google/wiki40b huggingface dataset:
Greipfrutinis citrinmedis

Augalų morfologija

Savo tėvynėje medis užauga iki 6-15 m aukščio, Lietuvoje - tik 1-2 m.
Žydi vasario–balandžio, pakartotinai - rugsėjo–spalio mėn. Žiedai su 3-5 vainiklapiais, apie 30 mm skersmens, kvapūs. Vaisiai - greipfrutai.

Kilmė ir pavadinimas

Laukinių greipfrutų forma neaptikta. Jie kilę iš Amerikos šiltų šalių, ten jų daugiausiai ir auginama. Pirmą kartą augalas paminėtas apie 1750 m. Barbadose. Manoma, kad jis sukurtas kryžminant didįjį citrinmedį (Citrus maxima) su apelsininiu citrinmedžiu (Citrus aurantium). Į Floridą (JAV) atvežtas 1823 m.
1905 m., kryžminant greipfrutinį citrinmedį, sukurtas tangelinis citrinmedis (Citrus×tangelo) (angl. tangelo), 1931 m. – mineola (angl. minneola), 1984 m. – hibridas, anglišku pavadinimu žinomas kaip sweetie. Mineolos ir Sweetie lietuviški pavadinimai dar nesukurti – jų nėra Lietuvos terminų banke .
Maždaug iki 1830 metų botanikai greipfrutinio citrinmedžio neskyrė nuo didžiojo citrinmedžio (Citrus maxima), bet apie 1830 m. greipfrutiniam citrinmedžiui davė pavadinimą Citrus paradisi. Tik apie 1940 m. buvo nustatyta, kad greipfrutinis citrinmedis yra hibridas, todėl botaninis jo pavadinimas buvo pakeistas į Citrus×paradisi.

Panaudojimas

Lietuvoje auginamas kaip dekoratyvinis augalas sodų oranžerijose, šviesiose patalpose, kambariuose.
Greipfrutų žievelių eterinis aliejus nuo seno žinomas dėl savo aromato ir yra naudojamas aromoterapijoje.

Sąveika su vaistais

Palyginus nesenai sužinota, kad greipfrutai ir jų sultys sąveikauja su vaistais, neretai stiprindami vaistų veikliųjų medžiagų veikimą. Greipfrutuose yra naringino ir bergamotino (angl. bergamottin), kurie inhibuoja citochromo P450 izoformą CYP3A4 kepenyse. Dėl šio baltymo slopinimo greipfrutai stiprina buspirono (Buspar, angl. buspirone), kofeino, keleto statino (angl. statin) darinių (pvz., simvastatino), terfenadino (angl. terfenadine), felodipino (angl. felodipine), nifedipino (angl. nifedipine), verapamilo, estradiolio, takrolimo (angl. tacrolimus), dekstrometorfano (angl. dextromethorphan), benzodiazepinų (angl. benzodiazepines), ciklosporino (angl. ciclosporin ar cyclosporine) veikimą . Šis nepageidautinas greipfrutų poveikis buvo aptiktas tiriant keletą mirčių dėl vaistų perdozavimo.
Vikiteka

Vikiteka (angl. Wikimedia Commons) – daugialypės terpės failų talpyklos projektas yra nemokamo turinio (paveikslėlių, įvairių daugialypės terpės failų) duomenų bazė, kurią išlaiko bei remia Vikimedijos fondas. Įvairi medžiaga dažniausiai naudojama kuriant Laisvąją enciklopediją – Vikipediją.
Projekte esantys failai gali būti naudojami iš enciklopedijos bet kuria kalba.
KOffice

KOffice yra KDE (K Desktop Environment) biuro programų paketas. Visi šio paketo komponentai platinami pagal atviro kodo licencijas.
KOffice palaiko OASIS parengtą ir ISO patvirtintą dokumentų failų formatą OpenDocument bei gali dirbti su paplitusiais kitų biuro programų paketų formatų failais.
Pranas Kedanis

Biografija

Pirmasis muzikos mokytojas buvo Antanas Jankauskas Kaune. 1948–1952 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. Adolfas Karaška, Mykolas Karka, Aleksandras Liberis). Mokydamasis vadovavo Naujamiesčio mišriajam chorui, kurį konsultavo kompozitorius Antanas Belazaras.
1950–1954 m. mokytojavo Smilgiuose (Panevėžio rajonas), vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams. 1954–1958 m. – Baisogalos (Radviliškio raj.) vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir moksleivių chorų vadovas. Suorganizavo Veterinarijos mokslinio tyrimo instituto, kultūros namų ir kaimo mišriuosius chorus ir jiems vadovavo.
1958–1986 m. – Kauno 13-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių chorų ir vokalinių ansamblių vadovas.
Nuolat dirbo su vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorais. Jaunučių chorą parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei, o jaunių – 1970 m. respublikinei dainų šventei. Didžiausių laimėjimų pasiekė su vyresniųjų klasių moksleivių mišriuoju choru (60–90 dalyvių): jį parengė 1964, 1969 ir 1977 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms, 1981 m. – V Stasio Šimkaus chorų konkursui Klaipėdoje, mokyklinių chorų zoninėms ir respublikinėms varžyboms – visur pelnyta pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Koncertų programose buvo sudėtingesnių šiuolaikinių ir klasikinių kūrinių, kuriuos dirigentas interpretuodavo skoningai ir įtaigiai. Pirmąsias ir kitas prizines vietas respublikiniuose „Dainų dainelės“ konkursuose laimėdavo ir moksleivių vokaliniai ansambliai.
Daug metų pedagogas buvo Kauno miesto muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkas. 1963 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu. Be pedagoginio darbo, P. Kedanis kurį laiką vadovavo Kauno „Energetiko“ dainų ir šokių liaudies ansambliui, konditerijos fabriko mišriajam chorui ir įvairių įstaigų vokaliniams ansambliams. Jis – buvusio Baisogalos rajono dainų šventės vyr. dirigentas, Kauno miesto dainų švenčių dirigentas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Deividas Padaigis

Biografija

Karjerą pradėjo Panevėžio „Ekrane“, su kuriuo dukart laimėjo Lietuvos čempionatą. 2007 m. debiutavo U-21 jaunių rinktinėje.
Metelys

Pavadinimo kilmė

Aleksandras Vanagas aiškina, kad Metelys – „išsišakojęs, išsimėtęs“ ežeras (bendra šaknis – met-).
Oksibolas

Oksibolas (gr. oξυβόλος 'strėliasvaidė'; angl. oxybeles) – senovės graikų ginklas, spėjamai naudotas nuo 375 m. pr. m. e. Savo sandara primena didelį gastrafetą, uždėtą ant stovo ir su nuleidimo įtaisu. Vėliau oksibolus pakeitė balistos. Oksibolai nuo balistų skiriasi tuo, kad oksibolas energiją kaupia lenkiamame lanke, o balista – sukamame lynų pluošte.
Žinoma, kad oksibolus naudojo Aleksandro Makedoniečio kariuomenė.
Protestantų unija

Protestantų unija – Pietų ir Vakarų Vokietijos protestantų kunigaikščių politinė sąjunga (1608–1621 m.). Prie šios unijos prisidėjo ir kai kurie imperijos miestai. Unijai vadovavo Pfalco kurfiurstas Frydrichas V. Unija turėjo bendrą kasą bei kariuomenę.
Protestantų unija kovojo su 1609 m. susikūrusia Katalikų lyga ir Habsburgais, siekusiais susiaurinti protestantų kunigaikštysčių savarankiškumą ir teises. Jas 1555 m. patvirtino Augsburgo religinė taika. Protestantų uniją rėmė Anglija, Nyderlandai, Prancūzija. Siekdami išplėsti teritorijas ir sustiprinti savo politinę įtaką, Protestantų unijos nariai neparėmė 1618–1620 m. čekų sukilimo prieš Habsburgus bei katalikų bažnyčią. 1620 m. buvo pasirašytas susitarimas su Katalikų lyga. Šis susitarimas leido Protestantų unijai laisvai veikti Čekijoje. Sukilimui pralaimėjus, unija suiro 1621 m.
Rymano integralas

Būtina integruojamumo sąlyga

Iš integralinės sumos apibrėžimo aišku, kad, jeigu  intervale  yra neaprėžta, tai kažkuriame skaidinio gabaliuke galime imti tašką , su kuriuo dydis  bus kiek norima didelis. Taigi ir integralinės sumos riba bus neapibrėžta, t. y. augs į begalybę. Geometriškai tai reiškia, kad funkcija, kuri bent viename intervalo taške artėja į begalybę, neriboja baigtinio ploto – plotas po ja yra begalinis.

Būtina ir pakankama integruojamumo sąlyga

Jeigu funkcija intervale  yra aprėžta, t. y. tenkina būtiną integruojamumo sąlygą, tai dar nereiškia, kad ji yra integruojama Rymano prasme. Kaip pavyzdį galime pateikti funkciją , kuri yra apibrėžta, bet nėra integruojama intervale [-1; 1].

Kad funkcija būtų integruojama, ji turi tenkinti tokią sąlygą:
Čia  ir  yra Darbu sumos. Jei tenkinama ši sąlyga, tai funkcija yra integruojama Rymano prasme ir atvirkščiai: jeigu funkcija yra integruojama Rymano prasme – teisinga ši sąlyga.
Ši sąlyga reiškia, kad intervalo skaidinio gabaliukams be galo mažėjant, apatinė ir viršutinė Darbu sumos tampa lygios kreivinės trapecijos plotui.
Tačiau dažniausiai literatūroje minima būtina ir pakankama funkcijos tam tikrame intervale integruojamumo sąlyga yra ta, kad funkcija turi būti tame intervale dalimis tolydi.

Taikymai

Integralai labai plačiai naudojami praktikoje, ypač tiksliuosiuose moksluose, kaip fizika. Visų apibrėžtinių integralų prasmė yra kažkokia masė, pvz.: plotas, tūris, mechaninis darbas ir t. t.

Kiti taikymai

Integralas taikomas labai plačiai, juo dar galima suskaičiuoti: masę, inercijos momentus, statinius momentus, kūnų paviršiaus plotus ir t. t. Taikant integralą, svarbiausia nepadaryti klaidos, didesnės nei pirmos eilės nykstamas dydis.
Prancūzijos Polinezija

Administracija

1946–2003 m. Prancūzų Polinezija turėjo „užjūrio teritorijos“ statusą. 2003 m. įgijo „užjūrio bendruomenės“ statusą. O pagal 2004 m. vasario 27 d. gavo užjūrio valstybės vardą ir plačią autonomiją.

Istorija

Salose nuo seno gyveno polineziečių tautos. Jie čia atkeliavo maždaug prieš 5000 m. iš Kinijos. Vertėsi žemdirbyste. Vėliau atsikraustė gyventojai iš Malajų salų, Filipinų. XIX a. šias salas užvaldė Prancūzija. 1958 m. Prancūzų Polinezija įgavo savarankiškos teritorijos statusą. 1995 m. kilo protestai dėl salose Prancūzijos vykdomų branduolinių bandymų. Prancūzai buvo priversti nutraukti bandymus.

Politinė sistema

Prancūzijos Polinezija – parlamentinė, demokratiška Prancūzijos užjūrio bendruomenė (collectivité d’outre-mer). Vyriausybės galva – prezidentas. Vyriausybei priklauso vykdomoji valdžia. Įstatymų leidyba priklauso tiek vyriausybei, tiek Prancūzijos Polinezijos Asamblėjai.

Geografija

Prancūzijos Polinezijos salos užima 4167 km² sausumos plotą ir 2,5 mln. km² vandenyno ploto. Sudaro pagrindinės 4 salų grupės: Visuomenės salos (tarp jų Taitis), Markizų salos, Tuamotu salos ir Tubuajo salos. Svarbesnės salos: Taitis, Bora Bora, Hiva Oa, Huahine, Maiao, Maupiti, Mehetia, Murea, Nuku Hiva, Raiatea, Tahaa, Tetiaroa, Tubuai ir Tupai. Salos koralinės ir vulkaninės kilmės; padengtos tropiniais miškais. Aukščiausia vieta – Orohena k. (2241 m; Taityje). Klimatas šiltas ir drėgnas. Nereti uraganai.

Ekonomika

Prancūzijos Polinezija turi gerai išvystytą ekonomiką, tačiau ši yra priklausoma nuo Prancūzijos. Ekonomika labiausiai išvystyta didžiosiose salose (Taityje, Bora Boroje). Svarbiausia ūkio šaka – turizmas. Salose auginami kokosai, vanilė, vaisiai, daržovės. Medienos apdirbimas, kobalto gavyba. Žvejyba. Salos taip pat garsėja juodaisiais Taičio perlais.

Gyventojai

2002 metais salose gyveno 245,4 tūkst. gyventojų. 83 % iš jų polineziečiai, 12 % baltieji (daugiausia prancūzų kilmės), 5 % išeiviai iš Rytų Azijos (daugiausia kinai). Net 69 % Prancūzijos Polinezijos gyventojų gyvena Taityje. Vidutinė gyvenimo trukmė – 76,1 m. Raštingumas siekia 98 %. 54 % – protestantai, 30 % – Romos katalikai, likusieji – ateistai ir kitų religijų išpažinėjai.

Kultūra

Prancūzijos Polinezijai būdinga polinezietiška kultūra: krikščionybė susipynusi su vietinėmis religijomis (nuošalesnėse salose vis dar yra išlikusių tabu, vietinių dievų kultas), muzikoje ir šokiuose ryškūs jūros, religijos motyvai. Viso salyno kultūra įvairialypė: išskiriama taitiečių, markiziečių, tuamotu kultūros.
Valstybinė teismo medicinos tarnyba prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos

Valstybinė teismo medicinos tarnyba prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos – įstaiga prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos. Steigėjas – Lietuvos Respublikos Vyriausybė. Paskirtis – atlikti teismo medicinos ekspertizes (pagal teismų nutartis ir tyrimus pagal prokurorų ir ikiteisminio tyrimo įstaigų pareigūnų užduotis bei fizinių ir juridinių asmenų prašymus), diegti naujus tyrimo metodus ekspertinėje praktikoje, vykdyti mokslo tiriamąją ir taikomąją bei metodinę veiklą teismo medicinos srityje.
Adresas: Didlaukio g. 86E, LT – 08303 Vilnius.
Žemaičių žemė (savaitraštis)

Žemaičių žemė – Telšių apskrities laikraštis, ėjęs 1941 m. birželio mėn. – 1944 m. liepos mėn. Telšiuose.

Istorija

Leido Lietuvių aktyvistų fronto miesto skyrius, Žemaičių kultūrinio veikimo centro vardu Kazys Mockus. Spausdino Telšių spaustuvė. Redagavo Kazys Mockus.
Miesto seniūnas

Miesto seniūnas (lenk. starosta grodowy, lot. capitaneus cum iurisdictione) – vienas iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos žemietijų valdžios pareigūnų.
Pareigybę įsteigė Vladislovas Jogaila apie 1398 m. Pareigų vyresnumą nustatė 1611 m. Seimo priimta konstitucija (seimo įsakas). Žemaitijos seniūnas buvo vienintelis, turėjęs dar platesnius įgaliojimus, prilygusius vaivados teisėms. Be to, seniūnais vadinosi ir kai kurių karaliaus žemių, pilių, dvarų ar ekonomijų valdytojai.

Įgaliojimai

Miesto seniūnas karaliaus vardu administravo savo pavietą ar žemę, vykdė teisingumą, atliko policijos funkcijas, kontroliavo saugumą keliuose.
Miesto seniūnas vadovavo miesto teismui ir prižiūrėjo, kad nebūtų pažeisti Keturi miesto artikulai (lenk. Cztery artykuły grodzkie, lot. Quatrum articuli judicii castrensis). Tai buvo senosios paprotinės teisės apibrėžti nusikaltimai, už kuriuos, nepaisant prasikaltusiojo rango ir visuomeninės padėties, galėjo teisti miesto teismas: padegimas, bajoro namų užpuolimas, plėšikavimas keliuose ir merginos pagrobimas (lot. raptus puellae).
Miesto seniūnas turėjo taip pat ir „kalavijo teisę“, t. y. bet kurios instancijos teismo sprendimo vykdymą sau pavaldžioje teritorijoje.
Seniūno įgaliojimai paprastai būdavo suteikiami iki gyvos galvos.

LDK miestų seniūnai

LDK buvo šių miestų seniūnai - Vilniaus, Braslavlio, Vilkmergės, Lydos, Medzialo (Ašmenos paviete), Trakų, Gardino, Kauno, Upytės, Šiaulių, Raseinių, Smolensko, Polocko, Naugarduko, Slonimo, Volkovysko, Vitebsko, Viekšnių, Oršos, Lietuvos Brastos, Pinsko, Mstislavlio, Minsko, Mozyriaus, Rečicos.
Rinkos sutrikimas

Rinkos yda (angl. market failure) - terminas, ekonomistų naudojamas nusakyti padėčiai, kuomet prekių ar paslaugų paskirstymas pagal rinkos dėsnius nėra efektyvus. Šis terminas pirmąkart pavartotas apie 1958 metus , bet pati idėja jau minima Anglijos filosofo Henry Sidgwick (1838-1900) darbuose. Nuostata, jog rinka gali sutrikti, pagrindžia ir pateisina aktyvų valstybės kišimąsi į rinkos ekonomiką . Ekonomistai naudoja daugelį įvairių modelių, skirtų suprasti ir paaiškinti, kodėl galimi rinkos sutrikimai ir kokiomis priemonėmis šiuos sutrikimus būtų galima ištaisyti  . Paprastai minimos monopolija, monopsonija, oligopolija bei kitos panašios priežastys.
Tačiau ne visi ekonomistai mano, jog rinkos sutrikimai iš tiesų galimi ar kad (jei galimi) valstybės kišimasis padeda juos ištaisyti
Skaitvardis

Skaitvardis − savarankiška kalbos dalis, kuri nurodo patį skaičių, daiktų skaičių arba vietą skaičiuojamoje eilėje. Atsako į klausimus: „kiek? kelintas? kelinta?“. Pavyzdžiai: trys, aštuoni, trečias, aštuntas, devyneri, dvejetas, trisdešimt, aštuoniasdešimt.

Nosinės

Nuo 11 iki 19 ir įvardyje keliolika galininko linksnyje nerašome nosinės. Pvz.: Pirkau trylika knygų, devyniolika sąsiuvinių ir keliolika pieštukų.
Durgos pūdža

Durgos pūdža (beng. দুর্গা পূজা), dar žinoma kaip Durgotsava, Šarodotsabas („rudens šventė“) – viena svarbiausių religinių hinduistų švenčių; skirta deivės Durgos garbei. Švenčiama daugiausia Vakarų Bengalijoje, taip pat Orisoje, Asame, Džarkhande, Manipure, Tripuroje ir kitur. Tai svarbiausia bengalų nacionalinė šventė, švenčiama bengalų, gyvenančių tiek Indijoje, tiek už jos ribų. Durga Pūdža yra švenčiama penkias dienas. Jos data nustatoma pagal tradicinį hinduistų (Mėnulio) kalendorių vyksta Kartiko mėnesį, tarp 6 ir 10 dienų (spalio antrojoje pusėje). Ši šventė skirta pagarbinti deivei Durgai – motinai Žemei – bei pažymėti rudens laikotarpį (savo prasme panaši į Šiaurės Indijoje populiarią Divali šventę).
Nors Durgos garbinimo papročiai Bengalijoje buvo žinomi jau nuo XI–XIV a., bet ženklus šios deivės kultas susidarė tik XVI–XVII a., o pati Durga Pūdžos tradicija išsivystė jau Britų Indijos laikais (šaltiniuose minima nuo 1711 m., Ahomo karalystėje). XVIII a. ji tapo svarbia Bengalijos aristokratų (zamindarų) švente, o vėliau tapo bengalų nacionalizmo, pasipriešinimo britų kultūrai elementu.
Durgos pūdžos pradžią žymi ryte atliekamos mantros, skaitiniai, skirti deivės Durgos garbei. Per „All India radio“ transliuojama dviejų valandų programa, kurioje rečituojama „Devymahatmja“ – religinis tekstas apie deivės Durgos (Čandės) pergalę prieš demoną Mahišasurą. Tai Markandėjos puranos dalis, sukurta ~V a. Tada visur – gatvėse, aikštėse – pradedami statyti pandal – laikini statiniai iš bambuko ir audeklų – kuriuose atliekami aukojimai deivės Durgos statulėlėms (mūrčiais). Šios statulėlės pagaminamos iš vaško, nudažomos ir išpuošiamos. Be pačios Durgos, savo dešimtyje rankų laikančios ginklus, dar vaizduojamas liūto puolamas Mahišasura bei 4 Durgos vaikai – Lakšmė, Sarasvatė, Ganeša ir Kartikėja. Prie deivės murti, kuriai aukojami žiedlapiai, sindūras, savo pasirodymus atlieka būgnininkai, grojantys skardžiais dhak būgnais, atliekamas aarti aukojimo ritualas ir ritualinis šokis. Durgos pūdžos metu miestai spalvingai išpuošiami, žmonės pasipuošia naujais rūbais, dalyvauja tiek religinėse apeigose, tiek pasaulietinėse pramogose.
Paskutiniąją šventės dieną (visoje Indijoje švenčiama kaip Dašera) vyksta Durgos nešimo ritualas. Murti išimamos iš pandalų ir nešamos gatvėmis lydint gausiai žmonių miniai, skanduojančiai „Šlovė Motinai Durgai“, ir būgnininkų būriui. Tada murti įleidžiamos į vandenį, taip simbolizuojant Durgos sugrįžimą pas Šivą. Po to, šventės dalyviai lanko vieni kitus, vaišinasi saldumynais.
Šventosios valstybinis jūrų uostas

Šventosios valstybinis jūrų uostas – Lietuvos jūrų uostas, nuosavybės teise priklausantis Lietuvos valstybei. Uosto steigėja yra LR Vyriausybė. Ji LR susisiekimo ministerijos teikimu nustato uosto žemės, akvatorijos, rezervinių teritorijų ribas. Adresas – Šventoji.
Vilius Bražėnas

Vilius Bražėnas (1913 m. balandžio 6 d. Rygoje – 2010 m. spalio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos visuomenės veikėjas, publicistas, feljetonistas, paskaitininkas, dainininkas tenoras.

Biografija

1922 m. su tėvais persikėlė gyventi į Lietuvą. Studijavo elektrotechniką Vytauto Didžiojo universitete, 1937 m. baigė Karo mokyklą.
1926 m. tapo skautu Kelmės progimnazijoje.
Dirbo Energijos, Verslų ūkio valdybose. 1939 m., prasidėjus karui, mobilizuotas į Lietuvos kariuomenės ryšių batalioną Kėdainiuose. Vokiečių okupacijos metais talkino pogrindžio organizacijos „Lietuvos laisvės kovotojų” veiklai. 1944 m. būrio vadas Sedos kautynėse prieš sovietus. Vėliau pasitraukė į Vakarus.
Vokietijoje kartu su kitais atkūrė korporaciją „Vytis”. 1949 m. persikėlė gyventi į JAV. Studijavo Bridžporto inžinerijos institute. Iki 1976 m. dirbo elektronikos bendrovėse.
2000 m. vasario 27 d. JAV mirė žmona Eda.
2002 m. grįžo į Lietuvą.
2010 m. spalio 7 d. Vilius Bražėnas palaidotas Vilniaus m. Sudervės kapinėse (pačio kapo apytikslės koordinatės - 54°42′33.2″N 25°13′49.6″E ) . Kartu palaidota žmona Eda, kurios palaikai buvo pargabenti iš JAV.

Kūrybinė veikla

Nuo 1932 m. bendradarbiavo spaudoje („Kuntaplyje“, „XX amžiuje“, „Lietuvos aide“, „Skautų Aide“ ir kt.). Feljetonus pasirašinėjo Bražviliaus slapyvardžiu. Jo feljetonai buvo skaitomi per radiją, Jaunimo teatre, literatūros vakaruose. 1985–1987 m. JAV savaitraščio „Lee Constitution” redaktorius.
Parašė ne vieną skautišką dainą. Jo žodžiais sukurta daina „Atgimė tėvynė“ 1938 m. tapo II skautų stovyklos himnu. Vokietijoje dainavo Tremtinių operoje, kvarteto „Aitvarai“ solistas tenoras.

Visuomeninė veikla

1951–1971 m. JAV lietuvių bendruomenės Konektikuto apylinkės valdybos narys, pirmininkas, apygardos politikos komiteto valdybos narys, apygardos pirmininkas. Kelias kadencijas Amerikos lietuvių bendruomenės tarybos narys.
Nuo 1977 m. per John Birch Society padalinį American Opinion Speakers Bureau apie 1000 kartų kalbėjo amerikietiškoms ir lietuviškoms auditorijoms, keletą kartų apvažiuodamas visas JAV valstijas, išskyrus Havajus. Paskaitų temos: „Detente With Monsters”, „Stop Financing Communism”, „Stop Building Communist Missiles”, „How To Abolish Communism”, „Signeposts To Tyranny”.
Aktyviai dalyvavo steigiant politines amerikiečių patriotų grupes, per kurias buvo garsinama ir Lietuvos laisvės byla („Lithuanian American anticommunist group”, „Lithuanian Freedom Forum”, „Waterbury Americanism Forum“, „Stamford Forum for American Affairs“), taip pat buvo „America’s Future”, „John Birch Society”, „Eagle Forum”, „Larry McDonald Crusade – Stop Finansing Communism” narys.
1988–1991 m. VLIK valdybos vicepirmininkas informacijos reikalams. Rezoliucijų komiteto Baltijos valstybėms vaduoti pirmininko specialusis asistentas. Lietuviškoje ir amerikietiškoje spaudoje rašė informacines apžvalgas apie tarptautinę užkulisinę politiką. Dalyvavo daugelyje radijo ir televizijos laidų.
Juozas Burba (1881)

Juozas Burba (1881 m. Stolaukio kaime, Pajevonio valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje – 1921 m. kovo 3 d. Raguvoje) – publicistas, pedagogas, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas.

Biografija

Baigęs Pajevonio valdinę mokyklą įstojo į Veiverių mokytojų seminariją, 1901 m. ją baigė. Lietuviškos spaudos draudimo metais įkūrė slaptą lietuviškų knygų biblioteką, skatindavo vietinius gyventojus skaityti lietuviškas knygas. Baigęs seminariją mokytojavo Lenkijoje (1901–1903 m. Smalėnuose, Suvalkų gubernijoje, 1903–1905 m. Liublino gubernijoje). Vėliau grįžo mokytojauti į Lietuvą. 1905–1915 m. mokytojavo Troškūnų pradžios mokykloje, 1918 m. dirbo Andrioniškio pradžios mokyklos vedėju. Jo iniciatyva įkurta Raguvos progimnazija. Juozas Burba buvo pirmasis šios progimnazijos direktorius. Bendradarbiavo, rašydamas straipsnius, leidiniuose „Vilniaus žinios“, „Lietuvos ūkininkas“, „Lietuvos žinios“ ir kt.
Archeologinė vieta

Archeologinė vieta – akmens, bronzos ar geležies amžių bei feodalizmo laikų iki XVIII a. geografinė vieta, turinti išlikusius išorinius žmonių veiklos požymius.
Lietuvoje archeologinės vietos nustatyta tvarka, pagal Archeologinių vietų vertinimo kriterijus skelbiamos archeologijos paminklais  ir įtraukiamos į Kultūros vertybių registrą.
Viroidas

Viroidas – nedidelė viengrandė žiedinė ribonukleino rūgšties (RNR) molekulė, pasižyminti specifine struktūra, nekoduojanti baltymų ir panaudojanti augalo ląstelėje veikiančius mechanizmus savo veiklai bei dauginimuisi. Skirtingai nuo viruso, yra be baltyminio apvalkalo, neturi antigeninių savybių ir negali būti atpažįstamas serologiniais metodais.
Viroidai yra mažiausi žinomi gamtoje patogenai, sudaryti iš 246–399 nukleotidų (palyginimui – smulkiausio žinomo viruso genomą sudaro 2000 nukleotidų eilė). Viroidai tiriami, siekiant pažinti fundamentalius augalų ląstelėse vykstančius procesus, kurie vėliau galėtų būti pritaikyti naujų kovos su ligomis strategijų kūrimui. Viroidai yra vienos mažiausiai tyrinėtų augalų ligų sukėlėjų grupių. Juos įvertina ir dėl sukeliamų ligų daromų ekonominių nuostolių. Viroidai atrasti 1964 m. Mokslinėje literatūroje šis terminas pirmą kartą paminėtas 1971 m. Pagal replikacijos būdą jie yra panašūs į virusoidus, o replikuojasi riedančio rato principu simetriniu arba asimetriniu būdu.

Diagnostika

Viroidus galima diagnozuoti ir identifikuoti taikant molekulinės biologijos metodus. Sveiki augalai viroidais užkrečiami per mechaninius pažeidimus vykdant žemės ūkio darbus (kultivavimas, genėjimas, vaisių skynimas ir kt.) bei dauginant augalus vegetatyviniu būdu. Prie viroido plitimo gali prisidėti ir vabzdžiai, pernešantys žiedadulkes. Imunofermentinė analizė (IFT) yra plačiai naudojamas virusų diagnostikos metodas. Rinkoje esama diagnostikos rinkinių pagrindiniams virusų patogenams nustatyti. Neturint IFT rinkinio, galima pasigaminti antikūnus prieš tą patogeną ir jį susikurti.
Dėl baltyminio apvalkalo nebuvimo viroidų nustatymas paremtas dvigrandžio atsparaus nukleazėms genomo nustatymu poliakrilamidiniame gelyje. PGR paremtas augalų virusų su specifiniais pradmenimis nustatymas yra naudojamas labai plačiai. PGR testas yra daug kartų jautresnis už serologinius.
Palyginus su virusais, žymiai mažiau žemės ūkio kultūrų rūšių kenčia nuo viroidų sukeltų ligų. Daugiausia viroidų rūšių, net šešios, rastos citrusiniuose augaluose. Lietuvoje viroidai gali pažeisti obelis, kaulavaisius, kriaušes, apynius, bulves bei pomidorus. Kovojama naikinant ligos židinius, kontroliuojant patogenų platintojus, genetiškai modifikuojant augalus.