google/wiki40b huggingface dataset:
Garis Kasparovas

Karjeros pradžia

Gimė žydo ir armėnės šeimoje. Tėvas mirė, kai jam buvo 7 metai. 12 metų pasirinko motinos (Klara Kasparian) pavardės rusišką variantą. Žaisti šachmatais išmokė tėvai. Treniruotes lankyti pradėjo 7 metų.
10 metų buvo priimtas į pasaulio šachmatų eksčempiono Michailo Botviniko šachmatų mokyklą. 15-os metų jau buvo savo mokytojo asistentas šioje mokykloje.
1976 m. trylikametis G. Kasparovas tapo SSRS jaunimo šachmatų čempionu Tbilisyje (Gruzija). Kitais metais šį pasiekimą pakartojo triuškinančiu rezultatu – 8,5 taško iš 9 galimų.
1978 m. laimėjo Sokolskio memorialo turnyrą Minske ir tapo sporto meistru.
1980 m. tapo jauniausiu šachmatų didmeistriu. Tais pačiais metais Dortmunde tapo Pasaulio jaunimo (iki 20 metų) čempionu.
1981 m. laimėjo SSRS šachmatų čempionatą. Visų laikų jauniausias SSRS šachmatų čempionas.
1983 m. pasaulio čempionato Kandidatų mačuose įveikė Aleksandrą Beliavskį ir Viktorą Korčnojų.
1984 m. finaliniame pretendentų į pasaulio čempionus mače, Vilniuje, nesunkiai nugalėjęs 7-ąjį pasaulio čempioną Vasilijų Smyslovą, Kasparovas iškovojo teisę susikauti dėl karūnos su tuometiniu pasaulio čempionu Anatolijumi Karpovu.

Kova dėl Pasaulio čempiono sosto

Pirmasis Karpovo-Kasparovo mačas įvyko Maskvoje. Pagal reglamentą buvo žaidžiama iki 6 pergalių. Mačas truko rekordiškai ilgai, virš 5 mėnesių, 1984 m. rugsėjo 10 d. – 1985 m. vasario 15 dienomis. Buvo nutrauktas po 48 partijų, Karpovui pirmaujant 5:3 (40 partijų buvo pasibaigę lygiosiomis). Oficiali priežastis – grėsmė mačo dalyvių sveikatai. Tikroji priežastis nežinoma iki šiol. Tuo metu jaunesnis ir ištvermingesnis Kasparovas buvo laimėjęs dvi paskutines partijas, todėl buvo laikomas favoritu.
Antrasis mačas vyko 1985 m. rugsėjo 3 d. – lapkričio 9 d. Maskvoje. Pagal naująjį reglamentą turėjo būti žaidžiamos 24 partijos, esant lygiam rezultatui 12:12, tuometinis pasaulio čempionas Anatolijus Karpovas išsaugotų titulą. Kasparovas laimėjo 13:11 ir, būdamas 22 metų, tapo jauniausiu visų laikų pasaulio čempionu.
Savo titulą jis apgynė nuo Karpovo dar 3 mačuose: 1986 m. revanšo mače Londone-Leningrade, pasaulio čempionate Sevilijoje ir 1990 m. pasaulio čempionate Niujorke-Lione.
1993 m. pasitraukė iš FIDE ir kartu su Naidželu Šortu įkūrė profesionalių šachmatų asociaciją, kurios remiami žaidė tarpusavio mačą dėl pasaulio čempiono vardo. Mačą nesunkiai laimėjo G. Kasparovas 12½ : 7½. 1995 m. dar kartą gynė savo titulą profesionalių šachmatų asociacijos organizuotame čempionate prieš V. Anandą ir lengvai išlaikė titulą - 10½ : 7½.
Žlugus Asociacijai, 2000 m. pralaimėjo mačą dėl pasaulio čempiono titulo Vladimirui Kramnikui. Susikauti dar sykį dėl karūnos nebeturėjo galimybės.

Pretendentas į FIDE prezidentus

2014 m. kandidatavo į FIDE prezidentus. Rinkimai vyko 2014 m. rugpjūčio 11 d. Trumsėje vykusioje Generalinės asamblėjos sesijoje, tačiau nebuvo išrinktas: rinkimus laimėjo tuometinis FIDE prezidentas Kirsanas Iliumžinovas, surinkęs 110 balsų, o G. Kasparovas gavo – 61 balsą.
Lietuvos-Voluinės sutartis

Lietuvos-Voluinės sutartis – 1219 m. taikos sutartis tarp Lietuvos, Deltuvos, Žemaitijos ir kitų žemių kunigaikščių pasiuntinių ir Voluinės didžiojo kunigaikščio Romano Mstislavičiaus našlės Romanovos bei jos sūnų Danieliaus Haličiečio ir Vasilkos. Sudaryta Voluinės Vladimire.

Istorija

Lietuvos-Voluinės sutartį trumpai aprašė Ipatijaus metraštis. Pasak šio metraščio, sutartį sudarė 21 lietuvių kunigaikščio pasiuntinys: penkių vyriausiųjų kunigaikščių (Živinbudas, Daujotas, jo brolis Viligaila, Dausprungas ir jo brolis Mindaugas), žemaičių kunigaikščių (Erdvilas, Vykintas), Deltuvos kunigaikščių, t. p. Bulaičių ir Ruškaičių atstovai. Sutartis galiojo maždaug iki 1238 m. Manoma, kad šioje sutartyje paminėtų žemių kunigaikščiai įsipareigojo padėti Voluinės kunigaikštystei gintis nuo Lenkijos ir Černigovo kunigaikščių, kurie pretendavo į Voluinės sostą, Voluinės kunigaikščiai – neprieštarauti Lietuvos politinės įtakos stiprėjimui Juodojoje Rusioje, priklausiančioje Voluinės kunigaikštystei.

Reikšmė

Lietuvos-Voluinės sutartis – pirmas patikimas istorinis faktas, kad XIII a. pradžioje jau gyvavo Lietuvių žemių konfederacija, pirmasis žinomas besikuriančios Lietuvos valstybės diplomatinis aktas ir svarbus istorijos šaltinis. Remdamasis sutartimi ir kitais istorijos šaltiniais istorikas Edvardas Gudavičius apytikriai nustatė minimų kunigaikščių ir jų grupių valdas, jų santykius. Sutartis atspindi didėjančią Lietuvos žemių konfederacijos įtaką Vidurio ir Rytų Europos šiaurinėje dalyje, akivaizdžiai rodo, kad XIII a. pirmaisiais dešimtmečiais konfederacija sugebėjo ne tik gintis, rengti žygius į gretimas šalis, bet ir plėtoti diplomatinę veiklą. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose minimas Mindaugas.
Alvydas Katinas

Biografija

1978 m. baigė Utenos 2-ąją vidurinę mokyklą, 1982 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, kur įgijo lietuvių kalbos ir literatūros mokytojo specialybę.
1982–1987 m. Leliūnų vidurinės mokyklos užklasinio darbo organizatorius. 1987–1988 m. Utenos rajono Kultūros skyriaus vedėjas. 1989–1990 m. LKP Utenos rajono komiteto ideologijos skyriaus vedėjas.
1991–1993 m. valstybinės įmonės „Mėsa“ apsaugos ir kontrolės skyriaus kontrolierius. 1994–1995 m. dirbo UAB „Avokada“. 1995–1997 m. Utenos apskrities administracijos kalbos tvarkytojas ir atstovas spaudai. 1997–1999 m. individualios įmonės „Aljukva“ savininkas. 2000–2001 m. Utenos jaunimo mokyklos direktorius. 2001–2003 m. Utenos rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės meras.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos Utenos rajono skyriaus narys, nuo 2001 m. LSDP tarybos narys, Utenos skyriaus pirmininkas.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Nuo 1986 m. Literatų klubo „Verdenė“ narys, nuo 2011 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Eilėraščiai spausdinti mokytojų poezijos rinktinėje „Pabūk džiaugsmu“, rinktinėje „Taip tyliai tyliai“ (111 meilės eilėraščių), Utenos literatų kūrybos almanache „Verdenė“, dainų tekstai – rinktinėje „Širdies melodija tyli“.
Sesuo poetė Regina Katinaitė-Lumpickienė. Žmona Daiva, duktė Vaiva.
2015 m. lapkričio 3 d. A. Katinas 2 mėnesiams nušalintas iš mero pareigų dėl įtarimų kyšininkavimu.
Mikaliai

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 21 km 
Latvygala – 2,5 km
Rimšiai (Biržai) – 3,7 km
Bruzguliai – 3,1 km
Kerpiškiai – 2,3 km
Skrebiškiai – 2,1 km<
Kvetkai – 3,7  km
PAPILYS – 5,7 km
Jokniūnai – 2,1 km
Fernando Screpis

Biografija

2007 m. vasarą pasirašė 3 metų sutartį su Edinburgo „Hearts“, iki kurio įsigaliojimo 2008 m. sausį pusę metų žaidė FBK Kaunas klubo komandoje. Edinburgo komandoje sužaidęs 5 rungtynes, 2008 m. liepos 21 d. atleistas.
George Marshall

Biografija

Gimė 1880 m. gruodžio 31 d. Junjontaune. 1901 m. baigė Virdžinijos karo institutą. Tarnavo pėstininkų daliniuose JAV. Dalyvavo Filipinų–JAV kare. 1916 m. pakeltas į kapitonus. Dalyvavo Pirmojo pasaulinio karo Vakarų fronto kovose Prancūzijoje. Vinstono Čerčilio už lyderystę sąjungininkų pasiektoje pergalėje Antrajame pasauliniame kare pavadintas „pergalės organizatoriumi”, Dž. Maršalas karo metu dirbo Jungtinių Valstijų sausumos pajėgų štabo vadu ir buvo pagrindinis prezidento Franklino Ruzvelto patarėjas kariniais klausimais. Dirbdamas JAV valstybės sekretoriumi Dž. Maršalas įgyvendino jo vardu pavadintą Maršalo planą, už kurį 1953 m. jis gavo Nobelio taikos premiją.
Sauginiai

Istorija

Gyvenvietė žinoma nuo XIV a. savo medine pilimi, kurią ne kartą yra puolę kalavijuočiai. Senieji Sauginiai yra buvę kiek į šiaurę nuo dabartinės gyvenvietės, prie senojo piliakalnio. Pastačius Bubių tvenkinio užtvanką dalis senosios gyvenvietės buvo apsemta.
Franciszek Gawełek

Francišekas Gavelekas (lenk. Franciszek Gawełek; 1884 m. vasario 4 d. Radluve, dab. Mažosios Lenkijos vaivadija – 1919 m. rugsėjo 8 d. Čenstakavoje) – Lenkijos etnografas ir bibliografas.

Biografija

Augo daugiavaikėje šeimoje. Mokėsi Radluvo liaudies mokykloje, po to baigė Tarnuvo miesto gimnaziją. Nuo 1907 m. studijavo priešistorinę archeologiją ir etnoantropologiją Krokuvos Jogailos universitete. Dar studijų metais pradėjo specializuotis gimtojo Radluvo apylinkių etnografiniuose tyrimuose. Suvaidino žymų vaidmenį 1911 m. įkuriant Krokuvos etnografinį muziejų, kuriam rinko eksponatus gimtinės vietovėse. Už darbus etnografijos srityje 1913 m. F.Gavelekui buvo suteiktas mokslų daktaro laipsnis.
1913–1919 m. mokytojavo Krokuvos VII gimnazijoje. Joje dirbdamas parašė lituanistikai reikšmingą darbą – Lietuvių tautos pažinimo bibliografiją. 1914 m. Vilniuje išleistame veikale sukaupti duomenys apie 482 lenkų kalba lietuviška tematika išleistus bibliografinius vienetus.
1919 m. buvo pakviestas Liublino katalikiško universitete vadovauti Etnografijos katedrai. Tų metų ankstyvą rudenį dalyvavo medžioklėje, jos metu nukrito nuo žirgo, susižeidė ir ligoninėje mirė.
Antano Juozapavičiaus tiltas

Istorija

Pirmąjį medinį tiltą šioje Alytaus vietoje Rusijos kariuomenė pastatė 1909 m. Jis buvo 7 metrų aukščio, turėjo 7 angas. 1919 m. ant tilto, kovose už Lietuvos nepriklausomybę žuvo pirmasis Lietuvos kariuomenės karininkas Antanas Juozapavičius. 1936 m. apie 50 prieš srovę pradėtas statyti naujas gelžbetoninis tiltas, baigtas 1937 m. gruodžio 15 d. Tuomet didžiausio Baltijos šalyse tilto projekto autorius – inžinierius Anatolijus Rozenbliumas. Tiltas oficialiai atidarytas A. Juozapavičiaus žuvimo dieną – 1938 m. vasario 13 d. Tiltą papuošė skulptoriaus J. Zikaro sukurti bareljefai, kuriuose įamžintas A. Juozapavičiaus atminimas. Tilto šiauriniame gale vienas bareljefų vaizdavo raitą karininką, vadovaujantį kariams, kitas – A. Juozapavičiaus žūtį. Bareljefų apačioje buvo bareljefo siužetą nusakantys įrašai. Tilto pietiniame gale buvo plokštė su Alytaus miesto herbo bareljefu ir įrašytu tilto vardu. 1944 m. tiltą sugriovė besitraukianti Vokietijos kariuomenė.
Per karą tiltas sugriautas, sovietmečiu atstatytas, 1989 m. sugrąžintas A. Juozapavičiaus pavadinimas. Tais pačiais metais prie tilto pastatytas paminklas A. Juozapavičiui atminti (autoriai – V. Jarutis, K. Babravičius, P. Maločka, V. Valentinavičius).
2018 m. vasario mėn. pranešta apie dingusių J. Zikaro bareljefų suradimą. Du iš jų nuo 1944 m. išsaugojo alytiškiai Antanas ir Albinas Raginskai. Meno kūriniai saugojimui ir eksponavimui perduoti į Alytaus kraštotyros muziejų.
Modlino tvirtovė

Modlino tvirtovė, arba Novogeorgijevsko tvirtovė (lenk. Twierdza Modlin, rus. Новогеоргиевская крепость) – vienas didžiausių XIX a. fortifikacinių statinių Lenkijoje ir Europoje, apie 40 km į šiaurę nuo Varšuvos, ties Vyslos ir Narevo upių santaka. Tvirtovės pavadinimas siejamas su Modlino kaimu, kuris nuo 1961 m. įtrauktas į Mazovijos Novy Dvuro miesto sudėtį.

Istorija

Ši tvirtovė buvo viena iš keturių stipriausių, pirmosios klasės, karinių tvirtovių tuometinės Rusijos imperijos teritorijoje: 1896 m. iš 25 imperijoje pastatytų karinių tvirtovių, pirmos klasės tvirtovėms priklausė tik Varšuvos, Modlino (Novogeorgijevsko), Bresto (Brest-Litovsko) ir Kauno tvirtovės.
Pirmieji čia buvo įsikūrę švedai, 1655 m. įrengę įtvirtintą stovyklavietę ir kontroliavę kėlimąsi per Vyslą. Švedams pralaimėjus ji buvo sugriauta. Per Šiaurės karą gynybinius statinius čia statėsi Saksonijos pajėgos. Tvirtovę nuo 1807 m. iki 1812 m. statė Napoleono prancūzų kariuomenė, ruošdamasi kampanijai į Rytus. Vėliau buvo užimta ir statoma Rusijos carų Aleksandro I ir Nikolajaus I kariuomenių. Po 1831 m. sukilimo, kurio metu sukilėliai naudojosi tvirtove kaip atramos punktu, rusai ėmėsi plėsti ir modernizuoti tvirtovę, nuo 1834 m. ją pervadindami Novogeorgijevsko tvirtove. Didžiuliai kareivinių barakai galėjo talpinti 20 000 kareivių įgulą. Per I Pasaulinį karą 1915 m. rugpjūčio 7 d. užimta vokiečių kariuomenės. Tarpukaryje naudota Lenkijos kariuomenės reikmėms, modernizuota, ji tapo svarbiu Varšuvos gynybos mazgu. II Pasaulinio karo pradžioje įsiveržimo į Lenkiją metu čia vyko Modlino mūšis. 1939 m. rugsėjo 29 d. užgrobta vokiečių kariuomenės.

Tvirtovės būklė

Kai kurie tvirtovės statiniai yra atviri turistų lankymui. Lenkijos ginkluotosios pajėgos didžiulėje tvirtovės teritorijoje turi naudojamų savo reikmėms karinių objektų, tarp jų – oro uosto kilimo takas, todėl ne visi jie yra prieinami visuomenei, be to, kai kurie fortai yra apleisti, mažai prižiūrimi.
Panevėžio spaustuvė

Panevėžio spaustuvė – spaustuvės, veikusios Panevėžyje.

Istorija

1880–1915 m. veikė pirmoji spaustuvė Panevėžyje, kurią įsteigė Naftalis Feigenzonas. Feigenzono spaustuvė spausdino knygas, kvitus, blankus, vizitines korteles. Prie spaustuvės N. Feigenzonas turėjo knygyną, kuriame parduodavo kai kurias išspausdintas brošiūras, knygas. Spaustuvė veikė iki 1935 m.
1895–1912 m. veikė A. Minskerio spaustuvė. 1898–1914 m. Z. Lurjės spaustuvė gamino afišas. Atgavus lietuvišką spaudą, čia buvo spausdinama ir lietuvių kalba Nuo 1913 m. Panevėžyje veikė M. Koto spaustuvė, spausdinusi blankus ir etiketes miesto įmonėms. 1941 m. sausio 27 d. nacionalizuota.
Didžiausia Panevėžio spaustuvė buvo „Banga“, veikusi 1930–1941 m. Ji priklausė Katalikų veikimo centrui. Jam vadovavo vyskupas Kazimieras Paltarokas. „Banga“ spausdino ir K. Paltaroko knygas – katekizmus, maldynus, pamokslus, religinio kultūrinio pobūdžio brošiūras. „Bangoje“ spausdintas katalikų savaitraštis „Panevėžio garsas“, laikraštis „Panevėžio balsas“, tautininkų savaitraštis „Mūsų kraštas“. Spaustuvė turėjo dvi plokščiosios spaudos mašinas, tigelinę mašiną, popieriaus pjovimo ir segimo įrenginius.
1944 m. pabaigoje pradėjus leisti Panevėžio apskrities bei miesto laikraštį „Panevėžio tiesa“, 1945 m. pavasarį atgijo ir spaustuvė. 1946 m. gautas linotipas, 1951 m. čia buvo spausdinami ir kitų kaimyninių rajonų laikraščiai – Joniškėlio „Komunizmo pergalė“, Troškūnų „Staliniečio kelias“, Ramygalos „Tarybinė tėvynė“. 1962 m. sujungus Ramygalos ir Panevėžio rajonus, pradėtas spausdinti naujas rajono laikraštis „Tėvynė“.
1964 m. sumontuota rotacinė mašina, 1981 m. – ofsetinė rotacinė mašina, o 1985 m. pastatytas naujas spaustuvės pastatas Beržų g. 52. 1986 m. Panevėžio spaustuvei suteiktas „Varsos“ pavadinimas. 1987 m. „Varsoje“ buvo spausdinami laikraščiai „Panevėžio tiesa“ (nuo 1990 m. „Panevėžio balsas“), „Tėvynė“, taip pat Pasvalio, Biržų, Rokiškio, Kupiškio rajonų laikraščiai.
1993 m. valstybinė spaustuvė „Varsa“ tapo UAB „Panevėžio spaustuvė“, turėjo iškiliosios ir ofsetinės spaudos mašinas, spausdina knygas, laikraščius, plakatus, blankus. Turi leidybines teises. 
2004 m. UAB „Panevėžio spaustuvė“ susijungusi su UAB „Nevėžio spaustuvė“ tapo didžiausia šio pobūdžio įmone Aukštaitijos regione. Bendrovės pozicijos rinkoje dar labiau sustiprėjo 2005 m. Vilniuje atidarius spaustuvės padalinį – atstovybę.
Meskalinas

Meskalinas (pagal IUPAC 2-(3,4,5-trimetoksifenil)etanaminas) – tai alkaloidas ir haliucinogenas, randamas kaktusuose, tokiuose kaip Lophophora williamsii, Echinopsis pachanoi, Echinopsis peruviana ir kituose. Tai amfetamino darinys, nepaisant to, jokių ryškių stimuliuojančių savybių šis junginys neturi.
Meskaliną pirmą kartą išgrynino Arthur Heffter 1897 metais, o 1919 metais jį susintetino Ernst Späth. Visgi, haliucinogeninių savybių turintys kaktusai buvo žinomi ir naudojami nuo seniausių laikų.

Dozė ir poveikis

Kaktusas sukapojamas į skilteles ir išdžiovinamas. Tada džiovintas kaktusas sukramtomas arba paruošiamas gėrimas. Vidutinė dozė yra nuo 0,3 iki 0,5 gramų gryno junginio. Dėl kaktusų įvairovės tai gali siekti nuo 20 iki 100 gramų džiovinto augalo. Poveikis trunka 4 val. (daugiausia – 8 val.). Pagrindinis efektas – haliucinacijos, dar juntama euforija, vizijos atmerktomis ir užmerktomis akimis. Iš neigiamų ryškiausi efektai – galimi galvos skausmai ir pykinimas.

Priklausomybė

Fizinės priklausomybės nesukelia.
Ždanivka

Istorija

1924 m. įkurta Novo Ždanovkos angliakasių gyvenvietė. 1966 m. suteiktas miesto statusas.
Giedrė Jankevičiūtė

Giedrė Jankevičiūtė (g. 1960 m. liepos 31 d. Vilniuje) – Lietuvos dailėtyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija

1983 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1994 m. humanitarinių mokslų daktarė.
1983–1990 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institute, 1990–2002 m. Kultūros ir meno institute, nuo 2002 m. dirba Kultūros, filosofijos ir meno institute, nuo 2004 m. vyr. mokslo darbuotoja. Nuo 1995 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytoja. Stažavo 1992 m. Prahoje, 1994 m. Romoje, 2000 m. Paryžiuje.
Tyrinėjimų sritis – XX a. Lietuvos dailė. Parodų apie R. Antinį vyresnįjį (1988 m. Kaune, 1989 m. Vilniuje), J. Mikėną (2001 m. Vilniuje, su E. Lubyte), D. Tarabildienę (2002 m. Vilniuje, 2002–2003 m. Kaune, su R. Tarabilda), Art Deco Lietuvoje (1998 m. Kaune, su O. Daugeliu) kuratorė.
Nuo 1992 m. Tarptautinės dailės kritikų asociacijos (AICA) narė. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių apie dailę autorė. Žurnalo „Menotyra“ redaktorė.
Denis Midone

Biografija

Denis gimė Izraelyje 2002 metais. Nuo 2009 m. yra vokalinio ansamblio „Do-Re-Michy“ ir vaikų ir jaunimo kūrybos centro „Giochel“ narys.
2010 metais užėmė trečiąją vietą Sanremo Junior festivalyje, vykusiame Italijoje.
2012 metais su daina „Toate vor fi“ (liet. Visi bus) išrinktas atstovauti Moldovai Vaikų Eurovizijos dainų konkurse. Dainos kompozitorius – Marian Stârcea, žodžių autorius – Radmila Popovici-Paraschiv. Tai buvo trečias Moldovos dalyvavimas šiame konkurse.
Mūsų jaunimas (žurnalas)

Istorija

Leistas vietoje žurnalo „Jaunimas“. Ėjo kartą, dukart per mėnesį. Leido ir redagavo Petras Kežinaitis. Spausdino E. Norkienės ir Stikliaus spaustuvė, F. Sokolovskienės spaustuvė Kaune. Išėjo 64 numeriai.
Rašyta apie įvairias mokslo sritis, mokslų istoriją, pasakota apie kitų kontinentų šalis, mokslo ir technikos atradimus, nagrinėta lietuvių literatūra bei žymiausių pasaulio kultūros atstovų kūryba.
Bendradarbiavo Kazys Boruta, Julius Būtėnas, Petras Cvirka, Kazys Jakubėnas, Juozas Jurginis, Valerijonas Knyva, Jonas Marcinkevičius, Vytautas Montvila, Eduardas Mieželaitis, Salomėja Nėris, Justas Paleckis, Antanas Venclova, Vincas Žilionis ir kt.
Valanda

Valanda (simbolis: h; pagal lotynų kalbos žodį hora, kuris savo ruožtu kilo iš graikų kalbos žodžio ὥρα – „sezonas, laiko trukmė“) yra laiko vienetas. Tai nėra SI sistemos vienetas, bet jis yra priimtas naudoti SI vienetų sistemoje. 24 valandos sudaro parą, o valandą sudaro 60 minučių arba 3600 sekundžių. Valanda kaip laiko matas kilo dar senųjų Egipto, Kinijos ir Indijos civilizacijų laikais.
It's On (Dr. Dre) 187um Killa

Albumo informacija

Albumą sudaro viena iš Eazy-E sėkmingiausių dainų „Real Compton City G's“, kurios taikinys yra Dr. Dre. Eazy-E išleido du muzikinius klipus dainoms „Any Last Werdz“ ir „Real Compton City G's“. Albumas tapo vienas iš populiariausių Eazy-E įrašų. Eazy-E planavo išleisti dvigubą albumą, kuris turėjo populiarumu aplenkti jo pirmąjį albumą „Eazy-Duz-It“ pavadinimu „Temporary Insanity“, bet po Dr. Dre sukelto konflikto jis nusprendė visų pirma išleisti šį albumą kaip atkirtį jam.  Dr. Dre yra paminėtas visose dainose, išskyrus „Gimmie That Nutt“ ir „Boyz N Tha Hood (G-Mix)“.
Treniruoklis

Treniruoklis - treniravimosi įrenginys (prietaisas), skirtas lavinti organizmo fizinį pasirengimą arba ruošti specialistus.
Treniruokliu kartais gali būti vadinamas ir elektroninis ar kitas įrenginys, skirtas psichologiniam lavinimuisi (žr. Simuliatorius).
Treniruokliai sporte dažniausiai naudojami lavinti raumenų jėgą ir ištvermę. Taip pat jie gali būti naudojami reabilitacijos tikslams (pvz., po traumų, ligų), kai reikia atstatyti natūralias organizmo funkcijas.

Kitas naudojimas

Speciali treniravimo įranga (treniruokliai) naudojama rengiant astronautus, specialiųjų būrių kareivius, mokslo darbuotojus, išbandant įvairius eksperimentinius mechanizmus.
Mergina geltona pižama

Turinys

Filmą sudaro dvi siužetinės linijos. Pimojoje mergaitė su tėčiu paplūdimyje randa sudegintą merginos, vilkinčios geltoną pižamą, kūną. Bylą tiriantis į pensiją besirengiantis inspektorius Tompsonas nesutinka su paskubiomis išvadomis, kad kaltė tenka merginos sužadėtiniui ir įsitikinęs, kad policija eina klaidingu keliu.
Antroji siužeto linija – apie jauną olandę merginą Glendą, draugaujančią su italu Antonio, tačiau tuo pat metu susitikinėjančią su dar dviem jaunuoliais, kurie vienas kitą pažįsta. Toks meilės daugiakampis ima žeisti apie jį sužinojusius jaunuolius ir galiausiai vienas iš jų imasi drąstiškų veiksmų…
Liublino vaivadija (1919–1939)

Istorija

Vaivadija įkurta 1919 m. rugpjūčio 14 d. kaip II Lenkijos Respublikos administracinis vienetas. Prieš I pasaulinį karą vaivadijos teritorija priklausė Chelmo gubernijai, Liublino gubernijai ir Sedlcų gubernijai. Per karą šiaurvakarinė dalis priklausė Varšuvos generalgubernijai, šiaurrytinė Oberostui, pietinė Liublino generalgubernijai. Po karo į šias žemes taip pat pretendavo Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika. 1939 m. rugsėjo 17 d. vaivadija panaikinta ir prijungta prie Trečiojo Reicho Generalgubernijos, kur iš vaivadijos žemių buvo įkurti Varšuvos distriktas ir Liublino distriktas.
Kirgizijos ATSR (1920-1925)

Antroji Kirgizijos ATSR

1926 m. buvo suformuota antra Kirgizijos ATSR, kuri vėliau tapo Kirgizijos TSR.
Ventos–Dubysos kanalas

Ventos–Dubysos kanalas, arba Dubysos-Ventos perkasas – 15 km ilgio inžinerinis statinys Šiaulių ir Kelmės rajonuose, jungiantis Dubysos ir Ventos aukštupius. Kanalo pradžia ties Tolučiais, pabaiga ties Bubiais. Tai didelis XIX a. hidrotechnikos projektas. Kanalas iškastas per platų ledyninės kilmės slėnį.

Priežastys

Kanalas rengtas 1825–1831 m. Tai buvo didžiausi tokio pobūdžio darbai XIX a. Rusijos imperijoje, dalis didžiulio projekto, kuriuo turėjo vandens keliais susijungti Juodoji jūra ir Baltijos jūra. Dubysos-Ventos perkasu norėta Nemuno baseiną sujungti su Baltijos jūra, kadangi Nemuno žiotys po trečiojo Abiejų tautų respublikos padalijimo atiteko Prūsijai. Buvo numatyta iškasti dvi perkasas – 15 ir 17 km ilgio, įrengti vandens saugyklas, daug akmeninių užtvankų, šliuzus.
1824–1839 m. buvo pastatytas tik Augustavo kanalas, perkasų ir sukanalintų upių sistema, įjungianti ežerus, kuria sujungti Vysla ir Nemunas. Tačiau kanalas laivininkystei mažai tenaudotas, kadangi nebuvo baigtas statyti Ventos–Dubysos kanalas, per kurį būtų galima iš Juodosios jūros atplaukti iki Baltijos.

Statyba

Tai sudėtinga vandens susisiekimo sistema, sudaryta iš akmens mūro šliuzų, užtvankų, uostų, kanalų, sausumos kelių. Dirbo 18 000 kareivių ir 3000 samdomų darbininkų. Buvo statoma 20 šliuzų. Kanalo vagos plotis 20–30 m. Kanalu turėjo plaukioti laivai, gabenantys iki 40 tonų svorio krovinius Nemuno, Dubysos, Ventos upėmis į Ventspilio uostą prie Baltijos jūros. Kanalo Venta-Dubysa darbus užbaigti sutrukdė sukilimai, karai. Statyba nutrūko per 1831 m. su­ki­limą. XX a. pradžioje darbai buvo atnaujinti, bet Pirmasis pa­sau­linis karas juos vėl nutraukė.

Paminklas

Iki šių dienų išliko 15 km ilgio jungiamasis, Kurtuvos ežero apeinamasis kanalas, Bubių žiemos uosto liekanos. Šiandien kanalas praktinės reikšmės nebeturi, nenaudojamas, jo šlaitai nuslinkę, šliuzai suirę, nors iki 1970 m. jame dar buvo rengiamos baidarininkų varžybos. Beveik visą kanalą apima Kurtuvėnų regioninis parkas.
Vincentas Jakševičius

Palikimas

2016 m. liepos 19 d. Kaišiadorių kultūros centre vyko Violetos Astrauskienės fotografijų parodos ,,Skulptorių Jakševičių kūrybos palikimas”, skirtos Vincento Jakševičiaus 80-osioms mirties metinėms, atidarymas.
Tauragės rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Petras Jokubauskas, jo pavaduotoja Edita Vaitkutė. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Antanas Paliutis.