google/wiki40b huggingface dataset:
Dubajaus zoologijos sodas

Istorija

1971 m. Dubajaus zoologijos sodą perėmė Dubajaus miesto savivaldybė. Per pirmuosius dvejus egzistavimo metus sodas turėjo tik keletą gyvūnų, tokių kaip didžiosios katės, beždžionės ir kanopiniai gyvūnai. Taip pat buvo nedidelis akvariumas su kai kuriomis žuvimis ir ropliais. Nuo 1986 iki 1989 m. dalis zoologijos sodo buvo pertvarkyta ir perstatyta, vėliau iki šių dienų buvo nuolat atnaujinamas. Pastaraisiais metais sodas susilaukė kritikos dėl gyvūnų laikymo sąlygų ankštuose narvuose. Ją reiškė gyvūnų teisių aktyvistai, viešbučiai, turizmo agentūros. Nuo 2017 m. lapkričio mėn. zoologijos sodas buvo uždarytas, o visi gyvūnai buvo perkeliami į naująjį erdvų „Dubai Safari“ parką.

Ekspozicija

Zoologijos sode buvo apie 230 gyvūnų rūšių. Tarp jų yra 248 žinduoliai, įskaitant lapes, hienas, pumas, Azijos liūtus, jaguarus, šimpanzes, babuinus, beždžiones, elnius, lokius, ursonus, žirafas, hipopotamus ir berberinius avinus. Yra nykstančios rūšys: arabinis kormoranas (Phalacrocorax nigrogularis), bengalinis tigras, gorila, arabinis vilkas (Canis lupus arabs), amūrinis tigras, arabinė katė (Felis lybica lybica). Paukščiai apima stručius, kilniuosius erelius, papūgas. Roplius atstovauja apie 400 egzempliorių.

Safario parkas

Dubajaus safario parkas įsikūręs buvusio sąvartyno vietoje, užima 120 ha teritoriją. Pradėjo veikti 2017 m. gruodžio mėn. Jam priklauso zoologijos sodas, drugelių parkas, botanikos sodas, poilsio namai, golfo laukas, taip pat veterinarijos ir švietimo padaliniai. Parke yra apie 2 500 gyvūnų ir 250 rūšių. Safaris yra padalintas į Afrikos, Azijos ir Arabijos kaimus, kurių kiekviename laikomi tam regionui būdingi gyvūnai.
Šiauliai (Anykščiai)

Istorija

XIX a. pabaigoje pro kaimą nutiestas siaurukas. Sovietmečiu veikė Anykščių statybinių medžiagų gamykla (nuo 1940 m.), buitinio aptarnavimo dirbtuvės, parduotuvė, ryšių skyrius, medicinos punktas, pradinė mokykla (nuo 1949 m.), vaikų darželis (nuo 1961 m.).
1971 m. kovo 12 d. Šiaulių kaimas prijungtas prie Rubikių.
Balthasar van der Ast

Baltazaras van der Astas (ol. Balthasar van der Ast, 1593 ar 1594 m., Midelburgas, Nyderlandai – 1657 m., Delftas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, natiurmortų kūrėjas.

Biografija

Baltazaras van der Astas gimė 1593 ar 1594 m. Midelburge. Po tėvo, turtingo pirklio, mirties 1609 m. Van der Astas prisijungė prie sesers Marijos, kuri buvo ištekėjusi už natiurmortų tapytojo Ambrosius Bosschaert Vyresniojo (1573–1621), šeimos. Ambrosius Bosschaert Vyresnysis tikriausiai apmokė Van der Astą. 1615 m. šeima persikėlė į Bergen-op-Zomą ir 1616 m. − į Utrechtą. Van der Astas tikriausiai keliavo su jais. Utrechte jis paminėtas 1619 m. ir gyveno mieste iki 1632 m. Utrechto laikotarpiu žinomi pirmieji Van der Asto paveikslai. Jis tapo geru Roelandt Savery draugu, abu dailininkus vienijo bendros gėlių ir gyvūnų temos.
1632 m. Baltazaras van der Astas persikėlė į Delftą, kur birželio 22 d. užsiregistravo vietos tapytojų gildijoje. 1633 m. jis priėmė Delfto pilietybę ir vedė Margrieta Jansdr. van Beuren. Delfte Van der Astas gyveno iki mirties 1657 m. gruodžio mėn. Palaidotas Oude Kerk bažnyčioje. Dailininkas susilaukė dviejų vaikų. Kūrybinio kelio pradžioje Van der Astas buvo paveiktas Ambrosius Bosschaert Vyresniojo simetriškų natiurmortų kompozicijų, vėliau jį paveikė Roelandt Savery − Van der Asto spalvų tonai tapo švelnesni, labiau atmosferiški, kompozicijas paįvairino vabzdžiai ir maži gyvūnai. Jo dailės įtakos pėdsakų galima atsekti Jan van Kessel ir Adriaen Coorte kūryboje.
Čiučiuna

Čiučiuna, čiučiunia (rus. чучуна, чучуня) - hominidas kriptidas, kuris pagal gandus egzistuoja Jakutijoje (Rusija). Jis aprašomas kaip 1,8-2,1 m aukščio, padengtas tamsiais plaukais. Kai kurie kriptozoologai (pvz., Bernard Heuvelmans) teigia, kad čiučiunos gali būti reliktinė neandertaliečių populiacija. Kriptozoologas Markas Holas (Mark Hall) iškėlė mintį, kad tai gali būti išlikę Homo gardarensis atstovai. Niekas nėra pateikęs rimtų įrodymų, kad čiučiunos egzistuoja.
1929 m. balandį laikraštyje „Autonominė Jakutija“ straipsnyje „Čiučiuna“ rašė: „Verchojanskiečiai tvirtina, kad šiaurėje egzistuoja iki šiol nežinoma gentis. Verchojanskiečiai žino, kad čiučiuna ne fantazija. Yra liudininkų.“ ir „Čiučiuna aukštas, tvirtai sudėtas, vilki žvėrių kailiais, turi ilgus plaukus, kurie plaikstosi bėgant, ginkluotas lanku ir strėlėmis, vengia vietinių gyventojų, bet kartais įlenda į rūsius ieškodami ko nors valgomo, bėgioja labai greitai, greičiau nei arklys. Žinomas vienas atvejis, kai naktį pramogai mėtė į jurtą nedidelius akmenis.“
Vienas paskutinių pranešimų apie čiučiuną buvo 2002 m. kovą.
Argentinos Nacionalinis Kongresas

Argentinos Nacionalinis Kongresas (isp. Congreso de la Nación Argentina) – Argentinos įstatymų leidžiamoji valdžia.
Argentinos parlamentas yra dviejų rūmų: 72 vietų Argentinos Senatas ir 257 vietų Argentinos Deputatų Rūmai.
Kongreso pastato statyba prasidėjo 1898 m., valdant Bartolomé Mitre. Atidaryti 1906 m., bet galutinai užbaigti po metų. Tačiau pastatas pasirodė esąs permažas ir 1974 m. pastatyti atskiri deputatų rūmai. Priešais pastatą yra Dviejų Kongresų aikštė (isp. Plaza de los Dos Congresos), kurioje dažnai vyksta demonstracijos prieš valdžią.
Pranas Kazlauskas

Biografija

Pranas Kazlauskas - gimė 1830 metais. Tėvas – Florijonas Kazlauskas.
1851 m. Pranas Kazlauskas buvo paskirtas (įšventintas) kunigu. Nuo 1859 m. paskirtas  Nemajūnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčios klebonu, buvo šios bažnyčios administratorius. 
Pranui Kazlauskui klebonaujant  Nemajūnų bažnyčioje, svarstyta, kaip pagerinti  prastą bažnyčios pastato būklę, t. y. norėta pastatyti naują bažnyčią.  1862 m. patvirtintas mūrinės bažnyčios projektas ir bažnyčia po truputį pradėta mūryti.
1862 m. pab. - 1863 m. pradžioje kunigas Kazlauskas lankydavosi pas bajorą Adomą Bartuševičių Panemunio dvare, kur vyko paruošiamieji 1863 m. sukilimui veiksmai.
Kilus 1863 m. sukilimui, per 1863 m. šv. Velykas  Nemajūnų bažnyčioje buvo giedamos patriotinės dainos.
Dėl dalyvavimo 1863 m. sukilime prieš  Nemajūnų bažnyčios kleboną Praną Kazlauską Trakų politinių tyrimų komisijoje buvo iškelta byla, kunigas buvo suimtas ir tardomas. 
1863 m. lapkričio 27 d. kunigas  Pranas Kazlauskas apkaltintas antivyriausybinio turinio, kviečiančių prisidėti prie sukilimo atsišaukimų platinimu taip pat valstiečių kurstymu prisidėti prie sukilimo. Tuo pačiu metu Pranas Kazlauskas atiduotas Karo lauko auditoriatui, kuriame buvo teisiami sukilėliai.
Tardomas, į klausimą, ar ką nors pats įtariantis kaip jį išdavusį, kunigas atsakęs, jog nieko neįtariantis. 
1864 m. Karo lauko auditoriato nuosprendžiu 34 metų amžiaus Nemajūnų bažnyčios klebonas Pranas Kazlauskas nuteistas šešeriems metams katorgos darbų Sibire, iš jo atimtas dvasininko titulas, paskirta viso turimo turto konfiskacija. 
Ištremtas į Sibirą 1864 metais.
Daugiau apie Prano Kazlausko likimą nieko nežinoma.
Sokolė

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1775 metais. Tuo metu kaime buvo 5 namai. Kaime veikė smuklė, kuri stovėjo šalia kelio Bielskas-Gardinas. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1835 m. kaimas tapo Valilų pailvarko dalimi. Tuo metu kaime gyveno 6 katalikų šeimos. Iš viso 45 žmonės, iš kurių 5 žydai. 1855-1860 m. kaime siautė choleros epidemija, nuo kurios išmirė apie 30% kaimo gyventojų. 1865 m. kaime gyveno 87 žmonės, iš kurių 41 vyras ir 46 moterys. 1886 m. gruodžio 5 d. atidaryta pro kaimą einanti geležinkelio linija Balstogė-Valkaviskas. 1921 m. kaime gyveno 147 žmonės, iš kurių 70 vyrai ir 77 moterys. 1937 m. lapkričio 17 d. atidaryti Juzefo Pilsudskio kultūros namai. 1939-1940 m. kaime veikė dvi mokyklos: viena lenkų, o kita gudų. 1941 m. kai kaimas priklausė Baltarusijos TSR buvo panaikinta mokykla lenkų kalba. 1944 m. liepos mėnesį į kaimą įžengė Raudonoji armija. 1946 m. kaime gyveno 246 žmonės. 2000 m. kaime gyveno 122 žmonės, iš kurių 58 vyrai ir 64 moterys.
Ciklamatas

Ciklamatas E952 – dirbtinis saldiklis. 
Susintetintas 1937 metais. Paros norma - apie 7 mg/1 kūno kg.

Maisto priedas

Dirbtinis saldiklis - Europos Sąjungos E numerių sąraše esantis E952.
Ciklamatas 30 kartų saldesnis už cukrų, patvarus aukštoje temperatūroje. Saldaus skonio, be kartumo prieskonio. Dažnai naudojamas maisto produktų, gerimų, vaistinių preparatų saldinimui.

Saugos klausimai

Leidžiamas daugiau kaip 55 šalių, įskaitant ir Europos Sąjungą. 1969 m. buvo uždraustas vartoti JAV.
Šiuo metu vieningos nuomonės apie ciklamatų toksiškumą nėra. Dalis mokslinių tyrimų rodo, kad šios medžiagos yra mutageniškos, pažeidžia chromosomas bei sukelia teratogeninius efektus. Nustatyta, kad ciklamatai gali prasiskverbti per placentos sienelę ir pažeisti embriono medžiagų apykaitą, dėl to jis nerekomenduotinas nėščioms moterims ir vaikams.
Čikitanija

Čikitanija (isp. Chiquitanía) arba Čikitoso lyguma (Llanos de Chiquitos) – gamtinis regionas rytų Bolivijoje, Santa Kruso departamente, Gran Čako rytinė dalis. Šiaurėje palaipsniui pereina į Amazoniją, vakaruose remiasi į Andų kalnus ir Las Yungas miškus. Rytinė riba eina Paragvajaus upe ir Pantanalio pelkėmis.
Vyrauja plokčių lygumų reljefas, tačiau yra ir aukštumų bei žemų kalnų masyvų, pagrindinis – Santjago Kordiljera, iškylanti iki 1290 m (Čočiso k.). Taip pat daug tektoninių dubumų, kuriose susidaro pelkynai (pvz., Isosogo, Otukviso), druskos ir gėli ežerai (Konsepsjono ežeras). Upės priklauso Amazonės baseinui (Parapeti, Grandė) ir Paragvajaus baseinui (Negras).
Nors Čikitanija yra tropinėse ir subekvatorinėse platumose, tačiau klimatas palyginti artimas vidutinėms platumoms. Būdingi dideli dienos ir nakties temperatūrų skirtumai. Užėjus tropinėms oro masėms temperatūra pakyla iki 40 °C, tačiau vyraujant šaltoms oro masėms iš antarkties (pampero), temperatūra nukrenta iki 5-15 °C. Metinis kritulių kiekis keičiasi nuo 1050 mm Čikitanijos šiaurėje iki 600 mm.
Didžiajai Čikitanijos daliai būdinga įprasta Gran Čako augalija – savanos tipo žolynai su įvairių kietmedžių, palmių ir dygių krūmų sąžalynais. Vyraujantys medžiai: grakščioji bucija, Chorisia, paragvajinė cezalpinija, baltasis algarobas, tikrasis raudonmedis. Regiono šiaurėje upių slėniuose auga galeriniai miškai, kuriuos formuoja labiau Amazonijai būdingi augalai (svietenijos, hevėja, įvairios palmės).
Svarbiausi regione gyvenantys žinduoliai: jaguaras, puma, pekaris, tapyras, ocelotas, karčiuotasis vilkas, jaguarundis, pampų lapė, pilkoji mazama, balinis elnias, kapibara, brazilinė ūdra; ropliai: žakarė, anakonda, žarara, tropikinė barškuolė; paukščiai: tukanai, čimangas, aros, juodasis grifas, karališkasis grifas, įvairūs ereliai, sakalai, harpija, penelopės, pelėdos, nandu.
Čikitanijoje gyvena ~20 indėnų genčių, daugiausia kalbančių tupių-gvaranių kalbomis. XVII–XVII čia veikė Čikitanijos jėzuitų misijos. Regiono pavadinimas (chiquito ispanų kalboje reiškia mažytis) kilo nuo klaidingos konkistadorų interpretacijos: išvydę vietinių gyventojų (pampidų) trobeles su mažomis durimis pamanė, jog čia gyvena maži žmonės (pigmėjai), tačiau šie iš tiesų buvo netgi didesni už europiečius.
Silpnoji lentelė

Silpnoji lentelė (angl. weak map) – lentelė, kurioje raktą atitinkanti reikšmė saugoma tik tol, kol rakto nesunaikina Šiukšlių surinktuvas. Rakto - reikšmės poros buvimas tokioje lentelėje rakto nuo šiukšlių surinkėjo neapsaugo.
Silpnoji lentelė gerai tinka naudojant tokius raktus, kurie, kartą prarasti, negali būti sukurti iš naujo. Nebesant rakto, saugoti jį atitinkančią reikšmę nėra prasmės.
Jei raktą galima sukurti ar tiesiogiai nurodyti iš naujo (pavyzdžiui, naudojant simbolių eilutės tipo raktus), programuotojas turi nepamiršti, jog silpnojoje lentelėje esantis objektas gali iš jos bet kada dingti. Kadangi šiukšlių surinkėjo darbo greitis ribotas, lentelė ir tokiais atvejais naudojama jei rakto reikšmę galima rasti ir kitais, ilgiau užtrunkančiais būdais (pavyzdžiui, susisiekiant su serveriu). Kuomet raktą atitinkančios reikšmės klausiama labai dažnai, surinkėjas tokio rakto iš lentelės pašalinti nespėja. Jei ji reikalinga retai, saugoti lentelėje vis viena netikslinga.
Silpnoji lentelė paprastai realizuojama panaudojant maišos funkciją. Šį duomenų tipą turi Java ir kai kurios kitos programavimo kalbos.
Valaginos kalnagūbris

Valaginos kalnagūbris (rus. Валагинский хребет) – kalnų grandinė Rusijoje, Kamčiatkos krašte, Kamčiatkos pusiasalio rytuose, Rytų kalnagūbrio dalis. Tęsiasi į šiaurę nuo Ganalio kalnagūbrio. Ilgis – 150 km. Aukštis iki 1794 m (Kudriašo k.). Sudarytas iš kristalinių skalūnų, granitų, vulkaninės lavos. Statūs šlaitai dengiami Ermano beržų miškais, aukščiau veši krūmynai, aukštažolės pievos.
Para (pinigas)

Para (turk. para, iš pers. pārah 'moneta')) – buvęs Osmanų imperijos, Turkijos, Juodkalnijos ir Albanijos piniginis vienetas, dabar – Serbijos dinaro 1/100 dalis. Anksčiau buvo 1/100 Jugoslavijos dinaro.
Osmanų para buvo lygi 1/40 kurušo (šis buvo pagrindinis piniginis vienetas) ir 3 akčėms. Dabar 1/100 Turkijos liros yra 1 kurušas.
Serbijoje para nuo XIX a. yra smulkesnė dinaro dalis. Juodkalnijos perperas, naudotas 1906-1918 m., buvo padalintas į 100 parų. Albanijos para buvo Albanijos valiuta, kol 1926 m. buvo įvestas Albanijos lekas.
Albanų, graikų, bulgarų, makedonų, rumunų, serbų ir turkų kalbose para ar jo daugiskaita παράδες, pari, pare, parale, paraja ar paralar yra bendras žodis, reiškiantis 'pinigai'.
Tadas Blinda (TV mini serialas)

„Tadas Blinda“ – 1972 m. Lietuvos televizijoje sukurtas 4-rių serijų nuotykinis filmas Rimanto Šavelio romano motyvais apie garsųjį XIX a. „svieto lygintoją“. Tai – pirmasis lietuvių nuotykinis filmas. Trukmė – 151 min.

Nauja adaptacija

Po beveik 40 metų pertraukos nuo originalaus kūrinio atsiradimo, 2011 m. nufilmuotas pirmas lietuviškas nuotykinis istorinis veiksmo filmas Nepriklausomos Lietuvos istorijoje Tadas Blinda. Pradžia.
Dubrovački trubaduri

Dubrovački trubaduri buvo Jugoslavijos liaudies ir pop muzikos grupė iš Dubrovniko. Kolektyvas suburtas 1961 metais kompozitoriaus ir gitaristo Đelo Jusić. Grupė buvo labai populiari 7 ir 8 dešimtmečiuose buvusioje Jugoslavijoje. Atlikėjai Vakarų Europoje išgarsėjo 1968 metais, kai pasirodė 1968 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Londone. Jame Jugoslavijos valstybei atstovavo dueto nariai Luciano Kapurso ir Hamo Hajdarhodžić. Jie atliko baladę „Jedan dan“ (liet. Viena diena), kurioje dainuojama apie laimę ir jos reikiamybę kasdieniniame gyvenime. Ant scenos pasirodę paskutiniu – 17 – numeriu, atlikėjai sulaukė 8 taškų, kurie tais metais, taip pat kaip ir Monako bei Belgijos atstovams, garantavo 7 vietą.
Administracinių ginčų komisija

Administracinių ginčų komisija (AGK) – išankstinio ne teismo tvarka administracinių ginčų nagrinėjimo institucija, ginčų sprendimo komisija. Ji nėra viešojo administravimo subjektas. Pagal prigimtį - kvaziteisminė institucija. Lietuvoje įsteigtos pagal 1999 m. LR ABTĮ ir LR administracinių ginčų komisijų įstatymus.

Sudėtis

Komisiją gali sudaryti nebūtinai teisininkai.

Veikla

Įstatymo numatytais atvejais skundas (prašymas) pirmiausia turi būti paduodamas administracinių ginčų komisijai ar kitai išankstinio ginčų nagrinėjimo ne teismo tvarka institucijai, po to skundas gali būti paduodamas ir administraciniam teismui (LR ABTĮ 22 str. 3 d.). Kitais atvejais skundas (prašymas) gali būti paduodamas pasirinktinai - administracinių ginčų komisijai arba tiesiogiai administraciniam teismui (LR ABTĮ 22 str. 4 d.). 
Komisija per 14 dienų išnagrinėja žmonių ir juridinių asmenų skundus (prašymus) bei priima dėl jų sprendimus kai ginčijami  valstybinio administravimo subjektų (ministerijų, departamentų, inspekcijų, tarnybų, komisijų ir kitų valstybės institucijų bei jų tarnautojų ir pareigūnų) priimti individualūs administraciniai aktai (prireikus motyvuotu komisijos sprendimu bendras skundo nagrinėjimo terminas gali būti pratęstas dar 14 dienų).
Komisija taip pat sprendžia ginčus kai šios institucijos, jų tarnautojai ir pareigūnai atsisako ar vilkina įstatymuose ir kituose teisės aktuose nustatyta tvarka bei terminais tvarkyti žmonių reikalus viešojo administravimo srityje arba nesuteikia pareiškėjų prašomos ir jiems teiktinos informacijos.
Badgiso provincija

Geografija

Centrinę dalį užima izoliuotas kalnų masyvas aplink kurį plyti lygumos, apaugusios stepe, krūmynais. Pagrindinė upė – Murgabas.

Gyventojai

Dauguma Badgiso gyventojų yra tadžikai (62 %); jie gyvena didesnėse gyvenvietėse ir pietinėje bei vakarinėje dalyje. Taip pat gyvena puštūnai (28 %, daugiausia šiaurėje), uzbekai (5 %), turkmėnai (3 %), baludžai (2 %). Dauguma tikinčiųjų yra musulmonai sunitai.
Sasnavos valsčius

Sasnavos valsčius buvo pietvakarių Lietuvoje. Centras – Sasnava.
Klaipėdos Hermano Zudermano gimnazija

Istorija

Klaipėdos miesto valdybos nutarimu 1992 m. rugsėjo 1 d. įsteigta Klaipėdos valstybinė vokiečių pradinė mokykla. Mokykla įkurta 18-os vidurinės mokyklos (dab. Klaipėdos Baltijos gimnazija) patalpose. Darbą pradėjo 4 klasės, kuriose iš viso buvo 89 mokiniai. Mokyklai vadovavo Angelė Klitienė. Pirmosios mokytojos, pradėjusios darbą vokiečių pradinėje mokykloje: Onutė Paulauskienė, Judita Bukauskienė, Zofija Ručinskienė, Angelė Klitienė.
1994 m. vasario 15 d. Klaipėdos miesto valdybos bei LR kultūros ir švietimo ministerijos nutarimu pradinė vokiečių mokykla reorganizuota į bendrojo lavinimo pagrindinę mokyklą. 1994–1995 m. mokyklai suteiktas sustiprinto vokiečių kalbos mokymo statusas: leidžiama dalyti klasę į 2 grupes vokiečių kalbos pamokose. 1994–1995 m. m. mokykloje lankėsi Riugeno salos Bergeno miesto savivaldybės prezidentė G. Skreepski.
1995–1996 m. m. mokykla persikėlė į patalpas Gedminų g. 1. Nuo 1996–1997 m. m. mokykla vadinama Klaipėdos Hermano Zudermano internatine mokykla. 2001 m. gegužės 1 d. Hermano Zudermano internatinė mokykla reorganizuota į Hermano Zudermano vidurinę mokyklą. 2001 m. išleista pirmoji abiturientų laida.
Nuo pat mokyklos pradžios buvo kuriamos ir mokyklos tradicijos. Tradiciniais tapo advento rytmečiai, Šv. Martyno diena, Šv. Nikolaus rytmetys ir kt. Organizuojamas ir tradiciniu renginiu tampantis konkursas „Dainuojantys Klaipėdos mokytojai". 2006–2007 m. Klaipėdos miesto savivaldybės nutarimu mokyklai atiduodamas visas pastatas, o suaugusiųjų mokykla, su kuria dalintasi patalpomis ne vienerius metus, iškelta kitur. Pasikeitė ir mokyklos administracija. Ilgus metus mokyklai vadovavusi A. Klitienė pasitraukė iš direktorės pareigų. 2006–2007 m. m. pradėjo nauja direktorė Jolita Andrijauskienė. 2008–2009 m. m. mokykla LR švietimo ministerijos nutarimu tapo gimnazija. 2011 m. mokykla laimėjo bylą dėl nuotraukų viešinimo savo internetiniame tinklalapyje.
Bronė Mockūnienė

Bronė Žaranskytė-Mockūnienė (1918 m. rugpjūčio 2 d. Mosėdžio par. Virbalų k. – 2011 m. sausio 28 d. Kanberoje, Australija) – Australijos lietuvių visuomenės veikėja, rašytoja, dailininkė.

Biografija

Gimė žemaičių ūkininkų Antano ir Onos Žaranskių šeimoje, buvo jauniausia iš septynių vaikų. Mokėsi Skuodo, Panevėžio gimnazijose, 1938 m. baigė Rokiškio Juozo Tumo – Vaižganto gimnaziją. Studijavo prancūzų kalbą ir literatūrą 1938–1940 metais Kauno Vytauto Didžiojo ir 1940–1942 metais Vilniaus universitetuose (pastarajame – ir germanistiką bei meno istoriją).
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Gyveno Dilingeno pabėgėlių stovykloje. Vokietijoje ištekėjo už Jono Mockūno. 1948 m. su vyru emigravo į Australiją. Nors turėjo pakankamą išsilavinimą, mokėjo šešias kalbas, iš pradžių pagal sutartį su Australijos imigracine tarnyba turėjo dirbti įvairius nekvalifikuotus darbus. Vėliau apsigyveno Adelaidėje, įsidarbino raštinėje, susilaukė sūnaus.
Buvo aktyvi Australijos lietuvių bendruomenės narė, Akademinio skautų sąjūdžio dalyvė, pirmosios tautinių šokių grupės Adelaidėje šokėja, dėstė Adelaidės lituanistiniuose kursuose. 1972 m. ėjo Australijos pabaltijiečių moterų sąjungos pirmininkės pareigas.
Bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje („Mūsų pastogėje“ ir kt.). Buvo „Australijos lietuvių metraščio“ antrosios dalies, išleistos 1983 m., redakcinės komisijos narė. 1985 m. Čikagoje išleista jos prozos knyga „Saulėlydis“ pelnė skautų sąjungos premiją.
Dar Panevėžyje buvusi dailininko Jono Vaičio mokine, po vyro mirties 1975 metais giliau studijavo dailiąją keramiką ir tapybą. Tapė peizažus ir portretus, savo darbus eksponavo dailės parodose Australijoje ir Lietuvoje, surengė ne vieną personalinę parodą.
Slau

Istorija

Minimas nuo 1196 metų. XIX a. ypač buvo stipri plytų gamybos pramonė.
Sizifas

Legenda

Pagal legendą Sizifas, Dievo Austrio sūnus, įkūrė Korinto miestą, kuris senovėje buvo vadinamas Efire.
Atvykus mirties Dievui Tanatui, Sizifas klastingai jį apgavo ir sukaustė grandinėmis. Nuo tada žmonės nustojo mirti. Dzeusas atsiuntė karo Dievą Arėją, kuris Tanatą išlaisvino.
Antrąkart Sizifas Dievus apgavo žmonai liepęs nustoti aukoti požemio Dievams, ir išsaugoti jo kūną - nelaidoti. Atėjęs pas Hadą šis paprašė jį leisti į Žemę, kad įsakytų žmonai aukoti aukas. Išleistas taip ir pasiliko Žemėje.
Galop Tanatas išplėšė bepuotaujančiam Sizifui širdį. Nuo tada pomirtiniame gyvenime Sizifas turi amžinai ritinti didžiulį akmenį į aukštą statėjantį kalną. Kai viršūnė jau arti - akmuo išsprūsta iš rankų ir nurieda žemyn, o pasmerktasis vėl turi pradėti viską iš naujo.
Dabar Sizifo vardas arba Sizifo Akmuo yra tapę bendriniais terminais apibūdinančiais beviltiškus veiksmus be pabaigos.
Pietų Sudano sportas

Paskelbus šalies nepriklausomybę 2011 m. liepos 7 d. Pietų Sudanas pradėjo vystyti savo sportą.
2011 m. balandžio mėnesį buvo įkurta Pietų Sudano futbolo asociacija (S.S.F.A.) Jai vadovauja Oliver Mori Benjamin. 2011 m. gegužės 25 d. buvo suburta Pietų Sudano vyrų futbolo rinktinė. Pirmuoju jos treneriu tapo Malesh Soro, o pirmosios neoficialios rinktinės rungtynės vyko 2011 m. liepos 10 d. su Kenijos klubu „Tusker F.C.“ Susitikimas vyko Džubos stadione. Rezultatu 3-1 nugalėjo Kenijos klubas.
Pietų Sudano futbolo asociacija 2011 m. liepos 18 d. paskelbė, kad planuoja surengti tarptautines šalies nepriklausomybės futbolo taurės varžybas. Šios varžybos šalyje turėtų vykti rugpjūčio mėnesį. Tuo pačiu asociacija nutarė rengti Garango taurės ir Pietų Sudano taurės futbolo varžybas.
2011 m. gegužės mėnesį buvo suburta ir Pietų Sudano vyrų krepšinio rinktinė. Ji tapo FIBA narė nuo 2013 metų gruodžio m. Rinktinę prižiūri šalies krepšinio asociacija. Pietų Sudane yra gimęs žymus NBA krepšininkas, šiuo metu žaidžiantis už Jungtinės Karalystės vyrų krepšinio rinktinę, Luol Deng.

2012 m. vasaros olimpinės žaidynės

2012 m. vasaros olimpinių žaidynių metu Pietų Sudano olimpinis komitetas dar neturėjo tarptautinio pripažinimo, todėl šalies sportininkams buvo leista startuoti po olimpine vėliava. Vieninteliu Pietų Sudano sportininku įvykdžiusių olimpinę kvalifikaciją tapo lengvaatletis Guor Marial. Sportininkas maratono distanciją baigė 47 vietoje, atbėgęs per 2 val. 19 min. 32 s.

2016 m. vasaros olimpinės žaidynės

Pirmieji sportininkai, atstovaujantys šalies garbę olimpinėse žaidynėse, buvo 2016 m. vasaros olimpinės žaidynėse. Du sportininkai dalyvavo lengvosios atletikos varžybose - Santino Kenyi 1 500 m, Margret Rumat Hassan 200 ir 400 m bėgimuose.
Pranas Dragūnaitis

Pranas Dragūnaitis (g. 1938 m. gruodžio 25 d., Šakiai) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija

Mokėsi Riazanės aukštojoje vadų mokykloje. Ją išformavus perkeltas į analogiška mokyklą Baku, ją baigė 1960 m. 1960–1989 m. tarnavo TSRS ginkluotosiose pajėgose, 1981–1983 m. dalyvavo Afganistano kare.
Nuo 1991 m. lapkričio mėn. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijos Mokomojo centro viršininkas. Nuo 1992 m. sausio mėn. Pasienio apsaugos tarnybos štabo viršininkas. 1992 m. pulkininkas. Nuo 1992 m. gruodžio mėn. Valstybinės sienos apsaugos tarnybos viršininko pavaduotojas ir štabo viršininkas. 1994–1998 m. Lietuvos karo akademijos Taktikos katedros vedėjo pavaduotojas.