Necukė

Kilmė

Nors manoma, kad necukė- tradicinė japonų skulptūra, bet vis tik jos gimtinė yra ne Tekančios Saulės šalis, o Kinija. Kinijoje gerokai anksčiau, nei Japonijoje, pradėjo nešioti mažus objektus ant diržų , kurie turėjo pavadinimą- Džui dzi ( kin.: 坠子zhuìzi). XIV amžiuje Japonija skolinosi daug papročių iš Kinijos, įskaitant ir drabužių dėvėjimo madas. Tačiau tik Japonijoje XVII amžiuje necukė tapo populiariu ir išpuoselėtu menu, ko neatsitiko Kinijoje.
Pakabukai- svarmenys ( necukė tipo) buvo naudoti ir kitose didelėse teritorijose: Japonijoje, Vengrijoje, Sibiro šiaurėje ir Etiopijoje. Faktiškai necukė atsirasdavo ten, kur buvo nešiojami kostiumai be kišenių, bet buvo diržai.

Populiariausi necukė ir jų reikšmės

Necukė buvo ne tik puošmena ar svarmuo, daugelis žmonių necukė laikė talismanu ir tikėjo jo galiomis.

Gaminimo taisyklės

Paprastai, medis buvo nedažomas, tik kruopščiai poliruojamas. Meistrai siekdavo išryškinti natūralų šios medžiagos grožį, jos tekstūrą ir spalvą. Nesvarbu iš kokios medžiagos buvo gaminami necukė, jie turėjo būti lengvi ir nedidelio dydžio. Necukė turėjo būti lygus, tvirtas, be aštrių kampų ar briaunų. Skylė, per kuria buvo kišamas siūlas neturėjo sugadinti necukė grožio, todėl meistrai turėjo skylę įkomponuoti į skulptūrą. Šias sąlygas turėjo žinoti kiekvienas meistras ir privalėjo jų laikytis. Viska kita priklausė nuo kiekvieno kūrybinio individualumo, tai yra: tema, medžiagos ir t. t.

Klastotės ir prekyba

IX-XX amžiuje necukė pradedami eksportuoti. Tam labai didelę įtaką turėjo vis didėjantis kolekcininkų iš Vakarų vizitai Japonijoje. Dėl išpopuliarėjusio necukė kolekcionavimo , juos pradėjo masiškai padirbinėti. Necukė meistrai ar tikri žinovai gali be vargo atskirti masiškai gaminamus padirbinius, tačiau žmonėms kurie tik pradeda domėtis ar nesidomi visai – įžvelgti klastotę bus labai sudėtinga.
Pigios, štampuotos , bet tikslios kopijos yra parduodamos muziejų parduotuvėse iki 30 dolerių. Apdorotos šiuolaikinės kopijos dažnai vadinamos "Honkongo" necukė (gaminamos iš plastiko) gali būti parduotos už kelis šimtus dolerių. Taip pat yra labai geros XVIII- XIX amžiaus kūrinių šiuolaikinės kopijos, kurios yra gaminamos apgauti nepatyrusius klientus ir yra parduodamos už kelis tūkstančius dolerių. Galiausiai, yra XIX amžiaus pradžios necukė kopijos. Jos buvo gaminamos japonų, kad patenkintų paklausą gaunama iš Europos kolekcininkų. Tai yra geri meno kūriniai , bet vertė tarp šių kopijų ir originalų gali skirtis kelias dešimt kartų. Kolekcinių necukė kainos JAV aukcionuose svyruoja nuo kelių šimtų iki kelių tūkstančių dolerių.
Tai nereiškia, kad nebėra meistrų kurie gamintų necukė, net šiais laikais dar egzistuoja meistrų kurie gamina necukė savo rankomis. Kartais tokių meistrų darbai kainuoja nuo 10,000 iki 100,000 dolerių, kartais ir dar daugiau.
Tikrus ar geros kokybės necukė galima įsigyti iš meno kūrinių prekeivių arba tam tikruose aukcionuose.

Kolekcininkų organizacija

1975 metais buvo įkurta Tarptautinė Necukė Draugija (International necukė Society (INS)). Šiuo metu ši draugija yra didžiausia tarptautinė organizacija tarp necukė kolekcininkų ir vienijanti juos 31 šalyje. INS bendradarbiauja su daugeliu Amerikos muziejų ir galerijomis, siekiant organizuoti reguliarias Japonijos miniatiūrinių skulptūrų parodas. Du kartus į metus INS organizuoja tarptautines konferencijas, kurios apima paskaitas ir seminarus- praktikas, kurias veda necukė ekspertai arba nevyriausybinės organizacijos. Taip pat ISN leidžia žurnalą „ Tarptautinė Necukė Draugija“ ( “International necukė Society Journal“).