google/wiki40b huggingface dataset:
Karl von Plehwe

Biografija

Gimė 1877 m. birželio 30 d. Klaipėdoje, dvarininkų Karl Ludwig von Plehwe ir Sophie von Goßler šeimoje, senelis Karl Gustav von Goßler buvo Prūsijos kancleris. 1894 m. pradėjo tarnauti Vokietijos imperijos kariuomenėje, 1895 m. suteiktas leitenanto laipsnis, 1899 m. išleistas į rezervą. Vėliau šeimos dvare Dvariškiuose (Dwarischken) netoli Širvintos. 1905 m. vedė Berta von Alt-Stutterheim (1879–1919). 1913-1918 m. buvo Prūsijos atstovų rūmų narys, 1921-1932 m. buvo Prūsijos landtago narys, priklausė Vokietijos nacionalinei tautos partijai. Kaip komendantas dalyvavo I pasauliniame kare. 1914 m. apdovanotas geležiniu kryžiumi. Po karo dalyvavo mūšiuose kartu su bermontininkais prieš Lietuvos ir Latvijos kariuomenes. 1922 m. vedė Erika von Alt-Stutterheim (1881–1956). 1936 m. suteiktas Antro rango kapitono laipsnis. 1944 m. liepą artėjant raudonajai armijai pasitraukė į vakarus, mirė 1958 m. kovo 27 d. Espelkampe.
Trevizas

Istorija

Manoma, kad Trevizo pavadinimas kilo nuo keltų genties tauruskų ar nuo indoeuropietiškos šaknies tarvos, reiškiančios bulių. Trevizas (lot. Tarvisium), venetų miestas, Romos respublikos municipija tapo 89 m. pr. m. e., kai romėnai užėmė Cizalpinę Galiją. Miesto piliečiai buvo priskirti Klaudijų genčiai. Miestas buvo arti Via Postumia, kuri jungė Opitergijų ir Akvilėją, du didžiausius romėnų Veneto miestus. Miestas Antikoje retai minimas, bet Plinijus Vyresnysis apie jį užsimena, rašydamas apie Silės upę.
Romėnų laikais čia paplito krikščionybė. Teigiama, kad Šventasis Prosdokimas, Švento Petro įšventintas į vyskupus graikas, išplatino Trevizo apylinkėse krikščionių tikėjimą. Dėl buvusio vyskupo iki IV a. krikščionių bendruomenė nuolat augo. Pirmasis rašytiniuose šaltiniuose minimas vyskupas buvo Jonas Pijus, pradėjęs pareigas eiti 396 m.
Žlugus Romos imperijai, Trevize kaip ir visam regione, sumažėjo gyventojų skaičius, bet Atila pasigailėjo miesto, tad VI a. jis buvo svarbus prekybos centras. Legendos teigia, kad čia gimė Totila, ostgotų vadas per Gotų karus. Po to miestas atiteko Bizantijos Ravenos eksarchatui iki 568 m., kai jį užėmė lombardai, kurie Trevizą padarė vienu iš 36 kunigaikštysčių sostinių ir įkūrė svarbią pinigų kalyklą. Ji buvo ypač svarbi valdant paskutiniam lombardų karaliui Deziderijui ir gamino monetas net Frankų imperijai užėmus Šiaurės Italiją. Miestiečiai dalyvavo įkuriant Veneciją.
Karolis Didysis įkūrė Marca Trevigiana, kuri egzistavo keletą amžių.
Trevizas įstojo į Lombardijos lygą ir Konstancos sutartimi (1183 m.) tapo nepriklausomas. Da Romano šeima valdė miestą 1237-1260 m. Popiežiaus ir Imperatoriaus šalininkams susikovus miestą užėmė pirmieji 1283 m. su Gerardo III da Kamino. Po paskutinio da Kamino valdovo Rizzardo IV žūties, čia vyko didelės grumtynės ir maišatis (1329–1388 m.).
Po Skaligerių valdymo 1329–1339 m. miestas pasidavė Venecijai, tapdamas pirma didele Venecijos respublikos valda žemyne. Nuo 1318 m. čia trumpam buvo įsikūręs universitetas. Venecijos valdymas turėjo daug privalumų, bet Trevizas turėjo dalyvauti jos karuose. Nuo 1381–1384 m. miestą užėmė ir valdė Austrijos kunigaikštis, po to Kararesis iki 1388 m. Grąžinus miestą Venecijai jis buvo įtvirtintas, sienos išliko iki šių dienų.
1797 m. prancūzai užėmė Trevizą, vadovaujant Mortier, kuris tapo Trevizo kunigaikščiu. Prancūzai valdė iki Napoleono pralaimėjimo, o po to Trevizas atiteko Austrijai-Vengrijai. Venecijiečiai buvo nepatenkinti imperijos valdymu ir 1848 m. kovą išvijo austrų įgulą. Bet po bombardavimo kitų metų birželį miestas pasidavė. Austrai valdė iki 1866 m., kai Venetą prijungė Italijos karalystė.
Per Pirmąjį Pasaulinį karą Trevizas buvo svarbus miestas, nes arti buvo austrų frontas. Vitorijo Veneto mūšis šiaurėje pakreipė karą kita linkme. Per Antrąjį Pasaulinį karą mieste buvo įkurta koncentracijos stovykla, kur buvo laikomi jugoslavijos piliečiai. Ji buvo panaikinta po Italijos kapituliacijos 1943 m. O 1944 m. balandžio 7 d. per sąjungininkų bombardavimą buvo sunaikinta didžioji senamiesčio dalis, žuvo apie 7 tūkst. žmonių.
Marija Mondeikaitė-Kutz

Marija Mondeikaitė-Kutz (1926 m. birželio 10 d. Cicero, IL – JAV), vargonininkė ir chemikė, žinomo vargonininko Adolfo Mondeikos duktė.

Biografija

Vargonuoti mokėsi pas tėvą, o vėliau pas vienuolę Beatričę ir M. Bernardą. Gavusi stipendiją, Rosary College studijavo chemiją ir vargonavimą. Vargonuoti dar mokėsi De Paulo universiteto muzikos mokykloje pas dr. Beckerį.
Nuo 1950 m. pradėjo dalyvauti universiteto rengiamuose rečitaliuose, vėliau vargonavo bažnyčiose, koncertavo Šv. Antano lietuvių parapijos bažnyčioje ir kitose koncertų salėse. Dažnai talkino tėvui mokant chorą. Vargonuodavo „Dainavos“ meno ansambliui atliekant Č. Sasnausko kantatą „Broliai“ (1953 m.), L. van Beethoveno oratoriją „Kristus Alyvų kalne“ (1955 m.), J. Žilevičiaus kantatą „Vytautas Didysis“ (1958 m.), B. Markaičio poemą „Kančios naktis“ (1959 m.), V. Jakubėno kantatą „Mano pasaulis“ (1959 m.), Aleliuja iš G. F. Händelio oratorijos „Mesijas".

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Etiškas verslas

Etiškas verslas – nauja srovė verslo pasaulyje, pradėta moters, pagal profesiją mokytojos, kuri 1978 m. atidarė pirmąją „Body Shop“ parduotuvę Braitone, Anglijoje. Anitos Roddick vizija yra tai, kad verslo lyderiai suvoktų, jog pagrindinis verslo tikslas nėra vien tik aukšti finansiniai rodikliai. Anot jos, verslas – tai terpė pasireikšti žmogiškumui ir jo tobulėjimui. Pasak jos, nėra stipresnės paskatos žmonėms dirbti kuo geriau, kaip galimybė išreikšti ir lavinti savo idealizmą. Be to, savo bendrovės „Body Shop“ veikla A. Roddick įrodė, jog etiška veikla neatima galimybės pasiekti aukštų pelningumo rodiklių. Su „Body Shop“ priešakyje Vakarų Europoje susiformavo ištisa etiško verslo industrija, pradedant ekologišku ūkininkavimu ir baigiant bankais, dirbančiais su etiškomis įmonėmis bei investiciniais fondais, kurie pinigus investuoja tik į etiškai dirbančias bendroves.
Ruzajevka

Istorija

Gyvenvietė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1631 m. Išaugo 1783 m. pastačius cerkvę, ėmus kurtis dvarininkams.
1905 m., revoliucijos metais, vietos proletarai paskelbė Ruzajevkos respubliką. 1937 m. suteiktas miesto statusas.
Sorento pusiasalis

Sorento pusiasalis (it. Penisola sorrentina) - pusiasalis pietų Italijoje, skiriantis Neapolio įlanką šiaurėje ir Salerno įlanką pietuose. Svarbus turistinis regionas.
Pusiasalis pavadintas pagal pagrindinį pusiasalio miestą, esantį šiaurinėje pusiasalio dalyje, Neapolio įlankos pakrantėje, Pietinė pusiasalio pakrantė vadinama Amalfio krantu, ji yra Pasaulio paveldo vieta.
Vakariniame pusiasalio gale yra Kaprio sala.
Rodūnia

Lietuviai

Nuo seno Rodūnioje ir jos apylinkėse (Pelesa ir kiti aplinkiniai kaimai) buvo kalbama lietuvių kalba (pietų aukštaičių tarmė). Rodūnios-Žirmūnų šnektą tyrinėjo švedų kalbininkas Olafas Brokas. Rodūnios ir Pelesos apylinkėse žodis „mėnuo“ vadinamas dievaičiu.
Aplink Rodūnią buvo apsistojusi prūsų gentis bartai, pralaimėję Didįjį prūsų sukilimą.
Imperatorius Nintoku

Istorija

Istorikai Nintoku laiko V a. „legendiniu imperatoriumi“. Imperatoriaus Kimėjaus (apie 509–571), 29-ojo imperatoriaus, valdymo laikotarpis yra pirmo imperatoriaus,  kurio gyvenimo datos yra nustatytos šiuolaikinėje istoriografijoje; tačiau įprastai pripažinti ankstesniųjų imperatorių vardai ir datos nebuvo patvirtinti kaip „tradiciniai“ iki imperatoriaus Kanmu (737–806), 50-ojo valdovo iš Jamato dinastijos.
Pagal japonų kroniką Nihon Shoki, jis buvo ketvirtasis Imperatoriaus Odžino sūnus. Jo motina buvo Nakatsuhime no Mikoto, imperatoriaus Keiko proproanūkė. Jis taip pat buvo imperatorių Ričiū, Handzėjaus ir Ingijo tėvas.
Nintoku karališkas titulas neturėtų būti įvardijamas tennō, nes daugelis istorikų įsitikinę, kad šis titulas nebuvo įvestas iki imperatoriaus Temu ir imperatorės Džito valdymo. Tikėtina, tai buvo Sumeramikoto ar Amenoshita Shiroshimesu Ōkimi (治天下大王) titulai, reiškiantys „didįjį karalių, kuris valdo viską po dangumi“.  Kaip alternatyva, Nintoku galėjo būti vadinamas „Didžiuoju Jamato karaliumi“ ヤマト大王/大君).
Daisen Kofun (didžiausia kapavietė Japonijoje) Sakajuje (Osakos prefektūra) laikomas paskutine imperatoriaus poilsio vieta. Tikroji Nintoku kapavietės vieta nėra žinoma.
Gran Pachonalis

Gran Pachonalis (isp. Gran Pajonal) – tarpupinis plokščiakalnis, iškilęs Peru, Ukajalio, Pasko ir Chunino departamentuose. Šiaurėje riboja Pičiso ir Pačitėjos upės, rytuose – Ukajalis, pietuose – Tambo ir Perenė, vakaruose – Andai. Iškyla į 1000–2000 m aukštį. Plokščiakalnį dengia drėgnieji „rūkų“ miškai, pasižymintys didele bioįvairove.
Gran Pachonalis nuo seno gyvenamas indėnų ašaninkų.
Livelinas ap Seisilas

Livelinas ap Seisilas (val. Llywelyn ap Seisyll, m. 1023 m.) – Povio, Gvinedo, Decheibarto karalius (1018–1023). Pagal tėvo liniją Livelinas buvo vienos įtakingos Gvinedo giminės atstovas. Pagal motinos liniją jis buvo Anaraudo proproanūkis. Be to, Livelinas vedė Angaradą, Meredido dukrą.

Biografija

1018 metais Livelinas ap Seisilas užgrobė Povio ir Gvinedo valdžią, užmušęs uzurpatorių Aidaną ir jo keturis sūnus. Tais pačiais metais jis nugalėjo brolius Edviną ir Kadelą, valdžiusius Decheibartą. 1022 metais Decheibarte atsirado airis vardu Rainas, pasivadinęs save Meredido sūnumi. Dechebartiečiai pripažino jį ir pradėjo karą su Gvinedu, bet buvo sumušti prie Abergvilio. Daugiau Rainas nėra minimas.
Valė Kastinaitė

Biografija

Nuo 1993 m. IAB „Šiaulių Birža-Investicija“ direktorė.
1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Šiaulių iniciatyvinės grupės narė, aktyvi dalyvė. Nuo 1993 m. Lietuvos centro sąjungos narė.
1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatė.
Juodasis Krišas

Etimologija

Upės pavadinimas kildinamas iš dakų kalbos žodžio krísos 'juodas', tad šis pavadinimas yra giminingas bulg. čer, slav. čǐrnǔ, prūs. kirsnan 'juodas', alb. sorrë 'varnas'), o ir rumun. negru 'juodas'. Tad pavadinimas Juodasis Krišas yra dubletinis.
Naujosios Vilnios futbolo kompleksas

Infrastruktūra

Futbolo aikštyno komplekso projekte numatytas atviras natūralios dangos stadionas (3 500 sėdimų vietų), pilnų matmenų dengtas futbolo maniežas (3 000 sėdimų vietų), natūralios ir dirbtinės dangos treniruočių aikštės, baseinas, treniruoklių salės, sporto pensionatas, medicinos ir reabilitacinis centras, kitos pagalbinės patalpos.
Administraciniame korpuse įsikurtų Vilniaus futbolo akademija, Lietuvos rinktinių rengimo centras, Lietuvos futbolo federacija, konferencijų salė. Būtų pastatytas viešbutis sportininkams apgyvendinti.
Tikslas – sudaryti sąlygas ruošti aukštos klasės futbolininkus. Vilniaus futbolo akademijoje būtų ruošiami jauni futbolininkai, galintys siekti aukštų rezultatų. Komplekse tarptautinėms varžyboms galėtų ruoštis visos Lietuvos futbolo rinktinės. Kompleksu kaip futbolo baze galėtų naudotis įvairaus lygio turnyruose dalyvaujantys Lietuvos futbolo klubai.

Istorija

2004 m. projektas pradėtas plėtoti.
2005 m. lapkričio mėn. Vilniaus miesto taryba patvirtinto komplekso detalųjį planą.
2006 m. gruodžio mėn. Lietuvos futbolo federacija ir Vilniaus miesto savivaldybė pasirašė viešosios įstaigos „Vilniaus futbolo akademija“ steigimo dokumentus. Vilniaus miesto savivaldybės taryba nusprendė kaip dalininko įnašą VšĮ „Vilniaus futbolo akademija“ perduoti žemės sklypo, kuriame planuojamas statyti futbolo aikštynų kompleksas, teritorijoje esantį ilgalaikį turtą, reikalingą numatomai veiklai plėtoti. VšĮ „Vilniaus futbolo akademija“ įvykdė atvirą viešąjį konkursą, futbolo aikštynų komplekso galimybių studijos ir projektinio pasiūlymo parengimo paslaugoms pirkti.
2008 m. kovo mėn. penkių įmonių konsorciumas pradėjo futbolo aikštynų komplekso projektinius pasiūlymus (galimybių studiją, verslo planą, architektūrinę dalį).
2008 m. spalio mėn. LR Vyriausybės strateginio planavimo komitetas pritarė, kad VšĮ „Vilniaus futbolo akademija“ vykdomas futbolo aikštynų projektas būtų pripažintas valstybei svarbiu ekonominiu projektu.
2009–2011 m. projektavimo darbai sustabdyti laukiant savivaldybės dalies finansavimo projektavimo darbams.
Viktoras Bilotas

Viktoras Bilotas (rus. Виктор Билотас; g.1971 m. spalio 16 d. Rusijos Tomsko srities Čajos rajono Kopanojė Ozero kaime) – VDU doktorantas, projekto "Lietuvių Sibiriada" vadovas.

Biografija

Gimė tautiškai mišrioje šeimoje, tėvas Petras Bilotas į Sibirą pateko per 1951 m. Lietuvoje vykdytą trėmimo operaciją „Osenj“. Viktoras Bilotas gimtajame kaime lankė aštuonmetę, o rajono centre Podgorne – vidurinę mokyklą. 
Krasnojarske baigęs Sibiro technologijos instituto Miškininkystės fakultetą, dirbo pagal specialybę gimtinėje, vėliau tarnavo Čitos srityje Tarybinėje armijoje. Po studijų Šv. Jono institute Sankt Peterburge, 2005 m. grįžo į Sibirą. Trejus metus tarnavo administratoriumi Kristaus Atsimainymo katedroje Novosibirske, dirbo su Caritas organizacija. 2008 m. nukreiptas studijuoti į Romą: bažnyčios istorijos studijos Popiežiškajame Grigaliaus universitete. Apgynė licencijato darbą apie lietuvių jėzuitų misiją Sibire Nikitos Chruščiovo valdymo laikais.
Po baigimo grįžo atgal į Vakarų Sibirą. Paskirtas steigiamos parapijos Novosibirsko srities Krasnozerskojės gyvenvietėje administratoriumi, kartu dėstė Novosibirsko proseminarijoje. Toliau tyrinėjo katalikybės ir lietuvių Sibire istoriją. Dalyvavo Sibiro lietuvių veikloje , kartu rūpinosi ir tremtinių kapinių išsaugojimu. Jo iniciatyva 2015 m. Tomsko srities „86 kvartalo“ gyvenvietėje iškilo tautiečiams skirtas memorialinis paminklas. Yra VDU doktorantas, projekto "Lietuvių Sibiriada" vadovas.
Vailė

Istorija

Vailė pirmą kartą minima 1256 m. Miesto teises įgijo 1327 m.
Kilogramas

Kilogramo etalonas

Kilogramo etalonas yra 39 mm skersmens ir tokio pat aukščio ritinio formos svarstis, pagamintas iš 90 % platinos ir 10 % iridžio lydinio.
Dėl susiejimo su fiziniu objektu, gaminant kilogramo bei jo kartotinės masės etalonus kiekvienas jų gaunamas su tam tikra paklaida. Tai apriboja matavimų tikslumą įvairiose išskirtinai preciziškų matavimų reikalaujančiose srityse. Siekiant atsieti kilogramo etaloną nuo fizinio objekto bei sumažinti su tuo susijusias paklaidas, bandoma rasti apibrėžimą, panaudojant fundamentaliąsias bei atomines konstantas.
Kilogramas iki 1799 m. buvo apibrėžiamas kaip „vienas litras 4 °C temperatūros vandens esant normaliam atmosferos slėgiui“, vėliau pagamintas pirmasis kilogramo etalonas iš metalų lydinio. Tikslesni matavimai vėliau parodė, kad kilogramo etalono masė yra truputį didesnė: vieno litro vandens masė esant 4 °C temperatūrai lygi 0,999973 kg.
Avesta

Avesta – šventų zoroastrizmo tekstų rinkinys, parašytas liturgine Avestos kalba. Avestai priskiriami ir jos komentarai (zendai), parašyti vidurine persų kalba (pehlevi).

Etimologija

Žodžio Avesta kilmė neaiški, bet manoma, kad jis galėjo kilti iš vidurinės persų kalbos žodžio abestāg „garbinti“.

Tekstų amžius

Avestos tekstai buvo sulyginti ir surūšiuoti per kelis šimtus metų. Svarbiausia dalis, Gatos yra himnai. Manoma, kad juos sukūrė pats Zaratustra. Jie lingvistiškai datuojami 1000 m. pr. m. e. Jasnos liturginiai tekstai, kuriems priklauso Gatos, iš dalies parašytos senąja, iš dalies naująja Avestos kalba. Seniausios dalys gali būti senesnės už Gatas, bet vėliau pritaikytos prie zoroastrizmo mokymo. Įvairūs Jaštai yra naująja Avestos kalba ir datuojami Achemenidų imperijai (559–330 m. pr. m. e.). Visperadas ir Vendidadas tikriausiai sukurti dar vėliau, bet tai neaišku.

Ankstyvasis tekstų perdavimas

Įvairūs tekstai prieš užrašant buvo perduodami žodžiu. Arda Viraf knyga, sudaryta III ar IV a. pr. m. e., teigia, kad Gatos ir kiti į Avestą įtraukti tekstai buvo Achemenidų karalių rūmų bibliotekoje. Pagal Arda Viraf 1.4-7 ir Denkardą 3.420 rūmų biblioteka sudegė per Aleksandro Didžiojo karių sukeltą gaisrą. Tačiau teiginio negalima patvirtinti, nes jei tekstai egzistavo, jie prarasti.
Tačiau Rasmus Christian Rask teigia, kad Avestos tekstai yra didesnio literatūros kūrinio likučiai, o Plinijus Vyresnysis savo Naturalis Historiae aprašė Hermipą iš Smyrnos, kuris „interpretavo du milijonus Zaratustros eilių“ III a. pr. m. e. Peter Clark knygoje Zoroastrianism. An Introduction to an Ancient Faith (1998, Brighton) teigia, kad Gatai ir Jasnos tekstai nebūtų išlaikę senos kalbos bruožų, jei būtų perduodami tik žodžiu.

Vėlesnė redakcija

Pagal Dēnkardą, pusiau religinį IX a. tekstą, karalius Volgašas (manoma, kad tai partų karalius Vologasas IV (apie 147–191 m. pr. m. e.) bandė surinkti ir sulyginti šventus tekstus. Darbo rezultatas, jei toks buvo, neišliko.
III a. Sasanidų imperatorius Ardaširas I (valdė 226–241 m.) įsakė aukštajam šventikui Tonsarui (ar Tansarui) surinkti šventuosius tekstus. Pagal Dēnkardą Tonsarui baigus darbą buvo sudarytas 21 tomo, vadinamų naskais, padalintų į 348 skyrius, rinkinys, kurį sudarė apie 3,5 milijono žodžių. Paskutinė redakcija buvo daroma valdant Šapurui II (valdė 309–379 m.).
Šiuolaikinę Avestą sudaro tik liturgijoje naudoti tekstai, išlikę šventikų atminty. Tad galima sakyti, kad dabartinė Avesta yra „maldaknygė“, o ne „biblija“. 21 naskas buvo prarasti po Sasanidų imperijos žlugimo ir Islamo įsigalėjimo Persijoje.
Vytautas Ruseckas

Biografija

1997 m. AB „Lietuvos energija“, nuo 2001 m. Rytų skirstomųjų tinklų Vilniaus Elektros trinklų Širvintų rajono elektros tinklų skyriaus dispečeris, 1999 m. dispečerių grupės vadovas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Širvintų rajono skyriaus narys, nuo 2001 m. atsakingasis sekretorius.
Žmona Irena, vaikai Jurgita ir Rimvydas.
Naryškinų stilius

Naryškinų stilius, Naryškinų barokas, Maskvos barokas (rus. Нарышкинский стиль) – XVII a. pabaigos – XVIII a. pradžios Rusijos architektūros stilistinė kryptis.
Elena Vainienė (1953)

Biografija

1971 m. baigė Šiaulių 7-ąją vidurinę mokyklą. 1977 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1978 m. rugpjūčio Mažeikių rajono prokuratūros stažuotoja, nuo 1978 m. birželio prokuroro padėjėja, nuo 1980 m. rugpjūčio Panevėžio miesto prokuratūros prokuroro padėjėja, nuo 1986 m. rugsėjo prokuroro vyr. padėjėja, nuo 1990 m. balandžio Panevėžio apygardos prokuratūros prokuroro vyr. padėjėja, prokurorė-kaltintoja, Kaltinimo skyriaus vyr. prokurorė.
Nuo 1994 m. gegužės Panevėžio miesto apylinkės teismo, nuo 1995 m. Panevėžio apygardos teismo, nuo 1998 m. rugpjūčio iki 1999 m. spalio Vilniaus apygardos teismo, nuo 1999 m. lapkričio Lietuvos apeliacinio teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėja.
Moka anglų, rusų kalbas.
Sindžu apskritis

Geografija

Šiaurės vakaruose apskritis ribojasi su Taivano sąsiauriu. Apskrities kraštovaizdis daugiausia kalvotas, pietrytinėje dalyje driekiasi kalnų grandinė, užsibaigianti Žongjango kalnagūbrio atšaka, aukščiausia viršukalnė yra Suešanas (3886 m). Palei kalno pietinius šlaitus eina Šeipos nacionalinio parko teritorija.

Gyventojai

Didžiąją dalį gyventojų sudaro hakų tautos žmonės. Pietrytinėje dalyje gyvena keletas Taivano aborigenų genčių.
Valle de Conlara

Konlaros slėnis (isp. Valle de Conlara) yra Argentinoje, San Luiso provincijos šiaurės rytuose, tarp Komečingonų kalnagūbrio rytuose ir San Luiso kalnagūbrio vakaruose. Prateka Konlaros upė. Svarbiausi miestai: Santa Rosa de Konlara, Konkaranas. Senovėje buvo vienas iš komečingonų kultūros centrų.
Teisiniai santykiai

Teisiniai santykiai – visuomeniniai santykiai, kuriems suteiktas privalomos teisių ir pareigų vienovės pavidalas. Santykiai, reguliuojami Teisės normomis. Tai socialiniai, socializuoti tarpusavio santykiai, kurių dalyvius saisto viešosios organizacijos (pvz., valstybės) ginamos abipusės teisės, pareigos, jų visuma ir pusiausvyra. Teisinis santykis – visuomeninio santykio ir teisės normos vienovė.

Požymiai

Vienas svarbiausių – normatyvumas, kadangi teisiniai santykiai atsiranda ir funkcionuoja tik teisės normos pagrindu. Be to teisiniai santykiai yra teisės normų įgyvendinimo forma; teisės norma – tam tikras idėjinis norminis teisinio santykio modelis. Teisės normos nesukuria teisinių santykių, o tik suteikia jiems teisinę formą ir vertybinę kryptį. Valstybė remdamasi teisės normomis negali savavališkai keisti socialinių santykių pobūdžio ar juos savo nuožiūra sukurti, neatsižvelgiant į jomis įgyvendinamų žmogaus teisų specifiką. Teisės norma ir teisinis santykis yra sudedamosios teisinio reguliavimo mechanizmo dalys.
Italijos laivyno kariniai laipsniai

Italijos laivyno kariniai laipsniai - Italijos kariniame jūrų laivyne naudojami kariniai laipsniai.
Bliūdė

Aprašymas

Srovė susiformuoja Pilypavo Balčio ežere. Vėliau Bliūdė teka šiaurės link ir kerta Pžistainės, Pilypavo Kreivojo, Košcielnio ežerus. Pernešusi vandenis per buvusią Rytprūsių–Lenkijos sieną, upė įplaukia į Luojos (lenk. Przerośl) ežerą. Po to kerta vaivadijos plentą  ir ties Bliūdžiais įteka į Romintos girią. Netrukus vandenis papildo kairysis intakas (lenk. Czerwona Struga).
Iš dešinės atiteka Blindė, šios dvi upės susijungusios sudaro Romintą. Pastaroji upė teka į šiaurę ir už kilometro kerta dabartinę Rusijos–Lenkijos valstybinę sieną. Blindės ir Bliūdės žiočių altitudė: 152,2 m virš jūros lygio.
Bliūdę yra pamėgę vandens turistai, jų maršrutas prasideda nuo Pilypavo Balčio ežero. Už Luojos ežero upė teka po Ežergalių (lenk. Kiepojcie) geležinkelio tiltu. Baidarininkai dažnai čia stabteli, kad pasigrožėtų juo, o taip pat ir kitu už kelių šimtų metrų iškilusiu aukštu viaduku – tiltu per vieškelį. Šie abu inžineriniai statiniai savo konstrukcija panašūs į garsiuosius Stančikų tiltus.
You And I (daina)

Vaizdo klipas

Dainos vaizdo klipas oficialiai pristatytas rugpjūčio 16 d. Klipas filmuotas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Nebraskoje, Sprigfilde.
FK Kražantė Kelmė

Istorija

Klubo ištakos siekia 1926 m. Per ilgus metus klubo pavadinimai ne kartą keitėsi. Nuo 1994 metų klubas vadinamas Kražantės upės vardu.
Aukščiausias pasiekimas klubo istorijoje, kad 2001 metais kelmiškiai žaidė LFF I lygoje. Pirmenybėse užėmė 13-ąją vietą.
Nuo 2002 m. žaidė Antros lygos pirmenybėse. 2002 buvo šešti, 2003 m. devinti, o 2004 m. liko antroje vietoje.
2005 m. komanda tapo Antros lygos čempione, bei ketino dalyvauti 2006 m. Pirmos lygos pirmenybėse. Šiuos planus pakoregavo tai, kad Kelmės miesto stadionas neatitiko LFF keliamų reikalavimų. Nebuvo įrengta persirengimo kabinų, dušų. Žaidėjai prausdavosi tiesiog Kražantės upėje, persirengdavo mašinose arba autobusuose. Esant tokiai situacijai LFF neišdavė Pirmos lygos licencijos. Taigi, 2006 m. komanda žaidė Antros lygos pirmenybėse. Užimta antroji vieta. Po sezono buvo nuspręsta dirbti su vaikais. Pagrindinė komanda buvo išformuota.
2007 m. futbolo treneriai Kęstas Banys ir Viktoras Sėjūnas dirbo be užmokesčio, visuomeniniais pagrindais.
Dorybė

Dorybė – įprotis ar polinkis, kuris yra geras, skatinantis daryti gera. Kaip ir ydos, dorybės skatina daryti kažkokius veiksmus, tačiau skiriasi nuo jų tuo, kad šie veiksmai dorybių atveju yra geri, o ydų atveju – blogi.
Dorybės sąvoka yra bazinė dorybių etikoje.
Diego Armando Maradonos stadionas

Diego Armando Maradonos stadionas (isp. Estadio Diego Armando Maradona) – futbolo stadionas Argentinos sostinėje Buenos Airėse, La Paternalio kvartale. Jame namų rungtynes žaidžia Argentinos Juniors futbolo klubas. 24,8 tūkst. vietų. Stadionas pavadintas legendinio Argentinos rinktinės ir Argentinos Juniors klubo žaidėjo Diego Maradonos garbei. Inauguruotas 2006 m. gruodžio 26 d. Stadionas įkurtas 1940 m. pastatyto Estadio Argentinos Juniors stadiono vietoje.
Jenakijevė

Istorija

Įkurtas 1898 m., miesto statusas – nuo 1925-ųjų. 1928–1937 m. vadintas Rykovu (Рыково), 1937–1943 m. – Ordžonikidze (Орджоникидзе), vėliau – Jenakijevu.
2014 m. užimtas Donecko Liaudies Respublikos sukilėlių.