google/wiki40b huggingface dataset:
KDE

Istorija

KDE projektas buvo pradėtas 1996 metais Tiūbingeno universiteto studento Mathiano Ettriko (Matthians Ettrich). Tuo metu jis įžvelgė porą neigiamų dalykų Unix darbalaukio aplinkoje. Vienas iš pagrindinių jo nusiskundimų Unix darbo aplinka buvo tai, kad kiekviena programa veikė savaip, ir jo mergina nesugebėjo naudotis nei viena jų. Šis jo nusiskundimas pritraukė daug dėmesio, todėl po kurio laiko gimė KDE projektas.
Mathianas KDE projektui pasirinko Qt biblioteką. Kiti programuotojai labai greitai pradėjo rašyti KDE/Qt programas ir 1997 metų pradžioje jau buvo išleidžiamos didžiulės ir sudėtingos programos.
Maksymilian Hajkowicz

Biografija

Gimė 1889 m. kovo 3 d. Švenčionyse. 1910 m. baigė Vilniaus prekybos mokyklą, vėliau pradėjo tarnauti Rusijos imperijos kariuomenėje. 1910-1912 m. mokėsi karininkų mokykloje Maskvoje. Kovojo I pasauliniame kare, 1917 m. perėjo į naujai susikūrusį lenkų pulką, bet buvo suimtas, tačiau greitai pavyko pabėgti ir prisijungė prie lenkų pulko Ukrainoje. Nuo 1918 m. sausio kovojo su bolševikais Ukrainoje, kuriems užėmus Kijeve pasiliko mieste ir pasitraukė į pogrindį. 1918 m. gruodį grįžo į Lenkiją, įstojo į Lenkijos kariuomenę ir kovojo Lenkijos-sovietų kare prie Vilniaus ir Daugpilio. 1919 m. birželio 1 d. tapo majoru. 1920 m. spalio 9 d. dalyvavo vadinamajame Liucijaus Želigovskio maište, kurio metu iš lietuvių buvo atimtas Vilnius. 1921-1923 m. tarnavo Varšuvoje, 1923-1925 m. Vilniuje. 1925-1926 m. dirbo Varšuvos aukštojoje karininkų mokykloje. 1928 m. sausio 23 d. tapo papulkininkiu. 1937 m. kovo 19 d. tapo pulkininku. 1939 m. rugsėjį vokiečiams užpuolus Lenkiją pasitraukė į Rumuniją, kur ir mirė 1940 m. vasario 16 d. Bukarešte.
Liutauras Ulevičius

Biografija

Mokėsi Utenos I-ojoje vidurinėje mokykloje, vėliau KTU gimnazijoje, kurią baigė 1998 m. 2003 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė vienpakopes teisės studijas, teisės magistras. Studijavo Didžiojoje Britanijoje.
Vedęs, augina dvi dukras. Laisvalaikiu bėgioja, įveikė tris Vilniaus maratonus. Dalyvavo televizijos žaidime „Kas? Kur? Kada?“. GŽI narys.

Ryšių su visuomene veikla

Ryšių su visuomene srityje dirba nuo 2002 m., prieš tai žurnalistu dienraštyje Verslo žinios ir kt. Konsultavo IT ir telekomunikacijų rinkos, tarptautines bendroves, taip pat dirbo politinių ryšių su visuomene srityje (keli Europos Parlamento nariai, Aplinkos ministerija etc.).
2006 m. išleido knygą apie etiškų ryšių su visuomene kūrimą. Joje pateikti patarimai, kaip apie save papasakoti visuomenei. Aiškinama, kaip panaudoti ryšių su visuomene galimybes, pateikiama bendravimo su lietuviška žiniasklaida klaidingų ir sėkmingų pavyzdžių. Knygoje pateikti pavyzdžiai apie dažniausiai pasitaikančias ryšių su visuomene užduotis: pranešimus žiniasklaidai, spaudos konferencijas, informuoti žiniasklaidą.

Tinklaraštininkas

iš Lietuvos vyriausiajame administraciniame teisme kaip tinklaraštininkas laimėjo bylą prieš Lietuvos Respublikos Seimo kanceliariją. 2009 m. balandžio 20 d. teismas iš dalies patenkino tinklaraštį rašančiojo skundą, kuriuo jis prašė įpareigoti Seimo Ryšių su visuomene skyrių jį akredituoti ir išduoti nuolatinį leidimą įeiti į Seimo rūmus.
Byla tapo pirmuoju Lietuvos teismų praktikos precedentu, sprendusiu klausimą, kas gali būti pripažintas žurnalistu (Visuomenės informavimo įstatymo kontekste):
[..] sprendžiant, ar asmuo atitinka žurnalisto požymius, pakanka nustatyti, ar fizinis asmuo profesionaliai renka, rengia ir teikia medžiagą, kurią pats panaudoja veikdamas kaip viešosios informacijos rengėjas.

Veikla Vyriausioje rinkimų komisijoje

Vyriausios rinkimų komisijos narys (pasiūlytas Teisingumo ministro Remigijaus Šimašiaus), pateikęs atskirąsias nuomones dėl VRK sprendimų, susijusių su UAB „Visagino atominė elektrinė“ ir 2012 m. Seimo rinkimų rezultatų pripažinimu daugiamandatėje rinkimų apygardoje.
Pagarsėjo, kai po I-ojo 2012 m. Seimo rinkimų turo Darbo partijos nariui Vytautui Gapšiui socialiniame tinkle Facebook parašė žinutę, kurią pats vadino trolinimu, o V.Gapšys apkaltino siekiu paveikti Aplinkos ministerijos valdininkus.
2012 m. lapkričio 6 d. surengė spaudos konferenciją, kurioje atskleidė artimus 6 (iš 15-os) VRK narių ryšius su daugiausia pažeidimų politinės kampanijos metu dariusia Darbo partija.
Anjelas

Istorija

Anjelas susikūrė iš 1879–1883 m. čia buvusio karinio forto (Dykumos užkariavimas). Oficialiai įkurtas 1915 m.
Vytautas Kunigėlis

Biografija

Mokėsi Kuktiškių septynmetėje mokykloje, 1961 baigė Utenos 2 vidurinę mokyklą, 1967 baigė Vilniaus Universitetą, Fizikos fakultetą, įgijo fiziko–radiofiziko specialybę.

Mokslinė veikla

1972 m. Vilniaus valstybiniame universitete apgynė Lietuvos respublikos fizikos mokslų daktaro disertaciją „Akustoelektrinių reiškinių tyrimas SbSJ kristaluose“. Nuo 1965 dirba Fizikos fakultete Akustikos laboratorijoje vyresniuoju moksliniu bendradarbiu. Tyrimų kryptis – akustika.
1975 stažavosi Paryžiaus fizikos ir pramoninės chemijos aukštojoje mokykloje. Nuo 1978 dirba Vilniaus valstybiniame universitete vyresniuoju moksliniu bendradarbiu. Paskelbė per 60 mokslo darbų Lietuvos fizikos rinkinyje, užsienio šalių žurnaluose. „Lietuviškajai tarybinei enciklopedijai“ parašė straipsnių iš akustikos srities, „Mokslui ir gyvenimui“ mokslo populiarinimo straipsnių. Dalyvavo respublikos, sąjungos ir tarptautinėse konferencijose Vokietijoje, Norvegijoje, Austrijoje, ir kt.
Vilniaus valstybiniame universitete Fizikos fakultele dėstė teisines grandines, specialistų tobulinimo institute – skaitmeninę mikroelektroniką.
Lietuvos akustikų draugijos narys, Europos akustikų sąjungos, Europos triukšmų asociacijos narys.
Juozas Tūbelis

Biografija

Gimė pasiturinčio ūkininko šeimoje. Pradžios mokslus išėjo rusiškoje Panemunėlio mokykloje. 1893 m. pradėjo mokytis Mintaujos gimnazijoje, tačiau už pasipriešinimą gimnazijos rusifikatorių reikalavimui maldą skaityti rusiškai 1896 m. pašalintas iš mokyklos.
1898–1902 m. mokėsi Liepojos gimnazijoje. Vienerius metus Varšuvos universitete studijavo mediciną, po to gyveno Panevėžyje, ten įsteigė slaptą lietuvių mokyklą, pragyvenimui užsidirbo korepetitoriaudamas.
Panaikinus spaudos draudimą, Rygoje redagavo „Rygos garsą“, 1906 m. buvo vienas iš „Juokdario“ redaktorių. Vienas ir kartu su kitais vertė populiarias knygeles religijos ir žemės ūkio klausimais, kartu su Jonu Jablonskiu tyrinėjo rytų aukštaičių tarmę. Korespondencijas pasirašydavo Juozo Kurmelio slapyvardžiu.
1904–1908 m. studijavo Rygos politechnikos instituto Agronomijos fakultete, mokytojavo Rygoje.
Nuo 1909 m. gyveno Kaune. 1910–1913 m. dirbo apskričių žemėtvarkos komisijose. Propagavo vienkiemius ir kooperaciją. 1915 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. Joje tarnavo intendantu ir kariuomenės nespėtų evakuoti sandėlių maisto atsargomis labai parėmė Lietuvių draugiją nukentėjusiems nuo karo šelpti. 1917 m. demobilizuotas trumpai dirbo Voroneže Lietuvių švietimo komisijoje, vadovavo Agronomų sekcijai, registravo šios srities specialistus, rengė Lietuvos žemės ūkio tvarkymo projektus.
1918 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Lietuvos Tarybos švietimo komisijoje, rengė programas žemės ūkio mokykloms, redagavo „Lietuvos aido“ priedą „Žemės ūkis“. 1919 m. vasario 7 d. vedė Antano Smetonos žmonos seserį Jadvygą Chadakauskaitę. 
Nuo 1918 m. lapkričio 11 d. iki 1919 m. kovo 12 d. buvo Žemės ūkio ir valstybės turtų ministras. 1919 m. balandžio 12 d. – 1920 m. birželio 19 d. Ministrų kabinetuose buvo švietimo ministras, kartu Žemės ūkio ir valstybės turtų ministerijos valdytojas. Jam vadovaujant bei Mykolui Krupavičiui su Albinu Rimka padedant, pradėta dalinti žemė savanoriams, įsteigtos Dotnuvos žemės ir miškų ūkio mokykla (dab. Lietuvos žemės ūkio universitetas), Mokytojų seminarija, įvestas privalomas 4 metų pradžios mokslas.
1921 m. su kitais įkūrė Lietuvos žemės ūkio draugiją, kuri 1923 m. peraugo „Lietūkį“. 1925 m. tapo AB „Maistas“ pirmininku, o 1926 m. įkūrė „Pienocentrą“ ir buvo jo vadovas.
Nuo 1927 m. gegužės 3 d. – finansų ministras, nuo 1929 m. rugsėjo 23 iki 1938 m. kovo 24 d. – Ministras Pirmininkas. Ilgiausiai išbuvęs Ministru pirmininku tarpukario Lietuvoje. XVIII Vlado Mirono Ministrų kabinete iki 1938 m. spalio 1 d. buvo žemės ūkio ministras. Nuo 1938 m. spalio 1 d. – trečiasis Lietuvos banko vadovas. Tautos pažangos partijos narys, (1931–1938 m.) Lietuvos tautininkų sąjungos pirmininkas. 
Palaidotas Kaune, Senosiose miesto kapinėse, jas panaikinus perlaidotas Panemunės kapinėse.
Ignas Misiūra

Biografija

1995 m. baigė Lietuvos muzikos akademijos V. Noreikos klasę.
1993–1997 m. Lietuvos operos ir baleto teatro, 1999–2000 m. – Kauno muzikinio teatro solistas. 1997–1999 m. dėstė Lietuvos muzikos akademijos choro dirigavimo katedros Dainavimo skyriuje.
Gastroliavo Europos šalyse, Izraelyje, dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose.
Kudirkos Naumiesčio valsčius

Kudirkos Naumiesčio valsčius (vadintas Naumiesčio valsčiumi) buvo pietryčių Lietuvoje. Centras – Kudirkos Naumiestis.
Beta skilimas

Beta spinduliuotės poveikis

Beta spinduliuotė prasiskverbia per suragėjusį odos sluoksnį į gyvus audinius ir gali smarkiai nudeginti odą. Oda pasidaro sausa, nagai trapūs. Spinduliuotė gali sukelti odos vėžį. Spinduliuotei labai jautrios akys.
Kukmedžių kalnas

Ciso kalnas arba Kukmedžių kalnas (lenk. Góra Cisowa) – moreninė kalva šiaurės rytų Lenkijoje, Jeleniavo valsčiuje; apie 0,5 km į pietvakarius nuo Gulbiniškių kaimo. Aukštis – 256,4 m virš jūros lygio. Tai viena žinomiausių Lenkijos vietų: kalnas vadinamas Suvalkijos simboliu, o jo vaizdas nuo Gulbeniškių apžvalgos aikštelės yra daugelyje turistų perkamų atviručių.
Kalvos pavadinimas siejamas su kumedžiais (lot. Taxus baccata), viduramžiais itin vertinamais dėl šaunamiesiems lankams naudojamos medienos. Nors 1423 m. gruodžio 28 d. priimtame Vartos Statute ATR karalius Jogaila šiuos medžius paskelbė saugomais valstybės, tai nepadėjo ir šiandien Kukmedžių kalnas stovi plikas. Prieš Antrąjį pasaulinį karą buvo planuojama jam suteikti maršalo Juzefo Pilsudskio vardą. Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. ši teritorija priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį ši teritorija buvo priskirta Lietuvos Respublikai.
Kalvos forma primena užgesusi ugnikalnį, todėl turistų yra vadinamas Suvalkijos Fudzijama. Vietos gyventojai dėl kugio formos ją vadina Supiltiniu kalnu (lenk. Góra Sypanaj), o šalia plytintį Gulbeniškių ežerą, iš kurio vietos tariamai buvo kasamas gruntas, Kastiniu ežeru (lenk. jezioro Kopane). Praktiškesni žmonės kalvą įvardina pagal šalia esančio kaimo vardą – Gulbeniškių (lenk. Góra Gulbieniska).
Nuo viršūnės atsiveria nuostabūs vaizdai į Šešupės slėnį ir aplinkinius ežerus. Kalnas yra paveiktas erozijos, todėl lankantis reikia vaikščioti tik pažymėtais takais.
Radvilonių dvaras

Istorija

Radvilonių dvaro istorija, kiek siekia rašytinės žinios, nuo 1789 m. yra susijusi su vokiečių kilmės baronų fon Ropų gimine. Šio dvaro žemės dabartinėje Alksnupių apylinkėje XVI a. buvo Šeduvos seniūnijos, o vėliau – XVIII a. pabaigoje – Šeduvos grafystės valdose. Ropų giminė iki pat XX a. vidurio šiame regione valdė daugelį dvarų, kurių vienas didžiausių buvo Pakruojyje.
Teodoro fon Ropo įpėdiniams pasidalijus atskirus dvarus, XIX a. pr. Radviloniai tapo vienos iš Ropų giminės atžalų šeimos atskira rezidencija. XIX a. viduryje Radvilonius valdė Adolfas fon Ropas, vėliau – Fridrichas fon Ropas, o nuo 1906 m. – jo sūnus Alfredas Fridrichas, kuris mirė 1919 m. Po jo mirties Radvilonių dvaras, kurį sudarė virš 1000 ha žemės, buvo padalintas žmonai ir vaikams. Po 1921 m. turto padalijimo Radvilonių dvaras turėjo 766,216 ha žemės. 1923 m. žemės reformos metu dalis šių žemių buvo paimta į žemės fondą naujakuriams aprūpinti. Radvilonių dvarui liko 185,55 ha. 1941 m. Radvilonių dvaro sodyba buvo nacionalizuota. Ropai, nors ir turėjo Lietuvos pilietybę, repatrijavo į Vokietiją.
Po Antrojo pasaulinio karo dvare įsikūrė „Draugo“ kolūkis. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę dvaro sodybos pastatai ir jų grupės išparduoti pajininkams (skirtingiems savininkams). Iš tokių šeimininkų 2006 m. pagrindinį dvaro pastatą su oficina įsigijo Irena Rainčė.
Dvare veikia UAB „Radvilonių dvaro amatinė“, įkurta 2011 m.
Jonas Balinskis

Biografija

1846 m. baigė Sankt Peterburgo medicinos ir chirurgijos akademiją 1855 m. medicinos daktaras.
1857–1984 m. Peterburgo medicinos ir chirurgijos akademijos dėstytojas, nuo 1857 m. profesorius. 1857 m. akademijoje įkūrė pirmąją Rusijoje Psichiatrijos katedrą, 1859 m. – Psichiatrijos kliniką. Nagrinėdamas psichikos ligas didelę reikšmę teikė anamnezei, etiologijai ir patogenezei, rekomendavo psichoterapiją. 1861 m. jo iniciatyva įkurta Sankt Peterburgo gydytojų psichiatrų draugija, o nuo 1869 m. jo iniciatyva Rusijos imperijoje pradėtos steigti miestų psichiatrijos ligoninės. Mirė 1902 m. Peterburge, pageidavimu palaidotas Jašiūnuose.
Kasymas Žomartas Tokajevas

Vykdoma politika

Autoritarinio Kazachstano prezidento rinkimuose, kuriuos lydėjo masiniai opozicijos protestai, Tokajevui balsus atidavė 70 proc. rinkėjų, kurie tikėjosi tęsiamo „Šalies Lyderio“ kurso. Pirmas Tokajevo darbas – iškart po priesaikos per bendrą aukštųjų ir žemųjų parlamento rūmų posėdį pasiūlė pervadinti sostinę Astaną buvusio Kazachstano prezidento garbei.
Tomas Kančelskis

Biografija

Tėvas futbolininkas Česlovas Kančelskis, brolis futbolo treneris ir arbitras Deivis Kančelskis.
T. Kančelskis pradėjo savo karjerą Mažeikių klube Romar, su kuriuo laimėjo A lygą 1993 m. sezone. Kitą sezoną Tomas prisijungė prie savo miesto komandos Kareda Šiauliai, su kuriuo laimėjo A lygą (1997 ir 1998) bei Lietuvos taurę (1996 ir 1999). 1995 m. jis pradėjo savo karjerą Lietuvos nacionalinėje rinktinėje.
2000 m. tęsė savo karjerą FBK Kauno komandoje, su kuria laimėjo 6 A lygos ir tris taurės titulus per 7 metus. Po puikaus pasirodymo Lietuvoje 2007 m. sausį Tomas buvo išnuomuotas Škotijos Hearts klubui. 
Nuo 2010 m. futbolo klubo „FK Šiauliai“ antrosios komandos trenerio asistentas, nuo 2011 m. rugpjūčio mėn. – „FK Šiauliai“ vyr. trenerio asistentas. 2012 m. tapo Šiaulių komandos vyr. treneriu. 2013 m. lapkričio 7 d. atsistadydino iš vyriausiojo trenerio pareigų.
Incesto tabu

Biologinis pagrindimas

Žmogus turi du pilnus genų rinkinius (išskyrus lytinėse chromosomose esančius genus). Daugumos žmonių vienas ar keli genai yra pažeisti (mutuoti), tačiau didžioji dalis mutacijų niekaip nepasireiškia, kol organizmas turi kitą, nepažeistą ir veiklų antrojo rinkinio geną (genetiškai sakoma jog dauguma nepalankių mutacijų yra recesyvinės). Taip pagal du rašalu sulietus tos pačios mašinos brėžinius dar galima surinkti jokių trūkumų neturintį modelį jei tie brėžiniai sugadinti skirtingose vietose.
Tačiau lytinės ląstelės (kiaušialąstės ir spermatozoidai) neša tik vieną genų rinkinį, daugmaž atsitiktinai gaudamos vieną dviejų iš žmogaus turimų kiekvieno geno kopijų. Giminystės ryšiais nesusijusių žmonių pažeistieji genai yra visiškai kiti, todėl susijungus jų lytinėms ląstelėms tikimybė, jog nebus nė vienos veiklios kurio nors geno kopijos yra labai menka. Genetiškai artimi žmonės (brolis ir sesuo, taip pat ir kiti artimesni giminės) turi panašius genų rinkinius – taigi, labai tikėtina, ir tuos pačius pažeistus genus. Todėl tokių žmonių vaikai gali prarasti vieną ar net kelis veiklius genus (abi kopijos pažeistos) ir gimti su įvairiomis paveldimomis ligomis.
Kai kurių genų mutacijos sąlygoja aiškius apsigimimus (kurie visais laikais buvo didelė nelaimė). Kitais atvejais pakankamai dažnai (kad būtų pastebėta) gimsta tiesiog fiziškai ir psichiškai silpni žmonės, kas irgi neapsimoka nei šeimai, nei bendruomenei. Tokia genetinė degradacija buvo stebima karalių, faraonų dinastijose, kur dėl politinių priežasčių neretai tekdavo tuoktis genetiškai artimiems asmenims.
Šis reiškinys matyt buvo pastebėtas ir kai kuriose praeities bendruomenėse, todėl daugeliu atveju įsitvirtino vienokie ar kitokie artimų kraujo giminių santuokas ribojantys draudimai. Šių draudimų paisoma net tada kai tokia santuoka būtų labiau ekonomiškai ar kaip nors kitaip naudinga.
Genetiškai artimų žmonių santuokos daug pavojingesnės populiacijose, kur anksčiau tokių santuokų nebuvo, nes per ilgą laiką (tūkstančius metų) vis esant artimoms santuokoms dalis pažeistų genų iš populiacijos pasišalina, tokiems vaikams mirštant ar nepalikus palikuonių.
Net jei vyras ir žmona abu turi tą patį pažeistą geną (tačiau tebeturi ir antrą, veiklią jo kopiją), tikimybė jog vaikui teks dvi neveiklios kopijos lygi tik apie 25 %, todėl paskiri gerai užsibaigę atvejai nėra šio biologinio paaiškinimo paneigimas.
Kaip aš išmokau mylėti moteris

Turinys

Pagrindinis filmo herojus – simpatiškas jaunuolis Robertas Montis, besistengiantis geriau pažinti moteris. Kurį laiką jis gyvena buvusiame tėvo name, kurį įsigijusi turtinga pora pavertė mokykla bei uždarbiauja dirbdamas slidinėjimo ant vandens instruktoriumi, kur susipažįsta su jauna mergina Irena. Ilgainiui suviliotas direktoriaus žmonos Franziskos, Robertas nusprendžia pajutęs laisvę ir nuo šiol galintis gyventi savarankiškai. Išvykęs į miestą, jis įsidarbina autoservise  ir, sulaukdamas vis daugiau moterų dėmesio ir jų padedamas, ima kilti „karjeros“ laiptais: su lenktynininke Monika dalyvauja ralyje, dirbdamas vairuotoju susipažįsta su aktore Margaret Džois, baronienė Laura, kuri įdarbina jį savo parduotuvėje, ir mokslininkė Frančeska. Nepaisant visų moterų, Robertas niekaip negali pamiršti Irenos, su kuria jis vis susitinka įvairiose gyvenimo situacijose. Galiausiai filmo pabaigoje jis pagrobia Ireną iš vienuolyno mokyklos ir veda ją, vestuvėse dalyvaujant visoms jo buvusioms moterims...
Siesikų pilis

Istorija

Pilį pastatė Gabrielius Daumantas-Siesickis (miręs 1517 m.). Renesansinio stiliaus pilis buvo dviejų aukštų, stačiakampė, su 2 cilindriniais ir 1 kvadratiniu bokštais kampuose. Pilies gynybą stiprino iš trijų pusių iškasti grioviai, kurie jungėsi su ežeru. XVII–XVIII a. aplink pilį buvo pasodintas didelis parkas.
1704 m. švedų kariuomenė rūmus nusiaubė ir padegė. 1736 m. rūmai, kaip Marcijanos Siesickaitės kraitis, atiteko kunigaikščiui Mykolui Radvilai.
1745 m. Siesikų dvarą nusipirko Konstantinas Daugėla (1700–1770). Kaip Daugėlų giminės nuosavybė jis išliko iki 1940 m.
1820–1845 m. pilis buvo atnaujinta pagal Dominyko Daugėlos projektą. Rūmai įgavo klasicistinių bruožų. Buvo palikti tik du bokštai, pastatytos klasicistinės arklidės ir grūdų sandėlis. Dominyko Daugėlos laikais Siesikų pilis garsėjo senomis kolekcijomis (paveikslų, lietuviškų dievybių skulptūrų), rankraščių rinkiniais, numizmatikos, porceliano, sidabro dirbinių, archeologine bei ginklų kolekcijomis.
Iki 1914 m. Daugėlų bibliotekoje buvo apie 5000 knygų. Dar 1939 m. prie didžiųjų rūmų stovėjo 9 švediškos patrankos. Archyvai bei meno kolekcijos dingo Pirmojo pasaulinio karo metu, likę vertingi daiktai buvo išgrobstyti ar išvežti po 1940 m.
1904 m. pastatytas panašaus stiliaus pastatas, vadinamas „akademija“. Jis buvo skirtas Daugėlų vaikams mokytis ir mokytojams bei svečiams apgyvendinti. Rūmų prieigas puošė senovinės patrankos, aplink rūmus augo 10-ies hektarų parkas. Rekonstruoti rūmai nekeitė savo išvaizdos iki 1940 m.
Rūmuose buvo įrengta pagoniška šventykla su aukuru, Perkūno, Patrimpo ir Pikulio statulomis bei senovės lietuvių garbinamais gyvūnais. Minima, jog statulos stovėjusios iki Pirmojo pasaulinio karo.
Po Antrojo pasaulinio karo rūmai atiteko tarybiniam ūkiui, kurio vadovai rūmuose atidarė mokyklą ir apgyvendino mokytojus bei ūkio darbininkus. Mokykla rūmuose veikė iki 1952 m. Po to čia buvo ūkio kontora, vėliau – sandėliai. Visus pastatus supo parkas, kuris užėmė 3 ha ploto ir buvo ežero pakrantėje.
1999 m. dvaras buvo išnuomotas naujam šeimininkui Audriui Matulaičiui (UAB „Fondas statyboms vystyti“). Buvo restauruotas bravoro (spirito varyklos) pastatas, sutvarkyta ežero pakrantė ir dalis teritorijos. Šiuo metu restauruojamas pagrindinis pilies pastatas. Dar prieš 15 metų paveldosaugos ekspertai siūlė tris restauravimo variantus: 1) palikti rūmus tokius, kokie jie buvo išlikę iki 1940 m., kai įgijo daug klasicizmo bruožų, 2) išryškinti labiausiai išsiskiriančius elementus, 3) kiek įmanoma sugrąžinti Renesanso stilių, tūrius ir planą. A. Matulaitis pasirinko pastarąjį variantą. Restauravimo darbus prižiūri architektė Gražina Kirdeikienė, kuri dvarą tyrinėja jau apie 30 metų.
2014 m. UAB „Fondas statyboms vystyti“ buvo likviduota, o 2015 m. pilį perėmė VšĮ „Siesikų pilis“. 2018 m. dvaro sodyba perduota Ukmergės rajono savivaldybės administracijai, kuri savo ruožtu 2019 m. pastatą perdavė Ukmergės kraštotyros muziejui ir įkūrė šios muziejaus filialą.
Ferar-Vasas KMSE

Istorija

1948 m. prijungtas prie CFR Cluj klubo.
Petras Bytautas

Petras Bytautas (1885 m. balandžio 21 d. Kaune – ?) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija

Baigė Pskovo kadetų mokyklą, 1906 m. baigė Konstantino artilerijos mokyklą Sankt Peterburge. Per Pirmąjį pasaulinį karą Rusijos imperijos kariuomenės karininkas, 1919 m. papulkininkis.
1920 m. balandžio mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. Dalyvavo kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais, 1920 m. rugsėjo – gruodžio mėn. buvo jų nelaisvėje. 1922 m. lapkričio mėn. – 1924 m. kovo mėn. kariuomenės artilerijos viršininkas, 1924 m. kovo mėn. – 1926 m. sausio mėn. artilerijos poligono viršininkas. 1925 m. pulkininkas. Nuo 1928 m. gruodžio mėn. dėstė Aukštuosiuose karininkų kursuose, nuo 1931 m. gegužės mėn. kursų viršininko pavaduotojas, 1933 m. rugpjūčio mėn. – 1934 m. rugpjūčio mėn. Karo mokyklos dėstytojas . Bendradarbiavo žurnale „Mūsų žinynas“.
Tauranga

Istorija

1834 m. čia atsikėlė anglikonų misionieriai. Maorių kalba miesto vardas reiškia „ramybės vieta“ arba „saugus inkaras“. Apie 1960 m. tapo miestu.
Slovakijos futbolo varžybos 1986–1987 m.

1986–1987 m. pirmenybės

Slovakijos komandos dalyvavo Čekoslovakijos čempionate.