google/wiki40b huggingface dataset:
ZIL-131

ZIL-131 – TSRS Lichačiovo gamyklos gamybos visureigis sunkvežimis. Pagrindinė paskirtis – įvairios karinės įrangos ir karių gabenimas.
ZIL-131 bazėje buvo gaminami įvairios paskirties specialūs automobiliai.

Lietuvoje

Anksčiau ZIL-131 buvo naudojami kaip miškovežiai, geologinės įrangos, elektros stulpų statymo ir kitai paskirčiai. Dabartiniu metu mūsų šalyje daugiausiai sutinkami gaisriniai automobiliai ZIL-131: autocisternos-AC 40(131), autokopėčios (AL-30), siurblinės stotys (PS-110) ir kt.
Lietuvos kariuomenėje ZIL-131, greta GAZ-66 šiuo metu naudoja tik KASP.
Jūrų lelijos

Mityba

Jūrų lelijos minta filtruodamos smulkias maisto daleles iš vandens plunksniškais čiuptuvais.

Dauginimasis

Jūrų lelijos dauginasi lytiškai. Skirtalytės. Kiaušinėliai ir sperma išleidžiami į vandens srovę, kur įvyksta apvaisinimas. Iš kiaušinėlių išsivysto statinaitės formos dugninės lervos, turinčios viršūninį blakstienėlių kuokštą. Nusėdus ant grunto pradeda augti stiebelis. Subręsta per 10-16 mėnesių. Bestiebių lervos stiebelis nulūžta ir lieka tik ūseliai.
Esaias van de Velde

Esajas van de Veldė (ol. Esaias van de Velde, apie 1587 m., Amsterdamas, Nyderlandai – 1630 m. spalio 18 d.(?), Haga) – XVII a. pradžios Nyderlandų tapytojas-peizažistas, grafikas.

Biografija

Esajas van de Veldė gimė Amsterdame apie 1587 m. Pirmuosius dailės mokslus išėjo pas tėvą Hansą, kuris buvo tapytoju ir tikriausiai pas Antverpeno dailininką Gillis van Coninxloo, kuris tuo metu gyveno Amsterdame. Gali būti, kad mokėsi pas dailininką David Vinckboons. 1610 m. Esajas van de Veldė persikėlė į Harlemą, kur 1612 m. įstojo į vietos Šv. Luko vardo tapytojų gildiją. Harleme Esajo mokiniais buvo Janas van Gojenas ir Pieter de Neijn (1597–1639). Harleme Esajas bendradarbiavo su architektūriniu tapytoju Bartholomeus van Bassen (1590–1652). 1618 m. Esajas van de Veldė kartu su šeima persikėlė į Hagą, kur prisijungė prie vietos tapytojų gildijos. Esajas van de Veldė mirė 1630 m. Palaidotas spalio 18 d.
Dailininkas paliko apie 180 paveikslų, iš kurių 117 yra peizažai, ir žinoma jo daugiau nei 200 grafikos darbų, iš kurių apie 120 graviūrų ir ofortų. Esajas van de Veldė laikomas vienu pačių pirmųjų realistinio peizažo vaizduotojų olandų dailėje, nes jo mokytojų ir pirmtakų peizažai buvo manieristinės stilistikos, labiau vaizduojantys fantastiškas, negu realias vietoves. Esajas van de Veldė yra nutapęs žanrinių ir religinių scenų, kurias dažniausiai vaizdavo vykstančias peizažo aplinkoje. Esajas neturėjo jokių giminystės ryšių su vėliau kūrusiais olandų peizažistais, tėvu ir sūnumi Vilemais van de Veldėmis.
Tarauaka

Istorija

Tarauaka įkurta 1907 m., o savivaldą gavo 1912 m.
Žarnos gaurelis

Žarnos gaurelis – plonosios žarnos atauga, pro kurią yra pasisavinamos maisto medžiagos. Gaureliais yra nusėtas visas plonosios žarnos paviršius, tam kad plonosios žarnos paviršiaus plotas būtų didesnis ir ji galėtų pasisavinti daugiau maisto medžiagų. Kiekvieno gaurelio ilgis 0,5-1,6 milimetro. Gaureliai gali pasisavinti riebalų rūgštis, glicerolį, amino rūgštis ir gliukozę.

Sandara

Gaurelį dengia mikrogaurelių sluoksnis, pro kurį maisto medžiagos prasiskverbia. Gaurelio viduje yra limfagyslė, į kurią patenka maisto medžiagos. Limfagyslę yra apraizgę kapiliarai, kurie jungiasi į kraujagyslę. Ertmė aplink limfagyslę ir kapiliarą yra tuščiavidurė.
Ignacio Casale

Ignacio Casale (g. 1987 m. balandžio 27 d.) yra Čilės lenktynininkas, dalyvaujantis keturračių motociklų lenktynėse.
Nuo 2010 m. jis dalyvauja Dakaro ralyje. Pirmais metais su savo tėvu jis lenktyniavo sunkvežimių kategorijoje. Dar po metų čilietis startavo motociklu. 2012 m. I. Casale perėjo prie keturračio ir finišavo 4-tas. 2013 m. jis laimėjo vieną greičio ruožą ir tapo pirmuoju savo šalies lenktynininku su keturračiu nugalėjusiu Dakaro etape. Šias lenktynes jis baigė antroje vietoje bendroje įskaitoje. 2014 m. iš 13 etapų čilietis laimėjo 7 ir tapo čempionu keturračių įskaitoje.
Filopodija

Filopodijos – nedideli judrių ląstelių membraniniai išlinkimai, susidarantys aktino polimerizacijos pagalba.
Filopidijos padeda ląstelei judėti tuo pačiu principu kaip ir lamelipodijos – prisikabindamos prie paviršių ir tempdamos ląstelę paskui save. Abu šie dariniai dažnai veikia kartu. Iš lamelipodijų išsišakojančios filopodijos dar vadinamos mikro spygliukais (angl. microspikes).
Filopodijų randama migruojančiose ląstelėse, fibroblastuose ir ilgas ataugas turinčiose ląstelėse. Pavyzdžiui, neuronai formavimosi metu išleidžia filopodijas, kurių pagrindinė užduotis yra ištirti aplinką ir sudaryti sinapses reikiamose vietose.

Filopodijos, kaip ir lamelipodijos, yra svarbios ląstelių migracijos procese.
Robin Antin

Drabužių linija

Per 2008 m. Antin su La Senza korporacija kūrė „Burleskos/Pussycat Dolls“ stiliaus moterišką apatinio trikotažo liniją. Linijos pavadinimas yra „Shhh…by Robin“.
Čoloma

Istorija

Prieš užkariavimą dabartinio miesto vietoje gyveno iš majų kilusi indėnų šikakų gentis, o vietovė vadinta Tolomaku. Iki XVII a. čia veikė pranciškonai, tačiau 1739 m. misijos sugriautos sukilimo, nukreipto prieš ispanų valdžią. 1894 m. įkurta gyvenvietė El Paraisas, o nuo 1933 m. vadinama Čoloma. Miestas iškilo kaip cukraus ir bananų eksporto centras.
Kamasūtra

Kamasūtra (skr. कामसूत्र = Kāmasūtra-) – senovės indų eiliuotas tekstų, rinkinys skirtas kamos (meilės) temai. Tai vienas iš meilės mokslų kamašastrų traktatų. Laikoma esminiu tekstu apie meilę sankskrito literatūroje. Autorius – Vatsjajana, gyvenęs III–IV a., greičiausiai Guptų epochoje.
Kūrinio pavadinimas sanskrito kalboje (kāmasūtra-) reiškia „meilės aforizmai“ arba „traktatas apie meilę“. Senovės indų mitologijoje Kama buvo meilės dievas, dievo Višnaus ir deivės Lakšmės sūnus. Jis buvo vaizduojamas kaip nuostabus jaunuolis su lanku ir penkiomis strėlėmis, kuriomis žeidė žmones, sukeldamas meilės jausmą. Jis yra senovės graikų Eroto ir romėnų Amūro atitikmuo. Sūtros – senovės indų filosofiniai, politiniai, moraliniai traktatai, pamokančių posakių rinkiniai.
Tradiciškai Kamasūtros autorius Vatsjajana laikomas asketu, kuris visą gyvenimą laikėsi celibato, kitaip nei kiti Indijos erotologai, rašė nesiremdamas asmeniniu patyrimu. Įžanginėje dalyje pabrėžiama, kad Kamasūtros adresatas yra išsimokslinęs miestietis (nagaraka) ir kad kamos negalima atsieti nuo dharmos ir arthos priedermių.
Klasikiniu Kamasūtros komentaru laikomas Jašodharos Indrapados veikalas „Džajamangala“ (XIII a.).
Nerikas

Nerikas (het. Nerikka ) – bronzos amžiaus miestas, buvęs šiauriau hetitų sostinių Hatušo ir Šapinuvos. Hetitai šį miestą laikė šventu audrų dievo, kuris buvo saulės deivės Vurušemu (jos šventas miestas buvo Arina) sūnus. Oro dievas siejamas su Zaliyanu kalnu netoli Neriko, jis buvo laikomas atsakingu už miesto aprūpinimą lietumi.
Neriką įkūrė žmonės, kalbėję hatų kalba ir miestą vadinę Narak, tai užfiksuota Hatušo archyve, lentelėje CTH 737 su hatų užkeikimu.
Valdant Hatušiliui I Neriką užėmė hetitai. Jie išlaikė pavasario šventę Purulį, skirtą audrų dievo garbei. Šventės metu būdavo deklamuojamas mitas apie drakono Ilujankos nukovimą.
Valdant Hantiliui I Nerikas buvo sugriautas, tad hetitai Purulio šventę perkėlė į Hatušą. Valdant Tudhalijui I Neriko teritoriją užėmė barbarai kaškai. 
Valdant Muvataliui II jo brolis Hatušilis III, paskirtas valdytoju, atsiėmė Neriką ir atstatė jį tapdamas jame Aukščiausiuoju žyniu. Hatušilis savo pirmąjį sūnų pavadino Nerikkaili. Muvatalio II sūnus Muršilis III, tapęs karaliumi, po 7 metų Nerike paskyrė kitą valdytoją, tada Hatušilis III sukilo ir pats tapo karaliumi. 
Nerikas istoriniuose šaltiniuose nebeminimas po Hetitų karalystės žlugimo apie 1200 m. pr. m. e.
Pskovas

Pavadinimo kilmė

Miestas pavadintas pagal pro jį tekančią upę – Pskovą (Velikajos intakas).

Istorija

Nuo 903 iki 1348 m. Pskovas priklausė Naugardui, vėliau tapo nepriklausoma ir gana demokratine šalimi, miestą valdė lietuvių kunigaikštis Daumantas. 1510 m. jį aneksavo Maskva. II pasaulinio karo metu buvo okupuotas vokiečių ir stipriai sugriautas.
Krasas (Slovėnija)

Krasas (slovėn. Kras, it. Carso) − plynaukštė Balkanuose, Dinarų kalnyno šiaurės vakaruose, į šiaurę nuo Istrijos pusiasalio. Plynaukštė yra Slovėnijos ir šiaurės Italijos teritorijoje.
Plynaukštė sudaryta iš klinčių, kurios lengvai tirpsta vandenyje, todėl daug kur plyti karsto reiškinys. Aukščiausias taškas − Trstslio kalnas (643 m).
Kraso plynaukštėje daug urvų: Postojnska jama, Škocjano urvai, Grota Gigantė ir kt.
Vermutas

Vermutas – gėrimas, gautas į vynuogių vyną pripylus įvairių augalų ekstraktų, taip pat rektifikuoto spirito, cukraus arba sutirštintos vynuogių misos. Svarbiausias vermuto komponentas yra pelynas. Vermutas būna baltas, rožinis ir raudonas, 16–18 % stiprumo įvairaus cukringumo.
Vermutas vartojamas neskiestas arba atskiestas sodos vandeniu su ledu. Jis ypač tinka kokteiliams ir kitiems mišriems gėrimams gaminti. Vermutas pasižymi stipriu aromatu ir deginančiu skoniu. Jis gali būti stiprus (18 % spirito, 10 % cukraus) ir desertinis (16 % spirito, 17 % cukraus). Jo gamybai naudojama 30 – 50 ingredientų ir daugiau. Vermutas gaminamas tik iš baltojo ar kelių vyno rūšių. Jų mišinys laikomas ąžuolinėse statinėse apie metus. Gautas vermutas kartais laikomas, filtruojamas, pasterizuojamas ir pilstomas į butelius. Pagrindiniai vermuto gamintojai – Italija ir Prancūzija. Vermutas geriamas grynas, arba gaminami kokteiliai. Grynas naudojamas kaip aperityvas, atšaldytas ar su ledu. Jis dera su spiritiniais gėrimais, ypač džinu.
FC International Turku

Istorija

Klubas įkurtas 1990 m. Yra tapę šalies čempionais ir iškovoję futbolo taurę.
Naugardiškė (Garliava)

Istorija

1812 m. birželio 23 d. Naugardiškėje buvo įsikūręs Prancūzijos imperatoriaus Napoleono didžiosios armijos štabas.
Jonas Motiekaitis

Jonas Motiekaitis (1903 m. gegužės 31 d. Panevėžyje – 1982 m. kovo 17 d. Vilniuje) – smuikininkas, muzikos pedagogas, chorvedys.

Biografija

Pirmojo pasaulinio karo metais mokėsi Jaroslavlio (Rusija) gimnazijoje. Grįžęs į Lietuvą, 1919–1923 m. lankė Panevėžio mokytojų seminariją, kur Vladas Paulauskas ir Kazimieras Linkevičius išmokė smuikuoti.
1924–1930 m. griežti smuiku mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje pas vengrų smuikininką L. Hajušą (Hajos) ir čekų pedagogą E. Leichnerį. Lankė Juozo Žilevičiaus chorvedybos pamokas. Smuiku griežė Stasio Šimkaus ir Juozo Gaubo diriguojamame simfoniniame orkestre bei įvairiuose ansambliuose, dainavo mokyklos vyrų chore ir redagavo studentų žurnalą „Muzikos atžalos".
Baigęs studijas, vienus metus mokytojavo Rietavo gimnazijoje. 1931–1935 m. dėstė muziką ir dainavimą, vadovavo moksleivių chorams Raseinių gimnazijoje, o 1935–1945 m. – Ukmergės gimnazijoje. Dirbo ir studijavo kompoziciją pas prof. Juozą Gruodį Kauno konservatorijoje (1938–1941 m.). Aktyviai dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje, buvo valdybos narys ir muzikos mokytojų sekcijos pirmininkas. 1940 m. kovo 1 – 2 d. šios draugijos suvažiavime Vilniuje skaitė pranešimą „Gimnazijos chorų darbo metodai“, rašė „Muzikos baruose".
1945–1947 m. – Lietuvos Ministrų Tarybos Meno reikalų valdybos Muzikos skyriaus viršininkas. 1945–1948 m. – Vilniaus valstybinio universiteto studentų mišriojo choro vadovas. Į kolektyvą sutelkęs apie 180 dainininkų, juos išmokė sudėtingesnių lietuvių kompozitorių dainų, 1946 m. respublikinės dainų šventės chorų varžybose pelnė pirmąją vietą, surengė koncertų Vilniuje ir Kaune.
1947–1949 m. – Lietuvos valstybinės filharmonijos mišriojo choro meno vadovas ir vyr. dirigentas. Choro koncertines programas praturtino rusų ir Vakarų Europos klasikų kūriniais, Rygoje į plokšteles įdainavo lietuvių kompozitorių dainų.
1945–1963 m. dėstė chorvedybos metodiką Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje, nuo 1946 m. iki mirties – Lietuvos valstybinės konservatorijos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, vyr. dėstytojas, nuo 1971 m. – docentas. Parengė daugiau kaip 40 choro dirigentų.
Be pedagoginio darbo, J. Motiekaitis 1950–1956 m. vadovavo Vilniaus miesto medicinos darbuotojų moterų ir mišriajam chorui. Buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, Vilniaus miesto ir Lietuvos rajonų dainų švenčių dirigentas, 1950 m. respublikinės dainų šventės vyr. dirigentas, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri pirmininkas arba narys, muzikinių paskaitų lektorius. 1981 m. išleido savo harmonizuotų liaudies dainų rinkinį „Tarė barė". 1980 m. pedagogui suteiktas nusipelniusio kultūros veikėjo garbės vardas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Sebastian Dette

Hans Walter Sebastian Dette (g. 1958 m. balandžio 26 d. Daune, Vokietija) – vokiečių teisininkas, buvęs Vokietijos Federalinio Administracinio Teismo (BVerwG) teisėjas, Tiuringijos audito rūmų pirmininkas (nuo 2010 m.).

Biografija

1977 m. Neuwied miessto Werner Heisenberg gimnazijoje baigęs abitūrą, 1977-1979 m. atliko karinę tarnybą (Jagdbombergeschwader 31 štabe Nörveniche). 1979-1983 m. studijavo teisę Mainco universitete, 1983–1986 m. atliko teisės Referendariatą (stažavosi Deutsche Hochschule für Verwaltungswissenschaften Speyer, Rheinland-Pfalz Landtage). 1985 m. apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras.
1979-1986 m. prof. Teichmann (Maince) katedros tarnautojas, nuo 1986 m. gruodžio mėn, Tryro apskrities administracijos tarnautojas, iki 1987 m. gruodžio referentas policijos, savivaldybių priežiūros ir stichinių nelaimių klausimais, nuo 1987 m. gruodžio iki 1988 m. gruodžio mėn. Trier-Saarburg apskrities administracijos apskričių teisės komiteto pirmininkas, nuo 1989 m. pradžios iki 1989 m. lapkričio Rheinland-Pfalz žemės Aplinkos ir sveikatos ministerijos Parlamento ir Kabineto skyriaus (Referat) vedėjas, nuo 2003 m. lapkričio pradžios Bundesverwaltungsgericht teisėjas.
2010 m. sausio 29 d. 73 iš 85 balsų Tiuringijos landtage išrinktas Audito rūmų pirmininku (pirmtakas Manfred Scherer, Tiuringijos vidaus reikalų ministras)
Vakarų Frankų karalystė

Raida

Karolis II Plikagalvis (843−877 m.) gavo šią karalystę trims broliams padalinus Frankų imperiją. Po Vidurio Frankų karalystės suirimo 855 m., konkuruodamas su Rytų Frankų imperija, jis siekė įgyti kai kurias sritis rytuose, kas jam pavyko 870 m., užimant dalį Lotaringijos ir Burgundijos. 875 m. jis buvo išrinktas Romos imperatoriumi, tapdamas vieninteliu imperatoriumi iš šios karalystės.
Kadangi Frankų (Romos) imperijos idėja nebuvo prarasta, Vakarų frankų karaliai pripažino Romos imperatoriaus valdžią, o šiais imperatoriais visada tapdavo Rytų Frankų karalystės atstovai. 884 m. vienas iš jų, Karolis III Storasis, pasinaudojęs Karlomano mirtimi užėmė Vakarų frankų sostą, paskutinį kartą politiškai suvienydamas imperiją. 
Po jo mirties karalystės istoriją lydėjo kova tarp Karolingų ir Robetinų (Anžu grafų) dinastijų. 888 m. Vakarų frankai išsirinko Robertinų  kilmės karalių Odą. Tačiau didikai, remiami Rytų Frankų, iškėlė kitą kandidatą, Karolį III, kuris užėmė sostą 898 m. Nuo 911 m. šis valdė ir Lotaringiją. Po šio mirties vėl valdė Robertinai, kol 936 m. Liudvikas IV Užjūrietis neatkūrė Karolingų valdžios.
Dėl nuolatinių vidaus konfliktų karalystė labai greitai ėmė skaidytis į atskiras feodalines valstybes. Paskutinieji Karolingai valdė tik šiaurės rytines karalystės teritorijas aplink Reimsą. Piečiau jų viešpatavo Robertinai. Mirus paskutiniajam Karolingui Liudvikui V, Prancūzijos karaliumi buvo išrinktas Hiugas Kapetas iš Robertinų, ir taip pradėjo Kapetingų dinastiją.
Johanas Štrausas

Biografija

Johanas Štrausas Jaunesnysis buvo kompozitoriaus, bendravardžio Johano Štrauso Vyresniojo sūnus. Taip pat kompozitoriais buvo ir jo broliai Jozefas Štrausas (vok. Josef Strauss) bei Eduardas Štrausas (vok. Eduard Strauss), tačiau jie nesulaukė tokio populiarumo. Pirmąjį savo valsą J. Štrausas Jaunesnysis parašė dar būdamas 6 metų, tačiau tėvas nenorėjo, kad jis taptų muzikantu, o tikėjosi, kad jis padarys banko tarnautojo karjerą. Dėl to rimčiau muzikos studijomis J. Štrausas galėjo užsiimti tik nuo 1842 m. 1844 m. rugsėjį įkūrė 24 muzikantų orkestrą. Jo valsais sulaukė didelio populiarumo ir jis imtas laikyti rimtu savo tėvo konkurentu. Johanas Štrausas Jaunesnysis su savo tėvu nesusitaikė iki pat pastarojo mirties 1849 m. Po tėvo mirties gavo Hofballmusikdirektor (rūmų pokylių muzikinio direktoriaus) postą. Su dvaro orkestru koncertavo Paryžiuje, Berlyne, Londone, Sankt-Peterburge, kur susilaukė milžiniško pasisekimo.
1862 m. vedė dainininkę Jetty Treffz.

Kūryba

Štrausas sukūrė keletą polkų ir maršų, operečių, tačiau labiausiai yra žinomas savo valsais, kuriuos taip ištobulino ir išpopuliarino, kad net buvo pramintas „didžiuoju valsų karaliumi“. Ypač populiarus tapo jo valsas „Žydrasis Dunojus“. Jo valsai – begalinis džiaugsmas ir sukimasis iki svaigulio, aistra ir svajonė, lyrika ir ilgesys. J. Štrauso valsų lengva klausytis, jie labai melodingi, tačiau kartu ir sudėtingi, įvairių tempų ir kontrastingos dinamikos su kulminacijomis ir atoslūgiais, juose daug skirtingų dalių ir melodijų.
Gintautas Mikolaitis

Biografija

1967–1971 m. mokėsi Šilininkų pradžios mokykloje, 1971–1978 m. Girkalnio vidurinėje mokykloje, 1979 m. baigė Kauno profesinę technikos mokyklą Nr. 33, kino mechanikas. 1984 m. baigė Kauno politechnikos instituto Lengvosios pramonės fakultetą, inžinierius mechanikas.
1984–2000 m. Raseinių siuvimo gamybinio susivienijimo „Šatrija“ darbininkas, vyr. inžinieriaus pavaduotojas, generalinio direktoriaus pavaduotojas statybai. 1997–2000 m. Raseinių rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2000 m. UAB „Raseinių šilumos tinklai“ direktorius, 2000–2004 m. ir 2004–2008 m. kadencijų Seimo narys.
Nuo 1994 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Raseinių rajono skyriaus narys, 1997–2000 m. Raseinių skyriaus pirmininkas, nuo 1999 m. LSDP tarybos narys, 2010 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2011 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys. 
1979 m. Lietuvos žiemos daugiakovės čempionas.
2008 m. birželį Seime rinkti parašai dėl interpeliacijos G. Mikolaičiui už politikų elgesio kodekso pažeidimus. Politikas buvo matomas neblaivus Vyriausybės metinės ataskaitos metu, taip pat buvo pasinaudota jo balsavimo kortele jam būnant atostogose Maltoje.
Ginklas Dženifer

Turinys

Mieste siautėja paslaptinga moterų gauja, brutaliai žudanti seksualiniais nusikaltimais įtariamus, tačiau teisingumo išvengusius vyrus. Naujai į miestą atvykusią Dženifer užpuola 2 vyrai, tačiau ji netikėtai išgelbėjama, o jie žūsta.
Dženifer priversta likti su merginomis ir dalyvauti kitose keršto akcijose, nes matė šių veidus ir žino jų istoriją. Vieno reido metu, norėdamos nubausti iš areštinės paleistą teisėją, jos per klaidą nužudo policininką, o viena iš merginų žūva.
Gauja susipyksta ir išsiskirsto, tačiau buvusi lyderė Džesė nusprendžia viena imtis keršto plano ir įvykdyti teisingumą vienam narkotikų ir pornografijos magnatui. Kai ši įkliūva į bėdą, likusios merginos vėl susivienija, ketindamos išlaisvinti draugę.
Trūnėsinukai

Aprašymas

Smulkūs, iki 3 mm ilgio vabzdžiai. Išvaizda ir gyvenimo būdu primenantys termitus. Sparnuoti suaugėliai nusimeta sparnus panašiai, kaip termitai. Antenos visuomet iš 9 narelių, cerkai trumpi, vienanariai. Spalva nuo šviesiai rusvos iki beveik juodos. Patelė netui kiaušdėtės.
Sparnuoti individai turi išsivysčiusias akis, besparniai turi tik rudimentines akių liekanas, taip pat besparniai neturi ir pigmentacijos (yra balkšvos spalvos).
Šio būrio filogenetiniai ryšiai dar menkai ištirti; pastaruoju metu vis labiau tikima, kad trūnėsinukai artimiausi yra tinkluočiams, o ne termitams.
Gyvena kolonijomis, minta pūvančia mediena, grybais. Kartais medžioja ir smulkius nariuotakojus, pavyzdžiui, kolembolas.

Paplitimas

Paplitę Senojo ir Naujojo pasaulio tropikuose. Tik 4 rūšys rastos į šiaurę nuo Vėžio atogrąžos: 2 JAV ir 2 Tibete.
Kroatijos himnas

Oficialus tekstas

Lijepa naša domovino,

Oj junačka zemljo mila,

Stare slave djedovino,

Da bi vazda sretna bila!
Mila kano si nam slavna,

Mila si nam ti jedina,

Mila kuda si nam ravna,

Mila kuda si planina!
Teci Dravo, Savo teci,

Nit'ti Dunav silu gubi!

Sinje more, svijetu reci,

Da svoj narod Hrvat ljubi!
Dok mu njive sunce grije,

Dok mu hrašće bura vije,

Dok mu mrtve grobak krije,

Dok mu živo srce bije!
Kamarupa

Istorija

Legendos daug pasakoja apie senąsias, mokslininkų neįrodytas dinastijas, kurios valdė Bramaputros slėnį (Asamą) tais laikais, kai šita teritorija buvo vadinama Pradžjotiša. Pirmosios Kamarupos dinastijos pradžia irgi nėra aiški, tačiau pirmasis valdovas iš Bhaumų dinastijos valdė IV a II pusėje.
VII a. Asamas susivienijo su Harša, kad nugalėtų savo priešą Bengaliją ir kurį laiką valdė jos rytines dalis. Po žymiausio valdovo Bhaskaravarmano mirties, į valdžią atėjo nauja, mažai žinoma Mleča dinastija, kilusi iš vietinių genčių.
Po jos X a. pradžioje sugrįžo Bhaumų giminė kaip Asamo Palų dinastija. Jai valdant, valstybė ėmė silpti. Pačioje XI a. pabaigoje Kamarupa pralaimėjo Bengalijai ir neteko savo vakarinių teritorijų. Po trumpos nepriklausomybės XII a., Kamarupa buvo nusiaubta musulmonų antpuolių. Tai nulėmė jos suirimą ir smulkių gentinių valstybių įsigalėjimą.

Administravimas

Kamarupos karaliai brahmapala buvo laikomi dieviškos kilmės. Jų rūmuose gyvendavo mokyti žmonės, mokslininkai ir poetai. Valstybėje veikė ir patariamasis organas, – ministrų taryba mantriparisada, sudaryta iš brahmanų kastos.
Karalystė buvo tvarkingai administruojama ir suskirstyta į kelių lygių administracinius vienetus: bhukti, mandala, višaja ir kitus. Žemė buvo klasifikuojama į dirbamą (kšetra) ir nenaudojamą žemdirbystei (khila).
Senoji sostinė

Senoji sostinė – Trakų rajono laikraštis (savaitraštis), ėjęs 1994 m. Trakuose.

Istorija

Leistas vietoje Trakų rajono savivaldybės informacinio biuletenio „Trakiečių rūpesčiai“. Rėmė Trakų verslininkų klubas. Tiražas 1200 egz.
Redaktoriai: Kęstutis Petkūnas, Aušra Kalinauskienė.
Rimundas Domarkas

Biografija

1977 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius elektrikas.
1977–1984 m. Šiaulių baldų gamybinio susivienijimo „Venta“ energetikas, 1984–1988 m. cecho viršininkas, 1988–1991 m. Projektavimo technologinio biuro inžinierius konstruktorius. 1991–1994 m. AB „Šiaulių tauras“ Elektros biuro viršininkas. 1994–1995 m. UAB „Šiaulių tauro energetika“ darbų vykdytojas. 1995–1997 m. Šiaulių rajono savivaldybės administratorius. 1997–2000 m. Šiaulių apskrities viršininko administracijos viršininko pavaduotojas. 2001–2007 m. Šiaulių prekybos, pramonės ir amatų rūmų generalinis direktorius, 2007–2008 m. Šiaulių miesto savivaldybės administracijos direktorius, 2008–2010 m. Šiaulių apskrities viršininkas, nuo 2010 m. Šiaulių teritorinės darbo biržos direktorius.
Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos narys. 1997–2000 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys, 2007 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.
Šiaulių universiteto tarybos pirmininkas, nuo 2008 m. Šiaulių regiono plėtros tarybos pirmininkas. Žmona Palmira, vaikai Ieva, Justinas.
Peleninė šviesa

Peleninė šviesa – silpnas tamsiosios mėnulio pusės švytėjimas dėl žemės albedo. Ji yra ~5000 kartų silpnesnė, nei tiesiogiai nuo saulės atsispindėjusi šviesa. Geriausiai matoma giedru oru ryto arba vakaro aušros spinduliuose kelias dienas prieš jungtį arba po jos.
Leonardo da Vinci dar 1500-aisiais metais suprato, kad ir Mėnulis ir Žemė atspindi saulės šviesą, o Mėnulyje dar matoma Žemės atspindėta Saulės šviesa. Todėl peleninė šviesa yra dar vadinama Da Vinci švytėjimu.
Peleninė šviesa yra naudojama nustatant Žemės albedą, kuris kinta, priklausomai nuo debesuotumo ir aerozolių kiekio atmosferoje.
Mėnulio peleninės šviesos matavimas yra svarbus metodas, nustatant aerozolių kiekį Žemės atmosferoje. Kuo intensyvesnė yra peleninė šviesa, tuo didesnis yra aerozolių kiekis atmosferoje.