google/wiki40b huggingface dataset:
Žinių bazė

Žinių bazė - duomenų bazė, kurioje saugomos išvedimo taisyklės ir informacija apie žmonių sukauptas tam tikros dalykinės srities žinias ir patirtį. Žinių bazė yra bet kurios ekspertinės sistemos pagrindas.
Žinių bazėse saugoma nedaug žinių, bet masyvo kaina yra didelė lyginant su paprastomis duomenų bazėmis. Kai kurios žinių bazės turi dirbtinio intelekto komponentą. Šios žinių bazių rūšys gali siūlyti sprendimus problemoms, jos kartais būna pagrįstos ir vartotojo grįžtamuoju ryšiu (Ekspertinės sistemos). Žinių bazė, kurią sudaro faktai ir taisyklės, nėra pastovi, ji visą laiką papildoma naujais faktais ir taisyklėmis. Kai kurios iš jų taip pat gali būti panaikintos arba pakeistos. Taigi žinių bazė turi būti nuolat atnaujinama. Faktai žinių bazėje dažniausiai turi deklaratyvią formą, konstatuoja tam tikrus reiškinius. Jie išreiškiami sąlygos sakiniais. Gali būti ir kitų žinių pateikimo būdų, išreiškiamų, pvz., tokiais aplinkybiniais sakiniais, kaip: "jeigu…, tai".
Taip pat ontologijos yra ypatingos rūšies žinių bazės, kuriose aprašoma tam tikros srities konceptualizacijos specifikacija. Žiniomis pagrįsta kompiuterinė sistema - ekspertinė sistema, naudojanti žinių bazę, kurios tikslas spręsti tam tikrą uždavinį. Sistema yra ekspertinė, jei: 1) žinių atskyrimas nuo panaudojimo. 2) naudojamos specifinės sferos žinios. 3) naudojama euristinė manipuliacija duomenimis.
Yra dvi pagrindinės žinių bazių kategorijos: Žinių bazę skirta mašinoms ir žinių bazė skirta žmogui. Mašininė žinių bazė naudojama siekiant automatizuoti dedukcinį protavimą. Jas sudaro duomenų rinkiniai, dažniausiai taisyklių pavidalo. Taisyklės aprašo žinias siekiant loginio suderinamumo. Gali būti naudojami loginiai operatoriai: konjunkcija, disjunkcija, papildymas ir neigimas, kuriais sukuriama žinių bazė iš menkiausių detalių. Galiausiai naudojama tradicinė dedukcija atlikti daryti išvadas žinių bazėje. Žmogui skirta žinių bazė sukurtos tam, kad žmonės galėtų gauti ir naudoti žinias, pirmiausiai apmokymo tikslais. Žinių bazėje duomenis turi būti nuolatos atnaujinami, ji turi turėti gerą išgavimo sistemą (paieškos mechanizmą), struktūrizuotą turinį ir klasifikuotą struktūrą.
Jurgis Brūvelaitis

Biografija

Baigė Tauragės mokytojų seminariją. Nuo 1921 m. Šaulių sąjungos V partizanų grupės Klaipėdos krašto vadas, Vyriausiojo Mažosios Lietuvos gelbėjimo komiteto reikalų vedėjas. Per 1923 m. Klaipėdos sukilimą Šilutės apskr. komendantas. 1923 m. suorganizavo Šaulių sąjungos Klaipėdos krašto rinktinę, iki 1934 m. pabaigos jos vadas. Šios sąjungos laikraščių: 1924–1925 m. „Klaipėdos sargas“, 1926–1931 m. „Klaipėdos garsas“ redaktorius. Nuo 1932 m. gegužės mėn. iki 1935 m. rugsėjo mėn. IV Klaipėdos krašto seimelio narys. 1934 m. gruodžio mėn. – 1935 m. lapkričio mėn. Klaipėdos krašto Direktorijos pirmininkas. Kaune vykstant Klaipėdos krašto nacių partijų bei smogikų vadų teismui (Neumanno-Sasso byla), o hitlerinei Vokietijai plėtojant antilietuvišką propagandą, provokiškas Seimelis 1935 m. balandžio mėn. jo vadovaujamai Direktorijai pareiškė nepasitikėjimą ir ji 1935 m. lapkričio 27 d. buvo atstatydinta. Vėliau – Klaipėdos medžio apdirbimo įmonės „Medis“ vadovas. Nuo 1938 m. vadovavo Klaipėdos krašto „Giedotojų sąjungai“. Naciams 1939 m. kovo mėn. okupavus Klaipėdos kraštą prisitaikė prie jų tvarkos ir lietuviškoje veikloje nedalyvavo. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vokietiją, vėliau apsigyveno Kanadoje.
Nigerijos istorija

Pirmoji respublika

Prasidėjus Nigerijos nacionalizmui, 1960 m. Britanija Nigerijai suteikė nepriklausomybę. Trijų regionų pagrindu susiformavo trys svarbiausios partijos: NPC (Nigerijos liaudies kongresas, dominuojamas musulmonų hausų), NCNC (Nigerijos piliečių nacionalinė konvencija, dominuojama igbų), AG (veiksmo grupė, dominuojama jorubų). 1963 m. Nigerija paskelbta federaline respublika, išrinktas pirmasis prezidentas.
Tačiau jau 1965 m. rinkimų metu prasidėjo susipriešinimas tarp atskirų tautinių grupių. Hausams sudarius koaliciją su jorubais, igbai buvo nepatenkinti. Tai 1966 m. vedė į karinį perversmą, kuomet į valdžią atėjo igbų karinis lyderis Aguiyi Ironsi. Tais pačiais metais įvykus dar vienam musulmonų vadovaujamam perversmui, į valdžią atėjo Yakubu Gawon, kurio metu pradėtos igbų žudynės. Tai vedė į pilietinį karą, kurio metu igbai, idžai ir ibibijai paskelbė nepriklausomybę nuo Nigerijos, sukurdami Biafros Respubliką. Jos nepriklausomybė pasibaigė 1970 m., ją vėl prijungus prie Nigerijos.

Antroji respublika

Po dar kelių karinių perversmų po karo, 1977 m. vėl pradėta siekti demokratinio valdymo. Paruošta nauja konstitucija, o 1979 m. paskelbta nauja respublika su prezidentu Šehu Šagari. Tačiau 1983 m. pabaigoje vėl įvyko karinis perversmas, kurio metu į valdžią atėjo musulmonas Muhamadu Muharis. 1985 m. jį nuvertė Ibrahimas Babangida, kuris pasiūlė valstybės gelbėjimo planą ir palaipsninį perėjimą prie demokratinio valdymo.

Trečioji respublika

Trečioji respublika buvo suplanuota 1993 m., ir tam prasidėjo pasiruošimai. 1992 m. įvyko vieni teisingiausių Nigerijos istorijoje rinkimai, kurių metu buvo išrintas jorubų lyderis Abiola. Babangida anuliavo rinkimus, kas sukėlė suirutę šalyje, masines riaušes, o galiausiai leido į valdžią ateiti buvusiam gynybos ministrui Sani Abača. Buvo likviduotos demokratinės institucijos, įvestas tvirtos rankos režimas.
Nepaisant griežtų priemonių, šalyje vyko sukilimai ir streikai, reikalaujantys paleisti įkalintą Abiolą, buvo planuojami nauji kariniai perversmai, kas sukėlė dar griežtesnes valdžios represijas. Šalis smuko į sunkią ekonominę ir politinę krizę.

Ketvirtoji respublika

1998 m. mirus Abačai, į valdžią atėjo Abdulsalami Abubakar, kuris suteikė piliečiams nemažai teisių ir pradėjo pasiruošimus naujai demokratinei respublikai. Rinkimai įvyko 1999 m., naujuoju prezidentu išrinktas Olusegun Obasandžio (Abačos laikais buvo kalinamas). Jo valdymas pabaigė 16 metų karinį režimą, tačiau šalis buvo ekonomiškai nuskurdusi, infrastruktūra sunaikinta, klestėjo korupcija.
Obasandžio atleido daug karininkų, pradėjo gerinti žmogaus teisių situaciją ir planingai kėlė Nigerijos ekonomiką. Nepaisant to, priešiškumas tarp tautų nėra pasibaigęs, ir yra nuolat žymimas žudynių bei riaušių vienoje ar kitoje vietoje.
2007 m. buvo išrinktas naujas prezidentas - Umaru Jar'Adua.
Eigeris

Eigeris (vok. Eiger) yra 3970 metrų aukščio viršūnė Jungfrau kalnų masyve Berno kantone, Šveicarijos Alpėse. Kartu su aukščiausia masyvo viršūne Jungfrau (4158 m.) bei Monchu (4107 m.) Eigeris sudaro įspūdingą trinarę kalnų grandinę matoma iš labai toli.
Eigeris yra vienas labiausiai žinomų ir aprašytų kalnų. Pirmą kartą užkopta į Eigerį 1858 metais. Jungfrau geležinkelio linija eina per tunelius iškaltus Eigeryje ir užsibaigia Jungfraujoch - aukščiausioje Europos geležinkelio stotyje (3471 m virš jūros lygio).
Kanon Wakeshima

Biografija

Atlikėja nuo trejų metų groja violončele. Vidurinėje mokykloje suformavo savo ansamblį. Būdama penkiolikos metų nuo klasikinės muzikos perėjo prie baroko muzikos. Koncertuodama mokykloje ir dalyvaudama dainavimo festivaliuose, pradėjo pati rašyti tekstus savo dainoms.
Juozas Žebrauskas (1904)

Sporto pasiekimai

1924–1926 m. J. Žebrauskas žaidė klube ŠŠ Kovas Kaunas.
Su Lietuvos futbolo rinktine sužaidė 5 rungtynes, tame tarpe – pirmo turo atkrintamąsias rungtynes su Šveicarija 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje, kur užėmė 16–22 vietą (tarp 22 komandų).
GOELRO planas

Panašias reikšmes žr. č i a
GOELRO planas (rusų kalba: план ГОЭЛРО) buvo pirmasis Sovietų Sąjungos planas nacionalinei ekonomikai atkurti ir vystyti. Jis tapo vėlesnių penkmečių planų prototipu. GOELRO yra rusiška "Valstybinės Rusijos elektrifikacijos komisijos" abreviatūra (Государственная комиссия по электрификации России).
Komisija ir planas buvo inicijuoti ir prižiūrimi Vladimiro Lenino. Lenino įsitikinimą apie esminį elektrifikacijos vaidmenį siekiant komunizmo iliustruoja jo posakis: "Komunizmas yra tarybų valdžia plius visos šalies elektrifikacija".
Komisiją 1920 m. vasario 21 d. įkūrė Aukščiausiosios liaudies ūkio tarybos (ALŪT) prezidiumas, remdamasis 1920 m. vasario 3 d. Visos Rusijos vykdomojo komiteto sprendimu dėl elektrifikacijos plano ruošimo. Komisijos direktoriumi buvo Glebas Kržižanovskis.
Jurga. Atsiminimai, pokalbiai, laiškai

Knygos struktūra

Knyga pradedama sudarytojos žodžiu bei Ingridos Korsakaitės parengtu svarbiausių J. Ivanauskaitės gyvenimo datų sąrašu. Knygoje yra 6 dideli skyriai: „Artimiausios“ (prisiminimais dalinasi motina ir sesuo), „Iki Pakalnučių“ (prisiminimais dalinasi studijų draugai, dėstytojai), „Didžiosios ir mažosios kelionės“ (prisiminimais dalinasi orientalistai, įvairių sričių menininkai, keliautojai, bičiuliai), „Iš gildijos“ (prisiminimais dalinasi J. Ivanauskaitės knygų į užsienio kalbas vertėjai, menininkai ir kt.), „Kaukės veidas“ (prisiminimais daugiausia dalinasi teatro, kino žmonės), „Dviese“ (interviu, laiškai ir kt.)
Rylskas

Istorija

Miestas pirmą kartą paminėtas 1152 m. Tuo metu jis buvo Severų žemėje. Vėliau susiformavo dalinė kunigaikštystė, o miestas tapo svarbiausiu centru apylinkėse.
Vytauto Didžiojo laikais į Rylską ir jo apylinkes persikraustė totoriai ir įkūrė savo ulusą (kunigaikštystę), kuri buvo palanki Lietuvai ir jos valdovams.
Rytines Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos žemes užėmus maskvėnams, kunigaikštija ir miestas atiteko Maskvai.
Dono Franko ir dono Čičijo nesutarimų metai

Turinys

Donas Franko ir donas Čičijo – du konkuruojantys pastoriai nedideliame Sicilijos miestelyje. Jiedu turi skirtingus idealus ir varžosi visose gyvenimo srityse: donas Franko labiau palaiko jaunimą ir netgi remia komunistų protestus, tuo tarpu donas Čičijo yra senovinių pažiūrų ir labiau konservatyvus. Jų konkurencija pasiekia apogėjų, kai abu pastoriai pasiūlo skirtingas miesto parko vizijas. Nerasdami kito būdo kaip išaiškinti nugalėtoją, jie nusprendžia surengti savo šalininkų futbolo varžybas...
Beneficija

Beneficija (angl. benefice, lot. beneficium 'geradarybė') – apdovanojimas, dažniausiai dovanojant teisę į žemę. Romos civilinėje teisėje beneficijomis buvo vadinamos įvairios privilegijos, lengvatos.
Ankstyvaisiais viduramžiais – sąlyginis ir laikinas atlyginimas (daugiausia žemės valda) už karo arba administracinę tarnybą.
VII amžiaus pradžioje Frankų valstybėje po Karlo Martelio beneficinės reformos žemė buvo duodama (dažniausiai už karinę tarnybą) iki gyvos galvos. Beneficija buvo skiriama kartu su joje gyvenenčiais valstiečiais, kurie vis labiau priklausė nuo feodalo. Išsivysčius feodaliniams santykiams, beneficija tapo paveldima feodalo žemės nuosavybe (lenu, feodu) ir sudarė feodalinės hierarchijos ekonomikos pagrindą.

Lietuvoje

XIV amžiaus pabaigoje didieji Lietuvos kunigaikščiai ėmė dalyti žemes. Atsiradus beneficijai, bajorai suskilo į privilegijuotuosius (šlėktas) ir neprivilegijuotuosius (negavusius benefecijos), atsirado sąlyginis žemės valdymas. XV amžiuje LDK benficijų skaičius ir dydis sparčiai didėjo, dydžiu jos pralenkė tėvonijas.
Taip pat bažnytinės beneficijomis vadintos ir pelningos tarnybos, kurias LDK dvasininkams katalikų bažnyčia teikė nuo XIV amžiaus pabaigos. Tridento bažnyčios surinkimas (1545–1563) benficijas apribojo. Lietuvoje beneficijų karpymas nusitęsė iki XVIII amžiaus.
Gintaras Kručkauskas

Gintaras Kručkauskas (g. 1960 m. kovo 1 d. Biržai) – Lietuvos krepšinio treneris.
Alytaus sporto mokykloje trenerio karjerą pradėjęs G. Kručkauskas yra treniravęs Alytaus "Alitos", Panevėžio "Aukštaitijos" bei Kauno "Atleto" ekipas. Strategas taip pat dirbo Permės "Ural-Great" ir Maskvos "Dinamo" klubuose bei Limasolio DTL EKA AEL (Kipras) komandoje. Su šia ekipa G. Kručkauskas tapo Kipro čempionu.
Biržietis 2004/2005 metų sezone dirbo vienoje stipriausių Rusijos moterų krepšinio ekipų Jekaterinburgo UGMK, o pastaruosius du sezonus vadovavo Latvijos moterų krepšinio ekipai Cėsių BK "Cesis" ir su ja du kartus tapo šios šalies čempionato bei Baltijos moterų krepšinio lygos (BMKL) prizininku.
Nuo 2009 m. rugpjūčio 6 d. treniravo Utenos „Juventus“ ekipą. 2010 m. birželio 14 d. paliko „Juventus“ vyr. trenerio postą. 2011 m. vasario 3 d. pradėjo treniruoti Alytaus "Alytaus" klubą.
Gangsterdamas

Turinys

Rubenas – nevykėlis teisės studentas, nesugebėjęs išlaikyti baigiamojo egzamino ir priverstas kartoti kursą. Jis susipažįsta su nauja bendrakurse Nora, kuriai padeda mokytis, tačiau mergina jo neprisileidžia arčiau. Kartą universitete pasirodo policija ir pradeda patikrinimą. Nora pasprunka palikusi savo striukę, kurią pagriebia Rubenas ir sėkmingai praeina patikrinimą. Vėliau ji prisipažįsta, kad visas patikrinimas buvo vien dėl jos ir kad ji – „žolės“ kurjerė. Noros bosas Miška sugalvoja planą: neįtartinai atrodantis Rubenas kartu su Nora vyks į Amsterdamą ir kartu pristatys sekančią siuntą.
Traukinyje prie jų prisijungia Diureksas – dar vienas nevykėlis Rubeno draugas, kuriam šis prasitarė apie būsimą kelionę. Trijulė atvyksta į Amsterdamą, tačiau čia viskas susijaukia: krovinys yra ne „žolė“, o naujos kartos narkotikas, juos perdavęs tarpininkas Ulysas sukeičia paketus ir trijulė priversta grįžti bei mėginti atkovoti narkotikus, kuriuos pats Ulysas gavo apgaulės būdu ir taip pat yra medžiojamas...
Praporščikas

Istorija

1649 m. caro Aleksejaus Michailovičiaus įsakymu „praporščikais“ buvo pavadinti vėliavnešiai, paskirti iš narsiausių, fiziškai tvirtų, mūšiuose patikrintų karių.
Reguliariąją kariuomenę kūręs Petras I 1712 m. įvedė praporščiko laipsnį kaip patį pirmąjį (jauniausią) pėstininkų ir kavalerijos karininko laipsnį. Anksčiau šis laipsnis vadinosi „fendrikas“ (rus. фендрик, iš vok. Fahnrich, kuris iš vok. Fahne „vėliava“).
1811 m. praporščiko laipsnis atsirado ir artilerijoje. 1884 m. praporščiko laipsnis buvo panaikintas kaip taikos meto karinis laipsnis, jis galėjo būti suteikiamas tik karo metu. Nuo 1886 m. jį galėjo turėti tik jauniausieji atsargos karininkai.
Iki 1917 m. praporščiko laipsnį suteikdavo asmenims, baigusiems paspartintus karo mokyklų ar praporščikų mokyklų kursus ir išlaikiusiems specialius egzaminus. Karo metu praporščiko laipsnį galėdavo suteikti puskarininkiams, turėjusiems aukštąjį ar vidurinį išsilavinimą, už kovinius nuopelnus (be egzaminų).
Praporščikai paprastai būdavo būrių vadais arba užimdavo kitas šio lygio pareigas.
1917 m. praporščiko laipsnį Tarybų Rusijoje panaikino, bet jis 1917–1921 m. buvo išlikęs Baltojoje armijoje.

TSRS ir dabartinė Rusija

1917–1972 m. Raudonojoje ir Tarybinėje armijose praporščiko laipsnio nebuvo.
1972 m. sausio 1 d. TSRS ginkluotosiose pajėgose buvo įvestas praporščiko ir mičmano (laivyne) laipsniai. Praporščikai ir mičmanai ėmė sudaryti atskirą kariškių kategoriją. Savo tarnybine padėtimi, pareigomis ir teisėmis jie užima vietą, artimą jaunesniesiems karininkams. Praporščikai ir mičmanai yra artimiausi karininkų pagalbininkai ir kareivių bei seržantų (jūrininkų ir viršilų) viršininkai. Praporščiko laipsnis paprastai suteikiamas baigus atitinkamą mokyklą. 1981 m. įvestas „vyresniojo praporščiko“ laipsnis.

Ketinimai panaikinti praporščikų laipsnius

2008 m. spalio 23 d. žiniasklaida iš šaltinio Rusijos Gynybos ministerijoje sužinojo apie pradedamą praporščikų ir mičmanų instituto ir jų laipsnių panaikinimą iki 2009 m. gruodžio 1 d. Numatoma perkelti į kitas pareigas ar paleisti į atsargą apie 140 000 praporščikų ir mičmanų. Tai aiškinama tuo, kad praporščikų ir mičmanų institutas neatitinka šiuolaikinės Rusijos armijos prioriteto kurti aukštą profesionalų seržantų kontraktininkų korpusą.
Homo Eroticus

Turinys

Mikelė Kanarita priverstas sprukti iš Sicilijos į Bergamą nuo įtūžusių vyrų, su kurių žmonomis ar draugėmis jis turėjo trumpalaikius romanus. Pagal dėdės rekomendaciją jis susiranda šio pažįstamą Tano Fičerą, kurio padedamas įsidarbina tarnu turtingoje Lampuganių šeimoje. netrukus pasklinda gandas, kad Mikelė yra neeilinių seksualinių sugebėjimų, nes turi neįprastą „defektą“ – tris kiaušides. Netrukus jis tampa šeimininkės Koko, o vėliau – ir jos draugių meilužiu. Ilgainiui Mikelė įgauna vis daugiau pasitikėjimo savimi, jis palieka Lampuganius ir persikelia pas Koko draugę, turtingą verslininkę Karlą, kuri patiki jam vienos iš savo įmonių valdymą. Tačiau net ir gavęs galimybę įsilieti į aukštuomenę, Mikelė negali liautis lakstyti paskui kitas moteris. Sužinojusi apie neištikimybę, Karla jį išveja iš namų, tačiau čia jo nesėkmės tik prasideda: sekso metu miršta kilminga meilužė Agnesnė, o Tano Fičera pradeda jo medžioklę, sužinojęs, kad Mikelė permiegojo ir su jo dukra...
Jonas Vilionis

Biografija

1967 m. baigė Kauno 13-ąją vidurinę mokyklą, tarnavo TSRS kariuomenėje. Grįžęs įstojo į Kalvarijos maisto pramonės technikumą. Jį baigęs Priekulės sūrių gamykloje pradėjo dirbti inžinieriumi technologu.
1976 m. Šilalės rajono Sviesto gamyklos direktorius, 1979 m. Žaliavų paruošimo skyriaus viršininkas, 1980 m. Šilalės rajono Komunalinių įmonių kombinato viršininkas, nuo 1987 m. Šilutės sūrių gamyklos direktorius, nuo 1996 m. Klaipėdos akcinės bendrovės „Klaipėdos pienas“ generalinis direktorius, nuo 1999 m. ūkininkauja.
Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narys, nuo 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.  2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Prienų rajono žemdirbių asociacijos pirmininkas, kooperatyvo „Lietuviškas pienas“ pirmininko pirmasis pavaduotojas, Žemės ūkio rūmų tarybos narys. 2006 m. Lietuvos pieno gamintojų asociacijos pirmininkas.
Sutuoktinė Danutė, vaikai Danutė, Ingrida.
Braunšveigo technikos universitetas

Braunšveigo technikos universitetas (BTU; vok. Technische Universität Braunschweig, taip pat Technische Hochschule Carolo-Wilhelmina zu Braunschweig) – technikos universitetas Braunšveige, Žemutinės Saksonijos (Vokietija) pietryčiuose. Braunšveigo technikos universiteto pradžia siekia 1745 m. 12 500 studentų (2008 m.). Veikia 6 fakultetai, 134 institutai ir įstaigos, įvairūs centrai (pvz., Kalbų ir kiti).
BTU yra TTU 9 – German Institutes of Technology e. V. narys.
Nemokami darbai

Nemokami darbai - baudžiamojo poveikio priemonė; neatlygintinis darbas, skiriamas kaip bausmė.

Lietuva

Teismas skiria nuo 20 iki 100 valandų nemokamų darbų sveikatos priežiūros, globos ir rūpybos ar kitose valstybinėse ar nevalstybinėse įstaigose bei organizacijose. Skirdamas nemokamus darbus, teismas nustato terminą, per kurį jie turi būti atlikti. Šis terminas negali būti ilgesnis kaip vieneri metai (LR baudžiamasis kodeksas, 70 straipsnis „Nemokami darbai“, 1 dalis).
Nemokami darbai vykdomi tik tuo atveju, jeigu asmuo sutinka.
Khunano nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 248,60 km² plotą kalnuotoje vietovėje ir apima Doipukha (Doi Phu Kha) ir Fadango (Pha Dang) miškus Bokluea (Bo Kluea) apylinkėje, Laoso pasienyje.

Flora ir fauna

Khunano nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, mišrūs ir visžaliai miškai.
Ilguma

Ilguma (geografinė ilguma) – viena iš Žemės paviršiaus taško geografinių koordinačių, nurodanti, kiek į rytus ar į vakarus nuo pradinio (Grinvičo) dienovidinio nutolęs Žemės paviršiaus taškas.
Geografinė ilguma matuojama laipsniais (nuo 0° iki 180°) ir yra rytų ir vakarų. Priešingai nei platuma, kurios vienas laipsnis lygus apie 111 km, ilgumos laipsnio ilgis priklauso nuo platumos ir tiksliai lygus (111.320 + 0.373sin²φ)cosφ (kilometrų).

Ilgumos nustatymas

Tariamai perpjovus Žemės rutulį plokštuma, einančia per Žemės polius (Š ir P), jos centrą (C) ir tašką (B ar D), kurio geografinę ilgumą reikia nustatyti, gaunama elipsė, einanti per ieškomą tašką ir žemės polius. Tokia elipsės pavidalo kreivė vadinama dienovidiniu.
Sutarta, kad dienovidinis, einantis per Grinvičo astronomijos observatoriją (netoli Londono), laikoma nuliniu (pradiniu) dienovidiniu ir jam suteikta 0° ilguma.
Kampas (α) tarp bet kurio dienovidinio ir pradinio dienovidinio, matuojamas ties Žemės pusiauju, kurio viršūnėje yra žemės centras (kampas BCD) yra vadinamas geografine ilguma.
Geografinė ilguma nebūna didesnė nei 180°, todėl buvo įvestos sąvokos rytų ilguma ir vakarų ilguma. Jei per ieškomą tašką išvestas dienovidinio kampas su pradiniu dienovidiniu yra ne daugiau kaip 180°, o atstumas nuo pradinio dienovidinio iki ieškomo taško einant į rytus yra mažesnis nei einant į vakarus, tai tuomet ta ilguma vadinama rytų ilguma, o priešingu atveju – vakarų ilguma.
Netupa

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Balta varna

Juoda avis

Daugelyje kitų Europos kalbų, vietoje baltos varnos naudojama juodos avies metafora. Ji kilo nuo to, kad juodos avys, kurių juoda vilnos spalva yra recesyvinis ir retai pasitaikantis bruožas, būdavo nepageidaujamos kaimenėje kaip komerciškai nenaudingos. Dėl to dažniausiai juodi ėriukai būdavo papjaunami, o nesuprantant jų atsiradimo priežasties, laikyti velnio įsikūnijimu. Pabrėžtina, kad posakis „juoda avis“ turi labiau negatyvią, atstumiančią reikšmę nei metafora „balta varna“ lietuvių ar rusų kalbose. Juoda avimi vadinti iš tos giminės kilę nusikaltėliai, išdavikai, giminei priešingas politines, kultūrines pažiūras turintys jos nariai.
Psichologijoje baltos varnos (juodos avies) efektu vadinamas socialinis bruožas labiau teigiamai vertinti savos grupės narius nei grupei nepriklausančius narius. Šio efekto pavyzdys yra Hanso Kristiano Andereseno pasaka „Bjaurusis ančiukas“.
Vaineikių Šlaveitos kūlis

Apibūdinimas

Guli kaimo žemių šiaurės vakariniame pakraštyje, 8 m į rytus nuo Šlaveitos upės kanalo, ąžuolyno vakariniame krašte.
Akmuo – pilkšvas stambiagrūdis granitas, netaisyklingos formos, pailgas šiaurės – pietų kryptimi, 3,7 m ilgio, 3,2 m pločio, 1,45–1,6 m aukščio. Šiauriniame pakraštyje yra 55×45 cm dydžio, 6-13 cm gylio dubens pavidalo įduba, link kurios nuo akmens pietinės pusės iškalti 75–90 cm ilgio grioveliai.
Teritorijos plotas – 100 m².

Istorija

Senieji gyventojai akmenį gerbė, laikė nepaprastu. Pasakojama, kad jis guli pagoniškos šventyklos vietoje. Šalia esantis miškelis vadinamas Gojumi.
1935 m. žvalgė Kretingos muziejus, 1973–1974 m. – Ignas Jablonskis, 1985 m. – Julius Kanarskas, 1993 m. – Vykintas Vaitkevičius.
1972–1986 m. respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR492), 1994 m. – naujai išaiškinamas istorijos ir kultūros paminklas. 2000 m. įrašytas į kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąrašą (M151), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Rimantas Gatautis

Biografija

1998 m. baigė Kauno technologijos universiteto Vadybos fakultetą. 2002 m. socialinių mokslų daktaras.
Nuo 2001 m. Kauno technologijos universiteto Marketingo katedros dėstytojas, nuo 2003 m. Elektroninio verslo tyrimų centro direktorius. Nuo 2007 m. ir Mykolo Romerio universiteto dėstytojas; nuo 2008 m. profesorius. Nuo 2008 m. Europos tarpdisciplininių tyrimų instituto (European Institute of Interdisciplinary Research, EUR) atstovas Lietuvoje.
Mirė 2018 m. kovo 3 d.

Mokslinė veikla

Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: žinių ekonomika, informacinių ryšio technologijų poveikio ekonominis ir socialinis vertinimas, inovacijų vadyba, verslo progresų pertvarkymas. Paskelbė daugiau kaip 50 straipsnių ekonomikos, vadybos, elektroninės prekybos, elektroninės vyriausybės ir kitais klausimais.