google/wiki40b huggingface dataset:
Sniego rogės

Sniego rogės, arba sniegaeigis, sniego motociklas (angl. snowmobile) – universali, didelio pravažumo sausumos transporto priemonė, skirta žiemos kelionėms sniegu ar ledu, jai nebūtinas kelias ar pramintos vėžės. Įvairios šių priemonių modifikacijos leidžia jomis važiuoti per gilias pusnis miškuose, kalnuotose ar atvirose vietovėse, ant užšąlusių vandens telkinių ir pan.

Konstrukcija

Paprastai sniego rogės yra sukonstruotos kaip atvira transporto priemonė, be kabinos, su įtaisytu priekiniu stiklu apsaugoti vairuotoją nuo priešpriešinio vėjo, vieta vienam keleiviui. Valdymui reikia panašių įgūdžių. kaip ir vairuojant motociklą ar keturratį. Važiuoklę priekyje sudaro vairuojančiosios slidės – plačios pavažos, kurių gali būti ir viena, per vidurį, – ir galinė varančioji dalis, vikšriniai varytuvai. Vikšrai pirmuose modeliuose buvo gaminami iš metalo ar gumos, tačiau pastaruoju metu naudojamas daug atsparesnis ilgaamžis kevlaro pluoštas. Priklausomai nuo transporo priemonės paskirties, naudojami įvairaus galingumo vidaus degimo bei dyzeliniai varikliai.

Naudojimas

Pradžioje sniego rogės buvo gaminamos kaip transporto priemonė, skirta važiuoti ten, kur kitos negali pravažiuoti. Jos tapo labai populiarios tarp medžiotojų, miško darbuotojų, pervežant žmones bei medžiagas sniegu užklotomis nuošaliomis vietovėmis, per upių ir ežerų ledą. Jos tapo nepamainomos Šiaurės tautų gyvenime, kurioms reikia keliauti mažai kelių turinčiomis vietovėmis, paskui elnių bandas. Sniego rogės yra tapusios ir žiemos laisvalaikio leidimo dalimi, organizuojamos lenktynės, varžybos.
Aleksandras Kavečinskis

Aleksandras Kavečinskis (m. 1633) – Vilkmergės pakamaris 1627-1633, Lietuvos tribunolo maršalka 1633 metais, karaliaus rūmininkas.
1632 metais buvo Vladislovo IV Vazos elektorius nuo Vilniaus vaivadijos.
Regina Maciūtė

Biografija

1953–1959 m. mokėsi Jokūbavo aštuonmetėje mokykloje, 1959–1964 m. Kretingos vidurinėje mokykloje. 1966–1971 m. studijavo LSSR konservatorijoje, Veronikos Fakejevaitės solinio dainavimo klasėje. 1971–2006 m. LSSR filharmonijos solistė. Dainavo ir LSSR operos ir baleto teatre. Nuo 1988 m. LSSR konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija, nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, 2005–2006 m. Dainavimo katedros vedėja; profesorė. Mokinės: Natalija Katilienė, Dalia Kužmarskytė, Liora Grodnikaitė, Lauryna Bendžiunaitė, Ieva Prudnikovaitė, Viktorija Stanelytė, Gunta Davidčuka.

Kūryba

Repertuarą sudaro įvairių stilių kamerinė muzika ir monumentalių vokalinių instrumentinių kūrinių solo partijos. Stažavo 1972 m. Bulgarijoje, J. S. Bacho vasaros akademijoje (Štutgartas, 1990 m.), 1993 m. Mocarteume (Zalcburgas). Gastroliavo Vakarų Europos šalyse, Kanadoje, JAV, Japonijoje.
Tikroji metasekvoja

Paplitimas

Tai grėsmingai nykstanti augalų rūšis. Pagal rastas fosilijas iš Mezozojaus geologinės eros žinoma kad egzistuoja daugiau kaip 50 milijonų metų. Remdamasis fosilijomis, pirmą kartą metasekvojų gentį aprašė japonų paleobotanikas Shigeru Miki 1941 metais, kadangi jas anuo metu žinojo tik iš iškasamų fosilijų. Buvo manyta, kad metasekvojos seniai išnykę, kol 1943 metais kinų miškininkas Zhan Wang’o aptiko nedidelį, dar neatpažintą augalą kalnuoto regiono nuokalnėse Hubėjaus provincijoje. O 1948 metais ją kaip identifikuotą ir augančią gyvą Metasequoia glyptostroboides rušį apibudino kinų botanikai Wan Chun Cheng (gyvenęs 1904–1983 metais) ir Hu Xiansu (gyvenęs 1894–1968 metais).
Tikrosios metasekvojos natūralus savaiminio paplitimo arealas yra vidurio Kinijoje Sičuano ir Hubėjaus provincijos. Bet jas atradus, jos imtos plačiai auginti ir visoje Kinijoje. Už Kinijos ribų botanikos soduose, miestų parkuose, privačiose žmonių valdose auginamos JK, Vokietijoje bei ypač plačiai JAV.

Aukštis, kamieno skersmuo

Tai mažiausia Sequoioideae pošeimio medžių rūšis. Paprastai užauga 40–45, rečiau 50 m aukščio ir iki 1-2,2 m kamieno skersmeniu ar iki 2,5 m skersmens prie kamieno pagrindo.

Apibūdinimas

Tai lapus metantis, vienanamis ir greitai augantis augalas. Medžio vainikas siauras kūgio ar piramidės pavidalo, o su amžiumi tampa plačiai kūgiškas. Kamienas tiesus, žievė oranžiškai rudu atspalviu. Anksti vasarą lapai ryškiai žali, o rudenį prieš nukrisdami tampa su auksinių bronziniu atspalviu. Moteriški kankorėžėliai šviesiai rudos spalvos, kiaušinio pavidalo ovalios formos. Tuo tarpu vyriški kankorėžėliai labiau taamsesnės rudos spalvos, labiau apvalesni ir nukarę laikosi ant ilgokų kotelių.

Priežiūra

Gerai auga gausiame humuso kiek drėgname bet gerai pralaidžiame dirvožemyje. Sausose vietose auga prastai, lėtai.

Amžius ir kiti duomenys

Tikrosios metasekvojos maksimaliai gyvena iki 420 metų.

Panaudojimas

Kinijoje, JAV ir daugelyje vidutinių platumų klimato juostose sodinama kaip dekoratyvinis medis. JAV dažnai auga botanikos soduose ar kituose parkuose. Kinijoje imta jas želdinti atkuriant miškus.

Grėsmė ir apsauga

Tikroji metasekvoja labai reta, laikoma grėsmingai nykstančia rūšimi, kadangi kalnų slėniuose labai kultivuojamas ryžių auginimas, to pasekoje šių medžių arealas siaurėja. Įrašyta į Tarptautinės raudonosios knygos sąrašus.
Nuodėmės islame

Nuodemės islame (arab. الكبير ’al - kabayr) - religiniai nusikaltimai Alachui. Islamo apribojimai yra panašūs į Toros įstatymus ir Dešimt Dievo įsakymų. Pagal sunkumą yra išskiriamos didžiosios nuodėmės ir mažosios nuodėmės. Didžiosios nuodėmės yra tai, kas kiekvienam musulmonui griežtai draudžiama, tačiau musulmonai tiki, kad didžiosiomis nuodėmemis gali tapti ir nuolat daromos mažosios nuodėmės.
Muitinė

Muitinė – valstybės institucija, atsakinga už muitų ir kai kuriais atvejais kitų pasienyje mokamų mokesčių (pavyzdžiui, PVM, akcizų) rinkimą valstybėje bei už krovinių, įvežamų į valstybę, kontrolę (tikrinimą).
Jei pagal tarptautinius arba nacionalinius teisės aktus kai kurių prekių įvežimas į šalį yra ribojamas arba draudžiamas, šią kontrolę taip pat dažniausiai užtikrina muitinė.
Muitinė iš esmės skiriasi nuo kitų pasienio tarnybų, kurios užtikrina asmenų vykimo per sieną kontrolę (imigracijos arba sienos apsaugos tarnybos).
Tarptautinė muitininkų diena švenčiama sausio 26 d. (nuo 1983 m.).
Peštera

Istorija

Miesto teritorijoje žmonės gyvena nuo neolito. Regione gyveno trakai. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1479 m. osmanų raštuose. Bulgarų tautinio atgimimo metu buvo pastatyta daug bažnyčių, tiltų, fontanų, mokyklų bei gyvenamųjų namų.
Levis ben Geršomas

Biografija

Biografinių duomenų beveik neišliko. Filosofijoje sekė Aristotelio idėjomis. Svarbiausias filosofinis veikalas – „Viešpaties kovų knyga“ (Sefer Milhamot Adonai 6 d., parašyta tarp 1317 m. ir 1329 m.). Jame (prieštaraudamas Maimonido teorijai, išdėstytai veikale „Sutrikusiųjų vadovas“, More Nevukhim) Gersonidas nagrinėja sielos nemirtingumo (jį įrodinėja remdamasis universalijų teorija), pranašų ir pranašavimo (šią veiklą jis aiškina kaip žmogaus laisvos valios įrodymą, nes, anot Gersonido, žmogus pats pasirenka bendravimą su universaliu protu), išminties, apvaizdos, dangaus sferų, kūrimo klausimus.
Parašė aritmetikos („Knyga apie skaičius“, Sefer hamispar 1321 m.), trigonometrijos („Apie sinusus, stygas ir lankus“, De sinibus, chordis et arcubus 1342 m.), astronomijos (popiežiaus Klemenso VI įsakymu Gersonido astronomijos veikalas 1342 m. išverstas į lotynų kalbą) studijų, Aristotelio ir Averojaus veikalų komentarų, Euklido veikalo „Pradmenys“ pirmų 5 knygų (1–4 dėstoma planimetrija, 5 – proporcijų teorija) komentarą „Skaičių harmonija“.
Levis ben Geršomas teigė, kad Tora nedraudžia laikyti teisingu to, ką protas suvokia kaip tiesą. Prieštaravo Maimonido pasaulio sukūrimo teorijai, anot jo, pasaulis sukurtas iš pirminės materijos, kuri neturėjo formos ir savybių, Dievas įkvėpė jai esmę, formą, judėjimą ir gyvybę. Nustatytus trylika Toros aiškinimo metodų siekė pakeisti devyniais logikos principais.
Trakų kaštelionas

Trakų kaštelionas (lenk. kasztelan trocki) – antrasis pagal rangą po Trakų vaivados aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas Trakų vaivadijoje, Didžiojo kunigaikščio pilių vaivadijoje vyriausias valdytojas bei Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnas.

Įgaliojimai

Trakų kašteliono pareigybė įsteigta 1413 m., kai Lenkijos karalystės pavyzdžiu buvo įsteigta ir Trakų vaivadija. Trakų kaštelioną skirdavo Didysis kunigaikštis (karalius) ir jis pareigas eidavo iki gyvos galvos arba iki paskyrimo į aukštesnes, dažniausiai Trakų vaivados, arba Vilniaus kašteliono pareigas.
Kaštelionas buvo pavaldus Trakų vaivadai, taip pat karo atveju jo tiesioginis viršininkas buvo ir Lietuvos didysis etmonas. Kaštelionas atlikdavo pilies administracijos, ūkio reguliavimo, teismo ir karinės administracijos funkcijas. Kaštelionas buvo aukščiausias karinės valdžios pareigūnas vaivadijoje ir Trakų pavieto bajorų vadas, taip pat pavieto bajorų pašauktinių kariuomenės vadas.
Kaštelionas buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Trakų kaštelionas turėjo dešimtą pagal rangą aukščiausią pasauliečių poziciją.
Pareigybė panaikinta po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m.
Viktorija Kuodytė

Viktorija Kuodytė (g. 1970 m. Vilniuje) – lietuvių teatro ir kino aktorė.

Biografija

Nuo 1989 m. iki 1991 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje studijavo vokalą.
1994 m. baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademiją, įgijo aktorinio meistriškumo specialybę.
Dirba Meno forte, Kauno valstybiniame dramos teatre, Lietuvos Nacionaliniame dramos teatre.
Nagasakis

Istorija

1945 m. rugpjūčio 9 dieną 11:02 vietos laiku ant Nagasakio buvo numesta antroji atominė bomba – „Dručkis“. Buvo sugriauta apie trečdalis miesto, JAV skaičiavimais, žuvo 40 tūkst. žmonių. Bombos sprogimo vietoje pastatytas memorialas aukoms atminti.

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė – hortenzija, medis – taukinis žvakmedis.
Pagirgždūtis (Telšiai)

Istorija

Nuo 1578 m. minimas Pagirgždūčio dvaras. XIX a. vid. buvo du dvarai ir kaimas. Iki XX a. pab. kartu su Pagirgždūčio kaimu Kelmės rajone sudarė bendrą kaimą.
Lietuviška ceitunga

Lietuviška ceitunga (Lietuwißka Ceitunga, Lietuwiška ceitunga) – seniausias Lietuvoje Klaipėdos krašto lietuviškų žinių laikraštis, 1877–1940 m. ėjęs Klaipėdoje.

Istorija

Įsteigė Martynas Šernius ir Heinrichas Holcas. 1878–1900 m. savaitinis, 1900–1913 m. – dvisavaitinis, 1913–1931 m. ėjo tris kartus per savaitę, nuo 1932 m. – dienraštis. 1905–1940 m. spausdino Zyberto spaustuvė. Laikraštis turėjo priedų, tarp jų: „Beilage zu der Lietuviszka ceitunga“, „Kalėdų pridėtka“, „Laukininkų prietelis“ (1896–1900 m.), „Laukininkas“ (1929–1939 m.), „Lietuvos ūkininkas“ (1900 m., atsakingasis redaktorius A. Jodaitis, išėjo 10 numerių.), „Naujausi vaizdai iš viso svieto“, „Priedas Lietuviškos ceitungos“, „Pridėjimas prie Lietuviškas ceitungas“, „Pridėtka prie Lietuviškos ceitungos“, „Šventai dienai“ (1932–1939 m.). Tiražas 700–800 egz. (1912 m.). 
Gotišku šriftu spausdintas laikraštis nušvietė Klaipėdos ir Klaipėdos krašto žmonių gyvenimą, rašė apie naujausius įvykius Lietuvoje, Vokietijoje, įvairiose užsienio šalyse, skelbė publikacijas apie Lietuvos praeitį, tradicijas, kalbą. Įvairios tematikos rašiniai buvo skelbiami ir gausiuose leidinio prieduose. Po 1883 m. išryškėjo germanizatoriška tendencija; iki 1918 m. daugiausia reiškė Vokietijos nacionalinės liberalų partijos interesus. Atsvarui 1890–1923 m. Tilžėje Mauderodės spaustuvė leido prolietuvišką laikraštį „Nauja lietuviška ceitunga“.

Bendradarbiai

Iki 1883 m. bendradarbiavo Jonas Basanavičius, Jonas Šliūpas, Jurgis Zauerveinas. Paskelbė straipsnių apie lietuvių kalbą, tradicijas, Lietuvos istoriją. Jame 1879 m. išspausdintas J. Zauerveino eilėraštis „Lietuvninkai mes esam gimę“, tapęs Mažosios Lietuvos himnu. Laikraščiui rašė Kristupas Jedinaitis, Simonas Norkus, Ieva Simonaitytė.
Ukrainos futbolo varžybos 2017–2018 m.

Pirma lyga 2017–2018 m.

Ukrainos Pirma lyga- tai antros pakopos futbolo pirmenybės. Šiame sezone dalyvavo 18 klubų.
Litova stelo

Litova stelo (liet. Lietuvos žvaigždė) – Lietuvos esperantininkų sąjungos žurnalas, leistas 1914 m., 1922–1926 m., 1935–1940 m. ir nuo 1991 m.

Istorija

1914 m. buvo leidžiamas Liepojoje, vėliau – Kaune. 1935–1936 m. leidinio tekstas spausdintas esperanto ir lietuvių kalba, 1937 m. Nr.1 (13) dalis teksto spausdinta lietuvių k., 1922–1926 m. ir 1938–1940 m. visas tekstas – tik esperanto kalba. Spausdino M. Adomavičiaus, F. Sokolovskienės, G. Lano ir M. Jolkos spaustuvės Kaune ir Marijonų spaustuvė Marijampolėje.
Rašyta apie esperantininkų sąjungos veiklą, propaguota tarptautinė esperanto kalba, pasakota pasauliui apie Lietuvos visuomeninį, politinį, kultūrinį gyvenimą. Bendradarbiavo Liudas Alseika, Vladas Butkus, Balys Giedra, Juozas Lazauskas, Antanas Prapuolenis, Stasys Zokas ir kt.
Nuo 1991 m. Vilniuje leidžiamas dvimėnesis žurnalas esperanto kalba, kaip atkurtas 1914 m., 1922–1926 m., 1935–1940 m. ėjęs to paties pavadinimo leidinys. Iniciatorius Laurynas Algimantas Skūpas. Leidžia Lietuvos esperantininkų sąjunga. Tiražas 1991 m. – 5000 egz., 1996 m. – 1000 egz.
Spausdinama visuomeninė ir kultūrinė informacija apie Lietuvą esperanto kalba.
Belmopanas

Istorija

Idėja įkurti sostinę šalies viduryje kilo po to, kai 1961 m. uraganas Hattie nusiaubė tuometinę šalies sostinę – Belizo miestą, esantį prie jūros kranto. Naujas miestas pradėtas statyti 1966 m., administraciniu Britų Hondūro centru Belmopanas paskelbtas 1970 m. Nuo 1981 m. – Belizo sostinė. Dauguma miesto gyventojų yra valstybės tarnautojai ir jų šeimos.
Radomiras

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas XV a. kaip Uradmur.
1488 m. pirmą kartą paminėtas dabartiniu pavadinimu.
Radomire buvo paskelbta apie Bulgarijos respublikos įkūrimą.
Apoditerijus

Apoditerijus (lot. apodyterium, iš gr. ἀποδυτήριον 'vieta, kur nusirengia') – senovės Romos viešosios pirties patalpa su kambarėliais ar lentynomis, kur lankytojai nusirengdavo ir laikydavo drabužius ir kitus daiktus kol maudydavosi.
Daiktus apoditerijuje saugodavo vergai kapsarijai, kurie būdavo arba pirties personalas, arba pačių mauduolių atsivesti.
Viename iš Romos laikų mokyklinių tekstų aprašyta, kaip turtingas romėnas moksleivis ateina į pirtį ir apoditerijuje palieka vergą jam paliepdamas: „Neužmik, saugok nuo vagių“.
Hong Kong Rangers FC

Istorija

Klubas įkurtas 1958 m. .
Rybackojė (apskritis)

Rybackojė (муниципа́льный о́круг Рыба́цкое) - 52-oji municipalinė apskritis, įeinanti į Sankt Peterburgo Nevos rajoną. Apskritis yra pietrytinėje Sankt Peterburgo dalyje, palei Nevos upę. Municipalinėje apskrityje gyvena 49 537 žmonės (2002 m. gyventojų surašymas).
Dabartinėje apskrityje XVIII a. pradžioje buvo įkurta slabada, vėliau kaimas. Kaip miesto rajonas Rybackojė pradėta projektuoti ir statyti 1983-1985 m.
Apskritį aptarnauja Sankt Peterburgo metropolitenas, čia yra galutinė Nevsko-Vasileostrovskaja linijos stotis (Trečioji linija). Iš metro stoties taip pat galima patekti ir į Rybackojės geležinkelio stotį, iš kurios kursuoja traukiniai į netoliese esančias gyvenvietes ir sodus. Apskrityje daugiausia yra miegamieji miesto rajonai, čia yra įvairaus amžiaus ir tipų gyvenamųjų namų kvartalai bei tipiškos maisto prekių parduotuvės. Pastaraisiais metais Rybackojėje padažnėjo statybos, čia atsirado keletas prekybos centrų. Daugiausia į vakarus nuo metro stoties yra keletas lengvosios pramonės įmonių. 2013 m. kompanija RosStrojInvest Rabackojėje pastatė antrą pagal aukštį pastatą mieste - gyvenamąjį namą "Kunigaikštis Aleksandras Nevskis" (37 aukštai, 125 m).
Rybackojės apskrities ribos: nuo Zaporožskaja gatvės Obuchovskoj Oborony prospektu iki Černovo gatvės, toliau - Černovo gatve iki Nevos upės, toliau - Neva iki Deviatogo Janvaria gatvės, šiaurine kelio Ust Ižora - Ust Slavianka kelio puse, Ust Slavianka, palei šiaurinę privažiavimo prie Kolpino valymo įrenginių puse, šiuos įrenginius apeina ir kerta geležinkelio atšaką į Volchovstrojų, toliau eina pietvakarine geležinkelio linijos atšakos puse iki rytinės Rybackojės metro depo pusės. Nuo ten - iki Maskvos geležinkelio atšakos, toliau palei vakarinę Maskvos geležinkelio atšaką iki Bratjev Gribakinych gatvės, jos ašimi - iki Zaporožskaja gatvės, toliau - Zaporožskaja gatvės ašimi iki Obuchovskoj Oborony prospekto.
Kęstutis Jankauskas (1969)

Biografija

1992 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. Nuo 1991 m. pradėjo dirbti Užsienio reikalų ministerijoje – Šiaurės Europos šalių skyriaus atašė, trečiuoju sekretoriumi. 1992–1996 m. – Lietuvos ambasados Švedijos Karalystėje atašė, pirmasis sekretorius.
1996–1997 m. – URM Šiaurės Europos šalių skyriaus pirmasis sekretorius, Daugiašalių santykių skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1997–1999 m. – Saugumo politikos skyriaus vedėjas.
1999–2003 m. – Lietuvos Respublikos ambasados Jungtinėse Amerikos Valstijose ministras patarėjas.
2003–2005 m. – URM Saugumo politikos departamento direktoriaus pavaduotojas, departamento direktorius.
2005–2009 m. – Lietuvos nuolatinės atstovybės Europos Sąjungoje ambasadorius ypatingiems pavedimams.
2009 m. vasario – birželio mėn. – URM valstybės sekretorius, 2009 m. liepos mėn. – 2011 m. birželio mėn. – URM kancleris.
2011 m. birželio 9 d. paskirtas Lietuvos Nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi bei Lietuvos nuolatiniu atstovu Šiaurės Atlanto Taryboje (NATO), juo buvo iki 2015 m. sausio 13 d., kuomet buvo paskirtas Europos Sąjungos stebėjimo misijos Gruzijoje vadovu.
Picea chihuahuana

Paplitimas

Savaime auga šiaurės vakarų Meksikoje, Vakarų Siera Madrės kalnuose (Čihuahuoje, Durange). Chihuahuana eglė labai reta, 2000 metais rastos nedidelės 39 augimvietės.

Apibūdinimas

Užauga iki 51 m aukščio, kamienai iki 1,5 m skersmens. Spygliai 17-23 mm ilgio, šviesiai žydrai žali. Kankorėžiai cilindriški, 7-12 cm ilgio, 3 cm pločio.
Pabaisko herbas

Aprašas

Herbo raudoname lauke du sukryžiuoti sidabriniai kovos kirviai galvomis į viršų ir ašmenimis į šonus.

Istorija

Svarstant herbo motyvus nutarta, kad reikia priminti šalia Žirnajos ežero ir to paties vardo upelio 1435 m. rugsėjo 1 d. įvykusį mūšį, nuo kurio ir kilo miestelio pavadinimas.
Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2008 m. gruodžio 22 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1647.
Vidmantas Merkliopas

Biografija

1987 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas. VšĮ Raseinių ligoninės direktorius.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Raseinių rajono skyriaus narys.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2004 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys.
Raseinių rajono bendruomenės sveikatos tarybos narys. Sutuoktinė Aušra, vaikai Agnietė, Rūtenė, Vytautas.
Rugpjūčio 11

Vardadieniai

Butenis – Filomena – Klara – Severas – Zuzana – Visgaldas – Visvilė – Ligija
Suomijos senatas

Suomijos senatas (suom. Suomen senaatti) – Suomijos Didžiosios Kunigaikštystės (1816–1917) ir Suomijos Respublikos (1917–1918) vykdomosios valdžios institucija, atlikusi Ministrų kabineto ir Aukščiausiojo teismo funkcijas. Senatui vadovavo Rusijos imperatoriaus paskirtas generalgubernatorius. Senatas buvo padalintas į Ekonominį ir Teisminį skyrius. Pirmuoju Senato pirmininku buvo Pehr Evind Svinhufvud.
Po Rusijos imperijos Vasario revoliucijos Ekonominio skyriaus pirmininko pavaduotojas tapo Senato pirmininku. 1918 m. Suomijai jau atkūrus nepriklausomybę Ekonominis skyrius pavirto į Ministrų kabinetą, o Teisminis – į Aukščiausiąjį teismą. Senato pirmininkas tapo ministru pirmininku, o senatoriai – ministrais.
Gintaras Lazdynas

Biografija

1977 m. baigė Šiaulių 10-ąją vidurinę mokyklą, 1978 m. – miesto 13-ąją technikos mokyklą. 1979–1983 m. studijavo lituanistiką Šiaulių pedagoginiame institute, 1983 m. užėmė I vietą studentų mokslinių darbų apžiūroje Lietuvoje ir II vietą TSRS (Kemerove). 1993–1998 m. mokėsi jungtinėje Vytauto Didžiojo universiteto ir Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto doktorantūroje. 1998 m. apgynė disertaciją „Romaninių struktūrų formavimasis Lietuvoje: Nuo Algimanto iki Altorių šešėly“, humanitarinių mokslų daktaras. 
Nuo 1978 m. dirbo Šiaulių televizorių gamyklos konstravimo biure, Biržų kelių valdyboje. 1983–1985 m. Šiaulių pedagoginio instituto Lietuvių literatūros katedros asistentas, dėl antisovietinių pasisakymų buvo priverstas palikti katedrą, dirbo Kretingoje. Nuo 1990 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, 1998–1999 m. Lietuvių literatūros katedros vyr. asistentas, nuo 1999 m. docentas, 2004 - 2013 m. Literatūros istorijos ir teorijos katedros docentas. 1998–1999 m. dar ir Vytauto Didžiojo universiteto Lietuvių literatūros katedros vyr. asistentas, 1999–2003 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto Lietuvių filologijos katedros docentas.

Mokslinė veikla

Svarbiausios mokslinių tyrimų sritys – romano istorija ir teorija, europietiškasis herojinis epas, vokiečių Bildungsromano teorija, vokiečių romantizmo estetika, romano, herojinio epo ir stebuklinės pasakos estetinis subjektas, literatūros tyrimo metodologijos, lietuvių romano raida, lietuvių romantizmo problema. 
Daugiau kaip 80 mokslinių ir mokslo populiarinimo bei Lietuvių literatūros enciklopedijos straipsnių autorius.
Cechanoveco valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Vakarinė valsčiaus dalis 1807-1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui, 1816-1837 m. Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, 1837-1866 m. Augustavo gubernijai, 1867-1914 m. Lomžos gubernijai. Rytinė valsčiaus dalis 1807-1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842-1914 m. Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1919-1934 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Skužeco valsčiui. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Cechanoveco rajonui. 1941-1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1952-1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Kosiorkų, Pobikrų ir Vina Chrolų valsčiams. 1945-1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Antoninas, Bujenka, Cechanovčikas, Cechanovecas, Čaje Bagnas, Čaje Vulka, Dombčinas, Gajas, Kobusai, Koce Basiai, Koce Piskulai, Koce Schabai, Kosiorkai, Kostušin Kolonija, Kozaže, Kulakai, Lempice, Malecas, Novodvorai, Pobikrai, Pžibišinas, Radziševo Krule, Radziševo Senčuchas, Radziševo Sobiechovas, Radziševo Stare, Skužecas, Tvorkovice, Tžaskai, Vina Chrolai, Vina Pošvientna, Vina Stara, Vina Vilkai, Vina Vipichai, Vojtkovice Dadai, Vojtkovice Glina, Vojtkovice Stare ir Zadobže.
Lietuvos futbolo varžybos 1985 m.

I lyga

Teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje kitame sezone iškovojo Aušra Vilnius ir Kooperatininkas Plungė.
Pronija

Pronija (gr. pronoia – globa) – Bizantijos žemėvaldos forma XI–XV a., artima beneficijai ir lenui. Imperatoriai pasauliečiams arba vienuolynams suteikdavo teisę iki gyvos galvos (neretai ir paveldimai) iš tam tikros teritorijos valstiečių savo naudai rinkti valstybės mokesčius. Nuo XIII a. imta dalyti ir dirbamos žemės plotus. Už proniją jų savininkai (pronijarai) dažnai ir patys privalėdavo tarnauti kariuomenėje ir pateikdavo tam tikrą skaičių karių.