google/wiki40b huggingface dataset:
Antoinette Nana Djimou Ida

Biografija

Aukščiausio lygio varžybose Antoinette pirmą kartą pasirodė 2004 m. kai dalyvavo pasaulio lengvosios atletikos jaunimo čempionate. Tąkart sportininkė Italijoje vyskusiose varžybose septynkovės rungtyje liko ketvirta. 2006 m. daugiakovininkei pavyko patekti į Europos čempionatą, kuriame surinkusi 5765 taškus liko 21 vietoje. Po metų sportininkė užfiksavo pirmąjį savo rezultatą aukščiausio rango uždarų patalpų penkiakovės rungties varžybose. Europos UP čempionate ji liko 11 vietoje. 2007 m. lengvaatletė užėmė septintą vieta Europos iki 23 m. amžiaus čempionate. Tais pačiais metais pateko į pirmąjį savo pasaulio čempionatą, bet rungties nebaigė. Po metų sportininkė pirmą kartą dalyvavo olimpinėse žaidynėse. Surinkusi 6055 taškus ji užėmė 18 vietą. 2009 m. žiemos sezono metu Antoinette Europos uždarų patalpų čempionate iškovojo savo pirmąjį aukšto rango varžybų bronzos medalį. Tais pačiais metais ji antrąsyk dalyvavo pasaulio čempionate, bet liko septintoje vietoje. 2010 m. pradžioje sportininkė dalyvaudama pasaulio uždarų patalpų čempionate surinko lygiai tiek pat kaip prieš metus Europos čempionate (4618 taškus), bet tokio rezultato pasaulio pirmenybėse pakako tik penktai vietai. Po metų Antoinette pirmą kartą tapo Europos uždarų patalpų čempione.
Maumedinis piengrybis

Išvaizda

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–8 (10) cm skersmens, išgaubtai paplokščia, įdubusi, paviršius su nežymiomis, siauromis dėmėmis, geltonai oranžinis, apelsino spalvos. Lakšteliai balsvai gelsvi, vėliau – ochriškai geltoni, tankūs, siauri, priaugintiniai, paspaudus pažalsvėja. Kotas 3–9x1–2 cm, kepurėlės spalvos, cilindriškas. Trama balsva, kieta, vaisių kvapo, su pieniškomis baltomis sultimis. Sporos elipsiškos, 7–10x6–8 μm.

Augavietė

Dygsta pavieniui, grupelėmis. Dažniausiai sutinkamas maumedynuose, miškuose, parkuose su maumedžių priemaiša.
Sezonas: liepa – spalis
Mantas Kuklys

Žaidimas rinktinėje

2012 m. birželio mėnesį debiutavo nacionalinėje rinktinėje Baltijos taurės rungtynėse su Estijos komanda.
Banionių akmuo

Banionių akmuo – valstybės saugomas gamtos paminklas, esantis Panevėžio rajone, Paįstrio seniūnijoje, Kliuokmaniškio kaime. Masyvus riedulys stūkso paribyje su Pasvalio rajonu, už 1 km į pietus nuo Vilkiškių, supamas atvirų dirbamų laukų, paniręs nedideliame tvenkinyje. Pasiekiamas iš kelio  3112  Pumpėnai–Krikliniai–Smilgiai , pasukus į Liepų gatvę Vilkiškiuose, toliau – žvyrkeliu.
Prie akmens veda 350 m naujai supilto privažiavimo kelio atšaka. Aplinka prie akmens sutvarkyta, pašalinti augę krūmokšniai. Yra pastatytas naujas betoninis paminklą ženklinantis stulpas. Priešingame krante išsaugotas senas medinis kryžius. Įrengtu tilteliu nueinama iki akmens. Krante yra pakyla, manoma, pastatyta mėgėjų nuo jos šokinėti į vandenį.
Lietuvos Respublikos Aplinkos ministerijos paskelbtas saugomu 1999 m. lapkričio 3 d. įsakymu Nr. 345.

Istorija

1979 m. vasarą Vidurio Lietuvos šiaurinėje dalyje ledyninėse nuogulose slūgsojusį didžiulį riedulį aptiko dr. Bronius Karmaza, kuris ten darė areogeologinę nuotrauką. Akmuo gulėjo giliai žemėje. Ši teritorija tuo metu priklausė Pasvalio rajono Kriklinių apylinkei, Banionių kaimui, netoli Svalios ištakų. 1977 m. jį bandė iškelti iš dirbamų laukų Panevėžio melioracijos statybos montavimo valdybos melioratoriai.

Duomenys

Akmens ilgis siekia 6,5–7 m, plotis – 5,5–6 m, jis aukštesnis negu 3 m. Tikslus aukštis nenustatytas, nes akmuo ne visas atkastas. Slūgso duobėje, kurioje susirenka vanduo, iki pusės apsemiantis šį akmenį. Aplink akmenį driekiasi nenuotakios priesmėlingos lygumos vietovaizdis (Mūšos-Nemunėlio moreninė lyguma).
Kenemerlandas

Kenemerlandas (ol. Kennemerland) − istorinis regionas Nyderlanduose.

Geografija

Kenemerlando sritis yra Nyderlandų pietvakariuose, dabartinėje Šiaurės Olandijos provincijoje. Iš pradžių Kenemerlando teritorija apėmė Harlemo miestą. Dabar Kenemerlandas skirstomas į tris dalis: Šiaurės Kenemerlandą, Vidurio Kenemerlandą ir Pietų Kenemerlandą.

Istorija

Kenemerlando pavadinimas kilo iš čia gyvenusios nuo ankstyvųjų viduramžių kenemerų tautos. Kenemerai turėjo daug privilegijų, kurias jiems dovanojo Olandijos grafai: jie buvo laisvi piliečiai; atleisti nuo karinės tarnybos už Olandijos ribų; teismas juos teisti galėjo tik Kenemerlande. Kenemerus pajungti sau nuolat siekė olandų aristokratija. Todėl kenemerai pastoviai tam priešinosi ir dalyvavo įvairiuose sukilimuose. 1268 m. sukilimo metu kenemerai sutriuškino ir sudegino feodalų pilis, kurias jie buvo pasistatę Kenemerlande. Šį sukilimą palaikė ir Vakarų Fryzijos bei Vaterlando žemių valstiečiai. Nuo 1492 m. kenemerai ėmė prarasti savo privilegijas ir autonomiją, o Kenemerlando žemes užėmė feodalai ir vienuolynai.
Dalia Deinienė

Biografija

Baigė Zarasų rajono Dusetų vaikų muzikos mokyklą, 1993 m. baigė Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniąją muzikos mokyklą, muzikos mokytoja, choro dirigentė, 2004 m. baigė Šiaulių universitetą, muzikos mokytoja, choro dirigentė 2006 m. ŠU įgijo muzikos magistro laipsnį, 2008 m. VPU įgijo edukologijos magistro(švietimo vadybos šaka) laipsnį.
Dusetų vaikų muzikos mokyklos mokytoja, Antazavės kultūros namų meno vadovė.
Nuo 2007 m. iki 2009 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Virginijus, vaikai Justina, Simona.
Paaiškinamasis raštas

Paaiškinamas raštas – tai laisvos formos dokumentas, kuriame įmonės nori papildomai paaiškinti vieną ar kitą balanso straipsnį ar pateikti kitose finansinėse ataskaitose neužfiksuotą informaciją.

Rašto turinys

Daugelis Europos įmonių pateikia labai išsamius ir detalius finansinių ataskaitų paaiškinamuosius raštus (priedus). Detaliai ir išsamiau paaiškinti savo įmonės veiklą yra sena ir „gero skonio“ europietiška tradicija. Įmonės pateikia informaciją, kuri yra neprivaloma, jos tai daro savarankiškai. Įmonės orientuoja savo finansinės ataskaitas į pirminę vartotojų grupę – kreditorius, investuotojus, valstybės institucijas.
Kai kurios įmonės finansinių ataskaitų prieduose vis dažniau informuoja apie akcininkus ir akcijas. Įmonės dažnai pateikia informaciją apie darbuotojus, jiems mokamus atlyginimus, pensijas, pašalpas ir pan. Taip pat pateikiama informacija apie rinką, kurioje įmonė veikia, t. y. kiek įmonė kasmet išleidžia reklamai, nurodo kitas išlaidas susijusias su naujų rinkų panaudojimu.
Taigi finansinių ataskaitų paaiškinamajame rašte pirmiausia reikėtų pateikti papildomą informaciją, kuri atitiktų įmonės valdymo filosofiją (taktiką ir strategiją) ir vartotojų poreikius bei analitikų bendruosius apskaitos principus. Pažymėtina ir dar viena nuostata: nereikia pateikti tokios informacijos, kuri kenktų įmonės veiklai.
Satsuki Igarashi

Satsuki Igaraši (jap. いがらし寒月 = Igarashi Satsuki) yra manga kūrėjų komandos, susidedančios vien tik iš moterų, CLAMP narė. Į jos pareigas komandoje įeina produkcijos kordinacija ir „Chobits“ veikėjų dizainas. Be to ji yra „Tsubasa: Reservoir Chronicle“ fono dailininkė.
Gimė Kiote, Japonijoje. Kaip ir kitos CLAMP narės, ji pasikeitė savo vardą iš Igaraši Satsuki (五十嵐さつき) į Igaraši Satsuki (いがらし 寒月), CLAMP penkiolikos metų jubiliejaus proga.
Zigmas Kšivickas

Biografija

Ignalinos rajono centrinės ligoninės ir Ignalinos poliklinikos gydytojas – chirurgas.
Nuo 1992 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Ignalinos rajono skyriaus narys, skyriaus tarybos narys.
1995–2000 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys.
Vidinės lygumos

Vidinės lygumos – dideli lygumų plotai Pietų Amerikoje, tarp Brazilijos plokščiakalnio rytuose ir Andų pašlaičių vakaruose, tarp 10 ir 39 ° p. pl. lygiagrečių. Apima Mamorės lygumą, Pampas, Gran Čaką, Pantanalį, Argentinos Tarpupį. Aukštis nuo 50–70 m rytuose iki 500–600 m vakaruose. Lygumas dengia storas aliuvinių–deliuvinių kainozojaus nuogulų sluoksnis, tarp jų pasitaiko tvirtesnių uolienų, kurių atlikuonys iškilę iki 1200–1400 m aukščio. Pietinėje dalyje būdingas liosinis paviršius.
Kraštovaizdžiai einant iš šiaurės į pietus keičiasi nuo subekvatorinių miškų ir savanų į tropinius retmiškius, toliau – į subtropines savanas ir stepes.
KK215

Maršrutas

Kelias prasideda Bubiuose, viaduke su  A12  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas  ( E77  Pskovas-Ryga-Šiauliai-Karaliaučius-Varšuva-Krokuva-Budapeštas ). Eina Šiaulių ir Kelmės rajonuose. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Bubiai, Kurtuvėnai ir Šaukėnai. Baigiasi Ramučiuose, kairiajame Ventos krante. Kelias eina į pietus nuo Ventos perkaso ir jo tvenkinių. Šis kelias nutiestas šalia Paraudžių miško. Kelią ypač pamėgę dviratininkai.
Versijų kontrolės sistema

Versijų kontrolės sistemos – sistemos, leidžiančios saugoti informaciją apie įvairias failų versijas. Šiuolaikinės versijos kontrolės sistemos atlieka ir daugiau funkcijų: sujungia keleto vartotojų vienu metu atliktus pakeitimus, kaupia duomenis apie tai, kas ir kaip keitė dokumentus, sukuria tekstus, glaustai parodančius, kaip pasikeitė dokumento turinys bei leidžia tinklo pagalba keisti šį turinį iš bet kurios pasaulio vietos. Versijų kontrolės sistema yra vienas pagrindinių laisvos programinės įrangos kūrimo įrankių, tačiau ji naudojama ir kitokiai techninei dokumentacijai rengti. Kai kada ją naudoja ir menininkai.
Brunėjaus įlanka

Brunėjaus įlanka (malaj. Teluk Brunei) – įlanka Brunėjuje, vakarinėje Borneo salos pakrantėje, Pietų Kinijos jūros dalis. Pagrindinis uostas – Bandar Seri Begavanas.
Baltoji musmirė

Išvaizda

Baltosios musmirės kepurėlė yra 5–15 cm skersmens, ji iš pradžių pusiau apvali, vėliau iškili ir galiausiai paplokščia, lygi balta, vidury kreminio atspalvio, kraštai kartais skiltėti. kotas 5 – 12 cm ilgio, baltos spalvos, prie pagrindo šiek tiek storėjantis, be to, šį sustorėjimą gaubia odiška išnara. Rinkis paprastai neryškus ir greitai nukrenta. Lakšteliai labai tankūs balti, su daugybe lakšteliukų. Minkšta balta trama yra bekvapė ir nemalonaus skonio. Sporos baltos, lygios, turi elipsės formą.
Spalvos ir formos kaita: nežinoma

Augavietė

Šis grybas auga daugiausiai lapuočių miškuose, ypač po ąžuolais, dažnai ir parkuose.
Sezonas: birželis – rugsėjis.
Panašios rūšys: Jį galima supainioti su miškiniu pievagrybiu ( Agaricus silvicola) ir Amanita ovoidea kurie abu yra valgomi. Taip pat labai panaši į baltikinių šeimos grybus  Tricholoma auratum, juosvažalį baltiką ir žalsvagelsvį baltiką.
Vytautas Kaluina

Vytautas Kaluina (g. 1931 m. spalio 13 d. Laukminiškiuose, Kupiškio valsčius) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1961 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1982 m. veterinarijos mokslų daktaras.
1961–1963 m. Buivydiškių žemės ūkio technikumo dėstytojas. 1965–1987 m. dirbo Biochemijos institute, 1983–1987 m. Paukščių leukozių imunomorfologijos sektoriaus vadovas. 1987–2001 m. dirbo Imunologijos institute, 1994–1995 m. Ekologinės imunologijos laboratorijos vedėjas. 1987–1995 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, nuo 1992 m. profesorius.
Vilkijos kalvagūbris

Vilkijos kalvagūbris – pakraštinių morenų suformuotas kalvagūbris vidurio Lietuvoje. Driekiasi lanku nuo Panoterių rytuose iki Gynėvės pakrančių vakaruose. Pietrytinė dalis driekiasi pagal Neries dešinįjį krantą, toliau Kauno šiauriniu pakraščiu, Nemuno dešiniąja pakrante, o nuo Vilkijos vėl pasuka į šiaurę. Bendras kalvagūbrio ilgis – ~70 km, plotis 2-3 km. Gūbrys virš aplinkinių lygumų iškilęs ~20 m.
Vilkijos kalvagūbris susidarė paskutiniojo ledynmečio metu, tirpstant ledyno Nevėžio plaštakos pietiniam pakraščiui. Gūbrys nemiškingas, gan tankiai apgyvendintas.
Krivonių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Istorija

Netoli Krivonių buvusiame Samulevos dvare iki 1796 m. pastatyta koplyčia. Ji XIX a. sunyko. Kunigo Motiejaus Cijūnaičio rūpesčiu 1933 m. nupirkta senoji medinė Kernavės bažnyčia ir pervežta į Krivonis.
Istoriografijoje nurodoma statybų data 1936 m. Dėl projekto parengimo susirašinėjimai tarp Trakų apskrities statybos komisijos ir Vidaus reikalų ministerijos Statybos ir Sauskelių inspekcijos vyko nuo 1934 m. iki 1937 m. Naujas projektas (inž. Alfredas Aleksandravičius) buvo parengtas 1937 m. ir tų pačių metų balandžio 30 d. patvirtintas.
Klebonas Adolfas Stasevičius 1946 m. suimtas ir nuteistas 10 m. kalėti (mirė 1949 m. Lukiškių kalėjime). 1954 m. klebonas Vincentas Andrulevičius su parapijiečiais bažnyčią suremontavo.

Architektūra

Bažnyčia savo forma primena tradicinį gyvenamąjį namą, senosios Kernavės bažnyčios įvaizdžio nebeturi, jos išorė paprastesnių formų, yra stačiakampio plano, 11,5x22 m, – beveik kaip ir buvusios (11x22 m). Su 2 bokšteliais, be apsidės, vienanavė. Joje įrengti 3 altoriai. Bažnyčioje dauguma taikomosios dailės kūrinių įsigyta iš kitų katalikų šventovių. Šventorius aptvertas, be varpinės, kuri nebuvo pastatyta (nors projektas buvo paruoštas).
Virš frontono nedidelis stačiakampis bokštelis su kryžiumi. Presbiterija siaura, stačiakampė, abipus jos šliejasi dar siauresnės zakristijos. Pagrindiniame fasade virš dvivėrių durų – pailgo stačiakampio langas. Horizontaliai fasadą skaido ryškūs stoginukai: vienas skiria trikampį frontoną, kitas brėžia liniją virš durų (padarytas ne pagal projektą). Frontoną pačiame viršuje pagyvina dvivėris langelis. Virš pagrindinio fasado šoninių durų buvo numatytos šventųjų skulptūros, tačiau sumanymas neįgyvendintas.
Šoninius fasadus skaido trys stačiakampiai langai; iš galų viršuje yra po apskritą langelį. Galiniame fasade langų kompozicijoje išsiskiria siauri ilgi stačiakampiai langai, esantys presbiterijos dalyje abipus didžiojo altoriaus. Fasadų apdailos tipas – horizontalus apkalimas lentomis.
Didysis altorius sukomponuotas iš atskirų XIX a. viduryje pagaminto įrenginio dalių, puošusių senąją Gegužinės bažnyčią. Raudonu audeklu dengto retabulo centre kabanti Nukryžiuotojo skulptūra – įdomus provincijos meistro bandymas sekti to paties siužeto barokinės stilistikos prototipu. Puošnus XIX a. neobarokinis tabernakulis į Krivonis perkeltas iš nežinomos bažnyčios. Du šoniniai altoriai ir kukli stačiakampė sakyklos tribūna pagaminti vietos meistrų. Bažnyčioje yra neįprastos konstrukcijos suolai, XX a. pradžia datuojamas bronzinis sietynas ir sieninių šviestuvų pora, kurie į Krivonis pateko iš Antrojo pasaulinio karo metu sunaikintos Žaslių sinagogos.
Tiltas (filmas)

„Tiltas“ – 1956 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas vaidybinis filmas. Melodrama. Filmo trukmė – 92 min. Filmas nespalvotas.

Siužetas

Pirmasis bandymas lietuvių kino dramaturgijoje pavaizduoti brolių antagonizmą. Broliai Algirdas ir Romualdas Arminai įsimyli Rūtą. Istorijos vingiuose – sovietų ir vokiečių okupacijų metais – broliai atsiduria skirtingose pusėse. Rūta išteka už vieno iš brolių, siekdama išgelbėti gyvybę kitam.
Ašarikaulis

Ašarikaulis (lot. os lacrimale) – keturkampės plokštelės formos kaukolės veidinės dalies porinis kaulas. Ašarikaulio šoniniame paviršiuje yra skiauterė, kuri prie viršutinio žandikaulio kaktinės ataugos sudaro ašarų maišelio duobę. Ši duobė į apačią susiaurėja ir pereina į ašarų kanalą. Ašarikaulis išsidėstęs akiduobės vidurinėje sienoje.

Sandara

Ašarikaulis - plona maža porinė plokštelė, įeinanti į akiduobės medialinę sieną ir skirianti akiduobę nuo nosies ertmės. Į akiduobę atsigręžusiame paviršiuje yra vertikali užpakalinė skiauterė (crista lacrimalis posterior), kuri su viršutinio žandikaulio kaktinės ataugos priekine ašarine skiautere (crista lacrimalis anterior) apriboja ašarų maišo duobę (fossa sacci lacrimalis). Galima nustatyti, kurios pusės yra ašarikaulis: jį reikia laikyti taip, kad užpakalinė ašarinė skiauterė būtų atgręžta į išorę, vagelė, sudarysianti ašarų maišo duobę,- į priekį, o maža smaili ataugėlė - žemyn.
Gelta

Morfologija

Kai prasideda gelta, oda, akių odena, gleivinė, vidaus organai, arterijų siena, skysčiai ir ypač nebegyvi audiniai dažosi geltonai (su žalsvu atspalviu).
JVC

Nuo įsteigimo iki Antrojo pasaulinio karo

„JVC“ buvo įkurta 1927 m. pavadinimu „The Victor Talking Machine Company of Japan, Limited“, kaip viena iš vieno didžiausių Jungtinių Valstijų fonografų ir vinilinių plokštelių gamintojo „Victor Talking Machine Company“ dukterinių įmonių. 1929 m. didžioji dalis akcijų perėjo į „RCA-Victor“ rankas. XX a. 4-ajame deš. „JVC“ gamino fonografus ir jų įrašų laikmenas. 1932 m. bendrovė ėmė kurti radijo imtuvus. 1939 m. Japonijoje pristatė pirmąją televizijos sistemą. Antrojo pasaulinio karo metu bendrovė aktyviai bendradarbiavo su užsienio gamintojais.

Pokario laikotarpiu

1953 m. „Panasonic“ įsigijo didžiąją dalį „JVC“ akcijų. Nuosavybės teisių į „JVC“ bendrovė „Panasonic“ atsisakė 2007 m.
1970 m. bendrovė pristatė Videosphere, šalmo formos CRT televizorių su įmontuotu žadintuvu. Produktas buvo komerciškai sėkmingas.
1971 m. pristatė pirmąją diskrečią sistemą CD-4 keturių kanalų kvadrofoniniam garsui ar vinilo įrašams.
1975 m. „JVC“ pristatė pirmąjį nešiojamąjį baterijomis įkraunamą radijo imtuvą su įmontuotu TV (modelis 3050). TV buvo 7,6 cm apimties, CRT tipo. Metais vėliau „JVC“ modelį praplėtė kasetofonu 3060.
Vėlyvajame 8-ajame dešimtmetyje bendrovė sukūrė vaizdajuostės formatą VHS, kuris buvo vienas iš dviejų pagrindinių to laikmečio namų videotekos formatų (kitas „Sony“ Betamax). Nors ir VHS buvo techniškai silpnesnis vadinamajame videokasečių formatų kare nurungė savo konkurentą.

XXI a.

2008 m. „JVC“ susijungė su „Kenwood“. Buvo suformuota holdingo bendrovė „JVC Kenwood“.
Andreas Voßkuhle

Andreas Voßkuhle (liet. Andreas Voskūlė; g. 1963 m. gruodžio 21 d. Detmoldas, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėjas, Vokietijos Konstitucinio Teismo (VFR KT) pirmininkas (jauniausias visų laikų VFR KT vadovas), konstitucionalistas ir administratyvistas, Freiburgo universiteto (FU) profesorius, buvęs FU rektorius, Berlyno-Brandenburgo mokslų akademijų narys.

Biografija

Detmolde (Šiaurės Reinas-Vestfalija) baigė abitūrą. Bairoito ir Miuncheno universitete (LMU) studijavo teisę, išlaikė pirmąjį valstybinį teisės egzaminą. 1992 m. LMU Teisės fakultete apgynė disertaciją tema „Teisinė gynyba nuo teisėjų“ – vok. Rechtsschutz gegen den Richter (darbo vadovas prof. Peter Lerche), pelnė Fakulteto premiją; teisės mokslų daktaras. 1993 m. išlaikė II valstybinį teisės egzaminą, 1995 m. pelnė Bavarijos habilitacijos rėmimo premiją, 2006/2007 m. Berlyno mokslų kolegijos tyrėjas (Fellow). 1998 m. Augsburgo universitete apgynė habilitacinį darbą tema „Kompensacijos principas“ („Das Kompensationsprinzip“). jam suteikta teisė dėstyti (lot. venia legendi) dalykus 3 srityse (Viešoji teisė, Viešojo administravimo mokslai ir Teisės teorija).
1992-1994 m. Augsburgo universiteto Viešosios teisės, ūkio administracinės teisės ir aplinkos teisės katedros (vedėjas prof. Reiner Schmidt) mokslinis asistentas, nuo 1995 m. Bavarijos vidaus reikalų ministerijos referentas, nuo 1999 m. Freiburgo universiteto ordinarinis profesorius ir Valstybės mokslų ir teisės filosofijos instituto direktorius, nuo 2001/2002 m. žiemos semestro iki 2002 m. vasaros semestro Teisės fakulteto studijų dekanas, nuo 2004/2005 m. žiemos semestro 2006 m. vasaros semestro FU Teisės fakulteto dekanas, nuo 2006 m. spalio 1 d. FU tarybos narys, 2007 m. liepos 18 d. išrinktas FU rektoriumi (vietoj Wolfgang Jäger), nuo 2008 m. balandžio 1 d. iki gegužės 7 d. FU rektorius, nuo 2008 m. gegužės 7 d. VFR KT teisėjas (paskyrė VFR Prezidentas Horst Köhler), , 2-ojo VFR KT Senato pirmininkas ir tuo VFR KT vicepirmininkas (jauniausias VFR KT Senato pirmininkas), 2010 m. kovo 5 d. išrinktas VFR KT pirmininku, nuo nuo 2010 m. kovo 16 d. KT pirmininkas (pirmtakas Hans-Jürgen Papier).
Nuo 2007 m. Berlyno-Brandenburgo mokslų akademijos tikrasis narys, iki 2008 m. balandžio 1 d. Vokietijos tautos studijų fondo (Studienstiftung des deutschen Volkes) docentas patikėtinis.
Vienas iš įvairių teisės mokslo žurnalų (Der Staat, Juristische Schulung, Zeitschrift für Umweltrecht ir Gewerbearchiv) leidėjų. Paskelbė publikacijų.
Žmona Eva Voßkuhle, teisininkė, teisėja, Freiburgo žemės teismo vicepirmininkė.
Mazovijos vaivadija

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. rytinėje ir šiaurinėje dabartinės vaivadijos teritorijoje gyveno baltų gentys jotvingiai, galindai ir prūsai. Antrame mūsų eros amžiuje palei Vyslą link jos aukštupio įsikūrė ir plito toliau gotai,perskirdami baltų genčių apgyvendintą plotą.Šios vaivadijos teritorijoje esančias žemes į rytus nuo Vyslos upės X a. pabaigoje užkariavo lenkų kunigaikštis Mieško I. Nuo X a. iki 1526 m. didžioji dalis dabartinės vaivadijos žemių priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1795 m. Mazovijos vaivadijai. Nuo 1795 m. iki 1807 m. šiaurinė vaivadijos dalis priklausė Prūsijos karalystės Naujajai Rytų Prūsijai, rytinė Pietų Prūsijai, pietinė Austrijos karalystės Vakarų Galicijai. 1807–1816 m. šiaurės rytinė dalis priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui, pietrytinė Sedlcų, pietinė Radomo, vidurinė Varšuvos ir vakarinė Plocko departamentui.
1816–1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, Mazovijos vaivadijai ir Plocko vaivadijai. 1837–1844 m. priklausė Augustavo gubernijai, Mazovijos gubernijai ir Plocko gubernijai. 1844–1867 m. priklausė Augustavo gubernijai, Radomo gubernijai, Plocko gubernijai ir Varšuvos gubernijai. 1867–1915 m. priklausė Lomžos gubernijai, Radomo gubernijai, Sedlcų gubernijai, Plocko gubernijai ir Varšuvos gubernijai.
1915–1918 m. šiaurinė dalis priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai, o pietinė dalis Liublino Generalgubernijai. 1918–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai ir Liublino vaivadijai. 1939–1945 m. šiaurinė dalis priklausė Trečiojo Reicho Rytų Prūsijai, o pietinė Generalgubernijai.
1945–1975 m. priklausė Lenkijos Liaudies Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1975–1998 m. priklausė Varšuvos, Plocko, Cechanuvo, Ostrolenkos, Sedlcų ir Radomo vaivadijoms.
Dabartinė vaivadija įkurta 1999 m. sausio 1 d. sujungiant Varšuvos, Plocko, Ciechanovo, Ostrolenkos, Siedlcės ir Radomo vaivadijas remiantis 1998 m. Vietinės valdžios reorganizacijos aktu. Vaivadijos vardas kilo nuo tradicinio regiono pavadinimo Mazovija, tačiau jos ribos nesutampa su istoriniu Mazovijos regionu: pietinė vaivadijos dalis su Radomo miestu priklauso istoriniam Mažosios Lenkijos regionui, o Mazovijai priklausanti Lomža ir jos apylinkės dabar yra Palenkės vaivadijoje.
Dalis dabartinių Losicės, Sedlcų, Palenkės Sokoluvo ir Vengruvo apskričių žemių nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.

Nuotraukų galerija

Vaivadijoje yra 85 miesto statusą turinčios gyvenvietės, 5 iš jų sudaro atskirus miestus-apskritis ir 30 miesto tipo valsčius.
Ingrida Montvydienė

Ingrida Montvydienė (g. 1970 m. rugpjūčio 6 d. Telšiuose) – teisininkė, advokatė, advokatų savivaldos veikėja, Mykolo Romerio universiteto lektorė.

Biografija

1977-1988 m. mokėsi Telšių 5-ojoje vidurinėje mokykloje. 1988-1993 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete, įgijo teisininkės kvalifikaciją.
1991 m. dirbo Lietuvos aplinkos apsaugos ministerijoje vyresnioji juristė, nuo 1995 m. advokato padėjėja, nuo 1998 m. lapkričio 10 d. Vilniaus m. 2-osios advokatų kontoros, Advokatės Ingridos Montvydienės kontoros advokatė, vadovė. Specializacija – civilinės bylos. Praktikos sritys – Civilinė teisė, Mokestiniai ginčai, Darbo teisė, Prievolinė teisė, Įmonių teisė, Šeimos teisė.
Nuo 1995 m. yra Mykolo Romerio universiteto Teisės fakulteto Civilinio proceso katedros lektorė.
Paskelbė mokslinius straipsnius Mykolo Romerio universiteto leidinyje „Jurisprudencija“, Maskvos valstybinio Lomonosovo universiteto, Kaliningrado teisės universiteto, Varšuvos teisės universiteto leidiniuose, MRU Civilinio proceso katedros organizuojamų mokslinių-praktinių konferencijų medžiagoje (temomis valstybės garantuojama teisinė pagalba, atstovavimas; advokatūros ir advokatų funkcijos ir paskirtis).
Nuo 1998 m. Lietuvos advokatūros konsultantė. Iki 2002 m. balandžio 26 d. Lietuvos jaunųjų advokatų asociacijos (LJAA) komiteto narė, nuo 2002 m. balandžio 26 d. iki 2005 m. LJAA sekretorė. Nuo 2008 m. gegužės 12 d. Advokatų tarybos pirmininko pavaduotoja.