google/wiki40b huggingface dataset:
Michailas Kalašnikovas

Biografija

Gimė daugiavaikėje valstiečių šeimoje Kurjos kaime, Altajuje. 1930 m. tėvo Timofėjaus Kalašnikovo, pripažinto buože, šeima iš Altajaus krašto buvo išsiųsta į Sibirą. 1936 m. Michailas Kalašnikovas išvyko į Kazachstaną ir dirbo geležinkelio darbuotoju. 1938 m. pašauktas į Raudonąją Armiją, kurioje tarnavo iki 1949 m. Buvo tanko vairuotoju-mechaniku, pradėjo konstruoti ir modifikuoti patrankas, šautuvus. Už išradimus apdovanotas paties Georgijaus Žukovo. Baigęs tankistų mokyklą išsiųstas į Leningrado Vorošilovo vardo gamyklą toliau tobulinti savo prietaisą.
1941 m. Didžiojo Tėvynės karo metu prie Briansko Kalašnikovas buvo sunkiai sužeistas. 6 mėnesių trukmės gydymosi atostogų metu vyresnysis seržantas sukonstravo savo pirmąjį pistoletą-kulkosvaidį, o 1942 m. jį patobulino. Dirbo artilerijos skyriuje. 1944 m. sukonstravo automato prototipą. 1945 m. pradėjo savo garsiojo automato AK-47 konstrukciją, o 1947 m. bandymuose jis pripažintas veiksmingiausiu. Nuo 1949 m. „Ižmaš“ gamykla pradėjo serijinę Kalašnikovo automatų gamybą.
Po demobilizacijos Michailas Kalašnikovas persikėlė į Iževską ir dirbo vyriausiuoju konstruktoriumi „Ižmaš“ gamykloje 1950–1970 m. jo vadovaujamame konstruktorių biure sukurti unifikuoti automatai AKM, AK-74, kulkosvaidžiai – RPK (rankinis), PK.
Michailas Kalašnikovas, atsakydamas į klausimus apie garsiojo savo automato populiarumą, yra pasakęs: Aš didžiuojuosi savo išradimu, bet man liūdna, kad jis naudojamas teroristų. Geriau būčiau sukūręs mašiną, kurią žmonės galėtų naudoti ūkyje, kuri padėtų žemdirbiams – tarkim, žoliapjovę.
Raguviškių mokykla

Raguviškių mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba, veikusi Kretingos rajono savivaldybės teritorijos Būdviečių ir Raguviškių kaimuose. Šiuo metu Kretingos M. Daujoto vidurinės mokyklos pradinis skyrius.

Istorija

Raguviškių pradinę mokyklą 1922 m. įsteigė Kretingos valsčiaus valdyba. Iš pradžių ji įsikūrė Adomo Jagučio sodyboje, o pirmieji mokytojai buvo Žilinskas ir Jašinskaitė. 1924 m. mokykla persikėlė į Būdviečių ūkininko Konstantino Riaukos pasistatytą naująjį gyvenamąjį namą, kuriame mokyklai buvo išnuomotas didžiausias kambarys. Jame mokėsi apie 30 vaikų. Riaukų sodyba ir joje įsikūrusi mokykla tapo Raguviškių apylinkės gyventojų kultūriniu centru. Čia vyko vaidinimai, vakaronės, buvo organizuojami namų šeimininkių kursai.
Pokario metais mokykloje mokytojavo Magdalena Paulauskaitė, čia gimęs ir užaugęs namų šeimininkų sūnus Vytautas Riauka, Aldona Gintautaitė. Namų šeimininkus 1948 m. ištrėmusi į Sibirą, visa sodyba buvo perduota mokyklai, kuri 1949 m. peraugo į septynmetę, o 1961 m. reorganizuota į aštuonmetę mokyklą. Pirmuoju septynmetės mokyklos direktoriumi buvo paskirtas mokytojas Juškevičius, o aštuonmetei mokyklai ėmėsi vadovauti Jonas Salda. 1963 m. mokykloje mokėsi 133, 1967 m. – 115, 1970 m. – 111 vaikų.
1989 m. mokykla reorganizuota į devynmetę, 1995 m. pavadinta pagrindine, perkelta į Raguviškius, apie 1998 m. pertvarkyta į pradinę.
Gelzenkirchenas

Istorija

Pirmą kartą miesto vardas paminėtas 1150 m., bet iki pat XIX amžiaus čia buvo mažas kaimelis, kol neprasidėjo industrinė revoliucija. 1840 m., pradėjus anglies kasimą regione, Gelzenkirchene gyveno 6 tūkst. žmonių. 1900 m. gyventojų skaičius išaugo iki 138 000.
XX a. pradžioje miestas tapo svarbiausiu angliakasybos centru visoje Europoje ir tuo užsitarnavo „tūkstančio fakelų miesto“ vardą.

Sportas

Mieste 1974 m. vyko X pasaulio futbolo čempionatas, 1988 m. – VIII Europos futbolo čempionatas, o 2006 m. – XVIII pasaulio futbolo čempionatas. Stipriausias klubas yra FC Schalke 04.
Lebedžiai (Kaunas)

Istorija

1863 m. lapkričio 26 d. Lebedžių kaime įvyko paskutinis A. Mackevičiaus sukilėlių būrio mūšis.
1950–1954 m. – Lebedžių apylinkės centras.
Benediktas Juodka

Biografija

1949–1960 m. mokėsi Gargždų vidurinėje mokykloje. 1965 m. Maskvos Lomonosovo universiteto Chemijos fakultete baigė chemijos studijas. 1968 m. chemijos mokslų kandidatas. 1968–1969 m. VU Biochemijos, biofizikos ir genetikos katedros asistentas, 1969–1971 m. vyr. dėstytojas. 1971–2002 m. VU Biochemijos ir biofizikos katedros vedėjas. 1973 m. 2 mėn. stažavosi Čekoslovakijos MA Organinės chemijos ir biochemijos institute, 1974–1975 m. 10 mėn. stažuotė Šiaurės vakarų ir Ilinojaus universitetuose (JAV). 1981 m. chemijos mokslų daktaras.  Nuo 1982 m. profesorius. 1985 m. ir 1987 m. vizituojantis profesorius Debreceno universitete (Vengrija); 1989 m., 1992 m., 1995 m. ir 1997 m. vizituojantis profesorius Frankfurto universitete (Vokietija). 1991 m. (6 mėn.), 1993 m. (2 mėn.), 1995 m. (2 mėn.), 1997 (3 mėn.), 2000 m. (3 mėn.) dirbo mokslinį darbą Vokietijos vėžio tyrimo centre Heidelberge (Vokietija). 1991–2001 m. VU mokslo reikalų prorektorius, 2001–2002 m. laikinai einantis VU rektoriaus pareigas, 2002–2012 m. VU rektorius. 
Skaitė paskaitas ir dalyvavo tarptautinėse konferencijose Austrijos, Belgijos, Danijos, Estijos, Čekijos, Čilės, Ispanijos, Italijos, Japonijos, JAV, Kuveito, Latvijos, Lenkijos, Prancūzijos, Rusijos, Suomijos, Švedijos, Vengrijos, Vokietijos ir kitų šalių universitetuose bei mokslo centruose. Paruošti ir skaitomi arba skaityti šie teoriniai kursai: bioorganinė chemija, biochemija, molekulinė biologija, nukleorūgščių chemija ir biochemija. 
Nuo 1987 m. Lietuvos MA narys korespondentas, 1990 m. tikrasis narys (akademikas), 1992–2003 m. LMA prezidentas. Nuo 1994 m. Latvijos MA užsienio narys. 1994 m. Europos mokslo ir meno akademijos narys (Zalcburgas). 1999–2001 m. Pasaulio mokslo ir technologijų etikos komiteto vicepirmininkas. 2002 m. Europos menų, gamtos ir humanitarinių mokslų akademijos (Paryžius) tituluotas narys. 2002 m. Italijos mokslų akademijos užsienio narys.
2012–2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys (išrinktas pagal LSDP sąrašą).  Nuo 2017 m. Lietuvos darbdavių konfederacijos prezidentas.
Vedęs; žmona Tiina (g. 1946 m.), vertėja (estė).  Sūnus Robert Juodka, teisininkas.

Mokslinių interesų sritys

Kovalentiniai nukleorūgščių ir baltymų kompleksai bei jų cheminis modeliavimas; Transportinių ribonukleorūgščių pirmtakų brendimo mechanizmo tyrimas; Fotodinaminės onkoterapijos biocheminiai mechanizmai.
Czerwony sztandar (1936)

Czerwony sztandar (liet. Raudonoji vėliava) – Vakarų Baltarusijos komunistų partijos CK laikraštis, nelegaliai ėjęs 1936–1938 m. Vilniuje lenkų kalba.
Kalmunė

Istorija

Miestas smarkiai nukentėjo per pilietinį karą ir 2004 m. cunamį.
Šviesuolių judėjimas

Šviesuolių judėjimas (angl. Brights movement) – visuomeninis judėjimas, kurio tikslu yra natūralistinės pasaulėžiūros propagavimas. Judėjimą 2003 m. įkūrė Paulas Geisertas ir jo žmona Mynga Futrel. Žodį šviesuolis Geisertas pasirinko kaip bendrą terminą, įvardinantį asmenį, kurio pasaulėžiūra yra natūralistinė (laisva nuo antgamtiškumo ir mistinių elementų).

Istorija

Judėjimas susikūrė aplink The Brigts Net svetainę. Kiekvienas iš dalyvių turi teisę išsakyti savo nuomonę.
Paulas Geisertas 60-aisiais buvo biologijos mokytojas Čikagoje, 70-aisiais tapo profesoriumi, 80-aisiais – rašytoju ir verslininku. 90-aisiais tapo švietėjiškos medžiagos ir interneto svetainių, susijusių su religijos mokymu mokyklose bendraautoriumi. 2002 m. dalyvavo kampanijoje „Bedievių amerikiečių maršas į Vašingtoną“ (Godless Americans March on Washington), bet jam nepatiko etiketė bedieviai ir pabandė sugalvoti kitą, geriau skambantį žodį.
Futrellas, bendradarbiaudamas su judėjimo įkūrėju, norėjo į jį įtraukti kuo daugiau nereligingų asmenų, kurie tuo metu nepriklausė jokiai organizacijai. Tam, kad tą pasiekti, jis išpopuliarino žodį bright 'šviesuolis', taip pat pilietinės visuomenės idėją, kuri skelbė, jog galima vienytis naudojant internetą. Po pirmų bandymų 2003 m. pradžioje jis paleido svetainę birželio 4. Judėjimas tapo populiariu dėl Ričardo Dokinso ir Danielo Denneto straipsnių. Per metus narių skaičius jau siekė penkiaženklį skaičių. Vis didesnis populiarumas priklausė nuo aštrių debatų apie Naująjį ateizmą ir nuo tokių knygų kaip Dievo iliuzija, Laiškas krikščionių tautai ir kt. Iki 2008 m. balandžio svetainėje užsiregistravo apie 38 tūkstančius narių iš 148 šalių.

Judėjimas

Dauguma judėjimo dalyvių įvardina save ateistais, humanistais, laisvamaniais, natūralistais, agnostikais, skeptikais ir tt. Visi jie yra vadinami bendru terminu šviesuoliai. Judėjimui priklauso tokios garsenybės kaip Ričardas Dokinsas, Nobelio laureatas Ričardas Dž. Robertsas, psichologas Stivenas Pinkeris, filosofas Danielas Dennetas, taip pat iliuzionistai ir mitų griovėjai Džeimsas Rendis ir Penas ir Teleris.
Fromažė

Gyventojai

Gyventojų daugumą sudaro betai.
Sorokos rajonas

Geografija

Sorokos rajonas šiaurėje turi pasienio ruožą su Ukraina, vakaruose ribojasi su Dondušeniu ir Drokija bei pietuose su Floreščiu.
Aukščiausias taškas, siekiantis 347 m, yra Vadenio kalva. Visokos kalva siekia 330 metrų. Rajone teka Dniestro upė. Rudi kaime pastatytas obeliskas, žymintis vienintelį Moldovoje UNESCO paveldo objektą – Struvės geodezinio lanko punktą.
Irena Čeilitkienė

Biografija

1972 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja. VšĮ Panevėžio miesto poliklinika direktorė.
Tėvynės sąjungos Panevėžio miesto skyriaus narė.
2007 m. išrinkta Panevėžio miesto savivaldybės tarybos nare, mandato atsisakė.
Panevėžio bendruomenės tarybos narė, Lietuvos bendrosios praktikos gydytojų kolegijos narė, Lietuvos hipertenzijos lygos narė. Sutuoktinis Gintautas (miręs), vaikai Danas, Gintautas.
Robert McNamara

Biografija

Gimė San Fransiske airių kilmės parduotuvės vadybininko šeimoje. 1933 m. baigė Pidmonto vidurinę mokyklą. 1937 m. baigė ekonomikos bakalauro studijas Kalifornijos universitete Berklyje. 1939 m. Harvardo verslo mokykloje baigė magistro studijas. Po jų metus dirbo PriceWaterhouse kompanijoje. 1940 m. rugpjūtį pradėjo dėstyti Harvardo verslo mokykloje.
Nuo 1943 m. pradžios kapitono pareigose tarnavo JAV karinių oro pajėgų Statistikos kontrolės biure. Šiose pareigose analizavo JAV sunkiųjų bombonešių B-29 Superfortress veiksmų efektyvumą Antrajame pasauliniame kare, sukūrė statistinius jų valdymo blokus. 1946 m., būdamas pulkininku leitenantu, tarnybą baigė. Nuo 1946 m. dirbo Ford kompanijoje. 1960 m. lapkričio 9 d. tapo kompanijos prezidentu.
1961 m. sausio 21 d. pradėjo dirbti JAV gynybos sekretoriumi naujai išrinkto JAV prezidento Dž. F. Kenedžio sudarytoje vyriausybėje. 1962 m. spalį vykusios Karibų krizės metu palaikė Kubos jūrų blokados, o ne salos bombardavimo veiksmus. Gynybos sekretoriaus pareigose siekė sustiprinti JAV gynybinius pajėgumus. 1964 m. rugpjūtį, po Tonkino įlankos incidento, R. Maknamara palaikė didesnį Jungtinių Valstijų įsitraukimą į Vietnamo karo veiksmus. Laikomas pagrindiniu Vietnamo karo architektu. 1967 m. lapkritį pateikė JAV prezidentui L. Džonsonui memorandumą, kuriame siūlė daugiau nedidinti JAV pajėgų, dislokuotų Vietname skaičiaus, baigti Šiaurės Vietnamo bombardavimus ir didžiąją karo naštą su Šiaurės Vietnamu perkelti Pietų Vietnamo pajėgoms. Prezidentui memorandumą atmetus, 1968 m. vasario 29 d. atsistatydino iš pareigų.
Nuo 1968 m. balandžio iki 1981 m. birželio vadovavo Pasaulio bankui. Šiose pareigose siekė daugiau finansuoti socialinius projektus, pateikė Pasaulio banko finansuojamų projektų naujų efektyvumo vertinimo metodų.
1982 m. siūlė, kad JAV įsipareigotų pirmoji nenaudoti branduolinio ginklo Europoje. Parašė 10 knygų, 1995 m. – atsiminimus. Mirė 2009 m. liepos 6 d. Palaidotas Arlingtono nacionalinėse kapinėse.
Kultuvė

Aprašymas

Kultuvė primena kiek išlenktą lentelę su rankena. Ji sudaryta iš pleišto formos lentelės ir koto (rankenos). Skalbimui eketėse žiemą buvo naudojamos su ilgesniu (iki 1 m) kotu. Lentelė būna prie koto siaurėjanti ir storėjanti. Kad skalbėjai kultuvė neišsprūstų iš rankų, padarydavo ją su pakreiptu kotu. Lentelės viršutinė ir jungiančioji su kotu dalis neretai buvo puošiama ornamentais geometriniais, augaliniais, gyvūniniais motyvais – geometriniu raštu, atliekamu kontūrinio įpjovimo linijomis. Jie būna labai įvairūs: nedideli įpjovimai ir sudėtingos segmentinės žvaigždės. Kartais būdavo išpjaustomi padarymo metai, inicialai. Praeityje daugelį buities darbų moterims tekdavo atlikti talkų metu, todėl reikėjo turėti išsiskiriantį įnagį, kad nepasimestų. Kultuvę darydavo iš gluosnio, ievos, klevo.
Be skalbimo, kultuves naudodavo ir linų galvutėms nukulti, pupų, žirnių ankštims aižyti.
Kultuvė pavaizduota Kulautuvos herbe. Kauno rajono miestelio vardas siejamas su šiuo įnagiu, kadangi pasakojama, kad nuo seno moterys Nemune triukšmingai velėdavo skalbinius.
Mindaugas Petrauskas

Biografija

1961–1972 m. mokėsi Kulautuvos vidurinėje mokykloje, 1972–1977 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Fizikos fakultete (FF), įgijo fiziko specialybę. 1979–1983 m. VU baigė aspirantūrą. Mokslų kandidatas (daktaras) (1983 m.).
1984–1987 m. VU FF Puslaidininkių fizikos katedros Mokslinių tyrimų departamento sektoriaus vedėjas, 1988–1992 m. VU FF Puslaidininkių fizikos katedros laboratorijos vedėjas, 1993–1996 m. VU Medžiagotyros ir taikomųjų mokslų instituto departamento vadovas, 1996–1999 m. UAB „Mikrovisata“ Vilniaus filialo direktorius 1999–2000 m. AB „Lietuvos telekomas“ skambučių centro projektų vadovas, 2000–2001 m. diegimo projektų vadovas 2001 m. projektų sektoriaus direktorius, 2001–2004 m. UAB „Danet Baltic“, 2004–2008 m. prezidentas. Iki 2009 m. birželio 30 m. Lietuvos Respublikos ūkio ministro patarėjas. Nuo 2009 m. liepos 1 m. Lietuvos Respublikos ūkio viceministras. 2012 m. vasario 22 d. pasitraukė iš šių pareigų.
Žinių ekonomikos forumo narys.
Išsiskyręs. Dukros Iveta, Lina ir Ieva.
Ostrublis

Ostrublis – piniginis vienetas, kuris buvo apyvartoje okupuotose Rusijos imperijos teritorijose ir kurį 1916 m. išleido Vokietija. Piniginis vienetas oficialiai vadinosi rublis, jo šimtojo dalis – kapeika. Pradžioje ostrublis buvo lygus Rusijos rubliui.
Nuo 1918 m. ostrubliai cirkuliavo kartu su ostmarke, viena ostmarkė buvo lygi 2 ostrubliams.
Ostrublių įvedimas buvo pavestas Rytų prekybos ir pramonės bankui (vok. Ostbank für Handel und Gewerbe), turėjusiam centrą Poznanėje. Šis bankas sukūrė specialią kredito kasą – Rytų skolinamąją kasą (vok. Darlehnskasse Ost), kuri turėjo veikti kaip emisijos bankas vokiečių okupuotuose rytiniuose kraštuose (išskyrus Lenkiją).
1916 m. birželio 26 d. buvo įkurtas Rytų skolinamosios kasos Kauno skyrius, įpareigotas išleisti į apyvartą naujųjų pinigų 100 mln. rublių sumai. Rugpjūčio 6 d. ostrubliai buvo paskelbti vienintele teisėta valiuta Lietuvoje. Ostrublis buvo prilygintas vokiečių markei santykiu 1:2. Apyvartoje šalia popierinių ostrublių kursavo geležinės kapeikos.
Ostrubliai buvo dvipusiai, su vienodomis parašų faksimilėmis. Smulkesnių nominalų ženklai nenumeruoti. Trijų, dešimties ir dvidešimt penkių rublių vertės ženklai buvo pažymėti serijos raide ir šešiaženkliais numeriais. 100 rub. vertės ženklų numeriai buvo šešiaženkliai ir septynženkliai, be serijų raidžių. Ženkluose įrašai buvo keturiomis kalbomis: averse – vokiečių, reverse – lietuvių, lenkų ir latvių.
Ostrublių ženklai buvo nesudėtingos spaudos ir ornamentikos, popierius – prastos kokybės. Tai labai palengvino ostrublių klastojimą. Kaip netikrų ostrublių centrai garsėjo Minskas, Vilnius, Kaunas, Šiauliai, Ryga, Liepoja.
1917 m. kovo mėn. Rytų skolinamoji kasa buvo atskirta nuo Rytų prekybos ir pramonės banko ir tapo atskira kredito įstaiga. Ji buvo perkelta iš Poznanės į Kauną, kur ir toliau tęsė popierinių pinigų emisiją: iš pradžių ostrublių, nuo 1918 m. ostmarkių. Rytų skolinamoji kasa popierinius pinigus leido nesirūpindama jų padengimu. Ostrubliai ir ostmarkės buvo padengti rusų rubliais, vertybiniais popieriais bei kt. vertybėmis ir prekėmis. Šie pinigai neturėjo brangiųjų metalų ir tvirtos valiutos pagrindo.

Lietuvoje

Lietuvoje ostrublis cirkuliavo iki 1922 m., kai jis buvo pakeistas litu. Įvedus litą ostrubliai ir ostmarkės turėjo būti iki 1923 m. sausio 1 d. pakeisti į litus.
HRT F1 Team

2010 m. sezonas

2009 m. spalio 31 d. ekipa oficialiai paskelbė, kad vienu komandos lenktynininkų bus brazilas Bruno Senna. Kitu ekipos lenktynininku tapo indas Karun Chandhok.
Įpusėjus sezonui indą komandoje pakeitė japonas Sakon Yamamoto. Pastarąjį lenktynininką paskutinėse dvejose sezono lenktynėse pakeitė Formulės 1 veteranas austras Christian Klien.
Ekipa sezono metu kovojo tik dėl paskutinių vietų su kitomis naujokėmis Lotus Racing ir Virgin Racing. Geriausias komandos rezultatas buvo kelis kartus pasiekta 14 vieta.

2011 m. sezonas

2010 m. lapkričio mėnesį Williams ekipa paskelbė, kad tieks savo pavarų dėžes Hispania ekipai nuo 2011 m. sezono.
Nepaisant naujovių, ekipa nesugebėjo pasirodyti geriau nei paskutinės vietos. Geriausia pasiekta vieta buvo šlapiomis sąlygomis vykusiose Kanados GP, kuriose V. Liuzzi finišavo 13 vietoje. Sezoną ekipa baigė antrą kartą iš eilės 11 bendros įskaitos vietoje.

2012 m. sezonas

Naująjį sezoną ekipa pakeitė italą V. Liuzzi ispanu veteranu Pedro de la Rosa. Jo komandos draugu liko indas Narain Karthikeyan. Pirmose sezono lenktynėse Australijoje ekipai vėl nesisekė – neįveikusi 107 % taisyklės ji negavo leidimo startuoti lenktynėse.
2012 m. balandžio 2 d. ekipos technikos vadovo vietą papildė Toni Cuquerella.
Geriausia sezono pasiekta vieta buvo 15-ta, kuomet Monake finišavo N. Karthikeyan.
Po šio sezono komandai neradus naujo pirkėjo, ji pasitraukė iš F-1 čempionato.
Šamširas

Šamširas (angl. shamshir, iš pers. شمشیر, shamshīr 'kardas') – stipriai lenktas persiškas vienašmenis vienrankis kardas.
Geležtė siaura, vienodo pločio, smailėja tik pačiame gale (geležtės gale neturi platmenos). Šamširus nešiojo horizontaliai, kad rankena ir smaigalys būtų nukreipti aukštyn. Šamširai labai tinka kirsti nešarvuotus ir silpnai šarvuotus priešininkus, patogūs naudoti tiek raiteliams, tiek pėstiems. Dūrimui dėl lenktumo mažai pritaikyti, nes smaigalys smarkiai nukrypęs nuo išilginės (dūrio) ašies.
Rankena turi nedidelę priekin užlenktą buoželę, skersinis ilgas, jo galuose nežymūs sustorėjimai. Rankeną sudaro prie įkotės pritvirtintos (pvz., prikniedytos) kaulo, dramblio kaulo, medžio ar kitokios medžiagos plokštelės.
Ikiislaminių laikų iranėnų kalavijų geležtės buvo tiesios (pvz., akinakai). Lenktos geležtės išpopuliarėjo po mongolų užkariavimo. Šamširo tipo kalavijai Persijoje paplito XVI a. pradžioje. Jam giminingi kardai - turkų kiličas, Mogolų Indijos talvaras, arabų saifas. Spėjama, kad visi šie kardai atsirado iš lenktų tiurkų ir mongolų kardų.
Mianmaro herbas

Mianmaro herbas šalyje yra naudojamas oficialiuose valdžios dokumentuose ir leidiniuose.
Mianmaro herbe vaizduojami du mitiniai liūtai, vadinami chinthe (mjan. ခ္ရင္သေ့  : hkang se), stovintys vienas priešais kitą. Herbo centre yra Mianmaro žemėlapis, apsuptas alyvmedžio šakelėmis. Herbas yra iš visų pusių padabintas tradiciniu mjanmų gėlių raštu, o viršuje kabo penkiakampė žvaigždė. Apačioje - užraitas  (Pyidaunzu Thanmăda Myăma Nainngandaw), žymintis oficialų šalies pavadinimą „Mianmaro Sąjungos Respublika“. Naujoji šalies herbo versija drauge su konstitucija patvirtinta referendumu 2008 m. Iš herbo buvo išimtas socialistinis krumpliaratis, atsisakyta baltos ir tamsiai mėlynos spalvų (dabar visas herbas auksinis ir raudonas), pakeista antraštė, skelbianti oficialų šalies pavadinimą.

Istorija

Originalaus herbo antraštėje buvo užrašas mjanmų kalba: ပ္ရည္‌ေထာင္‌စု သမတ-မ္ရန္‌မာ နုိင္‌ငံေတာ္ : Pyi-daung-zu Myan-ma Naing-ngan-daw, reiškiantis „Mianmaro Sąjunga“. Taip pat originaliajame herbe buvo trys liūtai (viršutinysis pakeistas žvaigžde). Be to, vietoj krumpliaračio (dabar pakeisto alyvų šakelėmis) buvo apskritimas, apsuptas Budos citata Pali kalba - သမဂ္ဂါနံ တပေါ သုခေါ (samagganam tapo sukho) - reiškiančia „laimė darnoje“ arba „gerovė vienybėje“ . Generolo Bo Ne Wino karinio socialistinio režimo metu (1962 m.), herbas buvo modifikuotas. Antraštė apačioje skelbė -  Pyidaungzu Socialist Thamada Myanma-naing-gan-daw („Mianmaro Sąjungos Socialistinė Respublika“). Vėliau Mianmaro herbas, net ir žlugus Bo Ne Wino režimui ir į valdžią 1988 m. atėjus kitai chuntai, išlaikė socialistinius simbolius (baltus krumpliaratį ir žvaigždę).
Istorinis Mianmaro simbolis buvo žalias povas, naudotas ikikolonijiniu ir kolonijiniu laikotarpiu.
Idrisas ibn Abdula

Istorija

Idris I buvo kalifo Ali ir jo žmonos Fatimos, pranašo Mahometo dukros, sūnaus Hasano ibn Ali proanūkas. Jis 786 m. pabėgo nuo Abasidų persekiojimo į Šiaurės Afriką (dabartinę Maroko teritoriją), kur įkūrė Idrisidų dinastiją.
Pradžioje, netoli Romos imperijos miesto Volubilio, ant Zarhon kalvos, jis įkūrė Mulaj Idriso miestą. Vėliau jis įkūrė Feso miestą ir jo sūnus Idris II pavertė šį miestą Idrisidų dinastijos sostine.
Pirmiausia Idris I užkariavo nedidelę šiaurės Maroko teritoriją ir jį pripažino berberų genties vadas Avraba (Awraba). Šis įvykis laikomas šalies suvienijimo, Idrisidų dinastijos pradžios, Maroko valstybės – antros musulmonų valstybės po Al Andalų (dabartinėje Ispanijoje), kurie buvo nutraukę ryšius su Abasidais iš Bagdado, atsiradimu.
789 m. Idris I prie savo karalystės prijungė Tlemseną. Tai supykdė Abasidų kalifą Harūną ar Rašidą (Harun al-Rashid), kuris pasiuntė emisarą Al-Chamakhą, kad nunuodytų Idrisą I. Idris I mirė 791 m. ir palaidotas Mulaj Idrise.
Jonas Dobkevičius

Biografija

Baigė Šiaulių gimnaziją, 1888–1893 m. studijavo Sankt Peterburgo universiteto Gamtos ir matematikos fakultete.
Nuo 1894 m. Sankt Peterburge dirbo Valstybiniame banke, 1900–1914 m. caro rūmų raštinėje, 1914–1918 m. vadovavo prancūzų automobilių ir lėktuvų gamybos ir prekybos bendrovei, bolševikams ją nacionalizavus, 1918 m. grįžo į Lietuvą ir nuo 1919 m. birželio dirbo Finansų, prekybos ir pramonės ministerijoje. Nuo 1920 m. kovo mėn. viceministras, 1922 m. vasario – rugpjūčio mėn. finansų ministras. Prisidėjo prie Lietuvos banko įkūrimo. Vėliau Finansų ministerijos patarėjas, prekybos departamento direktorius, Susisiekimo tarifų komisijos pirmininkas. 1925–1934 m. Prekybos ir pramonės rūmų direktorius.
1933–1934 m. Vengrijos generalinis konsulas Lietuvoje. Vadovavo Lietuvos delegacijoms per prekybos derybas su TSRS, Latvija, Estija, Vokietija, Didžiąja Britanija. Daugelio ekonominių organizacijų veikėjas, kurį laiką Lietuvos šachmatininkų sąjungos pirmininkas.
Sūnus – pirmasis Lietuvos karo lakūnas Jurgis Dobkevičius.
Udon

Udon (jap. 饂飩, うどん) – japoniškų storų makaronų iš kvietinių miltų atmaina, kaip ir soba, būdinga japoniškai virtuvei. Udon ir soba yra tradiciniai japoniški makaronai, skirtingai nuo ramenų, „pasiskolintų“ iš Kinijos po Japonijos uždarymo užsieniečiams, Meidži laikotarpio pradžioje. Pagrindinis skirtumas tarp udon ir ramenų yra tai, kad gaminant makaronus nenaudojami kiaušiniai.
Udon – kvietiniai, 2–4 mm skersmens storio makaronai. Jų spalva gali būti nuo baltos iki balkšvos, o konsistencija – minkšta ir elastinga. Udon paprastai patiekiamas kaip makaronų sriuba, sultinys. Gali būti valgomas tiek karštas, tiek šaltas. Šaltas udon vasarą ypač vertingas per karščius, pvz. bukkake udon. Kaip taisyklė, patiekalas pabarstomas pjaustytais svogūnų laiškais. Kiti paplitę užpildai yra tempura, dažnai iš krevečių, mirinas ir sojų padažas.
Sultinio skonis ir prieskonių naudojimas įvairiuose regionuose skiriasi. Paprastai rytinėje Japonijos dalyje naudojamas tamsiai rudos spalvos sultinys iš tamsiojo sojos padažo, o vakarų Japonijoje naudojamas šviesiai rudas sultinys iš šviesaus sojos padažo. Tai atsispindi greitai paruošiamų makaronų pakuotėse, kurios dažnai gaminamos dvejopos – rytams ir vakarams.