google/wiki40b huggingface dataset:
Prado muziejus

Nacionalinis Prado muziejus (isp. Museo Nacional del Prado, trumpiau Prado muziejus) – meno muziejus Madrido mieste. Tai vienas garsiausių ir didžiausių Europos muziejų. Jame sukaupta didžiausia ir reikšmingiausia Ispanijos senųjų dailininkų paveikslų kolekcija pasaulyje, taip pat plačios kitų Europos šalių dailininkų kūrinių kolekcijos.

Istorija

Prado muziejaus pagrindu tapo Ispanijos karališkoji meno kūrinių kolekcija. Ją ypač praplėtė XVI a. Ispanijos karalius ir Šv. Romos imperatorius Karolis V, kuris buvo aktyvus Ticiano paveikslų užsakovas. Meno kūrinių kaupimą tęsė Karolio V įpėdinis Pilypas II, kuris užsakė daugiau Ticiano darbų, rinko Jeronimo Boscho paveikslus ir pradėjo kolekcionuoti Rafaelio, atiduodamas jam pirmenybę prieš Ticianą. Pilypo II mėgstamu paveikslu buvo Šv. Šeimos paveikslas, kuris buvo pramintas kolekcijos „perlu“ (La Perla) ir nuo to įgavo savo pavadinimą (tuo metu tikėta, kad paveikslas Rafaelio, dabar žinoma, kad jį daugiausia tapė Džulijus Romanas). Karolis V ir Pilypas II priklausė Habsburgų dinastijai, tačiau Ispanijos karališkosios kolekcijos liko atskirtos nuo Habsburgų kolekcijų Vienoje.
XVII a. kolekciją papildė garsiausiu iš Ispanijos senųjų meistrų įvardijamas karališkasis dvaro dailininkas Diegas Velaskesas, kuris ne tik nutapė vienus dabar garsiausių muziejaus paveikslų (tarp jų − „Freilinos“), bet ir pats rinko paveikslus karaliui kelionių po užsienį metu. XIX a. pradžioje Ispanijos karališkuoju tapytoju buvo Fransiskas Goja, kurio darbų rinkinys muziejuje yra didžiausias pasaulyje. 1785 m. architektas Juan de Villanueva suprojektavo dabartinį muziejaus pastatą karaliaus Karolio III nurodymu. Jame turėjo būti įkurtas Gamtos istorijos kabinetas. Karalius Ferdinandas VII, pastūmėtas žmonos Marijos Izabelės de Bragansos, priėmė sprendimą, kad pastatas turi tapti naujuoju karališkuoju paveikslų ir skulptūrų muziejumi. 1819 m. lapkritį muziejus atidarytas viešam lankymui ir netrukus pervadintas į Prado muziejų. Pirmajame 1819 m. muziejaus kataloge buvo įrašyti 311 paveikslų, paties muziejaus kolekcijos tuo metu apėmė virš 1510 paveikslų, išsklaidytų po įvairias Ispanijos karalių rezidencijas.
Nuo muziejaus atidarymo perkant, dovanojant ir prijungiant kitų muziejų kolekcijas jis buvo papildytas virš 2300 paveikslų, taip pat skulptūromis, grafika. 1881 m. baronas Emile d'Erlanger muziejui padovanojo garsiuosius Gojos „juoduosius paveikslus“. 2001−2007 m. muziejus buvo praplėstas ir modernizuotas. 2012 m. muziejaus kultūrinė-paminklinė vertė buvo įvertinta 46 mlrd. svarų sterlingų, Prado muziejus įvertintas 6 vertingiausiu Europos kultūriniu objektu. Muziejaus lankytojų skaičius siekia 2,3−2,7 mln. per metus.
Reliatyvistinė čiurkšlė

Reliatyvistinė čiurkšlė – galinga elementariųjų dalelių-plazmos (daugiausia elektronų) čiurkšlė, kurią kai kada išmeta aktyvių galaktikų ir kvazarų centras. Čiurkšlės dalelės lekia beveik šviesos greičiu.

Bandymai paaiškinti

Kaip tiksliai čiurkšlės susiformuoja, šiuo metu nėra žinoma. Svarstoma, jog galbūt jo šaltinis gali būti labai didelė (apie  Saulės masių) juodoji bedugnė. Krisdama į ją, aplinkinė medžiaga pradeda žemėjančia orbita suktis aplink skylę, įsibėgėja iki didelio greičio ir, būdama įelektrinta, sukuria stiprius žiedinius magnetinius laukus. Toks darinys iš esmės galėtų generuoti dvi priešingomis kryptimis nukreiptas čiurkšles, statmenas medžiagos sukimosi aplink skylę plokštumai. Tačiau visos šios teorijos nepaaiškina, kodėl čiurkšlė yra taip smarkiai sufokusuota.
Krinčino Antano Vienažindžio pagrindinė mokykla

Istorija

Įkurta fundaciniu 1611 m. birželio 20 d. kunigaikščio Mikalojaus Dimitro Kurpskio raštu. Archyvuose aptinkama 1643, 1637, 1670, 1732 m. ir 1737 m. bažnyčios vizitacijose, 1775 m. pirmąkart užfiksuota ir mokytojo pavardė. 1611–1795 m. buvo mokoma iki 10 vaikų. Nuo 1800 m. mokinių skaičius išaugo iki 30. 1908 m. buvo bandoma mokyti lietuviškai, bet susidorota. 1915 m. dar mokė rusas rusiškai, bet 1916 m. kunigas Viksva atidarė lietuviškas klases: dirbo Pranciškus Žitkevičius (dailininkas, fotografas, 1900 m. Paryžiaus pasaulinės parodos lietuviško skyriaus organizatorius ir apipavidalintojas) ir Stasė Klongevičiūtė. Tarpukariu veikė pradžios mokykla, keturių, paskui šešių skyrių. Daugiausia mokinių mokėsi 1978 m. – 272.
Kadešas

Kadešo žlugimas

Po Kadešo mūšio rytuose pradėjo augti nauja galybė - Asirija, o iš vakarų miestą puldinėjo Jūros tautos. Pastarosios migravo į buvusias hetitų imperijos teritorijas, siaubė pakrantes. Apie 1178 m. pr. m. e. Kadešas buvo sugriautas ir dingo iš istorijos.
Kazimieras Žitkus

Biografija

Mokėsi Panevėžio keturklasėje mokykloje. 1919 m. baigė Kauno kunigų seminariją, 1919 m. gegužės 4 d. įšventintas kunigu.
Paskirtas Šančių bažnyčios vikaru. 1920–1921 m. dirbo „Ateities“ redakcijoje. Klausė paskaitų Lietuvos universitete. Susirgęs džiova 1925–1926 m. gydėsi Italijoje, Mereno sanatorijoje. Grįžęs gavo paskyrimą į Antalieptę, vėliau dėstė tikybą Kauno Kazimieriečių mergaičių gimnazijoje ir Simono Daukanto mokytojų seminarijoje. 1932–1940 m. moksleivių ir studentų ateitininkų kapelionas. Sveikatai vėl sušlubavus, 1937 m. pedagoginį darbą nutraukė. Kurį laiką Kaune buvo altarista, vėliau Benediktinių bažnyčios rektorius, Prisikėlimo bažnyčios klebonas. 1953–1959 m. Kauno kunigų seminarijos rektorius. Nuo 1958 m. Kauno kapitulos kanauninkas, nuo 1965 m. Vilijampolės parapijos altarista.
Parašė tikybos vadovėlių pradžios mokykloms: „Tėve mūsų“, „Sveika, Marija“, „Tikiu“, iš kurių mokėsi visa lietuvių karta visame pasaulyje.

Kūryba

Pirmieji eilėraščiai parašyti 1908 metais. Nuo 1911 m. spausdino eilėraščius Vinco Stonio slapyvardžiu (pagal Šatrijos Raganos herojų) „Ateityje“, „Draugijoje“, „Pavasaryje“, „Naujojoje Romuvoje“. Pavasarininkų himno autorius. Jo poezijoje nemaža skambių, artimų tautosakai, dainų: eilėraštis „Gražių dainelių daug girdėjau“ virto liaudies daina.
Išvertė Aleksandro Puškino, Michailo Lermontovo, Jurgio Baltrušaičio eilėraščių. Parašė atsiminimų apie Vaižgantą, Balį Sruogą, Vincą Mykolaitį-Putiną.
Mongolijos aimakai

Mongolijos aimagai (mong. aymguud, vns. aymag) – administracinis teritorinis vienetas. Mongolija yra suskirstyta į 21 aimaką ir 1 savivaldybę (hot).

Savivaldybė

Mongolija turi 1 savivaldybę. Tai yra sostinės Ulan Batoro savivaldybė.
Kazimieras Žalnieraitis

Kazimieras Žalnieraitis (1894 ? ? Sasnavos miestelyje, Marijampolės apskr. – 1959 m. gegužės 12 d. Amsterdame, NY – JAV), vargonininkas ir chorvedys.

Biografija

Muzikos mokėsi pas vargonininkus Sasnavoje, Garliavoje, J. Naujalio muzikos mokykloje Kaune ir vargonininkų kursuose. Apie šešerius metus vargonininkavo ir vadovavo chorui Prienuose. 1921 atvykęs į JAV, vargonininkavo daugelyje lietuvių parapijų: Šv. Juozapo Mahanoi Sityje, PA ir Scrantone, PA, Šv. Kazimiero Amsterdame ir Šv. Andriejaus New Britain, CT. Čia vadovavo ir Šv. Cecilijos chorui, Šv. Antano Cicero, IL.
1941 iš New Britain persikėlė į Brooklyną, NY. Visur vadovavo chorams, kurie giedojo bažnyčiose, dalyvavo koncertuose ir tautiniuose renginiuose.
Nuo 1922 buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, vėliau rinktas Centro valdybos vicepirmininku.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Eduardas Cinzas-Čiužas

Eduardas Cinzas-Čiužas (1924 m. balandžio 14 d. Rietave – 1996 m. sausio 20 d. Briuselyje) – išeivijos romanistas.

Biografija

Mokėsi Rietavo vidurinėje mokykloje, vėliau Telšiuose. 1944 m. per karo sumaištį atsidūrė Vokietijoje, o 1947 m. išvyko į Belgiją, kur liko iki savo gyvenimo pabaigos. E. Cinzas baigė elektrotechnikos institutą, dirbo anglių kasyklose. Įvykus nelaimei, kurios metu neteko kojų, ėmėsi literatūrinio darbo. Redagavo Belgijos lietuvių laikraštį „Gimtoji šalis“. Rašė lietuviškai. Jo knygos buvo leidžiamos Lietuvoje ir užsienyje.
Gruzijos futbolo varžybos 2018 m.

Pereinamosios rungtynės

Dėl išlikimo Liga 2 kovojo Guria ir Samgurali.
Burundžio frontas už demokratiją

Burundžio frontas už demokratiją, (FRODEBU, pranc. Front democratique de Burundi, arba Le Parti Sahwanya) – Burundžio kairioji demokratinio socializmo politinė partija.

Istorija

Įkurtas 1986 m. vietoje Burundžio darbininkų partijos Melchioro Ndadajės iniciatyva. Legalizuotas 1992 m. Didžiausia dalis partijos narių – iš hutu genties.
1993 m. pirmuosiuose daugiapartiniuose parlamento rinkimuose FRODEBU buvo gavęs 70 % balsų ir 65 iš 81 vietos Nacionalinėje Asamblėjoje. Prezidento rinkimus laimėjo M. Ndadajė. Tačiau tutsių genties kariškiai nužudė prezidentą ir pradėjo pilietinį karą.
Pasibaigus pilietiniam karui 2005 m. parlamento rinkimuose FRODEBU gavo 21,7 % balsų ir 30 iš 118 vietų Nacionalinėje Asamblėjoje bei 5 iš 49 Senate.
SI konsultacinis narys nuo 2003 m. spalio 27 d.
Geležių pagrindinė mokykla

Istorija

Geležių pagrindinė mokykla įkurta 1909 metais. 1948 metų rugsėjo 1 d. buvo atidaryta progimnazija su viena penkta klase. 1950 metais buvusiose valsčiaus patalpose įkurta septynmetė mokykla, kuri nuo 1953 m. išaugo į vidurinę. Nuo 2001 m. rugsėjo 1 dienos, vykdant mokyklų tinklo pertvarką, mokykla reorganizuota į pagrindinę.
Pasakiškės

Pavadinimo kilmė

Pavadinimas kilęs iš greta esančio didesnio kaimo – Sakiškių pavadinimo: tarybiniais metais dažniau naudotasi rusifikuotais pavadinimais, šiuo atveju Sakiški (rus. Сакишки) įtakojo greta esančio mažesnio kaimo pavadinimą, panaudojant priešdėlį po- (rus. под-, „esantį po“), taip atsirado Podsakiški (rus. Подсакишки), ilgainiui tapo Podsakiškis, o su laiku – Pasakiškių kaimu, trumpiau – Pasakiškėmis.
Sakiškių pavadinimas yra kildinamas nuo Šakiškių („šakoto“) miško pavadinimo, esančio tarp Nemenčinės ir Sakiškių.
Senieji aplinkinių gyvenviečių gyventojai Pasakiškes vadina Vienuolynu (rus. Монастырь, Monastyr), dėl jose dar XIX a. pastatyto pravoslavų vienuolyno pastato.

Istorija

1915 m. buvo pastatytas medinis gyvenamasis pastatas šiaurinėje (dabar esančio kaimo) dalyje, greta esančio šulinio, 1918 m. – pietinėje. 1953 m. atsikraustė naujieji kaimo gyventojai, pastatyti du nauji gyvenamieji namai šiaurės bei šiaurės rytų pusėje, 1918 m. statyto namo priestatas, šalia jo užsodintas sodas bei iškastas antrasis kaimo šulinys. Antroji Pasakiškių apgyvendinimo banga prasidėjo apie 2005-uosius. 2011 m. rajono savivaldybės merės sprendimu, kaime atsirado dvi gatvės – Pušyno bei Pasakiškių. Šiuo metu kaime yra 15 gyvenamųjų namų, gyvena 13 šeimų.

Lankytinos vietos kaimynystėje

Zamečkavo skulptūrų parkas, Antavilio ežeras, Šakiškių skardis.
Alpensijos biatlono centras

Istorija

1998 m. stadionas oficialiai atidarytas. 1999 m. stadione vyko žiemos Azijos žaidynių biatlono varžybos.
2007 m. trasa ir stadionas renovuoti ir 2008 m. Alpensijos biatlono centras įtrauktas į biatlono pasaulio taurės kalendorių. 2009 m. čia surengtas pasaulio biatlono čempionatas.
KK145

Maršrutas

Kelias prasideda ties Aristava, atsišakodamas nuo tarptautinio greitkelio E67 Helsinkis-Talinas-Ryga-Panevėžys-Kaunas-Varšuva-Vroclavas-Praha . Eina rytų kryptimi per Kėdainių, Jonavos ir Ukmergės rajonus.
Prie kelio yra šios didesnės gyvenvietės: Žemieji Kapliai, Šėta, Pasraučiai, Bukonys, Lokėnai, Viliukai, Jakutiškiai, Deltuva.
KK145 kerta Sulevos, Šumeros, Obels, Lankesos, Armonos upes. Ukmergėje įsijungia į Kauno gatvę.
Ukmergės rajone kelias patekęs į Aukštaičių aukštumos pakraštį tampa vingiuotas. Didelė kelio atkarpa 2005-2006 m. renovuota. Ties įvažiavimu į Ukmergę įrengtas žiedas.
Milda Budrienė

Milda Budrienė (1916 m. sausio 14 d. Lavrensas, Masačiusetso valstija) – lietuvių gydytoja, JAV lietuvių visuomenės veikėja, medicinos istorijos tyrinėtoja.

Biografija

Vyras gyd. Stasys Budrys. 1923 m. su tėvais atvyko į Lietuvą. 1940 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1946 m. grįžo į JAV. Įgijo teisę verstis medicinos praktika Ilinojaus (1950 m.), Floridos ir Indianos (1975 m.) valstijose. 1958–1984 m. dirbo Ilinojaus universiteto Alergijos klinikoje, nuo 1960 m. klinikinė instruktorė, 1971–1984 m. klinikinė profesorė asistentė.
1965–1970 m. Lietuvių gydytojų biuletenio redaktorė. Nuo 1985 m. S. Budrio lietuvių fotoarchyvo valdybos pirmininkė, rėmė kultūrinius renginius, fotografijų parodas. Nuo 1988 m. Lituanistikos tyrimo ir studijų centro Lietuvių medicinos muziejaus Čikagoje, įkurto jos iniciatyva ir pastangomis, direktorė. Dar 1950 m. pradėjo rinkti duomenis apie senosios emigracijos lietuvius gydytojus. Tai buvo pati pradžia, iš kurios vėliau atsirado Lietuvių medicinos muziejus.
Cornelis van Haarlem

Kornelis van Harlemas (ol. Cornelis van Haarlem, Cornelis Cornelisz., 1562, Harlemas – 1638 m. lapkričio 11 d., ten pat) – Nyderlandų manierizmo tapytojas. Lietuvos dailės muziejaus rinkiniuose yra jo paveikslas „Senojo ir Naujojo Testamento alegorija“ (nuolatinėje ekspozicijoje Radvilų rūmuose).

Biografija

Kornelis Kornelisonas van Harlemas gimė 1562 m. Harleme, turtingoje šeimoje. Jo tėvai 1572 m. paliko miestą jį apgulus Ispanijos kariuomenei. Kornelis pasiliko su mokytoju Pieter Pietersz. 1580 ir 1581 m. jis mokėsi Ruane ir Antverpene, po to grįžo į Harlemą. Pirmasis reikšmingas jam užsakytas paveikslas, kuriame pavaizduotas vietos civilinės sargybos narių grupinis portretas, išgarsino Kornelį Harleme. Šis paveikslas padarė įtakos vėlesniems Frans Hals ir kitų dailininkų panašios tematikos grupiniams portretams. Apie 1584 m. Kornelis susitiko Hendrick Goltzius ir Karel van Mander, su kuriais įkūrė Harleme mokyklą („Akademiją“) ir buvo svarbiausiais to meto Harlemo dailininkais-manieristais. Kornelio kompozicijos dažnai buvo pripildytos nuogų figūrų labai sudėtingomis pozomis, vaizduojamų neįprastais kampais. Jis daugiausiai tapė religines ir mitologines scenas, yra nutapęs portretų, virtuvės scenų, natiurmortų. Jo paveikslus Europoje populiarino Hendrick Goltzius graviūros. Kornelis mirė 1638 m. lapkričio 11 d. Harleme. Geriausi jo darbai sukaupti Franso Halso muziejuje Harleme.
Flamandų Brabanto provincija

Geografija

Beveik visas paviršius – sukultūrinta lyguma. Aukščiausias taškas – 137,3 m (Landeno savivaldybėje). Svarbiausios upės: Deilė, Demeris, Sena.
Dainius Radzevičius

Biografija

1994 m. baigė Vilkaviškio Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą. 2008 m. baigė Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto žurnalistikos bakalauro studijas. 2012 metais baigė Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto komunikacijos ir informacijos magistro studijas. 1997–2002 m. mokėsi žurnalistikos kursuose Vokietijoje.
1995 m. savaitraščio „Sargyba“ korespondentas. 1995–1998 m. Vyriausybės kanceliarijos konsultantas spaudos reikalams. 1998–1999 m. “Vilsat” ir „11 kanalas“ redaktorius, programų direktoriaus pavaduotojas. 1999–2000 m. Teismų departamento atstovas spaudai. 2001–2006 m. Teisingumo ministerijos Viešųjų ryšių tarnybos darbuotojas ir vadovas. 2001–2008 m. Vilniaus TV laidų „Teisė. Arčiau žmogaus“, „Dviguba tiesa“ vedėjas. 2002–2010 m. Nacionalinės UNESCO komisijos narys. 2006–2010 m. Žinių radijo laidos „Žiniasklaidos anatomija“ vedėjas. Nuo 2003 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos pirmininkas. 2008–2013 m. LRT tarybos narys ir pirmininkas. Nuo 2013 metų gegužės yra Lietuvos radijo ir televizijos komisijos narys. Nuo 2009 metų internete kuria savo asmeninį dienoraštį.
Henry Purcell

Biografija

Jo mokytojai buvo žymiausi to meto anglų kompozitoriai Pelamas Hemfris ir Džonas Blou. H. Perselis greitai kilo muzikinės karjeros laiptais: jau 1675 m. buvo išspausdintos pirmosios jo dainos, 1677 m. jis tapo karaliaus kamerinės muzikos kūrėju, 1679 m. – Vestministerio abatijos (valdovų karūnavimo bažnyčios) vargonininku, 1682 m. – karališkosios kapelos vargonininku ir dainininku, nuo 1683 m. iki mirties buvo atsakingas už kapelos instrumentų būklę.
FK Srpsko Sarajevo

Istorija

Bosnijos karo metu klubas žaidė Palėje. Jis savo istoriją siejo su FK Sarajevo klubu.
Carl Gustav (ginklas)

Carl Gustav – švedų koncerno Saab Bofors Dynamics AB pertaisomas, trumpo nuotolio nešiojamasis prieštankinis granatsvaidis.

Paskirtis

Carl Gustaf yra pėstininkų skyriaus ginklas. Ginklas skirtas priešo šarvuotai technikai, gyvajai jėgai ir lengviems fortifikaciniams įrenginiams naikinti.

Istorija

Dar Antrojo pasaulinio karo metu švedų inžinieriai pradėjo konstruoti beatotrankį prieštankinį ginklą. Tokiame ginkle visas šūvio metu susidaręs parako dujų perteklius pasišalina priešinga nei šūvio kryptimi pro galinę ginklo vamzdžio angą. Pirmasis modelis buvo 20 mm, tačiau tokio ginklo efektyvumas kovojant prieš šarvuotą techniką buvo nepakankamas, todėl 1946 m. sukurtas pirmasis 84 mm ginklas, kuriuo 1948 m. pradėta apginkluoti Švedijos kariuomenė.
Jo šaudmenys veikia priešo technikos šarvą kumuliacinio sprogimo būdu. Ginklas pavadintas Švedijos karaliaus, žymaus karvedžio Karolio X Gustavo garbei.
Ginklas pranoko visus savo meto analogus šūvio nuotoliu. Tai buvo pasiekta įdiegus graižtvinį vamzdį. Ginklo privalumas – palyginti platus įvairios paskirties šaudmenų pasirinkimas.
1964 m. ginklas buvo modifikuotas ir pavadintas Carl Gustaf M2.

Naudojimas

Carl Gustaf aptarnauti reikalingi du kariai, šaulys ir užtaisinėtojas. Ginklas užtaisomas per vamzdžio galinę dalį. Carl Gustaf turi atidaromą vamzdžio galą su reaktyvine tūta (per kurią šūvio metu išeina parako dujos), jį atidarius įstatomas šaudmuo. Visų tipų šaudmenys, be kovinės dalies, turi aliuminio tūtą su plastikiniu dugnu, kuris šūvio metu išmušamas, ir parako dujų perteklius gali išeiti lauk per reaktyvinę tūtą. Ginklas turi dvi pistoletines rankenas. Viena (su paleidžiamuoju mechanizmu) skirta ugnies kontrolei, kita – ginklo pusiausvyrai kontroliuoti taikantis, taip pat atramą prie peties. Carl Gustaf standartiškai komplektuojamas su trumpu dvikoju stovu, tačiau gali būti ir trikojis. Taip pat ginklo komplekte yra optinis taikiklis.

Charakteristikos

Kalibras: 84 mm
Ginklo svoris: (M-2)14,2 kg, (M-3) 8,5 kg
Optinio taikiklio svoris: (M-2) 1,1 kg, (M-3) 0,7 kg
Įrankių maišelio svoris: 3,0 kg
Ginklo komplekto svoris: (M-2)16,6 kg, (M-3) 9,7 kg
Transportavimo dėžė (tuščia): (M-2)12,0 kg, (M-3) 8,6 kg
Ginklas su transportavimo dėže: (M-2)31,6 kg, (M-3) 21,5 kg
Ilgis: (M-2)113 cm, (M-3)106 cm
Graižtvos: 24
Galimi taikymosi įtaisai: optinis arba mechaninis ir naktinio matymo
Šūvių skaičius per minutę: 4–5

Naudotojai

Carl Gustaf prieštankiniai granatsvaidžiai naudojami Švedijos, JAV, Vokietijos, Norvegijos, Olandijos, Australijos, Austrijos, Danijos, Kanados, Baltijos šalių ir kai kurių kitų šalių kariuomenėse. Taip pat Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgos.
Litbelas

Prielaidos

1918 m. gruodžio mėn. Baltarusiją paliko Vokietijos kariuomenė, kuri ėmė trauktis ir iš Lietuvos. Lietuvos ir Baltarusijos teritorijoje tuo metu jau buvo keli valdžios centrai – Lietuvos Taryba ir jos 1918 m. lapkričio mėn. suformuota vyriausybė, komunistus palaikančios grupuotės, lenkų kariniai junginiai.

Litbelas

Po pirmųjų rimtų mūšių tarp puolančios Raudonosios armijos ir lenkų dalinių (1919 m. vasario 14 d.) pirmojoje Lenkijos-sovietų karo pirmojoje fazėje Lenkijos armija kovo pradžioje perėjo į puolimą. 1919 m. vasario 27 d. Baltarusijos Tarybų Socialistinė Respublika susijungė su Lietuvos Tarybų Socialistine Respublika. Šios valstybės vadovais buvo Kazimieras Cichovskis (Kazimierz Cichowski, Казимир Генрихович Циховский), ir Vincas Mickevičius-Kapsukas.
KF Liria

Istorija

Klubo ištakos siekia 1930 m. 
Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvauja šalies aukščiausios lygos pirmenybėse.
Vila Nova de Famalikaunas

Istorija

1985 m. suteiktos miesto teisės.
Kazys Rimantas Stanevičius

Biografija

1963–1967 m. mokėsi Šiaulių politechnikume, 1968–1973 m. studijavo Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete.
1967–1969 m. Šiaulių Profesinės technikos mokyklos Nr. 13 dėstytojas, 1969–1970 m. Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos Šiaulių gamybinio mokymo kombinato meistras, 1970–1973 m. Šiaulių politechnikumo meistras, dėstytojas.
1973–1987 m. Lietuvos centrinės statistikos valdybos Telšių informacinio skaičiavimo centro viršininkas, 1987–1989 m. Telšių statistikos skyriaus viršininkas, 1989–1994 m. Telšių kuro tiekimo bazės vyr. inžinieriaus pavaduotojas, nuo 1995 m. Telšių apskrities centrinio pašto direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Telšių rajono skyriaus narys.
1995–1997 m. ir 2000–2003 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP), 2000–2002 m. Kontrolės komiteto pirmininkas.
1987 m. Lietuvos meno saviveiklos žymūnas. Lietuvos bajorų karališkosios sąjungos Telšių tarybos narys.
Mandžukas

Įkūrimas

Japonijos įtaka teritorijoje plėtėsi po pirmojo kinų-japonų karo ir Rusijos-Japonijos karo. 1931 m. rugsėjį Japonija incenizavo Mukden incidentą, kurį panaudojo kaip pretekstą įvesti tiesioginę kontrolę. 1932 m. vasario 18 d. buvo paskelbta Mandžiūrijos nepriklausomybė nuo Kinijos, o tų pačių metų kovą įsteigtą marionetinė Mandžuko valstybė.
1932 m. spalio mėnesį Tautų Lyga išleido ataskaitą, kurioje kritikavo Japonijos elgesį ir kaip sprendimą pasiūlė Mandžiūrijos autonomijos įsteigimą Kinijos sudėtyje. Išreikšdama savo protestą, Japonija 1933 m. vasarį pasitraukė iš Tautų Lygos ir panaudodama kariuomenę aneksavo ir prie Mandžuko prijungė dar dalį Kinijos teritorijos. Vėliau Mandžukas buvo naudojamas kaip patogi vieta rengti tolimesnius išpuolius prieš Kiniją.

Valdymas

Mandžuko valdė Japonijos statytinis Puyi – paskutinis Čingų dinastijos imperatorius. Kadangi Puyi buvo mandžiūras, taip norėta parodyti, kad Mandžuko įkurta vietos gyventojų iniciatyva. 1934 m. Puyi statusas pakeltas į imperatoriaus, o Mandžuko paskelbta monarchija. Nepaisant imperatoriaus statuso, Puyi turėjo paklusti Valstybės tarybai, kurioje pagrindines pozicijas užėmė japonų pareigūnai. Taryba turėjo teisę svarstyti Puyi pasiūlymus ir nepriimtinus atmesti.

Ekonomika ir raida

Pagrindinis Japonijos interesas išlaikyti įtaką Mandžuke buvo teritorijoje esantys gamtiniai ištekliai. Siekiant vystyti išteklių gavybos ir perdirbimo pramonę, Mandžuko ekonomika buvo tampriai susieta su Japonijos. Padedamos centrinės valdžios, į pramonės plėtrą daug investavo didžiosios Japonijos kompanijos, buvo tiesiami keliai, geležinkelio linijos, plečiami ir modernizuojami miestai. Pastangos didžiąją dalimi buvo sėkmingos – Mandžukas per kelerius metus tapo stipriai industrializuotas ir sparčiai didino pramoninės gamybos apimtis. Tai Japonija vėliau išnaudojo karo tikslams, paversdama Mandžuką į išteklių tiekėją.
Mandžuko ekonominė plėtra į teritoriją pritraukė nemažai japonų. Jų skaičius 1940-ųjų pradžioje siekė apie vieną milijoną. Prie to prisidėjo ir aktyvus Japonijos valdžios siekis skatinti Japonijos gyventojų, ypač iš vargingesnių kaimiškų vietovių, įsikūrimą derlingesnėse Mandžuko žemėse. Naujakuriams būdavo dalinami žemės plotai, suteikiama parama žemės ūkio technikos įsigijimui. Japonijos gyventojų įkūrdinimas Mandžuko pakraščiuose turėjo ir strateginę prasmę, tikintis, kad prireikus žemdirbius bus galima mobilizuoti į armiją.

Žlugimas

Mandžukas žlugo paskutinėmis Antrojo pasaulinio karo dienomis, 1945 m. rugpjūčio 9 d. prasidėjus sovietų invazijai. Negalėdama suformuoti pasipriešinimo, Japonija kiek daugiau nei per savaitę prarado visą Mandžuko teritoriją. Sovietų armija į nelaisvę paėmė apie 600 000 japonų gyventojų. Galutinai Mandžukas buvo išformuotas po Japonijos kapituliacijos.
Mastrichto kriterijai

Mastrichto kriterijai, kitaip konvergencijos kriterijai – kriterijai, pagal kuriuos nustatoma, kada ES šalys narės gali pereiti į trečią Europos Ekonominės ir pinigų sąjungos (EMU) etapą bei įsivesti eurą. 4 pagrindinius kriterijus nustato Europos sąjungos sutarties 121 (1) straipsnis. Kriterijų nustatymo tikslas yra išlaikyti kainų stabilumą Euro zonoje, į ją įsijungiant naujoms valstybėms narėms.
Ali Sabiho regionas

Geografija

Rytuose ribojasi su Somaliu, pietuose – su Etiopija, vakaruose – Dikilio regionu, šiaurėje – Artos regionu. Pietuose iškilę Arėjaus kalnai, siekiantys 1301 m aukštį. Kiti kalnai – Rahle Godlė, Bouros, Dagueino. Ali Sabiho regioną kertą Dėjdėjaus, Holholio, Beje Adėjaus, Danano, Gestiro vadžiai.