google/wiki40b huggingface dataset:
Pokalbis (filmas)

Siužetas

Haris Kolas – pasiklausymo ekspertas, turintis savo firmą San Franciske. Haris apsėstas savo paties privatumu; jo namus saugo triguba spyna ir signalizacija, nors juose beveik nieko nėra, jis skambina tik iš taksofono ir savo biurą jis įrengęs didžiulio sandėlio kampe. Haris neturi draugų ir jo mergina apie jį nežino beveik nieko. Vienintelis jo hobis – savo bute groti saksofonu.
Haris su savo kolega Stenu gauna užsakymą pasiklausyti moters ir vyro aikštėje, pilnoje žmonių ir šalutinio garso. Pora pamini baimę, kad yra stebimi ir savo planus susitikti viešbutyje po kelių dienų. Jų pokalbio įrašymui Haris panaudoja kelis pasiklausymo aparatus skirtingose aikštės vietose. Sujungus visų pasiklausymo aparatų juostas į vieną, joje aiškiai girdimi žodžiai, tačiau visiškai neaiški jų reikšmė.
Haris nerimauja apie tai, kas gali nutikti porai, kai jo klientas išgirs juostą. Jis pakartotinai klausosi juostos, kol išgirsta vieną frazę, kuri jam sukelia daugiausia nerimo: „Jis nužudytų mus, jeigu tam gautų šansą“. Jis toliau ieško subtilių pabrėžimų siekdamas suprasti frazės reikšmę.
Haris vengia gražinti juostą vyrui, kuris užsakė įrašyti poros pokalbį. Tačiau spaudimas gražinti juostą iš jo kliento pradeda didėti, kol pagaliau juosta iš jo yra pavagiama.
Haris pagaliau supranta tiesą: pora siekė nužudyti moters vyrą – Hario klientą. Hariui paskambina jo kliento asistentas, kuris pasako jam daugiau nebesirūpinti šiuo reikalu ir kad jie jo klausysis. Ieškodamas klausymosi įrangos, Haris sugriauna savo butą, kol jame lieka vienintelis sveikas daiktas – jo saksofonas.

Apdovanojimai

Režisierius F. F. Kopola 1974 m. už šį filmą Kanų kino festivalyje buvo apdovanotas Auksine palmės šakele. 1993 m. filmas buvo įtrauktas į JAV Nacionalinį filmų registrą.
Karolis Robertas

Biografija

Kilęs iš Anžu dinastijos. Tėvas Neapolio kunigaikštis Karolis Martelis Anžu, Neapolio karaliaus Karolio II ir Arpadų dinastijos Vengrijos karaliaus Stepono V dukters vaikaitis.

Valdymas

1301 m. nutrūkus Arpadų vyriškajai linijai siekė Vengrijos sosto. Jį 1308 m. užėmė įveikęs varžovus Čekijos karalių Vaclovą III ir Bavarijos kunigaikštį Otoną III. Įsitvirtino soste tik po keliolikos metų, nuslopinęs sukilimus ir privertęs paklusti diduomenę.
Įvykdęs finansinę reformą padidino valstybės pajamas. Skatino prekybą ir miestų plėtotę. Sustiprino kariuomenę ir Vengrijos tarptautinę padėtį. 1339 m. susitarė su Lenkijos karaliumi Kazimieru III (buvo vedęs jo seserį Elžbietą), kad jei jis mirs nesusilaukęs sūnaus, Lenkijos sostas atiteks Karolio Roberto sūnui Liudvikui, kurios dukra Jadvyga tapo Jogailos žmona. Karolio Roberto mėginimas suvienyti Vengrijos ir Neapolio karalystes nepavyko, nes pirmiausia tam pasipriešino popiežius.
Palaidotas Arpadų kapavietėje Šekešfehervare.
ABC šalys

ABC šalys, ABC jėgos – nuo XX a. pr. vartojamas trijų Pietų Amerikos didžiųjų valstybių – Argentinos, Brazilijos, Čilės – pavadinimas. ABC buvo laikomos atsvara JAV viešpatavimui.
Tarp šių šalių 1915 m. gegužės 15 d. pasirašytas Konsultacijos, neagresijos ir arbitracijos paktas.
Griežės II piliakalnis

Piliakalnis

Antrasis piliakalnis yra Ventos kairiajame krante, 1 km į pietryčius nuo pirmojo piliakalnio. Jis įrengtas į Ventos slėnį įsiterpusio ilgo aukštumos kyšulio šiaurės rytiniame gale. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 24 m ilgio, 15 m pločio pietvakarių gale, 10 m pločio - šiaurės rytuose. Jos šiaurės rytiniame krašte supiltas 0,2 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Aikštelės pietvakarių krašte supiltas 1,6 m aukščio, 11 m pločio pylimas, kurio išorinis 3,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 20 m ilgio, 7 m pločio, 1,8 m gylio griovį, už kurio įrengtas priešpilis. Šiaurės rytiniame šlaite, 4 m žemiau aikštelės yra 8 m pločio terasa, į šiaurės rytus nuolaidėjanti per 1 m.
Priešpilio aikštelė trapecinė, taip pat pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 27x25 m dydžio. Jos pietvakarių krašte supiltas 18 m ilgio, 2 m aukščio, 11 m pločio pylimas, už kurio iškastas 4 m pločio, 0,5 m gylio griovys. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
Piliakalnio ir priešpilio šlaitai statūs, 17-20 m aukščio. Jų aikštelių rytiniuose kraštuose iškastas apkasas. Piliakalnis ir priešpilis apaugę lapuočiais medžiais.  Į vakarus nuo piliakalnio, 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Aplinkiniai piliakalniai

Upeniekų piliakalnis 19 km
Griežės piliakalnis 1 kmAiritės piliakalnis 26 km
Bendelių piliakalnis 24 kmInčėnų piliakalnis 27 kmRitinės piliakalnis 10 kmPlatkajų piliakalnis 21 kmGirdenių piliakalnis 23 km
Apuolės piliakalnis 44 kmDapšių piliakalnis 7 km
Daubarių piliakalnis 19 kmLeckavos piliakalnis 2 km
Pievos

Istorija

„Pievos“ susibūrė 1996 m. Rokiškyje. Grupės lyderė V. Skairienė žavėjosi poezija, tai ir įtakojo pirmąsias „Pievų“ dainas. Grupės gyvavimo pradžioje, dainų skambėjimas buvo artimas dainuojamosios poezijos stiliui. Jose buvo naudotos fleitų improvizacijos, gitarų, smuiko ir perkusijų skambesys. Grupė gyvavo trejus metus, grojo keliolikoje koncertų įvairiuose Lietuvos miestuose. Pirmojo etapo palikimas – albumas „Pasilikus su vienatve“, kurį MC formatu išleido Dangus/Nova96.
2003 m. grupė atsikūrė, tačiau su nauja sudėtimi – Virginija (vokalas, gitara), Kostas (gitara), Aringas (smuikas), Augustas (mušamieji), Andrius (bosinė gitara). Visi penki grupės nariai rokiškėnai. Naujoji sudėtis pakeitė ir atliekamų dainų stilių, jose skambėjo daugiau folkroko motyvų.
2011 m. „Pievos“ pristatė pirmąjį savo vaizdo klipą „Dūno upė“ iš trečiojo albumo.
Čagoso salynas

Čagoso salynas (angl. Chagos Archipelago) – atolų ir seklumų grupė Indijos vandenyne, 500 km į pietus nuo Maldyvų, pusiaukelėje tarp Rytų Afrikos krantų ir Javos salos. Priklauso Britų Indijos vandenyno teritorijai.
Čagoso salyno sausumos plotas 63,17 km², o kartu su seklumomis ir atolų lagūnomis ~15 000 km². Čagoso salyną sudaro 7 atolai: Diego Garsija, Peros Banjosas, Salomono atolas, Egmonto atolas ir kt., taip pat didžiausia pasaulyje Didžiąja Čagoso banka su ja supančia atolų ir rifų sistema. Iš viso yra apie 60 atskirų salelių.
Apie Čagoso salas senovėje žinojo maldyviečių jūrininkai. XVI a. salyną pasiekė Vasko da Gamos vadovaujama portugalų ekspedicija. Vėliau salyną užėmė prancūzai, o nuo 1814 m. – britai. 1971 m. Diego Garsijoje įkurta JAV karinė bazė.

Gyventojai

Salynas nuolatinių gyventojų neturi, jame gyvena tik britų ir amerikiečių kariškiai (apie 3 tūkst. žmonių).
Iki XX a. 7-ojo dešimtmečio salose gyveno čagosiečiai, bet D. Britanijos valdžios buvo iškraustyti sumokėjus minimalią kompensaciją. Diego Garsijos sala tapo britų ir amerikiečių karine baze. Ištremti čagosiečiai bylinėjasi su D. Britanijos valdžia dėl grįžimo į savo tėvynę.
1968 m. Mauricijus, o 1976 m. Seišelių salos gavo nepriklausomybę, tačiau D. Britanija pasiliko Čagoso salas kaip savo teritoriją. Mauricijus reiškia pretenzijas į Čagosą kaip savo teritoriją.
Lerotholi Letsie

Basutolando valdytojas

Lerotholi titulą gavo po jo tėvo Letsie I Moshoeshoe mirties 1891 m. Jis vadovavo iki mirties 1905 m.  Po jo mirties valdovu tapo sūnus Letsie II.
Janauka (Luokesa)

Istorija

1786 m. Janaukos palivarką valdė Zajančkovskis.
Taitas

Istorija

Seniūnija įkurta 1947 m. kovo 15 d. sujungus ankstesnes Tokijo seniūnijas Asakusa ir Šitaja.

Geografija

Taitas ribojasi su Čijoda, Bunkijumi, Arakava, Sumida ir Čiūo.

Simboliai

Oficiali gėlė – puošnusis sukutis, medis – sakura.
FFK Šiaulių Fanai

Istorija

1992 m. įkurta Sakalietis Šiauliai komanda, tuometinio „Sakalo“ gerbėjų komanda. Miesto pagrindinei komandai keičiant vardus, ilgainiui gerbėjai persivadino „Šiaulių Fanais“. Ilgą laiką komandai vadovavo Valentas Beleckas. Po kurio laiko vadovavimą perėmė Dainius Skaparas, kuris sėkmingai rungtyniavo ir kaip žaidėjas. 2008 m. vadovo D. Skaparo ir komandos keliai išsiskyrė ir jis įkūrė futbolo fanų komandą „Šiaulių Fanai“. Senosios komandos pavadinimas tapo FK „Fanai“.
Leon Bramson

Biografija

Gimė 1869 m. balandžio 17 d. Kaune. 1890 m. baigęs teisės studijas Maskvos universitete, dirbo teisininku Sankt Peterburge. 1892 m. įsitraukė į Švietimo skleidimo tarp Rusijos žydų draugijos veiklą, dirbo istorinėje – etnografinėje, bibliotekų ir mokyklų komisijose, o 1894 m. pradėjo vadovauti šios draugijos žydų mokykloms. 1898 m. kaip Žydų kolonizacinės draugijos Peterburge tarybos narys, vadovavo statistiniams tyrimams. 1905–1906 m. tapo aktyviu sąjungos, siekusios žydų lygiateisiškumo, nariu, vienu iš Žydų demokratinės grupės steigėjų. 1906 m. buvo išrinktas deputatu į I Valstybės Dūmą nuo Kauno gubernijos, Dūmoje prisidėjo prie darbiečių frakcijos. Kartu su kitais rengė dokumentą, kuriuo po Vasario revoliucijos buvo paskelbtas žydų lygiateisiškumas. Po Vasario revoliucijos Aleksandras Kerenskis pasiūlė jam ministro postą Laikinojoje vyriausybėje, tačiau L. Bramsonas jo atsisakė. Jis aktyviai dalyvavo rengiant Steigiamąjį susirinkimą, kurį bolševikai išvaikė. Dėl to L. Bramsonas buvo teisiamas kaip Spalio revoliucijos priešas. Netrukus jis išvyko iš Rusijos. Investuodamas lėšas į ORT, L. Bramsonas stengėsi sukurti tarptautinį šios organizacijos tinklą. Jo pastangomis 1921 m. Berlyne buvo įkurta Pasaulinė ORT sąjunga, išrinkusi L. Bramsoną savo prezidentu. Organizacijos veikla labai išsiplėtė, Pasaulinės ORT sąjungos vadovybė iki A. Hitlerio atėjimo į valdžią 1933 m. dirbo Berlyne, paskui persikėlė į Paryžių, o jį okupavus – į Marselį. Iki 1934 m. L. Bramsonas buvo įsitikinęs antisionistas, bet po apsilankymo Palestinoje savo požiūrį pakeitė. Mirė 1941 m. Marselyje.
Vilniaus universiteto Istorijos fakultetas

Istorija

Istorijos katedra – kaip atskiras Vilniaus universiteto padalinys – buvo įkurta 1783 m. XIX amžiaus pirmajame dešimtmetyje veikė Vilniaus istorijos mokykla. Atskiras Istorijos fakultetas įkurtas tik 1968 m. (padalinus iki tol egzistavusį Istorijos ir Filologijos fakultetą).
Šiuo metu Istorijos fakultete veikia keturios katedros: Archeologijos, Istorijos teorijos ir kultūros istorijos, Naujosios istorijos bei Senovės ir vidurinių amžių istorijos katedros. Fakultete taip pat veikia šie mokslinių tyrimų padaliniai: Lietuvos Statutų ir Lietuvos Metrikos tyrimų grupė, Kultūrinių bendrijų studijų centras.
1989 m. Istorijos fakultete įsikūrė studentų istorikų korporacija Tilia.
Vektorizacija

Automatinė vektorizacija

Automatinis vektorizavimas, kompiuterio programos kontekste, siejasi su automatine transformacija serijos operacijų, įvykdytų iš eilės, viena operacija vienu metu, į operacijas, įvykdytas lygiagrečiai, po kelias vienu metu. Būdas tinkamas apdirbti vektoriaus procesorius.
Pavyzdys būtų programa, kuri padaugina du skaitmeninių duomenų vektorius. Skaliarinis metodas būtų:

 for (i = 0; i < 1024; i++)
 {
    C[i] = A[i]*B[i];
 }
Tai galėjo būti paverčiama į vektorizacijos kodą:

 for (i = 0; i < 1024; i+=4)
 {
    C[i:i+3] = A[i:i+3]*B[i:i+3];
 }
Čia, C [i: i+3] nurodo keturis rinkinio elementus nuo C[i] iki C[i+3], ir mes manome, kad vektoriaus procesorius gali įvykdyti keturias operacijas vienai vektoriaus instrukcijai. Kadangi keturios operacijos yra įvykdytos per laiką, panašų į užimtą vienai skaliarinei instrukcijai, vektoriaus kodas gali vykti keturis kartus greičiau negu originalus kodas.
Yra du skirtingi kompiliatoriaus metodai: vienas pagrįstas tradicine vektorizacijos technika ir kitas pagrįstas „išvyniojančia kilpa“ (loop unrolling).
Honkongas

Istorija

Dabartinio Honkongo teritorija Kinijos valstybės dalimi tapo III a. pr. m. e. Sungų dinastijos laikais (960–1279 m.) čia kūrėsi gyvenvietės.
Didžiosios Britanijos–Kinijos karo (1840–42 m.) metu Honkongo salą okupavo britai ir 1842 m. pagal Nankino sutartį ji buvo perleista valdyti britams. Per 1856–60 m. Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos karą su Kinija britams atiteko bei prie Honkongo buvo prijungtas Kaulunas. Honkongo reikšmė ėmė augti. 1898 m. Didžiosios Britanijos–Kinijos sutartimi Didžioji Britanija 99 metams išsinuomojo Naująsias Teritorijas. XX a. pradžioje Honkongas tapo svarbiu Tolimųjų Rytų prekybos ir pramonės centru.
Per Antrąjį pasaulinį karą, nuo 1941 m. gruodžio iki 1945 m. rugpjūčio, priklausė jį užgrobusiai Japonijos imperijai. Kapituliavus Japonijai sugrįžo į Didžiosios Britanijos rankas. XX a. 5-ojo dešimtmečio antrojoje pusėje Honkongą užplūdo nuo pilietinio karo apimtos Kinijos besitraukiantys kinų pabėgėliai. 1945–1972 m. gyventojų padaugėjo nuo 600 000 iki 4 milijonų. 7-ajame dešimtmetyje staiga išaugo pramonės, ypač lengvosios, plėtra. Honkongas tapo Vakarų kultūros centru Pietryčių Azijoje. Pagal 1984 m. deklaraciją Didžioji Britanija įsipareigojo 1997 m. perleisti Honkongą Kinijai, ši – 50 metų po perėmimo išlaikyti jo autonomiją, buvusią visuomeninę, ūkinę ir teisinę sistemą. 1997 m. birželio 30 d. Honkongas oficialiai perduotas Kinijai. To pasekoje regioną paliko dalis britų.

Klimatas

Vyrauja subekvatorinis musoninis klimatas. Sausio mėn. vidutinė temperatūra 16 °C, liepos 29 °C. Per metus vidutiniškai iškrinta apie 2000 mm kritulių (daugiausia gegužės–rugsėjo mėn.). Siaučia taifūnai (gegužės–liepos ir spalio mėn.). Miškai (daugiausia drėgnieji atogrąžų) užima apie 20 % teritorijos (daugiausia jų Lantau saloje).

Ekonomika

Honkongas ir Šanchajus ilgą laiką šalyje varžėsi dėl Kinijos ekonominio centro vardo. Honkongo pranašumas yra stipresnė teisinė sistema, integracija į aukštesnę tarptautinę rinką, ekonominė laisvė, bankininkystė ir didesnė paslaugų specializacija, mažesni mokesčiai ir konvertuojama valiuta. Šanchajus turi tvirtesnius ryšius tiek Kinijos viduje, tiek su centrine vyriausybe, taip pat stipresnę bazę gamybos ir technologijų srityse.
Honkongo ekonomikos pagrindą sudaro paslaugų sfera, o gamyba ir žemės ūkis praktiškai nebeturi reikšmės ir tesudaro vos kelis procentus BVP.

Švietimas

Honkonge yra aštuoni universitetai, tarp kurių Honkongo universitetas, Honkongo kiniškasis universitetas, Honkongo mokslų ir technologijos universitetas bei Honkongo miesto universitetas yra vertinami kaip vieni geriausių Kinijoje ir visoje Azijoje.
Dausprungas

Dausprungas (apie XIII a. pradžia) – vienas iš baltų kunigaikščių.
Minimas Hipatijaus metraštyje, kaip vienas iš Lietuvos kunigaikščių, 1219 m. sudariusių taikos sutartį su Voluine. Ten sakoma, kad Mindaugas buvo Dausprungo brolis. Edvardo Gudavičiaus teigimu, metraštis rodo, kad Dausprungas buvo vienas iš penkių vyriausių Lietuvos kunigaikščių (kartu su Živinbudu, Daujotu, Mindaugu, Viligaila).
Daugiau Dausprungo istoriniai šaltiniai nemini.
Dausprungas ir Mindaugas siejami su Lietuvos žeme.
Tautvila ir Gedvydas laikomi Dausprungo sūnumis, nes jie buvo Mindaugo brolėnai, o kitų Mindaugo brolių šaltiniai nemini.
Gudavičiaus teigimu, „labai tikėtina“, kad Dausprungo ir Mindaugo tėvas buvo Daugerutis arba Stakys (abu žuvo 1213-1214 m.).
Gudavičiaus teigimu, „veikiausiai“ Dausprungas nebegyveno 1238 m. Jis taip pat, atsižvelgdamas į tai, kad 1248 m. Mindaugas Tautvilą ir Gedvilą pasiuntęs kariauti, teigia jog Dausprungas nebuvo nužudytas Mindaugo.
Dubingiai (laivas)

„Dubingiai“ – vidutinis žvejybos traleris VŽT-3216. Pastatytas „Baltijos“ laivų statykloje 1961 m. Buvo skirtas žvejoti tralu ir dreifuojančiais tinklais. Eksponuojamas iškeltas iš vandens Smiltynėje senųjų žvejybos laivų aikštelėje.

Naudojimas

Iki 1955 m. Klaipėdos miesto žvejams vidutiniai žvejybos traleriai buvo statomi Vokietijos Demokratinėje Respublikoje. Nuo 1955 iki 1961 m. šie traleriai jau buvo statomi Klaipėdoje, „Baltijos“ laivų statykloje. Per šešerius metus buvo pastatyti 122 vidutiniai traleriai Lietuvos, Latvijos, Archangelsko, Petrozavodsko žvejams. 116-as laivas ir buvo „Dubingiai“.
Žvejams perduotas 1961 m. rugsėjo mėnesį. 1967 m. VŽT-3216 buvo pritaikytas žūklei gaubiamaisiais tinklais. 1980 m. laivas perduotas Jūrų muziejui.
1986 m. iškeltas į senųjų žvejybos laivų aikštelę. 2004 m. laivą neatlygintinai restauravo vakarų laivų gamykla ir „Baltijos“ laivų statykla.
Alberto Contador

Albertas Kontadoras (piln. Alberto Contador Velasco, g. 1982 m. gruodžio 6 d. Madride, Ispanijoje) – ispanų plento dviratininkas.
2002 m. būdamas 19 metų, Alberto Contador laimėjo U-23 pirmenybes Ispanijoje, 2007 m. ir 2009 m. Tour de France su Discovery Channel komanda bei 2007 metų pabaigoje perėjęs į Astana komandą – 2008 m. Giro d'Italia ir Vuelta a España. Jis yra 5-tasis lenktyninkas ir 1-asis ispanas, laimėjęs visas 3 prestižiškiausias lenktynes. Kontadoro laimėtas 2010 m. Tour de France nugalėtojo titulas buvo anuliuotas dėl dopingo vartojimo, dviratininkas diskvalifikuotas 2 metams.
Švenčionių rajono apylinkės teismas

Švenčionių rajono apylinkės teismas – bendrosios kompetencijos apylinkės teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. Teritorija – Švenčionių rajonas. 4 teisėjai, 3 teisėjo padėjėjos, 4 teismo posėdžių sekretorės.
Adresas: Vilniaus g. 26, LT-18123, Švenčionys.
Asasinai

Asasinai (iš arab. حشّاشين = hašišiyyūn „hašišo rūkytojai“), nizaritai – karinga šiitų izmailitų sekta, gyvavusi VIII-XIV a. Svarbesnį statusą įgavo 1090 metais, kai Hasano I-Sabacho (kai kur minimas kaip Kalnų Senis), jo užgrobtoje Persijos Alamuto tvirtovėje atvertė į savo sektą jos karinę įgulą. Turėjo sudėtingą valdymo struktūrą, paremtą devynių lygmenų iniciacija. Atverčiant žmones į sektą, buvo naudojamos gana efektyvios smegenų plovimo metodikos, pagrįstos įtikinėjimu, nuolatinėmis maldomis ir narkotikais. Dalį narių sekta paruošdavo kaip žudikus, neilgam laikui suteikdama jiems išskirtines gyvenimo sąlygas (geriausias maistas, vergės etc.), dideles dozes hašišo ir opiumo ir įtikindama, kad tai – rojus. Taip paruošti fanatikai būdavo pasiryžę pasiaukoti vardan švento tikslo, nes tikėdavosi po mirties pakliūti į rojų. Skirtingai, nei daugelis kitų islamo sektų, asasinai numatė atvejus, kai (šeštojo ar aukštesnio lygmens tikintiesiems) galima nesilaikyti Šariato įstatymų, pvz., siekiant apgauti priešą, žudikams buvo leidžiama ištvirkauti, vartoti alkoholį, nesimelsti.
Asasinų sekta, grasindama aplinkinių valstybių valdovams, daugiau nei šimtmetį valdė didelę dalį Persijos (šiuolaikinio Irano). Sekta buvo sunaikinta po mongolų įsiveržimo į Centrinę Aziją 1256 m. bei mameliukų įsiveržimo į Siriją ir Libaną 1272 m. Nuo sektos pavadinimo kilo kai kurių kalbų žodžiai, reiškiantys žudiką (anglų, prancūzų).
Asasinai susikūrė tarp izmailitų, valdė ir nemažai šiitų kraštų. Todėl galimas dalykas, kad jų ideologija šioms islamo pakraipoms padarė įtaką.
Veronika Elena Radavičienė

Veronika Elena Radavičienė (1923 m. sausio 15 d. Šiauliai – 2006 m. rugpjūčio 18 d. ten pat) – Lietuvos pedagogė, Šiaulių miesto visuomenės veikėja.

Biografija

1958 m. baigė baigė Šiaulių mokytojų institutą, 1960 m. – Šiaulių pedagoginį institutą.
Nuo 1943 m. Geležinkelininkų mokyklos, Lieporių septynmetės mokyklos mokytoja, Šiaulių valsčiaus švietimo skyriaus mokyklų inspektorė. 1950–1953 m. Šiaulių srities švietimo skyriaus inspektorė ir Šiaulių 2-osios vidurinės mokyklos mokytoja. Nuo 1954 m. šios mokyklos direktorės pavaduotoja mokymo reikalams, o 1958–1985 m. tos pačios mokyklos direktorė. 1966 m. Lietuvos nusipelniusi mokytoja.
Mačida

Istorija

Miestas įkurtas 1958 m. vasario 1 d.

Simboliai

Oficiali miesto gėlė – raudonžiedis šalavijas (Salvia splendens), medis – japoninis skirpstulas (Zelkova serrata), paukštis – tulžys.
1973 m. Europos krepšinio čempionatas

Vyko 1973 m. Badalonoje ir Barselonoje (Ispanija). Europos krepšinio čempionais pirmą kartą tapo Jugoslavijos vyrų krepšinio rinktinė, finale 78:67 nugalėjusi Ispanijos rinktinę. TSRS rinktinės sudėtyje žaidė ir bronzos medalį iškovojo Modestas Paulauskas.

Pirmasis etapas

Pirmajame turnyro etape komandos buvo suskirstytos į dvi grupes – vienoje jų buvo šešios rinktinės. Kiekviena rinktinė sužaidė po vienerias rungtynes su visomis savo grupės komandomis. Už pergalę grupėje buvo skiriami 2 taškai, už pralaimėjimą – 0 taškų.
Pirmąsias dvi vietas kiekvienoje grupėje užėmę komandos pateko į pusfinalius. Kitos rinktinės buvo priverstos toliau žaisti dėl 5-8 ir 9-12 vietų.
Burynė

Istorija

Burynė šaltiniuose minima nuo 1688 m. Miesto statusas suteiktas 1964 m. Ilgą laiką buvo cukraus pramonės centras.
Audronė Simonaitytė-Gaižiūnienė

Audronė Simonaitytė-Gaižiūnienė (g. 1944 m. birželio 18 d. Šiauliuose) – Lietuvos chorvedė ir dainininkė (lyrinis sopranas).

Biografija

Pirmoji muzikos mokytoja buvo motina – mokė skambinti fortepijonu. 1958–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Danguolė Vaitkutė), o 1965–1969 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. Antano Budriūno ir doc. Povilo Bekerio klasės).
Chorvedės darbą pradėjo su Kauno medicinos mokyklos merginų choru, mokytojavo Palemono bendrojo lavinimo mokykloje, dirbo akompaniatore Kauno vakarinėje muzikos mokykloje.
1969 m. išvyko į JAV, kur 1971–1974 m. muzikos pedagogiką ir dainavimą studijavo Čikagos Roosevelto universitete (baigė su pagyrimu) ir gavo bakalauro laipsnį. Dainavimą studijavo Northwesterno universitete Evanstone, Ilinojus. Aktyviai įsijungė į Čikagos lietuvių muzikinį gyvenimą: talkino Vyčių chorui, buvo tautinių šokių grupės „Grandis“ muzikos vadovė, su šokėjais 1973 m. koncertavo Karakase, Venesueloje, San Paule, Monrealyje, 1974 m. Bostone ir Niujorke, 1975 m. Čikagoje.
1973–1975 m. buvo Šv. Kryžiaus lietuvių parapijos vargonininkė ir choro vadovė Čikagoje, taip pat ir lietuvių tautinio meno ansamblio dirigentė. 1984–1994 m. Čikagos Lietuvių operos chormeisterė. 1989 m. vasario 26 d. dienraščio „Draugas“ 80 metų jubiliejaus koncerte dalyvavo ir choras, diriguojamas A. Gaižiūnienės.
Kaip solistė su „Dainavos“ meno ansambliu dainavo A. Jurgučio muzikiniuose spektakliuose „Pamario pasaka“, „Čičinskas“ ir „Vilniaus pilies legenda“, nemaža vaidmenų sukūrė Džakomo Pučini, Volfgango Amadėjaus Mocarto, C. M. Weberio, Džiuzepės Verdi, Džoakino Rosini, B. Smetanos, G. Donizetti operose Čikagos Lietuvių operoje, koncertavo su Rockfordo miesto ir kitais amerikiečių simfoniniais ir kameriniais orkestrais bei chorais, atlikdama kantatinio-oratorinio žanro kūrinių solo partijas. Dainavo daugelyje lietuvių kolonijų Amerikoje ir Kanadoje, taip pat ir Vokietijoje. Iš viso yra surengusi apie 230 solinių koncertų, solinio dainavimo konkursuose laimėjo įvairių premijų bei stipendijų.
Gegužės 1

Vardadieniai

Anelė – Juozapas – Ridmantas – Vidmantė – Vydmantė – Zigmantas – Zigmas – Žilvinas
Koacakoalkosas

Istorija

Ikikolumbiniais laikais miesto vietoje gyveno majai. 1522 m. Gonsalas Sandovalis įkūrė Vilja Espiritu Santo (Villa del Espíritu Santo) gyvenvietę. 1825 m. įkurtas uostas, gyvenvietė pavadinta Koacakoalkosu. 1900-1936 m. miestas vadintas Puerto Meksiku.
Jonas Markulis

Biografija

Mokėsi Ukmergės valstybinėje gimnazijoje, vėliau – Kaune. 1932 m. baigė Kauno „Pavasario“ aukštesniąją komercijos mokyklą suaugusiems.
1933 m. rugsėjo 18 d. pašauktas į Lietuvos kariuomenę. 1934 m. rugsėjo 15 d. baigė Karo mokyklą (IX aspirantų laida), suteiktas pėstininkų atsargos jaunesniojo leitenanto laipsnis, išleistas į atsargą.
1934–1939 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultete, ekonomikos skyriuje. 1942–1944 m. tarnavo Smurgainių miestelio (Ašmenos aps.) burmistru.
Antrosios sovietų okupacijos pradžioje, 1944 m. rugpjūčio mėn., išėjo partizanauti. 1945 m. kovo mėn. paskirtas LLA Didžiosios Kovos apygardos 5 bataliono vadu, apygardos štabo viršininku (slapyvardis Vaiduoklis). Žuvo 1945 m. kovo 27 d. kautynėse su NKVD kariuomene, gindamas apygardos štabą, Čiobiškyje (Musninkų valsčius). Palaidotas Čiobiškio kapinėse, kartu su žuvusiais bendražygiais – Juozu Marcinausku-Pluta ir Mykolu Tveraga-Aru.
Jono Markulio-Vaiduoklio antros eilės pusbrolis – Juozas Albinas Markulis-Erelis – bene daugiausiai žalos lietuvių rezistencinei kovai padaręs partizanų išdavikas. Jonas Markulis-Vaiduoklis su išdaviku Ereliu ryšių nepalaikė.

Atminimas

1995 m. liepos 6 d. ant Čiobiškio specialiųjų vaikų auklėjimo ir globos namų administracijos pastato (Vilties g.) pagrindinio fasado atidengta atminimo lenta, šio pastato palėpėje 1945 m. kovo 27 d. kautynėse su Musninkų enkavėdistais žuvusių Didžiosios Kovos apygardos štabo narių Juozo Marcinausko-Plutos, Jono Markulio-Vaiduoklio ir Mykolo Tveragos-Aro atminimui (autorius Donatas Gediminskas). 2002 m. dešiniajame fasade atidengta antroji atminimo lenta (skulpt. Jonas Jagėla, archit. Viktorija Molienė).