google/wiki40b huggingface dataset:
Adesyvas

Adesyvas (lot. ad 'pas, prie' + esse 'būti'), gretininkas – pašalio esamasis vietininkas. Tai daiktą, prie kurio vyksta veiksmas, rodanti vietininko linksnio atmaina.
Dabartinėje lietuvių kalboje šis linksnis jau išnykęs, tačiau XVI–XVII a. raštuose ir kai kuriose Baltarusijos lietuvių salose (Lazūnuose, Zieteloje, Gervėčiuose) dar vartotas („elgeta… gulėjo vartuosemp“ 'prie vartų', M. Daukša). Kaip manoma, lietuvių kalbos adesyvo vienaskaitos formos atsirado prie senojo vietininko priaugus polinksniui -pi: miškiepi < miškie (plg. namie) ir -pi. Daugiskaitos adesyvo formos atsirado vėliau, kai tas pats polinksnis -pi priaugo prie daugiskaitos inesyvo: miškuosempi < miškuosen ir -pi. Dabartinėje lietuvių kalboje adesyvas išlikęs prieveiksmiuose namie (< namiepi), arti (< artiepi), netoli (< netoliepi), toli (< toliepi).
Regina Valskienė-Freitakaitė

Regina Valskienė-Freitakaitė (1957 m. rugpjūčio 3 d. Razmų k., Šilutės r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

1964–1975 mokėsi Švėkšnos vidurinėje mokykloje, 1968–1975 Šilutės vaikų muzikos mokykloje (mokyt. D. Šertvytienės fortepijono klasė). 1975–1979 muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė T. Greičiuvienė, A. IIčiukas ir R. Motiejūnas). 1995 fakultetuose įgijo muzikos pedagogikos magistro kvalifikacijos laipsnį (vadovė doc. S. Jareckaitė).
Nuo 1979 Klaipėdos 24-osios (Smeltės) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, nuo 1993 muzikos mokytoja metodininkė, nuo 1996 muzikos mokytoja ekspertė. 1989 mokykloje suorganizavo sustiprinto chorinio dainavimo klases. Vadovauja jaunučių, jaunių, merginų ir mišriajam chorui bei vokaliniams ansambliams. Chorai dalyvauja koncertuose, miesto ir regiono dainų šventėse, vaikų ir jaunimo chorų festivaliuose Klaipėdoje, Skuode, Plungėje, Palangoje, moterų chorų šventėse „Aš atdarysiu dainų skrynelę“ Kretingoje. Didelis ir turiningas chorų koncertinis repertuaras. Jaunių chorą parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. Mokyklos vokaliniai ansambliai yra nuolatiniai „Dainų dainelės" konkursų laureatai bei diplomantai.
R. Valskienė 1993–1995 buvo Klaipėdos K. Donelaičio vidurinės mokyklos gimnazijos klasių merginų choro vadovė.
Nuo 1983 yra Klaipėdos universiteto Menų fakulteto studentų pedagoginės praktikos vadovė – vyr. asistentė. Dalyvauja miesto ir regiono dainų švenčių bei festivalių rengimo organizacinėse komisijose, diriguoja dainų šventėse.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Vodai

Istorija

Vodų arealas yra į rytus, šiaurės rytus nuo Peipaus ir Pskovo ežerų, dabartinės Rusijos Leningrado srities vakarinėje dalyje, Pskovo srities šiaurinėje dalyje, Novgorodo srities vakarinėje dalyje.
Atsikrausčius į šį regioną rytų slavų gentims, vodų gentys ėmė pamažu slavėti, ypač po Didžiojo Naugardo kunigaikštystės susikūrimo. Jos dalyvaudavo Ilmenio slavų pusėje kariniuose žygiuose į kitų genčių bei valstybių teritorijas.
Kadangi vodai visą laiką buvo besikuriančios Rusios valstybės sudėtyje, jie priėmė stačiatikybę, o jiems artimi estai, patekę į Livonijos ordino sukurtą valstybę, tapo katalikais, vėliau, per reformaciją, – protestantais liuteronais.
Vodų kalba beveik išnyko, nors daug minėtame regione gyvenančių rusų yra vodų kilmės. Jaunesnieji, save priskiriantys vodams, gimtąja kalba laiko rusų kalbą.

Vodai Latvijoje (krieviniai)

Istoriniuose šaltiniuose aprašyta, kad 1445 m. Livonijos ordinas Ingermanlandijoje (kitaip Ingrija, dabartinės Leningrado srities teritorija) į nelaisvę paėmė daug žmonių, kuriuos išsivarė prie Bauskės, kur reikėjo darbo jėgos statomai piliai. Latviai juos praminė krieviniais (latv. krieviņš 'ruselis'), ilgainiui susidarė atskira krievinių tarmė. Pastačius pilį, vodus apgyvendino Bauskės apylinkėse, kur jie užsiėmė žemės ūkiu. Jų asimiliacija, manoma, buvo lėta, ir XIX a. viduryje ten dar gyveno apie 1000 vodų.
Milicijos žinios

Milicijos žinios – informacinis laikraštis, ėjęs 1922–1923 m. Kaune.

Istorija

Leido ir redagavo Vidaus reikalų ministerijos Piliečių apsaugos departamentas. Spausdino Š. Levi spaustuvė Kaune. 1924 m. vietoje „Milicijos žinių“ pradėtas leisti žurnalas „Policija“.
Spausdino dokumentus, reglamentuojančius administracinę tvarką, informavo apie nusikalstamumą, rašė apie milicijos pareigūnų darbą.
Bendradarbiavo A. Bajoras, K. Bajoras, A. Kubilius, Jonas Navakas, J. Šulginas ir kt. 
Redaktorius Bronius Stosiūnas.
Maratonas (2012 filmas)

Turinys

Vienų Roterdamo automobilių dirbtuvei gresia bankrotas – jo šeimininkai skolingi 40 tūkstančių eurų ir neteks verslo, jei laiku nesumokės skolos. Kadangi visi keturi jos bendrasavininkiai žino, kad nesugebės rasti kito darbo, nusprendžia bet kokia kaina išgelbėti dirbtuves. Jie nusprendžia dalyvauti maratone, tačiau tam, kad gautų paramą, jie privalo finišuoti, t. y. įveikti visą distanciją. Jie nusamdo savo treneriu emigrantą egiptietį, taip pat dirbantį su jais, ir pradeda ruoštis maratonui, tačiau be pasiruošimo bėgimui tenka įveikti ir savo asmenines problemas, ypač kai paaiškėja, kad vienas iš jų serga vėžiu...
Edvardas Uldukis

Biografija

1946 m. su šeima grįžo į Lietuvą. 1950–1951 m. ir 1954–1956 m. Rokiškio rajono laikraščio „Po Spalio vėliava“ redakcijos literatūrinis bendradarbis, atsakingasis sekretorius. 1956–1980 m. laikraščio „Tiesa“ korespondentas Rokiškio, Panevėžio, Kauno, Zarasų, Telšių, Klaipėdos zonose. 1963 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę. 1980–1990 m. LSSR valstybinio kinematografijos komiteto vyriausiasis redaktorius, Kinernatografijos valdybos viršininko pavaduotojas. 1995 m. Kauno apskrities laikraščio „Kauno kraštas“ korespondentas Vilniuje, nuo 1996 m. laikraščio „Teisės akademija“ redaktorius.
Daugiausia rašė dorovės ir teisėsaugos, šalies istorijos temomis. Parašė apysakų ir romanų vaikams. 
Nuo 1957 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos, nuo 1977 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Palaidotas Karveliškių kapinėse.
Konsulinė pagalba

Teikimas

Iš (pilietybės) valstybės pusės teikiama tada, kai asmeniui, esančiam užsienyje, nėra taikoma buvimo valstybės institucijų prievarta, tačiau dėl objektyvių aplinkybių (stichinių nelaimių, autoavarijos, dokumentų praradimo, sveikatos sutrikimo, nelaimingo atsitikimo) reikalinga pagalba (parama), kuri negali būti suteikta trečiųjų asmenų (privačių asmenų, visuomeninių organizacijų, buvimo valstybės institucijų).

Apimtis

Kiekviena valstybė nusprendžia pati, kokia apimtimi ji teikia konsulinę pagalbą ir gynybą. Atitinkamai piliečiai turi teisę reikalauti, kad jiems būtų suteikta būtinoji pagalba ir parama.
Pagalbos formos bei apimtis priklauso nuo konkrečių piliečių, esančių buvimo valstybėje, poreikių. Ši pagalba apima reikalingos informacijos, atstovavimo ir teisinės pagalbos suteikimą (konsulinė gynyba). Pagalba gali pasireikšti ir tuo, kad asmeniui padedama grįžti į nuolatinės gyvenamosios vietos valstybę ar į kitą tinkamą šalį. Asmuo, kuriam buvo suteikta pagalba, gali būti įpareigojamas atlyginti išlaidas. Ši pareiga taip pat tenka asmens giminaičiams bei sutuoktiniui priklausomai nuo išlaikymo pareigos.
Jeigu konsulinėje apygardoje įvyksta ar gresia stichinės nelaimės, konsuliniai pareigūnai privalo imtis reikiamų priemonių, siekiant suteikti pagalbą piliečiams, patyrusiems žalą ar asmenims, kuriems ji gresia atsirasti. Tokia pagalba teikiama ir piliečių šeimos nariams (neturintiems pilietybės) bei piliečių palikuonims, jei jie kartu gyvena (ar gyveno); vėliau asmuo privalo kompensuoti pagalbos suteikimo išlaidas.
Siekiant operatyviai suteikti pagalbą, konsuliniai pareigūnai privalo sudaryti jų apygardoje gyvenančių piliečių bei kitų pagalbos asmenų bei jų šeimos narių sąrašą bei jį nuolat papildyti, aktualizuoti.
Konsulinis pareigūnas, jo konsulinėje apygardoje mirus atstovaujamos valstybės piliečiui, privalo pranešti piliečio artimiesiems bei prašant turi padėti organizuoti palaikų pervežimą.

Lietuva

Lietuvoje konstituciniame lygmenyje yra įtvirtinta nuostata, atspindinti konsulinės pagalbos Lietuvos piliečiams galimybę: Lietuvos valstybė globoja savo piliečius užsienyje (LR Konstitucijos 13 straipsnis).
FIDE prezidento taryba

FIDE prezidento taryba – tai tarptautinės šachmatų federacijos (FIDE) valdymo organas. Tarp Generalinės asamblėjos ir Vykdomojo komiteto sesijų, Prezidento taryba, išskyrus kai kuriuos apribojimus, sprendžia organizacijai iškilusius uždavinius.

Pasiūlymų komitetas

Pasiūlymų komitetas susideda iš: FIDE prezidento, prezidento pavaduotojo, Generalinio sekretoriaus, Iždininko ir dviejų viceprezidentų, išrinktų prezidento rinkimuose. Jis gali būti sušauktas neatidėliotinų ir vystymosi klausimų naginėjimui. Visi Pasiūlymo komiteto priimti sprendimai dar turi būti patvirtinti Prezidento taryboje.

Posėdžiai

Prezidento taryba posėdžius rengia kas tris mėnesius. FIDE prezidentas gali bet kada sušaukti posėdį, ar telekonferenciją. Juose turi dalyvauti 50 % balso teisę turinčių Prezidento tarybos narių. Svarstomus klausimus Tarybos nariai turi gauti mažiausiai prieš savaitę. Komisijų ataskaitos pateikiamos prieš dvi savaites. Darbotvarkė ir priimti sprendimai spausdinami FIDE tinklapyje.

Sprendimų priėmimas

Sprendimai priimami balsavimo keliu. Balsuoja Prezidento tarybos nariai.
FIDE Prezidento taryba negali priimti sprendimų dėl:
pareigūnų rinkimų,
statuto keitimo,
taisyklių ir turnyrų komisijos nuostatų keitimo,
kvalifikacinės komisijos nuostatų keitimo,
rinkimų nuostatų keitimo.
Stambulo Galatasaray (krepšinio klubas)

Klubo istorija

Klubas įkurtas 1929 . Jo įkurėjumi laikomas Ahmet Robensonas, vienas iš krepšinio pradininkų Turkijoje. Jis dar 1911 pradėjo mokyti mokinius krepšinio pagrindų Galatasarajaus vidurinėje mokykloje, o vėliau tapo Galatasaray SK klubo prezidentu. Klubas yra vienas iš pirmųjų susikūrųsių Turkijos krepšinio klubų. Ši komanda nuolat pirmaudavo Turkijos krepšinyje, tačiau Galatasaray SK vis labiau remiant futbolo komandą, komandos rezultatai ėmė vis labiau prastėti, tad geriausi krepšinio komandos metai jau praeityje.
Urvinė kregždė

Išvaizda

Tai mažiausia Lietuvos kregždė. Nuo šelmeninės skiriasi pilkai rusva spalva ir ne taip iškirpta uodega.
Piligriminė kelionė

Piligriminė kelionė (lot. peregrinatio religiosa) – tradicinis keliavimas, siekiant aplankyti piligrimų pamėgtas vietas, turinčias religinę reikšmę. Simboline prasme tokia kelionė yra iniciacija arba atsidavimo ženklas. Ji siekia senovės laikus, kai buvo tikima antgamtine tam tikrų vietų galia. Piligriminės kelionės žinomos Senovės Graikijoje bei Romoje, kai buvo keliaujama į tolimas šventyklas. Germanai rengdavo miško keliones (Waldfahrten), buvo lankoma Hain vietos. Islame tokia vieta – Meka, pranašo gimtoji vieta. Hinduizme – Benaresas prie Gango. Budistams ir krikščionims – paskutinės Gautamos Budos arba Jėzaus aplankytos vietos. Islamo religijoje – Chadžas arba ciaretas.
La Ligva

Demografija

Komunos plotas 1163 km². 2006 m. gyventojų skaičius – 31987 gyv. (gyventojų tankis 27,5 žm./km²).
Kijevo kunigaikščiai

Kijevo kunigaikščiai, Kijevo didieji kunigaikščiai – Kijevo Rusios, vėliau – Kijevo kunigaikštystės valdovai, valdę IX–XII a. Jie buvo Riurikaičių dinastijos pagrindinė atšaka, nuo kurios šakojosi daugybė kitų atšakų.
Bairam Curis

Istorija

Senovės laikais šios vietovės buvo apgyvendintos jau nuo akmens amžiaus. Vienos pirmiausių šias teritorijas apgyvendino senosios šių vietų gyventojos – ilyrų gentys. Bairam Curis, kaip ir visa dabartinės Albanijos teritorija, nuo seno buvo senovės valstybių Makedonijos, Romos imperijos – sudėtyje, kurių kultūra labai smarkiai paveikė vietos gyventojus ir jų kultūrą.
Ankstyvaisiais viduriniais amžiais miesto apylinkės, kaip ir didžioji dalis Balkanų, patyrė intensyvią slavų genčių invaziją. Dabartinė miesto teritorija ilgą laiką priklausė Bizantijos imperijai, vėliau Bulgarijos ir Serbijos karalystėms, Epyro Despotijai, kol XV a. galiausiai atiteko Osmanų imperijai, kuriai valdant pradėjo plisti islamas. Osmanų imperijos laikais yra minimas Kolgecajaus (Kolgecaj) kaimas, kurio vietoje vėliau ir išaugo dabartinis miestas.
1912 m., Albanijai paskelbus nepriklausomybę, šis miestas atiteko naujai susikūrusiai valstybei, tačiau prasidėjus I pasauliniam karui, miestas bei jo apylinkės buvo užimtos Serbijos, Juodkalnijos ir Austrijos-Vengrijos armijų.
II pasaulinio karo išvakarėse, 1939 m., kaip ir visa Albanija, buvo okupuotas Italijos kariuomenės, 1943 m. miestas buvo okupuotas fašistinės Vokietijos, kol 1944 m. galutinai išvaduotas vietos komunistų partizanų.
Iki pat XX a. vidurio, miestas tebuvo tik nežymi gyvenvietė, neturėjusi pakankamai didelės ekonominės ir socialinės reikšmės. Miesto reikšmė išaugo į valdžia atėjus komunistams ir pradėjus vykdyti planinę šalies industrializaciją.
Žlugus komunistiniam režimui ir šaliai pasukus rinkos ekonomikos keliu, miestas patyrė didelę ekonominę krizę bei kartu su regionu, išlieka vienu skaudžiausių Albanijos miestų. Kosovo konflikto metu, mieste buvo susitelkusi nemaža dalis albanų pabėgelių. Aprūpinimo bazes mieste ir netoli jo buvo įkūrusi teroristinė Kosovo išlaisvinimo armija (UÇK).
Miesto pavadinimas yra tapatus vieno iš XX a. pradžios Albanijos kovotojų už šalies nepriklausomybę – Bairam Curio vardui, kovojusiam prieš Osmanų imperijos jungą, kurio garbei miestas ir yra pavadintas. Iki 1952 m. miestas buvo vadinamas Dragobijos vardu.

Gyventojai

2011 m. gyventojų surašymo duomenimis mieste gyveno 5 340 žmonės.

Architektūra ir archeologija

Dėl istorijos bėgyje išlikusio menko miesto ekonomino ir socialinio vaidmens, mieste nėra daug turtingos architektūros pavyzdžių. Miesto architektūra pakankamai skurdi, jame dominuoja komunistinio režimo laikais pastatyti pastatai.
Bronius Gražys (1952)

Bronius Gražys (g. 1952 m. rugsėjo 17 Kaune) – Lietuvos tapytojas, grafikas.

Biografija

Žmona Danutė Gražienė. 1976 m. baigė Lietuvos dailės institutą, nuo 1983 m. jame dėsto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija); nuo 1993 m. docentas. Nuo 1990 m. dailininkų grupės „24“ narys.

Kūryba

Ankstyvieji kūriniai, figūrinės kompozicijos, peizažai, natiurmortai sudėtingos kompozicijos, tamsus fonas derinamas su daugiaspalvėmis figūromis. Vėlesni paveikslai ryškių spalvų, mirgančio paviršiaus, panašūs į mozaiką. Būdinga abstrahuota forma, išgrynintas motyvas – daugiausia vaizduojama žmogaus, katino, žuvies figūra, valtis, taurė. Paveikslai siurrealistinės stilistikos, juose vyrauja fantasmagoriški sapno, pasąmonės vaizdiniai, paradoksalūs sugretinimai, pav., kartojasi dygsnių ar siūlų motyvas. Svarbesni kūriniai: „Kalbėjimas“ 1990 m., „Kabanti akis“, 1991 m., „Figūra“ 1996 m., „Žmonės“ 1997–1999 m., „Taurė ir obuolys“, „Raudonos bangos“ 2000 m., „Laiptai“, „Kaunas ir žuvys“, „Žalias peilis“, visi 2001 m., „Moteris su skrybėle“, 2002 m.
Nuo 1976 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienio šalyse: individualios parodos vyko Vilniuje, Klaipėdoje. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Tretjakovo galerija Maskvoje.
Akcijų rinkos griūtis

Akcijų rinkos griūtis – staigus ir dramatiškas akcijų rinkos nuopuolis, pasireiškiantis drastišku akcijų kainų nuvertėjimu. Akcijų rinkos griūtis įžiebia investuotojų panikos kibirkštis, kurios grindžiamos giluminiių ekonominių veiksnių pokyčiais. Tokio pobūdžio griūtis dažniausiai būna spekuliacinio akcijų rinkos burbulo atomazga. Tai retas socialinis reiškinys, atsirandantis tuomet kai išoriniai ekonominiai įvykiai persipina su bandos elgsena ir bandos psichologija. Tokiu atveju svariam rinkos dalyvių skaičiui pardavus savo vertybinius popierius, baimės banga užplūsta ir kitus investuotojus. Pagrindiniai veiksniai iššaukiantys tokį rinkos dalyvių atsaką dažniausiai būna pernelyg užsitęsęs akcijų rinkų vertės kilimas bei perdėtas investuotojų optimizmas. O tai atskleidžia P/E rodiklis, smarkiai viršijantis savo vidurkį. Kitas svarbus veiksnys įplieskiantis akcijų rinkos griūtį – plačiai paplitusi maržinė prekyba ir finansinio sverto naudojimas.
Balbinas

Kilmė ir karjera

Daug nežinoma apie Balbiną prieš jam tampant imperatoriumi. Manoma, kad jo tėvai buvo Publijus Celijus Balbinas Vibulijus Pijus, konsulas 136 ar 137 m., ir žmonos Akvilijos. Jei tai tiesa, tai jis susijęs su Kvinto Pompėjaus Falkono šeima, iš kurios kilę daug III a. konsulų, ir I a. politiku, inžinieriumi ir autoriumi Julijumi Frontinu. Be to jis būtų kilęs iš Trajano pusbrolio. Balbinas buvo kilęs iš patricijų, jo tėvas (tikras ar patėvis) buvo Celijus Kalvinas, Kapadokijos legatas 184 m. Būsimasis imperatorius dukart buvo konsulu. Pirmąkart 203 m. ar 211 m. liepą, antrąkart 213 m. kartu su Karakala, tad manoma, kad jis buvo imperatoriaus malonėje.
Miunsteris

Istorija

Miunsteris yra katalikų vyskupo rezidencija. 799 m. popiežius Leonas III susitikime su Karoliu Didžiuoju įkūrė Miunsterio vyskupystę. Nuo 1815 iki 1946 m. miestas buvo Vestfalijos, tuometinės Prūsijos provincijos, sostinė. Nuo 1915 m. Miunsteris turi didmiesčio statusą. Šiuo metu mieste gyvena apie 270 tūkst. gyventojų. Miunsteryje, 1648 m. spalio 24 d., buvo pasirašyta Vestfalijos taika, kuria buvo užbaigtas Trisdešimtmetis karas.
Deimantas Petravičius

Karjera

Žaidė Anglijoje, Lenkijoje, o nuo 2017 m. Škotijoje.
2019 m. birželį tapo kazachų „Okžetpes“ klubo nariu.
Magistralinis kelias A18 (Lietuva)

Istorija

Apie 2000 m. buvo atidarytas šiaurvakarinis miesto apvažiavimas, kuris jungė  A11  Šiauliai–Palanga  su  A12  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas . Tuomet kelias turėjo krašto kelio statusą ir jo numeris buvo  202 .
2004 m. buvo atidarytas Šiaulių pietvakarinis apvažiavimas, kuris suformavo Šiaulių vakarinį apvažiavimą, bei buvo nukreipta E77 trasa.
Šiuo metu planuojama nutiesti šiaurrytinį miesto apvažiavimą.
Gumbinės apskritis

Geografija

Gumbinės apskritis apėmė rytinę Rytų Prūsijos provincijos dalį, Pisos vidurupio, Romintos ir Unguros žemupių sritį, ribojosi su Pilkalnio, Stalupėnų, Įsruties, Darkiemio ir Geldapės apskritimis. Apskrities plotas 1818 m. buvo 613,2 km².

Istorija

Iš pradžių apskrityje vyravo karaliaus domenų žemėvalda. Gumbinės apskrities teritorijoje iki 1709–1711 m. didžiojo maro ir bado beveik visi gyventojai buvo lietuvininkai. Po jo iš Mažosios Lietuvos apskričių Gumbinės apskritis buvo labiausiai kolonizuota vokiečių kaimiečių, dėl to germanizacija joje vyko sparčiausiai. Gumbinėje rezidavo Lietuvos departamento, nuo 1818 m. Gumbinės apygardos aukščiausia valdžia. 1818 m. apskrityje buvo 7 parapijos. 1874–1945 m. žemės ūkio bendruomenės, dvarai ir girininkijos buvo sujungtos į 23 valsčius. 1945 m. sausio 1 d. apskrityje buvo Gumbinės miestas, 156 savivaldybės bei du valstybiniai medžioklės rezervatai.
Nuo 1824 m. sausio 1 d. prie Gumbinės apskrities prijungti Stalupėnų apskrities Žirgupėnai.

Lietuviai

Pagal Rytų Prūsijos konsistorijos duomenis, lietuvių kalba pamaldos 1848 m. dar vyko šešiose iš aštuonių parapijų. Vokiečių oficialios statistikos duomenimis, 1819 m. Gumbinės apskrityje su kariškiais buvo 27 220 žmonių, iš jų lietuviškai kalbančių 5635 (20,7 %), 1852 m. atitinkamai 41 720 ir 300 žmonių (0,7 %), 1900 m. iš 50 780 gyventojų tik 100 žmonių (0,2 %) buvo lietuviai.
1939 m. Gumbinės apskrities plotas buvo 730 km², joje gyveno 55 272 žmonės. Iš 8 bažnytkaimių ir 157 seniūnijų tik 8 turėjo vokiškus pavadinimus.
Viduramžių Čera

Istorija

Per ilgą kalabharų valdymą, Čera atrodo išsaugojo valdovų seką, nors apie tai mažai žinoma. Pirmasis žymus valdovas buvo Kulasechara Varmanas, kuris suvienijo susiskaldžiusias žemes Tamilakamo vakarinėse dalyse, atkurdamas stiprią valstybę. Šios valstybės valdovai tituluoti perumaliais. Skirtingai nei senoji Čera, kurios politinis centras buvo Kaveri upės aukštupis, viduramžių Čera glaudėsi prie jūros, o jos visos sostinės buvo uostai.
Ši valstybė buvo pirmoji svarbi valstybė malajalių tautai, mat joje prasidėjo šios tautos etnogenezė, formavosi skirtingas identitetas nuo kitų tamilų. Čera, vėliau pradėta tarti kaip Kera, tapo Keralos toponimo pradžia. Radžasechara Varmano laikais pradėtas malajalių kalendorius, kurio eros išeities metai skaičiuojami 825 m.
Kinijos korėjiečiai

Populiacija

Populiacija: etninių Kinijos korėjiečių, turinčių Kinijoje pilietybę – 1 923 842 (2000). Kinijoje yra didžiausias skaičius korėjiečių gyvenančių už Korėjos pusiasalio ribų.

Istorija

Manoma, kad iš Korėjos pusiasalio korėjiečiai ėmė migruoti į Mandžiūriją XVII a. Daugiausia tai būta valstiečių, bėgusių nuo despotiškų žemvaldžių. Po 1869 metais šiaurinėje Korėjos dalyje įvykusio bado migrantų kiekis išaugo, dauguma įsikūrė Yanbiano vietovėje. Kita didelė srovė migrantų Kinijos teritorijoje pasirodė japonams aneksavus Korėją ir privertus valstiečius pasišalinti nuo užimamų žemių.

Religija

Pirmieji korėjiečiai praktikavo totemizmą ir protėvių garbinimą. Dabar kai kurie korėjiečiai yra budistai, kiti konfucianistai, ne kurie praktikuoja šamanizmą, dar kiti – krikščionys katalikai. Iki 1949 metų beveik 23 % korėjiečių buvo krikščionys protestantai. Dabar Kinijoje yra apie 600 tūkst. korėjiečių krikščionių, tai sudaro apie 27 % visų žemyninėje Kinijos dalyje gyvenančių korėjiečių. Kinijos korėjiečių gyvenamose vietovėse krikščioniškos veiklos yra dotuojamos atvykstančių verslo reikalais ar lankančių artimuosius pietų korėjiečių. Beveik visuose didžiuosiuose šiaurės rytinės Kinijos dalies miestuose galima rasti korėjiečių bažnyčių ir susitikimo vietų.

Švietimas

Kinijos korėjiečių raštingumo lygis ir vidurinį bei universitetinį mokslą baigiančiųjų skaičius yra aukščiausias lyginant su nacionaliniu vidurkiu ar kitomis Kinijos Liaudies Respublikos mažumų etninėmis grupėmis. Tarp vyresnių nei 15 metų korėjiečių, išskyrus labai senyvo amžiaus žmones, neraštingumas beveik neegzistuoja. Kinijos Liaudies Respublikos Dzilino provincijos Janbiano korėjiečių autonominė prefektūra yra sėkmingas Kinijos vykdomos etninių mažumų švietimo sistemos pavyzdys.

Kalba

Didžioji dauguma etninių Kinijos korėjiečių kalba ir rašo korėjiečių kalba. Šiaurės rytinėje Kinijoje dalyje (Heilongdziango, Dzilino, Liaoningo provincijose) ši kalba yra naudojama laikraščiuose, radijo stotyse, švietimo institucijose.
Shadowrun (PC)

Apžvalga

Šis „Shadowrun“ žaidimas yra visiškai nepanašus į senesnes „Shadowrun“ žaidimų dalis, nes pasikeitė žaidimo žanras, galimybės ir režimas. Priešingai nei ankstesnieji „Shadowrun“ žaidimai, kurių žanrai buvo veiksmo RPG, šis žaidimas yra pirmojo asmens šaudyklė. Žaidime dingo galimybė „hakinti“ ir dirbti kitiems už pinigus, bet atsirado daug naujų ginklų ir magijos atributų. Šis „Shadowrun“ žaidimas, kitaip nei ankstesnieji, yra trijų dimensijų (3D) vaizdo, žaidime labai pagerėjo grafika, valdymas, žaidėjų ir aplinkos detalės. Tačiau didžiausias žaidimo išskirtinumas yra tai, kad „Xbox Live Gold“ naudotojai gali kautis prieš tuos, kurie naudojasi „Games for Windows – LIVE“ paslauga. Iš viso vienu metu „Shadowrun“ žaidime gali žaisti 16 žaidėjų.

Siužetas

„Shadowrun“ žaidimo veiksmas vyksta 2031 m., Santos mieste, Brazilijoje. Šiuo laikotarpiu ten vyksta didelis pilietinis rasių karas ir kiekviena grupė asmenų ten saugo savo rasės vardą. Žaidime reikia pasirinkti savo rasę (žmonės, elfai, nykštukai, troliai) ir su savo rasės atstovais kautis prieš kitos rasės žaidėjus. Rasė, nužudžiusi daugiausiai kitų rasių atstovų, tampa stipriausia rase mieste.
Helenistinė filosofija

Helenistinė filosofija – vakarų filosofijos periodas išsivystęs helenistinėje civilizacijoje, prasidėjęs Aristoteliu ir pasibaigęs neoplatonizmu.
Helenistinėje filosofijoje išskiriamos dvi pagrindinės mokyklos stoicizmas ir epikūrizmas, kuriems būdingas etikos sureikšminimas.