google/wiki40b huggingface dataset:
Abramas Molčadskis

Biografija

1951 m. baigė Vilniaus universitetą. 1962 m. chemijos mokslų kandidatas.
Dirbo Radijo matavimų prietaisų gamykloje, nuo 1969 m. – Chemijos ir chemijos technologijos institute (nuo 1992 m. Chemijos institutas), 1969–1990 m. Galvanoplastikos laboratorijos vadovas.

Mokslinė veikla

Tyrė blizgiųjų sidabro dangų susidarymo katodinių procesų mechanizmą, vario, nikelio, sidabro, aukso, paladžio ir jų lydinių elektrocheminį nusodinimą. Sukūrė metalo sluoksnio nusodinimo ant specialiai paruošto metalinio ir nemetalinio pagrindo (kopijų gavimas galvanoplastiniu būdu), galvanoplastinių dangų ir plastiko formavimo vienu metu būdus. 29 išradimų, su kitais, autorius.
Drąsutaičiai

Aplinkinės gyvenvietės

Kalviai (Joniškis) - 5 km
Plikiškiai - 3 km
Kriukai – 8 km
Skilvioniai – 6 km 
 JONIŠKIS – 12 km
Nemeikščiai (Joniškis) – 2 km

Netoli Drąsutaičių teka Virčiuvis. Nuo Drąsutaičių iki Virčiuvio užtvankos maždaug yra 1,98 km. Jis yra patvenktas ties Girminių kapinėmis ir toliau įteka į Latvijos teritoriją.
Nuo Drąsutaičių maždaug už kilometro yra dar vienas ežeriukas, žmonės jį vadina „Žvyrduobėmis“. Šalia Virčiuvio yra Girminių miškas.
Čukčangčangas

Čukčangčangas (kor. 죽장창 'bambukinė ilga ietis', angl. jukjangchang) – korėjiečių bambukinė ilga ietis (čangčangas). Ilgis - apie 4,2 m. Čukčangčangai lankstesni už paprastus čangčangus.
Pirmą kartą paminėta 1759 m. kovos menų vadovėlyje „Muyesinbo“.
Čukčangčangus gamindavo iš bambuko. Ieties kotas galėjo būti vientisas bambuko stiebas arba padarytas iš suklijuotų perpintų bambuko juostų. Antruoju būdu pagamintos ietys būdavo patvaresnės.
Tadas Kocielas

Biografija

Markovo seniūno Kazimiero Kocielos ir Barboros Chominskos sūnus.
Buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius nuo Ašmenos pavieto 1764 metais.
Pajūrio tuopa

Pajūrio tuopa – savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Auga Pajūrio miestelyje, Šilalės rajone. Medžio rūšis – baltoji tuopa (Populus alba L.). Tuopos kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 655 cm, medžio aukštis apie 40 m. Paskelbta saugomu 2006 m.
Dire Straits

Dire Straits – britų roko grupė, susikūrusi 1977 m., kuriai atstovavo vadovas Mark Knopfler (gitara ir vokalas), jo brolis David Knopfler (gitara), John Illsley (bosinė gitara), Pick Withers (mušamieji), ir vadybininkas Ed Bicknell. Nors ši grupė susikūrė kaip tik tuo metu, kai viešpatavo pankrokas, Dire Straits veikė neperžengdami klasikinio roko ribų, nors ir neapsiėjo be rėžiančių garsų, kad atkreiptų dėmesį į tuos, kuriems įkyrėjo 1970-ųjų roko perprodukcija.
Jų žinomiausios dainos: „Sultans of Swing“, „Romeo and Juliet“, „Money for Nothing“, „Tunnel of Love“, „Walk of Life“, „So Far Away“, „Skateaway“ and „Brothers in Arms“.

Istorija

Grupę įkūrė broliai Knopfler`iai 1977. Pirmasis albumas „Dire Straits“ didelio pasisekimo neturėjo, tačiau po penkių mėnesių buvo išleistas singlas „Sultans Of Swing“, kuris pateko į populiariausiųjų topus JAV bei Didžiojoje Britanijoje. Singlas išpopuliarino Dire Straits pirmąjį albumą. Grupė, kuri iki šiol grojo klubuose ir pub`uose pasirašė sutartį su muzikos įrašų kompanija „Polygramm“. Kitas albumas „Communiqué“ nesusilaukė didelio pasisekimo, nes didžioji dalis dainų buvo ne Marko, o jo brolio Davido kūriniai. Kito albumo „Making Movies“ metu David`as paliko grupę ir pradėjo solinę karjerą. Naujajame albume sukurtos dainos pasižymėjo ilgomis instrumentų improvizacijomis – „Private Investigations“, „Telegraph Road“ ar „Tunnel Of Love“. 1985-aisiais Dire straits išleidžia naują albumą „Brothers In Arms“, kuris iki šios dienos parduotas daugiau nei 35-ių milijonų egzempliorių tiražu. Visų pirma, tokio populiarumo šis albumas susilaukė dėl nepakartojamų kompozicijų „Money For Nothing“ ir „Brothers In Arms“. Hitas „Money For Nothing“ 1986 metų „MTV Music Awards“ festivalyje nugalėjo, kaip geriausio vaizdo klipo autoriai. Su albumu „Money For Nothing“ pasirodė tokios dainos, kaip: „Where Do You Thing You're Going“, „Down The Water Line“ ar radio stočių pamėgta „Walk Of Life“. Grupė dar 1991-aisiais išleidžia albumą „On Every Street“, kurio titulinis singlas – „Calling Elvis“. Praktiškai čia ir nutrūksta grupės muzikinė karjera. Tačiau Dire Straits, paliko neišdildomą įspūdį roko istorijoje.
Doverio sąsiauris

Doverio sąsiauris (angl. Dover Strait) arba Pa de Kalė (pranc. Pas de Calais) – sąsiauris, skiriantis Didžiąją Britaniją nuo Europos žemyno (Prancūzijos). Pietvakariuose pereina į La Manšo sąsiaurį, o šiaurės rytuose – į Šiaurės jūrą. Ilgis 37 km, mažiausias plotis 32 km. Gylis iki 64 m. Svarbiausi uostai: Doveris (Jungtinė Karalystė), Kalė, Diunkerkas (Prancūzija).
Sąsiauriu vyksta intensyvi laivyba (ir skersai, ir išilgai), be to, dugnu nutiestas ir 1994 m. gegužės 6 d. atidarytas Eurotunelis.
Ignas Starkus

Ignas Starkus (1888 m. liepos 31 d. Tolkūnuose, Miroslavo valsčius, Alytaus apskritis – 1956 m. rugsėjo 17 d. Elizabethas, JAV) – Romos katalikų prelatas, pedagogas, kapelionas.

Biografija

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje. 1911 m. įšventintas kunigu. Vikaravo Balbieriškyje ir Marijampolėje. Kaip gabus dvasininkas buvo pasiųstas į Peterburgo dvasinę akademiją, kurią baigė teologijos kandidato laipsniu.
Grįžęs į Lietuvą, 1918 m. rugpjūčio 15 d. paskirtas naujai įkurtos Šakių Žiburio gimnazijos direktoriumi ir kapelionu. Padėjo įkurti Zanavykų muziejų, globojo gimnazijos ateitininkus, organizavo tautosakos rinkimą. Kai gimnazijos namas sudegė, kun. I. Starkus pradėjo rūpintis dviaukščių gimnazijos rūmų statyba, pastatui paaukojo ir savo asmeninių lėšų.
Nuo 1926 m. buvo Šakių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios klebonas ir dekanato dekanas. Vėliau tarnavo klebonu Veiverių Šv. Liudviko, o nuo 1932 m. Virbalio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčių klebonu. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, buvo anglų okupacinės zonos Šv. Sosto Delegatūros įgaliotiniu lietuviams pabėgėliams. Emigravo į JAV, kunigavo Bayonne ir Elizabethe.
Brolis Antanas Starkus – gydytojas, VDU Patologijos ir patologinės anatomijos katedros vedėjas, Štuthofo koncentracijos stovyklos kalinys; brolis Jonas Starkus – Romos katalikų kunigas, kanonų teisės daktaras, visuomenininkas.
Bullfrog Productions

Istorija

Pradžioje bendrovė vadinosi „Taurus Impex Ltd“. Pavadinimas „Bullfrog“ buvo suteiktas nuo žodžio angl. bull (bulius/jautis) ir angl. frog (varlė), kadangi Edgaro duktė labai mėgo varles.
1994 m. P. Molyneux tapo „Electronic Arts“ viceprezidentu ir patarėju, kai „EA“ įsigijo reikšmingą „Bullfrog“ akcijų dalį.
1995-ųjų sausį „Bullfrog“ buvo visiškai įsigyta „Electronic Arts“, „Bullfrog“ kurtų žaidimų leidėjo.
1997 m. rugpjūčio mėn. Molyneux paliko „Bullfrog“ studiją tam, kad įsteigtų „Lionhead Studios“, tuo tarpu kiti nariai įkūrė „Mucky Foot Productions“.
2001 m. pasirodė paskutinis šios kompanijos sukurtas žaidimas – „Theme Park Inc.“.
2004 m. bendrovė „Electronic Arts“ tą, kas liko iš „Bullfrog“, prijungė prie „EA UK“ filialo.
2009 m. rugpjūčio mėn. „Electronics Arts“ svarstė idėją – kai kuriuos „Bullfrog“ žaidimus pritaikyti šiuolaikinėms sistemoms.
Aurimas Adomavičius

Biografija

2015 m. pasaulio čempionato finale keturvietėje valtyje (su Martynas Džiaugys, Dominykas Jančionis ir Žygimantas Gališanskis)  užėmė 6-ą vietą ir iškovojo Lietuvai olimpinį kelialapį M4x rungtyje į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes. 2016 m. Europos čempionate pelnė sidabro medalį.
2017 m. Europos čempionas porinių keturviečių valčių klasėje. 2017 m. pasaulio čempionas su porinės keturvietės valties įgula.
Alseikos

Istorija

Alseikų kaimas (služba Olseykiow) minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 7 šeimos. 1695 m. – 9 šeimos.
XVIII a. pradžioje Švėkšnos dvaro valdytojai Grotusai už skolas Alseikų kaimą užstatė Švėkšnos klebonui Jurgiui Kazimierui Mordel-Voitkevičiui, o vėliau, kai dvarininkai neatidavė skolos, kaimas buvo paskirtas steigiamai altarijai.
1904 m. Alseikose pas ūkininką Urboną Švėkšnos grafas Adomas Pliateris atlydėjo savo svečius Vilniaus generalgubernatorių kunigaikštį P. Sviatopolk-Mirskį, vėliau buvusį Rusijos Vidaus reikalų ministrą, Kauno gubernatorių Veriovkiną, prancūzų mokslininką Joseph de Baye (1853–1931 m.), tyrinėjusį lietuvių tautą ir jos papročius; jiems čia buvo surengtos kaimiškos vaišės ir pasisvečiavimas; jie gėrėjosi žemaičių tautiniais rūbais, dainomis ir šokiais ir stebėjosi kaimiečių svetingumu ir vaišingumu, taip pat Urbono gražiu ūkiu.
Pirmo pasaulinio karo metu (1915 m. kovo 13 d.), vokiečiams užimant Švėkšną, Alseikų kaime vyko smarkus vokiečių ir rusų dalinių susišaudymas.
1938 metų pavasarį Alseikose, ūkininko Bliūdžiaus sodyboje, vyko studentų ateitininkų šventė, kurioje dalyvavo studentai iš Klaipėdos Prekybos ir Pedagoginio institutų, Kauno Vytauto Didžiojo universiteto, Dotnuvos Žemės ūkio akademijos.
1958–1972 m. Alseikose buvo „Švėkšnos“ tarybinio ūkio skyriaus raštinė, 1967 m. pastatyti ūkio grūdų ir chemikalų sandėliai.
Ivan Dološickij

Biografija

1992 m. baigė Novopolocko politechnikos institutą, šilumos ir dujų tiekimo inžinierius. Biržų dujotiekio direktorius, 2000 m. UAB „Biržų šilumos tinklai“ direktorius.
1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys. 1997–2000 m., 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.
Kazokiškių-Kaugonių miškai

Kazokiškių-Kaugonių miškai – miškai Elektrėnų savivaldybėje ir Kaišiadorių rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Vievio.

Geografija

Plotas 5230 ha, mišku apaugę 4820 ha. Susideda iš 10 miškų, didesnieji: Bekštonių, Gervaraisčio, Kaugonių, Kazokiškių ir Sukros. 42 % miškų valstybinės reikšmės, priklausantys Kaišiadorių miškų urėdijai, Žaslių ir Vievio girininkijoms. Masyvo šiaurės vakarų pakraštį kerta geležinkelis Vilnius–Kaunas. Pietinėje dalyje yra Zelvos ežeras, iš kurio išteka Šešuvos dešinysis intakas Zelvė, ją užtvenkus įrengti du tvenkiniai. Vakarinėje dalyje yra 2 nedideli ežerėliai. Paviršius banguotas.

Medynai

Miško augavietės nederlingos normalaus drėgnumo ir derlingos laikinai įmirkusios. 90 % miškų yra ūkiniai IV grupės, 6 % apsauginiai III gr., 4 % rekreaciniai II grupės, kultūrinės kilmės medynų 20 %. Pušynų yra 61 %, eglynų 15 %, beržynų 11 %, baltalksnynų 4 %, uosynų ir juodalksnynų po 3 %, ąžuolynų 2 %, drebulynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 25 %, pusamžiai medynai 57 %, bręstantys 12 %, brandūs 6 %. Medynų vidutinis amžius 60 m., bonitetas 1,8, skalsumas 0, 70, vidutinis tūris 221 m³/ha. Kasmet priauga 3,9 m³/na.

Istorija

Prie Sukros upės ir Aleksandriškės kaimo yra trys pilkapiai, prie kelio Vievis-Paparčiai – koplyčia. 1944–1945 m. Kazokiškių-Kaugonių miškuose veikė Didžiosios kovos apygardos rinktinės Lietuvos partizanai.
Rimas Sujeta

Biografija

1985 m. baigė 51-ąją proftechninę mokyklą, statybininkas. UAB "Rimedis" savininkas ir direktorius.
Darbo partijos Kalvarijos skyriaus narys.
Nuo 2007 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narys.
Jungėnų bendruomenės narys. Išsiskyręs, vaikai Greta, Viktorija.
Sportinis automobilis

Sportiniai automobiliai – nedidelių galingų automobilių klasė. Dažniausiai tai būna galiniais ratais varomi, 2 durų, 2 vietų, geriau valdomi, greičiau įsibėgėjantys ir turintys sportiškesnės išvaizdos kėbulus automobiliai. Sportiniam automobiliui svarbiausia yra geras valdymas kelyje, stabdžiai, manevringumas, mažas svoris ir didelė galia. Sportinis automobilis gali būti ir prabangus, tokius automobilius gamina Ferrari, Porsche, Lamborghini, Lotus Cars.
Petras Jakštas

Biografija

Gimė ūkininko šeimoje. Mokėsi Rokiškio valdinėje mokykloje. 1914 m. tėvai jį išleido į Peterburgą, kur iki 1918 m. mokėsi Šv. Kotrynos gimnazijoje. Baigęs šešias klases, grįžo į Lietuvą.
Norėdamas įgyti aukštesnį išsilavinimą, 1920 m. įstojo į Kauno karo mokyklą, ją baigė ir buvo paskirtas į 7-ąjį pėstininkų pulką, suteikiant jam pėstininkų leitenanto laipsnį. P. Jakštas neapsiribojo žiniomis, įgytomis Karo mokykloje. Atlikdamas karinę tarnybą Klaipėdoje baigė suaugusiųjų gimnazijos kursus, perkeltas į Kauną, įstojo mokytis į Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą. Universitete studijavo nuo 1927 iki 1932 m. pavasario semestro.
Kaip Kauno karo mokyklos auklėtinis ir Lietuvos kariuomenės Vyriausiojo štabo karininkas buvo atsakingas už švietimą, spaudą ir karių kapų rūpinimąsi. Tiesiogiai dalyvavo kuriant žuvusiųjų lietuvių karių memorialą Červonkoje (Latvija) ir Nežinomo kareivio kapą Kaune.
1941 m. paleistas į atsargą, dirbo Lietuvos MA lietuvių kalbos sekretoriumi. Slėpdamasis nuo bolševikų represijų, 1944–1955 m. gyveno nelegaliai, slapstėsi Rygoje. 1955 m. legalizavęsis įsikūrė Šilutėje ir ten gyveno iki pat mirties.

Mokslinė veikla

Universitete įgytas istorijos, kalbų, bibliografijos ir kitas žinias pritaikė praktikoje: nuo vaikystės rinko knygas, kaupė asmeninę biblioteką, kariuomenėje dirbo spaudos ir švietimo srityje, redagavo „Karį“, bendradarbiavo periodiniuose leidiniuose: „Žvaigždutė“, „Ateities spinduliai“ ir kt. Buvo XXVII knygos mėgėjų draugijos narys nuo pat jos įkūrimo.
Savo asmeninėje bibliotekoje prieškariu buvo sukaupęs daugiau kaip 6500 knygų, bet 1945 m. valdžios įsakymu visos knygos buvo sudegintos. Pokariu pradėta kaupti antroji biblioteka turėjo 6700 knygų. Vertingiausia bibliofilo bibliotekos dalis laikoma Vilniaus universiteto bibliotekoje.
Po Antrojo pasaulinio karo parašė apie 20 reikšmingesnių kraštotyros ir knygotyros darbų, iš kurių tik dalis publikuota (pvz., knyga „Senoji Šilutė“ išleista 1994 m.). Prieš karą jis buvo Lietuvos kariuomenės Vyriausiojo štabo švietimo skyriaus karininkas ir visos Lietuvos vaikų numylėtinis. Ypač buvo vertinamas dėl švietėjiškų ekskursijų organizavimo ir vaikų globos. Vaikus ir save vadino Prieteliumi, taip ir straipsnius spaudoje pasirašydavęs.
Šilutėje dirbo kelių valdyboje, visą laisvalaikį skirdamas knygai ir kraštotyrai. Svetingai sutikdavo visus atvykstančius pažinti Pajūrio krašto ir buvo nepakartojamas ekskursijų vadovas. Būdamas pats aukštaitis, pamilo šį kraštą, gebėjo suprasti „šišioniškių“ būdą ir gyvenimo nuostatas. P. Jakštas išties daug nuveikė, kad šio regiono istorinė praeitis būtų įamžinta straipsniuose, kraštotyros darbuose, plačiau atsispindėtų muziejaus ekspozicijoje. Jo žinių reikėdavo mokslininkams, o ir paties kraštotyrininko darbai neabejotinai buvo mokslinio lygio.

Atminimo įamžinimas

2004 m. ant P. Jakšto gimtojo namo sienos atidengta atminimo lenta. Gatvės Rokiškyje, Šilutėje pavadintos Petro Jakšto vardu.
Jakušima

Miškai

10 747 ha Jakušimos miškų, kurie yra senųjų šilumą mėgstančių girių liekanos, 1993 m. buvo įtraukti į Pasaulio paveldo sąrašą. Saugomos teritorijos branduolyje (12,19 km²) niekada nebuvo kertami medžiai.
Miškuose aptinkama virš 2000 augalų ir gyvūnų rūšių, tarp kurių 94 yra endeminės.
Martynas Andriukaitis

Martynas Andriukaitis (1981 m. kovo 28 d. Kaunas – 2014 m. rugsėjo 5 d.) – Lietuvos ir Latvijos krepšininkas, LKL ir Latvijos krepšinio lygos (LBL) čempionas, Kauno „Žalgirio“, Rygos „ASK“ ir kitų elitinių klubų žaidėjas.

Krepšinis

Algirdas Brazys buvo vienas pirmųjų krepšinio trenerių. Andriukaitis, būdamas apie 16 metų, pateko į jo treniruojamą Lietuvos jaunučių rinktinę, Kauno „Žalgirį“ (2001–2002 m.) ir Alytaus „Alitą“ (2002–2003 m.). Anksti užaugęs ir praaugęs bendraamžius, nuo vaikystės žaisdavo kaip vidurio puolėjas. Būdamas 203 centimetrų, nustojo augti. Kaip vidurio puolėjui nepakankant tokio ūgio, teko keisti poziciją ir tapti sunkiuoju krašto puolėju. Kaip sunkusis puolėjas pasižymėjo geru metimu.
Kartą tapo LKL čempionu ir triskart šių pirmenybių bronzininku. Žaidė Kauno „Žalgirio“, Alytaus „Alitos“, „Šiaulių“, „JA Vichy“, „Debrecen Vadkakasok“, Rygos ASK, Čerkasų „Monkeys“, Donecko „Donetsk“, Dnepropetrovsko „Dnipro“, „Politechnika-Galičina“, Liepajos „Lauvas“, Panevėžio „Lietkabelio“ ir Tbilisio „Olimpi“ klubuose.

Po karjeros

Baigęs sportuoti, dirbo saugos bendrovėje. Šį darbą pasirinko tik kaip laiko leidimo būdą ir galimybę palaikyti gerą fizinę formą. Pasak tėvo, dirbdamas nebuvo laimingas; net ir 3 paras iš eilės atidirbdavęs saugos bendrovėje Martynas nenorėdavo eiti namo.
Nors Latvijoje žaidė vos porą sezonų (2006–2007 m. – Rygoje, o 2011–2012 m. – Liepojoje), savo ateitį Martynas siejo su Ryga. Rungtyniaudamas Liepojoje, svarstė apie Latvijos pilietybę ir intensyviai rengėsi valstybiniam latvių kalbos egzaminui. Krepšininkas planavo Rygoje, Taline ir Vilniuje atidaryti elitinį tatuiruočių salonų tinklą.
Andriukaitis buvo laikomas pernelyg impulsyviu ir pavydžiu. 2014 metų rugsėjo mėnesį Andriukaitis iš asmeninio pistoleto „Makarov“ savo namuose Alderyje (netoli Rygos) nušovė savo draugę ir po to nusišovė pats. Rastas savo namuose su šautine žaizda buvo nuvežtas į ligoninę, kur paguldytas į Intensyvios priežiūros skyrių, mirė.
Palaidotas Vilkijos miestelio kapinėse (Kauno rajonas).
Kelionė į nakties pabaigą (filmas)

Siužetas

Du amerikiečiai – tėvas ir jo sūnus Polas pragyvenimui užsidirbą valdydami naktinį klubą Brazilijoje ir slapta svajoją apie geresnį gyvenimą kitur. Iš štai jų svajonėms beveik lemta išsipildyti: kažkoks klientas palieka klube lagaminą, kurio turinys gali pakeisti jų likimus ir gyvenimus.
Tėvas išsiveš savo jaunąją žmoną Andžė ir penkiametį sūnų Lazarą toli toli. Sūnus Polas atsikratys skolų, priklausomybės kokainui, ir galų gale savo tėvo, kurio nekenčia ir kaltina dėl visų jo nesėkmių. Visi priklauso nuo vieno žmogaus – imigranto Vembo, kuris su lagaminu turi kirsti naktinį San Paulą...
Dekstrometorfanas

Priklausomybė ir abstinencija

Dekstrometorfanas sukelia psichologinę priklausomybę, kuomet naudojamas ne pagal paskirtį (pvz., kaip atsipalaidavimo priemonę). Tačiau, anot PSO, šis vaistas nesukelia fizinės priklausomybės. Laikoma, kad dekstrometorfanas sukelia mažesnę priklausomybę nei kodeinas, kitas kosuliui gydyti naudojamas opiatas. Tačiau dekstrometorfanas taip pat veikia kaip serotonino įsisavinimo slopiklis, todėl vartojant ilgą laiką, gali pasireikšti abstinencijos požymiai.
Gazieta lietuviška

Gazieta lietuviška (Gazieta Lietuwiszka) – pirmasis JAV lietuvių laikraštis, ėjęs 1879 m. rugpjūčio 16 d. – 1880 m. sausio mėn. Niujorke.

Istorija

Leido Mykolas Tvarauskas, talkino Šv. Kazimiero draugija ir kiti. Pasirodė 12-13, kitomis žiniomis – 16 numerių. Redagavo Mykolas Tvarauskas. Tai prounijinės, katalikiškos krypties leidinys. Rašė Mikalojus Akelaitis, Motiejus Juozas Andriukaitis, Mykolas Tvarauskas, Augustinas Zaicas ir kt.
Laikraštis neišlikęs. Žinias apie jį paskelbė Jonas Šliūpas 1884–1885 m. žurnale „Aušra“ (Gromatos iš Amerikos) ir 1910 m. žurnale „Laisvoji mintis“.
Šantanu

Šantanu (skr. शन्तनुः = Śantanuḥ) – Mahabharatos veikėjas, Kuru karalius (Hastinapuros valdovas), Bharatų dinastijos narys, minimas ir Rigvedoje. Karaliaus Pratipos sūnus.
Mahabharatoje pasakojama istorija, kaip Šantanu, medžiodamas prie Gangos upės išvydęs nuostabią moterį – deivę Gangą. Ši sutiko už jo tekėti su sąlyga, kad karalius neklausiąs jos poelgių priežasčių. Jiedu susilaukė 7 vaikų, kuriuos visus Ganga nuskandino, nenorėdama, kad pusdieviai gimtų žmogaus kūne. Tačiau skandinant aštuntąjį vaiką, Bhišmą, Šantanu nesusilaikė ir sudraudė Gangą. Tada ji karalių paliko.
Vėliau, kai Bhišma jau buvo suaugęs, Šantanu pamatė žvejo dukterį Satjavatę. Tačiau jos tėvas ją sutiko išleisti tik su sąlyga, kad judviejų būsimi vaikai taps sosto paveldėtojais. Dėl to Bhišma turėjo atsisakyti pretenzijų į sostą ir priimti skaistybės įžadą. Šantanu su Satjavate susilaukė dviejų sūnų – Čitrangados ir Vičitravyrjos.
Atua mata riri

Atua mata riri (Dievas, akys piktos) yra išlikęs senovinės rapaniujų kalbos (rapaniujų kalba) kūrinys, užrašytas pirmųjų kapitonų, besilankiusių saloje, dėka, kol dar vietos gyventojai nebuvo išvežti vergijon ir nebuvo prasidėjusios ligos. Manoma, kad tai vietos žynių naudota skanduotė – Polinezijos kultūroms ganėtinai įprastas reiškinys. Ja siekiama paaiškinti įvairių dalykų sukūrimą, tačiau mokslui įdomiausios dalys yra tos, kurios kalba apie ką kitą: dėl jų vertimo labiausiai ir nesutariama. Buvo bandoma šį kūrinį panaudoti kaip aiškinimą rongorongo iššifravimui.
Lietuvos medicina

Istorija

Leistas kas ketvirtį. Tiražas 1991 m. ir 1993 m. – 1000 egz., 1996 m. – 500 egz.
Vyriausias redaktorius Zenonas Tartilas.
Niekada nepasiduok

Siužetas

Džeikas grįžta namo į Orlandą, kad padėtų mamai atsigauti po tėčio mirties. Jau pirmomis dienomis universitete jis susižavi žavia mergina, kurios buvęs širdies draugas Rajanas pasisiūlo išsiaiškinti santykius kumščiais. Džeikas stipriai gauna į kaulus, kad vos sugeba paeiti. Jis atsigauna, pradeda intensyviai treniruotis ir susiranda Rytų kovos menų mokytoją. Džeikas ryžtasi dalyvauti pogrindiniame kautynių turnyre, kurio finale turės progą atkeršyti savo skriaudikui...

Atsiliepimai

„Niekada nepasiduok“ debiutavo 2 723 teatruose. Vien premjeros savaitgalį filmas uždirbo $8 603 195 dolerius. Po dviejų savaičių jau $18 890 093 dolerius, o po mėnesio per $37 mln. dolerių pasauliniu mastu.
Filmo DVD buvo išleistas 2008 m. liepos 29 d. Tokių iš viso parduota apie 990 405 vnt., gauta $18,4 mln. dolerių pelno. Tačiau, į šią sumą neįtraukti Blu-ray pardavimai.
Filmas sulaukė daugiausia neigiamų įvertinimų, Rotten Tomatoes portale įvertintas tik 22 %.
Henrikas Firlejus

Biografija

Žymios Lenkijos magnatų Firlejų giminės atstovas, herbo „Lewart“ savininkas. Karūnos ddžiojo maršalkos ir Krokuvos vaivados Jano Firlejaus (1521–1574) vienintelis sūnus nuo antros santuokos su Barbora Mnišek (m. 1580). Vyresnieji įbroliai – Jonas, Mikalojus, Petras ir Andžejus.
Buvo krikštytas ir auklėjamas protestantų dvasioje. Po savo tėvo mirties motina ir vyresnieji broliai įtikino pereiti jį į katalikybę.
Iš pradžių mokėsi pas jėzuitus Ingolštate ir Grace, po to Padujoje ir Romoje. 1605 metais Henrikas Firlejus buvo paskirtas Karūnos didžiuoju referentu. 1613–1618 metais užėmė Karūnos pakanclerio pareigybę. 1616 metais Henrikas Firlejus buvo įšventintas į Lucko vyskupus, o po metų tapo Plocko vyskupu. 1624 metais tapo Gniezno arkivyskupu ir Lenkijos primu.
Pelagornis

Paplitimas

Jų fosilijos aptiktos Šiaurės ir Pietų Amerikos žemynuose, Europoje, Australijoje, Okeanijoje, Afrikoje. Pelagronis genties paukščių fosilijos aptinkamos iš Paleogeno periodo pabaigos (Oligoceno epochos) iki Neogeno periodo (Plioceno epochoje), arba iš prieš 28 - 2,5 milijonus metų. Iki šiol mokslininkams nėra aišku, kodėl išnyko šios genties paukščiai. Yra tik spėliojimai, kad dėl klimato pasikeitimo, kuris įtakojo virš jūrų vėjo greitį, mėgstamiausio maisto išteklių sumažėjimas arba abu šie faktoriai.

Apibūdinimas

Tai didžiuliai vandens paukščiai. Anksčiau buvo manoma, kad jie artimi pelikanams (Pelecanus), albatrosiniams (Diomedeidae) arba gandriniams (Ciconiidae), bet naujausių tyrinėjimų išvadomis linkstama manyti, kad artimiausi buvo antiniams (Anatidae) paukščiams. Jų ilgo snapo šonų forma apgaulingai primena dantis, nors tai snapo pakraščių kaulinės išaugos ir patys paukščiai bedančiai. Šios snapo kraštuose esančios nelygios išaugos, padėdavo vandenyje sugriebti slidų grobį. Šiai genčiai priskiriamų Pelagornis sandersi paukščių sparnugaliai siekė 6,4 m, nors galimai ir daugiau – iki 7,4 m ir svėrė iki 40 kg, tai buvo didžiausi Žemėje skraidantys paukščiai. Pagal išskėstų sparnų ilgį, jie prilygo stambiausiems Žemėje skraidžiusiems, seniai išnykusiems plėšriųjų paukščių kategorijai priskiriamiems didingiesiems argentaviams (Argentavis magnificens).

Pavadinimas

Senovės graikų kalba genties pavadinimas Pelargonis reiškia – „atvirų jūrų paukštis“.