google/wiki40b huggingface dataset:
Kumos įlanka

Kumos įlanka, kartais Kuma – Nemuno žemupyje susidariusi įlanka, kurios pietinis  krantas priklauso Rusijos Federacijos Kaliningrado srities Nemano rajonui, o šiaurinis – Lietuvos Respublikos Pagėgių savivaldybės Lumpėnų seniūnijai.
Įlanka susidaro dėl upės išplatėjimo posūkyje, jos dešiniajame krante išlikusi senvagė Marižiogis, o kairiajame telkšo  Duobės tvenkinys (prieškaryje ši senvagė vadinta vok. Doben Teich, dab. rus. Prud Zaton). Kumos įlanka vokiškuose žemėlapiuose buvo žymima kaip vok. Kumma Bucht, taip savo knygoje „Nemunas“ (Kaunas, 1940) ją vadino ir Steponas Kolupaila. Iki Antrojo pasaulinio karo lankos abipus upės priklausė Paskalvių dvarui. Kumos įlankoje mėgsta neršti vėgėlės, tuo metu žvejoti draudžiama. Krantai užpelkėję, sunkiai pasiekiami. Kiek žemiau srovės statomas Panemunės-Sovetsko aplinkkelio tiltas per Nemuną bei  A21  Panemunės miestelio rytinis aplinkkelis , kurie padės nukrauti nuo Karalienės Luizės tilto transporto srautą tarp Panemunės miestelio ir Sovetsko (Rusijos Federacija).
Smailių dykuma

Smailių dykuma (angl. The Pinnacles Desert) – ši vietovė, dar vadinama Pirštuotąja dykuma yra Nambungo nacionaliniame parke, Vakarų Australijoje. Klintiniai kupolai kyla iki 5 metrų aukščio. O tokių kupolų tūkstančiai. Šios dykumos stebuklai liko nežinomi iki 1960 m., kai jos buvo prijungtos prie Nambungo nacionalinio parko.
Miroslava Knapkova

Biografija

Aukščiausio lygio akademinio irklavimo varžybose Knapkova debiutavo 2001 m.. Pirmasis jos startas buvo pasaulio taurės etapas Vokietijoje, kur sportininkė pateko į A finalą ir galutinėje rikiuotėje liko penkta. Tais pačiais metais sportininkė atstovavo Čekijai pasaulio čempionate ir pasiekė B finalą bei galutinėje rikiuotėje liko dešimta. 2002 m. sportininkė iškovojo kelis medalius pasaulio taurės etapuose, bei tapo pasaulio iki 23 metų čempione. 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkei nedaug pritrūko iki medalio ir ji liko ketvirtoje vietoje. 2005 m. sportininkė pelnė savo pirmąjį pasaulio čempionatų medalį. 2008 m. sportininkė pirmą kartą tapo Europos čempione, bei dalyvavo 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose iškovojo 5 ir 6 vietas. 2011 m. irkluotoja pirmą kartą tapo pasaulio čempione. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Knapkova tapo olimpine čempione.
Utios-M

Utios-M (rus. НСВ-12,7 Утёс-М) – rusiškas laivuose naudoti skirtas sukiojamas šarvuotasis bokštelis su suporintu kulkosvaidžiu NSVT-12,7, skirtas šaudyti į kranto, antvandeninius ir pavienius oro taikinius.
Bokštelis ginkluotas dviem horizontaliai sujungtais kulkosvaidžiais NSVT-12,7, nutaikomais vienu metu tuo pačiu taikymo mechanizmu. Bokštelio šarvai – 6 mm storio.
Šaulys kulkosvaidžius nutaiko pro periskopinį taikiklį horizontaliai sukiodamas bokštelį ir vertikaliai kreipdamas kulkosvaidžių vamzdžius.
Bokštelis gali turėti žiedinį tūtelių rinktuvą, iš kurio tūtelės, bokšteliui sukiojantis, perkraunamos į giliau esančią talpyklą.
Taipėjaus zoologijos sodas

Istorija

Taipėjaus zoologijos sodas buvo įkurtas kaip Maruyama zoologijos sodas 1914 m., kai Taivanas buvo Japonijos valdžioje. Jis buvo įsikūręs ant Maruyama kalno (dabar Yuanshan) šiauriniame Taihoku (taip vadintas Taipėjus) priemiestyje. Iš pradžių tai buvo privatus zoologijos sodas, priklausantis Japonijos piliečiui Oe. Japonijos vyriausybė Taivane sekančiais metais išpirko šią nuosavybę ir zoologijos sodą pavertė viešuoju parku. Po Antrojo pasaulinio karo, kai Taivane įsikūrė Kinijos Respublika, parko nuosavybė buvo perduota Taipėjaus miesto valdžiai.
Azijos dramblys, pavadintas „Lin Wang“ (1917–2003), tarnavęs Kinijos ekspedicinėse pajėgose per Antrąjį Kinijos-Japonijos karą (1937– 1945), ir vėliau išsiųstas į Taivaną su Guomindano kariuomene, buvo perkeltas į zoologijos sodą. Čia jis nugyveno didžiąją dalį savo gyvenimo, buvo populiariausias gyvūnas ir zoologijos sode, ir Taivane, kol buvo atsiųstos 2 pandos iš Kinijos. Daugelis suaugusiųjų ir vaikų mielai vadino dramblį „seneliu Lin Wang“.
Dėl būtinybės plėstis ir siekiant geresnių sąlygų gyvūnams, 1986 m. zoologijos sodas buvo perkeltas į dabartinę vietą Muzha, Taipėjaus pietryčių priemiestyje, todėl jis kartais vadinamas Muzha zoologijos sodu, kad atskirti nuo buvusio Yuan-shan zoologijos sodo. Dabartinio sodo teritorija yra 165 ha dydžio, iš jų 90 ha yra atviri visuomenei.
Sodas smarkiai nukentėjo 2015 m. rugpjūčio 8 d. per tropinį uraganą „Soudelor“.

Ekspozicija

Taipėjaus zoologijos sodas laiko gyvūnus iš Taivano, Australijos, Afrikos, Azijos atogrąžų miškų, dykumų ir vidutinio klimato regionų. Sode taip pat yra naminiai gyvūnai, daugiau nei 12 000 paukščių, priklausančių 130 rūšių. Zoologijos sode įrengti insektariumas, varliagyvių ir roplių namai, pingvinų, koalų, naktinių gyvūnų buveinės, pandų namai.

Didžiosios pandos

2008 m. zoologijos sodas gavo dovanų iš žemyninės Kinijos (KLR) kaip vienybės gestą dvi pandas, kurių vardai buvo „Tuan Tuan“ ir „Yuan Yuan“ (tai reiškia „susijungimą“). Prezidentas Chen Shui-bian nepriėmė dovanos su nykstančiomis pandomis, tai vertindamas kaip propagandinę priemonę prieš Taivano nepriklausomybę, tačiau sekantis prezidentas Ma Ying-jeou iš Guomindano mezgė stipresnius ekonominius ir diplomatinius santykius su KLR, todėl neprieštaravo. „Pandų diplomatija“ zoologijos sodui pridėjo papildomus 30 000 lankytojų per dieną. Taivano nepriklausomybės šalininkai ir opozicinė Demokratų progreso partija kritikavo šią „sąjungą“, neva jos pagalba Pekinas siekia savo tikslų.
Ši pandų pora 2013 m. liepos 6 d. susilaukė jauniklio vardu „Yuan Zai“, kuris visuomenei buvo pristatytas 2014 m. sausio 6 d. Tai buvo pirmoji panda, gimusi Taivane.
Vandens augalai

Vandens augalai – augalai, prisitaikę gyventi vandenyje. Vandens augalais paprastai vadinami vandenyje augantys aukštesnieji augalai (makrofitai), o dumbliai neįtraukiami. Pagal savo augimo teritoriją vandens augalai skirstomi į hidrofitus (augantys vandens telkinių pakrantėse ir apsemti tik iš dalies) ir hidatofitus (apsemtas visas augalas ar didesnioji jo dalis).
Martynas Tiškevičius Logoiskis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Jurgis Tiškevičius. Motina Hana Kotovič. Broliai Teodoras Frederikas Tiškevičius Logoiskis, Petras Tiškevičius Logoiskis, Jonas Eustachijus Tiškevičius Logoiskis, Aleksandras Tiškevičius Logoiskis, Jurgis Tiškevičius Logoiskis

Šeima

1588 m. vedė Eleonorą Chalecką. Vaikai Filonas Tiškevičius Logoiskis (Minsko žemės teisėjas, vaikų neturėjo), Juozapas Tiškevičius Logoiskis, Elžbieta Tiškevičiūtė (Elżbieta Tyszkiewicz Łohojska, vyras Wojciech Kąsowski), Elena Tiškevičiūtė

Valstybės tarnyba

1589 m. Karūnos maršalka, 1582 m. Minsko vaitas.
MB Miðvágur

Istorija

1993–2004 m. buvo su SIF Sandavagur komanda susijungęs į FS Vagar klubą.
Puatjė

Istorija

Senovės Romos laikais dabartinėje miesto vietoje buvo Pictavium gyvenvietė. II a. tapo romėnų Akvitanijos provincijos centru. V a. tapo vestgotų karalių rezidencija. 507 m. mūšyje prie Puatjė frankų karalius Chlodvigas sumušė vestgotus visa tuometinė pietų Galija atiteko frankams. 732 m. spalio 10 d. Puatjė mūšyje Karolis Mertelis sustabdė arabų skverbimąsi į Europą. Nuo 950 m. tapo Akvitanijos kunigaikštystės centru. 1152 m. Eleonorai Akvitanietei ištekėjus už Anžu grafo Henriko Plantageneto, Puatjė atiteko Anglijai. XIII a. pr. miestą atkariavo Prancūzija. 1356 m. šalia miesto įvyko Šimtamečio karo Puatjė mūšis. 1372 m. Prancūzija vėl susigražino miestą. Puatjė labai nukentėjo per XVI a. religinius karus. XIX a. mieste suklestėjo pramonė. Antrojo pasaulinio karo metais miestą buvo užėmusi Vokietija. Pokario metais miestas buvo svarbus JAV kariuomenės logistikos centras.

Architektūra

Mieste išliko IV a. gynybinių įtvirtinimų ir akveduko liekanos, daug Merovingų architektūros pastatų: vienas seniausių krikščioniškų statinių Prancūzijoje – IV a. šv. Jono Krikštytojo baptisterija, į Pasaulio paveldo sąrašą 1998 m. įtraukta šv. Hilarijaus bažnyčia. Senamiestyje gausu romaninių bažnyčių – šv. Jono Montierneufo, Didžiosios Dievo Motinos, miesto globėjos – frankų karaliaus Chlotero I sutuoktinės šv. Radegundos bažnyčios, gotikinė šv. Petro katedra ir Kunigaikščių rūmai, neorenesansinė miesto rotušė, išliko daug XV – XIX a. gyvenamųjų pastatų.
Uldis Braunas

Biografija

1959 m. baigęs Maskvos Kinematografijos institutą. 1968 m. baigė Maskvos aukštuosius kino scenaristų ir režisierių kursus.
1959–1961 m. Latvijos istorijos muziejaus fotografas, nuo 1961 m. dirbo Rygos kino studijoje.
Kaip operatorius debiutavo trumpametražiu filmu „Baltieji varpeliai“. Sukūrė dokumentinių filmų, kurie turėjo įtakos latvių dokumentinio kino stiliaus susiformavimui. Daugelio savo filmų operatorius.
Algimantas Norvilas

Biografija

1972 m. baigė Šiaulių 9-ąją vidurinę mokyklą, 1972-1976 m. studijavo Lietuvos konservatorijos Aktoriaus meistriškumo fakultete, 1984-1989 m. – Maskvos valstybinio A. Lunačiarskio teatro meno institute (GITIS), dramos teatro režisūros specialybę.
1976-1986 m. – Kauno valstybinio akademinio dramos teatro aktorius ir režisieriaus padėjėjas, 1986-1987 m. – Kauno valstybinio dramos treatro režisierius, 1987-1990 m. – Kauno menininkų namų direktorius, 1990-1992 m. – LR Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas, 1993-1995 m.- LR Prezidento referentas, nuo 1996 m. – Lietuvos žvejybos ir žuvies perdirbimo įmonių asociacijos prezidentas.
Abhinavagupta

Abhinavagupta (skr. अभिनवगुप्त = Abhinavagupta) – X–XI a. šaivistinio hinduizmo teologas, tantrikas, panditas iš Kašmyro. Vienas žymiausių viduramžių Indijos tantros, jogos teoretikų, literatūrologų.
Apie Abhinavaguptos gyvenimą žinoma nedaug, jo asmenybė sumitologinta. Priklausė Kaulos tantrinei mokyklai, buvo paveiktas budistinių mokymų.
Abhinavaguptai priskiriama ~40 įvairaus žanro veikalų. Žinomiausias jo veikalas Tantrāloka („tantros nušvietimas“; jo santrauka Tantrasara „Tantros syvai“), kuriame išdėstė nedualistinio šaivizmo filosofiją, tantrines praktikas. Taip pat parašė komentarą Utpaladevos veikalui Īśvarapratyabhijñā-vimarśini („Viešpaties atpažinimo posmai“), kuris buvo svarbus monistinio šaivizmo pratjabhidžnos mokyklai. Taip pat parašė komentarą Bharatos „Natjašastrai“ – Abhinavabhāratī, poetikos ir dramaturgijos veikalą Dhvanyālokalocana („Dhvani nušvietimas“), Kalidasos Ghaṭakarpara komentarą – Ghaṭa-karpara-kulaka-vivṛti ir kt.
Abhinavagupta savo estetiką grindė rasos principu, kurią tapatino su jogos meditacija. Jis prilygino Absoliutą grynajai sąmonei (caitanya) ir teigė šią turint 2 aspektus: grynąją šviesą (prakāśa) ir savimonę (vimarśa). Pasak Abhinavaguptos, išsivadavimas (mokša) pasiekiamas, kai per Šivos malonę suvokiama tapatybė su absoliutu.
Pinokis (1940 filmas)

Atsiliepimai

Tinklalapis „Rotten Tomatoes“ praneša, kad 100 % kritikų filmui parašė teigiamas apžvalgas (remiantis 47 apžvalgomis), ir filmą įvertino vidutiniškai 9,2 iš 10 balų.
Jusufas Balasagunis

Jusufas Chas-Chadžibas Balasagunis (kirg. Жусуп Баласагын, turk. Yusuf Has Hacib) – XI a. uigūrų rašytojas.

Biografija

Gimė Karachanidų valstybės sostinėje Balasagune. Būdamas 50 m. amžiaus užbaigė 6645 eilučių poemą „Mokslas apie Laimę“ (Kutadgu Bilig) ir dedikavo ją Kašgaro valdovui. Už tai jam buvo suteiktas garbingas Has Hadžibo (garbės kanclerio) vardas.
Visa poema išlikusi. Ji parašyta senaja uigūrų kalba ir laikoma pirmuoju grožinės literatūros kūriniu, parašytu tiurkų kalbomis. Daugelis tiurkų tautų gali laikyti pirmuoju savo kalbos literatūros paminklu.
Jusufas Balasagunis palaidotas mauzoliejuje Kašgare.
Bang (grupė)

„Bang“ buvo graikų pop muzikos grupė, gyvavusi 1987–1991 metais.
Duetas „Bang“ susikūrė 1987 metais narių Thanos Kalliris ir Vasilis Dertilis. Thanos buvo vokalistas, o Vassilis – pritariantysis vokalistas ir grojo klavišiniais. 1987 metais Bang varžėsi graikų atrankoje į 1987 m. „Eurovizijos“ dainų konkursą Belgijoje. Jų daina „Stop“ surinkusi 51 tašką užėmė pirmą vietą.
„Eurovizijoje“ daina „Stop“ gavo 64 taškus ir užėmė 10 vietą tarp 22 kitų dalyvavusių dainų.
Iki 1991 m. duetas išleido tris albumus. Daina „Holding my Heart“ pateko į topus JAV, o video klipas buvo įrašytas Holivude. Singlas „You’re the One“ sulaukė populiarumo Jungtinėje Karalystėje.
1992 metais Thanos pradėjo solinę karjerą, 10-ame dešimtmetyje sulaukęs didžiausio populiarumo.
Varpos galvutė

Varpos galvutė (lot. glans) – vyro varpos viršūnė, priekinė dalis.
Varpai esant ramybės būklėje, jos galvutę dengia apyvarpė (jeigu neapipjaustyta), o erekcijos būsenoje apyvarpė atsismaukia ir varpos galvutė visiškai atsidengia. Pačioje galvutės viršūnėje atsiveria šlaplės anga, pro kurią išteka šlapimas. Varpos galvutė yra varpos akytkūnių tęsinys, tačiau erekcijos būsenoje ji yra pastebimai minkštesnė nei varpos kūnas; manoma, kad tokią diferenciaciją lėmė sąlyga, kad sueities metu, kuomet varpa yra erekcijos būklėje, minkšta varpos galvutė nepažeistų makšties dugno ir gimdos kaklelio, net esant energingiems sukietėjusios varpos judesiams.
Varpos galvutė (ypač apatinis jos kraštas) yra pati jautriausia vyro erogeninė zona, kadangi joje yra daug nervinių galūnių. Jos stimuliavimas suteikia labai didelį malonumą vyrui, išskyrus keletą minučių po ejakuliacijos, kuomet varpos galvutės glamonės būna labiau nemalonios nei malonios.
Pernelyg dažnas varpos galvutės plovimas sausu muilu gali sukelti dermatitą.
Vytautas Leškevičius

Biografija

1996 m. baigė Vilniaus universiteto Filosofijos fakultetą. 1996-2000 m. dirbo užsienio reikalų ministro asmeniniu padėjėju. 2000-2004 m. Lietuvos Respublikos ambasados Vokietijoje pirmasis sekretorius. 2004-2005 m. Užsienio reikalų ministerijos Saugumo politikos departamento NATO skyriaus patarėjas.
2005-2006 m. Užsienio reikalų ministerijos Saugumo politikos departamento NATO skyriaus vedėjas. 2006-2007 m. Užsienio reikalų ministerijos Saugumo politikos departamento direktoriaus pavaduotojas. 2008-2009 m. Užsienio reikalų ministerijos Transatlantinio bendradarbiavimo ir saugumo politikos departamento direktorius.
2009-2011 m. įgaliotasis ministras, Lietuvos Respublikos nuolatinio atstovo Šiaurės Atlanto Taryboje pavaduotojas.
2011-2012 m. Užsienio reikalų ministerijos politikos direktorius. 2013-2014 m. Lietuvos Respubliko užsienio reikalų viceministras.
2014 m. rugsėjo mėn. - 2015 m. vasario mėn. - Lietuvos Respublikos nuolatinis atstovas prie Europos Tarybos, nuo 2015 m. vasario mėn. - Lietuvos nuolatinis atstovas prie NATO.
2012 m. jam suteiktas Nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro rangas. Apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžiumi.
Blogo žmogaus upė

Turinys

Rojaus Kingo gauja apiplėšė banką ir traukiniu paspruko į Meksiką. Gražuolė Alicija, kurią jis sutiko ir vedė, pasibaigus pinigams metė Rojų ir susidėjo su revoliucionieriumi Montero. Ieškodamas naujo būdo praturtėti, Rojus nusprendžia apiplėšti armijos ginklų sandėlį, tačiau tam jis turi suvienyti jėgas su Montero...
Čijoda

Istorija

Čijoda buvo įkurta 1947 m. kovo 15 d., sujungus buvusius Kandos ir Kodžimačio seniūnijas.

Geografija

Centrinę Čijodos dalį užima Imperatoriaus rezidencija. Rytuose seniūnija ribojasi su Čiūo, čia įsikūrusi Tokijo stotis, pietuose ribojasi su Minatu. Beveik visą seniūniją užima įvairūs administraciniai pastatai ir institucijos, tik vakarinėje ir šiaurės vakarinėje seniūnijos dalyje yra prabangių gyvenamųjų rajonų, kur įsikūrusi ir garsioji Jasukunio šventykla. Šiaurėje ir šiaurės rytuose taip pat yra gyvenamųjų rajonų, čia įsikūręs ir Akihabaros rajonas.

Politika ir vyriausybė

Čijodos miesto asamblėja sudaro 25 išrinkti nariai. Dabartinis meras – jokiai partijai nepriklausantis Masami Išikava.

Simboliai

Oficiali gėlė – sakura, medis – pušis, paukštis – gulbė.
Ambraziškiai

Istorija

1584 metais Ambraziškių dvaras priklausė Valentui Bžežinskiui. 1663 m. minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje.
Antanas Jakobas

Antanas Jakobas (1897 m. spalio 7 d. Laižuva – ?) – Lietuvos teisininkas, advokatas.

Biografija

Baigęs Mintaujos gimnaziją studijavo ekonomiką Charkovo prekybos institute. 1920–1924 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, pulko teismo narys, pirmininkas. 1924 m. kapitonas.
1924 m. Lietuvos universitete baigė teisę. 1925 m. ir 1927 m. Vidaus reikalų ministerijos Piliečių apsaugos departamento direktorius ir laikraščio „Policija“ redaktorius. 1926 m. Kauno apygardos teismo prokuroro padėjėjas. 1927–1928 m. Eltos direktorius. 1928–1940 m. Vidaus reikalų ministerijos ir Darbo rūmų juriskonsultas, nuo 1933 m. dar vertėsi privačia advokato praktika.
Specialiojoje periodikoje („Policija“, „Savivaldybė“, „Kriminalistikos žinynas“, „Teisė“) paskelbė daugiau kaip 140 straipsnių apie viešąją tvarką ir kitais aktualiais galiojusios teisės klausimais, straipsnius pasirašinėjo kriptonimu A.J. 
1940 m. komisijos ištirti sovietų kaltinimams dėl jų karių dingimo Lietuvoje narys. SSRS okupavus Lietuvą, kurį laiką dirbo Sveikatos, o vėliau Miškų komisariato juriskonsultu. 1941 m. su šeima ištremtas į Krasnojarsko kraštą, uždarytas į Rešotų lagerį, vėliau ištremtas į Altajaus kraštą. Paleistas 1956 m.
SK Sigma Olomouc

Istorija

Klubo ištakos siekia 1919 m.
Mikė Pūkuotukas

Mikė Pūkuotukas (angl. Winnie-the-Pooh) – vaikų pasakų herojus meškiukas. Jį sukūrė britas Alan Alexander Milne – pirma knyga apie apie Mikę Pūkuotuką pasirodė 1926 m. spalio 14 d., ją iliustravo Ernest Howard Shepard. Knyga išversta į daug kalbų, taip pat jos pagrindu sukurta animacinių filmų, kompiuterinių žaidimų ir kt.
Lietuviškas knygos variantas – „Pūkuotuko pasaulis: Mikė Pūkuotukas. Trobelė Pūkuotynėje“ (vertė Virgilijus Čepaitis, 1958, 1962).
Vyresnės kartos lietuviams geriausiai žinoma Rusiškoji Mikės Pūkuotuko versija ir jo dainelė „Pum purum purum pum pum pam param param pam pam“. Tuo tarpu šalyse, kurios nebuvo Sovietų sąjungoje geriau pažįstamas „Vinipuchas“, kurio įvaizdį su raudonais marškinėliais sukūrė „RCA Victor picture record“, o labiausiai išpopuliarino Walt Disney kompanija.
Buvo sukurta nemažai filmų:
Olykos pilis

Olykos pilis (ukr. Олицький замок) – vėlyvaisiais viduramžiais statyta pilis Olykoje, Voluinės sritis (Ukraina). Viena iš pirmųjų bastioninių tvirtovių Ukrainoje.

Istorija

Kai 1514 m. Olykos dvaro paveldėtoja Ona Kiškaitė ištekėjo už Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos didiko Jono Radvilos, Olyka tapo Radvilų giminės dvaru. Radvilos vertino šią vietovę, ne veltui 1547 m. Mikalojus Radvila Juodasis išrūpino iš imperatoriaus Karolio V paveldimą titulą Olykos ir Nesvyžiaus kunigaikštis. Jį vėliau patvirtino ir Lenkijos karalius-Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas.
1564 m. buvo pastatyta kvadratinė pilis, kurią juosė pylimas. Jos išmatavimai buvo maždaug 100 х 120 m; pietinėje dalyje buvo gyvenama, o kitos naudojamos gynybiniams poreikiams. Sienos atlaikė Turkijos kariuomenės apgultį; 1702 m. Olykos miestelį buvo užėmę švedai, bet į pilį patekti jiems nepavyko. Vėliau tvirtovė neteko savo karinės reikšmės, Radvilos ėmėsi ją pritaikyti dvaro rūmams. Atsirado balkonai, buvo pastatytas trečias aukštas ir įrengta atvira galerija, o stogas įgavo baroko bruožų.
1812 m. karo su Napoleonu metu Rusijos imperijos kariuomenė pilyje buvo įrengusi ligoninę. Ji veikė ir po karo iki pat 1840 m, vėliau pastatai buvo apleisti ir iki 1882 m. juose niekas negyveno. Vėliau prasidėjęs remontas užtruko net trisdešimt metų. Pirmojo pasaulinio karo metu pilis vėl buvo apgriauta ir Radvilų dar kartą atstatoma. Po Antrojo pasaulinio karo įrengta psichiatrinė ligoninė.
Depresija (geologija)

Depresija (lot. depressus – „žemas, esantis žemai“), tektoninė depresija – Žemės plutos įduba, kurioje susiklostė ar klostosi nuosėdos.
Depresijos geologinis tektoninis baseinas gali būti užpildytas dideliu kiekiu bet kokių nuosėdų, atsiradusių jau po tektoninių žemės plutos formavimosi procesų. Toks baseinas vadinamas nuosėdinis baseinas.
Depresija gali būti sukuriama vėjo erozijos dykumos smėlyje ar sausame dirvožemyje, ją gali suformuoti poledyninė lioso aplinka. Ledynams tirpstant taip pat gali susiformuoti duburys, kai ištirpsta dalis būsimos depresijos vietoje palikto ledo.
Tektoninės jėgos, skylant žemės plutai gali suformuoti ilgus ir gilius žemės plutos sprūdžius – riftus ir trumpesnius bei mažiau depresyvius grabenus. Grabenuose paprastai susiformuoja ežerai (Baikalo ežeras) arba upių slėniai (Reinas, Jordanas). Riftuose susiformuoja jūros (Negyvoji jūra, Raudonoji jūra). Šios depresijos vadinamos geomorfologinėmis depresijomis.
Viena iš geologinės depresijos formų yra meteoritų smūginiai krateriai, atsiradę stambių meteoritų kritimo vietose. Lietuvoje yra Veprių grabenas Šventosios žemupyje, susiformavęs smūginio kraterio vietoje.
Pasibaigus tektoniniams ar vulkaniniams procesams ir įgriūvant uolienų masei paprastai susiformuoja kalderos.
Ištirpus tirpioms uolienoms klinčiai, druskai, gipsas, atsiranda karstas ir susiformuoja smegduobės.
Subdukcijos zonose, kai viena litosferos plokštė pasislenka po kita litosferos plokšte gali susidaryti salų salų lankai, sudarydami dar vieną geologinės depresijos formą – okeaninį lovį. Tai gili depresija su stačiais šlaitais, besileidžianti į okeano dugną.
Depresiją savo svoriu gali sukelti per žemyninį apledėjimą ant ledyno susiformavęs uolienų sluoksnis. Sritis aplink ledyną taip pat gali būti nugriauta ledyno svorio yra vadinama periferine depresija.
Taip pat depresiją gali sukelti upės vandens srovė ar jūros pakrantės srovės. Lietuvoje šis procesas stebimas Palangos paplūdimiuose.
Caribou

Dainų sąrašas

Visas dainas parašė Elton John ir Bernie Taupin, išskyrus „Pinball Wizard“.
Toksotai

Toksotai (gr. τοξόται 'lankininkai', vns. τοξότης) – senovės Graikijos lankininkai, ginkluoti graikiškais trumpais lankais ir trumpais kalavijais. Paprastai naudojo ir mažas peltas. Kretos graikų toksotų ginkluotė buvo praktiškai tokia pati, tik jie naudojo ilguosius lankus.
Žodžiu Toxotes vadino ir Šaulio žvaigždyną, nors tas mitinis šaulys buvo laikomas kentauru.
Nepriklausoma Lietuva (Vilnius)

Nepriklausoma Lietuva – Lietuvos krikščionių demokratų sąjungos laikraštis, leistas nuo 1990 m. kovo 25 d. Vilniuje.

Istorija

Pirmaisiais metais ėjo nereguliariai, nuo 1991 m. spalio – kartą per savaitę. Tiražas 1990 m. – 1500 egz., 1995 m. – 2000 egz.
Spausdinti rašiniai teologijos, filosofijos, istorijos, ekonomikos, meno, literatūros istorijos temomis, propaguojama lietuvių tautinė ir krikščioniška kultūra.
Daugai

Geografija

Miestas įsikūręs Daugų moreniniame masyve (Dzūkų aukštuma). Iš trijų pusių miestą supa ežerai Didžiulis ir Padaugėlaitis, apylinkėse gausu mažesnių ežerų. Stūkso Salos kalnas, Mergos akmuo. Greta miesto įsikūręs Daugų kaimas.

Pavadinimo kilmė

Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose 1384 m. minimi Dowge. Manoma, kad vietovardis yra asmenvardinės kilmės, nuo Daugas daugiskaitos, nors ši pavardė šiais laikais išnykusi. Kita vertus, Druskininkų, Leipalingio ir Rakainių apylinkėse (pietinėje Lietuvoje) pasitaiko pavardė Daugevičius, galbūt Daugo suslavinta forma.

Architektūra

Miestelio planas linijinis, su ryškiais stačiakampio plano elementais. Centrinė dalis, suformuota apie 1560 m., išplėsta 1928 m. stačiakampio plano su stačiakampe aikšte, suformuota XVI a. antroje pusėje) ir trapecine aikšte, suformuota XX a. pirmoje pusėje. Namai daugiausia vienaukščiai (XX a. pirmos pusės).
Daugų Dievo Apvaizdos bažnyčia – romantizmo laikotarpio su modifikuotos gotikos elementais, pastatyta 1862 m., architektas Tomas Tišeckis.
Išlikusi turgaus aikštė.

Ekonomika

Dauguose yra lentpjūvės, medžio apdirbimo įmonės, malūnas.
Akstis (botanika)

Akstis – stiebo kilmės dyglys, pakitęs trumpaūglis.
Suaugusių aksčių viršūnės neturi pumpurų su augimo kūgeliais, kurie anksti nustoja veikti ir sukietėja. Aksčių kietumas priklauso nuo medienos ir sklerenchimos gausos. Paprastai akstys būna ylos formos, tačiau būna ir šakotų (pvz., gledičijų akstys).
Aksčių ūglinę kilmę rodo tai, kad jos išsivysto lapų pažastyse (ten, kur būna pumpurai), o aksčių pamatinėje dalyje matyti sunykusių pumpurėlių ir lapelių žymės. Aksčiai suaugus, ją dengiantis lapas paprastai nukrenta, bet lieka lapkočio randas.
Lietuvoje akstis turi šunobelė (Rhamnus cathartica), dygioji slyva (Prunus spinosa), gudobelė (Crataegus), gledičija (Gleditschia triacanthos).