google/wiki40b huggingface dataset:
Orlen Lietuva elektrinė

Statyba

Mažeikių TE statybos direkcija įkurta 1976 m. birželio 1 d., nors elektrinės laikini pastatai ir statiniai pradėti statyti jau 1976 m. sausio mėn. Pirmuoju direktoriumi paskirtas Saulius Vilpišauskas. Elektrinės genrangovo funkcijos pavestos Lietuvos energetinių objektų statybos valdybai. Šiluminius įrenginius montavo Šiaurės-Vakarų „Energomontaž“ trestas, elektros įrenginius – „Hidroelektromontaž“ tresto Mginsko valdyba, izoliaciją – „Belenergomontažizoliacija“ valdyba, gelžbetoninį 250 m aukščio kaminą – „Specželezobetonstroj" tresto Pabaltijo specializuota valdyba.
Pirmieji įrenginiai – vienas TGME-464 tipo garo katilas, PT-80/100-130/13 garo turbina ir TVF-120-2 generatorius sumontuoti 1979 m., o spalio 26 d. 15 vai. 10 min. turbogeneratorius Nr. 1 įjungtas į sistema ir kompleksiškai išbandžius, 1979 m. spalio 29 d. 18 vai. 06 min. pradėtas eksploatuoti.
1980 m. gruodžio 14 d. pradėtas eksploatuoti antrasis energetinis blokas su tokiais pačiais įrenginiais kaip ir pirmasis. Toks pat trečiasis garo katilas sumontuotas ir paleistas 1981 m. gruodžio mėnesį. 1983 m. liepos mėn. pradėtas eksploatuoti trečiasis turbogeneratorius – turbina R-50-130/16 ir generatorius TVF-63-2.
Visi svarbiausieji įrenginiai baigti montuoti 1985 m. rugsėjo mėnesį, pradėjus eksploatuoti ketvirtą to paties tipo garo katilą. Elektrinė baigta statyti 1987 m. Elektrinėje dirbo 370 gamybinio personalo žmonių. Energetikų buičiai Mažeikių Ventos mikrorajone pastatyti 22 gyvenamieji namai, vaikų lopšelis – darželis, parduotuvė – valgykla, vidurinė mokykla, 200 vietų profilaktoriumas Šventojoje.
Visagino Gerosios vilties progimnazija

Istorija

Sniečkaus 2-oji vidurinė mokykla įsteigta 1982 m., mokykloje pradėjo mokytis 370 mokinių, dirbo 25 mokytojai. 1983 m. mokyklą baigė 10 pirmųjų abiturientų, pirmosios laidos auklėtojas buvo Ivan Lagunionok. Rekordinis mokinių, besimokančių šioje mokykloje, skaičius buvo 1985-1986 mokslo metais – 2611 mokinių mokė 111 mokytojų.
1986 m. O. Lachotskajos iniciatyva ir daugumos mokytojų pastangomis įkurtas mokyklos Švietimo muziejus. Jame yra sukaupta įdomių eksponatų, kurie primena, kokia buvo mokykla praėjusiame šimtmetyje. Muziejuje ypatinga vieta skiriama „Gerosios vilties“ mokyklos įkūrimo istorijai, kuri surašyta metraštyje. Mokyklos pasididžiavimas- teatro studija, kurios vadovė yra T. Unuček. Vienas iš buvusių mokyklinio teatro aktorių, V. Pankov dirba Maskvos A. Kaliagino teatre.
1991 m. gruodžio mėnesį pagilinto matematikos, fizikos, informatikos mokymo klasėms suteiktas gimnazinių klasių statusas.
PE vamzdis

Klasifikavimas ir žymėjimas

PE vamzdžiai gali būti skirtingos slėgio klasės (PN klasė), kuri parodo, kokį slėgį barais vamzdis gali atlaikyti. MRS - minimalus reikalaujamas stipris. Šis dydis parodo, kokie įtempimai gali atsirasti vamzdžio sienelėje nuo vandens slėgio. Pavyzdžiui PE100 PN16 žymėjimas reiškia, kad tokio vamzdžio MRS yra 100 bar ir toks vamzdis gali atlaikyti 16,0 barų slėgį.

Polietileniniai vamzdžiai dažniausiai yra juodi arba mėlyni. PE vamzdžiai gali būti žymimi spalvotomis juostelėmis išilgai vamzdžio. Pavyzdžiui: mėlyna juostelė reiškia, kad vamzdis skirtas šaltam vandeniui, geltona, jei vamzdis naudojamas dujotiekiui.
Oscar Levertin

Biografija

1887 m. baigė XVIII a. literatūros ir kultūros istoriją Upsalos universitete. 1899–1906 m. Stokholmo universitete dėstė literatūros istoriją; nuo 1899 m. profesorius. Bendradarbiavo dienraštyje „Svenska Dagbladet“.

Kūryba

O. Levertino ankstyvajai kūrybai būdinga natūralizmas, sekė A. Strindbergu, vėliau laikėsi romantikų tradicijos; su V. fon Heidenstamu paskelbė naujosios švedų poezijos programą – neoromantikų manifestą (pratarmė rinktinei „Pepitos vestuvės“, Pepitas bröllop 1890 m.) prieš natūralizmą.
Debiutiniu poezijos rinkiniu „Legendos ir dainos“ (Legender och visor 1891 m.) pradėjo neoromantizmo, estetizmo ir vadinamojo švedų Renesanso kryptis švedų literatūroje. O. Levertino poezijoje (eilėraščių rinkinyje „Naujieji eilėraščiai“, (Nya dikter 1894 m.), jam būdinga F. Nyčės, J. E. Renano idėjų įtaka, eilėraščių rinkiniuose „Eilėraščiai“, Dikter 1901 m., eilėraščių cikle „Karalius Saliamonas ir Morolfas“, Kung Salomo och Morolf 1905 m.) vyrauja mirties, meilės, grožio temos, Rytų ir viduramžių legendų, riterinių romanų, žydų legendų ir istorijos, Biblijos motyvai. Dar sukūrė novelių (rinkiniai „Smulkūs pinigai“, Småmynt 1883 m., „Konfliktai“, Konflikter 1885 m., „Rokoko novelės“, Rococo–noveller 1899 m.), romanų, parašė literatūros istorijos esė (rinkiniai „Poetai ir svajotojai“, Diktare och drömmare 1899 m., „Švedų personažai“, Svenska gestalter 1903 m.), literatūros ir teatro kritikos veikalų apie švedų teatrą ir dramą XVIII a., S. Lagerlef kūrybą.
Algimantas Klimkevičius

Algimantas Klimkevičius – Lietuvos futbolo treneris, ilgametis Kauno „Atleto“ treneris, 1970 m. laimėjęs LTSR pirmenybių auksą.

Biografija

1967 m. rudenį pradėjo dirbti LKKI. 1954-1958 m. studijuodamas KKI gavo pedagoginio ir sportinio darbo pamokas iš D. Ilgūno ir J. Vaškelio. Su trenerio darbu susipažino būdamas III kurse, kai teko pavaduoti sporto mokyklos trenerį V. Dzindziliauską, o po metų tapo oficialiu sporto mokyklos treneriu. 1960-1966 m. dirbo Kauno „Bangos“ ir Klaipėdos „Granito“ komandų treneriu.
Klaipėdos Pamario vidurinė mokykla

Istorija

Vienintelė mokymo įstaiga, kurioje jaunimas galėjo mokytis vakarais. Dėl mažėjančio mokinių skaičiaus 2011 m. rugsėjo 1 d. prijungta prie Klaipėdos Andrejaus Rubliovo pagrindinės mokyklos. Į „Pamario“ mokyklos patalpas perkelta Ievos Simonaitytės pagrindinė mokykla. Nuo 2011–2012 m. m. dirbančio jaunimo klasės (lietuvių dėstoma kalba) perkeltos į Naujakiemio suaugusiųjų vidurinę mokyklą.
Arganas

Panaudojimas

Berberai argano vaisius sunaudoja 100 %: susmulkintas vaisiaus apvalkalas ir riešuto kevalas naudojamas pašarams. Iš sėklų išspaudžiamas aliejus, o likusios išspaudos naudojamos pašarui arba kurui keramikos pramonėje. Tipiškas Es Saviros apylinkių vaizdas yra argano medžių viršūnėse besiganančios ožkos.
Vienas argano medis vidutiniškai per metus išaugina apie 8 kg vaisių. Vaisiai krenta nuo medžių birželio–liepos mėnesiais, kai regione prasideda vasaros sausra.
Johan Daniel Berlin

Biografija

Gimė 1714 m. gegužės 12 d. Klaipėdoje. Būdamas 19 metų išvyko į Kopenhagą, kur mokėsi muzikos pas Andreas Berg. 1737 m. tapo privilegijuotu Trondheimo miesto muzikantu. 1741 m. tapo Trondheimo katedros vargonininku, kuriuo išbuvo iki pat mirties. 1752-1761 m. dirbo vargonininku Trondheimo Dievo Motinos bažnyčioje. Taip pat dirbo gaisrininku, architektu ir muzikos instrumentų gamintoju. Sukomponavo nemažai kūrinių, tačiau išlikęs tik 1744 m. išleistas Musicaliske Elementer rinkinys, tai pirmoji teorinė knyga apie muziką ir muzikos instrumentus Norvegijos istorijoje. Mirė 1787 m. lapkričio 4 d. Trondheime.
2019 m. liepos karščio banga Europoje

2019 m. liepos karščio banga Europoje vyko didelėje dalyje Vakarų Europos. Šios karščio bangos metu buvo pasiekti temperatūrų rekordai Belgijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Liuksemburge, Nyderlanduose ir JK. Prieš tai birželis taip pat pasižymėjo ypač aukštomis temperatūromis ir to mėnesio karščio rekordais.
Šios karščio bangos susidarė dėl karšto, sauso oro Šiaurės Afrikoje. Šis oras susidarė dėl aplinkinių šaltų audrų. Aukšto karšto oro slėgio banga nusidriekė nuo Viduržemio jūros iki Skandivanijos ir buvo apsupta dviejų žemo slėgio bangų Rusijoje ir rytų Atlante.
Šios karščio bangos metu žuvo 6 žmonės (5 Prancūzijoje ir 1 Belgijoje).

Belgija

2019 m. liepos 24 d. Belgijoje buvo pasiekta aukščiausia išmatuota temperatūra – 40,2 °C Lježo Anglijo (Angleur) rajone. Tą pačią dieną buvo sustabdytas Eurostar traukinys ir iš jo evakuoti žmonės dėl per didelio karščio viduje. Liepos 25 d. buvo dar kartą pagerintas karščio rekordas – Flamandų Brabanto provincijoje buvo pasiekta 41,8 °C temperatūra.

Prancūzija

Prancūzijoje karščio rekordai buvo gerinami du mėnesius iš eilės – birželį ir liepą. Galarg le Montiujo (Gallargues-le-Montueux) mieste buvo išmatuota 46,1 °C temperatūra.
Liepos 25 d. Paryžiuje buvo pagerintas karščio rekordas, kai termometrai pasiekė 42,6 °C temperatūrą.
Pietvakarinėje šalies dalyje buvo sustabdyti du atominiai reaktoriai dėl per aukštos upių temperatūros.

Vokietija

Vakarų Vokietijos Lingeno mieste liepos 25 d. užfiksuota aukščiausia temperatūra šalies istorijoje – 42,6 °C. Taip buvo dar kartą pagerintas dieną prieš tai pasiektas 40,5 °C rekordas.
Liepos 26 d. vakare trijuose Badeno-Viurtembergo miestuose paskelbta purpurinės spalvos pavojus (aukštesnis nei raudonos) dėl ypatingai stiprių audrų.

Nyderlandai

Aukščiausia šalies temperatūra iki šios bangos buvo užfiksuota 1944 m. (38,6 °C). Šis rekordas buvo pagerintas liepos 24 d., kai termometrai pasiekė 39,3 °C. Kitą dieną šalies pietuose buvo užfiksuota dar aukštesnė temperatūra – 40,7 °C. Vakarų Fryzų salos buvo vienintelis Nyderlandų regionas, kuriame nebuvo paskelbtas karščio pavojus, tačiau pirmą kartą istorijoje šioje vietoje užfiksuota karščio banga.

Jungtinė Karalystė

Liepos 23 d. naktį Jungtinėje Karalystėje buvo užfiksuota 48 000 žaibų.
Liepos 25 d. Kembridže buvo pasiektas 38,7 °C karštis ir pagerintas 2003 m. šalies rekordas. Tą pačią dieną šalies traukinių kompanija Network Rail pradėjo riboti geležinkelio eismo greitį, nes bėgiai pasiekė 50 °C temperatūrą.

Liuksemburgas

Liepos 25 d. visoje šalyje buvo paskelbtas raudonos spalvos karščio pavojus. Tą pačią dieną Šteinselio mieste buvo pasiektas šalies karščio rekordas – 40,8 °C. Šiomis dienomis šalyje padidėjo miškų gaisringumas, o vienas ugniagesių automobilis sprogo.
FK Granit Mikaševiči

Istorija

Klubas įkurtas 1978 m. Kurį laiką vadinosi FK Mikaševiči. Yra dalyvavęs elito diviziono kovose, bet elite neįsitvirtino.
Pajiešmeniai

Istorija

LTSR metais Pajiešmeniai buvo Naradavos sodininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Seniau pro kaimą ėjo Pasvalio–Biržų geležinkelis.
Karo ligoninės gydytoja

Turinys

Nenorėdamas būti paimtas tarnauti į kariuomenę, Džanis apsimeta sergančiu ir patenka į karo ligoninę. Čia jis sutinka būrį tokių pat simuliantų, siekiančių bet kokia kaina išvengti tarnybos ir gražią seksualią gydytoją Eleną, kurios pagrindinis tikslas – demaskuoti apsimetėlius.
Rosošo mūšis

Mūšis

1863 m. lapkričio 16 d. Boguslavo Eitminavičiaus ir Karolio Krisinskio vadovaujami sukilėliai įsikūrė Dubica Dolnos kaime. Rusijos kariuomenės daliniui pajudėjus iš Palenkės Bialos link Lomazų, dalis sukilėlių vadovaujami Karolio Krisinskio perėjo į Rosošo kaimą, o kita dalis vadovaujama Boguslavo Eitminavičiaus liko laukti šalia esančiame miške. Dalis sukilėlių buvo pasiųsti privilioti rusus į kaimą, ką jiems ir pavyko padaryti, kaime rusai buvo apsupti ir nugalėti. Iš viso žuvo 65 rusai, 16 paimti į nelaisvę. Sukilėlių gretose žuvo 13 ir 14 sužeisti. Žuvę sukilėliai buvo palaidoti Rosošo kaime šalia Mulavos upės.
Joniškio istorijos ir kultūros muziejus

Joniškio istorijos ir kultūros muziejus – valstybinis muziejus Joniškyje.

Istorija

Savivaldybės biudžetinė įstaiga, įkurta 1989 m. Steigėjas – Joniškio rajono savivaldybės taryba. Direktorė – Rasa Ališauskienė. Muziejuje saugoma ir eksponuojama archeologinė, istorinė, etnografinė medžiaga, pasakojanti apie Joniškio krašto istoriją ir kultūrą, vykdomas menininkų ir mokslininkų, kilusių iš Joniškio krašto darbų populiarinimas. Muziejaus darbuotojai organizuoja ekskursijas po Joniškio rajono ir miesto istorinius objektus. Taip pat organizuojama švietėjiška veikla istorine tematika, rengiami edukaciniai užsiėmimai. Muziejus vykdo projektinę veiklą, kraštotyrines ekspedicijas Joniškio rajone, siekdamas išsaugoti istorinę praeitį. Dažnai rengiamos dailės ir liaudies meno parodos.
Juozapas Marma (1857)

Biografija

Mokėsi Varšuvoje, o nuo 1876 m. – Seinų kunigų seminarijoje. Kunigu įšventintas 1881 m. vasario 20 d. 1881–1883 m. skiriamas medinės koplyčios kapelionu Kaletnike. 1883–1890 m. buvo vikaru Prienuose, o 1890–1897 m. – Suvalkuose (1896–1897 m. šiame mieste kartu dirbo ir tikybos mokytoju). Vėliau buvo parapijų administratoriumi (klebonavo): penkis metus Vištyčio Švč. Trejybės bažnyčioje; 1902–1904 m. – Romanų Švč. Mergelės Marijos bažnyčioje, 1904–1908 m. – kamendulių vienuolyno bažnyčioje Vygriuose.
1908 m. paskirtas Veisiejų Šv. Jurgio bažnyčios administratoriumi (klebonu). Parapijiečių įgaliotas 1917 metais dalyvavo Vilniaus konferencijoje, kuri išrinko Lietuvos Tarybą, paskelbusią šalies Nepriklausomybę. 
1922–1928 m. tarnavo klebonu Šventežerio Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčioje, o 1928–1935 m. – Paluobių Šv. Angelų Sargų bažnyčioje. 1935–1938 m. rezidavo Griškabūdyje, kur ir mirė.
Donatas Kaubrys

Biografija

1972 m. baigė Kauno politechnikos instituto Statybos fakultetą ir įgijo pramoninės civilinės statybos inžinieriaus specialybę.
1972–1973 m. Telšių KMK darbų vykdytojas, 1973–1974 m. Telšių SKMK gamybos ir planavimo skyriaus viršininkas, 1974–1976 m. vyriausias inžinierius, 1976–1977 m. viršininkas. 1977–1979 m. dirbo Telšių teritorinio statybos tresto vyriausias inžinierius, 1979–1990 m. tresto valdytojas. 1990–1992 m. Telšių gamybinės komercinės įmonės direktorius, 1992–1996 m. AB „Notija“ direktorius, 1996–2000 m. UAB „Dovirma“ direktorius, 2000–2001 m. AB „Klaipėdos nafta“ generalinis direktorius, nuo 2002 m. UAB „Dovirma“ generalinis direktorius. 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Telšių rajono savivaldybės mero pavaduotojas visuomeniniais pagrindais.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys, Telšių skyriaus pirmininkas.
2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys.  Europos Sąjungos Regionų komiteto pakaitinis narys nuo Telšių apskrities, Telšių regiono plėtros tarybos narys.
Sutuoktinė Virginija, vaikai Irmantas Kaubrys, Daiva Živatkauskienė.
Arthur Becker

Biografija

Gimė 1862 m. gegužės 19 d. Klaipėdoje, žydų kilmės verslininko Moritz Becker šeimoje. Lankė mokyklą Berlyne ir Vitenburge. Baigęs mokyklą studijavo žemės ūkį, miškininkystę, filosofiją, ekonomiką ir politiką Karaliaučiaus universitete, Freiburgo universitete ir Halės universitete. Baigęs studijas padėjo tėvui gintaro apdirbimo versle. Vėliau keliavo po pasaulį, grįžęs pradėjo dalyvauti tėvo įmonės Stantien & Becker veikloje. 1896 m. nusipirko Bartmannshagen dvarą Pomeranijoje, kur augino žirgus, užsiėmė žemės ūkiu. XIX a. pabaigoje įstojo į Vokietijos laisvamanių partiją. 1899 m. išrinktas į Grimmen apskrities valdžios tarybą, tačiau už piktnaudžiavimą tarnyba pašalintas ir nuteistas vieneriems metams kalėjimo. 1910 m. įstojo į Vokietijos progreso partiją, pasisakė už dvaruose dirbančių žmonių gyvenimo sąlygų gerinimą, dvarininkų įtakos mažinimą. 1919 m. įstojo į Vokietijos socialdemokratų partiją. 1921-1931 m. buvo Grimmen apskrities tarybos pirmininkas. Priklausė Vokietijos žmogaus teisių lygai, griežtai pasisakė prieš mirties bausmę po per klaidą nuteisto ir nužudyto Josef Jakubowski atvejo. Dešiniųjų politikų buvo vadinamas raudonuoju žydu. Mirė savo dvare Bartmannshagen prie Ziuderholco 1933 m. kovo 20 d., palaidotas Berlyno–Vaisenzė žydų kapinėse.
Urs Widmer

Ursas Vidmeris (Urs Widmer; 1938 m. gegužės 21 d. – 2014 m. balandžio 2 d.) – šveicarų rašytojas ir vertėjas.

Karjera

Ursas Vidmeris gimė Bazelyje 1938 m. Monpeljė ir Paryžiaus universitetuose studijavo germanistiką, romanistiką ir istoriją. Baigęs studijas dirbo redaktoriumi leidykloje, vėliau Frankfurte prie Maino. Nuo 1967 m. iki 1984 m. gyveno šiame mieste kurdamas, rašydamas literatūros kritikos straipsnius ir dėstydamas vokiečių literatūrą Frankfurto universitete. 1984 m. grįžo į Šveicariją ir gyveno su šeima Ciuriche.

Kūryba

Urso Vidmerio kūrybos spektras labai platus. Debiutavęs 1968 m. apsakymu „Alois“, jis parašė daugybę romanų, esė, teatro ir radijo pjesių. Literatūros kritikai vertina jo kūrybos savitumą, pasižymintį nežabotos fantazijos siužeto vingiais, polinkiu į parodiją ir siurrealizmą, tik jam būdingą rašymo stilių ir gyvą vaizdingą kalbą. Labiausiai išgarsėjo pseudoautobiografine trilogija „Motinos mylimasis“ (2000 m.), „Tėvo knyga“ (2004 m.) ir „Nykštuko gyvenimas“ (2006 m.). Urso Vidmerio kūryba įvertinta įvairiais apdovanojimais, prizais ir premijomis.
In Lust We Trust

In Lust We Trust – antrasis Švedijos glamroko grupės The Ark albumas. Išleistas 2002 m. rugpjūčio 26 d. Buvo puikiai įvertintas ir fanų ir kritikų bei pateisino albumo We Are The Ark sėkmę.
Kupolas

Kupolas (it. cupola iš lot. cupula – statinėlė) – pusrutulio, paraboloido, svogūno arba kitokios formos skliautas, kuriuo suskliaudžiama apskrito, elipsinio, daugiakampio arba kvadratinio plano erdvė.

Istorija

Netikrieji kupolai, kurie laiko tik vertikaliąsias apkrovas, atsirado Mesopotamijoje ir Kretos-Mikėnų kultūroje; buvo mūrijami kiekvieną viršutinę plytų (blokų) eilę šiek tiek pastumiant į vidaus pusę. Tikrieji kupolai statyti Senovės Romoje, Bizantijoje, Senovės Rusioje, islamo šalyse. Paplito renesanso ir baroko architektūroje.
Lietuvoje kupolai statyti nuo XVII a.: Vilniaus katedros Šv. Kazimiero koplyčios kupolas (1636 m.), Pažaislio bažnyčios kupolas (1675 m.), Vilniaus Švenčiausiosios Jėzaus Širdies bažnyčios kupolas (1756 m.)

Architektūra

Apskritą ir elipsinę erdvę dengiantis kupolas remiasi tiesiai į sieną arba būgną, kvadratinę arba daugiakampę – trompus arba buras. Kupolas perduoda atramoms vertikaliąsias (gniuždymo) ir horizontaliąsias (skėtimo) apkrovas. Kupolas mūrijamas iš akmens blokų, plytų, statomas iš gelžbetoninių, plieninių ar medinių konstrukcijų, dažniausiai dengiamas metalo skarda. Vidinis paviršius dekoruojamas briaunomis, kesonais, reljefais, tapyba. Kupolu dengiama erdvė apšviečiama pro būgno langus, viršutinį žibintą arba šonines liukarnas. Kupolas dengia sakralinius pastatus, kai kurias rūmų patalpas, šiuolaikinėje architektūroje – parodų paviljonus, sporto rūmus.
Mobilusis telefonas

Mobilusis telefonas (mobiliojo arba judriojo ryšio telefonas) − nedidelio galingumo radijo siųstuvas imtuvas, perduodantis ir priimantis informaciją elektromagnetinėmis bangomis; telefonas.
Mobilusis telefonas yra universali bendravimo ir informacijos gavimo, perdavimo, taip pat komunikacijos priemonė. Juo galima ne tik skambinti ir priiminėti skambučius, bet ir siųsti bei gauti įvairaus turinio žinutes (SMS, MMS), fotografuoti, filmuoti, įrašyti garsą, klausytis muzikos, prisijungti prie mobiliojo interneto (WAP) ir interneto tinklalapių, naudotis mobiliosios bankininkystės paslaugomis, žiūrėti televiziją ar naudotis vaizdo skambučiais. Į naujesnių modelių mobiliuosius telefonus diegiamos vis naujos funkcijos bei programos.
Pats mobilusis telefonas veikia nuo pakraunamų elementų (dažniausiai − ličio jonų baterijos), tačiau galimybė skambinti ir naudotis kai kuriomis kitomis funkcijomis atsiranda tik mobiliojo (judriojo) ryšio veikimo zonoje. Taip pat būtina mobiliojo ryšio operatoriaus SIM kortelė, be jos galima skambinti tik pagalbos numeriais. Pranešama, kad Švedijos bendrovė „TerraNet“ tiesioginio kompiuterių jungimosi (P2P) principą perkeldama į mobiliuosius telefonus sukūrė telefoną, suteikiantį galimybę kalbėtis net ir atokiose vietose, kuriose nėra mobiliojo ryšio infrastruktūros.
Tyrimus atliekančios „TNS Gallup“ bendrovės 2005 m. gyventojų apklausos duomenimis, mobilusis telefonas yra būtinas 51 % Lietuvos vartotojų. 15 % apklaustųjų mobilųjį telefoną įvardija kaip reikalingiausią gyvenime daiktą.

Istorija

1945 m. buvo pristatyti mobilieji radijo telefonai („pirma karta“, 0G), dabar oficialiai neklasifikuojami kaip mobilieji telefonai.
1979 m. Japonijoje buvo pradėtas teikti pirmasis komercinis mobilusis ryšys.
1983 m. išleistas pirmasis portatyvinis mobilusis telefonas „Motorola DynaTAC 8000X“. Jis tapo „pirmosios kartos“ (1G) analoginius radijo signalus naudojančių mobiliųjų telefonų pradininku.
10-ajame dešimtmetyje atsirado „antrosios kartos“ mobilieji telefonai (2G). Jiems ryšį teikiantys tinklai pradėjo naudoti skaitmeninius radijo signalus.
1999 m. (Europoje − 2003 m.) buvo pristatyti ir pradėti gaminti „trečiosios kartos“ mobilieji telefonai (3G).

Poveikis sveikatai

Dalis medikų mano, kad mobiliojo telefono skleidžiamos radijo bangos yra kenksmingos, ypatingai vaikams. Daugelyje nepriklausomų tyrimų buvo nustatyta, kad šios bangos padidina riziką susirgti smegenų vėžiu. Populiarioje spaudoje pasirodo nemažai straipsnių šia tema. Pavyzdžiui, anot britų medikų, auglio rizika išauga 39 %, jeigu mobiliojo ryšio telefonu intensyviai naudojamasi daugiau nei 10 metų . 2011 m. pasaulio sveikatos organizacija paskelbė, kad dažnas naudojimasis mobiliuoju telefonu padidina riziką susirgti vėžiu.

Gamintojai

Alcatel, VX, Acer, Apple, Asus , Benq, Just5, Benefon, Blackberry, BLU, Bosch, Dell, Ericsson, Garmin Asus, Gigabyte, Lenovo, HP, HTC, Huawei, LG, Maxon, Mitsubishi, Motorola, NEC, Nokia, Sendo, Palm Panasonic, Pantech, Philips, Sagem, Samsung, Sharp, Siemens, Sony, Sony Ericsson, Spice, Toshiba, Vertu, ZTE, Xiaomi.

Mobiliojo ryšio operatoriai Lietuvoje

Bitė, Eurocom, Tele2, Telia, Teledema.
Jiezno senosios kapinės

Jiezno kapinių architektūra ir struktūra

Yra nemažai išlikusių metalinių ir medinių kryžių, yra ir XIX amžiaus antkapių. 
Kapinės aptvertos akmenine, neaukšta tvora, jose yra vartai, kapinių viduje stovi Jiezno Šv. Kryžiaus koplyčia (~1770 m.). Ši baroko stiliaus koplyčia pastatyta, labiau paslinkus į senųjų kapinių pietų pusę. Į koplyčią atsiremia nuo vartų vedantis pagrindinis kapinių takas.
Kapinės užima 2,05 ha plotą. Jose, į šiaurės rytus nuo koplyčios, yra saugomi kultūros paminklai: Lietuvos karių kapai (u.k. 25142) ir Sovietų Sąjungos karių paalaidojimo vieta (u.k. 11094).
Jiezno senosiose kapinėse buvo ir yra laidojami Jiezno miesto ir aplinkinių kaimų gyventojai.

Istorija

Šiose kapinėse žmonės pradėti laidoti maždaug nuo 1750-1770 metų. Iki tol jie buvo laidojami prie Jiezno bažnyčios egzistavusiose kapinaitėse.
Pirmasis registruotas Jiezno bažnyčios mirties metrikų knygoje palaidotasis Jiezno kapinėse 1711 m. spalio 3 d. buvo Kazimieras Damalakas. 
Antras mirties metrikų įrašas liudija, jog žmonės buvo laidojami būtent prie bažnyčios, t. y. nurodyta, jog 1712 m. rugpjūčio 3 d. prie bažnyčios palaidotas kilmingasis lot. Generosus Dominum Jonas Lingevičius. 
Jiezno senosiose kapinėse buvo palaidota daug kitataučių, svetimšalių, keliautojų, kadangi per Jiezną ėjo kelias Gardinas - Vilnius. Be to, keliauninkus iš visos Europos XVIII amžiuje pritraukdavo didžiuliai didikų Pacų rūmai. 
Jiezno bažnyčios mirties metrikų knygose yra išlikęs vyskupo Felikso Tovianskio 1746 metais per vizitaciją padarytas įrašas, kuriame vyskupas barė parapijos kleboną Piacevskį dėl to, kad jis neįtraukė į metrikų knygą palaidotųjų aplinkinių kaimų kapinaitėse. 
Stanislovas Moravskis savo mirusį tėvą, Lenkijos karaliaus ir Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Stanislovo Augusto Poniatovskio šambelioną ir iždininką Apolinarą Moravskį 1838 m. parsivežė net iš Vilniaus ir palaidojo Jiezno kapinėse. Ant Apolinaro Moravskio antkapinio paminklo užrašyta, lenk.: "Apolinary Morawski szambelan Stanislawa Augusta Krola Polskieco zmarly z stycznia 1838 i Jozefa z Chrapowickich Morawska zmarla 2 Lipca 1842 Malžonkowie".
Tuo metu senąsias kapines juosė medinė tvora.
Jiezno kapines 1857 metais yra aprašęs Vladislovas Sirokomlė.
Aleksandras Gorskis (1798)

Valdos

Džiuginėnų dvaro savininkas.
Liubomiras Laucevičius (1905)

Liubomiras Laucevičius (1905 m. sausio 12 d. Švobiškis, Joniškėlio valsčius – 1993 m. birželio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas terapeutas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1933 m. baigęs Vienos universitetą iki 1945 m. dirbo Kazlų Rūdoje. 1945–1987 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1951–1984 m. Hospitalinės terapijos, 1984–1987 m. terapijos katedros vedėjas, nuo 1963 m. medicinos mokslų daktaras, 1965 m. profesorius. 1964–1971 m. dar ir Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto direktorius.
Tyrė raumenų ligas, kepenų cirozę, skausmo patogenezę, hipertoninę ligą. 
Sūnus gydytojas Aleksandras Laucevičius.

Įvertinimas

1969 m. LSSR valstybinė premija