google/wiki40b huggingface dataset:
Kongo džiunglės

Kongo džiunglės (taip pat „Kongo drėgnieji miškai“, "Kongo atogrąžų miškai, „Kongo lietingieji miškai“) – milžiniškas atogrąžų miškais apaugęs Afrikos ekoregionas, esantis dabartinių Kamerūno, Pusiaujo Gvinėjos, Gabono, Kongo Respublikos, Kongo Demokratinės Respublikos teritorijose. Pavadinimą šis regionas gavo nuo didžiausios Kongas (upė) upės, kurios baseinas dengia didžiąją dalį ekoregiono.
Jis lygintinas su kitoje Atlanto vandenyno pusėje esančiu Amazonijos regionu. Ekoregionas apima 1,800,000 km², tapdamas antruoju pagal dydį džiunglių masyvu pasaulyje. Jis sudaro ketvirtadalį visų pasaulio tropinių miškų.

Istorija ir kultūra

Kongo džiunglės – ne tik gamtinis, bet ir kultūrinis-isttorinis regionas, kadangi gamtinės sąlygos suformavo gana panašią čia gyvenusių žmonių buitį bei kultūrą.
Dėl ypač nepalankių gyvenimui sąlygų gyventojų tankumas visada buvo labai retas, tai trukdė regione susiformuoti aukštesnei vietinei kultūrai, kaip kad atsitiko šiauriau (Sahelio civilizacija, piečiau Kongo civilizacija ar ryčiau Viktorijos ežero valstybės). Iki pat XIX a. pabaigos čia nesusiformavo jokie valstybiniai dariniai. Tai buvo vienas primityviausių pasaulio regionų.
Nuo XVI a. Portugalija plaukiojo regiono pakrantėmis, tyrinėjo, tačiau dėl ligų ir gyventojų retumo juo beveik nesidomėjo. Tik regione esančios vandenyno salos Biokas, San Tomė, Prinsipė ir kitos patraukė jų dėmesį ir pradėtos naudoti kaip vergų prekybos centrai. Maždaug tuo metu atskiroms pakrančių atkarpoms prigijo portugališki žodžiai, kurie vėliau davė pradžią valstybių pavadinimams: Kamerūnas (nuo portugališko žodžio „krevetė“), Rio Munis, Gabonas ir pan.
XVII a. portugalai konkuravo su Nyderlandais dėl įtakos regione, bet ilgainiui Nyderlandai pasitraukė. XVIII a. viduryje regione pasirodė ispanai, kurie sutartimi su Portugalija gavo teises į džiunglių pakrantės teritoriją bei kai kurias salas, mainais už teritorijas Naujajame Pasaulyje. Tačiau ispanai irgi nesugebėjo kontroliuoti regiono iki pat XIX a. II pusės.
XIX a. vykstant Afrikos dalyboms, regionas pirmą kartą rimtai patraukė kolonizatorių dėmesį. Sugrįžusi Ispanija gavo tik nedidelę pakrantės teritoriją (dab. Rio Munis) ir turėjo konkuruoti su Vokietija šiaurėje ir Prancūzija pietuose. Tačiau labiausiai pasisekė Belgijai, kuri gavo džiunglių regiono liūto dalį, kurią prijungė prie Belgijos Kongo. XIX–XX a. sandūroje buvo nustatytos kolonijų sienos, kurios suformavo ir dabartinių valstybių ribas.
XX a. II pusėje prasidėjo valstybių išsivadavimo kova, kurios metu Kongo džiunglių teritorijoje susiformavo Kamerūnas, Pusiaujo Gvinėja, Gabonas, Kongo Respublika ir Kongo Demokratinė Respublika.
Petras Suknelevičius

Petras Suknelevičius – Sulkevičius (1871 m. vasario 22 d. Paliepiuose, Alytaus raj. – 1939 m. Kaune) – knygnešys, Lietuvos revoliucinis veikėjas.

Biografija

Nuo 1890 m. padėjo gabenti caro administracijos draudžiamą politinę spaudą. Pats skaitė tik lenkiškai. 1893–1895 m. – Vilniaus darbininkų būrelio, vėliau – socialdemokratų grupės narys, Broniaus Urbonavičiaus mokinys. 1896 m. Vilniaus būrelius subūrė į vieną organizaciją.
1896 m. gegužės 1 d. – Lietuvos socialdemokratų partijos I suvažiavimo dalyvis. 1899 m. siekė suvienyti Lietuvos ir Lenkijos socialdemokratus. Policijos persekiojamas 1899 m. pasitraukė į Londoną, kur, gyvendamas lietuvių šeimoje, išmoko lietuviškai.
Grįžęs 1904–1905 m. buvo Rygos lietuvių socialdemokratų grupių narys. 1905 m. – Vilniaus odininkų organizatorius. 1914 m., prasidėjus Pirmąjam pasauliniam karui, iš politinės veiklos pasitraukė.
Buvo vedęs Prano Eidukevičiaus seserį.
Bančiao

Geografija

Bančiao įsikūręs į pietvakarius nuo Taipėjaus. Rajono šiaurėje Dahano ir Sindiano upės susilieja į Danšuji. Bančiao yra trečia tankiausiai gyvenama vieta šalyje.
Sofija Tarasova

Biografija

Sofija Tarasova gimė 2001 m. kovo 31 d. Ukrainos sostinėje Kijeve.
Sofija nuo ketverių metų mokosi Kijeve esančiame Vaikų meno akademijos muzikos skyriuje. Mergina turi daugybę gabumų: ji ne tik puikiai dainuoja, šoka, bet ir piešia. Sofija atliko pagrindinius vaidmenis miuzikluose „Sniego karalienė“, „Chunga-Changa“ ir kt.
2013 m. 6-ajame Tarptautiniame pop atlikėjų konkurse „New Wave Junior“ užėmė pirmą vietą. 2012 m. konkursuose „The Voice of Ukraine Junior“ ir 2013 m. „Eurovision Music Academy“ dainininkė pelnė prizines vietas.
2012 m. dalyvavo atrankoje į 2012 m. vaikų „Euroviziją“, tačiau su daina „Zhityeviy Pazl“ liko aštuntoje pozicijoje ir atstovauti šaliai negalėjo. Kitais metais, pabandžius dar kartą, jaunoji atlikėja užėmė pirmą vietą bei turėjo galimybę pasirodyti 2013 m. vaikų „Eurovizijos“ konkurse. Renginyje, vykusiame Kijeve 2013 m. lapkričio 30 d., Sofija su 121 tašku užėmė antrąją vietą, nusileidusi tik nugalėtojai Gaia Cauchi iš Maltos.
Kazimierz Antonowicz

Biografija

Gimė 1914 m. gegužės 21 d. Švenčionėliuose. Baigė matematikos studijas Vilniaus universitete, tuo pačiu dirbo teorinės fizikos katedroje. 1939 m. rugsėjį sovietams užėmus Vilnių nespėjęs užbaigti magistrinio darbo buvo ištremtas į Archangelską, tačiau pabėgo ir grįžo į Vilnių. Dirbo mokytoju Vaidotuose, vėliau degtukų gamykloje. Nuo 1943 m. dirbo fizikos mokytoju Paneriuose. 1945 m. balandį repatrijuotas į Lenkiją, kur apsistojo Bydgoščiuje ir dirbo radijuje. 1947 m. išvyko dirbti Lenkijos radijuje Torunėje, šio miesto universitete įgijo filosofijos ir fizikos magistro laipsnį. 1950 m. rugsėjo 1 d. paskirtas dirbti į Torunės Mikalojaus Koperniko universiteto eksperimentinės fizikos katedrą. 1955 m. tapo mokslų daktaru pagaminęs analoginį kompiuterį Šredingerio lygčiai skaičiuoti. 1958 m. tapo docentu. 1959 m. išvyko dviem metam stažuotis į Bafalo universitetą. Grįžęs tapo Torunės universiteto fizikos ir chemijos fakulteto dekanu. 1978 m. tapo profesoriumi. Tyrinėjo anglies medžiagas su neįprastomis fizinėmis ir cheminėmis savybėmis. Mirė 2003 m. gegužės 5 d. Torunėje.
Audronė Šapaitė

Biografija

1986 m. baigė Šiaulių 14-ąją vidurinę mokyklą, 1991 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultete įgijau istorikės, istorijos dėstytojos specialybę, diplominio darbo tema – „Vėlyvojo geležies amžiaus Šiaurės Lietuvos laidojimo paminklai“). 1994 m. stažavosi Lietuvos dailės muziejaus Restauravimo centro Archeologinių radinių restauravimo skyriuje. 1997 m. suteikta III kultūros vertybių (archeologiniai radiniai, metalas) restauratorės kategorija, 2002 m. – II kategorija.
1991–1993 m. Šiaulių J. Janonio vidurinės mokyklos istorijos mokytoja, nuo 1994 m. Šiaulių „Aušros“ muziejaus Archeologijos skyriaus vyr. specialistė, o nuo 1998 m. lapkričio 1 d. Archeologijos skyriaus vedėja.
Lietuvos archeologijos draugijos narė.

Mokslinė veikla

Vadovavo archeologinių tyrimų ekspedicijoms Šiaulių, Radviliškio, Joniškio, Pakruojo, Telšių miestuose ir rajonuose. 1999 m. viena iš muziejaus edukacinės veiklos „Amatų troboje“ organizatorių, veda archeologinius edukacinius užsiėmimus. Nuo 2000 m. pagrindinė gyvosios archeologijos ir istorijos švenčių „Senųjų amatų dienos“ Šiauliuose organizatorė.
Katerina Opalinska

Biografija

Katerina buvo Lenkijos magnato  Jono Karolio Opalinskio ir Sofijos Carnkovskos dukra. 1698 m. gegužės 10 d. ištekėjo už Stanislovo Leščinskio Krokuvoje. 1699 metais gimė jų pirma dukra Ana, mirė 1717 metais, 1703 metais gimė antra dukra Marija, būsima Prancūzijos karalienė, Liudviko XV žmona.
1704 metais jos vyras tapo Lenkijos karaliumi ir Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu dėka Švedijos karaliaus Karolio XII. 1709 metais buvo nuverstas nuo sosto, kada Švedų armija prarado valdžią Lenkijoje. Katerinos šeima išvažiavo į Švediją. Apsigyveno Kristianstado mieste. Švedijoje ji gerai susidraugavo su našlaujančia karaliene Gedviga Eleonora. Lenkiška karališka šeima buvo labai populiari Švedijoje, juos dažnai kvietė į priėmimus Švedijos aristokratai. 1712 metais Katerina aplankė Medevo miesto pirtis. 1714 metais, leidus Karoliui XII, šeima pervažiavo į Cvaibriucheną, Švedijos provinciją Vokietijoje. Ten jie gyveno iki karaliaus mirties 1718 metais. Po jo mirties jo šeima pervažiavo į Prancūziją, kur įsikūrė Elzase.
1725 metais dukra buvo išrinkta nuotaka Prancūzijos karaliui Liudvikui XV. Katerina Opalinska tapo Prancūzijos karaliaus anyta. Po dukros vestuvių Katerina ir Stanislovas gyveno Šato-dju-Šambore.
1737 metais Stanislovas tapo valdančiu Lotaringijos hercogu. Skirtingai nuo Stanislovo, Katerina taip ir neprisitaikė prie gyvenimo Prancūzijoje ar Lotaringijoje, liudėjo savo gimtos Lenkijos. Buvusi karalienė buvo aprašyta kaip „mielaširdinga, mylinti labdaras moteris, tačiau tuo pat metu pakankamai griežta ir nuobodi asmenybė“. Kai tik tai jos vyras tapo Lotaringijos hercogu, pas jį atsirado didelis kiekis meilužių, įskaitant Kateriną Osolinską, Aną Mariją Osolinską, Mariją Luizą de Linanges, madam de Basompjer ir madam de Kambres. Nuo 1745 metų Stanislovas turėjo ilgalaikius santykius su markize de Bourflez. Visiems šiems santykiams Katerina negalėjo užkirsti kelio.
Katerina mirė 1747 m. kovo 19 d. Mirties dieną jos žentas Liudvikas XV įsakė surengti atminimo ceremoniją Notr-Damo katedroje, Paryžiuje. Katerinos kapas yra Notr-Dam-de-Bonsekoze, Nansi, šalia ilsisi Stanislovas ir dukra Ana.
Sitora Dušanbe

Istorija

Įkurtas 1990 m. Žaidė aukščiausioje šalies futbolo lygoje. 
Po 1997 m. sezono komanda buvo išformuota.
Kalvinė pušis

Paplitimas

Paplitusi Šiaurės Amerikos vakaruose: Uolinių kalnų šiaurėje, Siera Nevadoje, Kaskadiniuose kalnuose, Pakrantės kalnagūbryje. Tai Aidaho valstijos simbolinis medis.

Požymiai

Įprastai aukštis apie 30-50 m (kartais iki 70 m), kamieno skersmuo – iki 1 m (kartais iki 2,5 m). Laja kūgiška, siaura. Žievė plona, pilka, lygi, senesnių medžių sueižėja. Spygliai 4-10 cm ilgio, 0,7-1 mm storio. Kankorėžiai 10-25 cm ilgio, 2 cm pločio, kremiškai gelsvos spalvos. Sėklos 5-7 mm ilgio, su 2-2,5 cm ilgio skristuku.
Išgyvena virš 600 metų.
Baltrus Matusevičius

Biografija

Baigė Marijampolės gimnaziją, 1892 m. – Maskvos universiteto matematikos skyrių. Studijuodamas priklausė slaptai studentų draugijai, 1887–1892 m. vadovavo draugijos chorui.
1890 m. dalyvavo varpininkų suvažiavime Stebuliškėse (Marijampolės raj.). 1896 m. Gardine organizavo Lietuvos socialdemokratų partijos grupę.
Dirbo Maskvoje, Valstybės banke. Dažnai važinėdamas į Lietuvą gabendavo didelius kiekius tuo metu draudžiamos literatūros lietuvių kalba. Maskvos studentus aprūpino ir politine spauda. 1893 m. iš lenkų į lietuvių kalbą išvertė „Ojciec Szymon“ (Genių dėdė).
Pirmoji ramybės naktis

Turinys

Danielis Dominičis, literatūros profesorius, atvyksta į Riminį, kur įsidarbina koledže, laikinai pakeisdamas kitą dėstytoją. Jo santykiai su gyvenimo drauge Monika gerokai pašliję ir Danielis didelę laiko dalį praleidžia lošdamas kortomis su keletu naujų draugų. Koledže jis susidomi savo studente Vanina, paslaptinga ir liūdna mergina, susitikinėjančia su Džerardu – vienu iš jo kortų žaidimų partnerių. Susidomėjimas virsta įsimylėjimu ir po ilgų pastangų jis sulaukia atsako. Danielis nusprendžia palikti Moniką ir išvykti su Vanina, tačiau paaiškėja, kad mergina turi savo tamsių paslapčių...
Lietuvos laisvės kovotojų sąjunga

Lietuvos laisvės kovotojų sąjunga (LLKS) – Lietuvos nepriklausomybės siekusi pogrindžio grupė, veikusi sovietų 1940–1941 m. ir nacių 1941–1944 m. okupuotoje Lietuvoje.
1940 m. Lietuvos laisvės kovotojų sąjunga įkurta liberalų ir tautininkų. Leido laikraščius „Laisvės kovotojas“, „Varpas“. LLKS vyriausioji vadovybė kūrė laisvės kovotojų padalinius kiekviename apskrities mieste. Organizacija buvo suskirstyta į 4 apygardas (Vilniaus, Kauno, Šiaulių, Panevėžio). 1943 m. turėjo apie 3 tūkstančius narių.
LLKS įstatuose parašyta, kad „tikslas yra atstatyti Nepriklausomą Lietuvą ir sujungti visus lietuvius bendram darbui Lietuvos garbei ir gerovei“. 
Atgavus nepriklausomybę, Lietuvos laisvės kovotojų sąjunga jungia apie 170 narių. Rūpinasi laisvės kovotojų teisėmis ir laisvės kovų įamžinimu. Valdybos pirmininkas Jonas Burokas.
Vytauto Didžiojo universiteto Botanikos sodas

Istorija

Botanikos sodas Kaune įkurtas 1923 m. prie Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo) Matematikos-gamtos fakulteto kaip Lietuvos botanikos mokslų centras. Jam parinktas 70 ha žemės plotas Aukštojoje Fredoje, į kurį pateko buvęs J. Godlevskio dvaro parkas su tvenkiniais ir dalis Kauno tvirtovės gynybinių įrenginių. Vadovauti botanikos sodui iš Tartu universiteto (Estija) pakviestas prof. Konstantinas Regelis. Kaip buvo įprasta tuo metu, pilno klasikinio universiteto botanikos katedros vedėjas kartu buvo ir botanikos sodo vedėjas. Tad K. Regelis iš karto ėmė organizuoti botanikos sodo darbą ir jau 1922 m. vasarą aplankė universitetų botanikos sodus septyniose Vakarų Europos valstybėse. 
Su kitų botanikos sodų pagalba, ypač Berlyno, Karaliaučiaus ir Sankt Peterburgo, Lietuvos universiteto botanikos sodas kūrėsi labai sparčiai ir kvalifikuotai. 1923 m. vasario 15 d. oficialiai paskirta teritorija, o tų pačių metų liepos 8 d. botanikos sodas iškilmingai pašventintas, prezidentas Aleksandras Stulginskis padėjo kertinį akmenį būsimai oranžerijai. 1925 m. pastatytuose dviejuose šiltnamiuose imta auginti atogrąžų augalus, tarp jų ir gigantiškąją viktoriją, riešutinį lotosą.
Per kelerius metus botanikos sodas tapo ne tik biologijos, medicinos ir farmacijos studentų mokomąja baze, bet ir svarbiu botanikos mokslo centru. Daug dėmesio buvo skiriama augalų aklimatizacijos, introdukcijos, paveldimumo, ligų, sistematikos ir kitiems klausimams nagrinėti. 1926 m. botanikos sodo kolekcijose buvo 4650 rūšių augalų, 1932 m. – 5987, 1934 m. – 7180, 1936 m. – 7200 rūšių. 1937 m. pastatyta 12,2 m aukščio palmėms auginti skirta oranžerija su baseinu.
1940 m. sodo įkūrėjas ir pirmasis vedėjas K. Regelis pasitraukė į Šveicariją. 1941 m. įsteigus Lietuvos mokslų akademiją (MA), botanikos sodas perėjo jos žinion. Antrojo pasaulinio karo metais sodas gana stipriai nukentėjo. Žuvo dalis augalų oranžerijose, sunaikinta rožių kolekcija, sumažėjo dekoratyviųjų augalų. Po karo, nuo 1946 m., botanikos sodas tapo MA Biologijos instituto, po 1959 m. reorganizacijos – Botanikos instituto sudėtine dalimi.
Didelės centrinės dalies rekonstrukcija prasidėjo nuo 1974 m., pagal kraštovaizdžio architektės Dainoros Juchnevičiūtės 1972 m. parengtą projektą. Buvo įrengti nauji gėlynai, takai, laistymo sistema. 1983–1986 m. pastatyti eksperimentiniai šiltnamiai su laboratorijų bloku. 1989 m. botanikos sodas Kaune tapo Botanikos instituto filialu, 1990 m. – savarankiška Lietuvos MA įstaiga, 1992 m. sausio 31 d. įjungtas į atkurtą Vytauto Didžiojo universitetą.
1997 m. botanikos sode įrengta unikali ekspozicija akliesiems ir silpnaregiams, kurioje auginamus vaistinius, uoginius, prieskoninius augalus galima liesti, uostyti, o pavadinimai parašyti Brailio raštu.
2011 m. gegužės 14 d., įgyvendinant projektą “Žaliasis Aleksotas”, buvo pasodinta Birutės Galdikas ąžuolų giraitė.
2016 m. atstatyta medinė ažūrinė pavėsinė – pergolė (arch. Rimas Vieštautas). Piečiausioje jos dalyje įrengta apžvalgos aikštelė. Pergolė supa didžiausią Lietuvoje rožyną.
Kotryna Grigaitytė

Kotryna Grigaitytė-Graudienė (1910 m. liepos 26 d. Mažieji Būdežeriai prie Vilkaviškio – 2008 m. rugpjūčio 15 d. JAV) – Lietuvos rašytoja.

Biografija

1934–1936 m. Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete studijavo filologiją. 1936–1940 m. dirbo Draudimo nuo nelaimingų atsitikimų kasoje, 1940–1941 m. Miško komisariate. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, 1949 m. į JAV. Nuo 1992 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė.
Parašė jausmingų dainų stiliaus eilėraščių apie moters meilę ir tėvynės ilgesį. Prozos kūriniuose keliamos meilės ir šeimos problemos, vyrauja teigiami veikėjų charakteriai.
Antanas Kosakovskis

Biografija

Lietuvos žymios grafų Kosakovskių giminės atstovas, herbo „Ślepowron“ savininkas. Žemaitijos stalininko ir Kauno sargybinio Dominyko Kosakovskio (1711–1743) ir Marijanos Zabielaitės antrasis sūnus. Broliai – Vitebsko ir Breslaujos vaivada, Vaitkuškio savininkas Mykolas, Livonijos vyskupas Juozapas ir Lietuvos didysis etmonas Simonas Martynas.
Būdamas žymios Lietuvos bajorų giminė atstovas, Antanas Kosakovskis užėmė eilę valstybinių ir karinių pareigybių. 1759 metais – Kauno sargybinis ir paseniūnis, buvo išrinktas Lietuvos Tribunolo deputatu. 1762 metais – Lietuvos kariuomenės įgulos vėliavininkas. 1765 metais gavo Kauno žemės raštininko pareigybę.
1777 metais Antanas Kosakovskis, mokėdamas kirilicą ir senąją baltarusių kalbą, buvo pakviestas į Varšuvą dalyvauti sudarant LDK Metrikos kopiją. 1780 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Kauno pavieto. 1783 metais gavo Kauno pakamario pareigybę ir Švento Stanislovo ordiną.
1784 metais su rusų pasiuntinio Magnuso fon Štakelbergo pagalba Antanas Kosakovskis pabandė gauti Minsko kašteliono pareigybę, bet tą pareigybę užėmė Simonas Zabiela. 1786 metais pretendavo į Mstislavlio kaštelionus, tačiau kaštelionu tapo Juozapas Chrapovickis.
1788 metais Antanas Kosakovskis buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Kauno pavieto į Ketverių metų seimą (1788–1792). Dalyvavo komisijoje departamento kariams tikrinti, 1789 metais buvo išrinktas seimo teisėju. Vėliau seimo darbe nedalyvavo ir dalyvavo atstovaujant Kauno pavietą Lietuvos Tribunole. 1789 m. rugsėjo 30 d. gavo Livonijos kašteliono pareigybę. 1791 metais tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi. 1792 metais rusų pasiuntinys Jakovas Bulgakovas įnešė Antano Kosakovskio vardą į Lenkijos-Lietuvos pasiuntinių ir senatorių, pasisakiusių prieš naują ATR konstituciją, priimtą 1791 m. gegužės 3 d., sąrašą.
1792 metais Livonijos kaštelionas Antanas Kosakovskis prisijungė prie Targovicos konfederacijos, kur vykdė Lietuvos generalinės konfederacijos patarėjo funkcijas.
1794 metais, Tadeušo Kosciuškos sukilimo metu, Antanas Kosakovskis buvo areštuotas sukilėlių, kuriems vadovavo Romualdas Giedraitis savo šeimos dvare Martyniškyje (prie Jonavos). Buvo apkaltintas valstybės išdavimu ir turėjo stoti prieš teismą, bet asmeniniu Tadeušo Kosciuškos įsakymu buvo išlaisvintas. Du jo broliai buvo sukilėlių pakarti.
1798 m. rugsėjo 25 d. Antanas Kosakovskis mirė savo dvare – Martyniškyje (Lietuva).

Šeima

Nuo 1763 metų buvo vedęs Eleonorą Straševičiūtę, su kuria turėjo tris dukteris: Aną, Marijoną, Efrosiniją ir keturis sūnus: Joną Nepomuką, Mykolą, Juozapą Antaną ir Simoną. Jo sūnus Juozapas Antanas Kosakovskis (1771–1842) buvo Prancūzijos armijos generolas ir imperatoriaus Napoleono I Bonaparto adjutantas.
Bendrinė kalba (žurnalas)

Bendrinė kalba – kalbos kultūros ir norminimo leidinys, einantis nuo 1961 m. Vilniuje.

Istorija

1961–2014 m. leidinys vadintas „Kalbos kultūra“. Leidžia Lietuvių kalbos institutas (iki 1991 m. – Lietuvių kalbos ir literatūros institutas) po du sąsiuvinius per metus, pastaraisiais metais išeina po vieną sąsiuvinį. Sąsiuvinio apimtis apie 10 autorinių lankų. Tiražas 1961 m. – 7000 egz., 1997 m. – 1500 egz.  Nuo 1994 m. pradėtas leisti atskiras leidinys „Terminologija“
Redakcinės kolegijos nariais yra buvę kalbininkai Gintautas Akelaitis, Vytautas Ambrazas, Vincentas Drotvinas, Kazimieras Gaivenis, Angelė Kaulakienė, Jonas Kruopas, Vitas Labutis, Vitalija Maciejauskienė, Rita Miliūnaitė, Gertrūda Naktinienė, Juozas Pikčilingis, Aldonas Pupkis, Marija Zavjalova, Kazimieras Romualdas Župerka.
Kolno valsčiaus vėliava

Kolno valsčiaus vėliava (lenk. Flaga gminy Kolno) - tai Kolno valsčiaus vėliava, kuri padalinta į tris dalis, viršutinė dalis raudonos spalvos, vidurinė geltonos ir apatinė žalios. Vidurinėje dalyje geltonos spalvos paviršiuje vaizduojamas Kolno valsčiaus herbas. Vėliava pradėta naudoti 2008 m. gegužės 28 dieną.
Mongolijos vėliava

Mongolijos vėliava yra dviejų spalvų: vidury yra mėlyna spalva, o spalvos šonuose raudonos spalvos. Kairėje yra geltonos fono simboliai. Jie simbolizuoja ugnį, žemę, mėnulį, vandenį ir taijitu ženklą. Dabartinė vėliava pripažinta 1992 m. Vasario 12 d.

Istorija

Anksčiau (1921), valdant kinams vėliava turėjo raudoną foną, su kairinėje, viršutiniame kampe simbolizuojančiu žeme ir mėnuliu. Atgavus nepriklausomybę (1924) vėliavą pakeitė į to paties fono, su tais pačiais simboliais, kurie yra dabartinės vėliavos kairėje, tik jie buvo mėlyno fono ir su lapeliais apačioje. Per antrąjį pasaulinį karą vėliavą dar kartą pakeitė. Ji buvo panaši į dabartinę, tik su socialistine žvaigžde viršuje. 1992 metais, įvedus demokratiją socialistinė žvaigždė panaikinta ir tapo dabartine vėliava.
Kūlupėnų Motiejaus Valančiaus pagrindinė mokykla

Istorija

1904 m. Kūlupėnuose įsteigta pradžios mokykla, 1946 m. veikė keturios klasės. Mokėsi apie 70 mokinių, dirbo 2 mokytojai. 1949 m. mokykla perorganizuota į septynmetę, 1961 m. tapo aštuonmetė mokykla. 1977 m. apylinkės centre duris atvėrė nauja mūrinė mokykla, kuri 1995 m. tapo pagrindine. 1998 m. rugsėjo 1 d. jai suteiktas žemaičių vyskupo Motiejaus Valančiaus (1801–1875) vardas.
1999 m. mokykla tapo dešimtmete, atlikta nedidelė rekonstrukcija, po kurios papildomai įrengti informatikos ir muzikos kabinetai, klasė pradinukams. 2000 m. pavasarį Kūlupėnų Motiejaus Valančiaus pagrindinė mokykla išleido pirmąją dešimtokų laidą.
Didžioji fašizmo taryba

Didžioji fašizmo taryba (it. Gran Consiglio del Fascismo) – aukščiausias Italijos B. Musolinio fašistinės vyriausybės organas. Jis buvo sukurtas kaip partinis organas 1923 m., o 1928 m. gruodžio 9 d. tapo valstybės organu, įgaliotu kontroliuoti valstybės institucijas. Taryba paprastai rinkdavosi Romoje, Palazzo Venezia rūmuose, kurie buvo ir Italijos vyriausybės vadovo būstinė.

Musolinio nušalinimas

Didžioji taryba balsų dauguma (19 balsų už, prieš 8, susilaikė 1) 1943 m. liepos 25 d. (po Sąjungininkų išsilaipinimo Sicilijoje) rytą nušalino Musolinį iš posto. Devyniolikos tarybos narių, balsavusių už nušalinimą, skaičiuje buvo ir Musolinio žentas Galeacas Čianas (Galeazzo Ciano, buvęs užsienio reikalų ministras) bei įtakingas maršalas Emilio De Bono. Šie du tarybos nariai ir dar trys vidiniai Musolinio priešininkai, kurie, remiami vokiečių kariuomenės, galėjo išlaikyti Musolinio valdžią šiaurės Italijoje, 1944 m. sausį Veronoje buvo nuteisti mirties bausmei, kuri buvo įvykdytas trimis dienomis vėliau.
Pališkiai

Istorija

XX a. pr. Pališkiai buvo okolica Krakių valsčiuje. Joje žemes valdė Bogušiai, Valatkos, Gedgaudai, Gintautai, Kymantai, Kolčiauskai, Kryžianavičiai, Mikučiai, Čepanaičiai, Šiškevičiai.

Aplinkinės gyvenvietės

KRAKĖS – 3,5 km
MeironiškiaiŽebgraužiai – 1 km
Deveikiškiai – 3 km