google/wiki40b huggingface dataset:
Socialinis darbas

Socialinis darbas – profesinė veikla, kurios paskirtis – padėti socialinio funkcionavimo sunkumų turintiems asmenims, grupėms ir bendruomenėms pagerinti santykius su visuomene. 
Šia veikla skatinami socialiniai pokyčiai, žmonių santykių problemų sprendimas, žmonių įgalinimas bei išsilaisvinimas, siekiama gerovės padidinimo. Socialinio darbo veikla taikoma ten, kur žmonės sąveikauja su socialine aplinka. Veiklos metu remiamasi žmogaus elgesio ir socialinių sistemų teorijomis, Žmogaus teisių ir socialinio teisingumo principais.  Socialinio darbo metu siekiama padėti asmeniui, šeimai spręsti savo socialines problemas pagal jų galimybes ir jiems dalyvaujant, nežeidžiant žmogiškojo orumo ir didinant jų atsakomybę, pagrįstą asmens, šeimos ir visuomenės bendradarbiavimu. 
Pagalba teikiama socialinės paramos, palaikymo, korekcijos ir reabilitacijos pavidalais, taip pat reformuojant pačią socialinę sistemą. Socialinio darbo pagrindas yra dalykiški ir kompleksiški veikimo būdai, kuriais formuojamas, palaikomas, reabilituojamas ar socialiai integruojamas (reintegruojamas) atskiras asmuo ar asmenų grupė.
Socialinis darbas – tai kompleksiška technologija, skirta gyventojų socialinei apsaugai, socialiniam valdymui ir socialinei politikai pažeidžiamų gyventojų atžvilgiu.
Bebro nacionalinis parkas

Parko augalija ir gyvūnija

Parke yra 49 žinduolių rūšys, 275 paukščių rūšys, 36 žuvų rūšys, 12 varliagyvių rūšių, 5 roplių rūšys, 700 drugių rūšių, 448 vorų rūšys, 500 vabalų rūšių, 19 dėlių rūšių ir 42 apsiuvų rūšys. Parke auga įvairūs pelkiniai ir durpynų miškai. Parke auga retų viksvų-samanų bendrijai priklausančių augalų. Taip pat auga šie augalai: liekninis beržas, laplandinis karklas, karališkoji glindė, raudonoji gegūnė, plačialapė klumpaitė, dvilapė blandis, tamsialapis skiautalūpis, plačialapis skiautalūpis, mažoji spanguolė, apskritalapė saulašarė, ilgalapė saulašarė, pataisas varinčius, vaistinis pataisas, atgiris. Parke gyvena daug įvairių vandens ir pelkių paukščių rūšių. Parkas yra viena iš svarbiausių sėjikinių paukščių perėjimo vietų Centrinėje Europoje. Taip pat parke gyvena šie paukščiai: gaidukas, meldinė nendrinukė, stulgys, perkūno oželis, didžioji kuolinga, juodkrūtis bėgikas, pilkoji gervė, baltasparnė žuvėdra, baltaskruostė žuvėdra, didysis apuokas, mažasis erelis rėksnys ir balinė pelėda. Parke gyvena nemažai briedžių ir žiemoja šikšnosparniai.
Michele Soavi

Michele Soavi (g. 1957 liepos 3) – italų kino aktorius ir režisierius.
Gimė Milane, filmų kūrėjo karjerą pradėjo dirbdamas režisieriaus Joe D'Amato asistentu. Vėliau bendradarbiavo su žymiu italų siaubo filmų režisieriumi Dario Argento. Pirmasis savarankiškas Soavi filmas buvo Dario Argento Siaubo pasaulis, dokumentika apie Argento.
Žvaigždutė (žurnalas)

Istorija

Iki 1977 m. Nr. 3 (27) buvo žurnalo „Genys“ priedas. 1977–1989 m. ėjo kaip LKJS CK ir Lenino pionierių organizacijos Respublikinės tarybos mėnesinis žurnalas. 1990 m. leido Lietuvos vaikų fondo leidykla „Alka“, nuo 1991 m. steigėja ir leidėja – valstybinė įmonė „Spauda“, nuo 1995 m. – UAB „Trys žvaigždutės“. Tiražas 1977 m. – 37 000 egz., 1990 m. – 900 egz., 1997 m. – 2000 egz.
Tina Maze

Biografija

Tina Mazė gimė 1983 m. gegužės 2 d. Sloven Gradece. Pradėjo slidinėti nuo trejų metų amžiaus. 1999 m., būdama 15 metų, debiutavo FIS Pasaulio taurės varžybose ir 2002 m. sausį ji pirmą kartą pelnė vietą ant nugalėtojų pakylos parodžiusi antrą rezultatą didžiojo slalomo rungtyje. Ji dalyvavo 2002 m. Solt Leik Sičio olimpiadoje, medalių nelaimėjo ir tais metais pasiekė pirmąją pergalę Pasaulio taurės etapuose didžiojo slalomo rungtyje. T. Mazei 2005 m. buvo sėkmingi, kai ji laimėjo tris Pasaulio taurės etapus ir buvo išrinkta Slovėnijos metų sportininke. Tačiau jos pasirodymas 2006 m. Turino olimpiadoje buvo nuviliantis su aukščiausia 12 vieta rungtyse. 2008 m. T. Mazė nutraukė treniruotes su nacionaline rinktine ir kartu su italų treneriu Andrea Massi įsteigė naują komandą „Team to aMaze“. 2008 m. T. Mazė išsiveržė tarp kalnų slidininkių reitingo lyderių, 2010 m. Vankuverio olimpiadoje iškovojo sidabro medalius slalomo supermilžino ir didžiojo slalomo rungtyse. Jos populiarumas augo dėl pasirodymų ir 2012 m. išleistos popdainos anglų kalba „My Way Is My Decision“ su videoklipu.
T. Mazės pasirodymas Pasaulio taurės bendrojoje įskaitoje vis gerėjo: 2010 m. ji buvo ketvirta, 2011 m. − trečia, 2012 m. − antra. 2013 m. ji nugalėjo bendrojoje Pasaulio taurės įskaitoje su rekordiniu 24-ių pakylos vietų skaičiumi, tarp kurių 11 pergalių, ir tapo vienintele moterimi, kuri išbuvo bendrosios įskaitos lydere nuo pirmojo iki paskutiniojo sezono etapų. Ji su 2414 bendrosios įskaitos taškais nustatė naują kalnų slidininkų rekordą (sumušusi H. Majerio 2000 tšk. pasiekimą 2000 metais), net 1313 taškų aplenkusi antroje vietoje likusią vokietę Maria Höfl-Riesch. Taip pat 2013 m. ji laimėjo slalomo supermilžino, didžiojo slalomo, dvikovės atskiras įskaitas, o greitojo nusileidimo ir slalomo įskaitose užėmė antras vietas; taip pat tapo čempione ir iškovojo du sidabro medalius tų metų pasaulio čempionate. Ji yra laimėjusi visų rungčių Pasaulio taurės etapus. 2014 m. Sočyje T. Mazė tapo bendračempione greitajame nusileidime ir čempione didžiajame slalome. Kitais metais iškovo pasaulio čempionato aukso medalius greitajame nusileidime ir dvikovėje. Po 2015 m. sezono T. Mazė paskelbė pasitraukianti iš sporto vienam sezonui. Ji 2017 m. sausį dalyvavo viename Pasaulio taurės etape Maribore − ten pat, kur dalyvavo patį pirmą kartą prieš 18 metų, ir po to paskelbė galutinai pasitraukianti iš varžybų.
Ortelsburgo apskritis

Geografija

Ortelsburgo apskritis apėmė pietinę Rytų Prūsijos provincijos dalį Galindoje, ribojosi su Neidenburgo, Alnaštyno, Rešliaus, Zensburgo ir Johanisburgo apskritimis. Apskrities plotas 1703 km².
Konstantinovas (Riazanės sritis)

Istorija

Konstantinovo istorija skaičiuoja apie 400 metų. Pirmą kartą paminėtas 1619 m. Tuomet priklausė caro šeimai. Po kelių dešimtmečių atiteko kilmingoms rusų šeimoms. Dvarą valdė kunigaikščiai Myščeckiai, Naryškinai, Golycinai, Olsufjevai. Nuo 1897 m. dvarą valdė Maskvos pirklys I. P. Kulakovas (m. 1911), o iki 1917 m. – jo duktė L. I. Kulakova (1886–1937), ištekėjusi už filologijos profesoriaus N. P. Kašino.
Po Spalio revoliucijos, 1918 m. sausį, dvarininkai buvo iškeldinti, rūmuose įkurdinta vaikų prieglauda. 1933 m. dvaro parke pastatyta kaimo mokykla, dvare apsigyveno mokytojų šeimos. 1965–1969 m. dvarvietėje veikė gyventojų buitinio aptarnavimo kombinatas (siuvimo, avalynės cechai, kirpykla, stalių dirbtuvės).
1969 m. dvaro sodyboje prasidėjo naujas etapas – ji perduota steigiamam valstybiniam S. Jesenino muziejui–draustiniui. Po kapitalinio remonto ir restauracijos darbų dvaras įgavo pirmykštę XX a. pradžios išvaizdą. 1995 m. jame įsikūrė poemos „Ana Snegina“ muziejus – vienas iš nedaugelio pasaulyje, skirtų vienam literatūros kūriniui ir jo prototipui – L. I. Kašinai.
Dvarą Konstantinove lankė poetas S. Jeseninas, dailininkas Leonidas Pasternakas ir daugelis kitų kultūros ir meno veikėjų. Maskvos Tretjakovo galerijoje eksponuojamas L. Pasternako paveikslas „Pasirengimas šokiui“, kuriam pozavo dvarininkų Kašinų vaikai, D. Levickio tapytas kunigaikščio A. M. Golicyno portretas. Dvaro šeimininkų ir svečių epistoliarinis palikimas saugomas Literatūros ir meno archyve Maskvoje.
Velnio sėkla

Siužetas

Veiksmas vyksta ХХ a. pradžios Lietuvos kaime. Pamestinuką berniuką Jonį atiduoda tarnauti turtuoliui Baniui. Paslaugusis Jonis, gavęs „Velnio sėklos“ pravardę, viskuo įtinka savo šeimininkams. Jaunoji samdinė Teresė simpatizuoja Joniui, tačiau šis vedybų neplanuoja. Iš Rusijos-Japonijos karo Jonis grįžta šlubas, veda bevaikę Banio našlę ir tampa turtingo ūkio pilnateisiu šeimininku…

Apdovanojimai

XIII-ojo sąjunginio kino festivalio Dušanbėje prizas režisieriui „už tikrovišką ikirevoliucinio kaimo gyvenimo atspindėjimą“ (1980 m.).
Vaclovas Pelikanas

Vaclovas Pelikanas (lenk. Wacław Pelikan, 1790 m. Slanimas, Abiejų Tautų Respublika – 1873 m. Pelikanų dvaras, Aleksandrovo valsčius, Kauno gubernija, Rusijos imperija) – gydytojas chirurgas, Vilniaus imperatoriškojo universiteto profesorius, 1824–1832 m. – rektorius.

Biografija

Baigęs gimnaziją, 1807 m. Vilniaus universitete studijavo matematiką ir fiziką. 1809–1813 m. Sankt Peterburge studijavo chirurgiją. Baigęs dirbo adjunktu Vilniaus universiteto Chirurgijos katedroje, 1816 m. apgynė disertaciją „Dissertatio medico chirurgica inauguralis de aneurysmate“, vėliau tapo profesoriumi. Nuo 1817 m. Vilniaus universitete dėstė chirurgijos, 1820–1824 m. – anatomijos kursą. 1824–1832 m. ėjo universiteto rektoriaus pareigas. Vadovavo Jozefo Franko įkurtai Vilniaus chirurgijos klinikai. Buvo kelių Vilniaus universiteto mokslininkų, mokslo daktarų vaikų krikšto tėvas.
Isaurų dinastija

Istorija

Kilo iš Isaurijos (Mažoji Azija, pietinė dalis, Sirija). Pradininkas sirų kilmės imperatorius Leonas III, buvęs Anatoliko temo strategas. Jis ir jo įpėdiniai Konstantinas V Kopronimas karinėmis ir administracinėmis reformomis sutvirtino pašlijusią Bizantijos imperijos vidaus padėtį. Jų laikais galutinai nusistojo provincijų karinė administracinė valdymo sistema – temai.
Leonas III, Konstantinas V, Leonas IV ir Konstantinas VI sėkmingai kariavo su bulgarais, arabų Damasko Omejadų dinastijos bei Bagdado Abasidų dinastijos kalifais.
Valdant Isaurams užmegzti diplomatiniai santykiai su Tanų dinastijos Kinijos imperatoriais, pagyvėjo prekyba Didžiuoju šilko keliu. Isaurai pertvarkė Konstantinopolio infrastruktūrą, pastatyta daug akvedukų, tiltų, taip pat bažnyčių, vienuolynų. To meto Bizantijos architektūra darė didelę įtaką Frankų valstybės menui ir architektūrai.
Isaurai rėmė VIII a. kilusį ikonoklastų judėjimą. Leonas III 730 m. uždraudė garbinti paveikslus, 754 m. Bažnytinis susirinkimas paveikslų garbinimą paskelbė erezija. Isaurai pasinaudojo juo siekdami riboti Bažnyčios įtaką, atiminėjo bažnyčių ir vienuolynų žemes, stengėsi suvienodinti bažnytinius kultus. Dėl planų ištekėti už Frankų valdovo Karolio Didžiojo paskutinė Isaurų dinastijos imperatorė Irena 802 m. buvo ištremta.
Vytautas Budriūnas

Biografija

1934 m. baigė Marketo universitetą (Milvokis). Žaidė vadinamoje koledžų žvaigždžių komandoje, Marketo universiteto rinktinėje. 1938 m. atvyko į Lietuvą. 1938-1939 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės žaidėjas. Žaidė 11 rungtynių, pelnė – 19 taškų. 1939 m. Europos vyrų krepšinio čempionas, turnyre pelnė 73 taškus.
Grįžęs į JAV 1940-1959 m. dirbo treneriu, mokyklos sporto direktoriumi. 2007 m. populiariausio Lietuvos krepšininko rinkimuose jo pavardė paminėta ketvirta.
Kardenasas (Kuba)

Istorija

Kardenasas įkurtas 1828 m. XX a. pr. tai buvo vienas pagrindinių cukraus eksporto centrų Kuboje.
Gruzdžių vaikų socializacijos centras

Istorija

1890 m. grafas Naryškinas Gruzdžiuose pastatė prieglaudą neįgaliems vaikams. 1945 m. igoninė- prieglauda tapo vaikų namais, 1955 m. pagalbine mokykla, 1972 m. specialiaja pagalbinė mokykla. Nuo 1993 m. specialieji vaikų globos namai (pradinės klasės). Gruzdžių specialieji vaikų auklėjimo ir globos namai įsteigti 1995 m. spalio 10 d. 2003 m. birželio 25 d. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu Nr. 809 steigėjo funkcijas nuo 2003 m. rugsėjo 1 d. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija perdavė Šiaulių apskrities viršininkui.
Kvantinė mechanika

Juodojo kūno spinduliavimas

XIX a. antroje pusėje suformuluota elektromagnetizmo teorija nesugebėjo paaiškinti absoliučiai juodo kūno spinduliavimo spektro. Tuo metu egzistavusios šio reiškinio teorijos tiksliai aprašydavo tik tam tikrą spektro dalį: labai žemus dažnius arba labai aukštus dažnius. Pirmajam pilnai spektrą paaiškinti pavyko vokiečių fizikui Maksui Plankui. 1901 metais jis paskelbė savo teoriją, kurioje buvo pateikta prielaida, jog kūnas šviesą spinduliuoja ne nepertraukiamu dažniu, bet tik tam tikro dažnio kvantais. Šviesos kvanto energija tiesiogiai proporcinga šviesos dažniui: , kur proporcingumo koeficientas  yra vadinama Planko konstanta.

Fotoefektas

Klasikinė fizika taip pat negalėjo paaiškinti, kodėl stebint šviesos fotoefektą elektronų greitis nepriklauso nuo šviesos intensyvumo, tačiau priklauso nuo jos dažnio. Šį reiškinį 1905 metais pavyko paaiškinti A. Einšteinui, kuris rėmėsi prielaida, kad šviesos energija yra proporcinga šviesos dažniui bei tuo, kad šviesa yra ne tik spinduliuojama, tačiau ir sugeriama kvantais.

Kvantinė mechanika ir magnetizmas

Kvantinė mechanika yra vienintelis fizikos skyrius, galintis tinkamai paaiškinti magnetizmo reiškinį. Magnetizmo priežastys slypi atominiame medžiagų sandaros lygmenyje.
Klasikinės fizikos požiūriu, medžiagų elektronai skrieja apie branduolius uždaromis orbitomis, nutolusiomis nuo branduolio tam tikru atstumu. Kadangi elektronai turi elektros krūvį, tai judėdami ratu jie sukuria elektros srovę, o pastaroji kuria magnetinį lauką. Iš to išplaukia, kad atomo magnetinis momentas tiesiogiai priklauso nuo jo orbitinio judesio kiekio momento.
20 amžiaus pradžioje buvo žinoma, kad vandenilio atomo žemiausio energetinio lygmens orbitinis judėjimo kiekio momentas yra lygus nuliui. Kita vertus, spektruose buvo aiškiai matyti dvi linijos, t. y., pilnas atomo magnetinis momentas buvo nelygus nuliui. Iš pradžių buvo manoma, kad šis magnetinis momentas atsiranda dėl elektrono sukimosi aplink savo ašį, tačiau ši idėja buvo greitai sukritikuota. Mat remiantis šia idėja bei norint paaiškinti eksperimento rezultatus, linijinis elektrono paviršiaus judėjimo greitis turėtų viršyti šviesos greitį, o tai prieštarautų specialiajai reliatyvumo teorijai. Vėliau buvo pasiūlyta teorija, kad elektronai turi savąjį judėjimo kiekio momentą, kuris yra nesusijęs su mechaniniu judėjimu ir yra vidinė dalelės savybė. Šis dydis dar vadinamas sukiniu. Pilnas atomo judesio kiekio momentas yra jo orbitinio judesio kiekio momento ir visų elektronų sukinių vektorinė suma. Atomų judesio kiekio momentas taip pat yra kvantuotas.
Narevas (kaimas)

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1282 metais. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. 1421 m. kaime įkurta prieplauka. XVI a. įkurta Narevo Viešpaties Nukryžiavimo Kryžiaus parapija. 1514 m. birželio 27 d. karalius Žygimantas Senasis kaimui suteikė Kulmo teises ir privilegijas. Tuo metu kaimą valdė Polocko vaivada Albertas Goštautas, kuris 1529 m. miestui suteikė Magdeburgo teises. 1528 m. įkurta Narevo Marijos Dangun Žengimo ir Šv. Stanislavo parapija. 1533 m. miestas atiteko karalienei Bonai Sforzai. 1554 m. mieste lankėsi karalius Žygimantas Augustas. 1555 m. patvirtintos miesto teisės ir privilegijos. 1558 m. mieste lankėsi karalienė Bona Sforza. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. 1576 m. gruodžio 5 d. karalius Steponas Batoras patvirtino miesto teises, tuo metu mieste buvo 178 namai. 1580 m. miestas atiteko karaliui Steponui Batorui, kuris 1582 m. apsilankė šiame mieste. 1616 m. mieste buvo 135 amatininkai. 1650 m. pastatytas tiltas per Narevo upę. XVII a. Švedų tvano metu miestas buvo smarkiai nusiaubtas švedų kariuomenės. 1767 m. karalius Stanislovas Augustas Poniatovskis patvirtino miesto privilegijas. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1842 m. Rusijos imperijos Balstogės sričiai. Nuo 1842 m. iki 1914 m. Rusijos imperijos Gardino gubernijai. Iki I pasaulinio karo mieste stovėjo Narevo Senoji sinagoga. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1934 m. miestas prarado miesto teises. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR. 1941-1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. 1941 m. liepos 31 d. buvo nužudyti 43 kaimo gyventojai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1974 m. sudegė medinė Narevo sinagoga.
Pierre Bonnard

Biografija

Pjeras Bonaras gimė 1867 m. spalio 3 d. Fontenė prie Rozo mieste prie Paryžiaus. Jo tėvas buvo Karo ministerijos valdininkas. 1887 m. P. Bonaras pradėjo studijuoti teisę Paryžiuje ir lankyti dailės užsiėmimus Žiuljano akademijoje. 1888 m. įstojo į Paryžiaus aukštąją dailės mokyklą, kurioje susitiko ilgamečius draugus, menininkus K. K. Ruselį ir E. Viujarą. P. Bonaras nebaigė teisės studijų, tėvui privertus trumpai dirbo valdišką darbą ir 1889 m. prisijungė prie Paryžiaus dailininkų grupės „Nabiai“, kuri buvo organizuota Polio Seriuzjė ir jai priklausė Morisas Deni, Polis Ransonas, Ker Ksaveras Ruselis, Eduaras Viujaras ir kiti. Dailininkai buvo įtakoti P. Gogeno ir japonų estampų, naudojo ryškias spalvas, ekspresyvias linijas ir dirbo įvairiomis dailės formomis.
1890 m. P. Bonaras dirbo vienoje studijoje su E. Viujaru ir M. Deni, pradėjo kurti spalvotas litografijas. Po atliktos karinės tarnybos P. Bonaro sukurtas šampano reklaminis plakatas susilaukė sėkmės, tėvas nebetrukdė jam atsidėti dailei. 1891 m. P. Bonaro darbai eksponuoti Nepriklausomųjų salone ir „Nabių“ grupės parodoje Le Barc de Boutteville galerijoje. P. Bonaras eksponavo su „Nabių“ grupė iki 1900 m., jos iširimo. P. Bonaro draugu tapo Anri de Tulūz-Lotrekas. 1893 m. P. Bonaras sutiko Maria Boursin (Martą), ilgametę draugę, kurią vedė 1925 m. Jis kūrė plakatus ir iliustracijas laikraščiui La Revue blanche, 1895 m. sukūrė vitražą amerikiečių menininkui Louis Comfort Tiffany. Dirbo su teatralu Aurélien Lugné-Poë. 1896 m. įvyko pirmoji P. Bonaro personalinė paroda Diuran-Riuelio galerijoje Paryžiuje. 1897 m. Ambruazas Volaras publikavo pirmąjį P. Bonaro litografijų albumą. 1903 m. dailininko kūriniai buvo eksponuoti pirmajame Paryžiaus Rudens salone ir Vienos secesijos parodoje Vienoje. 1906 m. įvyko paroda Bernheimo Jaunesniojo galerijoje Paryžiuje.
P. Bonaras daug keliavo po Prancūziją, dirbo Normandijoje, Senos upės slėnyje ir Pietų Prancūzijoje. 1912 m. įsigijo namą Vernone (Eras). Keliavo į gretimas šalis, Šiaurės Afriką. 1925 m. įsigijo vilą prie Kanų. Tuo metu P. Bonaras buvo pripažintu menininku, 1926 m. keliavo į JAV. 1938 m. šeima pardavė namą Vernone ir galutinai apsigyveno viloje prie Kanų. 1942 m. mirė jo žmona Marta, kurios charakterio pasireiškimai esą įkvėpė daugelį dailininko kūrinių. 1946 m. įvyko P. Bonaro kūrinių retrospektyvionė paroda Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje. Pjeras Bonaras mirė 1947 m. sausio 23 d. Le Kanė mieste Pietų Prancūzijoje. P. Bonaras dirbo įvairiuose žanruose, kūrė iliustracijas, dekoracijas. Jo paveikslų temos buvo paprastos ir labai įvairios: peizažai, aktai, natiurmortai, autoportretai, namų interjero scenos. Stambi P. Bonaro kūrinių kolekcija sukaupta Orsė muziejuje Paryžiuje.
Alvydas Pazdrazdis

Biografija

Krepšinio pagrindus įgijo Panevėžio sporto mokykloje, vėliau studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, rungtyniavo Vilniaus „Statyboje“.
1992 m. Barselonos olimpinėse žaidynėse žaidė Lietuvos nacionalinėje rinktinėje, iškovojo bronzos medalį. 1992 m. pakviestas į JAV Luizianos universitetą mokytis ir žaisti krepšinį Amerikos studentų lygoje (NCAA).
1997–1999 m. žaidė Klaipėdos „Neptūne“, 1999–2000 m. Vilniaus „Sakaluose“. 2000 m. baigęs krepšininko karjerą, išvyko dirbti į Tuleino universitetą (JAV) teniso rinktinės fizinio parengimo treneriu.
2004–2006 m. Jonas Kazlauskas pakvietė dirbti treniruojamoje Pirėjo „Olympiakos“ ekipoje.
2006–2008 m. Kinijos rinktinės trenerio Jono Kazlausko asistentas (Kinijos vyrų krepšinio rinktinė 2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse pasiekė ketvirtfinalį, kur pralaimėjo Lietuvai).
Japoniškas vesternas

Atsiliepimai

Interneto tinklalapis Rotten Tomatoes filmą įvertino 55 % teigiamų recenzijų.
Dzi (provincija)

Geografija

Dzi provincija buvo į šiaurę nuo Geltonosios upės, kuri buvo skiriamoji riba nuo Ju provincijos (Vidurio lygumos) pietuose. Tai buvo kalnuotas kraštas, kur šiaurės-pietų kryptimi išsidėstę dvi lygiagrečios kalnų grandinės. Rytinė grandinė - Taihango kalnai atskyrė regioną nuo Šiaurės Kinijos lygumos (Jan provincijos). Vakarinė grandinė buvo Liuliango kalnai, už kurių buvo Geltonoji upė, čia irgi tapusi vakarine skiriamaja riba (nuo Jong provincijos). 
Pagrindinė regiono upė - Fen, kurios slėnis įsiterpęs tarp abiejų kalnų grandinių. Tai - derlingiausia regiono dalis. Šiaurėje ir šiaurės rytuose Dzi provincija ribojosi su Bing ir Jou provincijomis.
Bebrininkai

Istorija

Iki 1950 m. priklausė Vilkaviškio apskrities Paežerių valsčiui. Pagal pirmajį Lietuvos visuotinį gyventojų 1923 metų surašymą Bebrininkų kaime buvo 31 ūkis ir 275 gyventojai.

Pavadinimo kilmė

Bebrininkais LDK laikais buvo vadinami baudžiauninkai, kurie prižiūrėdavo bebrynus, gaudydavo bebrus ir dvarui atiduodavo jų kailiukus.
Tatjana Romaškina

Įvertinimai

T. Romaškina yra surengusi rečitalių Lietuvoje, Rusijoje, Ukrainoje, Vokietijoje, Danijoje, Estijoje, Italijoje ir kitose Europos šalyse; dalyvauja tarptautiniuose pianistų forumuose, festivaliuose; koncertuoja kamerinių ansamblių sudėtyse su žymiais Lietuvos ir užsienio atlikėjais. Pianistė skambina su kameriniais ir simfoniniais orkestrais (diriguojant K. Ivanovui (Rusija), Stanislovui Domarkui, A. J. Lukoševičiui, Robertui Šervenikui (Lietuva), B. Burgeriui (Olandija), S. Camartin (Šveicarija) ir kt. Pianistė atlieka šiuolaikinių uzsienio (rusų, ukrainiečių, amerikiečių) ir lietuvių kompozitorių Z. Virkšo, R. Šileikos, A. Remesos, N. Mūdrajos-Eager, Juozo Domarko, Putino Fledžinsko kūrinius. Ji yra parengusi šių kompozitorių kūrinių premjeras; įgrojo nemažai fondinių įrašų Lietuvoje, Rusijoje, Ukrainoje.
Atlikėja dalyvauja tarptautiniuose akademinės („XXI a. muzika ir švietimas“ forumuose-festivaliuose) bei šiuolaikinės muzikos festivaliuose („Klaipėdos muzikos pavasaris“, „Marių klavyrai“, „Kopa“ ir kt.), vadovauja meistriškumo kursams Lietuvoje ir užsienyje, dalyvauja tarptautinėse konferencijose, yra Lietuvos muzikų sąjungos, Lietuvos EPTA bei tarptautinės draugijos „XXI a. muzika ir švietimas“ narė.
Rusijoje, Ukrainoje T. Romaškina išugdė tarptautinių ir respublikinių pianistų konkursų laureatų. Profesorės auklėtinių iš Klaipėdos universiteto Menų fakulteto pasiekimai: Kristina Budvytytė ir Adelė Daunoravičiūtė 2013 m. JAV Niujorko mieste vykusiame tarptautiniame konkurse „American protégé“ tapo I premijos laureatėmis fortepijoninio ansamblio kategorijoje. Studentės Jana Arutiunova, Kristina Budvytytė ir Adelė Daunoravičiūtė laimėjo pirmąsias vietas Tarptautinio susivienijimo „XXI a. menas ir švietimas" rengiamuose konkursuose Suomijoje, Austrijoje ir Italijoje. Studentės J. Brun, O. Petrova, V. Khlebnikova ir N. Navakaitė tapo to paties forumo rengiamų konkursų Danijoje, Ukrainoje, Italijoje, Prancūzijoje, Graikijoje ir Suomijoje laureatėmis ir diplomantėmis. Studentė J. Ščerbatova laimėjo II vietą tarptautinio studentų kamerinių ansamblių ir koncertmeisterių konkurse, o A. Ivanova, L. Fedčenko ir I. Tiškienė tapo šio konkurso diplomantėmis.
Klaipėdos J. Karoso muzikos mokykloje ji išugdė tarptautinių konkursų laureates A. Šileikaitę ir D. Stankevičiūtę, A. Geifman, O. Konkovą, A. Žagaraitę.
T. Romaškinos klasės absolventai dirba įvairiose muzikos institucijose Lietuvoje, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje, Prancūzijoje, Rusijoje ir kitose šalyse.