google/wiki40b huggingface dataset:
Algirdas Jurskis

Algirdas Florijonas Jurskis (1915 m. Čitoje, Rusija – 1953 m. rugsėjo 4 d. Sibire, Rusija) – Lietuvos ekonomistas, matematikas, finansininkas, politinis veikėjas ir rezistentas.

Biografija

Grįžęs į Lietuvą 1932 m. baigė Panevėžio gimnaziją. 1932–1936 m. studijavo VDU Matematikos-gamtos fakultete, įgijo diplomuoto matematiko laipsnį. 1936–1939 m. studijas tęsė VDU Teisės fakulteto Ekonomikos skyriuje ir jas baigė diplomuoto ekonomisto laipsniu. Nuo 1931 m. įsitraukė į skautų veiklą, buvo „Vyčio“ korporacijos valdybos narys, paskautininkas. 1938–1939 m. buvo VDU studentų atstovybės pirmininkas. 1939 m. pakviestas Statistikos katedros asistentu. 1941–1944 m. Ekonomikos fakulteto prodekanas, dekanas. Bendradarbiavo žurnale „Ekonomika“.
1940 m. perkeltas į Vilniaus universitetą, kur Finansų ir kredito katedroje dėstė statistiką, draudimų matematiką, finansinę matematiką ir kt. 1942 m. išrinktas Finansinių mokslų fakulteto prodekanu.
Įsikūrus Lietuvių frontui (LF) buvo Vilniaus LF apygardos vadovaujančiojo centro narys, vienu iš šio centro veiklos organizatorių Vilniaus apygardoje, dalyvavo LF programos aptarimuose Vilniuje. 1945 m. suimtas KGB, nuteistas dešimčiai metų lagerio. Žuvo Karlage, Džezkazgane 1953 m. rugsėjo 4 d.
Akaišio kalnai

Akaišio kalnai (jap. 赤石山脈 = Akaishi Sanmyaku) arba Pietinės Alpės ((南アルプス, Minami Arupusu) – kalnagūbris Japonijoje, Honšiū saloje, Nagano, Jamanašio ir Šidzuokos prefektūrose. Kartu su Hidos kalnais ir Kiso kalnais suformuoja Japonijos Alpes. Kalnagūbrio ilgis 120 km, plotis 40 km. Aukštis iki 3193 m (Kitos kalnas).
Sausis

Pavadinimai

Lotyniškasis sausio mėnesio pavadinimas kildinamas iš romėnų durų ir vartų dievo Jano vardo, nes jis atidaro duris naujų darbų pradžiai. Dviveidis dievas Janusas jaunuoju veidu žiūri į ateitį, o senuoju – į praeitį.
Lietuviškai sausu, sausiniu vadintas, nes Lietuvoje šį mėnesį viešpatauja gili žiema, paprastai sninga smulkus, „sausas“ sniegas. Kiti sausio pavadinimai – siekis, vasaris, pavasario mėnuo, žiemaverčio mėnuo. Daug kur jis barsukinis, meškinis, nes barsukas ir meška pusiaužiemį (sausio 25) ant kito šono apsiverčia. Aukštaitijoje įvardijamas ragu, ragučiu, didžiuoju ragučiu, pūsčiu, kas reiškia, kad šis mėnuo gali sušaldyti į ožio ragą. Žvejams tai vėgėlinis mėnuo, nes vėgėlės gerai kimba, medžiotojams – vilkinis.

Astronomija

Saulė sausį pereina per Šaulio (gruodžio 18 – sausio 18) ir Ožiaragio (sausio 19 – vasario 15) žvaigždynus.
Vaclovas Vaidotas

Biografija

Gimė bajorų (Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kęstučio sūnaus Vaidoto palikuonių), turtingų ūkininkų Adomo ir Juzefos Vaidotų šeimoje. Be Vaclovo šeimoje augo du broliai ir septynios seserys. Pradinį išsilavinimą įgijo privačiai. 1908 m. V. Vaidotas įsteigė ūkio būrelį. 1909 m. įkūrė vartotojų kooperatyvą ,,Šušvė“, vėliau Josvainių kooperatyvo banką. 1910 m. eksternu išlaikė brandos egzaminus ir įstojo į Peterburgo universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą. 1914 m. mobilizuotas į carinės Rusijos kariuomenę, mūšiuose 1915 sausio mėn. buvo sužeistas ir gydomas ligoninėje. Vėliau išsiųstas į Kijevo karo mokyklą. Ją baigė per 3 mėn. ir 2015 m. balandžio mėnesį buvo paskirtas į 93 atsargos pulką Carycine (dabartinis Volgogradas), kur tarnavo 2 metus kuopos vadu. Per tą laiką paruošė 23 kuopas frontui. 1917 metais vasario mėn. vėl buvo išsiųstas į frontą. Po spalio revoliucijos laimingai pasitraukė iš fronto ir po 6 savaičių kelionės arkliais 1918 m. grįžo į Lietuvą.
1918 m. gruodžio mėn. išrinktas Josvainių valsčiaus valdybos pirmininku ir atstovu į II-ąją lietuvių konferenciją Kaune. Nuo 1919 m. sausio mėn. dirbo Valstybės kontrolėje.
1921 m. spalio 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo buvo ekonominės komisijos sekretoriumi. Priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos frakcijai. Dirbdamas Seimo Ekonominėje komisijoje, pasiūlė pavadinimą Lietuvos piniginiam vienetui litui ir smulkiajai, t. y. šimtajai lito daliai – centui.  Eidamas Seimo nario pareigas, dirbo laikraščio „Lietuvos žinios“ administratoriumi. Dalyvavo įkuriant Kaune akcinę „Varpo“ bendrovę. Kėdainių rajono Josvainių seniūnijoje Sviliukų kaime valdė 143 ha ūkį. Kėdainiuose įkūrė bendrovę "Pramonė", kuri pastatė ir paleido dirbti pirmą Lietuvoje pokario šiluminę elektros stotį. Aktyviai dalyvavo įkuriant Josvainių vartotojų kooperatyvą "Šušvė". Buvo Kėdainių apskrities urmo kooperatyvo "Dirva" valdybos narys.
1939 m. Kaune, Donelaičio 43 adresu baigė pastatyti 4 aukštų namą, kuris turėjo 3 krautuves ir 7 butus. Po Lietuvos okupacijos 1940 m.gruodyje šis namas buvo nacionalizuotas ir V.Vaidoto butą užėmė iš Maskvos atsiųstas Kauno miesto burmistras M.Kariaginas. Šeima turėjo palikti ir Sviliukų kaime esantį dvarą. Kadangi pastovios gyvenamos vietos Vaclovo Vaidoto šeima neturėjo, tai birželio 14 d. vežimas į Sibirą jo šeimos nepalietė.
1944 m. baigiantis karui pasitraukė iš Lietuvos į Vokietiją ir su šeima iki 1949 metų gyveno vakarų Vokietijos pabėgėlių stovyklose. Nuo 1949 m. šeima apsigyveno Toronte (Kanada). 1953–1955 m. Kanados lietuvių bendruomenės Toronto apylinkės valdybos pirmininkas, 1954–1960 m. Kanados lietuvių bendruomenės Krašto Tarybos ir Krašto valdybos narys. 1957–1963 m. Kanados lietuvių bendruomenės Krašto valdybos Tautos fondo pirmininkas.
Dengtiltis

Aplinkinės gyvenvietės

BAZILIONAI – 2 km
Klinikos žodis

Klinikos žodis – Kauno akademinių klinikų dvisavaitis laikraštis, leistas nuo 1987 m. lapkričio 6 d. iki 1995 m. Tiražas 1987 m. – 1000 egz., 1995 m. – 500 egz.
Goetharto tema

Istorija

Temą 1917 m. pasiūlė olandų šachmatų kompozitorius Gerardus Goethartas (Goethart, Gerardus Hendrik  (1892–1969), patalpinęs savo uždavinį Amsterdamo laikraštyje „Algemeen Handelsblad“.
Vėliau buvo nustatyta, kad britų šachmatų kompozitorius Kominsas Mensfildas (Comins Mansfield; 1896–1984) panašių uždavinių buvo paskelbęs 1914–1915 m., tačiau temos pavadinimas liko nepakeistas.
Lietuviškas tranzitas

Siužetas

Du rusų banditai gavo užduotį pristatyti į Vakarų Europą didelę partiją narkotikų. Jie nusiperka ir perdirba „Mersedesą“, pritaikydami šiems tikslams ir per Lietuvą važiuoja į Europą. Lietuvoje iš jų mašiną pavagia. Iš Maskvos į Vilnių atvažiuoja „įteisintas vagis“, kuris bando išsiaiškinti situaciją. Prasideda kruvinas gaujų tarpusavio karas. Tuo pat metu Lietuvos ir Rusijos teisėsaugininkai surengia bendrą operaciją prieš savo veiksmus koordinuojančią mafiją.
Romas Makarevičius

Romas Makarevičius (g. 1952 m. lapkričio 27 d. Naujojoje Akmenėje), choro dirigentas, dainininkas (tenoras).

Biografija

Šiaulių vaikų muzikos mokykloje mokėsi griežti violončele (mokyt. A. Zakaras). Vilniuje baigęs vidurinę mokyklą, 1973–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. L. Januškienė). 1977–1982 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. A. Jozėno klasė). Dar studijų metais pradėjo dainuoti Lietuvos aklųjų draugijos mišriajame chore „Vilnius".
Baigęs studijas, vadovavo Vilniaus miesto įvairiems vokaliniams ansambliams, keletą metų buvo Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto studentų dainų ir šokių ansamblio „Šviesa“ chormeisteris, nuo 1986 m. rudens Lietuvos sveikatos apsaugos ministerijos moterų vokalinio ansamblio „Svaja“ vadovas. „Svaja“ surengė koncertų, 1987 m. respublikiniame „Sidabrinių balsų" konkurse Druskininkuose laimėjo pirmąją vietą.
Nuo 1986 m. pavasario R. Makarevičius Lietuvos vidaus reikalų ministerijos vyrų choro „Sakalas" chormeisteris, nuo 1989 m. rudens meno vadovas ir dirigentas. Be daugelio pasaulietinių kūrinių, chorą išmokė giesmių ir mišių, surengė nemaža koncertų; pastaraisiais metais „Sakalas" gieda ir bažnyčiose. 1994 m. giedojo Hamburgo (Vokietija), o 1997 m. Kopenhagos (Danija) bažnyčiose ir katedrose. Choras buvo parengtas 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Lietuvoje – dalyvavo ir chorų konkurse Vilniuje.
R. Makarevičius dainuoja Vilniaus miesto savivaldybės kameriniame chore „Jauna muzika". Jis – 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentas, nuo 1998 m. Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narys.
Antrasis artilerijos pulkas

Antrasis artilerijos pulkas – Lietuvos kariuomenės artilerijos 1919–1940 m. dalinys.

Istorija

Antrasis artilerijos pulkas pradėtas formuoti 1919 m. spalio 19 d. kaip antrasis artilerijos divizionas. Jį sudarė 2-oji, 5-oji ir l – oji haubicų baterijos. 1920 m. rugsėjo mėn. per Suvalkų mūšį divizionas patyrė nuostolių. Buvo sunaikintos 5-oji ir 1-oji haubicų baterijos, prie Kapčiamiesčio 1920 m. rugsėjo 21 d. nukautas leitenantas Jonas Stapulionis. 1921 m. rugpjūčio mėn. atkurtas divizionas pavadintas Antruoju artilerijos pulku. 1922 m. rugsėjo 19 d. pulkas persikėlė į nuolatinę taikos meto dislokacijos vietą – Kėdainius. 1928 m. pulkas suskirstytas į artilerijos grupes po tris baterijas. Štabas ir pirmoji grupė dislokuoti Kėdainiuose, 2-oji grupė – Seredžiuje, 3-oji grupė – Raseiniuose.
4-ojo dešimtmečio pabaigoje mokymo ir tiekimo požiūriu Antrasis artilerijos pulkas buvo pavaldus artilerijos inspektoriui, mobilizacijos ir operatyviniu – Trečiojo pėstininkų pulko, kurį karo metu planuota išplėsti į pėstininkų diviziją, vadui.
1940 m. birželį TSRS okupavus Lietuvą ir Lietuvos liaudies kariuomenę inkorporavus į Raudonosios armijos 29-ąjį teritorinį šaulių korpusą pulkas pavadintas 617-uoju artilerijos pulku, o faktiškai išformuotas.

Uniforma

Antrojo artilerijos pulko uniforma, skirtinga nuo kitų Lietuvos kariuomenės dalinių uniformų, patvirtinta 1923 m. Tiek kareivių, tiek karininkų kepurių lankeliai buvo juodi, tokios pat spalvos buvo antpečiai, rankogalių ir apykaklių antsiuvai. Puskarininkių ir jaunesniųjų karininkų antpečiuose buvo artilerijos emblema – sukryžiuoti patrankų vamzdžiai ir pulko skiriamasis ženklas – masyvus geltono metalo skaičius „2“. Eilinių karių antpečiuose skaičius buvo užrašomas dažais per trafaretą. Apykaklių trikampiuose antsiuvuose buvo Gedimino stulpai, 1931–1934 m. eilinių karių antsiuvuose jie buvo panaikinti.
Antanas Kučinskas (1968)

Antanas Kučinskas (g. 1968 m. spalio 20 d. Ukmergėje) – Lietuvos kompozitorius, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija

Brolis Darius Kučinskas. 1993 m. baigė Lietuvos muzikos akademijos V. Barkausko kompozicijos klasę, 2002 m. humanitarinių mokslų daktaras. 1995 m. stažavo jaunųjų kompozitorių kursuose Apeldurne (Olandija).
1991–1999 m. dėstė Vilniaus konservatorijoje. 1993–1998 m. Lietuvos nacionalinio dramos teatro garso režisierius, nuo 1998 m. – muzikos dalies vedėjas.
Força

Vaizdo klipas

Vaizdo klipas buvo nufilmuotas Toronte, o klipo režisierius yra Ulf Buddensiek.
Klipas prasideda Furtado dainuojant prie kamerą skersgatvyje. Taip pat rodomas berniukas, kuris apsivilkęs Portugalijos rinktinės marškinėlius. Paskui rodoma Nelly ant namo krašto. Vaikas neapgalvotai kamuolį spiria per aukštai, ir kamuolys įkliūna tarp vamzdžių namo krašte. Kol Furtado dainuoja, vis daugiau žmonių, norėdami pagelbėti vaikui, stato „žmonių piramidę“. Furtado galiausiai užlipa ant piramidės ir vaikui gražina kamuolį.
Gyvūninės kilmės produktai

Sveikatos aspektai

Gyvūninės kilmės maistas yra svarbi žmogaus mitybos dalis, nors ir nebūtina. Gyvūninės kilmės maistas yra vienas iš pagrindinių šaltinių šių šešių maisto komponentų: vitamino A, vitamino B₁₂, riboflavino, kalcio, geležies ir cinko, kurie yra labai svarbus vaikų vystymuisi ir augimui. Esant šių komponentų trūkumui gali prasidėti anemija, rachitas, vištakumas, nervų ir raumenų deficitas, psichikos sutrikimai, pablogėti rega ir sumažėti darbingumas. Visų jų, išskyrus vitaminą B₁₂ bei vitaminą D, yra ir augalinės kilmės maiste, nors tradiciškai geriausiais šių medžiagų šaltiniais yra laikomi gyvūninės sudėties produktai.
Veganiškoje bei vegetariškoje mityboje gyvūninės kilmės maistas dažnai gali būti lengvai pakeistas augalinėmis alternatyvomis.
Nors tradiciškai mėsa ir kiti gyvūninės kilmės produktai laikomi gerais įvairių naudingų mikroelementų šaltiniais, šiuolaikinė medicina turi nemažai įrodymų, kad mažesnis gyvūninių produktų vartojimas vis tik dažnai susijęs su geresne žmonių sveikata. Valgantys mėsą, kiaušinius ir pieno produktus statistiškai dažniau serga daugeliu šiuo metu dažniausiai pasitaikančių ligų (antro tipo diabetu, osteoporoze, astma, žarnyno, krūties, prostatos vėžiu, širdies, kraujagyslių ir kitomis); mėsėdžių kūno masės indeksas paprastai yra didesnis, kas reiškia didesnę susijusių su viršsvoriu ir nutukimu ligų riziką. Su gyvūninės kilmės maistu gaunami žymiai didesni kiekiai pesticidų ir kitų žemės ūkyje naudojamų cheminių medžiagų, nes gyvūnai, kurie šeriami intensyviai užaugintais pašarais, būdami aukštesniame mitybos grandinės lygmenyje, didesnį šių kenksmingų medžiagų kiekį sukaupia savo organizmuose. Šie chemikalai su motinos pienu gali būti perduodami ir kūdikiams. Atlikti tyrimai parodė, kad kuo mažiau motina valgo gyvūninių produktų, tuo jos piene aptinkama mažiau šių medžiagų. Ypatingai didelė rizika atsiranda valgant žuvį, kuri linkus sukaupti didelius kiekius sunkiųjų metalų ir kitų dėl žmogaus veiklos atsiradusių kenksmingų medžiagų.
1962 m. JAV orlaivių žymenų sistema

1962 m. rugsėjo 18 d. JAV Gynybos departamentas įvedė vieningą JAV Ginkluotųjų pajėgų orlaivių žymenų sistemą. Iki tol kiekviena ginkluotųjų pajėgų šaka naudojo savo nomenklatūrą. Naujoji sistema buvo pagrįsta JAV Karinių oro pajėgų 1948-1962 m. naudota sistema.
Po 1962 m. žymenų sistema buvo tobulinama. Nuo 1997 m. naudojama patikslinta sistema. Beveik visiems JAV Karinių oro pajėgų (USAF), Karinio jūrų laivyno (USN), Pakrančių apsaugos (USCG), Jūros pėstininkų korpuso (USMC), Armijos orlaiviams žymenys priskirti pagal šią sistemą. Eksperimentiniai orlaiviai, naudojami gamintojų ar NASA, dažniausiai irgi turi šios sistemos žymenis.

Serijos raidė

To paties orlaivio modelio skirtingos versijos žymimos viena raide, pradedant raide A. Raidės I ir O praleidžiamos, kad nesipainiotų su skaitmenimis 1 ir 0.
Nėra apibrėžta, kiek modelis turi būti modifikuotas, kad gautų naują serijos raidę. Pvz., naikintuvų F-16C serijoje lėktuvai buvo gana skirtingi.
Pritaikant lėktuvą naujai paskirčiai nebūtinai keičiama serijos raidė, gali būti pridedama paskirties po modifikacijos raidė. Pvz., žvalgybai pritaikytas F-111C variantas buvo pavadintas RF-111C. Nors dažniausiai tokiais atvejais priskiriama ir nauja serijos raidė. Pvz., sraigtasparnio UH-60A variantas, pritaikytas paieškai ir gelbėjimui, buvo pavadintas HH-60G.
Oremas

Istorija

Teritorijoje įsikurta 1877 m. Gyvenvietė 1914 m. pavadinta Walter C. Orem, Solt Leik ir Jutos geležinkelių direktoriaus, garbei.
Klaipėdos radijo stotis

Klaipėdos radijo stotis – radiofoninė stotis Jakuose, veikusi 1936-1944 m. ir transliavusi radijo programas, skirtas klausytojams Klaipėdos krašte.

Istorija

Klaipėdos radijo stotį buvo nutarta įrengti šalia Klaipėdos esančiame Jakų dvare (55°42′01″N 21°13′22″E). Pastatą stočiai suprojektavo architektas Klaudijus Dušauskas-Duž; latvių Valstybinis elektrotechnikos fabrikas VEF įrengė jame 10 kW galios viduriniųjų bangų siųstuvą, o šalia jo – tarp dviejų 66 m aukščio metalinių stiebų kabančią vertikalią nekryptinę anteną.
Baigus įrangos montavimo darbus, 1936 m. kovo 11 d. prasidėjo nereguliarūs stoties bandymai, o gegužės 28 d. ji pradėjo dirbti reguliariai. Buvo siunčiama Klaipėdos radiofono programa, kurios didesnę laiko dalį (apie 2/3) užėmė Kauno radiofono programos retransliacija. Stoties direktoriumi buvo paskirtas Stanislovas Blinstrubas.
Oficialus Klaipėdos radijo stoties atidarymas įvyko 1936 m. rugsėjo 14 d. kartu su Klaipėdos radiofono atidarymu. Iškilmės vyko ant radijo stoties pastato stogo. Stotį pašventino Klaipėdos katalikų parapijos klebonas kun. Daniliauskas, o atidarė susisiekimo viceministras inž. Juozas Jankevičius.
Iš pradžių buvo planuojama, kad Klaipėdos radijo stoties galia bus 50 kW ir ji dirbs 1348 kHz dažniu (222,6 m banga) – šis dažnis Lietuvai buvo skirtas 1933 m. Liucernoje vykusioje Europos radiofoninėje konferencijoje. Tačiau 1936 m. kovą ji pradėjo bandomąsias transliacijas (buvo grojama muzika iš plokštelių) 977 kHz dažniu. Šių transliacijų metu paaiškėjo, kad Klaipėdai trukdo gretimais dažniais dirbančios Odesos ir Torunės radijo stotys, todėl nuo 1936 m. balandžio 21 d. dažnis buvo pakeistas į 565 kHz, o 1348 kHz atiteko Karaliaučiaus radijo stočiai. 1939 m. Europos radiofoninė konferencija Klaipėdai (kurią tuo metu jau buvo užėmusi Vokietija) skyrė kitą dažnį – 1384 kHz (216,8 m banga), o Lietuvai - 1285 kHz (233,5 m), tačiau prasidėjęs karas viską sumaišė, ir Klaipėdos radijo stotis pradėjo dirbti 1285 kHz dažniu.
Vokietmečiu Klaipėdos radijo stoties viršininkas buvo telegrafo inspektorius Otto Böhnke (liet. Benkis), tarpukariu buvęs aktyvus Klaipėdos trumpabangininkas (šaukinys - LY1B).
1944 m. pabaigoje prie Klaipėdos artėjant frontui vokiečiai išmontavo siųstuvą bei anteną ir išsivežė juos į Vokietiją. Po karo nebenaudojamame stoties pastate buvo įkurta Jakų pradinė mokykla. Stotis atstatyta nebuvo, ir Klaipėdoje liko be savos radiofoninės stoties iki pat 1958 m., kai pradėjo veikti retransliatorius Giruliuose, per kurį imta retransliuoti radijo ir TV programas iš Vilniaus ir Maskvos.

Klaipėdos jūrinė radijo stotis

Be radiofoninės stoties, Klaipėdoje dar veikė jūrinė radijo stotis, skirta ryšiui su laivais palaikyti. Ji buvo įrengta Klaipėdos jūros švyturio teritorijoje ir buvo sudaryta iš dviejų stočių – siuntimo ir priėmimo. Siuntimo stotyje buvo 3 siųstuvai, kurių bendra galia – 0,6 kW, ir 3 siuntimo antenos. Ji galėjo dirbti telegrafo (CW), amplitudinės moduliacijos (AM) ir vienos šoninės juostos (SSB) režimais. Priėmimo stotyje buvo 4 radijo imtuvai ir 3 priėmimo antenos.
San Chosė (Kosta Rika)

Istorija

Miestas įkurtas 1736 Vilja Nuevos (Villa Nueva – naujasis miestas) vardu. Ispanų kolonizacijos metu tai buvo nedidelis tabako auginimo centras. 1823 m. į San Chosė buvo perkelta Kosta Rikos sostinė (iš Kartago miesto). Apie 1840 m. miestas tapo kavos gamybos centru (kava buvo pagrindinis šalies pajamų šaltinis XIX amžiuje). 1884 m. San Chosė – pirmajame Lotynų Amerikos mieste įvesta elektra. Nuo XX a. pradžios mieste plėtojama pramonė. Svarbus regiono kultūros ir mokslo centras.
Star

Istorija

1910 m. „Star“ klasės burlaivio dizainą sukūrė Francis Sweisguth. Pirmieji 22 „Star“ laivai buvo sukonstruoti Port Vašingtone, Niujorko valstijoje. 1932 m. burlaivio klasė įtraukta į 1932 m. vasaros olimpinių žaidynių programą ir nuo to laiko dalyvavo visose olimpinėse žaidynėse, išskyrus 1976 m. vasaros olimpines žaidynes. 2011 m. Sankt Peterburge buvo nuspręsta iš olimpinės programos išbraukti kilinius burlaivius, todėl nuo 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių „Star“ klasė buvo išbraukta iš programos. 2012 m. vasaros olimpinės žaidynės „Star“ klasei buvo paskutinės. 2012 m. olimpinėje programoje ši burlaivių klasė buvo pati seniausia burlaivių klasė ir ilgiausiai naudota burlaivių klasė olimpinių žaidynių istorijoje.
Ramezėjus

Ramezėjus – Senovės Egipto naujosios karalystės faraono Ramzio II (apie 1279−1213 m. pr. m. e.) laidojimo šventykla, esanti Tėbų nekropolyje vakariniame Nilo upės krante prie šiuolaikinio Luksoro.
Ramezėjaus šventyklos pagrindinis pastatas buvo pastatytas iš akmenų. Jį sudarė du kiemai, išdėstyti vienas paskui kitą, į kurį kiekvieną buvo įėjimas pro piloną. Abiejų pilonų išorė dekoruota reljefais Kadešo mūšio tema. Už antrojo kiemo sekė hipostilinė salė, už jos sekė patalpa šventajai valčiai ir šventovė. Šis pavyzdys buvo pritaikytas vėlesnei Ramzio III Medinet Habu šventyklai. Kitos Ramezėjaus sienos dekoruotos Ramzio II karinių kampanijų Sirijoje ir Mino šventės scenomis. Ramezėjume taip pat buvo faraono rūmai ir iš plaušaplyčių statyti sandėliai, klėtys. Pastatyta šventykla tarnavo ne vien faraono pasiruošimui kelionei į aną pasaulį, bet buvo ir stambus administracinis-ekonominis vietovės centras. Radiniai rodo, kad joje buvo raštininkų mokykla.
Po šventyklos grindimis XIX a. pb. archeologas James Quibell rado žynio iš Egipto viduriniosios karalystės laikų (apie 1700 m. pr. m. e.) kapą su papirusų dėže ir religiniais artefaktais. Šventyklos komplekse rasti papirusai iš Trečiojo tarpuvaldžio (apie 1050−650 m. pr. m. e.) ir kapinių liekanos iš to paties laikotarpio. Graikų istorikas Diodoras Sicilietis klaidinančiai šventyklą pavadino „Ozimandijo kapu“ (Ozimandijus − graikų iškraipytas Ramzio II vardas), kas įkvėpė P. B. Šelio eilėraštį. Prie šventyklos pilono buvo gigantiškos Ramzio II statulos. Vienos statulos biustą XIX a. pr. Džovanis Belconis išgabeno į Angliją (dabar Britų muziejuje, pramintas „jaunuoju Memnonu“).
Dobermanas

Istorija

Dobermanas yra vienintelė vokiška veislė, pavadinta jos išvedėjo vardu. Manoma, kad XIX amžiaus pabaigoje mokesčių rinkėjas Friedrich Louis Dobermann (1834-01-02 - 1894-06-09) išvedė šią veislę, kadangi jam reikėjo stiprių, sarginių šunų, kurie galėtų jį apginti. Dėl šių savybių veislė greitai išpopuliarėjo ir tai buvo pirma šunų veislė, išvesta konkrečiai apsaugai. Todėl XX a. pradžioje dobermanai oficialiai pripažinti kaip policijos šunys.

Charakteris

Dobermanai yra labai protingi, švelnūs ir ištikimi šeimininkui, šeimininko draugams, šeimai. Dėl savo sargaus būdo, nepažįstamus žmones gali pulti, ryžtingai ginti šeimininką. Dobermanams būtinai yra reikalinga griežta dresūra ir savalaikė socializacija, kitaip šie šunys gali tapti nevaldomi ir net pavojingi.
Bibrka

Istorija

Nuo 1211 m. minima Bibrkos gyvenvietė arba upė. XIV a. pateko į Liubarto valdomas žemes. 1469 m. suteiktos Magdeburgo teisės. Vėliau miestą nuniokojo gaisras, totorių antpuoliai. Bibrka atsigavo tik XIX a., kai čia veikė tekstilės pramonė.
Naujamiestis

Pavadinimo kilmė

Tai, kad gyvenvietės pavadinimas kilęs nuo dviejų žodžių – naujas ir miestas, ypatingų abejonių nekelia. Tačiau išlieka klausimas, kodėl kaimas taip pavadintas. Jeigu pabrėžiamas gyvenvietės naujumas, nežinia, kokiai gyvenvietei tai priešpastatyta – Panevėžys, esantis už 15 km, tuo metu vargu ar galėjo vadintis Senamiesčiu. Pasakojama, kad Vytautas Didysis čia įkurdinęs karaimus ir pavadinęs gyvenvietę Karaimų Naujamiestis, tačiau tai nėra patvirtinta rašytinių šaltinių.
1904 m. Vaižgantas vartoja lytį Naujamiestys.

Žymūs žmonės

Naujamiestyje gyveno poetė Ramutė Skučaitė (1931–). Kapinėse palaidotas gamtininkas Alfonsas Palionis (1905–1957).
Norvelita

Istorija

Įmonė įkurta 1995 m. Lietuvos ir Norvegijos investuotojų, jos veikla prasidėjo nuo prekybos šaldytomis žuvimis. UAB „Norvelita", vadovaujant akcininkui ir generaliniam direktoriui Jordanui Kenstavičiui, sparčiai išaugo ir tapo viena didžiausių žuvų perdirbimo įmonių Lietuvoje ir yra tarp lyderiaujančių lašišų perdirbimo įmonių Europoje.

Produkcija

UAB „Norvelita" gamina trijų kategorijų žuvų produktus: rūkytus arba marinuotus lašišų produktus, sūdytus arba marinuotus silkių produktus ir karštai rūkytus žuvų produktus. Kasmet įmonė perdirba apie 14 000 tonų lašišų ir 4 000 tonų silkių, skumbrių ir baltųjų žuvų. Lašišų produktai sudaro didžiąją dalį, t. y. apie 70 % visos gaminamos produkcijos. Likusią dalį sudaro silkių, skumbrių ir kitų žuvų produkcija. 95 % visos pagamintos lašišų produkcijos yra eksportuojama į užsienį. Į užsienio šalis eksportuojami lašišų produktai yra žymimi užsienio mažmeninės prekybos atstovų privačiais ženklais-etiketėmis. Eksportuojama produkcija užima lyderio pozicijas tokiose šalyse kaip Vokietija, Belgija, Italija, Danija, Švedija, Graikija, Anglija, JAV, Latvija, Estija ir kt.