google/wiki40b huggingface dataset:
Siegbert Tarrasch

Karjera šachmatuose

Būdamas gydytojas Z. Tarašas kartu buvo ir stipriausias šachmatininkas 1890 m. Jis puikiai žaidė prieš tuometinį pasaulio čempioną V. Šteinicą turnyruose (trys pergalės, nė vieno pralaimėjimo, vienerios lygiosios), bet praleido galimybę kovoti dėl čempiono titulo1892 m., nes nenorėjo atsisakyti medicinos praktikos. Toliau Tarašas lygiosiomis sužaidė mačus su Šteinicą dėl titulo kovoti iškvietusį, bet jam pralošusį Čigoriną (devynios pergalės, devyni pralaimėjimai, ketverios lygiosios). Tarašas taip pat laimėjo keturis stambius turnyrus: 1889 m. Vroclave, 1890 m. Mančesteryje, 1892 m. Drezdene ir 1894 m. Leipcige.
Visgi pasaulio čempionu tapus E. Laskeriui, Tarašas su juo nežaidė nė vieno mačo. F. Rainfeldas rašė: „Tarašas antrą kartą pavertė savo šansus niekais, kad pailsėtų nuo savo gyvenimo“. Kai Laskeris sutiko žaisti 1908 m. mačą dėl pasaulio čempiono titulo, jis nugalėjo Tarašą rezultatu +8 -3 =5 (8 pergalės, 3 pralaimėjimai, 5-erios lygiosios). Nepaisant pralaimėjimo, Tarašas išliko stipriu žaidėju, pvz., 1905 m. sutriuškino Maršalą (+8-1=8 ir 1907 m. laimėjo Ostendėje prieš Šlechterį, Janovskį, Barną ir Čigoriną.
Z. Tarašas buvo ketvirtas Sankt Peterburge 1914 m. vykusiame stipriausių to meto žaidėjų turnyre. Turnyre jį aplenkė tik pasaulio čempiono Laskeris ir vėliau čempionais tapę Ch. R. Kapablanka ir A. Aliochinas. Tarašas aplenkė Maršalą, O. Bernšteiną, A. Rubinšteiną, A. Nimcovičių, J. H. Blekburną, Janovskį ir I. Gunsbergą. 19-ajame rate Tarašas nugalėjo Kapablanką ir ši pergalė buvo garsesnė už Laskerio pergalę prieš Kapablanką. Būtent pirmas penkias vietas užėmę šachmatininkai (Laskeris, Kapablanka, Aliochinas, Tarašas, Maršalas) buvo pirmieji didmeistriai, nes po turnyro šį titulą jiems suteikė Rusijos caras Nikolajus II.

Tarašo mokymas

Tarašas buvo įtakingas šachmatų rašytojas, vadintas Praeceptor Germaniae (Vokietijos mokytojas). 1897 m. jis buvo žurnalo Deutsche Schachzeitung redaktorius ir parašė keletą knygų, pvz., Die moderne Schachpartie (Šiuolaikinė šachmatų partija) ar Trys šimtai šachmatų partijų.
Tarašas perėmė iš Šteinico keletą idėjų (pvz. centro kontrolė, rikių pora, erdvės pranašumas) ir pavertė jas suprantamesnėmis ir labiau pasiekiamomis šachmatų vidutiniokams. Tačiau kitose srityse jis pralenkė ir Šteinicą. Tarašas pabrėžė figūrų judrumą labiau už pirmąjį pasaulio čempioną ir nemėgo suvaržytų pozicijų, nes sakė jog tai „gemalas pralaimėjimui“.
Tarašas šachmatų teorijoje įrodė vadinamąją Tarašo taisyklę: bokštai turi laikyti savo praeinamuosius pėstininkus iš užnugario, o gintis nuo jų pastačius savo bokštą prieš jį. A. Soltisas citavo Tarašą sakydamas:
Visada reikia laikyti pėstininką iš užnugario… Nebent tai daryti aiškiai neprotinga.
Aimo Lahti

Aimo Lahti (suom. Aimo Johannes Lahti 1896 m. balandžio 28 d. Viialos kaime, dabartinis Akaa miestas – 1970 m. balandžio 19 d. Jyväskylä mieste) – savamokslis suomių šaulių ginklų konstruktorius, sukonstravęs virš 50 ginklų modelių, iš kurių ginkluotėje buvo pistoletas kulkosvaidis Suomi KP-31, lengvasis kulkosvaidis Lahti-Saloranta M/26, pistoletas Lahti L-35 ir prieštankinis šautuvas Lahti L-39.
Jo sukurti ginklai buvo svarbūs ginant Suomijos nepriklausomybę nuo TSRS ir didinant Suomijos karinės pramonės prestižą.

Biografija

Aimo Lahtis gimė 1896 m. balandžio 28 d. Viialos kaime (dabartinis Akaa miestas). Baigęs 6 klases jis metė mokyklą ir, būdamas 14 metų, įsidarbino Viialos stiklo gamykloje. Tais pačiai metais už gamykloje uždirbtus pinigus nusipirko pirmąjį savo ginklą – Berdano šautuvą. Lahtį sužavėjo šautuvo mechanizmas, ir jis, padedamas vietinio ginklininko Säteri, detaliai išnagrinėjo šautuvo veikimą. Šio ginklininko padedamas jis susipažino ir su kai kurių kitų ginklų konstrukcijomis.
1918–1919 m. jis buvo pašauktas į Suomijos kariuomenę. 1919 m. jis vedė, su žmona Ida susilaukė vienintelio sūnaus Olavio. Jo sūnus Olavi Johannes Lahti buvo Suomijos karinių oro pajėgų lakūnas ir žuvo 1944 m.
Kurį laiką dirbęs geležinkelyje, 1921 m. jis tapo meistru ginklininku Suomijos armijoje. 1922 m. jis išnagrinėjo vokišką pistoletą-kulkosvaidį Bergmann MP18 ir ėmė konstruoti savo variantą. Bergmann MP18 buvo brangus ir turėjo daug konstrukcinių trūkumų, o Lahčio sukurtas ginklas buvo labai patikimas ir efektyvus. 1922 m. buvo pagaminti pirmi 200 pistoleto-kulkosvaidžio Lahti M/22 egzempliorių.
Netrukus jam Gynybos ministerija liepė sukonstruoti lengvąjį kulkosvaidį, kurio galutinis variantas buvo pavadintas Lahti-Saloranta M/26. Jis taip pat modifikavo Mosino šautuvą, kurio naujas suomiškas variantas buvo pavadintas M/27 Pystykorva ir priimtas į Suomijos armijos ginkluotę.
1932 m. Lahtis ir Gynybos ministerija pasirašė dvi svarbias sutartis, kurios užtikrino Lahčio pajamas ir ekonominę padėtį. Sutartys davė vyriausybei teisę naudoti ir pardavinėti Lahčio sukurtus ginklų modelius. Tais pačiais metais jis gavo kvietimą persikelti dirbti į vieną JAV ginklų kompaniją. Jam buvo pažadėti 3 milijonai tuometinių Suomijos markių ir 5 % pajamų už JAV pagamintus jo konstrukcijos ginklus. Tą pačią dieną Suomijos gynybos ministerija perrašė sutartis, padidindama Lahčio suinteresuotumą, todėl Aimo Lahtis nemanė, kad jam apsimoka kraustytis dirbti į JAV. Prieš Antrąjį pasaulinį karą Lahčio ginklai buvo gaminami Danijoje, Švedijoje, Norvegijoje, eksportuojami į daugelį šalių, pvz., Kiniją.
Aimo Lahtis konstravo ginklus iki Suomijos dalyvavimo Antrajame pasauliniame kare pabaigos. Tuo metu Sąjungininkų kontrolės komisija Lahčiui uždraudė kurti ginklus. A. Lahtis mirė 1970 m. Jyväskylä mieste, būdamas 74 metų. Iki to laiko jis gavo Suomijos kariuomenės generolo majoro pensiją.
Johnny Gaudreau

Karjera

Nuo 2011 iki 2014 m. Godro žaidė NCAA čempionatuose, vėliau prisijungė prie NHL klubo Kalgario „Flames“. 2014-15 m. sezone jis buvo antras geriausias komandos žaidėjas (po Jiří Hudler), sekantį sezoną – geriausias. 2016-17 m. sezone patyrė traumą, bet sugebėjo per 72 rungtynes pelnyti 61 tašką.
Birgijus (Mėnulio krateris)

Birgijus (lot. Byrgius, 24.7°S 64.3°W) – smūginis Mėnulio krateris, esantis Mėnulio matomosios pusės pievakariuose. Pavadintas šveicarų matematiko, astronomo ir laikrodininko Josto Biurgio (lotyniškai Birgijus, 1552−1632) garbei.
Birgijaus krateris yra į vakarus nuo Drėgmės jūros Mėnulio pietvakarinėje pusėje. Skersmuo 87 km, sienos iškyla 2,1 km virš dugno. Birgijus yra pažymėtinas Mėnulio krateris ne tiek dėl savęs, kiek dėl jo rytinėje sienoje įsiterpusio jauno ir šviesaus Birgijaus A kraterio (19 km skersmens, 24.5°S 63.37°W), kuris turi daugiau nei 300 km ištįsusių spindulių sistemą, gerai matomą iš Žemės. „Kagujos“ duomenys rodo, kad Birgijaus A krateris išmuštas prieš 48 mln. metų, bet tai įmanoma patvirtinti tik paėmus mėginius iš kraterio. Kitoje Birgijaus kraterio pusėje ir šiek tiek šiauriau yra Birgijaus D krateris (27 km skersmens). Šiaurinėje Birgijaus kraterio pusėje pralaužęs jo sieną prasideda slėnis, kuris šiaurėje sujungia kraterį su įduba Rimae Sirsalis .
Cholatčachlis

Cholatčachlis (rus. Холатчахль) arba Cholat Sjachylas (Холат-Сяхыл) – kalnas Rusijoje, Uralo kalnų šiaurėje, Sverdlovsko srityje. Aukštis – 1100 m. Aplink kalną teka Lozvos baseino upės. Cholatčachlį su bevardžiu, kiek žemesniu kalnu jungia Diatlovo perėja.
Kalno pavadinimas vietinių gyventojų mansių kalba reiškia „mirusiųjų kalnas“. Pagal vieną užrašytą mansių legendą, jame kažkada (pasaulio tvano metu) žuvę 9 mansiai. Šis kalnas išgarsėjo 1959 m., kai čia mįslingai žuvo 9 Sverdlovsko turistų ekspedicija.
Jan Truskowski

Biografija

Gimė 1895 m. kovo 26 d. Šiauliuose, Stanislovo ir Onos Kazlauskaitės šeimoje. Nuo 1919 m. gegužės 15 d. iki 1923 m. birželio 30 d. tarnavo Lenkijos kariuomenėje, kovojo Lenkijos-sovietų kare. Nuo 1924 m. liepos 1 d. pradėjo dirbti policijos komendantu Kosavoje, vėliau Kelcuose. TSRS invazijos į Lenkiją metu pateko į sovietų nelaisvę. 1940 m. pavasarį sušaudytas NKVD Tverėje.
Bernard-Henri Lévy

Biografija

1968–1971 m. studijavo filosofiją Aukštojoje normalinėje mokykloje Paryžiuje, klausė L. Althusero ir Ž. Derida paskaitų. Nuo 1973 m. dėsto epistemologiją Strasbūro universitete ir Aukštojoje normalinėje mokykloje.

Filosofija

Filosofinėms pažiūroms turėjo įtakos Frydrichas Nyčė, Alberas Kamiu, prancūzų struktūralistai. Daugiausia tyrinėja socialinės filosofijos problemas. Teigia, kad visuomeniniam gyvenimui būdinga nuolat didėjanti valdžios patologija. Valdžios struktūros, įtvirtintos kalboje, lemia žmogaus mirtį – visišką individualumo, asmeninio gyvenimo niveliaciją. Neigė socialinės pažangos galimybę, utopijas, revoliucinės veiklos kolektyvines formas. Skatino puoselėti krikščioniškąsias tradicijas, kurių vertybės gali padėti sudvasinti valdžios struktūras ir visuomenę.
Rytų Renelas

Gamtinės vertybės

Pagrindinis Rytų Renelo gamtinis objektas čia yra telkšantis izoliuotas Te Ngano ežeras, anksčiau buvęs šio atolo lagūna. Te Ngano ežeras yra didžiausias Okeanijos vidinis vandens telkinys, užimantis 15 000 ha plotą. Jame vanduo sūrokas, yra daugybė klintinių uolėtų salelių. Kitoje, didesnėje sausumos dalyje vyrauja vientisas tankus, žmogaus nepaliestas, apie 20 m aukščio miškas. Ežeras ir supantis miškas pasižymi biologinių rūšių įvairove, yra endeminių rūšių, tarp jų atitinkamai 4 rūšys ir 9 porūšiai vandens ir sausumos paukščių, 1 šikšnosparnis, 7 sausumos sraigės, 1 jūrinė gyvatė, taip pat 10 endeminių augalų.
Čiobiškio dvaras

Istorija

Čiobiškio dvaras žinomas nuo XV-XVI a. Klasicizmo stiliaus dvaro rūmus dvarininkai Šveikauskai pasistatė XVIII a. pab. Dvaro pastatus suprojektavo Laurynas Stuoka-Gucevičius. 1794 m. iš jų dvarą pirko Jonas Krizostomas Pilsudskis. Pilsudskių giminei dvaras priklausė iki XX a. pradžios. 1923 m. dvare įsteigta vaikų prieglauda. 1944–1945 m. dvare buvo įkurtas partizanų štabas. 
1945–1965 m. dvare veikė mokykla-internatas. 1965 m. internatas reorganizuotas į specialiąją vaikų auklėjimo mokyklą. 2011 m. mokykla buvo uždaryta. 2015 m. dvaro pastatai buvo privatizuoti Eugenijos Vagnerienės.
Paskalio dilema

Paskalio dilema, arba Paskalio lažybos, yra prancūzų filosofo Blezo Paskalio argumentas, aiškinantis, kodėl labiau verta tikėti Dievu, nei būti agnostiku ar ateistu. Paskalis teigė, kad visada geriau „statyti“ už Dievo egzistavimą, kadangi jei Dievas egzistuoja, už tikėjimą bus atlyginta (rojus), už netikėjimą – nubausta (pragaras).

Gynimas

Dievo neegzistavimo postulavimas ir po to sekantis kitokios dievybės tikimumo teiginys yra loginė klaida, nes paskutinis teiginys pripažįsta nenulinė prieš tai paneigto argumento tikimybė. Taip pat išverstos dievybės įvedimas prieštarauja protingojo pagrindo principui, kuris yra kasdienio gyvenimo ir mokslinės pažangos pagrindas.
Raimondas Balsys

Biografija

2002 m. baigė Rokiškio Romuvos gimnaziją. 2009 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Partijos Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga narys. Nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Ūkininkas.
Šikotanas

Šikotanas (rus. Шикотан, jap. 色丹島 = Shikotan, ain. シコタン = Sikotan) – Rusijai priklausanti sala Kurilų salyno pietuose, Mažųjų Kurilų gūbryje. Pietų Kurilų sąsiauriu šiaurės vakaruose atskirta nuo Kunaširo ir Iturupo, Španbergo sąsiauriu – nuo Polonskio salos ir Oskolkų salelių. Plotas – 252 km².
Salos ilgis 27 km, plotis 5–13 km. Aukščiausia vieta – Šikotano kalnas (412 m). Paviršius kalvotas, yra užgesusių ugnikalnių. Pietinis krantas smarkiai išgraužtas erozijos. Veši tankūs bambukynai, kalvose – aukštažolės pievos, brūzgynai, eglės, beržai, maumedžiai.
2010 m. Šikotane gyveno 2820 gyventojų. Pagrindinės gyvenvietės – Malokurilskojė (1873 gyv.) ir Krabozavodskojė (947). Sala administraciškai priklauso Sachalino sričiai, Pietų Kurilų rajonui. Verčiamasi daugiausia žvejyba ir žuvies perdirbimu, veikia elektrinė, ligoninė, hidrofizikos observatorija. Svarbus pasienio kontrolės postas. Su sala susisiekiama sraigtasparniais ir laivais.
Saloje nuo seno gyveno ainai. XVIII a. kolonizaciją pradėjo Rusija ir Japonija. 1855 m. Šikotanas oficialiai pripažintas Japonijos valda, bet per antrąjį pasaulinį karą užimtas Raudonosios armijos. Japonija Šikotaną ir kelias kitas pietų Kurilų salas tebelaiko savo valda.
Artūras Kašalynas

Biografija

1983 m. baigė Kudirkos Naumiesčio tarybinio ūkio technikumą, zootechnikas. Personalinės įmonės savininkas.
Nuo 2007 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Tėvynės sąjungos Lazdijų rajono skyriaus narys, nuo 2017 m. nepartinio judėjimo „Pirmyn! Kartu mes galime“ narys.
Sutuoktinė Reda, vaikai Justinas, Karolina.
Lithuania in the World

Lithuania in the World (liet. Lietuva pasaulyje) – dvimėsinis iliustruotas žurnalas, ėjęs 1993–2008 m. Vilniuje anglų kalba.

Istorija

Rašė apie Lietuvos ekonomiką, prekybą, finansus ir kultūrą. Įsteigė ir leido Stasys Kašauskas ir Vald. Katilius. Tiražas 1993 m. – 25 000 egz., 1996 m. – 15 000 egz.
Jonas Jonavičius Zabžezinskis

Biografija

Lietuvos bajorų Zaberezinskių giminės atstovas, herbo „Leliva“ savininkas. Trakų vaivados ir Lietuvos didžiojo maršalkos Jono Jurgaičio Zaberezinskio (apie 1440–1508), ir Onos Nasutaitės sūnus.
Užėmė eilę svarbių pareigybių Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje. 1509–1530 metais – Naugarduko vaivada. 1522 metais Jonas Zabžezinskis buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju maršalka, o 1531 metais gavo Trakų vaivados pareigybę.
1529 metais Jonas Jonavičius Zabžezinskis iš savo valdų išstatė 197 ginkluotus raitelius į Lietuvos bajorų pulką.
Vokietijos vyrų krepšinio rinktinė

Laimėjimai

Europos čempionate užėmė 1 vietą 1993; užėmė 2 vietą 2005.
Šv. Jurgis

Šventasis Jurgis mene

Lietuvių mene vaizduojamas jojantis ant žirgo ir rankoje laikantis ietį, kuria duria į po kojomis besirangantį slibiną – blogio ženklą.
Uodegikaulis

Uodegikaulis (lot. os coccygis) – beuodegių primatų stuburo dalis, sudaryta iš suaugusių stuburgalio slankstelių (vertebra coccygea). Paprastai uodegikaulį sudaro 4–5 slanksteliai. Pirmasis uodegikaulio slankstelis iš kitų išsiskiria savo ragais (cornua coccygea).
Uodegikaulis, dar vadinamas stuburgaliu, pirmuoju savo slanksteliu jungiasi su kryžkauliu. Gyvūnams uodegikaulio vietoje auga uodega, o pagrindinė uodegikaulio funkcija žmogaus organizme – sumažinti stuburui tenkantį smūgį žmogui sėdantis.
Negatyvas

Negatyvas yra fotoaparato nespalvinėje fotojuostoje užfiksuotas vaizdas. Realaus objekto šviesiausios sritys negatyve yra tamsios.
Karolina Gočeva

Karolina Gočeva (maked. Каролина Гочева, g. 1980 m. balandžio 28 d. Bitoloje) – garsi Makedonijos dainininkė.
Dalyvavo 2002 m. Eurovizijos dainų konkurse Estijoje, kur su daina Od Nas Zavisi užėmė 19 vietą. Karolina išrinkta atstovauti Makedonijai ir 2007 m. Eurovizijoje Helsinkyje, kur pristatys dainą Mojot Cvet („Mano Pasaulis“). Dainos autorius Grigoris Koprovas, kompozitorius – Ognenas Nedelkovskis. Karolina sėkminga įveikė pusfinalio barjerą, o finale surinko 73 taškus ir užėmė 14 vietą.
Kolomenskojė

Istorija

Kaimas pirmą kartą paminėtas 1339 m. Laikui bėgant jis tapo mėgstamu Maskvos valdovų dvaru. Seniausias išlikęs paminklas – Kolomenskojės Viešpaties Ėmimo Dangun cerkvė, kuri pastatyta 1532 m. būsimo caro Ivano Rūsčiojo garbei. Šios cerkvės kolonai būdinga tradicinių Rusijos šiaurės medinių cerkvių stogų architektūra. Iki tol akmeninės bažnyčios pasižymėjo bizantiškąja architektūra.
Aleksejus Michailovičius įsakė nugriauti visus medinius pastatus ir rūmus atstatyti iš naujo. Šių rūmų stogai buvo gerokai įmantresni ir priminė vaizdus iš pasakos. Jis čia mėgo vasaroti. 1709 m. čia gimė Jelizaveta. Petras I praleido rūmuose dalį savo jaunystės. Karališkiesiems dvaro rūmams persikėlus į Sankt Peterburgą ir pastariesiems pradėjus griūti Jekaterina II atsisakė čia būti. 1768 m. ji liepė perstatyti juos iš akmens ir plytų, tačiau rūmai po to atrodė kukliau. Sovietų Sąjungos laikais senoviniai mediniai paminklai iš įvairių SSRS kraštų buvo atgabenti čia. 2010 m. Maskvos vyriausybė perstatė rūmus pagal Aleksejaus Michailovičiaus planą, tik 1 km toliau.
Žiobų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Apaščios dešiniojo kranto aukštumoje. Aikštelė keturkampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 57x40 m dydžio, iki 1,3 m aukščio iškilusiu viduriu. Joje buvo kultūrinis sluoksnis. Šiauriniame ir vakariniame aikštelės pakraščiuose buvo apie 40 m ilgio ir 1 m aukščio nuo išorės, nuo aikštelės neišsiskiriantis pylimas, už kurio buvo griovys. Šlaitai Apaščios slėnio link statūs, 5 m aukščio, šiaurinis šlaitas į aukštumos pusę – vos 0,7 m aukščio. Piliakalnis labai suardytas nuo XIX a. antrosios pusės ariant: sunaikintas kultūrinis sluoksnis, išskleistas pylimas, užlygintas griovys. Dirvonuoja, pietiniame šlaite auga keli medžiai.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 0,55 ha, fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 16500 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Klausučių piliakalnis 21 km
Rinkuškių piliakalnis 25 kmStrobukų piliakalnis 16 km
Skosos piliakalnis 32 km
Stupelių piliakalnis 29 kmŠimonių piliakalnis 41 km
Ąžuolpamūšės piliakalnis 33 kmBryzgių piliakalnis 34 km
Gudiškių piliakalnis 28 kmBakšėnų piliakalnis 15 km
Likalaukių piliakalnis 19 kmAukštupėnų piliakalnis 23 km
Kerelių piliakalnis 26 kmMoškėnų piliakalnis 28 km
Martiniškėnų piliakalnis 28 km
Romaldas Jonas Naujokas

Biografija

1956 m. baigė Pagėgių rajono Usėnų kaimo mokyklą, 1960 m. baigė Smalininkų žemės ūkio mechanizavimo technikumą, žemės ir miškų ūkio mechanizavimo technikas mechanikas.
1960 m. Šilutės raj. „Pergalės“ kolūkio mechanizacijos specialistas, 1962–1965 m. Respublikinio susivienijimo „Lietuvos žemės ūkio technika“ Pagėgių ir Šilutės skyrių specialistas, nuo 1965 m. Šilutės rajono gamybinės žemės ūkio valdybos, po pertvarkymo – žemės ūkio valdybos, rajono Agropramoninio susivienijimo žemės ūkio skyriaus, vėl žemės ūkio valdybos, Klaipėdos apskrities viršininko administracijos Šilutės žemės ūkio skyriaus vyriausiasis specialistas – valstybinės techninės priežiūros inspektorius, 2004 m. Šilutės rajono savivaldybės Kaimo reikalų skyriaus vyresnysis specialistas.
Nuo 1997 m. Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šilutės rajono skyriaus narys.
1997–2000 m., 2000 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Birutė, vaikai Romualdas, Remigijus, Gaudentas.
Rudos valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. 1815–1916 m. valsčiaus teritorija priklausė Ščučino apskričiai, Lomžos gubernijai, Lenkijos Kongreso karalystei. 1868 m. valsčius buvo sujungtas su Pruskos valsčiumi į naują Rudos-Pruskos valsčių, tačiau 1890 m. valsčiai buvo išskirti atgal į atskirus valsčius. 1948 metų kovo 12 dieną Ščučino apskritis buvo pervadinta į Grajevo apskritį. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 metų rugsėjo 29 dieną. Atkūrus valsčių sistemą 1973 m. sausio 1 d. valsčius nebebuvo atkurtas ir kartu su buvusiu Bogušės, 1976 m. ir su Bialaševo valsčiais įtrauktas į Grajevo valsčiaus sudetį.
Gediminas Kriščiūnas

Biografija

1978 m. baigė Kauno A. Sniečkaus politechnikos institutą, inžinierius – sistemotechnikas.
Kruonio hidroakumuliacinės elektrinės Tiekimo – transporto skyriaus viršininkas, UAB „Elektrėnų komunalinis ūkis“ darbų saugos inžinierius.
1995 m. Lietuvos centro sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys. 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narys. 
Kruonio HAE profsąjungos organizacijos pirmininkas, Lietuvos energetikos darbuotojų profsąjungų federacijos prezidiumo narys, Lietuvos profesinių sąjungų konfederacijos tarybos narys.
Sutuoktinė Natalija, vaikai Vaida, Gytis.
Jatkonys

Istorija

1862 m. kovo 15 d. pro Kaišiadorių dvarą ir Jatkonių kaimą nesustodamas pravažiavo pirmasis traukinys, kadangi čia nebuvo geležinkelio stoties. Ji atsirado tik nutiesus dar vieną geležinkelį. 1869 m. buvo sudarytas Liepojos geležinkelio projektas, kuris ties Jatkonimis kaimu turėjo atsišakoti nuo esamos Lentvario-Kauno geležinkelio atšakos ir vesti į didžiausią tuo metu carinės Rusijos uostą – Liepoją. Netrukus šis geležinkelis buvo nutiestas ir 1871 m. spalio 24 d. iš Vilniaus per Jatkonis į Liepoją nauja geležinkelio atšaka išvažiavo pirmasis traukinys. Geležinkelių sandūroje buvo įkurta Jatkonių geležinkelio stotis (pavadinta artimiausio kaimo, kurio žemėse įsikūrė, vardu). Tačiau visi ėmė painioti šios stoties pavadinimą su tuometinės Rusijos-Prūsijos pasienyje buvusia stotimi Eitkūnais, todėl buvo nuspręsta pakeisti stoties pavadinimą į kitą. 1871 m. gruodžio 8 d. Jatkonių geležinkelio stotis pagal netoliese buvusio dvaro pavadinimą pavadinta Kaišiadorių geležinkelio stotimi.
Prie Kaišiadorių kaimas prijungtas XX a. tarpukariu.
Uoganų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Smiltniekų piliakalnis 11 kmDuobelės pilis 11 kmSparnų piliakalnis 3,1 kmSvėtkalnio piliakalnis 18 kmLuokavos piliakalnis 22 kmDelinkalnio piliakalnis 5 kmKamradžų piliakalnis 12 km
Lietuvos teatrai (leidinys)

Lietuvos teatrai – tęstinis teatrų kritikos ir informacijos rinkinys, ėjęs 1958–1960 m. Vilniuje.

Istorija

Leido LTSR teatro draugija. Paskelbė straipsnių apie Lietuvos teatrų, režisierių ir aktorių kūrybą, lietuvių autorių kūrinių pastatymus už Lietuvos ribų. Išėjo devyni numeriai. Tiražas 3500-5000 egz.
Dakša

Dakša (skr. दक्ष = dakṣa 'gabumas, sumanumas') – Vedose – įasmenintas gabumas, sumanumas, vėliau – hinduistinė dievybė.
„Rigvedoje“ Dakša kaip tikrinis vardas minimas beveik 10 kartų. Šis žodis sutinkamas kaip Agnio ir Somos epitetas, tačiau turi ir atskirą mitologiją: Dakša yra ir Aditės ainis ir pats pagimdęs Aditę. Vietomis Dakša tapatinamas su sutverėju Pradžapačiu ir vadinamas dievų tėvu.
Vedų komentare „Šatapatha Brahmanoje“ ir vėlesnėje nevedinėje tradicijoje Dakša minimas pasaulio sutvėrimo kontekste: jis laikomas septintuoju Brahmos sūnumi, gimusiu iš tverėjo dešinės kojos didžiojo piršto. Jo žmona Virinė gimė iš Brahmos kairiosios kojos piršto; ji dar tapatinama su naktimi ir vadinama Dakše. Dakša ir Dakšė susilaukė 50 ar 60 dukterų, iš kurių 13 atidavė Kašjapai, 27 Somai, 10 Dharmai (arba Manui). Vyriausioji Dakšos dukteris Ditė tapo daitijų motina, jaunesnė Danu – danavų motina, o Aditė – aditjų, tarp jų ir paties Dakšos, motina.
„Mahabharatoje“ žinomas mitas apie tai, kad mėnulio dievas Soma paėmė iš Dakšos 27 dukteris, bet mylėjo tik Rohinę. Dakša piktinosi Somos nepadoriu gyvenimo būdu ir jį prakeikė, kad tas imtų geibti. Bet drauge su Soma ėmė geibti ir augalai bei gyvūnai. Tada susirūpinę dievai paprašė Dakšos sumažinti bausmę Somai. „Harivamšoje“ minima, kad Višnus buvo pasivertęs Dakša ir taip sukūręs įvairias būtybes. Kelete šaltinių pasakojamas mitas apie tai kaip Himavato kalnuose valdovo nuodėmėms išpirkti sukurtas Dakša surengia pirmąjį aukojimą ir iškviečia visus dievus, išskyrus Rudrą. Šis įsižeidęs perveria auką strėle, ir toji pavirsta Mrigaširšos („antilopės galvos“) žvaigždynu. Tada Rudra užpuola ir suluošina Aditjus ir, pasak dalies šaltinių, nukerta Dakšos galvą. Tada Dakšai pritaikoma ožio galva.
Dakšos mitologija Vedose ir vėliau labai skirtinga. Artima Dakšai mitologema yra Dakšina, kuri taip pat susijusi su aukojimu.