google/wiki40b huggingface dataset:
Krantas (Kaliningrado sritis)

Istorija

Senovėje Kranto miesto vietoje buvo prūsų žvejų kaimelis šalia Viskiautų – prūsų miestelio vikingų laikais. Kryžiuočiams užkariavus Prūsiją jis buvo apgyvendintas vokiečių. Vokiškas pavadinimas Cranz (iš pradžių Cranzkuhren) ir yra kilęs iš prūsų – lietuvių žodžio krantas.
XIX a. kaimelis tapo vienu pagrindinių Prūsijos karalystės kurortu Rytų Prūsijos pakrantėje. Jo populiarumas dar labiau išaugo pastačius geležinkelio liniją iš Karaliaučiaus 1885 m. Nuo 1895 m. Krantas žinomas kaip „karališkasis kurortas“. Nors turistų ir gausėjo, žvejyba liko labai stipria pramonės šaka. Rūkyta plekšnė buvo vietinis delikatesas. Nors prieš Antrąjį pasaulinį karą Krantas ir turėjo daugiau nei 6,000 gyventojų, miesto teisių jis neturėjo.
Rytų Prūsiją okupavus Tarybų Sąjungai Antrojo pasaulinio karo metu, vietiniai gyventojai pabėgo arba buvo išvaryti, nors miestelis ir nukentėjo minimaliai. Miestelis pervadintas Zelenogradsku (rus. „Žaliasis miestas“), 1945 m. jam suteiktos miesto teisės.
Dešimt mažų indėnų

Turinys

Dešimt vienas kito nepažįstančių žmonių atvyksta į atokų viešbutį Irano dykumoje. Belaukdami pasirodant šeimininko A. N. Onimo, vakarienės metu jie išgirsta įrašą, kad kiekvienas yra kaltinamas įvykdęs vienokį ar kitokį nusikaltimą ir jiems pavyko išvengti bausmės, todėl dabar jie turės už tai atsakyti. 
Svečius viena po kito užklumpa mirtis, tuo tarpu kambaryje ant stalo esančios dešimties indėnų figūrėlės pradeda dingti sulig kiekviena auka. Įkalintieji viešbutyje netrukus suvokia, kad kiekviena mirtis atitinka vaikišką skaičiuotę ir pradeda kruopščiai tikrinti viešbutį, tikėdamiesi rasti paslaptingąjį šeimininką, tačiau paaiškėja, kad pastate nėra pašalinių žmonių, vadinasi, žudikas yra vienas iš jų...
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos civilinis kodeksas

Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos civilinis kodeksas - Lietuvos TSR įstatymas, pagrindinis LTSR privatinės teisės sąvadas, civilinis kodeksas. Patvirtino LTSR Aukščiausioji Taryba 1964 m. liepos 7 d. Kodeksas įsigaliojo 1965 metų sausio 1 d. Kodeksą sudarė (ideologizuota, komunistinius lozungus skelbianti) Preambulė ir 610 straipsnių (8 skyriai, 50 skirsnių).

Uždaviniai

Lietuvos TSR civilinis kodeksas reguliavo turtinius ir su jais susijusius asmeninius ne turtinius santykius, „siekiant sukurti materialinę-techninę komunizmo bazę ir vis labiau patenkinti materialinius ir dvasinius piliečių poreikius“. Įstatymo numatomais atvejais šis kodeksas reguliavo taip pat ir kitokius asmeninius ne turtinius santykius (LTSR CK 1 str. 1 d.).
Kodeksas skelbė, kad tarybinėje visuomenėje turtinių santykių pagrindas yra „socialistinė ūkio sistema ir socialistinė gamybos priemonių nuosavybė“, o Lietuvos TSR ūkinį gyvenimą nustato ir „duoda jam linkmę valstybiniai ekonominio ir socialinio vystymo planai“ (LTSR CK 1 str. 2 d.).
Guridų dinastija

Istorija

Dinastijos pradininkas buvo kilęs iš giminės, kuri kildino save iš Sasanidų, kurių paskutiniai valdovai, anot legendų, apsigyvenę atokiose kalnuotose Goro vietovėse. Spėjama, kad jie išsaugojo ypač senovinę Persų kalbą, kuria kalbėta Sasanidų imperijoje, ir kuri vėliau paplito Guridų imperijoje taip pat.
Guridai užkariavo visą Šiaurės Indiją ir ją valdė. Iš šios dinastijos kilo Delio sultonatas.
Sasnavos Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia

Architektūra

Architekto E. Fryko 1926 m. parengtas projektas nebuvo pilnai įgyvendintas – turėjo būti aukštesnis bažnyčios bokštas.
Bažnyčia stambaus, pseudobazilikinio tūrio, kontrastuojančio su gretima teritorija. Bažnyčia gerai matoma iš toli, yra ryški miestelio silueto dominantė. Ji neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano, vienabokštė, su žema penkiasiene apside. Vidus trijų navų su ryškiai išvystytu transeptu, kurio galai apie 5,5 m. atsikiša nuo bažnyčios fasadų. Penkiakampė presbiterija iš visų pusių apsupta žemesnių priestatų - zakristijų bei pagalbinių patalpų.
Aukštą, į viršų siaurėjantį bokštą vertikalia kryptimi sudaro 4 išreikštos dalys: pirmoji - bažnyčios tūrio, antroji - kaip bazė iškylančioms virš stogo kitoms dviems bokšto dalims. Kiekvienoje dalyje įžvelgiamas atskiras tarpsnis. Bokšto viršuje - smaila keturkampė piramidė, į kurios šonus įsikerta apatinio tarpsnio vimpergos. Bokštas plane įsikerta į bažnyčios tūrį. Centrinės navos stogas priešais presbiteriją užbaigiamas dekoratyviu frontonu. Kitas, daug mažesnis, frontonas užbaigia galinį (rytinį) fasadą. Abu frontonai yra sunkių, masyvių formų. Kiti frontonai  grakštesnių formų, jie yra bažnyčios šiaurinio ir pietinio prienavių fasaduose.
Prie pietinės sienos įrengtos antkapinės plokštės kunigams Albinui Deltuvai (1917–1999), Stanislovui Čėsnai (1864–1954).
Bažnyčia stovi  šventoriaus centre. Priešais pagrindinį įėjimą vakarų pusėje yra to paties stiliaus vartai. Šventoriaus pagrindinė dalis - stačiakampio plano. Vienoje ašyje su bažnyčios simetrijos ašimi yra vartai ir, tik už šventoriaus ribų, medinė klebonija. Vartai - simetriški, trijų dalių. Centrinė dalis - plačiausia ir aukščiausia (2,79 m pločio ir 3,87 m aukščio). Angos - smailiaarkės, centrinė užbaigiama laiptuotu skydu, su centre iškylančia Švč. M. Marijos su kūdikiu skulptūra, o ant kitų dviejų laiptukų stovi vazos. Kitos dvi skulptūros iškyla virš šoninių vartelių. Stulpų smailės užbaigtos gan stambiais ažūriniais, metaliniais kryžiais.
Logothetes tou genikou

Logothetes tou genikou (gr. λογοθέτης τοῦ γενικοῦ, kitaip dar genikos logothetēs ar tiesiog ho genikos (gr. ὁ γενικός, bendrasis logotetas) – vidurio laikų Bizantijos logotetas, atsakingas už „bendrąją finansų ministeriją“ genikon [logothesion].

Funkcijos

Institucija genikon buvo atsakinga už bendruosius mokesčius ir pajamas, taip pat veikė kaip teismas finansinėms byloms nagrinėti. Ji vykdė funkcijas, kurias anksčiau atlikinėjo ankstesnioji sacrae largitiones, nors daugiausia bruožų perėmė iš pretorių prefektūros bendrojo departamento. Pirmasis paliudytas logothetēs tou genikou, vienuolis Theodotos, paminėtas 692 m., nors pareigybė galėjo atsirasti dar 626 m. Genikon biuras ir jo logotetas buvo viena svarbiausių ministerijų visa vidurio Bizantijos laikotarpį.
Komninų laikais šios institucijos svarba menko, bet valdant Angelų dinastijai ji vėl padidėjo. Po 1024 m. Konstantinopolio apgulties ir imperijos suirimo pareigos išliko kaip visiškai garbės titulas iš Bizantijos atsiradusioje Nikėjos imperijoje bei atstatytoje Paleologų imperijoje.
Tarp šias pareigas užėmusiųjų buvo ir žinomų intelektualų ir valstybės veikėjų, tokių kaip George Akropolites ir Theodore Metochites.
Paskutinis 1380 m. užfiksuotas logothetēs tou genikou buvo Iannes Androuses. Tuo metu pradinės šio valdininko funkcijos buvo senai užmirštos. Pseudokodinas (Pseudo-Kodinos) rašė, kad „bendrojo logoteto funkcijos nežinomos“.
Potsdamo deklaracija

Potsdamo deklaracija, arba „Deklaracija, nustatanti Japonijos imperijos kapituliacijos sąlygas”, buvo Antrojo pasaulinio karo Sąjungininkų pareiškimas, kviečiantis Japonijos imperiją pasiduoti. 1945 metų liepos 26 dieną Jungtinių Valstijų prezidentas Haris Trumenas, Jungtinės Karalystės premjeras Vinstonas Čerčilis ir Kinijos respublikos prezidentas Čiang Kai-ši pasirašė dokumentą, kuriame apibrėžiamos Japonijos kapituliacijos sąlygos, dėl kurių buvo susitarta Postdamo konferencijoje. Dokumente pateikiamas ultimatumas, kuriame teigiama, kad jeigu Japonija nekapituliuos, jos laukia „greitas ir absoliutus sunaikinimas”. Japonija iš pradžių atmetė ultimatumą, paskelbdama sąlygą, kad Japonijai turi būti leista išlaikyti imperijos statusą (t. y. išsaugoti imperatorių). Japonijai taip pat grėsė Sovietus Sąjungos įstojimas į karą prieš Japoniją. Šie faktoriai tiesiogiai padarė įtaką prezidento Trumeno apsisprendimui tų pat metų rugpjūčio 6 ir 9 dieną ant Japonijos Hirošimos ir Nagasakio miestų numesti atomines bombas.
Ši deklaracija buvo vienas iš paskutiniųjų oficialių Čerčilio, kaip premjero, pasirašytų dokumentų. Kitą dieną po deklaracijos pasirašymo Čerčilis atsistatydino ir jo vietą užėmė Klementas Etlis.
Atgal į gamtą

Siužetas

Kristoferis MakKendlesas, kurį vaidina Emilis Hiršas, pabaigė universitetą ir tėvai iš jo tikisi tradicinio gyvenimo būdo, karjeros. Tačiau jaunuolis bodisi visuomenės materializmu, veidmainiškumu, kontrole. Jis sunaikina visas savo kreditines korteles, santaupas perveda labdarai ir savo senu automobiliu niekam nepranešęs iškeliauja į laukinę gamtą. Dykumoje jo automobilį apgadina potvynis ir jis, sudeginęs paskutines santaupas, toliau keliauja autostopu. Kristoferis pasivadina Aleksandru Supertrampu, sutinka įvairių įdomių žmonių, mėgaujasi laukine gamta. Galiausiai jis pasiekia savo svajonių tikslą – Aliaską. Ten jis aptinka apleistą autobusą ir jame įsikuria – jis maitinasi sumedžiotais paukščiais ir graužikais, gėrisi gamta, rašo dienoraštį. Kristoferis galiausiai supranta, kad tikras džiaugsmas yra tas, kuriuo gali pasidalinti su kitais, ir nusprendžia grįžti į civilizaciją. Tačiau jis atranda, kad upė, kurią kirto ateidamas, dabar smarkiai patvinusi, todėl priverstas grįžti. Jis kenčia nuo bado, o vėliau apsinuodija uogomis ir galiausiai miršta.
Overjoyed (Bastille daina)

Vaizdo klipas

Dainos vaizdo klipas YouTube tinklapyje buvo išleistas 2011 m. lapkričio 3 d. Jį režisavo Courtney Phillips. Klipo trukmė – trys minutės ir keturiasdešimt penkios sekundės. Tai pirmasis grupės vaizdo klipas ir, kaip ir EP, kuriame daina iš pradžių ir buvo išleista, yra stipriai įkvėptas TV serialo „Twin Peaks“. Jame pasirodo mergina, tikėtina, vaizduojanti serialo veikėją Laura Palmer, kuri palieka savo kambarį su knyga, naktį eina miesto gatvėmis į mišką, kuriame vėliau knygą užkasa. Kelis kartus ji matyti ir stovinti prie ežero miško viduryje (kaip ir pavaizduota ant singlo viršelio).
Po klipo premjeros, populiariosios muzikos leidinys „Q“ pristatė dainą kaip savo 'Dienos takelį' 2012 m. kovo 7 d.
Internete galima rasti ir keletą skirtingų grupės, gyvai atliekančios kūrinį Copped Hall salėje, klipų. Dainos Distance remiksas taip pat turi atskirą vaizdo klipą.
Indoeuropiečiai

Indoeuropiečiai – visos tautos ir kultūros, kuriose kalbama indoeuropiečių kalbomis. Prie jų priskiriamos visos Europos kalbos, išskyrus Finougrų (samių, suomių, estų ir vengrų), baskų, maltiečių kalbas, taip pat kitas senosios Europos – akvitaniečių, etruskų, iberų, tarteziečių, retų kalbas. Dėl kai kurių menkai išlikusių senosios Europos kalbų klasifikavimo tebediskutuojama. Dauguma Irano ir Indijos kalbų taip pat priklauso indoeuropiečių kalbų šeimai. Indoeuropiečių kalbas bei tautas, taip pat ir baltus, iš baltų prokalbės kilusias baltų kalbas, tiria indoeuropeistika.

Terminas

Samprata apie indoeuropiečius pradėjo sparčiau formuotis 1786 m. juristui serui Viljamui Džonsui (William Jones) aptikus, kad sanskritas turi daug giminingų žodžių su senosiomis graikų ir germanų kalbomis. Indoeuropiečių prokalbės ir protėvynės (iš kur manyta, jog migruota į visas puses) modelis, ligi šiol naudojamas lingvistų, atsirado nuo pirmosios lyginamosios gramatikos autoriaus, tyrusio ir prūsų kalbą, Franso Bopo (Franz Bopp), indoeuropiečių prokalbės skilimo schemos autoriaus, lietuvių kalbos tyrėjo Augusto Šleicherio (August Schleicher) bei kalbininko, žinomo pasakų kūrėjo Jakobo Grimo (Jacob Grimm) laikų – XIX a.
Milašaičių apylinkė

Istorija

1954 m. prijungta dalis Raitininkų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Milašaičių apylinkė prijungta prie Girkalnio apylinkės.
Piktnaudžiavimas teise

Piktnaudžiavimas teise - piktnaudžiavimas suteiktomis teisėmis bei teisinėmis pareigomis.

Piktnaudžiavimo procesinėmis teisėmis pasekmės

Šalis, kuri nesąžiningai pareiškė nepagrįstą ieškinį (apeliacinį, kasacinį skundą) arba sąmoningai veikė prieš teisingą ir greitą bylos išnagrinėjimą ir išsprendimą, gali būti teismo įpareigota atlyginti kitai šaliai jos patirtus nuostolius.
Motyvuotas prašymas dėl nuostolių atlyginimo gali būti paduotas iki bylos išnagrinėjimo iš esmės pabaigos.
Teismas, nustatęs numatytus piktnaudžiavimo atvejus, gali paskirti asmeniui iki 20 000 litų baudą (LR CPK 95 straipsnis).
Arnoldas Vaitkevičius

Biografija

1974 m. baigė Kauno politechnikos instituto Statybos fakultetą, 1985 m. – Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultetą.
1974 m. Projektavimo instituto „Pramprojektas“ vyriausias technologas. 1990 m. Kauno miesto savivaldybės Ekonomikos skyriaus vedėjas.
1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos veiklos atkūrimo iniciatyvinės grupės narys, Kauno miesto skyriaus tarybos narys.
1990–1995 m. Kauno miesto tarybos narys, ekonomikos komisijos pirmininkas.
Tauragės Jovarų pagrindinė mokykla

Istorija

1978 m. rugpjūčio 1 d. pradėta statyti Tauragės Jovarų (penktoji) vidurinė mokykla. Naujoje mokykloje, kurioje buvo 40 kabinetų, sporto salė, aktų salė, valgykla, biblioteka, aikštynas. 1979 m. spalio mėnesį prasidėjo mokslo metai. Pirmuosius 1979/1980 mokslo metus šioje mokykloje pradėjo 46 pedagogai, mokėsi 1053 mokiniai.
Nuo 1997 m. mokykla pasirinko ekonominę mokymo pakraipą. Ugdytiniai mokosi choreografijos. 1996 m. Lietuvos sveikatos apsaugos ministerija įtraukė mokyklą į sveikatą stiprinančių mokyklų tinklą. Nuo 1998 m. į mokyklos bendruomenę integruojasi kitakalbiai mokinai. 1999 m. mokykla pradėjo turėdama 1070 mokinių. Savo žinias ir energiją mokiniams dalino 82 pedagogai, 9 mokyklos mokytojai jau turėjo metodininkų vardus, daugelis kitų buvo apsigynę vyresniojo mokytojo vardą.
2007–2008 m., paskutiniais vidurinio ugdymo metais, mokykloje mokėsi 782 mokiniai, dirbo 66 mokytojai (23 metodininkai). 2008/2009 mokslo metais Jovarų vidurinė mokykla tapo pagrindinio ugdymo įstaiga – Tauragės Jovarų pagrindine mokykla.
Agluonai

Istorija

Palivarkas yra minimas 1652 m. Nuo 1949 m. tarybinio ūkio, kolūkio centrinė gyvenvietė. 1955 m. įsteigta biblioteka. 1977 m. prie Agluonų kaimo prijungta Medemrodė.

Mokykla

1895 m. prie dvaro įsteigta pradinė mokykla, 1961–1993 m. veikė septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. Agluonų Vladimiro Zubovo pagrindinė mokykla, 2006 m. reorganizuota į Akmenės gimnazijos Agluonų Vladimiro Zubovo skyrių, 2009 m. uždaryta. 2014 metais, buvusioje mokykloje atsidarė Akmenės rajono savivaldybės vaikų globos namai. 2017 metais, pakeitė pavadinimą į Akmenės rajono paramos šeimai centras.
Vasaros sodas (Sankt Peterburgas)

Vasaros sodas (rus. Ле́тний сад) – reprezentacinis miesto parkas Sankt Peterburge (Rusija). Įkurtas caro Petro I iniciatyva ir pastangomis 1704–1719 m., jame buvo rengiami monarchų šeimos pokyliai su fejerverkais. Rusijos parko architektūros paminklas, populiarus tarp peterburgiečių ir miesto svečių.

Istorija

Medžius ir krūmus sodino žinomi to meto sodininkai Jean–Baptiste Alexandre Le Blond, Ivanas Matvejevas ir Michailas Zemcovas. Caras Petras I taip pat dalyvavo sodinimo metu. Įrengimui buvo taikomi itin griežti prancūziško parko reikalavimai: griežta simetrija, preciziškas augalų išdėstymas. Ąžuolų ir guobų sodinukai buvo užsakyti užsienyje, tarp medžių pastatytos iš Italijos atgabentos skulptūros, jų būta net 250. Tematika įvairi: mitologiniai, istoriniai ir alegoriniai kūriniai. Vienas iš labiausiai lankomų objektų – už visuomenėje surinktus pinigus 1855 m. atidengtas paminklas pasakėtininkui Ivanui Krylovui. Parke buvo įrengtas pirmasis šalyje fontanas, vandeniu jį aprūpindavo iš Fontankos upės atvestu akviaduku. Šalia pastatytos Ezopo pasakėčių herojus vaizduojančios skulptūros. Tiems, kurie Ezopo neskaitė, Petras I liepė šalia skulptūrų pritvirtinti lenteles su informacija apie kūrinius. Vėliau buvo įrengta ir daugiau fontanų.
Pradžioje parkas funkcionavo kaip carų šeimos vasaros rezidencija, aplankyti jį buvo galima tik su šeimininkų leidimu. Rusijos imperatorienė Jelizaveta sutikdavo įsileisti svečius tik tada, kai pati būdavo parke. Vėliau ji kilnaširdiškai leido ketvirtadieniais kiekvienam tvarkingai apsirengusiam lankytojui pasivaikščioti alėjomis, tačiau netrukus leidimą atšaukė.
1771–1784 m. Vasaros sodas nuo Nevos upės pusės buvo aptvertas ažūrine tvora su išlietais vartais. Trisdešimt šeši tvoros stulpeliai iškalti iš Karelijos granito. Projektavo ir gamino žinomi menininkai Georgas Friedrichas Veldtenas, Ivanas Fokas, Piotras Jegorovas, Danilas Vunšas. Šiandieną tvoros ornamentai yra naudojamii kaip miesto simbolis.
XIX a. bendrą vaizdą kiek koregavo žinomas architektas Carlo Rossi. 1839 m. Švedijos karalius Karlas XIV imperatoriui Nikolajui I padovanojo įspūdingą vazą iš porfyro akmens, kuri taip pat buvo pastatyta Vasaros sode. 2008 m. žiemą į vidų patekęs vanduo sušalo ir ją suskaldė, vaza nuvirto nuo pjedestalo. Tik po penkių restauracijos metų šį meno kūrinį pavyko vėl atkurti. 2004 m. parkas tapo Rusų muziejaus filialu, 2009-2011 m. skulptūros buvo restauruotos, atkurti aštuoni fontanai, gydomi sergantys medžiai. Sankt Peterburgo Vasaros sodas rusų rašytojų ir poetų buvo daug kartų aprašytas, vaizduotas menininkų kūriniuose.
Činandegos departamentas

Geografija

Departamento paviršius kalnuotas, vakaruose pereina į žemumą, o rytuose – į plynaukštę. Šiaurės rytuose yra Fonsekos įlankos skalaujamas pusiasalis, kuriame stūkso Kosiguinos ugnikalnis. Departamento teritorijoje stūkso aukščiausias šalyje San Kristobalio ugnikalnis (1745 m). Hondūro pasienyje yra didelė, pelkėta Estero Realio delta.
Pranas Jučas

Pranas Jučas (g. 1934 m. vasario 3 d. Kubiliūnuose, Grinkiškio valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1958 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1970 m. technikos mokslų kandidatas.
Nuo 1962 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) dėstytojas, nuo 1974 m. docentas. Nuo 2007 m. Klaipėdos universiteto Laivų mechanikos katedros docentas. Paskelbė apie 40 mokslinių straipsnių.
Maksimilijonas Bžozovskis

Biografija

Ivano Bžozovskio ir Justinos Jelavickos sūnus. Giminė kilo iš Beriozovkos (Bžozovka) kaimo, Bresto vaivadijoje. Gyveno Kijevo vaivadijoje, kur turėjo dvarų, Tripolio pilį, kurią gavo 1633 metais dalyvaudamas Lenkijos-Turkijos mūšiuose kaip vaivados Stanislovo Liubomirskio leitenantas, kuris po to prisidėjo prie jo karjeros.
Šakalių akmuo

Šakalių akmuo – geologinis gamtos paveldo objektas Švenčionių rajone, Sarių seniūnijoje, Šakalių kaime, 2 km į šiaurės vakarus nuo Sarių. Pasiekiamas iš kelio  4406  Švenčionėliai–Mielagėnai–Sariai , pasukus į šiaurės rytus pagal rodyklę „Šakaliai 0,5 km“ (šią vietą „žymi“ taip pat nemažas akmuo). Pravažiavus per kaimą, už paskutinių trobų iš žvyrkelio eiti apie 200 m į dešinę. Stambus riedulys slūgso krūmokšniais ir dilgėlynais nusėtoje laukymėje, po klevu, gožiamas šio medžio šakų. Kelyje nuorodų nėra, sunkiai pastebimas banguoto kraštovaizdžio vietovėje. Aukštoje augmenijoje pastebimi sutrūniję buvusios apsauginės tvorelės kuolai.
Šakalių riedulys paskelbtas valstybės saugomu Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1964 m. kovo 27 d. įsakymu Nr. 76.

Istorija

1989 m. vasarą buvo įvertinta geotopo aplinkos būklė. Riedulio paviršius buvo apkerpėjęs, šiek tiek apsamanojęs (samanos pajuodusios). Akmuo gulėjo banguoto reljefo vienos moreninės kalvos šlaite, miežių lauke. Prie pat ir aplinkui augo vešli žolė, paparčiai, glaudėsi vos 0,5 m aukščio klevukas. Riedulys buvo aptvertas medine kvadratine tvorele su kraštinių ilgiais po ~ 5 m. Tvorelė visai nauja ir nedažyta. Prie riedulio paminklinio stulpo nebuvo, taip pat trūko rodyklės ir prie kelio per Šakalių kaimą. Buvo rekomenduojama riedulį atitinkamai pažymėti, neleisti užaugti klevui, už 4-5 m pasodinti vertingą medį.
Tikopija

Tikopija (angl. Tikopia) – nedidelė aukšta sala pietvakariniame Ramiajame vandenyne. Apimanti 5 km² plotą, sala yra užgesusio ugnikalnio liekana. Salos aukščiausias taškas yra Reani k., iškylantis į 380 m aukštį virš jūros lygio. Saloje telkšo 80 m gylio vulkaninės kilmės Te Roto ežeras. Tikopija yra piečiausia Saliamono Salų sala ir priskiriama Temotu provincijai.

Istorija

Salą 1606 m. atrado portugalų keliautojas Pedras Fernandesas de Kirosas. 2002 m. salą užklupo ciklonas, nusiaubęs augmeniją ir gyvenvietes.

Gyventojai

Saloje gyvena apie 1 200 žmonių, kurie įsikūrę daugiausia palei salos pakrantę. Didžiausias kaimas yra Matautu, esantis vakarinėje dalyje. Gyventojų dauguma yra polineziečių kilmės, kalba polineziečių kalbų šeimai priskiriama Tikopijos kalba. Vietiniai praktikuoja intensyvią žemės ūkio sistemą (lyginamą su permakultūra), panašią į Naujosios Gvinėjos aukštikalnių sodininkystę.
Ilgą laiką saloje buvo reguliuojamas gyventojų skaičius, pasitelkiant įvairius metodus, kaip celibatas, karai (įskaitant ištrėmimus), vaikžudystė ir jūrinės kelionės (nusinešusios daugumos jaunuolių gyvybių). Tačiau jaunimui ėmus emigruoti, gyventojų sk. reguliavimas tapo mažiau būtinas.
Jolita Mulevičiūtė

Biografija

Tėvas Leonas Mulevičius. 1985 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1994 m. humanitarinių mokslų daktarė.
1985–1990 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institute, 1990–2002 m. – Kultūros ir meno institute (nuo 2002 m. Kultūros, filosofijos ir meno institutas). Stažavo 1992 m. Prahoje.

Mokslinė veikla

Tiria XIX a. antrosios pusės – XX a. pirmosios pusės Lietuvos dailę ir vizualiąją kultūrą. Parodų kuratorė.
Nikolajus Voznesenskis

Mokslai

1924 m. baigė J. Sverdlovo vardo komunistinį universitetą. Nuo 1928 m. – Raudonosios profesūros instituto klausytojas (nuo 1931 m. – šio instituto dėstytojas). 1935 m. apsigynė disertaciją ir tapo ekonomikos mokslų daktaru. TSRS Mokslų akademijos narys (nuo 1943 m.).

Veikla

1919–1921 m. buvo komjaunimo, nuo 1924 m.- TSKP funkcionierius. 1932 m. pradėjo dirbti Centrinėje kontrolės komisijoje-darbininkų ir valstiečių inspekcijoje.
1935–1937 m. – Leningrado Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas – Plano komiteto pirmininkas. Nuo 1937 m.- TSRS Gosplano pirmininko pavaduotojas, 1938–1941 ir 1942–1949 m. – Gosplano pirmininkas (kartu su šiomis pareigomis 1939–1941 m. ir 1946–1949 m. buvo TSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotoju, 1941–1946 m.- pirmuoju pavaduotoju, faktiškai vadovavo TSRS ekonomikai).
Puikus organizatorius, karo metais buvo atsakingas už šaudmenų ir ginkluotės gamybą, TSRS pramonės mobilizavimą karo poreikiams, vėliau – už išlaisvintų nuo vokiečių kariuomenės regionų atstatymo darbus.
2-ojo šaukimo TSRS Aukščiausiosios tarybos deputatas, Stalino premijos laureatas (1948 m., už monografiją „TSRS karinė ekonomika Didžiojo Tėvynės karo metais“). 1939–1949 m.- TSKP CK narys, 1947–1949 m. – TSKP CK Politinio biuro narys (1941–1947 m. – kandidatas į Politinio biuro narius).
1949 m. kovo mėn. prasidėjus „Leningrado bylai“ neteko visų postų, spalio mėn. suimtas, 1950 m. rugsėjo 30 d. nuteistas mirties bausme (pagal tą pačią bylą buvo sušaudyti jo brolis ir sesuo). Praėjus valandai po nuosprendžio – sušaudytas. Reabilituotas 1954 m.