google/wiki40b huggingface dataset:
Karos jūra

Karos jūra yra Rusijos šiaurinėje pakrantėje. Susidarė po paskutinio ledynmečio ištirpus ledynui. Diduma jūros dengia šelfą, o jos gylis mažiau nei 200 m, plotas 880 000 km², didžiausias gylis 620 m. Jūros dugne yra daug plačių terasų, kurios leidžiasi iš pietvakarių (kur jūra labai sekli) į šiaurę ir vakarus. Šelfą kerta dvi gilios įdubos. Vasarą į Karos jūrą iš upių Sibiro pakrantėje įteka gausybė gėlo vandens. Dėl to paviršiaus druskingumas svyruoja, nuo maždaug 34 g/l beveik visoje jūroje žiemą iki 10–12 g/l netoli Obės ir Jenisiejaus upių žiočių vasaros pradžioje. Nuo gruodžio iki birželio dauguma jūros būna sukaustyta ledo. Liepos–rugpjūčio mėnesiais priešingai, daugiau kaip 90 % jūros būna neužšalusi, tačiau paviršiaus temperatūra niekada nepakyla aukščiau 4–5 °C. Vasarą Karos jūra yra svarbus prekių gabenimo kelias į Vakarų Sibirą ir iš jo, įskaitant naftą ir gamtines dujas, kurių dideli telkiniai buvo aptikti Obės-Jenisėjaus regione.
Dzirciemas

Dzirciemas (latv. Dzierciems) – Rygos mikrorajonas pietiniame Dauguvos krante; gyvena 12 856 gyventojai.
Žemutinės Dzirciemo dalys yra tiesiai virš jūros, Dauguvos pakraštyje. Ten yra aukščiausia vieta Rygoje - 28 metrų aukščio Dzegužkalnas to paties pavadinimo parke.

Istorija

Seniausias Dzirciemo savininkas buvo Rygos Šv. Jurgio ligoninė. Iki 1692 m. gyvenvietėje buvo 102 namai. XVII a. šioje vietovėje daugiausia gyveno latviai. 1667 m. Dzirciemo apylinkėje įsikūrė mokykla, kurioje 1689 m. buvo mokomi tik latvių tautybės vaikai.
XVIII a. pabaigoje, Dzircieme įsikūrė Prūsijos konsulas ir prekybininkas Helmundas, kurio bendrovė „Helmund & Sohn“ įkūrė pirmąją Dzirciemo gamyklą. Tačiau tik nuo XIX a. 2-osios pusės pramonės įmonės Dzircieme pradėjo veikti aktyviau.
Dauguvos upelio Zundo ribos anksčiau priklausė medienos prekybininkui Georgui Vilhelmui Schroederiui. 1902 m. jis čia pradėjo statyti šiuolaikinius gyvenamuosius namus.
Padaras (2011 filmas)

Istorija

Filmas buvo sumanytas kaip to paties pavadinimo 1982 m. filmo „Padaras“ priešistorė. Filmą kūrė „Universal Pictures“ kompanija. Režisieriumi pasirinktas vienas iš pradedančiųjų režisierių Matthijs van Heijningen Jr., o pagrindinis vaidmuo patikėtas Mary Elizabeth Winstead, kuri jau filmavosi siaubo filmų herojės rolėse. Scenarijus buvo paremtas John W. Campbell knyga „Kas ten eina?“. Kino filmo premjera įvyko 2011 m. spalio 12–14 d. Kūrinys komerciškai nebuvo sėkmingas ir sulaukė nuosaikaus kritikų įvertinimo.

Siužetas

Antarktidoje grupė norvegų mokslininkų suseka nežinomą radijo signalą. Atsekus į signalo šaltinio tašką, jų motoreigis įlūžta lede ir nukrenta į properšą. Įstrigę properšoje norvegai pamato, kad po ja yra didelė vidinė ola, kurioje matosi kažkas panašaus į įvairią technologinę įrangą. Vėliau paaiškėja, kad tai ateivių kosminis laivas, o nuošaliau, sušalęs lede, randamas vieno ateivio kūnas.
Tuo tarpu JAV mokslininkas daktaras Sanderas (akt. Ulrich Thomsen) gauna iš savo draugo norvegų mokslininko Antarktidoje Edvardo (akt. Trond Espen Seim) skubų kvietimą atvykti. Į pagalbą Sanderas pasiima asistentą Adamą (akt. Eric Christian Olsen) ir paleontologistę Keitę (akt. Mary Elizabeth Winstead). Atvykus į vietą, sušalęs ateivio kūnas išpjaunamas lede ir parsigabenamas į stovyklą ištirti. Tačiau kai mokslininkai švenčia atradimą, prie ateivio užklydęs amerikiečių grupės sraigtasparnio pilotas Derekas (akt. Adewale Akinnuoye-Agbaje) išvysta kaip ateivis išsilaisvina iš tirpstančio ledo. Mokslininkai nakties tamsoje puola jo ieškoti ir supranta, kad susidūrė su pabaisa, kuri nužudo ir praryja vieną iš norvegų. Sudeginus pabaisą, šio kūnas visgi gražinamas į stovyklą skrodimui. Beskrodžiant pastebima, kad ateivio medžiagos tirpina nelaimėlio norvego kūno dalis.
Ryte pakyla sraigtasparnis tam, kad nugabentų ateivio gaudynėse sužeistą mokslininką, tačiau tuo metu paleontologė Keitė nustato, kad ateivio medžiaga ir po mirties lieka gyva, o šios medžiagos ląstelės naikina kito organizmo ląsteles prisiimdamos šių pavidalą. Suradusi vonios kambaryje dirbtinius dantis ir kraujo vonią, Keitė supranta, kad kažkuris iš kolegų jau yra persiįkūnijęs ateivis, nes jo organizmas nesugeba suimituoti neorganinės kilmės medžiagų. Keitė puola stabdyti jau pakilusį sraigtasparnį, tačiau jame kažkas atsitinka, iš pažiūros nevaldomas jis nuskrenda už gretimų kalvų ir sudūžta tolumoje. Keitė sava teorija pasidalija su likusia mokslininkų grupe, tačiau ja niekas nepatiki, išskyrus prancūzę Džuljetę (akt. Kim Bubbs). Pasilikusi viena su ja Keitė staiga pamato, kad Džuljetė ir yra ateivis ...
Indo-sasanidai

Istorija

Indo-sasanidų pradžia buvo Ardašyro I užkariavimai rytuose apie 230 m, kuriais prie Sasanidų imperijos buvo prijungta Baktrija ir dalis Indijos subkontinento, atkariauta iš Kušanų imperijos. Vietininkai turėjo dalinę nepriklausomybę, čia buvo persekiojamos visos religijos, išskyrus zoroastrizmą.
Kušanšachų valdžia buvo nutraukta įsiveržus kidaritams ir heftalitams.
Pavelas Armandas

Biografija

1927 m. baigęs B. Čaikovskio kino kursus Maskvoje dirbo scenaristu ir režisieriumi Rusijoje, Armėnijoje, statė mokslo populiarinimo filmus. Nuo 1954 m. Rygos kino studijos režisierius.
Lietuviškas ilgasis

Lietuviški ilgieji – pusapvaliai sidabriniai sunormintos masės XIII–XIV a. strypeliai, skirti piniginiams atsiskaitymams. Jų rasta dabartinės Lietuvos teritorijoje, todėl jie vadinami lietuviškaisiais. Jie buvo pirmieji savi lietuvių pinigai.

Pavadinimas

Terminas ilgasis vartotas iki XVI a. pabaigos, jis minėtas Simono Daukanto. Lietuviškoje numizmatinėje literatūroje įsigalėjo XX a. Mikalojaus Daukšos „Postilėje“ (1599) kaip ilgųjų sinonimas pateikti talentai (lydiniai).
Yra rasta lietuviškų sidabro ilgųjų su įrėžtu pavadinimu изрой, šis terminas minėtas ir XIII a. pabaigos rusų šaltiniuose, todėl rusiškoje numizmatinėje literatūroje lietuviškas ilgasis dažnai vadinamas izroj.

Išvaizda

Lietuviški ilgieji būdavo 10–17 cm ilgio, sverdavo 100–105 g. Lobiuose aptinkami ir smulkūs atkirsti ilgųjų fragmentai.
Lietuvoje monetas dažniausiai sulydydavo į sidabro lydinius, kurie ir buvo pirmieji lietuvių pinigai – lietuviški ilgieji. Įkartos lydinyje buvo skirtos sidabro kokybei nustatyti. Pusapvalės lazdelės formos sidabro lydinių svorio pagrindu buvo paimta skandinaviška markė. Pusė markės (104 g) sudarė vidutinį lietuviškų ilgųjų (kapų) svorį. Šie lydiniai, randami kartu su Didžiojo Naugardo rubliais bei Kijevo grivnomis, leidžia juos datuoti XII–XIV a.
Biržų rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Biržų rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Biržų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.

Veikla

Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 11 d. Savivaldybės mere 15 balsų išrinkta Irutė Varzienė. Rimantas Martinonis gavo 10 balsų.
Bacary Sagna

Karjera

Karjerą pradėjęs gimtojo miesto FC Sens klube, būdamas 15-os Sagna persikėlė Prancūzijos aukščiausioje lygoje rungtyniavusį AJ Auxerre. 2004-aisiais gynėjas debiutavo pagrindinėje komandoje ir greitai tapo vienu svarbiausių klubo žaidėjų. 2005-aisiais laimėjo su komanda Prancūzijos taurę. Atstovaudamas klubui 2006/07 sezone buvo išrinktas į Ligue 1 sezono komandą.
2007-ųjų vasarą už maždaug 10 milijonų eurų persikėlė į Arsenal, čia greitai tapo tvirtu pagrindinės sudėties žaidėju ir šios vietos neužleido iki pat 2013/14 sezono pabaigos, kuomet paskelbė, jog pasibaigus sutarčiai pereina į kitą Premier lygos klubą Manchester City. Su Arsenal klubu laimėjo FA taurę bei dukart (2007/08 ir 2010/11) buvo išrinktas į simbolinę lygos vienuolikę.
Kajetonas Ožarovskis

Biografija

Lenkijos bajorų Ožarovskių giminės atstovas. Karūnos didžiojo etmono Petro Ožarovskio (apie 1725–1794) sūnus nuo pirmos santuokos su Elžbieta Pacaite. Rusijos generolo Adomo Ožarovskio įbrolis.
Iš pradžių buvo Lietuvos lauko etmono Aleksandro Mykolo Sapiegos adjutantu, po to tarnavo Prancūzijos kavalerijoje, iš kur išėjo poručiko laipsnyje.
1789 m. rugsėjo 1 d. Kajetonas Ožarovskis įstojo į Lenkijos armijos tarnybą ir pradėjo tarnauti 1-oje Mažosios Lenkijos nacionalinės kavalerijos brigadoje.
Dalyvavo ATR-Maskvos kare majoro laipsnyje. 1793 m. spalio 18 d. padedant tėvui buvo paaukštintas į brigadininkus, tapdamas 1-osios brigados vadu.
1793 m. tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi.
1794 m. gegužės 29 d. Kajetonas Ožarovskis nuo Tado Kosciuškos gavo generolo-majoro laipsnį.
Zavolžė

Istorija

Zavolžė pradėjo kurtis 1947 m., statant Gorkio HE užtvanką. 1948 m. atvestas geležinkelis. 1964 m. suteiktas miesto statusas.
Lietuvos monetų kalykla

Istorija

Įsteigta Lietuvos Respublikos Vyriausybės 1990 m. gruodžio 10 d. nutarimu ir atgaivino viduramžiais klestėjusio, tarpukario Lietuvoje pratęsto ir 1940 m. nutraukto lietuviškų monetų kaldinimo tradicijas. 1918 m. atkūrus Lietuvos valstybę ir 1922 m. spalio 2 d. į apyvartą išleidus naują lietuvišką piniginį vienetą – litą, 1925 m., monetos buvo kalamos užsienyje, o 1936 m. ir 1938 m. laidų monetos buvo kalamos Kauno Spindulio spaustuvėje įrengtoje monetų kalykloje.
2005 m. valstybės įmonė „Lietuvos monetų kalykla“ pertvarkyta į uždarąją akcinę bendrovę, kurios 100% akcijų priklauso valstybei. Akcijas patikėjimo teise valdo UAB „Lietuvos monetų kalykla“ steigėjas – Lietuvos bankas.

Produkcija

Lietuvos monetų kalykloje gaminamos apyvartinės centų ir litų monetos, proginės ir apyvartinės proginės monetos, valstybiniai apdovanojimai (ordinai ir medaliai), pasižymėjimo ženklai ir kita produkcija.
1992 m. pradėjo kalti 1, 2 ir 5 centų nominalo lietuviškas apyvartines monetas. 1997 m. nukaltos naujo pavyzdžio apyvartinės 10, 20 ir 50 centų monetos, o 1998 m. – naujo pavyzdžio apyvartinės 1, 2 ir 5 litų monetos, iš jų 2 ir 5 litų monetos yra dvimetalės.
Nuo 1993 m. gamina progines monetas. Pirmoji proginė 10 litų vario ir nikelio lydinio moneta skirta lietuvių lakūnų Stepono Dariaus ir Stasio Girėno skrydžio per Atlantą 60-osioms metinėms paminėti. Pirmoji proginė 50 litų sidabro moneta išleista 1995 m. Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo penkmečiui pažymėti. LMK nukalė Jungtinių Tautų Vaikų fondo (UNICEF) monetų programos „Pasaulio vaikai“ lietuvišką proginę monetą.
1993 m. pagaminti pirmieji LR valstybės apdovanojimai: Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordinas bei Dariaus ir Girėno medalis, 1994 m. pagamintas Vytauto Didžiojo ordinas. 2004 m. kalykla pagal istorinius pavyzdžius atkūrė ir pradėjo gaminti Latvijos Respublikos valstybės apdovanojimų ženklus (ordinus, medalius, jų pakaitus).
Dalyvaudama Vokietijos kompanijos MDM Munzhandelsgesellschaft GmbH, Deutche Munze ir Lietuvos banko programoje pagamino proginę aukso monetą iš serijos „Mažiausios aukso monetos pasaulyje. Aukso istorija“. Nuo 2001 m. LMK kala monetas Armėnijos ir Baltarusijos centriniams bankams.
2006 m. nukaldinti 2007 m. pavyzdžio lietuviškų euro monetų bandomieji tiražai.
2007 m. nukaldintos pirmosios monetos Kirgizijos nacionaliniam bankui.
2010 m. pradėta bendradarbiauti su Gruzijos Prezidentūra (sukurtas ir nukaldintas Prezidento ordinas su miniatiūra).
2014 m. birželio 16 d. pradėtos kaldinti 2015 m. laidos lietuviškos bandomosios 1 euro monetos. Liepos 24 d. pradėtas masinis lietuviškų apyvartinių euro monetų kaldinimas.
Honorata Leszczyńska

Biografija

Vyras aktorius Boleslavas Leščynskis, sūnus aktorius Ježis Leščynskis. 1880–1919 m. (su pertraukomis) Varšuvos teatrų aktorė. Daugiausia vaidino farsuose, komedijose ir vodeviliuose.
Subačius

Istorija

Miestelis prieš Pirmąjį pasaulinį karą pradėjo kurtis Dvariškių kaimo žemėse, nutiesus Radviliškio–Daugpilio geležinkelį 1873 m. ir pastačius geležinkelio stotį. Plėtėsi daugiausia link pietų palei vieškelį į Senąjį Subačių ir link vakarų, Stračnių kryptimi. Šiauriau tebuvo tik didelis Dvariškių kaimo užeigos namas. Toje pusėje stovėjo ir rusų valdžios pastatytas mūrinis grūdų sandėlis. XX a. pradžioje Subačiaus geležinkelio stoties gyvenvietė taip išsiplėtė, kad iš Senojo Subačiaus perėmė valsčiaus centro statusą. Šiaurinė miestelio dalis apstatyta maždaug 1922–1939 m. Joje 1937–1939 m. kunigas Povilas Mikalajūnas pastatydino ir bažnyčią (prie Viešintos upės). Į šios bažnyčios pamatus buvo įmūrytas iš Tiltagalių atvežtas akmuo su „žmogaus pėda“.
1958 m. gegužės 15 d. Subačius gavo miesto tipo gyvenvietės statusą (iki tol buvo geležinkelio stoties miestelis). Sovietmečiu veikė Utenos M. Melnikaitės trikotažo ir galanterijos gamybinio susivienijimo cechas.

Žymūs žmonės

Subačiaus mokykloje mokėsi olimpinis čempionas, disko metikas Virgilijus Alekna (1972–), fizikas Romualdas Karazija (1942–), kalbininkas Aleksandras Vanagas (gimęs Buivėnų kaime).
1920 m. gimė Mykolas Laurinavičius, Antrojo Pasaulinio karo dalyvis, 16 lietuviškosios divizijos 167 šaulių pulko žvalgų būrio vadas, apdovanotas 7 ordinais.
Audito įmonė

Audito įmonė – auditą atliekanti įmonė. Lietuvoje - į audito įmonių sąrašą įrašyta įmonė (LR audito įst. 2 str. 2 d.). Paprastai ne tik audito, bet, pvz., mokesčių, teisinių konsultacijų įmonė.

Audito tinklas

Audito tinklas – tam tikrų įmonių grupė, kuriai priklauso audito įmonė ir su ja susijusios bet kokios teisinės formos įmonės, kurios siekia bendradarbiauti ir kuriose yra aiškus pelno arba išlaidų pasiskirstymas arba bendra nuosavybė, kontrolė arba valdymas, bendra kokybės kontrolės politika ir procedūros, verslo strategija, tas pats prekių ženklas, ir (arba) kurioje dalijamasi profesiniais ištekliais (LR audito įst. 2 str. 3 d.).
Aldona Keturakienė

Biografija

1973 m. baigė Lietuvos dailės instituto Kauno skyrių. 1967-1989 m. dirbo Kauno „Dailės“ kombinate. 1990-1999 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto Taikomosios keramikos ir stiklo katedros vedėja, 1999-2003 šio instituto direktorė, nuo 1991 m. docentė.

Kūryba

Sukūrė keramikos kompozicijų visuomeniniams interjerams (dekoratyvinė sienelė „Pėdsakas“ Menininkų namuose, 1982, dekoratyviniai pano J. Jablonskio mokykloje, 1985 m., Tekstilės pramonės mokslinio tyrimo institute, 1987 m., Onkologinėje ligoninėje 1988 m., 1990 m., visi Kaune), objektų ir instaliacijų („Baltas kelias. Rankšluostis“, „Tėvo marškiniai“, abu 1994 m., „Iš auksinės žuvelės pasakų“ 1998 m., „Šeimyninis objektas“ 2000 m., „Šviesa mano takui“, „Visų žemė“, „Dialogas“, visi 2005 m.).
Daug eksperimentuoja, naudoja įvairias medžiagas (dažniausiai baltą molį, akmens masę, kaulinį porcelianą), taiko įvairias technologijas. Ankstyvuoju kūrybos laikotarpiu naudojo tapybos, grafikos priemones, vėliau perėmė minimalizmo principus. Nuo 1972 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Italija, Vokietija, Estija, Prancūzija, Danija, Čekija, Olandija), individualios parodos surengtos Kaune 1977 m., 1995 m., 2001 m., 2005 m., Vilniuje 1996 m., 1998 m., 2002 m., 2004 m., Ukmergėje 1999 m., 2004 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.
Sienna Guillory

Biografija

Aktorė yra gitaristo Isaac Guillory ir jo pirmos žmonos Tinos duktė. Turi brolį vardu Jace ir taip pat daug jaunesnius netikrus seserį ir brolį – Eleanorą ir Jacobą.
1985 m. Europos krepšinio čempionatas

XXIV Europos krepšinio čempionatas vyko 1985 m. tuometinėje Vakarų Vokietijoje (Karlsrūhėje, Lėverkuzene ir Štutgarte). Čempionatą laimėjo Sovietų Sąjungos krepšinio rinktinė, finale rezultatu 120:89 nugalėjusi Čekoslovakijos rinktinę. Nugalėtojų komandoje žaidė keturi lietuviai Valdemaras Chomičius, Sergejus Jovaiša, Rimas Kurtinaitis ir Arvydas Sabonis, kuris tapo ir naudingiausiu (MVP) viso čempionato žaidėju. Šiame čempionate TSRS rinktinė paskutinį (14-ąjį) kartą tapo Europos vyrų krepšinio čempionais.

Pirmas raundas

Pirmajame turnyro etape komandos buvo suskirstytos į dvi grupes – vienoje jų buvo šešios rinktinės. Kiekviena rinktinė sužaidė po vienerias rungtynes su visomis savo grupės komandomis. Už pergalę grupėje buvo skiriami 2 taškai, už pralaimėjimą – 1 taškas.
Po keturias geriausias kiekvienos grupės komandas pateko į tolimesnį – atkrintamųjų varžybų etapą. Kitos rinktinės buvo priverstos toliau žaisti dėl 9-12 vietų.
Contra (serija)

Contra – veiksmo žaidimų serija, kuriama nuo 1987 m. žaidimų kūrėjų kompanijos „Konami“. Pirmą karta kontra pasirode Arkadose ir NES, paskui ir kitose platformose.
Kalugos sritis

Laiko juosta

Kalugos sritis priklauso Maskvos laiko zonai arba UTC +3 (vasarą – UTC +4)
Niulakita

Niulakita – koralinė sala Ramiajame vandenyne, pačiuose Tuvalu salyno pietuose. Užima 0,4 km² plotą. Tai mažiausia ir mažiausiai gyventojų turinti Tuvalu sala. Sala ovali, apsupta rifo. Centre yra kelios pelkynės. Niulakitoje yra aukščiausia Tuvalu vieta – 4,6 m.
Salos pietvakariuose yra kaimas, kuriame 2002 m. gyveno 35 žmonės. Priešingai nei kitos Tuvalu salos, Niulakita atskiro administracinio vieneto nesudaro ir yra Niutao žinioje.
Niulakitą atrado nuo kurso nuklydę keliautojai iš Nui salos. Tada ten augo tik balandūnės ir ratiklės. 1595 m. salą išvydo Alvaro de Mendaña ekspedicija ir ją pavadino „Vienišąja“ (La Solitaria). XIX a. sala buvo žinoma kaip Rocky, Independence Island, Sophia. XIX a. pab. į salą pretenzijas pareiškė Vaitupu vyresnieji, norėję ten auginti kokosus, ir vokiečių prekybos kompanija J. C. Godeffroy und Sohn. Vėliau salą išpirko JAV pilietis H. J. Moors, kurio pavedimu ten palmes augino Vaitupu gyventojai. Niulakita apgyvendinta 1949 m., kai britai čia perkėlė grupę žmonių iš tankiai apgyvendintos Niutao. 1983 m. JAV atsisakė pretenzijų į salą ir ji tapo oficialia Tuvalu dalimi.
Vytautas Balsys (1958)

Vytautas Balsys (g. 1958 m. gruodžio 31 d. Klaipėda) – lietuvių skulptorius.

Biografija

1973 m. baigė Klaipėdos vaikų dailės mokyklą. 1977 m. baigė Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikumą. 1983 m. baigė Lietuvos dailės institutą.
Nuo 1983 m. dirba Klaipėdos bendrovėje „Dailė“. Nuo 1990 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba

Nuo 1984 m. dalyvauja parodose. Sukūrė dekoratyvinių parko, eksterjero skulptūrų (Legenda 1984 m., „Bučinys“ 1985 m., „Dvi mylimos“, „Motinystė“, „Poilsis“, 1987 m., „Šaltinis“ 1988 m., „Potvynis“ 1989 m.), smulkiosios plastikos kūrinių („Vartai“, „Rūbas“, abu 1985 m., „Nuodėmė“ 1986 m., „Troškulys“ I987 m., „Bokštas“ 1988 m., „Eglė“, „Puota“, abu 1989 m.), portretų („Eduardas Balsys“ 1988 m.), antkapinių paminklų („Žurnalistas Vitas Lingys“ Vilniuje, 1994 m.), skulptūrinių kompozicijų ciklą bibline tema „Rojaus sodai“ (1995–1999 m.).
Kūriniams būdingas metaforiškumas, daugiaprasmiai simboliai. Skulptūros konstruktyvios, apibendrintų formų, smulkiosios plastikos kūriniai originalios kompozicijos, ekspresyvūs.
Julija Savičeva

Julija Savičeva (rus: Юлия Савичева; g. 1987 m. vasario 14 d. Zauralyje) – Rusijos popdaininkė. Dalyvavo 2004 m. Eurovizijos dainų konkurse, kuriame užėmė 11 vietą.
2003 m. J. Savičeva dalyvavo realybės šou „Žvaigždžių fabrikas-2", nors laimėti jai nepavyko, bet po šou Julija pradėjo lipti karjeros laiptais. Dabar ji viena populiariausių Rusijos dainininkių.
Inga Stepukonienė

Biografija

Gimė 1971 metais Garliavoje. Baigė Garliavos II-ąją vidurinę mokyklą. 1993 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas. 1995 m. įgijo literatūrologijos magistro diplomą. Nuo 1996 m. dirbo Vytauto Didžiojo universiteto Lietuvių literatūros katedros lektore. 1997–2000 m. literatūrologijos krypties doktorantė. 2001 m. VDU apgynė humanitarinių mokslų daktaro laipsnį. 2001–2016 m. Vytauto Didžiojo universiteto Lietuvių literatūros katedros dėstytoja. 2001–2003 m. – VDU B. Vaškelio Literatūrinės komparatyvistikos centro mokslo darbuotoja, Kauno technologijos universiteto Humanitarinių mokslų Lietuvių kalbos katedros lektorė. 2016–2017 metais – VDU Letonikos centro mokslo darbuotoja. 2012 m. suteiktas docento pedagoginis vardas. Tais pat metais pelnė aktyviausio VDU docento apdovanojimą (už mokslinę produkciją). 2015 m. suteiktas „Metų garliaviečio“ švietimo srityje apdovanojimas.  2018 m. liepos 6 d. už aktyvią kultūrinę ir pedagoginę veiklą apdovanota Kauno rajono III lygio Garbės ženklu.
Nuo 2017 m. eina docentės pareigas Vilniaus universiteto Kauno fakultete.
Mokslinių interesų sritys: lyginamoji literatūra, literatūrinė baltistika, lietuvių švietimo ir pedagogikos istorija, lietuvių spaudos istorija, lituanistikos pedagogika, regionistika.
Andrius Barkauskas

Andrius Barkauskas (1843 m. lapkričio 15 d. Užnemunėje – 1897 m. kovo 24 d. Santakoje, Marijampolės raj.) – poetas.
Baigė Seinų kunigų seminariją, ten dėstė giedojimą.
Sekdamas folkloro intonacijomis, parašė dainų (Vaikščioj katins ant šiaudų, Kantarkos gegutės, Giesminykai sakalėliai), satyrinių eilėraščių (Zanavykas diktas vyras). Vertė Džordžo Bairono (G. Byron) Čaild Haroldo klajones. Išvertė ir sueiliavo religinių giesmių (Garbink Dievą ant aukštybių).
Grigiškių Šventosios Dvasios koplyčia

Bažnyčios statyba

Parapijai augant (jai priklauso apie 8 tūkst. tikinčiųjų), iškilo erdvesnių maldos namų poreikis. 2016 m. pradėti naujos bažnyčios statybos darbai. Spalio 2 d. Vilniaus arkivyskupas Gintaras Grušas pašventino jos kertinį akmenį. Bažnyčios projekto autoriai – arch. Kęstutis Pempė, Emilis Petkevičius ir Eugenija Dedok. 2017 m. gale stovėjo bažnyčios pastatas su uždengtu stogu.
Bažnyčia statoma už rėmėjų lėšas. Tarp stambiausių – Grigiškėse veikianti bendrovė „Grigeo Grigiškės“, Gariūnų verslo parkas. Parėmusių bažnyčios statybą 1000 eurų ir didesne auka vardus, įmonių pavadinimus žadama įamžinti paminklinėje lentoje būsimos bažnyčios sienoje. Šalia bažnyčios turima erdvė su pušynu pritaikoma žmonių laisvalaikiui, šią miesto dalį paverčiant grigiškiečių traukos centru, kurio iki šiol nebuvo.
Bažnyčia pastatyta šalia senosios koplyčios, jos priekyje. Statinys šešiakampio plano, su kūginiu šešiašlaičiu stogu ir aukštu bokšteliu, pagrindiniu fasadu orientuotas į vakarus. Bažnyčios sienų karkasas suręstas iš monolitinio gelžbetonio.
Petras Leikauskas

Biografija

1982 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, istorijos ir visuomenės mokslų mokytojas.
Nuo 2009 m. Panevėžio specialiosios mokyklos direktorius.
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Panevėžio miesto skyriaus narys. 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys, mandato atsisakė. 
Žmona Audronė, vaikai Beatričė, Jokūbas.