google/wiki40b huggingface dataset:
Maišiagalos memorandumas

Maišiagalos memorandumas – Maišiagaloje pasirašytas memorandumas, dėl Lietuvos ir Latvijos sienos Baltijos jūroje.

Istorija

1995 m. gegužės 20 dieną prezidentas Algirdas Brazauskas ir premjeras Adolfas Šleževičius kartu su Latvijos prezidentu Gunčiu Ulmaniu ir jo atstovais pasirašė Lietuvai nenaudingą memorandumą dėl Lietuvos ir Latvijos sienos Baltijos jūroje. Šiuo dokumentu buvo aptarta, kaip dvi kaimynės pasidalins povandeninį šelfą Baltijos jūroje su galimais naftos ištekliais. Tam pasipriešino ne tik opozicija, bet ir Užsienio reikalų ministerija.
Vėliau, 1996 m. lapkričio 13 dieną A. Brazauskas paskelbė dekretą, kuriuo netiesiogiai atšaukė savo parašą po šiuo memorandumu.
Zizdra

Istorija

Zizdros kaimas buvo įsikūręs šalia Zizdros dvaro, kurį valdė Miliūnų šeima. 1937 m. buvo vykdoma dvaro parceliacija, jis parduotas Matui Nečiūnui.
Lepšiai (Šiauliai)

Geografija

Ribojasi šiaurėje su Salduvės parku, rytuose su Aleksandrija, pietuose su Zokniais, vakaruose su Šimše. Rajonas kalvotas, šiaurinėje pusėje buvusios pelkės. Kalvose trykšta keliolika šaltinių, kurių vandenys suformuoja Švedės upelio aukštupį.

Istorija

Rajono teritorijoje žmonių gyventa jau VIII–IX a. Tai rodo senkapio, kurį tyrinėjo archeologas Balys Tarvydas radiniai, dabar saugomi Aušros muziejuje.
Dabartinė gyvenvietė pradėta formuoti 1832 m., kai grafas Nikolajus Zubovas, nusipirkęs kaimo dalį, joje pradėjo statyti Aleksandrijos dvarą. Visi į dvaro teritoriją patekę valstiečių ūkiai buvo nugriauti, jiems pastatyti namai arčiau Šiaulių.
Po 1996 m., suteikus sklypus buvusiems žemės savininkams gyvenvietė pradėjo plėstis. Tačiau jos plėtra ribota, nes beveik visa ji patenka į vandenvietės apsaugos zoną.

Vandenvietė

1930–1932 m. inžinierius Steponas Kairys, projektuodamas Šiaulių miesto vandentiekį, atkreipė dėmesį į Lepšių šaltinius. Atlikus jau pirmuosius gręžinius buvo rastas geros kokybės vanduo, kurį nuspręsta panaudoti miesto aprūpinimui geriamuoju vandeniu. Vandenvietė įrengta 1939 m., bet vandentiekis baigtas statyti tik 1943 m. Vandenvietę eksploatuoja UAB „Šiaulių vandenys“, ją sudaro 20 gręžinių, kurių gylis nuo 165 iki 205 m. Vandenvietės galingumas – 20 000 m³ per dieną.
Dainius Korsakas

Biografija

1990 m. Pabiržės vidurinės mokyklos, o 1997 m. Biržų „Saulės“ gimnazijos direktorius.
1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Biržų rajono skyriaus narys.
Sutuoktinė Astra, duktė Indrė.
Aukštutinė Sena

Aukštutinė Sena (92) (pranc. Hauts - de-Seine) – Prancūzijos departamentas šalies centro šiaurėje, Il de Franso regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Nanteras (Nanterre). Generalinės tarybos pirmininkė Nikola Sarkozi (Nicolas Sarkozy).
Departamente 3 apskritys, 45 kantonai, 5 municipaliniai susivienijimai ir 36 komunos. Plotas – 176 km². 1999 m. – 1 428 881 gyventojai, 8 137 gyv./km².

Istorija

Įsteigtas 1968 m. sausio 1 d. pagal 1964 m. liepos 10 d. įstatymą, patvirtintą 1965 m. vasario 25 d. dekretu, apjungus 27 buvusio Senos departamento komunas ir 9 Senos ir Uazos departamento komunas.
Įeina į Prancūzijos „Mažąją karūną“, sostinės regioną, kurį sudaro Aukštutinė Sena, Sena-Sen Deni ir Marnos slėnis. Didžiąją karūną sudaro Uazos slėnis, Ivlinas, Esonas bei Sena ir Marna.

Geografija

Aukštutinės Senos departamentas šiaurės rytuose ribojasi su Senos-Sen Deni, šiaurėje su Uazos slėnio, vakaruose su Ivelino, pietuose su Esono, pietryčiuose su Marnos slėnio ir rytuose – su Paryžiaus departamentais.
Departamento šiaurėje pastatytas verslo rajonas Defansas (La Défense).

Ekonomika

Departamente veikia Defanso verslo centras, kuriame įsikūrę didžiausių Prancūzijos ir užsienio firmų būstinės, trys TV kanalai – TF1 (Bulonėje-Bilankure), Canal+ ir France 5 (Mulino), prekybos ir pramonės įmonės.
Departamento biudžetas 2004 m. buvo 1,7 mlrd. eurų.
Jurgis Daukšys

Biografija

Mokėsi pradžios mokykloje. 8 metus tarnavo carinės Rusijos imperijos kariuomenėje.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos socialdemokratų partijos frakcijai, dirbo Žemės reformos įstatymo grupėje. Nuo 1921 m. vasario 26 d. iki 1928 m. – LSDP CK narys.
1923 m. sausio 12 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo atstovas, pakeitė jame Vladą Poželą. 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas. 
1926 m. – laikraščio „Socialdemokratas“ redaktorius.
Kičas

Kičas (vok. kitsch) – sąvoka, atsiradusi XIX a. pab.–XX a. pr., apibūdinanti banalaus menkaverčio turinio ir stiliaus kūrinį; iš pažiūros gražus, kupinas patoso ir jausmo, bet iš tikrųjų primityvus, perdėtas, pretenzingas, rėžiantis akį, neskoningas bei pigus masinio tiražavimo produktas. Kičas tik mėgdžioja, imituoja originalą orientuojantis į žemo suvokimo paviršutinišką vartotoją, į momentinę emocinę reakciją be intelektualinių pastangų, stengiasi įbrukti mintį, jog tai kažkas ypatingo, didingo, jausmingo, svarbaus.

Vartojimas ir apibrėžtis

Kičas – kaip pramoninis produktas – menkavertis, primityvus, pigiai paviršutiniškai kopijuojant originalą siekiant tik išorinio pavidalo, masėms sukurtas produktas.
Kičas – kaip pramogų industrijos produktas – pramoginio turinio, greitam pripažinimui paruoštas tikrosios kultūros simuliakras, mechaniškas, statiškas, paviršutiniškas ir visai neskoningas kūrinys.
Kičas – kaip kulinarijos produktas – paruoštas naudojant pigius pakaitalus reikiamiems ingridientams siekiant tik išorinio pavidalo ar akcentuoti porcijos dydį bei kainą; Siekiant suteikti ar užmaskuoti patiekalo skonį gausiai naudojamas kečupas, majonezas, garstyčios, cukrus, druska ar kitokie pigūs stipraus skonio produktai bei jų mišiniai.
Kičas – kaip socialinis reiškinys – pasireiškia manierų demonstravimu, perdėtu intonacijos, mažybinių žodžių ar superlatyvų naudojimu, iš anksto paruoštais šabloniškais klausimais, frazėmis ar tekstais, mechanišku socialinių gestų atlikimu nesigilinant į jų prasmę ir adekvatumą, pretenzinga apranga bei kosmetika.
Kičo sąvoka taikoma ir architektūrai, muzikai bei literatūrai. Literatūroje kiču vadinamas pretenzingas, primityvios stilistikos kūrinys, imituojantis katarsį ir estetinę sąmonę. Tokie kūriniai bulvariniai, stereotipiniai, juose gausu klišių, melodramos, jie skirti masinei rinkai. Literatūroje naudojamas ir atskiras terminas tokiai kūrybos veiklai – grafomanija.
Muzikoje kiču laikomi paprastai vokaliniai, pretenzingi, nemeniški, neskoningi, eklektiški, vulgarūs ar pagal pilną fonogramą atliekami kūriniai.
XIX a. pab.–XX a. pr. itin suklestėjus mėgėjų kūrybai, primityvių kūrėjų menas atitiko tokių pat klausytojų poreikius. Interneto visuotinis įsigalėjimas XXI a. pradžioje atkartoja tokį masiškumo kuriant ir vartojant poveikį.
Postmodernizmo epochoje riba tarp aukštosios ir masinės kultūros, meno bei kičo ištirpo. Kičo citatų gausu tapyboje, tekstilėje, juvelyrikoje, architektūroje. Pati kičo samprata taip pat laikui bėgant kito: anksčiau kičas sietas su banalumu, primityvumu, beskonybe, perdėtumu, sentimentalumu, nuo jo aukštoji kultūra siekė atsiriboti, vėliau XX a. pab.–XXI a. pr. kičas pradėtas sieti su laisvumu, kosmopolitiškumu, daugiakultūriškumu. Anksčiau buvęs pradedančiųjų bei mėgėjų saviraiškos priemone, kičas tapo pakankamai paplitusiu reiškiniu įvairiose srityse ir industrijose, o sąmoningai pasirenkamas dažniau su ironija nei naiviai.
New Jersey (albumas)

Sėkmė topuose

„New Jersey“ debiutavo #8-oje vietoje Billboard 200 albumų tope, o sekančią savaitę prasiveržė į #1-ąją poziciją, kurioje įsitvirtinęs praleido keturias savaites. Jungtinėse Valstijose per šešis mėnesius parduota 5 mln. šio albumo kopijų, 7 kartus jam suteikta platininio atestacija. 2009 m. „New Jersey“ pardavimai pasaulyje pasiekė 15 mln. tiražą.
Hirsutizmas

Hirsutizmas (lot. hirsutus – gauruotas, plaukuotas) – padidėjęs moters plaukuotumas tose kūno vietose, kurioms paprastai būdingas ilgųjų plaukų nebuvimas arba tik nežymus plaukuotumas. Hirsutizmas atkartoja vyriško plaukuotumo bruožus (priklauso nuo androgenų stimuliacijos). Pats savaime hirsutizmas nėra sutrikimas, o simptomas, rimtesnės sveikatos problemos ženklas, ypatingai jei pasireiškia vėlesniame laikotarpyje po lytinės brandos. Hirsutizmas nėra tas pats, kas hipertrichozė, kuri irgi pasireiškia padidėjusiu plaukuotumu, tačiau ne dėl androgenų, bet kitų įgimtų ar įgytų metabolinių sutrikimų.

Požymiai

Hirsutizmas pasireiškia tik moterims, androgenų skatinamas plaukuotumas padidėja tose kūno vietose, kur vyrų plaukuotumas natūraliai didesnis – ant krūtinės, liemens, nugaros ir veido. Tiek vyrams, tiek moterims pasitaikantis viso kūno plaukuotumas, kuriam daro įtaką metaboliniai procesai, ne androgenai, vadinamas hipertrichoze.
Vienas hirsutizmo nustatymo būdų – Ferriman-Galwey skalė, pagal kurią kūno plaukuotumas įvertinamas balais, hirsutizmas atitinka 8 ar daugiau balų.
Hirsutizmas gali pakenkti moters savigarbai, nes plaukuotumas paprastai laikomas vyrišku bruožu.

Gydymas

Daugelis moterų nepageidaujamus dėl hirsutizmo atsiradusius plaukus šalina įprastais plaukų šalinimo metodais – depiliacija ir epiliacija. Tačiau rekomenduojama leisti medikams nustatyti tikrąsias hirsutizmo priežastis ir patarti dėl tinkamiausio gydymo būdo.
Austriacizmas

Austriacizmas – vien Austrijoje arba jos dalyje vartojamas žodis. Dažniausiai austriacizmus sudaro įvairūs vokiečių kalbos dialektų žodžiai. Be germanų kilmės žodžių, dalis austriacizmų yra iš slovėnų, kroatų ir vengrų kalbų, tai žodžiai, vartojami tik tam tikroje Austrijos dalyje.
Jie labai skiriasi nuo helvetizmų, vartojamų Šveicarijoje, bei teutonizmų, vartojamų Vokietijoje. Austrizmai rodo, kad vokiečių kalba, kaip anglų, prancūzų, ispanų ir portugalų kalbos, yra kalba, turinti keletą bendrinės kalbos variantų.
Premjer-ministr

Istorija

Grupė buvo įkurta 1997 metais keturių dainininkų: Viačeslavo Bodolikos (g. 1977 m. Ungenyje, Moldavija), Piterio Džeisono (g. 1976 m. Maskvoje), Žano Grigorjevo-Milimerovo (g. 1979 m. Maskvoje) ir Dmitrijaus Lanskojaus (g. 1978 m. Maskvoje). Po dvejų metų grupė išleido debiutinį studijinį albumą „Griaznyje tancy“ (rus. Грязные танцы). 2000 m. išgarsėjo singlu „Vostočnaja piesnia“. 2001 m. pasirodė antrasis albumas „Pochod na Vostok“ (rus. Поход На Восток). 2001 m. lapkričio mėn. grupę paliko Dmitrijus Lanskojus, kuris vėliau pradėjo solinę karjerą. Vietoj jo penktuoju nariu tapo Maratas Čanyševas (g. 1975 m. Maskvoje).
2002 m. kovo mėn. grupė nacionalinio transliuotojo Pervyj kanal (Pirmasis kanalas) išrinkti Rusijos atstovais 47-ame Eurovizijos dainų konkurse Taline (Estija). Su daina „Northern Girl“ užėmė 10-ą vietą, iš viso surinkę 55 taškus (6 taškus dalyviams skyrė žiūrovai iš Lietuvos). Tais pačiais metais išleido albumą „Devočka s severa“ (rus. Девочка с севера), kuriame įtraukta eurovizinė daina „Northern Girl“ bei rusiška jos versija „Devočka s severa“ .
2004 metais grupė išleido savo debiutinį rinktinių dainų albumą „Zolotaja serija“ (rus. Золотая серия).
Dėl nesutarimų su prodiuseriais, grupės nariai savo veiklą pradėjo naujoje grupėje „PM“.
„Premjer Ministr“ veikla tęsėsi nauja sudėtimi, kurios nariais tapo Tarasas Demčiukas, Sergejus Demiačiukas, Antonas Naumovas, Vasilijus Kirejevas ir Amarchuu Borchuu. 2006 m. grupė išleido albumą „8 marta“, įrašyta Moterų dienos progai.
2008 metais dalyvavo Rusijos nacionalinėje atrankoje į „Euroviziją“, su daina „My - parallelniye miry“ grupė užėmė 9-ą vietą.
Gauronskių koplyčia-mauzoliejus

Istorija

Neogotikinė koplyčia pastatyta XIX a. viduryje. Jos rūsyje palaidoti dvarininkai Gauronskiai, kurie buvo susigiminiavę su garsia Oginskių gimine. Pastarieji save kildina iš pirmųjų Rusios carų Riurikovičių giminės.
Pirmą kartą pamaldos į Gauronskių koplyčią buvo laikinai perkeltos 1925 m., kai Alvito bažnyčia buvo nukentėjusi ir per Pirmąjį pasaulinį karą. Tuomet buvo apgriauta bažnyčia, sunaikinta klebonija, ūkiniai pastatai, kuriuos reikėjo atstatyti.
Degėsių kapinynas

Kapinynas

Kapinynas apardytas (XIX a. pradėta kasti žvyrduobė), dalis jo užstatyta. 1949 m. Lietuvos istorijos institutas (vadovas Pranas Kulikauskas) ištyrė 138 m² plotą, kuriame buvo 12 žvyrduobės apardytų X a. – XII a. kapų ir vienas XVI a. – XVII a. kapas. Juose mirusieji laidoti nedeginti su įkapėmis. Rasta siauraašmenių kirvių, ietigalių, svarstyklių, kryžinių ir žiedinių smeigtukų, apyrankių, peiliu. Kapinyno teritorijoje surinkta V a. – XVII a. radinių. Daugumą jų saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, dalį – Vytauto Didžiojo karo muziejus, Šiaulių Aušros muziejus ir Biržų krašto muziejus „Sėla“.
Senakis

Istorija

Miesto teises gavo 1924 m. Nuo 1933 m. iki 1976 m. vadinosi Micha Cchakaja, iki 1989 m. Cchakaja, Gruzijos revoliucionieriaus, partinio veikėjo Michailo Cchakajos (1865–1950) m. garbei.
Albinas Zaleckas

Biografija

1997 m. UAB „Trakų rajono komunalinių įmonių kombinatas“ generalinis direktorius, 1997–2002 m. UAB „Trakų šilumos tinklai“ valdybos narys.
1995 m. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Trakų rajono skyriaus narys.
1997–2003 m. (LLRA) ir nuo 2003 m. (LSDP) Trakų rajono savivaldybės tarybos narys.
Stačioji vaisgina

Biologija

Tai daugiametis, 10–30 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas status, šiurkščiai gauruotas. Skroteliniai lapai atvirkščiai kiaušiniški, plaukuoti, , su lapkočiais, lygiakraščiai arba nežymiai karbuoti, prisiglaudę prie žemės.
Pažiedės kiaušiniškos, neskiautėtos, lygiakraštės. Žiedynas keturbriaunis, piramidės pavidalo, tankus; jo menturiai dažniausiai iš 6 žiedų. Žiedai maži, 10–13 mm ilgio, bekočiai. Taurelė penkiadantė, jos danteliai apaugę pasišiaušusiais plaukeliais, apatinė dalis beveik plika. Vainikėlis žydras ar šviesiai mėlynas, gauruotas. Jo viršutinė lūpa dviskiautė, o apatinė – triskiautė. Kuokelių 4, jų koteliai pliki.
Žydi gegužės–birželio mėnesiais. Vaisiai – riešutėliai, rutuliški, maždaug 1,5 mm ilgio, raukšlėti, neretai apaugę pasišiaušusiais plaukeliais. Dauginasi sėklomis.

Paplitimas ir augavietės

Paplitusi Europoje. Lietuvoje gana reta.
Auga šviesiuose miškuose, sausose pievose, pamiškėse, šlaituose, viržynuose.

Apsauga ir grėsmės

Į Lietuvos saugomų augalų sąrašus rūšis įrašyta nuo 1962 m.  Grėsmę kelia augaviečių užaugimas krūmais, medynų tankėjimas, mindymas, skynimas.
Marijampolės parapija

Marijampolės parapija – marijonų vedamas Marijampolės parapijos ir Marijonų Švč. Trejybės brolijos laikraštis, leistas 1930–1940 m..

Istorija

Įsteigė Adomas Jasenauskas. Leido Marijonų vienuolija. Ėjo kartą per mėnesį, 1934–1937 m. – dažniau. Spausdino Marijonų spaustuvė Marijampolėje. Išėjo 143 numeriai.
Redagavo Kristupas Čibiras, V. Polonskis, J. Stakauskas, J. Žilinskas.
Sister Sin

Istorija

Grupės įkūrėju laikomas būgnininkas Dave Sundbergas, o vokalistė ir pagrindinis grupės veidas Liv Jagrell prisijungė vėliau, atsiliepusi į reklamą laikraštyje.
2003 m . pasirodė debiutinis grupės albumas „Dance of the Wicked“, palankiai sutiktas muzikos kritikų. Įrašą išleido nedidelė kompanija „Sleazy Rider Records“ ir tik vėliau buvo perleistas kompanijos „EMI“ padalinio Graikijoje, todėl grupės nariai tikruoju debiutiniu albumu paprastai įvardina „Switchblade Serenades“, pasirodžiusį tik 2008 m. Iki tol grupė spėjo išleisti dar keletą demo bei EP įrašų.
Albumas „Switchblade Serenades“ debiutavo 107 vietoje JAV renkamame „Top Heatseekers“ sąraše, į kurį įtraukiamos grupės, iki tol niekada nepatekusios į Billboard Top 100. Reklamuodama albumą grupė surengė du nedidelius gastrolių turus JAV, kurių metu „apšildė“ „Motörhead“, „Otep“ ir „Ill Niño“ pasirodymus, o Europoje koncertavo kartu su „Arch Enemy“ bei pasirodė keliuose muzikiniuose festivaliuose Skandinavijoje.
2010 m. grupė išleido albumą „True Sound of the Underground“. Pirmoji daina iš jo „Beat ‘Em Down“ grupės „MySpace“ paskyroje buvo patalpinta dar 2009 m. ir dedikuota neseniai mirusiam boksininkui Ingemar „Ingo“ Johanssonui.
Po šio albumo grupė vėl išsiruošė į gastroles, kurių metu dažniausiai atliko „apšildančios“ grupės vaidmenį. Viename iš koncertų serijų jie grojo kartu su garsia Vokietijos atlikėja Doro Pesch, su kuria vėliau įrašė „Motörhead“ dainos „Rock‘N‘Roll“ perdirbinį.
2011 m. jie pasirodė kartu su „Grave Digger“ jų koncertiniame ture „The Clans Will Rise Again“.
2012 m. „Sister Sin“ išleido albumą „Now And Forever“, o 2014 m. - paskutinį savo darbą „Black Lotus“.
2015 m. lapkričio 7 d. grupė išplatino pareiškimą, kad nutraukia savo veiklą.
Vyras ir vaikas

Siužetas

Haris Silveris - suaugęs, bet nenusivylęs trisdešimtmetis, susitupėjęs, bet ne paikai viskuo patenkintas, pamokytas, bet ne tiek, kad kiltų noras pulti po traukiniu. Žodžiu, gyvena geriausius metus. Turi gražią žmoną, ketverių metų šviesiaplaukį mėlynakį sūnelį, gerą darbą televizijoje. Bet po vienos nakties Hariui tenka mokytis suprasti, kas iš tikrųjų yra meilė ir gyvenimas. „Vyras ir vaikas“ - smagiai ir puikiai aprašyta knyga, kuri apie žmonių santykius padės sužinoti daugiau nei psichologijos raštai.
Izraelio karalystė

Raida

Senieji Palestinos krašto gyventojai buvo kanaanitai, kurie čia buvo įkūrę daug miestų valstybių, aptarnaujančių prekybinius kelius tarp šiaurinės Sirijos ir Egipto. Remiantis Senuoju Testamentu, apie XII a. pr. m. e. į šiuos kraštus iš Egipto atsikėlė izraelitai, kuriuos sudarė 12 genčių, ir kuriems vadovavo Teisėjai. Šios gentys išpažino monoteistinę religiją judaizmą ir turėjo tikėjimą, kad Palestina yra Pažadėtoji žemė, kurią jie turi valdyti. Po karų su vietos gyventojais, izraelitai įsitvirtino miestuose.
Kadangi genčių užimta teritorija buvo pakankamai didelė, prireikė centralizuotos valdžios, ir dėl to išrinktas pirmasis valstybės karalius Saulius iš Benjamino genties. Po trumpo Sauliaus sūnaus valdymo, karaliumi tapo Dovydas. Pastarasis dar kartą suvienijo gentis, įtvirtino naująją sostinę Jeruzalę. Jam ne tik pavyko apginti izraelitų valdomas žemes, bet ir įgyti politinę įtaką aplinkinėse tautose – Amone, Moabe, Edome ir netgi Filistijoje. Dovydo sūnus Saliamonas vykdė masines statybas ir pavertė Izraelį ekonomine regiono galybe.
Iš karto po Saliamono mirties 931 m. pr. m. e. gentinė nesantaika lėmė karalystės suskilimą. Pietinėje jos dalyje su sostine Jeruzale liko valdyti Saliamono sūnus Rehoboamas, tačiau ši karalystė pakeitė savo pavadinimą ir tapo žinoma kaip Judėja. Šiaurinė dalis toliau liko vadinama kaip Izraelis, tačiau naujoje sostinėje Šecheme įsitvirtino nauja – Jeroboamo dinastija. Vėliau sostinė perkelta į Samariją.
Izraelis ir toliau nesutarė su Judėjos karalyste. Santykiai kurį laiką pagerėjo Ahabo laikais, tačiau vėliau vėl prasidėjo konfliktai. Kadangi Izraelis kėlė grėsmę Judėjai, jos karalius Ahazas paprašė asirų pagalbos. 732 m. pr. m. e. asirai nusiaubė Izraelį, atėmė didžiąją dalį jo teritorijų ir daug gyventojų išsivarė į vergiją, apgyvendindami juos Asirijoje. Po 12 metų asirai sugrįžo dar kartą, galutinai sunaikindami karalystę. Didelė dalis gyventojų buvo perkelti, taip tapdami dingusiomis Izraelio gentimis, kiti migravo į Judėją, kur susimaišė su kitais izraelitais.
Civilization V: Brave New World

Turizmas

Viena didžiausių naujovių – archeologija bei turizmas. Archeologai yra labai panašūs į darbininkus. Jie gali rasti archeologinių artefaktų ir paversti juos meno vertybėmis arba toje vietoje, kur buvo rastas artefaktas, įkurti lankytiną vietą. Kuo daugiau turima tokių artefaktų, tuo žaidėjo civilizacija yra populiaresnė, auga jos turizmas. Tai pat atsirado naujas su turizmu susijęs stebuklas – nacionalinis lankytojų centras.

Ideologijos

Pasiekus modernų amžių arba miestuose pastačius 3 gamyklas (factory), žaidėjas turi pasirinkti vieną iš trijų ideologijų: autokratijos (autocracy), tvarkos (order) arba laisvės (freedom). Laikui bėgant, už sukauptus kultūros taškus galima plėtoti savo ideologiją ir gauti tam tikrų bonusų. Nuo pasirinktos ideologijos priklausys žaidėjo civilizacijos santvarka. Pavyzdžiui, pasirinkus laisvės ideologiją, žaidėjo civilizacija bus stipri diplomatijos, autokratiją – karybos, o tvarką – pramonės srityje.

Pasaulio kongresas

Pasaulio kongresas atsiranda žaidėjui atrakinus Printing Press technologijos šaką ir atradus visas esančias civilizacijas (Pasaulio kongresą gali įkurti ir AI žaidėjas). Pasaulio kongreso suvažiavimai vyksta kas tam tikrą ėjimų skaičių (ėjimų skaičius mažėja skirtingose erose). Ten sprendžiami globalūs klausimai, kurie daro įtaką visam žaidimo pasauliui. Kiekviena tauta turi tam tikrą kiekį delegatų, turinčių po vieną balsą. Pasaulio kongrese balsuojama, ar įvykdyti tam tikrus pasiūlymus, tokius kaip branduolinis nusiginklavimas, pasaulio religija, globali ideologija. Reikia paminėti, kad su šnipų pagalba galima daryti įtaką kitų tautų apsisprendimui pasaulio kongrese.

Prekybos išplėtojimas

Nuo šiol prekyba dar labiau veikia žaidimo eigą. Žaidime atsiranda karavanai ir krovininiai laivai (karavanai Caravan gaunami atrakinus Animal Husbandary technologijos šaką, o krovininiai laivai Cargo Ships gaunami atrakinus Sailing technologijos šaką. Tiesa, prieš naudojant juos reikia pagaminti). Žaidėjas gali užgrobti priešų karavanus ar net izoliuoti miestą. Papildyme atsiranda dar viena naujovė: retos bei iš tolimų kraštų atgabentos prekės yra daug brangesnės negu tos, kurios yra gausiai paplitusios.
Francesco Zuccarelli

Frančeskas Dzukarelis (Cukarelis, it. Francesco Zuccarelli, 1702 m. rugpjūčio 15 – 1788 m. gruodžio 30 d.) – italų XVIII a. vėlyvojo baroko, rokoko dailininkas-peizažistas.

Biografija

Frančeskas Dzukarelis gimė 1702 m. rugpjūčio 15 d. Pitiljane, netoli Florencijos. Mokinosi pas Paolo Anesi, vėliau keliavo į Romą, kur mokėsi pas Giorgio Morandi, Pietro Nelli. Apie 1730 m. apsigyveno Venecijoje, kur po Marco Ricci mirties tapo sekančiu populiariu pastoralinių ir idiliškų peizažų tapytoju. Dzukarelio paveikslų agentu buvo anglas Joseph Smith, kuris išpopuliarino dailininko darbus tarp Anglijos aristokratų. 1752–1761 m. ir 1765–1771 m. Cukarelis sėkmingai dirbo Anglijoje, 1768 m. buvo vienas Karališkosios Britanijos meno akademijos steigėjų. 1772 m. grįžęs į Veneciją buvo išrinktas Venecijos meno akademijos prezidentu, bet greitai iš šio posto pasitraukė. Dar dirbo Bergame, Paryžiuje ir paskutinius metus praleido Florencijoje, kur mirė 1788 m. gruodžio 30 d. Jo kūrybos branduolį sudaro idiliški kaimo peizažai, dažnai su antikinės mitologijos veikėjais. Dzukarelis paliko daug piešinių, kūrė graviūras, gobelenus.
Koimbra

Istorija

Koimbros teritorija minima nuo romėnų laikų kaip Aeminium. Vėlyvuoju antikiniu laikotarpiu miestas tapo arkivyskupijos centru, kai germanų gentys nusiaubė anksčiau juo buvusį Konimbrigos miestą. Nuo jo ir kilo Koimbros pavadinimas. Valdant vizigotams miestas vadintas Emínio. 711 m. Koimbrą užėmė maurai ir pavertė ją svarbiu prekybiniu centru. 1064 m. Leono karalius Fernandas I miestą atkariavo. Pradžioje tapo Koimbros grafystės centru, vėliau inkorporuota į Portugalijos grafystę. Pirmasis Portugalijos karalius Afonsas I pasirinko Koimbrą kaip savo karalystės sostine. Tuomet pastatyta katedra, Santjago bažnyčia, Santa Kruzo vienuolynas. 1255 m. sostinė perkelta į Lisaboną.
Miestas apjuostas gynybine siena, pastatytas gotikinis Santa Klara a Velja vienuolynas. Atradimų amžiaus metu Koimbra suklestėjo kaip menų, kultūros centras. XIX a. pr. Koimbrą užėmė prancūzai, miestas patyrė nuosmukį.