google/wiki40b huggingface dataset:
Planuotos elgsenos teorija

Planuotos elgsenos teorija (angl. Theory of Planned Behavior) yra psichologijos mokslo teorija, postuluojanti sąsajas tarp įsitikinimų ir elgsenos. Ši teorija buvo pasiūlyta Icek Ajzen, siekiant papildyti ir pagerinti progsnostines racionalios elgsenos teorijos savybes, į teorinį modelį įterpiant suvoktą elgsenos kontrolę. Tai viena plačiausiai naudojamų teorijų, aiškinančių ir prognozuojančių žmonių elgseną. Remiantis planuotos elgsenos teorija, pirminis veiksnys, lemiantis elgseną, yra ketinimas elgtis. Ketinimą elgtis lemia požiūris į elgseną, subjektyvios normos ir suvokta galia elgtis. Suvokta galia elgtis taip pat tiesiogiai veikia elgseną.

Ištakos iš racionalios elgsenos teorijos

Planuotos elgsenos teorija pirmą kartą pasiūlyta Icek Ajzen 1985 metais, jo straipsnyje „From intentions to actions: A theory of planned behavior“. Naujai pasiūlyta teorija iš esmės buvo 1975 metais Martin Fishbein ir Icek Ajzen sukurtos racionalios elgsenos teorijos papildymas. Racionalios elgsenos teorija, savo ruožtu, buvo grįsta kitomis elgsenos teorijomis. Remiantis racionalios elgsenos teorija, žmonių elgseną lemia teigiamos nuostatos į elgseną bei tai, kaip žmonės mano, jog jų elgseną įvertins kiti (subjektyvios normos); šie veiksniai nulemia ketinimą (motyvaciją) elgtis, kuris ir nulemia elgseną. Šis priežastinis ryšys yra patvirtintas daugelio tyrimų.

Papildymas saviveiksmingumu

Yra žinoma, jog žmonių elgseną stipriai lemia jų tikėjimas, jog jie gali užsiimti šia elgsena. Toks tikėjimas savimi vadinamas saviveiksmingumu. Planuotos elgsenos teorijoje suvokta galia elgtis atspindi asmens saviveiksmingumą.

Teorijos konstruktų samprata

Planuotos elgsenos teoriją sudaro šie konstruktai:

Teorinis modelis

Žmogaus elgsena kyla iš elgsenos, normatyvinių ir galios įsitikinimų. Šie įsitikinimai atitinkamai nulemia požiūrį į elgseną, asmenines normas ir suvoktą galią elgtis. Požiūris į elgseną, asmeninės normos bei suvokta galia elgtis tiesiogiai veikia ketinimą elgtis, kuris tiesiogiai veikia realią elgseną. Suvokta galia elgtis taip pat turi tiesioginią įtaką realiai eglsenai.Kuo palankesnis požiūris į elgseną ir asmeninė norma, bei kuo didesnė yra suvokta galia elgtis, tuo didesnė tikimybė, kad asmuo vykdys konkrečią elgseną.

Teorijos taikymas

Planuotos elgsenos teorija yra bendras modelis, kuriuo galima prognozuoti ir paaiškinti bet kokią elgseną. Tai viena labiausiai cituojamų ir taikomų teorijų, aiškinančių žmonių elgseną.
Zarasų Visų Šventųjų cerkvė

Istorija

Pirmoji medinė cerkvė Zarasuose pastatyta 1838 m. iždo lėšomis. 1885 m. ji perkelta į kapines ir pašventinta Visų Šventųjų garbei. XX a. pradžioje mieste buvo dar dvi cerkvės – sentikų ir vientikių.
1877 m. Zarasuose taip pat iždo lėšomis pastatyta mūrinė Viešpaties Atsimainymo cerkvė (церковь Пребражения Господня). 1936 miesto taryba nusprendė šią cerkvę iš centro perkelti į K. Būgos gatvę. Švietimo ministerija tam skyrė lėšų. Cerkvę perstatė apie 1938 m. Viešpaties Atsimainymo cerkvė 1941 m. sudegė. Tikintieji meldėsi kapinėse stovinčioje Visų Šventųjų cerkvėje.
1946 m. parapijoje buvo 300 tikinčiųjų. Sovietų valdžia ją įregistravo 1947 metais.
Cerkvėje buvo Dievo Motinos paveikslas, puošęs Suvieko unitų vienuolyną.
Drenstvas

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Jonas Mikelinskas

Biografija

Būdamas moksleivių, priklausė ateitininkų organizacijai.
1942 m. išsiųstas į priverstinius darbus Vokietijoje. 1952 m. Vilniaus universitete baigė prancūzų kalbą ir literatūrą.
1944–1947 m. Saločių progimnazijos ir 1952–1954 m. Onuškio vidurinės mokyklos (Daugų rajonas) mokytojas. 1953–1962 m. Švietimo ministerijos inspektorius, 1963–1968 m. Lietuvos rašytojų sąjungos prozos konsultantas. Nuo 1960 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Kūryba

Ankstyvojoje kūryboje vyrauja jaunimo, mokyklos temos (romanai „Vandens nešėja“, „O laikrodis eina“), medituojantis romanų herojus padėjo formuotis lietuvių vidinio monologo romanui. Apsakymuose ir apysakose (rinkinys „Senis po laikrodžiu“ ir kiti) aprašoma individo vidinės problemos, būdingas psichologizmas, lakoniška forma, meninės detalės funkcionalumas. Išspausdinus apysaką „Trys dienos, trys naktys“ (rinkinys „Lakštingala pilkas paukštis“) už tariamą tikrovės juodinimą vaizduojant atšilimo laikotarpį (romane „Nepagirtas tarp moterų“, atšilimas vertinamas ironiškai) kelerius metus nebuvo spausdinamas. Psichologiniame romane „Genys yra margas“) plėtojama asmenybės vertės, kaltės ir atsakomybės problematika.
Kūriniuose sukuriamos alternatyvios situacijos, kuriose personažas turi save išbandyti ir lemtingai pasirinkti. Pabrėžiama konkretaus žmogaus vertė, vaizduojama jo psichika ir pasąmonė, slaptos nuojautos, baimės, vaizdiniai, įkyrios būsenos, plėtojamos egzistencializmo idėjos, naudojamas psichoanalitinis sapno motyvas. Romanų ir apysakų herojus – inteligentas, dažniausiai mokytojas, išgyvenantis dvasinę koliziją, todėl jam iškyla dorovinio apsisprendimo, laisvės ir būtinybės, garbės, orumo ir sąžinės problemos. Romanas „Už horizonto – laisvė“ pagrįstas atsiminimais iš priverstinių darbų stovyklos per Antrąjį pasaulinį karą, literatūros kritikų kritikuotas kaip fašistinis. Dėl tikroviškai vaizduojamo pokario neleista skelbti romano „Juodųjų eglių šalis“ (parašytas 1962–1967 m., išleistas 1988 m.), jame bandoma pateisinti partizanų karą, kuriama sugestyvi įtampos ir grėsmės atmosfera. Romanu „Kur lygūs laukai“ atgaivinamas epopėjos žanras. Dar išleido tarybinės cenzūros neleistų spausdinti apsakymų ir apysakų rinkinį „Paskutinė korta“, apsakymų rinkinį „Žmogaus esmė“, rezistencinį romaną „Nors nešvietė laimėjimo viltis“ (1994 m.), miniatiūrų rinkinį „Pasaulis pats sau“, apysakų rinkinį „Mūsų emocijų vagis“, epistolinį politinį romaną „Čia ir dabar“. Parašė apsakymų vaikams. Išleido kritikos ir publicistikos straipsnių knygų, apmąstymų apie kūrybą ir kūrėjus, knygą apie holokaustą „Kada Kodėl taps Todėl?“.
Ankstyvajai prozai būdinga didaktika, vėlyvajai – patetika ir polinkis į pseudofilosofiją. Jo kūrybos išversta į čekų, estų, latvių, rusų, ukrainiečių kalbas.
Plavėjų akmuo

Ženklai

Akmuo pilkai rausvas stambiagrūdis granitas, išskilinėjęs, kiek patrauktas iš pirminės savo vietos. Netaisyklingos formos, 2,8 m ilgio rytų-vakarų kryptimi, maždaug 1-1,5 m pločio ir iki 1 m aukščio pietiniame gale. Akmens pietiniame šone iškalti du 8 cm ilgio ir 7,5 cm aukščio skaičiai - „18“. Maždaug 7 cm atstumu nuo jų yra 25 cm ilgio 6,5-11 cm aukščio data - „1860“, o 4 cm žemiau jos - neaiškus ženklas, kiek primenantis netaisyklingą kryželį lenktomis kryžmomis. Griovelių plotis 0,5-1 cm, gylis iki 1 cm.
Pando departamentas

Pavadinimo kilmė

Departamentas pavadintas Bolivijos prezidento José Manuel Pando garbei.

Istorija

Pando departamentas įkurtas 1938 rugsėjo 24 d. iš kolonijinių teritorijų. Iki 1924 m. departamento teritorija priklausė La Paso departamentui ir buvo žinoma Madre de Dios pavadinimu. 1924 m. Madre de Dios buvo atskirta nuo La Paso, 1938 m. pervadinta į kolonijines teritorijas (isp. Territorio Nacional de Colonias).

Geografija

Šiaurėje Pando departamentas ribojasi su Brazilija, pietuose su La Paso departamentu, rytuose su Beni departamentu, vakaruose su Peru.
Departamento reljefas – žemuma.

Hidrografija

Pando departamentas priklauso Amazonės upės baseinui. Pagrindinės upės: Akrė ir Abuna, sudarančios natūralią sieną su Brazilija, Orthon, Madre de Dios, sudaranti sieną tarp Pando ir La Paso departamentų, Buyumanu, Karamanu, Mapiri, Genechiquia, Chipamanu, Raparan.

Klimatas

Pando departamentui būdingas karštas tropinis klimatas. Vidutinė departamento temperatūra apie 26 °C, metinis kritulių kiekis – 1800 mm.

Demografija

Pando departamento gyventojų skaičius sudaro 0,63 % visų Bolivijos gyventojų. Tai mažiausią gyventojų skaičių ir mažiausią gyventojų tankumą turintis departamentas. Didžioji gyventojų dalis (60,36 %) gyvena kaimuose ir apie 39,64 % gyvena miestuose.

Etninės grupės

Pirmykštės departamento etninės grupės: Toromonas, Pacahuaras, Machicangas ir kitos gentys.

Turizmas

Turizmas neišvystytas. Pagrinde gamtiniai turizmo objektai, organizuojama turistinė žvejyba, medžioklė. Departamento sostinėje Kobichoje galima aplankyti kaučiuko apdorojimo centrus.
Lexicon technicum

Technikos leksikonas (lot. Lexicon technicum) – XVIII a. išleista visuotinė enciklopedija anglų kalba. Ją 1704 m. publikavo matematikas John Harris (1666–1719) Londone.
Pilnas pavadinimas – Lexicon technicum: or, an universal english dictionary of arts and sciences.

Reikšmė

Lexicon technicum laikoma pirmąja visuotine enciklopedija, kurioje tarp kitų mokslų buvo akcentuojama ir plačiausiai atskleidžiama technikos sritis.
Tai taip pat pirmoji abėcėlinė enciklopedija anglų kalba. Ji pasirodė 1736 Londone, leidžiant 5 leidimą iš 2 tomų.
Lexicon technicum pasitarnavo leidžiant Ephraim Chamberso Cyclopaedia; Denisas Didro ją laikė vienu iš Encyclopédie šaltinių.
Petrykavas

Istorija

Petrykavas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XV a. Miesto statusą turi nuo 1935 m.
Python

Programiniai įgyvendinimai

Pagrindinis kalbos įgyvendimas yra vadinamas CPython (kadangi rašytas C kalba), ir kuriamas Python fondo. Taip pat yra įgyvendimas Jython, parašytas Java kalba, bei IronPython, veikiantis .NET platformoje. PyPy – python interpretatorius, parašytas pačiu python.

Pavyzdžiai

Paprasta Python programa „Sveikas pasauli!“:
print ("Sveikas, Pasauli!")
Funkcija, suskaičiuojanti skaičiaus faktorialą:
def factorial(x):
    """factorial(x)    Ši funkcija suskaičiuoja skaičiaus X faktorialą."""
    
    if x == 0:
        return 1
    else:
        return x * factorial(x-1)
Naudojant generatorių, funkciją, skaičiuojančią fibonačio skaičius, galima užrašyti lakoniškai:
def fib(N):
    """fib(N)    Suskaičiuoja pirmus N fibonačio sekos narių"""
    
    a, b = 1, 1
    while N > 0:
        yield a
        a, b = b, a + b 
        N -= 1
 
print list(fib(9))
Išspausdintų:

[0, 1, 1, 2, 3, 5, 8, 13, 21, 34]
Pranciškus Kaupavičius

Biografija

Gimė 1799 m. balandžio 14 d. Dūseikiuose, kilmigoje šeimoje. Tėvas Vincentas Kaupavičius, motina Marijona Dūseikaitė. Jaunystėje mokėsi vienuolių bernardinų gimnazijoje Telšiuose. Vėliau mokėsi Varnių kunigų seminarijoje. 1828 m. įšventintas į kunigus. Dirbo vikaru Kvėdarnoje, vėliau Žygaičių bažnyčios administratoriumi ir rektoriumi Pajūrio bažnyčioje. Dalyvavo 1831 m. sukilime. 1840 m. Varmės vyskupas Andrius Stanislovas fon Hatenas pakvietė dvasininką dirbti į Varmės regioną, kur dėl lietuvių kalbos mokėjimo buvo pasiųstas skleisti katalikybę į rytines Rytų Prūsijos parapijas. 1845 m. buvo paskirtas dirbti bažnyčios administratoriumi Braunsvaldėje, o nuo 1855 m. tapo klebonu. Aktyviai priešinosi vietinių gyventojų germanizacijai. Mirė 1871 m. rugpjūčio 14 d. Braunsvaldėje.
Trakiai (Kaišiadorys)

Energetika

Kaime veikia viena didžiausių Lietuvoje saulės kolektorių elektrinių, kuri pagamina 940 kW.
Vladas Gronskas

Vladas Gronskas (g. 1940 m. vasario 14 d. Gelionyse, Aukštadvario valsčius, Trakų apskritis – 2010 m. lapkričio 2 d. Kaune) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras, Vilniaus universiteto profesorius.

Biografija

1963 m. baigė Vilniaus universitetą. 1985 m. ekonomikos mokslų daktaras, profesorius.
Nuo 1965 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto dėstytojas, 1983–1993 m. Politinės ekonomijos katedros vedėjas, nuo 1997 m. ir Kauno technologijos universiteto dėstytojas. Nuo 1985 m. profesorius. 1989–2001 m. su pertraukomis Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas.
Nagrinėja prekių tiekimo rinkai ir gėrybių gaminimo šeimos vartojimui sąveikos mišrios ekonomikos sąlygomis problemas.
Kristina Rickevičiūtė

Kristina Rickevičiūtė (1922 m. sausio 2 d. Ukmergėje – 1984 m. gegužės 30 d. Vilniuje) – filosofė, Vilniaus universiteto (VU) docentė.

Biografija

Gimė darbininkų šeimoje. Be jos augo trys vyresni broliai – Balys, Mykolas, Stepas.
Tėvas – Aleksandras Rickevičius. Motina Juzefa Motiejūnaitė-Rickevičienė. Tėvo neteko prieš gimdama (taip rašė savo gyvenimo aprašyme, parašytame 1951 m. spalio 9 d.).
Kristinos Rickevičiūtės laidotuvės vyko 1984 m. birželio 1 d. (penktadienį). Pagal velionės valią palaidota senosiose Ukmergės miesto kapinėse šalia motinos (1882-1956) ir vyriausio brolio Stepo (1909-1953).

Išsilavinimas

1933 m. Ukmergėje baigė pradžios mokyklą, 1941 m. – valstybinę gimnaziją. 1944 m. pabaigoje įstojo į Kauno valstybinį universitetą, Istorijos skyrių. 1949 m. liepos mėn. baigė universitetą gaudama diplomą su pagyrimu. 1962 m. birželio 21 d. universiteto taryba nutarė suteikti mokslinį filosofijos mokslų kandidato laipsnį.

Filosofinės pažiūros

Savo mokslinius tyrinėjimus pradėjo nuo logikos. Dar būdama visuotinės istorijos specialybės IV kurso studente, ji jau dėstė logiką ir psichologiją universiteto parengiamųjų kursų moksleiviams (š parengiamuosius kursus ji pateko ieškodama darbo). Išlaikiusi kandidatinio minimumo egzaminus, ėmė skaityti logikos kursą studentams. Logikos aspirantūra atsirado, kai universitetui pritrūko logikos specialistų.
Persiorientavimas į filosofijos istoriją buvo susijęs su Filosofijos istorijos katedros atsiradimu ir šviečiamųjų programinių nuostatų susiformavimu toje katedroje. Tai, ką darė šios katedros darbuotojai, buvo galima laikyti filosofijos dėstymo sąlygų gerinimu. Studentams trūko klasikinės filosofijos tekstų, dėstytojams – filosofijos žurnalo. Trūko ir gerai pasirengusių filosofijos dėstytojų. Bet, mėgindami įveikti tuos trūkumus, jie kartu formavo tam tikrą filosofinio gyvenimo tradiciją, t. y. filosofinę kultūrą, galinčią įtakoti žmonių gyvenimą apskritai.
Kristina Rickevičiūtė visur stengėsi remtis pirminiais šaltiniais (Platonu, Aristoteliu, Diogenu ir kt.), dažnai juos cituoti, savo nuožiūra išryškinti atskirus filosofų gyvenimo ir kūrybos momentus. Kai kurių teorijų pristatymui, jų interpretavimui, terminų pasirinkimui tam tikrą įtaką yra padariusi Wladyslawo Tatarkiewicziaus „Filosofijos istorija“.

Straipsniai

Nuo 1954 m. Kristina Rickevičiūtė publikavo savo straipsnius įvairiuose žurnaluose („Mokslas ir gyvenimas“, „Pergalė“, „Jaunimo gretos“, ir kt.) bei laikraščiuose („Gimtasis kraštas“, „Tiesa“ ir kt.). Dažnai jos straipsniai pasirodydavo filosofiniuose leidiniuose („Filosofija“, „Problemos“, „Filosofija ir psichologija“, „Filosofijos istorijos chrestomatija“, bei kt.).
Daug prisidėjo prie filosofijos istorijos plėtros Lietuvoje 1978–1982 metais pildydama Lietuviškąją tarybinę enciklopediją.
Bobbejaan Schoepen

Bobbejaan Schoepen (taip pat: Bobby Jaan, tikrasis vardas: Modeste Schoepen, 1925 m. gegužės 16 d., Boom – 2010 m. gegužės 17 d., Turnhout, Flanderno regionas) – belgų parodijuotojas, folkloro ir kantri dainininkas, gitaristas, kuris šešiasdešimtaisiais kaip „Bobbejaan“ arba „Bobby Jaan“ buvo ypač populiarus vokiškai kalbančiose šalyse. Jis taip pat yra įkūrėjas ir buvęs direktorius laisvalaikio pramogų parko „Bobbejaanland“.
1961 m. Bobbejaan Schoepen vedė operos solistę Josée Jongen. Pora turi penkis vaikus – Bob (g. 1962 m.), Myriam (g. 1963 m.), Jacky (g. 1964 m.), Peggy (g. 1968 m.) ir Tom (g. 1970 m.).
1957 m. Bobbejaan atstovavo Belgijai Eurovizijos dainų konkurse. Jo daina „Straatdeuntje“ užėmė aštuntą vietą.
Juozas Zavaliauskas

Biografija

Tėvas Juozas Zavaliauskas (1911–1993) – amatininkas, liaudies menininkas, motina Ona Zavaliauskienė (1924–2015) – žemdirbė, sesuo Edita.
1950–1961 m. baigė Kurklių vidurinę mokyklą. 1961–1964 m. baigė dramos aktoriaus specialybę Vilniaus kultūros-švietimo technikume, kur buvo aktoriaus Aleksandro Kernagio (1911–1980) mokinys. Mokydamasis susidomėjo estrada, dalyvavo saviveikloje. 1964 m. debiutavo kaip estrados artistas su soline programa.
1964–1967 m. tarnavo sovietinėje kariuomenėje Pamaskvėje (Rusija), buvo kareivių klubo vedėjas. Tarnybos metu 1967 m. dalyvavo Maskvos srities skaitovų konkurse ir tarp kelių šimtų pretendentų tapo laureatu.
1967–1968 m. buvo Lietuvos filharmonijos administratorius. Nuo 1968 m. – filharmonijos estrados artistas, buvo pirmojo profesionalaus estrados kolektyvo „Estradinės melodijos“ konferansjė, važinėjo į gastroles. Tuo pačiu metu studijavo Lietuvos konservatorijos Teatriniame fakultete, bet studijų nebaigė. Nuo 1971 m. dirbo ir kituose Lietuvos filharmonijos estradiniuose ansambliuose – „Nerija“, „Nemuno žiburiai“, „Vilniaus aidai“.
Po 1990 m. buvo pasitraukęs iš meninės kūrybos, vertėsi smulkiu verslu. Vaidino humoristiniuose televizijos serialuose „Grybauskai“ (2001 m.), „Linksmasis našlys“ (2002 m.). 2005–2008 m. dirbo komercijos įmonėje (nekilnojamas turtas), vėliau išėjo į pensiją.

Kūrybinė veikla

J. Zavaliauskas pirmasis Lietuvoje pradėjo naują scenos pramogų žanrą  – rengė solines humoristines programas. Daugiau kaip 30 metų jis dirbo žinomiausių Lietuvos estrados kolektyvų konferansjė, su šiais kolektyvais keliaudavo po visą Sovietų Sąjungą. Publiką juokino skolintomis iš kitų kalbų ir savo sukurtomis humoreskomis bei taikliais juokingais pastebėjimais iš to meto gyvenimo.
Nuo 1993 m. buvo laisvas menininkas, susikūręs naują solinę programą. Pats ruošė savo programų tekstus, rengė scenografiją, taip pat rengė humoristinius spektaklius su Klaipėdos „Parodijos“ teatru ir kitais atlikėjais. Pramoginių programų organizatorius, televizijos laidų, šou programų dalyvis.

Šeima

Vedęs antrą kartą, žmona Irena Kučinskaitė-Zavaliauskienė (g. 1955 m.). Sūnūs: Juozas (g. 1986 m.), Donatas (g. 1992 m.).
FK Jenisej Krasnojarsk

Istorija

Klubas įkurtas 1937 m. Nuo 2010 m. dalyvauja Nacionalinėje futbolo lygoje (Antra pakopa).
Abraham Lincoln

Biografija

Prieš jo išrinkimą pirmuoju prezidentu nuo respublikonų partijos 1860 m., A. Linkolnas dirbo teisininku, Ilinojaus įstatymų leidėju. Taip pat Linkolnas buvo išrinktas į JAV atstovų rūmus, dukart nesėkmingai bandė patekti į JAV Senatą.
Linkolnas atvirai pasisakė prieš vergijos plitimą Jungtinėse Amerikos Valstijoje. 1860 m. Respublikonų partija Linkolną iškėlė kandidatu į JAV prezidento postą. Abraomas Linkolnas laimėjo po metų vykusius rinkimus. Jo kadencija, visų pirma, pasižymėjo separatistinės Pietinių valstijų konfederacijos sutriuškinimu JAV pilietiniame kare. Linkolnas įdiegė priemones, kurios vėliau lėmė vergijos uždraudimą, Išlaisvinimo akto paskelbimą 1863 m. Taip pat Linkolnas pasiūlė priimti 13-ąją JAV konstitucijos pataisą. Kongresas patvirtino pataisą dar prieš Linkolno mirtį.
Linkolnas meistriškai vadovavo sąjunginėms pajėgoms pergale pasibaigusiame pilietiniame kare, atidžiai rinkdamasis vadovaujančius generolus, tarp jų ir Ulisą Grantą. Istorikai padarė išvadą, kad Abraomas Linkolnas gerai susitvarkė su vidinėmis respublikonų partijos problemomis, suburdamas susidariusių frakcijų lyderius ir priversdamas juos bendradarbiauti. Linkolnas sušvelnino Trento skandalą, tiesioginio karo su Britanija grėsmę, 1861 m. Pilietinio karo pradžioje, vadovaujant Linkolnui, šiaurinių valstijų sąjunga perėmė vergovinių pietinių valstijų, esančių pasienyje su šiaurinėmis valstijomis, kontrolę. 1864 m. prezidento rinkimuose Linkolnas pats vadovavo savajai rinkimų kampanijai.
Karo priešininkai kritikavo Linkolną už jo atsisakymą siekti kompromiso vergijos klausimu. Tuo tarpu, radikalieji respublikonai, abolicionistinė respublikonų partijos frakcija, kritikavo Linkolną už per lėtą vergijos panaikinimo siekimą. Nepaisant kritikos, Linkolnas sugebėjo išsaugoti savo populiarumą tarp amerikiečių. Jo populiarumą labiausiai skatino kalbos: jo kalba pasakyta Getisberge, yra vienas iš geriausių to pavyzdžių. Linkolnas laikėsi nuosaikios politikos sąjungos atkūrimo atžvilgiu, siekdamas greitai suvienyti tautą ir vykdydamas susitaikymo politiką. Linkolno įpėdinis Endriu Džonsonas taip pat laikėsi susitaikymo politikos, tačiau tik baltųjų amerikiečių atžvilgiu, nes jam nepavyko užtikrinti išlaisvintų vergų teisių apsaugos. Abraomas Linkolnas mokslininkų ir istorikų yra laikomas vienu iš pačių geriausių JAV prezidentų.
Birželio 3

Vardadieniai

Karolis – Klotilda – Tautkantas – Dovilė
Kaimo statybininkas (Vilnius)

Kaimo statybininkas – Lietuvos respublikinio kooperatinio-valstybinio statybos susivienijimo savaitraštis, ėjęs 1986–1991 m. Vilniuje.

Istorija

Tiražas 1986 m. – 5000 egz., 1991 m. – 500 egz.
Redakcijoje dirbo žurnalistai Rimantas Cemnolonskis, M. Jankauskienė, V. Laužikas, Juozas Malašauskas, Gintautas Stalnionis, J. Žilinskaitė, fotokorespondcntai Leonas Vasauskas, Tadas Žebrauskas.
Redagavo Antanas Vaupšas – 1986–1991 m.
POSIX

Single UNIX Specification

Dėl to, kad priėjimas prie POSIX standartų yra mokamas ir gana brangus, buvo sukurtas alternatyvus atviras standartas SUS (Single UNIX Specification). Jis yra lengvai prieinamas, priima kiekvieno indėlį ir dokumentacija be vargo pasiekiama internetu.
Antanas Grina

Antanas Grina (1931 m. birželio 13 d. Vilkaviškyje) – JAV ir Lietuvos ekonomistas.

Biografija

Per Antrąjį pasaulinį karą pasitraukė į Austriją, baigė Bregenco gimnaziją, vėliau persikėlė į JAV. 1951–1953 m. studijavo Ilinojaus, 1960–1963 m. De Paulo universitete (Čikaga). 1965–1968 m. dėstė De Paulo, 1976–1990 m. Pietų Karolinos, Notre Damo, Mičigano, 2000–2001 m. Jordanijos universitete Amane, 1992–2007 m. Vilniaus universiteto Tarptautinio verslo mokykloje. 1955–1960 m. dirbo bendrovėje „City National Bank and Trust“, 1960–1975 m. „Continental llinois National Bank and Trust“ (abi Čikagoje), 1975–1988 m. – „Kraft“, 1988–1991 m. – „Kraft General Foods“. Nuo 1991 m. Tarptautinio ekspertų paslaugų korpuso (International Executive Service Corps) narys, 1992–1993 m. direktorius Lietuvai, 1994 m. – Ukrainai. 1993–1996 m. vadovavo Lietuvos banko Pinigų ir bankų reformos komitetui, Lietuvos Respublikos Vyriausybės bankininkystės ir finansų patarėjas.
Klodava

Istorija

Klodava žinoma nuo XI amžiaus, iki 1430 m. gavo miesto teises, kurias 1870–1925 m. buvo praradusi. Smarkiai nukentėjo nuo XVII a. karų, II pasaulinio karo metu neteko 3000 gyventojų.
Strasbūras

Pavadinimo kilmė

Vokiškai Strasbūro miesto pavadinimas reiškia „pilis (miestelis) kryžkelėje“: vok. Straße – gatvė + Burg – tvirtovė, pilis.

Futbolas

Garsiausias mieste klubas yra RC Strasbourg.
Strasbūre 1938 m. vyko III pasaulio futbolo čempionatas, o 1984 m. – VII Europos futbolo čempionatas.
Jon Minnoch

Jon Brower Minnoch (1941 m. rugsėjo 29 d. – 1983 m. rugsėjo 10 d.) – kiek žinoma, yra sunkiausias kada nors gyvenęs žmogus, vienu metu svėręs net 635 kg. Tiesa, tai tik apytikslis svoris. Dėl ekstremalaus dydžio, prastos sveikatos ir nemobilumo, svarstyklių naudojimas buvo neįmanomas.

Gyvenimas

Nuo vaikystės turėjo viršsvorio problemą. Būdamas 12 metų, svėrė 132 kg, o 22 metų buvo 185 cm ūgio ir 178 kg svorio. Jo svoris ir toliau nuolat didėjo, kol būdamas 37 metų jis pateko į ligoninę dėl širdies ir kvėpavimo sutrikimų. Tais pačiais metais Jon Minnoch pagerino didžiausio svorio skirtumo tarp sutuoktinių rekordą, kai vedė 50 kg sveriančią moterį, su kuria vėliau susilaukė dviejų vaikų.
Jon Minnoch transportacija buvo be galo sudėtinga. Jo pergabenimui į kitą ligoninę prireikė daugiau nei tuzino ugniagesių, specialiai modifikuotų neštuvų ir laivo. Ten jis buvo paguldytas ant dviejų sustumtų lovų. Prireikdavo trylikos žmonių vien jo pervertimui ant kito šono, kad būtų galima pakeisti paklodę.

Mirtis

Po 16 mėnesių griežtos 1,200 kalorijų per dieną dietos jis buvo išleistas iš ligoninės. Tuo metu jis svėrė 216 kg, o tai reiškia, kad sugebėjo numesti net 419 kg. Tai yra didžiausias kada nors užfiksuotas svorio numetimas. Bet vos po metų, Jon Minnoch svoris jau buvo padvigubėjęs (412 kg) ir jis vėl pateko į ligoninę. Kadangi jo liga edema buvo neišgydoma, buvo nuspręsta nutraukti sudėtingą gydymą ir po 23 mėnesių Jon Minnoch mirė. Tuo metu jam buvo 42 metai ir jis svėrė 362 kg.