google/wiki40b huggingface dataset:
Edmundas Kalinas

Biografija

1967 m. baigė Šakių vidurinę mokyklą, 1970 m. – Vilniaus universitetą. 1981–1990 m. Kauno rajono laikraščio „Komunizmo vėliava“ skyriaus vedėjas, nuo 1991 m. – laikraščio „Kauno diena“ korespondentas, nuo 1999 m. generalinis direktorius. Rašė ekonomikos, socialiniais klausimais.  Nuo 2007 m. UAB „Vox eteris“ generalinis direktorius, nuo 2008 m. – naujienų portalo Atn.lt generalinis direktorius bei vyriausiasis redaktorius.
Albinas Karalius

Albinas Karalius (1910 m. rugsėjo 23 d. Virbalyje – 1946 m. vasario 18 d. Vilniuje) – Lietuvos kariuomenės karininkas, Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas.

Biografija

1930 m. baigė Kauno karo mokyklą, 1939 m. – Aukštosios karo mokyklos Generalinio štabo skyrių. 1930–1939 m. pėstininkų dalinių, 1939–1940 m. Antrosios pėstininkų divizijos štabo karininkas. TSRS okupavus Lietuvą 1940–1941 m. Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso 179 divizijos 234 pulko štabo viršininko pavaduotojas. Kilus TSRS-Vokietijos karui iš Raudonosios armijos pasitraukė. Iki 1941 m. pabaigos – Lazdijų apskrities policijos vadas, 1941–1944 m. Vilniaus policijos mokyklos viršininkas. Nuo 1944 m. kovo Lietuvos laisvės armijos Vilniaus apygardos štabo Operatyvinio skyriaus viršininkas, nuo 1944 m. rugpjūčio mėn. Šiaulių karinės apygardos vadas. Parengė apygardos struktūros ir operatyvinius planus. Žemaitijoje organizavo LLA partizanus. 1945 m. balandžio mėn. pradžioje Kaune atnaujino ryšius su LLA vadu A. Eidimtu, parengė organizacijos vadovybės atkūrimo planą. 1945 m. balandžio 9 d. NKVD suimtas. 1945 m. liepos mėn. karo tribunolo nuteistas mirti. Sušaudytas. Palaikai rasti buvusio Tuskulėnų dvaro teritorijoje (dab. Tuskulėnų rimties parkas). 2000 m. pulkininkas, po mirties.
HK Kópavogur

History

Oficialiai klubas įkurtas 1970 m sausio 26 d. iš pradžių užsiimta rankiniu, o nuo 1992 m. suburta futbolo komanda.
2007 m. pirmą kartą žaidė Úrvalsdeild pirmenybėse, elito divizione. Tą sezoną lygoje buo 10 komandų, HK liko devintoje vietoje ir išvengė kritimo į žemesnį lygmenį.
2008 m. elito divizione buvo 12 komandų, o HK liko 11 vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
2018 m. antros pakopos pirmenybėse buvo užima antroji vieta, kuri komandai leis grįžti į 2019 m. elito lygą.
Ternis

Istorija

Miestą tikriausiai įkūrė umbrai VII a. pr. m. e. Romėnai užėmė Trenį III a. pr. m. e. ir greitai miestas tapo svarbia municipija Via Flaminia kelyje. Miesto romėniškas vardas buvo Interamna ir reiškė "tarp dviejų upių". Romos imperijos laikais miestą papuošė akvedukai, sienos, amfiteatrai, šventyklos ir tiltai.
Po lombardų 755 m. užkariavimo Ternis prarado bet kokią svarbą ir tapo antraeiliu Spoleto kunigaikštystės miestu. 1174 m. jį nusiaubė Frydricho I Barbarosos generolas archivyskupas Kristianas Maincietis. Kitame šimtmetyje tai buvo viena iš mėgstamiausių Pranciškus Asyžietis meldimosi vietų.
XIV a. miestas paskelbė konstituciją, o 1353 m. padidino sienas. Tuo metu Ternyje vyko grumtynės tarp imperatoriaus ir popiežiaus šalininkų, o po to tarp Nobili ir Banderari partijų. Vėliau miestas prijungtas prie popiežiaus valstybės. 1580 m. atidarytos geležies, kasamos Monteleonėje di Spoleto, dirbinių dirbtuvės. XVII a. miestas nusmuko dėl maro ir bado.
XIX a., pasinaudojant pramonės revoliucija ir vandens šaltiniais Ternyje buvo pastatyta plieno lejykla, ginklų, džiuto ir vilnos fabrikai. 1927 m. miestas tapo provincijos sostine. Dėl strateginių fabrikų per Antrą Pasaulinį karą Sąjungininkai miestą bombardavo 108 kartus.
Utovecas

Utovecas (brus. Утовец, rus. Утовец) – negyvenama sala Drūkšių ežero Baltarusijai priklausančioje dalyje.
Administraciškai priklauso Breslaujos rajonui. Plotas – 0,0088 km², tai trečia pagal dydį tarp aštuonių ežero salų. Savo forma Utovecas primena statųjį trikampį kiek užapvalintais kampais. Apaugusios krūmokšniais salos paviršius plokščias, iškilęs 141,8 m virš jūros lygio. Artimiausia gyvenvietė – Drūkšių miestelis – išsidėsčiusi už kelių šimtų metrų į rytus. Šiauriau Utoveco plyti didesnės ežero salos – Pilies ir Alksninė, kiek vakariau eina Baltarusijos–Lietuvos valstybinė siena.
Norint aplankyti šią salą, reikia gauti Baltarusijos sienų apsaugos tarnybos leidimą.
Atolas (metraštis)

Atolas – kultūros ir literatūros metraštis, išėjęs 1954 m. Melbourne, Australija. Išleido V. Žemkalnis.
Metraščiu siekta telkti viso pasaulio lietuvių pajėgas kultūrai ugdyti ir plėsti. Be publikacijų, skirtų dailei, Australijos lietuvių gyvenimo aktualijoms, spausdinami straipsniai apie Vinco Krėvės, Pulgio Andriušio, Vydūno kūrybą, pateikiama jų tekstų. Bendradarbiavo su Mykolu Biržiška, Vincu Kazoku ir kt.
Eauripikas

Eauripikas – mažas atolas Japo valstijoje, Mikronezijos Federacinėse Valstijose. Plotas - 14,25 km².
Atolas susidaro iš šešių mažų salelių. Dėl pietvakarinių vėjų didelės bangos dažniausiai būna šiaurinėje atolo dalyje, o pietinėje - ne. Penkiose salose auga kokospalmės. Šeštoji užliejama potvynių metu.
Pagrindinė atolo sala - Euripiko sala, kurios plotas nesiekia 0,26 km², o gyventojų yra tik apie 100 žm.
Mazovijos vaivadija (1793)

Istorija

Vaivadija buvo įkurta 1793 m. lapkričio 23 d. Gardino seimo nutarimu iš dalies buvusios Mazovijos vaivadijos žemių. Lenkijos Karalystės Seime vaivadija turėjo savo atstovus: vaivadą ir kaštelioną bei šešis atstovus renkamus ketveriems metams (po du iš visų trijų apskričių). Po III Abiejų Tautų Respublikos padalijimo vaivadijos žemės atiteko Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui ir Plocko departamentui.
Mikalojus Radvila III

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės, Mikalojaus Radvilos ir Elžbietos Sakavičiūtės sūnus.
Nuo 1515 ar nuo 1522 m. iki 1530 m. Žemaičių vyskupas.
Glosatoriai

Glosatoriai (viduramžių lot. glos(s)ator, iš glos(s)are – glosuoti, pažymėti glosa) – pasaulietinės teisės mokykla. Jos susikūrimą sąlygojo romėnų teisės atgimimimas, XI a. atradus digestų tekstus (Florentina). Susiformavusi XII–XIII a. I pusėje Bolonijoje (Italija).

Veikla

Teisėtyrininkai komentuodami romėnų Civilinės teisės sąvadą (Corpus Iuris Civilis), tekstuose įrašydavo pastabas, paaiškinimus (glosas, glossae) dėl sąvokų, paralelinių tekstų vietų. Pastabos buvo užrašomos teksto pakraščiuose (marginalinė glosa) arba tarp eilučių (interlinearinė glosa). Vėliau teisėtyrininkai aprašydavo atskiras teisines problemas (summae) ir spręsdavo atskirų nagrinėjamų tekstų ištraukų prieštaravimus (distinctiones). Glosatoriai sistemiškai netyrė viso atskiro teisės akto turinio – tą vėliau pradėjo tik postglosatoriai (komentatoriai arba konsiliatoriai).
Glosatoriais – teisės komentatoriais – gali būti vadinami ir kanonistai, Viduarmžių kanonų teisės specialistai, kadangi jie (pvz., dekretistai) analogiškais metodais tyrė, komentavo bažnytinės teisės aktus, pvz., Graciano dekretą (Decretum Gratiani) arba popiežiškąsias dekretalijas (dekretalistai).

Atstovai, darbų reikšmė

Žymiausi glosatoriai – Irnerijus, Azo ir Accursius (sudarė glosų rinkinį Glossa ordinaria, 1250 m.).
Glosatorių darbus XIII–XIV a. tyrė bei tęsė kiti teisėtyrininkai – vadinamieji postglosatoriai (ypač Cino da Pistoia, Bartolus de Saxoferrato ir Baldus de Ubaldis). Abiejų teisės mokyklų (su)modernintos romėnų teisės nuostatos, absatrahuoti principai vėliau pasitarnavo, klojant kontinentinės privatinės teisės pamatus (pvz., Vokietijoje, rengiant BGB).
Fėras

Fėras (vok. Föhr, fryz. Feer) – sala Šiaurės Fryzų salyne, Vokietijoje, Šlezvigo-Holšteino žemėje. Yra Vatų jūroje, į pietryčius nuo Ziulto, į šiaurės rytus nuo Amrumo. Plotas 82,8 km². Tai antra pagal dydį Vokietijos Fryzijos sala. Jos ilgis 12 km, plotis iki 6,8 km. Paviršius iškyla iki 13 m. Kadangi Fėras kitų salų saugomas nuo jūros, čia daugiau augmenijos. Šiaurėje būdingos šlapynės, pietuose – pievos, viržynai.
2016 m. Fėre gyveno 8591 gyventojas. Čia šnekama vokiškai ir fryzų kalbos šiaurės tarme. Vienintelis miestelis – Vikas (4,2 tūkst. gyv.). Verčiamasi turizmu, gyvulininkyste. Išlikusios 3 XII–XIII a. bažnyčios, 5 vėjo malūnai, 6 ančių gaudyklos.
Sujetai

Istorija

Istoriniuose šaltiniuose Sujetų dvaras paminėtas gana vėlai − 1852 metais. Tada čia buvo statomas magazinas. Dvaras priklausė Karpiams, o vėliau vedybų keliu atiteko Meištavičiams.
1903 m. dvare gyveno 84, o 1923 m. − 106 žmonės. Kaimas čia atsirado pokario metais, kai Sujetai tapo Salomėjos Nėries kolūkio pagrindine gyvenviete. Vėliau kaimas buvo Smilgių kolūkio pagalbinė gyvenvietė. 1959 m. Sujetuose gyveno 129, 1970 m. − 131, 1987 m. − 209, 2001 m. − 213 gyventojų.
Nuo 1932 m. iki šių dienų Sujetuose veikia pradinė mokykla. Pokario metais ji buvo išaugusi į septynmetę, aštuonmetę, o nuo 1964 m., dėl mažo mokinių skaičiaus, vėl pradinė.
Sujetų dvaro parkas − gamtos paminklas. Tai mišraus tipo parkas su vyraujančiais landšaftinio plano elementais. Prie parko yra 1975 m. atidengtas paminklinis akmuo su Salomėjos Nėries bareljefu (aut. St. Buziliauskas).
Elisabeth Josephi

Elizabet Jozefi (vok. Elisabeth Josephi 1888 m. rugsėjo 7 d. Saukos kaimelis (dab. Viesytės savivaldybėje, Latvija) – 1986 m. kovo 12 d. Zarštete, Žemutinė Saksonija, VFR) – vokiečių rašytoja.

Biografija

Gimė kaip Elisabeth von Kade. Po tėvo mirties gyveno ir mokėsi Rygoje. 1910 m. ištekėjo už evangelikų kunigo Karlo Frydricho Vilhelmo Jozefi ir ilgus metus gyveno Kretingoje, kur vyras tarnavo vietos bažnyčioje. Kai 1926 m. vyras mirė ,  Elizabet Jozefi persikėlė į Šilutę ir šiame mieste atidarė internatą besimokantiems Herderio gimnazijoje. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pervažiavo į vakarinės Vokietijos Zaršteto miestą.
Literatūrine kūryba susidomėjo anksti, jos rašinius spausdino Klaipėdos Memeler Dampfboot, Memelländische Rundschau ir kiti periodiniai leidiniai. Kūrinių herojai gyveno ir veikė Klaipėdos krašte, taip pat Kurše. Didžiausios sėkmės rašytoja sulaukė jau būdama 87 metų, kai už romaną „Gydytojas Rytuose“ buvo apdovanota Lietuvos vokiečių išeivių organizacijos literatūros premija, o 1938 m. parašyta drama „Gaisras Klaipėdoje“ vėliau buvo pastatyta Hamburge ir Klaipėdoje.
Gerhard Friedrich Müller

Biografija

G. Miuleris gimė 1705 m. spalio 29 d. Vestfalijoje. Mokėsi tėvo gimnazijoje, po to – Leipcigo universitete. 1725 m. išvyko į Rusiją, kur buvo paskirtas adjunktu į ką tik įsikūrusią Peterburgo mokslų ir menų akademiją. 1730 m. paskirtas šios akademijos profesoriumi. Tyrinėjo Rusijos istoriją ir rašė straipsnius ta tema. 1733–1744 m. keliavo ir laiką praleido Sibire. 1747 m. tapo Rusijos imperijos piliečiu (подданный) ir gavo valstybės istoriografo pareigas. Kilus akademijoje intrigoms bei nesutarimams su Michailu Lomonosovu dėl skirtingo požiūrio į Rusijos istoriją, 1750 m. kuriam laikui iš G. Miulerio buvo atimtas profesoriaus vardas (buvo pažemintas iki adjunkto). 1755–1765 m. redagavo pirmą rusų kalba leistą mokslinį periodinį leidinį, kuriame bendradarbiavo žymiausi to meto istorikai, rašytojai. 1766 m. paskirtas vadovauti Maskvos archyvui Užsienio reikalų kolegijoje. 1772 m. ištiko paralyžius, bet dirbo iki pat mirties 1783 m.

Veikla

Nuo 1732 m. G. Miuleris leido Rusijos istorijos straipsnių rinkinius vok. „Sammlung russ. Geschichte“ (1732–1765 m.). Tai buvo pirmas pažintinis šaltinis užsienio tyrinėtojams apie Rusijos žemes ir jos istoriją. Akademijos pavedimu ruošė ir pats dalyvavo Didžiojoje šiaurės ekspedicijoje (antrojoje Kamčiatkos ekspedicijoje). Jos metu apvažiavo vakarų ir rytų Sibire buvusias pagrindines gyvenamas vietoves maršrute Beriozovas–Ust Kamenogorskas–Nerčinskas–Jakutskas, sukardamas 31 362 varstų kelio. Kiekvienoje vietovėje G. Miuleris išsamiai tyrinėjo ir rinko vietinius archyvinius rankraščius, atrado Semiono Remezovo Sibiro metraštį. Per praleistą dešimtmetį Sibire buvo sukauptas didžiulis neįkainojamas archyvas apie krašto istoriją, geografiją, vietines tautas, jų kultūrą ir papročius. 
Grįžęs į Sankt Peterburgą, F. Miuleris išleido savo istorinių tyrinėjimų veikalą – pranc. „Voyages et decouvertes faites par les Russes le long des cotes de la mer Glaciale &sur l'ocean oriental“. Nuo 1750 m. pradėjo atskirais tomais spausdinti „Sibiro carystės aprašymus“ (rus. „Описания Сибирского царства“). Paskirtas akademijos reikalų sekretoriumi, po 1754 m. ėmė intensyviai susirašinėti su užsienio tyrinėtojais, profesoriais, kviesti juos į Maskvos universitetą.
Alvydas Zdanys

Biografija

Nuo 1989 m. Marijampolės 6-osios vidurinės, Sūduvos vidurinės mokyklos, Marijampolės Sūduvos gimnazijos direktorius. Marijampolės apskrities švietimo tarybos narys.
1994 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 1999 m. Lietuvos partijos „Socialdemokratija 2000“, 2002 m. Naujosios sąjungos, 2006 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus narys.
1990–1992 m. Marijampolės miesto savivaldybės tarybos deputatas, 2000–2003 m. (LSDS sąraše) ir 2003–2004 m. (NS sąraše), 2007 m. (LSDP sąraše, mandato atsisakė) ir 2011 m. (atsistatydino) Marijampolės savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Danutė, vaikai Rasa, Audrius.
Mano vaikystės ruduo

„Mano vaikystės ruduo“ – 1977 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu Juozo Apučio novelių motyvais sukurtas meninis filmas. Filmo trukmė – 80 min.

Siužetas

Filmas – poetiškas žvilgsnis į vaikystės pasaulį. Benas – dar nesuaugęs, bet jau ir nebe vaikas. Kaip tik šiuo lūžio metu jis susipažįsta su jaunomis matininkėmis Milda ir Vilija, atvykusiomis į jo gimtąjį kaimą atlikti praktikos. Vilija ir Benas simpatizuoja vienas kitam. Kartą per lietų stovėdami po vienišu medžiu jie pasibučiuoja. Tačiau netrukus studentės turi išvykti, o jų darbo tęsti atvyksta pagyvenęs, bet vis dar guvus Teofilis. Kadaise jis buvo aktorius, tačiau nusivylė ir savo profesija, ir moterimis, ėmė gerti, o šiandien negaili ironijos nei sau pačiam, nei romantiškajam Benui. Benas šiaušiasi, bet atėjūno skepsis užkabina ir jį.
Pavija

Istorija

Senovėje Pavija (romėnai vadino Ticinu) buvo svarbus miestas, o Romos imperijos laikais – didelė karinė stovykla. 476 m. čia Odoakras nugalėjo Flavijų Orestą po ilgos apgulties. Už pagalbą priešui Odoakras sugriovė miestą, Flavijus pabėgo į Piacencą, bet Odoakras jį pavijo ir nužudė bei nuvertė jo sūnų Romulą Augustulą. Šis įvykis laikomas Vakarų Romos imperijos pabaiga.
Vėliau miestas lotyniškai vadinosi Papija (susiję su popiežiumi), kol virto italų kalba Pavija. Kartais jis buvo vadinamas Ticinum Papia, sujungiant abu lotyniškus pavadinimus.
Valdant gotams Pavija virto stipria tvirtove ir paskutine atrama kovoje su Belisarijumi.
Kraštą užėmus lombardams Pavija tapo jų sostine 568–774 m. Karolis Didysis užėmė Paviją 774 m. birželį ir tapo lombardų karaliumi. Pavija liko Italijos karalystės sostine ir kaūnacijos centru iki imperijos įtakos nusilpimo XII a.
XII a. Pavija buvo nepriklausomas miestas. Gvelfų ir gibelinų konflikte Pavija buvo gibelinų pusėje, nes svarbiausias priešininkas Milanas vadovavo Lombardijos lygai prieš Frydrichą I Barbarosą, norėjusį sustiprinti imperijos valdžią šiaurės Italijoje.
Po to kelis šimtmečius Pavija buvo aktyvus ir svarbus miestas. Pavija laikėsi prieš Milaną, bet galiausiai nusileido Viskončių šeimai, valdžiusiai miestą 1359 m. Valdant Viskončiams Pavija tapo intelektualiniu ir meno centru. 1361 m. aplink senos teisės mokyklos branduolį buvo įkurtas Pavijos universitetas, kuriame mokėsi studentai iš daugelio šalių.
Po Pavijos mūšio (1525 m.) prasidėjo ispanų okupacija, trukusi iki 1713 m., o po to Paviją valdė austrai iki 1796 m., kol ją užėmė Napoleonas Bonapartas. Austrams valdant universitetą globojo Marija Terezė. Tuo metu jame dirbo Ugo Foscolo, Alessandro Volta, Lazzaro Spallanzani, Camillo Golgi ir kiti mokslininkai bei humanistai.
1815 m. Pavija vėl atiteko austrams, kurie ją valdė iki Italijos suvienijimo 1859 m.
Rudauka (Augustavo apskritis)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Mauricijaus administracinis suskirstymas

Mauricijus yra skirstomas į 9 rajonus ir 3 priklausomas teritorijas.
Los Rioso regionas

Geografija

Centrinę regiono dalį užima Vidurio Čilės slėnis. Vandenyno pakrantėje plyti aukštumos (Čilės pakrantės kalnagūbris), o rytuose iškilę Andų kalnai. Juose yra du ugnikalniai – Viljarika ir Močas-Čoshuenkas. Kalnuose gausu ežerų (Pangipuljis, Kalafkenas, Rinjihuė, Rankas ir kt.), duodančių pradžią trumpoms, bet vandeningoms upėms (Valdivija, Kaljė-Kaljė, Buenas, San Pedras). Veši Valdivijos drėgnieji miškai.
Sablauskių apylinkė

Istorija

Apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Akmenės apylinkės ir Alkiškių apylinkės.
Naft Maysan FC

Istorija

Klubas įkurtas 2003 m.
Vitas Anulis

Biografija

1995 m. m . AB „Tauragės maistas“ komercijos direktorius, 2004 m. AB „Vingininkai“ (Mišučiai, Šilalės rajonas) direktorius, nuo 1995 m. iki 1997 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2003 m. Darbo partijos narys.
Advento kalendorius

Advento kalendorius – kalendorius, skirtas skaičiuoti dienas nuo advento pradžios iki Kalėdų. Dažnai jis skirtas vaikams ir leidžia žaismingai pažymėti kiekvieną advento dieną belaukiant Kalėdų, pavyzdžiui, kasdien gaunant po nedidelę dovanėlę. Kadangi advento pradžia kasmet skiriasi, neretai masiškai gaminami advento kalendoriai vardan paprastumo prasideda gruodžio 1 d. ir baigiasi Kūčių dieną, bet yra ir besitęsiančių iki Naujųjų metų.
Advento kalendoriai gali atrodyti kaip storas tuščiaviduris kartono lakštas, vienoje pusėje turintis nedideles „dureles“ kiekvienai advento dienai skirtam skyreliui. Skyrelyje būna įdėtas saldumynas ar kitokia dovanėlė, užrašyta citata iš Biblijos, nupieštas teminis personažas ar pan. Bendras kalendoriaus dizainas dažniausiai siejamas su Kalėdomis, krikščioniškomis scenomis, Kalėdų Seneliu. Kalendorius gali būti išplanuotas ir kaip dėžutė ar lentynėlė su kiekvienai dienai skirtais stalčiukais.
Pirmieji advento kalendoriai atsirado Vokietijoje XIX a. viduryje tarp liuteronų. Masinė gamyba pradėta XX a. pradžioje Hamburge arba Miunchene (dėl tikslios vietovės nesutariama). Ypač išpopuliarėjo po Antrojo pasaulinio karo, paplito kitose Europos šalyse, Šiaurės Amerikoje ir kitur.
Kolomjė

Regbis

Mieste žaidžia „US Colomiers“ klubas. 2000 m. klubas tapo Prancūzijos čempionu.
Jakutijos herbas

Jakutijos herbas – oficialus Jakutijos respublikos simbolis, priimtas 1992 m. gruodžio 26 d.
Rokiškio suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras

Istorija

Rokiškio nepilna vidurinė mokykla suaugusiems įkurta 1940 m. rugsėjo 1 d. Tuo metu joje mokėsi 53 penktokai, nuo gruodžio 18 d. atidaryta dar viena penkta ir šešta klasės, kuriose mokėsi 78 mokiniai. Antrojo pasaulinio karo metais mokykla neveikė.
1944 m. rugsėjo 1 d. pradėjo savo veiklą Rokiškio suaugusiųjų progimnazija, kuri po dvejų metų išaugo į Rokiškio suaugusiųjų gimnaziją. 1949 m. išleista pirmoji 13 abiturientų laida. Tais pačiais metais pasikeitė ir mokyklos pavadinimas – Rokiškio darbininkų jaunimo vidurinė mokykla, bet jos paskirtis liko ta pati – teikti vidurinį išsilavinimą dirbančiam jaunimui. Mokyklos istorija permaininga. Buvo metų, kai brandos egzaminus laikė 297 abiturientai, o iš viso mokykloje mokėsi 749 moksleiviai (1982–1983 m. m.), buvo ir tokių, kai bendras mokinių skaičius siekė vos 57, o abiturientų – 7 (1950–1951 m. m.). Per 59 metus išsilavinimą įsigijo 3736 rajono gyventojai, o bendras mokinių skaičius – 15801.
Mokykla veikė Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto vidurinės mokyklos bazėje, dabartinėse moksleivių kūrybos centro, Vilniaus banko patalpose. Tik 1979 m. mokyklai paskirtos patalpos miesto centre, Nepriklausomybės a. 12. 2008 m. vasario 8 d. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos sprendimu Rokiškio suaugusiųjų mokymo centrui perduotos Jaunimo mokyklos patalpos, esančios Taikos g. 17. 2012 m. rugsėjo 1 d. prie mokymo centro prijungta Rokiškio jaunimo mokykla, įstaiga pavadinta Rokiškio suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centru.
Apple I

Istorija

S. Vozniako draugas Stivas Džobsas sumanė parduoti šį aparatą. Apple I buvo pirmasis Apple kompanijos produktas, todėl šio projekto finansavimui S. Džobsas pardavė vienintelę susisiekimo priemonę – Volkswagen Microbus, o S. Vozniakas pardavė savo kalkuliatorių HP-65 už 500 JAV dol. Kompiuteris pirmą kartą pademonstruotas Savadarbių kompiuterių klube 1976 m. Palo Alte, Kalifornijoje.
Apple I 1976 m. liepos mėn. buvo parduodamas už 666, 66 JAV dol., nes S. Vozniakas „mėgo pasikartojančius skaičius“. Priešingai, nei kiti mėgėjų kurti kompiuteriai, kurie buvo parduodami kaip detalių ir komponentų rinkiniai, Apple I buvo visiškai surinkta montažinė plokštė su daugiau kaip 60 lustų. Tačiau vartotojui pačiam dar teko pridėti korpusą, maitinimo transformatorių, įtampos jungiklį, klaviatūrą, monitorių. Vėliau už 72 JAV dol. buvo siūloma papildoma sąsajos plokštė užtikrinti ryšį su kasetiniu magnetofonu duomenų saugojimui.
1977 m. balandžio mėn. kompiuterio kaina nukrito iki 475 JAV dol. Juo buvo prekiaujama iki rugpjūčio mėn., nors jau balandžio mėn. buvo pasirodęs Apple II. Iš viso buvo pagaminta apie 200 Apple I kompiuterių.

Palikimas

2012 m. duomenimis, kolekcionieriai turi išsaugoję apie 50 šio modelio aparatų. 2003 m. buvo pagamintas Apple I klonas, suderinamas su originalia programine įranga, kuris vadinosi Replica 1 ir kainavo apie 200 JAV dol. Taip pat išleidžiami detalių komplektai su savarankiško surinkimo instrukcijomis. Šį kompiuterį palaiko emuliatorius MESS.
2013 m. gegužės mėn. Vokietijos mieste Kelne vykusiame aukcione vienas pirmųjų „Apple-1“ parduotas už rekordinę sumą – maždaug 670 tūkst. dolerių. Originalus 1976-ųjų gamybos aparatas buvo vienas iš šešių dar vis veikiančių „Apple 1“ kompiuterių. 2012 m. lapkritį vienas iš jų „Breker“ aukcione buvo nupirktas už 640 tūkst. dolerių.
Saliamonidai

Dinastijos pradžia

XIII a. Saliamonidų dinastija prasidėjo nuo karvedžio Jekuno Amlak, kuris 1270 m. nuvertė paskutinį Zagvės dinastijos imperatorių (vardas nežinomas). Kadangi Jekuno Amlak save kildino per tėvo liniją iš paskutiniojo Aksumo imperijos imperatoriaus Dil Naodo, oficialiai yra laikoma, kad tai buvo senosios Aksumo dinastijos grįžimas į valdžią. Pagal tuo metu paplitusią legendą, Aksumo dinastija buvo kildinama iš karaliaus Saliamono sūnaus Meneliko I, todėl Jekuno Amlako dinastijai ir taikomas pavadinimas Saliamonidai. Iš tiesų, tiek Aksumo dinastijos kilmė iš Saliamono, tiek Saliamonidų kilmė iš Aksumo dinastijos yra ginčytina.
Tiek Jekuno Amlak, tiek visos tolesnės dinastijos tautybė buvo amharai. Šiuo įvykiu Etiopijos tauta amharai paėmė Etiopijos imperijos vairą į savo rankas, ir iki pat dabar yra išsaugojusi savo politinę ir kultūrinę taką šalyje.
Jekuno Amlak kilmės regionas buvo Ševa. Jam konsolidavus valdžią, prie Zagvių dinastijos teritorijų buvo prijungtos etninės amharų sritys – istoriniai regionai Begmenderis ir Godžaras. Tokiu būdu suformuotas Etiopijos imperijos branduolys.

Pabaiga

Paskutinis imperatorius Haile Selasie buvo nuverstas 1974 m. Etiopijoje į valdžią atėjus komunistiniam Dergo režimui. Jis mirė savo rūmuose. Spėjama, kad buvo nužudytas.