google/wiki40b huggingface dataset:
Betygalos herbas

Aprašas

Herbo skydo sidabriniame lauke žalias penkiašakis ąžuolas. Trys viduriniosios šakos pereina į lapus, šoninės šakos - į rudas giles žaliomis goželėmis.

Istorija

Nors Betygalos žemė pirmą kartą paminėta 1253 m. Lietuvos karaliaus Mindaugo rašte, o Betygaloje įsteigta viena iš pirmųjų bažnyčių Žemaitijoje, miestelis į didelį miestą neišaugo ir neturėjo savo herbo. Herbas sukurtas Lietuvos Atgimimo laikotarpiu, vietos gyventojų pageidavimu (miestelyje auga saugomas Mikalojaus Daukšos ąžuolas). Herbui pasirinktas stilizuotas ąžuolas, vaizduojantis seną ir garbingą praeitį, betygaliečių tvirtumą ir ryžtą, parodytą kovose už Lietuvos laisvę ir nepriklausomybę.
Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2003 m. birželio 16 d. patvirtino dekretu Nr. 106.
Prahos grašis

Lietuvoje

Pirmą kartą LDK žemes aprašančiuose šaltiniuose Prahos grašis paminėtas 1325 m. Nuo 1387 m. iki 1495 m. Prahos grašis buvo svarbiausias piniginis vienetas Lietuvoje. Tuo metu vienas Prahos grašis buvo keičiamas į dešimt Lietuvoje kaldintų denarų. Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras pradėjo pinigų reformą ir Prahos grašis palaipsniui buvo išimamas iš apyvartos. Jį pakeitė denarai ir pusgrašis. Lietuvos lobiuose daugiausia randama Vaclovo IV ir husitų laikais nukaltų Prahos grašių monetų.
Semeniškiai (Biržai)

Žymūs žmonės

Kaime gimė žymus išeivijos lietuvių menininkas Jonas Mekas (1922-2019) ir jo brolis Adolfas Mekas (1925–2011).
Vilniaus Antakalnio progimnazija

Istorija

Progimnazija įkurta nuo 2012-09-01 Vilniaus miesto savivaldybės 2012 m. gegužės 2 d. sprendimu Nr. 1-1551 reorganizavus Vilniaus Antakalnio vidurinę mokyklą į Vilniaus Antakalnio gimnaziją ir Vilniaus Antakalnio progimnaziją.
Vaidminių akmuo

Ženklai

Skirtinguose šaltiniuose, be „meškos ir arklio pėdų“ ant šio akmens, priskiriama ir „žmogaus pėda“, taip pat „arklio, meškos, katės ir vaiko pėdos“.
Akmuo yra netaisyklingos formos, plokščias, tamsiai pilkos spalvos, 170x142 cm dydžio žemės paviršiuje. Jo pietinis šonas virš žemės iškilęs 42,5 cm, rytinis – 29 cm, šiaurinis – 14 cm, vakarinis – 29 cm. Akmens vakarinėje pusėje yra 29x14,5 cm dydžio „arklio pėda" šiaurinėje dalyje – 18x7,5 cm dydžio „meškos pėda".  1994 m. nustatytos akmens teritorijos ir apsaugos zonos plotas 9 m² (duomenys pagal kraštotyrininką Joną Nemanį).
Hošiminas

Istorija

Hošiminas, kaip ir visa piečiausia dabartinio Vietnamo dalis, nuo seno priklausė Khmerų imperijai (Kambodžai), ir buvo derlingiausiose šalies žemėse – Mekongo slėnyje. Khmerų valdymo laikais, iki XVII a., gyvenvietė vadinosi Prey Nokor.
Khmerų imperijai nusilpus, nuo XVII a. pradžios teritoriją pamažu perėmė Vietnamas, vykdęs ekspansionistinę politiką. Atėmę Prei Nokorą, jie pervadino jį Gia Ðịnh, ir iš ten iki pat XVIII a. vidurio plėtė savo įtaką visoje teritorijoje, kol susiformavo dabartinės Vietnamo sienos.
Dėl agresyvios tautinės politikos dauguma vietinių gyventojų khmerų migravo į Kambodžą arba buvo asimiliuoti. Miestas oficialiai įkurtas 1698 m.
XIX a. viduryje iš šio miesto prasidėjo Prancūzijos kolonizacija Pietryčių Azijoje. 1864 m. suformuota Kočinčinos kolonija, vėliau įėjusi į Prancūzijos Indokinijos sudėtį. Nuo 1867 m. miestas buvo Kočinčinos administracinis centras ir buvo vadinamas Saigonu (Sài Gòn), kol 1976 m., šiaurinei Vietnamo daliai laimėjus prieš pietinę, buvo pervadintas ilgamečio Vietnamo komunistų lyderio Ho Ši Mino (1890–1969 m.) garbei.
Bendrovės balansinė kaina

Bendrovės balansinė kaina arba neto – bendrovės kaina (angl. Book value ar Curriying value) – tai aktyvų suma, atėmus įsipareigojimus.
Bendrovės balansinė vertė dažnai skiriasi nuo įmonės rinkos vertės. Vertybinių popierių rinkoje taip pat vertinamas kompanijos patikimumas, pelnas, perspektyvos.
Dzūkų bizūnas

Dzūkų bizūnas – satyros ir humoro iliustruotas laikraštis, leistas 1925–1926 m. Alytuje.

Istorija

Leido ir redagavo Vytas Vaclovas Misiūnas. Spausdino Raidės spaustuvė Kaune. Išleido 2 numerius.
Išjuokė tinginius, girtuoklius, šaipėsi iš kunigų, maldininkų, kritikavo partijų veikėjus, skelbė satyrinius eilėraštukus.
Jonas Kazlauskas (1954)

Jonas Kazlauskas (g. 1954 m. lapkričio 21 d. Panevėžyje) – Lietuvos krepšininkas, krepšinio treneris.
Žaidė Vilniaus „Statyboje“, taip pat yra buvęs Kauno „Žalgirio“ ir Vilniaus „Lietuvos Ryto“ vyr. treneris. Su Lietuvos jaunimo rinktine tapo Europos čempionu. Buvo Lietuvos nacionalinės rinktinės trenerio asistentas, kai iš rinktinės pasitraukė Vladas Garastas 1996 m. tapo jos vyr. treneriu. Nacionalinę rinktinę treniravo iki 2001 m. Europos čempionato pabaigos, kai rinktinė patyrė nesėkmę. Nuo 2004 iki 2008 m. dirbo Kinijos nacionalinės vyrų rinktinės vyr. treneriu. J. Kazlauskas nuo 2009 m. sausio pabaigos treniravo Graikijos vyrų krepšinio rinktinę.  2010 m. rugsėjo 5 d. pasitraukė iš Graikijos rinktinės vyr. trenerio pareigų.  2011 m. vasario 28 d. tapo Maskvos „CSKA“ vyr. treneriu.  Pasibaigus sezonui, kurio metu CSKA patyrė skaudų pralaimėjimą Pirėjo Olympiacos Eurolygos finale rezultatu 61:62, buvo nuspręsta sutarties su Jonu Kazlausku nepratęsti. 2012 Spalio 1 d. tapo Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės vyr. treneris. Juo dirbo iki 2016 metų rugsėjo. 2013 metų sausį tapo „Southern Tigers“ (Kinija) klubo vyriausiuoju treneriu. Klube dirbo iki 2014 m. kovo mėnesio.
Daivis Švirinas

Dr. Daivis Švirinas – teisininkas, verslo teisės advokatas, advokatų kontoros SORAINEN partneris.
Šoro tema

Istorija

Temą 1920 m. pasiūlė vengrų šachmatų kompozitorius Laslo Šoras (Laszlo Schor, 1897–1984)
.
Tokijo seniūnijos

Tokijo seniūnijos (jap. 特別区 = tokubecu-ku) – 23 savivaldybės, kurios kartu sudaro tankiausiai apgyvendintą Tokijo zoną.
Šveicarijos vėliava

Šveicarijos vėliava – baltas kryžius raudoname fone. Kryžiaus horizontalieji ir vertikalieji galai yra 1/6 (viena šeštoji) ilgesni už plotį. Viena iš dviejų valstybinių vėliavų (dar Vatikano vėliava, kurios visos kraštinės yra lygios (kvadratas)).
Oficialiai įteisinta 1889 m.
Vėliava yra kilusi iš Schwyz kantono (vienas iš trijų kantonų įkūrusių Šveicarijos Konfederaciją 1291 m.). Pirmą kartą vėliava buvo naudojama Laupeno mūšyje 1339 m., tik tuomet jos balto kryžiaus galai buvo ligi vėliavos kraštų, panašiai kaip Danijos vėliavoje.
Carice van Houten

Biografija

Karisė van Outen gimė Leiderdorpe, Margje Stasse (edukacinio televizijos kanalo darbuotojos) ir Theodore van Houten (rašytojo ir televizijos scenaristo) šeimoje. Jos jaunesnė sesuo Jelka van Houten taip pat tapo aktore bei dizainere. Vaikystėje Karisė daug laiko praleisdavo žiūrėdama nebylų kiną ir interviu yra sakiusi, kad labiausiai mėgsta vaidinti scenas be dialogo. Aktorystės meno ji mokėsi Utrechte, Mastrichte ir Amsterdame.
Pirmas jos didesnis vaidmuo buvo 1999 m. juosta „Suzy Q“, už kurį ji Olandijoje pelnė ne vieną apdovanojimą. Didžiausiu postūmiu karjeroje tapo 2006 m. pasirodžiusi karinė drama „Juodoji knyga“, kurios režisierius Paul Verhoeven liaupsino aktorės sugebėjimus, o paprašytas palyginti ją su Sharon Stone (kuri vaidino jo filme „Esminis instinktas“), pareiškė, kad „Karisė iš tiesų gali vaidinti“. Kiti kritikai taip pat gyrė jos darbą, lygindami su Scarlett Johansson.
Po šio filmo prasidėjo Karisės tarptautinė karjera, ji buvo pradėta kviesti ir į Holivudo filmus. 2008 m. ji vaidino dar viename filme apie karą „Valkirija“ su Tom Cruise, o 2010 m. – juostoje „Skerdikai“ su Jude Law. 2008 m. ji atliko nedidelį vaidmenį Ridley Scott filme „Body of Lies“, tačiau galutinėje filmo versijoje jos scenų neliko.
Nuo 2012 m. ji filmuojasi seriale „Sostų žaidimas“.
Aktorė taip pat dainuoja. Filmo „Juodoji knyga“ garso takelyje skamba 4 jos atliekamos dainos, o 2012 m. ji išleido albumą „See You on the Ice“.

Asmeninis gyvenimas

2005–10 m. Karisė gyveno su Sebastianu Kochu, su kuriuo kartu filmavosi „Juodojoje knygoje“. 
Aktorė yra pareiškusi, kad jai nepatinka Holivudas: „- Mano agentas pritrenktas, kad aš noriu likti Europoje. Jei Holivudas pasiūlys man gerą vaidmenį, aš, žinoma, jo imsiuosi, bet aš tiesiog nenoriu čia gyventi“.
Ji laisvai kalba olandiškai, angliškai, vokiškai ir prancūziškai.
Sauginiai (Gruzdžiai)

Istorija

1649 m. Gruzdžių trakto revizijos akte Sauginiai priskiriami Biržių ir Paliesių vaitijai. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Verbūnų seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiaus Šiupylių seniūnijai, nuo 1929 m. Lygudų seniūnijai (Gruzdžių dvaras), nuo 1950 m. – Gruzdžių apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Gruzdžių apylinkės Gruzdžių tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Rakandžiai – 2 km
Poviliškiai – 3,5 km
Šiupyliai – 4,1 km
GRUZDŽIAI – 2,1 km
Šepkaičiai – 2,1 km 
 KURŠĖNAI – 22 km
ŠIAULIAI – 20 km
Julija Sakalaitė

Julija Sakalaitė (g. 1946 m. sausio 26 d. Raseiniuose) – lietuvių teatro aktorė. Vyras – aktorius Vytautas Paukštė.
1966 m. baigė aktorystės studijas Lietuvos valstybinėje konservatorijoje. Po baigimo visą laiką dirba Klaipėdos dramos teatro aktore. Naujausi vaidmenys – Melija (I. Žamiako "Mesjė A."), Leticija (P. Šaferio "Leticija ir žolelių trauktinė") ir kt..
Duplikarijus

Duplikarijus (lot. duplicārius) – Senovės Romos kariuomenės kareivis, gaudavęs dvigubą algą. Tai alginė klasė, į kurią galėdavo patekti ir paprastas legionierius už nuopelnus ar mūšyje parodytą narsą.
Vokietijos advokatūros įstatymas

Vokietijos advokatūros įstatymas (vok. Bundesrechtsanwaltsordnung, pažodžiui - 'Sąjungos advokatų tvarka') - Vokietijos federalinis įstatymas, reguliuojantis advokatūrą Vokietijoje, advokatų veiklą, teise ir pareigas, nustatantis advokatų profesinę savivaldą. Priimtas 1959 m. rupgjūčio 1 d., įsigaliojo 1959 m. spalio 1 d. Analogiškas teisės aktas Lietuvos teisėje - LR advokatūros įstatymas.
Vincas Kazokas

Biografija

Mokėsi Mečiūnų pradžios mokykloje, Leipalingio progimnazijoje, Lazdijų valstybinėje gimnazijoje. Nuo 1938 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo germanistiką, 1940–1943 m. Vilniaus universitete – teologiją ir filosofiją.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946–1947 m. studijavo Tiubingeno universitete.  Dėstė vokiečių kalbą Roitlingeno lietuvių gimnazijoje. 1949 m. persikėlė į Australiją. Buvo Australijos lietuvių bendruomenės Krašto tarybos narys, „Australijos lietuvių dienų“ iniciatorius. Nuo 1956 m. „Plunksnos“ klubo pirmininkas. 1961–1970 m. ir 1974–1984 m. redagavo savaitraštį „Mūsų pastogė“, rašė jų vedamuosius, priklausė žemininkų kartai.
Eilėraščiuose vyrauja atstumto ir nesuprasto žmogaus skundas, dramatiškas tikrovės išgyvenimas, ryškūs filosofiniai motyvai, gvildenami būties ir gyvenimo prasmės klausimai. Išvertė A. Kestlerio „Nulis ir begalybė“ (1948 m.), F. Timermanso „Kaimietiškoji psalmė“ (1957 m.) ir kt.  Palaidotas Kapčiamiestyje.
Kapčiamiesčio mokykloje yra įkurtas V. Kazoko memorialinis muziejus. 1994 m. namas Mečiūnų kaime, kur jis gimė, pažymėtas atminimo lenta. Kapčiamiestyje jo atminimui pasodintas ąžuoliukas.
Prakaito liaukos

Prakaito liaukų kiekis

Iš viso kūne yra nuo 2 iki 3 milijonų prakaito liaukų. Žmogaus prakaito liaukos randamos viso kūno odoje, išskyrus lūpų raudoną paviršių, varpos galvutę ir apyvarpės vidinį paviršių. Visa žmogaus oda turi apie 2-2,5 ml prakaito liaukų. Įvairiose kūno vietose jų nevienodai daug. Paduose, delnuose, pirštų delniniuose paviršiuose, pažastyse, kirkšnyje jų gausu – 1 cm² yra apie 300, o kitų kūno vietų 1 cm² – apie 120–200 liaukų.
Petrašiūnų geležinkelio stotis

Istorija

Petrašiūnų geležinkelio stotis su prekių sandėliu pradėta eksploatuoti 1936 m. Prieš tai per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečių kariuomenė pradėjo statyti Gubernijos ir Pasvalio siaurojo geležinkelio liniją, kuri 1922 m. buvo prailginta iki Biržų bei nutiesta Petrašiūnų ir Linkuvos atšaka. 1937 m. pastatytas siauruko Petrašiūnų tiltas per Mūšą, vėliau išplatintas iki automobilių tilto. Tarpukariu iš Petrašiūnų stoties buvo gabenamas kalkių akmuo A. Trečioko kalkių gaminimo dirbtuvei Gubernijos dvare (Šiaulių apsk.). Sovietmečiu nuo 1961 iki 1978 m. suintensyvėjo cukrinių runkelių pervežimai. Per sezoną buvo pervežama iki 100 tūkstančių tonų, neskaitant naftos produktų, statybinių medžiagų. Tuo laikotarpiu krovinių perkrovos darbai vykdavo visas 24 val. iš plačiųjų į siauruosius geležinkelius arba atvirkščiai.

Muziejus

Stoties pastate įrengta muziejinė ekspozicija. Tai vienas iš Lietuvoje veikiančių dviejų siaurojo geležinkelio muziejų (antrasis − Anykščių geležinkelio stotyje). Didžiąją Petrašiūnų ekspozicijos dalį sudaro tarpukario Lietuvos fotografijos, kuriose užfiksuoti geležinkelio tiesimo ir statybos darbai, garvežių raida, geležinkelininkų gyvenimo ir darbo akimirkos. Stenduose eksponuojamos Antrojo pasaulinio karo laikų dokumentų kopijos, maisto kortelės, reichsmarkės, geležinkelininkų pažymėjimai, uniformų ženklai, pinigų persiuntimo maišeliai, antspaudai, darbo įrankiai, bėgių padėklai, kelio ženklai, matavimo prietaisai, ratstabdžiai.
Rimantas Astrauskas (1954)

Rimantas Astrauskas (g. 1954 m. balandžio 9 d. Kaune) – lietuvių etnomuzikologas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija

1978 m. baigė Lietuvos konservatoriją, J. Čiurlionytės klasę. 1993 m. humanitarinių mokslų daktaras. 1996 m. stažavo Oksfordo universitete (Didžioji Britanija).
1978–1988 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto muzikos laidų redaktorius. Nuo 1989 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos dėstytojas, 1995–2001 m. Etnomuzikologijos katedros vedėjas; 1994 m. docentas.
Nuo 1992 m. Tarptautinės liaudies meno organizacijos narys, nuo 1994 m. prezidiumo narys, nuo 1993 m. Europos etnomuzikologų seminaro, nuo 1995 m. Tarptautinės tradicinės muzikos tarybos narys. Etninės kultūros globos tarybos pirmininkas nuo 2000 m.

Mokslinė veikla

Surinko apie 3000 lietuvių muzikinio folkloro kūrinių. Tiria lietuvių ir gretimų tautų kalendorinių dainų melodiką, intonacijų semantiką, etnomuzikologijos istoriją ir tyrimo metodologiją.
Şagadam FK

Istorija

Klubas įkurtas 1991 m. 2002 m. tapo čempionais.
2007 m. iškovojo šalies futbolo taurę.
Orange Polska

Orange Polska – Lenkijos mobiliųjų telekomunikacijų operatoriaus „PTK Centertel“ prekinis ženklas. „Centertel“ įkurta 1991 metais analoginio tinklo valdymui, vėliau kompanija sukūrė GSM tinklą „Idea“. Nuo 2005 metų kompanija naudoja „Orange“ prekinį ženklą.
Gražina Juodeikienė

Gražina Juodeikienė (1951 m. balandžio 2 d. Kaune) – Lietuvos maisto technologė, habilituota technologijos mokslų daktarė. Tarptautinės grūdų chemijos asociacijos (International Cereal Chemistry Association – ICCA) vykdomojo komiteto narė.

Biografija

1974 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1992 m. technikos mokslų daktarė.
Nuo 1974 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1993 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytoja, nuo 1993 m. profesorė. Lietuvos standartizacijos departamento Technikos komiteto „Grūdai, grūdų produktai ir pašarai“ pirmininkė.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – akustinių metodų taikymas poringų maisto produktų tekstūrai nustatyti ir maisto produktų saugai garantuoti. Taikydama įvairias biochemijos priemones sukūrė naujų technologijų vietinėmis sąlygomis augintos grūdinės žaliavos perdirbimo efektyvumui didinti, fermentuotų produktų naudojimo įvairioms duonos rūšims kepti, bioetanoliui iš augalinių atliekų gaminti. Paskelbė straipsnių Lietuvos ir užsienio moksliniuose žurnaluose. 9 išradimų autorė.
Malaizijos ringitas

Etimologija

Žodis ringitas pažodžiui reiškia „dantytas“ ir pradžioje taip buvo vadinami sidabriniai Ispanijos doleriai dantytomis briaunomis, kurie XVI-XVII a. plačiai cirkuliavo tame regione. Singapūro ir Brunėjaus doleriai Malaizijoje taip pat yra vadinami ringitais, iš čia ir kilo santrumpa RM (Ringgit Malaysia).
1975 m. rugpjūti buvo priimti oficialūs valiutos pavadinimai - ringitas ir senas. Iki tol buvo vadinami angliškai - doleris ir centas ir malajietiškai - ringitas ir senas.

Istorija

1967 m. birželio 12 d. centrinio banko išleisti Malaizijos doleriai pakeitė apyvartoje buvusius Britų Malajos dolerius. Naujoji valiuta buvo tų pačių nominalų, išskyrus $10 000 nominalą, ir liko tų pačių spalvų, kaip ir prieš tai buvę doleriai. Po dešimtmečio banknotai ir monetos nežymiai pasikeitė, įskaitant M$1 monetą išleistą 1967 m. XX a. paskutiniajame dešimtmetyje iš apyvartos buvo išimti M$500 ir M$1000 nominalų banknotai.
$ ar M$ ženklai iki XX a. paskutiniojo dešimtemčio nebuvo pakeisti į santrumpa RM, tačiau sutrumpinimas MYR buvo plačiai žinomas pasulyje.
Lietuvos apskritys

Tarpukario Lietuvos apskritys (1918-1939)

Per vokiečių okupaciją 1915–1918 m. Lietuvos apskritys sudarė didesniąją Oberosto teritorijos dalį. Po karo Vilniaus kraštas atiteko Lenkijai, o Klaipėdos kraštas – Lietuvai. 1919 m. pradžioje Lietuvoje buvo 31 apskritis (išsamiau čia). 1919 m. sausio 16 d. išleistas cirkuliaras Nr. 1 „Dėl savivaldybių Lietuvoje“, kuris skelbė, kad visa Lietuva dalijama į apskritis, suformuojant 20 apskričių.
1930 m. buvo 23 apskritys (kartu su 3 Klaipėdos krašto apskritimis, išsamiau čia). Apskritys buvo labai nevienodo dydžio, pvz., Seinų buvo 1100 km² ir 41 tūkst. gyventojų, tuo tarpu Šiaulių – 4780 km² ir 191 tūkst. gyventojų. Apskritys suskirstytos į valsčius. Kauno miestas, Klaipėdos miestas, Panevėžio miestas, Šiaulių miestas ir Ukmergės miestas taip pat turėjo atskirų apskričių statusą. Apskritį valdė apskrities viršininkas, vietos savivaldos organai – taryba ir apskrities valdyba, apskritis turėjo savo agronomą, žemėtvarkininką, akušerę, felčerį, gydytoją.

Teisinis statusas

Lietuvos apskritis buvo Lietuvos Respublikos teritorijos aukštesnysis administracinis vienetas, kurio valdymą ministerijas bei kitas Vyriausybės institucijas organizavo Vyriausybė. Apskrities valdymas buvo sudėtinė valstybės valdymo dalis. Apskrities ribas bei centrą nustatė ir keitė, pavadinimą jam suteikdavo ir keisdavo Lietuvos Respublikos Seimas Vyriausybės teikimu.
Jonas Stanevičius

Biografija

1995–2003 m. dienraščio „Klaipėda“ korespondentas, dienraščio teminių dalių redaktorius. 2000–2007 m. televizijos laidų „Farai“, „Komanda“, „Gelbėtojų komanda“ žurnalistas. 2001–2008 m. UAB „J&G produkcija“ redaktorius. 2002–2008 m. laidos „TV pagalba“ vedėjas.
2007–2008 m. lapkričio mėn. Skuodo rajono savivaldybės mero pavaduotojas (dirbo visuomeniniais pagrindais), Etikos ir procedūrų komisijos pirmininkas, Nepriklausomos frakcijos Skuodo rajono taryboje pirmininkas. Nuo 2008 m. Seimo narys.
Vardažodis

Vardažodis (lot. nomen 'vardas') – kalbotyros terminas, kuriuo bendrai vadinami daiktavardžiai, būdvardžiai ir skaitvardžiai. Šios kalbos dalys į vieną grupę jungiamos dėl to, kad daugumoje kalbų jos pasižymi panašiomis morfologijos ir sintaksės ypatybėmis. Priklausomai nuo vienai ar kitai kalbai būdingos gramatinės sistemos, daiktavardžiai, būdvardžiai ir skaitvardžiai gali būti derinami tarpusavyje ir su kitomis kalbos dalimis gimine, skaičiumi, linksniu, derinimas arba kiti gramatiniai ryšiai gali priklausyti nuo daiktavardžio klasės ir kitų tam tikrai kalbai būdingų veiksnių.
Lietuvių kalbos vardažodžiams būdingos giminės, skaičiaus ir linksnio kategorijos, vardažodžiai gali eiti tiek antrinėmis (pažyminiu, papildiniu, aplinkybėmis), tiek pagrindinėmis sakinio dalimis (veiksniu, vardine tarinio dalimi).
Salamija

Paveldas

Salamijoje yra architektūros paminklų: senovinė turkiška pirtis, bizantiškos citadelės siena, antikinė Šmemio pilis, miesto sienos, imamo Izmailo mečetė (pastatyta Dzeuso šventyklos vietoje), romėnų drėkinamųjų kanalų liekanos.

Istorija

Salamija žinoma nuo Babilonijos laikų (3500 m. pr. m. e.). Miestą sugriovė asirai 720 m. pr. m. e. Vėliau jį atstatė romėnai, vietinė valdininkų dinastija pastatė Šmemio pilį. Bizantijos laikais Salamijoje veikė arkivyskupija, buvo svarbus krikščionybės centras. Karų su persais metu miestas nuniokotas. Salamija atstatyta arabų Abasidų dinastijos. Vėliau miestas tapo svarbiu izmailizmo centru. X a. pr. kilo susiskaldymas ir karai tarp izmailitų, 903 m. miestas vėl sugriautas izmailitų karmatų antpuolio. Salamija atkurta tik XIX a. vid. osmanų. Į miestą atsikėlė daug izmailitų ir dabar Salamija yra didžiausias izmailizmo centras Arabų pasaulyje.
Šeduva (Vengerovas)

Istorija

Šeduvos ir gretimą Baisogalos gyvenvietes XIX a. įkūrė lietuviai – 1863 m. sukilėliai, ištremti iš Lietuvos. Pirmieji lietuviai čia gyveno jau 1800 m. (matyt, 1794 m. sukilimo tremtiniai). Vėliau čia įsigijo žemės ir atsikėlė gyventi daug Baisogalos ir Šeduvos apylinkių gyventojų, neturėjusių teisės įsigyti žemės Lietuvoje. Iki 1937 m. veikė lietuviška mokykla.
Prieš Antrąjį pasaulinį karą per masines represijas sušaudyta dauguma Baisogalos ir Šeduvos gyventojų vyrų.
1969 m. čia lankėsi Kauno žygeivių ekspedicija (vadovai J. Dapkevičius ir Rimantas Matulis), sudaryti abiejų kaimų planai, nufotografuoti išlikę pastatai, užrašyti lietuvių kilmės vietos gyventojų pasakojimai. XX a. 8 dešimtmetyje stambinant gyvenvietes Šeduva buvo panaikinta.
Baltarusijos transportas

Šis straipsnis yra apie transporto infrastruktūrą Baltarusijoje.

Geležinkeliai

Šalyje traukinių eismu rūpinasi valstybinė įmonė Baltarusijos geležinkeliai (Беларуская чыгунка).
Iš viso Baltarusijoje yra 5490,9 km ilgio geležinkelių bėgių. Iš jų 20,55 % yra elektrifikuotos geležinkelių linijos.
Šalies sostinėje veikia Minsko metropolitenas, pastatytas 1984 m. ir turintis 2 linijas.

Sausumos keliai

Šalies sausumos kelių sistemą sudaro 93 055 km ilgio keliai. Palyginus su kitomis Europos šalimis, Baltarusijoje labai maža asfaltuotų kelių dalis – 337 km 1 000 kv. km.
Vienas pagrindinių šalies kelių yra keturių juostų 611 km ilgio M1 kelias, jungiantis šalies sienas su Lenkija ir Rusija.

Oro transportas

2008 m. duomenimis Baltarusijoje veikė 65 oro uostai. 
Pagrindinis šalies oro uostas yra Nacionalinis Minsko oro uostas. 2018 m. šis oro uostas patarnavo 4 536 644 keleivius. Iki 2015 m. sostinėje veikė 1933 m. pastatytas Minsk-1 oro uostas.
Pagrindinė šalies aviakompanija yra Belavia.
Edward Pietkiewicz

Biografija

Gimė 1909 m. lapkričio 19 d. Švenčionėliuose, geležinkeliečio šeimoje. 1929 m. baigė mokytojų kolegiją ir pradėjo dirbti vietos mokykloje. 1940 m. atleistas dėl lietuvių kalbos nemokėjimo ir pradėjo dirbti geležinkeliečiu. Po Antrojo pasaulinio karo emigravo į Lenkiją, kur baigė filosofijos studijas Varšuvos universitete. Po studijų dirbo mokyklų inspektoriumi Olštyne. 1954 m. grįžo į Varšuvą, įsidarbino Švietimo ir mokslo ministerijoje. Po kelių mėnesių perėjo dirbti į Užsienio reikalų ministeriją. Trims metams paskirtas ambasadoriumi Albanijoje. 1956-1965 m. buvo Lenkijos ambasadoriumi Suomijoje. Grįžęs į Lenkiją toliau dirbo užsienio reikalų ministerijoje. 1970-1972 m. buvo ambasadoriumi Šveicarijoje. 1972 m. išėjo į pensiją ir pradėjo rašyti mokslines knygas apie diplomatiją. Mirė 1998 m. gruodžio 16 d. Varšuvoje.
Doktor Pedro P. Penija

Istorija

Gyvenvietė pavadinta Paragvajaus prezidento Pedro Pablo Peña garbei. 1973-1992 m. buvo Bokerono departamento administraciniu centru.
Lituanica II

Istorija

„Lituanika II“ – 8 vietų aukštasparnis monoplanas „Lockheed L 5B Vega“, gamyklinis numeris – 134, civilinės registracijos numeris – NC 926 Y. Nupirktas už 15 000 dol., perdirbtas į vienvietį, pavadintas „Lituanika II“, tuo buvo pabrėžiama, kad F. Vaitkus kartoja S. Dariaus ir S. Girėno skrydį. Skrydį organizavo ir propagavo „Naujienų“ redaktorius daktaras Pijus Grigaitis.
Perdirbant lėktuvą įdėtas 478 kW galios variklis su keičiamojo žingsnio sraigtu. „Lituanika II“ turėjo radijo kompasą, veikiantį 800 km spinduliu, radijo imtuvą, veikiantį 550–1500 kHz dažniu, kitus modernius to meto navigacijos prietaisus. Per 21 val. 30 min. nepalankiomis oro sąlygomis Feliksas Vaitkus šiuo lėktuvu nuskrido 5100 km ir tik dėl gedimų nusileido Airijoje.
Lėktuvas buvo nupirktas Lietuvos kariuomenės  karinei aviacijai, naudotas kaip mokomasis lėktuvas. Dislokavosi Zoknių aerodrome.
TSRS okupavus Lietuvą ir panaikinus Lietuvos karo aviaciją, „Lituanika II“ tapo rusų lakūnų taikiniu Šilėnų poligone.