google/wiki40b huggingface dataset:
Kriūkų pagrindinė mokykla

Istorija

Istoriniai šaltiniai teigia, kad kaimo dviklasė mokykla Svetošine įsikūrė to paties pavadinimo dvaro rūmuose 1913 m. Pirmoji čia dirbusi mokytoja buvo Vasa Jakimova. Ji mokė rusų kalba, vadovėliai ir kitos mokymo priemonės taip pat buvo rusiškos. Toji mokykla gyvavo iki Pirmojo pasaulinio karo. Prasidėjus karui mokslas nutrūko. Po karo, 1918 m., tuose pačiuose rūmuose atidaryta jau lietuviška pradinė mokykla. Mokykloje trūko mokymo priemonių, suolų, tačiau vaikai buvo mokomi gimtąja kalba. Pirmasis šios mokyklos mokytojas buvo Urbaitis, dirbęs septynerius metus. Po jo dirbo J. Bukšnys, vėliau – Antanas Krutulis.
1932 m. Kriūkuose atidaryta dviejų komplektų mokykla. Čia dirbo DLK Gedimino ordino kavalierius Juozas Cimbolaitis (mokytojas-tremtinys), Narciza ir Feliksas Pranaičiai (1941 m. ištremti į Sibirą), Teresė Vedegienė, Stasys Dabušis. 1938 m. mokykla buvo išplėsta, restauruota, pakeisti langai, padidintas klasių skaičius, įrengta salė.
1944 m. rudenį Kriūkuose įsteigta progimnazija, kurioje buvo keturios pradinės ir keturios gimnazijos klasės. Vėliau kas metai priaugdavo po vieną klasę. Mokyklai paskirtas dar vienas pastatas – buvusio policininko Sedaičio namas. 1948 m. mokykla jau turėjo pilnas aštuonias klases ir buvo pavadinta gimnazija. Keturios pradinės mokyklos klases mokėsi buvusiuose Sedaičio namuose, o 5-8 klasės ant kalno, dabartiniame mokyklos pastate. 1949 m. mokykla pavadinta vidurine.
Pirmasis mokyklos direktorius buvo Juozas Naujokaitis. Jis į Kriūkus atvyko 1944 m., įsteigė progimnaziją, dirbo jos direktoriumi, už darbą buvo apdovanotas medaliu. 1949 m. iš direktoriaus pareigų atleistas, kaip „neatitinkantis tarybinei mokyklai keliamų reikalavimų“. Kriūkų mokykloje besimokančių mokinių daugumą sudarė Žemosios Panemunės, Ilguvos, Kriūkų apylinkių gyventojų vaikai. Mokinių patogumui 1954 m. prie mokyklos atidarytas internatas.
Direktoriaus A. Rutkausko dėka sudarytas mokyklos rekonstrukcijos planas. Pagal jį pradėtas statyti mokyklos ūkinis pastatas, 1962 m. mokinių jėgomis įrengtos medžio dirbtuvės, įruoštas stadionas. 1963 m. gautas leidimas prie senosios mokyklos statyti 8 klasių priestatą. 1964 m. buvusiame dvaro ūkiniame pastate įrengtos mokomosios dirbtuvės, 1965 m. pradėtas eksploatuoti 8 klasių priestatas. 1974 m. prie mokyklos baigtas statyti antrasis dviejų aukštų priestatas su sporto sale, valgykla, katiline, biblioteka, rūbine ir patalpomis aštuonioms klasėms. Nuo 1976–1977 m. m. mokykla pradėjo dirbti kabinetine sistema. Įrengti profesinio orientavimo, buities darbų, fizikos, chemijos kabinetai, šaudykla.
2003 m. mokykloje atidarytas muziejus. 2013 m. rugsėjo 1 d. Kriūkų vidurinė mokykla reorganizuota į pagrindinę.
Vilmantas Marcinkevičius

Vilmantas Marcinkevičius (g. 1969 m. gruodžio 29 d. Kaune) – Lietuvos tapytojas neoekspresionistas.
1995 m. V. Marcinkevičius baigė Vilniaus dailės akademiją.

Kūryba

Dailininko darbai išsiskiria ryškiomis ir netikėtomis spalvomis, plastiškomis linijomis, naiviais bei supaprastintais vaizdais. Nors autorius kuria spontaniškai, kiekvienas paveikslas turi pagrindinę temą.

Parodinė veikla

Autorius yra surengęs 30 personalinių parodų Lietuvoje, Danijoje, Prancūzijoje, Švedijoje ir Farerų salose. Menininkas dalyvavo Kopenhagos, Kelno ir Gento meno mugėse.

Projektinė veikla

Marcinkevičius aktyviai dalyvauja įvairiuose meno projektuose Lietuvoje bei užsienyje. Jis buvo vienas iš projekto „Bitės Meno erdvės“ bendraautorių. Projekto metu Lietuvos ir užsienio menininkai tapė didelių formatų paveikslus viešose erdvėse: gatvėse, parkuose ir skveruose.
Vadovavimo laivas

Vadovavimo laivas (angl. command ship; rus. корабль управления) – specialiai įrengtas karo laivas, kurį kaip flagmaną naudoja laivyno vadas. Laivas turi geras ryšių sistemas, patalpas štabo biurams, gyvenamąją erdvę laivyno vadui ir jo štabui. Iš tokio laivo vadovaujama laivyno veiklai.

TSRS

Tarybų Sąjungoje į vadovavimo laivus buvo perdaryti du lengvieji kreiseriai (projektas 68 bis) „Ždanov“ (Juodosios jūros laivynas) ir „Admiral Seniavin“ (Ramiojo vandenyno laivynas). Šie laivai vadinti valdymo kreiseriais (rus. крейсер управления). 1989–1990 m. abu valdymo kreiseriai buvo išbraukti iš laivyno sąrašų.
1998 m. pagal 12884 projektą imtas statyti vadovavimo laivas buvo baigtas statyti ir įtrauktas į Ukrainos karinio jūrų laivyno sąrašus kaip „Slavutič“.

Danija

2003-2005 m. Danijoje buvo pastatyti du Absalon klasės vadovavimo ir paramos laivai: „Absalon“ (L16) ir „Esbern Snare“ (L17).
Aurimas Didžbalis

Biografija

2011 m. Europos čempionate užėmė ketvirtą vietą, bet, vėliau diskvalifikavus konkurentus už dopingo vartojimą, Didžbaliui buvo įteiktas bronzos medalis. 
2012 m. Europos čempionate sunkiaatletis su 395 kg rezultatu pelnė sidabro medalį. 2012 m. birželio mėnesį patvirtinta, kad A. Didžbalis čempionato metu vartojo draudžiamus preparatus (nustatyta medžiaga − dehidrochlormetiltestosteronas). Jo rezultatas anuliuotas, sportininkas prarado teisę dalyvauti 2012 m. olimpinėse žaidynėse Londone.
2014 m. Didžbalis tapo pirmuoju Lietuvos sunkiaatlečiu, laimėjusiu medalį pasaulio čempionate.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Didžbalis išrovė 177 kg ir išstūmė 215 kg bei pelnė bronzos medalį. Tai pirmasis sunkiosios atletikos olimpinis medalis, kurį iškovojo Lietuvos atstovas.
2017 m. Europos čempionate Didžbalis laimėjo rovimo rungtį su 181 kg, bet liko 4-as stūmimo pratime su 205 kg ir bendroje įskaitoje pelnė bronzos medalį. 
2017 m. iškovojo sidabro medalį dvikovės (388 kg) ir bronzos medalį rovimo (176 kg) rungtyse pasaulio čempionate Anaheime JAV. 2018 m. sausio 23 d. paskelbta, kad A. Didžbalio dopingo testas čempionato metu buvo teigiamas. Jo medalių likimas buvo sprendžiamas po „B“ testo rezultatų. 2019 m. paskelbta, kad A. Didžbalis diskvalifikuotas iš varžybų 8 metams ir jo pasiektas rezultatas anuliuotas dėl jo organizme rastos selektyvaus androgeno receptoriaus moduliatoriaus S-22 medžiagos.
Sunizmas

Istorija

Islamo pasaulyje politiniai nesutarimai dažnai virsdavo religiniais nesutarimais – pats pirmas toks nesutarimas kilo 30 metų po Mahometo mirties, kai musulmonai pradėjo pilietinį karą, po kurio atsirado keturios islamo šakos, iš kurių dvi buvo panašios į šių dienų sunizmą. Viena iš pagrindinių pirmojo pilietinio karo priežasčių buvo ta, kad sukilėliai Irake ir Egipte atsisakė pripažinti trečiojo kalifo ir jo gubernatorių valdžią. Dabartiniai musulmonų religiniai nesutarimai tarp sunitų ir šiitų tebevyksta Irake.
Penrhyncoch FC

Istorija

Klubas įkurtas 1965 m. 2017/2018 m. kovoja dėl išlikimo Cymru Alliance lygoje dėl išlikimo.
Stasys Beržinis

Biografija

1971 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas.
1997 m. AB „Ventos arklas“, 2000 m. SPUAB „Ventos šiluma ir vanduo“ direktorius, UAB „Akmenės vandenys“ direktorius.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 2000 m. „Socialdemokratija 2000“ narys, 2003 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narys, nuo 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
1997–2000 m. (LSDP sąraše), 2003–2004 m. (VNDPS) ir 2011 m. (išrinktas, bet atsisakė mandato) Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys.
Rotary klubo narys. Našlys, vaikai Sonata, Andrius ir Stasys.
Zacišius

Istorija

Spėjama, kad Zacišius gali būti Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje 1372 m. minima vietovė Zazati.
Apie 1900 m. įkurtas nedidelis Zacišiaus dvaras.
Mykolas Kazimieras Oginskis

Giminė ir dvarai

Kunigaikštis, kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Oginskių giminės, tėvas Juzefas Tadas Oginskis (1700–1736 m.), motina Ana Karibut-Višniovecka (1695–1732 m.) iš Lietuvos Višnioveckių giminės.
Žmona (vedė 1761 m.) kunigaikštytė Aleksandra Čartoriska (1730–1798 m.) iš Lietuvos Čartoriskių giminės, jos tėvas Mykolas Frederikas Čartoriskis (1696–1775 m.), motina Eleonora Monika Valdeštein (1707–1795 m.). Žmonos pirmasis vyras (ištekėjo 1748 m. lapkričio 21 d.) buvo Mykolas Antanas Sapiega (1711 m. kovo 10 d. Karaliaučiuje -1760 m. spalio 11 d. Slonime). Palikuonių neturėjo.
M. K. Oginskis valdė Slanimą, pasistatydino jame puošnią rezidenciją, kurioje turėjo orkestrą ir buvo įkūręs operos teatrą (veikė 1764–1784 m., jame buvo italų operos ir vietos baudžiauninkų baleto trupės).
Jis taip valdė ir Švėkšnos dvarą. 1766 m. Vilniuje nusipirko Sluškų rūmus.

Valstybės tarnyba

1748 m. Lietuvos lauko raštininkas (notaras), 1749 m. karališkojo dvaro pulkininkas, 1764–1768 m. Vilniaus vaivada. 1764 m. buvo pretendentas į Lietuvos ir Lenkijos karūną, bet pralaimėjo Stanislovui Poniatovskiui.
1770, 1780 ir 1790 m. senatorius. 1793–1795 m. paskutinis LDK iždininkas.

Veikla

1753–1761 m. ir 1782–1787 m. diplomatiniais ir tarnybiniais reikalais ne kartą lankėsi Vakarų Europoje, matė iš arti joje prasidedančią pramoninę revoliuciją ir pats stengėsi, kad Lietuva neatsiliktų.
Steigė pramonės įmones ir manufaktūras Lietuvoje ir Baltarusijoje. Nutiesė kelią Pinskas – Volynė. 1777 m. įsteigė spaustuvę (veikė iki 1782 m.).
1765–1784 m. jo rūpesčiu buvo pastatytas 54 km ilgio Nemuno-Pripetės kanalas, kuriuo buvo sujungti Nemuno intakas Ščiara, Pripetės intakas Jaselda ir Dniepras. Kanalas atvėrė vandens kelią iš Baltijos jūros į Juodąją jūrą ir į Konstantinopolį. Kunigaikštis kanalo statybai paaukojo 12 milijonų auksinių. Kanalas buvo pavadintas M. K. Oginskio vardu.
Daugelį metų globojo savo trečiosios eilės pusbrolio Andriaus sūnų Mykolą Kleopą Oginskį (1765–1833 m.). Palaidotas Varšuvos Povonzkų kapinėse.
Už nuopelnus 1755 m. buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Juodgalvė bajorė

Biologija

Tai daugiametis, 25–80 cm aukščio žolinis augalas, apaugęs šiurkščiais, daugialąsčiais plaukeliais. Šakniastiebis medėjantis. Stiebas status, briaunotas, dažniausiai šakotas. Lapai ištisiniai, pailgai lancetiški arba lancetiški, viršutiniai kiaušiniški, dantyti, plaukuoti.
Graižai vidutinio dydžio, iki 2 cm skersmens, sustorėjusiais kotais, pavieniai arba skėtiškose kekėse. Išorinių skraistlapių prieduras atsilošęs žemyn, juodas su ruda, lancetiška, šukiškai kutuota, yliška viršūne, tokio pat pločio, kaip pagrindinė skraistlapio dalis, atskirtas nuo jos persmaugimu. Vidinių skraistlapių prieduras rombiškas ar beveik apskritas, paltesnis už pagrindinę dalį, lygiakraštis arba su juodais, ilgais, yliškai šeriškais kutais, arčiau pamato tankesniais, prie viršūnės retesniais. Vainikėlis purpurinis ar rausvas.
Žydi liepos–rugpjūčio mėnesiais. Vaisius pilkšvai rusvas, 3–3,5 mm ilgio. Skristuko plaukeliai maždaug 2 kartus trumpesni už vaisių.
Diploidinis, 2n = 22, chromosomų rinkinys rastas Rusijoje, tetraploidinis, 2n = 44, rastas Slovėnijoje.

Paplitimas ir augavietės

Savaime paplitusi Vidurio ir Šiaurės Europoje, išskyrus arktinę juostą, ir Vakarų Sibire. Lietuvoje reta, daugiau rasta Vakarų ir Šiaurės Vakarų Lietuvoje; Pietų Lietuvoje nepastebėta, Vidurio ir Rytų Lietuvoje labai reta.
Auga pievose, krūmuose, pamiškėse, kirtimuose, miškų aikštelėse, pakelėse.

Ekologija

Augalu minta kai kurios drugių (Lepidoptera) būrio rūšys būdamos lervų stadijose, tai – mėlyninis žievėsprindis (Ectropis crepuscularia), pieninė kukulija (Cucullia lucifuga), juodaraštis ankstyvasis pelėdgalvis (Orthosia gothica).

Apsauga ir nykimo priežastys

Į Lietuvos saugomų augalų sąrašus rūšis įrašyta nuo 1981 m. Nyksta sukultūrintuose, per intensyviai naudojamuose, taip pat apleistuose, užželiančiuose krūmais pievų plotuose, susivėrusiose miško bendrijose. Norint išsaugoti rūšį, reikia šienauti pievas.
Budrių akmuo su dubeniu

Apibūdinimas

Dubenėtas akmuo rusvas, stambiagrūdis, apskritas, 1,18 cm skersmens, 55–60 cm aukščio, grubiai aptašytais šonais. Viršutinė plokštuma lygiai nutašyta. Ties jos viduriu iškaltas netaisyklingo apskritimo pavidalo plokščiadugnis dubuo, kurio skersmuo viršuje siekia 31 cm, apačioje – 28 cm. Vidurinė dubens dalis iškyli. Ties ja dubens gylis 3 cm, o pakraščiuose – 6 cm.
Teritorijos plotas – 0,09 ha. Akmuo guli upokšnio vagoje.
Į šiaurę - šiaurės rytus nuo akmens išliko dalis senovės žemdirbystės laukų.

Istorija

Pasakojama, kad akmuo buvo ruošiamas girnoms, tačiau meistrui pasiligojus, darbas likęs nebaigtas. Akmuo dar vadinamas pagonių šventyklos aukuru. Vietos gyventojai tikėjo, kad po pirmosios perkūnijos dubenyje susirinkęs lietaus ir rasos vanduo turi gydomųjų savybių.
I. Jablonskis teigia, kad akmens dubenyje telpa 5,5 litro vandens.
1988 m. paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu, 2005 m. įrašytas į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą ir pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Preliminariai datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio I puse.

Tyrimai

Akmenį 1967 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 1987 m. – Bronius Dakanis, Algimantas Merkevičius, Gintautas Zabiela. Aplinka netyrinėta.
Lavsonitas

Lavsonitas – silikatų klasės, kalcio aliuminio sorosilikatinis mineralas.
Savo formulėje turi ir vandens CaAl₂Si₂O₇(OH)₂·H₂O.
Lavsonitas kristalizuojasi ortorombinėje sistemoje ir yra sudarytas ir prizmiškų, o dažnai ir iš plokštelinių kristalų. Gali sudaryti kristalų dvynukus. Jis turi tobula skalumą.
Lūžio rodiklis pagal tris pagrindines plokštumas nα=1.665, nβ=1.672–1.676, ir nγ=1.684–1.686. Kietumas pagal Moso skalę nuo 8, o specifinis tankis nuo 3.09.
Jis yra permatomas, nuo balto ar žydro iki pilko atspalvio ir nuo stiklinio iki riebaus blizgesio kristalais. Mineralas turi paleochroizmo savybę ir priklausomai nuo to kaip jis orentuotas gali turėti nuo geltono iki mėlyno atspalvio.
Lavsonitas yra metamorfirzmo būdu susidaręs mineralas. Jis taip pat slūgso kaip antrinis mineralas pakeistuose gabruose ir diorituose. Aptinkamas kartu su epidotu, titanitu, granatu ir kvarcu.
Pirmą kartą aprašytas 1895 m. Tiburono pusiasalyje esančiuose telkiniuose (Kalifornija, JAV). Pavadintas geologo Andrew Cowper Lawson (1861–1952) iš Kalifornijos Universiteto garbei.
Kazys Sakalauskas

Biografija

Antrojo pasaulinio karo metais su tėvais persikėlė gyventi į Lietuvą. 1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI), įgydamas kelių inžinieriaus specialybę. Vėliau studijavo Leningrado V. Obrazcovo geležinkelio transporto inžinierių instituto aspirantūroje, kur 1967 m. apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją tema „Geležinkelio magistralių plano su greitu keleivių eismu projektavimo klausimai“. 
1966–1969 m. KPI dėstytojas. Nuo 1969 m. dėstė Vilniaus inžinieriniame statybos institute (nuo 1996 m. VGTU). Nuo 1974 m. Miestų statybos fakulteto dekanas, 1977–1987 m. dar ir Kelių katedros vedėjas, 1974 m. docentas. 
Nuo 1966 m. vedęs: žmona Jūratė, sūnus (1966), duktė (1970).
Raiboji sraigenė

Išvaizda

Raibąją sraigenę geriausia aprašyti lyginant su vynuogine sraige. Lyginant abiejų rūšių suaugusius individus akivaizdu, kad raibosios sraigenės kiautas lieka mažesnis nei vynuoginės sraigės. Raibosios sraigenės kiauto aukštis siekia 4 cm, tuo tarpu kai vynuoginės sraigės vidutiniškai 5 cm, o kartais ir 6 cm.

Dauginimasis

Kaip ir daugelis sraigių, yra hermafroditė, turi ir patino ir patelės lytinę sistemą. Pieno spalvos kiaušiniai vystosi dirvoje.

Gyvenama aplinka

Kilusi iš Europos ir vėliau paplitusi daugelyje šalių.

Mityba ir elgesys

Raiboji sraigenė yra pavojingas kenkėjas, naktimis ar po didelio lietaus nusiaubiantis soduose augančius minkštastiebius augalus. Sausu oru ji lindi savo kriauklėje angą užlipdžiusi išdžiūvusiomis gleivėmis.
Gaideliai (Kėdainiai)

Aplinkinės gyvenvietės

Vaitiekūnai – 3,5 km 
Juodeliai – 1,5 km
Ažytėnai – 2 km
Antkalnis – 1,5 km
Barkūniškis – 1,5 km
Pierre Rapsat

Eurovizijos dainų konkursas

1976 metais Rapsat su prancūzų kalbos daina „Judy et Cie“ išrinktas atstovauti Belgijai dvidešimt pirmajame Eurovizijos dainų konkurse, kuris vyko balandžio 3 dieną Hagoje (Nyderlandai). Su klaidžiojančia melodija ir melancholija dainos tekste, kuri tuo metu buvo neįprasta ir netipiška Eurovizijai daina, Pierre užėmė aštuntą vietą iš 18 dalyvių ir dažnai Eurovizijos gerbėjų cituojama, kaip geriausia Belgijos daina, dalyvavusi šiame konkurse.
Makoto Shinkai

Karjera

Makota Šinkai mokėsi Tokijo Čiuo universitete, kur būdamas jaunimo literatūros klubo nariu piešdavo knygas su paveikslėliais. Baigęs universitetą 1994 m., jis gavo darbą kompiuterinių žaidimų įmonėje „Falcom“, kur 5 metus dirbo grafikos dizaineriu, kūrė video klipus žaidimams ir įvairų internetinių svetainių turinį. Tuo metu jis susipažino su muzikantu Tenmon (Atsushi Shirakawa), kuris vėliau sukūrė muziką visiems Šinkai filmams.
1999 m. Šinkai išleido penkių minučių trumpametražį filmą „Kanojo to Kanojo no Neko“, kuris pelnė keletą apdovanojimą, įskaitant pagrindinį 2000 m. DoGA CG Animation konkurso prizą. Po laimėjimo Šinkai pradėjo galvoti apie tolimesnį projektą. Jis ėmėsi kurti eskizus filmui „Hoshi no Koe“ ir 2001 m. gegužę paliko darbą „Falcom“ įmonėje, kad sutelktų dėmesį į naują kūrinį.
2007 m. svarbiausias Nagano prefektūros laikraštis „Shinano Mainichi Shinbun“ išleido televizijos reklamą, kurią animavo Makoto Šinkai. Be savo projektų, Šinkai taip pat padeda vizualinius romanus kuriančiai bendrovei „Minori“, kurdamas jų vizualiniams romanams animuotus premjerinius filmus.
Andronikas I Komninas

Biografija

Paskutinis Bizantijos imperatorius iš Komninų dinastijos. Po pusbrolio imperatoriaus Manuilo I Komnino mirties 1180 m. pasiskelbė mažamečio imperatoriaus Aleksijaus II globėju. 1183 m., manoma, organizavo Aleksijaus II nužudymą ir vedė jo našlę Teodorą.

Valdymas

Griežtomis priemonėmis, tokiomis, kaip aukščiausių valdininkų decimacija, naikino korupciją administracijoje, draudė administracinių postų pardavimą, mažino provincijų žemvaldžių įtaką. Siekė atkurti politinę sąjungą su Vakarais, pirmiausia su Venecija. Rytuose su sultonu Salachu ad Dinu sudarė taiką. Rėmė Graikų apeigų bažnyčios atskirumą.
Kai Sicilijos normandai, perėję Graikiją 1185 m. užėmė antrąjį pagal dydį imperijos miestą Salonikus, Konstantinopolis sukilo ir minia Androniką nužudė.
Povilas Malinauskas

Biografija

Baigęs pradžios mokyklą ir Panevėžio gimnazijos šešias klases, dirbo Krikščionių darbininkų sąjungos spaudoje, vėliau Eltos agentūroje. Dalyvavo pavasarininkų veikloje.
Bolševikmečiu 1940 m. spalio mėn. drauge su Eltos redaktoriumi Jonu Jablonskiu susitarė leisti nelegalų laikraštį „Laisvoji Lietuva“ ir šiam tikslui įkūrė grupę. 1940 m. gruodžio mėn. pradžioje drauge su Kostu Šipkausku išspausdino 500 egz. laikraščio „Laisvoji Lietuva“ ir išplatino tarp gyventojų. 1941 m. sausio mėn. NKVD buvo suimtas.
Birželio sukilimo metu išėjęs iš Kauno kalėjimo tapo LAF nariu. 1941 m. rugsėjo mėn. pasirašė LAF’o memorandumą vokiečių vadovybei. Pradėjus veikti Lietuvių frontui (LF) P. Malinauskas, kaip LF informacinio skyriaus narys, organizavo pogrindinę spaustuvę, kurioje nuo 1943 m. drauge su Juozu Gražiu spausdino LF pogrindinį laikraštį „Į Laisvę“ ir kitus LF spaudinius. Drauge organizavo spaudinių ekspediciją ir lėšų spaudos paramai rinkimą. LF spaustuvės naciai nesurado visą vokiečių okupacijos laikotarpį.
1944 m. vasarą pasitraukė į Kretingą, kurioje su Jonu Virbicku rengėsi leisti pogrindinę spaudą reokupacijos metu. 1944 m. rugsėjo mėn. pabaigoje dalyvavo paskutiniajame LF’o vadovų pasitarime Rietave.
Sovietų reokupacijos metais tęsė pasipriešinimo veiklą. Tapo vienu iš 1946 m. pabaigoje įkurto Bendro demokratinio pasipriešinimo sąjūdžio (BDPS) vadovų. 1947 m. BDPS jau buvo patekęs į MGB akiratį. Per sovietinio saugumo agentą Juozą Markulį, inkorporuotą į rezistencinį judėjimą, buvo bandoma perimti vadovavimą BDPS, arba bent jį sukompromituoti. Prasidėjo BDPS vadovų suėmimai. Išlikę BDPS ir LF’o vadovybės nariai gen. št. plk. ltn. Juozas Jankauskas, Povilas Malinauskas, Juozas Prapuolenis ir Matas Martinaitis 1948 m. pavasarį susirinko Panevėžyje. Buvo svarstomos BDPS žlugimo priežastys. Nutarta įkurti naują pasipriešinimo sovietų okupacijai centrą, pavadinti jį Lietuvos demokratiniu sąjūdžiu, tačiau šis pavadinimas praktiškai taip ir neprigijo. Liko senasis BDPS iki pat jo galutinio likvidavimo 1953 m.
1949 m. P. Malinauską MGB pavyko susekti ir suimti. Apie vėlesnį jo gyvenimą duomenų trūksta. Žinoma, kad atsidūrė Gulage, vienu metu kalėjo Karagandos srities Pesčianyj lageryje. Jau sunkiai sirgdamas grįžo į Lietuvą. Mirė Kaune 1957 m. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Mažeikių herbas

Aprašas

Mėlyname skydo lauke aukštyn nukreiptas auksinis įtemptas lankas su auksine strėle žaibu.

Istorija

Be hipotezių apie miesto praeitį žinoma mažai. XVI a. minimas Mažeikių kaimas. Jis pradėjo augti tik XIX a. antroje pusėje, kai buvo nutiestas Liepojos-Romnų geležinkelis, o vėliau ir Mintaujos geležinkelis. Neabejotinai miestą išgarsino 1972 m. pradėta statyti Mažeikių naftos perdirbimo įmonė.
1968 m. sukurtame herbe vaizduojamas mažeikiečio Jono Eglinsko pasiūlytas įtempto lanko su strėle motyvas. Lankas – gynybos, o strėlė – energijos simboliai. 1970 m. herbas panaikintas.
Naujai atkurtas (dail. A. Tarabilda) Mažeikių herbas Lietuvos prezidento įsaku patvirtintas 1996 m. liepos 26 d.
Amūras (plentas)

Istorija

Pirmasis šio maršruto 124 km ruožas, jungiantis Belogorską ir Blagoveščenską, buvo nutiestas Gulago kalinių jėgomis 1949 m. Laikotarpyje nuo 1998 iki 2001 m. ši atkarpa rekonstruota – ji yra Azijos maršruto AH31 dalis, jungianti Belogorską su Dalianu Kinijoje, ilgainiui tapsianti transkontinentinio koridoriaus Paryžius – Berlynas – Maskva – Vladivostokas dalimi.
Kita M58 maršruto dalis – 640 km ilgio Zilovo ruožas – nebuvo įrengtas iki pat 2004 m., kada kelias buvo oficialiai atidarytas eksploatacijai. Šiam laikui buvo atlikti tik pirmosios stadijos darbai, įrengiant grunto ir skaldos dangą. Iki 2007 m. ši danga sutvirtinta bitumo mišiniu, paruošiant ją asfaltavimo darbams.
Galutinai M58 kelio statybos užbaigtos 2010 rugsėjo mėn., Chabarovsko Lenino aikštėje iškilmingai atidengus nulinio kilometro atminimo ženklą.

Dabartinė būklė

Aktualia problema išlieka bendro 641 km ilgio atskiri ruožai, kurių jau susidėvėjusi asfaltbetonio danga buvo įrengta dar 80-siais metais. Kapitalinį remontą suplanuota atlikti per 2010–2011 m.
2011 m. spalio mėn. palei kelią įrengtas mobilusis ryšys, kurį siūlo pagrindiniai Rusijos ryšio operatoriai.
Nemunėlio Radviliškis

Aplinkinės gyvenvietės

Germaniškis – 9 km
Pučiakalnė – 8 km
Suostas – 9 km 
 BIRŽAI – 22 km
MEDEIKIAI – 15 km 
 Parovėja – 19 km
Prikazas

Prikazas (rus. приказ) – Maskvos valstybės centrinio valdymo organai, tvarkę atskiras valstybės gyvenimo sritis.
Daugelis prikazų buvo pavaldūs Bojarinų dūmai. Rūmų prikazai (Дворцовые приказы) buvo pavaldūs Slaptųjų reikalų prikazui (Приказ тайных дел), kuris buvo tiesiogiai atsakingas carui. Maskvos patriarchas turėjo savo prikazus, tvarkiusius bažnytinius reikalus.
Specializuotų prikazų buvo daug, kartai iki 60, jų skaičius einant laikui keitėsi.
PSM Makassar

Istorija

Klubo ištakos siekia 1915 m. Šalies čempionais tapo 1999–2000 m. sezone.
Višakio Rūda

Pavadinimo kilmė

Iki pat XX a. pradžios Lietuvos kaimuose buvo verslas – lydyti geležį iš balų rūdos. Taip vadinama nuosėdinė uoliena, susidaranti pelkių, ežerų ir upių krantuose. Iš šio rudos spalvos purvo gana nelengvai išgaunama geležis. Gali būti, kad šis verslas davė gyvenvietei Rūdos vardą, kuris patikslintas pagal pratekantį Višakio upelį.