google/wiki40b huggingface dataset:
Medemrodės dvaras

Istorija

Nuo 1804 m. dvaras priklausė vokiečiui Karlui Johanui Frydrichui fon Medemui. Vėliau valdė Šiopingas, baronas Ropas, o XIX a. pabaigoje jį nupirko grafas Vladimiras Zubovas. Dvare jis 1895 m. įsteigė mokyklą, į kurią kviesdavo jaunus caro valdžios nemėgstamus mokytojus. Pats apsigyveno dvare po 1910 m. su antrąja žmona Vera Ušakova-Bielskiene. 1914 m. Medemrodės dvare slėpė V. Mickevičių-Kapsuką, pabėgusį iš Sibiro tremties, padėjo jam išvykti į Tilžę, o iš ten – į Zakopanę. Vl. Zubovas Dabikinės dvarą testamentu perdavė savo sūnui Vladimirui.

Žymūs žmonės

Dvare mokytojavo rašytoja Aldona Didžiulytė-Kazanavičienė (V. Kapsuko žmonos sesuo), Elena Baronienė.
Rimantas Skersys

Rimantas Skersys (g. 1961 m. vasario 24 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, treneris.

Biografija

1969 m. pradėjo sportinį kelią Klaipėdos sporto mokykloje pas trenerį Fiodorą Finkelį, kiek vėliau – pas Ričardą Dubinską. Po laiptelį kopdamas aukštyn futbolo laiptais, gabus jaunuolis buvo kviečiamas į įvairias savo amžiaus grupės Lietuvos rinktines. 1977 m. Klaipėdos futbolo VJSM sudėtyje Sumgaite tapo TSRS specializuotų sporto mokyklų čempionu. Tais pačiais metais perspektyvus žaidėjas buvo pakviestas į meistrų komandą „Atlantas“.
Baigęs vidurinę mokyklą, 1979 m. išvyko studijuoti į Kauno kūno kultūros institutą. Studijuodamas KKI, 1979-1983 m. ne kartą tapo Lietuvos aukštųjų mokyklų čempionu. Baigęs mokslus, 1983 m. rudenį R. Skersys grįžo į „Atlanto“ vienuolikę, kurioje rungtyniavo iki 1989 metų. 1985 m. pasiektas pats svariausias laimėjimas – su „Atlantu“ iškovota teisė rungtyniauti TSRS I lygos čempionate. 1990 m. R. Skersys rungtyniavo uostamiesčio „Granito“ ekipoje.
Atkūrus Nepriklausomybę, 1991-1993 m. rungtyniaudamas Kretingos „Minijoje“ R. Skersys kretingiškiams padėjo tapti Lietuvos II lygos čempionais. Taip pat iškovota teisė rungtyniauti tarp stipriausių Lietuvos komandų.
Rungtyniaudamas už „Granito“ ir „Minijos“ ekipas R. Skersys derino futbolininko ir trenerio darbą. Nuo 1989 m. Rimantas pradėjo dirbti Klaipėdos futbolo mokykloje, kurioje darbuojasi iki šiol. Su savo komandomis R. Skersys yra ne kartą tapęs įvairaus amžiaus respublikos pirmenybių čempionais, taip pat iškovojo Lietuvos jaunių ir jaunimo žaidynių titulus. 1992-2005 m. R. Skersys dirbo Lietuvos U-17 ir U-19 rinktinių treneriu. 2010 m. vadovavo FC Klaipėdai.
Tarp auklėtinių – Lietuvos nacionalinės rinktinės žaidėjai Tomas Danilevičius ir Andrius Gedgaudas, U-21 rinktinės vartininkas Liudvikas Valius, Vokietijos Bundeslygos salės futbolo čempionas ir geriausias žaidėjas Haroldas Gracholskis.
Aleksiejiškis

Aplinkinės gyvenvietės

Ažugiriai – 3 kmANTALGĖ – 3 km
Sarah Bernhardt

Biografija

Gimė 1844 m. spalio 22 d. Paryžiuje. Motina buvo Nyderlandų žydų kilmės kurtizanė. Tėvas – nežinomas. Iki ketverių metų su aukle gyveno Bretanėje. Nuo septynerių metų lankė mergaičių mokyklą Paryžiaus priemiestyje, kur turėjo galimybę vaidinti vietos teatre. Dešimties metų buvo priimta į vietinę Šv. Augustino vienuolyno mokyklą. 1862 m. baigė Paryžiaus konservatorijos dramos klasę, po kurios pradėjo aktorės karjerą Paryžiaus komedijos teatre Comédie-Française. Dėl konfliktų šiame teatre vaidino trumpai. 1864 m. pradėjo vaidinti nacionaliniame teatre Odéon-Théâtre de l'Europe. Jame pasižymėjo atlikusi Kordelijos vaidmenį V. Šekspyro tragedijoje Karalius Lyras. Ypač išgarsėjo 1872 m. suvaidinusi Karalienę V. Hugo dramoje Riuji Blazas. Nuo 1872 m. iki 1880 m. vaidino Comédie-Française teatre, o nuo 1893 m. iki 1898 m. – Théâtre de la Renaissance. 1899 m. įsteigė Théâtre des Nations, kuris vėliau buvo pavadintas aktorės vardu. Šiuo laikotarpiu daug gastroliavo užsienio valstybėse. Nuo 1900 m. iki mirties nusifilmavo ir keliuose kino filmuose. 1905 m. vaidindama Rio de Žaneire Sara Bernard susižeidė dešinę koją, kurią 1915 m. teko amputuoti. Net po šios traumos aktorė sėdėdama tęsė pasirodymus. Pirmojo pasaulinio karo metais vaidino Prancūzijos kariams, kovojusiems Vakarų fronte. 1914 m. apdovanota Prancūzijos Garbės legiono ordinu. Mirė 1923 m. kovo 26 d. nuo uremijos. Palaidota Paryžiaus Per Lašezo kapinėse.
1907 m. parašė autobiografinę knygą, 1923 m. – vadovėlį Teatro menas.
Kritikų buvo labai vertinama kaip draminių vaidmenų aktorė, taip pat už išraiškingą balsą. 1960 m. jos vardas įrašytas Holivudo šlovės alėjoje.
Spartelio kyšulys

Spartelio kyšulys (arab. رأس سبارطيل = Rūs Spārṭīl) – kyšulys šiaurės vakarų Afrikoje, Maroke; išsikišęs į Gibraltaro sąsiaurį, priešais Gibraltaro kyšulį. Yra 12 km į vakarus nuo Tanžero, iškilęs virš jūros 326 m. Po kyšuliu yra Heraklio urvų požeminė sistema. Ant kyšulio pastatytas švyturys.
Spartelio kyšulys kartais klaidingai laikomas šiauriausia Afrikos vieta. Iš tiesų, toliau į šiaurę nutolęs yra Ras ben Saka kyšulys Tunise.
1782 m. spalio 20 d. ties šiuo kyšuliu vyko Spartelio mūšis tarp Ispanijos ir Britanijos laivynų.
Dalius Jakubėnas

Biografija

1979 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas ortopedas traumatologas.
Biržų ligoninės ortopedas traumatologas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Biržų skyriaus narys. Nuo 2011 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Laimutė, vaikai Antanas, Dalia.
FM Vilnius

Istorija

Mokykla įkurta 1959 m. Mokykloje treneriais yra dirbę garsūs šalies futbolo specialistai: Stasys Paberžis, Z. Ganusauskas, V. Čiegis, R. Grušas, L. Dūda, J. Mulionis, Benjaminas Zelkevičius, Eugenijus Riabovas, V. Gedgaudas, V. Kateiva, St. Danisevičius, Algimantas Liubinskas, G. Kalėdinskas, Vytautas Dirmeikis, J. Miniauskas, Stasys Paberžis, St. Ramelis, R. Juška ir kiti.
Maumedyninis baltikas

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 152 psl.
Rumbonių koplyčia

Istorija

Kapinės įrengtos bažnyčios užnugaryje, už galinių šventoriaus vartų, pašventintos 1799 m. Jų teritorija padidinta 1868 m. Mūrinė Pilchovskių šeimos koplyčia (su laidojimo rūsiu) kapinėse baigta statyti po 1804 m. Priklauso Rumbonių bažnyčios (pastatyta 1795–1798 m.) su varpine kompleksui, nuo 1997 m. yra nekilnojamojo kultūros paveldo objektas, regioninės reikšmės paminklas (unik. kodas 23578).
2004 m. koplyčia remontuota: tvarkyti pamatai, stogo danga, perdažyta išorė.
Kapinėse stūkso Korevų šeimos kapo antkapinis paminklas, išsiskiriantis grafaitės Juzefos Korevaitės balto marmuro statula (unik. kodas 7664).  Antkapį, manoma, sukūrė lietuvių kilmės Varšuvos skulptorius Pijus Velionskis pagal išlikusias J. Korevaitės fotografijas. 1918 m. spaudoje skulptūra minima kaip „dvarininko Korevos dukters Julės itališko marmuro stovyla“, kainavusi tūkstantį rublių. J. Korevaitė mirė sulaukusi 18 metų 1908 m.
Ufa

Istorija

Ufa įkurta 1574 m. nogajų tvirtovės Turatau vietoje; miesto teisės nuo 1586 m. XVII a. – svarbus prekybos centras pakeliui iš vidurio Rusijos link Sibiro. 1796 m. tapo Orenburgo gubernijos centru, nuo 1865 m. – Ufos gubernijos. 1890 m. nutiestas geležinkelio ruožas Samara-Zlatoustas. Pramonė ėmė vystytis XIX a. pabaigoje.
Naktiniai gyvūnai

Naktiniai gyvūnai – gyvūnai, kurie dieną miega, o naktį būna aktyvūs. Jie priešingi dieniniams gyvūnams, koks yra ir žmogus. Dar viena grupė – prietemų gyvūnai, kurie būna aktyvūs vakarais ir rytais, prieblandoje.
Naktinis gyvenimo būdas yra specializacijos atvejis – taip išvengiama dieninių plėšrūnų arba medžiojami naktimis aktyvūs gyvūnai. Dykumose naktinis ir prietemų gyvenimo būdas padeda apsisaugoti nuo perkaitimo ir vandens praradimo.
Kai kurie dieniniai gyvūnai kartais trumpam pereina prie naktinio gyvenimo būdo. Pvz., jūriniai vėžliai, kurie yra dieniniai gyvūnai, į paplūdimius dėti kiaušinių išropoja naktimis, kad apsisaugotų nuo plėšrūnų.
Naktiniai gyvūnai paprastai pasižymi sutemų rega (dažnai neturi spalvinės regos), gera klausa ir uosle. Zoologijos soduose naktinius gyvūnus kartais laiko naktį apšviečiamuose aptvaruose ar narvuose, kad jų paros ritmas pasislinktų, ir jie būtų aktyvūs dieną, kai ateina lankytojai.
Lepontijai

Lepontijai (lot. Lepontii) – senovinė tauta, kurios žemės buvo Alpėse, Retijoje (dabartinė Šveicarija ir Italija), kai Retiją užkariavo Roma.
Lepontijai buvo aprašomi kaip keltų, ligūrų, retų ar germanų gentis. Tačiau daugiausia įrodymų, įskaitant paskutinius archeologinius kasinėjimus, ir lepontijų ryšys su Šiaurės Italijos Golasekos kultūra (Golasecca culture) rodo juos buvus keltų kilmės. Lepontijai galėjo atsirasti susiliejant retams (kurie kilme siejosi su etruskais) ir keltams.
Pagrindinis lepontijų miestas buvo Oscela (Oscela, dabar Italijos miestas Domodossola), jų teritorija apėmė pietinius San Gotardo ir Simplono perėjų šlaitus (dabar tai Osolos ir Tičino žemės).
Lepontijų žemės užėmė pietvakarinį Retijos kampą. Apie 600–500 m.p.m.e. lepontijai savo antkapiuose ėmė ėmė daryti įrašus savo rašmenimis, kurie buvo kilę iš etruskų abėcėlės. Retijoje buvo naudojamos kelios etruskų kilmės abėcėlės. Tuo metu piečiau lepontijų žemių 600–500 m.p.m.e. buvo etruskų žemės, kuriose vėliau atsirado insubrų sostinė Mediolanas (Mediolanum, dabartinis Milanas).
Liuda Grybauskienė

Liuda Grybauskienė (1934 m. birželio 23 d. Marijampolė – 1988 m. gegužės 17 d. Vilnius) – Lietuvos pianistė, pedagogė.

Biografija

Vyras Kęstutis Grybauskas. 1958 m. baigė Lietuvos konservatorijos S. Vainiūno fortepijono klasę. 1954–1960 m. Lietuvos konservatorijos koncertmeisterė. 1960–1963 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytoja, 1963–1968 m. Vilniaus J. Tallat Kelpšos muzikos mokyklos, 1968–1988 m. Lietuvos konservatorijos dėstytoja; nuo 1982 m. docentė.
Su vyru 1961 m. įkūrė pirmąjį Lietuvoje koncertuojantį fortepioninį duetą, 1961–1987 m. surengė daugiau kaip 500 koncertų Lietuvoje ir užsienyje. Lietuvių kompozitoriai šiam duetui sukūrė daugiau kaip 50 kūrinių. Suredagavo lietuvių kompozitorių kūrinių fortepijonui, sudarė muzikos leidinių, parašė muzikologinių straipsnių.
Mokiniai: Dalia Jatautaitė, Violeta Urmanavičiūtė, Audronė Žigaitytė-Nekrošienė, Šarūnas Nakas.
Carmelita Jeter

Biografija

2007 m. pasaulio čempionato metu Jeter 100 bėgime iškovojo bronzos medalį, bei pelnė aukso medalį komandinėje 4x100 m estafetėje. 2009 m. Šanchajuje sportininkė pagerino savo asmeninį rekordą iki 10,64 s ir tapo antrąją greičiausia moterimi 100 m bėgimo istorijoje. Tais pačiais metais vykusiame 2009 m. pasaulio čempionate ji pelnė bronzos medalį 100 m bėgime. 2010 m. pasaulio uždarų patalpų čempionate 60 m bėgimo distancijoje Jeter pelnė sidabro medalį. 2011 m. pasaulio čempionato metu Jeter pirmą kartą įveikė priešininkes iš Jamaikos ir tapo pasaulio čempione. 2012 m. Londono olimpinėse žaidynėse iškovojo sidabrą 100 m bėgimo distancijoje, bronzą 200 m ir auksą 4x100 m estafetėje.
Piuro rūmai

Piuro rūmai buvo 1760–1762 m. pastatyti Vilniuje, Neries dešiniajame krante.
Prie Piuro rūmų vešėjo geometriškai suplanuotas parkas su terasomis ir laiptais Neries link. Parke buvo gausu skulptūrų, smulkiosios architektūros, kiniškų paviljonų.

Istorija

Dešinioji Neries pakrantė šalia Žaliojo tilto nuo seno vadinosi Žvejais, mat kadaise čia jų daugiausia gyveno. Senesni vilniečiai nenustemba išgirdę prietiltinę dalį vadinant Piuromontu, kuri XVIII a. buvo Rumšiškių seniūno Stanislovo Piuro  nuosavybė, kur stovėta puošnių rūmų. Dabar netoli tilto stovi nesena imitacinės gotikos pilaitė (Kalvarijų g.1, įsikūrusi Architektų sąjungos buveinė).
Pagal 1875 m. sudarytą Vilniaus miesto perspektyvinį planą buvo numatyta Vilniaus miesto plėtra šiaurės kryptimi, o Piromonto teritoriją nuspręsta užstatyti mūriniais gyvenamaisiais namais. Čia 1900 m. suformuotas mūrinių gyvenamųjų namų kolonijos užstatymas (unik. kodas 33608).
Guillaume Canet

Biografija

Gijomas Kane gimė Paryžiaus priemiestyje Bulonė-Bilankūre (pranc. Boulogne-Billancourt). 1999 m. susipažino su vokiečių modeliu ir aktore Diana Kriuger, kurią 2001 m. rugsėjo 1 d. vedė. 2006 m. jie išsiskyrė. Šiuo metu G. Kane gyvena su Oskaro laureate, prancūzų aktore Marion Kotijar. Su Marijon K. jis susipažino filmavimo metu 2002 m. filme Jeux d'enfants (angl. Love Me If You Dare).
G. Kane 2007 m. laimėjo „César“ apdovanojimą, geriausio režisieriaus kategorijoje, už filmą Tik niekam nesakyk (pranc. Ne le dis à personne).
Lenkena

Lenkena – lenktas drožtuvas medžio žievei skusti, vidaus lenktiems paviršiams išdrožti.
Kauno apskelbimai

Kauno apskelbimai – informacinio pobūdžio leidinys, leistas 1915 m. Kaune lietuvių, lenkų ir vokiečių kalba.

Istorija

Leido okupacinė vokiečių administracija, redagavo Barenas fon Šrėteris. Ėjo du kartus per savaitę. Spausdino įsakymus, sprendimus, paliepimus, informavo apie karo veiksmus fronte, apie įvykius Lietuvoje. Išėjo 4 numeriai.
Penkių mėnulių aikštė

Turinys

Teisėjas Rozarijus Saračinis niekada nebuvo įžymus ir netyrė garsių bylų. Tą dieną, kai išėjo į pensiją, prie namų jį užpuolė nepažįstamas vyras ir įdavė paketą. Jame teisėjas rado unikalią filmuota medžiagą, kurioje matyti kaip prieš du dešimtmečius, 1978 m. buvo pagrobtas žymus politikas Aldo Moro, vėliau rastas nužudytas. Juostą perdavęs vyras vėliau paskambina telefonu ir patvirtina esąs vienas iš užpuolikų bei paskatina teisėją pasidomėti šia istorija, nes jam pačiam dėl ligos liko nedaug laiko.
Saračinis pasitelkia į pagalbą savo buvusių kolegę Fernandą ir buvusį asmens sargybinį Branko. Žingsnis po žingsnio jie narplioja įvykius, vis labiau įsitikindami, kad jeigu pagrobimą iš tiesų ir įvykdė teroristinė organizacija “Raudonosios brigados”, tai už jų greičiausiai dar veikė ir užsienio slaptosios tarnybos. Kuo arčiau tiesa, tuo labiau praeities jėgos pradeda trukdyti neofcialiam tyrimui: nužudomas juostą perdavęs vyras, inscenizuotoje avarijoje žūna Frederikos vyras, o Saračinį ir Branko bando nunuodyti dujomis. Net jei jiems ir pavyks įminti didžiausią šalies istorijoje mįslę, nepakaks įrodymų kažką pakeisti…
World Series by Renault

Automobilis

Čempionate visi lenktynininkai važiuoja vienodais automobiliais su „Dallara“ važiuokle ir Nissan VQ35 V6 3498 cm³ varikliu, kuris gali pasiekti 425 „brake“ arklio galių (angl. brake horsepower), didžiausias sūkių per minutę skaičius ribojamas iki 8500. Tuščias sveria 600 kg, kuro bako talpa – 80 litrų. Padangas tiekia „Michelin“.
Takaradzuka

Istorija

825 m. pastatyta Sumijoši šventykla. 1887 m. buvo atidarytos Takaradzukos karštosios versmės. 1897 m. nutiesta Hankaku (dab. Fukučijamos) geležinkelio linija. 1910 m. atidaryta Mino Arimos (dab. Hankiu Takaradzukos) elektrinio geležinkelio linija. Nuo XX a. 2-ojo iki 5-ojo dešimtmečio vyravusios Hanšinkano modernizmo kultūros centras buvo Takaradzuka. 1914 m. balandžio 1 d. Takarazuka Revue atliko pirmąjį pasirodymą. 1951 m. kovo 15 d. prijungus Kohamos kaimą (Kavabės apskritis), Takaradzuka įgavo miestelio statusą. 1954 m. balandžio 1 d. prijungus Jošimoto kaimą (Muko apskritis), Takaradzuka įgavo miesto statusą. 1995 m. kilęs Didysis Hanšino žemės drebėjimas nusinešė daugiau kaip 100 žmonių gyvybes. 2003 m. Takaradzukai suteiktas specialaus miesto statusas.

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė yra Viola mandshurica, medis – kvapioji kamelija (Camellia sasanqua), japoninė sedula (Cornus kousa), paukštis – japoninė četija (Cettia diphone).
Paaiškinimas

Paaiškinimas – kokio nors reikalo detalesnis, konkretesnis ar išsamesnis išdėstymas; raštas, rašomas kieno nors pageidavimu, nesusipratimų atveju. Gali būti pateikiamas kaip pasiaiškinimas (pvz., padarius pražangą, nusižengimą). Turinys ir tekstas gali būti įvairus. Forma – kanceliarinė (kaip prašymo ar pareiškimo) arba laisva.
Mileičicės sinagoga

Istorija

Mūrinė sinagoga buvo pastatyta 1927 m. vietoje anksčiau šioje vietoje stovėjusios Mileičicės Senosios sinagogos. Per II pasaulinį karą 1941 m. sinagoga buvo nusiaubta ir suniokota. Po karo pastate veikė biblioteka ir kino teatras. Šiuo metu pastatas yra apleistas.
Rákospalotai EAC

Istorija

1991 m. prijungtas Volan Budapest klubas.
Drevė

Drevė – tuščia erdvė, susidariusi medžio kamiene ar tarp šakų. Daugiausia susidaro senuose ar negyvuose įvairių rūšių medžiuose.
Drevė susidaro dėl natūralių fiziologinių krūvių, tenkančių medžio šerdžiai. Drevės gali susidaryti dėl lietaus, ugnies, vėjo, karščio, perkūnijos poveikio, taip pat dėl vabzdžių, grybų, bakterijų veiklos. Taip pat drevės neretai susidaro tose vietose, kur seniau buvo, bet nūnai nukrito senų medžių šakos. Dreves dažnai pagilina ir išplečia gyvūnai.
Medžių drevėse įsitaiso įvairūs gyvūnai: paukščiai (ypač geniniai, pelėdiniai, bukutiniai), voverės, šikšnosparniai, echidnos, įvairūs driežai, sterblinės skruzdėdos, miegapelės, bitės, širšės.
Kikės siuntų tarnyba

Siužetas

Kikė yra jauna ragana, kuriai ką tik sukako trylika metų, todėl pagal tradiciją ji privalo palikti savo namus ir iškęsti raganų išbandymą – pagyventi viena pati be artimųjų pagalbos. Taigi vieną naktį ji su savimi pasiima savo katiną Džidži ir išskrenda mamos dovanota šluota pradėti savo naują gyvenimą. Ji apsistoja viename mieste prie vandenyno, bet nusivilia pamačiusi, kad žmonės čia ne tokie draugiški, kaip ji tikėjosi. Nerasdama kur apsistoti ir be skraidymo nemokėdama nieko daugiau ji ima abejoti, kad apsistojo tinkamoje vietoje. Tačiau pagelbėjusi vietos prekiautojai, kuri jai pasiūlo apsistoti pas ją, Kikė nusprendžia pradėti savo verslą bei surasti savo gyvenimo kelią...
Joseph Bédier

Joseph Bédier (1864 m. sausio 1 d. – 1938 m. rugpjūčio 29 d.) – prancūzų rašytojas, pedagogas ir istorikas.
Zigmantas Pocius

Biografija

1954 m. baigė Viduklės vidurinę mokyklą, o 1959 m. Vilniaus universitetą.
1959–1964 m. mokytojavo Kudirkos Naumiestyje, Klaipėdoje. 1964–1984 m. Enciklopedijų leidyklos jaunesnysis redaktorius, redaktorius, Meno redakcijos vedėjas. 1984–1988 m. leidyklos „Mokslas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1990–1991 m. Vilniaus universiteto leidyklos direktorius. 1991–1992 m. leidyklos „Mokslas“ direktorius, 1992–1996 m. Mokslo ir enciklopedijų leidyklos direktorius.
1993 m. Tėvynės Sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. 1996–1997 m. Seimo narys. Palaidotas Viduklėje (Raseinių raj.)
Ferganos vilajetas

Geografija

Ferganos vilajetas yra Ferganos slėnyje – Pamiro Alajaus ir Tianšanio kalnų sistemų apsuptoje dubumoje Syrdarjos bei jos intakų aukštupiuose. Ferganos slėnis garsus gamtos turtais, Slėnyje išlikę daug istorinių paminklų – senųjų miestų, tvirtovių griuvėsių.
Ferganos slėnio teritorija yra lyguma, aukštėjanti iš vakarų į rytus (nuo 260 iki 500 m). Ferganos miestas yra 576 m aukštyje virš jūros lygio, o prieškalnės yra 700–1200 m aukštyje.
Šiaurinę Ferganos vilajeto dalį užima smėlynai ir druskožemiai. Piečiau geležinkelio linijos Taškentas-Andižanas yra barchanų.
Kairiajame Syrdarjos krante yra vario rūdos telkinių, taip pat – naftos, sieros. Altyaryko apylinkėse yra mineralinių šaltinių. Vilajete taip pat yra stambūs kvarco telkiniai, aukso, sidabro, aliuminio, geležies, volframo, urano, molibdeno, granito, akmens anglies, marmuro. Išžvalgyti dideli naftos ir gamtinių dujų telkiniai.

Klimatas

Klimatas ryškiai žemyninis, su švelnia žiema (kartais – šalta) ir labai karšta vasara. Ferganos vilajeto klimatas švelnesnis, negu kaimyninių Syrdarjos ir Taškento vilajetų, kurie atviri šiaurės vėjams.
Vidutinė sausio temperatūra -3,2 C° (Fergana) (didžiausias šaltis -25 C°). Sniego danga trumpalaikė.

Vasara karšta. Vidutinė liepos temperatūra +28 C° (didžiausia +42,4 C°).
Vakarinėje srities dalyje būna stiprių vėjų, pučiančių Ferganos slėnio išėjime (Leninabado apylinkės). Pavasarį šie vėjai kartais išdžiovina dirvožemio viršutinius sluoksnius. Vėjo greitis gali siekti 30-35 m/s. Vidutiniškai Ferganos slėnyje būna 42 vėjuotos dienos per metus. Pasitaiko smarkių dulkių audrų. Rytinėje slėnio dalyje vėjai silpsta. Liepos mėnesį neretai pučia garmsilis (rus. гармсиль), ypač būdingas vakarinei daliai.
Ferganos slėnyje krituliai reti. Vakarinė ir centrinė dalys labai sausringos. Kritulių daugiausia rytinėje dalyje – iki 170 mm/metus. Priekalnėse kritulių padaugėja iki 270 mm/metus (absoliutus maksimumas – 447 mm/metus). Krituliai gausiausi pavasarį.
Vegetacinio periodo trukmė – 210–220 dienų, pliusinių temperatūrų suma vegetacinio laikotarpio metu – 4300–4700 C°. Vilajeto klimato sąlygos palankios auginti medvilnę ir kitas šilumamėges kultūras, jei naudojama irigacija.

Ekonomika

Pagrindinė ekonomikos šaka vilajete – žemės ūkis. Daugiausia užsiimama medvilnės auginimu drėkinamose žemėse, šilkininkyste, sodininkyste ir vyno gamyba. Gyvulininkystė specializuojasi mėsos ir pieno gamyboje.
Esa-Pekka Salonen

Karjera

Esa Peka Salonenas Suomijoje (Helsinkyje) Sibelijaus akademijoje studijavo kompoziciją ir grojo valtorna. Taip pat privačiai studijavo dirigavimą pas Jormą Panulą ir E. Rautavarą. 1977 m. su J. Kaipainenu, M. Lindbergu ir K. Sariaho įkūrė kolektyvą „Ears Open“. Taip pat yra eksperimentinio ansamblio „Toimii!“ įkūrėjas. Lankė dirigavimo kursus Sienoje ir Darmštate. Profesinis debiutas įvyko 1979 m., su Suomijos radijo simfoniniu orkestru. 1983 m. kartu su Juka Peka Saraste įkūrė kamerinį orkestrą „Avanti!“.
1985–1994 m., Švedijos radijo simfoninio orkestro vyriausiasis dirigentas. Nuo 1984 m. Oslo filharmonijos, 1984–1995 m., Filharmonijos orkestro Londone kviestinis dirigentas. Taip pat dirigavo Naujajam Stokholmo, „Avanti!“ kameriniams orkestrams ir „London Sinfonietta“. 1984 m. debiutavo su Los Andželo filharmonijos orkestru, 1992 m. tapo jo muzikiniu vadovu.
Jo koncertų programos Los Andžele susilaukdavo prieštaringų vertinimų, kadangi savo muzikoje jis derina naujus kūrinius su XX-ojo amžiaus pradžios šedevrais. Nors kūryba nėra gausi, tačiau ją supainiotų retas. Muzika vystėsi nuo laisvo tonalaus romantizmo į kur kas modernesnę kalbą, turinčią daug įvairių ir sudėtingesnių aspektų. Kūriniuose jaučiamas amerikietiškojo minimalizmo poveikis, o taip pat ir I. Stravinskio, O. Mesiano, L. Berio ir A. Donatonio įtakos.

Apdovanojimai

Kompozitorius yra pelnęs ne vieną svarbų apdovanojimą: 1992 m. UNESCO Rostrum apdovanojimą už kūrinį „Floof" ir Siena Prize 1993m., suteikė „Accademia Chigiana" (beje, jis yra pirmasis dirigentas, kuris  gauna tokį apdovanojimą). 1995 m. Gavo Karališkosios filharmonijos Operos apdovanojimą, o po dvejų metų - dirigento apdovanojimą. 1996 m. kompozitorius apdovanojamas Švedijos karaliaus „Litteris et Artibus" medaliu, vienu iš didžiausių Švedijos karaliaus apdovanojimų. 1998 m. Prancūzijos vyriausybė apdovanojo Ordre des Arts ir des Lettres ordino pareigomis. Jis taip pat buvo apdovanotas „Pro Finlandia" medaliu ir Helsinkio medaliu. 2014 m. - Nemmerso kompozicijos premija, kurios dėka gavo rezidenciją „Henry and Leigh Bienen" muzikos mokykloje Šiaurės vakarų universitete ir pasirodymą su Čikagos simfoniniu orkestru. Iki šiol Esa-Pekka Salonen gavo septynis garbės daktaro laipsnius keturiose skirtingose ​​šalyse. 2006 m. Musical America kompozitorių pripažino  kaip geriausią metų muzikantą, o 2010 m. jis buvo išrinktas garbės nariu Amerikos menų ir mokslo akademijoje.

Prieiga internete:

Oficialus kompozitoriaus puslapis
Vikipedijos puslapis
Music Sales Classical
Paieška į gylį

Paieška į gylį (angl. depth-first search ar DFS) – paieškos grafe arba grafo apėjimo būdas, kai pasirinkus pradinę viršūnę einama grafo briaunomis kiek įmanoma giliau, renkantis vis naują viršūnę; kai paskutinė aplankyta viršūnė naujos (dar neaplankytos) kaimynės nebeturi, tada grįžtama iki artimiausios neaplankytos briaunos ir vėl ieškoma kuo giliau tol, kol bus rastas ieškomas tikslas arba kol bus aplankytos visos grafo viršūnės ir briaunos. Šis būdas priešpastatomas paieškai į plotį, kur esant viršūnėje X pirmiausia aplankomos visos viršūnei X gretimos (sujungtos su X briauna) viršūnės, po to viršūnės, gretimos pastarosioms, ir t. t.