google/wiki40b huggingface dataset:
Varniškių piliakalnis (Zarasai)

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje aukštoje kalvoje tarp ežerų – Kriovelio vakaruose ir Dudužio rytuose. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 80x21 m dydžio, iki 1 m iškiliu viduriu. Šlaituose, 2 m žemiau aikštelės yra 4 m pločio terasa (geriau išliko vakarų pusėje) 1,5 m aukščio išoriniu šlaitu, kuris vakarų pusėje leidžiasi į 3 m pločio, 0,2 m gylio griovį. Šlaitai vidutinio statumo, 20-25 m aukščio, pietinis šlaitas žemesnis ir nuolaidesnis.
Piliakalnis labai suardytas arimų metu (vietomis nuarta 1,5 m), apaugęs lapuočiais, daugiausia beržais.

Aplinkiniai piliakalniai

Marciūniškių piliakalnis 3,5 kmŠišponiškių piliakalnis 2 kmGolubiškių piliakalnis 7 kmAntažiegės piliakalnis 11 km
Morkūnų piliakalnis 4 kmAvilių piliakalnis 9 kmGugių piliakalnis 6 kmJatkūniškių piliakalnis 2 km
Betiškių piliakalnis 1,5 kmMineikiškių piliakalnis 11 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Juozas Pakalnis

Biografija

Baigęs Stasio Šimkaus muzikos mokyklą Klaipėdoje, atvyko į Kauną. 1930 m. buvo priimtas į Valstybės teatro orkestrą fleitininku. Nuo 1931 m. dėstė fleitos specialybę Kauno muzikos mokykloje, nuo 1933 m. Kauno konservatorijoje, koncertavo. Kompozicjos jį mokė prof. Juozas Gruodis. 1935 m. debiutavo kaip dirigentas Kauno radiofone, o 1936 m. tapo Valstybės teatro simfoninio orkestro dirigentu. Ėmęsis kūrybos, pajuto teorinių žinių stygių, todėl 1938 m. įstojo į Leipcigo konservatoriją, bet po metų dėl politinės situacijos Vokietijoje grįžo į Lietuvą.
Nuo 1940 m. dirbo Valstybės teatre baleto dirigentu. Tuo pačiu buvo ir 1941 m. įsteigto Kauno muzikinės komedijos teatro dirigentas. 1945 m. Kauno valstybinė konservatorija pakvietė J. Pakalnį vadovauti studentų simfoniniam orkestrui. 1947 m. suteiktas docento vardas. 1948 m. žuvo Vilniuje neaiškiomis aplinkybėmis.
Palaidotas Kaune, Šančių kapinėse; 1970 m. perkeltas į Petrašiūnų panteoną, kur 1973 m. pastatytas antkapinis paminklas (archit. M. Lagunavičienė).
Tėviškėje įkurtas memorialinis muziejus, jo vardu pavadinta muzikos mokykla. Nuo 1992 m. rengiamas respublikinis Juozo Pakalnio vardo jaunųjų atlikėjų konkursas. Vaclovas Juodpusis parašė knygą „Juozas Pakalnis“ (Vilnius, 1972). 1969 m. Žaliakalnyje (Žemaičių g. 88) prikabinta atminimo lenta: „Šiame name 1930–1948 m. gyveno fleitininkas, dirigentas, kompozitorius, docentas Juozas Pakalnis“. Lenta nuimta. 2001 m. gegužės 31 d. atidengta nauja memorialinė lenta su bareljefu (skulpt. Stasys Žirgulis).

Kūryba

Didžiausias kūrybos pasiekimas – baletas „Sužadėtinė“ (Stasio Santvaro libretas) pastatytas Kaune 1943 m. gruodžio 4 d. Sovietmečiu baletas pavadintas „Aušta aušrelė“ ir statomas 50 metų. J. Pakalnis sukūrė ir mažesnės apimties simfoninių kūrinių: „Legenda“ (1933 m.), „Lituanica I“ (1935 m.), skirta Dariaus ir Girėno skrydžio atminimui, „Romantiškoji“ (1936 m.) bei „Herojinė“ (1948 m.) uvertiūros, „Kapričio fleitai su orkestru arba fortepijonui“ (1931 m.), „Kapričio Nr. 2 violončelei ir fortepijonui“ (1932 m.), romansų, dainų ir kitų muzikos kūrinių.
Rogučių ledo ritulys

Rogučių ledo ritulys (angl. ice sledge hockey, para ice hockey) – neįgaliems sportininkams žaisti pritaikytas ledo ritulys. Sukurtas 1960-ųjų pradžioje Stokholme (Švedija), reabilitacijos centre. Šiuo metu yra viena iš populiariausių sporto šakų žiemos parolimpinių žaidynių programoje.

Istorija

Du vyrai iš Švedijos sukūrė specialias rogutes, skirtas judėti aikštelėje neįgaliems ledo ritulininkams. Pagal projektą dvejos pačiūžų geležtės buvo taip pritvirtintos prie metalinio rėmo, kad po pakelta konstrukcija galėtų laisvai praslysti mušamas ritulys. Žaidėjams buvo pagamintos dvi lenktos lazdos su dviračių rankenomis galuose. Nors šiuolaikinėse parolimpinėse žaidynėse yra įvairių matmenų ir svorio apribojimų neįgalių ritulininkų naudojamai įrangai, tačiau jos konstrukcija ir dizainas mažai pasikeitė nuo švedų sukurtų pirmųjų pavyzdžių.
Nepaisant nuslūgusio pradinio susidomėjimo rogučių ledo rituliu, 1971 m. pradėtos žaisti oficialios varžybos Europoje tarp penkių komandų. 1981 m. Didžiojoje Britanijoje susikūrė pirmoji rogučių ledo ritulio komanda, o netrukus 1982 m. – ir Kanadoje. Nuo 1990 m. pirmoji neįgalių ledo ritulininkų rinktinė suformuota JAV, 1993 m. – Estijoje ir Japonijoje. 1994 m. ši sporto šaka oficialiai pristatyta parolimpinėse žaidynėse Lilehameryje, Norvegijoje, kur Švedija iškovojo pirmąjį aukso medalį neįgaliųjų ledo ritulio varžybose. 1998 m. Nagano (Japonija) žaidynėse aukso medalius laimėjo norvegai, sidabro – kanadiečiai, bronzos – švedai. 2010 m. Vankuverio (Kanada) parolimpinėse žaidynėse pirmą kartą rogučių ledo ritulio nacionalinės rinktinės galėjo būti mišrios, sudarytos iš vyrų ir moterų, nors anksčiau varžėsi tik vyrai.

Taisyklės

Pirmą kartą tarptautinės rogučių ledo ritulio taisyklės sukurtos 1990-aisiais, remiantis kanadietiškomis taisyklėmis. Išskirtinė taisyklė yra galimybė atakuoti priešininką rogučių rėmo priekine dalimi. Ledo ritulio aikštelės šonuose įrengiami patogūs išleidimo vartai su ištisine ledo danga, kad žaidėjai be pašalinių pagalbos galėtų įčiuožti prie savo komandos ar nubaustųjų suolelių. Šiose zonose paklojama šaldyto ledo ar slidaus plastiko danga, kad ji nepažeistų rogučių geležčių.
Visiems žaidėjams privalu naudoti Ledo ritulio sertifikavimo tarybos HECC (Hockey Equipment Certification Council) standartus atitinkantį inventorių ir apsaugos įrangą. Lazdos, kurių pagalba sportininkas remiasi į ledą ir atsispiria, gaminamos iš šiuolaikinių kompozicinių medžiagų, savo forma primena „tikras“ ledo ritulio lazdas. Jos yra trumpos, viename gale plokštėjančios ir lenktos, kitame – su nedideliais dantukais, skirtais kabintis į ledą judant ir manevruojant. Dantukai privalo būti palyginti smulkūs, kad negadintų ledo ir nesužalotų žaidėjų.
Panašios rogutės gali būti naudojamos ledo rogučių lenktynėse.
1964 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

1964 m. Lietuvos šachmatų čempionatas – tai 31-asis Lietuvos vyrų ir 17-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
Vytautas Butkus (1949)

Vytautas Butkus (g. 1949 m. gruodžio 20 d. Kaune) – Lietuvos irkluotojas, olimpinių žaidynių vicečempionas, vėliau treneris.

Biografija

1974 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1970–1979 m. Kauno kūno kultūros ir sporto komiteto instruktorius, 1979–1991 m. Kauno aukštojo sport, meistriškumo mokyklos, nuo 1991 m. sporto mokyklos „Gaja“ irklavimo treneris.
Obeliai

Pavadinimo kilmė

Miesto pavadinimas tikriausiai kilęs nuo bendrinio žodžio obelis – taip galėjo būti pavadinta vieta, kurioje augo daug obelų. Gyvojoje kalboje anksčiau buvo žinoma pavadinimo lytis Obelius, rašytiniuose šaltiniuose iki XX a. – Abele (ypač slaviškuose šaltiniuose).

Kultūra

2001–2006 m. čia vyko Rimvydo Pupelio organizuojami unikalūs savo vietomis poezijos skaitymai „Anys kalbes žodžiais“. Nuo 2003 m. antrąjį rugsėjo savaitgalį čia vyksta „Obelinė“ – šventė, kurios metu vyksta įvairūs sporto, kultūros renginiai, koncertai. Unikalus šventės metu vykstantis reginys – ugnies skulptūrų parkas. 2006 m. surengtas pirmas teatrų festivalis „Tvoros“. Šis festivalis taip pat unikalus tuo, jog nevyksta vienoje vietoje ir dažniausiai po atviru dangumi. Nuo 2004 m. vyksta parapijos atlaidų savaitė.
Sero Largo departamentas

Geografija

Rytinė departamento dalis yra žemumoje. Centrinėje dalyje paviršius kyla į Cuchilla Grande aukštumas, o vakaruose driekiasi kainozojaus eros kristalinės plynaukštės. Sero Largo rytinį krantą skalauja Mirino lagūna. Į ją teka Žarguarano, Takuari upės. Vakarinė dalis priklauso Negro baseinui. Vidutinė metinė oro temperatūra 17-18 °C, kritulių kiekis 1100–1200 mm.

Ekonomika

Verčiamasi ekstensyvia gyvulininkyste, žvejyba, miškininkyste, molio gavyba. Auginami kukurūzai, javai, sojos, vaisiai. Maisto pramonė.
Kosminis zondas

Moksliniai prietaisai

Automatinis zondas gali turėti šiuos mokslinius prietaisus: ultraspektrometras atmosferos ir jonosferos dujų sudėčiai tirti, infraspektrometras Žemųjų atmosferos sluoksnių temperatūrai, televizijos aparatūra; magnetometras magnetinio lauko stiprumui matuoti, jonizacijos kamera, kosminiams spinduliams tirti, Saulės plazmos detektorius protonams registruoti, meteorinių dalelių detektorius dalelių judėjimo kiekiui ir jų pasiskirstymui arti Žemės matuoti, infraradiometras planetų paviršiaus sudėčiai. Kiekvienas šiuolaikinis kosminis aparatas turi dar ir spektrometrą, aukščiometrą, fotografavimo kameras, komandines programas, kokybiškam ryšiui užtikrinti naudojamos parabolinės radijo antenos.
Vytautas Dvariškis

Vytautas Dvariškis (1928 m. liepos 31 d. Vegeriuose, Akmenės rajonas – 1995 m. sausio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas architektas.
Stasys Jonauskas (1926)

Biografija

Gimė vidutinių ūkininkų šeimoje. Baigęs Stropelių (I–IV skyriai) ir Kartenos (V–VI skyriai) pradines mokyklas, 1940 m. įstojo į Kretingos gimnaziją. 1945 m. gegužės 15 d. – rugsėjo 15 d. mokytojavo Stropelių pradinėje mokykloje, buvo paskirtas jos vedėju.
1945 m. rudenį įstojo į Klaipėdos mokytojų institutą. Mokytojaudamas užmezgė ryšius su Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės štabu, platino partizanų atsišaukimus, ragino jaunimą stoti į rezistentų gretas.
1946 m. pasitraukė į ginkluotą pogrindį, pasirinko Simono slapyvardį, paskirtas Kardo rinktinės štabo žvalgybos skyriaus viršininku, kuopos vadu. Žuvus rinktinės vadui Kazimierui Kontrimui-Montei, nuo 1952 m. pabaigos vadovavo sovietų saugumo struktūrų ir MGB pasienio kariuomenės sunaikintos Kardo rinktinės likučiams.
Žuvo 1953 m. balandžio 6 d. su 4 partizanais Kūlupėnų miške (Salantų raj.), patekęs į Salantų rajono stribų ir MGB pasienio kariuomenės surengtą pasalą.
Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro Pasipriešinimo dalyvių (rezistentų) teisių komisija suteikė jam po mirties kario savanorio statusą ir vyr. leitenanto laipsnį.
Lukštų Šv. apaštalo evangelisto Jono bažnyčia

Istorija

Rokiškio grafas Jonas Pšezdeckis 1908 m. prašė leidimo mūriniame Lukštų palivarko spirito varyklos pastate įrengti koplyčią ir skirti kunigą. Rengiant projektą paaiškėjo, kad sienos per silpnos ir netinkamos koplyčiai. Parengtas naujas koplyčios projektas, 1911 m. ji pradėta statyti. J. Pšezdeckis 1910 m. bažnyčiai skyrė 15 ha žemės, gyvenamąjį namą (klebonijai), klojimą (jame įrengta laikina bažnyčia). 1911 m. į Lukštus atvyko Rokiškio vikaras Pranas Vainauskas.
1912 m. valdžia bažnyčios statybą sustabdė, nes statyta ne visai pagal projektą. Per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečiai išvogė statybines medžiagas. Akmenų mūro bažnyčia baigta statyti tik 1925 m. Jai 1927 m. birželio 13 d. suteiktos parapijos teises, paskirtas klebonas (iki tol kuratas) Bronius Strumyla.
1928 m. rugpjūčio 18 d. bažnyčią konsekravo vyskupas Kazimieras Paltarokas. Kunigo Liudviko Povilonio pastangomis 1937 m. nupirktas varpas. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia apgriauta, po karo suremontuota. Nuo 1969 m. klebonaujantis Lukštuose Leonardas Tamašauskas 1949–1956 m. buvo kalintas.

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, turi neoromaninio ir neobizantinio stiliaus bruožų, stačiakampio plano (36 × 13 m), su apside, 2 bokšteliais. Prie šonų priglaustos mažos ir žemos zakristijos. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Lietuvos kino mėgėjų sąjunga

Lietuvos kino mėgėjų sąjunga – Lietuvos visuomeninė organizacija, vienijanti kino meno kūrėjus mėgėjus, veikianti Vilniuje, Vasario 16-osios g. 13 / Šermukšnių g. 1, ten pat, kur ir profesionalų organizacija Lietuvos kinematografininkų sąjunga.

Veikla

Pirmoji Lietuvos kino organizacija, Lietuvos kinematografininkų mėgėjų sąjunga, įkurta 1931 m. gegužės 2 d. ir veikusi iki 1935 m. Kaune. Jos steigėjas ir pirmasis pirmininkas – kino operatorius Stepas Uzdonas. 1966 m. įsteigta LTSR kino mėgėjų draugija, nuo 1989 m. Lietuvos neprofesionalaus kino draugija, nuo 1995 m. Lietuvos kino mėgėjų sąjunga. Nuo 1992 m. Tarptautinės kino mėgėjų organizacijos (UN1CA) narė, kasmet dalyvauja jos rengiamame tarptautiniame kino festivalyje. 2007 m. vienijo – 1500 kino mėgėjų.

Veikla

Lietuvos kino mėgėjų sąjunga skatina ir propaguoja savo narių kūrybą, rengia kūrybines stovyklas, seminarus. Aukščiausia valdymo institucija – visuotinis narių susirinkimas, šaukiamas kas 4 metai, tarp susirinkimų – valdyba ir pirmininkas. Lietuvos kino mėgėjų sąjunga nuo 1957 m. kasmet rengia respublikinį ir nuo 1967 m. Baltijos šalių mėgėjiškų filmų festivalius, teminius festivalius Lietuvos miestuose: jaunimo filmų „Debiutas“, šeimyninių filmų Šiauliuose, humoristinių filmų Marijampolėje.
Goldšmito klasifikacija

Atmofiliniai elementai

H, N, Inertinės dujos

Chalkofiliniai elementai

Ag, As, Bi, Cd, Cu, Ga, Hg, In, Pb, S, Sb, Se, Te, Tl, Zn

Litofiliniai elementai

Al, B, Ba, Be, Br, Ca, Cl, Cr, Cs, F, I, Hf, K, Li, Mg, Mn, Na, Nb, O, Rb, Sc, Si, Sr, Ta, Th, Ti, U, V, Y, Zr, W, Lantanoidai
Biržuvėnų miškai

Biržuvėnų miškai – miškai Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, 11 km į rytus nuo Telšių.

Geografija

Plotas 3470 ha, mišku apaugę 2920 ha. Valstybinės reikšmės miškų plotas 2290 ha; priklauso Telšių miškų urėdijos Ubiškės ir Survilų girininkijoms. Sudaro 11 miškų. Didesni: Biržuvėnų, Skliausčių, Smalkos, Stonkalnio, Sūrupio. Šiaurinėje dalyje įsiterpę Dūseikių ir Gaudučių durpynai. Rytiniu pakraščiu teka Virvytė, 17 kvartale ant jos intako pastatyta užtvanka ir įrengtas tvenkinys. Miškų paviršius banguotas.

Medynai

Augavietės nederlingos ir derlingos normalaus drėgnumo bei laikinai užmirkusios. 4 % miškų vandens apsaugos, 96 % ūkiniai. Kultūrinės kilmės medynų 27 %. Pušynų yra 48 %, eglynų ir beržynų po 24 %, baltalksnynų 2 %, drebulynų ir juodalksnynų po 1 %. Jaunuolynai sudaro 29 %, pusamžiai medynai 48 %, pribręstantys 19 %, brandūs 4 %. Medynų vidutinis amžius 50 m., bonitetas 11,9, skalsumas 0,7, tūris l75 m³/ha. Kasmet priauga 4,5 m³/ha. Miškuose gausu uoginių augalų, ypač mėlynių; gyvūnų nedaug.
Triliemenis ąžuolas ir Jomantų ąžuolas Survilų girininkijoje, Vincento eglė ir Tado Blindos pušis Ubiškės girininkijoje paskelbti gamtos paminklais.

Istorija

1944–1954 m. miškuose veikė Žemaičių apygardos Šatrijos rinktinės Lietuvos partizanų būriai.
Sniego gniūžtė

Sniego gniūžtė – nedidelis (5-15 cm skersmens) sferinis darinys, sulipdytas iš sniego. Paprastai lipdomas rankomis. Gniūžtės lipdomos mėtymosi iš sniego žaidimui arba gali būti panaudotos kaip ginklas. Tvirtai suspausta, suledėjusi gniūžtė mesta į galvos sritį gali sukelti rimtesnių sužalojimų.
Sniegas geriausiai limpa esant temperatūrai tarp -3 °C ir +4 °C. Esant šaltesniam orui sniegas pernelyg sausas ir paprastai nelimpa, tačiau plikomis rankomis jį sulipdyti galima (nes įšyla nuo kūno).
Bridai

Aplinkinės gyvenvietės

Smilgiai (Šiauliai) – 1 km
Račiai (Šiauliai) – 5,2 km
 Strazdai (Gruzdžiai) – 5,1 km
Tautiniai – 4,9 km
KURŠĖNAI – 25 km
Domantai (Šiauliai) – 2,8 km
Pakarčiūnai – 4 km 
 Vinkšnėnai – 4 km
Sutkūnai – 3,3 km
ŠIAULIAI – 8,7 km
Girelė (Šiauliai) – 3,1 km
Zvėgių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Lyduvėnų III piliakalnis 21 km
Šiaulelių piliakalnis 14 kmKudinų piliakalnis 22 kmDiauderių piliakalnis 26 km
Vaitiekūnų piliakalnis 15 kmMolavėnų piliakalniai 33 kmBakainių piliakalnis 37 km
Naujaupio piliakalnis 23 kmPadubysio piliakalnis 12 kmBetygalos piliakalniai 11 km
Darbutų II piliakalnis 15 kmVaidatonių piliakalnis 36 km
Plinkaigalio piliakalnis 14 km
Gaudeamus (choras)

Istorija

1811 m. rugsėjo 15 d. Vilniaus universiteto choras ir orkestras (60 dalyvių) atliko J. Haidno mišias.
1939 m. Lietuvai buvo grąžintas Vilnius. 1940 m. sausio 17 d. studentų namuose įvyko pirmoji choro repeticija, kurioje dalyvavo apie 70 dainininkų. Chorui vadovauti buvo pakviestas Konradas Kaveckas (1905–1996).
Antikominterno paktas

Antikominterno paktas buvo 1936 m. lapkričio 25 d. sudarytas tarp Trečiojo Reicho ir Japonijos imperijos (vėliau prie jo prisijungė ir kitos šalys) ir nukreiptas prieš Kominterną, tuo metu buvusį Sovietų Sąjungos įrankiu.
Antikominterno pakto ištakos siekia 1935 m. rudenį, kai įvairūs Vokietijos pareigūnai, tiek susiję, tiek nesusiję su Vokietijos užsienio reikalų ministerija, bandė surasti pusiausvyrą tarp Reicho tradicinės užsienio politikos, palaikančios sąjungą su Kinija ir Hitlerio siekio užmegzti draugiškus ryšius su Kinijos didžiausiu priešu, Japonija.
TSRS Sunkiosios pramonės liaudies komisariatas

TSRS Sunkiosios pramonės liaudies komisariatas (rus. Народный комиссариат тяжёлой промышленности СССР) – vienas iš centrinių TSRS valdymo organų, valdęs sunkiąją pramonę, veikęs nuo 1932 m. sausio iki 1939 m. sausio.
Spindulys (bendrovė)

Istorija

Akcinė bendrovė įsteigta 1928 m. sujungus „Švyturio“ ir Valstybės spaustuves. Pagrindinis kapitalas sudarė apie 1,5 mln. litų. Steigėjai: Lietuvos finansų ministerija, Martynas Kukta, Jonas Rinkevičius, Justas Strazdas ir Mykolas Steigvila.
„Spindulys“ įsikūrė „Švyturio“ spaustuvėje, išplėtė litografijos, cinkografijos skyrius, 1937 m. įsigijo giliaspaudę, turėjo gerą knygrišyklą. Lietuvos vyriausybė akcinėje bendrovėje turėjo kontrolinį paketą. 1925 m., 1936 m. ir 1938 m. laidų litų monetos buvo kalamos „Spindulio“ spaustuvėje įrengtoje monetų kalykloje.
Buvo spausdinamos knygos, periodiniai leidiniai: dienraščiai „Lietuvos aidas“, „Tautos balsas“, savaitraščiai, žurnalai. 1937 m. „Spindulys“ įsteigė literatūros premiją. 1939 m. vokiečiams užgrobus Klaipėdą, į „Spindulį“ perkelta dalis „Ryto“ spaustuvės įrenginių. 1939 m. „Spindulys“ įkūrė filialą Vilniuje. 1940 m. rugpjūčio mėn. nacionalizuota, prie „Spindulio“ prijungta „Vilties“ spaustuvė, priklausiusi Tautininkų sąjungai. 1940 m. „Spindulys“ turėjo 12 linotipų, 2 monotipus, 2 rotacines ir 15 plokščių spausdinimo mašinų, 3 ofsetines ir 3 litografines spaudos mašinas, giliaspaudę. 1940 m. čia spausdinti nauji sovietiniai periodiniai leidiniai: „Darbo Lietuva“ (vėliau „Tarybų Lietuva“), „Tiesa“, „Komjaunimo tiesa“. Per Antrąjį pasaulinį karą veikė spaustuvė, pavadinta „Kauen-Vilnaer Verlag und Druckerei“.
1951 m. gruodžio 27 d. buvusios „Spindulio“ akcinės bendrovės spaustuvė pavadinta „Karolio Požėlos spaustuve“. 1962–1967 m. spaustuvė rekonstruota. Prie jos prijungta buvusi „Varpo“ spaustuvė. Vėliau „Varpas“ atiteko „Raidės“ spaustuvei. 1970 m. gauta šešiaspalvė ofsetinės spaudos mašina. 1975–1982 m. vyko spaustuvės modernizacija. Apie 40 proc. Lietuvai skirtos naujos poligrafinės technikos buvo skirta K. Poželos spaustuvei. 1980 m. prie spaustuvės prijungtas ofsetinės spaudos ir popieriaus fabrikas „Giedra“. 1985 m. „Giedros“ filialas perduotas „Raidės“ spaustuvei.  1989 m. K. Poželos spaustuvėje dirbo 815 žmonių. Tai buvo didžiausia Lietuvos spaustuvė. 1989 m. spaustuvė vėl ėmė vadintis senu pavadinimu – „Spindulys“.
2003 m. kovo mėn. valstybei priklausiusį 84,31 proc. „Spindulio“ akcijų paketą už 1,949 mln. litų įsigijo Vilniaus bendrovės „Bagem“ ir „Bigruda“ bei investicinės bendrovės „Invalda“ antrinė įmonė „Pozityvios investicijos“.  2005 m. balandžio mėn. bendrovė „Bagem“ valdė 60,68 proc. „Spindulio“ akcijų, dirbo apie 170 darbuotojų. 2006 m. bendrovės akcininkai pradėjo naujos spaustuvės šalia „Via Baltica“ magistralės statybą, į kurią planuota investuoti 12 mln. Lt.  2009 m. birželio mėn. Klaipėdoje nusišovė „Spindulio“ valdybos pirmininkas Alvydas Dirvonas. 2009 m. rugsėjo mėn. spaustuvės patalpose Miško gatvėje po rekonstrukcijos atidarytas keturių žvaigždučių viešbutis „Europa Royale Kaunas“.  Projektui išleista apie 22 mln. litų. Tuo pat metu AB „Spindulys“ iškelta bankroto byla.  Nuo 2010 m. bankrutavusios bendrovės patalpose veikia UAB „Spindulio spaustuvė“, Vakarinis aplinkkelis 24, Kaunas.
Uberlandija

Istorija

Vietovė apgyvendinta XIX a. antroje pusėje, o oficialiai įkurta 1888 m. XX a. antroje pusėje dėl savo strateginės padėties miestas gerokai išaugo.
Emilis Holakas

Emilis Holakas (vok. Emil Hollack, 1860 m. rugpjūčio 17 d. liet. Žalgiris, vok. Gut Grünheide, nuo 1938 m. Grünheide, nuo 1946 m. rus. Калужское, Bagrationovsko rajonas, Kaliningrado sritis – 1924 m. gegužės 20 d. Karaliaučius) – Prūsijos vokiečių pedagogas, archeologas.

Biografija

1880 m. baigė Valduvos mokytojų seminariją, 1880–1887 m. mokytojavo Miulhauzene, Labguvoje ir Karaliaučiuje, vėliau mokyklų inspektorius. 1902–1924 m. dėstė aukštesniojojestatybos mokykloje.

Mokslinė veikla

Nuo 1890 m. vykdė savarankiškus archeologinius kasinėjimus, kartu su A. Becenbergeriu 1904 m. tyrinėjo Vilkyčių (Šilutės raj.) ir Pleškučių (Klaipėdos raj.) kapinynus. Vėliau tyrinėjo apie 60 archeologinių paminklų Sembos pusiasalyje ir Prūsijos pietinėje dalyje, buvo paskirtas Rytų Prūsijos archeologijos paminklų inspektoriumi. Jo tirti: Bludavos kapinynai ir gyvenvietė, Blumenavos pilkapynas, Fiurstenvaldės kapinynas, Gaiteinių kapinynas, Graibyčių pilkapynas, Karbių kapinynas, Kirpainių kapinynas…
Sudarė pirmąjį Rytų Prūsijos proistorės apžvalginį žemėlapį su komentarais (Erläuterung zur vorgeschichtlichen Übersichtskarte von Ostpreussen 1908 m.) Jame pateikta archeologinė apžvalga, išsamūs archeologinių paminklų aprašai su paaiškinimais. Suregistruoti ir dab. Klaipėdos bei Šilutės raj. savivaldybių 60 paminklų. Medžiaga sugrupuota pagal akmens, bronzos, geležies amžius. Šis veikalas laikomas pirmuoju Rytų Prūsijos archeologijos vadovėliu.
Vytautas Giedraitis

Biografija

1973 m. baigė Šiaulių 8-ąją vidurinę mokyklą. 1977 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Fizikos-matematikos fakultetą ir įgijo fizikos mokytojo specialybę.
1977–1981 m. Sidabravo vidurinės mokyklos (Radviliškio raj.) fizikos mokytojas, 1981–1986 m. tos pačios mokyklos direktorius. 1986–1987 m. Šiaulių 7-osios vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas, nuo 1988 m. Šiaulių 20-osios vidurinės mokyklos, nuo 2003 m. Šiaulių Romuvos gimnazijos direktorius.
1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys. 2000–2003 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, Švietimo ir kultūros komiteto pirmininkas, buvo išrinktas ir į 2003–2007 m. tarybą, bet dėl užimamų pareigų mandato atsisakė.
1984 m. suteikta vyr. mokytojo kvalifikacija, 1996 m. suteikta antroji bendrojo lavinimo mokyklų vadovų kvalifikacinė kategorija. Respublikos mokyklų vadovų asociacijos Šiaulių skyriaus tarybos pirmininkas. Žmona Laima, duktė Gabrielė (g. 1994).
Raimondas Daniliauskas

Biografija

1983 m. baigė Griškabūdžio vidurinę mokyklą. 1988 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
Nuo 1998 m. Sintautų vidurinės, nuo 2001 m. pagrindinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ūkio reikalams.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šakių rajono skyriaus narys. 2007–2011 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Šakių rajono savivaldybės tarybos narys. 
2007 m. Sintautų bendruomenės pirmininkas. Sutuoktinė Vilija, vaikai Simonas, Ieva.
Kazys Napoleonas Kitkauskas

Biografija

1947 m. gruodžio 6 d. su kitais moksleiviais suimtas NKVD, nuteistas 10 m. ir kalintas Mordovijos lageryje. 1954 m. grįžo į Lietuvą. 1960 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1980 m. architektūros mokslų kandidatas.
1960–1969 m. dirbo Mokslinėse restauracinėse – gamybinėse dirbtuvėse, 1966–1969 m. grupės vadovas, 1969–1992 m. – Paminklų konservavimo institute. Nuo 1993 m. Pilių tyrimo centro „Lietuvos pilys“ Architektūros tyrimų skyriaus vadovas. 1994–1996 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. Valstybinės kultūros paveldo komisijos narys.
Nuo 1992 m. K. Donelaičio draugijos, nuo 1996 m. Tautos fondo atstovybės Lietuvoje pirmininkas. 2000–2001 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys Tėvynės Sąjungos ir krikščionių demokratų sąraše.

Mokslinė veikla

Suprojektavo Vilniaus Žemutinės pilies Naujojo arsenalo (1958–1965 m., su S. Lasavicku) ir Vilniaus universiteto bibliotekos knygų saugyklos (1966–1970 m., su A. Brusoku, A. Švabauskiene) konstrukcines dalis, K. Donelaičio memorialą Tolminkiemyje ir Lazdynėliuose (Kaliningrado sritis, 1970–1988 m.). 1968–1986 m. vadovavo Vilniaus arkikatedros bazilikos tyrimams, 1970–1982 m. jos remonto projektavimo ir priežiūros bei 1967–1970 m. Biržų pilies tilto restauravimo darbams, 1987–2001 m. Vilniaus Žemutinės pilies Didžiųjų kunigaikščių rūmų liekanų architektūros tyrimams. Paskelbė tyrimų medžiagą apie Vilniaus arkikatedrą, jos konservavimą (1970 m., 1975 m., 1977 m.). 1995–2010 m. buvo Lietuvos valdovų rūmų atstatymo projekto mokslinis vadovas.