerijomis, kuriose net žiemą sklandė pačių rečiausių ir nuostabiausių augalų kvapai“.
Pamažu oranžerijos ėmė puošti ir turtingesnių miestiečių namus: „Šiandien tai būtinas priedas prie bent kiek padoresnio sodo“, - rašė baronas Ernouf 1863 m. Tuo metu Prancūzijoje plito svetainių-oranžerijų mada, kurios pavyzdžiu galėtų būti oranžerija, aprašyta Emilio Zola romane „La Curée“ (1871).

Lietuvoje

Lietuvos dvaruose oranžerijos pradėtos statyti XIX a. pirmoje pusėje. XIX a. pabaigoje buvo įrengta Kretingos dvaro oranžerija. Kauno botanikos sodo oranžerija istoriją skaičiuoja nuo 1923 m. ir yra viena didžiausių Lietuvoje.
Paul Brock

Biografija

Gimė 1900 m. vasario 21 d. Pagulbiniuose. Rašytojo prosenelis buvo Reino laivininkas, su Napoleono Didžiąja armija 1812 m. atkeliavęs prie Nemuno ir čia vedęs zalcburgiečių palikuonę. Rašytojo tėvas Johanas buvęs jau trečios kartos laivininkas, turėjęs savo medinį tristiebį kuršlaivį ir juo plaukiojęs krašto upėmis.
1900 m. J. Brokas išsimokėtinai įsigijo dvarelį Viešvilėje, o paskutinį įnašą sumokėjo 1914 metais, o po poros savaičių prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas, į kraštą įsibrovę Rusijos kariškiai J. Broko dvarelį sudegino. Laivininkas liko be savo nuosavybės ir pastogės.
1914-1915 m. žiemą jam su šeima teko praleisti lede įšalusiame mediniame kuršlaivyje. Kitą vasarą Paulius jau plaukiojo upėmis kaip šturmanas tėvo laive. 1917 m. Piliavoje jis gavo oficialias laivavedžio (šturmano) teises (patentą), galop įsigijo ir savo laivą, su kuriuo plaukiojo mariomis ir krašto upėmis.
Pirmojo pasaulinio karo paskutiniais mėnesiais (1918 m. rugsėjį) P. Brokas buvo mobilizuotas į Vokietijos karinį jūrų laivyną ir pradėjo studijas Jūrų akademijoje Kylyje. Karui pasibaigus, nepanoro likti laivyne ir grįžo atgal prie Nemuno. Ten neužsibuvo, panoręs aplankyti tolimus kraštus. Kaip jūreivis plaukiojo su įvairiais laivais, pasiekė net Rytų Aziją.
Po ilgų plaukiojimų 1929 m. grįžo į Vokietiją, kur Kelne pradėjo studijuoti pedagogiką ir psichologiją bei pradėjo rašyti apysakas. Jau tapęs žinomu žurnalistu, grįžo į Tilžę, kur buvo apsigyvenę jo brolis ir seserys.
Vieną pirmųjų savo didesnių veikalų „Laivininkas Mikelis Austynas“ išleido 1935 m. Karaliaučiuje. 1937 m. parašė žymųjį romaną „Upė teka“, kuris vėliau ne kartą buvo leidžiamas naujai. Gausius ir įdomius P. Broko rašinius spausdino įvairūs laikraščiai.
1939 m. rugpjūčio 22 d. jis buvo mobilizuotas į nacistinės Vokietijos karinį jūrų laivyną ir tarnavo Klaipėdoje. Vėliau gelbėjo žinomo žurnalisto reputacija, apsaugojusi nuo daugelio karo jūrininkų lemties – žūties vandenyse.
Kaip raštingas žmogus P. Brokas darbavosi nacių propagandos tarnyboje, kurdamas reikiamus raštus. Pokariu gyveno įvairiose Vokietijos vietose, rašė ir leido vis naujus savo kūrinius. 1953 m. apsigyvenęs Hamburge, pradėjo bendradarbiauti su ten įsikūrusiomis Rytprūsių išeivių organizacijomis, rašė į jų leidinius, dažnai prisimindamas savo vaikystę prie Nemuno ir senų laikų plaukiojimus. Nuėjęs ilgą ir nuotykingą gyvenimo kelią, tapęs populiariu rašytoju, mirė 1986 m. spalio 26 d. Bad Segeberge.
UV žemėlapio sudarymas

UV žemėlapio sudarymas yra 3d modeliavimo procesas, kurio metu sudaromi 2D vaizdai, atitinkantys 3D modelio paviršius. Žemėlapis atvaizduoja trimatį objektą į dvimatį vaizdą, vadinamą tekstūra. "X" "Y" ir "Z" koordinatės naudojamos originalioje trimačio obijekto modeliavimo erdvėje, o "U" ir "V" koordinatės naudojamos tekstūroje. Pagal UV koordinates, vaizdo generavimo algoritmas nustato, kurią tekstūros vietą, ant kurio trimačio objekto paviršiaus atvaizduoti. Taigi piešiant tekstūrą pagal UV žemėlapį galima nustatyti, kuri piešinio vieta ant kurio trimačio objekto paviršiaus bus matoma.
Katiniai

Katinių kilmės istorija

Pirmieji katiniai išsivystė maždaug prieš 25 milijonus metų oligoceno epochoje. 2013 metais Himalajuose suradus didžiosioms katėms priskiriamą 4,1–5,95 milijonų metų senumo Panthera blytheae fosiliją, daromos išvados, kad pirmosios didžiosios katės (Pantherinae) iš mažųjų kačių (Felinae) evoliucionavo maždaug prieš 6,37 milijonus metų. Pagal Panthera blytheae fosiliją sprendžiama, kad artimiausia joms iš dabar gyvenančių rūšių yra irbiai (Panthera uncia).

Apibūdinimas

Šeimoje iš išlikusių rūšių stambiausi svoriu ir kūno išmatavimais tigrai, ypač Panthera tigris tigris porūšio amūrinių tigrų populiacija. Jų patinų didžiausias kūno ilgis 350 cm, pečių aukštyje 107–110 cm, maksimaliai (patvirtintas, rekordinis svoris) sveria iki 318 kg kilogramų. Sichote Alinio kalnuose 1950 metais nušautas amūrinio tigro patinas, oficialiai nepatvirtintais duomenimis svėrė 384 kg, o jo kūno ilgis siekė 3,48 m.
Tuo tarpu mažiausia rūšis – rudoji katė (Prionailurus rubiginosus), jos kūno ilgis 35–48 cm, svoris 0,9–1,6 kg. Kita viena mažiausių katinių yra juodakojė katė (Felis nigripes). Subrendęs patinas vidutiniškai sveria 1,9 kg, o didžiausias svoris iki 2,45 kg. Subrendusios patelės vidutinis svoris 1,3 kg, o didžiausias 1,65 kg. Patinų kūno ilgis 36,7–43,3 cm, patelių didžiausias kūno ilgis iki 36,9 cm. Pečių aukštyje juodakojė katė 25 cm.

Nauji atradimai

2013 metais atrasta nauja rūšis – pietinė oncila (Leopardus guttulus). Pagal atliktus DNR tyrimus, buvo nustatyta, kad iki dabar žinota oncila (Leopardus tigrinus) yra ne viena, o dvi skirtingos rūšys. DNR analizė parodė, kad oncilų (Leopardus tigrinus) grupės gyvenančios šiaurės rytų ir pietinėje Brazilijoje (dabar jau naujai pripažinta/atrasta rūšis Leopardus guttulus) visiškai skirtingos, net nėra jokių įrodymų kad šios dvi oncilų grupės tarpusavyje kryžmintųsi. Naujai atrasta Leopardus guttulus ir Leopardus tigrinus, savaime paplitę Pietų ir Centrinės Amerikos atogrąžų klimato kraštų drėgnuosiuose miškuose – nuo Argentinos, Brazilijos iki Kosta Rikos šiaurėje. Naujoji rūšis Leopardus guttulus, paplitusi šio plataus arealo pietinėje dalyje. Abi rūšys smulkios, jų svoris 1,5–3 kg, kūno ilgis 35–60 cm, ūgis ties pečiais ~25 cm.
Europos pasienio ir kranto apsaugos agentūra

Struktūra

Valdančioji valdyba užtikrina, kad agentūra veiktų teisingai ir veiksmingai. Ji nustato agentūros prioritetus ir darbo programą, tvirtina jos biudžetą po to, kai jį patvirtina Europos Parlamentas ir Taryba. Valdyba yra atskaitinga valstybėms narėms ir Europos institucijoms ir skiria direktorių. Valdyba priima daugiametę programą ir personalo politikos planą, taip pat nustato rodiklius stebesėnai, kaip įgyvendinamas veiklos planas. Valdančiosios valdybos kadencijos trukmė yra ketveri metai. Kadencija gali būti pratęsiama vieną kartą. Šalys, susijusios su Šengeno sutarties įgyvendinimu, taikymu ir plėtojimu, taip pat dalyvauja agentūros veikloje. Jie turi po vieną atstovą ir pakaitinį narį valdančiojoje valdyboje.Valdyba išrenka pirmininką ir pirmininko pavaduotoją iš savo narių. Pavaduotojas pakeičia pirmininką tuo atveju, kai pirmininkui neleidžiama atlikti savo pareigų. Pirmininko ir pavaduotojo kadencijos baigiasi tada, kai baigiasi jų narystė valdančiojoje valdyboje. Kadencijos trukmė yra dveji metai. Kadencijos gali būti pratęsiamos tik vieną kartą.
Valdančiosios valdybos sudaro nuo 20 iki 100 narių, kurie paprastai susitinka nuo vieno iki keturių kartų per metus. Valdybos turi turėti vykdančiąją valdybą arba biurą, kuri yra mažesnė grupė, susidedanti iš tam tikrų valdančiosios valdybos narių. 
Direktorius yra atsakingas už agentūros veiklą, kuri yra pagrįsta ES institucijų politika. Po pasitarimo su Europos Komisija ir nacionalinių valdžių institucijomis, rengia metinio biudžeto pasiūlymą ir darbo programą, taip pat atsako už vadovavimą agentūrai ir jos kasdieninį darbą (finansus, personalo klausimus). Direktorius yra nepriklausomas nuo Europos Komisijos, valstybių narių ir atsiskaito valdybai.
Vilnius (dienraštis)

Vilnius – politikos ir visuomenės gyvenimo dienraštis, leistas nuo 1920 m. gruodžio 14 d. iki 1921 m. spalio 12 d. Vilniuje.

Istorija

Leistas vietoje „Vilniaus aido“. Leido ir redagavo Mykolas Biržiška, nuo 1921 m. rugsėjo 28 d. (Nr. 232) V. Bernartas (Viktoras Biržiška). Išėjo 244 numeriai. Nuo 1922 m. spalio 29 d. vietoje laikraščio „Vilnius“ pradėjo eiti „Vilnietis“.
Bendradarbiavo S. Balčas, A. Babianskis, Jonas Basanavičius, Jonas Jablonskis, P. Radzevičius ir kt. Spausdino Žaibo spaustuvė Vilniuje.
Alanis

Albumo kūrimas

Johnas Alexanderis, „MCA Records“ Kanados padalinio vadovas, pirmą kartą išgirdo „Alanis“ demo įrašą 1983 metais, kai jai buvo devyneri, ir įvertino jį kaip labai perspektyvų, tačiau nepasiūlė pasirašyti sutarties dėl pernelyg jauno atlikėjos amžiaus. 1987 metais Alanis susipažino su vadybininku Stephenu Klovanu, o po metų kartu su Leslie Howe’u ir dar vienu muzikantu įrašė himno „O Canada“ versiją. Nors tuo metu Leslie Howe’as priklausė pop duetui „One to One“, Klovanas įkalbėjo jį pratęsti bendradarbiavimą su Morissette.
Vienam iš demo įrašų, dainai „Walk Away“, kurią jie įrašė kartu su klavišininku Serge Côté, Howe’as ir Klovanas Paryžiuje nufilmavo vaizdo klipą ir 1988 metais nusiuntė ji Alexanderiui. Šis vėliau susitiko su Alanis ir jos tėvais (šiai tuo metu buvo tik 14 metų), išreikšdamas kompanijos susidomėjimą Morissette kūryba, tačiau „MCA“ nepalaikė šio pasiūlymo. Vis tik Leedsas Levy, „MCA Publishing“ prezidentas Šiaurės Amerikai, nusprendė, kad Alanis yra talentinga ir leido pasirašyti su ja sutartį. Albumą turėjo išleisti „Hot Mustard Records“, nauja „MCA“ kompanija, besirūpinanti jaunais atlikėjais.
Albumas buvo įrašytas „Distortion Studios“, Otavoje, 1990 metų rugsėjo – gruodžio mėnesiais. Anot pačios Alanis, tuo metu ji patyrė didžiulį MCA spaudimą iki albumo išleidimo kuo labiau sulieknėti, ko pasekoje ji susirgo bulimija ir anoreksija.

Albumo išleidimas

Albumas pasirodė prekyboje 1991 metų balandį, o Alanis Morissette (albumą ji išleido pasivadinusi tik vardu) pradėta lyginti su tuo metu populiariomis paauglėmis atlikėjomis Debbie Gibson ir Tiffany. Pirmasis singlas „Too Hot“ liepos mėnesį pasiekė 14-tą poziciją Kanados radijo dainų sąraše. Pasirodžius antrajam singlui „Feel Your Love“, albumas jau buvo tapęs auksiniu. Trečiojo singlo „Walk Away“ vaizdo klipe nusifilmavo aktorius Matt LeBlanc. 1992 metų „Juno“ apdovanojimuose „Too Hot“ buvo nominuotas Metų Dainos ir Metų Šokių Muzikos Įrašo („Hott Shot“ remiksas) kategorijose, Alanis laimėjo Perspektyviausios atlikėjos titulą, o albumo tiražas viršijo 200 000 kopijų.
Vėliau, 1993 metais, Johnas Alexanderis mėgino gauti sutikimą išleisti albumus „Alanis“ ir „Now Is The Time“ JAV, tačiau Scottas Welchas, kuris tuo metu buvo Morissette agentas ir vadybininkas, nebuvo sužavėtas ankstyvąja kūryba ir albumai JAV rinkoje nepasirodė.
1995 metais „Jagged Little Pill“ tapo pirmuoju atlikėjos albumu, išleistu JAV. Tuo metu į Alanis transformaciją iš pop į roko stilių daug kas žiūrėjo skeptiškai. 2008 metais albumas „Alanis“ buvo išimtas iš prekybos.
Geltonoji nykštukė

Geltonoji nykštukė – pagrindinės sekos žvaigždė, priklausanti G spektrinei klasei ir V šviesio klasei. Tokios žvaigždės masė būna nuo 0,8 iki 1,2 Saulės masės, o jos paviršiaus temperatūra – nuo 5300 iki 6000 K. Kaip ir kitose pagrindinės sekos žvaigždėse, geltonosios nykštukės šerdyje vykstančio branduolių sąlajos proceso metu vandenilis virsta heliu.
Geriausiai žinomas geltonosios nykštukės pavyzdys yra mūsų Saulė, kurioje kiekvieną sekundę apie 600 mln. tonų vandenilio virsta heliu (jo susidaro ~596 mln. tonų, o ~4 mln. tonų materijos tampa energija). Kiti gerai žinomi geltonųjų nykštukių pavyzdžiai – Kentauro Alfa A, Banginio Tau ir 51 Pegasi.
Nepaisant pavadinimo, šio tipo žvaigždžių spalva įvairuoja nuo baltos (šviesesniųjų, pvz., Saulės) iki gelsvos (mažiau šviesos išspinduliuojančių geltonųjų nykštukių). Mūsų Saulė iš tiesų yra baltos spalvos, bet žvelgiant pro Žemės atmosferą atrodo geltona dėl Reilėjaus sklaidos. Be to, nors terminas „nykštukė“ vartojamas priešpriešinant šio tipo žvaigždes žvaigždėms milžinėms, geltonosios nykštukės savo šviesumu pranoksta 90 % galaktikos žvaigždžių, kurios daugiausia yra oranžinės, raudonosios bei baltosios nykštukės (pastarosios nepriklauso pagrindinei sekai).
Geltonosiose nykštukėse branduolinės reakcijos, kurių metu vandenilis virsta heliu, tęsiasi apie 10 mlrd. metų. Išsekus vandeniliui žvaigždės šerdyje, jos skersmuo daug kartų padidėja ir žvaigždė tampa raudonąja milžine (pvz., Aldebaranas). Galiausiai raudonoji milžinė nusimeta išorinius dujų sluoksnius, iš kurių susidaro planetiškasis ūkas, o žvaigždės šerdis palaipsniui vėsta ir traukiasi, tapdama nedidele baltąja nykštuke.
Banderia Prutenorum

Banderia Prutenorum (lot. Prūsų vėliavos) – Lenkijos istoriko Jano Dlugošo rankraštis, parašytas lotynų kalba XV a. antroje pusėje. Vienas svarbiausių Žalgirio mūšio šaltinių. Iliustravo dailininkas Stanislovas Durinkas (m. 1492 m.). Saugomas Jogailos universitete Krokuvoje.

Istorija

1410 m. liepos 15 d. Žalgirio mūšyje jungtinė Lenkijos ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė iš kryžiuočių atėmė 51 karinio dalinio – vėliavos ženklą. Nors daugumą jų iškovojo Vytauto kariai, visos jos Jogailos įsakymu suvežtos į Krokuvą ir 1411 m. iškabintos Vavelio katedroje. Po mūšio prie Nakelio 1431 m. ten sudėtos ir penkios Livonijos ordino pulkų vėliavos.
1447 m., kai buvo karūnuojamas Kazimieras Jogailaitis, į iškilmes atvyko ir Vokiečių ordino oficiali delegacija. Ta proga Janas Dlugošas, padedant kryžiuočių pasiuntiniams, sudarė vėliavų aprašus, o karaliaus dailininkas Stanislovas Durinkas padarė spalvotus vėliavų piešinius. Tai buvo pirmoji Lenkijoje atlikta istorinė dokumentacija, atlikta stengiantis išsaugoti originalų kopijas ateities kartoms.

Rankraštis

Rankraštis apima 48 pergamento lapus, kurių dydis 18,6 x 29,3 cm. Rankraštyje pateikti 56 Vokiečių ordino vėliavų, kurias Lenkijos kariuomenė atėmė iš kryžiuočių Žalgirio, Koronovo ir Nakelio mūšiuose 1410–1430 m., atvaizdai ir aprašymai. Rankraštis nuo 1584 m. daug kartų perspausdintas, susilaukė daugelio tyrimų. Originalas su vėliavų piešiniais saugomas Jogailos universiteto bibliotekoje.

Vėliavų likimas

Kryžiuočių vėliavos Vavelyje kabėjo iki 1797 m., kai po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo austrai jas išvežė į Vieną ir ten jos dingo. Po Pirmojo pasaulinio karo pagal S. Durinko piešinius atliktos vėliavų kopijos. Antrojo pasaulinio karo metu Krokuvą užėmę vokiečiai jas iškilmingai perkėlė į mūšio vietoje pastatytą Hindenburgo mauzoliejų.
Pagal Bychovco kroniką, pusę Žalgirio mūšyje laimėtų vėliavų Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas atvežė į Vilnių ir iškabino katedroje, kur Mykolo Lietuvio liudijimu jos kartu su kitomis trofėjinėmis vėliavomis (iš viso 300) sudegė per 1529 m. gaisrą.
Gravimetrija

Gravimetrija – geofizikos šaka, matuojanti įvairių žemės paviršiaus taškų laisvojo kritimo pagreitį g, tirianti jo matavimo metodus ir instrumentus. Laisvojo kritimo pagreičio matavimai naudojami Žemės formai, jos gelmių ir viršutinio sluoksnio sandarai nustatyti, navigacijai. Absoliutinis laisvojo kritimo pagreitis apskaičiuojamas pagal laisvai krintančių kūnų pagreičio arba laisvai svyruojančios svyruoklės periodo matavimą. Santykinis laisvojo kritimo pagreitis apskaičiuojamas pagal išmatuotų laisvojo kritimo pagreičio skirtumą tiriamajame ir atramos punkte. Matuoti galima svyruoklės svyravimo periodą, svyruoklės ištempimo ilgį ir jėgą, kvarcinio siūlo sukimo jėgą (gravimetras). Žinant bent vieno taško g vertę, galima apskaičiuoti kitų taškų g vertę. Pagrindine g verte laikoma 1898–1904 Potsdamo atramos punkte nustatyta laisvojo kritimo pagreičio absoliutinė vertė (981 274 mGal). Beveik visoje Žemėje sukurtas Potsdamo sistemos atramos taškų tinklas.
William Steig

Biografija

Steigas gimė Niujorke Lenkijos žydų imigrantų šeimoje, kurie paskatino jo meninį veiklos vystymasį. Vaikystėje jis mėgo paišyti vaikiškus piešinius bei skaityti. Tuo metu viena mėgstamiausių jo pasakų buvo Pinokis. Šalia meninės veiklos jis taip pat buvo atletas bei koledžo vandensvydžio komandos narys. Jis baigė Townsend Harris vidurinę mokyklą, bet niekados taip ir nepabaigė koledžo, nors jis buvo pradėjęs lankyti net tris koledžus: dvejus metus praleido Niu Jorko miesto koledže, trejus metus Nacionalinėje Dizaino akademijoje bei 5 dienas Jeilio universiteto vaizduojamojo meno mokykloje. Vis dėlto iš visų jų buvo išmestas.
Kai jo šeima pateko į finansines problemas Didžiosios depresijos metu, jis pradėjo piešti karikatūras kaip laisvai samdomas menininkas ir taip savo pirmąją karikatūrų seriją 1930 metais pardavė New Yorker žurnalui. Jis netrukus susilaukė pasisekimo ir per ateinančius dešimtmečius išspausdino 1600 įvairių komiksinių piešinių, o 117 iš jų pasirodė ant žurnalo viršelio. Todėl Newsweek žurnalas suteikė jam „King of Cartoons“ (lt:karikatūrų karalius) titulą.
Steigas buvo vienas iš 250 skulptorių, kurių darbai buvo eksponuoti 3-iojoje taptautinėje skulptūros parodoje, vykusioje Filadelfiljos meno muziejusFiladelfiljos meno muziejuje 1949 vasarą. Eidamas 7-tą savo gyvenimo dešimtmetį jis nusprendė nusprendė išbandyti save kitoje meno rūšyje ir taip 1968 parašė savo pirmą vaikams skirtą knygą. Čia jam taip pat puikiai sekėsi, todėl jo trečia knyga Silvesteris ir stebuklingas akmenukas (1970), laimėjo prestižinį Caldecott Medalį. Per visą gyvenimą jis parašė daugiau nei 30 knygų vaikams, įskaitant Daktaro DeSoto knygų seriją, kurią jis rašė iki savo gyvenimo 10-jo dešimčio. Be to iliustruota knyga vaikams Šrekas! (angl:Shrek!) (1990) buvo pasirinkta kaip pagrindas labai sėkmingam kompiuteriu animuotam filmui tuo pačiu pavadinimu.
1936–1949 jis buvo vedęs Elizabeth Mead Steig, kuri buvo antropologistės Margaret Mead sesė. Jie susilaukė džiazo fleitininko Jeremy Steigo ir dukros Liusindos. Vėliau Steigas vedė dar tris kartus ir susilaukė dar keleto vaikų.
Lafonija

Lafonija (angl. Lafonia) – Folklando (Malvinų) salų didžiausios salos – Rytų Folklando – pusiasalis. Sudaro visą pietinę salos dalį, nuo likusios dalies atskirtas Šoiziulo sąsiauriu ir jungiasi tik 4 km pločio sąsmauka. Vyraujantis paviršius – lyguma.
Pagrindinės gyvenvietės – Darvinas, Gūs Grynas, Nort Armas, Volker Krykas.
Pietų Vainikas

Pietų Vainikas (Corona Australis, CrA) – 80-as iš 88 pagal dydį pietų pusrutulio žvaigždynas, Paukščių Tako pakraštyje. Lietuvoje nematomas. Žvaigždynas žinomas nuo seniausių laikų (apibūdintas dar Ptolemėjaus), ribas apibrėžė Johann Bayer 1603 m. veikale Uranometria. Žvaigždyno plotas – 128 kvadratiniai laipsniai.
Vincentas Kazys Urbonas

Biografija

1954 m. baigė Simno vidurinę mokyklą. 1959 m. Vincentas Urbonas baigė Vilniaus pedagoginį institutą, įgijo biologijos, chemijos ir žemės ūkio pagrindų mokytojo specialybę. 1959–2001 m. dirbo Botanikos institute, 1984–1991 m. buvo šio instituto Sporinių augalų, 1992–2001 m. – Mikologijos laboratorijos vadovas, 1989–1991 m. – dar ir direktoriaus pavaduotojas. 1967 m. Vilniaus universitete apgynė mokslų kandidato disertaciją „Naujas indėlis Lietuvos TSR kepurėtiesiems (Agaricales eilės) grybams pažinti“. 1990 m. Ukrainos SSR mokslų akademijos N. Cholodno botanikos institute apgynė daktaro disertaciją „Lietuvos TSR agarikiečių eilės grybai (rūšių sudėtis, sistematika, ekologija)“.
Per savo gyvenimą Vincentas Urbonas nustatė daugiau kaip 700 agarikoidinių grybų rūšių, paskelbė apie 130 mokslinių ir 80 mokslo populiarinamųjų straipsnių. Skaitė paskaitas visuomenei, dalyvavo televizijos ir radijo laidose, rengė grybų parodas įvairiuose Lietuvos miestuose.
Apdovanotas LTSR valstybine premija (1981 m.) ir Lietuvos mokslo premija (2001 m.; abi su kitais).
Irena Kavoliūnaitė

Irena Kavoliūnaitė (g. 1933 m. lapkričio 5 d. Jurgeliškiuose, Šimonių valsčius) – Lietuvos agronomė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija

1958 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1990 m. žemės ūkio mokslų daktarė. 1958–2001 m. dirbo Žemdirbystės institute, nuo 1968 m. jo Vokės filiale, 1968–1990 m. – Herbicidų laboratorijoje, 1991–1997 m. Herbicidų, 1998–2000 m. Piktžolių tyrimo sektoriaus vedėja.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritis – augalų apsauga ir herbicidų ekotoksikologija. Paskelbė per 70 mokslinių straipsnių.
We Run Vilnius

Istorija

Tarptautiniai „Nike“ bėgimo renginiai vyksta daugelyje pasaulio miestų. Pirmą kartą Vilniuje 2012 m. vykęs „Nike Aš bėgu. Vilnius“ renginys sutraukė daugiau nei 2 tūkst. bėgikų, kurie varžėsi 5 ir 10 km trasose. Tais pačiais metais pradėtas organizuoti Vilniaus pusmaratonis sutraukė beveik tūkstantį dalyvių. 2013 m. renginiai buvo sujungti, ši bėgimo šventė sulaukė 5 tūkst. dalyvių. 2016 m. dalyvių skaičius perkopė 10 tūkst. ribą.
Giedrius Indrašius

Biografija

Baigęs Pabiržės vidurine mokyklą, 1985 m. baigė Vilniaus universitetą, geografijos mokytojas.
1985 m. Mokslų akademijos Botanikos instituto bendradarbis, 1987 m. Veliuonos kolūkio kraštovaizdžio architektas, 1989 m. Vyžuonų mokyklos mokytojas, 1991 m. Užpalių vidurinės mokyklos direktorius, Užpalių gimnazijos geografijos mokytojas. 2005 m. Europos Parlamento narės Laimos Andrikienės padėjėjas Utenos apskrityje.
Tėvynės sąjungos Utenos rajono skyriaus narys.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2004 m. ir nuo 2007 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys. Užpalių krašto Garbės pilietis (2016 05 21)
Lietuvos gamtos fondo narys, Utenos rajono ugdymo įstaigų vadovų tarybos narys, Užpalių bendruomenės informacinio centro pirmininkas, Užpalių Lions klubo narys. Sutuoktinė Danutė, išsiskyręs, vaikai Auktumas, Eimantė.