google/wiki40b huggingface dataset:
Virinta oda

Virinta oda (angl. boiled leather, pranc. cuir bouilli), dar žinoma kaip kieta oda – stora vandenyje virinta oda, iš kurios darydavo šarvus.
Storą raugintą gyvulių odą virindavo vandenyje (kartais teigiama, kad į vandenį dėdavo aliejaus ir vaško; kartais – kad iš rauginto šlapimo gautų amonio druskų). Virinta oda pasidaro kieta ir kiek trapoka, panaši į medieną. Ką tik virinta, dar šlapia oda būna lanksti ir kiek tąsi, todėl tuo metu ją galima formuoti – suteikti gaminamiems šarvams (šalmams, kirasoms, antblauzdžiams ir pan.) reikalingą formą. Spėjama, kad virintą odą kartais plakdavo plaktuku ir tokiu būdų ją sutankindavo ir sukietindavo.
Suformuotų virintos odos elementų vaškavimas apsaugo odą nuo įmirkimo ir deformacijos.
Virinta oda būdavo pigi ir lengva alternatyva bronzai, plienui ir kitoms šarvinėms medžiagoms.
Virintą odą naudodavo ir knygų viršeliams.
Liolių herbas

Aprašas

Mėlyname lauke įžambiai sukryžiuoti kardas sidabrine pjūkliška geležte ir auksine rankena ir sidabrinė alebarda auksiniu kotu. Kardo rankena heraldiškai dešiniame viršutiniame kampe, o geležtės smaigalys kairiame apatiniame kampe, alebardos kotas dešiniame apatiniame kampe, o galvos smaigalys kairiame viršutiniame kampe.

Istorija

Herbą 2009 m. rugpjūčio 19 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-83.
Valerijus Grešnovas

Valerijus Grešnovas (1914 m. vasario 21 d. Samara – 1987 m. liepos 1 d. Kaunas) – Lietuvos treneris, pedagogas.

Biografija

1948 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, 1945–1980 m. jame dėstė, 1953–1961 m. Sporto žaidimų katedros vedėjas; nuo 1972 m. docentas. Vienas regbio, žolės riedulio, badmintono žaidimo iniciatorių Lietuvoje.
1941 m. Lietuvos moterų krepšinio rinktinės, 1947 m. TSRS čempionės Lietuvos jaunių krepšinio rinktinės, 1948–1950 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės, 1955–1956 m. Lietuvos vyrų žolės riedulio rinktinės, 1963–1964 m. Lietuvos vyrų rankinio rinktinės, 1967–1968 m. Lietuvos vyrų regbio rinktinės treneris. 1948–1951 m. KKI vyrų krepšinio komandos, 1957–1958 m. Kauno „Žalgirio“ vyrų krepšinio komandos, 1955–1965 m. KKI vyrų rankinio komandos, 1963 m. TSRS čempionės, treneris.
Atominė masė

Atominė masė, atominis svoris (M) – santykinis dydis, rodantis, kiek kartų cheminio elemento atomo masė didesnė už standartinį atominės masės vienetą (amv), kuris yra lygus lygus 1/12 anglies izotopo ¹²C masės.
Atomo masė būna labai artima atomo branduolyje esančių nukleonų (protonų ir neutronų) skaičiui.
Viežbovas (Luko apskritis)

Istorija

Viežbovas stovi ant morenino kalvyno, vadinamo Marcinovo kalnu (lenk. Góra Marcinowska). Spėjama, kad šioje vietoje anksčiau buvo sena sūduvių gyvenvietė. Marcinovo kalnas minimas XVII–XIX a. raštuose, ten buvo paskelbta ir legenda apie prasmegusią bažnyčią (šį padavimą užrašė krašto tyrinėtojas Max Toeppen).
Kaimas pirmą kartą paminėtas 1546 m.: tuo metu Stradūnų seniūnas Michaelis von Eysack raigardiškiui Jokūbui Viežbovui su jo sūnumis Pauliumi ir Janu perdavė šešis valakus žemės ir leido toje vietoje kurtis.
XVII a. Viežbovą valdė Rytprūsiuose žinoma Rogalla von Bieberstein giminė. 1656 m. kaimą nusiaubė totorių kariuomenė. 1710 m. krašte kilo maro epidemija, mirė 77 vieržboviečiai. 1874 m. Rytų Prūsijoje įvykdyta administracinė reforma ir Viežbove įkurtas prūsiško valsčiaus, įėjusio į Gumbinės apygardą, centras. 1895 m. kaime suskaičiuoti 535 gyventojai, tame tarpe 475 evangelikai protestantai, 34 katalikai ir 26 kitų tikybų atstovai. XX a. pr. Viežbovo 92 ūkiai apdirbo 1175 ha žemės. Sutinkamai su Versalio taikos sutarties nutarimais, 1920 m. įvyko referendumas, kuriame 380 kaimiečiai pasisakė už galimybę likti Vokietijos sudėtyje (už perėjimą į Lenkijos priklausomybę nebalsavo niekas).
1933 m. buvo 521 gyventojas. 1938 m. kaimo pavadinimas pakeistas į „Waldwerder“, 1939 m. jame gyveno 463 žmonės. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui pietinė Rytprūsių dalis įėjo į Lenkijos valstybės sudėtį, buvo grąžinti senieji gyvenviečių pavadinimai. Dauguma senųjų viežboviečių pasitraukė į Vokietiją, į kaimą kėlėsi gyventojai iš vidinių Lenkijos vaivadijų (į Viežbovą atvyko daug persikėlėlių iš Račkų valsčiaus). 1945 m. Viežbove buvo įkurta Raudonosios armijos komendatūra.
1975–1998 m. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijai, o nuo 1999 m. įeina į naujai įsteigtą Varmijos Mozūrų vaivadiją. Šiandien Viežbovas yra šaltyšijos centras, priskirtas Kalinovo valsčiui.

Piliakalnis

Į pietvakarius nuo Viežbovo, pakeliui į Doršų kaimą, iškilusi kalva – buvęs jotvingių piliakalnis. Vienas pirmųjų jį paminėjo krašto tyrinėtojas Emilis Holakas. Tai bevardžių upelių apsuptas ir X–XIII a. priskiriamas gynybinis įrenginys. Kalvos apačioje, atskirta grioviu ir pylimais stovėjo papėdės gyvenvietė. Žiedo formos piliavietėje išlikusi aikštelė 26 m X 28 m, jos pietinėje dalyje pakilimas – ten galimai stovėjo gynybinis bokštas.
Imas

Geografija

Imas yra netoli Portlaoiso miesto, šalia N7 kelio, kuris veda iš Dublino į Limeriką.

Lietuviai Ime

Duomenų apie lietuvius, gyvenančius Ime nėra.

Ekonomika

Imas yra tipiškas žemės ūkio ir paslaugų sektoriaus susiliejimo pavyzdys (klesti bio – produkcinė gamyba bei turizmas). Įsteigti keli B&B tipo viešbutukai.
Eridanas (geologija)

Eridanas (pagal graikų upės dievą Eridaną) – senovinė upė, tekėjusi dabartinės Baltijos jūros vietoje. Svarbiausias jis buvo maždaug prieš milijoną metų, pleistocene. Tada jis buvo 2 700 km ilgio. Prasidėjo Laplandijoje, tekėjo dabartinės Botnijos įlankos teritorija, Baltijos jūra į vakarų Europą, kur turėjo milžinišką deltą, užėmusią beveik visą dabartinę Šiaurės jūrą.
Eridanas atsirado prieš ~40 mln. metų, eocene. Prieš ~12 mln. metų, pliocene, Eridanas pasiekė Šiaurės jūrą, kur pradėjo formuoti savo deltą. Išnyko prieš ~700 000 m, pleistocene, pirmojo ledynmečio metu, kai ledynas padengė visą jo slėnį. Ledynui pasitraukus išgraužtas ir įspaustas jo slėnis virto giliu duburiu, kuris tapo Baltijos jūra.
FC Messina Peloro

Istorija

Klubo komanda 2007-2008 m. sezone žaidė Serie B lygoje, tačiau vasarą dėl finansinių sunkumų atsisakė profesionalaus klubo statuso ir perkelta į D lygą.
Korozija

Korozija (iš lot. corrosio) tai metalų irimas dėl fizikinės ir cheminės sąveikos su aplinka, kai metalas pereina į oksiduotą būklę ir praranda jam būdingas savybes. Tipiškiausia korozija – geležies rūdijimas. Jos rūdys yra purios, todėl korozija gali plisti gilyn. Kiti metalai (chromas, aliuminis) koroduodami apsitraukia plona, standžia, deguonies nepraleidžiančia plėvele, kuri saugo metalą nuo tolesnės korozijos.
Korozijos priežastis yra termodinaminis metalų nestabilumas, todėl gamtoje jie visi yra oksidavęsi – išskyrus taurieji metalai, pvz., Au, Ag. Nustatyti korozojos vyksmą galima pagal izoterminio potencialo  (Gibso energija) pokytį. Pavyzdžiui, G₁ – pradinių medžiagų energija, G₂ – reakcijos produktų energija. Šiuo atveju sistemos energijos pokytis:
Savaime vyksta tik tie procesai, dėl kurių Gibso energija sumažėja, t. y. G₁>G₂ arba ΔG<0.
Išnagrinėjus tipinę metalo oksidacijos reakciją 2Me+O₂+2H₂O → 2Me(OH)₂, paaiškėja, kad pavertus magnį, varį ir auksą hidroksidais standartinėmis sąlygomis, 1 metalo molyje Gibso energijos pokytis yra atitinkamai -598, -120, ir +66 kJ. Taigi magnis sparčiau oksiduojasi negu varis, o auksas visiškai nesioksiduoja.
Svarbi ne pati oksidacija, o korozojos greitis. Realus jos greitis priklauso nuo daugelio veiksnių: metalo paviršiaus struktūros ir būklės, temperatūros, korozinės aplinkos ir judėjimo greičio, medžiagos mechaninių įtempimų ir kt.
Nustatant korozijos greitį arba laipsnį, atsižvelgiama į pagrindinius ir šalutinius rodiklius. Pagrindiniai rodikliai: detalės paviršiaus vieneto masės sumažejimas arba padidėjimas (skaičiuojant per laiko vienetą; šis rodiklis rodo korozijos greitį); korozijos gylis; paviršiaus dalis, pažeista korozijos; korozinių dėmių skaičius paviršiaus ploto vienete; laikas iki pirmųjų korozijos židinių atsiradimo ir kt. Šalutiniai rodikliai: fizikinės ir mechaninės medžiagos savybės; elektrinė varža.
FK Liubimec

Istorija

1921 m. įkurtas klubas. Atkurtas 2007 m. Žaidė žemesniuosiuose divizionuose. Buvo patekęs į elito divizioną, bet jame žaidė vieną sezoną, po to sekė kritimas į mėgėjų lygmenį.
Lapinukai (Phyllobius)

Skirtumai nuo Polydrusus

Phyllobius genties straubliukai labai panašūs į kitos lapinukų genties – Polydrusus straubliukus. Aiškiausias požymis, skiriantis šias dvi gentis yra antenų pradžia. Phyllobius genties lapinukų vabalų antenos prasideda straublelio nugarinėje dalyje, antenų pirmieji nareliai įsispraudžia į griovelį, kuris nesiekia akių. Pirmas antenų narelis aiškiai matosi žiūrint į vabalą iš viršaus. Polydrusus genties lapinukų antenų pirmas narelis žiūrint iš viršaus taip gerai nesimato. griovelis nueina į apačią už akių.
Bazildonas

Istorija

Įkurtas 1949 m. kaip vienas iš aštuonių naujų miestų, įkurtų po II pasaulinio karo 50 km spinduliu aplink Londoną.
Meksikos įlanka

Meksikos įlanka (angl. Gulf of Mexico, isp. Golfo de México) – iš daugelio pusių žemyno apsupta įlanka Šiaurės Amerikos pietryčiuose. Su Atlanto vandenynu ją jungia Floridos sąsiauris tarp Floridos ir Kubos, o su Karibų jūra – Jukatano sąsiauris tarp Jukatano pusiasalio ir Kubos. Šie sąsiauriai yra apie 160 km pločio. Įlankos plotas – 1,55 mln. km². Šiauriniai įlankos krantai priklauso JAV, vakariniai ir pietiniai – Meksikai.
Generalisimas

Generalisimas Rusijoje ir Tarybų Sąjungoje

Rusijos imperijoje generalisimo laipsnį 1695 m. įvedė Petras I. Pagal 1716 m. kovo 30 d. patvirtintą Karių statutą „šis laipsnis suteikiamas tik karūnuotiems asmenims ir valdantiems didiesiems kunigaikščiams, o būtent tiems, kurie valdo kariuomenę. Kai jų nebūna, savo valdžią jie perduoda generolui felmaršalui.“ Tačiau generalisimo laipsnį Rusijoje suteikdavo ne tik valdančios dinastijos atstovams.
Generalisimo laipsnis nebuvo įtrauktas į „Rangų lentelę“, jis buvo aukščiau už pirmą jo klasę. XVIII a. kreipnys buvo rus. Ваше высокопревосходительство.
Rusijoje, po Spalio revoliucijos generalisimo laipsnis buvo atšauktas kartu su kitais kariniais laipsniais. Tačiau 1945 m. liepos 26 d. TSRS Aukščiausios Tarybos prezidiumo įsakymu įvestas naujas karinis laipsnis „Tarybų Sąjungos generalisimas“ (Генералиссимус Советского Союза). Tų pačių metų liepos 27 dieną šis karinis laipsnis suteiktas J. Stalinui.
Rusijos transportas

Rusijos transporto sistema yra viena plačiausių visame pasaulyje. Šalies kelių, geležinkelių ir oro linijų tinklas tęsiasi apie 7 700 km nuo Kaliningrado iki Kamčiatkos. Pastaruoju metu Rusijos transporto ministerija parengė dvi šalies transporto strategijas – 2005 m. buvo priimta strategija iki 2020 m., o 2008 m. ji atnaujinta laikotarpiui iki 2030 m.
Transporto paslaugų eksportas yra svarbi Rusijos BVP dalis. Vyriausybė tikisi, kad nuo 2007 iki 2030 m. transporto eksporto vertė sudarys 80 milijardų JAV dolerių.

Geležinkeliai

Rusijos geležinkelių tinklas yra trečias pagal ilgį pasaulyje (nusileidžia JAV ir Kinijai). 2011 m. traukinių tinklas sudarė 87 157 km. Iš jų 86 200 km yra įprastos 1 520 mm pločio vėžės. 
Nacionalinė traukinių vežėja yra Rusijos geležinkeliai (rus. Российские железные дороги). Ji laikoma šios srities monopolininke ir viena didžiausių transporto kompanijų pasaulyje. Įmonė įkurta 1992 m. ir yra įdarbinusi 950 000 darbuotojų. 2009 m. duomenimis ji sukuria apie 2,5 proc. šalies BVP. 2007 m. Rusijos geležinkeliai aptarnavo 1,3 milijardus keleivių ir pervežė 1,3 milijardo tonų krovinių.

Sausumos keliai

2006 m. Rusijoje buvo 933 000 km sausumos kelių, iš kurių 755 000 km buvo asfaltuoti. 
Šalies kelių saugumas yra labai menkas. Žūčių skaičius kelyje yra ženkliai didesnis nei kitose didžiosiose pasaulio šalyse. 2008 m. duomenimis galimybė keliuose patekti į incidentą Rusijoje yra didesnė apie 60 kartų nei Jungtinėje Karalystėje.
Pagrindinė šalies automagistralė yra 1966 m. atidarytas kelias M4 – jis jungia Maskvą, Voronežą, Rostovą prie Dono ir Krasnodarą ir siekia 1 517 km.

Vandens keliai

2014 m. per šalies jūrų uostus pervežta 623,3 milijonai tonų krovinių – iš jų 30 proc. sudarė nafta, 20,6 proc. – naftos produktai, 18,6 proc. – akmens anglis.
Vienas didžiausių šalies uostų yra Novorosijske, Juodojoje jūroje. Uostas veikia visus metus, taip pat jame įkurta viena svarbiausių šalies karinių jūros pajėgų flotilė.

Naftotiekiai

Rusijoje yra didžiausia naftotiekių sistema pasaulyje. Draugystės naftotiekis yra ilgiausias pasaulyje. Jo ilgis siekia apie 4 000 km. Šiuo naftotiekiu nafta tiekiama iš Rusijos rytų į Ukrainą, Baltarusiją, Lenkiją, Slovakiją, Čekiją ir Vokietiją. Iki 2003 m. ja buvo tiekiama nafta eksportui į Latvijos Ventspilio uostą ir iki 2006 m. − Lietuvos Mažeikių naftos perdirbimo gamyklai, bei Būtingės naftos terminalui.

Oro transportas

2015 m. Rusijoje veikė 282 oro uostai. 2010 m. šalies viduje oro transportu buvo pervežta 1,1 milijono tonų krovinių ir 59 milijonai keleivių. Didžiausias šalies oro uostas yra Šeremetjevo oro uostas. Jis 2018 m. aptarnavo daugiau nei 45 milijonus keleivių.

Orlaivių gamyba

Oro transporto gamybos srityje šalyje dirba apie 350 000 žmonių. 2006 m. buvo įkurta Jungtinė lėktuvų korporacija. Ši įmonė konsoliduoja beveik visas didžiausias Rusijos įmones, besispecializuojančias aviacijos pramonėje. Pagrindinė kompanijos veikla – lėktuvų projektavimas, gamyba, pardavimas ir priežiūra.
Leonard Boyarsky

Leonard Boyarsky – amerikiečių kompiuterinių žaidimų dizaineris ir dailininkas, labiausiai žinomas „Black Isle Studios“ sukurtais žaidimais „Fallout“ ir „Fallout 2“ bei „Troika Games“ sukurtais „Vampire: The Masquerade – Bloodlines“ ir „Arcanum“. Baigė dailės bakalauro studijas Art Center College of Design koledže. Vienas iš „Troika Games“ įkūrėjų.
Leonard Boyarsky taip pat dirbo „Blizzard Entertainment“ prie „Diablo 3“ žaidimo, kaip vyriausiasis žaidimo pasaulio kūrėjas (lead world designer). Kelerius metus jis tik teigė tebedirbąs kompiuterinių žaidimų industrijoje, tačiau atsisakydavo įvardinti kur.
FK Detonit Junior

Istorija

Klubo ištakos siekia 2014 m. Žaidė žemesniuose divizionuose. 
Antroje lygoje nuo 2018 m.
Tūkstantmečio žmonės

Tūkstantmečio žmonės – pažymint Lietuvos valstybės vardo paminėjimo tūkstantmetį, reprezentacinis žymiausių Lietuvos žmonių biografijų žinynas „Kas yra kas Lietuvoje 2009. Auksinis Tūkstantmečio leidimas“; per dviejų tūkstantmečių slenkstį žengiančios Lietuvos visuomenės „fotografija“. Leidinys puoštas aukso raidėmis, beveik 1 500 puslapių apimties. Žinyne asmenys, tūkstantmečių sandūroje savo darbais, nuopelnais, laimėjimais pradėję „rašyti“ antrojo tūkstantmečio istoriją. Rengiant reikšmingai valstybės datai skirtą leidinį, buvo pasitelkta daugiau kaip 400 atskirų sričių lyderius ir autoritetus rekomendavusių institucijų, visuomeninių organizacijų, konsultuojamasi su ekspertais, naudojamasi alternatyviais naujienų ir informacijos šaltiniais.
Leidinys, be kita ko, publikuoja valstybės Tūkstantmečio ženklą ir simboliką.

Leidimas

Išleido UAB „Neolitas“ (direktorius Jonas Vitkauskas) „Kas yra kas Lietuvoje“ redakcija.
Leidinio vyriausioji redaktorė Vaidonė Tamošiūnaitė.
Elektroninė knygos versija – www.1000metu.lt – bus skelbiama mažiausiai 5 metus.

Turinys

Knygą pradeda Lietuvos Respublikos Prezidentų Valdo Adamkaus, Algirdo Brazausko, išrinktosios Prezidentės Dalios Grybauskaitės, Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo pirmininko prof. Vytauto Landsbergio, poeto Justino Marcinkevičiaus, profesoriaus Edvardo Gudavičiaus ir kitų tautos lyderių, dvasios autoritetų sveikinimai dabarties Lietuvai ir ateities kartoms.
Leidinyje taip pat pristatomos svarbiausios šalies institucijos ir organizacijos, didžiausios visų šakų verslo įmonės.
Hidakos subprefektūra

Miestai

Prefektūroje nėra nė vieno miesto.
Gavaras (miestas)

Istorija

Anksčiau šiose vietose buvo Kavaro kaimas. Dabartinę gyvenvietę 1830 m. įkūrė išeiviai iš Turkijos. 1850 m. jai suteiktas miesto statusas ir Novo Bajazeto vardas, 1936 m. jis pervadintas Nor Bajazetu, o 1959 m. – Kamo, bolševiko Simono Ter-Petrosiano (slapyvardis Kamo) (1882–1922) garbei. Sovietmečiu buvo svarbus pramonės centras. 1996 m. pavadintas Gavaru.
Sabroza

Istorija

I tūkstantmetyje pr. m. e. Sabrozoje buvo Kastro archeologinės kultūros tvirtovė, kurią vėliau perėmė romėnai. XV–XVII a. suklestėjo kaip vynuogininkystės centras.
Sabrozoje ~1480 m. gimė žymus jūrininkas Fernandas Magelanas.
Belebėjus

Gyventojai

Tautinė sudėtis (2010 m.): rusai 47 %, totoriai 23,1 %, čiuvašai 12,5 %, baškirai 12,5 %, ukrainiečiai 1,7 %, mordviai 1 %, kiti 2,2 %.

Istorija

Gyvenvietę įkūrė čiuvašai. Šaltiniuose ji minima nuo 1757 m. Miesto statusas suteiktas 1781 m, Belebėjus tapo Ufos gubernijos apskrities centru. 1941–1943 m. į Belebėjų buvo perkelta Lenino vardo karinė–politinė akademija. 1953 m. pradėta naftos gavyba.
Paul Dukas

Biografija

Polis Diuka gimė 1865 m. spalio 1 d. Paryžiuje. Jo motina buvo pianistė ir mirė gimdydama dukterį, kai Poliui buvo penkeri. Jo tėvas Žiulis ir vėliau vyresnis brolis Adrienas buvo bankininkai. P. Diuka išmoko groti pianinu šeimoje ir pradėjo kurti savas kompozicijas nuo keturiolikos. Būdamas šešiolikos pradėjo mokslus Paryžiaus konservatorijoje. Mokėsi harmonijos vadovaujant Teodorui Diubua ir pianino vadovaujant Žoržui Matijui. 1883 m. paruošė dvi orvertiūras pagal J. V. Gėtės „Gotfrydą fon Berlihingeną“ ir Šekspyro „Karalių Lyrą“. Tų pačių metų rudenį pradėjo studijuoti kompoziciją pas Ernestą Giro. Jis konservatorijoje bandė laimėti jauniesiems talentams skirtą „Romos prizą“, tačiau nesėkmingai. Nusivylęs P. Diuka metė konservatoriją ir atliko karinę tarnybą Ruane, jis buvo pasiryžęs tapti muzikos kritiku. 1891−1892 m. jis Paryžiuje pradėjo veikti ir kaip kritikas, ir kaip kompozitorius. 1892 m. įvyko pirmoji jo kūrinio premjera Paryžiuje − buvo atlikta uvertiūra „Polieuktas“. Po to jis išbandė jėgas operinėje kūryboje. 1896 m. Paryžiuje buvo atlikta jo „Simfonija C mažore“. Po to P. Diuka sukūrė savo garsiausią kūrinį, simfoninę poemą „Burtininko mokinys“ (L'apprenti sorcier) pagal J. V. Gėtės baladę. „Burtininko mokinys“ buvo atliktas 1897 m. gegužės 18 d. ir greitai priimtas į į užsienio šalių koncertų programas.
1899 m. P. Diuka pradėjo darbą ties opera „Ariana ir Mėlynbarzdis“ (Ariane et Barbe-bleue) pagal M. Meterlinko pjesę tuo pačiu pavadinimu. Jos premjera įvyko 1907 m. Paryžiuje ir per sekančius penkis metus opera pastatyta Vienoje, Frankfurte, Milane ir Niujorke. Po šios operos P. Diuka sukūrė tik vienintelį stambesnį kūrinį − 1912 m. atliktą vieno veiksmo šokio spektaklį „Peri“ (La Péri), skirta šokėjai Natalijai Truchanovai jos pasirodymo Paryžiuje metu. Vėlesniais metais P. Diuka buvo parašęs užsakymais keletą smulkių kūrinėlių, daugelį nebaigtų kompozicijų sunaikino. 1910−1913 m. jis dėstė orkestruotę Paryžiaus konservatorijoje. 1916 m. vedė portugališko kraujo Suzaną Pereirą, su kuria susilaukė vienerios dukters. Vėliau dirbo provincijos muzikos mokyklų švietimo inspektoriumi. 1928 m. užėmė kompozicijos profesoriaus pareigas Paryžiaus konservatorijoje. Tarp jo mokinių buvo daug reikšmingų XX a. prancūzų kompozitorių. 1892−1932 m. laikotarpiu jis spaudoje publikavo apie 410 įvairių apžvalgų tuometinės muzikos ir kultūros klausimais. P. Diuka mirė 1935 m. gegužės 17 d. Paryžiuje. Jis buvo apdovanotas Garbės Legiono ordino karininko laipsniu. P. Diuka kūrybinis palikimas nėra didelis. Garsiausiu jo kūriniu yra simfoninė poema „Burtininko mokinys“, kurią plačiajai publikai populiarino „Disney“ 1940 m. animacinis filmas „Fantazija“ ir scena iš šio filmo su P. Diuka muzika buvo pakartota 1999 m. filme „Fantazija 2000“.
Girsūdų valsčius

Girsūdų valsčius buvo šiaurės Lietuvoje. Centras – Girsūdai.
Juozapas Stanislovas Sapiega

Biografija

Kilo iš magnatų Sapiegų giminės Čereisko-Ružanų linijos, herbo „Lis“ savininkas, Lietuvos didžiojo maršalkos Aleksandro Povilo Sapiegos (1672–1734) ir Marijos Kristinos de Betiun (1677–1721) antrasis sūnus. Broliai – Kazimieras Leonas ir Mykolas Antanas.
Jo krikšto tėvu buvo Stanislovas Leščinskis.
Iki 1727 metų mokėsi jėzuitų kolegiume, Braneve, po to Švento Kryžiaus seminarijoje, Varšuvoje. 1729 m. balandžio 18 d. tapo ipodiakonu, 1730 m. kovo 5 d. buvo paskirtas Žemaitijos arkidiakonu. 1732 m. kovo 14 buvo įšventintas į diakonus, o tų pačių metų gegužės 8 d. – į kunigus.
1733 metais Juozapas Stanislovas Sapiega elekciniame seime palaikė Stanislovo Leščinskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą, po jo atsižadėjimo išvažiavo kartu su juo į Gdanską ir Kionigsbergą. Jo paskyrimas Kameneco vyskupu nebuvo patvirtintas Šventojo Sosto. Lietuvos didžiojo kanclerio Jono Fredriko Sapiegos palaikymo dėka, Juozapas Stanislovas Sapiega buvo priimtas Lenkijos karaliaus Augusto III Vetino, nuo kurio 1737 metais gavo paskyrimą į Vilniaus vyskupo koadjutoriaus pareigas.
1740 metais kartu su broliu Mykolu Antanu gavo teises į savo giminaičių Aleksandro Mykolo ir Mykolo Ksavero globą, kuri paskatino aktyviau dalyvauti vyskupą politiniuose reikaluose. 1740–1742 metais dalyvavo turto ginčuose su Radvilomis. 
Po didelio gaisro Vilniuje 1748 metais sukūrė naują Lietuvos sostinės planą, kad išvengti panašių nelaimių ateityje. Tačiau tas planas magistrato buvo atmestas dėl didelių išlaidų jo įgyvendinimui.
Surinko nuosavą biblioteką, perrašinėjo knygas, tyrė ir susistemino Sapiegų archyvus. 1753 metais Vilniaus akademijai įgijo teleskopą.
Mirė 1754 m. gruodžio 4 d. Vilniuje, buvo palaidotas Vilniaus katedroje.
Jamagučio prefektūra

Istorija

Jamagučio prefektūros vietoje seniau buvo Nagato ir Suo žemės. Sengoku laikotarpiu tai buvo dalis Morio klano valdos.

Geografija

Šimanės prefektūra šiaurės rytuose ribojasi su Šimanės ir Hirošimos prefektūromis.

Turizmas

Bene labiausiai turistus šioje prefektūroje pritraukia Kintajaus tiltas, esantis Ivakunyje.
Bronius Prapuolenis

Bronius Prapuolenis (1878 m. sausio 27 (15) d. Pocvietyje, Žaliosios valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1965 m. liepos 18 d. Orland Parke, Ilinojus) – chemijos inžinierius, pedagogas, publicistas.

Biografija

1903 m. baigė Rygos politechnikos institutą cheminės technologijos inžinieriaus laipsniu. Dirbo muitinėse. 1913 m. už lietuvišką darbą rusų valdžios iškeltas į Tolimuosius Rytus. 1921 m. grįžo į Lietuvą. Paskirtas muitinių departamento direktoriumi, parengė muitinių įstatymą. 1925–1937 m. Vytauto Didžiojo universiteto Matematikos-gamtos fakultete dėstė neorganinę chemiją. 

Buvo vienas iš uoliausių Lietuvos publicistų, pradėjęs rašyti dar spaudos draudimo laikais. Lietuvių, rusų, vokiečių bei lenkų kalbomis, įvairiais slapyvardžiais, parašė apie 5000 straipsnių. Vienas iš Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos steigėjų (1922 m.).
Kėdainių rajono savivaldybė

Ekonomika

Kėdainių rajonas vienas ekonomiškai stipriausių Lietuvos regionų (ypač išplėtota chemijos ir maisto pramonė bei žemės ūkis). Rajone pagaminama 2,8 % Lietuvos pramonės produkcijos (2005 m.). Mineralinių trąšų, sieros ir fosforo rūgščių ir kitų chemijos pramonės gaminių (AB Lifosa), padažų (AB Vesiga), ledų (AB Vikeda), cukraus (Nordic Sugar), konservų (Kėdainių Konservai), mėsos gaminių gamyba, grūdų (Kėdainių Grūdai), pieno perdirbimas, duonos ir pyrago gaminių kepimas, odos dirbimas, metalinių konstrukcijų (AB Progresas), žemės ūkio padargų ir jų dalių gamyba, medienos apdirbimo pramonė. Pagrindinis pramonės centras – Kėdainiai. Žemės ūkio naudmenos užima 65,2 % rajono ploto; sudėtis: 93,0 % ariamoji žemė, 5,3 % pievos ir natūralios ganyklos, 1,0 % sodai ir uogynai (2005 m.). 65,4 % pasėlių užima javai (daugiausia žieminiai kviečiai), 10,3 % daugiamečių žolių pasėliai, 6,0 % cukriniai runkeliai, 2,6 % bulvės, 1,2 % lauko daržovės. Kėdainių rajoas garsėja šiltnaminių daržovių auginimu. Užauginama 17,8 % visų Lietuvos šiltnamio daržovių (agurkų, pomidorų), 17,8 % cukrinių runkelių, 6,2 % lauko daržovių, 6,2 % javų, 3,2 % bulvių (2004 m.). 2004 pagaminta 2,8 % Lietuvos gyvulininkystės produkcijos (3,7 % pieno). Rajone auginama 3,1 % Lietuvoje veisiamų galvijų, 2,4 % arklių, 1,8 % kiaulių, 1,4 % avių ir ožkų (2005 m.).
Per Kėdainių rajoną praeina keletas respublikinės reikšmės susisikimo arterijų: geležinkelis Vilnius-Šiauliai, plentai Via Baltica, Jonava-Šeduva, Aristava-Cinkiškiai, Aristava-Ukmergė. Pačiu pietvakariniu pakraščiu eina autostrada Vilnius-Klaipėda.

Savivalda

Atstovaujamoji valdžia – Kėdainių rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia Kėdainių rajono savivaldybės administracija.