google/wiki40b huggingface dataset:
The xx

2005–2009 metai: grupė formuojasi

Grupės nariai susipažino mokydamiesi Elliot School mokykloje, kuri yra žymi tokiais alumnais kaip atlikėjas Four Tet ir aktorius Pierce Brosnan. Patys grupės nariai mokyklos įtakos nesureikšmina: „Viena mokytoja iš Elliot, kuri net nėra mūsų mokiusi, minėjo, kokie puikūs mokiniai mes buvome. Tai šiek tiek erzina. Mes buvome palikti patys sau – bet neabejoju, kad tai mums buvo savotiškai naudinga“. Oliver Sim ir Romy Madley Croft sukūrė savo grupę dueto pagrindu dar būdami penkiolikos. Gitaristė Baria Quershi prisijungė 2005 m., o Jamie Smith – dar po metų.

2009–2011: albumas xx

2009 m. rugpjūčio 17 d. pasirodė debiutinis grupės albumas xx. Jį išleido nepriklausoma įrašų kompanija Young Turks. Nors grupės nariai iki tol buvo dirbę su muzikos prodiuseriais, savo pirmąjį albumą prodiusavo ir miksavo patys. The xx albumą įrašinėjo nedideliame garaže, dažniausiai naktimis. Kritikai ir klausytojai debiutinį albumą sutiko itin pozityviai. Rolling Stone žurnalo topuose grupė užėmė devintą vietą, o NME – antrąją.

2011-dabartis: albumas Coexist

2011 m. gruodį Oliver Sim atskleidė, kad būsimasis grupės albumas bus įkvėptas klubinės muzikos. 2012 m. grupė paviešino ir išleido pirmą singlą Angels iš būsimojo albumo Coexist. Tų pačių metų rugsėjo 3 d. The xx leido išklaustyti antrąjį albumą savo internetinėje svetainėje, o rugsėjo 11 d. albumas jau buvo išleistas oficialiai.
Pašešupės Palivarkas

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Kauno šokio teatras AURA

Kauno šokio teatras „Aura“ –  šokio teatras, esantis Kaune, pirmasis profesionalus šiuolaikinio šokio teatras Lietuvoje.

Istorija

1980 m. teatrą įkūrė šokėja, choreografė ir šokio pedagogė Birutė Letukaitė, dabartinė teatro direktorė ir meno vadovė. 
1989 m. teatras surengė pirmąjį Lietuvoje tarptautinį modernaus šokio festivalį AURA. 
1995 m. Kauno miesto tarybos sprendimu „Aurai“ suteiktas Kauno miesto teatro statusas. 
1999 m. Kauno miesto tarybos sprendimu „Aurai“ suteiktos patalpos Kauno senamiestyje, Daukšos gatvėje. 
2005 m. LR kultūros ministro įsakymu Kauno šokio teatras „Aura“ pripažintas profesionaliu scenos meno teatru.

Kūrybinė veikla

Šiuo metu teatras bendradarbiauja su užsienio choreografais ir šokio pedagogais (teatre yra dirbę per 30 choreografų iš 12 pasaulio šalių); taip pat kuria bendrus projektus su muzikantais, dailininkais, fotografais, kitais šiuolaikinio meno kūrėjais. 
„Aura“ dalyvauja daugelyje tarptautinių renginių, reprezentuoja Lietuvos šiuolaikinį šokį užsienio valstybėse (Australijoje, Didžiojoje Britanijoje, Graikijoje, Izraelyje, Kanadoje, Prancūzijoje, Rusijoje, Suomijoje, Švedijoje, Vokietijoje ir kt.), pasirodė beveik 150 festivalių scenose. 
Savo pasirodymams teatras ieško naujų, netradicinių erdvių. „Aura“ yra rodžiusi spektaklius atvirose miesto erdvėse, buvusios gamyklos patalpose, muziejuje, baseine, verslo centre. Teatro šokio projektuose yra dalyvavę žmonės su judėjimo ir regos negalia, taip pat moksleiviai, senjorai, kitų sričių menininkai. Prie teatro veikia šokio studija, kurioje vedami šokio užsiėmimai įvairaus amžiaus žmonėms.
Alvyda Urbanavičienė

Biografija

1966 m. baigė Daugų žemės ūkio technikumą, agronomė. 1995 m. Alytaus rajono savivaldybės administracijos Alovės seniūnijos seniūnė.
1993 m. Tėvynės sąjungos narė. 1997–2000 m., 2000 m. ir 2003 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Zigmas, vaikai Tūtis, Ina.
Žemės ūkio bendrovė

Žemės ūkio bendrovė (ŽŪB) – fizinių asmenų veiklos žemės ūkyje teisinė įmonės forma. Lietuvoje – pagal Žemės ūkio įmonių turto privatizavimo įstatymą privatizuota buvusi žemės ūkio įmonė arba, sudarius steigimo sandorį, fizinių ir juridinių asmenų įsteigta įmonė, kurioje turi būti ne mažiau kaip 2 nariai, o didžiausias narių skaičius neribojamas. Bendrovės steigėjai sudaro steigimo sutartį, nustato minimalų pajinio įnašo dydį, parengia asmenų turto priėmimo ir įvertinimo tvarką, sudaro asmenų, pageidaujančių būti bendrovės nariais, sąrašą, parengia bendrovės įstatų projektą, sušaukia steigiamąjį susirinkimą, paskiria įgaliotinius parengiamiesiems bendrovės steigimo darbams atlikti. Bendrovė privalo turėti savo pavadinimą, pagal kurį ją būtų galima atskirti nuo kitų juridinių asmenų.
Žemės ūkio bendrovė yra ribotos turtinės atsakomybės juridinis asmuo. Jos turtas atskirtas nuo narių ir pajininkų turto. Bendrovės prievolės vykdomos iš jos turto. Bendrovė neatsako už savo narių ir pajininkų prievoles, nesusijusias su bendrovės veikla.
Žemės ūkio bendrove pagal Lietuvos įstatymus laikoma gamybinei ir komercinei veiklai įsteigta įmonė, kurioje pajamos per ūkinius metus už žemės ūkio produkciją ir suteiktas paslaugas žemės ūkiui sudaro daugiau kaip 50 % visų realizavimo pajamų.
Lietuvoje žemės ūkio bendrovių steigimą, valdymą ir veiklą, bendrovių narių teises ir pareigas, pelno bei kapitalo kaupimą ir jų paskirstymą, bendrovių reorganizavimą, pertvarkymą ir likvidavimą reguliuoja Žemės ūkio bendrovių įstatymas.
Nacionalinė Slovakijos Respublikos Taryba

Nacionalinė Slovakijos Respublikos Taryba (slov. Národná rada Slovenskej republiky) yra Slovakijos vienų rūmų, 150 vietų parlamentas, nacionalinė įstatymų leidžiamosios valdžios institucija. Parlamento nariai renkami ketverių metų kadencijai pagal proporcinę rinkimų sistemą. Jais gali tapti visi 21 metų sulaukę Slovakijos piliečiai, kurie nuolat gyvena šalyje.
Nacionalinės Tarybos pastatas yra Bratislavoje, netoli Bratislavos pilies.

Rinkimai

Parlamento nariai renkami ketverių metų kadencijai visuotiniuose tiesioginiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą. Kandidatuoti gali visi 21 metų sulaukę Slovakijos piliečiai, kurie nuolat gyvena šalyje. Rinkimų metu visa šalis traktuojama kaip viena daugiamandatė apygarda. Kiekvienas rinkėjas turi vieną balsą, kurį gali atiduoti už partijos sąrašą. Sąraše esantys kandidatai gali būti reitinguojami. Vietas gauna tos partijos, kurių sąrašai perkopia 5 % barjerą. Koalicijoms, priklausomai nuo jas sudarančių partijų skaičiaus, taikomas iki 10 % barjeras.
Rinkėjų aktyvumas iki 2006 metų buvo gana aukštas ir viršijo 70 %. 1998 metų rinkimai susilaukė itin didelio visuomenės dėmesio ir juos dalyvavo net 84 % rinkėjų. Vėliau aktyvumas krito ir per paskutiniuosius rinkimus tesiekė 55 %.

Funkcijos

Pagal Slovakijos konstituciją, parlamentas atsakingas už įstatymų leidybą; konstitucijos pataisų priėmimą; referendumų skelbimą; vykdomosios valdžios institucijų (ministerijų, administravimo vienetų) kūrimą; aukščiausiojo teismo teisėjų skyrimą bei konstitucinio teismo teisėjų kandidatūrų siūlymą; karo skelbimą užpuolimo atveju; karinių pajėgų siuntimą į užsienį, bei kt.
Iki 1999 metais priimto konstitucinio pakeitimo, Nacionalinė Taryba rinkdavo prezidentą. Šiuo metu jis renkamas tiesiogiai.
Ēriks Pelcis

Biografija

1998 m. žaidė „Panerio“ klube, 1999 ir 2003 m. „Žalgiryje“.
Prieštankinis ginklas

Prieštankinis ginklas – ginklas, skirtas šarvuotiems taikiniams (tankams, šarvuočiams) bei įtvirtintiems priešo ugnies taškams naikinti. Tokie ginklai pasižymi aukšta prieššarvine galia, dažniausiai taikomas jų efektyvumo rodiklis – tai pramušamo šarvo storis milimetrais. Šarvas pramušamas, panaudojant aukštos kinetinės energijos prieššarvinę šerdį, esančią prieššarviniame sviedinyje/kulkoje, kumuliacinę čiurkšlę arba dinaminį sviedinį, sukuriamą specialaus užtaiso sprogimu.
Prieštankiniams ginklams priskiriami prieštankiniai šautuvai, patrankos ir joms skirti pokalibriai ir kumuliaciniai artilerijos sviediniai, valdomi reaktyviniai sviediniai, prieštankinės minos, prieštankinės granatos, prieštankiniai granatsvaidžiai, kartais – ir bendros paskirties ginkluotė, pvz., sraigtasparniai.
Karolis IX

Biografija

Kilęs iš Vazų dinastijos. Tėvas Gustavas I Vaza, motina Margarita Leijonhufvud, broliai Erikas XIV ir Jonas III Vaza.

Valdymas

1560 m. pagal tėvo testamentą jam valdyti atiteko Sudermanijos kunigaikštystė ir Varmlandas. 1568 m. kartu su broliu Jonu nuvertė Eriką XIV. Savo valdose vykdė nepriklausomą politiką, kartais priešingą karaliaus Jono III, pagal 1587 m. konstituciją tapusio ir Sudermanijos aukščiausiu siuzerenu, valiai.
1592 m. mirus Jonui III ir Švedijos karaliumi formaliai tapus jo sūnui Abiejų Tautų Respublikos valdovui katalikui Zigmantui Vazai, Karolio įtaka sumenko. 1593 m. jis įsipareigojo ginti liuteronybę. 1594 m. pripažintas regentu. Per konfliktą su valstybės Taryba, kurios dauguma palaikė Zigmantą Vazą, rėmėsi smulkiąja bajorija ir valstiečiais. 1598 m. nugalėjo su kariuomene Švedijoje išsilaipinusį Zigmantą Vazą, privertė jį išduoti valstybės Tarybos vadovus, juos 1610 m. nubaudė mirtimi. 1599 m. Zigmantas Vaza buvo pašalintas iš sosto.
1604 m. Karolis Riksdago luomų paskelbtas karaliumi, 1607 m. karūnuotas. Dėl jo konflikto dėl sosto su sūnėnu Zigmantu Vaza 1600 m. prasidėjo Abiejų Tautų Respublikos – Švedijos karas. Švedai 1605 m. pralaimėjo prie Salaspilio, bet išlaikė Estiją. 1610 m. Karolis IX sudarė sąjungą su Rusijos caru Vasilijumi IV Šuiskiu. 1610 m. jo prašymu pasiuntė kariuomenę į Rusiją, 1611 m. užėmė Didijį Naugardą. Dėl aktyvumo Laplandijoje 1611 m. kilo Kalmaro karas su Danija.
Įkūrė Geteborgą.
Latvijos valstybės paskelbimas

Istorija

Latvių tautinis atgimimas ir inteligentija pradėjo formuotis XIX a. viduryje. Prielaidas kurtis savarankiškai valstybei lėmė Pirmasis pasaulinis karas. 1917 m. rudenį Vokietija buvo okupavusi Rygą ir beveik visą etninę Latviją. 1918 m. rudenį Vokietijai pralaimėjus šį karą, latvių partijos pasinaudojo susidariusia padėtimi ir lapkričio 17 d. įkūrė Latvijos Tautos Tarybą. Kitą dieną ji Rygoje, dramos teatre, paskelbė Latvijos nepriklausomybę. Dalyvavo 38 Tautos Tarybos nariai iš 8 partijų.
Nepriklausomybę bandyta skelbti ir kiek anksčiau. Pirmą kartą „Deklarācija par Latvijas autonomiju“ buvo paskelbta Latvių Laikinosios Nacionalinės Tarybos Valkoje 1917 m. gruodžio 2 d. Formuluotė „autonominis valstybinis vienetas“ buvo daugiaprasmė, todėl nepriklausomybė buvo paskelbta antrąkart Petrograde 1918 m. sausio 30 d., teigiant, jog Latvija bus nepriklausoma demokratinė respublika. Tuo remdamasi Didžioji Britanija 1918 m. lapkričio 11 d. pripažino Latviją de facto. Tačiau buvo suabejota Laikinosios Nacionalinės Tarybos teisėtumu ir sudėtimi, todėl vietoje jos buvo išrinkta Latvijos Tautos Taryba, ir nepriklausomybė paskelbta trečiąkart.
Paukštiena

Paukštiena – naminių paukščių (vištos, kalakutai, antys, žąsys, putpelės, povai) ir laukinių jų giminaičių mėsa. Pačia vertingiausia paukštiena laikoma krūtinėlė (skraidomasis raumuo) ir šlaunelės (vaikščiojamasis raumuo). Krūtinėlė vadinama balta paukštiena dėl savo šviesesnės spalvos. Tai lemia mažesnis mioglobino kiekis, negu tamsia paukštiena vadinamuose vaikščiojamuosiuose raumenyse.

Paukštiena Lietuvoje

Dažniausiai vartojama vištiena ir kalakutiena. Kiekvienas Lietuvos gyventojas kasdien suvartoja apie 20 g paukštienos .
Trisdešimtmetis karas

Konfesiniai konfliktai

Po pirmojo Reformacijos etapo, konfesiškai Vokietija suskilo ir katalikų bei protestantų valdovai iš pradžių bandė surasti visus tenkinančią imperijos valdymo tvarką bei pusiausvyrą tarp konfesijų. Augsburgo religinė taika 1555 m. rugsėjo 25 galiausiai nustatė formulę cuius regio, eius religio (kas valdo, tas sprendžia ir dėl pavaldinių konfesinės priklausomybės). Nuo to laiko katalikų ir liuteronų bažnyčios buvo pripažįstamos kaip lygiateisės, tačiau nepripažinta Reformatų bažnyčia.
XVI a. pabaigoje toliau plintant Reformacijai bei tuo pačiu metu stiprėjant katolicizmui ir kontrreformacijai noras ieškoti kompromisų mažėjo. Naujoji kunigaikščių karta –  tiek iš katalikų, tiek iš evangelikų pusės – stengėsi jėga sustiprinti savo pozicijas priešingos pusės sąskaita ir atgauti prarastas pozicijas. Prie to prisidėjo kalvinistų siekis įgauti lygias konfesines teises imperijoje. Situaciją Vokietijoje paaštrino XVII a. pradžioje prasidėjusi ekonominė krizė bei dinastiniai konfliktai, kurie didžiaja dalimi kilo dėl konfesinių prieštaravimų.
Reformacijos metu didžiausios paramos Liuteris susilaukė Saksonijoje ir kitose šiaurės Vokietijos kunigaikštystėse, kurių valdovai norėjo sustiprinti savo nepriklausomybę nuo imperijos ir praplėsti savo valdas bažnytinių žemių sąskaita. Netrukus protestantizmas pradėjo plisti ir pietų Vokietijoje, netgi griežtai katalikybę palaikiusių Habsburgų ir Vitelsbachų žemėse. Čekijoje ir Vengrijoje diduomenės priimtas protestantizmas sumišo su sepratistinėmis nuotaikomis ir ėmė kelti grėsmę Habsburgų valdžiai šiose žemėse. Kalvinizmo ir liuteronybės plitimas sužlugdė dvi svarbiausias imperijos institucijas – aukščiausiąjį imperijos teismą (Reichskammergericht) ir imperijos parlamentą (Reichstag). Imperatoriaus valdžia silpo, nes pasenusi imperijos konstitucija draudė nuolatinius mokesčius bei nuolatinę armiją.

Dinastiniai konfliktai

Nuo XVI a. pradžios Prancūzija stengėsi išsivaduoti iš Habsburgų valdų – Ispanijos, Nyderlandų ir Burgundijos – apsupties. Habsburgų-Prancūzijos konfliktas dėl dominuojančios padėties iki XVIII a. lėmė visus kitus konfliktus Europoje, įskaitant ir Trisdešimties metų karą. Abi pusės ieškojo sau sąjungininkų nepriklausomai nuo jų konfesinės priklausomybės.

Vestfalijos taika

Prancūzų generolas Liudvikas II Burbonas (Didysis Kondė) nugalėjo ispanus Rokrua mūšyje 1643 m. Tada prasidėjo derybos, kuriose dalyvavo Šventosios Romos imperatorius Ferdinandas III, Prancūzijos, Ispanijos, Olandijos, Portugalijos, Šveicarijos, Švedijos ir popiežiaus atstovai. Miunsteryje 1648 m. buvo pasirašyta Vestfalijos taika.
Leopoldas Rozga

Biografija

1963 m. baigė Mažeikių vidurinę mokyklą. Dirbo Mažeikių įmonėse. 1964–1967 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. Grįžęs dirbo Vilniaus statybose. 1973 m. Vilniaus universiteto neakivaizdiniame skyriuje baigė žurnalistikos specialybę.
Nuo 1967 m. Skuode – Lietuvos radijo ir televizijos komiteto vietinių radijo laidų organizatorius, vėliau – rajono partijos komiteto instruktorius. Nuo 1975 m. Akmenės rajono laikraščio „Vienybė“ redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1979 m. – laikraščio redaktorius. Daugiausia rašo kraštotyros, ekonomikos temomis. 
Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Įvertinimas

2010 m. – Pelikso Bugailiškio premija
Honda Civic Tour

2009 m. turas (atšauktas)

Turėjo pasirodyti All-American Rejects, tačiau turas atšauktas dėl ekonominės krizės.
Lochgelly United FC

Istorija

Klubas įkurtas 1890 m.
Klubas išformuotas 1928 m.
Marmurinė katė

Gyvenimo būdas

Didžiąją savo gyvenimo dalį marmurinės katės praleidžia medžiuose. Mėgsta uždarą gyvenimo būdą. Gaudo voveres, vaisėdžius šikšnosparnius, paukščius. Kartais nusileidžia pamedžioti ant žemės. Tuomet į jų nagus pakliūna smulkesnis grobis – graužikai, ropliai, varlės. Manoma, kad šie plėšrūnai aktyvūs naktį.
Gamtoje marmurinių kačių elgsena nepakankamai ištirta. Jų populiacija yra beveik nežinoma. Informacija yra surinkta stebint šiuos gyvūnus nelaisvėje.
Marmurinės katės veisiasi bet kuriuo metu, tačiau tik kartą metuose. Nėštumas trunka 81 dieną. Gimsta 1-4 jaunikliai. Kačiukai akis atmerkia 14-ąją dieną. Jų kailis išlaiko vienatonį rudą atspalvį iki 4 mėnesių, po to jame išryškėja dėmės. Ištirta, jog po 21 mėnesio marmurinės katės jaunikliai subręsta pilnai.

Sistematinė padėtis

Dėl panašumo į dūminį leopardą marmurinė katė seniau priskirta didžiųjų kačių pošeimiui (Pantherinae). Labai panaši abiejų kačių išvaizda, ekologija, gyvenimo būdas, kai kurie anatominiai duomenys. Vis dėlto, genetiniai tyrimai parodė, kad dūminiams leopardams marmurinės katės negiminingos, o artimiausios šių kačių giminaitės – Catopuma genties katės. Todėl šiuo metu marmurinės katės priskiriamos mažųjų kačių (Felinae) pošeimiui.
Vesiai

Vesiai (rus. Весь) – Pabaltijo finų (suomių) gentis, gyvenusi šiaurės Rusijoje, prie Belojės ir Ladogos ežerų. Jie buvo dabartinių vepsų (iš dalies ir karelų) protėviai. Vertėsi žemės ūkiu, medžiokle, žvejyba.
IX a. dalis vesių žemių buvo prijungta prie Kijevo Rusios.
Su vesiais ir meriais siejama archeologinė Djakovo kultūra, iki V–VI a. gyvavusi Rytų Europos lygumos šiaurėje. Su vesiais galimai susiję X a. pr. arabų keliautojo Ahmado ibn Fadlano minimi visu (arab. ويسو = wīsū), gyvenę į šiaurės rytus nuo Pavolgio Bulgarijos.
Kulmas

Geografija

Kulmas įsikūręs Vyslos dešiniajame krante, prie jos ir Frybos upių santakos. Nedidelis upių uostas. Išplėtota metalo dirbinių (baldų furnitūros, statybinių apkaustų), žemės ūkio mašinų dalių gamyba, siuvimo, baldų, maisto pramonė, amatai. Vienas iš Lenkijos turizmo bei piligrimystės centrų. Yra Krašto muziejus.

Istorija

Nuo X a. dabartinio miesto vietoje gyvavo prūsų gyvenvietė su pilimi, baltų Kulmo žemės istorinis centras. Nuo XI a. iki XII a. dėl Kulmo kovojo prūsai ir Mazovija (Mozūrija), kurį laiką buvo jos kaštelionijos centras. Mazovijos kunigaikštis Konradas I Mazovietis, vėl užvaldęs Kulmą, 1207 m. padarė jį savo sostine. Per lenkų kovas su prūsais 1217 m. miestas sunaikintas. Konradas, nepajėgdamas įveikti prūsų, 1228 m. Kulmą atidavė Vokiečių ordinui kaip atsparos punktą kovai su prūsais. 1232 m. kryžiuočiai pasistatydino mūro pilį, atkūrė miestą ir pavadino jį Kulmu. 1233 m. privilegija (atnaujinta 1251 m.) Kulmo miestiečiai gavo savivaldos teisę. 1234 m. popiežius Grigalius IX Vokiečių ordinui pripažino teise valdyti Kulmą ir visas užkariaujamas prūsų ir lietuvių žemes. 1251 m. popiežius Inocentas IV Lietuvą paskelbė Šv. Petro sosto nuosavybe ir pavedė Kulmo vyskupui Mindaugą karūnuoti Lietuvos karaliumi.
Dėl kolonistų ir patogaus prekybinio kelio Vysla miestas sparčiai plėtėsi, tapo amatų, prekybos centru. Kulmo teismas tapo aukščiausia teismine instancija visiems Vokiečių ordino miestams. Dėl to Kulme iš Magdeburgo teisės ilgainiui susiklostė Kulmo teisė.
Kulmą, kaip Vokiečių ordino agresijos bazę, 1242 m., 1243 m., 1262 m., 1273 m. puolė prūsai, lietuviai ir jotvingiai. 1230–1250 m. jis buvo svarbiausias Vokiečių ordino miestas, iki 1309 m.- krašto magistro, didžiojo magistro būstinė. Nuo 1282 m. priklausė Hanzos miestų sąjungai. Nuo XV a. vidurio, žlungant Vokiečių ordino valstybei, miesto reikšmė sumenko. Po Trylikos metų karo 1466 m. Torunės taikos sutartimi atiteko Lenkijai. Po 1772 m. Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo – Prūsijos karalystės miestas.
Nuo 1473 m. veikė garsi mokykla, 1692 m. pertvarkyta į akademiją. XIX a. vyko germanizacija, bet reiškėsi ir lenkų tautinis atgimimas, buvo keli jų kultūriniai centrai, veikė gimnazija, ėjo spauda lenkų kalba. Nuo 1883 iki 1991 m. veikė siaurojo geležinkelis linija iki Kornatuvo. Nuo 1902 m. vokiečiai Kulmą įtvirtino, pavertė karine tvirtove. Nuo 1920 m. Kulmas vėl priklausė Lenkijai. Per Antrąjį pasaulinį karą buvo prijungtas prie Vokietijos, nužudyta apie 5000 Kulmo ir apylinkių gyventojų. Buvo svarbus lenkų antinacinio, o 1945–1949 m.- antikomunistinio pasipriešinimo centras.
Barkisimetas

Istorija

Miestas įkurtas 1552 m. Chuano de Viljegaso ir pavadintas Nueva Segovia de Barquisimeto.
Andrejavo valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų apskričiai, Suvalkų gubernijai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Suvalkų apskričiai, Balstogės vaivadijai. Valsčius panaikintas 1952 birželio 25 dieną. Dalis Andrejavo valsčiaus kaimų buvo perduota Žabariškės valsčiui ir Seivų valsčiui, vėliau šie valsčiai ir kaimai pateko į Šipliškės valsčių ir Punsko valsčių.
Trijų liepsnų žymuo

Trijų liepsnų žymuo – tarpukario Lietuvių tautinio jaunimo sąjungos „Jaunoji Lietuva“ (JL) garbės ženklas, skirtas pagerbti JL narius bei teiktas asmenims, pasižymėjusiems JL ar lietuvių tautai. Buvo įsteigti trijų laipsnių žymenys. Žymenį sudarė sidabrinė žvaigždė su raudona JL emblema – trimis liepsnomis bei kaspinas iš baltos, žydros ir baltos juostų. Apdovanojimo statute numatytas teikimo laikas – kiekvienų metų birželio 13 d. (pagal statutą, JL šefo Antano Smetonos vardadienis).
Bikūnų piliakalnis

Piliakalnis

Bikūnų pirmasis piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, 2,4 km į pietus nuo Bikūnų antrojo piliakalnio. Aikštelė ovali, pailga pietų kryptimi, 50x22 m dydžio. Šlaitai statūs, 10-12 m aukščio.
Šlaituose rasta brūkšniuotos ir lygios keramikos. Piliakalnis labai apardytas arimų. Jis dirvonuoja, aikštelės centre auga 3 beržai.
Rytinėje papėdėje, 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Aplinkiniai piliakalniai

Armališkių piliakalnis 2,5 kmBikūnų II piliakalnis 2,4 kmGasių piliakalnis 11 kmŠeimyniškių piliakalnis 7,5 kmLūžų piliakalnis 9 kmUžpalių piliakalnis 8 kmŠikšnių piliakalnis 2,3 kmGutaučių piliakalnis 4 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Stasys Jakštas

Biografija

1930 m. baigė S. Daukanto mokytojų seminariją Kaune, vėliau išklausė lituanistikos ir teisės studijas Vytauto Didžiojo bei Vilniaus universitetuose.
Metus dirbo mokytoju Dubingiuose, nuo 1938 m. pradėjo dirbti švietimo ministerijoje, 1941–1944 m. pradžios mokslo departamento direktorius.
1930 m. su dr. K. Avižoniu suredagavo leidinį „Kelias į laimę“. 1937–1939 m. redagavo žurnalą „Jaunoji Lietuva“.  1944 m. priverstas trauktis iš Lietuvos, 1946–1948 m. Vokietijoje buvo Lietuvių švietimo valdybos narys ir sekretorius, Vyriausiojo skautininko pavaduotojas. 1947 m. redagavo „Skautų vadovo“ antrąjį leidimą. 1949 m. Atvyko į JAV ir dirbo fabrike, vėliau pašto tarnautojas. 1951–1955 m. vadovavo Niujorko, Kearny – Harisono lietuvių šeštadieninei mokyklai. Savo kūrybą spausdino „Lietuvių dienose“, „Skautų aide“.
2008 m. Sičuano žemės drebėjimas

2008 m. Sičuano žemės drebėjimas – 7,9 balų galios žemės drebėjimas, įvykęs centrinėje Kinijoje 2008 m. gegužės 12 d. 14 val. 28 min. vietos laiku. Drebėjimo epicentras buvo Sičuano provincijoje, Vendžuano apskrityje, 90 km į šiaurės vakarus nuo Čengdu, 19 km gylyje. Drebėjimas buvo jaučiamas visoje Kinijoje ir kamyninėse šalyse (Vietname, Japonijoje, Mongolijoje, Indijoje, Rusijoje).
Dėl drebėjimo žuvo 87 587 žmonės (21-as žemės drebėjimas pagal aukų skaičių per visą istoriją), dar virš 300 tūkst. sužeista. Smarkiai nukentėjo Beidžuano, Dužengjeno, Veidžou, Mjanjango, Čengdu, Dejango miestai.