Lietuvos užsienio prekyba

Viduramžiai

Baltai nuo seniausių laikų prekiavo su senovės Roma, slavais, Skandinavijos kraštais, Bizantija. Žvėrių kailiai, vaškas, gintaras, gyvuliai buvo mainomi į sidabro, vario, geležies gaminius. Iki XVI a. vidurio kai kurios prekės – ginklai, grūdai, medus, galvijai daugiausia buvo gabenamos vandens keliais. Iš sausumos kelių svarbiausias buvo kelias Kaunas-Dancigas.
Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas 1403 m. leido Krokuvos pirkliams be muitų prekiauti su Lietuva. Iki XVII a. prekybos lengvatomis naudojosi Rygos pirkliai. Per Lietuvą jau nuo XIV a. vyko Rusijos prekyba su Vakarų Europa. Lietuvos ir Vakarų Europos prekybiniai santykiai suintensyvėjo po 1410 m. Žalgirio mūšio. XV a.-XVI a. tranzito prekybos svarbiausiais centrais tapo Vilnius ir Kaunas. Maskvos pirkliai Vilniuje turėjo savo prekių sandėlį ir kontorų (pvz., Maskvos pirklių kiemas).
Apie XV a. vidurį įsteigta Hanzos sąjungos kontora Kaune. XV a. užsienio pirkliams (vad. svečiams) buvo leidžiama verstis tik didmenine prekyba, pvz., vyną jie galėjo pardavinėti tik statinėmis. Hanzos narių kiemai buvo apdedami didesniu sidabrinės mokesčiu ir rinkliava. Nuo 1442 m. Vilnius, XVI a. – ir Kaunas turėjo prekių sankrovos teisę, pagal kurią visos atgabenamos prekės čia turėjo būti ir iškraunamos. Prekes galėjo pirkti vietos pirkliai ir pardavinėti gyventojams. Už įvežamas ir išvežamas prekes iš svetimšalių ir vietos pirklių buvo imamas pasienio ir vidaus muitas. Daugiausia buvo eksportuojama miško medžiagos, miško produktų (pelenų, deguto, dervų), kailių, vaško, nuo XVI a. – grūdų.Vertingos medžiagos šiuo klausimu randame Teodoro Bitvinsko, Vytauto Brukštaus, Vlado Žulkaus straipsnyje [T.T.Bitvinskas, V.J.Brukshtus, V.V.Zulkus. Problems of creating dendrochronological scales for western Lithuania. University of Arizona, Tucson, Arizona USA 1987. P. 71- 75.]. Importo svarbiausia prekė buvo druska, t. p. buvo įvežama Anglijos ir Flandrijos vilnonių audinių, geležies bei kitų metalų dirbinių (ginklai, žemės ūkio įrankiai), stiklo, popieriaus, prieskonių ir kitų prekių.

Naujieji laikai

XVII a. užsienio prekyba mažėjo dėl didelių muitų, karų ir maro. Beveik nustota eksportuoti grūdus. Su užsieniu daugiausia prekiauta per Rygą, Karaliaučių, mažiau – per Klaipėdos, Liepojos uostus. 1772 m. panaikinti vidaus muitai ir bajorų atleidimo nuo muitų privilegijos. Muitais neapmokestintos prekės buvo gabenamos per Rygą. Tuo laikotarpiu sudaryta prekybinių sutarčių su kitomis valstybėmis, pirkliams garantuota asmens ir prekių neliečiamybė. Dėl to XVIII a. pirmame-devintame dešimtmetyje eksportas padidėjo 1,5 karto, žemės ūkio produkcijos (grūdų, sėmenų, linų, kanapių) – daugiau, kaip 2 kartus. XIX a. Europos rinkoje smarkiai sumažėjus grūdų kainoms, mažiau imta auginti javų, sumenko grūdų eksportas. Daugiau buvo išvežama linų pluošto, odų, miško, rūkalų, vėliau – pieno produktų (1893 m. jie sudarė 25% iš Kauno gubernijos išvežamų prekių). XIX a. daugiausia prekiauta per Klaipėdos uostą su Didžiaja Britanija, Nyderlandais, Prancūzija, Vokietija.

Lietuvos Respublikos užsienio prekyba

XX a. pirmoje pusėje Lietuvos eksporto didžiausią dalį sudarė žemės ūkio gaminiai: 1938 m. – 52,3% maisto produktai ir gėrimai, 13,5% gyvi gyvuliai, importo – žaliavos, 1938 m. – 32,6% ir pramonės gaminiai – 62,1%. Buvo įsivežama visas skystas kuras, druska, silkės, arbata, kava, vaistai, chemikalai, įvairi tikslieji instrumentai ir aparatai, įmonių įrenginiai, automobiliai. Daug prekių – tabakas, muilas, metalo prekės, audiniai, kojinės, įvairūs ūkio ir namų reikmenys gaminta iš įvežtinės žaliavos.
Lietuvos užsienio prekybos balansas beveik kiekvienais metais buvo teigiamas. Prekių eksporto pertekliumi buvo apmokama kitiems kraštams už jų paslaugas, padengiamos skolos, vykdomi įvairūs tarptautiniai įsipareigojimai, todėl eksporto didinimas buvo vienas svarbiausių Lietuvos ekonomikos tikslų. 1920-1940 m. Lietuva palaikė prekybinius ryšius su 50 valstybių. 1922 m. pasirašytos pirmosios užsienio prekybos sutartys su Vokietija ir Didžiaja Britanija. Iki 1933 m. Lietuvos užsienio prekybos svarb. partnerė buvo Vokietija (30-40% apyvartos), vėliau – Didžioji Britanija.
Apie 35% Lietuvos užsienio prekybos apyvartos 1938 m. teko Didžiajai Britanijai (daugiausia prekiauta bekonu ir sviestu), apie 26% – Vokietijai, 6,2% – TSRS, 4,2% – Belgijai ir Liuksemburgui, 4,1% – Nyderlandams, 2,8% – Prancūzijai, 3% – JAV.
Importo muitai Lietuvoje buvo apsaugos ir fiskalinio pobūdžio; gataviems dirbiniams – didesni, žaliavoms – mažesni. Fiskaliniai muitai buvo taikomi maisto produktams, alkoholiniams gėrimams, brangiesiems kailiams, kitiems prabangos dalykams – kai kurioms prekėms turėjo net ribojamąjį pobūdį. Dėl XX a. ketvirto dešimtmečio ekonominės krizės (Didžioji depresija) Lietuva buvo priversta įvesti licencijas kai kurioms importo, vėliau ir eksporto prekėms (miško medžiagai, linams). Užsienio mokėjimai buvo valiutiniai, vėliau – tarpuskaitos. Tarpuskaitos (kliringo) sutartis Lietuva turėjo su Vokietija ir Latvija, tokiu pat būdu buvo atsiskaitoma ir su Suomija, Italija, Vengrija.
Statistiniai duomenys apie Lietuvos Respublikos užsienio ekonominius santykius pateikti metraštyje „Lietuvos užsienio prekyba“.

Okupacijos metai

TSRS okupavus Lietuvą nuo 1940 m. jos užsienio prekyba tapo TSRS užsienio prekybos dalimi. Lietuvoje gamintos prekės buvo eksportuojamos pagal TSRS užsienio prekybos ministerijos sąjunginių prekybinių susivienijimų ir Valstybinių ekonominių ryšių su užsieniu komiteto sutartis. Lietuva, naudodama papildomus prekių išteklius, kartais sudarydavo savarankiškus eksporto ir importo sandorius. Iki septinto dešimtmečio eksportuojama buvo nedaug, daugiausia gyvulininkystės produktų. 1960 m. 90,2% eksporto sudarė mėsos ir pieno produktai, 4,3% – kitos maisto prekės. Vėliau daugiau eksportuota metalo pjovimo staklių, įrankių, elektros skaitiklių, televizorių, dviračių, žemės ūkio mašinų, buitinės chemijos prekių. 1959 m. Lietuvos gaminiai buvo eksportuojami į 32, 1969 m. – į 74, 1982 m. – į 92 šalis.
Importo mastas tiesiogiai nuo eksporto nepriklausė. Į Lietuvą daugiau buvo įvežama technologinės įrangos (staklių, mašinų ir prietaisų), sveikatos apsaugai ir komunaliniam ūkiui skirtos įrangos, transporto priemonių, plataus vartojimo prekių.

Lietuvos užsienio prekyba po 1990 m.

Atkūrus nepriklausomybę Lietuvos užsienio prekybą pagal taikomas užsienio prekybos politikos priemones, sutartinių prekybinių santykių su kitomis šalimis kūrimo, stojimo į Pasaulio prekybos organizaciją (PPO) dinamiką sąlygiškai galima suskirstyti į keletą laikotarpių.

1990-1993 m.

Deficito kontrolės – pirmųjų bandymų panaudoti užsienio prekybos politikos priemones, sutartinių prekybinių santykių užmezgimo laikotarpiu vyko perėjimas iš komandinės į rinkos ekonomiką, buvo hiperinfliacija, masiškai trūko prekių, todėl buvo ribojamas eksportas, t. p. naudojami metodai, panašūs į administracinius, siekiant skatinti žaliavų, pusfabrikačių, komplektuojamųjų detalių importą, pirmiausia – iš NVS šalių. Vienas pirmųjų norminių aktų šioje srityje buvo 1991 m. Vyriausybės nutarimas „Dėl prekių eksporto tvarkos“, kuris reglamentavo eksporto licencijavimo tvarką ir kita. Buvo rengiami muitinės procedūras reglamentuojantys teisės aktai, rengiamasi taikyti tradicines prekybos politikos priemones. Keičiantis ekonominei situacijai, pamažu buvo liberalizuojamas prekių eksportas, detaliau reglamentuojamas eksportas ir importas, tam tikroms prekėms įvedamas importo muitas.
Pradėtos sudaryti sutartys su kitomis šalimis. Dalis jų buvo susijusios su tuometinėmis Lietuvos aktualijomis ir siekiu garantuoti apsirūpinimą žaliavomis iš buvusių socialistinių šalių (pvz., 1992 m. sutartys su Kuba, Rumunija), t. p. buvo sudaromos prekybą reguliuojančios bazinės sutartys su Vakarų šalimis, sudarytos ir įsigaliojo pirmosios laisvosios prekybos sutartys su Švedija, Suomija, Šveicarija, Norvegija, užmegzti ryšiai su PPO sekretoriatu. 1993 m. patvirtinta liberalesnė eksporto tvarka, sureguliuotas importas ir eksportas, kai kurioms prekėms įvesti importo muitai.

1993-1995 m.

Dvišalių prekybinių santykių su pagrindiniais prekybos partneriais reglamentavimo ir tradicinių prekybos politikos priemonių įvedimo bei tobulinimo laikotarpiu toliau buvo tobulinama eksporto ir importo reguliavimo tvarka, stiprinami dvišaliai prekybos santykiai. 1994 m. sudaryta laisvosios prekybos sutartis su Europos ekonomine bendrija, 1995 m. ją pakeitė asociacijos sutartis su Europos Sąjunga. 1995 m. pasirašius laisvosios prekybos sutartį su Europos laisvosios prekybos asociacija (ELPA) baigtas prekybinių santykių su Vakarų Europos šalimis reglamentavimas. Sudarytos Baltijos šalių laisvosios prekybos sutartys (1993 m., įsigaliojo 1994 m.; reguliavo prekybą pramonės prekėmis), t. p. su Ukraina (1995 m.), didžiausio palankumo prekyboje statusą nustatančios ekonominio ir prekybinio bendradarbiavimo sutartys su NVS, pirmiausia su Rusija, Baltarusija, Kazachstanu, su Afganistanu ir kitomis šalimis. Tęsiamas sutarčių sudarymas su Kanada, Australija, Filipinais, Indija, Pietų Korėja ir kitomis šalimis, įsigaliojo sutartis su Kinija.
Prasidėjo Lietuvos stojimo į PPO procesas, pirmuoju laikotarpiu – Bendrasis susitarimas dėl muitų tarifų ir prekybos, GATT. 1994 m. sausį pateiktas prašymas dėl stojimo, vasarį įsteigta GATT Lietuvos darbo grupė, pirmasis jos posėdis įvyko 1995 m. lapkritį. Buvo atlikta pirminė analizė, kaip Lietuvos norminiai teisės aktai atitinka GATT ir PPO reikalavimus. Lietuvos užsienio prekybos politiką reglamentuojantys nacionaliniai teisės aktai pradėti kurti derinant su Lietuvos sudarytų laisvosios prekybos sutarčių reikalavimais, atsižvelgiant į PPO (GATT) reguliavimą.
Viršydami savo kompetenciją kai kurie tarptautiniai subjektai bandė paveikti Lietuvos užsienio prekybos politiką, pvz., daug ginčų sukėlė 1993 m. memorandumas su Tarptautiniu valiutos fondu. Pagal šį memorandumą Lietuvos Vyriausybė, be kitų dalykų, įsipareigojo sumažinti ir įšaldyti tam tikrus importo tarifus maisto produktams ir kita.

Lietuva Europos Sąjungoje

Nuo 2004 m. gegužės 1 d. Lietuva tapo Europos Sąjungos nare. Dalyvavimo formuojant Europos Sąjungos užsienio prekybos politiką laikotarpio pagrindinės kryptys: trečiųjų šalių rinkų atvėrimas lietuviškoms prekėms ir paslaugoms; laipsniškas, subalansuotas ir pagal tarptautinius įsipareigojimus vykdomas Europos Sąjungos rinkos atvėrimas; vienodų sąlygų tarptautinėje prekyboje užtikrinimas, siekis atsisakyti nesąžiningos prekybos praktikos. Lietuvos dalyvavimo formuojant Europos Sąjungos užsienio prekybos politiką laimėjimai: išlaikytos sutartys su Rusija ir Baltarusija dėl prekybinių ir ekonominių santykių, išvengta dvigubų muitų Lietuvos prekėms taikymo šiose šalyse, Lietuva prisijungė prie PPO Viešųjų pirkimų sutarties (papildomas rinkos atvėrimas į trečiąsias šalis), suteiktas rinkos ekonomikos šalies statusas Ukrainai, atidėtas rinkos ekonomikos statuso suteikimas Kinijai, atšauktos muitų lengvatos Kinijai, Indijos tekstilės gaminiams, t. p. blokuotas siūlymas dėl muitų lengvatų pratęsimo iš Rusijos importuojamiems chemijos produktams (trąšoms), pasiekta rezultatų antidempingo klausimais dėl prekybos trąšomis, lašišomis, avalyne ir kt., t. p. iškelta byla dėl kineskopų, susitarta dėl specifinės lengvatos importuojant iš Rusijos plieno produktus, dėl prekybos sąlygų tekstilės gaminiais su Baltarusija, pasiekta palankių rezultatų derybose dėl su Europos Sąjungos plėtra susijusių nuostolių trečiosioms šalims kompensavimo, sudarytas Tekstilės aljansas, užtikrinantis Europos Sąjungos rinkos apsaugą nuo spartaus tekstilės ir aprangos gaminių importo iš Kinijos, susitarta dėl tam tikrų dalykų prekybiniuose santykiuose su Ukraina (bendrovių „Snaigė“ ir „Mažeikių nafta“ atžvilgiu), pasiekta palankių rezultatų suspendavimo procesuose, aktyviai dalyvauta priimant Europos Sąjungos išorinio konkurencingumo strategiją ir svarstant galimą antidempingo reformą, prisidedant prie Europos Sąjungos pozicijos suformavimo.
Nuo 2004 m. gegužės 1 d. Lietuvos ir Europos Sąjungos valstybių prekybinį ir ekonominį bendradarbiavimą reglamentuoja stojimo į Europos Sąjungos sutartis, pasirašyta 2003 m. balandžio 16 d. ir kiti Europos Sąjungos teisės aktai. Bendradarbiaudama su trečiosiomis šalimis Lietuva vadovaujasi Europos Sąjungos prekybą su jomis reglamentuojančiais teisės aktais, t. p. su Europos Sąjungos teise suderintomis dvišalėmis Lietuvos ir kitų šalių prekybinio ir ekonominio bendradarbiavimo sutartimis. Siekiant plėsti Lietuvos ir gretimų šalių atitinkamų institucijų bei verslininkų bendradarbiavimą sukurtos Lietuvos ir Baltarusijos, Lenkijos, Ukrainos, Rusijos, Rusijos federacijos Kaliningrado srities, Kazachstano dvišalės prekybinio ir ekonominio bendradarbiavimo komisijos.