google/wiki40b huggingface dataset:
Kristupas Korvinas Gosievskis

Biografija

Lenkijos bajorų Gosievskių giminė atstovas, herbo „Ślepowron“ savininkas. Smolensko vaivados Aleksandro Korvino Gosievskio (apie 1575–1639) ir Ievos Pacaitės vyresnysis sūnus. Jaunesnysis sūnus – Lietuvos lauko etmonas Vincentas Korvinas Gosievskis (1620–1662).
1625 metais Kristupas Gosievskis gavo Lietuvos didžiojo raštininko pareigybę, o 1627 metais gavo valdyti Veližo seniūniją. 1633 metais įėjo į Lenkijos pasiuntinybės, vadovaujant Karūnos didžiajam iždininkui Jurgiui Osolinskiui Romoje, sudėtį. 1638 metais buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju referentu. 1639 metais po savo tėvo mirties Kristuopas Gosievskis gavo Smolensko vaivados pareigybę.
1639 metais ATR karalius Vladislovas IV Vaza įpareigojo Kristupą Giosievskį atlikti diplomatinę misiją į Prancūziją. Jo užduotis buvo, jaunesnio Lenkijos karaliaus, karalaičio Jono Kazimiero išlaisvinimas iš prancūzų nelaisvės. 1640 metų vasario 2 Kristupas Gosievskis atvažiavo į Paryžių. Po keleto savaičių derybų jam pavyko pasiekti Jono Kazimiero išlaisvinimą mainais į tai, kad ATR daugiau nepadės Prancūzijos priešininkam. 1640 metų kovo 30 Kristupas Giosievskis kartu su karalaičiu Jonu Kazimieru paliko Paryžių. Grįžus į tėvynę gavo nuo karaliaus sekretoriaus Jono Kunovskio knygą atminčiai apie jo tėvo Aleksandro Gosievskio gyvenimą.
PvP

PvP arba Player(s) versus player(s) (liet. Žaidėjas prieš žaidėją) – terminas, naudojamas internetiniuose žaidimuose, pvz., MMORPG ir MUD arba kituose kompiuteriniuose vaidmenų žaidimuose nusakyti žaidėjo kovai prieš kitus žaidėjus. Norint nusakyti žaidėjo kovą prieš kompiuterio valdomus oponentus (aplinką) naudojamas terminas PvE. Abu terminai dažnai yra naudojami tuose pačiuose žaidimuose, ypač MMORPG, MUD ir kituose kompiuterinių vaidmenų žaidimuose. PvP terminas gali būti plačiai naudojamas visuose žaidimuose, kuriuose yra žaidėjų tarpusavio kova, varžymasis. PvP žaidimo režimas dažnai laikomas prieštaringu, kadangi jo metu patyrę žaidėjai gali lengvai nužudyti nepatyrusius. Pakartotinai nuo žaidimo senbuvių nukenčiantys naujokai gali prarasti susidomėjimą tęsti žaidimą.
Vytautas Stanulevičius

Biografija

1974–1978 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute.
1978–1982 m. Geidžiūnų (Biržų rajonas) pagrindinės mokyklos mokytojas, 1982–1987 m. Pabiržės vidurinės mokyklos užklasinio darbo organizatorius. 1987–1988 m. Butniūnų pagrindinės mokyklos direktorius, nuo 1988 m. Biržų 3-os vidurinės mokyklos direktorius, nuo 1995 m. Kaštonų pagrindinės mokyklos direktorius.
Nuo 1993 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Biržų rajono skyriaus narys.
2000–2003 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos ir valdybos narys, socialinio vystymo komiteto pirmininkas.
Drokijos rajonas

Geografija

Drokijos rajonas šiaurės vakaruose ribojasi su Dondušeniu, rytuose su Floreščiu ir Soroka, pietuose su Sindžerėju bei pietvakariuose su Raškaniu.
Rajonas yra Reuto upės baseine (Dniestro upės didžiausias intakas). Ilgis – 286 km. Dauguma ežerų yra dirbtinės kilmės.
Povorotno kyšulys

Povorotno kyšulys (rus. Мыс Поворотный) – kyšulys Primorės krašte (Rusija), skiria Pietų Primorę nuo rytinės Primorės pakrantės. Už jo Petro Didžiojo įlanka.
Pagal Primorės rytinę pakrantę teka šaltoji Primorės srovė.
Povorotno kyšulys panašus į garsųjį Kodo kyšulį, nes vandens temperatūrų skirtumas vasarą siekia iki 6°C (11,7°C ir 17,5°C atitinkamai, o prie Kodo kyšulio skirtumas 4,3°C). Žiemą atvirkščiai, ryčiau kyšulio vanduo šiltesnis maždaug 3 °C.
Povorotno kušulyje stovintis švyturys priklauso Nachodkos miesto apygardai. Švyturys veikia visus metus, jo darbuotojai gyvena mažoje gyvenvietėje prie švyturio.
Prie kyšulio yra 110-oji Sučiano kranto gynybos sektoriaus artilerijos baterija, pastatyta 1939 m.
1941 m. liepos mėnesį netoli kyšulio nuo tarybinės minos sprogimo nuskendo krabgaudis laivas „Tungusas“, žuvo 22 įgulos nariai.
1973 m. birželio 14 d. ties Povorotno kyšuliu susidūrė atominis povandeninis laivas K-56 ir žvejybinis mokslinio tyrimo laivas „Akademikas Bergas“. Žuvo 27 povandeninio laivo įgulos nariai.
Barbadoso parapijos

Barbadosas padalintas į 11 parapijų.
Adamavos plokščiakalnis

Adamavos plokščiakalnis – plokščiakalnis Vakarų Afrikoje, besitęsiantis nuo pietryčių Nigerijos (Adamavos valstija), per šiaurės centrinį Kamerūną (Adamavos ir Šiaurės provincijas), iki pietinio Čado ir šiaurinės Centrinės Afrikos Respublikos.
Plokščiakalnis buvo pavadintas pagal XVIII a. pabaigoje-XIX a. čia egzistavusį fulanių musulmonų Adamavos emyratą, kuris taip pavadintas jos įkūrėjo Modibo Adamo garbei.
Slovakijos-Vengrijos karas

Ištakos

Po Miuncheno sutarties, susilpninusios Čekoslovakiją, ties jos sienomis susitelkė Vengrijos kariniai daliniai. Vienos arbitražas 1938 m. lapkričio 2 d. įpareigojo Čekoslovakiją perduoti Vengrijai 11 833 km² savo teritorijos pietryčių Slovakijoje, apgyvendintos etniniais vengrais ir rusinais. Čia gyveno apie milijoną žmonių. Apie 67 tūkst. vengrų bei antras pagal dydį Košicės miestas liko Slovakijos teritorijoje. Be to, vengrai pretendavo į Bratislavą, kažkada buvusia Vengrijos karalystės sostine. Arbitražo sprendimas netenkino nei vienos pusės, todėl pasienyje nuolat vyko ginkluoti išpuoliai, pareikalavę aukų.
1939 m. kovo 14 d. Slovakija paskelbė savo nepriklausomybę. Vokietija tą pačią naktį užėmė Bohemiją ir Moraviją. Kovo 15 d. Vengrija pripažino nepriklausomą Slovakiją, tačiau tą pačią dieną nesėkmingai pamėgino užimti aukštumą prie Užgorodo slovakų pusėje. Kovo 14-17 d. Vengrija užėmė ir aneksavo Karpatų Ukrainą (ukr. Карпатська Україна), tada buvusią Čekoslovakijos dalimi, vienašališkai pasiskelbusia nepriklausoma. Konflikte dalyvavo ir sukarinti Karpatų sečės būriai.

Eiga

Vengrija, palaikoma Vokietijos, spaudė Slovakiją perduoti jai daugiau teritorijų, apgyvendintų vengrais. Sudaryta šalių komisija paruošė teritorijos perdavimo sutartį, kurią kovo 23 d. pasirašė Vokietijos užsienio reikalų ministras J. Ribentropas.
Tą pačią naktį, dar nepasirašius Ribentropui sutarties, Vengrijos daliniai jau pajudėjo per Užo upę į naująsias teritorijas, kurios turėjo jiems atitekti pagal sutartį, nelaukdami Slovakijos parlamento pritarimo. Vengrai puolė rytų Slovakiją iš Karpatų Rusios (svk. Podkarpatská Rus) pusės trimis kryptimis, nesutikdami rimto pasipriešinimo: Didžioji Bereznė – Uličas – Starina, Mažoji Bereznė – Ublia – Stakčinas ir Užgorodas – Tibava – Sobrancė. Slovakams ši ataka buvo netikėta, be to, vengrai blokavo vienintelę geležinkelio liniją, vedusią į šalies rytus, todėl buvo sunku nusiųsti kariuomenei į mūšius pastiprinimą. Atsitraukiančiai slovakų armijai padėjo šarvuotoji technika. Tik kitą dieną slovakams pavyko atskiruose punktuose atremti puolimą ar kontratakuoti (Michailovcė, Sobrancė). Spaudžiant Vokietijai, kovo 26 d. tarp šalių paskelbtos paliaubos. Nors tą pačią dieną į Michailovcę atvyko nemažas slovakų pastiprinimas, bet priešintis ir rengti kontrataką nebuvo prasmės, nes vengrų pajėgos tai dienai buvo daug gausesnės.
Kariniai veiksmai vyko ir ore. Slovakijos aviacija bombardavo Rožniavą, Mukačevę ir Užgorodą. Vengrijos itališki lėktuvai kovo 25 d. atakavo slovakų karinę bazę Spišska Nova Vesėje. Per karą Slovakija prarado 11 naikintuvų ir bombonešių, kurie buvo numušti arba priversti nutūpti priešo teritorijoje. Vengrai neprarado nei vieno lėktuvo.

Pasekmės

Nepaisant sudarytos „Gynybos sutarties“ su Vokietija, Slovakija iš jos nesulaukė pagalbos per slovakų ir vengrų derybas balandžio 4 d. Derybos lėmė, kad Slovakija turėjo atiduoti Vengrijai 1 697 km² teritorijos su 69 930 gyventojais dabartinių Stakčino ir Sobrancės miestų rajonuose. Kare žuvo 36 Slovakijos piliečiai
Profesinė bendrija

Profesinė bendrija - tam tikros arba tam tikrų profesijų asmenų, galinčių teikti paslaugas, susivienijimas. Į bendrijas jungiasi advokatai (advokato padėjėjai), architektai, mokesčių patarėjai, auditoriai ir kitų laisvųjų profesijų atstovai.
Profesinė bendrija gali būti profesinės civilinės atsakomybės privalomojo draudimo draudėjas. Profesine veikla galintys užsiimti asmenys turi teisę veikti įsteigdami privatųjį juridinį asmenį, kurio teisinė forma yra profesinė bendrija. Tokiu atveju profesinė bendrija registruojama juridinių asmenų registre.
Profesinės bendrijos dalyviu gali būti tiek vienos, tiek ir skirtingų profesijų asmenys. Kai kuriose valstybėse nustatyta, kad jis gali būti tik vienos profesinės bendrijos dalyviu (pvz., Lietuvoje advokatas). Profesinės bendrijos pavadinime nurodoma juridinio asmens teisinė forma. Už profesinės bendrijos prievoles, nesusijusias su sutartimis dėl profesinių paslaugų teikimo, kai neužtenka profesinės bendrijos turto, bendrijos dalyviai savo turtu neatsako. Už profesinės bendrijos prievoles, atsiradusias pagal advokatų profesinės bendrijos vardu sudarytas sutartis dėl profesinių paslaugų teikimo, kai joms įvykdyti neužtenka profesinės bendrijos turto, visu savo turtu atsako taprofesinės bendrijos dalyvis, kuris teikė profesines paslaugas. Jeigu nėra aišku, kuris iš asmenų teikė paslaugas, arba jeigu jas teikia ne profesinės bendrijos dalyvis, už prievoles pagal sutartis dėl paslaugų teikimo, kai joms įvykdyti neužtenka profesinės bendrijos turto, atsako visi jos dalyviai visu savo turtu proporcingai kiekvieno dalyvio reikalavimo teisės į profesinės bendrijos turto dalį dydžiui.
Gali būti nustatomi profesinės bendrijos veiklos apribojimai, kad, pvz., profesinė bendrija negali verstis kita negu tik tam tikros profesijos paslaugų teikimas veikla. Profesinės bendrijos vardu teisines paslaugas gali teikti atitinkami dalyviai. Sutartyje dėl paslaugų teikimo paprastai turi būti nurodytas konkretus asmuo, kuris vykdys šią sutartį.

Profesinės bendrijos valdymas

Profesinė bendrija teises ir pareigas prisiima per savo dalyvius (partnerius), jei steigimo dokumente nenumatoma turėti bendrijos valdymo organą. Profesinės bendrijos valdymo organo nariais gali būti tik atitinkamų profesijų asmenys. Bendrijos valdymo organas privalo užtikrinti galimybę paslaugas teikiančiajam laikytis etikos reikalavimų.
Jeigu veiklos sutartis pasibaigia, profesinė bendrija jos dalyvių sprendimu likviduojama. Jeigu visi profesinės bendrijos dalyviai mirė, įpėdinis, kai palikimas pereina valstybei, privalo kreiptis į palikimo atsiradimo vietos teismą prašydamas paskirti palikimo administratorių. Palikimo administratorius priima sprendimą tokią profesinę bendriją likviduoti ir atlieka likvidatoriaus funkcijas.
Perotinas

Perotinas (lot. Perotinus, pranc. Pérotin, ist. šaltiniuose minimas Perrotinus, Perotinus Magnus, Magister Perotinus) – viduramžių kompozitorius, dirbęs Paryžiaus Dievo Motinos katedroje XII a. pb. ir, tikriausiai, XIII a. pr.
Mysija

Geografija

Mysijos ribos nėra aiškios ir apibrėžtos. Šiuo vardu vadinamas Mažosios Azijos šiaurės vakarų kampas, besiglaudžiantis prie Marmuro jūros, taip pat prie Egėjo jūros. Buvo laikoma, kad jos natūraliomis geografinėmis ribomis yra Olimpo kalnas šiaurėje ir Temno kalnas pietuose, skiriantis nuo Lydijos.
Vietinis kraštovaizdis pasižymi miškingomis kalvomis ir dideliu gyventojų tirštumu bei gausiais miesteliais.
Graikams kolonizuojant vakarines pakrantes, nuo Mysijos buvo „atrėžtos“ vakarinės dalys, kurios tapo Troada ir Aeolide. Tačiau plačiąja prasme Mysija apima ir šias sritis.

Asuva

II tūkstantmečio pr. m. e. viduryje Mysija sutapo su teritorija, kuri hetitų raštuose minima kaip Asuva. Tai buvo konfederacija smulkių valstybėlių (miestų), kurių minimi 22, tarp kurių: Warsiya, Taruisa, Wilusiya, Karkija. Kai kurios tų smulkiųjų valstybėlių buvo identifikuotos. Pvz., Wilusiya tapatinama su Troja (Ilionas), Taruisa - su Troada. Yra spekuliacijų, kad Karkija galėtų būti Karija, o Warsiya - Likija, bet tuo atveju dalis regiono turėtų atsidurti Mažosios Azijos pietvakariuose, į pietus nuo Arcavos valstybės. Tuo metu Mysija galėjo būti tik viena konfederacijos narių, bet ji vėliau davė vardą visam regionui.
Spėjama, kad Asuva buvo užkariauta Tuhdalijos I laikais (apie 1400 m. pr. m. e.) ir įjungta į Hetitų imperiją.
Asuvos pavadinimas galėjo duoti pavadinimą visam Azijos žemynui.

Trojos karo ir vėlesnis laikotarpis

Trojos karo metu Graikai kovojo su šiuo regionu, siekdami čia įsigalėti. Jiems dalinai pavyko. Ilgainiui graikai (iš Mileto) kolonizavo Mysijos pakrantes, kurios tapo Aeolide.

Persijos, graikų ir Romos imperijų laikotarpiai

VI a. pr. m. e. Achemenidų imperija užkariavo Mysiją. Tačiau ji ne kartą sukildavo kartu su Jonija, Aeolide.
334 m. pr. m. e. Aleksandras Makedonietis užkariavo Mysiją savo didžiojo žygio metu, prijungdamas prie savo imperijos. Po jo mirties Mysija atiteko Antigonui Vienaakiui, o po Ipso mūšio 301 m. pr. m. e. - Lisimachui. Ilgainiui ji buvo absorbuota į Pergamo karalystę.
133 m. pr. m. e. Romos imperijai įgijus Pergamo karalystę, Mysija kartu su kitomis sritimis buvo paversta Azijos provincija.
Beicavimas

Beicavimas – tai sėklų, sodinukų dezinfekavimas prieš sėją ar sodinimą. Padeda sunaikinti grybinių, bakterinių, virusinių ligų pradus ir apsaugoti jaunus augalus nuo ligų. Būna cheminis bei terminis beicavimai.

Terminis beicavimas

Terminis beicavimas (sin. šiluminis beicavimas) mirkymas karštame (iki 50 °C) vandenyje arba apdorojimas karštu oru. Nuo to sunyksta gilesniuose sėklų, gumbų sluoksniuose esantys ligų pradai. Beicuojama spec. mašinomis, aparatais įrenginiais. Beicuojant laikomasi tokių darbo apsaugos taisyklių kaip ir dirbant su pesticidais.
Sodybos (Šiauliai)

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Taika“.

Aplinkinės gyvenvietės

Ožkėnai – 2,1 km
Romučiai – 2 km
Pakšteliai – 4 km
Svirbūtės – 3,3 km
Gedintės – 2 km
Šilėnai – 1,4 km
Ringuvėnai – 2,7 km 
KURŠĖNAI – 7 km
Ringuvėlė – 2,1 km 
 ŠIAULIAI – 28 km
Vytautas Dumčius

Biografija

Klaipėdos Martyno Mažvydo vidurinės, 2000 m. pagrindinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ugdymui, 2002 m. direktorius, Klaipėdos universiteto Orientalistikos centro asistentas.
1995 m. Lietuvos centro sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Klaipėdos miesto skyriaus narys.
2000–2003 m. ir 2003–2004 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.
V. Dumčius taip yra parengęs keletą vertimų iš japonų kalbos: japonų pasakų rinkinį (1999), bei du haiku vertimus (Drugelis sniege (1999) ir Paparčio šventi ženklai (2007)).
Bankininkystės teisė

Bankininkystės teisė – visuma teisės normų, reguliuojančių bankininkystę; finansų teisės šaka. Nacionalinė bankininkystės teisė nustatato centrinio, komercinių bankų ir specializuotų (pvz., investicinių bankų) bankų bei užsienio bankų, veikiančių buvimo valstybėje, taip pat jų padalinių steigimo, licencijavimo, veiklos, pabaigos ir pertvarkymo bei priežiūros tvarką, kad bankų sistema būtų stabili, patikima, efektyvi ir saugi.

Teisės šaltiniai

Nacionaliniai teisės šaltiniai - Konstitucija (joje dažnai būna įtvirtintos nuostatos dėl Centrinio Banko veiklos), įstatymai ir kt. Pagrindiniai Lietuvos bankininkystės teisės šaltiniai - Lietuvos Respublikos bankų įstatymas, Lietuvos Respublikos centrinio banko įstatymas ir kt.
Bosasas

Istorija

Senovėje dabartinio miesto vietoje buvo Mosilono (sen. gr. Μοσυλλόν) uostas. Viduramžiais pradėtas vadinti Bandar Kasimu ir buvo svarbi darodų klano tvirtovė. Iki XX a. pr. priklausė Madžirtino sultonatui. Po 1924 m. priklausė Italijos Somaliui.
Žvakė

Žvakė – šviesos šaltinis, sklindantis iš degančio dagčio, kuris eina kieto, nuo karščio išsilydančio kuro viduriu. Kuras – dažniausiai vaškas arba parafinas (šalutinis naftos perdirbimo produktas). Gelio žvakės pagamintos iš mineralinės alyvos ir polimero mišinio.
Prieš išrandant elektrą, žvakės bei žibalinės lempos dažniausiai naudotos apšvietimui. Vietovėse, kur nėra elektros, jos naudojamos nuolatos. Iki XX amžiaus žvakės buvo labiausiai paplitusios Šiaurės Europoje. Pietų Europoje ir Viduržemio jūros regione buvo naudojamos žibalinės lempos. Išsivysčiusiame pasaulyje žvakės daugiausiai naudojamos dėl jų estetinės vertės bei kvapo, jos sukuria jaukią, šiltą ar romantišką atmosferą, taip pat jos deginamos religiniams bei ritualiniams tikslams, avarinio apšvietimo metu, kai nutrūksta elektros tiekimas. Aromatizuotos žvakės naudojamos aromaterapijoje.
Degantis žvakės dagtis išlydo kurą, jo lydalas kyla dagčio kapiliarais ir garuoja. Remiantis apskaičiavimais, siaurėjanti parafininė žvakė tolygiai dega maždaug 0,1 g/min greičiu ir skleidžia maždaug 80 W galios šilumą. Žvakės dagtis turi įtakos, kaip žvakė dega. Šiais laikais žvakių kuras dažnai gaminamas iš sojų, palmių arba kitų augalų.
Lietuvos kaimo rašytojų sąjunga

Lietuvos kaimo rašytojų sąjunga – Lietuvos visuomeninė kūrybinė organizacija, vienijanti provincijoje gyvenančius ir daugiausia apie kaimą rašančius kūrėjus, buveinė Jonavoje, Kauno g. 6.

Veikla

Įkurta 1994 m. sausio 28 d. Iniciatorius ir pirmininkas – Kostas Fedaravičius. 2007 m. turėjo 219 narių, susibūrusių į 40 skyrių. Kas 5 metai vyksta narių suvažiavimai. Lietuvos kaimo rašytojų sąjunga turi kultūros klubą (vadovė Ramunė Palekaitė), leidžia savo narių knygas, almanachus, antologijas. Rengia kultūros ir literatūros šventes „Mes atėjome ir einame“, literatūrinius vakarus, susitikimus, kasmet skelbia Geriausios knygos apie kaimą konkursą.
Trupė

Trupė – teatro, cirko artistų kolektyvas, kartu kuriantys ir vaidinantys (atliekantys) spektaklius. Trupėmis vadinamos ir kai kurių kitų sceninio meno šakų kūrybinės grupės (pvz., šokių).

Istorija

Viduramžių ir vėlesnių laikų Europoje aktorių trupės dažniausia būdavo klajojančios. Klajojančias trupes sudarydavo klajojantys komediantai, rodę itin vaizdingus numerius, humoristinius ir satyrinius vaidinimus, lėlių spektaklius.
Dalius Bajorūnas

Dalius Bajorūnas (g. 1963 m.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.

Biografija

Žaidė Tauras Šiauliai (1990–1991), Tauras Tauragė (2001) komandose. 1990 m. tapo rezultatyviausiu aukščiausiosios lygos žaidėju.
Skirsnemunės Šv. Jurgio bažnyčia

Istorija

Mikalojus Jonavičius Kęsgaila 1523 m. testamentu dalį turto paliko Skirsnemunės bažnyčiai. 1636 m. jai dovanotas Geišių kaimas, įsteigta parapija. 1791 m. pastatyta nauja bažnyčia. Po 1818 m. gaisro bažnyčia atstatyta. 1841 m. Skirsnemunėje gyveno 2 kunigai, parapijai priklausė 8 valakai ir 3 margai žemės.
Klebono Kazimiero Žekevičiaus (1840–1926; palaidotas šventoriuje) pastangomis architektas Ustinas Golinevičius 1892 m. suprojektavo mūrinę bažnyčią. Valdžia 1896 m. leido ją statyti. Sutikęs prižiūrėti statybą inžinierius Nikolajus Andrejevas 1898 m. perdarė projektą. Pagal jį iki 1903 m. bažnyčia pastatyta. Ją 1919 m. konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. Klebonas V. Semenavičius 1935 m. bažnyčią suremontavo.
Šventoriuje palaidotas kunigas Antanas Jakaitis (1907–1981).
Parapija garsėja Šv. Baltramiejaus atlaidais.

Architektūra

Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano, dvibokštė, su zakristijomis ir apside. Išlikęs nebenaudojamas 1632 m. H. Bedekerio liedintas varpas.
Bažnyčioje sumontuoti garsaus vargonų meistro Martyno Masalskio vargonai, apie 1903-uosius sukurti meistro dirbtuvėje Panevėžyje. Šiais vargonais vargonavo kompozitorius Stasys Šimkus. Tai didžiausi istoriniai vargonai Jurbarko krašte.
Bikaneras

Paveldas

Bikanere išlikę daug architektūros vertybių: ištaiginga Džunagarho tvirtovė, 1594 m. pastatyta iš raudono smiltainio ir marmuro, 1896 m. indų-saracėnų stiliaus Lakšmi Nivas rūmai, 1926 m. Lalgarho rūmai, 1486 m. Maru Najak Dži vaišnavų šventykla, dar keletas hinduistų ir džainų šventyklų. 30 km nuo Bikanero yra hinduistinė Karni Mata šventykla, kurioje šventomis laikomos žiurkės. Aplinkinėse dykumose rengiami kupranugarių safariai.

Istorija

Iki XV a. vid. dabartinio miesto vieta buvo retai gyvenamoje dykroje, vadintoje Džangladešu. 1488 m. Bikaneras įkurtas vieno radžputų klano vado Rao Bikos. Jis davė pradžią Bikanero kunigaikštystei. Valdant Mogolams, Bikaneras tapo šios imperijos vasaline valstybe. Bikaneras padėjo Mogolams įveikti Mevarą, už tai gavo daug žemių, buvo pastatyta Džunagarho tvirtovė. XVIII a. miestas įsivėlė į vietinius karus, o 1818 m. tapo pavaldus britams. Bikanero maharadža Ganga Singhas tapo svarbiu Britų Indijos pareigūnu. Tuo metu pastatyti ištaigingi rūmai. 1949 m. Bikaneras prisijungė prie Indijos.
Kabinetinis peilis

Kabinetinis peilis, popieriaus peilis – peilis, skirtas naudoti kabinete sulenktų popieriaus lapų pjaustymui (ir tikrųjų tai plėšimo būdas), vokų atplėšimui.
Popierius pjaustomas ir specialių įrankiu su keičiamomis nulaužiamomis geležtėmis, kuris vadinamas maketavimo peilis, tačiau kartais vadinamas ir popieriaus peilis.

Konstrukcija

Kabinetiniai peiliai paprastai padaryti iš vieno medžiagos (medienos, plastiko, rago, kaulo) gabalo, iš jo suformuota tiek tokio peilio geležtė, tiek rankena. Ašmenys būna negaląsti, bet pakankamai ploni, kad būtų galima pjauti sulenktą popierių. Geležtės smaigalys gali būti gana bukas, svarbu, kad jį eitų užkišti į užklijuoto voko plyšį, kad voką būtų galima atplėšti.
Kai kurie kabinetiniai peiliai savo sandara ir išvaizda gali atitikti darbinius  ar kovinius peilius. Tai ypač būdinga suvenyriniams kabinetiniams peiliams, kurie savo išvaizda gali priminti kalavijus ir kitokius geležtinius ginklus.

Knygų pjaustymas

Seniau tokius peilius naudodavo nevartytų knygų lapų pjaustymui. Pagal vieną ankstesnių knygų minkštais viršeliais spausdinimo būdų jų lapai būdavo taip įrišami, kad lapai vartymo krašte likdavo sujungti, todėl norint skaityti tuos lapus tekdavo atskirti vieną nuo kito sulenkimo vietoje. Tam ir buvo naudojami kabinetiniai peiliai.
Juozas Lebednykas

Juozas Lebednykas (g. 1947 m. rugpjūčio 20 d. Dusmenyse) – Lietuvos skulptorius.

Biografija

Gimė 1947 m. Dusmenų kaime (Trakų raj.). 1954–1965 m. mokėsi Onuškio vidurinėje mokykloje (dabar – Onuškio Donato Malinausko gimnazija). 1966–1972 m. studijavo skulptūrą LTSR Valstybiniame dailės institute (nuo 1989 m. – Vilniaus dailės akademija). Mokėsi pas Bronių Vyšniauską, Gediminą Jokūbonį, Konstantiną Bogdaną. Diplominis darbas – skulptūra „Mūza“, 1972 m., marmuras, 70 cm aukščio (Vilniaus Balio Dvariono muzikos mokyklos interjeras), diplominio darbo vadovas Konstantinas Bogdanas. 1972–1973 m. dirbo Dailės muziejaus restauracinėse dirbtuvėse, tarnavo armijoje. Nuo 1973 m. gyvena ir kuria Panevėžyje. 1974–1987 m. – Panevėžio vaikų dailės mokyklos mokytojas. Nuo 1975 m. LTSR dailininkų sąjungos (nuo 1989 m. Lietuvos dailininkų sąjunga) narys, 1989–1993 m. – jos Panevėžio skyriaus pirmininkas. Nuo 1973 m. dalyvauja parodose, simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (Austrijoje, Belgijoje, Danijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Olandijoje, Rusijoje, Turkijoje, Vokietijoje), surengė personalinių parodų. Pelnė apdovanojimus: I laipsnio diplomai Antrojoje ir Trečiojoje respublikinėse jaunųjų dailininkų parodose (1973, 1974), skirta LR individuali valstybės stipendija (2002), pelnė „Panevėžio dailės dienų 2007“ nominaciją „Už kūrybinę brandą“ (2007). Sukūrė daug vario reljefų, skulptūrų visuomeninių pastatų interjerams, eksterjerams, mažosios plastikos bei skulptūrinės keramikos kompozicijų, objektų, pastelių. Kūrinių yra įsigijęs Lietuvos dailės muziejus, JAV Baltieji rūmai, Panevėžio kraštotyros muziejus, Panevėžio miesto dailės galerija, privačios kolekcijos Lietuvoje ir užsienyje.

Kūryba

Sukūrė vario reljefų (ciklas „Metų laikai“, 1974 m.), apvaliųjų skulptūrų („Paukščiai“ 1985 m., bendrovės „Aukštaitijos vandenys“ pastato kieme, „Burės“ 1988 m., Panevėžio miesto savivaldybės pastato interjere), smulkiosios plastikos kūrinių iš bronzos ir kitų medžiagų („Rimtis“ 1990 m., „Piranijos“ 1992 m., „Paukštis“ 1993 m., „Šuo“ 1998 m., „Žiedas“ 2001 m.), skulptūrinės keramikos kompozicijų („Susilietimas“ 1995 m., „Forma I, II“ 2001 m., „Veneros veidai“ 2006 m.), paminklų (aktorius Bronius Babkauskas, 1976 m., „1863 sukilimo dalyviams atminti“, 1998 m., abu Panevėžyje). Kūriniai dažniausiai stilizuotų realistinių arba abstrakčių formų, kai kada dekoratyvūs, ornamentiški, su neįprastų medžiagų akcentais. Nuo 1973 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Vokietija, Danija, Austrija, Latvija, Turkija).