google/wiki40b huggingface dataset:
Need for Speed: Hot Pursuit 2

Apžvalga

„Need for Speed: Hot Pursuit 2“ žaidime reikia lenktyniauti su savo priešininkais ir laimėti, laimėjus lenktynes, gaunate prizinius taškus, prizus ir šlovę. Žaidimo vaizdas ir grafika nepasikeitė, atsirado tik naujų dainų, kurios groja žaidimo eigoje. „Need for Speed: Hot Pursuit 2“ žaidime išliko karjeros ir policininko režimai, žaidime jie pagerėjo ir tapo įdomesni. Taip pat išliko priešininkų vairavimo lygių keitimo galimybė. Žaidimo trasos pasidarė didesnės ir spalvingesnės, jose yra daug apvažiavimo kelių. Valdymas išliko toks pats kaip ir „Need for Speed: Porsche Unleashed“ žaidimo.

Trasos

„Need for Speed: Hot Pursuit 2“ žaidime yra 15 skirtingų lenktynių trasų: Coastal Parklands, National Forest, Scenic Drive, Desert Heat, Outback, Rocky Canyons, Ancient Ruins, Calypso Coast, Mediterranean Paradise, Fall Winds, Alpine Trail, Autumn Crossing, Island Outskirts, Palm City Island, Tropical Circuit.
Gyventojų surašymas

Gyventojų surašymas – demografinių, ekonominių, socialinių ir kitų duomenų, apibūdinančių tam tikru momentu kiekvieną šalies ar teritorijos gyventoją, rinkimas, apdorojimas ir skelbimas. Tikslas – gauti žinių apie gyventojų skaičių, gyventojų sudėtį ir pasiskirstymą.

Istorija

Reguliarūs gyventojų surašymai pradėti XVIII a. pabaigoje - XIX a. pradžioje: JAV – 1790 m., Švedija – 1800 m., Didžioji Britanija, Prancūzija, Danija, Norvegija – 1801 m., Rusija – 1897 m.
Lietuvoje iki 1790 m. gyventojų surašymai buvo epizodiniai, atliekant inventorizaciją; dvarininkai ir bajorai nebuvo surašomi. 1528 m. atliktas visuotinis dvarų bei sodžiaus gyventojų turto bei prievolių surašymas. Remiantis šio surašymo duomenimis buvo sudaryti Lietuvos karinių pajėgų sąrašai, pertvarkyta dalis prievolių, mokesčių ir kitų administracinių reformų. Surašymas pakartotas 1565 m., 1567 m., surašant gyventojus, buvo naudojamas „dūmų“ skaičiavimo metodas. Įvairiais duomenimis, XVII a. viduryje Lietuvoje galėjo būti apie 568 000 „dūmų“, kuriuose gyveno po 7–8 žmones. Taigi išeitų, kad Lietuvoje galėjo gyventi apie 4,5 mln. žmonių.
Pirmasis gyventojų surašymas Lietuvos Didžiojoje kunigaikštijoje atliktas 1790 m. Visuotinis ir tiesioginis Lietuvos gyventojų surašymas atliktas 1897 m. kartu su Rusijos imperijos visuotiniu gyventojų surašymu. Mažojoje Lietuvoje gyventojų surašymas buvo atliekamas kartu su Vokietijos gyventojų surašymu. Paskelbus nepriklausomybę gyventojai buvo surašyti 1923 m. (Klaipėdos kraštas – 1925 m., Vilniaus kraštas – 1931 m.), kartu atliktas gyvenviečių surašymas ir jų klasifikavimas. TSRS okupacijos metais 1959 m., 1970 m., 1979 m., 1989 m. atliekant TSRS gyventojų surašymus surašyti ir Lietuvos gyventojai. Ne visi 1959 m., 1970 m., 1979 m. gyventojų surašymų duomenys buvo viešai skelbiami.
2001 m. balandžio 6-16 d. gyventojų surašymą surengė Statistikos departamentas prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Vyriausybės sudaryta Vyriausioji surašymo komisija. Surašymo lapas buvo parengtas atsižvelgiant į Jungtinių Tautų Europos ekonominės komisijos ir Eurostato rekomendacijas. Naujas Lietuvos gyventojų surašymas pradėtas 2011 m. kovo 1 dieną.
Jan Mabuse

Janas Gosartas (ol. Jan Gossart arba Jan Gossaert), pravarde Mabiuzas (ol. Jan Mabuse; apie 1478 – 1532 m. spalio 1 d.) – flamandų dailės mokyklos renesanso dailininkas. Laikomas pirmuoju dailininku, kuris išplatino italų renesanso bruožus Nyderlandų dailėje.

Biografija

Janas Gosartas gimė apie 1478 m., spėjama, Mobiožo mieste, nuo kurio vėliau prisiėmė pravardę Mabiuzas. Nieko nežinoma apie jo jaunystę ir mokslus. Gali būti, kad jis mokėsi Briugėje. 1503 m. jis tapatinamas su Jennyn van Hennegouwe (Janu iš Heno), kuris įstojo į Antverpeno dailininkų gildiją. Ankstyviausi Mabiuzui priskiriami darbai rodo Antverpeno manierizmo įtaką. Nežinoma, kaip ir kur Mabiuzas susipažino su Burgundijos hercogo Pilypo Gerojo sūnumi Pilypu Burgundu. Žinoma, kad jis 1508 m. buvo įtrauktas į Pilypo Burgundo delegaciją, kuri keliavo į Romą pas popiežių Julijų II-ąjį Nyderlandų vietininkės Margaritos Austrės pavedimu. Italijoje Mabiuzui didelį įspūdį padarė renesanso dailė. 1509 m. grįžusio į Nyderlandus dailininko kūryba rodo paprastesnes kompozicijas, nei ankstyvieji darbai, įtakoti Jano van Eiko ir Albrechto Diurerio. Mabiuzas laikomas pirmuoju dailininku, kuris atnešė Italijos renesanso dailės formas į Nyderlandus. Jam priskiriamas pirmas nuogo kūno vaizdavimas Nyderlandų tapyboje.
1509 m. Mabiuzas tikriausiai apsitojo Midelburge. Apie 1515 m. jis nuolat gaudavo užmokestį iš gretimais buvusios Pilypo Burgundo Suburgo pilies, kurioje buvo užsakytas atlikti dailės darbų (išlikęs vos vienas fragmentas). 1516 m. datuojamas Mabiuzo pasirašytas paveikslas „Neptūnas ir Amfitritė“, spėjama, skirtas Pilypui Burgundui, pabrėžiant jo, kaip jūrų laivyno admirolo, postą. Tyrimai rodo, kad Mabiuzas tikriausiai bendradarbiavo su Briugės vyresniu menininku Gerardu Davidu, kuris paveikė jo stilių. 1517 m. Mabiuzas tikriausiai su Pilypu persikėlė į Vik bej Diurstedę. 1523 m. dirbo Mechelene Margaritos Austrės kvietimu, kur susipažino su vietininkės dvaro skulptoriumi Conrad Meit. Tai galėjo paveikti Mabiuzo skulptūrišką figūrų traktavimą paveiksluose ir jo vėlesnę portretūrą. 1524 m. mirė Mabiuzo rėmėjas Pilypas Burgundas. Ryšiai su įvairiais kilmingaisiais padėjo gauti Mabiuzui portretinių užsakymų. Jis pradėjo garsėti neblogu portretistų. Nuo 1530 m. iki mirties 1532 m. Mabiuzas gaudavo nuolatinį išlaikymą iš markizės Mencía de Mendoza, tuometinės Ispanijos turtingiausios moters. Janas Gosartas, pravarde Mabiuzas, mirė 1532 m. spalio 1 d. Spėjama, palaidotas Antverpeno katedroje. Gyvenimo metu jis garsėjo neblogu grafiku.
Didkepsnis

Didkepsnis, steikas (angl. steak) – mėsos patiekalas (kepsnys), gaunamas kepant mėsos gabalą, išpjautą skersai stuburo. Palyginimui – filė (angl. fillet) yra mėsos gabalas be kaulo (ar kepsnys iš jo) išpjautas išilgai stuburo. Tikrasis didkepsnis gaminamas iš jautienos, nors didkepsniais vadinami ir kepsniai iš analogiškai išpjautų kitų rūšių žinduolių (pvz., veršienos ar kiaulienos didkepsnis) ar žuvų (tuno ar lašišos didkepsnis).

Istorija

Jautienos kepsnius žmonija valgo jau tūkstančius metų. Pasak legendos, pirmą tikrą steiką atsitiktinai pagamino Romos imperijos laikų dvasininkas. Nuo Viduramžių didžioji Šiaurės Europos dalis jautienos didkepsnius vadina tarptautiniu terminu steikas.
Žieduotasis baltikas

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 143 psl.
Lietuvos raštija

Lietuvos raštija savo ištakomis remiasi į runų raštą naudotą su gotais susidūrusių prūsų. Runos Lietuvoje žinomos iš Mindaugo monetų, kuriose yra ir jo vardas parašytas runomis bei kt. Kita vertus, tam tikros simbolinės raštijos atitikmenų galima aptikti gerokai anksčiau – ir ant naujojo akmens amžiaus – neolito apeiginio antgalio aptikto prie Kretuono ežero bei keramikos.
Su krikščionybės atėjimu runas palaipsniui pakeitė lotynų raštmenys, kuriais naudodamasis Mindaugas bei kiti kunigaikščiai rašydavo laiškus lotynų kalba į vakarų Europą bei slavų rašmenys. Kernavėje neseniai yra surasti du geležiniai stiliai, kuriais rašydavo raštus. Juos archeologas Aleksiejus Luchtanas priskiria Traidenio ar šiek tiek ankstesniam laikmečiui, tačiau kokie rašmenys buvo naudojami – kol kas yra neaišku. Slavų rašmenimis kunigaikščiai rašydavo raštus skirtus slavų apgyventomis ir prisijungusiomis su plačiomis autonomijos teisėmis ar prijungtomis prie LDK kunigaikštystėmis.
Dviejų valstybių sąjungos laikotarpiu, kaip rodo pergamentai laikomi M. Mažvydo bibliotekoje, įvairiausiems reikalams buvo naudojami lotyniški, kanceliarinės slavų kalbos ir lenkų kalba rašyti suteikiantys privilegijas, dovanojantys, sprendžiantys ginčus, duodantys teises cechams, draudžiantieji raštai.
Su Martyno Mažvydo ,,Katekizmu" ir Mikalojaus Daukšos ,,Postile" pradėjo plisti ir spauda lietuvių kalba – lotyniškais, o vėliau ir lietuviškais rašmenimis bei raštai. Vienas lietuvių raštijos pradininkų yra Abraomas Kulvietis (g. ~1510 – m. 1545). Baltarusijos istoriografijoje sutinkama neobjektyvių teiginių, suabsoliutinančių slavų kalbos raštiją LDK.

Literatūra

A. Vilčinskis. Runos. // Lietuvių laikraštis Peterburge. 1905, Nr.40
E. Gudavičius. Runos Stanionių akmenyje. // MADA, t3., 1978, 73-81 psl.
Klaipėdos miesto savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Veikla

Meru išrinktas Eugenijus Gentvilas, jo pavaduotoja Audra Daujotienė. Administratoriumi paskirtas Valdemaras Anužis. Kontroliere R. J. Drazdauskienė.
Pėčas

Istorija

Seniausiems šios vietovės archeologijos radiniams − apie 6000 metų. Tai laikais dabartinio Pėčo teritorijoje gyveno keltai. Romos imperijos laikais, kaip Vengrija buvo imperijos provincija, Sopianae pavadintas miestas tapo savo administracinės dalies sostinė. Iki šių dienų išliko imperijos laikų akveduko griuvėsiai.
871 m. Zalcburge parašytas dokumentas − pirmasis šaltinis, kuriame paminėtas Quinque Basilicae miestas. Mieste buvo įsikūrę keli religijos ordinai. 1076 m. − benediktinai, 1238 m. dominikonų ordino buvo pastatytas pirmasis šalies vienuolynas.

Pavadinimo kilmė

Pirmas šios vietovės vardas buvo lotyniškas − Sopianæ, kilęs iš keltų sop − „pelkė“.
871 m. šis viduramžių miestas buvo paminėtas kaip Quinque Basilicae − „Penkios Katedros“. Šiš pavadinimas nurodo į faktą, kad statydami miesto bažnyčias statybininkai naudojo penkių senųjų koplyčių medžiagas. Vėlesniuose lotynų dokumentuose miestas minimas kaip Quinque Ecclesiae − „Penkios Bažnyčios“. Taip pat verčiami šiuolaikiniai vokiečių (Fünfkirchen) ir slovakų (Päťkostolie) miesto pavadinimai.
Pėčo vardas aptinkamas 1235 m. dokumentuose žodyje Pechyut, reiškiančiame „kelią į Pėčą“. Slavų kalbose šiš žodis gali reikšti skaičių „penki“ arba „krosnį“. Tokios pat kilmės Serbijos miestas Pečas, Vengrijos miestas Peštas (prijungtas prie Budapešto).
 Vengriškas Pécs tarimas (info)

Pasaulio paveldo sąrašas

Nuo 2000 m. į Jungtinių Tautų švietimo, mokslo ir kultūros organizacijos (UNESCO) Pasaulio paveldo sąrašą įtrauktas Pėčo krikščionių nekropolis.
Gruzijos tarptautiniai santykiai

Santykiai su Rusija

Po prezidento M. Saakašvilio atėjimo į valdžią santykiai su Rusija nebėra Gruzijos užsienio politikos prioritetas. 2005 m. gegužės 12 d. Gruzijos parlamentas priėmė rezoliuciją, kuria pareikalavo pradėti derybas dėl Rusijos karinių pajėgų išvedimo iš šalies. Šiuo metu Rusija Gruzijoje turi dvi karines bazes – Achalkalakyje ir Batumyje.
Pagal pirminius reikalavimus Rusijos pajėgos turėjo būti išvestos iki 2006 m. sausio mėnesio, priešingu atveju grasinta šias bazes blokuoti. Gruzijos vyriausybė ir parlamentas taip pat kelia reikalavimus atlyginti Rusijos karinių bazių padarytą žalą gamtai.
Rusijos karinių bazių išvedimas numatytas dar 1999 m. ESBO susitikime. Rusijos vyriausybė teigia, kad Gruzijos reikalaujami kariuomenės išvedimo terminai yra per greiti. Gruzijos parlamento rezoliuciją Rusijos užsienio reikalų ministras Sergejus Lavrovas pavadino „šantažu“.

Santykiai su JAV

Santykiai su JAV yra pagrindinis Gruzijos užsienio politikos prioritetas. Šių santykių svarbą JAV pademonstravo JAV prezidento Dž. Bušo ir valstybės sekretorės Kondolizos Rais (Condoleezza Rice) vizitais 2005 m. gegužės 8-9 d., iškart po vizito Rusijoje.
Mikalojus Holovčinskis

Biografija

Knigaikščių Holovčinskių giminės atstovas, herbo „Labedz“ savinikas. Mstislavlio vaivados, kunigaikščio Konstantino Holovčinskio (m. 1620) vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Jurgis (? – 1648/1649).
1644 metais kunigaikštis Mikalojus Holovčinskis gavo Oršos vėliavininko pareigybę. 1648 metais buvo išrnktas pasiuntiniu (deputatu) į seimą.
Buvo vedęs Kateriną Švijkovską, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.
Paskutinis vyriškos Holovčinskių giminės atstovas.
Simas Magaramas

Biografija

1951 m. baigė Vilniaus universitetą, įgydamas istoriko specialybę.
1941–1943 m. Raudonosios armijos karys. 1945–1958 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redakcijos skyriaus vedėjas, 1958–1974 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“ redaktoriaus pavaduotojas. 1974–1980 m. laikraščio „Tiesa“ redakcijos skyriaus vedėjas. Daugiausia rašė moralės ir buities klausimais.
Elektroninis paštas

Elektroninis paštas (El. paštas) yra būdas kurti, siųsti ir gauti žinutes per elektronines komunikavimo (ryšio) sistemas.
Elektroninis paštas sukurtas naudojant tradicinio pašto metaforą – žinutės vadinamos laiškais, laiškai siunčiami į pašto dėžutes, iš kurių juos galima bet kada išsiimti skaitymui. Pašto dėžutes palaiko pašto serveriai, aptarnaujantis tam tikros vardų erdvės pašto adresus. Paprastai priėjimas prie pašto serverio (pašto dėžutės) yra apsaugotas slaptažodžiu.
Informacija gavėjui dažniausiai siunčiama ne tiesiogiai, bet per tarpines grandis – SMTP serverį, kuris laiškus nugabena į serverį, atsakingą už pašto dėžutes (POP3 arba IMAP). Tarp šių serverių gali būti dar keletas kitų (dažniausiai – SMTP) pašto serverių.
Prie kai kurių pašto dėžučių serverių galima prisijungti, naudojant apibrėžtus protokolus (POP3, IMAP, MS Exchange ar kitus), kuriuos palaiko vienos ar kitos pašto programos (Thunderbird, TheBat, Outlook, Outlook express ir pan.) arba web – sąsają – internetinį puslapį (veikiantį, kaip specializuotas IMAP, POP3 ar pan. klientas), naudojantis naršykle (Mozilla Firefox, Opera, Internet Explorer). Dažnai pašto serveriai palaiko daugiau nei vieną protokolą.
Elektroninio pašto siuntimas paprastai yra nemokamas, vykdomas per Interneto tiekėjo SMTP serverį. Elektroninio pašto dėžučių išlaikymas daugeliu atvejų būna mokamas, vykdomas nepriklausomai nuo naudojamo Interneto tiekėjo (pvz., Interneto paslaugos gali būti imamos iš vienos įmonės, o el. pašto – iš kitos).
Einšteino kryžius

Einšteino kryžius (Q2237+030 arba QSO 2237+0305) yra keturių kvazaro atvaizdų formacija Pegaso žvaigždyne. Tai tas pats kvazaras; jo keturis atvaizdus sukuria specifinės formos galaktika (QSO 2237+0305 G), veikianti kaip gravitacinis lęšis. Galaktikos branduolys matyti kryžiaus centre kaip penktoji dėmė. 
Einšteino kryžius randamas 22ʰ 40ᵐ 30.3ˢ, +3° 21′ 31″. Jį galima pamatyti mėgėjišku teleskopu, tačiau reikalingas labai tamsus dangus ir bent 46 cm skersmens reflektorius.
Kvazaras yra už 8 milijardų šviesmečių, jo šviesą fokusuojanti galaktika – už 400 milijonų šviesmečių.
Artūras Severinas Grosas

Artūras Severinas Grosas (slapyvardis Aleksandraitis, 1821 m. gegužės 15 d. Prancūzija – 1870 m. ties Gerosios Vilties kyšuliu) – Lietuvos 1863 m. sukilimo dalyvis.

Biografija

Žemalės (Mažeikių apskritis) dvarininkas. Rusijos imperijos kariuomenės atsargos rotmistras. Per 1861 m. valstiečių reformą buvo taikos tarpininkas. 1863 m. balandžio mėn. Telšių apskrities sukilėlių karinis viršininkas, skelbė sukilėlių manifestą Plateliuose, Plungėje, Tveruose, iš savo dvaro valstiečių suorganizavo būrį, Sedoje užpuolė policijos būstinę, paštą ir valsčiaus valdybą. Kartu su B. Dluskio būriu 1863 m. birželio 22 d. kovėsi prie Papilės. 1863–1864 m. žiemą slapstėsi Žemaitijos miškuose, iš ten per Liepoją pasitraukė į užsienį. Gyveno Anglijoje, Prancūzijoje. Dalyvavo geografinėse ekspedicijose po Afriką. Žuvo sudužus laivui.
Irako Kurdistanas

Geografija

Irako Kurdistanas ribojasi su Turkija šiaurėje, Iranu – rytuose, Sirija – vakaruose. Visų šių kraštų pasienio srityse taip pat gyvena kurdai. Pietuose kraštas ribojasi su likusiu Iraku, bet tikslios sienos ginčytinos.
Kraštas kalnuotas (driekiasi Zagroso, Sindžaro, Hamrino, Kandilo masyvai), aukščiausia vieta – Šicha Daro kalnas (3611 m). Pagrindinė upė – Tigras (su intakais: Didžiuoju ir Mažuoju Zabais). Sudarytas nemažas Dukano tvenkinys.
Klimatas subtropinis, pusiau sausringas, vėsesnis nei likusiame Irake. Vasarą vidutinės temperatūros siekia 35–40 °C (pietvakariuose – 21–24 °C), žiemą laikosi tarp 9–11 °C, o kalnuose būna šalčiau. Per metus iškrenta 500–900 mm kritulių, daugiausia žiemą ir pavasarį.
Kalnų šlaituose ir slėniuose auga ąžuolų, kėnių, platanų, pušų, uosių miškai, kurie sausringesnėse vietose pereina į kserofitinius krūmynus, palmių giraites ir stepes.

Ūkis

Svarbiausias Irako Kurdistano pajamų šaltinis – naftos gavyba ir pardavimas. Taip pat kasama cinko, geležies rūda, klintis, varis, auksas, marmuras. Didelė dalis krašto gyventojų verčiasi žemės ūkiu – augina vaismedžius ir vaiskrūmius, javus, daržoves, laiko gyvulius.

Administracinis suskirstymas

Irako Kurdistanas padalintas į 4 apskritis (Parêzga): Dohuko, Erbilio, Suleimanijos ir Halabdžos. Į ginčytinas sritis, kurias valdyti siekia Irako Kurdistanas, patenka Kirkuko, Ninevės ir Dijalos muchafazų dalys.
Elista

Istorija

Elista įkurta 1865 m. Miesto statusą įgijo 1930 m. Nuo 1944 iki 1957 m. vadinosi Stepnojumi (rus. Степной).
Teisinė pagalba

Teisinė pagalba – pagalba teisės klausimais. Gali būti privati, valstybės garantuojama teisinė pagalba.

Lietuva

Lietuvoje yra valstybės garantuojama (finansuojama) pagalba. Ją reglamentuoja Valstybės garantuojamos teisinės pagalbos įstatymas. Jis nustato valstybės garantuojamos teisinės pagalbos teikimą asmenims, kad šie galėtų tinkamai ginti pažeistas ar ginčijamas savo teises ir įstatymų saugomus interesus.
Pagalbą teikia viešoji advokatų kontora, Teisinės pagalbos tarnybos, advokatai, pasirašę sutartis dėl pirminės arba antrinės teisinės pagalbos teikimo.

Pirminė teisinė pagalba

Pirminė teisinė pagalba – nustatyta tvarka teikiama teisinė informacija, teisinės konsultacijos ir dokumentų, skirtų valstybės ir savivaldybių institucijoms, išskyrus procesinius dokumentus, rengimas. Be to, ši teisinė pagalba apima patarimus dėl ginčo sprendimo ne teismo tvarka, veiksmus dėl taikaus ginčo išsprendimo ir taikos sutarties parengimą. Pirminė teisinė pagalba neapima mokesčių administratoriui teikiamų deklaracijų pildymo.

Antrinė teisinė pagalba

Antrinė teisinė pagalba – dokumentų rengimas, gynyba ir atstovavimas bylose, įskaitant vykdymo procesą, atstovavimas išankstinio ginčo sprendimo ne teisme atveju, jeigu tokią tvarką nustato įstatymai ar teismo sprendimas. Be to, ši teisinė pagalba apima bylinėjimosi išlaidų bylose, išnagrinėtose civilinio proceso tvarka, su bylos nagrinėjimu administracinio proceso tvarka susijusių išlaidų ir su baudžiamojoje byloje pareikšto civilinio ieškinio nagrinėjimu susijusių išlaidų atlyginimą.

Gynyba ir atstovavimas bylose

Gynyba ir atstovavimas bylose – įstatymų reglamentuojami procesiniai veiksmai ginant įtariamojo, kaltinamojo, nuteistojo ar atstovaujamojo teises ir interesus baudžiamosiose, civilinėse (išskyrus arbitražą) ir administracinėse bylose, taip pat tarptautinėse teisminėse institucijose, kurių jurisdikciją ar kompetenciją spręsti dėl Lietuvos Respublikos jurisdikcijai priklausančių asmenų teisių pažeidimų yra pripažinusi Lietuvos Respublika, jeigu jose nėra teikiama teisinė pagalba.
Astragai

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardas susijęs su upėvardžiu Astraga (arba Asdrė; dešinysis Nemuno intakas), tačiau neaišku, ar upelis davė kaimui vardą, ar atvirkščiai. Jeigu kaimo vardas pirminis, tai jį būtų galima kildinti iš rus. астрог – „senovinė medinė tvirtovė; nusmailintų statinių tvora; kalėjimas“.
Piliulės

Piliulės (dar vadinamos kontraceptinėmis tabletėmis arba oraline kontracepcija) – tai tabletės nuo pastojimo. Kombinuotas (mišrias) kontraceptines piliules vartoja moterys: piliulėse yra hormonų (estrogenų ir progesterono), kurie moters organizme sukelia pokyčius – stabdo ovuliacijos procesą bei sutirština gimdos kaklelio gleives, todėl apvaisinimo tikimybė smarkiai sumažėja. Trečiasis pokytis, moters organizmui reaguojant į šiuos hormonus, yra gimdos gleivinės (endometriumo) atrofija, todėl net ir įvykus apvaisinimui, embrionas negali implantuotis ir žuva. Dėl šio trejopo veikimo mechanizmo piliulės, jei vartojamos maždaug tuo pačiu laiku kiekvieną dieną, yra labai efektyvi apsaugos nuo nėštumo priemonė.
Tabletės neapsaugo nuo lytiniu keliu plintančių ligų. Paprastai vienos pakuotės užtenka vienam mėnesiui. Standartiškai (nors ne tai galioja ne visoms kontraceptinėms tabletėms) piliulės yra vartojamos 28 dienų ciklu: 21 dieną iš eilės vartojama po vieną tabletę (pageidautina tuo pačiu paros metu), o paskui 7 dienas daroma pertrauka.
Vartojant piliules nerekomenduojama rūkyti, kadangi padidėja širdies priepuolio, insulto bei trombų susidarymo kraujagyslėse rizika (venų trombozė, galinti sukelti plaučių emboliją), net ir jaunoms moterims, padidėja ir diabeto rizika. Piliulių vartojimo pradžioje kai kurios moterys gali patirti tam tikrus pašalinius poveikius, pavyzdžiui, priaugti keletą kilogramų, jausti pykinimą, nedidelius galvos skausmus, gali šiek tiek kraujuoti tarp mėnesinių, taip pat gali suminkštėti krūtys ar atsirasti inkštirų. Palaipsniui šie požymiai išnyksta. Blogiausiu atveju kontraceptinės tabletės gali sukelti skausmus pilve, stiprų galvos skausmą, neįprastus kojų ar krūtinės skausmus, regėjimo bei kvėpavimo sutrikimus, taip pat gali padidėti kraujospūdis.
Taip pat yra ne tik kombinuotos, bet ir vieno hormono – progesterono piliulės (dar vadinamos minipiliulėmis). Jas vartojant nepasireiškia pykinimo, krūtų suminkštėjimo simptomai, moterys beveik nerizikuoja patirti tokius rimtesnius pašalinius poveikius, kaip kraujo trombai ar širdies sutrikimai. Dažniausiai pasireiškiantis šalutinis poveikis vartojant šias piliules – tai moters ciklo pokyčiai. Galimi nereguliarūs ar lengvo kraujavimo ciklai, arba mėnesinės gali iš viso pranykti. Kadangi šios rūšies piliulės turi tik vieną hormoną, jas reikia vartoti kas dieną tiksliai tuo pačiu laiku, be pertraukų. Be to, jos yra kiek mažiau efektyvios nei mišriosios piliulės. Bet koks jų vartojimo laiko pakeitimas smarkiai mažina jų apsauginį poveikį.
Prieš pradedant vartoti piliules, reikėtų pasitarti su gydytoju. Nustojus vartoti piliules ir siekiant pastoti, patartina lukterti keletą moters ciklų, kadangi nustojus vartoti piliules ovuliacija tampa kurį laiką nereguliari, ir todėl paskui sudėtinga nustatyti apytikrę gimdymo datą. Mišrios kontraceptinės tabletės netinka žindančioms moterims, kadangi keičia pieno kokybę ir kiekį, tačiau minipiliulės tokio šalutinio poveikio neturi.
Moterims, sulaukusioms 40 metų amžiaus, vartoti piliules nepatartina dėl hormoninių pokyčių organizme, kadangi piliulės gali skatinti kraujospūdžio padidėjimą bei nutukimą.
Vokietijos futbolo taurė

Vokietijos futbolo taurė – kasmetinis futbolo turnyras Vokietijoje, vykstantis nuo 1934 metų.
Audronė Guigaitė

Biografija

1973 m. baigė Utenos T. Tilvyčio vidurinę mokyklą, 1978 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę. Studijų metais – Vilniaus universiteto Kiemo teatro aktorė.
1977–1990 m. žurnalo „Jaunimo gretos“ redakcijos skyriaus vedėja, nuo 1990 m. – leidyklos „Politika“ redaktorė, žurnalo „Adomas“ vyr. redaktorė. 1994–2000 m. – leidyklos „Pašekšta“ direktorė. Valstybinės darbo inspekcijos Inspektavimo organizavimo, priežiūros ir informavimo skyriaus vyriausioji specialistė.
Dirbdama žurnale „Jaunimo gretos“, daugiausia rašė apie kultūros, teatro žmones, savamokslius tautodailininkus. Leidykloje „Pašekšta“ pradėjo leisti knygų seriją „Moterų laimė“. Per Vilniaus televiziją 1996 m. rengė ir vedė laidą „Vyras, moteris ir meilė“.
Masisas

Istorija

Masisas buvo įkurtas 1950 m., sujungus kelis kaimus: Narimanlu, Zangibasar ir Ulukhanlu.