google/wiki40b huggingface dataset:
Jurgis Martynas Ožarovskis

Biografija

Lenkijos bajorų Ožarovskių giminės atstovas, herbo „Rawich“ savininkas. Krokuvos stalininko Boguslavo Ožarovskio ir Teofilės Višovatos sūnus. Višovatų šeima žinoma reformacijos istorijoje Lenkijoje. Abu tėvai buvo kalvinistai. Po tėvų mirties Jurgis Martynas buvo savo dėdės Braclavo vėliavininko Stepono Bobrovnickio, perėjusio į katalikybę, globoje. Savo dėdės-globėjo įtakos dėka Jurgis Martynas perėjo į Romos-katalikų tikėjimą ir buvo išsiųstas į užsienį „pasaulio pažinojimui“.   
Jurgis Ožarovskis svajojo apie karinę karjerą. Jis įstojo į Lenkijos armiją ir atkreipė į save Karūnos didžiojo etmono Adomo Mikalojaus Seniavskio dėmesį. Greitai pakilo iki pulkininko laipsnio ir tapo etmono generolu-adjutantu.  
Lenkijos karalius Augustas Stiprusis paskyrė jį Krokuvos stalininku ir perdavė jam valdyti seniūniją, į kurią įėjo Podstolo, Drgnios ir Vežbos kaimai Vislicos paviete.
Lūžio momentu jo karjeroje tapo periodas Tarnogrado konfedracijos. Po Augusto Stipriojo sutarties sudarymo su konfedratais 1716 m. Ožarovskis neilgą laiką tarnavo vadovaujant etmonui Seniavskiui, po ko užsiėmė namų ūkininkavimu savo dvaro žemėse.
1728 m. birželio 15 d. Vschove Jurgis Martynas Ožarovskis buvo paskirtas Karūnos didžiuoju pastalininkiu, o 1729 m. gegužės 20 d. tapo Karūnos didžiuoju stovyklininku. 
Pradedant nuo 1724 m. ne kartą buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) į seimus, 1725 m. tapo Karūnos tribunolo deputatu. Buvo renkamas vieną kartą nuo Krokuvos vaivadijos, kitą kartą nuo Sandomiro vaivadijos.  
1729 ir 1730 m. du kartus buvo renkamas deputatu nuo Sandomiro vaivadijos. Ypatingame seime 1733 m. Jurgis Martynas Ožarovskis buvo išrinktas maršalka, bet dėl karaliaus Augusto Stipriojo mirties ir tarpuvaldžio pradžios seimo darbas buvo nutrauktas. Buvo deputatu Osvencimo ir Zatoro kunigaikštysčių elekciniame seime 1733 m. kur palaikė Stanislovo Leščinskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą.  
Jo valdų teritorijoje (Drugnios kaime) buvo aptikta druska, ir Jurgis Martynas Ožarovskis gavo leidimą druskos išgavimui. 
1734 m. balandį Jurgis Martynas Ožarovskis buvo Stanislovo Leščinskio šalininku, o lapkritį įėjo į Dzikovo konfederacijos sudėtį ir tapo jos aktyviu dalyviu kaip pasiuntinys paryžiuje. Didesniam prestižui pradėjo vadintis grafu. 
1736 m. liepą Jurgis Martynas Ožarovskis pasirašė Saksonijos kurfiursto Augusto III elekciją, Stanislovo Leščinskio priešininko.  1737 m. – Karūnos armijos pėstininkų generolas-leitenantas ir tapo karalaičio Augusto pėstininkų pulko vadu
1740 m. buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu. 
Jam priklausė Ožaruvo ir Chmelniko dvaro žemės.
Mirties angelas

Mirties angelas – angelas, nešantis mirtį, pasiglemžiantis žmogaus sielą. Minimas religiniuose tekstuose, sutinkamas meno kūriniuose, vartojamas kaip metafora.

Religijoje

Judaizme mirties angelas – tai angelas, atsiųstas Dievo, pasiimti mirties sulaukusio žmogaus sielos (t. y., atlieka psichopompo funkciją). „Ir tarė Viešpats mirties angelui: stok, parnešk man Mošės sielą. Ir stojo mirties angelas ir išėjo susitikti su Moše. Ir paklausė Mošė: ką čia darai? Ir atsakė mirties angelas Mošei: Dievas dangaus ir žemės, kurio rankoje dvasia visų gyvų būtybių ir siela kiekvieno žmogaus, atsiuntė mane pasiimti tavo sielos“ (midrašas Dvarim raba 11). Kitur mirties angelas siejamas su Šėtonu.
Pasakojama, kad kai mirties angelas (vietomis Šėtonas, vietomis Samaelis) ateina žmogaus sielos, jis nešasi peilį, kurio gale yra trys lašai nuodų. Žmogus, išsigandęs juodo angelo, išsižioja, ir į jo burną suteka lašai, atnešantys mirtį. Pirmas lašas nutraukia gyvenimą, antras – tai mirties tulžis, o trečias užbaigia tai, kas pradėta. Tuos lašus ant peilio galo valdo demonas Niacrinelis, gyvenantis pragare.
Samaelis yra baisus juodas mirties angelas su dantytu peiliu ir ateina tik pas nusidėjėlius. Pas teisiuosius ateina angelas Gabrielis – jo peilis lygus ir nužudo švelniai.
Kiti judaizme su mirtimi siejami angelai yra Abadonas ir Azrailas.
Krikščionybėje mirties angelu dažnai įvardijamas arkangelas Gabrelius, kadangi atnešė Marijai žinią apie jos mirtį ir ėmimą į dangų. Taip pat mirties angelais dažnai įvardijami puolusieji angelai.

Mene

Mene mirties angelas dažniausiai vaizduojamas juodas, juodais sparnais, liūdnas. Jo vaizdinys neretai susilieja su giltinės, pavyzdžiui, vaizduojamas angelas su gobtuvu ir dalgiu. Mirties angelo tematika sukurta keletas filmų, kaip mirties metafora naudojamas literatūroje.

Kita

„Mirties angelo“ pravardė pritaikyta eilei žymių istorinių asmenybių, pagarsėjusių žmonių žudymu. Taip vadinti Jozefas Mengelė, Lui Antuanas de Sen Žiustas, Irma Gresė ir kt.
Kilija

Istorija

Miestelis buvo įkurtas Bizantijos gyventojų kaip κελλίa. Pirmą kartą paminėtas 1241 m. Ilchanato kronikininko Rašido ad Dino darbuose.
Kaip Nova Kiliya buvo įkurta moldavų. Buvo pagrindinis jų uostamiestis. 1484 m. miestą užgrobė Osmanų imperija. 1790 m. atiteko rusams.
Vytautas Kasniūnas

Biografija

1934 m. baigęs Šiaulių mokytojų seminariją, Kauno Vytauto Didžiojo universitete ir Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1944 m. pasitraukęs iš Lietuvos, Čikagos universitete (JAV) studijavo industrinę metodiką.
Spaudoje pradėjo bendradarbiauti 1930 m. Rašė į leidinius „Mūsų Vilnius“, „Trimitas“, „Karys“, „Jaunoji Lietuva“, „Verslas“, „Jaunoji karta“, „Vakarai“, „Ūkininko patarėjas“, „Tautos mokykla“. 1937–1940 m. dirbo dienraščio „Lietuvos aidas“ redakcijoje. 1941–1943 m. kartu su A. Kaulėnu redagavo savaitraštį „Panevėžio apygardos balsas“.
1944 m. pasitraukęs į Vakarus, karo pabaigos sulaukė Vokietijoje, kur gyveno keliose pabėgėlių stovyklose Viurcburge ir Švabiš Gmiunde. Į JAV atvyko 1949 m. ir apsigyveno Čikagoje, vėliau išsikėlė į netoli jos esantį kurortinį miestelį Beverly Šorsą, Indianos valstija. 1950–1952 m. Margučio radijo bendradarbis, nuo 1952 m. Sofijos Barcus kasdieninėje radijo programoje vedė „Tėvynės vaizdų“ skyrių. Nuo 1972 m. redagavo žurnalą „Lietuvis žurnalistas“ (1–7 ir 11 numerius). 1967–1977 m. Čikagos Lietuvių forumo radijo programų vedėjas, nuo 1978 m. – žurnalo „Laiškai lietuviams“ bei laikraščio „Tėvynė“ redakcijų bendradarbis. 1972–1976 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos vicepirmininkas, 1982–1984 m. – sekretorius. Nuo 1992 m. laikraščio „Tėvynė“ redaktorius.
Simonas Bilis

Biografija

2013 m. S. Bilis kartu su Panevėžio Žemyna klubu pasiekė Lietuvos nacionalinį rekordą 25 m ilgio baseine 4x200 m laisvojo stiliaus estafetės rungtyje – 7:16.90. 2015 m. pasaulio vandens sporto čempionate S. Bilis užėmė 20-ą vietą 50 m laisvo stiliaus plaukimo rungtyje. 2016 m. Bilis tapo geriausiu NCAA Atlanto pakrantės konferencijos plaukiku, laimėjęs 1 aukso, 4 sidabro ir 1 bronzos apdovanojimus pagrindinėse JAV NCAA varžybose. 2016 metų balandžio 8 d. Bilis pasiekė savo pirmąjį nacionalinį suaugusiųjų individualios rungties rekordą – 48,64 s 100 m plaukime laisvuoju stiliumi. Sportininko pasiektas rezultatas taip pat atitiko 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių kvalifikacinį normatyvą. Olimpinėse žaidynėse S. Bilis pagerino Lietuvos rekordą ir pateko į finalą, kuriame užėmė 8-ą vietą.
2016 m. pasaulio trumpo baseino (25 m) čempionate plaukikas pagerino Lietuvos rekordą 50 m laisvo stiliaus plaukimo rungtyje ir pelnė bronzos medalį.
Mikronezijos Federacinių Valstijų vėliava

Mikronezijos Federacinių Valstijų vėliava buvo patvirtinta 1979 m. lapkričio 10 d. Mėlynas laukas simbolizuoja Ramųjį vandenyną, o keturios baltos žvaigždės - keturias federacijos salų grupes: Čiukas, Kosraė, Ponapė ir Japas.
Smilgiai (Kupiškis)

Istorija

Kaimas buvo suprojektuotas Gubernijos braižymo skyriaus inžinieriaus Tokminovo, Kaune, po didžiojo 1876 m. birželio 28 d. Kupiškio gaisro. Pradžioje buvo vadinamas Trakagaliais. Pirmą kartą Trakagaliai paminėti Kupiškio bažnyčios 1878 m. mirčių metrikų knygoje. 1879 m. kovo 11 d. minimi kaip Smilgiai.
William Arthur Lewis

Biografija

1937 m. baigęs Londono ekonomikos mokyklą 1940–1947 m. joje dėstė, 1940 m. daktaras. 1948–1956 m. Mančesterio universiteto profesorius. 1959–1963 m. Vest Indijos universiteto viceprezidentas.
1960–1970 m. ir 1974–1983 m. dėstė Prinstono universitete (Naujojo Džersio valstija). 1948–1956 m. Jungtinių Tautų ekspertas patarėjas besivystančių šalių klausimais. 1957–1959 m. Ganos ministro pirmininko patarėjas, šeštame – aštuntame dešimtmetyje Jungtinių Tautų stebėtojas. 1970–1973 m. Karibų plėtros banko (Barbadosas) prezidentas. 1963 m. seras.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų pagrindinės sritys: besivystančių šalių ekonominės problemos, pasaulio ekonomikos istorija, ekonomikos augimo teorija, pramonės ekonomikos problemos. Teigė, kad trečiojo pasaulio šalims reikia kitokio nei Maršalo planas. Pasiūlė besivystančių šalių dviejų sektorių ekonomikos modelį, pagal kurį perteklinė tradicinio sektoriaus (žemės ūkio) darbo jėga, atitinkamai parengta, migruoja į šiuolaikinį sektorių (augančią pramonę, prekybą), iš gauto pelno suformuojamas besivystančiai šaliai reikalingas kapitalas.
Nagrinėdamas ekonomikos augimą atsižvelgė ir į ekonominę ir į socialinė plėtrą, ekonomikos augimo svarbiausia sąlyga laikė nuosavybės neliečiamumą, parodė ekonomikos plėtros centralizuoto planavimo sunkumus diktatūros ir demokratinės valstybės sąlygomis, vienas pirmųjų suabejojo, ar visada ekonomikos augimas yra būtinas. Kėlė JAV afroamerikiečių švietimo problemas.
Pasvalio muzikos mokykla

Dailės skyrius

Pasvalio muzikos mokyklos dailės skyrius atidarytas 1992 m. Skyrių baigė 17 absolventų laidų. Čia mokosi apie 70 mokinių, dirba trys mokytojai-metodininkai. Mokinių darbai eksponuojami nuolat veikiančioje mokyklos dailės galerijoje. Organizuojamos tradicinės Dailės skyriaus absolventų baigiamųjų darbų parodos - pristatymai Pasvalio krašto muziejuje.
A.Žilinskio ir ko UAB

A. Žilinskio ir ko UAB – įmonė projektuojanti ir statanti įvairius infrastruktūros objektus: elektros linijas ir pastotes, kelius ir gatves, vandens tiekimo ir nuotekų surinkimo tinklus bei valyklas, miestų aikštes ir poilsio erdves, viešosios paskirties statinius.  
Įkurta 1988 m. Lietuvoje, veiklą vykdo ir kitose šalyse. Įmonės vadovas – Žilvinas Žilinskis.  

Veikla

A. Žilinskio ir ko UAB pagal apyvartą – viena iš dešimties didžiausių Lietuvos įmonių statybų sektoriuje. Taip pat vystanti prekybą elektros kabeliais ir kitais elektrotechnikos komponentais Europoje, Afrikoje ir Azijoje. Įmonėje įdiegti ISO 9001, OHSAS 18001 ir ISO 14001 standartai.
Kompanijoje dirba 400 darbuotojų, iš kurių daugiau nei 80 % turi aukštąjį inžinerinį arba profesinį techninį išsilavinimą.
Maurice Sendak

Biografija

Morisas Sendakas gimė Niujorke, žydų kilmės lenkų šeimoje. Rašytojas yra sakęs, jog jo vaikystė buvo tragiška, nes holokausto metu buvo išžudyta dalis giminaičių, o tėvus kankino depresija. Anksti nusprendė tapti knygų iliustruotoju. Pirmoji Sendako iliustruota knyga pasirodė dar 1947 m. Pirmoji autorinė tekstinė knyga – 1956 m. Iš viso parašė keliolika knygų, o iliustravo – net kelias dešimtis.
Viešai pripažino, jog yra homoseksualas ir ateistas. Mirė 2012 m. Konektikute, patyręs insultą.
Branduolinis ginklas

Branduolinis ginklas – ginklas, naudojantis branduolių dalijimosi (grandininės branduolinės reakcijos) arba branduolių sintezės energiją ir turintis milžinišką griaunamąją galią lyginant su įprastiniais sprogmenimis. Dėl to vienu branduolinio ginklo užtaisu galima sunaikinti ištisą miestą.
Branduolinis ginklas pirmą kartą sukurtas JAV 1945 m. vykdant Manheteno projektą. Per visą istoriją nuo branduolinio ginklo sukūrimo kare jis naudotas du kartus. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, 1945 m. rugpjūčio 6 d., JAV numetė branduolinę bombą „Mažylis (Little Boy)“ virš Japonijos miesto Hirošimos, o antrą bombą „Dručkis (Fat Man)“ po trijų dienų numetė ant Nagasakio. Branduolinio ginklo panaudojimo būtinybė, atsižvelgiant į tai, kad dėl tiesioginio poveikio iškart žuvo apie 100-200 tūkst. žmonių ir dar daugiau po kurio laiko, išlieka ginčytina. Viena vertus teigiama, kad tai buvo nereikalingos masinės žudynės, kita vertus šios nuomonės priešininkai teigia, kad dėl ginklo panaudojimo buvo priartinta karo pabaiga ir taip išvengta dar didesnių aukų iš abiejų pusių.
Lindos istorija

Turinys

Fimo siužetas – apie viešnamyje įkalintą ir narkotikais svaiginamą merginą Betsę, kurią įsimyli vienas iš jos „klientų“. Jos sesuo Linda, neseniai pasišalinusi iš vienuolyno, kuriame praleido eilę metų, susipažįsta su Ronu bei mergina vardu Šeila ir trijulė bet kokiomis priemonėmis mėgina išlaisvinti Betsę...
Jean-Antoine Watteau

Biografija

Žanas Antuanas Vato gimė 1684 m. spalio 10 d. Valansjene, Prancūzijos šiaurėje. Jo tėvas buvo stogdengys. Vaikas parodė talentą piešimui ir buvo šeimos nusiųstas mokytis pas vietinį tapytoją Jacques-Albert Gérin. Apie 18 m. amžiaus Vato persikėlė į Paryžių, kur mokėsi pas Louis Métayer, kopijavo jo dirbtuvėje paveikslėlius, tapytus pagal žanrinę olandų ir flamandų tradiciją. Susipažino su meno pirkliais Jean ir Pierre-Jean Mariette. Per juos tikriausiai apie 1705 m. Vato susipažino su teatro dekoratoriumi ir tapytoju Claude Gillot (1673–1722) ir pradėjo dirbti pas jį. Claude Gillot mėgo vaizduoti groteskiškas scenas, su faunais ir satyrais, vaizduoti commedia dell’arte siužetus. Gillot dirbtuvėse Vato pradėjo domėtis teatrinėmis dekoracijomis – apšvietimo efektais, pasakiškais scenovaizdžiais, dirbtinių brangenybių spindesiu, grimu išgražintais veidais.
1708 m. Vato įstojo į žinomo interjerų dekoratoriaus ir tapytojo Claude Audran III (1658–1734) studiją. Claude Audran III buvo Liuksemburgo muziejaus kuratorius ir jame Vato galėjo studijuoti didžiulį paveikslų ciklą, kurį Rubensas dedikavo Prancūzijos karalienei Marijai Mediči. 1709 m. Vato pradėjo mokytis tapybos karališkojoje akademijoje. Nelaimėjęs svarbaus pradedančiųjų tapytojų „Romos prizo“, kuris būtų leidęs jam studijuoti meną Italijoje, Vato grįžo į Valansjeną, kur tapė vietos užsakovams. 1710 m. meno pirklio Pierre Sirois kvietimu Vato vėl atvyko į Paryžių. Maždaug 1709–1713 m. periodu dailininkas paruošė ofortų albumą „Figures de modes“. Jo darbai atitiko aristokratijos bei turtingųjų skonį, Vato rėmėju tapo bankininkas Pierre Crozat (1661–1740). Vato vienu metu gyveno bankininko rūmuose Paryžiuje. Pierre Crozat kolekcijojse buvo daug italų, ypač Venecijos dailės mokyklos, darbų, iš kurių Vato galėjo mokytis.
1712 m. Antuanas Vato tapo Karališkosios tapybos ir skulptūros akademijos nariu-kandidatu. 1717 m. jis tapo pilnuoju Akademijos nariu pateikęs paveikslą „Kelionė į Kiteros salą“, kuris sukėlė sensaciją ir pradėjo naująjį žanrą tapyboje, Prancūzijoje pavadintą fêtes galantes. Žanro paveiksluose vaizduojami romantiški santykiai tarp elegantiškai apsirengusių veikėjų sodų ar parkų apsuptyje. Vato kūryba buvo stipriai įtakota Rubenso ir venecijiečių dailininkų. Pagrindiniais Vato užsakovais buvo to meto turtingųjų sluoksnių atstovai. Matyt, norėdamas gauti daugiau užsakymų, 1719-20 m. Vato keliavo į Londoną. Po to grįžo į Paryžių. Mirė 1721 m. liepos 18 d. Nožane prie Marnos nuo tuberkuliozės.
Žymesniais jo paveikslais minimi: „Įnoringoji“ (apie 1718, Ermitažas, Sankt Peterburgas), „Venecijietiška šventė“ (apie 1718–1719, Škotijos nacionalinė galerija, Edinburgas), o teatro temos viršūnėmis – paveikslai „Italų aktoriai“ (1720, Nacionalinė dailės galerija, Vašingtonas), „Žilis“ (apie 1718–1719, Luvras, Paryžius), „Mecetenas“ (apie 1718–1720, Metropoliteno muziejus, Niujorkas). Paskutinį paveikslą „Žerseno iškaba“ (1721, Šarlotenburgo rūmai, Berlynas) Vato nutapė prieš pat mirtį, sunkiai sirgdamas tuberkulioze. Skyrė jį draugui ir paskutiniam globėjui Edme François Gersaint, meno kūrinių parduotuvės savininkui.
Angelė Narbutienė

Biografija

1963–1971 m. mokėsi Jotainių aštuonmetėje mokykloje, 1974 m. baigė Vadoklių vidurinę mokyklą, 1979 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, gamybos ekonomistas – organizatorius.
1979 m. Panevėžio rajono „Pažangos“ (vėliau – Jotainių) kolūkio vyriausioji ekonomistė, 1992 m. Žemės ūkio bendrovės „Jotainiai“ vyr. finansininkė.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė.
Nuo 2003 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narė. 
Lietuvos žemės ūkio bendrovių asociacijos prezidiumo narė. Sutuoktinis Algis, vaikai Aurimas, Renata.
Santa Lucia FC

Istorija

Klubas įkurtas 1974 m. Žaidė žemesniųjų divizionų pirmenybėse. 
2017–2018 sezone kovojo Antrame Divizione, užėmė antrą vietą ir iškopė į Pirmą Divizioną.
2018–2019 sezone kovojo Pirmame Divizione, užėmė trečią vietą, o pereinamosiose rungtynėse nugalėjo elito diviziono atstovus ir iškopė į Premjer lygą.
Serija (Brunėjus)

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis 1929 m. atradus naftos. Pradžioje vadinta Padang Berawa. Oficialiai įkurta 1936 m.
Raimondas Paškevičius

Raimondas Paškevičius (g. 1963 m. Klaipėdoje) – lietuvių režisierius, scenaristas, TV laidų vedėjas.

Biografija

1989 m. baigęs TV režisūros studijas LTSR Valstybinėje konservatorijoje, pradėjo dirbti Lietuvos televizijoje. Čia vedė laidas „Profesoriaus Knyslio palėpė“, „Labas rytas suraitytas“, „Čiki Piki“. Išleido tris savo pasakų knygas, romanų „42“ ir „Nereikalingi žmonės“ bendraautoris. Veda scenaristų kursus pradedantiesiems, yra „Skalvijos akademijos“ dėstytojas, internete publikuojamo teksto „Vadovas pirmam kino scenarijui rašyti“ autorius.
Vaidino filmuose „Už viską sumokėta“ (1988 m., rež. A.Saltykovas, k/s Ekran) bei „Nereikalingi žmonės“ (2008 m., rež. Maris Martinsons).
Saulius Davainis

Biografija

2006 m. Kauno kolegijoje baigė socialinio darbo studijas, 2008 m. Vilniaus pedagoginiame universitete – socialinę pedagogiką, 2010 m. Vytauto Didžiojo universitete – politiką.
VšĮ Respublikinės Kauno ligoninė, skyriaus vadovas.
Lietuvos Socialdemokratų partijos Kauno rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. 
Maltos ordino pagalbos tarnybos narys, LSADPS narys.
Vytautas Stanišauskas

Biografija

1977 m. baigė Smalininkų tarybinį ūkį – technikumą, mechanizatorius. UAB „Vilkė“ gamybos meistras, UAB „Šilutės butų ūkis“ Pagėgių padalinio vadovas. Nuo 2011 m. Pagėgių savivaldybės mero pavaduotojas.
Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2001 m. Liberalų demokratų partijos, partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Pagėgių skyriaus narys.
2007 m. bei 2010–2011 m. ir nuo 2011 m. Pagėgių savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Zita, vaikai Gintaras, Robertas.
Spoldingo Šv. Marijos ir Šv. Mikalojaus bažnyčia

Istorija

Po normanų įsiveržimo vienuoliai iš Anžės Šv. Nikolo vienuolyno buvo atsiųsti į Spoldingą. 1284 m. pašventinti naujos bažnyčios, kuri turėjo pakeisti ankstesniąją bažnyčią stovėjusią dabartinėje Šyp Marketo aikštėje, pamatai. 1318 m. bažnyčios statyba užbaigta. 1360 m. išplėsta. 1865 m. bažnyčia restauruota, pašalinta dalis XVIII a. architektūros.
Tautgailiai I

Istorija

Nuo 1920 m. kaimas priklausė Kruopių valsčiui, nuo 1950 m. – Žarėnų apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Žarėnų–Latvelių tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Tautgailiai II – 2,4 km
Raudondvaris (Šiauliai) – 3,5 km
Šakyna – 7,3 km
Šelvenai – 3,1 km
Kerbediškė – 4,1 km
Tulminai – 1,4 km
Auksučiai – 2,1 km
Skobiškės – 0,9 km 
 KURŠĖNAI – 19 km
Griežiškės – 2,3 km
 ŠIAULIAI – 30 km
Albertas Diblinskis

Albertas Diblinskis – XVII a. Lietuvos astronomas.

Biografija

1640 m. Vilniaus universitete įgijo laisvųjų menų ir filosofijos magistro laipsnį apgynęs tezes, pateiktas pirmojoje Lietuvos astronomijos knygoje „Astronomijos šimtinė“ (lot. Centuria astronomica, 1639 m.). Joje klausimų ir atsakymų forma išdėstyti svarbiausi astronomijos ir kosmologijos dalykai, pateikti pirmą kartą Lietuvoje su O. Krygeriu atliktų stebėjimų teleskopu duomenys. Remiantis stebėjimais teigiama, kad Merkurijus ir Venera skrieja aplink Saulę, o Saulė – aplink Žemę, aiškinami Saulės ir Mėnulio užtemimai. Daugelis klausimų aiškinama remiantis Aristoteliu ir Ptolemaju, bet kartais jie kritikuojami. Teigiamai minimi M. Koperniko ir G. Galilėjaus veikalai.
Fondis

Istorija

Pirmoji gyvenvietė netoli dabartinio Fondžio įkurta 1000 m. pr. m. e. Po to čia apsigyveno aurunkai, vėliau volskai. Legendos teigia, kad miestą įkūrė Heraklis Kako nužudymo atminimui.
338 m. pr. m. e. pirmąkart minimas Fondis, nes per Lotynų karą jo ir Formijos gyventojams buvo suteiktos minimalios Romos piliečių teisės (civitas sine suffragio). Po nesėkmingo Vitruvijaus Vako sukilimo 330 m. pr. m. e. miestas išliko Romos valdžioje. 188 m. pr. m. e. Fondžio gyventojai gavo pilną pilietybę, juos valdė trys edilai.
Po Gotų karų ir lombardų atvykimo į Šiaurės Italiją, Fondis liko Bizantijos valdžioje. Vėliau miestas priklausė popiežiaus valstybei ir 846 m. jį sudegino saracėnai iš Gariljano tvirtovės. Jie čia apsigyveno iki pralaimėjimo Circėjo mūšyje 877 m. Po to Fondis atiteko Gaetos kunigaikštystei.
1140 m. Fondis atiteko normanų kilmės Dell'Aquila šeimai, o 1299 m. Caetani baronams (tiksliau Loffredo Caetani, popiežiaus Bonifaco VIII sūnėnui). Jiems vaaldant Fondis tapo Caetani galios ir meno centru. Čia 1378 m. galingas grafas Onorato I Caetani sušaukė konklavą, kuri išrinko antipopiežių Klemensą VII prieš popiežių Urboną VI.
Caetani prarado Fondį po Prancūzijos karaliaus Karolio VIII ekspedicijos į Pietų Italiją, nes miestas atiteko karo vadui Prospero Colonna. Valdant Kolonų šeimai miestas vėl klestėjo meniniu požiūriu, ypač, kai jame gyveno Giulia Gonzaga 1526-1534 m.
1534 m. miestą nusiaubė turkų admirolas Hayreddin Barbarossa, kuris siekė pagrobtį gražiąją Džiuliją kaip dovaną sultonui Suleimanui, tačiau ji pabėgo. 1594 miestas buvo nusiaubtas antrą kartą ir pradėjo smukti. Tuo metu jis atiteko Karafų šeimai, o 1720 m. - di Sangro šeimai.
1818 m. smunkantis Fondis, apsuptas pelkių, kur siautėjo maliarija ir plėšikai, nustojo būti vyskupystės centru, nors juo buvo nuo pirmųjų krikščionybės amžių.
Tolerancija (biologija)

Tolerancija - įgyjamas organizmo nejautrumas kenksmingam aplinkos poveikiui. Toks poveikis gali būti ribota ksenobiotiko (nuodo) dozė  arba grynai fizinis poveikis (sausra, karštis , ultravioletiniai spinduliai ir pan).
Skiriama labai greita, greita ir chroniška tolerancija.
Labai greta tolerancija pasireiškia per keletą minučių po pirmosios dozės. Greita tolerancija pasireiškia per keletą valandų. Pakartotinės dozės ar poveikiai tokiai tolerancijai atsirasti nebūtinos.
Lėtoji (chroniška) tolerancija vystosi palaipsniui, kai kenksmingas poveikis veikia ilgai, nepertraukiamai arba dažnai, tokia pačia arba didėjančia doze. Jei poveikis pašalinamas, tolerancija neretai ilgainiui išnyksta tačiau jam vėl atsiradus, antrą ir vėlesnius kartus tolerancija išsivysto greičiau.
Tolerancija ne visada yra specifinė, gali būti ksenobiotinės medžiagos, kurias pavartojus, tolerancija bus tokia, kokia buvo jau anksčiau vartotam kitokiam, panašiam ksenobiotikui.
Tolerancijos procese dalyvauja daugelis organizmo sistemų: modifikuojami ar kitaip ląstelės struktūrose išdėstomi esami baltymai, papildomai susintetinamos apsaugančios medžiagos , galimi persitvarkymai ląstelės, organizmo, elgesenos lygmenyse. Vieniems šių pakitimų pakanka trumpo laiko, kiti užtrunka žymiai ilgiau. Žinomi atsparūs mutantai  kuriose dėl pakitusios reguliacijos įprastai tolerancijos aktyvuojami pokyčiai palaikomi nuolat. Tačiau, kad ir labiau atsparus konkrečiam poveikiui, toks organizmas gali būti apskritai mažiau gyvybingas.
Tolerancija žinoma jau seniai. Praeityje kai kurie valdovai vartodavo nedideles nuodų dozes, kad pripratintų savo organizmus, taip bandydami išvengti nunuodijimo.
Gojasas (miestas)

Paveldas

Miestas žymus savo kolonijiniu XVIII–XIX a. paveldu: yra katedra, gubernatoriaus rūmai, iždas, kareivinės, upių slėniuose išsibarstę gyvenamieji namai. Būdingas tradicinės architektūros koloritas, naudotos vietinės statybinės medžiagos. Yra poetės Koros Koralinos namas-muziejus.
2001 m. Gojaso istorinis centras įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija

Gojasas įkurtas 1727 m. brazilų bandeiranto Bartolomeu Bueno da Silva ir pavadintas indėnų gojasų vardu. Miestas tapo svarbiu aukso kasybos centru, čia įsikūrė dominikonų vienuoliai. Iki 1937 m. buvo Gojaso valstijos sostine.
Universal Studios

Istorija

Studiją 1912 m. įkūrė Carl Laemmle, Mark Dintenfass, Charles Baumann, Adam Kessel, Pat Powers, William Swanson, David Horsley ir Jules Brulatour.