Guldenas

Guldenas (ol. gulden), gilderis (angl. Guilder) – Europos šalyse nuo XIII a. naudojamas piniginis vienetas ir moneta, nuo XIX a. kolonizacijos metu paplitęs ir už Europos ribų. Guldeno pavadinimas yra sinonimiškas florino ar forinto pavadinimui, pabrėžiant jo kilmę iš auksinio Florencijos florino. Guldenai ir florinai žymimi tuo pačiu ženklu: ƒ.

Auksinis guldenas (goldguldenas)

Guldeno kilmė siejama su Florencijoje 1252 m. pradėtu kaldinti auksiniu florinu, kuris pagal vertę atitiko svarą sidabro. Jo aukso masė sudarė apie 3,5 g. Florinas netruko išplisti po visą krikščioniškąją Europą ir tapo svarbiausiu tarptautinio atsiskaitymo piniginiu vienetu. Jie pradėti kaldinti ir naudoti kaip pinigas apie 150 Europos valstybių ir de facto tapo visos Europos bendra valiuta. Ilgainiui Šventojoje Romos Imperijoje kaldintus ir naudotus florinus pradėta vadinti tiesiog guldenais (t. y. "auksiniais").
Auksiniai guldenai buvo kaldinami daugybėje vietų, tačiau žymiausios auksinių guldenų atmainos buvo Liubeko guldenai ir Reinguldenai. Čia vietoj tradicinių florinų vaizdų įsigalėjo vietinė simbolika. Tačiau dėl gausaus pinigų padirbinėjimo, feodalinio susiskaldymo ir vieningo emisijos centro nebuvimo ŠRI auksinių guldenų vertė palaipsniui smuko (skirtingai nei florinų): iki XVI a. pabaigos Reinguldeno aukso kiekis sumažėjo nuo 3,5 g iki 2,5 g, ir jų vartojimas nunyko. Juos pakeitė auksiniai dukatai.
XVI a., kuomet jau buvo kaldinamas sidabrinis guldenas, auksiniai guldenai dar buvo vadinami goldguldenais, kad atskirti nuo pastarųjų.

Sidabrinis guldenas (guldineris)

Dėl aukso kiekio trūkumo Vokietijoje buvo siekiama stiprią auksinę monetą pakeisti sidabrine, kadangi čia buvo gausu sidabro kasyklų. Tai pirmą kartą buvo padaryta Tirolyje 1486 m., kuomet vietos erchercogas Sigismundas nukaldino didelę sidabrinę monetą. Ji svėrė 31,83 g ir turėjo 29,23 g gryno sidabro. Savo verte toks sidabro kiekis prilygo 3,5 g. aukso kiekiui, taigi, vienam florinui (ar auksiniam guldenui). Kaip ir auksinis guldenas, ji prilyginta 60 sidabrinių kreicerių. Ši moneta buvo pavadinta guldengroschen, t. y. "guldeno vertės grašis" (grašiais tuo metu buvo vadinamos stambios sidabrinės monetos), ir ilgainiui šio tipo sidabrinės monetos pradėtos vadinti guldenais, arba guldineriais, nepaisant to, kad jų reikšmė buvo "auksinis".
Toliau guldineris vystėsi dviem kryptimis. Kaldinant vėlesnes monetas buvo prisirišta prie fiksuoto sidabro kiekio, ir tokiu būdu išsivystė taleriai - daugiau ar mažiau pastovios sidabro masės monetos (jos turėjo apie 22,91 g gryno sidabro), ir jie pripažinti pagrindiniu Šventosios Romos Imperijos piniginiu vienetu 1566 m. Jo santykis su smulkesnėmis monetomis buvo kintantis.
Tuo tarpu kaldinant kitas sidabrines monetas, buvo prisirišta prie tam tikro smulkesnių monetų nominalo, t. y. piniginio vieneto, ir toks vienetas toliau buvo vadinamas guldenais. Daugumoje Šventosios Romos Imperijos valstybių buvo prisirišta prie 60 kreicerių nominalo. Vėliau, keičiantis kreicerio sidabro kiekiui, nuvertėjo ir guldenai, ir dėl to jie buvo vertinami mažiau nei taleris. Labai panašiai kitose šalyse vystėsi piniginiai vienetai zlotas (Abiejų Tautų Respublikoje) ir erė Skandinavijoje.