google/wiki40b huggingface dataset:
Sutkai (Tauragė)

Istorija

Kaime buvo Sutkų dvaro centras, iki 1918 metų jis priklausė carinės Rusijos kariškiui Feliksui Šaucilovui, vėliau savininku tapo Sungevičius. Prieš Antrąjį pasaulinį karą dvaras atiteko broliams Kiniuliams. Dvaro pastatai nugriauti apie 1935 m., pokario metais, nuo 1948 metų ten veikė pradinė mokykla, o nuo 1954 m. – plytinė.
Kaime yra senos neveikiančios kapinaitės, jose stovi kryžius, drožtas Vaičekausko ir pastatytas 1953 metais. Taip pat kaime stovi liaudies dailės paminklas, statytas XIX a. pradžioje – koplytėlė su ornamentuotu kryželiu, Marijos Sopulingosios ir dviejų angelų skulptūrėlėmis.
Buvusios Alijošių žemės riboje su Černauskų sodyba iki 2012 m. kovo 10-osios augo pušis, kurios amžius siekė daugiau nei 200 metų.
Privatus seklys

Privatus seklys – pramoginio pobūdžio laikraštis, ėjęs 1994–2001 m. Panevėžyje.

Istorija

Steigėjas Alvydas Ulys, leidėja UAB „Privatus seklys“. Leistas 2 kartus per savaitę, iki 1996 m. – savaitraštis. Tiražas 1994 m. – 9000 egz., 1996 m. – 21 000 egz.
Eyes Open

Eyes Open – ketvirtasis Šiaurės Airijos indie rock grupės Snow Patrol albumas. Jis oficialiai išleidžiamas 2006-ųjų gegužės 1 d., tačiau JAV tai padarys savaite vėliau – gegužės 9 d. Pirmasis singlas paimtas iš albumo buvo „You're All I Have“, pasiekęs 7 perkamiausių Britanijos singlų sąrašo vietą. Paskelbus JK singlų kompanijos duomis, „Eyes Open“ tapo perkamiausiu albumu 2006 m.

You're All I Have

You're All I Have yra pirmasis ketvirtąjį studijinį Snow Patrol albumą Eyes Open pristatantis singlas. Jis oficialiai Europoje buvo išleistas 2006-ųjų balandžio 24 d. Savaite prieš tai, vien iš dainų parsisiuntimo paslaugos, debiutavo Didžiosios Britanijos perkamiausių singlų sąrašo 30 vietoje.
Tikrieji komunistai

Tikrieji komunistai (rus. „Истинные коммунисты“) – pirmoji iš žinomų jaunimo pogrindinių komunistinių antistalinistinių tarpukario organizacijų. Ji veikė 1940 m. Džalal-Abade, Kirgizijos TSR.

Istorija

1940 m. spalį vyresnieji Džalal-Abado Nr. 1 mokyklos mokiniai Ivanas Jacukas ir Jurijus Šokkas suorganizavo būrelį, pavadinimu „Tikrieji komunistai". Prie jo prisijungė ir kiti dešimtos klasės mokiniai. Ivanas Jacukas, Jurijus Šokkas, Aleksandras Jelinas, Šamilis Gubaidulinas ir Kamilis Salachutdinovas, sudarę būrelio branduolį, nagrinėjo Stalino įkurtą režimą TSRS ir laikė jį kontrrevoliuciniu. Išsikėlė sau tikslą kovoti prieš partiją ir vyriausybę, norėdami grįžti prie marksizmo, neiškraipyto asmens kultu. Iš čia ir kilo jų pavadinimas.
Pagal socialinę kilmę Aleksandras Jelinas ir Ivanas Jacukas buvo iš valstiečių, Šamilis Gubaidulinas ir Kamilis Salachutdinovas – iš tarnaujančiųjų, o Jurijus Šokkas – iš darbininkų šeimos. Be to, Šokko tėvas 1937 m. buvo represuojamas, o motina 1938 m. buvo iškeldinta iš Leningrado.

Veikla

Būrelis pradėjo rengti susirinkimus, kur ne tik tarėsi dėl priemonių prieš vyriausybę ir TSKP, grupės veiklos planų, bet ir nagrinėjo marksizmo klasikus. Būrelis palaipsniui įtraukdavo į savo veiklą mokyklos mokinius. Tačiau po antitarybinių agitacinių lapelių platinimo, 1940 m. gruodžio 19 d. buvo areštuoti Ivanas Jacukas, Jurijus Šokkas ir Aleksandras Jelinas. Po 4 dienų areštavo Šamilį Gubaduliną, o Kamilį Salachutdinovą – 1941 m. sausio 26 d.
Lietuvos invalidų draugija

Lietuvos invalidų draugija – Lietuvos neįgalių žmonių ir juos remiančiųjų organizacija, kurta 1988 m. Būstinė Vilniuje, Saltoniškių 29/3.

Veikla

Lietuvos invalidų draugija turi 63 skyrius, apie 43 500 narių (2007 m.). Draugijos tikslas – įgyvendinti neįgaliųjų lygias galimybes visose visuom. gyvenimo srityse. Lietuvos invalidų draugija atstovauja neįgaliųjų teisėms ir interesams bei juos gina, teikia siūlymus valdžios institucijoms dėl neįgaliųjų socialinė integracijos ir globos, remia neįgaliųjų ugdymą, švietimą, darbinį užimtumą, teikia bendrąsias ir specialiąsias socialines paslaugas, padeda neįgaliems žmonėms prisitaikyti prie aplinkos ir siekia pritaikyti aplinką prie jų, skatina neįgaliųjų meninę kūrybą, organizuoja jų laisvalaikį ir poilsį, konferencijas, seminarus, kitais būdais šviečia visuomenę neįgaliųjų klausimais, organizuoja neįgaliųjų žmonių kultūros, sporto renginius. Prioritetinės grupės – visiškos negalios ir 20 % darbingumo turintys neįgalieji, fiziškai neįgalūs vaikai ir jaunimas, kaime gyvenantys neįgalieji.
Lietuvos invalidų draugija vykdo Nacionalinę žmonių su negalia socialinė integracijos 2003–2012 m. programą, įkūrė bendrovių, kuriose dirba neįgalieji. Lietuvos neįgaliųjų forumo narė. Nuo 1990 m. leidžia savaitraštį „Bičiulystė“.
Lietuviškos klaviatūros standartas

Lietuviškos klaviatūros standartas – LST 1582:2000. Jis atitinka tarptautinį standartą ISO/IEC 9995. Įsigaliojo nuo 2000 m. Standartas apibrėžia galimų įvesti ženklų aibę, išdėstymą kompiuterio klaviatūroje, užrašus ant klavišų. Ženklų aibė apima visus kodų lentelėse apibrėžtus lietuviškus rašto ženklus ir visus ASCII ženklus. Numatyta kirčiuotų lietuviškų raidžių rinkimo galimybė. Todėl renkant pakanka vienos klaviatūros, nereikia persijunginėti tarp skirtingų kalbų klaviatūrų.
Akadas

Akadas (šumerų kalba: Agade) buvo miestas centrinėje Mesopotamijoje. III tūkst. pr.m.e. pabaigoje Akadas tapo Sargono sukurtos Akado imperijos sostine. Vėliau Akadas buvo Babilonijos imperijos šiaurinės dalies administraciniu centru.
Valstybę įkūrė klajoklių akadų gentys, kurios Mesopotamijos šiaurėje įsikūrė IV tūkst. pr. m. e. Čia jos atėjo greičiausiai per Siriją. Iki užimant jį Sargonui turėjo antraeilę reikšmę. Savo galios viršūnę Akadas pasiekė tarp XXIV ir XXII a. pr. m. e., po Sargono Didžiojo užkariavimų. Sargonui nukariavus šumerų miestus susikūrė imperija, kuri laikoma pirmąja žmonijos istorijoje. Sargono imperija gyvavo daugiau nei šimtmetį. Suiro dėl nuolatinių klajoklių puldinėjimų.
Sargonui sukūrus imperiją Akado reikšmė taip išaugo, kad Akadu visa Aukštutinė Mesopotamija vadinta dar ilgai po to, kai pats miestas nustojo egzistuoti. Dėl Akado imperijos kalbinės asimiliacijos politikos Akado vardu pavadintas ir vyraujantis rytų semitų kalbos dialektas – akadų kalba.

Lokalizacija

Naujosios Babilono karalystės ir Persijos laikais (VI-V a. pr. m. e.) miesto vieta dar buvo žinoma, tačiau vėliau pamiršta ir iki šiol ginčytina. Tiksli vieta nėra žinoma, tačiau miestas greičiausiai buvo į rytus nuo Tigro, maždaug tarp dabartinių Samaros ir Bagdado miestų, Kišo arba Siparo nome.
Sachalino Aleksandrovskas

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1869 m. kaip katorgos vieta (anglies kasyklose). Iki 1926 m. vadinta Aleksandrovskij postu (Александровский пост 'Aleksandro postas'). Taip pavadinta caro Aleksandro I garbei.
Nuo 1909 m. buvo Rusijos imperijos Sachalino srities centras. Miesto teisės suteiktos 1917 m.
1918-1920 m. mieste valdžia priklausė admirolo Aleksandro Kolčiako vyriausybei. 1920-1925 m. miestas buvo okupuotas Japonijos.
Nuo 1932 iki 1947 m. miestas buvo RTFSR Sachalino srities administraciniu centru.
Česlovas Greičius

Biografija

1986 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas. 2007 m. Šiaulių universiteto Tęstinių studijų fakultete baigė viešąjį administravimą.
1988 m. veterinarijos gydytojas, Šiaulių apskrities Valstybinės Veterinarijos tarnybos veterinarijos gydytojas, 1995–2002 m. Česlovo Greičiaus veterinarijos tarnybos privatus veterinarijos gydytojas, 2001–2005 m. Šiaulių kaimiškosios seniūnijos seniūnas, nuo 2005 m. UAB „Šiaulių agrocentras“ direktorius.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, 2003 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šiaulių rajono skyriaus narys.
2000–2001 m., 2003 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lions klubo narys. Sutuoktinė Diana, vaikai Šarūnas, Vilius, Paulius.
Kuldygos savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Kuldygos rajono dalies.
Maungdo

Istorija

2016–2017 m. Maungdo vyko susirėmimai tarp rohinjų sukilėlių ir Mianmaro policijos. Daug rohinjų iš miesto ir apylinkių pasitraukė.
Konsolinis tiltas

Konsolinis tiltas – tiltų konstrukcijos tipas.

Konstrukcija

Konsolinio tilto konstrukcijos specifinis elementas yra panaudotos konsolės. Mažesni konsoliniai tiltai gali būt statomi su sijomis, bet didžiausi tokio tipo tiltai statomi su santvaromis iš statybinio plieno ar gelžbetonio atskirų sijinių dėžių.
Konsoliniai tiltai sparčiai paplito ir yra vertinami dėl savo ilgio galimybių (konsoliniai tiltai gali tęstis virš 460 m) bei lengvesnio montavimo virš sunkiai pravažiuojamų objektų.

Ryšys su kito tipo tiltais

Konsolinio tilto konstrukcija išvystyta iš sijinių ir santvarinių tiltų. Progresuojant tiltų statybai konsoliniai tiltai davė pamatą judančio pasukamojo tilto atsiradimui.

Paskirtis

Santvariniai tiltai gali būti panaudoti itin plačiai. Jie tinka tiek pėstiesiems, tiek visų tipų autotransporto priemonėms Naudojami geležinkeliams tiesti.
Silvestras Gimžauskas

Biografija

Kilęs iš valstiečių šeimos. Mokėsi Švenčionių ir Daugpilio gimnazijose. 1876 m. baigė Vilniaus kunigų seminariją. 1877–1878 m. studijas tęsė Peterburgo dvasinėje akademijoje, bet dėl ligos iš jos išstojo. Akademijoje susidraugavo su Lietuvos atgimimo žadintojais bendraminčiais Petru Kriaučiūnu ir Kazimieru Jauniumi. Jau mokydamasis seminarijoje gaudavo ir skaitydavo lietuvišką spaudą. Bendradarbiavo “Aušroje“ ir kituose leidiniuose.
1890 m. parengė pirmą patriotinį lietuvišką atsišaukimą, išspausdintą JAV, kuriame ragino brolius lietuvninkus neleisti vaikų į nelietuviškas mokyklas, mylėti ir ginti lietuvišką kalbą. Leido eilėraščių bei publicistines knygeles. Visas savo pajamas aukodavo lietuviškoms knygoms leisti.
Dirbo vikaru Želudke (Lydos aps., Gudija), Žiežmariuose, Vidiškėse. Nuo 1883 m. Kietaviškių, 1884–1893 m. – Valkininkų klebonas. Žiežmariuose buvo įsirengęs pogrindinę lietuviškos spaudos slėptuvę. Iš čia pasiimdavo knygų ir dirbdamas kitose Vilnijos parapijose. Dirbdamas Vilnijos parapijose buvo aktyvus švietėjas, draudžiamos lietuviškos spaudos platintojas, lietuvybės puoselėtojas, priešinęsis polonizacijai. Ypač aktyviai organizavo spaudos platinimą Valkininkuose: globojo apie 50 knygnešių ir spaudos platintojų, kūrė slaptas daraktorių mokyklas, jas visokeriopai rėmė, kontroliavo jų darbą. Valkininkai tapo didžiausiu lietuviškos spaudos platinimo centru visoje Vilniaus gubernijoje.
1891 m. pas jį gyvenęs brolis Vladislavas, supykęs, kad negauna pinigų išgerti, Silvestrą Gimžauską įskundė policijai. Per tardymus žandarai išaiškino nemažai Valkininkų apylinkės knygnešių. Vilniaus generalgubernatorius siūlė Silvestrą Gimžauską 3 metams uždaryti į Gardino vienuolyną. Kadangi nebuvo tiesioginių kaltės įrodymų, Kitatikių reikalų prie Vidaus reikalų ministerijos departamento direktorius bausmei nepritarė, tik pareikalavo akylai Silvestrą Gimžauską sekti. 1893 m. pradžioje perkeltas eiliniu vikaru į Giedraičius, o metų pabaigoje – į Bagaslaviškį jau kaip altarista, nes nesutarė su Giedraičių klebonu lenkomanu J. Pikturna. 1897 m. vasarą išvyko gydyti akmenligės į Varšuvą ir čia tų pačių metų rudenį mirė.
Koturnas

Koturnus (lot. cothurnus; gr. κóθορνυσ) – suvarstomas odinis ar audeklinis batas su aulu iki pusės blauzdos ar iki kelio, bet atviras ties kojų pirštais. Tokius batus avėdavo Senovės Graikijos, etruskų ir Senovės Romos medžiotojai, raiteliai, valdžią turintys vyrai ar aktoriai.
Koturnų skiriamas bruožas buvo aulai, siekę nuo pusės blauzdų iki kelių. Koturnų aulai supdavo blauzdą. Sprendžiant pagal išlikusias marmurines statulas koturnai dažniausiai būdavo labai skoningai ir elegantiškai ornamentuoti. Koturnai būdavo suvarstomi iš priekio per visą ilgį, ir buvo siekiama, kad jų aulai būtų kuo labiau prigludę prie blauzdų.
Koturnai būdavo įprastinis medžiotojų apavas, todėl poetai ir skulptoriai koturnus laikė Dianos aprangos dalimi. Be to, koturnai buvo laikomi ir Merkurijaus bei Bakcho apavu.

Storapadžiai koturnai

Paprastai koturnų pado storis būdavo paprastas. Kartais padai būdavo storesni, manoma, kad juos pastorindavo kamščio nuopjovomis. Koturnus pastorintais padais devėdavo tie, kurie norėdavo atrodyti aukštesniais – neaukštos moterys ar Atėnų tragedijų aktoriai. Aktoriai koturnus laikė didingu tauriu apavu, o koturnus avėdavo labai storu padu, kad jų ūgis būtų didesnis. Nuo to įpročio žodžiu cothurnus vadindavo ir pačias tragedijas.
Verslo praktinio mokymo firma

VPMF veikla

VPM firmoje viskas yra tikra (finansiniai dokumentai, sutartys, mokesčių tarifai, dirbama pagal galiojančius Lietuvos Respublikos teisės aktus, atsižvelgiama į realius valiutų kursus ir pan.). Skirtumas tik toks, kad nėra tikrų materialių prekių (jos egzistuoja tik dokumentuose) ir pinigai yra netikri (tik imitacinio banko įrašuose, VPMF buhalterijos knygose bei kituose dokumentuose).
VPM firmoje veikia keturi tipiniai skyriai: personalo, pirkimo, pardavimo ir rinkodaros, finansų ir buhalterijos.

VPMF Nauda

Dirbdami praktinio mokymo firmose, mokiniai, studentai ir suaugusieji stengiasi savarankiškai spręsti darbo metu iškilusias problemas, įgyvendinti savo idėjas ir planus bei įgyti darbo verslo bendrovėje praktikos, įsisavinti ekonominius reiškinius. VPM firmos veiklai vadovauja kvalifikuoti pedagogai.

VPMF Lietuvoje

Lietuvoje pirmosios VPM firmos įkurtos 1993 metais įgyvendinant Danijos trijų verslo koledžų ir Lietuvos Respublikos kultūros ir mokslo ministerijos finansuotą projektą. Šiuo metu Lietuvoje veikia 52 verslo praktinio mokymo firmos.
VPM firmos veikia Lietuvos mokymo institucijose (universitetuose, kolegijose, profesinėse, vidurinėse mokyklose, gimnazijose, suaugusiųjų mokymo centre) ir nevyriausybinėse organizacijose.

„Simulith“ centras

Kiekvienoje valstybėje yra įsteigtas centrinis biuras nacionaliniu mastu koordinuojantis VPMF veiklą šalyje.
VPM firmų veiklą Lietuvoje prižiūri, koordinuoja ir tobulina „Simulith“ centras. „Simulith“ centras yra Vilniaus kolegijos struktūrinis padalinys.
Centras įsteigtas Lietuvos Respublikos kultūros ir mokslo ministerijos 1993-09-02 įsakymu Nr. 1035 įgyvendinant bendrą Lietuvos ir Danijos švietimo ministerijų projektą.

VPMF pasaulyje

Pasaulyje veikia daugiau nei 7500 VPM firmų iš 42 pasaulio šalių. Šių VPMF centrinius biurus vienija pasaulinė VPM firmų asociacija EUROPEN - PEN INTERNATIONAL. „Simulith“ centras EUROPEN - PEN INTERNATIONAL asociacijos narys yra nuo 1997 m.
Lietuvos VPMF atstovai aktyviai prekiauja tarptautinėje rinkoje, bendradarbiauja rengiant tarptautinius projektus, dalyvauja užsienio šalių mugėse.

Susiję puslapiai

EUROPEN - PEN INTERNATIONAL SIMULITH CENTRAS VILNIAUS KOLEGIJA
Javier Sotomayor

Biografija

Sotomajoras gimė 1967 m. spalio 13 d. Limonare, Matansaso provincijoje, cukraus fabriko darbininko ir dienos centro darbuotojos šeimoje. Būdamas aukšto ūgio, sporto mokykloje pradėjo lankyti krepšinio treniruotes. Nuo 14 metų treneriai jį pervedė į šuolių į aukštį sekciją. 19–metis jis buvo pasiekęs pasaulio 5-tą rezultatą.

Karjera

Asmeniniai duomenys: ūgis 1,95 m, svoris 82 kg.
Sotomajoras negalėjo dalyvauti 1984 ir 1988 m. olimpinėse žaidynėse, kurias boikotavo Kuba, be to, dėl patirtos traumos praleido ir 1996 m. žaidynes. Grįžęs į 2000 m. žaidynes Sidnėjuje, iškovojo sidabro medalį. 
Sotomajoras pranešė apie karjeros pabaigą 2001 m., kai paaiškėjo, kad paskutiniame Pasaulio čempionate vartojo dopingą, dėl kurio buvo diskvalifikuota jo užimta 4 vieta.
2019 m. duomenimis, jam priklauso pasaulio šuolių į aukštį rekordas 2,45 m, kuris buvo pasiektas 1993 m. liepos 27 d. lengvosios atletikos žaidynėse Salamankoje (Ispanija).
Jūratė Veblaitytė-Litchfield

Jūratė Veblaitytė-Litchfield (g. 1947 m. gruodžio 5 d. Miunchene, Vokietija) – pianistė, dainininkė ir chorvedė.

Biografija

Būdama aštuonerių metų, pradėjo mokytis skambinti fortepijonu pas J. Stankūną, J. Rajauskaitę ir A. Kepalaitę. Vėliau muzikos mokėsi Bernard College Niujorke, kur įgijo bakalauro laipsnį, o 1972 m. baigusi Columbia University gavo magistro laipsnį. Ta proga surengė solo rečitalį. Dar 1961 m. dalyvavo „Dirvos“ surengtame jaunųjų pianistų konkurse Klyvlende, OH.
Baigusi studijas, dvejus metus dėstė muziką ir dainavimą lietuvių šeštadieninėje mokykloje Elizabethe, NJ. Vėliau mokytojavo Rhode Island pradžios mokykloje, Locuss Valley, NY, ir Portledge mokyklose. Rhode Island mokykloje buvo subūrusi vaikų chorą ir suaugusiųjų „Abbey Singers“ chorą, kuris propagavo renesanso ir baroko epochų kūrinius. Su vaikų chorais atliko sudėtingų C. Orffo, W. A. Mozarto ir kitų kompozitorių kūrinių. Sėkmingai vadovavo Jaunimo ansambliui „Sutartinė“ Brukline, NY. Su juo pastatė B. Britteno operą „Tvanas“, G. Pergolesi kantatą „Stabat Mater“ ir Stasio Šimkaus baladę „Nugrimzdęs dvaras“. Ansamblį parengė 1978 m. 5-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Toronte.
Dažnai reiškėsi kaip solistė – koncertavo lietuviams ir kitataučiams Baltimorėje, Brukline, Elizabethe, Lindene, Maspethe, Manhattane ir kitur. 1973 m. Pabaltiečių jaunųjų atlikėjų konkurse Bostone laimėjo trečiąją vietą. Chorų ir ansamblių koncertuose atlikdavo solo partijas. Gastroliavo su Phoenix Woodwind kvintetu Niujorke, Bostone, Monrealyje ir kitur. Propagavo lietuvių ir latvių dainas.
1986–1995 m. vadovavo ekumeniniam mišriajam chorui Rochesteryje, NY. 1991–1995 m. buvo Rochesterio diecezijos muzikos vadovė, 1992–1994 m. Šv. Povilo parapijos muzikos vadovė, nuo 1995 m. Grearly mokyklos vokalinės muzikos vadovė Niujorke.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Reglanas

Reglanas - ypatingo sukirpimo drabužis (paltas, megztinis, marškiniai ar kitas), kurio rankovės yra vientisos su pečiais. Reglanu vadina ir paties drabužio ar rankovės (tokia rankovė dar vadinama pleištinė rankovė) sukirpimą, kur rankovės viršutinė dalis siekia apykaklę, o su likusiu drabužiu susiuvama dviem ilgomis įstrižomis siūlėmis nuo pažasties iki apykaklės. Reglano rankovės dažnai naudojamos sportiniuose ir laisvalaikio drabužiuose.
Teigiama, kad toks sukirpimas buvo sukurta D. Britanijos feldmaršalui Ficrojui Somersetui Reglanui (FitzRoy Somerset, 1st Baron Raglan), kad padėtų paslėpti amputuotą dešinę ranką.
Septilijonas

1 000 000 000 000 000 000 000 000 (septilijonas, dar kitur kvadrilijonas), arba tūkstantis sikstilijonų, yra natūralusis skaičius, lygus 10²⁴. SI priešdėlis – „jota-“.
Pilzenas

Istorija

Pilis pirmąsyk paminėta 976 m., kaip mūšio tarp Bohemijos kunigaikščio Boleslovo II ir Imperatoriaus Otono I pajėgų mūšio vieta. Miesto teises 1295 m. suteikė Vaclovas II. Tai buvo svarbus miestas kelyje Niurnbergas–Peterburgas. Viduramžiais tai buvo trečias pagal dydį Bohemijos miestas (po Prahos ir Kutná Hora). Husitų karų metais tai buvo viena iš katalikų citadelių. 1468 m. Pilzeno mieste buvo pagaminta pirmoji Čekijoje spausdinimo mašina.
1599–1600 m. tai buvo karaliaus Rudolfo II rezidencija. Trisdešimtmečio karo metu 1618 m. miestą užėmė protestantai, vadovaujami Mansfeldo. 1637 m. ir 1648 m. miestą dukart nesėkmingai buvo apgulę švedai.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje Pilzeno miestą ir visą vakarinę Bohemiją iš nacistinės Vokietijos išvadavo JAV 3-oji armija, vadovaujama generolo Dž. S. Patono. Likusią Čekijos dalį išvadavo Raudonosios Armijos daliniai. Po Jaltos konferencijos šis regionas perėjo į Sovietų Sąjungos įtakos sferą.
Danutė Lavrijanecienė

Biografija

AB Hansabankas Vilniaus Žirmūnų skyriaus valdytoja.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė.
1995–1997 m. (LDDP sąraše) Visagino miesto savivaldybės tarybos narė.
Bonifacas Verbickas

Biografija

Nuo 1893 m. – Alfonso Moravskio socialdemokratų grupės narys, 1896 m. gegužės 1 d. – Lietuvos socialdemokratų partijos pirmojo suvažiavimo dalyvis. 1899 m. prasidėjus LSDP narių areštams, pasitraukė į Kauną, organizavo LSDP kuopą brolių Tilmansų fabrike.
1905–1907 m. revoliucijos dalyvis. 1912 m. – LSDP kandidatas į Valstybės Dūmą. 1916–1918 m. – Vilniaus profesinių sąjungų centro valdybos pirmininkas. 1918 m. gruodžio mėn. išrinktas Vilniaus darbininkų atstovų tarybos nariu, tarybos paskirtas miesto ūkio komisaru.
Nusišovė gindamas Vilniaus tarybos būstinę Varnų gatvėje, kur vyko liaudies valgyklų valdybos ir profesinių sąjungų atstovų susirinkimas, kad nepatektų į lenkų legionierių nelaisvę.
Sebastião Salgado

Sebastianas Salgado (portug. Sebastião Ribeiro Salgado, g. 1944 m. vasario 8 d. Aimorese, Brazilijoje) − brazilų fotografas, vienas žymiausių pasaulio fotožurnalistų.

Biografija

Sebastianas Salgado baigė ekonomikos fakultetą San Paulo universitete. Dirbo pagal specialybę, kol nebuvo komandiruotas į Afriką, kur ir pradėjo fotografuoti. 1973 m. Salgado atsisakė ekonomisto karjeros ir ėmė dirbti reporteriu. 1979 m. buvo priimtas į „Magnum Foto“ agentūrą. 1994 m. išėjo iš agentūros ir kartu su žmona Lélia Wanick Salgado Paryžiuje įsteigė nuosavą agentūrą „Amazonas Images“.
Salgado yra UNICEF vertinamas fotožurnalistas. Savo darbais jis koncentruojasi į žmogų − dažniausiai pavargusį, melancholišką, pasyviai susitaikiusį ir nebeturintį pakankamai galios ir jėgų kovoti už save.
Naujienos (Trakai)

Aplinkinės gyvenvietės

TiltaiValkininkai
Antanas Kmieliauskas

Biografija

1939–1947 m. mokėsi Butrimonių pradžios mokykloje ir Jiezno gimnazijoje, 1947–1949 m. tęsė mokslus Butrimonių progimnazijoje. 1949–1951 m. mokėsi Kauno vidurinėje dailės mokykloje, baigė aukso medaliu. 1951–1957 m. LSSR dailės institute studijavo tapybą. 1962–1977 m. dėstė Vilniaus vaikų dailės mokykloje. 1977 m. Dailės institute pradėjo dėstyti plastinę anatomiją, vėliau dėstė piešimą. 1994 m. suteiktas profesoriaus vardas. 
Nuo 1957 m. dalyvavo parodose. Nuo 1975 m. buvo Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Algirdas Valiulis

Algirdas Valiulis (g. 1931 m. spalio 1 d. Šiauliuose) – teisininkas, buvęs Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) teisėjas, vicepirmininkas.

Biografija

1956–1957 m. Lietuvos SSR teisingumo ministerijos Teismų skyriaus revizorius. 1957 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1957–1960 m. Vilniaus miesto Tarybų rajono teismo teisėjas, 1960–1962 m. Vilniaus miesto Spalio rajono teismo teisėjas. 1962–1990 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiojo Teismo teisėjas, 1990–1997 m. sausio 21 d. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo pirmininko pavaduotojas-civilinių bylų kolegijos pirmininkas. 
Vedęs. Žmona Danutė (g. 1936 m.), duktė Ramunė (g. 1962 m.).
Čelniukų akmuo

Akmuo

Akmuo 0,7 m aukščio, 0,75–1,35 m pločio ir 1,75 m ilgio. Jo viršuje – 10 x 26–28 cm dydžio ir 3 cm gylio įduba, vadinama velnio pėda. Manoma, kad Čelniukų akmuo minimas Kukutėlių kaimo ir Erzvėto dvaro 1622 m. dovanojimo Tverečiaus vienuolynui dokumente.
Apie akmenį gausu pasakojimų. Pasak vieno jų, medyje sėdėjęs velnias trenkus Perkūnui šoko žemyn, pataikė ant akmens ir įspaudęs jame pėdą prapuolė skradžiai žemę. Tikėta, kad akmens gabalėliai turi gydomųjų savybių. Akmens ir jo aplinkos žvalgomuosius tyrimus 1975 m. atliko Istorijos instituto, 1976 m. – Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai.
Liubavas

Aplinkinės gyvenvietės

KALVARIJA – 16 km
Jurgežeriai – 11 km
Juodeliai – 8 kmSalaperaugis – 8 km
Afrodiziakas

Afrodiziakai – senovės graikų grožio ir meilės deivės Afroditės vardu pavadintos įvairios augalinės ir gyvūninės kilmės medžiagos, skatinančios lytinį potraukį ir aktyvumą, potenciją. Kartais afrodiziakais vadinami apskritai lytiniai dirgikliai, įskaitant ir erotines nuotraukas, knygas, filmus.

Mokslinis pagrindas

Dabartinis mokslas dar nėra aiškiai įrodęs, kad vieni ar kiti tariami afrodiziakai iš tikrųjų turi poveikį, skatinantį lytinį potraukį ir potenciją. Galimas dalykas, kad afrodiziakai turi placebo poveikį – jie veikia dėl to, kad žmogus yra įsitikinęs. Iš vaistinių medžiagų pažymėtina, kad lytiniai hormonai ir kai kurie psichostimuliatoriai turi įtakos lytiniam potraukiui ir aktyvumui. Saikingai vartojamas alkoholis irgi turi skatinamąjį poveikį, per didelės dozės lytinį potraukį slopina, o nuolatinis vartojimas gali sukelti impotenciją. Panašiai yra su narkotikais, tik reikalingos mažesnės dozės, o neigiamos pasekmės būna didesnės.
Alkaloidai, gaunami iš augalų (johimbinas iš Afrikoje augančio johimbo medžio žievės) ir strichninas iš Indijoje augančio činčibero sėklų), taip pat turi realų afrodiziakinį poveikį, kadangi tiesiogiai veikia erekcijos ir ejakuliacijos nervinius centrus.