google/wiki40b huggingface dataset:
Durklas (biologija)

Durklas – labai ilgas ir storas dramblio ar mamuto dantis, kyšantis iš burnos. Durklai yra pakitusi antroji viršutinių kandžių pora, kuri išauga vietoj anksti iškrentančių pieninių kandžių. Durklai yra be šaknų, nuolat auga ir beveik neturi emalio.
Dramblių durklai nėra iltys, nes iltinių dantų drambliai visiškai neturi.

Afrikinių dramblių durklai

Afrikinių dramblių lytinis dimorfizmas pasireiškia ne tik jų kūno, bet ir durklų dydyje. Patinų durklai žymiai stambesni už patelių. Patinų durklai gali būti iki 2,4–2,5 m ilgio ir sverti iki 60 kg. Ilgiausias žinomas durklas buvo 4,1 m ilgio ir svėrė 148 kg. Sunkiausius durklus turėjo 1898 m. prie Kilimindžaro nukautas dramblys – jo durklai svėrė po 225 kg.
Durklai auga visą dramblio gyvenimą, tad jų dydis rodo jų amžių.
Drambliai pagal durklų naudojimą būna kairiai ir dešiniai. Kairiai daugiau naudoja kairįjį durklą, dešiniai – dešinįjį. Labiau naudojama iltis būna daugiau apdilusi, jos galiukas – apvalesnis.

Narvalo durklas

Narvalai turi tik du dantis – viršutinius kandžius. Patinų kairysis kandis paprastai virsta durklu, o dešinysis lieka žandikaulyje, net neprasikala lauk. Patelių abu kandžiai lieka žandikaulyje, neišdygę. Tikimybė, kad kandis bus ne sunykęs, o virtęs durklu – 1:500.
Suaugę narvalai būna iki 3,5–4,5 m ilgio, o jų durklai – iki 2–3 m ilgio ir iki 10 kg masės. Narvalų durklai būna susukti kairiąja spirale. Nulūžę durklai neatauga, o jų kanalas priauga kaulo ir užsikemša.
Narvalų durklai labai tvirti ir lankstūs – jų galiukus galima atlenkti iki 30 cm ir jie nenulūžta.
Narvalų durklų funkcijos iki šiol nežinomos. Beveik garantuotai žinoma, kad jie nėra puolimo ginklas ar įtaisas ledui pradaužti. Buvo manoma, kad durklus naudoja tuoktuviniuose ritualuose, jais privilioja pateles. Egzistuoja hipotezė, kad durklus patinai naudoja tuoktuviniuose turnyruose – mat, buvo matyti, kad kartais du narvalai trinasi savo durklais.
2005 m. Martino Nvyjos (Martin Nweeia) tyrinėtojų grupė iš Smitsono instituto, tyrinėdama elektroniniu mikroskopu, aptiko, kad narvalo durklas išvarstytas milijonais plonyčių kanalėlių, kurias į paviršių išeina nervų galūnėlės. Todėl jie iškėlė hipotezę, kad narvalo durklas yra jutimo organas. Jie spėja, kad durklu narvalas gali jausti slėgio, temperatūros ir koncentracijų skirtumus.
Avelinas

Istorija

Prieš mūsų erą šiose vietose gyveno gentis hirpinai. Apie 500 m. įkurta vyskupija.
Vodzilkiai

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. ši vietovė priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimą 1788 m. įkurė iš Rusijos pabėgę Sentikiai. Aplinkinėse vietovėse Lapūkave, Suvalkuose, Seinuose ir Augustave jie sudarė bekuniginių sentikių bendruomenę. Savo šventyklas jie vadina Molenomis, o bendruomenės išrinktą religinį lyderį Nastavniku. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Paminklai

Medinė religinė šventovė Molena, pastatyta 1921 m. ir prijungtu bokšteliu 1928 m. Šia šventove šiuo metu naudojasi apie 10 vietinių sentikių šeimų. Jie turi tradiciją prieš eidami melstis būtinai švariai išsimaudyti. Šalia šventovės stovi pirtis, Bania atidaryta nuo 2010 m. Pirtis susideda iš dviejų dalių: priešpirčio, priedbannika kur visi prieš eidami praustis palieka savo rūbus ir Kamienkos, vidinė pirties dalis su krosnimi. Kaime išliko keli senoviniai ūkiniai pastatai.
Antanas Nakas

Antanas Nakas (1904 m. vasario 28 d. Rokiškyje -1978 m. lapkričio 20 d. Čikagoje, JAV) – teisininkas, pianistas, vargonininkas, chorvedys, dailininkas.

Biografija

Baigęs Liepojos realinę gimnaziją, 1924 m. įstojo į Lietuvos universiteto Teisės fakultetą, kurį baigė 1930 m., įgydamas teisininko diplomą. 1927–1929 m. dirbo Lietuvos vidaus reikalų ministerijoje, 1929–1933 m. buvo Kauno apygardos teismo kandidatas, 1933–1940 m. – advokatas Kaune.
1934–1940 m. Kauno konservatorijoje pas Balį Dvarioną studijavo fortepijoną, taip pat baigė dvejų metų pedagogikos kursą, įgydamas muzikos mokytojo diplomą. Nikodemui Martinoniui padėjo Kaune įkurti Muzikos kursus ir 1940–1943 m. buvo šių kursų vedėjas bei dėstytojas – dėstė fortepijoną, muzikos teoriją ir harmoniją.
1944 m. išvykęs į Austriją, muzikos studijas tęsė Zalcburgo Mozarteumo konservatorijoje. 1944–1946 m. buvo Zalcburgo lietuvių bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. Kartu su lietuvių ir latvių muzikais važinėjo po Austriją, rengdamas koncertus ir akompanuodamas solistams.
1949 m. atvykęs į JAV, Čikagoje įsteigė fortepijono muzikos studiją ir turėjo nemažai mokinių, be to, aktyviai dalyvavo kultūriniame ir muzikiniame gyvenime. 1954–1956 m. buvo Lietuvių kultūros tarybos vicepirmininkas, organizavo koncertus, įvairiais muzikos klausimais rašė spaudoje. Buvo Amerikos Lietuvių menininkų klubo narys ir vienas iš M. K. Čiurlionio Meno galerijos steigėjų Čikagoje.
Sukūrė kūrinių fortepijonui, dainų chorui ir solistams, tapė paveikslus. Sūnus Vytautas Nakas (1947–1976 m.) buvo dainininkas ir muzikologas, duktė Leonilia Nakaitė (g. 1944) – dainininkė ir muzikos mokytoja.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Japonijos ekspedicija į Antarktidą

Japonijos ekspedicija į Antarktidą (jap. 日本の南極観測 = Nippon no nankyoku kansoku) buvo 1910–1912 metais į Antarktidą išsiųsta ekspedicija, plaukusi Kainan maru (jap. 開南丸) laivu ir vadovaujama leitenanto Nobu Širasės. Ekspedicija siekė išsilaipinti Roso jūros rytinėje pakrantėje ir pasiekti pietų ašigalį, tačiau pastarojo tikslo galiausiai neįgyvendino.

Pasiruošimas

Pasiruošimas išvykimui nesisekė sklandžiai, nes užtruko tinkamo laivo paieškos, radus mažesnį nei tikėtasi reikėjo iš naujo perplanuoti kelionės strategiją. Be to, Japonijos vyriausybė atsisakė remti ekspediciją, todėl ji buvo finansuojama išskirtinai privačių asmenų lėšomis.

Eiga

Pirmasis bandymas pasiekti Antarktidą vyko 1911 m. pradžioje, tačiau ledkalniams apgadinus laivą teko apsisukti atgal ir gegužės 1 d. sugrįžti į Sidnėjaus uostą. 1911 m. lapkričio 19 d. vėl buvo išplaukta į pietus. Pavykus praplaukti pro ledą, 1912 m. sausio 16 d. buvo išsilaipinta Banginių įlankoje, kur tuo metu taip pat sugrįžtančio Roaldo Amundseno laukė norvegų laivas Fram. Dalis ekspedicijos su kinkomų šunų traukiamomis rogėmis patraukė į žemyno gilumą ir nukeliavę beveik 250 km grįžo atgal, o kita grupės dalis liko laive ir išžvalgė pakrantę.

Rezultatai

Nors ekspedicija taip ir neįgyvendino tikslo pasiekti pietų ašigalį, jos nariai išžvalgė dalį Antarktidos ir į Japoniją pargabeno rastų uolienų pavyzdžių. Leitenanto Nobu Širasės iniciatyva išžvalgyta teritorija buvo paskelbta priklausanti Japonijai ir pavadinta Jamato Jukihara vardu (jap. 大和雪原 = Yamato Yukihara).
Ekspedicija baigėsi Kainan maru prisišvartavus Tokijo įlankoje 1912 m. birželio 20 d.
Čimborasas

Čimboraso ledynai

Čimboraso ledynų tirpsmo vanduo girdo dviejų Ekvadoro sričių – Bolivaro ir Čimboraso – gyventojus. Pastaruoju metu ledynai katastrofiškai mažėja, todėl vandens tiekimas Bolivaro srities sostinei Guarandai (25 000 gyventojų) tampa problematiškas. Ši problema su laiku turėtų vis aštrėti, nes prognozuojamas vis spartesnis ledynų tirpimas.

Kopimas į Čimborasą

Iki XIX a. pabaigos Čimborasas laikytas aukščiausiu planetos kalnu (matuojant nuo vandenyno lygio), todėl ne kartą mėgintas įveikti. 1802 m. Aleksandras von Humboldtas, lydimas Aimé Bonpland ir Carlos Montúfar, įkopė iki 5875 m. (tuo metu aukščiausias užfiksuotas žmonijos istorijoje pasiektas lygis) ir grįžo, kęsdamas aukščio ligą. Pirmieji viršūnę pasiekė Briton Edward Whymper ir broliai Louis ir Jean-Antoine Carrel 1880 m. Tais pačiais metais B. E. Whymper dar kartą užkopė į Čimborasą kartu su ekvadoriečiais David Beltrán ir Francisco Campaña.
Antanas Pociejus

Biografija

Lietuvos bajorų Pociejų giminės atstovas, herbo „Waga“ savininkas. Vitebsako vaivados Kazimiero Aleksandro Pociejaus (1666–1728) ir Anos Terezos Letov vyresnysis sūnus. Jaunesnieji broliai – Lietuvos didysis sargybinis Aleksandras Pociejus (m. 1771) ir Rogačiovo seniūnas Mykolas (m. 1787).
Tarnavo LDK armijoje. 1715 metais gavo Lietuvos didžiojo stovyklininko pareigybę, o 1729 metais buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju sargybiniu. 1730-ais metais dalyvavo magnatų kovoje dėl paveldėjimo kunigaikštienės Karolinos Liudvikos Radvilaitės ir jos paveldėtojų („Neuburgo dvaras“). 1733 metais Antanas Pociejus elekciniame seime palaikė Stanislovo Leščinskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. Vadovaujant 8-tūkstantinei armijai priešinosi Augustui III, kariavo su Rusijos kariuomene, kuri nustatinėjo Augusro III valdžią Abiejų Tautų Respublikoje. 1735 po Stanislovo Leščinskio pralaimėjimo buvo priverstas emigruoti, bet 1736 metais grįžo į tėvynę ir susitaikė su Augustu III.
Haroldas Saniukas

Biografija

1994 m. baigė Kauno technologijos universitetą, inžinierius.
UAB „Lašų duona“, Lašų ŽŪB, UABDK „PZU Lietuva“ administratorius.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Rokiškio rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sartų melioracijos statinių naudotojų asociacijos valdybos narys. Žmona Rasa, vaikai Agnė, Gabija.
Naujoji gadynė (Filadelfija)

Istorija

Leido Amerikos lietuvių socialistų sąjunga. Pasirodė 17 numerių.
Bendradarbiavo Zigmas Angarietis, Jurgis Baltrušaitis, Nikolajus Bucharinas, A. Herman, Kleopas Jurgelionis, P. Kurkulis, Vincas Paukštys, Leonas Prūseika, Jonas Smelstorius, Jonas Vireliūnas, Žemaitė ir kt.
Sausieji atogrąžų miškai

Sausieji atogrąžų miškai – atogrąžų miškų biomas, kuriame vyrauja sausuoju laikotarpiu lapus numetantys plačialapiai medžiai, retai – visžaliai medžiai. Šie miškai paplitę atogrąžų juostose ten, kur nepaisant gana didelio metinio kritulių kiekio būna ilgų sausmečių. Veši į šiaurę ir pietus nuo pusiaujo drėgnųjų atogrąžų miškų, sudaro dvi juostas tarp 10° ir 20° š. pl. bei 20° ir 30° p. pl., srityse, kuriose būdingas 3–8 mėn. trunkantis sausasis laikotarpis ir 4–9 mėn. trunkantis drėgnasis laikotarpis, kartais per metus būna po du drėgnuosius ir sausuosius laikotarpius.
Pagrindiniai sausųjų atogrąžų miškų arealai: Pietų Azija (ypač Dekano plokščiakalnis, Šri Lanka), Indokinijos pusiasalis, Mažosios Sundos salos, Karibų salos, pietų Meksika ir Centrinė Amerika, Bolivijos lygumos (Čikitanija), centrinė ir rytų Brazilija (Kaatingos miškai), taip pat šiaurės vakarų Madagaskaras, Pietų Afrika, Naujoji Kaledonija.
Sausųjų atogrąžų miškų medynas būna 1–3 ardų, vidutinis medžių aukštis – 10–40 m. Kadangi sausuoju laikotarpiu dauguma medžių numeta lapus, miško paklotė gauna daug šviesos ir susidaro palankios sąlygos žoliniams augalams augti. Augalų biomasė sudaro 28–320 t/ha. Vyraujančių medžių įvairovė priklauso nuo miškų geografinės padėties. Paplitusios medžių rūšys: sterkulija, bombakmedis, viršūklis, Azijoje – pūkmedis, sparnenis, šorėja, tikmedis, Afrikoje – dryžmedis, kliedmis, giburcija, kraumedis, Šiaurės ir Pietų Amerikoje – kvaruba, balamedis, kolamedis, kapokmedis, rintausė, svietenija, Australijoje – bambalis, eukaliptas ir kitų genčių medžiai.
Miškuose gyvena daug žolėdžių, plėšrūnų, vaisėdžių šikšnosparnių, primatų, paukščių. Kadangi daugelis sausųjų atogrąžų miškų yra tankiai apgyvendintose vietovėse, jie sparčiai nyksta (medienos kirtimas, žemdirbystės ir gyvenamųjų plotų plėtra). Sausrų metų dažnai nukenčia nuo gaisrų.
Algirdas Antanas Kulbokas

Biografija

1954 m. baigė Panevėžio rajono Raguvos vidurinę mokyklą, 1957 m. baigė Klaipėdos jūreivystės mokyklą (laivavedyba).
Buvo Žvejybos laivyno kapitonų asociacijos vadovu, tolimojo plaukiojimo kapitonu, vėliau vadovavo gelbėjimo laivui-kranui „Rambynas“. Pasitraukęs iš laivyno ir išėjęs į pensiją, dėsto Klaipėdos laivininkų mokyklos moksleiviams, yra aktyvus visuomenininkas.

Visuomeninė veikla

1989 m. gegužės 27 d. Klaipėdoje A. A. Kulbokas suorganizavo 58 jūrininkų susirinkimą, buvo jo pirmininkas. Šiame susirinkime buvo priimtas sprendimas atkurti iki 1940 m. veikusią Lietuvos jūrininkų sąjungą, iškelti laivuose Lietuvos vėliavą ir pereiti prie lietuvių kalbos vartojimo. Šios sąjungos veikloje A. A. Kulbokas dalyvavo vienintelis iš tuo metu plaukiojusių kapitonų.
A. A. Kulboko iniciatyva laivas „Tarybinė Lietuva“ buvo pervadintas „Raguva“. Nuo 2000 m. jis yra asociacijos „Jūrų kapitonų klubas“ narys, šio klubo sekretorius.
A. A. Kulbokas apdovanotas Jūrų transporto darbuotojo garbės ženklu (2006). Kapitono biografija įtraukta į Klaipėdos kraštiečių žinyną (2012).
Projektas

Projektas tai laikina veikla, galinti peraugti į pastovią, nukreipta į unikalaus tikslo pasiekimą (pvz., produkto ar paslaugos sukūrimą), turinti savo pradžią ir pabaigą bei baigtinius išteklius. Projekto tikslai gali skirtis nuo bendrųjų organizacijos tikslų, didelių projektų planavimui, įgyvendinimui ir stebėjimui gali būti sukuriamos specialios laikinos organizacinės struktūros – projekto grupė, viena ar kelios darbo grupės.

Istorija

Iki XX a. vidurio „projektais“ vadinti planai, t. y. tai, kas padaroma prieš imantis planuojamos veiklos. Šaltojo karo metu po palydovų krizės „projektas“ ėmė įgauti ir kitą prasmę ir ėmė formuotis kaip specializuotos žinios ir savarankiška koncepcija kartu su projektų vadyba. JAV Gynybos ministerija norėjo pagreitinti karinių (ginkluočių kūrimo) projektų procesus ir sukūrė naujus įrankius (modelius) šiam tikslui pasiekti. Kaip dalis Polar povandeninio raketnešio programos 1958 metais išrastas PERT (angl. Program Evaluation and Review Technique). Tuo pačiu metu DuPont korporacija išrado panašų modelį, pavadintą CPM (kritinio kelio metodas angl. Critical Path Method). PERT vėliau buvo papildytas WBS (darbų išskaidymo struktūra angl. Work Breakdown Structure). Procesų srautas ir struktūra (angl. Workflow) greit paplito privačiose įmonėse, ypač vykdančiose karinius užsakymus.
Vierciochiai

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Tadas Blinda (2004 albumas)

Tadas Blinda – Andriaus Mamontovo miuziklui „Tadas Blinda“ įrašytų dainų albumas.
Savižudybės barjeras

Savižudybės barjeras – barjeras (tvora, tinklas, atitvaras), užtempiamas ant tiltų, viadukų, aukštų pastatų, skirtas sulaikyti žmones nuo savižudybės. Kadangi tokie barjerai brangūs, todėl naudojami tik ten, kur dažni savižudybių atvejai.
Savižudybių barjerais taip pat galima vadinti atitvarus, aptverenčius geležinkelių linijas ir judrias magistrales tankiai gyvenamose vietose, kadangi jie apriboja galimybę daliai savižudžių palįsti po transporto priemone.
Stambioji gijabudė

Išvaizda

Kepurėlė 6–20 cm skersmens, stora mėsinga, iš pradžių iškili, galiausiai išplatėjusi arba horizontali, su buku gūbreliu. Kraštai iš pradžių užsilenkę žemyn, vėliau banguoti. Luobelė lygi blizganti, atrodo tarsi nusėta smulkių žvynelių. Kotas 4–14 cm ilgio, tvirtas, gelsvai baltas, ties pagrindu dažnai storėjantis, paviršius plaušuotas, kartais su mažyčiais žvyneliais. Lakšteliai tankūs priaugtiniai, prie pagrindo susiraukšlėję. Trama stora ir minkšta, turi aiškiai juntamą miltų skonį ir kvapą. Sporos rausvos spalvos, dydis: 8–11 × 7–9.5 μm.
Spalvos ir formos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo sidabriškai pilkos iki šviesiai rudos. Lakšteliai iš pradžių gelsvai balti, vėliau pamažu įgauna šviesiai raudoną atspalvį. Jaunų vaisiakūnių kotas pilnaviduris, senų tuščiaviduris. Ant jo balto paviršiaus kartais matyti geltonos dėmės. Balta trama ilgainiui pagelsta.

Augavietė

Stambioji gijabudė auga lapuočių miškuose, ypač prie ąžuolų ir bukų.
Sezonas: liepa–rugsėjis.
Panašios rūšys: Stambiąją gijabudę kartais galima supainioti su kvapniąja stirnabude (Lepista irina), kuri turi stiprų salsvai aromatingą kvapą.
Galiniškis (Molėtai)

Istorija

Nuo seniausių laikų iki 1830-1831 m. sukilimo priklausė Vilniaus vyskupo Kuktiškių dvarui, iki 1927 m. buvo Kuktiškių parapijoje. 1731 m. Galiniškio (Galinio) vienkiemis, kuriame gyveno bajoras Petras Eismantas, buvo Buitūnų vaitystėje. Tada turėjo 4/13 valako. Greta dar buvo Pagirio vienkiemis, turėjęs 1/10 valako. Pažymima, kad Galiniškyje prastos žemės. 1824 m. Galiniškyje buvo 3 ūkiai (Martyno Venclavo, Martyno Eismanto, Tomo Eismanto) 14 gyv. XIX a. pirmoje pusėje atsirado Galiniškio palivarkas, kuris vietos žmonių buvo vadinamas dvaru. 1846 m. Galiniškio palivarką valdė Fadėjus Grabovskis, vėliau kelias dešimtis metų jį valdė Mikošas. 1866 m. buvo 3 ūkiai 31 gyv. Palivarkui priklausė šios vietos: Andreikėnai, Navazai, Šakiai, Gaidiškės, Laukagalis. XIX a, pabaigoje Galiniškio dvarą nupirko Putna(?) ir Graužinis(?), o iš jų Kraujelis ir Lunius. 1923 m. 2 ūkiai 22 gyv. Užėjus bolševikams, Luniai buvo ištremti į Sibirą. Pokario metais buv. Galiniškio dvaro pastate veikė pradinė mokykla. Apie 1980 metus pastatas liko tuščias. Aplink jį išlikę daug senų medžių, menančių baudžiavos laikus.
XIV amžiaus 3-as dešimtmetis

XIV amžiaus trečiasis dešimtmetis prasidėjo 1321 metais ir baigėsi 1330 metais.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XIII amžius – XIV amžius – XV amžius
Dešimtmečiai:
8-as9-as10-as1-as2-as
- 3-as -
4-as5-as6-as7-as8-as
Metai:  1321 1322 1323 1324 1325 1326 1327 1328 1329 1330
Vitiazio gelmė

Vitiazio gelmė arba Rytų Melanezijos gelmė – įduba pietvakarinėje Ramiojo vandenyno dalyje, nusidriekusi pagal šiaurinę povandeninių kalnų bei salų virtinės, skiriančios Melanezijos dubumą ir Fidžio jūrą, ribą. Ilgis – 870 km, plotis iki 60 km, gylis – 6150 m.
Kėdainiai (savaitraštis)

Kėdainiai – Kėdainių rajono savaitraštis, ėjęs nuo 1994 m. iki 1997 m. Kėdainiuose.

Istorija

Leidėjai: UAB „Statyba“, UAB „Riliuda“. Tiražas 1994 m. 2 spaudos lankai – 2600 egz., 1997 m. 2,5 spaudos lanko – 2500 egz.
Redaktoriai: Artūras Navickas, Laima Juškauskaitė, Žilvinas Menčikovas.
Kasia Moś

Biografija

Kasia Moś gimė 1987 metais Silezijos Rudoje, pietų Lenkijoje. Augo muzikalioje šeimoje, kur visi nariai yra profesionalūs smuikinininkai. Jos brolis yra kompozitorius, o tėvas – įžymus kamerinio orkestro dirigentas. Dar vaikystėje įstojusi į muzikos mokyklą ji įvaldė grojimo violončele ir pianinu meną, o vėliau aukštojoje mokykloje studijavo džiazą ir šiuolaikinę muziką.
2006 metais Kasia Moś debiutavo nacionalinėje „Eurovizijos“ atrankoje su daina „I Wanna Know“ ir užėmė 10 vietą. 2011 m. išvyko į Las Vegasą, kur susipažino su garsiu prodiuseriu Robin Antin, subūrusiu grupę „Pussycat Dolls“. Atlikėja buvo pasirašiusi pusantrų metų trukmės sutartį ir dainavo „Pussycat Dolls Burlesque Review“ trupėje. Vėliau Kasia sugrįžo į Lenkiją, dainavo įvairiuose festivaliuose, užėmė trečią vietą populiariame lenkų šou „Must Be the Music“ ir įrašė pirmąjį albumą „Inspination“. 2016 metais su kūriniu „Addiction“ antrą kartą pasirodė nacionalinėje atrankoje ir užėmė šeštą vietą. Galiausiai 2017 m. Kasia su daina „Flashlight“ laimi nacionalinę atranką ir atstovavo Lenkijai „Eurovizijoje“ Kijeve.
Opikonsivijos

Opikonsivijos (lot. Opiconsivia, Opeconsiva, Opalia) – Senovės Romos šventė, minėta rugpjūčio 25 d. Ji buvo skiriama sabinų deivei Opei (jos vyras – Saturnas). Ji buvo vaisingumo, gausaus derliaus ir žemės, asmeninio klestėjimo deivė. Deivės vardas dar buvo minimas ir gruodžio 19 (kituose šaltiniuose minėtos ir gruodžio 9 bei rugpjūčio 10 d.), o šventė jos garbei taip pat vadinta ir Opalijomis.
Kadangi Opė, kaip žemės turtų nešėja, buvo tapatinama su Deivės Motinos kultu, jos garbintojai paprastai meldėsi sėdėdami ir rankomis liesdami žemę (pagal Makrobijaus „Saturnalia“, I:10). Šventė buvo prižiūrima Vestos ir Kvirino žynių. Sabinų dievas Kvirinas laikytas vienu iš svarbiausių romėnų dievų, kadangi buvo Romulo, Romos pirmojo valdovo, deifikacija. Be to, vienas iš archajiškos triados dievų (kartu su Jupiteriu ir Marsu).
Šventė buvo labai iškilminga. Pagrindinė Vestos žynė dėvėjo baltą šydą, Didžiajame cirke vyko karo vežimų lenktynės. čia taip pat dalyvavo žirgai ir mulai, kurių galvos buvo papuoštos gėlėmis.
Vižainio vėjo jėgainė

Vižainio vėjo jėgainė (lenk. Elektrownia Wiatrowa Wiżajny) – vėjo jėgainių parkas, esantis netoli Vižainio kaimo, ant Ravelių kalno, Vižainio valsčiuje, Suvalkų apskrityje.
Ši jėgainė sudaryta iš dviejų skirtingų įmonių infrastruktūros: Ekowiatr ir Pędziwiatr. Jėgainė pastatyta šioje vietoje, nes klimatas yra palankus ir vėjo greitis yra 7 m/s. Jėgainės eksplotacija prasidėjo 2004 m. spalį. Ant Rovelės kalno pastatytos 6 vėjo jėgainės, kiekvienos galingumas 300 kW. Visas pajėgumas yra 1,8 MW. Pagaminama energija perduodama į Balstogės elektros departamento valdomus elektros tinklus.
Kazimieras Kudirka

Kazimieras Kudirka (lenk. Kazimierz Kudirko OFM Cap.; 1871–1941 m.) – pirmasis lietuvių kapucinų vienuolis, literatas.

Biografija

Buvo žinomo kapucinų vienuolio Honorato Kozminskio, vėliau paskelbto palaimintuoju, mokinys. Norėjo įsikurti Ukmergėje, kur statė vienuolyną ir remontavo bažnyčią. Garsėjo kaip geras pamokslininkas. Vyriausioji ordino valdžia atsiuntė jam pagalbininką brolį Benigną iš Binsvageno. Vėliau abu iš vienuolyno pasitraukė.
Turėjo literato talentą. Net ir sirgdamas akių liga paruošė knygutę apie Šv. Mariją, kuri išbuvo rankraščiu apie šimtą metų – išleista tik 2007 m.
Þór Akureyri

Istorija

1928–1974 m. buvo prisijungęs prie IBA Akureyri klubo. 
Aukštais pasiekimais negali pasigirti. Bene vienintelis kartas, buvo 2011 m., kai žaidė Islandijos futbolo taurės finale. Tačiau jame pralaimėjo ir liko be trofėjaus.
Nuo 2015 m. žaidė antros pakopos pirmenybėse. Šiame lygmenyje buvo tarp geresnių komandų, bet ketvirtųjų ar trečios vietos nepakako, kad iškovotų teisę kilti į elito divizioną.
Deividas Mikelionis

Karjera

2015 m. sezoną pradėjo FK Kauno Žalgiris. Šioje ekipoje praleido du sezonus.
O 2017 m. buvo paskolintas „Atlantui“. Visą sezoną praleido uostamiesčio komandoje.
2018 m. sugrįžo į FK Kauno Žalgiris.
Akademisk BK

Istorija

1935 m. liepos mėnesį klubo komanda viešėjo Kaune, kur 20 d. Panemunės stadione laimėjo prieš Lietuvos futbolo rinktinės atrąją sudėtį 4:3 (2:0), o 22 d. – ir prieš pagrindinę 2:0 (1:0).
Nairobis

Istorija

Miestas įkurtas 1899 m. (kaip geležinkelio stotelė), ilgą laiką buvo britų Kenijos kolonijos administracinis centras. 1963 m. gruodį tapo nepriklausomos Kenijos sostine. Pirmiesiems gyventojams čia pasirodė gan šalta, todėl jie miestą pavadino „Nairobiu“, t. y. „Vėsiuoju“.