google/wiki40b huggingface dataset:
Xbox One

Techninė įranga

„Microsoft“ nusprendė pereiti nuo PowerPC architektūros, naudotos Xbox 360, prie x86-64; konsolėje yra įmontuotas 8 branduolių AMD procesorius. Konsolė taip pat turi 8 GB DDR3 atminties (tiesa tik 5 GB skirta žaidimams), Blu-ray Disc, DVD įrenginį, 500 GB laisvos vietos standžiajame diske (yra galimybė prijungti išorinį standųjį diską).

Programinė įranga ir paslaugos

Pabrėžiama, kad su Xbox One „Microsoft“ koncentruosis ties įvairaus tipo pramogomis. Xbox One yra labiau susietas su Kinect išoriniu įrenginiu, suteikia galimybę žiūrėti televizijos programas gyvai (grotuvo naudotojo sąsaja galima naviguoti balso komandomis), jis turi įdiegtą Skype klientą ir patobulintą antrinio ekrano (kaip, pvz., išmanusis telefonas ar planšetė) palaikymą. Konsolė taip pat siūlo naujas funkcijas žaidimo metu, kaip kad išplėsta Xbox Live paslauga, patobulintas Kinect funkcionalumas, debesų kompiuterija, galimybės padalinti vaizdą ir automatiškai įrašyti ir dalintis žaidimo vaizdo medžiaga bei įdiegtas žaidimo transliavimo gyvai internetu palaikymas.

Xbox One S

„Xbox One S“ yra atnaujinta „Xbox One“ versija, išleista rinkoje 2016 m. rugpjūčio 2 d. Ši konsolė yra mažesnė (apie 40%) nei originalus „Xbox One“ ir komplektuota su 500 GB, 1 TB ir 2 TB talpos diskų pasirinkimu. „Xbox One S“ yra baltos spalvos ir gali perteikti vaizdą 4K formatu su integruotu 4K Blu-ray grotuvu, palaiko senesnių žaidimų grafinės raiškos pakėlimą iki 4K ir suderinamas su HDR vaizdo technologija. Skirtingai nuo originalios konsolės, „Xbox One S“ neturi sąsajos su „Kinect“ judesiui jautriu valdikliu, todėl norintiems naudoti „Kinect“ vartotojams reikia įsigyti papildomą priedėlį. „Xbox One S“ neturi atskiro maitinimo šaltinio blokelio − jis yra įmontuotas konsolės korpuse. Su „Xbox One S“ sukomplektuotas labai panašus, bet atnaujintas valdymo pultelis. Pačios konsolės procesorius (CPU) yra efektyvesnis ir vaizdo grafikos procesorius (GPU) šiek tiek galingesnis nei originalaus „Xbox One“ ir galia prilygsta "AMD Radeon RX 550" ir "Nvidia Geforce GT 1030" vaizdo plokštėms. Tai „Xbox One S“ leido pasiekti apie 7-11% aukštesnius FPS rodiklius už originalų „Xbox One“.

Xbox One X

„Xbox One X“ išleista rinkoje 2017 m. lapkričio mėn. Ši konsolė dizainu ir matmenimis yra labai panaši į „Xbox One S“, tik juodos spalvos ir komplektuota su 1 TB talpos disku. „Xbox One X“ procesorius yra veikiantis aukštesniu dažniu (2,3 GHz vietoj 1,75 GHz „S“ modelyje), turi 12 GB spartesnės GDDR5 atminties (vietoj 8 GB DDR3 „S“ modelyje) ir žymiai galingesnį grafikos procesorių, kuris gali atlikti 6 TFLOPS operacijų (vietoj tik 1,2 TFLOPS „S“ modelyje) ir yra galia ekvivalentus "AMD Radeon RX 580" ir "Nvidia Geforce GTX 1060 6GB" vaizdo plokštėms. Pasak „Microsoft“, „Xbox One X“ parametrai įgalina žaisti žaidimus 4K raiška. „Xbox One X“ reguliari kaina JAV buvo 499,99 JAV dolerių, kas dvigubai daugiau nei „S“ 500 GB modelio ($249,99).
"Xbox One X" šiuo metu(2019) yra pati galingiausia žaidimų konsolė pasaulyje. Ji yra apie pusantro karto galingesnė už antroje vietoje esančią "PlayStation 4 Pro" konsolę.
Gubenas

Istorija

Miestas susikūrė XIII a. ant prekybinio kelio tarp Leipcigo ir Poznanės. Miesto teisės suteiktos 1235 m. Vakariniame krante pastatyta bažnyčia ir benediktinų vienuolynas. XIV–XVI a. miestas įtvirtintas. XVI a. pradėjo vystytis tekstilės pramonė. Čia gamintos pirštinės, skrybėlės. XIX a. vid. pradėta lignito gavyba. 1846 m. Gubeną pasiekė geležinkelis. Po II pasaulinio karo rytinė miesto dalis priskirta Lenkijai ir tapo Gubino miestu. VDR laikais vokiškoji miesto dalis vadinta Vilhelm Pik Štat Gubenu (Wilhelm-Pieck-Stadt Guben), čia gimusio VDR prezidento Vilhelmo Piko garbei.
Glicerijus

Iškilimas

Apie Glicerijų žinoma mažai. Prieš tampant imperatoriumi jis buvo Ravenos rūmų imperatoriškosios sargybos vadas, o anksčiau vadovavo kariams Dalmatijoje.
472 m. kilo pilietinis karas tarp imperatoriaus Antemijaus ir jo karvedžio Ricimero. Jis nužudė Antemijų ir paskyrė Olibrijų imperatoriumi, bet greitai jie abu mirė. Rytų Romos imperatorius Leonas vilkino naujo imperatoriaus išrinkimą, tad germanai, tarnaujantys romėnų armijoje, kuriems atstovavo Ricimero sūnėnas Gundobadas, išrinko imperatoriumi Glicerijų 473 m. kovo 3 d. ar kovo 5 d. Ravenoje.

Valdymas

Glicerijus bandė susitaikyti su Rytų Romos imperatoriumi ir gan sėkmingai atrėmė barbarų puolimą. Daugumą savo valdymo laiko jis praleido Šiaurės Italijoje.
473 m. vizigotų karalius Eurikas pradėjo įsiveržimą į Italiją, bet jo karo vadą Vincentijų nugalėjo ir nužudė Glicerijui ištikimi Ala ir Sindila. Tačiau jis negalėjo sutrukdyti Eurikui užimti Arlio ir Marselio Galijoje. Tuo metu Vidimiro vadovaujami ostgotai pradėjo žygiuoti į Italiją. Glicerijus nenorėjo, kad gotų armijos susijungtų, tad Glicerijus davė 2000 solidų kyšį ir įtikino, kad Vidimiro norimos žemės užimtos vizigotų, o jam geriau keliauti į Galiją.
Rytų Romos imperatorius Leonas nepripažino nei Olibrijaus, nei Glicerijaus, o savo kandidatu pasirinko Julijų Neposą, Dalmatijos karo vadą, imperatorienės Verinos giminaitį. Dėl vėlyvo išrinkimo, Neposas negalėjo išvykti, nes uostai užsidarė žiemai. 474 m. sausį mirė Leonas I, o jo įpėdiniu tapo Leonas II, kuris savo kolega pasirinko tėvą Zenoną. Šis toliau nepripažino Glicerijaus, kuris stengėsi nesipykti su Konstantinopoliu ir patraukti į savo pusę bažnyčią.

Nuvertimas ir mirtis

474 m. atvėrus uostus Julijus Neposas išvyko į Italiją nuversti Glicerijaus. Šis tikriausiai vyko į Romą sutelkti pasipriešinimą, bet Julijus Neposas atvyko į Portą liepos mėn. ir nuvertė imperatorių be kovos. Glicerijus tapo Salonos vyskupu Dalmatijoje. Manoma, kad Gundobadas tuo metu buvo Galijoje ir rinko karius ar perėmė iš tėvo burgundų karaliaus titulą. Galimas daiktas, kad jis nesipriešino Glicerijaus nuvertimui, nes Romos senatas nenorėjo paremti imperatoriaus.
Glicerijus buvo Salonoje 475 m., kai grįžo Julijus Neposas po to, kai jį nuvertė karo vadas Flavijus Orestas ir 476 m. kai paskutinį Vakarų Romos imperatorių Romulą Augustulą nuvertė Odoakras, herulų vadas. Manoma, kad Glicerijus mirė Salonoje.
Rytų Slovakijos žemuma

Geografija

Žemuma dar skirstoma į Rytų Slovakijos aukštumą ir Rytų Slovakijos lygumą. Pietuose ribojasi su Vengrija, rytuose – su Ukraina, vakaruose – su Slanskės kalnais (Slanské vrchy), šiaurėje – su Ondavskos aukštuma (Ondavská vrchovina) ir Vihorlato kalnais. Teritorija plyti 150–200 m aukštyje virš jūros lygio, neskaitant kelių kalvų, iškilusių virš 200 m: Tarbucka (277 m), Velki Vrch (272 m), Rozhladna (469 m, pasienyje su Vengrija). Žemiausia Slovakijoje vieta yra šioje žemumoje – ji teiškilusi 94 m (prie Bodrogo upės). Žemumoje teka daug upių, iš kurių yra svarbiausios, įtekančios į Bodrogą: Ondava, Toplia, Laborecas ir Latorica.
Žemumoje dirvožemiai ir klimatinės sąlygos palankios intensyviai vystyti žemės ūkį. Didelė dalis yra ariama bei užsodinta sodais ir vynuogynais (Tokajaus vyndarystės regiono dalis).
Bažnyčių archeologija

Bažnyčių archeologija – archeologijos mokslo šaka, skirta vienos tematikos objektų tyrimams. Kartais literatūroje ji dar vadinama bažnytine archeologija. Pasaulyje paplitusios bažnyčių archeologijos tyrimų objektas yra krikščioniškųjų kulto pastatų vietos ir jų aplinka. Bažnyčių archeologija savo tyrimais siejasi su krikščioniškąja archeologija ir Biblijos archeologija.

Bažnyčių archeologija Lietuvoje

Dėl ideologinių priežasčių šios tematikos archeologijos tyrimai negalėjo būti sistemingai vykdomi Sovietinėje Lietuvoje. Iki 1988–1990 m. didesnės apimties krikščioniškų kulto pastatų vietų tyrimai būdavo tik išimtys, platesnių tyrimų kontekste. Kaip piliakalnių, pilių teritorijų ar jų aplinkos dalys buvo tirtos bažnyčių vietos – Vilniaus Šv. Onos ir Šv. Barboros Žemutinėje pilyje: 1955–1961 m., archeologas A. Tautavičius; Kernavės: 1988–1991 m., A. Jankauskas, A. Luchtanas; Punios: 1972–1973 m., A. Markelevičius; Liškiavos: 1975 m., A. Markelevičius; Skaisčiausiosios Dievo Motinos gimimo cerkvė Trakuose, Galvės ežero saloje: 1988 m., B. Lisauskaitė. Archeologinių žvalgymų, paveldosaugos ir gelbėjimo archeologijos kontekstuose tirta Vilniaus Arkikatedra bazilika: 1969–1988 m., Jučienė, 1982; N. Kitkauskas; Koplyčkalnio (Pienionių) koplyčios vieta: 1975 m., Česnys, V. Urbanavičius; Gėluvos evangelikų reformatų bažnyčios vieta: 1974 m., Česnys, V. Urbanavičius. 1988 m. rudenį tikintiesiems grąžinta Vilniaus Arkikatedra ženklino valstybės požiūrio į bažnyčią, kaip instituciją pasikeitimus. Tai atvėrė kelius ir „oficialiems“ bažnyčių archeologijos tyrimams. Pažymėtina, kad bažnyčių tyrimai, kaip atskiras skyrius leidinyje “Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje” išskiriami nuo 1988 m.
Bažnyčių archeologijos tyrimai yra svarbūs Lietuvoje, kur didžioji dalis rašytinių šaltinių yra vėlesni nei XVII a. vidurio, o patys ankstyviausi ikonografiniai šaltiniai yra ne ankstyvesni kaip XVI a. pabaigos Archeologinius tyrimus patogiausia atlikti išnykusių bažnyčių vietose. Lietuvoje išsamiausiai archeologiškai tyrinėtos yra šios bažnyčių vietos: Vilniaus arkikatedra Bazilika, Vilniaus Šv. Onos ir Šv. Barboros bažnyčia, Verkių (prie Vilniaus) bažnyčia, Kernavės, Tauragnų, Gėluvos, Dubingių, Punios, Klaipėdos Šv. Jono, Trakų, Kriukų, Paparčių parapinės ir vienuolynų bažnyčios.
Justinas Bašinskas

Justinas Bašinskas (1923 m. sausio 22 d. Trakiškiai – 2003 m. spalio 9 d. Vilnius) – lietuvių kompozitorius.

Biografija

1955 m. baigė Lietuvos konservatorijos J. Juzeliūno klasę. 1958–1969 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas.
XIX amžiaus 7-as dešimtmetis

XIX amžiaus septintasis dešimtmetis prasidėjo 1861 metais ir baigėsi 1870 metais.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XVIII amžius – XIX amžius – XX amžius
Dešimtmečiai: 2-as 3-as 4-as 5-as 6-as – 7-as – 8-as 9-as 10-as 1-as 2-as
Metai: 1861 1862 1863 1864 1865 1866 1867 1868 1869 1870
Buros kultūra

Bruožai

Kultūra buvo atrasta 1975 m., o pirmieji archeologiniai kasinėjimai atlikti 1983 m. Dėl negausių archeologinių tyrimų kultūra vis dar lieka mažai žinoma ir apgaubta paslapčių. Kultūra klestėjo panašiu laikotarpiu kaip ir kitos Afrikos geležies amžiaus kultūros Nigerio baseine: Nok kultūra ir Sao civilizacija (rytuose) bei Uagadu (vakaruose). Tačiau šių kultūrų tarpusavio ryšiai nėra iki galo nustatyti.  
Kultūros gyventojai buvo žemdirbiai ir mokėjo apdirbti geležį. Buros archeologinėje vietovėje (įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo kandidatų sąrašą) randami nekropoliai su pilkapiais bei religiniais statiniais. Žymiausi kultūros radiniai - terakotos artefaktai: indai, šukės, žmonių figūros, galvos. Randama ir akmens dirbinių. UNESCO teigimu, čia aptinkamos seniausios Afrikoje molinės raitelių statulėlės. 
Kultūros dirbiniams būdinga savita stilistika, abstracija, supaprastintos formos. Dėl šių išskirtinių bruožų jie tapo populiarūs tarp kolekcionierių, kas paskatino neteisėtus kasinėjimus bei vagystes archeologinėse vietovėse.
II tūkst. I pusėje į Buros kultūros teritorijas migravo mosių pirmtakai. Jie buvusioje kultūros teritorijoje suformavo Gurmos valstybę. Nauja Mosių valstybių kultūra išstūmė senąją Buros kultūrą, ir ši nunyko.
Kapitan Prato provincija

Geografija

Provincija ribojasi su Aiseno provincija ir Cheneral Kareros provincija šiaurėje, Argentina rytuose, Paskutinės Vilties provincija pietuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas.
Paviršius daugiausia kalnuotas, stūkso Patagonijos Andai. Pakrantė labai raižyta fjordais, yra gausybė salų ir uolų (Čilės salyno šiaurinė dalis). Teka Beikerio, Paskvos, Bravo upės. Telkšo Kokreino, O’Higinso ežerai. Plyti Šiaurės Patagonijos ledlaukis. Yra Bernardo O'Higinso nacionalinis parkas, Katalaliksaro gamtos draustinis.
Kapinis kiškis

Fizinės savybės

Kūnas grakštus, uodega pūkuota. Galva ovalo formos, ausys gali užaugti net iki 14 centimetrų ilgio. Užpakalinės kojos labai tvirtos ir stiprios. Kapinio kiškio kailis rudai imbierinės spalvos, viršutinėje kūno dalyje pasitaiko juodų dėmių. Kojų ir pilvo vidinės dalys neretai baltos, kaklas - ryškiai imbierinio atspalvio.

Buveinė

Kapinis kiškis paprastai gyvena atvirose vietovėse: pievose, ganyklose, dirbamuose laukuose, smėlėtose dykvietėse, tačiau stengiasi išlikti arti gyvatvorių, miškų bei kitų tankmių. Šie gyvūnai prisitaikę prie karšto klimato, todėl juos galima aptikti ir ypač sausringose vietovėse, dykumose.

Dauginimasis

Poravimosi sezonas prasideda sausį ir trunka iki birželio mėn. Kiškiukai gimsta kovo–spalio mėnesiais. Nėštumas paprastai trunka apie 40 dienų. Per sezoną patelė išveda vidutiniškai tris vadas po 1–6 kiškiukus.

Mityba

Kapinis kiškis yra žoliaėdis. Minta sodinukais, grūdais, sėklomis, medžių žieve, uogomis, daržovėmis ir grybais.
Žemės grupės planetos

Žemės tipo planetos turi kietą paviršių ir yra sudarytos daugiausia iš silikatų. Saulės sistemoje tokios planetos yra Merkurijus, Venera, Žemė, Marsas ir nykštukinė planeta Cerera (nykštukinė planeta). Jos vadinamos Žemės grupe.
Dujinės planetos skiriasi nuo Žemės tipo planetų tuo, kad greičiausiai visiškai neturi jokio kieto paviršiaus ir yra sudarytos daugiausiai iš vandenilio, helio ir vandens.

Struktūra

Visos Žemės tipo planetos turi panašią struktūrą: metalinį, daugiausia iš geležies, branduolį ir silikatinę mantiją. Mėnulis taip pat panašus, tačiau neturi metalinio branduolio. Žemės tipo planetos pasižymi vulkanais, kanjonais, asteroidų paliktais krateriais. Šios planetos turi 'antrines atmosferas' – atmosferas, susiformavusias iš vulkanų išmetamų dujų ir dulkių didelio planetų geologinio aktyvumo metu ir iš kometų bei asteroidų liekanų. Tuo tarpu dujinių planetų atmosferos išliko tokios pačios, kokios buvo tik joms susiformavus.
Teoriškai yra du Žemės grupės planetų tipai: vienų sudėtyje dominuoja silikatai (silikatinės planetos), kitų – anglies junginiai (anglies planetos).

Žemės grupė

Saulės sistema turi keturias Žemės tipo planetas: Merkurijų, Venerą, Žemę ir Marsą ir vieną nykštukinę planetą: Cererą. Plutonas taip pat turi kietą paviršių, bet jis sudarytas daugiau iš ledo. Saulės sistemos formavimosi metu planetoidų buvo daugiau, bet jie jungėsi į didesnius darinius ir suformavo dabar esančias planetas.
Iš Žemės grupės planetų tik Žemė turi aktyvią hidrosferą.

Žemės tipo planetos prie kitų žvaigždžių

Dauguma iki šiol atrastų egzoplanetų yra dujinės milžinės, nes tokio tipo planetos lengviau aptinkamos. Tačiau žinoma ir Žemės tipo planetų. 2017 m. paskelbta apie žvaigždę TRAPPIST-1 su panašiomis planetomis.
Humanistinė psichologija

Humanistinė psichologija  yra psichologijos mokykla atsiradusi XX a. šeštajame dešimtmetyje kaip reakcija į biheiviorizmą ir psichoanalizę. 
Humanistinės psichologijos šaknys yra egzistencialistų filosofijoje (Kierkegaard, Nietzsche, Heidegger, Sartre). Šeštojo dešimtmečio pabaigoje psichologai, kurie siekė labiau holistinės psichologijos vizijos, nei tuo metu vyravusios biheiviorizmo ir psichoanalizės versijos, susirinko dviejuose susitikimuose Detroite. Humanistinės psichologijos krypties pradininku yra laikomas Carl Rogers (1902-1987); vienu ryškesnių atstovu - Abraham Maslow (1908–1970).
Kazachstano Respublikos Konstitucija

Kazachstano Respublikos Konstitucija (kaz. Қазақстан Конституциясы) – pagrindinis Kazachstano Respublikos įstatymas; Konstitucija. Priimta 1995 m. rugpjūčio 30 d. referendumu.

Istorija

Pirmoji Kazachstano Konstitucija priimta 1926 m. vasario 18 d., atsižvelgiant į 1925 m. Rusijos Federacijos Konstituciją.
1937 m. buvo priimta Kazachstano TSR Konstitucija.
Fire and Water

Fire And Water yra trečias studijinis anglų roko grupės Free albumas. Jis buvo kur kas sėkmingesnis už ankstesnius šios grupės albumus, netgi iškopė į antrą vietą Didžiojoje Britanijoje. Tai pats garsiausias Free albumas.

Įrašymas

Fire And Water yra bendras Fraser'io ir Rodgers'o darbas. Net penkios iš septynių dainų yra priskiriamos tik jiems. Šiuo albumu buvo siekiama sukurti populiarų singlą: grupė turėjo tik vieną dainą (The Hunter iš albumo Tons of Sobs) kuri klausytojams sukeldavo ekstazę. Šis komercinis sprendimas labai aiškiai matosi: dauguma dainų atrodo skirtos klausyti po vieną, vietoj to, kad albumas būtų klausomas kaip vientisas kūrinys.
Kaip ir ankstesniame albume, šiame jaučiasi šiek tiek hardroko. Taip pat šis albumas išlaiko lengvo jausmingumo pojūtį. Jame nėra nei vienos bliuzo dainos, nors būtent šiame stiliuje ir yra grupės šaknys. Albumas ir singlas sulaukė didžiulės sėkmės. Honoraras už pasirodymus gyvai pakilo iki 1000 svarų, apie grupę imta rašyti muzikos žurnaluose ir t. t.
Los Angeles Times

Istorija

Pirmą kartą, 1881 m. gruodžio 4 d., laikraštį išleido Nathan Cole jaunesnysis ir Thomas Gardiner. Tuomet laikraštis vadinosi „Los Angeles Daily Times“. Projektas nenusisekė ir greitai bankrutavo. 1882 m. laikraštį įsigijo Harrison Gray Otis, kurio dėka verslas suklestėjo. „LA Times“ iš pradžių buvo griežtai konservatyvus Respublikonų laikraštis. Laikraščio pastangos kovojant prieš vietines profsąjungas privedė prie būstinės susprogdinimo 1910 m. spalio 1 d. Įvykio metu žuvo 21 žmogus. Buvo apkaltinti du sąjungos lyderiai, James ir Joseph McNamarama, kurie galiausiai buvo nuteisti. Po Očio mirties 1917 m., vadovavimą laikraščiui perėmė jo nebiologinis sūnus Harry Chandler ir vėlesnės šeimos kartos. Per 60 metų laikraščio politinė orientacija tapo liberalesnė.
2000 m. laikraštį įsigijo viena didžiausių JAV žiniasklaidos įmonių grupė „Tribune Company“. 2004 m. laikraštis pelnė 4 Pulicerio premijas, jį pralenkė tik Niujorko „Times“. Per paskutinius metus „LA Times“ susidūrė su mažėjančia apyvarta, tačiau vis dar išlieka vienu iš labiausiai gerbiamų laikraščių šalyje.
Galvestonas

Istorija

Vietovė pavadinta pagal XVIII a. ispanų kolonijinį valdytoją Bernardą de Galvesą (Bernardo de Gálvez). Europiečiai Galvestono saloje gyvenvietes steigė nuo XIX a. pr. Meksika 1825 m. pastatė uostą, o 1830 m. – muitinę. 1836 m. Galvestonas buvo laikinąja Teksaso Respublikos sostine. Miestas oficialiai nuo 1839 m.
Miestą dažnai niokoja uraganai. Ypač pražūtingas buvo 1900 m. Galvestono uraganas, pražudęs 6000–12 000 gyventojų.
Austrijos civilinio proceso kodeksas

Austrijos civilinio proceso kodeksas vok. Zivilprozessordnung - 'Civilinio proceso tvarka'; ZPO, öZPO) – Austrijos federalinis įstatymas, civilinio proceso teisės šaltinis; civilinio proceso kodeksas.

Istorija

1895 m. rugpjūčio 11 d. buvo priimtas Įstatymas dėl teismo proceso civiliniuose teisiniuose ginčuose (Gesetz vom 1. August 1895 über das gerichtliche Verfahren in bürgerlichen Rechtsstreitigkeiten (Zivilprozessordnung)).
1898 m. sausio 1 d. įsigaliojo ir buvo keistas daugiau nei 75 kartus.

Recepcija

Austrijos civilinio proceso kodeksas buvo iš esmės perimtas Lichtenšteine (Zivilprozessordnung vom 10. Dezember 1912, LGBl 9/1912). Tiesa, pakeista numeracija. Be to, vietoj paragrafų numatyti straipsniai.
Drungilai

Aplinkinės gyvenvietės

KARTENA - 7,2 km 
 Balsiškiai – 2,4 km
Lygnugariškiai – 4,2 km
Kalniškiai – 2,7 km 
 Anužiai – 0,9 km
Bumbuliai – 2 km
Šiemuliai – 5,5 km
Žutautų Medsėdžiai – 2 km
Palioniškiai – 1,9 km
Reiskiai – 2,9 km
Maisto mokslinis komitetas

Maisto mokslinis komitetas, MMK (angl. Scientific Committee on Food, SCF) – 1974 m. įsteigtas mokslinis komitetas, teikiąs Europos maisto saugos tarnybai ir Europos Komisijai informaciją maisto saugos klausimais. Nuo 2003 m. gegužės priskirtas Europos maisto saugos tarnybai.

MMK tikslai

MMK teikia Europos Komisijai nepriklausomas mokslines konsultacijas klausimais, susijusiais su visuomenės sveikata bei maisto vartojimu. EK turi konsultuotis su MMK, kai tai daryti juridiškai būtina. Europos Komisija gali nutarti kreiptis į MMK dėl bet kurio klausimo, susijusio su maisto sauga bei maisto vartotojų sveikata, nors tam gali prireikti kitų komitetų pagalbos. MMK gali kreiptis į EK dėl iškilusių ar paaiškėjusių grėsmių maisto saugos klausimais.
Pradžioje MMK daugiausia užsiėmė maisto priedais, bet kitų klausimų nagrinėjimo svarba didėjo plečiantis ES įstatymų aprėpčiai. MMK ėmė nagrinėti ir tokius klausimus, kaip gardikliai, maistinės medžiagos, mityba, teršalai, maisto higiena ir mineralinis vanduo.

MMK nariai

Europos Komisija skiria nepriklausomus mokslinius ekspertus iš Europos Sąjungos dirbti MMK nariais. Pagrindinė narių funkcija yra teikti objektyvią ir autoritetingą informaciją, su maistu susijusiais klausimais. MMK dirba tokių sričių kaip mityba, toksikologija, maisto higiena, maisto technologija, mikrobiologija, biotechnologija ir molekulinė biologija ekspertai.
2011 m. lapkritį MMK turėjo 19 narių iš įvairių ES šalių.
Kiekvieno susitikimo metu MMK nariai turi deklaruoti ar turi komercinių ar kitokių interesų nagrinėjamais klausimais. Šios deklaracijos įtraukiamos į susitikimų protokolus, kurie skelbiami internete.

Pertvarkymai

EK, peržvelgusi MMK veiklą galvijų kempiškosios encefalopatijos krizės metu, pertvarkė savo komitetus – dalį pakeitė, įkūrė naujų. Visus šiuos komitetus dabar prižiūri Mokslinis valdymo komitetas (angl. Scientific Steering Committee), buvęs Daugiadisciplininis mokslinis komitetas (angl. Multi-disciplinary Scientific Committee), kuris kartu kuruoja kai kuriuos specifinius klausimus, pvz., galvijų kempiškąją encefalopatiją. Atsakomybė už visus patariamuosius mokslinius komitetus irgi buvo perkelta į Sveikatos ir vartotojų apsaugos generalinį direktoratą, kuris užsiima vartotojų politika ir vartotojų sveikatos sauga. Šis perkėlimas susijęs su siekimu apsaugoti šių mokslinių komitetų nepriklausomumą atskiriant ekspertinių patarimų funkciją nuo EK dalių, užsiimančių tiesiogine politika ir įstatymų leidyba.
MMF nuomonė apie nagrinėtus klausimus ir susitikimų protokolai skelbiami Europos Komisijos svetainėje europa.eu.int. MMK nuomones skelbia ir EK publikacijų biuras kaip pranešimus serijoje „Maisto mokslas ir technologijos“.
Adenas

Istorija

Adeno miestas žinomas nuo antikinių laikų ir buvo svarbiausias Senovės Jemeno uostas smilkalų prekyboje tarp Indijos ir Europos. Tuo metu jis buvo valdomas Ausano, nuo VII a. pr. m. e. – Saabos, nuo mūsų eros pradžios – Himjaro karalysčių.
Viduramžiais Adene arabai įrengė įtvirtinimus, vykdė intensyvią prekybą. 1838 m. miestą užėmė britai. Čia įkurta svarbi britų karinio jūrų laivyno bazė. 1937 m. Adenas ir aplinkinės žemės gavo atskirą Britų kolonijos statusą. 1956 m. iškasus Sueco kanalą miesto reiškmė dar labiau padidėjo. 1967 m. Adeną susigrąžino arabai. Miestas tapo Jemeno Demokratinės Respublikos (Pietų Jemeno) sostine. 1990 m. susivienijus Jemenui, sostinės statusą prarado. Pastaraisiais dešimtmečiais mieste dažni teroro išpuoliai.
Plastūnai

Plastūnai (rus. пластуны, ukr. пластуни) – pėsčiųjų kazokų dalinių kareiviai.
Į plastūnų dalinius rinkdavo gerus šaulius, ištvermingus karius, galinčius veikti labai sunkiomis sąlygomis. Pirmieji plastūnai XIX a. sudarė Juodosios jūros kazokų kariuomenės žvalgų ir sargybos dalinius, o vėliau – Kubanės kazokų kariuomenėje. Pėsčiųjų kazokų daliniai buvo sukurti Rusijos Kaukazo karų metu (1763? – 1864), kur jie turėjo ginti vadinamąją Kubanės liniją nuo priešo antpuolių. Pėsčiųjų žvalgų, avangardo karių ir pasalų meistrų tradicija, siejama su terminu plastūnai, siekia Zaporožės Sečės laikus.
Su plastūnų pavadinimu siejamas rusiškas terminas ползти по-пластунски 'šliaužti plastūniškai', reiškiantis šliaužimo būdą, kai šliaužiama visu kūnu prisiplojus prie žemės.
Vėliau plastūnais imta vadinti bet kokius kazokų pėstininkų dalinius. Rusijos imperijos kariuomenėje buvo ištisi plastūnų pulkai. Paprastai kazokai į kariuomenę eidavo su savo žirgais, balnais ir susijusia įranga, kuriuos pirkdavo už asmeninius pinigus. Tuo tarpu plastūnų tarnyba buvo pigesnė, nes nereikėjo arklių, tiko skurdesniems kazokams. Tačiau plastūnų daliniai nebuvo populiarūs, nes kazokų išdidumą labiau tenkino tarnyba kavalerijoje.
Terminas plastūnai vėl imtas naudoti Raudonojoje Armijoje per Antrąjį pasaulinį karą, juo pavadinti keletas kazokų pulkų ir batalionų. Buvo vienintelė plastūnų divizija (9-oji Krasnodaro plastūnų šaulių divizija). Vokiečių kareiviai šios divizijos kareivius vadino „Stalino galvažudžiais“.

Plastūnų padalinių buvo vermachto pusėje besikovusių kazokų daliniuose.
Jurgiškis

Istorija

Kaimas ėmė kurtis XVI amžiuje.