google/wiki40b huggingface dataset:
Kazimieras Gaivenis

Kazimieras Gaivenis (1934 m. sausio 18 d. Stučiuose, Utenos raj. – 2003 m. liepos 11 d. Vilniuje) – žymus Lietuvos kalbininkas, vienas žymiausių lietuvių terminologų ir kalbos kultūrininkų.

Biografija

Gimė netoli Tauragno ežero, Stučių kaime, vidutinių ūkininkų šeimoje. Jis buvo nepriklausomos Lietuvos vaikas ir visą gyvenimą išsaugojo nepriklausomybę nuo politinių organizacijų ir partijų. Mokėsi Šeimaties pradžios mokykloje, Tauragnų progimnazijoje, Utenos I vidurinėje mokykloje. 1959 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universitetą, filologas ir lietuvių kalbos bei literatūros mokytojas. Be aspirantūros, parašė ir 1969 m. apgynė daktaro disertaciją „Sudėtiniai terminai dabartinėje lietuvių kalboje“ (vadovas doc. J. Kruopas).

Darbai

Po studijų buvo paskirtas į pirmą ir vienintelę savo darbovietę – Lietuvių kalbos ir literatūros institutą (nuo 1990 m. institutams persiskyrus, Lietuvių kalbos institutas). Trumpai dirbo Toponimikos grupėje, o nuo 1959 m. spalio mėn. beveik 44 metus buvo terminologas – instituto Terminologijos komisijos sekretorius, tos komisijos redaktorius, jaunesnysis mokslinis bendradarbis terminologas, vyresnysis mokslinis bendradarbis, Terminologijos grupės vadovas. Kartu Terminologijos tarybos prie Mokslų akademijos Prezidiumo sekretorius, nuo 1991 m. Terminologijos skyriaus vadovas ir Valstybinės lietuvių kalbos komisijos narys. 1995–2001 m. periodinio leidinio „Terminologija“ atsakingasis redaktorius.
Prisidėjo rengiant visus svarbiausius XX a. antrojoje pusėje išleistus terminų žodynus, o per pastarąjį dešimtmetį – ir rengiant bei tobulinant terminų standartus. Padėjo ir literatūros, muzikos bei dailės terminų žodynų rengėjams. Išskirtinis yra paskutinis jo terminologijos veiklos, patyrimo ir minčių apibendrinamasis veikalas „Lietuvių terminologija: teorijos ir tvarkybos metmenys“. 2001 m. vasario 28 d. išėjo į pensiją.
Jonas Aničas

Biografija

1953 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1954 m. baigė Marksizmo-leninizmo, filosofijos ir politinės ekonomijos dėstytojų kursus prie Leningrado universiteto. 1954–1969 m. Lietuvos kūno kultūros instituto, Kauno politechnikos instituto, Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas. 1960 m. Leningrado universitete apgynė disertaciją „Lietuvos komunistų ir darbo žmonių dalyvavimas Didžiojoje Spalio Socialistinėje revoliucijoje ir pilietiniame kare 1917–1920 m.“. 1960–1969 m. Šiaulių pedagoginio instituto Marksizmo-leninizmo katedros vedėjas. 1969–1976 m. dirbo Filosofijos, teisės ir sociologijos skyriuje prie LSSR MA Istorijos instituto, 1972–1976 m. sektoriaus vadovas. Vilniaus universitete apgynė disertaciją „Katalikiškasis klerikalizmas Lietuvoje 1940–1952 m.“, 1976 m. istorijos mokslų daktaras.  1976–1979 m. LKP CK mokslo ir mokymo įstaigų skyriaus vedėjas. 1978 m. LSSR nusipelnęs mokslo veikėjas. 1979–1989 m. Vilniaus pedagoginio instituto rektorius, nuo 1980 m. profesorius.
Nuo 1976 m. kandidatas į LKP CK narius. 1980–1985 m. LSSR AT deputatas.

Mokslinė veikla

Sovietinės okupacijos metais aktyvus ateizmo propaguotojas, parašė knygų apie LKP, ateizmą bei ateistinį auklėjimą. Sovietinės ideologijos požiūriu kritikavo Katalikų bažnyčią. Po 1989 m. tapo vienu produktyviausių Vileišių šeimos biografų, domisi Lietuvos kariuomenės istorija.
Monblano tunelis

Monblano tunelis 1965 m. iškastas po didžiausiu Europos Sąjungos Monblano kalnu jungia Prancūziją ir Italiją. 11,6 km ilgio tunelis yra vienas pagrindinių Alpių transporto sistemos elementų. Šiuo tuneliu Italija perveža apie trečdalį visų savo prekių į šiaurinę Europą.
Tunelį prižiūri dvi valstybinės įmonės – ATMB (Autoroutes et tunnels du Mont-Blanc) iš Prancūzijos pusės ir SITMB (Società italiana per azioni per il Traforo del Monte Bianco) – iš Italijos.
1999 m. kovo 24 d. tunelyje įvykio vieno iš juo važiavusių sunkvežimių iš Belgijos gaisras. Šios avarijos metu tunelyje žuvo 39 žmonės.
Lietuvių karių suvažiavimas Rovne

Lietuvių karių suvažiavimas Rovne – Pirmojo pasaulinio karo metu Rumunų ir Pietų–Vakarų frontuose kovojusių Rusijos kariuomenės lietuvių karių suvažiavimas, 1917 m. įvykęs Rovno mieste (dab. Ukraina).
FK Crvena Zvezda

Istorija

Klubas įkurtas 1945 m. 
2018 m. vasarą Čempionų lygos atrankose kovojo su Marijampolės „Sūduva“. Serbijoje rezultatu 3-0 nugalėjo „raudonosios žvaigždės“, o Lietuvoje dar kartą pergalę šventė serbų klubas (2-0). Bendras rezultatas buvo 5-0, serbų klubo naudai.
Ciūniškiai

Istorija

1686 metais Ciūniškių miestelis priklausė Dubingių kunigaikštystei. Tada jame buvo 17 namų.
Karta (dalelių fizikoje)

Antroji ir trečioji karta kaip sužadinti pirmosios kartos dalelių būviai

Kai kada teigiama jog aukštesnių kartų dalelės iš tiesų nėra tikros "elementariosios dalelės" o tik kažkokiame nežinomame lygyje sužadintos pirmosios kartos dalelės. Pavyzdžiui, bandoma pateikti miuoną ir taoną kaip sužadintas elektrono formas . Tačiau ne visi mokslininkai su šia teorija sutinka nes miuonas niekada neskyla į elektroną ir fotoną.

Ketvirtoji karta

Ieškoma ir ketvirtosios kartos dalelių, tačiau šio paieškos kol kas nebuvo sėkmingos. Įtariama, jog trečioji karta gali būti ir paskutinė karta.
Hamano skrajojantis būrys

Hamano skrajojantis būrys (vok. Rollkommando Hamann) – SS  oberšturmfiurerio  Joachimo Hamano vadovaujamas mobilus būrys, kuris nuo 1941 m. liepos 7 d. iki 1941 m. spalio 2 d., kartu su nacių vietiniais talkininkais  išžudė maždaug 70 000  nacių okupuotų Lietuvos ir Latvijos  žydų, jų tarpe beveik visus Lietuvos provincijos žydus. Žudynių akcijose Kaune dalyvavo ir kiti nacių daliniai.
Hamano skrajojantį būrį sudarė apie 10 vokiečių esesininkų iš SS  3/A operatyvinio būrio. Jiems pavyko iš Kauno išvažinėti visą Lietuvą ir per 86 dienas dalyvauti nužudant 70 000 žydų. 
Oberšturmfiureris (vyresnysis leitenantas) Joachimas Hamanas paprastai nedalyvaudavo žudynėse. Jisai Kaune bendradarbiavo su  Lietuvos saugumo policijos vadovu pulkininku  Vytautu Reivyčiu.  Vytautas Reivytis įsakydavo vietovės policijai surinkti žydus iš aplinkinių kaimų ir mažesnių miestelių ir juos uždaryti į sinagogą, kareivines ar apleistą pastatą didesniame miestelyje ar mieste. Provincijos žydų laikymo centrus parinkdavo vietiniai lietuvių pareigūnai, didesniuose miestuose pasitariant su žydų bendruomene. Žydų valią laužydavo juos marinant, mankštinant, prievartaujant ir išniekinant. Visa tai dokumentuodavo ir pranešdavo Vytauto Reivyčio vadovaujamai policijai. Pasakydavo, kada žydai paruošti.  
Kartais vietoje būdavo pakankamai savanorių išžudyti žydus. Kitais atvejais, viską paruošus atvykdavo Hamano skrajojantis būrys vadovauti išžudymui. Į miestelį būrys atvykdavo sunkvežimiais kartu su kokia trisdešimt lietuvių karių iš  Tautinio darbo apsaugos bataliono 3-osios kuopos, kuriai vadovavo Bronius Norkus.  
Kartais žydai būdavo jau išsikasę sau duobę ir laikomi greta. Kartais jie būdavo varomi 4-5 kilometrus į mišką ar lauką, toliau nuo gyvenvietės. Vietiniai savanoriai žydus įvarydavo į duobę, o juos sušaudydavo atvažiavę kariai. Dažnai vietiniai pareigūnai, tarp jų, burmistrai, mokyklų direktoriai ir kunigai, atvykdavo stebėti išžudymus. Kartais pirma sušaudydavo vyrus, o paskui sugrįždavo už kelių savaičių ir sušaudydavo moteris ir vaikus. Žudytojai išsidalindavo rūbus ir kitą turtą. Išžudymus ėmė vadinti akcijomis (vok.  Aktion).
Pechčevas

Istorija

XIX a. pab. ir XX a. pr. priklausė Osmanų imperijai. 1913 m. tapo Serbijos karalystės dalimi, kuri 1918 m. prisijungė prie Jugoslavijos karalystės. 1941–1944 m. okupuotas Bulgarijos karalystės.
Birštono perkėla

Birštono perkėla – perkėla prie Nemuno, esanti Birštone. Valdo Birštono savivaldybė. Eksploatuoja UAB "Birštono komunalinės paslaugos". Perkėla nuostolinga. Keltui neveikiant dėl techninių gedimų, į kitą Nemuno pusę galima nuvykti autobusu (Birštono gyventojus savivaldybės autobusas į kitą Nemuno krantą ir atgal veža nemokamai).
Birštono savivaldybės taryba svarstė įrengti ir lyno (gondolų) perkėlą per Nemuną turistų atrakcijai, o ne susisiekimui. Grupė verslo atstovų siūlė savivaldybės Tarybai pėsčiųjų tilto per Nemuną projektą.
Erelio ūkas

Erelio ūkas – emisinis dujų ir dulkių ūkas Gyvatės žvaigždyne apie padrikąjį žvaigždžių spiečių M16. Erelio ūką 1764 m. atrado C. Messier. Pirmasis ūką nufotografavo E. E. Barnardas.
Romanas Žebenka

Romanas Žebenka (1906 m. lapkričio 12 d. Raseiniuose – 1964 m. liepos 10 d. Baisogaloje) – Lietuvos agronomas, politinis veikėjas.

Biografija

1932 m. baigė Žemės ūkio akademiją.
1940 m. Liaudies Seimo narys. 1940–1941 ir 1944–1946 m. LTSR žemės ūkio liaudies komisariato gyvulininkystės valdybos viršininkas. 1942–1943 m. tarnavo 16-ojoje lietuviškojoje divizijoje. 1943 m. RTFSR žemės ūkio liaudies komisariato vyriausiasis zootechnikas. 1946–1947 m. LTSR gyvulininkystės ministro pavaduotojas. 1947–1952 m. dirbo Žemės ūkio institute gyvulininkystės sektoriaus vadovu, direktoriaus pavaduotoju. 1952–1964 m. Gyvulininkystės instituto direktorius; 1961–1964 m. gyvulininkystės skyriaus vedėjas.
1940–1947 ir 1959–1964 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas. 1954–1961 m. kandidatas į LKP CK narius.
Diomido salos

Istorija

Vitas Beringas atrado salas 1728 m. rugpjūčio 16 d. Šią dieną Rusijos stačiatikių bažnyčia švenčia kankinio šv. Diomedo atminimą. 1732 m. Michailas Gvozdiovas pažymėjo salas žemėlapyje.
Nuo Aliaskos pardavimo 1867 m. tarp salų eina JAV-Rusijos siena, šaltojo karo metais dar vadinta ledo uždanga (angl. ice curtain). 1987 m. Lynne Cox perplaukė salas skiriančius vandenis, ją apdovanojo abiejų šalių vadovai.
Dahlako salynas

Dahlako salynas (gezas: ዳህላክ) – salynas Raudonojoje jūroje, prie šiaurės rytinių Eritrėjos krantų, netoli Masavos. Priklauso Eritrėjai, Šiaurinei Raudonosios Jūros teritorijai. Salyną sudaro 124 salos, dauguma jų mažos, negyvenamos. Didžiausia ir gausiausiai apgyvendinta sala – Dahlak Kebiras. Kitos gyvenamos salos: Dhuladija, Disėjus, Dohulas, Erva, Haratas, Harmilas, Isra-Tu, Nahalegas, Nora ir Šuma. Salų paviršių dengia dykumos. Verčiamasi perlų rinkimu, žvejyba, populiarėja turizmas. Salose gausu jūrinių paukščių, o aplink jas – jūrų gyvūnų. Įsteigtas Dahlako jūrinis nacionalinis parkas. Salyne kalbama dahalikų kalba.

Istorija

Dahlako salynas graikų navigaciniuose aprašuose minimas kaip Alalaiou ir žinotas kaip jūros vėžlių kiautų gavybos vieta. Dahlakas buvo viena pirmųjų Afrikos vietų, kurios gyventojai priėmė islamą. Rasta nemažai antkapių su kufitų raštu.
VII a. iškilo savarankiška Dahlako valstybė, bet greitai buvo užkariauta Jemeno. Osmanų laikais priklausė Habešo ejaletui. Nuo 1890 m. priklausė Italijai. Etiopijai atgavus nepriklausomybę Dahlake veikė TSRS karinė jūrų bazė. 1993 m. salos perleistos Eritrėjai.
Silano nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 1 406,00 km² plotą ir apima Čiangdao (Chiang Dao), Prao (Prao) ir Maetaengo (Mae Taeng) apylinkėse, Pingo kairiajame krante.
Depoliarizacija

Depoliarizacija biologijoje vadinamas ląstelės membranos potencialo mažėjimas.

Kilmė

Kai ląstelė yra ramybės būsenoje, jos registruojamas membranos potencialas vadinamas ramybės potencialu (paprastai apie -70 mV). Jeigu šis potencialas pasikeičia iki -50 mV, tai sakoma, jog ląstelė yra depoliarizuota.
Depoliarizaciją sukelia teigiamų jonų judėjimas per jonų kanalus į ląstelės vidų, pvz., Na⁺ per Na⁺ kanalus arba Ca²⁺ per Ca²⁺ kanalus. Iš kitos pusės, K⁺ ištekėjimas per K⁺ kanalus slopina depoliarizaciją, kaip daro ir įtekantis Cl– (anijonas) per Cl– kanalus.
Jeigu depoliarizacijos lygis yra mažas - mažiau negu +20 mV,  tai membranos potencialas sugrįš prie ramybės potencialo vertės. Tačiau didelė depoliarizacija (+40 mV) priveda ląstelę prie vadinamojo reversijos lygio, prasideda atvirkščias procesas - repoliarizacija, kurio metu natrio ir kalcio jonai juda per membraną į ląstelės išorę. Šio proceso metu ramybės potencialas paprastai yra "prašokamas" ir membranos potencialas tampa neigiamesnis negu buvo ramybės būsenoje (neigiamesnis nei -70 mV). Ši būsena yra vadinama hiperpoliarizacija.

Matavimas

Depoliarizacija yra membranos įtampos kitimas, todėl jai matuoti elektrofiziologai naudoja srovės gnybtų (angl. curent clamp) metodus.
Mangostaninė garcinija

Augalo morfologija

Mangostaninė garcinija – aukštas visžalis medis užaugantis iki 25 m aukščio. Laja piramidės formos, žievė juodai rudos spalvos.
Lapai elipsiški, tamsiai žalios spalvos viršuje ir gelsvai žalia žemiau, 9 – 25 cm ilgio ir 4,5 – 10 cm pločio. Jauni lapeliai – rausvi. Žiedas – žaliais mėsingais žiedlapiais su raudonomis dėmėmis.
Vaisius apvalus – 3,4 – 7,5 cm skersmens, iš viršaus yra padengtas storu (iki 1 cm), kaštoninės-violetinės spalvos nevalgomu apvalkalu. Viduje yra 4-8 segmentų baltos valgomos mėsingos sėklos. Medis vaisių neša vėlai – pirmuosius vaisius subrandina 9-20 metais.

Vardai

Mangostaninė garcinija dar vadinama: angl. King´s-Fruit, Manggis, Mangostan, Mangosteen, Purple Mangosteen, pranc. arbre à benjoin, vok. Mangostanbaum, Mangostane, Mangostane (Tree), Mangostin (Fruit), isp. Mangostán, Mangostán (Tree), Mangostán, Mangustán (Fruit), portug. Mangostão, taj. Mang Khút (Mangkhut, Mangkut), rus. Мангостан ir kt.

Panaudojimas

Baltasis garcinijos vaisių minkštimas yra valgomas šviežias, kartais jie yra konservuojami. Populiarios ir garcinijų sultys. Lapų ir žievės nuoviras yra naudojamas nuo dizenterijos, viduriavimo ir karščiavimo. Vaisiaus žievė turi antioksidantų.
Bedržichas Smetana

Bedřich Smetana (1824 m. kovo 2 d. – 1884 m. gegužės 12 d.) – čekų kompozitorius, geriausiai žinomas kaip simfoninės poemos Vltava, antros ciklo Má vlast dalies, kūrėjas.

Biografija

Smetana gimė aludario šeimoje Litomišlyje, Bohemijoje, tada priklausiusioje Austrijos imperijai. Jis ankstyvame amžiuje mokėsi groti smuiku ir pianinu, kartu su kitais šeimos nariais grojo mėgėjų styginiame kvartete. 1843 m. pabaigęs mokyklą Pilzene studijavo muziką Prahoje, nepaisant tėvo priešinimosi. 1848 m. gavo lėšų iš Ferenco Listo savo paties muzikos mokyklai įsteigti.
Aleksandras Kernagis

Biografija

Baigė Kėdainių pradžios mokyklą, 1930 m. Kėdainių gimnaziją, 1933 m. Valstybės teatro vaidybos mokyklą, Boriso Dauguviečio kursą. 1938–1940 m. studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete, 1940–1942 m. Vilniaus universitete.
1933–1934 m. Jaunųjų teatro, 1934–1940 m. Valstybės teatro, 1940–1941 m. Vilniaus dramos teatro aktorius. 1941–1943 m. Vilniaus skrajojamo Vaidilos teatro aktorius, režisierius ir meno vadovas. 1943–1980 m. LSSR valstybinio dramos teatro aktorius ir režisierius. Palaidotas Vilniuje.
Saugumo politika

Saugumo politika – valstybės, jų grupės, tarptautinės organizacijos politikos sritis, skirta užtikrinti saugumui, gynybai, apsisaugoti nuo grėsmių, išvengti pavojų. Siekdamos saugumo, valstybės jungiasi į blokus, organizacijas (pvz., NATO), bendradarbiauja šioje srityje (pvz., Europos regione veikia Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacija).
Kairagačas

Geografija

Kairagačas – mažiau kaip 1 km² plotą užimanti oazė, įsikūrusi Bulkabašisajaus upės vidurupyje, už 7 km į pietus nuo Proletarsko (Tadžikija) ir 14 km į šiaurę nuo Suliuktos (Kirgizija). Kairagačą visiškai apsupa Kirgizijos Leileko rajonas. Į šiaurę nuo Kairagačo veikia geležinkelio stotis, priklausanti Kirgizijai.
Isfaros rajonui priklauso dar vienas Tadžikijos eksklavas – Voruchas.
Translokacija

Translokacija (genetikoje) vadinama struktūrinių chromosomos anomalijų (mutacijų) grupė, kuomet dėl chromosomoje įvykusių dvigrandžių DNR trūkių, chromosomų segmentai pasikeičia vietomis (iš vienos homologinės arba nehomologinės chromosomos segmentas persikelia į kitą chromosomą, šiems apsikeičiant vietomis).

Žymėjimas

Tarptautinė Žmogaus citogenetikos nomenklatūra (ISCN) numato sutartinį translokacijų tarp chromosomų žymėjimą. Bendra žymėjimo schema: t(A;B)(p1;q2) reiškia, kad žymima translokacija tarp chromosomos A ir chromosomos B. Informacija antruose skliaustuose (jei nurodyta), reiškia  tikslią translokacijoje dalyvavusių segmentų vietą - numerį, o p nurodo trumpąjį chromosomos petį, q - ilgąjį.

Klinikinė svarba

Translokacijos gali būti perduodamos iš kartos į kartą. Joms įvykus gali būti pažeisti chromosomų trūkio vietose esantys svarbūs genai ir pasireikšti fizinės ar psichinės raidos anomalijos. Nesubalansuoti chromosominiai persitvarkymai yra pagrindinė protinio atsilikimo, pasikartojančių persileidimų, įvairių raidos anomalijų priežastis. Translokacijų nustatymas yra svarbus šeimose, norinčioms susilaukti palikuonių. Nustačius bent vienam sutuoktiniui nustatoma translokacija, šeimai genetinio konsultavimo metu pateikiama galimų persileidimų ir galimų raidos anomalijų rizika, šeimai pageidaujant gali būti atliekama prenatalinė diagnostika.
Dauguma tranlokacijų lemia 5-10 % tikimybę, kad gims vaikas sergantis chromosomine patologija. Taip pat gali būti ir <1 % arba >20 % rizika.
Ušu

Ušu (kin. 武術, pinyin: Wushu) – kovos menų sporto šaka.
Terminas popkultūros įtakoje dažnai pakeičiamas terminu Kung Fu. Terminas Ušu susideda iš dviejų hieroglifų – 武 (U), reiškiančio „kovinis“ arba „karinis“ ir 術 (Šu), kuris verčiamas – disciplina, mokėjimas, metodas arba menas.
1991 m. įvyko pirmasis pasaulio ušu čempionatas.

Lietuvoje

Vienintelė realiai veikianti ušu organizacija Lietuvoje iki 2013 m. buvo Lietuvos ušu asociacija „Shaolin“.
2014 m. sausio mėnesį įkurta Lietuvos sportinio ir tradicinio ušu federacija vienijanti ir atstovaujanti ušu entuziastus Lietuvoje.
2013 m. gruodžio 14 d. Lietuvos tradicinio ušu asociacijos „Shaolin“ pastangomis surengtos pirmosios ušu varžybos Lietuvoje – Lietuvos ušu taurė, kuriose dalyvavo atstovai iš penkių klubų.
Taikūnų pušis

Taikūnų pušis – valstybės saugoma pušis, auganti Lazdijų rajone, Veisiejų seniūnijoje, Taikūnų kaime, prie Vilkaičio ežero. Paskelbta saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 2012 m.
Medis stūkso už 200 m į rytus nuo kelių  2526  Druskininkėliai–Varnėnai–Beržiniai  ir  2517  Veisiejai–Viktarinas–Paliepis  sankirtos, pietvakariniame Vilkaičio krante, jo apsauginėje zonoje. Pasiekiamas pravažiuojant miško keliuku pro įsikūrusias privačias sodybas, toliau nueinant šlaitu prie pakrantės. Įspūdinga pušis ženkliai pakrypusi link nutiesto į vandenį tiltelio. Medis rodyklėmis nepažymėtas. Ant jo kamieno pritvirtintas medinis kryžius su skardiniu pjaustytu stogeliu. Šalia pušies įkastas kuklus, tamsaus medžio stogastulpis dvišlaičiu stogeliu. Jis pastatytas pagerbiant čia buvusiame bunkeryje (apie 3 m nuo pušies) žuvusių Dainavos apygardos Šarūno rinktinės Mindaugo tėvūnijos būrio partizanų atminimą. Lentelėje įrašyta: „Partizanų Antano Valionio–Paparčio ir Albino Sakalausko–Audros žuvimo vieta. 1949.02.17“. Iš bunkerio išlikusi tik užslinkusi 2,8 m ilgio 2 m pločio duobė. Jos dugne auga beržai.
Dvispalvis drevininkas

Biologija

Suaugęs vabalas yra 12–24 mm dydžio, skraido gegužės–birželio mėn. Dažnai aptinkamas ant kamienų, prie ištekančių skysčių. Lervos gyvena lapuočių medžių medienoje: tuopose (Populus), kaštonuose (Aesculus), guobose (Ulmus), bukuose (Fagus). Dažniausiai užima jau negyvus medžius. Vystymosi ciklas – 2–3 metai.
Imbrado herbas

Imbrado herbas – Imbrado, Zarasų rajono kaimo, seniūnijos centro, heraldinis simbolis. Herbas patvirtintas Lietuvos Respublikos Prezidentės D. Grybauskaitės 2016 m. sausio 29 d. dekretu Nr. 1K-542.
Vulfila

Vulfila (got. Wulfila, gr. Ulfilas – mažasis vilkas; apie 310 m. – 383 m.) – misionierius, vestgotų bažnyčios veikėjas, tradiciškai laikomas Biblijos vertėju į gotų kalbą, kuri žinoma kaip gotų Biblija arba Vulfilos Biblija. Vyskupu tapo 341 m. Tarp germanų genčių skleidė arijonizmą. Manoma, kad rengdamasis Biblijos vertimui sukūrė gotų rašmenis. Nors tradiciškai teigiama, kad Bibliją (išskyrus Karalių knygas) į gotų kalbą išvertė pats Vulfila, gotų Biblijos kalbos ypatybių ištyrimo pagrindu įrodyta, kad vertimą atliko vertėjų grupė. Yra išlikę keletas šio vertimo fragmentų. Tai seniausias gotų kalbos paminklas.
Greitasis seksas

Greitasis seksas (šnek. „greitukas“) – mylėjimasis, kuomet poros tikslas – kiek įmanoma greitesnė sueitis.
Greitasis seksas gali atsirasti kaip pakeitimas įprastam mylėjimuisi, reikalaujančiam laiko ir romantiško pasiruošimo. Neretai meilužių pora kasdieniame gyvenime neranda jėgų ir laiko normaliam mylėjimuisi, kas, savo ruožtu, griauna jų pasitikėjima savimi ir savo santykiais. Tokiais atvejais greitasis seksas itin puiki išeitis. Ji nereikalauja daug pastangų, tačiau gali grąžinti trūkstamą aistrą.
Nepaisant didelės skubos, greitojo sekso metu rekomenduotina naudoti lubrikantą, nes natūrali makšties lubrikacija reikalauja tam tikro laiko susiformuoti. Alternatyviai, galima skirti bent truputį aistringiems bučiniams ir kitokiems intensyviems meilės žaismams. 
Greitasis seksas ypatingai glaustai siejamas su netradicinėmis vietomis mylėtis. Užklupti aistros, žmonės nereitai gauna papildomų seksualių pojūčių dėl pavojaus būti užkluptiems. Tai gali būti parduotuvių matavimo kabinos, persirengimo kambariai vestuvių salėse ir kt.
Nevienareikšmių nuomonių yra dėl greitojo sekso poveikio sveikatai. Jos vyrauja nuo teigimų, kad greitasis seksas yra nekenksmingas, bei turi gydamųjų savybių, iki pastebėjimų, kad greitasis seksas sukelia migrenas, bei kitokias neurologines problemas.
Vilniaus Antano Vienuolio progimnazija

Istorija

Pirmoji lietuviška gimnazija Rytų Lietuvoje, įkurta 1915 m. spalio 9 d. ir vadinosi Jono Basanavičiaus, Mykolo Biržiškos ir Povilo Gaidelionio Vilniaus lietuvių gimnazijos kurso pamokos. Direktoriumi paskirtas Mykolas Biržiška, lietuvių kalbos mokytojas. 1915 m. spalio 18 d. gimnazijoje prasidėjo pamokos lietuvių kalba, vilniečio turtuolio Pimenovo name, tuometinės Didžiosios Pohuliankos gatvėje, nr. 14/17 (dabartinis Mindaugo ir J. Basanavičiaus gatvių kampas).
1915 m. gruodžio 22 d. gimnaziją pradėjo globoti „Ryto“ draugija, ji pavadinta „Ryto“ draugijos Vilniaus lietuvių gimnazija. Mokyklai sparčiai plečiantis, „Ryto“ draugija nebesugebėjo jos išlaikyti savo lėšomis ir 1918 m. lapkričio 27 d. perdavė ją vyriausybės žinion. 1918 m. gruodžio 1 d. LR švietimo ministerija šią mokyklą pavadino „Pirmąja Vilniaus vyrų gimnazija“ ir perkėlė į tinkamesnes patalpas, dabartinėje Vilniaus muzikos akademijoje.
1921 m. rugpjūčio 22 d. gimnazija pavadinta Vytauto Didžiojo vardu. 1921 m. spalio 1 d. lenkų okupantai įsiveržė į tuometines gimnazijos patalpas Mickevičiaus g. 38 ir jėga išvarė pedagogus bei mokinius į gatvę. Praėjus 15 dienų gimnaziją priglaudė žydų visuomenės veikėjai jų realinėje gimnazijoje Arklių g. 1. Dėl nepalankių darbo sąlygų žydų gimnazijoje, 1921 m. gruodžio 1 d. M. Biržiška išnuomojo patalpas Pilypo g. 12, dabartinėje Šermukšnių g. 3. 1922 m. okupantai ištrėmė gimnazijos direktorių M. Biržišką. Į jo vietą išrinktas jau pagarsėjęs rašytojas, dramaturgas ir pedagogas Marcelinas Šikšnys.
1931 m. Vytauto Didžiojo gimnazija persikėlė į erdvų Konstantino Stašio namą Jakšto g. 5. 1940 m. Lietuvos švietimo ministerijos nurodymu Vytauto Didžiojo gimnazija padalinta į 2 dalis: berniukų gimnazijai paliktas Vytauto Didžiojo vardas, o atskirtoji mergaičių klasių dalis tapo atskira Vilniaus Birutės gimnazija. 1942 m. hitlerininkai išvarė Vytauto Didžiojo gimnaziją į Didžiąją g. 32. Tuomet teko šiai mokyklai ieškoti prieglobsčio amatų mokykloje Pamėnkalnio g. 11.
1944 m. bolševikų valdžia atėmė garbingą Vytauto Didžiojo gimnazijos vardą, mokykla pavadinta 1-ąja berniukų gimnazija. 1945 m. pradžioje berniukai pradėjo mokytis po pietų Vilniaus 2-oje mergaičių gimnazijoje Šv. Ignoto g. 3. 1946 m. 1-oji berniukų gimnazija perkelta į ankstyvesnes patalpas Didžioji g. 32, o 1949 m. reorganizuota ir pervadinta Vilniaus 1-ąja vidurine mokykla. 1957 m. gruodžio 14 d. Lietuvos SSR švietimo ministro įsakymu Vilniaus 1-ajai vidurinei mokyklai suteikiamas Antano Vienuolio vardas.
1983 m. mokykla perkelta į buvusios gudų, vėliau rusų mokyklos patalpas Aušros Vartų g. 23, kuriose ji tebėra iki šiol. 1995 m. mokykloje atliktas kapitalinis remontas. 2000 m. mokyklai suteiktas Antano Vienuolio gimnazijos statusas, bet 2005 m. rugsėjo 1 d. gimnazija reorganizuota į Antano Vienuolio pagrindinę mokyklą ir Vytauto Didžiojo gimnaziją.
2015 m. mokykla perorganizuota į Vilniaus Antano Vienuolio progimnaziją.

Mokytojai

Mokykloje dirbo: Antanas Smetona, Aleksandras Stulginskis, Jonas Vileišis, Kazys Bizauskas, Jurgis Krikščiūnas, Jokūbas Šernas, Mečislovas Bizauskas.