Ebolos hemoraginė karštinė

Ebolos virusas

Virusas priklauso Filoviridae šeimai, kuriai taip pat priklauso ir Marburgo virusas. Virusas pavadintas pagal Ebolos upę Kongo Demokratinėje Respublikoje, šalia kurios dr. Ngoy Mushola 1976 m. užregistravo pirmąjį ligos protrūkį, ligai išplitus Yambuku (Kongo Demokratinė Respublika) ir Nzara (Sudanas) vietovėse. Iš 602 užregistruotų susirgimų 397 baigėsi mirtimi (66 %).
Du 1976 m. užregistruoti viruso variantai buvo pavadinti Zairo Ebola (EBO-Z) ir Sudano Ebola (EBO-S). Sudane mirtingumas nuo Ebolos buvo mažesnis (50 proc.) nei Zaire, kur mirtingumas buvo 90 proc.
1990 m. užregistruotas trečias panašus virusas Restono mieste Virdžinijoje (JAV) tarp beždžionių, importuotų iš Filipinų. Jis pavadintas Ebola-Reston. Šis viruso variantas plito oru, bet žmonių aukų nebuvo – nors keturi asmenys buvo nustatyti kaip nešiojantys virusą, nė vienas iš jų nesusirgo.
Vėliau Ebolos epidemijos kilo Zaire (1995 m. ir 2003 m.), Gabone (1994, 1995 ir 1996 m.), Ugandoje (2000 m.) ir dar kartą Sudane (2004 m.). Naujas potipis identifikuotas pagal vieną atvejį Dramblio Kaulo Krante 1994 m., EBO-CI. 2003 m. 120 žmonių mirė Etoumbi (Konge), kuriame vėliau kilo dar kelios epidemijos, iš kurių naujausia – 2005 m. gegužės mėn.

Inkubacinis periodas

Nuo užsikrėtimo iki pirmųjų simptomų inkubacinis laikotarpis 2–21 d. bet dažniausiai vidutinis laikotarpis sudaro 3–8 d.
Inkubacinio periodo metu, kol dar neatsirado ligos požymių, liga nėra užkrečiama.

Pradinė stadija

Pirmieji simptomai pasireiškia staigiai ir yra labai apgaulingi, nes yra panašūs į bet kurios kitos infekcijos simptomus – sukilusi temperatūra (viršijanti 38,3 °C) (95 % atvejų), silpnumas bei nuovargis (85–95 %), galvos skausmas (50–74 %), gerklės, krūtinės skausmas bei kosulys ir raumenų bei sąnarių maudimas (50–79 %).

Pažengusi stadija

Būdingi simptomai – pilvo skausmas (65 %), pykinimas ir vėmimas (68–73 %), viduriavimas (85%). Ligonis netenka daug skysčių, sumažėja kūno masė. Atsiranda anemija, inkstų, kepenų nepakankamumas. Makulopapulinis bėrimas (smulkus, tankus) ištinka ligonius 15 % atvejų.
Ligai progresuojant, kai kuriais atvejais prasideda išorinis ir vidinis kraujavimas, dažniausiai praėjus 5–7 dienoms po pirmųjų simptomų atsiradimo. 40–50 % atvejų pasireiškia kraujavimas iš gleivinių ar adatos dūrių vietose. Tai gali sukelti vėmimą krauju, kosulį su krauju ar išmatas su krauju. 45 % atvejų ištinka konjunktyvitas (akių paraudimas), 57 % atvejų – odinofagija (skausmingas rijimas) bei disfagija (sutrikęs rijimas).
Paprastai, kraujavimo išsivystymas pranašauja prastesnį scenarijų, nes gausus kraujo praradimas gali baigtis mirtimi. Jei ligonis miršta, tai dažniausiai atsitinka 6–16 dieną po pirmųjų simptomų atsiradimo dėl žemo kraujospūdžio ir skysčių praradimo. Priartėjus mirčiai, ligonius dažnai ištinka koma.
Kai kuriems mirštantiems ligoniams prasideda žagsėjimas ir 37 % atvejų – tachipnėja (dažnas kvėpavimas), vienintelis ryškiausias ženklas, kad ligonis mirs.

Diagnozavimas

Kai pacientui įtariama Ebola, jo kelionių ir darbo istorija, taip pat ir sąlytis su laukine gamta, yra svarbūs žinoti ateities medicininiams tyrimams.

Nespecifiniai laboratoriniai tyrimai

Galimi laboratoriniai Ebolos indikatoriai yra mažas trombocitų skaičius; iš pradžių sumažėjęs, o vėliau padidėjęs baltųjų kraujo kūnelių skaičius; padidėjęs kepenų fermentų alanino aminotransferazės ir aspartato aminotransferazės kiekis; kraujo krešėjimo sutrikimai.

Specifiniai laboratoriniai tyrimai

Ebolos diagnozė patvirtinama izoliavus virusą, radus jo RNR ar baltymus, arba radus priešvirusinių antikūnų kraujyje. Viruso izoliavimas ląstelių kultūroje, RNR aptikimas polimerazės grandinine reakcija ir baltymų aptikimas ELISA metodu yra metodai, kuriuos geriausia atlikti esant ankstyvoms ligos stadijoms, taip pat aptikti virusui žmogaus palaikuose. Priešvirusinių antikūnų aptikimas yra patikimiausias vėlyvose ligos stadijose, taip pat sveikstančiuose pacientuose. Imunoglobulinas M aptinkamas po 2 dienų nuo simptomų pasireiškimo, o imunoglobulinas G – nuo 6 iki 18 dienų po simptomų pasireiškimo.
Ligos protrūkio metu, viruso izoliavimas ląstelių kultūroje nėra taikomas. Mobiliose ligoninėse dažniausiai naudojami ir tiksliausi metodai yra realaus laiko polimerazės grandininė reakcija ir ELISA metodas. 2014 metais, kai kuriose Liberijos dalyse įkūrus naujas mobilias tyrimų laboratorijas, tyrimų rezultatai buvo gaunami per 3–5 valandas po mėginio pateikimo.
Filovirusai, tokie kaip EBOV, gali būti identifikuojami pagal jų unikalią filamentų struktūrą naudojant elektroninę mikroskopiją, bet šis metodas negali atskirti skirtingų filovirusų vienų nuo kitų.

Gydymas

Šiai dienai nėra specialių vaistų, skirtų Ebolai gydyti.
Yra gydomi tik simptomai (rehidracija, medikamentinis skausmo valdymas, pakankamo kraujospūdžio užtikrinimas, netekto kraujo atstatymas, antrinių infekcijų gydymas), kas gali pagerinti pasveikimo galimybę, ypač jei palaikomasis gydymas pradėtas taikyti kuo anksčiau. Efektyviai padeda tam tikrų kraujo elementų perpylimas (eritrocitų koncentrato, trombocitų bei šviežiai šaldytos plazmos).