google/wiki40b huggingface dataset:
Tarptautinė kovos su skurdu diena

Istorija

Tarptautinės kovos su skurdu dienos iniciatorius – pastorius Joseph Wresinski, 1987 m. spalio 17 d. į vieną Paryžiaus aikštę sugebėjęs sukviesti 100 000 žmonių tam, kad pagerbtų mirusiuosius iš bado ir pradėtų tarptautinio masto kovą au skurdu visoje planetoje. 1992 m. Jungtinių tautų organizacijos Generalinė asamblėja spalio 17-ąją oficialiai patvirtino Tarptautine kovos su skurdu diena.

Renginiai Lietuvoje

Nuo 2009 m. Vilniuje vyksta dokumentinių filmų apie skurdžiausias šalis peržiūros, kurias organizuoja Nevyriausybinių organizacijų informacijos ir paramos centras pagal projektą "We are ready“ („Mes pasirengę padėti kitiems“), finansuojamą Europos komisijos ir LR Užsienio reikalų ministerijos.
Greenbay Hoppers FC

Istorija

Įkurtas 1969 m. Sent Džonse. Du kartus tapo šalies čempionais (2016 ir 2018 m.).
Gintautas Vilaniškis

Biografija

1989 m. baigė Kauno 4-ąją vidurinę mokyklą. Nuo 2008 m. verslininkas.
Žaisdamas Kauno Granito klube 6 kartus tapo Lietuvos čempionu (1991–1996), 5 kartus Pabaltijo (nuo 1992 Baltijos šalių) lygos varžybų laimėtoju (1991,1992, 1994–1996). Po to daugiausiai žaidė Vokietijos klubuose.
Su Lietuvos rankinio rinktine 1997 m. pasaulio čempionate Japonijoje užėmė 10 vietą, 1998 m. Europos čempionate Italijoje – 9 vietą.
Kirtis

Kirtis – vieno kurio nors skiemens išryškinimas tariant žodį. Dalyje kalbų kirtis yra fiksuotas, pavyzdžiui, suomių, latvių, vengrų kalbose – pirmame skiemenyje, kečujų, lenkų – priešpaskutiniame, prancūzų, gvaranių – paskutiniame. Klasikinėje arabų, lotynų kalbose kirčio vieta lengvai nuspėjama (paprastai formuojasi apie priešpaskutinį skiemenį). Anglų, ispanų, italų, portugalų kalbose kirčio vieta mažiau nuspėjama ir labiau priklauso nuo žodžio. Todėl šiose kalbose kirčio vietą reikia įsidėmėti (ispanų, portugalų kalbose tam naudojami diakritiniai ženklai). Rusų, lietuvių kalbose kirtis yra nepastovus, laisvas ir kinta ne tik skirtinguose žodžiuose, bet ir to paties žodžio skirtingose formose.
Eras ir Luara

Eras ir Luara (28) (pranc. Eure - et-Loir) – Prancūzijos departamentas šalies centro šiaurinėje dalyje, Centro regione, vadinamas Ero ir Luaros upių vardu. Administracinis centras – Šartras (Chartres). Generalinės tarybos pirmininkas Alberikas de Mongolfjė (Albéric de Montgolfier).
Departamente 4 apskritys, 29 kantonai, 28 municipaliniai susivienijimai ir 403 komunos. Plotas – 5 880 km². 1999 m. – 407 665 gyventojas, 69 gyv./km².

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais Orleano ir Meno provincijų dalyje.

Geografija

Ero ir Luaros departamentas ribojasi su Luaros ir Šero, Luarės, Esono, Ivlino, Ero, Orno ir Sarto departamentais.
Rajoną kerta automagistralė A10 ir TGV geležinkelis.

Klimatas

Klimatas kontinentinis, tačiau labai skirtingas. Vakarinė dalis drėgna, rytinėje būna mažiausiai kritulių visoje Prancūzijoje.

Kalba

Departamento pietuose kalbama Langedoko oksitanų kalba, šiaurėje – Langedoilio prancūzų kalba.

Politika

Departamentas pasižymi radikalaus socializmo tradicijomis, tačiau pastaruoju metu valdžioje daugiau dešiniųjų partijų atstovų.
Ero ir Luaros departamentui Prancūzijos senate atstovauja Žoelis Bijaras ir Žeraras Kornu, Atstovų rūmuose – 4 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 29 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
IV Internacionalas

Ketvirtasis internacionalas (Tarptautinė darbininkų lyga) – tarptautinė komunistinė organizacija, oponuojanti kapitalizmui ir stalinizmui.
Prancūzijoje 1938 m. Levas Trockis su savo šalininkais nusprendė, kad Kominternas tapo per daug priklausomas nuo Stalino, ir įkūrė savo, „Ketvirtąjį internacionalą“. Ketvirtąjį internacionalą nuolat stebėjo Tarybų Sąjungos agentai ir represavo tokios kapitalistinės šalys kaip Prancūzija ar JAV, jo nepripažino Tarybų Sąjungos idealoginiai sekėjai, o vėliau – ir maoistai.
Liuksemburgo lietuvių bendruomenė

Liuksemburgo lietuvių bendruomenė (ofic. pav. pranc. La communauté des lituaniens au Luxembourg) - Liuksemburge gyvenančių lietuvių įsteigta ne pelno asociacija (pranc. association sans but lucratif).

Istorija

Steigiamasis organizacijos susirinkimas įvyko 2007 m. lapkričio 26 d. Įstatai įregistruoti Liuksemburgo Komercijos ir organizacijų registre 2008 m. vasario 20 d. (Reg. Nr. F 7519), paskelbti 2008 m. kovo 14 d. „Mémorial" (Liuksemburgo oficialiajame leidinyje).
Vormsas

Istorija

Vormsas yra vienas seniausių Vokietijos miestų. V a. burgundų karalystės sostinė.
Viduriniais amžiais Vormsas buvo laisvasis miestas. Vormse tarp Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Henriko V ir popiežiaus Kaliksto II buvo sudarytas Vormso konkordatas, kuriuo baigta kova dėl investitūros. Mieste ne kartą posėdžiavo vidurinių amžių reichstagas. 1521 m. paskelbtas Vormso ediktas.
Per Pfalco įpėdinystės karą (1688−1697 m.) Vormsą užėmė ir sugriovė Prancūzijos kariuomenė. 1797−1813 m. miestas priklausė Prancūzijai.
Po Antrojo pasaulinio karo Vormsas įėjo (1945−1949 m.) į Prancūzijos okupuotą zoną. Nuo 1949 m. Vormsas priklauso Vokietijai.
Skuodo paminklas Skirmanto kuopos partizanams

Kapas

Kapas stačiakampio plano, pailgas rytų – vakarų kryptimi, 2,31 m ilgio ir 1,83 m pločio, apjuostas iš akmens skaldos ir betono nulieto bortelio. Jo vakariniame pakraštyje stovi iš smulkios akmens skaldos ir betono nulietas plokščias antkapinis paminklas, viršuje užsibaigiantis kryžiumi. Paminklo priekiniame fasade įmontuota vertikalaus stačiakampio formato juodo šlifuoto akmens atminimo lenta, kurioje iškalti Gedimino stulpai ir epitafija: „1947 ŽUVE / UŽ LIETUVOS / LAISVE / BAKŠTYS BRONIUS / APULSKIS VALIUS / PAULAUSKAS JONAS / LENKAUSKAI / TĖVAS IR SŪNUS“.
Paminklo aukštis – 1,99 m, plotis – 1,50 m, atminimo lentos dydis – 56 x 50 cm.
Teritorijos plotas – 4,5 m².

Istorija

1947 m. spalio 13 d. Kretingos apskrities Skuodo valsčiaus Sriauptų kaime partizanų rėmėjo Prano Lenkausko sodyboje MGB vidaus kariuomenės 273-ojo šaulių pulko kareiviai ir Skuodo stribai apsupo Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Skirmanto (Skuodo) kuopos Viršilos būrio partizanus. Per susišaudymą žuvo būrio vadas Bronius Bakštys-Viršila (g. 1918 m.), partizanai Vincas Lenkauskas (g. 1928 m.), Jonas Paulauskas-Šnarys (g. 1927 m.) ir Antanas Vaitila (Vaidila). Partizanų rėmėjas Pranas Lenkauskas-Ąžuolas (g. 1900 m.) kautynių metu buvo sužeistas, suimtas ir kartu su kritusiais partizanais nugabentas į Skuodo valsčiaus stribų būstinę, kurioje tardant nukankintas. Jo ir žuvusių partizanų kūnus stribai slapta pakasė Skuodo miesto pakraštyje, Rūšupės kairiajame krante esančiose Skuodo II senosiose kapinėse, vad. Marų kapeliais.
Šiose kapinėse buvo pakastas ir 1947 m. rugsėjo mėn. tame pačiame Sriauptų kaime žuvęs Valius (Valerijonas) Apulskis-Gailenis (g. 1930 m.).
Apie 1990 m. žuvusiųjų užkasimo vietoje pastatytas antkapinis paminklas.
Saugotinas kultūros paveldo objektas.
Šalpėnai

Istorija

1553–1555 metais atliekant Švėkšnos dvaro žemių matavimus nustatyta, kad žemė „rubežiuojasi“ su „karališkais“  Bareikų ir Šalpėnų bajorų žemėmis ir Švėkšnos dvarui nepriklauso. 1644 ir 1695 metų Švėkšnos dvaro inventoriuje šie kaimai neminimi.
1737 metų Švėkšnos bažnyčios katalikų registracijos sąrašuose kaimai vadinami „VILLA“, o bajorkaimiai – „REGIO“. Šalpėnuose („REGIO Szolpianis“) surašytos 4 bajorų „GD“ (Generosus dominus 'gimęs ponu, kilmingas') šeimos: 20 katalikai ir 6 vaikai; mažiau kilmingų bajorų „D“ (Dominus 'ponas') 6 šeimos: atitinkamai 24 katalikai ir 10 vaikų; bei 25 laisvų valstiečių šeimos – 100 katalikų ir 42 vaikai. 1846 m. Šalpėnų akalicoje surašyti 9 bajorų ūkiai, 14 – laisvų valstiečių. Juose gyveno 113 gyventojų, tame tarpe  67 samdiniai ir keletas kampininkų. Kaime buvo du palivarkai kuriuose buvo po prievaizdą ir 9 samdiniai.
1780 m. Šalpėnų k. gyventojo Sabaliausko lėšomis Šalpėnų kapinėse buvo pastatyta medinė šv. Teklės koplyčia. 1861- 1950 m. Šalpėnų k. priklauso Švėkšnos valsčiui. XIX a. Šalpėnų k. lenkų kilmės bajoras Jumaševas savo kieme nušovė apylinkių plėšikų vadeivą ir rekrūtų gaudytoją Kroną. 1884 m. Šalpėnų gyventojai iš kaimo išvijo policininką ir 5 kazokus, atvykusius iš ūkio iškraustyti valstiečio Tomo Grikšto šeimą. Už pasipriešinimą pareigūnams Vilniaus teismo rūmai teisė bajorą Praną Daudoravičių ir 6 moteris. XIX a. antroje pusėje minimas Gorbikovo Šalpėnų dvaras. XX a. pradžioje Šalpėnų kaimo gyventojai buvo surinkę koplyčios remontui pinigus ir juos įdavę bajorui Bernatavičiui. Jis juos pragėręs ir kapinės liko be koplyčios. I pasaulinio karo pradžioje Šalpėnų malūne rusų armijos kazokai išžudė vokiečių sargybinių būrelį ir malūną sudegino.
Tarpukariu Šalpėnuose veikė plytinė, lentpjūvė, gyveno visoje apylinkėje žinomi amatininkai: kailiadirbys Bočkus, kubilius Krakys, puodžius Striauka. Pokaryje Šalpėnų kaime vyko rezistencinė kova. Per 1945-1951 m. į sovietų lagerius išvežta daugiau kaip 20 gyventojų, tarp jų – nepriklausomos Lietuvos karininkas lakūnas Petras Lapienis su šeima.
Iki 1950 m. kaimas priklausė Švėkšnos valsčiui, vėliau – Šalpėnų, Judrėnų, Veiviržėnų apylinkėm. Nuo 1995 metų priklauso performuotai Veiviržėnų seniūnijai.
Sovietmečiu Šalpėnai buvo Šalpėnų apylinkės centras (1950-1959 m.), „Pažangos“ (1950-1963) ir „Šalpės“ (1963-1975) kolūkių centrinė gyvenvietė; tuomet kaime buvo ryšių skyrius, felčerių-akušerių punktas (nuo 1959 m.), pradinė mokykla, kultūros namai (nuo 1960 m.), biblioteka, parduotuvė, veikiančios kapinės.
1992-2001 m. Šalpėnuose veikė žemės ūkio bendrovė „Aidas“. 2005 m. Šalpėnų kaimo ūkininko Roberto Marcinkevičiaus ūkis pripažintas pavyzdingiausiu visoje Klaipėdos apskrityje.
2006 m. liepos 29 d. Šalpėnuose Marcinkevičiaus pieninkystės ūkyje vyko Klaipėdos rajono melžėjų varžytuvės.
Kaukos Slėnio departamentas

Geografija

Departamentas išsidėstęs ant Centrinės ir Vakarinės Kordiljerų, atsikirtų Kaukos upės slėnio. Vakaruose leidžiasi į pajūrio žemumą. Pajūryje auga džiunglės, kalnų šlaituose medžiai daugiausia iškirsti, vyrauja pievos. Kaukos slėnis intensyviai naudojamas žemdirbystei. Yra 3 nacionaliniai parkai. Departamentui pavaldi Malpelo sala Ramiajame vandenyne.

Ekonomika

Svarbiausia ūkio šaka – žemės ūkis. Auginamos cukranendrės, medvilnė, soja, sorgai, kava. Išvystyta cukraus pramonė.
Sadaniškiai

Istorija

1554 m. kaimas minimas Vilniaus tijūnystės Nemenčinės dvaro inventoriuje. Tada jame buvo trys sodybos.
The Washington Post

Istorija

1996 m. buvo atidaryta internetinė laikraščio versija. 2013 m. Jeff Bezos, internetinės prekybos milžinės „Amazon.com“ įkūrėjas ir vadovas, už 250 mln. USD perėmė laikraščio „The Washington Post“ valdymą į savo rankas.
Trakai

Pavadinimo kilmė

Miesto vardo kilmė aiški – jis kilęs nuo žodžio trãkas („pakilesnė vieta miške, iškirsta ar išdegusi miško vieta; visuma krūmų veislių, sudaranti žemutinį miško ardą“) daugiskaitos.

Gamta ir geografija

Miestas apsuptas ežerų, kuriuose gausu įvairaus dydžio salų (šiaurinį miesto pakraštį skalauja Galvė, rytinį – Lukos, arba Bernardinų ežeras, pietinį – Gilušis, vakarinį – Totoriškių ežeras). Taip pat, ties pietiniu miesto pakraščiu telkšo Babrukas, Lovka, vakaruose – Plomėnų ežeras, rytuose – Nerespinka. Trakų istorinio nacionalinio parko direkcija.
Trakai – viena mėgstamiausių trumpalaikio poilsio vietų. Čia tinkamos sąlygos pasimaudyti, galima pažvejoti, paplaukioti jachtomis, valtimis, platus įvairių kitų poilsio būdų pasirinkimas.

Kanojų ir baidarių irklavimas

Trakuose vyksta tarptautinė Galvės regata – tradicinės baidarių ir kanojų irklavimo varžybos.

Buriavimas

Vilniaus jachtklubo steigiamasis susirinkimas įvyko 1926 m. sausio 19 d. Vilniuje. Jachtklubo nariai buriavo Trakų ežeruose. 1930 m. buriuotojams buvo perduota dalis Trakų pusiasalio ir pastatytas naujas jachtklubo pastatas. 1939 m. Lietuvai atgavus Vilniaus kraštą, Vilniaus jachtklubas su visu inventoriumi buvo perduotas Šaulių sąjungai. Po Antrojo pasaulinio karo Trakai tapo pagrindine buriavimo baze. Naudojantis išlikusiu prieškario inventoriumi buvo ruošiam­i pirmieji pokario buriuotojai, vyko Lietuvos buriavimo čempionatai. Vėliau įkurtas Vilniaus „Žalgirio“ jachtklubas. Išugdyta daug SSRS ir nepriklausomos Lietuvos čempionų. Pastoviai rengiamos miesto ir Lietuvos buriavimo regatos.
FC Hermannstadt

Istorija

Klubas įkurtas 2015 m. Kovas pradėjo nuo ketvirtos pakopos pirmenybių, bet sparčiai kilo lygmenimis ir 2017 m. debiutavo Liga II pirmenybėse.
2017/2018 m. Rumunijos futbolo taurės turnyre pateko į pusfinalį. Pirmosiose rungtynėse nugalėjo Mediašo „Gaz Metan“ (elito diviziono komandą).  Antrose rungtynėse dar kartą įrodė savo pranašumą ir pateko į taurės turnyro finalą. Finale jiems nepasisekė.
2018 m. debiutavo elito divizione.

Stadionas

Namų rungtynes žaidžia Sibiu miesto stadione, kuris talpina 14 200 žiūrovų.
Bučiūnai (Šiauliai)

Istorija

Kaimo šiaurėje buvusi senovės gyvenvietė. TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Gruzdžių apylinkės Gruzdžių tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Mikaičiai – 6 km
Miknaičiai – 7 km
Bičiušiai – 5,5 km
Diržiai – 3,7 km
Pamūšis – 7,8 km
Saveikiai – 1,4 km
Dargaičiai – 3,4 km 
 GRUZDŽIAI – 7 km 
 ŠIAULIAI – 26 km
Vaišnoriai – 2,5 km
Algirdas Lauritėnas

Algirdas Teodoras Lauritėnas (1932 m. liepos 1 d. Kaune – 2001 m. rugpjūčio 7 d. ten pat) – Lietuvos krepšininkas.
1950–1963 m. žaidė Kauno „Spartako“, LVKKI, LŽŪA, „Žalgirio“ komandose. 1952–1962 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės narys, joje žaidė 72 rungtynes, pelnė 977 taškus. 1953–1957 m. TSRS vyrų krepšinio rinktinės narys, joje žaidė 43 rungtynes, pelnė 306 taškus.
Padvarių senovės gyvenvietė

Vieta

Įrengta aukštumoje, nusidriekusi šiaurės – pietų kryptimi pailgame plote palei Akmeną. Teritorija ariama. Anotacinio kultūros vertybės ženklo nėra.
Teritorijos plotas – 1,62 ha.
0,14 km į šiaurės rytus yra Padvarių senovės žemdirbystės vieta, 0,27 km į šiaurės vakarus – pilkapynas ir II senovės žemdirbystės vieta.

Tyrimai

1976 m. išaiškino, 1977, 1980 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis. 1992 m. žvalgė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas).
Rasta stulpinės konstrukcijos gyvenamųjų ir ūkinių statinių liekanų su židiniais ir ūkinėmis duobėmis, akmeninių trintuvų, smiltainio galąstuvų, degusio molio ir tinko gabaliukų.
Datuojama I a. pr. m. e. pabaiga – VII a. Į pietus aptikta XV – XVII a. kaimavietės kultūrinio sluoksnio liekanų – giliųjų puodyninių koklių ir žiestos keramikos šukių, dalis kaulinės adatos.
1993 m. paskelbta naujai išaiškinamu istorijos ir kultūros paminklu (IP2468A), 2002 m. įrašyta į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A1653), 2005 m. pripažinta valstybės saugoma kultūros vertybe.
Romina Power

Biografija

Romina yra vyriausia garsaus JAV aktoriaus Tyrone Power ir jo žmonos, meksikiečių aktorės Linda Christian duktė, gimusi 1951 m. Los Andžele. 1956 m. tėvams išsiskyrus, Romina su seserimi Taryn liko gyventi su motina ir nuolatos keitė gyvenamąją vietą. Šeima buvo įsikūrusi Meksike, Italijoje, o koledžą ji lankė Anglijoje.
Jau vaikystėje ji susidomėjo muzika, o mėgstamiausi atlikėjai buvo Bob Dylan bei The Beatles. Gyvendama Italijoje, Romina patraukė kino kūrėjų dėmesį ir dar 1965 m. debiutavo komedijoje „Menage all’italiana“. Nors daugelis juostų buvo komedijos, iš Rominos filmografijos išsiskiria 1969 m. režisieriaus Jesus Franco erotinis filmas „Markizas de Sadas. Žiustina“, kuriame ji atliko pagrindinį vaidmenį.
1967 m. kino aikštelėje Romina susipažino su dainininku ir aktoriumi Albano Carrisi, su kuriuo po 3 metų susituokė. 1975 m. jie sukūrė muzikinį duetą Al Bano ir Romina Power, sulaukusį milžiniško pasisekimo Italijoje bei kaimyninėse šalyse, taip pat Lotynų Amerikoje bei TSRS. Atlikėjai pardavė daugiau kaip 65 milijonus įrašų kopijų, 2 kartus dalyvavo Eurovizijos dainų konkurse (1976 ir 1985 m.), kur abu kartus užėmė 7 vietą, bei laimėjo Sanremo muzikos festivalį (1984 m.). Be to, jie nusifilmavo keliuose muzikiniuose filmuose.
1999 m., porai paskelbus apie skyrybas, iširo ir duetas.
2005 m. Romina buvo viena iš Italijos TV programos „Šok su žvaigžde“ teisėjų. 2006−2007 m. Milane surengė keletą savo dailės kūrinių parodų bei debiutavo kaip režisierė filmu „Upaya“ (2006).
2007 m. Romina nusprendė palikti Italiją ir įsigijo namą Arizonoje. Sprendimą išvykti ji motyvavo negalėjimu atskleisti savo, kaip rašytojos ir dailininkės talento, bei per didelio žiniasklaidos dėmesio. 2008 m., motinai susirgus vėžiu, ji persikėlė pas ją į Palm Springsą, kur gyveno 3 metus iki šios mirties 2011 m.
2012 m. Romina išleido solo albumą, o 2013 m. kartu su buvusiu vyru surengė bendrą pasirodymą Maskvoje. 2015 m. jie dar kartą kartu pasirodė scenoje kaip kviestiniai svečiai Sanremo festivalyje.
Zenius Kunigonis

Biografija

Alytaus Panemunės vidurinės mokyklos direktorius.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. 1997–2000 m., 2000–2003 m. ir 2003–2004 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos mokytojų vadovų asociacijos tarybos narys, Alytaus skyriaus pirmininkas. Sutuoktinė Regina, dukros Aistė, Agnė.
Mykolas Požarskas

Biografija

1951 m. VU Teisės fakultete baigė teisės mokslus. 1954–1956 m. Politinės ir mokslinės literatūros leidyklos vyriausias redaktorius. 1958 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1958–1961 m. LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1961–1963 m. LSSR kultūros ministro pavaduotojas. 1963–1986 m. Valstybinio leidyklų, poligrafijos ir knygų prekybos reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas. 1965–1969 m. dar ir Mažosios lietuvių tarybinės enciklopedijos vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1974 m. teisės mokslų kandidatas. Nuo 1974 m. VU dėstytojas, 1983 m. docentas.
Žvalgybinis kreiseris

D. Britanijos laivynas

D.Britanijos laivynas pirmasis ėmė naudoti žvalgybinius kreiserius, Karališkasis laivynas įsigijo 15 žvalgybinių kreiserių, kurie buvo užsakyti dviem serijomis. Pagal 1903 m. programą buvo įsigyti 8 kreiseriai, o pagal 1907–1910 m. programą – dar 7 galingiau ginkluoti kreiseriai.
Visi šie laivai buvo naudoti Pirmajame pasauliniame kare, nors dar iki jo pasirodę didesni ir greitesni eskadriniai minininkai su tobulesniais varikliais ir lengvieji kreiseriai žvalgybinius kreiserius padarė jau pasenusiais.

Italijos laivynas

Kitas didelis žvalgybinių kreiserių naudotojas buvo Italija. 1900–1920 m. Italijos Karališkasis laivynas (it. Regia Marina) neturėjo įprastinių šarvuotadenių ir lengvųjų kreiserių, tačiau nuo 1912 m. naudojo nemažai žvalgybinių kreiserių. Šių dydis svyravo nuo stambių eskadrinių minininkų dydžio iki lengvųjų kreiserių dydžio. Itališki žvalgybiniai kreiseriai turėjo papildomą minavimo laivų funkciją.
Vėlesni žvalgybiniai kreiseriai, pvz., Leone klasės, buvo palyginti kuklaus dydžio, bet gerai ginkluoti, savo artilerija lenkė bet kurį 3-io dešimtmečio eskadrinį minininką. Pasirodžius dideliems, galinga artilerija ginkluotiems vadinamiesiems „super eskadriniams minininkams“ likę Italijos žvalgybiniai kreiseriai buvo oficialiai perklasifikuoti kaip eskadriniai minininkai.
Pakarčemio ąžuolas

Pakarčemio ąžuolas – išskirtinis ąžuolas, augantis Kelmės rajone, apie 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Kelmės, prie kelio  158  Kelmė–Užventis . Toje pačioje kelio pusėje, už 250 m į vakarų pusę, prie tvenkinio stūkso Aukštmiškio viensėdis, priešingoje pusėje – Pakarčemio kaimas. Ąžuolas auga už 50 m nuo kelio važuojamosios dalies, atviroje vietoje, supamas banguoto kraštovaizdžio. Šalia išaugęs kitas jaunas ąžuolas, krūmokšniai. Informacine rodykle nepažymėtas.
Ąžuolas paskelbtas valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1968 m. gegužės 14 d. įsakymu Nr. 157, siekiant išsaugoti medį dėl išskirtinio amžiaus, matmenų, estetiškumo, pažintinės vertės.
Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro didysis kryžius

Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro didysis kryžius – devintas pagal svarbą Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami asmenys už ypatingus nuopelnus garsinant Lietuvos vardą, puoselėjant ir plėtojant tarpvalstybinius santykius, už humanitarinę pagalbą Lietuvai, už ypatingus nuopelnus valstybės tarnyboje, kultūros, mokslo ir švietimo, verslo ir gamybos, sveikatos ir socialinės apsaugos, karybos, sporto, ūkio bei kitose srityse. Ordino garbės ženkle veiklos sritis žymima kryžių ir juostą (kaspiną ar kaspinėlį) jungiančiame vainike tam tikrą sritį atitinkančiu simboliu. . Šiuo ordinu gali būti apdovanojami ir užsienio valstybių piliečiai.

Istorija

Ordinas „Už nuopelnus Lietuvai“ įsteigtas 2002 m. birželio 18 d. Valstybės apdovanojimų įstatymu Nr. IX-957.
Ilgasis kukurdvelkis

Išvaizda

Vaisiakūnis: 3-8 cm skersmens ir 5-25 cm aukščio, kartais turi aiškiai atskirtą viršutinę ir apatinę koto dalį, yra buožės arba butelio formos, kartais kotas labai ilgas. Išorinė luobelė smulkiai grūdėta, dygliuota ar karpota, koto dalies paviršius žymiai lygesnis. Pačioje vaisiakūnio viršūnėje dažnai būna nedidelis gūbrelis.
Spalvos kaita: išorinės luobelės spalva įvairuoja nuo gelsvai baltos iki šviesiai rudos. Trama iš pradžių balta ir kompaktiška, vėliau ištyžta, paruduoja ir galiausiai virsta rudais milteliais.

Augavietė

Šis grybas dažniausiai auga lapuočių, rečiau spygliuočių miškuose.
Sezonas: liepa – lapkritis.
Panašios rūšys: Jį galima supainioti su karpotuoju pumpotaukšliu (Lycoperdon perlatum) arba ropliaodžiu kukurdvelkiu (Calvatia utriformis).
Pranas Vytautas Rasimavičius

Pranas Vytautas Rasimavičius (1930 m. spalio 11 d. Skėriai - 2002 m. kovo 15 d. Vilnius) – teisininkas, LR Konstitucinio Teismo teisėjas, teisėtyrininkas civilistas, Vilniaus universiteto (VU) profesorius, buvęs teisės katedros vedėjas.

Biografija

VU Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1969 m. kovo 29 d. Vilniaus valstybiniame universitete apgynė disertaciją tema „Kolūkių žemės ūkio produkcijos supirkimo kontraktacijos sutartis“, teisės mokslų kandidatas, socialinių mokslų teisės krypties daktaras. Vėliau apgynė habilitaciją, habilituotas daktaras.
1976-1986 m. VU TF Civilinės teisės ir civilinio proceso katedros vedėjas, 1993-1999 m. LR Konstitucinio Teismo teisėjas, nuo 1999 m. balandžio 21 d. iki 2002 m. Lietuvos teisės universiteto Teisės fakulteto, vėliau – MRU TF Civilinės ir komercinės teisės katedros vedėjas (pirmtakė doc. Dangutė Ambrasienė, pasekėjas prof. Vytautas Pakalniškis).
Paskelbė publikacijų. Lietuvos TSR santuokos ir šeimos kodekso komentaro bendraautoris. Lietuvos Respublikos elektroninės prekybos įstatymo projekto darbo grupės narys.
Ušnėnai

Istorija

Sovietmečiu buvo Žemaitės kolūkio centrinė gyvenvietė. 1966 m. šis kolūkis kasmet įteikdavo Žemaitės premiją už geriausią metų literatūros kūrinį kaimo tematika (pirmasis laureatas – Juozas Baltušis).

Žymūs žmonės

Ušnėnuose gimė rašytojas ir švietėjas Povilas Višinskis (1875–1906), čia 1883 m. apsigyveno ir ėmė rašyti Žemaitė (1845–1921). Ant lauko riedulio iškalta: „Čia buvusioje sodyboje 1886–1890 m. gyveno ir kūrė lietuvių literatūros klasikė Žemaitė“, šalia stovi P. Višinskio gimtasis namas-muziejus.
Amoniakas

Etimologija

Amoniako junginiai buvo išgaunami romėnų laikais Libijoje, netoli Amono šventyklos.

Gamyba

Amoniakas yra vienas pagrindinių chemikalų. Jis yra gaminamas dideliais kiekiais.  2011  metais jo buvo pagaminta 136 milijonų tonų visame pasaulyje. Pagrindiniai gamintojai yra Kinija, Indija, Rusija ir JAV.  Amoniako gamybai dideliais kiekiais naudojamas iškastinis kuras. Amoniako gamyboje naudojama  apie 1,4 % pasaulio iškastinio kuro.
Lietuvoje amoniaką gamina AB Achema (Jonavos rajonas). Amoniako gamybai reikalingas vandenilis gaunamas iš gamtinių dujų.

Sintezė

Pramonėje amoniakas sintetinamas naudojant katalizatorių (susmulkinta geležis su aliuminio ir kalio oksidų priemaišomis) 20 metrų aukščio sintezės kolonose. Amoniako sintezė - egzoterminė reakcija.
Laboratorijoje amoniakas gaunamas kaitinant amonio druskų ir šarmų mišinį. Dažniausiai tam naudojamas amonio chloridas ir gesintų kalkių perteklius. Šios medžiagos sumaišomos, supilamos į kolbą ir kaitinamos.