google/wiki40b huggingface dataset:
Paštininkų žodis

Paštininkų žodis – mėnesinis Pašto, telegrafo ir telefono tarnautojų laikraštis, ėjęs 1926–1933 m. Kaune.

Istorija

Leido Lietuvos pašto tarnautojų taupymo-skolinimo komisija leidiniui leisti. Spausdino Narkevičiaus ir Atkočiūno spaustuvė, Meno spaustuvė, A. Bako spaustuvė bei Vilniaus spaustuvė Kaune. Išėjo 90 numerių. 1934 m. vietoje laikraščio „Paštininkų žodis“ pradėtas leisti žurnalas „Pašto pasaulis“.
Svarstė valstybės tarnautojų drausmės, teisės klausimus, darbuotojų apsaugos, kvalifikacijos, profesinio ruošimo, naujos technologijos taikymo problemas, rašė apie kitų šalių pašto, telegrafo, telefonų veikiančias sistemas.
Bendradarbiavo J. Dučinskas, K. Janutis, Stasys Kaupas, B. Mačiulaitis, A. Žitkevičius ir kt.
Redagavo Justinas Gečiauskas, Inocentas Jasilionis, Jonas Smelstorius.
Yardena Arazi

Yardena Arazi (hebr. ירדנה ארזי‎; g. 1951 m. rugsėjo 25 d.) yra Izraelio dainininkė ir televizijos laidų vedėja.

Biografija

Yardena Arazi gimė Kabri, užaugo Haifoje. Yardena yra žydų imigrantų iš Prancūzijos ir Vokietijos dukra. Būdama 16-os, buvo grupės Beit Rothschild vokalistė. Yardena yra ištekėjusi už inžinieriaus Natan Tomer, pora turi dukrą Alona.
Aštuntajame dešimtmetyje Yardena su Ruthie Holzman ir Lea Lupatin subūrė grupę Chocolat, Menta, Mastik. Trio atstovavo Izraeliui 1976 m. Eurovizijos konkurse su daina „Emor Shalom“, kuri užėmė šeštą vietą. 1979 metais su Daniel Pe’er vedė Eurovizijos dainų konkursą Jeruzalėje. Vėliau atlikėja bandė patekti į Euroviziją 1982, 1983 ir 1985 metais, tačiau užėmė žemesnes vietas ir dalyvauti negalėjo. 1987 metais vedė šalies atrankos finalą, o 1988-aisiais transliuotojo IBA išrinkta Izraelio atstove Eurovizijoje. 1988 m. Eurovizijos konkurse, vykusiame Dubline, Yardena su daina „Ben Adam“ užėmė septintą vietą.
Antifašistas

Antifašistas – Lietuvos liaudies fronto komiteto nelegalus laikraštis, ėjęs nuo 1936 m. lapkričio iki 1937 m. gruodžio Kaune.

Istorija

Daugintas rotatoriumi. Bendradarbiavo Vladas Niunka, Juozas Pajaujis, Justas Paleckis ir Juozas Banaitis. Redaktorius Juozas Vaišnoras.
Sara (tauta)

Istorija

Sara kildina save iš Sao civilizacijos, klestėjusios į pietus nuo Čado ežero (t. y. iš šiaurės vakarų), tačiau jų lingvistinė kilmė rodo juos atėjus iš rytų. Jie yra giminingi šiaurėje ir rytuose gyvenančioms tautoms: furams, Bagirmiams ir kitoms.
Sara gyveno iš karto į pietus nuo Kanem-Bornu regiono, ir visą laiką buvo paklausių prekių, maisto produktų ir vergų tiekėjai Sahelio civilizacijai. Kadangi nepriėmė islamo ir nesukūrė savo valstybių, jie buvo priskiriami kirdi („pagonims“). XIX a. Bagirmi valstybė nuolat rengdavo reidus į sara žemes ir medžiodavo čia vergus. Sara tarpe buvo paplitęs lūpų ištempimas.
XX a. pradžioje sara buvo įjungti į Prancūzijos Ekvatorinę Afriką. Prancūzai jiems skyrė labai daug dėmesio, vadindami „gražiąja rase“ (La Belle Race) dėl dailios išvaizdos ir gero sudėjimo. Sara buvo išnaudojami darbams (geležinkelio tiesimui, medvilnės auginimui) ir armijoje (jie sudarė daugumą juodaodžių, kariavusių I pasauliniame kare).
Prancūzų valdymas stipriai pakeitė tradicinį gyvenimo būdą. Sara buvo labiausiai paveikti Vakarų civilizacijos pasiekimų, o jų gyvenamas regionas tapo vienu produktyviausių ir svarbiausių visame Čade. Todėl po nepriklausomybės paskelbimo jie tapo labiausiai išsilavinusia Čado etnine grupe ir užima svarbiausius postus. Pirmasis Čado prezidentas buvo sara kilmės.

Kultūra

Sara gyvenamos žemės yra vienos derlingiausių Vidurio Afrikoje, todėl sara tradiciškai verčiasi žemdirbyste (sorų, sorgo auginimu, kurį vis labiau keičia manijokas). Auginamos vištos, nykštukinės ožkos, arkliai. Jaučiai nėra paplitę dėl miegligės.
Prancūzams introdukavus medvilnės auginimą, ši žemės ūkio šaka yra viena populiariausių ir auginami daugiausia dėl pardavimo.
MMO

MMO (angl. massively multiplayer online game 'daugelio žaidėjų interneto žaidimas'), taip pat MMOG – internetinis žaidimas, kurį vienu metu gali žaisti daugelis žaidėjų. Paprastai MMO žaidimai pasižymi pastoviu virtualiu pasauliu, nors kai kurie išsiskiria šiuo atžvilgiu. Tokius žaidimus galima žaisti prie tinklo prijungtais įrenginiais, kaip antai asmeniniais kompiuteriais, kompiuterinių žaidimų konsolėmis ar išmaniaisiais telefonais ir kitais mobiliaisiais įrenginiais.
MMOG žaidimuose žaidėjams leidžiama kooperuoti ir varžytis tarpusavyje plačiu mastu, taip pat kartais prasmingai sąveikauti su žmonėmis iš viso pasaulio. Tokie žaidimai pasižymi didele žaidimo stiliaus ir žanrų įvairove.

Žaidimų tipai

Yra keletas daugelio žaidėjų žaidimų internete tipų.

Ėjimų strategijos

MMO tipo ėjimais paremti strateginiai žaidimai palaiko šimtus žaidėjų, žaidžiančių viename karo lauke. Ėjimai (tarpsniai) paprastai atliekami per tam tikrą laiką, paprastai kasdieniu „tiksėjimo“ režimu. Visi duoti įsakymai, kariniai veiksmai įvykdomi tą pačią akimirką tuo pačiu metu.

Simuliatoriai

Kai kurie MMOG žaidimai suprojektuoti vienam tikslui, t. y. tiksliai atkurti tam tikrus realaus pasaulio aspektus. Juose linkstama imituoti itin specifines pramonės šakas ar didelę riziką ir didžiulius galimus nuostolius keliančias veiklas, kaip antai raketų mokslas, aeronautika, sunkvežimiai, koviniai tankai, povandeniniai laivai ir kt. Palaipsniui simuliacijos technologijai populiarėjant randasi žaidimų ir paprastesnėse pramonės šakose.

Sporto

Sporto MMO žaidimai yra tokie žaidimai, kur žaidėjai gali varžytis tradicinėse pagrindinėse sporto (futbolo, krepšinio, beisbolo, ledo ritulio, golfo ir amerikietiškojo futbolo) lygose.

Lenktynių

Lenktynių MMO žaidimuose vyrauja lenktynės tam tikromis transporto priemonėmis. Didžiausias pagal žaidėjų skaičių tokio tipo žaidimas yra „Trackmania“.

Paprasto pobūdžio

Paprasto pobūdžio (angl. casual) žaidimais laikomi tokie, kurie skirti įvairiems kompiuterių naudotojams (besiskiriantiems nuo įprastų žaidimų pirkėjų). Jų tarpe yra muzikinių, vakarėlių, stalo/kortų (pvz., kolekcionuojamų kortų žaidimai), suaugusiųjų, vaikų, meninių ir kt. žaidimų. Tokie žaidimai yra nesudėtingi, juos lengva išmokti žaisti, taip pat jie paprastai nereikalauja daug laiko iš žaidėjo.
Alternatyvios realybės žaidimai (ARG) taip pat gali būti MMO tipo, t. y. leisti tūkstančiams žaidėjų pasauliniu mastu kooperuoti galvosūkių ir mįslių sprendime.
Populiarūs yra socialinio tipo MMO žaidimai, kuriuose pagrindinis dėmesys skiriamas bendravimui, o ne tam tikrų žaidimo tikslų vykdymui. Šiuo atžvilgiu terminologijoje pasitaiko dalinio sutapimo tarp „interneto bendruomenės“ ir „virtualaus pasaulio“. Vienas iš pavyzdžių būtų „Linden Lab“ sukurtas „Second Life“, kuriame akcentuojamas žaidėjų tarpusavio bendravimas, pasaulio kūrimas ir virtualios ekonomikos plėtojimas.
Dėl nesudėtingo Adobe Flash kūrimo įrankio atsirado daug naršyklinio tipo paprasto pobūdžio žaidimų, pvz., „Club Penguin“.
Miškinė lelija

Paplitimas ir augavietės

Šio augalo tėvynė – Europa. Auga lapuočių ir mišriuose miškuose, kartais pušynuose. Tai vienintelė Lietuvoje savaime auganti rūšis.
Mėgsta pusiau ūksmingas, šiltas vietas, apydrėgnę, derlingą, molingą ir kalkingą dirvą.
Terma (religija)

Terma (tibet. གཏེར་མ་  = gter ma) – Tibeto budizme vadinamas slaptas lobis, kurį sudaro svarbūs tantriniai tekstai bei vadžrajanos ritualiniai reikmenys. Laikoma, kad šias termas paslėpė budizmo nešėjas į Tibetą Padmasambhava, ar žymūs budizmo mokytojai, slėpę tekstus VIII–IX a., kai budizmas buvo persekiojamas. Termų ieškotojai vadinami tertonais. Tradicijos laikoma, kad Padmasambhava termas paslėpė todėl, kad tibetiečiai pradžioje buvo nepajėgūs perprasti sudėtingų tantrinių mokymų.
Laikoma, kad yra dviejų rūšių termos: žemės termos (sa gter), lobių pavidalu paslėptos olose, požemiuose, ežeruose ir kt. bei mentos termos (dgongs gter), kurios pasireiškia tertono mentoje (sąmonėje).
Termų tradiciją perėmė ir atkurta bono tikyba. Žymioji Tibetiečių mirusiųjų knyga (bardo thodol) XIV a. atrasta tertono Karma Lingpos.
Talino technikos universitetas

Talino technikos universitetas (est. Tallinna Tehnikaülikool, TTÜ) – vienintelis Estijos technikos universitetas.

Istorija

1918 m. rugsėjo 17 d. įkurtas Talino technikos universiteto pirmtakas – Specialieji inžinerijos kursai. 1919 m. jie tapo Talino inžinerijos kolegija, kuri 1920 m. tapo valstybine institucija. 1936 m. rugsėjo 15 d. Talino inžinerijos kolegija gavo universiteto statusą ir pradėjo vadintis Talino technikos institutu. Tuo metu institutas turėjo du fakultetus: Statybos ir mechanikos inžinerijos, bei Chemijos ir kalnakasybos. 1938 m. institutas gavo Talino technikos universiteto pavadinimą. 1940 m. įkurtas Ekonomikos fakultetas, 1958 m. – Energetikos fakultetas, 1965 m. – Automatikos fakultetas. 2012 m. veikė 8 fakultetai, prie universiteto – 6 mokslo institutai (Ekonomikos, Geologijos, Kibernetikos, Energetikos, Skalūnų tyrimų ir Jūrininkystės mokslų), observatorija ir 4 koledžai; universitete mokėsi 12 tūkstančių studentų, dirbo 2000 mokslo darbuotojų. 2009 m. atidaryta nauja technikos universiteto biblioteka su muziejumi ir spaustuve.
Liuciferis

Liuciferis – (lot. lucifer 'šviesos nešėjas, davėjas': lux 'šviesa' + ferre 'nešti') – oro ir Rytų valdovas. Romėnų mitologijoje – Aušrinė žvaigždė (Veneros planeta). Liuciferis niekada nebuvo minimas kaip Šėtono vardas iki Džono Miltono (1608–1674 m.), bet IV a. egzistavo krikščioniška sekta, kurios nariai buvo vadinami liuciferonais.
Liuciferio atitikmuo graikų mitologijoje – titanas Prometėjas. Liuciferiu taip pat buvo vadinama Veneros planeta.

Tradicija

Sąsaja su šėtonu: Biblijoje, pagal kai kurių krikščionių interpretaciją, teigiama, kad angelas Liuciferis pasidavė puikybei ir pavydui ir nupuolė – prarado savo kilnumą ir tapo velniu (šėtonu). Vis dėlto Biblijoje apie tai aiškiai nėra kalbama. Dantės „Dieviškojoje komedijoje“ maištingasis angelas Liuciferis, Dievo išdavikas, vaizduojamas sukaustytas pragaro dugne. Jis turi tris veidus, kurių nasruose kankinasi 3 didžiausi šio pasaulio nusidėjėliai – Kristų pardavęs Judas Iskariotas ir Cezarį išdavusieji Kasijus bei Brutas.
Kai kurie krikščionys mano, kad būtent Liuciferis paminėtas Izaijo kn. 14:12-14
Nachtflug

Priešistorė

1990 m. po albumo „Data De Groove“, kurį prodiusavo Robertas Pongeris, nesekmės, Falco vėl ėmė dirbti su olandų prodiuserių duetu - broliais Robu ir Ferdi Bollandais, kurie prodiusavo jo ankstesnius albumus „Falco 3“, „Emotional“ bei „Wiener Blut“. Kartu su jais sukurtos 8 dainos, likusios 2 - su prodiuseriais Haraldu Kloseriu ir Thomasu Schobeliu.
Muzikinio žanro atžvilgiu šį Falco darbą galima pavadinti bene vientisiausiu jo albumu, kadangi absoliuti dauguma albumo dainų yra panašaus stiliaus ir ritmo kūriniai, kuriuos jungia ryškus sintezatorinis motyvas, paįvairintas elektrine gitara bei trankiomis būgnų partijomis, todėl šis specifinis skambesys skiriasi nuo kitų Falco albumų ir yra gan lengvai atpažįstamas.
Į albumą buvo įtrauktos tik dvi lėtesnio tempo dainos - baladės „Cadillac Hotel“ bei „Nachtflug“.
Atskirų šalių rinkoms albumas buvo išleistas su dviem skirtingais viršeliais.

Singlai

Išleisti singlai „Titanic“, „Dance Mephisto“ bei „Nachtflug“. „Titanic“ pakilo į Top-3 ir laimėjo daugybę apdovanojimų. Jo videoklipe panaudota nealbuminė dainos versija, kurios priedainis įrašytas anglų kalboje.

Kiti faktai

Po šio albumo išleidimo Falco po 6-ių metų vėl išvyko į koncertinį turą po Europą. Ryškiausias jo pasirodymas buvo 1993 m. koncertas festivalyje „Donauinselfest“, kuris pritraukė 150 tūkst. žiūrovų, nors smarkiai lijo ir per dainą „Nachtflug“ trenkė žaibas. Toks rekordinis žiūrovų skaičius yra vienas iš 4-ių geriausių pasiekimų per 24 festivalio gyvavimo metus. Vėliau pasirodžiusį šio koncerto DVD lydėjo toks didelis populiarumas, kad teko išleisti net kelis papildomus tiražus.
1994 m. Falco pristatė šio albumo dainas su 80-ies muzikantų simfoniniu orkestru. Po 14-os metų (2008 m.) šis įrašas, pavadintas „Symphonic“, buvo išleistas CD ir DVD formatais, kurie abu pakilo į pirmąsias Austrijos albumų vietas, taip pat ir į Vokietijos Top-15.
Pranas Druskis

Pranas Druskis (1898 m. kovo 22 d. Ukmergėje, Rusijos imperija – 1943 m. lapkričio 26 d. Kuibyševo srityje) – TSRS geležinkelietis, vienas iš Holodomoro organizatorių ir vykdytojų.

Biografija

Gimė 1898 m. kovo 22 d. Ukmergėje, ūkininko šeimoje. 1914 m. baigė keturmetę mokyklą, tų pačių metų rudenį prasidėjus I pasauliniam karui pasitraukė į Rusijos imperijos gilumą, kur dirbo geležinkelių prižiūrėtoju. 1917 m. pakviestas į caro kariuomenę. Nuo 1918 m. liepos Tarybų Sąjungos komunistų partijos narys. Dalyvavo Rusijos pilietiniame kare. Nuo 1918 m. birželio iki 1933 m. dirbo kelių departamente, buvo atsakingas už Syzranės-Viazmos, Taškento, Riazanės-Uralsko, Maskvos-Baltarusijos-Baltijos, Pietų-Vakarų geležinkelio linijas. Nuo 1932 m. atsakingas už Ukrainos TSR GPU transporto reikalus, prisidėjo prie Holodomoro vykdymo. 1934-1937 m. dirbo Užbaikalės geležinkelių vadovu Čitoje. Vėliau gyveno Chabarovske, 1937 m. rugsėjo 22 d. paskelbtas liaudies priešu ir suimtas, tačiau 1939 m. gruodžio 29 d. paleistas grįžo dirbti į geležinkelių priežiūrą Užbaikalės krašte. Apdovanotas Lenino ordinu (1936 04 04) ir Ukrainos respublikos Darbo raudonosios vėliavos ordinu, Čekisto garbės ženklu.
Albert Techov

Sporto karjera

Nuo 2003 m. buvo Lietuvos dziudo rinktinės narys. Treneris – Eduard Techov (nuo 1994 m.).
Buvo 8 kartus Lietuvos dziudo (2001-2008 m.) ir 2 kartus savigynos imtynių (2000, 2002 m.) čempionas, dziudo vicečempionas (1999, 2009 m.), Lietuvos dziudo čempionato bronzos medalininkas (1997 m.).
Buvo Europos (2010 m., Rusija, 5 vieta) ir pasaulio (2006 m., Gruzija, 9-12 vieta; 2007 m., Didžioji Britanija ir 2008 m., Gruzija, 3 vieta; 2009 m., Prancūzija, 7 vieta) dziudo taurės varžybų dalyvis. 2001-2010 m. dalyvavo 11 Europos dziudo čempionatų (didžiausias laimėjimas - 5 vieta, 2007 m., Belgradas, Serbija) ir 6 pasaulio dziudo čempionatuose (didžiausias laimėjimas - 9 vieta, 2001 m., Miunchenas, Vokietija; 2007 m., Rio de Žaneiras, Brazilija) .
Pasaulio kariškių dziudo čempionate iškovojo bronzos medalį (2005 m., Sankt Peterburgas, Rusija, 60 kg).
Dalyvavo dvejose olimpinėse žaidynėse. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine (Kinija) dziudo varžybose svorio kategorijoje iki 60 kg užėmė 17–33 vietą (dalyvavo 33 imtynininkai). 2004 m. olimpiadoje Atėnuose (Graikija) dziudo varžybose (iki 60 kg) užėmė 17–33 vietą (tarp 33 dalyvių).
Libas

Libas (marš. Ellep) – koralinė sala Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės centrinėje dalyje. Sala yra į šiaurės vakarus nuo Namu atolo.
Sala nedidelė (plotas 0,93 km²), apsupta koralinio rifo, rombo formos, ištęsta iš šiaurės vakarų į pietryčius per 1 km.
1565 m. salą pasiekė ispanų jūrininkas Alonsas de Areljanas. Jis salai suteikė Los Nadadores („plaukikų“) vardą.
1998 m. Libo saloje gyveno 115 žmonių.
Manuel Rivera-Ortiz

Apdovanojimai

2004 m. Manuel Rivera-Ortiz gavo En Foco "New Works Photography Award", ir 2007 m. jis gavo Metų atlikėjo apdovanojimą Dailės ir kultūros taryba iš Greater Rochester.
Levi Strauss & Co.

Istorija

1853 m. Levi Strauss persikelia gyventi į San Franciską ir pradeda galanterijos prekių gaminimo verslą; tiekė įvairias aprangos detales, antklodes ir pan. į įvairias mažas parduotuves šalies vakarinėje dalyje. 1873 m. Strauss bei jo kolegai Jacob Davis yra išduodamas kelnių su kniedėmis patentas. Jiedu pradėjo gaminti džinsus, apimančius juosmenį, su varinėmis kniedėmis; iš pradžių kelnių tipas vardo neturėjo, buvo vadinamas tiesiog „XX“, kas pramonėje reiškia aukščiausią kokybę. 1886 m. sukuriamas pirmas ant džinsų dedamas logo, kuriame buvo vaizduojami du žirgai. 1902 m., būdamas 73-ejų metų, kompanijos įkūrėjas Levi Strauss miršta, jo verslas yra perduodamas Strauss sūnėnams.
Apie 1905 m. pristatomos chaki spalvos kelnės bei paltai. 1906 m. gaisras nusiaubia kompanijos centrinę būstinę bei fabriką, buvusius San Franciske; tačiau kompanija greitai vėl atsistoja ant kojų. 1918 m. pristatomas pirmas kelnių modelis, skirtas moterims. Vardas „Levi’s“ pradėtas naudoti vietoj žodžio „džinsai“, todėl 1928 m. kompanija nusprendžia pavadinimą įregistruoti kaip prekės ženklą. 1934 m. pristatomi pirmieji džinsai, skirti moterims. Po kelerių metų sukuriama garsioji raudonos spalvos etiketė, norint kompanijos produkciją atskirti nuo konkurentų; jo dizainas naudojama iki šiol.
Nuo maždaug 1960 m. paaugliai pradėjo plačiai naudoti žodį „džinsai“; žodžio kilmė neaiški, iki tol tokio tipo kelnės buvo vadinamos overalls. Netrukus atidaroma nauja gamykla JAV pietuose. 1965 m. sukuriami atskiri kompanijos padaliniai „Levi Strauss International“ bei „Levi Strauss Far East“, skirti pradėti kompanijos veiklą užsienio šalyse. 1983 m. atidaroma pirmoji „Levi’s“ parduotuvė Europoje, Ispanijoje. 1986 m. pristatomas prekės ženklas „Dockers“, apibūdinantis chaki spalvos kelnes, skirtas tiek vyrams, tiek moterims.

Plėtra

Kompanijos produckija yra prieinama daugiau nei 100-ame pasaulio šalių, svarbiausiuos rinkos yra Amerika, Europa bei rytų-pietų Azija. „Levi’s“ produktai yra pardavinėjami 50 tūkst. parduotuvių visame pasaulyje, veikia apie 2800 „Levi’s" bei kitų prekės ženklų firminių parduotuvių, kurios yra valdomos tiek pačios kompanijos, tiek franšizės būdu. Centrinės bendrovės būstinės veikia San Franciske, Briuselyje bei Singapūre. „Levi Strauss & Co.“ valdo keturis prekės ženklus: „Levi’s“, „Dockers“, „Denizen“ bei „Signature by Levi Straus & Co“. 84 % kompanijos pajamų sudaro „Levi’s“ prekės ženklo pardavimai.
Pajamos 2013 m. siekė 4,68 mlrd. JAV dol., 70 mln. daugiau nei 2012 m. Pardavimai Amerikoje didėjo 18,3 %, tuo tarpu pajamos Europoje sumažėjo 6 %.
Arūnas Spraunius

Arūnas Spraunius (g. 1962 m. lapkričio 8 d. Raseiniuose) – poetas, prozininkas, eseistas, žurnalistas. Lietuvos rašytojų sąjungos narys (nuo 1998).

Kūryba

Išleido romaną „Sulamita“ (1996 m.), eilėraščių rinkinius „Egzaltacijos“ (1998 m.), „Savigraužos karalystė“ (1999 m.), „Letos pliažai saulėti“ (2004 m.), novelių rinkinį „Tylos!“ (2003 m.), romaną "Isto(e)rija apie šoferį Sofiją" (2011 m.).
Prozą ir poeziją kuriančio autoriaus stiliui būdingas konstruktyvumas, ironija, absurdo elementai. Regzdamas intrigą, tolimos istorijos faktus jis neretai supina su dabarties įvykiais; ryškindamas veikėjų charakterius – suteikia jiems kontrastingų bruožų ir sulaukia netikėtų poelgių.
Mannaja

Turinys

Premijų medžiotojas Bleidas, pravarde Manaja, sugavęs nusikaltėlį, atgabena jį į artimiausių miestelį, kad gautų pinigus. Čia jis neranda šerifo, tačiau sužino, jog jame viską kontroliuoja Edas MakGovanas, kaltas dėl jo tėvo mirties. Po susidūrimo su MakGovano žmonėmis Bleidas priverstas pasitraukti iš miesto ir slapstytis su keliaujančiu kabaretu. Tuo metu MakGovano patikėtinis Veleris suorganizuoja šio dukters Deboros pagrobimą ir MakGovanas nusamdo Bleidą, kad šis ją išlaisvintu. Pasirodo, kad Veleris su Debora kartu sukurpė planą kaip atsikratyti šios tėvo ir perimti miestelio bei greta esančių kasyklų kontrolę ir Bleidas vienas stoja su judviejų gauja į kovą...
Paobelys

Istorija

XX a. pr. buvo nedidelis Paobelės palivarkas.
Tarybiniais metais Paobelys buvo „Varpos“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė.

Aplinkinės gyvenvietės

KĖDAINIAI – 2 km
Zabieliškis – 3 km
PELĖDNAGIAI – 2 km
Kęstutis Bartušis

Biografija

Tauragės mokslinio kūrybinio centro direktoriaus pavaduotojas ūkio reikalams, techninių disciplinų mokytojas.
Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Tauragės rajono skyriaus narys, nuo 2001 m. pirmininko pavaduotojas.
Janina Labeikienė

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja.
Akmenės rajono socialinių paslaugų namų direktorė.
1991 m. Lietuvių tautininkų sąjungos narė. 2000–2003 m., 2003–2004 m. ir 2011 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Valentinas, vaikai Marius, Paulius.
Branko Ćopić

Biografija

Brankas Čiopičius lankė mokyklas Bichače, Bania Lukoje, Sarajeve ir Karlovace. Po to persikėlė į Belgradą, kur studijavo Belgrado universiteto Filosofijos fakultete iki 1940 m.
Po Bosanska Krajina sukilimo 1941 m. jis prisijungė prie Jugoslavijos partizanų ir buvo jų gretose iki Antrojo pasaulinio karo. Šis Branko Čiopičiaus gyvenimo laikotarpis padarė daugiausiai įtakos jo kūrybai. Po karo grįžo į Belgradą, kur liko iki 1949 m. Nuo 1951 m. iki savo mirties buvo profesionalus rašytojas.
Rašytojo knygos buvo išverstos į albanų, čekų, anglų, olandų, italų, makedonų, kinų, lenkų, rumunų, turkų, slovakų, vokiečių, prancūzų, ir rusų kalbas. Jis buvo atvaizduotas ant 0,50 Bosnijos ir Herzegovinos konvertuojamosios markės banknoto, kuri buvo išimta iš apyvartos ir pakeista monetomis.
Brankas Čiopičius nusižudė nušokęs nuo Branko tilto Belgrado centre. Palaidotas miesto Naujosiose kapinėse.
Alvydas Pikelis

Alvydas Pikelis (g. 1963 m. vasario 2 d. Šilalės rajonas) – teisininkas, teisėjas.

Biografija

1989 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
1989–1992 m. Kauno miesto Panemunės rajono teismo, 1992–1994 m. – Kauno miesto apylinkės teismo, 1995–1999 m. – Kauno apygardos teismo, nuo 1999 m. birželio mėn. – Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
2011 m. išleido teisės monografiją „Baudžiamosios teisėkūros labirintai“. Publikavo keletą mokslinių  straipsnių baudžiamosios teisės tema periodiniuose teisės leidiniuose.
Silva rerum

Vertimai į kitas kalbas

2014 m. romanas išverstas į latvių kalbą. Latvijoje vykusios akcijos „Didysis skaitymas“ (latv. Lielā Lasīšana) metu ši knyga pateko tarp 100 visų laikų mėgstamiausių latvių knygų ir tapo vienintele lietuviška knyga, patekusia į šį šimtą. 2015 m. knyga pasirodė lenkų kalba.

Apdovanojimai

2008 m. pirmoji trilogijos dalis pelnė Jurgos Ivanauskaitės vardo premiją, o 2009 m. skaitytojų išrinkta metų knyga.
FK Khosilot

Istorija

Įkurtas 1981 m. 
Žaidė aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
Ernestas Birzniekas-Upytis

Ernestas Birzniekas-Upytis (latv. Ernests Birznieks-Upītis, tikroji pavardė Birznieks, 1871 m. balandžio 6 d. Dzirciemo Bisniekai, Tukumo rajonas – 1960 m. gruodžio 30 d. Ryga, palaidotas Jūrmaloje), latvių rašytojas.

Biografija

Tėvai buvo ūkininkai rentininkai. Tėvas mirė, kai būsimąjam rašytojui buvo treji metai, todėl teko padėti motinai tvarkytis ūkyje. Per vasaras ganydavo kiaules, vėliau žirgus. Jo auklėjimu rūpinosi senelė, žinojusi daug liaudies dainų, pasakų, žaidimų. 1880–1886 m. mokėsi Dzirciemo pradžios mokykloje, 1887–1889 m. Tukumo apskrities mokykloje. Išlaikęs mokytojo egzaminus dirbo kaimo mokykloje Dzirciemo dvare, mokė miškininko Jegermano vaikus. 1893–1921 m. gyveno Užkaukazėje, prie tuometinės Persijos sienos, 1895–1898 m. mokytojavo Dagestane, Ahtu aule. Vėliau, iki 1914 m. Balachnoje dirbo mokytoju, mokyklų inspektoriumi, bibliotekos vedėju, naftos įmonėje. Nuo 1914 m. gyveno Zijchoje prie Baku. Laisvalaikiu apkeliavo didelę Rusijos dalį, lankėsi Europoje. 1908 m. Rygoje įkūrė knygų leidyklą „Dzirciemnieki“, kuri iki 1922 m. leido latvių ir kitų tautų rašytojų kūrybą. Gyvenant Kaukaze leidykloje padėjo techninis direktorius Janis Ininbergas. 1922 m. leido laikraštį „Vārds“, bendradarbiavo A. Jeseno žurnaluose „Jaunības Tekas“ ir „Mazās Jaunības Tekas“. Juose buvo spausdinami Upyčio apsakymai ir pamąstymai. 1927–1934 m. Rygos miesto savivaldybės bibliotekų centro vedėjas. 1934 m. po Karlio Ulmanio valstybės perversmo atleistas iš darbo, pašalintas iš Latvijos rašytojų ir žurnalistų sąjungos. Gyveno Lielupėje, vertėsi vaikų literatūros vertimais iš kitų kalbų, publikavo atsiminimus apie Janį Rainį, Andrėjį Upitį, kitus rašytojus.

Kūryba

Pirmasis apsakymas „Motina“ išspausdintas 1891 m. sausio 26 d. laikraštyje „Baltijas Vēstnesis“ Upyčio slapyvardžiu. Parašė socialinės tematikos apsakymų, autobiografinę trilogiją „Jaunėlio dienoraštis“, skirtą vaikams. Rinkinyje „Kaukazo apsakymai“ vyrauja kaukaziečių buities ir papročių motyvai. Išvertė 1930 m. lietuvių liaudies pasakų rinkinį, Prano Mašioto kūrinių.