Bonsai

Istorija

Bonsai meno šaknys yra kilusios iš Kinijos dekoratyvinių medelių meno, kinų kalba vadinamo penjing.  Yra sunku nustatyti tikslų momentą, kada menas atkeliavo į Japoniją, tačiau labiausiai bonsai pradėjo plisti Kamakuros laikotarpiu, kai dzen budizmo įtaka šalyje sparčiai didėjo.  Bonsai menas Japonijoje visada buvo glaudžiai susijęs su dzen budizmu, kuris formavo meno estetiką ir reputaciją. Kai bonsai menas atvyko į Japoniją, laikui bėgant japonų menininkai jam pritaikė savitas taisykles ir principus, kurie nebuvo būdingi kiniškajai meno atmainai. Meno vertybės ir filosofija japonų buvo smarkiai pakeistos per daugelį metų. Bonsai meno filosofija tapo senųjų rytietiškų tikėjimų ir Rytų Azijai būdingų filosofijų apie žmogaus, jo sielos ir gamtos harmoniją, mišiniu.
Kamakuros laikotarpiu bonsai buvo populiarus visuomenės elito užsiėmimas. Tuo metu buvo pradėta bonsai kūrinius laikyti namų viduje, kur jiems buvo skiriama speciali lentyna. Būtent to meto aukštuomenės dėka bonsai medeliai nebebuvo laikomi tinkamais stovėti tik lauke, o tapo vidine namų puošmena.
XVII-ame ir XVIII-ame amžiuje Japonijoje į tradicinius japoniškus menus buvo sutelkta daug dėmesio ir jų svarba žymiai išaugo. Bonsai menas buvo pradėtas laikyti itin gilaus gamtos supratimo simboliu. Būtent šiuo metu pagrindine meno taisykle tapo atsisakymas visko, kas nereikalinga ir susitelkimas į svarbiausias medelio dalis bei natūralų jo grožį. Toks minimalistiškas atsisakymas visko, kas nėra būtina, buvo ir tebėra labai svarbus japoniškos gyvenimo filosofijos bruožas. Maždaug šiuo metu bonsai taip pat tapo prieinamas ir žemesniesiems visuomenės sluoksniams. Mažųjų medelių vazonuose paklausa žymiai išaugo ir pamažu bonsai įsitvirtino kaip svarbi japoniškos kultūros ir tradicijų dalis.
Laikui bėgant, bonsai mene ėmė atsirasti daugybė įvairių stilių, kurie labai skyrėsi vienas nuo kito. Menininkai ėmė į kūrinius komponuoti japonų kultūrai svarbius gamtos elementus, tokius kaip akmenys, augalai, ar netgi smulkios pastatų ir žmonių figūrėles, kas vėliau tapo atskiru menu, pavadintu bon-kei. Bonsai menininkai taip pat ieškojo galimybių perteikti miniatiūrinius gamtos peizažus- vėliau tapusių sai-kei menu. Šie stilių ir naujovių ieškojimai toliau plėtė artistines bonsai meno galimybes. 
Maždaug XIX-ojo amžiaus viduryje Japonija po ilgo izoliacijos nuo kitų šalių laikotarpio atsivėrė svečiams iš svetur. Keliautojų, aplankiusių Japoniją, dėka pasaulyje sklido žodis apie miniatiūrinius medelius vazonuose, kuriais buvo imituojami realūs, subrendę medžiai. XIX-ojo amžiaus pabaigoje organizuotos parodos Londone, Vienoje ir ypač 1900-aisiais Paryžiuje vykusi Paryžiaus Pasaulio Paroda prisidėjo prie bonsai meno sklidimo po visą pasaulį.
Kilus tokiam susidomėjimui bonsai medeliais, greitai besivystanti industrija ir natūraliai užaugusių medelių trūkumas privertė japonus pradėti komercinę bonsai kūrinių produkciją. Keli meno stiliai buvo priimti kaip pagrindiniai, o menininkai medelių kultyvavimui ėmė naudoti vielą, bambukus ir kitokias auginimo technikas. Japonijoje ėmė atsidarinėti bonsai auginimo centrai, skirti vien auginti, kultivuoti ir vėliau eksportuoti bonsai medelius. Pradėti naudoti skirtingų rūšių medeliai, kurie galėjo prisiderinti prie įvairiausių klimato zonų, o bonsai auginimo ir formavimo technikos sparčiai tobulėjo. Dabar bonsai menas pasaulyje atstovauja skirtingus laikus, kultūras ir skonius gausybėje šalių, kuriame yra praktikuojamas.
Šiandien Japonijoje bonsai menas yra laikomas svarbiu japoniškos kultūros ir vertybių simboliu. Bonsai medeliai nebėra skirti tik visuomenės elitui – juos įsigyti ir jais džiaugtis gali bet kokio socialinio sluoksnio atstovai. 

Bonsai Lietuvoje

Žinomiausias bonsai meno atstovas Lietuvoje – japoniškų sodų kūrėjas menininkas Kęstutis Ptakauskas. Įvertinto ir žinomo kaip bonsų meistras, K. Ptakausko darbai pripažinti ir tokiose šalyse kaip Japonija, Pietų Korėja, Šveicarija, Prancūzija, Anglija ir kt.  1994-aisiais jo įkurta „Bonsai studija“ organizuoja bonsai medelių formavimo kursus, parodas, japoniškų menų festivalius ir kitus su bonsai menu susijusius renginius. Per daugiau nei dvidešimt metų nuo įkūrimo, „Bonsai studija“ suorganizavo dešimt tarptautinių bonsai ir suiseki parodų, penkis japonų menų festivalius, apie 100 įvairių paskaitų ir kt.  K. Ptakauskas yra išleidęs knygą pavadinimu „Ryto rasos sodas“, kurioje pristatoma japoniška kultūra, bonsų estetika, menas ir kt. 
Dar vienas žinomas bonsai menininkas Lietuvoje yra Kęstutis Totoraitis. Jis įkūrė parduotuvę „Bonsaisodas.lt“, kurioje prekiauja savo augintais ir formuotais bonsai medeliais. Kartu su žmona jis taip pat įkūrė pirmąjį Lietuvoje bonsai medelių viešbutį.