google/wiki40b huggingface dataset:
Spišas

Geografija

Šiandien tai vienas tarp 21 iš Slovakijos turistinių regionų. Spišą dalijasi Košicės ir Prešovo kraštai, į jį patenka 6 rajonai (kai kurie nepilnai): Poprado, Staros Liubovnios, Kežmaroko, Spišska Nova Vesės, Gelnicos ir Levočos. Visiškai nedidelė Spišo dalis apima ir kelias Lenkijos gminas – Tatrų Bukovinos, Lapše Nižnės ir Naujojo Targo. Viso regiono plotas sudaro 3,7 tūkst. km², tame tarpe Slovakijai priklauso 3,5 tūkst. km², Lenkijai – vos 195,5 km².
Spiše driekiasi Hernado ir Poprado upių slėniai, Aukštųjų Tatrų kalnai. Regione gyvena apie 320 000 žmonių, apie pusė jų susitelkę miestuose. Didžiausi miestai – Popradas, Spišska Nova Vesė, Kežmarokas.

Istorija

Spišas buvo Didžiosios Moravijos dalis, jai žlugus atiteko Lenkijai, po XI a. – Vengrijos karalystei. Daugelis Spišo gyvenviečių sparčiai vystėsi, į jas nuo XII a. pakviečiant apsigyvenanti vokiečių kolonizatorius. Iki II Pasaulinio karo čia dar nemažai gyveno vokiečių. Daugelis mažesnių gyvenviečių buvo apgyvendintos lenkų persikėlėliais, ypač po 1412 m. lapkričio 8 d. susitarimo (Treaty of Lubowla) tarp Zigmanto Liuksemburgiečio ir Jogailos. 13 Spišo miestų buvo perduoti Lenkijai. Tarp kitų miestų, 360 metų valdytų Lenkijos, buvo Stara Liubovnia, Podolinecas, Spišska Sobota , Popradas ir Spišska Nova Vesė. Po 1772 m. įvykusio ATR padalijimo atiteko Austrijai.
Po Trianono sutarties regionas nuo 1920 m. oficialiai atiteko susikūrusiai Čekoslovakijai. 1902 m. nedidelė dalis, 195 km², dėl sienų ginčų buvo patvirtinta kaip Galicijos nuosavybė, po I Pasaulinio karo susijungusi su Lenkija. Šis plotas ilgam buvo tapęs teritorinių pretenzijų taikiniu tarp Lenkijos ir Čekoslovakijos. Po 1993 m. Čekoslovakijos skilimo Spišas atiteko Slovakijai.
Špišas ekonomiškai buvo atsilikęs regionas, nes jame daugiausiai buvo užsiimama žemės ūkiu ir miškininkyste, todėl nuo XIX a. pradėta vystyti turizmą kalnuose, žiemos sporto šakas, tiesti kelius. Regione gausu gamtos ir istorijos paminklų, keli iš jų įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą (Spišo pilis, Levoča). Įsteigti Slovakijos Rojaus, Pieninų nacionalinis parkas.
Flavonoidai

Kiekis maisto produktuose

Flavonoidų ar jų porūšių kiekis maiste paprastai matuojamas miligramais 100 gramų maisto (mg/100 g maisto). Flavonoidų itin gausu petražolėse (apigenino 302,0 mg/100 g), arbatos lapuose (epigalocatechin-3-galato 8294,91 mg/100 g sausų lapų, 19,97 mg/100 g arbatos tirpalo (geriamos arbatos), guavos vaisiuose, beveik nėra kavoje, visai nėra duonoje, bulvių gumbuose.
Darbas (Urugvajus)

Istorija

Iš pradžių ėjo kas dvi savaites, o nuo 1942 m. – kartą per savaitę. Buvo platinamas ir Brazilijoje. Tiražas apie 2000 egz.
Rašė apie Urugvajaus lietuvių gyvenimą, darbą ir visuomeninę veiklą, informavo apie įvykius Lietuvoje.
Viking 1

Misija

Viking 1 buvo paleistas 1975 m. rugpjūčio 20 d. Titan III raketa. Po 10 mėnesių kelionės į Marsą, likus dar 5 dienom iki kosminio aparato įėjimo į orbitą, Viking 1 pradėjo siųsti Marso nuotraukas. Viking 1 į orbitą buvo įvestas 1976 m. birželio 19 d. Nusileidimas į Marsą buvo numatytas 1976 liepos 4, tačiau nuotraukos parodė, kad vieta, kur buvo ketinama leistis, yra pernelyg uolėta ir yra pavojinga aparatui. Nusileidimas buvo nukeltas, kol buvo surasta tinkama vieta nusileidimui. Nusileidimo aparatas nuo dirbtinio palydovo atsiskyrė liepos 20 08:51 UT ir nusileido 11:56:06 UT.

Dirbtinis palydovas

Dirbtinio palydovo pagrindinė misija, dėl Saulės konjunkcijos, 1976 m. lapkričio 5 d. buvo laikinai sustabdyta, o pratęsta 1976 m. gruodžio 14 d. Viena pagrindinių misijos dalių buvo prisiartinimas prie Fobo, 1977 m. vasarį. Misija baigta 1980 m. rugpjūčio 17 d., po 1485 apskriejimų apie planetą.

Nusileidimo aparatas

Nusileidimo aparatas, nuo pagrindinio modulio atsiskyrė 1976 m. liepos 20 d. 08:51 UT. Po atsiskyrimo aparatas apie Marsą skriejo 4 km/s greičiu. Po kelių sekundžių nuo atsiskyrimo, raketos aparatą pradėjo išvedinėti iš orbitos. Po kelių valandų, maždaug 300 km aukštyje virš Marso, nusileidimo aparatas buvo paruoštas nusileidimui. Likus 6 km iki Marso paviršiaus ir aparatui skriejant 250 m/s greičiu išsiskleidė 16 metrų skersmens parašiutas. Per 45 sekundes parašiutas aparatą sulėtino iki 60 m/s. Likus 1,5 km, pradėjo veikti raketos, kurios kritimo greitį sumažino iki 2,4 m/s.
Viking 1 nusileidimo aparatas nusileido vakarinėje Chryse Planitia dalyje. Aparatui nusileidus, dar buvo likę apie 22 kg raketinio kuro.
Pirmos nuotraukos perdavimas prasidėjo 25 sekundėms po nusileidimo.
Nusileidimo aparatas tarnavo 2245 dienas, iki 1982 m. lapkričio 13 d., praradus ryšį.
2006 m. Mars Reconnaissance Orbiter nufotografavo Viking 1 nusileidimo aparatą.
Hetera

Hetera (gr. hetaira – draugė, meilužė) – senovės Graikijoje išsilavinusi, netekėjusi moteris, gyvenanti laisvai, nepriklausomai. Kai kurios heteros vaidino svarbų vaidmenį visuomenėje. Jų namuose rinkdavosi daugelis žinomų politikos veikėjų, poetų, skulptorių. Heteras išlaikydavo turtingi globėjai, už heteros palankumą brangiai mokėdavo. Išliko akmens plokščių, kuriose vyrai iškaldavo kainą, siūlomą už heterą. Tai nebuvo paprasta prostitucija, kadangi hetera lytiškai bendravo tik su tais globėjais, kuriuos mylėjo.
Oratorius ir politikos veikėjas Demostenas sakė, kad save gerbiantis graikas turi tris moteris: žmoną – giminei pratęsti, vergę – meilės malonumams, heterą – sielos gerovei. Heteros galėjo ištekėti. Įžymioji hetera Aspazija buvo protinga, apsišvietusi ir graži, todėl tapo garsaus karvedžio Periklio žmona.
Degsnės pilkapynas

Pilkapynas

Yra 3 pilkapių grupės, iš viso 68 pilkapiai. Pirmasis pilkapynas yra 0,65 km į pietus nuo kelio Giedraičiai-Dubingiai, 0,4 km į pietvakarius nuo Visbaro ežero ir 0,2 km į šiaurės vakarus nuo Labotiškių kaimo bei Degsnės II pilkapyno, Dubingių girininkijos Degsnės miškas, 57 kvartalo šiaurinis pakraštys, Utenos miškų urėdija. Antrasis pilkapynas – 1,5 km į šiaurės rytus nuo Gaveikių ežero, 0,5 km į pietus nuo Visbaro ežero ir 0,2 km į pietryčius nuo Labotiškių, Degsnės I pilkapyno, Dubingių meistrijos Degsnės miškas, 57 kvartalo pietinė dalis ir 58 kvartalo šiaurinė dalis.
1970 m. Lietuvos istorijos institutas ir Istorijos ir etnografijos muziejus (vadovas Adolfas Tautavičius) ištyrė 18 pilkapių, po 6 iš kiekvienos grupės. Sampilai nuo 6–7 m iki 17 m skersmens ir iki 1,5 m aukščio, dalis sampilų su akmenų vainikais. Viduriniosios grupės pilkapiuose rasta nedegintų ir sudegintų mirusiųjų su V a. – VI a. įkapėmis (skydais, pentiniais kirviais, ietimis, sagtimis, pentinais ir kt.). Pietryčių grupės pilkapiuose buvo sudegintų mirusiųjų I tūkstantmečio antrosios pusės kapų, vakarinėje grupėje – nedegintų ir sudegintų žirgų X a. – XII a. kapų (rasta žąslų, kamanų apkaustų, pjautuvų). 6 pilkapiuose kapų nerasta. Pilkapių forma, sampilai, laidosena būdinga V a. – XII a. lietuviams. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Muzikos menas (Brazilija)

Muzikos menas – mėnesinis Brazilijos lietuvių muzikos žurnalas su natų priedu, ėjęs 1942 m. San Paule.

Žurnalas

Leido San Paulo Lietuvių meno draugija „Rytas“. Išleista 10 numerių. Spausdintas rotatoriumi. redagavo Juozas Stankūnas.
Ramutė Aleksandra Jasudytė

Ramutė Aleksandra Jasudytė (g. 1930 m. lapkričio 30 d. Kaune) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

Biografija

Sesuo Giedrė Konstancija Jasudytė. 1951 m. baigė Utenos mergaičių vidurinę mokyklą, 1952–1958 studijavo Vilniaus dailės institute, mokytojai Sofija Veiverytė, Juozas Balčikonis. 1957–1970 m. fabriko „Audėjas“ dailininkė, 1970–1972 m. Lietuvos kino studijos kostiumų dailininkė. Nuo 1972 m. pradėjo savarankišką kūrybinį darbą.

Kūryba

Nuaudė teminių, ornamentinių gobelenų („Lietuvaitės“ 1968 m., „Laivai“ 1970 m., Gūnia I, II, 1987–1988 m., „Laisvi“ 1990 m., „Netikėtumas“ 1993 m., „Budėjimas“ 1996–1997 m., „Atmintis I, II“ 1995 m., 2003 m., „Godos“ 2001–2002 m., „Atsisveikinimas“ 2003–2005 m. Sukūrė gobelenų interjerams: ciklą „Broleliai“, „Gulbelė“, „Sesulės“ 1972–1977 m., Vilniaus universitetas, „Ruduo I Žinia“ 1978–1979 m., TASS rūmuose Maskvoje.
Lygaus klasikinio gobeleno plonais siūlais kūrėja. Mėgstamiausia medžiaga – nedažyta pilka arba įvairiais atspalviais tonuota naminė vilna. Reikšmingiausi dailininkės kūriniai yra monumentalūs dekoratyviniai gobelenai visuomeniniams interjerams, jiems būdingas asociatyvus temos traktavimas, siužetiškumas, monochrominis koloritas, muzikalus ritmingumas, asimetrinė šviesokaita. Lietuvos dailiosios tekstilės fone R. Jasudytės kūryba išsiskiria originaliu poetiniu temos perteikimu; ji liaudiška paprastomis formonis, santūriais spalviniais deriniais.
Nuo 1958 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje – Lenkijoje, Rumunijoje, Čekijoje, Vengrijoje, Bulgarijoje, Švedijoje, Suomijoje, Austrijoje, Prancūzijoje, Kanadoje, Čilėje, JAV, Italijoje. Personalines parodas surengė Vilniuje (1981 m.), Kaune (1981 m.), Norvegijoje (1991 m.). Kūrinių yra visuomeniniuose interjeruose Vilniuje ir Maskvoje, jų turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.
Hangul

Sukūrimas ir raida

Hangul buvo sukurtas XV a. karaliaus Sejong (kuris pats buvo lingvistas) įsakymu. Prie šio projekto dirbo daugybė to meto mokslininkų, nes buvo suvoktas tokių rašmenų reikalingumas. Mat iki tol korėjiečių kalbos užrašymas buvo gana problemiškas: nors nuo seno naudoti kiniški hieroglifai, Korėjoje vadinami hanja, kaitomų gramatinių galūnių, pagalbinių korėjietiškos kilmės žodelių užrašymas nebuvo suvienytas. Iki tol egzistavusi savotiška abėcėlė to nebuvo tobula ir ne visada tiko užrašyti norimiems garsams.
1443 m. po ilgų kalbos tyrinėjimų gimė hangul (senasis pavadinimas onmun), kuris iš pradžių naudotas daugiau rūmų gyvenime ir į plačiąją visuomenę neišėjo. Visgi XVIII a atsirado pirmieji literatūros kūriniai, naudojantys hangul, ir ši abėcėlė labai stipriai išpopuliarėjo. 1894 m. šalyje įvykdžius reformą, hangul tapo oficialiu raštu, kuriuo, drauge su kinų hieroglifais, buvo leista rašyti. Liaudyje ši abėcėlė taip paplito, kad kinų ideogramos pradėtos užmiršti.
Korėjai išsivadavus iš Japonijos, 1949 m. Šiaurės Korėjoje priimtas rašymas vien tik hangul, o Pietų Korėja paskelbė pereinamąjį laikotarpį: šiuo metu kiniškos kilmės žodžiams naudojami kiniški hieroglifai handža, o korėjietiškos – hangul. Nors hieroglifų visiškai atsisakyti buvo planuota 2020 m., hanja tradicijos vis dar yra stiprios.
Mažoji Azija

Mažoji Azija arba Anatolija (turk. Anadolu, sen. gr. Ανατολία) – pusiasalis Azijos žemyno vakaruose, tarp Juodosios jūros ir Viduržemio jūros, į rytus nuo Bosforo sąsiaurio ir Egėjo jūros. Iš esmės pusiasalis sutampa su Turkijos valstybės ribomis Azijos žemyne.
Tai taip pat yra atskiras pasaulio istorinis-kultūrinis regionas, iš rytų apribotas Didžiosios Armėnijos (Kurdistano), iš šiaurės rytų – istorinės Gruzijos, iš pietryčių – istorinės Sirijos. Per Marmuro jūrą vakaruose jis susisiekia su istorine Trakija.

Pavadinimas

Pavadinimas Anatolija kilo iš graikų Aνατολή (Αnatolí) „saulėtekis“ ar Ανατολία (Anatolía) „saulėtekio šalis“ ar tiesiog „Rytai“. Pavadinimas atsirado prieš 3000 metų, kai graikai apgyvendino Joniją pirmame tūkstantmetyje pr. m. e. Bizantijos graikai Anatolikon („Rytietiškieji“) vadino žemes į rytus nuo Europos ir Bizantijos sostinės Konstantinopolio. Žodžio etimologija patvirtina, kad Anatolija yra pusiasalis, apribotas Viduržemio, Juodosios, Egėjo jūrų ir Tauro kalnų rytuose.

Geografija

Anatolija yra didžiulis, stačiakampio formos pusiasalis, besidriekiantis tarp pietryčių Europos ir Azijos. Anatolija sudaro 97 % Turkijos teritorijos.
Didžiąją pusiasalio dalį sudaro Anatolijos plokščiakalnis, apribotas įvairių kalnų grandinių (Tauro kalnai, Ponto kalnai, Armėnijos kalnynas), kurios trijose pusėse pereina į pajūrio lygumas. Gamta pusiasalyje labai įvairi: nuo druskingų Likaonijos pusdykumių iki derlingų Egėjo jūros pakrančių.
Grandininė branduolinė reakcija

Grandinine branduoline reakcija vadinama tokia branduolinės reakcijos rūšis, kai vienos reakcijos produktai, susidūrę su medžiaga, sukelia tolimesnes reakcijas.
Grandininės branduolinės reakcijos yra itin svarbios, kadangi jomis remiasi branduolinio reaktoriaus konstrukcija, o nekontroliuojama grandininė reakcija yra branduolinio ginklo veikimo pagrindas.
Dažniausiai pasitaiko urano-235 ir plutonio-239 reakcijos:
RP šiose lygtyse žymi reakcijos produktus, kurie yra įvairūs lengvesniųjų elementų branduoliai.
Kad tokia reakcija galėtų vykti, reikalinga tam tikra pradinė medžiagos masė, vadinama kritine mase. Kritinė masė priklauso nuo branduolio savybių (tankio, formos ir kt.). Esant kritinei masei, susidaro pakankamai reakcijos produktų, galinčių inicijuoti tolimesnes reakcijas.
KK148

Maršrutas

Kelias prasideda Raseiniuose, Maironio gatvėje. Eina per Raseinių, Kelmės ir Radviliškio rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Katauskiai, Šiluva, Roglaičiai, Tytuvėnai, Šedbarai, Šiaulėnai, Daugėlaičiai. Baigiasi Karčemų kaime, trišalėje sankryžoje su  A9  Panevėžys–Šiauliai  ( E272  Vilnius-Panevėžys-Šiauliai-Palanga-Klaipėda ). Piečiau Katauskių kelias kerta Dubysą, prie Vaitkaičių ir Šiaulėnų dusyk kerta Šušvę, prie Karčemų kaimo kelią kerta Liepojos-Romnų geležinkelis.
Velėninis jaurinis dirvožemis

Velėninis jaurinis dirvožemis – tipingas nepasotintasis balkšvažemis (velėninis jaurinis menkai pajaurėjęs lengvas priemolis).
Gos Blafas

Gos Blafas – kometos paliktas krateris Šiaurinėje Teritorijoje, Australijoje.

Istorija

Gos Blafą 1873 m. aptiko Edmund Gosse. Nors prieš tai jis buvo žinomas vietos aborigenų. Iki mūsų laikų šiose apylinkėse yra išlikę stovyklaviečių liekanų, medžioklės slaptaviečių ir urvų uolose, išpuoštų seniai mirusių dailininkų piešiniais.
Ernestas Gylesas, tyrinėjęs šią vietovę 1875 m., išsamiai ją aprašė. Neturėdamas galimybės pamatyti kraterį iš viršaus, jis nesugebėjo įžvelgti jo simetrijos ir nesuvokė jo svarbos.

Bendros žinios

Gos Blafas atsirado tada, kai į žemę rėžėsi kometa. Tai įvyko prieš 130 milijonų metų. Kometa buvo 600 m skersmens sušalusio anglies dvideginio, ledo ir dulkių kamuolys.
Kometa į gruntą įsmigo 800 m, tačiau išsprogdino dirvą apie 400 km² spinduliu, nusiųsdama seismines bangas per visą Žemės rutulį.

Krateris

Kometos išmuštas krateris buvo apie 20 km skersmens. Šiandieninė vos 4 km skersmens duobė tėra centrinis kraterio dubuo. Daugybė tonų nuolaužų, kadaise dengusių kraterį sudūlėjo.
Šiandien stačios uolos – dvigubos kraterio sienos iš tvirtų smiltainio uolų – kyšo virš lygumos 180 m aukščio. Sprogimo banga iškėlė šį smiltainį paviršių – panašios uolienos sluoksniai buvo aptikti daugiau nei 2 km gylyje. Tai padeda įsivaizduoti apytikrį sprogimo galingumą.
Kvainoja

Pavadinimas

Iki 1960 m. upė vadinosi Meklongu. Antrojo pasaulinio karo metais, Japonijai tiesiant Rangūnas – Bankokas geležinkelį, prie Kančanaburio per upę karo belaisviai pastatė geležinkelio tiltą. 1952 m. Pjeras Bulio belaisvių darbą džiunglėse, statant tiltą, aprašė romane „Tiltas per Kvai upę“ (pranc. Le Pont de la rivière Kwaï). Aprašomos statybos vyko ant Meklongo intako Kvai (taj. intakas).
Filmo dėka tiltas tapo turistų traukos centru, o upei prigijo Kvai vardas. Tailando vyriausybė nutarė Meklongo aukštupiui ir jo intakui suteikti atskirus vardus: dešiniajam – Kvainoja (mažasis intakas) ir kairiajam – Kvaija (didysis intakas).

Hidroelektrinės

Dabar ant Kvainoja upės stovi viena HE.
Vačiralongkono elektrinė (14°47′57.3″N 98°35′50.9″E) 2001 m. liepos 13 d. pavadinta sosto įpėdinio princo Vačiralongkono (taj. สมเด็จพระศรีนครินทราบรมราชชนนี) vardu yra 300 MW galingumo ir trys elektrinės generatoriai per metus pagamina vidutiniškai 460 GWh energijos. Statybos darbai prasidėjo 1979 m. ir baigti 1985 m. užtvenkus upę, susidarė 8 860 000 000 m³ talpos vandens saugykla. Saugyklos vandens lygis yra 155 m virš jūros lygio.
Kalviai (Molėtai)

Istorija

1654 m. minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. 1707 m. Skiemonių krikšto metrikų knygoje užrašyta de Kalwele. Kaime vyravo Matulionių (Matelionių) ir Žygelių (Žigelių) pavardės. Pro kaimą teka upelis Alksna, Virintos dešinysis intakas.
Karvio Šv. Juozapo bažnyčia

Istorija

Karvio dvaro savininkas Točilauskis 1779 m. pastatė medinę bažnyčią. Jai paskirtas Masionių palivarkas ir Karvio kaimas (4 valakai). 1783 m. įkurta parapija (iki tol buvo Maišiagalos parapijos filija). 1861 m. bažnyčia sudegė. Jos vietoje 1862–1865 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. XIX a. pab.-XX a. pradžioje parapijiečiai kalbėjo lietuviškai.

Architektūra

Stačiakampio plano, dvibokštės bažnyčios architektūroje atsispindi romantizmo laikotarpio neogotikos bruožai. Šventoriuje yra kapinės. Jo tvora akmenų mūro.
Momikas

Momikas (arm. Մոմիկ) – XIII–XIV a. armėnų architektas, akmens apdirbėjas, miniatiūrininkas. Kilęs iš Vajocdzoro srities, baigė Gladzoro universitetą, mokėsi pas meistrą Siranesą. Ilgą laiką dirbo Kilikijoje, vėliau grįžęs į Armėniją dirbo kunigaikščių Orbeljanų rūmuose (jo patronas buvo žymus vyskupas, istorikas Stepanas Orbeljanas). Buvo vienu žymiausių armėnų miniatiūros meistrų, iliustravo knygas, kūrė chačkarus. Tarp svarbiausių Momiko architektūros dirbinių – Noravanko Švč. Dievo Motinos bažnyčia (1339 m.), Arenio Švč. Dievo Motinos bažnyčia (1321 m.).
Momiko gyvenimo metai nežinomi – ankstyviausias jo darbas datuojamas 1283 m. (miniatiūros maldyne), vėlyviausias – 1339 m. (Noravanko bažnyčia).
Volžskis

Istorija

Įkurtas 1951 m. kaip Volgogrado vandens jėgainės darbininkų gyvenvietė. 1954 m. gavo miesto teises.
Speak & Spell

Apie albumą

Albumas pasirodė 1981 Spalio 5 d. Albume 11 dainų. Pirmasis singlas, pristatęs albumą – Dreaming Of Me. Po Dreaming Of Me grupė išleido dar du singlus – New Life ir Just Can't Get Enough.
Visoms dainoms žodžius bei muziką sukūrė Vince'as Clarke'as, išskyrus Tora! Tora! Tora! ir Big Muff, kurias sukūrė Martin'as Lee Gore'as.
Piliakalnio piliakalnis (Molėtai)

Aplinkiniai piliakalniai

Janonių piliakalnis 5 kmVarnupio piliakalnis 2 kmAntakščių II piliakalnis 5 kmTrakinių piliakalnis 8 kmRunionių piliakalnis 5,5 kmKlabinių piliakalnis 4 kmAlantos piliakalnis 4,5 kmAntakščių piliakalnis 1,5 km
Maišiakulės piliakalnis 2 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
1966 m. Formulės 1 sezonas

Čempionato apžvalga

Sezone debiutavo 3 L. kubatūros varikliai, tai yra dvigubai daugiau nei anksčiau. Sezone dominavo australas Jack Brabham su britų Brabham ekipa. Australas pelnė keturias pergales ir dar vieną kartą finišavo ant podiumo. Surinkęs 42 taškus jis 14-a aplenkė antroje vietoje likusį britą John Surtees.
Antroje komandinės įskaitos vietoje liko italų Scuderia Ferrari ekipa.
Šiame sezone buvo pritaikyta nauja taisyklė, pagal kurią, lenktynininkas neįveikęs 90% lenktynių distancijos negauna nei vieno taško, nepaisant vietos.

Grand Prix – filmas apie 1966 m. sezoną

1966 m. buvo sukurtas filmas „Grand Prix“, kuris atkartoja šio sezono įvykius.
Viktorija Beinoraitė

Biografija

Baigė Klaipėdos „Varpo“ vidurinę mokyklą, po to – Aleksandro Stulginskio universiteto Ekonomikos ir vadybos fakultetą, magistro studijas.
Buvo Klaipėdos šachmatų sporto klubo „Bokštas“ narė. 2006 metais su Klaipėdos „Bokšto“ komanda debiutavo Nacionalinėje šachmatų lygoje. Treneris Jonas Lapėginas.
2004 m. Lietuvos jaunių (gimusių 1984 metais ir vėliau) šachmatų komandų čempionatų bronzininkė.
2006 m. Lietuvos moterų greitųjų ir žaibo šachmatų čempionatuose iškovojo bronzos medalius, Žaibo čempionate iš 22 šachmatininkių pelniusi 9 taškus iš 11 (kaip ir sidabro medalį laimėjusi šiaulietė Deimantė Daulytė).
2006 m. laimėjo Jono Lapėgino taurę.
2008 metais žaidė Lietuvos šachmatų lygos (LŠL) aukščiausiosios lygos Kauno „Margirio-1“ komandoje.
2008 metais su LŽŪU šachmatininkų komanda (A. Savickas, V. Beinoraitė, doc. V. Vaščila, M. Beinoras, V. Vaznonis) tapo Lietuvos studentų šachmatų varžybų I vietos laimėtoja.
2007/2008 m.m. SELL žaidynėse Suomijoje šachmatų komandinėse varžybose su LŽŪU komanda (M. Beinoras, V. Beinoraitė, S. Kalvaitis) laimėjo 1-ąją vietą.
2009 m. Tarptautiniame šachmatų turnyre „Plungė – 2009“ tarp moterų surinko 5 taškus ir tapo nugalėtoja.
2009 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionato 4-osios vietos laimėtoja.
2010 m. Lietuvos komandiniame šachmatų čempionato nugalėtoja kartu su Kauno „Margirio“ komanda (GM Šarūnas Šulskis, GM Vidmantas Mališauskas, GM Algimantas Butnorius, IM Mindaugas Beinoras, Viktorija Beinoraitė, IM Aidas Labuckas, Tomas Laurušas, FM Laimutis Šolys ir Brigita Laurušaitė).
2010 m. dalyvavo 39-oje Šachmatų olimpiadoje Chanty Mansijske (Rusija) ir su Lietuvos rinktine iškovojo 20 vietą. Espoo (Suomija) vykusiose XXVIII SELL žaidynėse su ASU universiteto šachmatininkų komanda (Viktorija Beinoraitė, Kęstutis Vasylius, Mindaugas Asauskas) iškovojo bronzos medalį.
Motorinis neuronas

Motorinis neuronas, motoneuronas – nervinės ląstelės tipas.
Nugaros smegenų struktūrinis vienetas yra segmentas, kuriame yra susigrupavę įvairaus pobūdžio neuronai. Priekinių ragų branduoliai turi kūnelius eferentinių neuronų (7-9 Reksedo zonos), kurie inervuoja kūno ir galūnių raumenis. Žmogaus nugaros smegenys turi apytiksliai 13 milijonų neuronų, iš jų eferentinių yra tik 3 %.

Koreliacija

Daugelis žmogaus kūno nervų yra susimaišę, t. y. jie turi ir juntamuosius, ir motorinius nervus. Būtent dėl to, esant nervų pažeidimams, juntamieji sutrikimai beveik visada koreliuoja su motoriniais sutrikimais. Bet šalia esančių nervų inervacijos zonos iš dalies persikloja, todėl pažeistos odos srities jutimai prarandami ne absoliučiai, ko negalima pasakyti apie motorinių savybių praradimą.

Atradimai

2006 sausio pabaigoje įvyko žymus įvykis šuolaikiniame moksle. Po daugelio bandymų tyrinėtojams iš Viskonsino valstijos universiteto (JAV) pavyko užauginti laboratorinėmis sąlygomis spinalinius motorinius neuronus iš žmogaus embriono kamieninių ląstelių.
Šių bandymų rezultatai buvo publikuoti Nature Biotechnology žurnale. Prognozuojama, kad ateityje šis atradimas padės ne tik gydyti pacientus su nugaros smegenų pažeidimais ir šonine amiotrofine skleroze, bet ir išgelbės žmoniją nuo daugelio ligų, įskaitant Parkinsono ligą, Alzhaimerio ligą ir cukrinį diabetą.
Šilutės miškų urėdija

Šilutės miškų urėdija − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.
Šilutės miškų urėdija įkurta 1945 m. 1947 m. ji buvo panaikinta, o jau 1950 m. Klaipėdos miškų ūkis suskirstytas į du savarankiškus padalinius − Šilutės ir Kretingos miškų ūkius.
Šilutės miškų urėdijos administruojamoje teritorijoje bendras miškų plotas sudaro − 53 786 ha, iš jų valstybinės reikšmės miškai − 34 015 ha. Urėdijos miškai išsidėstę trijų savivaldybių − Klaipėdos, Šilutės ir Pagėgių teritorijose. Urėdijos teritorijos miškingumas − 24,6 %.
Šilutės miškų urėdas − Vaidas Bendaravičius.
Saugomos teritorijos miškų urėdijoje užima 26 954 ha, iš jų − regioniniai parkai ir draustiniai − 11 671 ha. Urėdijos teritorijoje išskirti Nemuno deltos ir Rambyno regioniniai parkai, 16 valstybinių draustinių: Graumenos hidrografinis draustinis, Kintų botaninis draustinis, Meškinės pedologinis draustinis, Norkaičių botaninis draustinis, Pleinės telmologinis draustinis, Stemplių kraštovaizdžio draustinis, Svencelės telmologinis draustinis, Veiviržo kraštovaizdžio draustinis, Minijos ichtiologinis draustinis, Veiviržo ichtiologinis draustinis, Jūros ichtiologinis draustinis, Senosios Rusnės ornitologinis draustinis, Sausgalvių pievų botaninis−zoologinis draustinis, Vainuto miškų biosferos poligonas.
Šilutės miškų urėdijos miškai suskirstyti į 12 girininkijų.