google/wiki40b huggingface dataset:
Boeing X-45

Boeing X-45 – bepilotis kovinis lėktuvas, sukurtas kompanijos „Boeing“ padalinio „Boeing Phantom Works“ ir skirtas naujos kartos bepiločių kovinių orlaivių koncepcijos demonstracijai.
X-45 ilgis – 8,08 m, sparnų skersmuo – 10,3 m, aukštis – 2,94 m, didžiausias greitis nesiekia garso greičio. Taip pat, X-45 yra sukurtas naudojant „stealth“ technologiją, todėl yra sunkiau pastebimas radarų.
Pirmą kartą šis lėktuvas pakilo 2002 m. gegužės 22 d.
2006 m. kovo 2 d. JAV oro pajėgos nusprendė nebetęsti šio projekto.
Trinidadas ir Tobagas

Gamta

Trinidadas ir Tobagas pasižymi didele biologine įvairove. Kadangi salos nuo Pietų Amerikos atsiskyrė palyginti neseniai ir plyti tik 11 km nuo kranto, flora ir fauna turi daug panašumų su esančia žemyninėje dalyje. Salose aptinkama apie 3337 augalų, 467 paukščių, 100 žinduolių, 85 roplių, 30 varliagyvių, 50 gėlo vandens žuvų, 659 drugelių rūšys. Kelios iš jų endeminės.
Miškai salose užima 44 % sausumos ploto, per paskutinius 20 metų pastebimas nežymus jų nykimas.
Skirmantas Valentas

Biografija

Gimė Obeliuose, vaikystę praleido Vilniaus kaime. Baigė Pandėlio vidurinę mokyklą. 1970–1975 m. studijavo Vilniaus universitete, iki 1978 m. TSRS mokslų akademijos Kalbotyros instituto aspirantas. 1981 m. humanitarinių mokslų daktaras.
Nuo 1979 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, profesorius (nuo 2002 m.). 2006–2007 m. dėstė Maskvos lingvistikos universitete.
Bendradarbiauja almanache „Varpai“, Šiaulių krašto spaudoje.
Pagrindiniai tyrimų barai: bendroji kalbotyra, baltistika, poezijos kalba.
Redvaldas

Redvaldas (angl. Rædwald) – Rytų Anglijos karalius (593/apie. 600–617/624 m.), Titilos sūnus. 616 metais jis tapo pačiu galingiausiu iš Anglijos valdovų į pietus nuo Hambero upės, nugalėjęs Nortumbrijos valdovą Etelfritą. Vienas iš nedaugelių anglosaksų karalių, nešiojusių bretvaldos titulą. Jis pirmas iš Rytų Anglijos karalių priėmė krikščionybę ir įgijo krikščionišką švietimą. Daroma prielaida, kad būtent Redvaldas buvo palaidotas Saton-Chu piliakalnyje.
Druidas

Druidas (iš senovės air. drui 'išminčius, burtininkas') – keltų dvasininkas (žynys) Airijoje nuo III a. pr. m. e. ir Galijoje. Druidai sudarė uždarą luomą, turėjo didelės įtakos viešajam gyvenimui kaip dvasininkai, mokytojai, burtininkai, teisėjai ir gydytojai. Druidai buvo laikomi tarpininkais tarp žmonių ir dievų. Jų religija skelbė Apvaizdą, sielos nemarumą ir įtikimą, pitagorietišką sielų kilnojimąsi. Tamsioji jų religijos pusė – žmonių aukos. Druidai nyko romanizuojant Galiją, jų veiklą uždraudė imperatorius Klaudijus. Nepaisant to, druidai ilgai išliko liaudyje kaip burtininkai ir raganiai. Dar III a. Galijos burtininkės buvo vadinamos druidėmis.
2010 m. Didžiojoje Britanijoje pripažintas oficialia religija. Druidizmas tapo pirmuoju pagonišku tikėjimu, kuriam suteiktas toks statusas. 2010 m. duomenimis JK buvo 350 druidais save vadinančių žmonių, kurie kiekvieną mėnesį mokėjo 10 svarų sterlingų narystės mokestį.
Butas

Butas – visuma pastato erdvių, paprastai skirtų gyventi vienai šeimai ar vienišam asmeniui. Tai gyvenamojo būsto rūšis. Buto dydis matuojamas pagal gyvenamąjį plotą arba kambarių skaičių. Pagal nuosavybės formas gali būti privatus arba valstybinis, visuomeninis; kooperatinis, komunalinis butas ir kt. Daugelyje Europos valstybių didelė dalis gyventojų gyvena išnuomotose butuose (būstuose). Pvz., Vokietijoje (2006 m.) iš 36 198 000 butų gyvenamuose pastatuose 21 136 000 (arba 58,4 %) buvo nuomojama (privačių butų skaičius – 15 062 000 arba 41,6 % visų butų).
Buto dydis gali siekti nuo keliolikos iki kelių šimtų kvadratinių metrų (kvm). Kaina (2009 m. duomenimis) Lietuvoje už 1 kvm gali viršyti 2898 eurų ( namo 1 kvm kaina viršija 7826 eurų ).
Kapitolijaus Venera

Apie skulptūrą

„Kapitolijaus Venera“ buvo rasta kasinėjant Eskvilino kalvoje prie San Vitale bazilikos 1666–1670 m. laikotarpyje. Stebėtinai, skulptūra išsilaikė labai gerai, išskyrus keletą nuskeltų pirštų, nosį ir atskilusią ranką, kuri buvo atstatyta. 1752 m. ją Kapitolijaus muziejams padovanojo popiežius Benediktas XIV. 1797 m. statula buvo pagrobta Napoleono ir 1798–1815 m. laikotarpiu buvo Luvre. 1816 m. gražinta į Italiją.
Statula priklauso helenistiniam Graikijos istorijos periodui, datuojama I a. pr. m. e. arba II a. pr. m. e. ir yra Praksitelio „Knido Afroditės“ pakeisto varianto forma (Venus pudica). Skulptūra yra šiek tiek didesnė nei natūralaus žmogaus dydžio. Statula vaizduoja Venerą, baigusią praustis. Kairiąja ranka ji prisidengusi bikinio zoną, dešine − krūtis. Veneros plaukų šukuosena labai sudėtinga, veidas be psichologinės ekspresijos. 1867 m. Markas Tvenas parašė trumpą apsakymą statulos tema.
100 įtakingiausių asmenybių pasaulio istorijoje

10 įtakingiausių asmenybių pasaulio istorijoje yra 1978 m. Maiklo H. Harto (Michael H. Hart) parašyta knyga, kurioje yra surikiuota ir aprašyta 100, jo nuomone, įtakingiausių žmonių žmonijos istorijoje.
1992 m. pasirodė antrasis knygos leidimas, kuriame autorius, atsižvelgęs į kritiškus skaitytojų argumentus ir susiklosčiusias naujas politines aplinkybes, pakoregavo sąrašą ir papildė kai kurias biografijas. Pavyzdžiui, Mao Dzedungas iš 20 vietos buvo perkeltas į 89, nes po jo mirties Kinijoje greitai buvo įvykdytos drastiškos reformos, smarkiai sumenkinusios ilgalaikę Dzendungo įtaką. Taip pat buvo pažemintos ir kitų komunizmo veikėjų – Lenino, Stalino, Karlo Markso – vietos sąraše, komunizmui pasirodžius esant ne tokiam ilgalaikiui, kaip autoriui atrodė rašant pirmąjį knygos variantą 1978 m.
1999 m. Hartas parašė savotišką knygos tęsinį Žvilgsnis iš 3000 metų, kuriame jis aprašė 100 įtakingiausių asmenybių žiūrint iš 3000 m. gyvenančio žmogaus perspektyvos. Apie pusę sąrašo sudaro išgalvoti veikėjai iš 2000 – 3000 metų, o kita pusė paimta iš 1992 m. leidimo, nors jų eilės tvarka pakeista ir sumaišyta su išgalvotais ateities veikėjais.
Tadas Labutis

Biografija

2002 m. baigė Panevėžio Vytauto Žemkalnio gimnaziją, studijuoja Vilniaus universitete.
UAB DK „PZU Lietuva“ Panevėžio filialo direktorius.
Nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys, kandidatūrą išsikėlė savarankiškai.
Luna 2

Luna 2 (rus. Луна, – Mėnulis 2), yra antrasis Luna programos kosminis erdvėlaivis, paleistas į Mėnulį ir pirmasis, pasiekęs jo paviršių. Luna 2 buvo paleistas 1959 m. rugsėjo 12 dieną su SS-6 (Vostok-L) tipo raketa nešėja iš Baikonuro kosmodromo. Nukrito Mėnulyje, Ramybės jūros rytuose tarp Aristides, Archimedes ir Autolycus kraterių.

Erdvėlaivio įranga

Luna 2 buvo panašios konstrukcijos kaip ir Luna 1, sferinės formos erdvėlaivis su kyšančiomis antenomis ir matavimo įranga. Matavimo įranga buvo taip pat panaši į Luna 1: Geigerio skaitiklis, scintilografas, magnetometras, Čerenkovo skaitiklis ir mikrometeoritų detektorius. Pats Luna 2 erdvėlaivis neturėjo jokių variklių.

Misijos eiga

1959 m. rugsėjo 12 dieną, kai Luna 2 pasiekė antrąjį kosminį greitį atsiskyrė nuo savo trečiosios pakopos. Rugsėjo 13 dieną erdvėlaivis paleido ryškų natrio garų debesį, kuris buvo naudojamas erdvėlaiviui sekti ir taip pat pasitarnavo kaip eksperimentas dujų savybėms kosminėje erdvėje tirti. Rugsėjo 14 dieną, po 33,5 valandų skrydžio, radijo ryšio signalai su Luna 2 staiga nutrūko, kas rodė, kad Luna 2 įsirėžė į Mėnulio paviršių. Kritimo koordinatės yra 0 laipsnių ilgumos ir 29,1 laipsnių šiaurės platumos. Apytiksliai 30 minučių vėliau į Mėnulį rėžėsi ir raketos trečioji pakopa.

Atradimai

Luna 2 patvirtino, kad Mėnulis neturi magnetinio lauko ir taip pat nerado jokių Van Aleno radiacijos juostų aplink Mėnulį požymių.
Šakių valsčius

Šakių valsčius buvo pietvakarių Lietuvoje. Centras – Šakiai.
Vinteliškė

Istorija

1592 m. minimas Vinteliškės dvaras.
Julija Mackevič

Biografija

Gimė 1986 m. kovo 11 d. Šalčininkuose Jano Mackevič ir Lilijos Mackevič (merg. Stankevič) šeimoje. Po Antrojo pasaulinio karo mamos šeima persikėlė į Šalčininkus iš Vilniaus (tiksliau Panerių apylinkių). Stankevič (lenk. Stankiewicz) herbo „Kapas“ (lenk. Mogiła) – viena seniausių Lietuvos–Lenkijos bajorų giminė, turima šeimos genealogija siekia XVI amžių.
2004 metais baigė Šalčininkų Lietuvos Tūkstantmečio vidurinę mokyklą.
2008 metais baigė Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto molekulinės biologijos studijas.
2013 metais Vilniaus Gedimino technikos universitete įgijo nanobiotechnologijų magistro kvalifikacijos laipsnį. Magistro baigiamąjį darbą rašė ir praktiką atliko Jungtinėje Vilniaus universiteto ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto Kamieninių ląstelių laboratorijoje.
Turi jaunesniąją seserį Editą Mackevič. Ištekėjusi, augina sūnų Luką.

Visuomeninė ir politinė veikla

2008 m. kartu su seserimi įkūrė VšĮ Jaunimo bendradarbiavimo centrą „Europroject“, kurio – aktyvinti Šalčininkų rajono jaunimą. Centras yra įgyvendinęs virš 35 projektų Lietuvoje ir virš 60 projektų užsienyje. Šiuo metu centras veikia visos Lietuvos mastu. Centras turi partnerių beveik visuose ES ir kaimyninėse valstybėse. Veikla yra finansuojama iš įvairių Europos Komisijos ir Europos Tarybos bei Lietuvos Respublikos programų lėšų.
2013 m. įkūrė ir vadovauja VšĮ Europos demokratijos plėtros centrui Vilniuje. Centras vykdo projektus Rytų partnerystės šalyse. Projektų tematika: demokratija, žmogaus teisės, regioninė valstybių politika, bendradarbiavimas tarp Europos Sąjungos ir Rytų partnerystės šalių ir kt.
Julija Mackevič buvo išrinkta Lietuvos jaunimo atstove 27-ame ir 28-ame Vietos ir regioninės valdžios Kongrese Strasbūre (Europos taryboje).
Priklauso Lietuvos Respublikos Liberalų sąjūdžiui.
2014 metais buvo išrinkta Liberalų sąjūdžio Šalčininkų skyriaus pirmininke.
2015 m. dalyvavo Savivaldybių tarybų ir merų rinkimuose Šalčininkų rajone. Yra išrinkta ir prisiekė Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos nare 2015–2019 metų kadencijai. 2015 m. Šalčininkų rajono mero rinkimuose užėmė 2 vietą .
2015 metų birželį inicijavo Liberalų sąjūdžio Tautinių bendrijų komiteto steigimą ir yra išrinkta šio komiteto pirmininke. Komiteto pagrindinis veiklos tikslas yra sukurti platformą, kur Lietuvos tautinių bendrijų atstovai galėtų aktyviai dalyvauti Lietuvos visuomeninėje ir politinėje veikloje.
2015 m. lapkritį yra išrinkta Liberalų sąjūdžio valdybos nare ir Alytaus koordinacinės tarybos pirmininke.
Moka lenkų, anglų, rusų ir ukrainiečių kalbas. Domisi Lietuvos-Lenkijos bei Vilniaus miesto istorija, renka šeimos genealogijos archyvus. Yra Europos biatlono fanų klubo narė.
Saulės laikrodis

Istorija

Seniausi obelisko formos saulės laikrodžiai žinomi nuo 4 tūkstantmečio pr. m. e. Egipte. Vėliau specialiai laikui matuoti kolonas ar obeliskus statė kinai, graikai, romėnai. Romos Panteone laiką matuoja per stogo kupolo skylę patenkantis saulės spindulys.
Matematikas ir astronomas Teodosijus iš Bitinijos (160–100 m. prieš Kristų) skelbėsi išradęs universalų saulės laikrodį, kurį galima naudoti bet kurioje Žemės vietoje. 1524 m. prancūzų astronomas Oronsas Finė pagamino dramblio kaulo saulės laikrodį. 1570 m. italų astronomas Džiovanis Padujietis paskelbė traktatą, kaip gaminti ir įrengti saulės laikrodžius ant pastatų sienų vertikaliai ir horizontaliai. Džiuzepė Biankanis savo tyrime Constructio instrumenti ad horologia solaria vaizdžiomis iliustracijomis parodė, kaip turi atrodyti geri saulės laikrodžiai.

Lietuva

Tikslių duomenų apie tai, kada saulės laikrodžiai pasiekė Lietuvą, nėra. Iki šių dienų išlikę seniausi saulės laikrodžiai yra Kretingos vienuolyne (apie 1610 m.), Šiauliuose ant bažnyčios sienos (1625 m.), Pažaislio architektūriniame ansamblyje (apie 1700 m.), Švėkšnoje (XIX a.) įkurti saulės laikrodžiai.
2006 m. rugsėjo 25 d. Kauno technologijos universitete ant Informacinių technologijų plėtros instituto pietrytinės sienos įrengtas didžiausias šalyje vertikalus saulės laikrodis. Nuo gnomono (strypo) krintantis šešėlis vasaros saulėgrįžos metu (birželio 22 d.) ištįs iki 8,33 metro. Paprastas vertikalus saulės laikrodis Šiaurės pusrutulyje yra nukreipiamas į pietus, tuo tarpu, kai šitas yra šiek tiek pasuktas į pietryčių pusę.
2009 m. birželio 25 d. KTU akademinė bendruomenė studentų miestelyje (Radvilėnų g. 19) įrengė žmogaus šešėlio saulės laikrodį, skirtą Lietuvos vardo tūkstantmečiui.
2010 m. prie Raižių mečetės (Alytaus raj.) pastatyti greta du saulės laikrodžiai, kurių vienas rodo vietinį laiką, kitas – Griunvaldo (Lenkija).
2012 m. vertikalus saulės laikrodis įrengtas ant Valdovų rūmų Vilniuje. Kaip ir minėtas KTU saulės laikrodis, jis yra pasuktas į pietryčių pusę.
Kazys Gineitis

Kazys Gineitis (1895 m. rugpjūčio 13 d. Tauragnai – 1965 m. vasario 2 d. Čikaga) – Lietuvos diplomatas.

Biografija

1915 m. mokėsi Rygos politechnikos mokykloje, dalyvavo slaptoje lietuvių moksleivių kuopelėje. 1916 m. persikėlė į JAV. 1917–1919 m. „Draugo“ redaktoriaus padėjėjas, 1919 m. „Lietuvos“ redaktorius. 1919 m. baigė Čikagos universitetą. 1920–1931 m. dirbo Lietuvos pasiuntinybėje Londone, nuo 1928 m. generalinis konsulas. 1931 m. bendrovių „Maistas“ ir „Pienocentras“ prekybos atstovas, nuo 1932 m. Lietuvos pasiuntinybės žemės ūkio atašė. 1949 m. grįžo į JAV, gyveno Čikagoje.
Rūsteikių sentikių cerkvė

Istorija

Archyviniai duomenys nurodo sentikių bendruomenės Rūsteikiuose pradžią 1890 m. Sentikiai čia buvo apsigyvenę daug anksčiau, bet valdžios persekiojami jie negalėjo susivienyti. Pasikeitus aplinkybėms į gerąją pusę, atsirado proga pasistatyti savo maldos namus. Jie iškilo 1908 m. Iki tol pamaldos vykdavo parapijiečių namuose. 1915-1919 m. šventovė buvo uždaryta.
1930–aisiais bendruomenėje buvo apie 500 narių. Jie kreipėsi į valdžią su prašymu atidaryti religijos mokymo kursus, o vaikus mokyti dėstomąja rusų kalba, nes apie 100 jų mokėsi lietuviškose mokyklose. Po 1929 m. kreipimosi į Lietuvos Prezidentą cerkvės remontui buvo skirta paskola įsigyti medienai.
Per Antrąjį pasaulinį karą nukentėjo dauguma Rūsteikių sentikių. Po 1960 m. bendruomenė ilgai neturėjo savo šventiko. 1990–ųjų viduryje maldos namai liko be ikonų ir bažnytinių knygų, pamaldos nebevyko.
Restauruota cerkvė vėl atnaujino savo veiklą 2008 m. spalio 19 d., joje buvo švenčiama cerkvės 100 metų sukaktis. Nuo to laiko cerkvėje pastoviai vyksta pamaldos, į kurias susirenka iki 50 žmonių. 2016 m. vyko klebonijos atstatymo darbai.
Marian Kukiel

Biografija

Nuo 1915 m. tarnavo lenkų legionuose, nuo 1919 m. gegužės mėn. Lenkijos Generalinio štabo karo mokyklos komendanto pavaduotojas. 1919-1921 m. per Lenkijos-Sovietų Rusijos karą pėstininkų pulko, brigados vadas. Nuo 1921 m. dirbo Lenkijos karo ministerijoje. 1923-1925 m. divizijos vadas, 1923 m. generolas leitenantas. Su kitais įkūrė Generalinio štabo Istorijos biurą, 1923-1926 m. jo vadovas. Po 1926 m. gegužės perversmo rėmė Lenkijos vyriausybę, iš kariuomenės pasitraukė, dirbo Jogailos universitete. 1927 m. habilituotas istorijos daktaras. 1930-1939 m. Krokuvos Čartoriskių bibliotekos ir muziejaus direktorius. 1937 m. Lenkų mokslų akademijos narys.
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui 1939 m. spalio mėn. pasitraukė į Prancūziją. Lenkijos vyriausybės emigracijoje karo ministro pavaduotojas, 1940 m. divizijos generolas. 1942-1949 m. nacionalinės gynybos ministras. 1943 m. balandžio mėn. iš Vokietijos vyriausybės pranešimo sužinojęs apie Katynėje sušaudytus lenkų karininkus, išspausdino apie tai komunikatą ir kreipėsi į Tarptautinį Raudonąjį Kryžių. Su kitais 1945 m. Londone įkūrė generolo Vladislavo Sikorskio istorijos institutą, 1946-1973 m. jo direktorius, 1951-1966 m. valdybos pirmininkas. Su kitais 1946 m. įkūrė Lenkų mokslo draugiją , 1947 m. įsteigė istorijos žurnalą „Teka Historyczny“, 1950 m. įkūrė Lenkų universitetą emigracijoje.
Tyrė XVIII a. – XX a. politikos ir karo istorijos temas.
Birželio 13

Vardadieniai

Akvilina – Antanas – Antanina – Kunotas – Nina – Skalvė
Libijos Arabų Džamahirijos ginkluotosios pajėgos

Organizacija

Ginkluotosios pajėgos komplektuotos iš savanorių ir šauktinių. Šaukdavo pasirinktinai nuo 17 m., tarnybos trukmė – 2 metai. Vyriausiasis vadas – Visuotinio liaudies susirinkimo renkamas rugsėjo 1 d. revoliucijos vadas, faktinis valstybės vadovas.
Karinės išlaidos – 742 mln. JAV dolerių, 4,2% BVP (2003 m.). Pagrindiniai ginklų tiekėjai, iki 2011 m., Rusija, Argentina.

Struktūra

Sausumos pajėgose tarnavo 40 000 žmonių, iš jų 25 000 šauktinių, pajėgas sudarė 5 mechanizuotosios, 5 pėstininkų ir 5 raketų žemė–žemė brigados (2004 m.). Jos turi 870 tankų, 2000 šarvuočių, 325 savaeiges, 634 velkamosios artilerijos pabūklus, 510 reaktyvinės salvinės ugnies sistemų, 526 taktines balistines raketas žemė–žemė, 35 kovos sraigtasparnius. Rezervas – sukarinta Liaudies milicija (apie 40 000 žmonių).
Karinėse jūrų pajėgose tarnavo 8000 žmonių, įskaitant sukarintą kranto apsaugą. Yra dvi fregatos, 2 korvetės, 2 povandeniniai laivai, 14 greitosios atakos katerių (2004 m.). Pagrindinės bazės: al Humsas, Bengazis, Tobrukas ir Tripolis.
Karinėse oro ir oro erdvės gynybos pajėgose tarnavo 22 000 žmonių. Joms priklauso apie 350 kovos lėktuvų, 21 kovos sraigtasparnis, 125 zenitinės artilerijos pabūklai (2004 m.).
Sukarintas Revoliucinės gvardijos korpusas (3000 žmonių) t. p. yra ginkluotas tankais, šarvuočiais ir sraigtasparniais (2004 m.).
Henry Addington

Biografija

Tėvas Entonis Adingtonas buvo Viljamo Pito vyresniojo asmeniniu gydytoju. Esant tokiai tėvo padėčiai, tai leido Henriui vaikystėje artimai susidraugauti su Viljamu Pitu jaunesniuoju.
H. Adingtonas buvo išrinktas į Bendruomenių rūmus 1784 m. ir buvo spikeriu nuo 1789 iki 1801 m. Tų pačių metų kovo mėn. savo draugo Viljamo Pito jaunesniojo paprašytas perėmė iš jo Jungtinės Karalystės ministro pirmininko postą, nes Pitas nesutarė su karaliumi dėl katalikų teisių varžymo Airijoje. H. Adingtono administracija 1802 m. vedė derybas su Prancūzija dėl Amjeno sutarties. Jos pasirašymas bei šalyje vykdyta finansų pertvarka neigiamai paveikė šalį – finansų krizė, žemyninių rinkų praradimas, nederlius privedė prie bado ir socialinių neramumų. 1804 m. nutraukus Amjeno sutartį, H. Adingtonas užleido savo vietą Viljamui Pitui ir jį palaikė. H. Adingtoną pavedė jo negalėjimas suvaldyti Parlamento daugumos, žemo lygio oratoriniai sugebėjimai bei Pito, Viljamo Grenvilio (William Wyndham Grenville) ir Čarlzo Fokso (Charles James Fox) sudarytas aljansas, siekęs sau vietos ministrų kabinete.
Iškilęs iki pero ir tapęs Sidmuto vikontu 1805 m., H. Adingtonas išliko svarbia politine figūra, jis tęsė Tarybos lordo prezidento karjerą Viljamo Pito vyriausybėje 1806-1807 m.
Juozas Matutis

Juozas Matutis (1899 m. balandžio 9 d. Vaičaičių k., Skuodo raj. – 1977 m. rugpjūčio 9 d. Klaipėdoje) – muzikos pedagogas ir chorvedys.

Biografija

1902 m. su tėvais išvyko į Liepoją, kur 1911–1916 m. mokėsi gimnazijoje, dainavo chore ir griežė smuiku moksleivių orkestrėlyje. Apie trejus metus dirbo darbininku Liepojos uoste, dainavo lietuvių išeivių choruose.
1919–1924 m. gyveno ir dirbo Šiauliuose. 1924–1934 m. Kauno muzikos mokykloje mokėsi griežti smuiku (dėst. L. Zaidmanas) ir chorvedybos (dėst. Julius Štarka ir Nikodemas Martinonis). Mokydamasis griežė smuiku mokyklos simfoniniame orkestre (dirigavo I. Zaidmanas, Juozas Tallat-Kelpša, Balys Dvarionas), vadovavo Kauno 2-osios gimnazijos ir amatų mokyklos moksleivių chorams.
1934–1939 m. dėstė muziką ir dainavimą, vadovavo chorams Kalvarijos progimnazijoje. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Kalvarijos jaunalietuvių 47 dalyvių chorą. 1939–1943 m. – Plungės gimnazijos muzikos mokytojas, 1944–1946 m. – muzikos ir dainavimo dėstytojas Telšių mokytojų seminarijoje.
Nuo 1946 m. rudens – Klaipėdos muzikinio dramos teatro chormeisteris, 1946–1962 m. – teorinių disciplinų dėstytojas Klaipėdos muzikos mokykloje, kurį laiką buvo choro dirigavimo skyriaus vedėjas. 1948–1970 m. dėstė muziką ir vadovavo chorams Klaipėdos pedagoginėje mokykloje. Iš pradžių vadovavo apie 70 dalyvių mišriajam chorui, vėliau 100–150 dalyvių merginų chorui. Chorus parengė Klaipėdos miesto ir respublikinėms dainų šventėms, su jais pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė apžiūrose ir konkursuose, daug koncertavo Klaipėdoje ir Žemaitijos rajonuose.
1954–1956 m. vadovavo Klaipėdos miesto vykdomojo komiteto mišriajam chorui (60 dalyvių), kuris 1955 m. respublikinės dainų šventės konkurse laimėjo pirmąją vietą. 1959–1962 m. kūrybiškai dirbo su Klaipėdos jūreivystės mokyklos vyrų choru; šis taip pat buvo parengiamas dainų šventėms, apžiūrose bei konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų.
Nuo 1955 m. buvo Klaipėdos miesto dainų švenčių vyr. dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas. Uostamiesčio meno mėgėjų apžiūrų vertinimo komisijų pirmininkas arba narys. 1962–1970 m. – Klaipėdos miesto muzikos sekcijos pirmininkas, mokyklinių chorų konsultantas. 1969 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Mažvydo viršūnė

Mažvydo viršūnė - kalnų viršūnė Kirgizijoje, Tian Šanyje, Terskei Alatau kalnagūbryje, į pietus nuo Isyk Kulio ežero. Aukštis 4560 m. Pirmieji į jį įkopė Lietuvos alpinistai (1979).
Biatlonas 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse – Kvalifikacija

Kvalifikacija

Dvidešimt geriausiai 2012 m. pasaulio čempionate ir 2013 m. pasaulio čempionate pasirodžiusių šalių į olimpiadą galės deleguoti komandas. Dar 7-8 šalys į olimpiadą galės deleguoti tik po vieną sportininką.
Šabdrungas

Šabdrungas arba žabdrungas (tibet. ཞབས་དྲུང། , Wylie: zhabs drung 'prieš jo kojas') – dvasininko titulas Tibeto budizme, iš pradžių reiškęs bet kokį aukšto lygio dvasininkų lamų paveldimą titulą, bet vėliau tapęs Drukpa sektos dvasinių lyderių titulu ir kartu Butano valdovų titulu 1616–1907 m.
Lygintinas su titulu dalai lama, kuris yra Gelugpa sektos aukščiausio lyderio įvardijimas.
Liverpulio geležinkelio stotis

Istorija

1836 m. rugpjūčio 15 d. stotis Laimo gatvėje oficialiai atidaryta. 1977 m. atidarytas požeminių bėgių terminalas.
2018 m. stotyje kursavo reguliarūs traukiniai į Noridžą, Niukaslą prie Taino, Birmingamą, Mančesterį, Blakpulą, Viganą, Krų, Voringtoną ir Londoną.
Tarškalai

Tarškalai – paprasčiausias perkusinis instrumentas, kratomasis idiofonas. Būna įvairiausių pavidalų, bet paprastai tai būna kokia nors skambi tuščiavidurė talpa (kokio nors vaisiaus, riešuto išdžiovintas kevalas, medinė talpa), užpildyta akmenėliais, sėklomis, kurias purtant skleidžiamas tarškantis, barškantis garsas. Įvairiausi tarškalai nuo seno naudojami visame pasaulyje: Lotynų Amerikoje – marakos, Brazilijoje – ganzos, Zimbabvėje – hošo, Australijoje – „beždžionės lazda“, Amerikoje – „lietaus lazda“ ir kt. Prie tarškalų priklauso ir vaikų barškučiai.
Šiaurės, o ypač Pietų Amerikoje tarškalai yra svarbus šamanų atributas. Pietų Amerikos šamanų požiūriu, tarškalo rankena simbolizuoja pasaulio medį, moliūgas – visatą, sėklos ir akmenukai – dvasias ir protėvių vėles. Kratant tos dvasios pažadinamos ir tada jos padeda šamanui.
Bankos sala

Banka (indonez. Pulau Bangka) – sala Malajų salyne, Indonezijoje, prie rytinių Sumatros salos krantų. Nuo Sumatros atskirta Bankos sąsiauriu, šiaurėje skalaujama Pietų Kinijos jūros, rytuose Gasparo sąsiauriu atskirta nuo Belitungo salos. Plotas 11 910 km². Yra nedeidelių aukštumų, iškylančių iki 699 m. Dengia drėgnieji tropikų miškai, telkšo pelkės.
Bankos sala – svarbus alavo gavybos centras. Metalo kasimu, perdirbimu ir prekyba užsiima apie 60 % salos gyventojų, ši veikla dėl silpno reguliavimo sukelia daug neigiamų padarinių aplinkai. Taip pat auginami juodieji pipirai, renkamas kaučiukas.
Bankos saloje 1990 m. gyveno 626,9 tūkst. žmonių, daugiausia malajų ir kinų. Pagrindinis miestas – Pankalpinangas. Sala priklauso Bankos-Belitungo provincijai.