google/wiki40b huggingface dataset:
Mykolas Velykis

Biografija

Mokėsi Panevėžyje, o 1909 m. baigė Vilniaus karo mokyklą.
Ilgą laiką dirbo karo administracijos ūkio srityje. I Pasaulinio karo metais tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje Austrijos fronte. 1918 m. grįžo į Lietuvą ir stojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę. Dirbo krašto apsaugos komisijoje.
1918 m. gruodžio 24 d. – gruodžio 26 d. II Ministrų kabineto krašto apsaugos ministras. 1919 m. gegužės 29 d. – spalio 7 d. Vyriausiojo štabo viršininkas, 1920 m. – Penktojo pėstininkų pulko vadas,  1921 m. – divizijos vadas, 1925 m. – karo apygardos viršininkas.
1927 m. išėjo į atsargą generolo leitenanto laipsniu. 1944 m. sovietų valdžios suimtas, kalintas Kauno sunkiųjų darbų kalėjime, o 1946 m. ištremtas į Sibirą.
Mirė Vilniuje pačią pirmąją dieną, grįžęs iš tremties. Palaidotas Kauno Panemunės kapinėse.

Atminimo įamžinimas

Kaune (Vičiūnuose) M. Velykio vardu pavadinta gatvė.
Tartu sutartis (Rusija–Estija)

Tartu taikos sutartis (est. Tartu rahu 'Tartu taika') – taikos sutartis tarp Estijos ir Tarybų Rusijos, pasirašyta 1920 m. vasario 2 d., ja pasibaigė Estijos kovos dėl nepriklausomybės.
Tarybų Rusija pripažino Estijos respublikos nepriklausomybę de jure ir atsisakė visų teisių į jos teritoriją. Sutartis nustatė sieną tarp Tarybų Rusijos ir Estijos respublikos ir aprašė estų, pasitraukusių į Rusijos gilumą dėl karo ir jų turto grįžimą. Rusija sutiko sumokėti Estijai 15 mln. aukso rublių, dalį Rusijos imperijos aukso atsargų. Iš Estijos pusės sutartį pasirašė Jaan Poska, iš Rusijos pusės – Adolf Joffe, taip pat kiti sutarties dalyvių atstovai.
Tartu sutartis laikoma Estijos respublikos gimimo liudijimu. Sutartis taip pat buvo labai svarbi ir Rusijai, tai buvo pirmoji jos tarptautinė sutartis.
Tarybų Rusija kai kurių savo pažadų neįvykdė, pvz., Tartu universiteto muziejaus kolekcija nebuvo grąžinta, estų repatriacijai buvo trukdoma, 1945 m. atimta dalis Setumos regiono.
Jonas Steponavičius

Biografija

1899 m. baigė Rygos gimnaziją, 1903 m. Vilniaus kunigų seminariją, 1907 m. – Peterburgo dvasinę akademiją, 1906 m. įšventintas kunigu, įgijo teologijos magistro laipsnį. 1910–1912 m. Miuncheno, Berlyno, Leipcigo universitetuose studijavo psichologiją ir pedagogiką. 1912 m. įgijo filosofijos daktaro laipsnį.
Nuo 1912 m. paskirtas Vilniaus Šv. Jono bažnyčios vikaras. I Pasaulinio karo metu pasitraukė Rusiją, 1915–1919 m. Rusijos imperijos kariuomenės Kaukazo armijos kapelionas. Aktyviai reiškėsi Tifliso lietuvių gyvenime.
1919 m. grįžęs į Lietuvą klebonavo Semeliškėse, organizavo savivaldybes Kaišiadorių apskrityje. 1920 m. lenkų suimtas ir išvežtas į Gardiną. Lenkų fronte dalyvavo kaip partizanas ir šaulys.
1921 m. vasario 4 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas. Trečiojo Seimo antrasis vicepirmininkas. 
1927–1933 m. Zarasų gimnazijos direktorius, nuo 1933 m. Utenos gimnazijos mokytojas. 1941–1944 m. Zarasų apskrities viršininkas. Artėjant rusų kariuomenei pasitraukė į Žemaitiją. 1944 m. liepos 29 d. Viekšniuose su Žemaitijos kovotojais sudarė viešą aktą įkurti Tėvynės apsaugos rinktinę. Rudenį pasitraukė į Vokietiją.
1908 m. Lietuvių mokslo draugijos, Lietuvių dailės draugijos, Lietuvių banko narys. 1912–1914 m. „Ryto“ draugijos pirmininkas.
Zokorių vienkiemyje išliko dr. Jono Steponavičiaus gimtasis namas, prie kurio 1996 m. rugsėjo 2 d. pašventintas tautodailininko J. Tvardausko sukurtas stogastulpis.
Paleontologija

Paleontologija – biologijos mokslas, tiriantis geologinės praeities organinį pasaulį. Kaip ir bet koks savarankiškas mokslas, paleontologija turi savo tyrimo objektus, uždavinius ir metodus, tačiau yra glaudžiai susijusi su kitais biologijos mokslais ir geologija. Šis mokslas nagrinėja priešistorinių laikų organinį pasaulį pagal įvairių organizmų iškasenas ar jų veiklos pėdsakus. Iškastinės organizmų liekanos ar jų veiklos pėdsakai vadinami fosilijomis.
Paleontologija yra skirstoma į tris atskiras šakas: paleozoologija, paleobotanika ir paleoekologija.
Mokslininkai, padėję pagrindus paleontologijai, kaip mokslui: A. van Levenhukas, Rosas Geleris, Karlas Linėjus, Z. Biufonas, M. V. Lomonosovas, Žoržas Kiuvjė (Cuvier), Viljamas Smitas, Žanas-Baptistas Lamarkas, Adolfas Bronjanas, Čarlzas Darvinas.
Lietuva 2014 m. Eurovizijoje

„Eurovizijos“ dainų konkurso nacionalinė atranka

„Eurovizijos“ dainų konkurso nacionalinė atranka yra nacionalinio finalo formatas, sukurtas LRT, siekiant atrinkti Lietuvos dainą 2014 m. Eurovizijoje. Atranka apims dešimties savaičių ilgą procesą, kuris prasideda nuo 2013 m. gruodžio 14 dienos, daina bus pasirinkta 2014 m. vasario 8 d., o atlikėjas 2014 m. vasario 15 dieną. Konkursą veda Simona Nainė ir Arūnas Valinskas.

1 laida – Jubiliejinis koncertas

Jubiliejiniame koncerte, kuriame buvo paminėtas Lietuvos dalyvavimas Eurovizijos dainų konkurse 20-metis, dalyvavo penkiolika dalyvių. Justinas Lapatinskas atliko 1994 m. dainą „Lopšinė mylimai“, Vilija Matačiūnaitė atliko 1999 m. dainą „Strazdas“, VIG Roses atliko 2001 m. dainą „You Got Style“, Martynas Kavaliauskas atliko 2002 dainą „Happy You“, Jurijus Veklenko ir Monika Linkytė atliko 2004 m. dalyvavusią dainą „What’s Happened To Your Love?“, Soliaris atliko 2005 m. dainą „Little by Little“, Pop Ladies atliko 2006 m. dainą „We Are the Winners“, Aleksandra Metalnikova atliko 2007 m. dainą „Love or Leave“, Julija Jegorova atliko 2008 m. dainą „Nomads In The Night“, Aistė Pilvelytė atliko lietuvišką 2009 m. dainos versiją „Pasiklydęs žmogus“, Juozas Butnorius ir Tadas Vilčinskas atliko 2010 m. dainą „Eastern European Funk“, Neringa Šiaudikytė atliko 2011 m. dainą „C’est ma vie“ ir Mia atliko 2013 m. dainą „Something“. Donny Montell atlikto 2012 m. dainą „Love Is Blind“ kaip šou svečias.

Eurovizijoje

Lietuva dalyvaus antrajame pusfinalyje gegužės 8 d.
Kęstutis Liubinas

Biografija

1958–1962 m. mokėsi Kriūkų vidurinėje mokykloje, 1968–1974 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultete.
1962–1964 m. darbininkas, 1964–1967 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1967–1974 m. Kauno staklių gamyklos darbininkas, 1974–1975 m. Kapsuko putliųjų verpalų fabriko statybos inžinierius, 1975–1982 m. cecho viršininkas, 1982–1986 m. vyr. energetikas, nuo 1986 m. (nuo 1991 m. AB „Vernitas“) generalinis direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus narys.
1995–2000 m. Marijampolės miesto savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Macujama

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė – kamelija.
Dartfordas

Istorija

Nuo XI a. minimi Dartfordo rūmai, priklausę karaliui. XII a. įkurti Tamplierių rūmai, XIV a. – dominikonų ir pranciškonų vienuolynai. Dartfordas buvo viena iš Voto Tailerio sukilimo (1381 m.) vietų. 1590 m. atidarytas pirmasis Anglijoje popieriaus fabrikas. XVI a. šiame mieste buvo Anglijos monarchų Henriko VIII, Elžbietos I rezidencija.
Vitalija Norvaišienė

Biografija

Nuo 2000 m. Seimo Lietuvos demokratinės darbo partijos frakcijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos frakcijos patarėja. Vyriausiosios rinkimų komisijos narė.
Nuo 2001 m. LSDP Etikos ir procedūrų komisijos narė.
1987–1995 m. (Kapsuko) Marijampolės tarybos deputatė, 1995–1997 m. Marijampolės rajono savivaldybės tarybos narė (LDDP sąraše).
Luko pilis

Elko pilis - Vokiečių ordino pilis Luke, Luko ežero pusiasalyje (anksčiau saloje). Pilis yra įtraukta į Lenkijos paminklų registrą.
Pagramantis

Pavadinimo kilmė

Miestelio pavadinimas kilęs nuo šalia pratekančio Gramančios upelio vardo.

Šnekta

Pagramančio šnekta priklauso pietų žemaičiams raseiniškiams. Ją išsamiai aprašė Petras Jonikas knygoje „Pagramančio tarmė“, išleistoje 1939 m.

Žymūs žmonės

Juozas Mažeika (1907–1976), vienas žymiausių Lietuvos operos solistų, gimė Pagramantyje.
Kugiai

Istorija

Minimas Žemaičių žemės teismo aktų knygose 1585 m. ir 1599 m., priklausė Grūstės valsčiui, buvo 48 valakai. Buvo Naudvarės dvaras, priklausęs Uščioms. Dvare yra buvęs malūnas (dabar išliko tik akmuo su data, užtvanka). Sodo teritorijoje išlikusi pirtis ir ledaunė (akmeninis pastatas, kuriame laikydavo tarp ledų mėsą, daržoves).
Kairo citadelė

Kairo citadelė arba Saladino citadelė (arab. قلعة صلاح الدين‎ = Qalaʿat Salāḥ ad-Dīn) – viduramžių įtvirtinta miesto dalis, esanti Egipto sostinės Kairo senamiestyje, ant vienos iš Mokatamo kalvų.
Citadelė pastatyta 1176–1183 m. Ajubidų dinastijos valdovo Saladino ir buvo skirta gynybai nuo kryžininkų. Sultono įsakymu pastatyta siena, juosianti Kairą ir Fustatą, o ant kalvos pastatyta tvirtovė, tapusi karališkąja rezidencija (tokia išliko iki XIX a.). Aprūpinti citadelę vandeniu iškastas 85 m šulinys, į kurio vidų veda spiraliniai laiptai. Vėliau įrengta sudėtinga vandentiekio sistema, tiekianti vandenį iš Nilo. Mameliukų valdymo metais citadelė gerokai perstatyta, pastatyta Nasiro mečetė. Tvirtovės planas gerokai pakeistas XIX a. valdant Muhamedui Ali, pastatyta osmaniška Muhamedo Ali mečetė.
Kairo citadelėje yra 3 mečetės (XIII–XIV a. Nasiro, XVI a. Suleimano Pašos ir XIX a. Muhamedo Ali), Al Gavharos rūmai (dabar muziejus), karietų muziejus ir kt.
Kairo citadelė kartu su kitais Kairo senamiesčio objektais įeina į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Orchono aimakas

Istorija

Iki 1994 m. Orchono aimakas priklausė Bulgano aimakui. Vėliau šis aimakas skilo į du atskirus aimakus.
Marmai

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Raudonasis spalis“.

Aplinkinės gyvenvietės

Norvaišiai – 0,8 km
 KURŠĖNAI – 8,9 km
Padarbos – 3 km
Nutaučiai – 2,2 km
 KUŽIAI – 6 km
Raupaičiai – 7 km
Kasčiukai – 1 km
Smilgiai – 2,5 km
Siaurimaičiai – 1,2 km
Bunokiškės – 0,6 km
 ŠIAULIAI – 16,7 km
XIII amžiaus 2-as dešimtmetis

XIII amžiaus antrasis dešimtmetis prasidėjo 1211 m. ir baigėsi 1220 m.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XII amžius – XIII amžius – XIV amžius
Dešimtmečiai:
7-as8-as9-as10-as1-as
- 2-as -
3-as4-as5-as6-as7-as
Metai:  1211 1212 1213 1214 1215 1216 1217 1218 1219 1220
Vytautas Astrauskas (1927)

Biografija

1940–1946 m. mokėsi Plungės gimnazijoje. 1946–1952 m. studijavo Vilniaus universiteto Medicinos fakultete. 1968 m. medicinos mokslų kandidatas, 1972 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, profesorius.
1968–1992 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto darbuotojas, 1952–1961 m. mokslinis sekretorius, nuo 1964 m. Eksperimentinės patologijos laboratorijos vedėjas.
Nuo 1962 m. LSSR endokrinologų mokslinės draugijos pirmininkas, nuo 1982 m. dar ir LSSR sveikatos apsaugos ministerijos medicinos mokslų koordinavimo tarybos pirmininko pavaduotojas. 1977 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas. 
Žmona Danutė Linutė, dukterys Eglė, Eiva.

Mokslinė veikla

Tyrinėjo reumatines ligas, paskelbė per 250 mokslinių darbų. Kartu su bendradarbiais užregistravo 29 išradimus. Pusę metų dirbo JAV Klyvlendo klinikų Tyrimo skyriuje, 1991 m. Vokietijoje, Friburge. Paskelbė mokslinių darbų iš patologinės fiziologijos, imunologijos, biochemijos.

Politinė veikla

1955–1990 m. SSKP narys, keletą kartų buvo instituto partinės organizacijos sekretorius. 1955–1956 m. Vilniaus miesto deputatas.
1992–1996 m. Seimo narys, išrinktas Antakalnio rinkimų apylinkėje.  Dirbo Lietuvos demokratinės darbo partijos frakcijoje.  1996 m. Krikščionių demokratų sąjungos narys.
Rokiškio spaustuvė

Rokiškio spaustuvė – spaustuvės, veikusios Rokiškyje

Istorija

Pirmąją spaustuvę Rokiškyje įkūrė 1928 m. miestiečiai broliai Melerai prie įmonės, gaminusios sachariną, vokus ir saldainius. Spaustuvė „Nauda“ gamino blankus, korteles, kvietimus. 1940 m. nacionalizuota.
Pokario metais įkūrus Rokiškio apskritį, įsteigta ir spaustuvė. 1944 m. rugpjūčio 20]] d. išėjo laikraščio „Paskutinės žinios“ pirmasis numeris, nuo 1944 m. gruodžio mėn. spausdintas „Tarybinis Rokiškis“.
Rokiškio spaustuvė, iš pradžių vadinta „Nauda“, 1946 m. tapo „Tarybinio Rokiškio“ spaustuvė. 1950 m. vietoje laikraščio „Tarybinis Rokiškis“ pradėjo eiti rajono laikraštis „Po Spalio vėliava“. 1951–1953 m. Rokiškio spaustuvėje spausdinti ir MTS laikraščiai: Rokiškio „Tikruoju keliu“ (vėliau „Laukų spartuolis“), Panemunėlio „Tarybinis artojas“, Kamajų „Naujoji vaga“.
1960 m. prie Rokiškio spaustuvės prijungta Kupiškio spaustuvė. 1962 m. Rokiškio spaustuvė gavo linotipą, 1967 m. buvo sumontuota rotacinė mašina, liejamos stereotipinės spaudos formos. 1977 m. Rokiškio spaustuvė tapo Panevėžio spaustuvės skyriumi ir spausdino rajono laikraštį „Spalio vėliava“, 1962 m. pakeitusį „Po spalio vėliava“. Nuo 1985 m. laikraštis „Spalio vėliava“, kuris 1989 m. ėmė vadintis „Gimtasis Rokiškis“, ofsetu spausdinamas Panevėžio spaustuvėje.
1992 m. valstybinė Rokiškio spaustuvė pasivadino UAB „Klišė“ spaustuve, spausdina blankus, smulkius spaudinius. Adresas: Nepriklausomybės a. 22.
Wilfried Scheutz

Biografija

Gimė 1950 m. mažame provincijos miestelyje Bad Goizerne. 1969 m. persikėlė į Gracą, kur jis pradėjo muzikinę karjerą. Debiutinį singlą „Ziwui Ziwui“ išleido 1972 metais. Vėliau jis tapo žinomas kaip Austrijos liaudies dainų atlikėjas. Aštuntojo dešimtmečio pabaigoje buvo grupės „Erste Allgemeine Verunsicherung“ gitaristas.
1988 metais „Eurovizijos“ konkurse su daina „Lisa Mona Lisa“ nesurinkęs nei vieno taško, užėmė paskutinę vietą. Daina buvo įrašyta ne tik vokiečių, bet ir prancūzų bei anglų kalbomis.
Nuo 1996 m. buvo grupės „4Xang“ įkūrėjas ir narys. 2009 m. išleido autobiografiją „BuchstabenBlues“. Vedęs, turi sūnų Sohn Jovan Hanibal (g. 1981 m.).
Karol Górski

Karolis Gurskis (Gorskis, lenk. Karol Górski, 1903 m. balandžio 30 d. Odesa – 1988 m. gruodžio 11 d. Torunė) – Lenkijos istorikas medievistas, habilituotas daktaras, Lenkijos mokslų akademijos narys korespondentas.

Biografija

1925 m. baigė Jogailos universitetą. 1933-1973 m. dėstė Poznanės ir Torunės universitetuose. 1933 m. habilituotas daktaras. 1951 m. Lenkijos mokslų akademijos narys korespondentas. Nuo 1956 m. profesorius.
Tyrinėjo Prūsijos, Vokiečių ordino, Rytų Pamario istoriją. Neigė ordino kaip vienuolių karinės organizacijos teisę kurti valstybę, smerkė smurtu ir klasta jo vykdytą prūsų ir kitų baltų žemių užkariavimą bei kolonizavimą, grobikiškus karus su Lenkija ir Lietuva. Spaudai 1948 m. parengė šaltinių publikacijų apie Prūsos pasidavimą Lenkijai ir kitus veikalus. Jo veikalų bibliografija, apie 600 pozicijų, paskelbta knygoje W kręgu stanowych i kulturowych preobrażeń Europy Pólnocnej (Šiaurės Europos luominių ir kultūrinių permainų sūkuryje), 1988 m.
Winston Churchill

Biografija

Vinstonas Čerčilis gimė nedideliame Anglijos miestelyje netoli Vudstoko. Jo tėvas – žymus politikas lordas Rendolfas Čerčilis buvo Marlboro kunigaikščio Džono Spenserio Čerčilio sūnus. Motina – amerikiečių milijonieriaus Leonardo Džeromo dukra.
V. Čerčilis mokėsi uždarose mokyklose, taip pat ir Harrow mokykloje, kur mokėsi gana prastai, dažnai buvo baudžiamas už prastus rezultatus ir per mažas pastangas. Dėl nepriklausomo ir maištingo charakterio, kai kuriuos kursus kartojo keliskart, akademiniais pasiekimais nepasižymėjo, tačiau buvo mokyklos fechtavimosi čempionas.
1893 m. iš trečio karto įstojo į Karališkąją karo akademiją Sandherste. Nors tarp stojančiųjų buvo vienas paskutinių iš 102 kadetų, po dvejų metų jau buvo aštuntas pagal pažangumą. Vėliau paskirtas jaunesniuoju leitenantu husarų kavalerijoje. 1895 m. išvyko į Kubą kaip karinis stebėtojas, iš ten rašė straipsnius savaitraščiui „Saturday Review“.
Būdamas politiko sūnus, V. Čerčilis greitai ir pats įsitraukė į politiką, pradėdamas sakyti kalbas XIX amžiaus dešimtojo dešimtmečio Konservatorių partijos susirinkimuose.
1899 m. V. Čerčilis buvo Oldhame pasiūlytas kandidatu į parlamentą, tačiau rinkimuose pralaimėjo. Tuomet tapo karo korespondentu Pietų Afrikoje, iš kur rašė apie Anglų-būrų karą. Grįžęs, 1900 metais pasinaudojo išaugusiu populiarumu ir buvo išrinktas į parlamentą, kur Bendruomenės rūmuose dirbo nuo 1900 iki 1922 m. bei nuo 1924 iki 1964 m. Pradžioje buvęs konservatoriumi, jis 1904 metais perėjo į Liberalų partiją, bet 1923 m. vėl ėmė linkti prie konservatorių, į kurių partiją formaliai grįžo 1925 m.
Po 1906 m. rinkimų dalyvavo vyriausybės veikloje, kur sėkmingai dirbo ir 1908 m. paskirtas Prekybos tarybos pirmininku. Nuo 1911 m. buvo atsakingas už karines reformas. Pirmajame pasauliniame kare kelis mėnesius tarnavo Vakarų fronte.
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, V. Čerčilis vėl buvo Pirmasis admiraliteto lordas, atsakingas už karinį laivyną. 1940 metais Čerčilis paskirtas premjeru ir suformavo daugiapartinę vyriausybę. Būdamas ministru pirmininku, jis sukūrė naują – Gynybos ministro postą. Jo uždegančios kalbos buvo labai svarbios kare kovojančiai Jungtinei Karalystei.
V. Čerčilio draugystė su Franklinu D. Ruzveltu užtikrino karinės įrangos ir medžiagų tiekimą Atlanto vandenynu, kai įranga buvo vežama net ir Didžiajai Britanijai neišgalint susimokėti.
V. Čerčilis 1946 m. kovą Fultone pasakė savo garsiąją kalbą, kurią daugelis laiko Šaltojo karo paskelbimu. Joje buvo sakoma: „Nuo Štetino prie Baltijos iki Triesto prie Adrijos nusileidusi geležinė uždanga uždengė visą žemyną. Tokios senosios sostinės kaip Varšuva, Berlynas, Viena, Praha, Budapeštas, Belgradas, Bukareštas, Sofija ir kiti miestai bei jų žmonės yra atsidūrę Sovietų Sąjungos įtakoje“.
Valatkiai

Aplinkinės gyvenvietės

Trauleiniai – 3 km
Gilvyčiai – 6 km
Šalpirčiai – 2 km 
 ŠIAULIAI – 22 km
Pašvinės – 3 km
Linartai – 3 km
Veikliųjų žmonių bendrija

Veikliųjų žmonių bendrija (angl. Business Men's Fellowship) – ekumeninė krikščionių vyrų organizacija.
Bendrijai priklauso tik vyrai, todėl Lietuvoje dar sutinkamas pavadinimas „Veikliųjų vyrų bendrija“, nors, atskirais atvejais, bendrijos veikloje dalyvauja ir moterys. Organizacijos skelbiamas tikslas – padėti vyrams atsigręžti į Dievą, kad jie vadovautųsi Biblijos principais savo gyvenime.
Organizaciją 1952 m. Kalifornijoje (JAV) įkūrė fermeris, išeivis iš Armėnijos Demosas Šakarianas. 1974 m. jis buvo pakviestas į Vatikaną, kur buvo oficialiai įvertinta šios bendrijos veikla. Bendrija turi savo skyrius 160 šalių. Bendrija organizuoja bendrus susirinkimus, tačiau išskirtinis ir originalus jų susibūrimų ir evangelizacijos būdas yra banketai. Prie vaišių stalo dalijamasi savo tikėjimo patirtimi. Tokių renginių pagrindinę dalį sudaro vyrų liudijimai: kaip Dievas veikia jų asmeniniame gyvenime.
Lietuvoje Tarptautinė veikliųjų žmonių bendrija pradėjo veikti Kaune 1993 metais. Baltijos šalių koordinatorius yra Arūnas Gvazdikas.
Podolės Kamenecas

Istorija

Pirmą kartą paminėtas 1062 m. kaip Kijevo Rusios miestas. 1241 m. miestas sugriautas mongolų-totorių Rusios puolimų metu. XIV a. antrojoje pusėje miestą užėmą Algirdo kariai, neilgam miestas priklauso Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1430 m. Kamenecą užima Kazimiero III kariai, miestas tampa Lenkijos karalystės dalimi, Podolės vaivadijos centru; pastatoma pilis, turėjusi saugoti ATR nuo totorių-mongolų.
Bohdano Chmelnyckio sukilimo metu (1648–1658 m.) miesto žydų bendruomenė ypač nukentėjo tiek nuo Chmelnyckio kazokų, tiek nuo Krymo totorių puolimo (jų pagrindinis tikslas buvo grobis).
Po Bučačo sutarties pasirašymo 1672 m. trumpai tapo Osmanų imperijos dalimi. Abiejų Tautų Respublikos karalius Jonas Sobieskis norėdamas išvengti osmanų invazijos Okopų kaime pastatė naują tvirtovę. 1699 m. pagal Karlovicų sutartį buvo gražintas Abiejų Tautų Respublikai. Tvirtovė buvo sustiprinta ir išplėsta bei vertinama kaip geriausia bei stipriausia tvirtovė visoje Abiejų Tautų Respublikoje.
Po Antrojo ATR padalijimo 1793 m. atiteko Rusijos imperijai. Miestas tapo Podolės gubernijos centru.
1915 m. Kamenecą okupuoja Austrija-Vengrija. Po bolševikų revoliucijos Rusijoje 1917 m. buvo trumpalaikių nepriklausomų Ukrainos Liaudies Respublikos bei Ukrainos valstybės sudėtyje. Vykstant lenkų-bolševikų karui miestą buvo užėmę Lenkijos armija, tačiau po Rygos sutarties pasirašymo 1921 m. atiteko Ukrainos Sovietų Socialistinei Respublikai.
Dauguma miesto gyventojų buvo lenkai ir ukrainiečiai šiek tiek mažiau buvo žydų ir armėnų. Naujoji sovietų valdžiai buvo nepriimtinas ukrainiečių ir lenkų dominavimas, todėl dauguma jų buvo ištremti į Sibirą.
Podolės Kamenecas buvo naujai Ukrainos SSR įkurtos srities centras, tačiau vėliau administracinis centras perkeltas į Proskurivą (dabartinis Chmelnyckis).
1927 m. kilo Kameneco, Podolės Mohiliavo, Tiraspolio bei kitų pietų Ukrainos SSR miestų fabrikų darbininkų bei valstiečių masiniai sukilimai prieš sovietų valdžią. Sukilimai buvo numalšinti pasitelkus iš Maskvos atsiųstą kariuomenę, oficialusis Kremlius tuo metu neigė esą Ukrainoje vyksta neramumai.
Mieste, kaip ir visoje Podolėje prieš Antrojo Pasaulinio karą buvo vykdomos griežtos represijos – NKVD šaudė taikius gyventojus (žinoma Vinycios tragedijos pavadinimu). Bendras represijos aukų skaičius – apie 20 000 žmonių.
1941 m. Kamenecą okupuoja Trečiojo Reicho kariuomenė. Pirmosios ir vienos iš skaudžiausių žydų žudynių įvyko rugpjūčio 24-25 dienomis. Per dvi dienas buvo nužudyta apie 23 000 žydų (iš kurių dauguma, 14-16 tūkst., buvo Vengrijos žydų).
1944 m. miestą „išlaisvina“ Raudonoji armija, Kamenecas vėl tampa USSR dalimi. Sovietų valdymo metais mieste ypač plėsta pramonė, susisiekimas.
Nuo 1991 m. nepriklausomos Ukrainos miestas. Nuo 1998 m. koncentruojamasi į turizmą.

Kultūra

Mieste veikia lankomiausias visoje srityje nacionalinis istorinis-architektūrinis draustinis „Kamenecas“. Kasmet mieste rengiami muzikos, skraidymo oro balionais, meno festivaliai, automobilių lenktynės. Iš viso per metus miestą aplanko apie 140 000 turistų.
Žaslių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Tartoko piliakalnis 16 kmMančiūnų piliakalnis 3 kmBudelių piliakalnis 9 km
Paparčių piliakalnis 8,5 kmRumšiškių piliakalnis 25 km
Žiegždrių piliakalnis 34 kmLatvių piliakalnis 13 kmMūro Strėvininkų piliakalnis 10 kmKalninių Mijaugonių piliakalnis 7 kmPipiriškių piliakalnis 19 km
Jonas Gaidamavičius-Gaidys

Biografija

Baigęs Alantos pradinę mokyklą, mokėsi Peterburgo gimnazijoje. Studijavo Peterburgo universitete. 1889 m. Varšuvos universitete baigė medicinos mokslus.
Dirbo gydytoju Molėtuose. 1888-1890 m. gyveno tėvo nuomojamame Kazimieravos dvarelyje, nuo 1890 m. – Petro Aleksandrovskoje. 1893 m. stojo į Rusijos imperijos kariuomenės karinę tarnybą ir išvyko į Turkestaną. Išleistas į atsargą pulkininko laipsniu, grįžo į Lietuvą. Nuo 1908 m. dirbo gydytoju Alantoje. Suorganizavo žinomą Kazlų kaimo kapelą.
Studijuodamas 1888 m. įkūrė Varšuvos lietuvių studentų draugiją „Lietuva“, jai vadovavo. Vienas iš laikraščio „Varpas“ leidimo iniciatorių. Kartu su J. Adomaičiu–Šernu, V. Kudirka 1888 m. parengė „Varpo“ prospektą, parašė įžanginį straipsnį jo pirmajam numeriui. 1889 m. daug rašė į „Varpą“, paskelbė jo kryptį nustatančių straipsnių. Šiame laikraštyje išspausdino nebaigtą apysaką „Antanas Valys“ (1889 m. , Nr. 1-12), apsakymą „Pašauktieji“ (1880 m., Nr. 1-3), kitus beletristikos kūrinius, publicistinių straipsnių.

Atminimo įamžinimas

1982 m. Utenos kraštotyrininkų pastangų dėka ant J. Gaidamavičiaus-Gaidžio kapo pastatytas liaudies meistro S. Karanausko drožtas ąžuolinis stogastulpis.