google/wiki40b huggingface dataset:
Hoeroja

Hoeroja, hoeroa (maor. Hoeroa) – maorių tradicinė kaulinė lazda (kuoka). Hoerojos naudotos kaip ceremoniniai vadų ginklai.

Kiti pavadinimai - tatu-paraoa, huri-taniwha ir paraoa-roa.
Hoerojos būna 130-180 cm ilgio, apie 5 cm pločio ir apie 2,5 cm storio. Galai paprastai būdavo silpnai užapvalinti. Apatinė dalis dažnai būdavo raižyta, vidurys būdavo rečiau raižomas.
Maorių kariai gana dažnai nešiodavosi du ginklus - vieną ilgą, o kitą - trumpa kuoką patu. Ilgais ginklas galėjo būti ietis tao, taiaha ar hoeroja.
Apie būdą, kaip kaudavosi su hoeroja, mažai kas žinoma. Hoeroja neturi ašmenų ar smaigalio. Maoriai pasakodavo, kad hoerojas į priešus sviesdavo. Pasakojama, kad sviestos hoerojos trajektorija vingiuota, dėl ko būdavo sunku atmušti skriejančią hoeroją.
Dažnai vienas hoerojos galas turi mažą skylutę, prie kurios būdavo pririšama virvė, už kurios prisitraukdavo nusviestą hoeroją. Nors galbūt šios skylutės naudotos puošiantiems plaukų kutams pritvirtinti. Banks mini, kad taip tvirtindavo plunksnas ar plaukų kuokštus.
Hoerojas paprastai gamindavo iš kašaloto apatinio žandikaulio. Šis kašaloto kaulas tankesnis ir tvirtesnis už šonkaulius, todėl ginklų gamintojai juos labiau vertino kaip žaliavą. Maoriai pasakojo, kad kartais hoerojas gamindavo ir iš sunkios kietos maire medienos (tokių pavyzdžių nėra likę).

Kartais hoerojos būdavo jataganiškai išlenktos. Sakoma, kad atakas tokiomis hoerojomis būdavo sunkiau pariruoti ar išvengti.
Maorių tautosakoje yra užuominų, kad į N. Zelandiją atplaukę maoriai aptiko nuo seniau gyvenusius vietinius gyventojus. Hoerojos, huatos, patu kurutai ir svaidomosios ietys buvo jų ginklai.
FK Alay

Istorija

Įkurtas 1960 m. Nuo 1967 m. žinomas dabartiniu pavadinimu. 
1996 m. susijungė su kitu klubu. 
Žaidžia aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
Pāvels Doroševs

Karjera

Profesionalaus futbolininko karjerą Doroševas pradėjo 2000 m. komandoje Skonto FC. Nuo 2002 iki 2004 m. jis buvo išnuomotas kitoms Latvijos komandoms: PFK Daugava, Dinaburg FC, FK Jūrmala ir FK Rīga. 2005 m. Doroševas grįžo į Skonto FK sudėtį.
2009–2012 m. atstovavo Azerbaidžano „Kabalos“ klubui. Buvo šios ekipos kapitonas.
2012–2013 m. buvo Liepojos „Metalurgs“ narys. 2013–2015 m. grįžo į Azerbaidžano lygą. Šį kartą į Baku „Nefči“ klubą. Jame teko atsarginio vartininko vaidmuo.
2018 m. pradžioje pasirašė sutartį su Klaipėdos „Atlantu“.  Šiame klube gavo ir vartininkų trenerio pareigas.
Jūratė Gustaitė

Jūratė Gustaitė (g. 1939 m. liepos 15 d. Šakiuose) – Lietuvos muzikologė, humanitarinių mokslų daktarė. ; menotyros kand. 1981 m.

Biografija

1959 m. baigė Vilniaus Juozo Tallat Kelpšos muzikos mokyklos P. Juodišiaus smuiko klasę, 1962 m. Vilniaus universitete įgijo žurnalistikos specialybę, 1971 m. beigė Lietuvos konservatorijos J. Gaudrimo muzikos istorijos klasę.
1961–1964 m. simfoninio orkestro „Vilnius“ smuikininkė. 1962–1972 m. Lietuvos Radijo ir televizijos redaktorė. Nuo 1972 m. Lietuvos konservatorijos (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, nuo 1988 m. muzikos istorijos katedros vedėja; nuo 1988 m. docentė. Paskelbė straipsnių apie muzikos ir poezijos sąsajas, lietuvių ir rusų muzikos istorijos, muzikos švietimo klausimais.
Ghi

Ghi (hindi घी  = ghī) – indiškas lydytas sviestas. Jis plačiai naudojamas Indijos virtuvėje, taip pat yra daręs įtaką ir kitoms lydyto sviesto rūšims pasaulyje. Žodis kilęs iš skr. घृत, ghṛta 'iššlakstytas'.

Pavadinimai

Ghi naudojamas visame Indijos subkontinente ir turi daug įvairių vietinių pavadinimų. Hindi, urdu ir bengalų kalbomis tariamas ghī (hindi घी , urd. گھی, beng. ঘী), nepalų kalba – ghju (nep. घ्यू  = ghyū), pandžabų kalba – ghjo (pali ਘਿਉ = ghyo). Marati kalba vadinamas tup (mrt. तूप  = tūp), kanadų kalba – tupa (kan. ತುಪ್ಪ  = tuppa), telugų, tamilų, malajalių kalbomis – nei (telug. నెయ్యి  = neyyi, tamil. நெய்  = ney, mal. നെയ്യ്  = ney).

Gaminimas ir naudojimas

Gaminant ghi naudojamas įvairių gyvulių sviestas, kuris ilgą laiką kaitinamas. Kaitinimo metu išgaruoja sviesto vanduo, o pieno baltymai sutirštėja ir nusėda žemyn. Toks sviestas nukoštas tinka vartoti labai ilgai netgi nelaikant jo šaltai. Jis turi specifinį skonį ir kvapą.
Ghi indų mitologijoje laikomas vienu iš penkių svarbiausių esencijų pančamrita (Pañcāmṛta), kurias sudarė pienas, cukrus, dahi, medus ir ghi. Todėl šis produktas plačiai naudojamas hinduizmo ritualuose. Pvz., jis naudojamas deginti šventose lempose, juo plaunami kai kurie religiniai objektai.
Kulinarijoje (indiškose virtuvėse) ghi yra vienas plačiausiai naudojamų riebalų greta augalinių aliejų. Juo dažnai apipilami ryžiai, iš jo gaminami indų konditerijos saldėsiai. Taip pat ghi naudojamas virimui riebaluose, kadangi jo degimo temperatūra ypač aukšta.
Arvydas Martinkėnas

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, fizikas, fizikos dėstytojas. 1996 m. apgynė daktaro disertaciją (fiziniai mokslai, informatika), suteiktas docento pedagoginis mokslo vardas.
Kauno medicinos universiteto (KMU) Psichofiziologijos ir reabilitacijos instituto klinikinės fiziologijos laboratorijos vyresnysis mokslinis bendradarbis, 2000 m. informacinių technologijų departamento vedėjas, KMU senato narys. 2006 m. Klaipėdos universiteto Sveikatos mokslų fakulteto docentas, vyresnysis mokslo darbuotojas. Dėstomi dalykai: bioinžinerija, biostatistika, modeliavimas ir prognozavimas, kompiuterinių tinklų technologijos.
2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Palangos skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas. Nuo 2007 m. Palangos savivaldybės tarybos narys.
KMU Psichofizinės ir reabilitacijos instituto tarybos narys, Lietuvos mokslininkų sąjungos Klaipėdos krašto medicinos skyriaus narys. Sutuoktinė Angelina, vaikai Rytis, Aurimas.
Petras Vladas Danisevičius

Biografija

1942–1954 m. dirbo miškų ūkyje. 1949 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Miškų ūkio fakultetą ir Visasąjunginį neakivaizdinį teisės institutą Maskvoje. 1954 m. teisės mokslų kandidatas. 
1954–1955 m. LSSR MA Istorijos ir teisės instituto mokslinis bendradarbis. 1955–1993 m. VU Teisės fakulteto dėstytojas, 1961–1971 m. Baudžiamosios teisės ir proceso katedros vedėjas, nuo 1963 m. docentas.
Sevilijos metropolitenas

Istorija

Projektą 1999 m. pradėjo Sevilijos Metropoliteno korporacija (Sociedad del Metro de Sevilla), kurią įkūrė buvęs Sevilijos gubernatorius Alechandras Rochas Markosas (Alejandro Rojas Marcos).
Pirmasis sistemos plėtros etapas vadinamas „Linea 1“. Šią liniją sudaro 22 stotelių, kurios susijungia su Ciudad Expo geležinkelio stotimi Condequinto. Pirma ir šiuo momentu vienintelė metro linija buvo atidaryta 2009 metų balandžio 2 d., o paskutinė atkarpa, jungianti Olivar de Quintos geležinkelio stotį su Ciudad Expo, bus atidaryta 2009 m.

Bendra informacija

Ši metropoliteno sistema įžymi tuo, kad tai – vienas naujausių ir moderniausių metro Europoje. Kelionė kainuoja vieną eurą, metropolitenas veikia kasdien nuo 6:00 iki 23:30.
Sekos diagrama

Sekos diagrama yra vienas iš UML diagramų tipų vaizduojantis sistemoje vykstančių veiksmų seką. Sekų diagramoje fiksuojama metodų kvietimas kiekviename objekte ir kvietimų tvarka.
Sekų diagrama yra dvimatė. Horizontalioji ašis rodo vaizduojamo objekto gyvavimą, tuo tarpu vertikalioji ašis rodo šių objektų sukūrimo ar kvietimų seką.
Sekų diagramą sudaro objektai ir pranešimai. Objektai vaizduojami lygiai taip pat, kaip visose UML diagramose – kaip stačiakampiai su klasės pavadinimu stačiakampyje

Objektas

Pirminis elementas sekų diagramoje yra klasės objektas. Sekų diagramą sudaro įvairių objektų sekos sąveikos. Objektas žymimas stačiakampiu su įrašytu pavadinimu. Pavadinimas gali būti sudarytas iš dviejų dalių, atskirtų dvitaškiu. Tokio pavadinimo kairiąją dalį sudaro objekto pavadinimas, o dešiniąją - klasės pavadinimas.

Pranešimas

Sąveika tarp skirtingų objektų sekų diagramoje yra vaizduojama pranešimų pavidalu. Pranešimas žymimas nukreipta rodykle. Priklausomai nuo pranešimo rūšies, skiriasi ir žymėjimas. Sekų diagramoje galima vaizduoti paprastuosius pranešimus, specialiuosius pranešimus, skirtus objektams sukurti ar sunaikinti, ir atsakymus.
Senkeras

Istorija

Gyvenvietė žinoma nuo viduramžių. IX ir X amžiuose į vietovę atvyko daug persikėlėlių iš Airijos. Čia gyveno škotai ir airiai.
Per karus dėl nepriklausomybės pilis buvo užimta anglų.
Mieste veikia seniausias pasaulyje pašto skyrius (įkurtas 1712 m.).
Portland Timbers

Istorija

Įkurtas 2009 m., nuo tada kasmet rungtyniauja Major League Soccer.
Forchtenštaino pilis

Forchtenštaino pilis (vok. Burg Forchtenstein, veng. Fraknó várá) – viduramžių pilis Austrijos Burgenlando šiaurėje, Forchtenštaino miestelyje.
Pilį ant 50 m aukščio kalvos pastatė didikai Matersdorfai, vėliau vadinami Fortenštainais. Apie 1450 m. mirė paskutinysis bevaikis giminės atstovas ir valdos šimtui penkiasdešimčiai metų perėjo į Habsburgų rankas. 1622 m. kaizeris Ferdinandas II perdavė pilį vengrų bajorui Nikolausui Esterhazy, kartu suteikdamas jam grafo titulą. Naujasis savininkas ėmė perstatinėti pilį į to meto karinius reikalavimus atitinkančią tvirtovę, statybiniams darbams atlikti buvo pakviesti italų meistrai. Nikolauso sūnus Paulius XVII a. rekonstrukciją tęsė, kartu atkreipdamas dėmesį į estetinę tvirtovės išvaizdą. Galiausiai statinys įgavo aiškius barokinius bruožus.
Pamažu, besivystant artilerijai, tvirtovė–pilis ėmė prarasti fortifikacinę reikšmę. Pauliaus Esterhazy palikuonys Forchtenštaino pilį pradėjo naudoti reprezentaciniams tikslams, į ją perkėlė giminės archyvą bei ginklinę, senovinių laikrodžių kolekciją ir kt. vertybes. Kolekcinių brangenybių patalpa buvo taip meistriškai įkomponuota pilyje, kad išliko nepastebėta iki pat Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Nors dalis šeimos vertybių 1921 m. buvo perduota Vengrijos Nacionaliniam archyvui, likę meno kūriniai šiandieną sulaukia didelio menotyrininkų bei istorikų dėmesio ir, kartu su rinkiniais kitoje Esterhazy pilyje Aizenštato mieste, yra prieinami lankytojams.
Gustav Alfred Ring

Gustavas Alfredas Ringas (norv. Gustav Alfred Ring; 1889 m. spalio 21 d. Trumsėje (kitur norodyta Kopenhagoje) – 1958 m. birželio 9 d. Osle) – Norvegijos verslininkas, Lietuvos Respublikos generalinis garbės konsulas Osle.

Biografija

1909 m. baigęs vidurinę mokyklą, toliau mokėsi vienmetėje karo mokykloje. 1912 m. baigė komercinę gimnaziją, po to siekė ekonominio išsilavinimo JAV ir Kanadoje. Grįžo į Europą ir 1915 m. Kristianijoje (tuometinis Oslo pavadinimas) įkūrė savo vardo įmonę, besispecializavusią įrangos parduotuvėms, restoranam ir ofisams tiekime. Gustav A. Ring System Maskiner A/S po įkūrėjo mirties perėjo į sūnaus rankas, o 1983 m. buvo parduota firmai Scanvest.
1926 m. rugpjūčio mėn. G.A.Ringas buvo paskirtas Lietuvos garbės konsulu Osle. Jis veikė keliomis kryptimis: populiarino Lietuvą gimtojoje šalyje, teikė žinias apie Norvegijos ūkį, ieškojo partnerių lietuvių verslininkams. Kartu konsulas gynė Lietuvos Respublikos interesus Vilniaus ir Klaipėdos kraštų klausimais.
Jo pastangų dėka 1935 m. rugpjūtį Lietuvos eksporto įmonė „Maistas” išsinuomojo, o gruodį nupirko Anglijos Wm Simons & Co Ltd firmos statytus refrižeratorius „Rimfrost“ ir „Barfrost“ (nuo 1936 m. „Kretinga“ ir „Utena“). Šie 542 BRT keliamosios galio garlaiviai tapo šalies prekybinio laivyno užuomazga: buvo įdarbinti lietuviai jūreiviai, kroviniai pradėti gabenti savais laivais. 1938 m. vasarą generalinio konsulo pagalba Klaipėdos įmonė „Sandėlis“ Trondheime įsigijo laivą „Augustal“ (1607 BRT). Pavadintas „Panevėžiu“, jis tapo didžiausiu lietuviškų jūrinių laivų tarpe. 
G.A.Ringas prisidėjo ir prie kultūrinių ryšių tarp abiejų valstybių stiprinimo: buvo surengta lietuvių liaudies meno paroda, organizuotos Lietuvos–Norvegijos futbolo rinktinių draugiškos rungtynės. Jis buvo aktyvus 1934 m. lapkričio 7 d. įkurtos Norvegijos–Baltijos šalių draugijos (norv. Norsk-Baltisk forening) narys, 1936 m. įsteigė sidabrinę Slidinėjimo taurę, dėl kurios varžėsi Estijos, Latvijos ir Lietuvos studentai.
1940 m. rugpjūčio 8 d. Lietuvos TSR Užsienio reikalų ministerijos generalinio sekretoriaus Pijaus Glovacko raštu Oslo konsulatas turėjo būti uždarytas, o dokumentacija perduota Sovietinei ambasadai. Tačiau tai neįvyko – Lietuvos Respublikos konsulinė įstaiga dirbo ir Antrojo pasaulinio karo metu, ir po jo. Tuo metu buvo stengiamasi padėti lietuvių pabėgėliams vienu ar kitu būdu atsidūrusiems Norvegijos Karalystėje. Po G.A.Ringo mirties Lietuvos generaliniu garbės konsulu Osle buvo paskirtas Hilmaras Marinius Hansenas.
G.A.Ringas buvo vedęs – žmona Ingrida (1893–1922), sūnus Gustavas Alfredas (jaun.) (1916–1993).
Agnė Zuokienė

Biografija

1994 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos studijas. Jas pasirinko, nes jau nuo 13 metų bendradarbiavo su Lietuvos radiju, skaitė ir rengė laidas moksleiviams. Lietuvos radijo Jaunimo laidų redakcijoje dirbo iki 1999 m. Nuo 1998 m. dirbo ir vadovavo bendrovėms BNA ir BNA ERGO. Nuo 1997 m. rengė projektus, o nuo 2005 m. vadovavo viešajai įstaigai „Azzara“. Nuo 2003 m. – Almos Adamkienės labdaros ir paramos fondo valdybos narė.
Baltarusijos–Lenkijos valstybinė siena

Sienos linija

Valstybinė siena pietuose prasideda prie Sobiburo kaimo šalia Lenkijos, Baltarusijos ir Ukrainos trijų valstybių sienų sankirtos. Toliau kyla į šiaurės vakarus ir 154 km eina per Vakarinio Bugo upę. Ties Belovežo giria suka į šiaurės rytus, kur ties Narevo upe toliau eina į šiaurę. Toliau siena eina Svisločiaus upės slėniu, toliau apie 5 km eina Volkušankos upe, kol galiausiai pasiekia Juodosios Ančios upės slėnį, kur šalia Stanovisko kaimo susijungia su Lietuvos-Lenkijos valstybine siena ir Lietuvos–Baltarusijos valstybine siena.

Pasienio punktai

Iš viso sienoje yra 16 pasienio punktų, tačiau tik 13 iš jų veikiantys, 7 punktai skirti automobiliams, 5 traukiniams, 1 vandens transporto priemonėms.
Šalčininkų rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.

Teisinis pagrindas

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.

Veikla

Rajono meru išrinktas Josif Rybak, jo pavaduotoju Zdislav Palevič. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Boleslav Daškevič.
Gondžai

Istorija

Gondžų valstybės įkūrimas siejamas su XVII a. migrantais iš šiaurės, iš žlugusios Songajaus imperijos. Jie vadinosi Ngbanya ir davė pradžią dabartiniam gondžų savivardžiui. Šie mande grupės kalba kalbėję atsikėlėliai, vedami savo vado (džakpa), įsikūrė gondžų tarpe o ilgainiui konsolidavo jų gentis į vieną centralizuotą valstybę. Šį gentinį susivienijimą sudarė daug feodalinių darinių su centrais gyvenvietėse, tokiose kaip Jagbumas,Daboja, Tuluvė, Bolė, Gbuipė, Kpembeomas ir kt. Jų visų viršuje buvo iškeltas Jagbumas, kurio valdovas jagbumvura buvo laikomas visų gondžų valdovu.
Gondžų valstybė klestėjo iš prekybinių ryšių, kadangi buvo viena iš tarpininkių tarp akanų pietuose (iš kur buvo tiekiami vergai, auksas, dramblio kaulas, druska, kolos riešutai, palmių aliejus) ir sudaninių tautų šiaurėje (gyvuliai, audiniai, metalai). Gondžų prekybinis miestas Salaga buvo klestintis centras, neretai vadintas pietiniu Timbuktu. Prekiaudami su musulmonais, gondžai perėmė islamą o taip pat Sahelio architektūros stilių. Vienas žymiausių to laikotarpio architektūros pavyzdžių – Larabangos mečetė.
1744–1874 m. Gondža buvo priversta pripažinti Ačančio vasalitetą. Nuo XX a. pradžios ji galutinai neteko suvereniteto ir įjungta į Britų Aukso kranto koloniją. Nepaisant to, gondžų tracicinė monarchija buvo išlaikyta iki mūsų dienų.
Vievio Dievo Motinos Ėmimo į dangų parapija

Istorija

Nuo XIV a. iki 1810 m. Vievyje veikė Vievio stačiatikių vienuolynas, prie kurio buvo ir cerkvė. 1810 m. įkurta parapija, bet karo su Napoleonu metu 1812 m. sudegė cerkvė, naujoji pastatyta tik 1842–1843 metais. 1875 m. parapijoje buvo 667 tikintieji. 1937 m. parapijoje buvo 805 tikintieji. 1945 m. parapijoje buvo 370 tikinčiųjų, nors pati parapija TSRS valdžios įregistruota tik 1948 metais.
Cepelinas (1971 filmas)

Turinys

Pirmasis pasaulinis karas, 1915-ieji metai. Anglijos miestus naktimis bombarduoja iš Vokietijos atskrendantys dirižabliai, kurių dideliame aukštyje negali pasiekti britų lėktuvai ir artilerija.
Škotas leitenantas Džefris Richteris-Daglasas tarnauja britų armijos štabe ir nėra siunčiamas į frontą, nes turi giminių Vokietijoje, be to, yra pažįstamas su dirižablius kuriančiu profesoriumi Alsšuliu . Susipažinęs su žavia moterimi Stefani jis netrukus sužino, kad ši yra dviguba agentė, kurios užduotis – padėti perbėgti Džefriui pas vokiečius. Šis, suderinęs veiksmus su savo vadovybe, sutinka tapti dvigubu agentu, tikėdamasis gauti žinių apie kuriamą naują dirižablį LZ36.
Vokiečiai itin susidomi Džefrio žiniomis apie pilį Škotijos šiaurėje, tačiau išlieka įtartini jo atžvilgiu, kaip ir profesoriaus Alsšulio žmona Erika, atvirai vadinanti Džefrį šnipu. Vis dėlto jis pakviečiamas į bandomąjį LZ36 skrydį, kuris netrukus virsta karine užduotimi, nors juo skrenda ne tik kariai, bet ir Alsšulis su žmona. Dirižablis nukreipiamas į Norvegiją, kur pasipildo kuro, po to jūroje iš laivo paima garstyčių dujų  krovinį ir būrį kareivių. Vėl pakilus, pranešama užduotis: dirižablis naktį turi nusileisti Škotijoje ir iš saugomos pilies pagrobti Didžiąją Laisvių Chartiją, tuo parodydami britams, kad ir savo saloje jie negali būti saugūs, o Džefriui numatyta užduotis – lydėti karių būrį.
Sonja Lumme

Sonja Lumme (g. 1961 m. spalio 6 d. Kristinestad) yra Suomijos pop muzikos dainininkė.
Atlikėjos karjera prasidėjo 8-to dešimtmečio pabaigoje, išleidus debiutinį singlą „Hi-Hat“, tačiau išgarsėjo 9-ajame dešimtmetyje, kai Sonja išleido debiutinį albumą „Anna olla vapaa“. 1985 metais Sonja Lumme atstovavo Suomijai 1985 m. „Eurovizijoje“ su daina „Eläköön elämä“.
Nuo 2008 m. yra MTV3 kanalo laidos „Ihana piha“ vedėja, o nuo 2011 m. dirba radijuje „Radio Nova“. Sonja yra ištekėjusi už aktoriaus ir operos dainininko Arne Nylanderin.
Vytautas Budrys

Biografija

1976 m. baigė Plinkšių žemės ūkio technikumą, agronomas, 2000 m. baigė Kauno aukštesniąją žemės ūkio mokyklą, geodezijos ir žemėtvarkos inžinierius, 2004 m. baigė Šiaulių krašto vadybos, teisės ir kalbų kolegiją, vadybininkas.
1978–1991 m. Kuršėnų tarybinio ūkio skyriaus valdytojas, 1991–1998 m. Šiaulių raj. Kuršėnų apylinkės agrarinės reformos tarnybos viršininkas, 1998–2000 m. UAB „Šiaulių agrocentras“ direktoriaus pavaduotojas, nuo 2000 m. UAB „Kuršėnų komunalinis ūkis“ aplinkos apsaugos ir sanitarijos baro viršininkas, nuo 2010 m. direktorius
Nuo 1994 m. Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos, nuo 2010 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių rajono skyriaus narys. 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Laima, vaikai Gintarė, Rasma.
Azerbaidžano nacionalinė enciklopedija

Azerbaidžano nacionalinė enciklopedija (azer. Azərbaycan Milli Ensiklopediyası) – visuotinė enciklopedija azerbaidžaniečių kalba, leidžiama nuo 2007 m. Enciklopediją leidžia mokslinis centras „Azerbaidžano nacionalinė enciklopedija“, pavaldus Azerbaidžano nacionalinei mokslų akademijai. Spausdina spaustuvė „Şərq-Qərb“, įsikūrusi Baku senamiestyje. Vyriausiasis redaktorius – Mahmudas Kerimovas (Mahmud Kərimov).
Nors visuotinę enciklopediją azerbaidžaniečių kalba norėta išleisti jau XX a. 4-ajame dešimtmetyje, to padaryti nepavyko. Vėliau šaliai atsidūrus TSRS, 1976–1987 m. išleista 10-ies tomų Azerbaidžanietiškoji tarybinė enciklopedija. 2000 m. pradėti paruošiamieji darbai naujos enciklopedijos leidybai. 2007 m. išleista pirmoji enciklopedija, aprašanti Azerbaidžaną, o 2009 m. pasirodė pirmasis standartinės numeruotės tomas. Visi tomai leidžiami 25 tūkst. egzempliorių tiražu. Tikimasi parengti 20 tomų.
Povilas Karazija

Biografija

Mokėsi Kupiškio pradžios mokykloje, Mintaujos ir Šiaulių gimnazijose, pastarojoje 1907 m. baigė 4 klases. 1905–1907 m. revoliucinių įvykių dalyvis, Lietuvos socialdemokratų partijos organizatorius Šiauliuose. 1908 m. Sankt Peterburge įgijo mokytojo cenzą ir buhalterio specialybę.
Nuo 1909 m. mokytojavo Šančiuose, Vidiškiuose, Kirkliuose.  1914 m., prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, mobilizuotas, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1917 m. Voroneže mokėsi lietuvių mokytojų kursuose, dirbo Lietuvių karo pabėgėlių komitete.
1918 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Vilniaus lietuvių gimnazijoje ir mokytojų seminarijoje. 1919 m. Lietuvos mokytojų profesinės sąjungos organizatorius, Vilniaus mokytojų sąjungos pirmininkas. Lenkams uždarius lietuvišką gimnaziją, dirbo Lietuvių kredito kooperatyve. 1921–1924 m. redagavo laikraščius „Vilnietis“, „Rytų Lietuva“, „Lietuvos rytai“, 1924–1928 m. „Vilniaus aidas“, 1929–1939 m. „Vilniaus žodis“ redaktorius. 1927 m. „Kultūros“ draugijos Vilniuje steigėjas, nuo 1935 m. – pirmininkas.
1936 m. Vilniaus vaivados Bocianskio įsakymu ištremtas iš Vilniaus, gyveno Varšuvoje, kur tęsė visuomeninę veiklą. 1937 m. sausio 28 d. suimtas ir išvežtas į Lietuvą. Nuo 1938 m. balandžio 5 d. iki 1949 m. Kaune Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus (nuo 1944 m. Čiurlionio dailės muziejus) Taikomosios dailės istorijos skyriaus vedėjas ir Vytauto Didžiojo karo muziejuje numizmatas. Surinko Lietuvos, Lenkijos ir Rusijos istorinių monetų kolekciją.
Skleistinis durklas

Skleistinis durklas – durklas sudėtine geležte iš trijų dalių. Paspaudus mygtuką spyruoklė atlenkia šonines geležtės dalis, ir trys geležtės dalys virsta savotišku trišakiu, kuriuo galima sukaustyti priešininko ginklo geležtę, o tada jį atakuoti. Skleistinius durklus paprastai naudodavo kaip kairės rankos (pariravimo) durklus. Skleistiniai durklai buvo labai populiarūs XVI a. Italijoje.
Kalavijams evoliucionuojant pariravimo durklai pasidarė nebereikalingi. Kalavijai kito nuo gana sunkių riterinių kalavijų iki špagų ir rapyrų. Šiems lengvėjant fechtavimas jais darėsi vis greitesnis. Pagrindinis ginklas ėmė atlikti tiek gynybos, tiek atakos funkcijas. Pasikeitė ir stovėsena – stovint šonu į priešininką paviršius, kurį šis galėjo atakuoti, tapo mažesnis.
Valgomieji grybai

Valgomieji grybai (angl. edible mushroom) – grybai, tinkami vartoti maistui. Maistine verte jie artimi mėsai, todėl kai kuriose šalyse vadinami „augaline mėsa“. Grybuose nėra chlorofilo, jie negali neorganinių rūgščių paversti organinėmis, kaip augalai. Vykstant medžiagų apytakos procesams pagamina šlapalą, o jų glikogenas yra krakmolo tipo. Tai būdinga tik gyvūnams ar kitiems gyviesiems organizmams.
Lietuvoje auga apie 350 rūšių valgomųjų grybų. Iš jų apie 100 rūšių yra gero ar priimtino skonio, tačiau intensyviai renkama apie 20 rūšių.

Maistinė vertė

Grybuose yra baltymų ir aminorūgščių. Mineralinių medžiagų kiekiu dažnai prilygsta vaisiams ar daržovėms, o fosforo, kalcio ir kalio kiekiu – mėsai.

Daugiausiai maistingųjų medžiagų yra grybo kepurėlėje, mažiau – kote.

Šviežiuose grybuose vanduo sudaro apie 84–95% masės, 4–6% – prastai ar visiškai neįsisavinami junginiai (pvz., chitinas), tad švieži grybai mažai kaloringi, džiovinti – žymiai kaloringesni (pvz., baravykai apie du kartus kaloringesni už žuvį, maistingesni už kiaušinius, dešrą, jų sultinys triskart kaloringesnis už mėsos sultinį).
Senuose grybuose atsiranda maistui netinkamų ar net nuodingų medžiagų: aminų, amidų, šlapalo ir kt. Dėl to maistui rekomenduojama naudoti tik jaunus grybus.