google/wiki40b huggingface dataset:
Kazimieras Oleka

Biografija

Baigė pradinę mokyklą Pilviškiuose, vėliau mokėsi Marijampolės gimnazijoje, Seinų kunigų seminarijoje, Liepojos gimnazijoje, Tartu universitete. Dar būdamas studentu, 1905 m. dalyvavo Didžiajame Vilniaus Seime, suformavusiame Lietuvos reikalavimą turėti autonomiją Rusijos imperijos sudėtyje. 1907 m. baigęs Maskvos universiteto Teisės fakultetą, dirbo Kauno apygardos teisme teismo nariu ir dėstė lotynų kalbą „Saulės“ progimnazijoje. Pirmojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Maskvą.
1918 m. grįžo į Lietuvą ir tų pačių metų pabaigoje išrinktas į Kauno miesto tarybą.  Jo iniciatyva centrinė laikinosios sostinės gatvė vietoj Kaiser-Wilhelm-Strasse pavadinta Laisvės alėja. 1919–1921 m. dirbo Kauno teismo taikos teisėju ir vyresniuoju notaru. 1921 m. paskirtas Centralinio valstybės archyvo pirmuoju direktoriumi.
Du kartus (1922 m. vasario 2 d. – 1923 m. vasario 23 d. ir 1923 m. vasario 23 d. – 1923 m. birželio 29 d.) Ernesto Galvanausko vadovaujamose vyriausybėse buvo vidaus reikalų ministras. Krikščionių demokratų partijos narys, išrinktas atstovu į Pirmąjį ir Antrąjį Seimus. 
1923–1926 m. Žemės ūkio ministerijos juriskonsultas, tuo pat metu dirbo advokatūroje. Kauno „Paramos“ kooperatyvo valdybos pirmininkas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, kur ir mirė. Jo asmeninis archyvas saugomas Vokietijos Lietuvių kultūros archyve Hiutenfelde.
Stradivarijaus pistoletas

Siužetas

Odesos veikėjas Marfela visą gyvenimą pelnosi kitų sąskaita ir tokiu būdu kraunasi pinigus, bet jų nebūna per mažai. Jam parūpo pusbrolio iš Amerikos palikimas. Juk dėl milijardo verta pasistengti. Taigi, šantažo būdu Marfela verbuoja Nikitą vienam darbeliui, kurio esmė sukompromituoti vieną damą. Toji gražuolė, pasirodo yra paties marfelos žmona. Sutuoktiniai nori nužudyti vienas kitą ir užvaldyti milijardus.
VIX rodiklis

VIX indeksas parodo prekiautojų lūkesčius dėl ateinančių 30 dienų akcijų rinkos rizikos, apskaičiuojamus remiantis trumpojo laikotarpio opcionų kainomis S&P 500. Kainų pokyčiai didžiausi, kai akcijų rinka krenta, didėjančio pažeidžiamumo lūkesčiai yra laikomi ženklu, pranešančiu apie gresiančias griūtis ar kitus nemalonius investicijų aplinkos pasikeitimus.
Mykolas Ostrorugas

Biografija

Buvo vyriausias Poznanės vaivados Jano Ostrorugo ir Kotrynos Meleckos sūnus. 1613 m. studijavo Vienoje, 1618-1619 m. Padujoje ir Kelne. 1633 m. tapo didžiuoju karūnos pastalininkiu. Tais pačiais metais buvo ATR Seimo maršalka. 1634 m. tapo didžiuoju karūnos stalininku. 1636 m. tapo didžiuoju karūnos raikytoju. 1638 m. tapo didžiuoju karūnos pataurininkiu. 1645 m. tapo Tikocino seniūnu. 1648 m. dalyvavo Piliavos mūšyje. 1649 m. Zbaražo gynyboje.
Mirė 1651 m. vasario 12 d. arba balandžio 20 d. Palaidotas Liubline.
Ščecinas

Transportas

Daugybė geležinkelio jungčių, pavyzdžiui, į šiuos miestus Svinouiscis, Kolobžegas, Gdanskas, Suvalkai, Varšuva, Krokuva, Poznanė, Berlynas ir Liubekas. Dvylika tramvajų linijų. Miesto autobusų tinklas su miestu Policės (autobusai ir tramvajai). Miesto dviračiai nuoma Bike_S Szczeciński Rower Miejski. Jūrų uostas ir upių uostas. Greitkelis į Berlyną. Greitas kelias į miestus Svinouiscis, Gožuvas, Zeliona Gura, Legnica ir taip pat Stargardas. Tarptautinis oro uostas prie miesto Goleniuvas.

Lietuviai

Pokaryje kartu su lenkų tautybės repatrijantais į miestą atvyko nemažai lietuvių. Ilgą laiką jie neturėjo savų patalpų ir rinkdavosi tai vienur, tai kitur. Lenkijos lietuvių visuomeninės draugijos skyrius buvo įregistruotas 1966 m. gruodžio 31 d.; išrinkus skyriaus pirmininku Joną Želepienį, jos veikla suaktyvėjo. Ščecino lietuviai globoja paminklą Dariui ir Girėnui Pščelnike, 1987 m. ščecinietis Jonas Želepienis išleido knygą apie lakūnus. Buvo leidžiamas biuletenis Ščecino lietuvis, iš viso pasirodė 15 numerių. 1984 m. Ščecino Šv. Jokūbo katedroje buvo aukojamos lietuviškos mišios šv. Kazimiero 500-tosioms mirties metinėms pažymėti – pirmosios lietuviškos pamaldos po Antrojo pasaulinio karo šiame mieste. Nuo 2006 m. Ščecine veikia Lietuvos respublikos garbės konsulatas, 2008 m. šv. Jokūbo katedroje atidengta S. Dariaus ir S. Girėno atminimo lenta. Dabartinis (2009 m.) Lenkijos lietuvių draugijos Ščecino skyriaus pirmininkas yra Viktoras Buvelskis.
1959 m. Ščecino mieste apsigyveno buvęs trakietis Bronius Rožinskas. Padedant broliui Adolfui iš JAV pasistatė jachtą „Hermes II“. 1962 m. rugsėjo 7 d. kartu su trimis įgulos nariais lenkais išplaukė iš Ščecino ir 1963 m. sausio 15 d. pasiekė Martinikos salos krantus. Bronius Rožinskas raštiškai pareiškė, kad šį žygį atliko lietuvių tautos garbei.
Team Liquid

Interneto puslapis

Interneto puslapį 2001 m. įkūrė olandai Victor Goossens ir Joy Hoogeveen. Tuo metu jo domenas buvo teamliquid.cjb.net, tačiau jau 2002 m. persikėlė atskiru adresu teamliquid.net. Pavadinimas buvo išrinktas lankytojų balsavimu iš kelių pasiūlytų variantų.
Interneto puslapis publikuoja elektroninio sporto StarCraft ir StarCraft II naujienas, apžvalgas, straipsnius, žaidimų įrašus. Taip pat tiesiogiai transliuoja ar retransliuoja įvairius šių žaidimų turnyrus. Wiki principu veikianti Liquipedia yra didžiausia internete StarCraft enciklopedija, aprašanti pačius žaidimus, žymesnius žaidėjus, terminus, istoriją, strategiją, turnyrus ar kitokius renginius ir panašiai.
TLPD (Team Liquid Player Database) yra visų žymesnių StarCraft ar StarCraft II žaidėjų oficialių žaidimų duomenų bazė su apskaičiuotais kiekvieno ELO reitingais.
TL Fantasy StarCraft yra fantazijos sporto lyga, paremta Pietų Korėjos elektroninio sporto scena.
Taip pat svetainė tiesiogiai transliuoja įvairių profesionalių žaidėjų žaidimus iš pirmojo asmens perspektyvos.

Komanda

Team Liquid StarCraft komanda buvo įkurta 2000-aisiais metais, ją remia australų programinės įrangos įmonė The Little App Factory ir Razer USA. Nuo 2011 m. gegužės komanda turi savo atskirą puslapį naujienoms ir informacijai.
Dalis Team Liquid narių yra apsistoję Pietų Korėjoje, kur gyvena ir treniruojasi kartu su korėjiečių oGs (old generation starcrafters) komanda bei dalyvauja GSL turnyre.

Korėjoje

Iš trijų Team Liquid žaidėjų, gyvenusių Pietų Korėjoje ir dalyvavusių pirmųjų dviejų GSL turnyrų atrankoje, tik Dario Wünsch pavyko pereiti kvalifikacinį etapą. Jis abu kartus išėjo į GSL turnyrą ir iškrito pralaimėjęs antrame, o antrą syk - pirmame etape.
Trečiajame GSL turnyre Team Liquid sekėsi šiek tiek geriau. Į pagrindinį turnyra iš kvalifikacinio etapo išėjo net trys jų žaidėjai, HayprO, Ret ir Jinro. Jinro sugebėjo nueiti iki pat ketvirtfinalio, kur iškrito 0:4 pralaimėjęs prieš Jang Min Chul (MC).

Renginiai

Team Liquid organizuojamas kasmetinis Team Liquid Starleague turnyras yra pagal prizinį fondą vienas didžiausių StarCraft II turnyrų pasaulyje. Pirmuosius turnyrus rėmė Razer, vėliau pagrindiniu rėmėju tapo PokerStrategy.com. Paskutiniojo TSL turnyro prizinis fondas buvo 34 700 JAV dolerių, iš kurių 15 000 dolerių atiteko pirmajai vietai.
Kaštoniniai

Taip pat skaityti

Svetimžemiai medžiai Lietuvoje
Baltasis baltikas

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 153 psl.
Kakava

Kakava – tikrojo kakavmedžio (lot. Theobroma cacao, nah. Cacahuatl) sėklos, dar vadinamos kakavos pupelėmis, iš jų pagaminti milteliai konditerijos gaminiams bei iš šių miltelių gaminamas gėrimas.
Kakavmedžiai (lot. Theobroma) auga Pietų Amerikoje, Afrikoje, Indonezijoje, Šri Lankoje.

Gamyba

Išimtos iš sunokusio kakavos vaisiaus sėklos fermentuojamos kartu su ant jų esančiu minkštimu. Rūgimo metu pupelių viduje pakilusi temperatūra nutraukia gyvybinius procesus, o susidarę organiniai junginiai suteikia pupelėms skonį. Fermentuotos pupelės džiovinamos – kad jose liktų kuo mažiau drėgmės ir jos negestų. Be to, išdžiovintos kakavmedžio sėklos perrenkamos.
Šokoladui ir kakavos milteliams gaminti kakavos pupelės skrudinamos, lukštenamos ir smulkinamos. Tada spaudžiamas kakavos sviestas. Kakavos milteliai gaunami sumalus masę, likusią išspaudus kakavos sviestą. Kad kakavos milteliai geriau pasiskirstytų skystyje, jiems gaminti skirta masė alkalizuojama – dažniausiai apdorojama kalio karbonatu. Paprastai gaminami 20-22% riebumo kakavos milteliai, tačiau galima pagaminti ir visiškai nuriebintus. Tirpiems kakavos gėrimams skirti milteliai dar apdorojami vandens garais, maišomi su lecitinu ir cukrumi. Stiklinėje tirpaus kakavos gėrimo ištirpusio cukraus kiekis gali prilygti 6 gabalėliams.
Gera kakava turi būti ruda, be pilkų nuosėdų, milteliai smulkūs, sausi, be gumulėlių, malonaus kvapo, be šarmo prieskonio ir pašalinių medžiagų (kakavos lukštų, miltų ar pan.).

Literatūra

Stephen T. Beckett, The Science of Chocolate, Royal Society of Chemistry; 2008
Albervilis

Sportas

1992 m. mieste vyko XVI žiemos olimpinės žaidynės.
Arfa

Arfa (vok. Harfe) – muzikos instrumentas, daugiastygis gnaibomasis chordofonas. Vienas seniausių muzikos instrumentų, žinomas nuo IV tūkstantmečio pr. m. e. Arfa yra tapusi Airijos nacionaliniu simboliu.

Konstrukcija

Arfos korpusą sudaro didelis, apie 180 cm aukščio trikampio formos medinis rėmas,  viršuje šiek tiek lenktas ir jo apačioje esanti kūginė rezonansinė dėželė. Arfa sveria apie 35-40 kg. 63-99 stygos ištemptos išilgai korpuso. Diapazonas apima apie šešias su puse oktavos, stygos suderinamos Ces-dur diatoniniu garsaeiliu. 5-7 pedalais garsai paaukštinami ir pažeminami pustoniu arba tonu. Skambinama keturiais kiekvienos rankos pirštais, išskyrus mažuosius.
Pasaulio tautų muzikoje vartojamos įvairios arfos. Pagal stygų laikiklio padėtį arfos skirstomos į tankines ir rėmines. Tankinių arfų laikiklis, dažnai lenktas, kyla nuožulniai, rėminių - stačiu kampu.

Istorija

Abiejų tipų arfos šumerų vartotos jau 3000-2800 m. pr. m. e., Babilone apie 3000 m. pr. m. e., Egipte – 1200 m. pr. m. e., senovės Graikijoje ir Romoje nuo V a. pr. m. e., Persijoje nuo IV a., Artimuosiuose Rytuose apie VII a. VIII-XIV a. arfos paplito Airijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Ispanijoje. Arfomis skambino trubadūrai, menestreliai.
Vėlyvaisiais viduramžiais iš rėminės arfos išsirutuliojo romaniškoji ir gotiškoji arfa. Romaniškoji arfa buvo iš 3 atskirų dalių - rezonansinės dėželės, rėmo ir lenkto stygų laikiklio. Gotiškoji arfa buvo daroma iš vieno medžio gabalo. Pagal ją buvo sukonstruota pedalinė arfa. Pirmąją pedalinę arfą 1720 m. Vokietijoje sukonstravo G. Hochbruckeris, šiuolaikinio koncertinio tipo arfą apie 1810 m. pagamino Sebastjenas Erardas (Prancūzija).

Lietuvoje

Lietuvoje arfa skambinama nuo XVI a. didžiojo kunigaikščio, vėliau ir didikų rūmuose. XVIII-XIX a. sandūroje Vilniuje skambinti arfa buvo mokoma privačiai. Arfos klasės nuo 1948 m. veikia Lietuvos muzikos akademijoje, Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorijoje, Nacionalinėje M. K. Čiurlionio menų mokykloje.

Kompozitoriai

Kūriniai arfai rašomi nuo XVI amžiaus. Simfoniniame orkestre arfą pirmąkart 1607 m.pavartojo Klaudijus Monteverdis operoje „Orfėjas“. Nuo XVIII a. arfa skambinama ir solo. Kūrinių arfai yra sukūrę daugybė įžymių kompozitorių (pvz., Johanas Sebastianas Bachas, Georgas Frydrichas Hendelis, Jozefas Haidnas ir t. t.).
Iš lietuvių kompozitorių kūrinių arfai sukūrė Konstantinas Galkauskas, Vytautas Klova, Leonas Povilaitis.

Atlikėjai

Vienos iš geriausių šių laikų arfisčių yra Moya Brennan, Pearl Chertok, Alice Coltrane, Joanna Newsom, Florence Sitruk,
Lietuvoje arfa trio ir su ansambliais skambino Liudmila Chetagurova, E. Rimkaitė, S. Sabalytė, Agnė Keblytė, Vilija Grencevičiūtė, Birutė Liuorytė-Gambus.
Viktorijos ir Alberto muziejus

Viktorijos ir Alberto muziejus (angl. Victoria and Albert Museum, trumpiau V&A Museum) – meno muziejus Londono Kensingtono ir Čelsio rajone (adr. Cromwell Road, SW7 2RL). Dedikuotas dekoratyviajai dailei ir dizainui.
Viktorijos ir Alberto vaikystės muziejus yra muziejaus padalinys Londono Istende, skirtas vaikų žaislams ir kitiems vaikų veiklos artefaktams (adr. Cambridge Heath Rd, London E2 9PA).
Muziejų lankymas nemokamas, išskyrus dedikuotas parodas. 2013 m. muziejų aplankė 3,29 mln. lankytojų ir jis buvo 11-as pagal lankomumą meno muziejus pasaulyje.

Istorija

Muziejus įsteigtas 1852 m. po itin sėkmingos 1851 m. tarptautinės Didžiosios parodos Londone. Iš pradžių jis vadinosi Manufaktūrų muziejumi ir jame buvo eksponuojami objektai iš šios parodos. 1857 m. muziejus perkeltas į dabartinę V&A muziejaus vietą ir pervadintas į Pietų Kensingtono muziejų. Muziejus sparčiai plėtėsi. 1899 m. karalienė Viktorija padėjo pirmąjį pamato akmenį naujam muziejaus pastatui, kuriame yra šiuolaikinis muziejaus fasadas ir pagrindinis įėjimas. Ta proga muziejus buvo pervadintas karalienės Viktorijos ir jos vyro, princo Alberto vardu.
Budeliai

Padavimas

Viduramžiais šioje vietoje stovėjusi pilis, kurią nuolatos puldavę kryžiuočiai. Paskutiniojo puolimo metu, norėdami pilyje paslėptų brangenybių, kryžiuočiai išžudė visus lietuvius, kol liko tik trys gynėjai – Nargė, jos sužadėtinis Dangis ir jos brolis Baumis. Kryžiuočiai kankino ir nužudė abu vyrus, bet jie neišdavė turtų, o paskutinioji likusi Nargė išprašė kryžiuočių komtūro duoti durtuvą, sakydama, kad juo parodys kur besą lobiai, tačiau pati sau smogė į krūtinę ir sukniubo ant savo brolio ir mylimojo lavonų. Kryžiuočiai taip ir liko nesužinoję, kur slepiami pilies lobiai, nors joje jau nebeliko nė vieno gynėjo.
Nuo to laiko piliakalnis vadinamas Skarbo kalnu (lenkų k. skarb – lobis, turtas) arba Budelių piliakalniu (pabrėžiant kryžiuočių nuožmią kovą prieš lietuvius).

Istorija

1945 m. birželio 27 d. ties Budeliais įvyko kautynės tarp NKVD ir Lietuvos partizanų. Stribams įsiveržus į partizanų slaptavietę ir vėlesnių susirėmimų metu žuvo du rusų kariai bei lietuvių partizanai Juozas Kacevičius-Dagilis, Zigmas Rudys-Smilga, Vaclovas Kareckas-Jovaras.
Robertas Stankevičius

Trenerio karjera

R.Stankevičius savo trenerio karjerą pradėjo 2010–2011 metų sezone, kai sezono pabaigoje sudarė sutartį su NKL lygoje dalyvaujančia Joniškio „Delikateso“ ekipa ir tapo komandos vyriausiuoju treneriu. 2017-2018 m. sezoną pradėjo kaip Šiaulių „Šiaulių“ vyr. trenerio Antano Sireikos asistentas, tačiau 2017 m. gruodžio 8 d. perėjo į Utenos „Juventus“ ir tapo Utenos komandos vyr. trenerio Žydrūno Urbono asistentu.
R. Stankevičius taip pat buvo Šiaulių Lieporių gimnazijos kūno kultūros mokytojas, mokyklos krepšinio komandos treneris.
Maro velajatas

Geografija

Didžiąją velajato dalį užima Karakumų dykuma. Reljefe vyrauja Turano žemuma, pietuose pereinanti į Banchyzo ir Karabilo (aukštis iki 984 m) aukštumas. Klimatas ryškiai kontinentinis. Vidutinė sausio temperatūra nuo -2 °C iki 4 °C, liepos 28-32 °C. Per metus vidutiniškai iškrinta 100–300 mm. Teka Murgabo upė, eina Karakumų kanalas. Vyrauja dykumų augalija.

Ekonomika

Gamtinių dujų gavyba. Metalo apdirbimo, lengvoji, chemijos, maisto pramonė. Yra šiluminė elektrinė. Drėkinamoji žemdirbystė (medvilnė, aliejiniai augalai).
Žaislinių meškiukų desantas

Žaislinių meškiukų desantas – akcija, kurios metu 2012 m. liepos 4 d. iš Lietuvos Pociūnų aerodromo slapta pakilęs lėktuvas su pliušiniais meškiukais įskridęs į Baltarusiją išmėtė šiuos meškiukus su atsišaukimais prieš žodžio laisvės suvaržymus. Šios akcijos vykdytojai švedų reklamos agentūra „Studio Total“. Apie 800 meškiukų buvo mėtomi iš lėktuvo šalia Ivenčiaus miestelio ir viename iš Minsko priemiesčių.

Istorija

Akcijos simbolika susijusi su anksčiau Baltarusijoje vykusiomis protesto akcijomis. 2012 m. vasarį vykdant pilietinę akciją „Sakyk tiesą!“ Minske buvo organizuotas „žaislų protestas“: Nepriklausomybės aikštėje buvo išrikiuoti pliušiniai žaislai su protesto plakatais, tada žaislus konfiskavo milicija.
Baltarusijos valdžia neigė skrydžio faktą, tačiau buvo suimtas žurnalistas Antonas Suriapinas, kurios fotografavo iš lėktuvo išmestus meškiukus ir įdėjo jų nuotraukas į tinklalapį Belarusian News Photos.
Praėjus savaitei po meškiukų desanto Baltarusijos specialiosios tarnybos pranešė apie agentūrinio tinklo, „šnipinėjusio Lietuvai“, suardymą. Lietuva neigė, kad toks tinklas apskritai egzistavo, ir vadino Baltarusijos specialiųjų tarnybų pareiškimą absurdišku. Nors Baltarusija neigė šnipų išaiškinimo sąsają su „žaislinių meškiukų desantu“, manoma, kad tai buvo kerštas Lietuvai už tokią akciją.
Saldus

Istorija

Miesto teisės nuo 1917 m.
Šiaurės Korėjos srovė

Šiaurės Korėjos srovė (rus. Северо-Корейское течение) – viena iš šaltųjų Japonijos jūros srovių. Faktiškai yra tęsinys Primorės srovės, kurios šalti vandenys keliauja iš Petro Didžiojo įlankos į pietus. Ši įlanka laikoma Šiaurės Korėjos srovės formavimosi vieta. Rajone iki 38° š.pl. šalti pagėlinti Šiaurės Korėjos srovės vandenys susiduria su šiltais Rytų Korėjos srovės vandenimis, tad čia susidaro platus sūkurių ir srovių frontas. Kai kuriais metais srovė pasireiškia gana silpnai. Srovės akvatorija yra Šiaurės Korėjos ekonominėje zonoje, todėl okeanografiškai prastai ištirta.
Manoma, kad „dukterinė“ Šiaurės Korėjos srovė stipresnė už „motininę“ Primorės srovę. Pagal paskaičiavimus Šiaurės Korėjos srovės plotis siekia 100 km, o srovės sluoksnio storis apima paviršinius 50 m. Vidurinis srovės greitis siekia 25 cm/s.
Vokietijos darbo birža

Vokietijos darbo birža (vok. Bundesagentur für Arbeit - Federalinė darbo agentūra, BA; anksčiau Federalinė darbo įstaiga, vok. Bundesanstalt für Arbeit) - darbo rinkos politikos priemones įgyvendinanti organizacijoje Vokietijoje; darbo birža. Nedarbo draudimo (vok. Arbeitslosenversicherung) subjektas.

Statistika

Įsteigta 1927 m.
113 000 darbuotojų. Metinis biudžetas - 54 mlrd. eurų (2010 m.).
Arvydų-Bezdonių dvaras

Istorija

Žinomas nuo XV a., kai pasak J. Dlugošo 1415 m. dvarą aplankė didysis kunigaikštis Jogaila.
Pirmasis žinomas Arvydų Dvaro šeimininkas – Vilniaus pilininkas ir Žygimanto Senojo karališkųjų statybų prižiūrėtojas – Ulrichas Hozijus. Vadovavęs pirmojo Vilniaus vandentiekio, karališkųjų malūnų bei mūsų dienų nesulaukusio pirmojo mūrinio tilto per Nerį statyboms Ulrichas 1516 m. dovanojimo raštu iš kunigaikščio gavo Dvaro sodybą ir malūną su supančiomis apylinkėmis. 
Po daugiau nei pusšimtį metų trukusio Hozijų šeimininkavimo Dvare, 1609 m. jis buvo padovanotas Vilniaus Jezuitų akademijai, kovojusiai su sparčiai šalyje plintančiomis Reformacijos idėjomis. Jezuitai Arvydų Dvarą valdė iki pat ordino panaikinimo 1773 m.
1773 m. karaliaus Stanislovo Poniatovskio privilegija perleido Dvarą LDK raštininkui, Bresto vaivadai Mikalojui Lopačinskiui (1715-1778), kurio giminė Arvydų ūkį ir žemes valdė iki pat 1880 m. 
Ekonominiam Arvydų Dvaro vystymuisi pasitarnavo 1860 m. per dvaro žemes nutiestas Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis bei netoliese įrengta traukinių stotis, leidusi lengvai transportuoti dvare pagamintą produkciją.
Dabartinę išvaizdą pagrindinis Dvaro pastatas įgavo patekęs į Vilniaus II-osios gildijos pirklio, atvykusio iš Vokietijos, Samuelio Goldšteino rankas. Suklestėjo odos perdirbimo, klijų gamyklos, veikė vandens malūnas, 1902 m. dvaro teritorijoje pradėjo veikti elektrinė ir jos pastatuose buvo įrengtas elektrinis apšvietimas. 
1908 m. rugsėjo 26 d. Dvaras buvo įžymiojo traukinio apiplėšimo, kuriam vadovo J. Pilsudskis liudininku. Jo metu buvo pasisavinta neregėtai didelė pinigų suma – 2,7 mln. rublių. Įvykis nuskambėjo visoje Rusijos imperijoje.
Po Samuelio Goldšteino mirties Dvaras, praradęs rūpestingą šeimininką keliavo iš rankų į rankas. Šalį užklupus sovietinei tvarkai, kadaise didikų valdytas Arvydų Dvaras tapo Bezdonių kolūkio bendrabučiu su kino sale. Niekada neremontuojamas pastatas tapęs netinkamu naudoti septintojo dešimtmečio viduryje buvo apleistas ir paliktas likimo valiai. 
Galiausiai 2002 m. dvaras buvo privatizuotas ir restauruotas.
Uogrė

Istorija

XIX amžiuje pradėjo kurtis kurortas. Miesto teises gavo 1928 metais.

Demografija

Uogrėje gyvena 26 238 žmonių (2008 m.), iš kurių 65 % yra latviai, 25 % – rusai, 4,2 % – baltarusiai, 1,9 % – ukrainiečiai ir 1,8 % – lenkai.
FC Emmen

Istorija

Įkurtas 1925 m. Nuo 1985 m. žaidžia Eerste Divisie lygoje. Didžiausias pasiekimas buvo pasiektas 1996 ir 2003 m., kai komanda užėmė 2-ąją vietą, bet abu kartus pereinamosiose rungtynėse pralaimėjo ir nepateko į aukštesnį divizioną (Eredivisie).
Salta

Geografija

Saltoje gyvena virš 464 tūkst. gyventojų (su priemiesčiais – 468 tūkst.) ir tai yra 8 pagal dydį šalies miestas. Salta išsidėsčiusi Lermos slėnyje, 1152 m aukštyje virš jūros lygio. Klimatas šiltas ir sausas. Per metus vidutiniškai iškrinta 756 mm kritulių (daugiausia sausio ir vasario mėnesiais). Vidutinė metinė temperatūra – 16,4 °C (žiemą – 10,8 °C, vasarą – 20,4 °C).

Istorija

Salta įkurta 1582 m. balandžio 16 d. ispanų konkistadoro Hernando de Lerma, kuris ją įkūrė kaip tarpinę stotį tarp Limos ir Buenos Airių. Argentinos Nepriklausomybės karo metu Salta tapo strateginiu punktu tarp Peru ir Argentinos miestų. 1816 – 1821 m. miestas buvo valdomas vietinio karinio vadovo Martín Miguel de Güemes, kuris pagal Chosė de San Martino nurodymą gynė miestą nuo iš šiaurės besiveržusių ispanų pajėgų. Po nepriklausomybės karo Salta tapo vienu svarbiausių regiono miestų. 1890 m. miestą pasiekė geležinkelis. XIX a. pab. – XX a. pr. į miestą atvyko nemažai imigrantų iš Italijos, Ispanijos, Arabų šalių (Sirijos, Libano), todėl Saltoje jaučiama multikultūrinė atmosfera.

Turizmas

Dažnai vadinama Salta la Linda („Grožio Salta“) gausiai lankoma turistų, siekiančių išvysti įspūdingą miesto architektūrą. Svarbiausi traukos objektai yra Cabildo rūmai, katedra ir Plaza 9 de Julio aikštė bei parkas. Mieste yra keletas muziejų, iš kurių žymiausias Museo de Alta Montaña (jame saugomas inkų palikimas). Taip pat iš Saltos daugelis turistų vyksta „Padebesių traukiniu“ (Tren a las nubes).

Susisiekimas

Šalia Saltos yra tarptautinis Martín Miguel de Güemes oro uostas iš kurio vyksta skrydžiai į Buenos Aires, Tukumaną, Chuchujų, Kordobą ir Santa Krusą (Bolivijoje). Automobilių keliai iš miesto veda į Chuchujų, Tukumaną, Santjago del Esterą, Antofagastą (Čilėje). Geležinkeliai į Tukumaną, Čilės ir Bolivijos miestus.

Ekonomika

Salta – žemės ūkio regiono centras. Apylinkėse auginami kukurūzai, tabakas, ryžiai, cukranendrės. Veisiami galvijai. Maisto (daugiausia cukraus), tabako, naftos perdirbimo pramonė. Yra 2 universitetai.
Kupiškio herbas

Aprašas

skydas perkirstas į du laukus: viršutiniame mėlyname lauke du iš viršutinių kampų į širdį nukreipti vingiuoti sidabriniai kaspinai, apatiniame auksiniame lauke žvaigžde sudėti trys juodi linų verpalų ryšuliai.

Istorija

Apie ankstyvą Kupiškio heraldiką duomenų nėra. Herbas sukurtas 1969–1970 m. dailininkų Juozo Kėdainio ir Boleslovo Motuzos. 1969 m. patvirtintas vienas iš J. Kėdainio variantų, kuriame buvo vaizduojamas baltas sėjėjas raudoname skyde.
Bedarant herbą buvo surastas Kupiškio valsčiaus antspaudas: į du laukus perskirto skydo viršuje buvo vaizduojamas Kauno gubernijos simbolis obeliskas (1812 m. karui atminti), apačioje – trys žvaigžde sukryžiuoti linų ryšulėliai (Vilkmergės, dabar Ukmergės apskrities ženklas). Šie ryšuliai vaizdavo senas kupiškėnų linininkystės tradicijas. Pagal šį antspaudą dailininkas Rimtautas Gibavičius ėmėsi kurti kitą herbą. Vietoj obelisko nutarta pavaizduoti du vingiuotus kaspinus, vaizduojančius Kupiškio geografinę padėtį: Kupos ir Lėvens santaką. Linų ryšulėlių forma buvo pakeista ir tapo panašesnė į surištus verpalus. Tokį herbą 1970 m. birželio 13 d. aprobavo Respublikinė heraldikos komisija, tačiau tais pačiais metais herbas panaikintas.
Atkuriant herbą paliktas R. Gibavičiaus variantas. Skydas buvo pakeistas standartiniu, pailginti kaspinai, įvestas sidabras. Naują etaloną padarė dailininkas Arvydas Každailis, kurį 1997 m. lapkričio 13 d. aprobavo Heraldikos komisija.
Atkurtą Kupiškio miesto herbą 1997 m. gruodžio 8 d. dekretu patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas.