google/wiki40b huggingface dataset:
Omanas

Politinė sistema

Omane − absoliutinė monarchija.
Valstybės ir vyriausybės vadovas yra sultonas Kabus ben Saidas (Qabūs bin Saīd as-Saīd), kuris skiria ministrų kabinetą, vadinamą „Divanu“.
Šiandieniniame (2007 m.) Ministrų kabinete yra ir trys moterys ministrės: švietimo, socialinių reikalų ir turizmo srityse.

Geografija

Omano plotas − 309 500 km².
Išilgai Omano įlankos eina Hadžaro (Omano) kalnai (aukščiausias taškas − Šamo kalnas, kuris yra 3353 m aukščio).
Tarp kalnų ir Omano įlankos yra siaura al Batinos žemuma su oazėmis. Omano pietvakariuose plyti Dofaro plynaukštė.
Šalyje auga pusdykumių ir dykumų augalija (į Omano centrinę dalį įsiterpia ar Rub al Chalijaus dykumos rytinis pakraštys), kalnuose − savanos, lapus metantys miškai, pievos; oazėse auga datulės, kokoso palmės.
Omane vyrauja kontinentinis tropinis klimatas.

Ekonomika

Omanas eksportuoja naftą, datules, žuvis, citrusus.
Omane yra maisto, cemento pramonės, vamzdžių, plastikų dirbinių gamybos įmonių.
Svarbiausias žemės ūkio augalas − datulės (derlius ~50 000 tonų per metus). Be to auginama tabakas, liucerna, citrinmedžiai, mangamedžiai, granatmedžiai, bananai, javai. Klajokliai beduinai augina kupranugarius, avis, ožkas.
Omano pakrantėse žvejojama, renkami perlai.
Svarbiausi jūrų uostai − Maskatas ir al Matrachas. Netoli Maskato yra as Sibo tarptautinis oro uostas.

Kultūra

Omane yra gerai išvystyta juvelyrika. Omano juvelyrai mėgsta gaminti sidabrinius papuošalus, kurie ten labai vertinami.
Tradicinėje Omano architektūroje atsispindi gausybė persiškų ir indiškų elementų. Tarp šiuolaikinio Omano jaunimo populiarus šokis ir naujoji literatūra.
Valstybės diena minima lapkričio 18 d. Tą dieną sultonas Qaboos bin Said švenčia savo gimtadienį.
Ruwi nacionaliniame muziejuje eksponuojama daugybė Omano dailininkų, skulptorių ir kitų menininkų darbų. Tarp kitų žymesnių muziejų yra Omano istorijos muziejus ir sultono Ginklų pajėgų muziejus.
LSDP Vilkaviškio rajono skyrius

LSDP Vilkaviškio rajono skyrius – Lietuvos socialdemokratų partijos vietinė organizacija, veikianti Vilkaviškio rajono savivaldybės teritorijoje.

Istorija

Pirmąjį organizuotą LSDP skyrių Vilkaviškio apylinkėse 1902 m. įkūrė Juozas Kačergius, dr. Stasys Matulaitis, Juozas Rimša ir kiti Pilviškių darbininkai bei inteligentai. Dauguma jų jau turėjo politinio darbo patirties, dalyvavo 1894 m. įkurtos slaptos „Sietyno“ draugijos veikloje, 1897 m. buvo suimti, nuteisti ir 1899 m. ištremti. S. Matulaitis dalyvavo steigiant LSDP Vilniuje, J. Kačergius ir kiti gabeno lietuvišką draudžiamą spaudą iš Mažosios Lietuvos, aktyviai dalyvavo kooperacijos judėjime ir visuomeninėje veikloje. Grįžę iš tremties ir pradėję aktyvią propagandą, Pilviškių socialdemokratai savo veiklą išplėtė visoje Suvalkų gubernijoje ir net savo organizaciją vadino Lietuvos socialdemokratų partijos Suvalkijos organizacija.
Skyrius atkurtas 1989 m. 2001 m. susijungė su LDDP Vilkaviškio rajono skyriumi.
Galminių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Zokorių piliakalnis 2,5 kmVencavų piliakalnis 7 kmDegučių piliakalnis 4 km
Šiukščių piliakalnis 2 kmGutaučių piliakalnis 12 kmVitkūnų piliakalnis 23 kmDaugailių piliakalnis 11 kmŪžėniškių piliakalnis 5 kmKiemionių piliakalnis 5 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Saulius Sondeckis (1954)

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakulteto ekonominės statistikos specialybę.
Nuo 1978 m. Lietuvos televizijos ir radijo komiteto Informacijos vyriausiosios redakcijos redaktorius, skyriaus vedėjas, Lietuvos televizijos Naujienų direkcijos komentatorius. 1992 m. Valstybinės ekonominės ir komercinės televizijos laidų direkcijos direktoriaus pavaduotojas. 1993–1996 m. Lietuvos televizijos direktorius, 1997 m. Ryšių su visuomene skyriaus vadovas. Rengė laidas ekonomikos temomis, kelionių filmus ir reportažus. Nuo 1997 m. „PRO S studijos“ direktorius, rengia laidas televizijoms, dokumentinius filmus, įvairius renginius.
Vitalistinė teorija

Vitalistinė teorija – chemijos teorija teigianti, kad gyvuose organizmuose esantys junginiai pagaminami naudojantis „gyvybės jėga“ ir todėl tokių pat junginių neįmanoma susintetinti laboratorijoje.
Dabar ši mokslo teorija visiškai paneigta, daug gyvoje gamtoje sutinkamų junginių susintetinta dirbtinai, net tokie sudėtingi kaip vitaminas B12. Friedrich Wöhler 1828 metais atsitiktinai atlikta reakcija laikoma pagrindiniu šios teorijos paneigimu ir organinės chemijos pradžia.
Mindaugas Grabauskas

Mindaugas Grabauskas (g. 1956 m. liepos 25 d. Tarašiškiuose, Kapsuko rajonas) – Lietuvos architektas, urbanistas.

Biografija

1982 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1982–1988 m. dirbo Valstybiniame statybos reikalų komitete, 1988–1990 m. Statybos ir urbanistikos ministerijos skyriaus vyr. architektas, 1990–1995 m. Projektavimo instituto „Lietprojektas“, bendrovės „Urbanistika“ projektų vyr. architektas, nuo 1996 m. savivaldybės įmonės „Vilniaus planas“ Projektavimo skyriaus, Bendrojo planavimo skyriaus vadovas.
Kartūzų katė

Kartūzų katė (pranc. Chartreux) – trumpaplaukių kačių veislė. Nėra labai populiari, daugiausia šių kačių Prancūzijoje ir Belgijoje.

Istorija

Šios veislės istorija pakankamai miglota, yra daug versijų, kodėl šios katės vadinamos kartūzų katėmis. Tikrai žinoma, kad kad maždaug XVI a. Romoje ir Paryžiuje gyveno melsvos katės. XVIII a. knygose melsvos trumpaplaukės katės iš Prancūzijos sostinės vadinamos kartūzų katėmis.
Taip pat yra žinoma, jog Prancūzijos Didžiojo Šartrezo regione nuo XI a. stovėjo vienuolių kartūzų vienuolynas, kur taip pat buvo laikomos melsvos katės. Matyt, augintinės laikytos tam, kad neleistų įsisiautėti graužikams. Didysis Šartrezas – nuošalus, sunkiai pasiekiamas kalnų regionas, todėl čionykštės katės poravosi tik tarpusavyje. Ilgainiui atsirado savita kačių rūšis. Tiesa, šie duomenys dar nėra visiškai įrodyti.

Charakteris

Tai meilios, santūrios, ramios katės. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Puikiai tinka vaikams. Įžeistos beveik nesidrasko, o tiesiog pasitraukia į ramesnę vietą. Mėgsta draugiją.
Nors kartūzų katės ramesnės už daugelį trumpaplaukių, visgi ir jos mėgsta karstytis bei žaisti.

Fizinės savybės

Tai vidutinio stambumo arba stambios katės, pilnai subręstančios maždaug pustrečių metų amžiaus. Kūno sudėjimas tvirtas, ypač masyvūs būna patinai.
Kojos ilgos, letenos didelės. Uodega prie pagrindo stora, į galą smailėja, galas bukas.
Galva apverstos trapecijos formos, ilgis šiek tiek didesnis už plotį. Nosis tiesi, plati, ilga, be įlinkio. Ausys vidutinio dydžio, aukštai ant viršugalvio. Akys didelės, išoriniai akių kampučiai šiek tiek užsirietę aukštyn, vario arba gintaro spalvos.
Kailis žvilgus, švelnus, su silpnai pūkuotu poplaukiu. Pripažįstami visi melsvi atspalviai. Populiariausios yra pelenų spalvos katės. Ant nosies, ūsų pagalvėlių, ausų užpakalinės dalies ir letenų galų plaukas sidabriškesnis.
Salomėja Narkeliūnaitė

Biografija

1940 m. Vilniuje baigė Vytauto Didžiojo gimnaziją, 1940–1943 m. studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete, žurnalistiką Kolumbijos universitete, 1961 m. slavistikos magistrė.
Nuo 1939 m. dirbo žurnalistinį darbą. 1939–1941 m. dienraščių „Vilniaus balsas“, 1941–1944 m. „Naujoji Lietuva“ reporterė, vietos ir provincijos žinių redaktorė. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, Tilžėje laikraščio „Ateitis“ reporterė, 1945 m. Berlyne – laikraščio „Lietuviai“ bendradarbė, vėliau Hasendorfo karo pabėgėlių stovykloje leisto laikraščio „Lietuvis“ redaktorė. Bendradarbiavo karo pabėgėlių laikraščiuose „Mintis“ (Memingenas), „Žiburiai“ (Augsburgas). 1949 m. atvyko į JAV, 1949–1950 m. laikraščio „Vienybė“ bendradarbė, kurį laiką ir redaktorė. Nuo 1951 m. laikraščių „Draugas“, „Darbininkas“, „Vienybė“ korespondentė, akredituota prie Jungtinių Tautų. Bendradarbiavo laikraščiuose „Tėviškės žiburiai“ (Kanada), „Argentinos lietuvių balsas“. 
Lietuvių žurnalistų sąjungos centro valdybos sekretorė, pirmininko pavaduotoja, Pabaltijo moterų tarybos narė ir sekretorė. 1957 m. aplankė Punsko lietuvius, 1961 m. ir vėliau lankėsi Lietuvoje.
Ozono sluoksnis

Ozono sluoksnis – Žemės atmosferos dalis, kurioje yra santykinai didelė ozono koncentracija. Didžioji atmosferos ozono dalis yra apatinėje stratosferos dalyje, apie 15-35 km aukštyje, jo koncentracija didžiausia apie 22 km aukštyje.
Jis saugo Žemę nuo biologiškai labai aktyvių 200–400 mm bangos ilgio saulės alfa ir beta ultravioletinės spinduliuotės. Ši spinduliuotė yra žymiai pavojingesnė už gama spinduliuotę (vertinant sugertos energijos vienetui).
Ozono sluoksnį 1913 m. atrado prancūzų fizikai Charles Fabry ir Henri Buisson. Smulkiau ozono sluoksnio savybes tyrė britų meteorologas Gordon Miller Bourne Dobson, sukūręs paprastą spektrofotometrą, kuriuo buvo galima išmatuoti stratosferos ozono kiekį nuo žemės. 1928–1958 m. laikotarpyje Dobsonas įsteigė pasaulinį ozono monitoringo stočių tinklą, kuris veikia iki šiol. Jo vardu pavadintas ozono sluoksnio matavimo vienetas Dobsono vienetas.
1996 metais Nobelio premija buvo paskirta mokslininkams F. Raulandui, N. Mosinai (JAV) P. Krutcenui (VFR), kurie dar 1970 metais paskelbė, kad ozono sluoksnį ardo (plonina) freonai – chloro, fluoro, bromo angliavandeniliai.

Ozono skylė

Apie stratosferos ozono sluoksnio nykimą, kaip apie vieną iš svarbiausių pastarojo laikotarpio ekologinių problemų pradėta kalbėti prieš 15–20 metų. Pvz., 1985 metais buvo konstatuotas ozono sluoksnio nykimas virš Antarkties (nuo 1979 iki 1985 metų ten ozono sumažėjo 40 proc.). Gana ilgą laiką buvo manoma, kad ozono sluoksnio plonėjimas būdingas tik Antarkties regionui, tačiau 1991 metais ozono „skylės“ buvo pastebėtos ir Šiaurės pusrutulyje, virš Vakarų Europos ir šiaurinėje Norvegijoje. 1992 m. sausio mėnesį nustatyta, kad ozono sluoksnis virš Lenkijos sumažėjo iki 44 proc. Panašūs duomenys užfiksuoti virš Archangelsko, Rygos. Dar 1993 metais ozono sluoksnio stebėjimai virš Lietuvos parodė, kad sausio-kovo mėn. ozono sluoksnis virš Vilniaus svyravo apie 300–330 D.v. (1 D.v. – 1/1000 cm storio ozono sluoksnis normaliomis sąlygomis – Dobsono vienetas), ir buvo apie 20–30 proc. mažesnis nei daugiametis vidurkis, būdingas šiam laikotarpiui. 1993 metais didžiausias stebėtas virš Vilniaus ozono sluoksnio storis buvo 380 D.v., minimalus -220 D.v.
Manoma, kad pagrindinė „ozono skylių“ atsiradimo priežastis yra ozono molekulių irimas dėl alkihalidų dujų poveikio. Dėl atsiradusių „ozono skylių“ Australijoje ir Pietų Amerikoje padaugėjo susirgusiųjų odos vėžiu ir katarakta, pažeista pasėlių.

Ozono sluoksnio plonėjimo pasekmės

Ozono sluoksnio plonėjimas labai pavojingas, nes bendram ozono kiekiui sluoksnyje sumažėjus keliomis dešimtim procentų, biologinis poveikis padidėja kelis ar net keliasdešimt kartų. Sumažėjus ozono sluoksniui l proc., pavojus susirgti odos vėžiu padidėja 2–3 proc.
Pastaraisiais metais vis daugėja odos vėžio susirgimų, akių tinklainės pažeidimų, silpnėja augalų ir gyvūnų imuninė sistema, nyksta planktonas ir žuvų mailius, mažėja žemės ūkio kultūrų derliai, susidaro rūgštūs lietūs. Visi šie reiškiniai susieti su stratosferos ozono sluoksnio plonėjimu.
Jonas Laurinavičius (1938)

Biografija

Mokėsi Pasamavio pradinėje mokykloje, Onuškio vidurinėje mokykloje. 1964 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1964–1989 m. Lietuvos radijo korespondentas, Kaišiadorių rajono kultūros skyriaus vedėjas, Kaišiadorių rajono laikraščio „Į komunizmą“ bei Mažeikių rajono laikraščio „Pergalės vėliava“ redakcijų darbuotojas. 1990–1995 m. Kaišiadorių rajono tarybos pirmininko pavaduotojas. Nuo 1991 m. laikraščio „Kaišiadorių aidai“ redaktorius.
Nuo 1972 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, Lietuvos kultūros fondo „Knygnešio“ draugijos pirmininko pavaduotojas, Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos, Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos narys, Lietuvos kraštotyros draugijos garbės narys. Vadovauja Kaišiadorių rajono literatų klubui „Gija“. 1990–1995 m. Kaišiadorių rajono tarybos deputatas, 1996–1997 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys.
Spaudoje paskelbė daugiau kaip 2000 publikacijų kraštotyros tema.
Majlinda Kelmendi

Biografija

Sportininkė pagal pasaulio reitingą pateko į 2012 m. vasaros olimpines žaidynes, bet kadangi Kosovas neturėjo pripažinto olimpinio komiteto, sportininkei teko atstovauti Albanijos rinktinę.
2013 m. sportininkė pelnė bronzą Europos čempionate ir iškovojo auksą pasaulio čempionate po Kosovo vėliava.
2016 m. sportininkė pateko į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes, kuriose atstovavo debiutuojantį Kosovą ir buvo šalies vėliavnešė atidarymo ceremonijoje. Žaidynėse Kelmendi pateko į finalą, kuriame nugalėjo Italijos atstovę ir pelnė pirmąjį Kosovo olimpinį medalį ir pirmąjį Kosovo olimpinį auksą.
Haiano kalnagūbris

Haiano kalnagūbris (kin. 海岸山脈, pinyin: Hǎi'àn Shānmài) – kalnų grandinė Taivano salos rytinėje pakrantėje, sudaranti pasienio ruožą tarp Hualiano ir Taitungo apskričių. Pakrantės kalnų kalnagūbris susidarė prieš daugiau kaip 400 mln. metų, susidūrus Filipinų jūros ir Eurazijos plokštėms. Geologinis darinys sudarytas iš minkštų nuosėdų, kurios nėra atsparios įvairių rūšių erozijai.
Dėl tektoninių plokščių susidūrimo vakariniame kalnagūbrio pakrašty atsirado Huatungo slėnis. Aukščiausia viršukalnė Singangšanas (新港山), iškylantis į 1682 m aukštį virš jūros lygio. Šiuo metu kalnagūbrio viršukalnės tebeauga 3 mm greičiu per metus. Haiano kalnagūbris pamažu, 2,3 cm per metus greičiu liejasi su Vidurio Taivano kalnagūbriu.
Kalnagūbrio apylinkėse yra keletas baseinų, iš kurių didžiausias yra Taijuano baseinas.
Charles-Augustin de Coulomb

Žymiausi pasiekimai

Šarlis Ogiustenas Kulonas žinomas savo darbais apie elektrą ir magnetizmą bei trinties jėgas. Jis pirmasis 1785 m. išmatavo įelektrintų kūnų sąveikos jėgą. Šiems bandymams jis naudojo sukamąsias svarstykles. Š. Kulonas nustatė, kad sąveikos jėga priklauso įelektrintų kūnų krūvio ir atstumo tarp jų. Apibendrinus bandymų rezultatus, buvo suformuluotas dėsnis vadinamas Kulono dėsniu. Š. Kulonas taip pat nagrinėjo ilgų magnetinių polių sąveiką.
Star Fox

Star Fox (jap. スターフォックス = Sutā Fokkusu, liet. „Žvaigždžių lapinas“) – kompiuterinių žaidimų serija, pradėta leisti 1993 m. Japonijos „Nintendo“ kompanijos.
Strėvos pilis

Istorija

Kaip minima Vygando Marburgiečio Teutonų ordino kronikose, 1348 m. kryžiuočiai pirmą kartą įsiveržė į Trakų kunigaikštystės gilumą, ir lietuviai pralaimėjo Strėvos mūšyje. 1348 m. buvo užpulta ir Strėvos pilis. Ji minima ir 1368 m., kai kryžiuočių buvo apgulta, užimta ir sudeginta. Daugelis iš pilį gynusių įgulos narių pasidavė, be to, daug vyrų ir moterų buvo užmušta. Pilis nusiaubta buvo neatsitiktinai – šio žygio metu buvo niokojamos žemės palei Nemuną ir Nevėžį, norint sutrukdyti lietuviams tvirtinti Kauną.
Pilis datuojama XIV a., užėmė apie 45x20 m dydžio plotą, pailgą PR–ŠV kryptimi, apjuostą medinėmis sienomis, kurių išorinėje pusėje buvo 20–30 m aukščio statūs šlaitai. ŠV krašte siena stovėjo ant 6 m aukščio pylimo. Čia išorinis status 9 m aukščio šlaitas leidžiasi į 25 m pločio griovį, skiriantį pilies kalvą nuo toliau į ŠV esančios aukštumos. 0,2 ha plotą užėmė papėdės gyvenvietė.

Piliavietės lokalizacija

Istoriografijoje pilies buvimo vieta vertinta nevienareikšmiškai. 1839 m. archeologas Teodoras Narbutas Strėvos mūšio vietą lokalizavo prie Žiežmarių. Ten pat arba Strėvininkuose spėjo buvus ir 1368 m. sudegintą Strėvos pilį. Šią nuomonę palaikė vėlesni istorikai. Strėvos pilis su Lašinių piliakalniu sutapatinta 1995 m. (pastarasis aprašytas 1975 m.).
Komptono sklaida

Komptono sklaida (arba Komptono efektas) – gama arba rentgeno spindulių energijos sumažėjimas (bangos ilgio padidėjimas), kai spinduliai praeina pro medžiagą. Taip pat egzistuoja atvirkštinė Komptono sklaida, kai gama fotonai įgyja papildomos energijos. Pirmasis Komptono efektą stebėjo Artūras Komptonas 1923 metais ir vėliau šį efektą patvirtino Komptono studentas Y. H. Woo. Už šį atradimą A. Komptonas buvo apdovanotas Nobelio fizikos premija 1927 metais.
Šis efektas yra labai svarbus todėl, kad parodo, jog šviesos neįmanoma aprašyti vien banginėmis savybėmis. Klasikinėje teorijoje naudojama Tomsono sklaida negali paaiškinti bangos ilgio pokyčio. Norint paaiškinti bangos ilgio pokytį, šviesai reikia pritaikyti dalelių savybes. Komptono eksperimentas įtikino fizikus, kad šviesa gali elgtis kaip srautas dalelių, kurių energija yra proporcinga dažniui.
Elektronų ir didelės energijos fotonų sąveikos rezultatas – tamprusis susidūrimas (judesio kiekis nekinta), kai fotonas perduoda dalį savo energijos elektronui ir pakeičia savo skriejimo kryptį.

Atvirkštinis Komptono efektas

Atvirkštinis Komptono efektas (energijos padidėjimas, bangos ilgio sumažėjimas) yra svarbus astrofizikai. Yra manoma, kad akrecinis diskas, kuris supa juodąją skylę, skleidžia šiluminį spinduliavimo spektrą. Šio spinduliavimo sukurti mažos energijos fotonai vainike esančių elektronų yra išsklaidomi į didesnės energijos fotonus. Manoma, kad šis efektas yra laipsninės juodųjų skylių rentgeno spektro (energijos 0,2-10 keV srityje) priklausomybės priežastis.
Komptono atvirkštinis efektas taip pat stebimas, kai kosminio fono fotonai praskrieja pro karštas dujas, kuriose skendi galaktikų spiečius. Šie fotonai išsklaidomi į didesnių energijų fotonus šiose dujose. Šis efektas dar pavadintas Siuniajevo ir Zeldovičiaus efektu.

Pritaikymai

Komptono sklaida daugiausiai pritaikoma radiobiologijoje, nes ši sklaida yra tikimiausia rentgeno spinduliams sąveikaujant su gyvų būtybių atomų branduoliais. Tai pritaikoma radioterapijoje. Medžiagos fizikoje Komptono efektas gali būti panaudotas zonduojant elektronų banginėms funkcijoms. Taip pat Komptono efektas panaudojamas gama daleliu spektroskopijoje.
Eiguva

Eiguva − girininkijos teritorijos dalis, miško apsaugos atžvilgiu sudaranti atskirą teritorinį vienetą.
Girininkijoje vidutiniškai būna apie 8 eiguvas. Eiguvą prižiūri eigulys, kuris saugo miškus nuo savavališkų kirtimų, grobstymų, gaisrų, brakonieriavimo. Jis prižiūri ugdomųjų kirtimų, miško želdinimo ir kitus eiguvoje dirbamus darbus.

Istorija

Eiguvos Lietuvoje žinomos jau nuo XIV a. Eiguvą prižiūrėjo eigulys („osočnikas“).
1938 m. Lietuvoje buvo 1 950 eiguvų, o 1964 m. − 2 127 eiguvos.
Oikumena

Oikumena (gr. οικουμένη, iš gr. kalbos žodžio οικέω „apgyvendinti“) – apgyvendinta, pažįstama pasaulio dalis. Šiuo terminu Antikos graikai iš pradžių apibūdino graikų gyvenamas teritorijas, vėliau – žmonijai žinomas žemes.
Plečiantis žmonijos pažinimui, oikumenos sąvoka irgi plečiasi. Ypač tam pasitarnavo didieji geografiniai atradimai.
Su oikumenos reikšme siejama ekumenizmo sąvoka.
Ugyen Academy FC

Istorija

Žaidžia elito divizione.
Gedgaudiškė

Aplinkinės gyvenvietės

Kryžkalnis – 4 km
SKAUDVILĖ – 3 km
Feliksas Tiškevičius-Lonckis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų-Kretingos šakos. Tėvas Feliksas Tiškevičius. Motina Antanina Sofija Loncka. Broliai Jonušas Marija Tiškevičius-Lonckis, Stanislovas Marija Tiškevičius ir Alfredas Marija Tiškevičius .
Užaugo Palangoje. Įvaikintas dėdės, motinos brolio Stanislovo Antano Lonckio, persikėlė į Lenkija. 1939 m. buvo Lenkijos kariuomenės 17-ojo ulonų pulko, o nuo 1942 m. – Lenkijos ginkluotųjų pajėgų 12-ojo ulonų pulko atsargos jaunesnysis leitenantas. Baigiantis Antrajam pasauliniam karui, pasitraukė į Vakarus, gyveno Velse.

Dvarai

Iš dėdės Stanislovo Antano Lonckio (Stanisław Antoni Łącki, 1866–1937 m.), paveldėjo Lenkijos Silezijoje Lvuveko majoratą.
Mokslas

Organizacijos

Mokslo atstovai vienijasi į įvairias organizacijas. Pagal sritį jos gali būti dalykinės (šakinės), tarpdalykinės (tarpšakinės), pagal veikimo geografiją (narystės ypatumus) – nacionalinės (pvz., Lietuvos mokslų akademija) ir tarptautinės (regioninės ir pasaulinės), pagal organizacijos teisinę formą – valstybinės ir nevyriausybinės, pagal veiklos rūšį – moksliniai institutai, mokslo įstaigos ir kt.
Ford 3-ton M1918

Projektavimas

1918 m. pavasarį buvo pradėti darbai ties pigesne Renault FT alternatyva. Lengvas tritonis tankas buvo sukonstruotas panaudojant vikšrinę važiuoklę, kurią varė standartinio automobilio Ford model T suporuoti varikliai, per taip pat tame pačiame automobilyje naudotą besisukančią greičių dėžę. Ploną šarvų sluoksnį turėjo kompensuoti įvairiais nuolydžiais formuotas šarvas. Šalia vairuotojo sėdintis šaulys turėjo turėti kulkosvaidį M-1917 ir iki 550 šovinių juostą.

Operacija

Planuota pagaminti 15 000 vnt. šių lengvųjų tankų, tačiau pagaminus 15 vnt., vienas buvo išsiųstas į Prancūziją. JAV ekspedicinių pajėgų Europoje lengvųjų tankų korpusui neįtiko šio tanko galimybės. Projektas buvo sustabdytas ties 15 pagamintų tankų riba.

Išlikę tankai

Iš pagamintų penkiolikos likę du yra JAV: Džordžijos valstijoje, National Armor & Cavalry Museum muziejuje ir Virdžinijos valstijoje įsikūrusio Fort Lee muziejaus kolekcijoje.
Suchumis

Istorija

VI a. pr. m. e. viduryje Suchumo vietoje įkurta graikų kolonija Dioskurija, vėliau čia buvo romėnų tvirtovė Sebastopolis.
Išeities kodas

Turinys

Armijos kapitonas Kolteris Styvensas žuvo operacijos Afganistane metu, tačiau jo smegenys, palaikomos specialios įrangos, funkcionuoja toliau. Pats to nenorėdamas, jis tampa operacijos „Išeities kodas“ dalimi: neseniai buvo įvykdytas teroro išpuolis ir susprogdintas traukinys. Kolteris perkeliamas į vieno žuvusiųjų kūną tam, kad rastų sprogmenį padėjusį asmenį ir tokiu būdu padėtų išvengti kito išpuolio. Deja, mirusio žmogaus smegenys išlaiko atmintyje tik paskutines 8 minutes, todėl Kolteriui tenka vėl ir vėl grįžti į tą patį laiką ir išgyventi mirtį, kad rastų teroristą...
Adomas Balsys

Adomas Balsys (g. 1948 m. kovo 20, Reketės k., Kretingos raj.) – lietuvių verslininkas.
Adomas Balsys yra prekybos koncerno „Lytagra“ vadovas ir pagrindinis akcininkas. 2006 m. atliktais žurnalo 'Veidas' tyrimo duomenimis, verslininkas A. Balsys turtingiausių Lietuvos žmonių 30-uke užima 16 vietą, Didžiausių Lietuvos žemvaldžių – 8 vietoje (per „Lytagra“ yra valdoma 6400 ha, 1 580 ha nuosavos žemės).
Virgos valsčius

Geografija

Virgos valsčius siejasi su Gruobinios savivaldybės Bartos ir Gaviezės valsčiais, Priekulės savivaldybės Priekulės, Gramzdos, Kalėtų ir Bunkos valsčiais. Teritorijos reljefą suformavo moreninė lyguma, tik pietryčių ir rytinė dalys kiek aukštesnės.
Didžiausios gyvenvietės: Virga, Paplaka, Purmsatai.
Upės: Vartaja, Virga, Birztala.

Ekonomika

Valsčiaus pagrindinė ūkio šaka – žemės ūkis. Kraštą nuo seno garsino olandiško tipo vėjo malūnai.
1892 m. nutiestas plentas Ežerė – Priekulė – Liepoja.
Bologojė

Istorija

Bologojė gyvenvietė ir ežeras rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1495 m. Suklestėjo, kai 1851 m. atitiesta geležinkelio linija iš Maskvos. 1917 m. tapo miestu. Antrojo pasaulinio karo metais Bologojė smarkiai subombarduota.
Velodromas

Velodromas – sporto arena arba stadionas, skirtas dviračių treko varžyboms.

Istorija

Pirmieji velodromai pradėti statyti XIX a. viduryje. Dažniausiai statyti šalia lengvosios atletikos stadionų. Dėl standartizacijos stokos visi pirmieji velodromai skiriasi savo išmatavimais ir posūkiais. XIX a. pabaigoje pradėti statyti ir pirmieji uždarų patalpų velodromai su medinėmis grindimis. Velodromai naudojami ir nuo pirmųjų 1896 m. olimpinių žaidynių.

Šiuolaikinis velodromas

Dabartinės dviračių varžybos nebevykdomos velodromų stadionuose ir persikėlė į uždarų patalpų velodromus-arenas. Standartine trasa tapo 250 m pailgo ovalo formos takelis su 180 laipsnių posūkiais galuose. Trasos grindinys – medinis. Takelis žymimas keturiomis linijomis: storąją mėlyną (apšilimo vieta, leidžiama važiuoti kai kuriose rungtyse), juoda linija (treko išmatavimo skaičiavimo linija), raudona linija (sprinto linija, optimaliausio greičio ruožas tarp juodos ir raudonos linijų), bei plonoji mėlyna linija (stajerių linija, naudojama kai kuriose rungtyse).

Lietuvoje

1979 m. Klaipėdoje atidarytas atviras velodromas. 2008 m. Panevėžyje atidarytas pirmasis Baltijos šalyse uždarų patalpų velodromas – Cido arena. 2012 m. jame surengtas Europos treko čempionatas.