google/wiki40b huggingface dataset:
Le grand dictionaire historique

Le grand dictionaire historique – prancūziška Louis Moréri enciklopedija (1643–1680).
Le grand dictionnaire historique, ou melange curieux de l'histoire sacrée et profane (The Great Historical Dictionary, or Anthology of Sacred and Secular History) pirmą kartą buvo išleista 1671, Lione. Akcentai – istoriniai bei biografiniai straipsniai.

Reikšmė

Moréri savo enciklopediją paskyrė vyskupui Gaillard de Longjumeau.
Le grand dictionaire historique reiškmė yra tokia, kad ja buvo pradėta nacionalinių enciklopedijų era.

Leidimai, vertimai

Žinynas buvo išleistas daugelį kartų: Lione 1681, Utrechte 1692, Paryžiuje 1699, 1718, 1725; Bazelyje 1731/32, Amsterdame 1740.
Paskutinį kartą išleista 1759 – tai buvo 20 leidimas, apėmęs 10 tomų. Moreri, būdamas 37 metų, iki savo mirties galėjo prisidėti tik prie pirmųjų leidimų; vėliau leido Jean le Clerc, Luisas Ellies du Pin ir Luisas F. -J. de La Barre.
Papildyta Grand dictionnaire historique pasirodė Paryžiuje bei Amsterdame. 1671–1759 buvo išleistas Grand Dictionnaire historique 20-čia leidimų. Labiausiai pavykusiu laikomas 20 ir paskutinis, 1759 Paryžiuje išleistas leidimas.
Moréri enciklopedija buvo išversta į anglų, vokiečių, italų ir ispanų kalbas. Vokiška versija išleista 1709 bei 1730/32 – pav. Allgemeines historisches Lexicon (Bendrasis istorijos leksikonas). Leidėjai – Johann Franz Buddeus bei Thomas Fritsch.
Žalgirio stadionas

Istorija

Stadionas pradėtas statyti iš karto po II pasaulinio karo vokiečių belaisvių. Baigtas statyti 1948 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę jame žaidė Lietuvos vyrų futbolo rinktinė. Vėliau stadionas prarado nacionalinio stadiono statusą ir tarptautinės futbolo rungtynės pradėtos rengti S. Dariaus ir S. Girėno stadione Kaune ir Marijampolės miesto stadione Marijampolėje.
2010 m. stadiono savininkai (ŪBIG) planavo jį griauti ir statyti toje vietoje naują rajoną. Tačiau šiuo sprendimu pastaruoju metu abejojama. Buvo svarstoma įtraukti stadioną į Kultūros vertybių registrą, tačiau visų tam keliamų reikalavimų jis neatitiko. Be to, toks įtraukimas apsunkintų jo rekonstrukciją.
2015 m. Žalgirio stadionas ir jį supančios teritorijos (iš viso 8 ha) už daugiau nei 40 milijonų € buvo parduoti nekilnojamo turto bendrovei Hanner, kuri stadiono vietoje planuoja gyvenamųjų butų ir ofisų statybą.
2016 m. liepos 5 d. buvo pradėti stadiono griovimo darbai.
Vanitas

Vanitas (iš lotynų k. „tuštybė“) – dailės žanras, natiurmorto tipas, kai paveiksle vaizduojami objektai, turintys priminti apie žmogaus mirtingumą ir žemiškųjų turtų bei malonumų beprasmybę. Vanitas motyvai gali būti įterpti į kitų žanrų paveikslus, pvz., portretus, buities scenas. Šio žanro kūriniai taip pat perteikia lotynišką posakį memento mori (atmink, kad mirsi).
Terminas vanitas kilęs iš Biblijos Ekleziasto knygos pradžios: „Tuštybių tuštybė, – sako pamokslininkas. – Tuštybių tuštybė, viskas tuštybė“. Žanro paveikslai buvo skirti priminti ir apmąstyti žmogaus mirties neišvengiamumą ir visų gyvenimo dalykų laikinumą ar malonumų beprasmiškumą. Atitinkamai, paveiksluose vaizduojami tai simbolizuojantys objektai: kaukolė, deganti žvakė, apversta vyno taurė, laikrodis, muzikos instrumentai, muilo burbulai, senos knygos, gėlės. Žanras atsirado renesanso laikotarpiu ir jo objektai būdavo tapomi portreto reverso pusėje. Apie 1550 m. žanras tapo savarankišku ir ypač išpopuliarėjo XVII a. olandų tapyboje, kas siejama su Šiauriniuose Nyderlanduose įsigalėjusiu kalvinizmu.
David Brower

Biografija

Gimė Berklyje, JAV Kalifornijos valstijoje. 1933 m. įsitraukė į vienos seniausių JAV aplinkosauginių organizacijų Sierra Club veiklą. Nuo 1952 iki 1969 m. ėjo jos direktoriaus pareigas. 1970 m. įkūrė organizaciją Žemės Draugai, dirbančią su įvairiomis aplinkos problemomis: klimato kaita, rūgščiuoju lietumi, tarša ir pan. Po kelerių metų organizacija išsiplėtė į tarptautinį tinklą ir šiuo metu veikia keliose dešimtyse šalių. Už aktyvią veiklą buvo nominuotas Nobelio taikos premijai.
Mirė 2000 m. lapkričio 5 d. gimtajame Berklio mieste.
Valensija (Venesuela)

Istorija

Miestas įkurtas 1555 m. kaip Nuestra Señora de la Asunción de Nueva Valencia del Rey. 1677 m. užpuolė prancūzų piratai. XIX a. miestą aplankė vokiečių mokslininkas Aleksandras Humboltas.
Lietuvos radijo ir televizijos komisija

LRTK sudėtis

Komisija yra sudaryta iš 11 narių, kuriuos skiria įvairios Lietuvos institucijos ir organizacijos: Respublikos Prezidentas (2 narius), LR Seimas (3 narius), Lietuvos meno kūrėjų asociacija (3 narius), Lietuvos vyskupų konferencija, Lietuvos žurnalistų sąjunga ir Lietuvos žurnalistų draugija (po 1 narį).

LRTK vadovybė

LRTK vadovauja pirmininkas, kurį skiria Seimas ketverių metų kadencijai. 2018 m. spalio 10 d. LRTK pirmininku paskirtas Mantas Martišius.

LRTK veikla

LRTK veikla organizuojama vadovaujantis Lietuvos Respublikos visuomenės informavimo ir kitais įstatymais bei teisės aktais, LRTK nuostatais bei darbo reglamentu. Pagrindinė LRTK darbo forma yra posėdžiai. Jie yra vieši ir rengiami ne rečiau kaip kartą per mėnesį. Informacija apie numatomus posėdžius bei jų darbotvarkė skelbiama LRTK interneto tinklalapyje. LRTK priima norminius teisės aktus – sprendimus, kurie yra skelbiami LRTK tinklalapyje. LRTK, būdama atskaitinga LR Seimui, kiekvienais metais iki balandžio 1 dienos pateikia Seimui praėjusių metų LRTK veiklos ataskaitą ir finansinių ataskaitų rinkinį kartu su nepriklausomo auditoriaus išvada ir audito ataskaita. Šias ataskaitas išklauso Seimo Kultūros komitetas.
LRTK savo funkcijas atlikti padeda administracija. Jai vadovauja LRTK pirmininkas.
Liukonys

Istorija

Istoriniuose šaltiniuose Liukonys minimi nuo 1534 m. 1778 m. Liukonyse pasistatė rūmus kunigaikštis S. Kosakovskis. XIX a. pradžioje šiuose rūmuose J. Kosakovskis buvo įkūręs senienų muziejų. 1859 m. Liukonių dvaro rūmai sudegė, o išlikę muziejaus eksponatai buvo atiduoti Vilniaus laikinajai archeologijos komisijai.

Žymūs žmonės

Liukonių dvare mirė Napoleono adjutantas generolas Juozapas Antanas Kosakovskis (1772–1842).
Antanas Jasinskis

Biografija

Rusijos imperijos kariuomenės atsargos pulkininkas. 1863 m. Žaliojoje girioje (Panevėžio apskr.) suorganizavo sukilėlių būrį. Prie Karsakiškio prisidėjo prie Z. Sierakausko rinktinės. 1863 m. balandžio 26 d. dalyvavo Karsakiškio mūšyje. Z. Sierakausko pavedimu kartu su E. Liutkevičiumi verbavo sukilėlius Panevėžio apskrityje. Gegužės 7 d. jo būrys, žygiuojantis link Biržų, prie Lamokų Rusijos karinių dalinių buvo išblaškytas, jis prisidėjo prie atvykusio B. Dluskio būrio. Birželio 22 d. kovėsi prie Papilės, birželio 30 d. – prie Pajūrio. B. Dluskiui išvykus į užsienį veikė Žemaitijoje. Lapkričio 26 d. vadovavo I. Leskausko ir A. Mackevičiaus rinktinės raitelių būriui mūšyje prie Lebedžių netoli Čekiškės. 1863 m. pabaigoje pasitraukė į užsienį. 1864-1865 m. Paryžiuje dirbo Informacijų komitete. 1871 m. per Prancūzijos-Prūsijos karą tarnavo Prancūzijos nacionalinėje gvardijoje, dalyvavo Paryžiaus komunos kovose.
FK Tekstilščik Ivanovo

Istorija

Klubo užuomazgos siekia 1937 m., kai buvo įkurtas „Spartakas“. 
2004 m. susijungė du klubai iš Ivanovo („Spartak–Telekom“ ir „Tekstilščik“).

Pasiekimai

<...>
Irena Augevičiūtė-Kaestli

Irena Helena Aldona Augevičiūtė-Kaestli (1920 m. kovo 30 d. Vilniuje – 2008 m. sausio 23 d. Berne) – Šveicarijos lietuvių bendruomenės aktyvistė.

Biografija

Gimė ir augo gydytojo Jono Augevičiaus šeimoje. 1922 m. šeima iš Vilniaus krašto buvo priversta išvažiuoti į Kėdainius, vėliau persikėlė į Kauną. Irena Augevičiūtė baigė Kauno Aušros mergaičių gimnaziją ir toliau Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę. Metus laiko tobulino anglų kalbos žinias Londone. 1940 m. ištekėjo už šveicarų konsulo Kaune Frydricho Kestlio ir išvyko gyventi į vyro gimtąją šalį. 1944 m. jiems gimė sūnus Vytis.
Vyrą tarnybos reikalai vertė keltis iš vienos valstybės į kitą (teko  gyventi Kroatijoje, Kanadoje), kartu keliavo ir Irena Kaestli. 1960 m. šeima galutinai apsigyveno Šveicarijoje ir I.Kaestli aktyviai įsijungė į Šveicarijos lietuvių bendruomenės veiklą, buvo išrinkta šios organizacijos sekretore–iždininke. Ant jos pečių gulė Lietuviškų studijų savaičių organizavimas Moršache 1974 m. ir  Ainsydelne 1990 m., taip pat 1987 m. Lenkų muziejuje Rapersvilyje švęstas Lietuvos krikšto 600 metų jubiliejus ir 1991 m. surengtas iškilmingas vakaras Berno Palace Belleviu viešbutyje Šveicarijos vyriausybei pripažnus Lietuvos Nepriklausomybę.
Paskutines savo gyvenimo dienas Irena Augevičiūtė-Kaestli praleido senelių slaugos namuose Berne, kur ir mirė.  Dailininkės Sofijos Romerienės tapytas jos portretas kabo Lietuvos ambasadoje Berne.
Oruras

Istorija

Oruras įkurtas 1606 m. Real Villa de Don Felipe de Austria vardu kaip sidabro gavybos centras. Telkiniams išsekus miestas apleistas, tačiau XIX a. vėl atkurtas pradėjus švino gavybą. Kurį laiką La Salvadora švino kasykla buvo pagrindinė pasaulyje. XX a. pab. gavybos pramonės reikšmė Orure sumenko.

Turizmas

Oruras – svarbus turistinis Bolivijos centras. Daug lankytojų pritraukia kasmetinis Oruro karnavalas (įtrauktas į UNESCO nematerialaus paveldo sąrašą). Netoli miesto telkšo Poopo ežeras, yra terminės versmės.
Antanas Petrauskas

Biografija

Mokėsi Seinų kunigų seminarijoje. Nuo 1903 m. vikaravo Seinuose. 1917 metais dalyvavo Vilniaus konferencijoje, kuri išrinko Lietuvos Tarybą, paskelbusią šalies Nepriklausomybę. 1920 m. naujai įsteigtos Barzdų Kristaus Karaliaus parapijos pirmas klebonas. Pradėjo nuo koplyčios išplėtimo, vėliau pastatė dviaukštę kleboniją, ūkinius pastatus. Jo pastangų dėka 1923 metais atidaryta mergaičių namų ūkio ruošos mokykla, po metų – parapijos namai su sale. Barzdų pradžios mokykloje dėstė tikybą. 1934–1935 m. Londono Šv. Kazimiero lietuvių bažnyčios, o 1939–1940 m. – Žemaičių Kalvarijos Švč. M. Marijos Apsilankymo parapijos bažnyčios klebonas. Marijonų vienuolis.
Buvo gabus literatas ir vertėjas, išspausdino apsakymų ir vaizdelių. 1934 m. Čikagoje išleido knygą „Praeities pabiros“, kurioje prisiminė XX a. pradžios įvykius. Išvertė keletą religinio turinio knygelių, „Ryto“ laikraštyje paskelbė vertingų prisiminimų apie vyskupą Jurgį Matulaitį.
Pazuzu

Pazuzu (akad. 𒀭𒅆𒊒𒍪𒍪) – demoniškoji dievybė Mesopotamijos mitologijoje (asirų ir babiloniečių), vėjų demonų karalius. Tėvas – dievas Hambis, brolis – demonas Humbaba. Žinios apie Pazuzu siekia I tūkst. pr. m. e.
Viena vertus, paprastai buvo laikomas priešiška požemio pasaulio būtybe, kita vertus, kai kada žmonių atžvilgiu veikdavęs palankiai. Nors manyta, kad Pazuzu atsakingas už kenkėjus atnešančius vėjus (ypač vakarų ar pietvakarių vėją), tačiau galintis ir nuo jų apsaugoti. Taip pat į jį buvo kreipiamasi, norint apsisaugoti nuo demonės Lamaštu – Pazuzu priešininkės. Tikėta, kad jis priverčiąs Lamaštu grįžti į požemio pasaulį, todėl nuo šios demonės apsisaugoti būdavo naudojami amuletai su Pazuzu atvaizdu (dažnai tik galva). Nėščios moterys amuletus kabindavosi ant kaklo.
Vaizduotas su šunišku veidu, išsprogusiomis akimis, žvynuotu kūnu, plėšriojo paukščio pėdomis, kai kada varpa su gyvatės galva, dažniausiai sparnuotas.
Vaidas Bacys

Biografija

1989 m. baigė Šiaulių Salduvės vidurinę mokyklą. 1994 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, istorijos mokytojas.
1999–2009 m. Šiaulių Didždvario gimnazijos direktorius. 2009–2012 m. švietimo ir mokslo viceministras.
Nuo 2013 m. Šiaulių Didždvario gimnazijos istorijos mokytojas. Nuo 2014 m. Aukštelkės pagrindinė mokyklos, nuo 2017 m. Kurtuvėnų mokyklos-daugiafunkcio centro, nuo 2018 m. Bubių mokyklos direktorius. 2015–2016 m. Šiaulių miesto savivaldybės mero patarėjas.
2011–2015 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys
Prasidėjus Atgimimui, 1988 m. aktyviai įsijungė į Lietuvos Persitvarkymo sąjūdžio veiklą Šiauliuose ir Lietuvoje. Vienas iš moksleivių sąjūdžio organizatorių, Šiaulių sąjūdžio tarybos narys. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.
Suomijos Karelija

Teritorija

Vakarinė Karelija šiuo metu yra padalinta tarp Suomijos ir Rusijos. Suomijoje ji maždaug sutampa su administraciniais regionais Pietų Karelija ir Šiaurės Karelija. Rusijoje jis sudaro dalį Leningrado srities ir dalį Karelijos Respublikos.
Vakarinę Kareliją sudarė šie smulkesni kultūriniai subregionai: Pietinė Karelija, Šiaurinė Karelija ir Tikroji Karelija.
Antaniškė I

Aplinkinės gyvenvietės

DŪKŠTAS – 3 km
Padvarniai (Suginčiai)

Istorija

1698 m. Noliškio dvaro inventoriuje Padvariškiai, 1791 m. – Padvarniai.
Iki 1926 m. buvo Molėtų parapijoje, po to – Suginčių.
1919 - 1950 m. - Priklausė Utenos apskrities Kuktiškių valsčiui.

Žymūs žmonės

Iš šio kaimo yra kilę mokytojas, publicistas, visuomenės veikėjas Alfonsas Kavoliūnas (1929–2003), ilgametė Suginčių vidurinės mokyklos lietuvių kalbos mokytoja Leokadija Pacevičienė.
Jadvyga Matijoškaitė

Biografija

Nedzingės pagrindinės mokyklos istorijos ir socialinių mokslų mokytoja.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Varėnos rajono skyriaus narė.
Rajono istorijos mokytojų metodinio ratelio vadovė.
1995–1997 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narė (LDDP sąraše).
Atlaidai

Atlaidai – katalikų šventė, minint kokio nors šventojo dieną, bažnyčios įsteigimą ar kitokia proga vykstantis renginys, sutraukiantis paprastai daug tikinčiųjų iš bažnyčios parapijos bei aplinkinių miestų, kaimų ir tolimesnių vietovių.
Atlaidų metu iškilmingai švenčiamos šv. Mišios, einama procesija.
Miškinis šuo

Išvaizda

Gyvūnas panašesnis į barsuką ar ūdrą, o ne šunį. Kojos, kaip nebūdinga šuniniams, yra trumpos. Kailis rusvas.
Hamburgas

Apie miestą

Hamburgo senamiestis yra rytiniame Alsterio (Alster) upės krante, o naujamiestis – vakariniame. Senamiestyje yra pagrindiniai verslo kvartalai, daug kanalų. Tad Hamburgas pasižymi ir tiltų gausa (net 2304), kurie pastatyti per kanalus – čia daugiau tiltų nei Amsterdame ir Venecijoje kartu paėmus. Alsterio upės žiotyse yra suformuoti ežeriukai, nedidelės užtvankos, dambos, šalia yra daug alėjų ir parkų. Žalioji zona sudaro net 14 % miesto ploto.
Hamburgui esant stambiam uostui, natūralu tikėtis, kad turėjo būti vieta, kur iš plaukiojimų grįžę jūreiviai galėtų išlieti susikaupusią energiją. Tokia vieta Hamburge yra Sankt Pauli rajonas, nuo seno garsėjęs prostitučių (ir kitokių seksualinių paslaugų) sankaupa. Tačiau čia, skirtingai nuo Amsterdamo, uždara „raudonų žibintų“ Herbertstraße gatvė iškart pasitinka draudžiančiu moterims vaikščioti ženklu. Netoliese įsikūręs ir turistų mėgiamas Erotikos muziejus. Šis rajonas pasižymi kaip poilsio ir pramogų centras.

Pramonė

Pagrindinis ekonominis miesto veiksnys neabejotinai yra Hamburgo uostas. Kita svarbi industrija – „Airbus“ kompanija, turinti dvi gamyklas. Plačiai išvystyta leidybos pramonė – mieste įsikūrusios trys didžiausios Vokietijos leidyklos. Hamburge yra ir didžiausia Europoje vario gamykla.

Architektūra

Hamburge dominuoja vario skarda dengti stogai ir rausvų plytų architektūra, kuri būdinga šiaurės Vokietijai.
Žymūs istoriniai pastatai: Renesanso stiliaus miesto rotušė (baigta statyti 1897), Šv. Petro (XII a.), Šv. Jokūbo (XIII-XV a.), Šv. Kotrynos (XIV-XV a.), Šv. Mykolo (XVIII a. pabaiga) bažnyčios.

Garsūs žmonės

Hamburge yra gimę garsūs kompozitoriai: Feliksas Mendelsonas (1809–1847), Johanesas Bramsas (1833–1897), Karlas Filypas Emanuelis Bachas (1714–1788, Johano Sebastiano Bacho sūnus), Georgas Filypas Telemanas (1681–1767). Čia gimė ir Heinrichas Rudolfas Hercas (1857–1894), radijo bangų atradėjas, ir Angela Merkel (1954-).
Spekuliatoriai

Spekuliatoriai (lot. speculatores) – Romos kariuomenės žvalgų pajėgos. Pradžioje legionuose ir pretorianų daliniuose spekuliatoriai buvo tiesiog žvalgai, bet vėliau, einant laikui, jų funkcijų ratas prasiplėtė, jie tapo ir asmens sargybiniais, kurjeriais, policininkais ir kartais net budeliais.
Spekuliatoriai sudarė atskirą kariuomenės rūšį. Jie turėjo savo karininkus, pvz., Tacitas rašė apie spekuliatorių opcionus (lot. optio speculatorium). Šaltiniuose minima šeštoji spekuliatorių kohorta. Viename įrašų kažkoks L. Veturius pavadintas PRAEF. TURMAE. SPECULAT. ('spekuliatorių turmos prefektas'?), kas galbūt rodo, kad egzistavo ir raitieji spekuliatoriai.
Romos kariuomenėje dar buvo ir eksploratoriai (lot. exploratores) stebėdavo priešo dalinių judėjimą lauko sąlygomis. Eksploratoriai galbūt buvo atskira žvalgų šaka negu spekuliatoriai.
Tiek spekuliatoriams, tiek eksploratoriams galėdavo prireikti veikti dėvint civilius drabužius, todėl jie gali būti priskirti prie šnipų.
Abromiškės

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardas yra asmenvardinės kilmės – nuo vardo Abromas, Abraomas – Abromiškių dvaro valdytojas XVI a. antrojoje pusėje buvo Abraomas Poniatovskis.
Gintautas Gascevičius

Biografija

Muzikinę karjerą pradėjo 1980 m. grupėje „Bendrabūtis“. 1987–1988 metais grojo būgnais Šiaulių televizorių gamyklos ansamblyje. 1988 m. prisijungė prie grupės „Bix“, kurioje groja būgnais.
1993 m. išrinktas geriausiu instrumentalistu „Bravo muzikiniuose apdovanojimuose".
Grojo būgnais duetu su broliu Kęstučiu Gascevičiumi 2000-2010 m.
Buvo tarptautinių muzikinių projektų „KOPERNIKUS“ (Kanada), „LATERNA“ (Lenkija) dalyvis.
Grojo mušamaisiais instrumentais miuzikluose, muzikiniuose spektakliuose „Saulės kelionė“, „Vilniaus legendos“, „Jūratė ir Kąstytis“, „Ugnies miestas“, „Mėlynoji paukštė“, „Mėnulio pėdos“.
Gintautas Gascevičius prisidėjo prie įvairių muzikinių projektų su Lietuvos teatrų aktoriais sukūrimo. 1998 m. sukūrė būgnų partiją „Miraklio" teatro spektakliui „Vėlinės“ pagal poeto Adomo Mickevičiaus poeziją ir Lenkijos kompozitoriaus Mieczyslaw Litwinski muziką.
Kūrė muziką ir grojo mušamaisiais instrumentais aktoriaus Sigito Jakubausko trupės muzikiniuose projektuose „Larisai“, „Krioklys po ledu“, „Durys“.
1997 m. grojo mušamaisiais instrumentais Valstybinio Šiaulių Dramos teatro spektaklyje „Varnų šokis“ bei modernaus šokio teatro „Aura“ spektaklyje „Mėnulio pėdos“.
Nuo 2015 m. muzikiniame projekte „Pilmatis“ kartu su aktoriumi Rolandu Dovydaičiu, klavišininku Gintaru Dzidoliku, gitaristu Tomu Lavicku, gitaristu Eligijumi Žilinsku kuria ir atlieka muziką pagal Jungtinių Amerikos valstijų rašytojo, poeto Charleso Bukowski tekstus.
2009 m. atliko būgnų muziką Fausto Latėno dainai „Tu ne viena, Lietuva“ pritariant vokalistams Gintarei Skėrytei, Nedai Malunavičiūtei, Povilui Meškėlai kompaktinei plokštelei „Tu ne viena, Lietuva“.
2016 m. įkūrė muzikinę grupę „Trintukas prieš tikrovę“ su aktore Monika Šaltyte, klavišininku Gintaru Dzidoliku.
2016 m. pradėjo įgyvendinti audioperformansų muzikinį projektą „FonoGrafijos“, atskleidžiantį muzikos ir nemuzikos instrumentų melodijas akustiškai ir vizualiai įdomioje aplinkoje Kurtuvėnuose.
Įrašė daugiau nei 30 muzikinių albumų su įvairiomis muzikinėmis grupėmis.
Dirba (-o) su kitais kolektyvais: Žuvys, Skylė, Archidunda, Empti, Merlin, Gin’Gas, Žuvys, Merlin, Laterna, Gerda & the Rhythmics, Ambitus, Pilmatis, DaLyvIs, SEL, Kitava, Skylė, Sisters on wire, Trintukas prieš tikrovę.
Gansu

Geografija

Gansu provincija yra tarp Tibeto plynaukštės, Vidinės Mongolijos ir Lioso plynaukštės. Šiaurės vakaruose ribojasi su Mongolija, gretimos Kinijos provincijos: Vidinė Mongolija, Sindziangas, Činghai, Sičuanas, Šaansi, Ningsia. Per pietinę provincijos dalį teka Geltonoji upė. Yra dalis Gobio dykumos teritorijos. Gansu yra geografinis Kinijos centras (35,33° šiaurės platumos ir 103,23° rytų ilgumos).
Paviršius kalnuotas pietuose, lygus šiaurėje. Pietiniai kalnai priklauso Čilianšano (Qilian) kalnynui. Aukščiausias taškas – Čilianšano kalnas (5547 m).
Marie Line

Biografija

Marie Line gimė Sent Rafaelyje, Varo departamente. Jos tėvai yra kilę iš Martinikos.
Pirmaisiais dainininkės karjeros metais koncertavo vietiniuose baruose, su grupe Raoul Petite išleido du albumus. 1998-aisiais atlikėja su daina „Où aller“ atstovavo Prancūzijai Eurovizijos dainų konkurse, vykusiame Birmingeme. „Où aller“ konkurse surinko tik 3 taškus (1 taškas iš Kipro ir 2 iš Makedonijos) ir užėmė priešpaskutinę vietą, aplenkdama tik nei vieno taško negavusią Šveicariją. Vėliau karjerą tęsė kaip pritariančioji vokalistė ir kompozitorė – yra parašiusi muziką prancūzų filmams „Les Caprices d’un fleuve“, „Cuisine américaine“ ir „Agathe Cléry“.
Aukštadvario Kristaus Atsimainymo bažnyčia

Istorija

1907 m. patvirtintas A. Filipovičiaus-Duboviko naujos medinės bažnyčios projektas. 1908 m. atkurta parapija, pastatyta laikina, 1910–1913 m. – dabartinė bažnyčia (darbus prižiūrėjo inž. Bronislovas Malevskis). 1918 m. įkurtas „Ryto" draugijos skyrius, kuris rūpinosi Aukštadvaryje įsteigta progimnazija. Kunigas Kazimieras Trimonis 1937 m. pastatė parapijos namus.

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, turi neogotikos elementų, lotyniško kryžiaus plano, dvibokštė, su trisiene apside ir priestatu prie jos. Navos ir transepto sankryžoje – bokštelis. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora medinių statinių.
Apolima

Apolima yra ketvirta pagal dydį gyvenama Samoa sala esanti Apolimos sąsiauryje. Saloje yra mažas Apolima Tai kaimelis, kuriame gyvena 75 gyventojai (2006 m.). Šalia salos yra dvi mažesnės Samoa salos – Manono ir Nuulopa.
Vitolis Januševičius

Biografija

1972 m. baigė Baisogalos vidurinę mokyklą, 1977 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius – mechanikas.
1977–1990 m. Baisogalos eksperimentinio ūkio mašinų ir traktorių parko eksploatacijos vyriausiasis inžinierius. 1990–1995 m. Radviliškio rajono tarybos pirmininkas, 1995 m. Linkaičių bendros savivaldybės ir užsienio kapitalo UAB Timbex „Arima“ medienos perdirbimo įmonės direktorius. 1998–1999 m. draudimo kompanijos UAB DK „Lindra“ Radviliškio agentūros direktorius ir Seimo nario M. Briedžio padėjėjas sekretorius. 1998 m. įregistravo ūkininko ūkį ir jame ūkininkauja. 1999–2004 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės atstovas Šiaulių apskrityje, nuo 2004 m. UAB „Radviliškio komunalinės paslaugos“, direktoriaus pavaduotojas, 2007–2011 m. Radviliškio rajono savivaldybės administracijos direktorius, Lietuvos savivaldybių administracijų direktorių draugijos prezidentas.
Tėvynės sąjungos Radviliškio rajono skyriaus narys, nuo 2004 m. skyriaus pirmininkas.
1990–1995 m. Radviliškio rajono tarybos deputatas. 2002–2007 m. ir 2011–2016 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Baisogalos bendruomenės tarybos narys. Sutuoktinė Vida, vaikai Aistė, Indrė, globotinė Irma.
Arūnas Rimkus

Biografija

1978 m. baigė Jonavos 3-iąją vidurinę mokyklą ir tais pačiais metais įstojo į Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos ir pedagogikos fakulteto neakivaizdinį skyrių. Dirbo Jonavos baldų kombinate. Po metų studijas tęsė dieniniame skyriuje. Studijavo istoriją ir teisę. Aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje, dainavo akademiniame chore. 1984 m. baigė aukštąją mokyklą ir įgijo istorijos ir tarybinės teisės mokytojo specialybę.
1984 m. Jonavos 1-osios vidurinės mokyklos ir Jonavos rajono Ilgabradų aštuonmetės mokyklos mokytojas. 1988 m. sausio – liepos mėn. LKP Jonavos rajono komiteto politinio švietimo kabineto konsultantas. Nuo 1988 m. rugpjūčio mėn. Jonavos Jeronimo Ralio vidurinės mokyklos direktorius.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
2000–2003 m., 2003–2004 m. ir 2007 m. (mandatas atimtas dėl užimamų pareigų) Jonavos rajono savivaldybės tarybos narys. 2000–2003 m. Kultūros, švietimo ir sporto komiteto pirmininkas.
Jonavos veteranų futbolo klubo „Klevas“ prezidentas, Jonavos futbolo klubo „Lietava“ valdybos narys, Jonavos lauko teniso klubo prezidento pavaduotojas. 2001 m. pelnė populiariausio Jonavos rajono žmogaus titulą, 2003 m. tapo rinkimų į Jonavos rajono Seimą 2004 m. laureatu. Sutuoktinė Nijolė, vaikai Evaldas, Inga.
Medžiotojas ir meškeriotojas

Istorija

Leistas kaip atkurtas 1927–1940 m. Kaune ėjęs žurnalas „Medžiotojas“. Tiražas 1990 m. – 40 000 egz., 1996 m. – 6000 egz.  Žurnalo leidimas sustabdytas dėl finansinių problemų, vietoje jo nuo 2008 m. lapkričio išeina biuletenio tipo laikraštis „Medžioklė ir žūklė“. Leidimas atkurtas 2011 m. sausį.