google/wiki40b huggingface dataset:
473-asis atskirasis ryšių batalionas

473-asis atskirasis ryšių batalionas (rus. 473-й отдельный батальон связи) – Raudonosios Armijos ryšių dalinys, įėjęs į 29-ojo teritorinio šaulių korpuso sudėtį.
Suformuotas 1940 m. rugpjūtį kartu su 29-ojo teritorinio šaulių korpuso valdyba.
Veikiančioje armijoje buvo nuo 1941 m. birželio 22 d. iki 1941 m. rugsėjo 1 d.
1941 m. birželio 22 d. buvo dislokuotas Vilniaus rajone, buvo korpusinis ryšių batalionas 29-ajame šaulių korpuse (I formuotės). Kovos kelias sutapo su korpuso keliu. Nuo 1941 rugsėjo 1 d. mūšiuose nedalyvavo. Išformuotas 1941 m. rugsėjo 23 d. kartu su 29-ojo korpuso valdyba.
Piri Reis

Piri Reisas, pilnas vardas Hadžis Ahmedas Muhidinas Piris (Hacı Ahmed Muhiddin Piri; g. 1465–1470 m. – m. 1554–1555 m.) – Osmanų imperijos laivyno admirolas, geografas ir kartografas. Jis visų pirma žinomas dėl savo tikslių, Senąjį ir Naująjį Pasaulį vaizduojančių žemėlapių.
Apie keliautoją žinoma mažai. Jo asmenvardis Piri Reisas reiškia „kapitonas Piris“. Vėliau Osmanų archyvuose rastas tikrasis jo vardas. Gimimo data ir vieta nežinoma, manoma, kad jis galėjęs gimti Gelibolu mieste (Turkijos Trakija) arba Karamanidų sostinėje Karamane. Piri Reisas turėjo garbingą hadžio titulą (t. y. buvo atlikęs arba finansavęs kažkieno hadžą). Jo dėdė Kemalis Reisas buvo kaperis bei Osmanų laivyno admirolas, taigi Piri Reisas irgi tapo jūrininku. Jis dalyvavo jūrų mūšiuose prieš Ispaniją, Genują, Venecijos Respubliką.
Kuomet 1511 m. Kemalis Reisas žuvo sudužus laivui, Piri Reisas grįžo į Gelibolu ir ėmėsi kartografo darbo. 1516 m. jis tapo laivyno kapitonu, dalyvavo Egipto užkariavime, Rodo apgultyje. 1524 m. gabeno didįjį vizirį Pargali Ibrahimą Pašą į Egiptą. 1547 m. Piriui suteiktas laivyno admirolo rangas, jis paskirtas vadovauti Osmanų laivynui Indijos vandenyne. 1548 m. dalyvavo Adeno atkariavime iš portugalų, 1552 m. užėmė Maskatą, Kišą ir Hormūzo salą. Kuomet portugalai bandė įsitvirtinti Persijos įlankoje, Piri Reiso flotilė užėmė Katarą ir Bahreiną.
Grįžęs į Egiptą Piri Reisas jau buvo sulaukęs ~90 metų. Jis atsisakė paremti Basros gubernatoriaus Kubado Pašos naują kampaniją į Persijos įlanką ir buvo nukirsdintas.
Ingolštatas

Istorija

Ingolštatas pirmąkart paminėtas Karolio Didžiojo dokumentuose 806 m. vasario 6 d. kaip Ingoldes stat (Ingoldo vieta). Apie 1250 m. Ingolštatas gavo miesto teises.
Miestas buvo Bavarijos-Ingolštato kunigaikštystės sostinė 1392–1447 m. Po to kunigaikštytė buvo sujungta su Bavarija-Landshutu. Bavarijos grafas Liudvikas VII įsakė pastatyti Naująją pilį, kurios formas įtakojo prancūzų gotikinė architektūra.
1632 m. balandžio 30 d. mirė Johann Tserclaes, Vokietijos lauko maršalas, kai švedų armija buvo apsiautusi miestą. Jis buvo sunkiai sužeistas susirėmime su Gustavo Adolfo armija. Ingolštatas tapo pirma tvirtove Vokietijoje, atlaikiusia visą švedų apgultį, tad jie pasitraukė.
Iš pradžių Ingolštatas buvo miestas tvirtovė, tad viduramžiais turėjo gynybines sienas. Bavarijos tvirtovė (1537–1930 m.) dabar yra Bavarijos armijos muziejus. Per Pirmąjį pasaulinį karą būsimasis Prancūzijos prezidentas Charles de Gaulle buvo mieste buvo laikomas kaip karo belaisvis. Greta yra dvi oro bazės, vienoje iš jų buvo bandomi lėktuvai. Antrojo pasaulinio karo metu smarkiai sugriautas.

Architektūra ir kultūra

Išliko XIII a. miesto sienos fragmentai, XIII–XIV a. minoritų ir šv. Mauricijaus bažnyčios, XV a. Dievo Motinos katedra, barokinė Švč. Mergelės Marijos bažnyčia, Senoji ir Naujoji miesto pilys. Miesto muziejuje eksponuojamas Gustavo Adolfo žirgas. Jį nušovė viena iš tvirtovės patrankų, kai juo jojo karalius. Patrankos pavadinimas Špyga. Žirgo palaikai buvo išsaugoti nesuirę 400 metų. 1472 m. Liudvikas IX, Bavarijos grafas, mieste įkūrė Ludwig Maximilian universitetą, kuris 1800 m. buvo perkeltas į Landshutą ir galiausiai į Miuncheną. Miestas paminėtas Mary Shelley romane Frankenšteinas kaip monstro gimtinė.

Lietuviai

Nuo XVI a. antrosios pusės Ingolštato universitete studijavo Lietuvos didikai: E. Tiškevičius, Sapiegos, Oginskiai, Pacai, Naruševičiai. Po Antrojo pasaulinio karo keturiose karo pabėgėlių stovyklose gyveno iki tūkstančio lietuvių, veikė daug jų visuomeninių ir kultūrinių organizacijų, vaikų darželis, pradinė mokykla. Vietos lietuvių bendruomenė turėjo chorą, tautinių šokių grupę, sporto komandas, leido biuletenį Naujos žinios. 1950 m. vasarą panaikinus pabėgėlių stovyklas, dauguma lietuvių išvyko į JAV ir kitas valstybes.
Mičigano ežeras

Geografija

Užimantis 57 800 km² ploto teritoriją, Mičiganas yra antras pagal dydį gėlavandenis ežeras JAV, taip pat penktas pagal dydį visame pasaulyje. Mičiganas virš jūros lygio iškilęs 176 m. Jo didžiausias ilgis 517 km, plotis 190 km, gylis 281 m. Ežero krantai žemi, pietiniuose ir pietrytiniuose krantuose yra kopos. Šiaurinėje Mičigano ežero dalyje yra įlankų, salų. Į ežerą įteka apie 100 upių.

Ekonomika

Aplink ežerą esančiuose miestuose gyvena apie 12 milijonų žmonių. Pietinė ežero dalis yra smarkiai industrializuota. Mičigano ežeras laivybos kanalais ir Ilinojaus upe susijungia su Hurono ežeru. Mičigano ežeras priklauso Šv. Lauryno vandens kelių sistemai. Ežere visus metus veikia automobilių ir geležinkelių keltų linijos. Didžiausi miestai ir uostai prie Mičigano ežero: Čikaga, Milvokis, Kenoša, Muskegonas, Benton Harboras.
Betelgeizė

Kintamumas

Kintamoji žvaigždė, pusiau taisyklinga. Didžiausias ryškis (amplitudė) svyruoja 0,3–0,6 ribose, minimalus ryškis apie 1,3. Osciliacijos periodas – nuo 2070 iki 2356 parų.

Pavadinimas

Pavadinimas yad al-jawzā arabiškai reiškia „Viduriniojo ranka“ („hand of the central one“), dabartinis pavadinimas nusistovėjo Renesanso laikais. Kiti arabiški vardai: Al Dhira („ranka“), Al Mankib („petys“), Al Yad al Yamma („dešinė ranka“)
Koptai žvaigždę vadino Claria, hinduistai – Ardra, Mesopotamijoje ji buvo Gula.
Kituose kataloguose – HR 2061, HD 39801.
Rarogas

Rarogas arba Rarašekas, Rarigas (ček. Rarog, Raroh, Raroch, Rarašek, ukr. Раріг, lenk. Raróg) – slavų mitologijos ugninė dvasia, susijusi su namų židinio kultu. Pasak čekų tikėjimo, Rarogas gali atsirasti iš kiaušinio, kurį devynias dienas ir devynias naktis ant krosnies peri žmogus.
Rarogas įsivaizduojamas kaip paukštis, paprastai plėšrus (viduramžių čekų raroh – „sakalas“), arba drakonas su žaižaruojančiu kūnu, liepsnų plaukais, iš nasrų skleidžiąs švytėjimą. Taip pat vaizduojamas kaip ugnies verpetas (plg. lietuvių Aitvarą).
Gali būti, kad Rarogo paveikslas genetiškai susijęs su senovės rusų Svarogu ir Rachu (rusiškuose užkalbėjimuose žinomas toks sausvėjo pavadinimas Strach-Rach), taip pat senovės iranėnų Veretragna, kurio viena iš apraiškų – sakalas. Kaip tabuizuotą Rarogo vardo atmainą galima laikyti kašubų Tvarogą. Panašu, kad Rarogo kaip ugninės dvasios (anksčiau galbūt ir dievo) paveikslas buvo bendraslaviškas.
Molėtų skulptūrų parkas

Molėtų skulptūrų parkas − skulptūrų parkas, esantis Molėtuose, ant Pastovio ežero kranto.

Istorija

Skulptūrų parkas įkurtas 1998 m. sklype, skirtame miesto parkui. Idėjos autorė − meno klubo „Akcija M“ direktorė Dalia Cibauskaitė. Parko atidarymas įvyko 1998 m. balandžio 22 d., parkas tapo Molėtų krašto muziejaus filialu. Tais pačiais metais skulptūrų parkas papildytas darbais, sukurtais liepos 5–rugpjūčio 15 d. tarptautinėje skulptorių stovykloje, vykusioje Antalakajos kaime prie Baltųjų Lakajų (dalyviai: Tomas Gilhespy, Velsas, Paula Gellis-Rebouleau, Prancūzija, Zbignew Roman Macijewski, Lenkija, Kęstutis Musteikis ir Arvydas Ališanka, Lietuva). Vėliau parką papildė dar dvi skulptūros, sukurtos 2001 m. liepos 1–rugpjūčio 5 d. Antalakajos kaime vykusioje skulptorių stovykloje.
Baidaro Vartai

Baidaro Vartai (ukr. Байдарські ворота, krym. Baydar boğazı) – kalnų perėja Ukrainoje, Krymo pusiasalio pietuose, kerta Krymo kalnų pagrindinį kalnagūbrį. Jungia Baidaro slėnį su Krymo pietiniu krantu. Aukštis – 503 m. Perėja eina plentas Jalta–Sevastopolis. 1848 m. šio kelio statybai įamžinti pastatytas vartų formos paminklas. Nuo perėjos atsiveria vaizdinga panorama į Juodosios jūros pakrantę.
Sokokės katė

Sokokės katė (angl. Sokoke) – trumpaplaukių kačių veislė. Šios katės gana retos, kaip atskira veislė pripažinta palyginti neseniai.

Istorija

Šios katės kilusios iš Sokokės miško Kenijoje. Tai nemažas, izoliuotas masyvas, todėl jame gyvena daug neįprastų gyvūnų rūšių. Yra žinoma, jog XXa. netoli šio miško gyveno britų pora, kuri pastebėjo neįprastas laukines kates. Jos skyrėsi nuo Didžiojoje Britanijoje auginamų kačių, nes išvaizda priminė mažyčius gepardus: jų kojos ir kūnas buvo ilgesni, ausys ir akys labai didelės.
Britų pora pasigavo katiną ir katytę bei pradėjo juos laikyti namuose. Katės nesiveržė atgal į mišką, tačiau kiaurą dieną karstėsi po medžius, medžiojo vabzdžius, o vakarais rupšnodavo žolę.
Vėliau dvi Sokokės katės buvo nuvežtos į Daniją, kur pradėta rūpintis naujos veislės pripažinimu. Ir šiandien veislininkai atsiveža šių kačių tiesiai iš Kenijos.
1983 m. veislė buvo preliminariai pripažinta, jai suteiktas Afrikos trumpaplaukės pavadinimas. 1992 m. veislė galutinai pripažinta ir pavadinta dabartiniu vardu – Sokokės katės.

Charakteris

Sokokės katės ilgus metus gyveno miškuose, todėl išsaugojo orumą bei savarankiškumą. Savininkams paprastai reikia užsitarnauti katės pasitikėjimą.
Tai judrios, protingos ir žaismingos katės. Nebijo lietaus. Puikiai plaukioja, gaudo žuvį. Mėgsta bendrauti, gerai jaučiasi su žmonėmis ir šunimis. Gali gyventi kambaryje, tačiau geriau jaučiasi sode.

Fizinės savybės

Sokokės katės – vidutinio dydžio. Kūnas raumeningas, lankstus, krūtinė plati. Kojos ilgos ir lieknos, letenos ovalios. Uodega vidutini ilgio, smaili. Stambių kaulų, todėl šios katės gana sunkios.
Galva gana nedidelė, nosis tiesi, smakras tvirtas. Ausys vidutinio dydžio, apskritais galiukais, aukštai ant viršugalvio. Akys migdolo arba elipsės formos.
Plaukas labai trumpas, kailis žvilgus, glotnus. Beveik nėra poplaukio. Sokokės katės būna tik marmuro piešinio. Akys – gintarinės arba šviesiai žalios.
Katarina Witt

Biografija

K. Vit mokėsi Chemnice, talentingų jaunų sportininkų mokykloje „Kinder-und Jugendsportschule“. Jos motina dirbo ligoninėje fizioterapeute, o tėvas dirbo ūkininku. Čiuožia nuo penkerių metų.

Karjera

1984 m. pelnė pirmą aukso medalį žiemos olimpinėse žaidynėse Sarajeve ir 1988 m. pelnė antrą aukso medalį žiemos olimpinėse žaidynėse Kalgaryje, atstovaudama savo gimtinei Vokietijos demokratinei respublikai.
Tapo pasaulio čempione 1984, 1985, 1987 ir 1988 m. ir 1982 ir 1986 m. pasaulio čempionate pelnė sidabro medalius. Taip pat laimėjo šešis Europos čempionatus.
Korinto įlanka

Korinto įlanka – įlanka skirianti Peloponesą nuo likusios Graikijos dalies. Rytuose ribojasi su Korinto sąsmauka. Vakaruose, per Patro įlanką jungiasi su Jonijos jūra. Su Patro įlanka ją jungia Rio sąsiauris, per kurį pastatytas Rio-Antirio tiltas.
Ilgis – 130 km. Plotis – nuo 8,4 iki 32 km. Didžiausias gylis – 935 m.
Įlanka susidarė rifto vietoje, plečiasi iki 1,5 cm per metus. Tai vienas iš seismiškai aktyviausių rajonų Europoje.
Semaine des As 2008 m. sezonas

2008 m. Semaine des As sezonas – 6-asis turnyro sezonas, vykęs Palais des Sports de Toulon arenoje.
Nusilenkimas

Nusilenkimas – kūno judesys, kuriuo į priekį palenkiamas liemuo ir galva. Nusilenkimas gali būti įvairių formų: nuo nežymaus galvos linktelėjimo iki lenkimosi kiek įmanoma labiau per juosmenį arba prostracijos – žemės palietimo kakta atsiklaupus. Nusilenkimui skirtingose kultūrose suteikiama savita reikšmė, dažniausiai siejant tai su pasisveikinimu, pagarbos parodymu, padėka arba atsiprašymu. Žemesnis nusilenkimas paprastai sustiprina norimą perteikti reikšmę. Pavyzdžiui, Rytų Azijos šalyse vienodo socialinio statuso asmenys pasisveikina nežymiai vienas kitam nusilenkdami, bet sutikus užimantį aukštesnes pareigas žemesnio statuso asmuo sveikinasi nusilenkdamas beveik 90 laipsnių kampu.
Nusilenkimas kaip socialinis gestas paplitęs Azijoje, ypač Rytų (Kinija, Korėja, Japonija) ir Pietų bei Pietryčių (Indija, Nepalas, Tailandas, Laosas, Indonezija ir kt.) Nusilenkimas svarbus kovos menuose prieš pradedant kovą ir jai pasibaigus. Nusilenkimai taip pat yra daugelio religinių praktikų dalis budizme, hinduizme, islame, krikščionybėje ir kt.
Katis

Demografija

Didžiąją dalį Kačio gyventojų sudaro musulmonai, tačiau neseniai įsikūrė ir katalikų bendruomenė.
Žmonės kalba bambarų kalba, vietinių vadinama Bamanankanu.
Valgomoji morka

Išvaizda

Nuo tipinės formos skiriasi stora, mėsinga, oranžinės ar gelsvos spalvos šaknimi. Augalas dvimetis – pirmaisiais metais valgomoji morka auga į skroteles ir šakniavaisius, antraisiais – į stiebus ir žiedynus. Šakniavaisiai iki 30 cm ilgio, sveria iki 200 g (kartais ir daugiau), būdingai oranžinės spalvos (nors įvairuoja nuo baltos iki violetinės). Lapai plunksniškai suskaidyti, iki 20 cm ilgio. Antramečiai stiebai (sėklojai) užauga iki 120 cm aukščio, būna statūs arba išsidraikę. Sukrauna žiedynus (sudėtinius skėčius) iš smulkių baltų, kartais gelsvų, rausvų arba žalsvų žiedelių. Subrandina sausus, dvisėklius vaisius.

Maistinė vertė

Šakniavaisiuose randama iki 2 proc. cukraus, 6,5 proc. kitų angliavandenių, baltymų, taip pat mineralinių medžiagų, kuriose yra karotino, virstančio organizme vitaminu A, taip pat yra B grupės vitaminų bei vitamino C.

Auginimas

Valgomosios morkos geriausiai auga trąšiuose, kalkinguose priesmėliuose, lengvuose priemoliuose arba durpžemiuose. Sėjamos anksti pavasarį, nors yra ir vėlyvesnių veislių. Pagrindiniai kenkėjai – morkinė kandis, morkinė musė, morkinė blakutė, blyškusis pievinis ugniukas; puola netikroji miltligė, fomozė, juodasis puvinys.
Lietuvoje morkos auginamos nuo XVI a.

Panaudojimas

Tai viena iš plačiausiai ir seniausiai auginamų daržovių: valgomos šviežios, keptos, virtos, troškintos, konservuotos. Tinka sulčių spaudimui, tyrių gamybai. Tiekiamos kaip garnyras drauge su kitomis daržovėmis, verdama morkienė, tinka prie silkės ir kt.
Morkos nuo seno naudojamos ir kaip pašarinės kultūros.
Stokholmo lėnas

Istorija

Stokholmo lėnas įkurtas 1714 m. Stokholmo miestas turėjo savo administracinį centrą ir neįėjo į lėno sudėtį. 1968 m. sausio 1 d. Stokholmo miestas buvo prijungtas prie Stokholmo lėno.
Veiherovas

Istorija

1650 m. suteiktos miesto teisės.
Ona Kolobovaitė

Biografija

Gimė Zarasuose, gyveno ir mokėsi Visagine. Baigė Visagino „Verdenės“ mokyklą, Česlovo Sasnausko muzikos mokykloje (mokytojos Vilija Ginaitienė ir Vita Pimpienė) – vokalinį dainavimą. Nuo 2004 m. iki 2010 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje studijavo vokalą (klasės vadovė doc. Sigutė Stonytė).
Dalyvauja daugelyje projektų, dainuoja įvairių stilių muziką. 2008 m. vaidino Ievą LNK seriale „Nekviesta meilė“. 2009 m. rugsėjo – gruodžio mėn. dalyvavo LRT muzikiniame projekte „Triumfo arka 2009“ ir nugalėjusi laimėjo 18 000 Lt.
2010 m. kartu su šokėju Andrium Butkum dalyvavo TV3 šokių projekte „Šok su manimi 2“ (užėmė 6–ą vietą), o 2011 m. su tuo pačiu partneriu – LNK muzikiniame šou „Žvaigždžių duetai 5“ (pasiekė finalą, kuriame užėmė 4–ą vietą).
Martyniškiai (Molėtai)

Istorija

Martyniškių (Giedraičių) dvarui iki 1714 m. priklausė Zanėnų kaimas.
Charles Rappoport

Biografija

Gimė 1865 m. birželio 14 d. Dūkšte, mokėsi Vilniuje. XIX a. pabaigoje paaštrėjus antisemitizmui Rusijos imperijoje išvyko mokytis į Šveicariją, iš kur vėliau persikėlė į Prancūziją, kur dirbo žurnalistu hebrajų kalba leidžiamuose laikraščiuose. 1899 m. tapo Prancūzijos piliečiu. Prancūzijoje iš pradžių priklausė Rusijos žmonių valios partijai, vėliau Rusijos socialdemokratų darbininkų partijai. Buvo Rusijos socialistų revoliucionierių sąjungos narys. 1901 m. Paryžiuje įkūrė mieste gyvenančių žydų kalbančių jidiš kalbą draugiją Groupe des ouvriers israelites. Būdamas marksistu dalyvavo Prancūzijos tarptautinių darbininkų sąjungos veikloje. 1920 m. gruodį Tūro mieste dalyvavo Prancūzijos komunistų partijos įkūrime, išrinktas į partijos valdybą. Iš pradžių palaikė Ludovic-Oscar Frossard vykdomą partijos Stalinizacijos politiką, bet vėliau buvo prieš partijos vykdomą Tarybų Sąjungos rėmimo politiką ir 1938 m. pasitraukė iš partijos. Mirė 1941 m. lapkričio 17 d. Saint-Cirq-Lapopie, palaidotas Paryžiaus Montparnaso kapinėse, o ant jo kapo užrašyta: Le socialisme sans la liberté n’est pas le socialisme, la liberté sans le socialisme n’est pas la liberté ("Socializmas be laisvės nėra socializmas, laisvė be socializmo nėra laisvė. ")
Lietuvos futbolo varžybos 1974 m.

Pirmasis etapas

Iš pradžių pirmenybės vyko dviejose grupėse dviem ratais.

Antrasis etapas

Po 3 stipriausias grupių komandas žaidė bendrame turnyre dėl aukščiausių apdovanojimų, o likusios komandos žaidė poromis dėl žemesnių vietų.

A grupė

„Žalgirio“ zonoje pirmavo Inžinerija Vilnius, Kelininkas Kaunas ir Baltija Klaipėda, „Nemuno“ zonoje – Banga Gargždai.
Pezaro Madona

Apie paveikslą

Paveikslas buvo užsakytas nutapyti Ticianui 1519 m. įtakingos Venecijos Pezaro giminės atstovų. Paveikslas buvo skirtas įamžinti Venecijos respublikos pergalei prieš turkų osmanų laivyną Santa Maura jūrų mūšyje. Mūšio metu venecijiečių laivynui vadovavo vyskupas-admirolas Jakopas Pezaras. Pergalė mūšyje buvo menkos reikšmės, tačiau ženkliai pakėlė Pezaro giminės prestižą Venecijos respublikoje. Paveikslas buvo dedikuotas Mergelei Marijai ir suplanuotas Pezaro koplyčios altoriui Santa Maria Gloriosa dei Frari bažnyčioje, kurioje tik prieš keletą metų Ticianas nutapė garsųjį altorinį paveikslą „Paėmimas į dangų“.
Tapydamas paveikslą Ticianas nebuvo saistomas ikonografinių reikalavimų ar reikalavimų dėl paveikslo dydžio. Pezaro giminė galbūt kaip tik tikėjosi iš dailininko inovatyvumo ir išskirtinumo. Ticianas nutapė Madoną aukštame soste su Kūdikiu peizaže ir dviem kolonomis. Paveikslo scenos traktavimo inovatyvumas pasireiškia tuo, kad Madonos sostas yra pastumtas iš paveikslo centro ir nėra viename plane ties žiūrovo akimis, o pasuktas diagonaliai. Nepaisant to, kompoziciškai Ticianas pasiekė, kad Madona su Kūdikiu išlaikytų paveiksle centrinę ir svarbiausią vietą. Prie Madonos kojų vaizduojamas Šv. Petras su knyga ir aiškiai matomu raktu nuo rojaus vartų, kuriuo Ticianas pakeitė tokio pobūdžio paveiksluose vaizduojamus muzikuojančius angelus.
Netradiciškai paveiksle yra daugiau to meto veikėjų nei vaizduojamų šventųjų. Žemiau, iš dešinės nuo Madonos, kareivis su šarvais pristato Madonai turkų belaisvį. Šalia klūpantis vaizduojamas paveikslo užsakovas Jakopas Pezaras. Kitoje Madonos sosto pusėje vaizduojami Šv. Pranciškus, Frari bažnyčios globėjas, ir Pezaro giminės nariai. Virš Madonos vaizduojami 2 putti, kurie prilaiko kryžių, ant kurio bus nukryžiuotas Jėzus Kristus. Kūdikis Kristus vaizduojamas nerūpestingai žaidžiantis su motinos skara. Dvi vaizduojamos kolonos žymiai padidina perspektyviojo vaizdavimo įspūdį ir iliuziškai praplečia paveikslo erdvę lyginant su paveikslo rėmu, tačiau kokiai architektūrinei konstrukcijai jos priklauso ir kokia jų prasmė paveiksle, lieka spėjimų klausimu. Raudona didžiulė vyskupo karo vėliava subalansuoja paveikslo spalvines dermes su raudona Mergelės Marijos suknele (kančios simboliu). „Pezaro Madona“ laikomas vienu garsiausių ir reikšmingiausių Ticiano ir, apskritai, venecijietiškos bei renesanso dailės kūrinių.
Olimpinė chartija

Olimpinė chartija- taisyklių rinkinys, direktyvos Olimpinių žaidynių organizavimui ir Olimpinio jūdėjimo valdymo būdas. Ją priėmė Tarptautinis olimpinis komitetas. Joje užrašyti pagrindiniai Olimpinio judėjimo principai ir taisyklės. Teisingumas ir pirmenybė duodami prancūziškajam tekstui.
Teminis žemėlapis

Teminis žemėlapis – tai žemėlapis, kurių turinio pagrindiniai elementai rodo pasirinktojo kartografuoti gamtos ar visuomenės reiškinio ryšius su vietovės geografiniais elementais. Teminių žemėlapių geografinį pagrindą sudaro dalis bendrojo geografinio žemėlapio turinio elementų, būtinų orientavimuisi – retas upių tinklas, svarbiausieji keliai, didžiausiosios gyvenvietės, o specialiojo turinio objektai ar reiškiniai (pav., augalijos žemėlapyje – augalija, gyventojų žemėlapyje – gyventoju pasiskirstymas, žemės ūkio augalų žemėlapyje – javų pasėlių pasiskirstymas ir kita), vaizduojama labai detaliai.

Gamtiniai teminiai žemėlapiai

Šiuose žemėlapiuose vaizduojami Žemės fiziniai geografiniai elementai, pavyzdžiui, reljefas, Žemės gelmių sandara, paviršiniai vandenys, dirvožemiai, augalija, gyvūnija.

Dirvožemių žemėlapiai

Juose vaizduojama dirvožemių geografinis pasiskirstymas, fizinės, cheminės savybės. Dažniausi dirvožemiu žemėlapiai – tipologiniai. Spalvomis ir raidiniais simboliais juose nurodomi dirvožemiu genetinių tipų ir potipių arealai. Kita dirvožemių žemėlapiu grupė, naudojama žemės ūkyje, tai dirvožemių humusingumo, karbonatingumo, cheminės reakcijos, drėgnumo, maisto medžiagų kiekio ir kitokie žemėlapiai.

Socialiniai teminiai žemėlapiai

Socialiniuose teminiuose žemėlapiuose vaizduojami visuomeniniai reiškiniai, pavyzdžiui, gyventojų pasiskirstymas, nagrinėjamos ūkio, mokslo, kultūros, švietimo, sveikatos apsaugos, žmonių gyvenimo sąlygų, istorijos, lingvistikos ir kitokios problemos.

Švietimo, mokslo ir kultūros žemėlapiai

Juose vaizduojamas žmonių dvasinės kultūros lygis. Dažniausiai sudaromi mokymo ir mokslo įstaigų, bibliotekų, teatru ir kino teatrų, vaikų įstaigų, muziejų žemėlapiai.
Gintaras Varnas

Biografija

1980–1983 m. dirbo scenos darbininku ir režisieriaus padėjėju Lietuvos rusų dramos teatre. 1984–1986 m. – mėgėjiškos teatro studijos režisierius, 1987–1988 m. – režisieriaus asistentas Kauno valstybiniame dramos teatre. Išgarsėjo 1988 m. įkūręs „Šėpos“ teatrą, kuriam vadovavo iki 1992 m.
1988–1993 studijavo teatro režisūros specialybę Lietuvos muzikos akademijos Teatro fakultete (kurso vadovai – Jonas Vaitkus ir Rimas Tuminas). 1994–1997 m. magistratūros ir meno aspirantūros studijos Lietuvos muzikos akademijos Teatro fakultete, kur 1997 m. įgijo menų magistro laipsnį.
1989–2004 m. – laisvai samdomas režisierius. Spektaklius statė Valstybiniame jaunimo, Vilniaus mažajame, Lietuvos ir Kauno akademiniuose dramos teatruose, Lietuvos operos ir baleto teatre, Latvijos nacionalinėje operoje. Ne kartą stažavosi užsienyje, dalyvauja nepriklausomuose projektuose. Nuo 2004 m. pavasario iki 2007 m. gruodžio mėn. – Kauno valstybinio dramos teatro meno vadovas. 2005 jam paskirta Nacionalinė kultūros ir meno premija.
2007 m. pabaigoje įkūrė  teatrą „Utopia“.
Janina Aldona Karazijienė

Biografija

Alytaus St. Kudirkos ligoninės gydytoja.
1995–1997 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narė.
Stanislovas Chomentovskis

Biografija

Lenkijos bajorų Chomentiovskių giminės atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Braclavo vaivados Martyno Chomentovskio ir Anos Veržbovskos sūnus.
Nuo 1696 m. Radomo seniūnas, nuo 1706 m. – Zvoleno, nuo 1708 m. – Drohobyčiaus ir Zlotorijsko. Vienas iš ištikimų Augusto Stipriojo šalininkų. Vienas iš Šiaurės karo su švedais didvyrių. 1704 m. gegužę dalyvavo Sadomiro konfederacijoje.
1712 m. buvo paskirtas ATR ypatinguoju pasiuntiniu į Osmanų imperiją, 1713 m. vedė derybas dėl Karolio XII išsiuntimo iš šalies. Už tą paslaugą grįžęs iš Turkijos gavo apdovanojimą – 25 tūkstančius talerių. Derybos tęsėsi nuo 1713 m. iki 1714 m. balandžio 22 d. Derybose lenkams padėjo Rusijos diplomatas Petras Šafirovas, Austrijos rezidentas Francas Anselmas Fleišmanas ir prancūzų pasiuntinys markizas Pjeras Piušo Dezaljeras, taip pat Krymo chanas Kaplanas Girėjus, papirktas Lenkijos pasiuntinio Petro Lamaro.
1714 m. balandžio 22 d. buvo pasirašyta sutartis tarp ATR ir Turkijos. Turkai atsisakė ketinimų peržiūrėti 1699 m. Karlovicų sutartį, o lenkai sutiko laikytis Rusijos–Turkijos 1711 m. Adrianopolio susitarimų nuostatų, rusų kariai turėjo būti išvesti iš Lenkijos žemių, o Karolis XII galėjo grįžti į tėvynę per Lenkijos žemes.