google/wiki40b huggingface dataset:
Dzidas Budrys

Biografija

Mokėsi Jurbarko progimnazijoje, Raseinių gimnazijoje. 1922 m. rudenį atvykęs į Kauną dirbo raštininku Geležinkelių valdyboje. 1923 m. eksternu baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1923–1927 m. studijavo Lietuvos universiteto Teisės fakulteto ekonomikos skyriuje.
Studijų metais aktyviai dalyvavo studentų socialdemokratų organizacijos „Žaizdras“ veikloje, vėliau aktyviai dirbo profsąjungose. 1924–1930 m. priklausė Lietuvos socialdemokratų partijai (LSDP). 1925 m. balandžio 17 d. XII LSDP suvažiavime išrinktas CK nariu. Redagavo laikraščius „Atžala“, „Žiežirba“, bendradarbiavo leidiniuose „Socialdemokratas“, „Aušrinė“, „Lietuvos žinios“, „Kultūra“ ir kt.
1926–1927 m. mokytojavo Kauno aukštesniojoje komercinėje mokykloje, 1928–1929 m. „Aušros“ gimnazijoje. 1928–1935 m. dirbo Lietuvos banko Informacijos skyriuje (Statistikos ir ekonomikos skyriaus vedėju dirbo prof. Albinas Rimka). 1931–1932 m. su Rokfelerio stipendija studijavo Londono universitete. 1932–1940 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete (VDU). Nuo 1932 m. VDU Teisės fakulteto asistentas, nuo 1933 m. vyr. asistentas.
1937 m. Didvyrių kaime (dab. Kauno rajonas), esančiame Lomankos miško pakraštyje, nusipirko sodybą, o jo sūnus rašytojas Rimantas Budrys (1930–2001) čia įkūrė dendrologinį parką, kuriame auga apie 110 rūšių medžių ir krūmų.  1938 m. apgynė ekonomikos mokslų daktaro disertaciją „Trumpalaikio žemės ūkio kreditavimo principai ir sistemos“, 1939 m. pavasarį – habilitacijos darbą „Centrinių bankų atviros rinkos politika“.
Prasidėjus sovietinei okupacijai 1940 m. liepos-rugsėjo mėn. vadovavo Lietuvos banko nacionalizavimui. 1940–1941 m. Valstybinės plano komisijos pirmininko pavaduotojas. 1940–1943 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakulteto (VU EF) docentas. 1941–1971 m. LSSR MA tikrasis narys.  1944–1951 m. VU EF Politinės ekonomijos katedros vedėjas, nuo 1944 m. profesorius. 1946–1953 m. LSSR MA Visuomenės mokslų skyriaus akademikas-sekretorius ir Ekonomikos instituto direktorius. Nuo 1946 m. redagavo aukštųjų mokyklų leidinius. 1963 m. LSSR nusipelnęs mokslo veikėjas.  Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Glyno gyvenvietės

Tyrimai

Glyno gyvenvietes 1938–1940 m. surado Konstantinas Jablonskis. Aptikta 11 stovyklų – titnago apdirbimo vietų ir gyvenviečių. Dauguma jų yra ežero vakariniame gale, ant aukšto kranto. Iš Glyno gyvenviečių daug radinių surinko K. Jablonskis, 1962 m. ir 1966 m. Istorijos instituto ekspedicija (vadovė Rimutė Rimantienė). Iš stovyklų surinkta daugiausia paleolito radinių: svidrinių strėlių antgalių, rėžtukų, gremžtukų, dvigalių skaldytinių. Juose rasta ir vėlyvojo mezolito – episvidrinių, lancetinių, trapecinių strėlių antgalių, retušuotų skelčių, nuoskalų bei vėlyvojo neolito trikampių strėlių antgalių, skelčių, nuoskalų. Gyvenvietėms būdingi neolito dirbiniai: retušuotos skeltys, nuoskalos. Ant medžiais apaugusio Glyno pelkės kranto buvo rasta retų Bromės-Liungbiu kultūrai ir Arensburgo kultūrai būdingų paleolitinių strėlių antgalių. Glyno ežero I, III, IV ir VI gyvenvietėse bei Glyno pelkės gyvenvietėje 1998 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Algirdas Girininkas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
FK Standard

Istorija

Iki 2009 m. žaidė Baku.
Dešte Lutas

Dešte Lutas (pers. کویر لوت = Dasht-e Lut) – druskinga dykuma rytų Irane, Irano kalnyne. Užima apie 80 000 km² plotą, ilgis apie 550 km, didžiausias plotis 200 km. Šiaurėje palaipsniui pereina į Dešte Keviro dykumą. Būdingas aukštis 500–800 m. Paviršius gausiai išraižytas lėkštomis nenuotakiomis daubomis (aukštis 200–250 m), kuriose plyti druskožemiai ir takyrai. Šiaurėje yra 1000–2000 m aukščio kalnagūbrių (aukštis iki 2992 m, Naibando k.). Šiaurėje vyrauja akmeningoji ir skaldingoji dykuma, pietvakariuose – hamada, joje yra jardangų, Namakzaro druskopelkė. Pietuose ir rytuose driekiasi barchanai, įvairios kopos, santykinis aukštis iki 200 m (vienos aukščiausių pasaulyje).
Klimatas subtropinis, labai sausas. Sausio mėnesio vidutinė temperatūra 5-10 °C, liepos 28-30 °C. 2004–2005 m. NASA išmatuota Dešte Luto paviršiaus temperatūra siekė 70,7 °C. Per metus iškrenta apie 100 mm kritulių.
Oazių nedaug. Pietiniu Dešte Luto pakraščiu eina Teherano-Zahedano automobilių kelias.
Portugalijos futbolo varžybos 1930–1931 m.

Portugalijos futbolo varžybos 1930–1931 m.
Mokestininkas

Mokestininkas - mokesčių žinovas, specialistas.

Vokietija

Vokietijoje mokestininkais vadinami mokesčių specialistas (Steuerfachmann), mokslininkas mokestininkas (vok. Steuerwissenschaftler). Oficiali profesija - mokesčių patarėjas (Steuerberater). Advokatas mokesčių teisės specialistas - advokatas specialistas mokesčių teisės srityje (oficialus profesinis vardas). Mokesčių mokslai yra oficiali akademinė bei mokslinių tyrimų sritis. Yra specialios studijų programos. Mokesčių teisės mokslininkas (mokesčių teisėtyrininkas) vad. Steuerrechtswissenschaftler (sutr. Steuerrechtler).

Lietuva

Lietuvoje mokestininkais vadinami visi mokesčių srityje dirbantys specialistai (verslo patarėjai konsultacinėse bendrovėse, teisininkai advokatų kontorose, teisinių paslaugų įmonėse ir pan.). Profesijų arba profesinių vardų, reglamentuojamų įstatymais, Lietuvoje nėra.
Vardenisas

Istorija

Viena seniausių Armėnijos gyvenviečių. Miesto statusą gavo 1995 m. Iki 1969 m. buvo žinomas kaip Basargechar. Senasis pavadinimas – Vasakashen (arm. Վասակաշեն).
Ed Diener

Edward Diener (gimęs 1946 m.) yra amerikietis psichologas, profesorius ir knygų autorius. Jis žinomas dėl savo daugybės tyrimų, atliktų per paskutinius 25 metus,  laimės temomis: gerovės (laimės) matavimai, temperamento ir asmeninių savybių įtaka laimei, teorijos apie gerovę, pajamų ir laimės ryšys, kultūrinių ypatumų ir laimės ryšys. Dėl savo didžiulio indėlio į šios srities mokslines studijas Ed Diener yra vadinamas "daktaru laime".  Jam yra tekę bendradarbiauti su mokslininkais Daniel Kahneman ir Martin Seligman. Diener yra vyresnysis mokslininkas Gallup organizacijoje.

Laimės tyrimai

Diener 2002 m. kartu su Martin Seligman atliktas tyrimas Ilinojaus universitete parodė, kad bendra savybė, dažniausiai pasitaikydavusi tarp 10% laimingiausių tirtų studentų buvo ta, kad juos siejo stiprūs ryšiai su draugais ir šeima, kad studentai su jais daug leisdavo laiko.  Diener teigė, kad „tam, jog žmogus būtų laimingas, svarbu tobulinti savo socialinius įgūdžius, gilinti artimus ryšius su žmonėmis ir nusipelnyti kitų žmonių paramą.“  Diener tyrimai parodė, kad „jeigu žmogaus baziniai poreikiai yra patenkinti, papildomos pajamos turi mažai įtakos pakelti žmogaus pasitenkinimo gyvenimu lygį.“ Pasak Diener, tyrimai rodo, kad du daugiausiai įtakos žmogaus gyvenimui turintys įvykiai paprastai būna sutuoktinio praradimas ir darbo praradimas.  Vykdyti laimės tyrimus Diener sukūrė pasitenkinimo gyvenimu skalę, bazinį ir plačiai naudojamą įrankį.
Paliepis (Lazdijai)

Aplinkinės gyvenvietės

ViktarinasNorkūnai
Kakuei Tanaka

Biografija

Tanaka gimė 1918 m. nedideliame Nišijamos mieste Niigatos prefektūroje. Jo tėvai buvo neturtingi, todėl sulaukęs 15 metų Tanaka turėjo palikti mokyklą ir pradėjo dirbti statybose. Antrojo pasaulinio karo metais tarnavo armijoje, buvo išsiųstas į Mandžiūriją, tačiau dėl ligos 1941 m. grįžo atgal į Japoniją. Čia įkūrė savo statybų kompaniją, kuri sėkmingai augo ir greitai tapo viena didžiausių šalyje.
Nuo 1947 m. Tanaka buvo išrenkamas į parlamentą, 1962 m. tapo finansų ministru ir šias pareigas ėjo trejus metus. 1965 m. paskirtas Liberalų demokratų partijos generaliniu sekretoriumi. 1971–1972 m. užėmė ministro postą vienoje įtakingiausių ministerijų – Tarptautinės prekybos ir pramonės, o 1972 m. birželį išrinktas šalies ministru pirmininku.
Pagrindinės Tanakos vadovavimo metu vykdytos politikos kryptys buvo diplomatinių santykių su Kinija užmezgimas (lig tol Japonija palaikė Taivaną); kova su tarša, skatinant pramonės įmonių persikėlimą toliau nuo tankiai apgyvendintų vietovių; valstybinės socialinės apsaugos sistemos įkūrimas, siekiant padidinti gyventojų palankumą Liberalų demokratų partijai.
1974 m. spalį spaudoje pasirodė įtarimai dėl Tanakos vykdomų finansinių manipuliacijų. Reaguodamas į tai, Tanaka atsistatydino tų pačių metų lapkritį. 1976 m. vasarį buvo paviešintas Lockheed skandalas, kuriame Tanaka ir kiti politikai apkaltinti kyšių ėmimu iš amerikiečių aviacijos kompanijos Lockheed už susitarimą iš jų įsigyti Tristar lėktuvus. Tanaka liepą buvo trumpam areštuotas ir po kelerius metus trukusio teismo proceso, 1983 m. spalį pripažintas kaltu, jam skirta 4 metų bausmė. Netrukus byla su apeliacija buvo perduoda aukštesniam teismui, o vėliau ir Aukščiausiajam. Jos nagrinėjimas tęsėsi iki pat Tanakos mirties 1993 m.
1984 m. Tanaka pasitraukė iš Liberalų demokratų partijos, tačiau išlaikė stiprius ryšius su svarbiausiais jos nariais, darė jiems didelę įtaką, prisidėjo prie partijos politikos formavimo. Paskutinį gyvenimo dešimtmetį turėjo įvairių sveikatos problemų: 1985 m. patyrė insultą, jam buvo diagnozuotas diabetas, skundėsi hipertenzija ir galiausiai 1993 m. gruodžio 16 d. mirė ligoninėje nuo plaučių uždegimo.
Tanakos duktė Makiko Tanaka yra Japonijoje žinoma politikė, 2001–2002 m. dirbusi užsienio reikalų ministre, o 2012 m. pabaigoje – švietimo, kultūros, mokslo, sporto ir technologijų ministre.
Savanorių prospektas (Kaunas)

Istorija

Dabartinio Savanorių prospekto pradžia – 1836 m. Peterburgo-Varšuvos traktas. Iki 1915 m. Peterburgo gatve. 1915–1919 m. gatvė buvo vadinama Vilniaus gatve. 1919 m. gatvei suteiktas Ukmergės plento pavadinimas. 1938 Nepriklausomybės kovų dvidešimtmečio proga, plentas pavadintas Savanorių prospektu Sovietmečiu buvo pervadinta Raudonosios Armijos prospektu. 1989 m. pavadinimas atkurtas.
Semba

Semba (prūs. Semba) (arba Sema, Sama) – prūsų žemė, esanti pusiasalyje, kurį iš trijų pusių supa vandenys: iš Vakarų – Aistmarės, Baltijos jūra ir Kuršių marios, iš rytų – Deimenos upė (čia ribojasi su Nadruva), o iš pietų – Priegliaus upė (riba su Notanga).

Istorija

1254-1256 m. šią prūsų genties sembų apgyvendintą žemę užkariavo Vokiečių ordinas, buvo įkurta Sembos vyskupija, viena iš keturių 1243 m. buvusių Prūsijos vyskupijų (kitos – Pamedės, Varmės ir Kulmo vyskupijos). 1257 m. Semba buvo padalinta tarp Vokiečių ordino magistro ir Sembos vyskupo.
Į Sambiją ėmė keltis kolonistai iš Šventosios Romos imperijos, o vietiniai prūsai sembai buvo palaipsniui asimiliuojami. Sembos pusiasalyje senoji prūsų kalba išsilaikė ilgiausiai – čia ji išnyko tik XVIII a, pradžioje.
Pagal Petrą Dusburgietį Semba buvo padalinta į 15 smulkesnių vienetų (išvardinti iš rytų į vakarus, pateikti vokiški pavadinimai) – Germau, Medenau, Rinau, Pobeten, Wargen, Rudau, Laptau, Quedenau, Schaaken, Waldau, Caimen, Tapiau, Labiau, Laukischken ir Wehlau.
Pusiasalis tapo Prūsijos hercogijos dalimi 1525 m., kai vienuoliškoji Vokiečių ordino valstybė tapo pasaulietine. Hercogystė 1618 m. tapo pavaldi Brandenburgo markgrafystei, o dar vėliau – Prūsijos karalystei, kurią 1701 m. paskelbė Hohencolernai. 1773 m. Semba tapo Rytų Prūsijos provincijos dalimi. Prūsija visiškai susivienijo su Vokietija 1871 m., kai atsirado Vokietijos imperija.
Po Pirmojo pasaulinio karo Rytų Prūsija tapo Veimaro Vokietijos eksklavu. 1945 m. Rytų Prūsija buvo padalinta Lenkijai ir TSRS. Semba tapo Kaliningrado srities dalimi, vietiniai gyventojai vokiečiai buvo išstumti. Semba buvo apgyvendinta atkeldintais rusais ir baltarusiais.
Lietuvos herbologų draugija

Lietuvos herbologų draugija – Lietuvos piktžolių ir augalų apsaugos nuo piktžolių tyrinėtojų mokslinė organizacija, įkurta 1993 m. Kaune.

Veikla

Draugija padeda savo nariams keistis moksline informacija, koordinuoja jų tyrimus, organizuoja mokslines konferencijas, ekspedicijas, propaguoja herbologijos mokslo laimėjimus, palaiko ryšius su Europos herbologų draugija. Draugijos veiklai vadovauja valdyba. Turi 60 narių.
Aldona Liobytė

Biografija

1932–1935 m. Vilniaus universitete studijavo lenkų kalbą ir literatūrą, 1935–1939 m. Vytauto Didžiojo universitete – lietuvių kalbą ir literatūrą.
1941–1945 m. Vaidilos teatro, 1945–1949 m. – Vilniaus dramos teatro aktorė. 1949–1961 m. Grožinės literatūros leidyklos Vaikų ir jaunimo literatūros redakcijos vedėja. Skatino jaunus rašytojus ir dailininkus remtis liaudies pasakomis, tautosaka. Dėl ideologinio lojalumo stokos buvo priversta išeiti iš darbo.

Kūryba

Daug nusipelnė grąžinant į kultūrą lietuvių liaudies pasakas ir kitą tautosaką. Parengė ir stilizavo teminius lietuvių liaudies pasakų rinkinius „Šimto zuikių piemuo“ (1959 m.), „Nė velnio nebijau“ (1964 m. 2 leid. 1988 m.), pagrindinius pasakų tipus pateikė savo sudarytoje knygoje „Gulbė karaliaus pati“ (1963 m., 1986 m.). Liaudies kūrybos motyvais parašytose pasakose (rinkiniai „Pasaka apie narsią Vilniaus mergaitę ir galvažudį Žaliabarzdį“ 1970 m. 2 leid. 1985 m. ir kt.) atsirado ironijos, parodijos, grotesko elementų. Po mirties archyvuose surasta ir išleista apysaka pasaka „Kiškelis Baltkakliukas“ (išl. 2005 m.).
Vaikų dramaturgijos ir teatro istorijoje svarbios tautosaka paremtos jos dramos „Kupriukas muzikantas“ (išl. 1955 m., 1984 m., pastatyta 1955 m.), „Meškos trobelė“ (1956 m., pastatyta 1956 m., 1957 m. pavadinimu „Užburtas karaliūnas“, pastatyta 1965 m., 1983 m., 1994 m.), „Trys negražios karalaitės“ (1967 m., pastatyta 1968 m., 1988 m.), „Kuršiukas“, pastatyta 1969 m., 1990 m.), „Devyniabrolė“ (1973 m., pastatyta 1971 m., 1975 m.), „Aukso obuolys“ (1978 m., pastatytas 2005 m.). Parašė apsakymų vaikams (rinkiniai „Tėveli, būk mažas“ 1973 m., papildytas 1983 m., ir kt).
Su K. Kymantaite inscenizavo P. Cvirkos „Žemę maitintoją“ (pastatyta 1950 m.), „Meisterį ir sūnus“ (pastatyta 1965 m.), A. Vienuolio „Paskenduolę“ (pastatyta 1956 m.). Su kompozitoriumi J. Juzeliūnu parengė operos libretą pagal V. Mykolaičio-Putino romaną „Sukilėliai“ (1957 m., dėl aštrios kritikos spaudoje operos pastatymas sustabdytas, pastatytas 1977 m.).
Išvertė lenkų, italų, prancūzų, rusų, švedų vaikų literatūros klasikos. Jos knygų vaikams išversta į anglų, čekų, gruzinų, ispanų, rusų, slovakų, švedų, vokiečių kalbas.
Genadijus Janajevas

Biografija

1959 m. baigė Gorkio žemės ūkio institutą, dirbo mechanizuotų dirbtuvių viršininku, Gorkio srities "Žemūktechnikos" padalinio valdytoju.
1963-1968 m. buvo komjaunimo Gorkio srities komiteto antruoju, vėliau-pirmuoju sekretoriumi. Po to dvylika metų vadovavo TSRS jaunimo organizacijų komitetui.
1980-1986 m. buvo TSRS draugystės ir kultūrinių ryšių su užsienio šalimis draugijos prezidiumo pirmininko pavaduotojas, nuo 1986 m. – TSRS profsąjungų (VPSCT) sekretorius, nuo 1989 m. rugsėjo mėn. – pirmininko pavaduotojas. Buvo TSRS liaudies deputatu nuo profsąjungų.
1990 m. liepos 14 d. išrinktas TSKP CK sekretoriumi tarptautiniams klausimams ir Politinio biuro nariu, juo buvo iki 1991 m. sausio 31 d.
1990 m. gruodžio 27 d. M. Gorbačiovo siūlymu TSRS liaudies deputatų suvažiavime antru bandymu išrinktas TSRS viceprezidentu. Juo buvo iki 1991 m. rugsėjo 4 d.
1991 m. rugpjūčio 19 d. G. Janajevas kartu su kitais Valstybinio ypatingos padėties komiteto (GKČP) nariais organizavo pučą ir nušalino TSRS prezidentą M. Gorbačiovą. Rugpjūčio 22 d. G. Janajevas apkaltintas valstybės perversmu ir suimtas. 1994 m. vasario mėn. Rusijos valstybės dūmai priėmus specialų įstatymą, amnestuotas.
Išėjęs iš kalėjimo G. Janajevas politinėje veikloje nebedalyvavo. Paskutiniais metais iki mirties buvo Rusijos tarptautinės turizmo akademijos istorijos ir tarptautinių santykių katedros vedėjas.
Kamyšinas

Istorija

Įkurtas kaip Камышинка (Камышенка) tvirtovė prie Volgos prekybinio kelio. 1670 m. tvirtovė sudegintas. 1697 m. Petras I įsakė Ilovlės ir Kamyšinkos tarpupyje tiesti kanalą, o dešiniajame Kamyšinkos krante pastatyta tvirtovė Петр-город. 1699 m. miestas vadinosi Дмитриевск, buvo abipus upės (dešiniajame krante karinė tvirtovė, kairiajame – gyvenvietė). 1780 m. pavadintas Kamyšinu. XIX a. neteko karinės reikšmės, vystėsi kaip Pavolgio prekybinis centras.
Krymo vėliava

Krymo Autonominės Respublikos vėliava – vienas iš Krymo AR simbolių. Stačiakampė, padalinta į tris dalis – viršutinę mėlyną, sudarančią vieną šeštąją vėliavos, vidurinę baltą, sudarančią keturias šeštąsias, ir apatinę raudoną, sudarančią vieną šeštąją vėliavos. Proporcijos 1:2.
Patvirtinta 1992 m. rugsėjo 24 d., pagal V. Trusovo ir A. Malgino pasiūlymą; jų pasiūlyme buvo ir emblema, kuri nebuvo patvirtinta.
Ranė

Skandinavų mitologijoje Ranė – jūros ir audros deivė, į tinklus rinkusi skenduolius. Su vyru Egiu turėjo devynias dukteris. Ranės dukterys identifikuojamos kaip Heimdalo motinos. Ji paskandindavo laivus, o į savo tinklus rinkdavo nuskendusius jūreivius, kuriuos nusinešdavo į savo buveinę jūros dugne. Ranės skenduoliai nepatekdavo nei į Valhalą, nei į Helheimą
Geraldas Jankauskas

Biografija

Baigė Šiaulių J. Janonio vidurinę mokyklą.
Muzikos pasaulyje žinomas "Džerio" pravarde. Lietuvoje vertinamas kaip multiinstrumentalistas, kurio filosofiniai muzikiniai kūriniai peržengia stilių ribas.
1977 m. Šiauliuose įkūrė roko grupę „Pionier“ Šiauliuose. Grupės sukurta vadovaujantis „The Animals“ vokalisto ir klavišininko Alanas Price’as nusifilmavusio L. G. Andersono siurrealistinio filmo „O, laimingasis žmogau!“ („Oh Lucky Man!“) kūryba.
Geraldas Jankauskas domėjosi meditacine muzika, joga.
Baigė studijas Maskvos universiteto Filosofijos fakultete. Dirbo Šiaulių pedagoginio instituto Filosofijos katedroje.
Vėliau dirbo mokslinį darbą Šiaulių universiteto Kultūrinės antropologijos centre.
Grojo saksofonu grupėje „BIX" (1987-1990 m.).
Dalyvavo „Roko maršuose“ Lietuvoje.
1992 m. įkūrė savo grupę „7B Orchestra", kuri grojo ambientinės stilistikos muziką.
Grupės „7B Orchestra“ muzikoje skambėjo vidinės ir išorinės kinematografijos , arabiškų, persiškų ritmų ir dermių mišinys, simfovizijų imitacijos ir simuliacijos, meditatyvios elektronikos ir akustinių etninių intrumentų garsinės skulptūros. 
Šiaulių universitete studijavo Edukologijos doktorantūroje.
1995 m. emigravo į JAV.
Kartu su muzikantais Sauliu Urbonavičiumi, Gintautu Gascevičiumi grojo sakosofonu grupėje BIX.
Domėjosi garso antropologija, įrašant įvairius gamtos garsus. Gamtos garsus siejo juos su etninės muzikos garsais iš viso pasaulio. Domėjosi senoviniais muzikos instrumentais ir pasaulio religijomis.
JAV sukūrė grupę „Naguali Orchestra".
Grojo grupėse: 7B Orchestra, Pilmatis, Pionier, BIX, Gin'Gas.

Religinės pažiūros ir aktyvizmas

Šiaulių universitete dėstė tęstinį paskaitų ciklą skirtą Alejando Jodorowsky kūrybos interpretacijoms religijotyros paskaitų metu, religinio fetišizmo kritikai.
Tyrimus lauko stebėjimus grindė C. G. Jungo ir Timothy Leary teorijomis. Vėliau jo interesų sritis aprėpė St. Groffo perinatalinių matricų tyrinėjimus.
1993 m. liepos- gruodžio mėn. žurnale „Krantai" išspausdino straipsnį „Antipsichiatrija, arba šizofrenijos anatomija“. Rašė straipsnius laikraščio „Šiaulių kraštas“ skilčiai „Laisvoji analitinė zona“.
Su Šiaulių m. menotyrininkais kūrė Šiaulių dailės galerijos kryptį orientuotą į vakarietišką kultūrą.
Domėjosi gyvąja mitologija. Tyrė vizijas, pasąmonę, haliucinogenų, psichodelinių priemonių poveikį, jų sąsaja su muzikine kultūra, su įvairiausiais simboliais. Teigė, kad simbolių įsibrovimas yra kiekvieno žmogaus kasdieniame gyvenime, psichologinėjė aplinkoje, sąsajose su mūsų psichologinėmis traumomis, lyčių pasirinkimais ir seksualiniu gyvenimu.
Visa tai buvo jo aplinka ir tai yra tas paribys, kuris daugelyje šalių tiesiog draudžiamas tyrinėti arba atiduodamas į psichiatrų rankas.
Bradeliškių akmuo

Bradeliškių akmuo su ženklais, dar vadinamas Airėnų akmeniu – mitologinis akmuo Vilniaus rajone, viename seniausių Lietuvoje Dūkštų ąžuolyne, 2 km į šiaurės vakarus nuo Dūkštų kaimo. Riedulys slūgso Bradeliškių ir Airėnų I kaimų paribyje.
Teritorija priklauso Dūkštų kraštovaizdžio draustiniui. Akmuo pažymėtas informaciniame stende, pasiekiamas nuėjus apie 250 m vientisa lentų danga ąžuolyno pažintiniu taku, kurio pradžia – prie kelio  108  Vievis–Maišiagala–Nemenčinė . Paminklo aplinka sutvarkyta, įrengti takai, ant akmens dedamos aukos, gėlės, žvakutės, monetos.
Bradeliškių akmuo – regioninės reikšmės paminklas, 2007 m. įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 5656 ).

Istorija

Manoma, šis akmuo galėjo būti žemių riboženklis, žymėjęs senąsias Geisiškių cerkvės žemės valdas. Pasakojama, jog čia buvo Kernavės miesto riba ir stovėję vartai, iš kurių likęs tik šis akmuo.
Aplinkiniai žmonės mano, kad akmens esantys nesuprantami užrašai byloja, jog čia paslėptas lobis. Nuo seno po akmeniu daug kas bandė pasikasti, ieškodami pinigų. Dabartiniais laikais jį buvo bandyta nustumti traktoriumi, todėl dabar šis akmuo guli šiek tiek kitoje vietoje. Akmuo išjudintas iš pirminės savo vietos, buvo apverstas, vėliau vėl atverstas. 1979 m. pastebėta, jog akmuo iš visų pusių, išskyrus šiaurės rytų ir rytų puses, apkastas iki 0,7 m gylio grioviu, iš kurio išmesta įvairaus dydžio akmenų.

Ženklai

Bradeliškių akmuo yra žmogaus apdorotas riedulys. Tai pilkas stambiagrūdis granitas, netaisyklingos trikampės nupjautos piramidės formos, apie 2,4 m ilgio, 1,9 m pločio ir 1 m aukščio nuo esamo žemės paviršiaus. Akmens viršuje, šiaurės rytų dalyje, išlygintame, kiek pasvirusiame vakarų kryptimi plotelyje, iškalti neaiškūs ženklai, kurie yra nuo 20 cm iki 28 cm aukščio ir nuo 10 cm iki 26 cm pločio, sudaryti iš 1-1,5 cm gylio ir 2-3 cm pločio griovelių. Akmens vakarų šone yra iškaltas 19x22 cm dydžio kryželis, sudarytas iš 2 cm pločio ir 1 cm gylio griovelių.
Gama spinduliai

Gama spinduliai (γ spinduliai) yra elektromagnetinės bangos, kurių bangos ilgis trumpesnis negu 0,01 nm ( Hz), o fotonų energija >100 keV. Gama fotonus skleidžia atomų branduoliai radioaktyviojo skilimo ir branduolinių reakcijų metu. Jie taip pat atsiranda anihiliuojant elementariųjų dalelių ir antidalelių poroms, vienoms dalelėms virstant kitomis.
Didžiausias elektromagnetinių bangų išmatuotas dažnis yra  Hz (5 TeV).
Gama spindulius 1900 m. atrado P. Villard.

Gama spinduliuotės poveikis

Gama spinduliuotė labai skvarbi, todėl gali paveikti giliai organizme esančius audinius, pakeisti kraujo sudėtį, sukelti mažakraujystę, kataraktą, viduriavimą.
Stasys Audėjus

Biografija

1909–1913 m. studijavo Sankt Peterburgo konservatorijoje (S. Gabelo klasėje). 1906 m. debiutavo M. Petrausko operoje „Birutė“, atliko Birutės brolio partiją. 1921–1927 m. Valstybės teatro solistas. Nuo 1927 m. gyveno Vilniuje. Nuo 1936 m. dalyvavo „Vaidilos teatro“ spektakliuose. 1942–1944 m. dainavo Vilniaus operoje. Nuo 1945 m. Lietuvos filharmonijos solistas.
Lagtingas

Lagtingas (šved. Lagting) – Suomijos autonominės teritorijos Alandų salų vienų rūmų parlamentas. Sudaro 30 narių, kas ketverius metus renkamų pagal proporcinio atstovavimo sistemą.
Klausučių herbas

Aprašas

Žaliame skydo lauke trys kairieji banguoti sidabriniai kaspinėliai, tarp jų aštuoni auksiniai dobilo lapai: 1, 3, 3 ir 1.

Istorija

Klausučiai istorinio herbo neturėjo. Heraldikos komisijoje nuspręsta įamžinti šio krašto savitumą.
Herbo etaloną sukūrė dailininkas Rolandas Rimkūnas. Herbas Lietuvos prezidento dekretu Nr. IK-1148 patvirtintas 2007 m. lapkričio 8 d.
Benešo Veitmiliškio kronika

Benešo Veitmiliškio kronika – (lot. Cronica ecclesiae Pragensis Benessii Krabice de Weitmile, ček. Kronika Beneše Krabice z Weitmile) – istorijos šaltinis, parašytas XIV a. antroje pusėje lotynų kalba. Autorius Čekijos karaliaus dvaro istoriografas Benešas Veitmiliškis (m. 1375 m.).
Rašyti kroniką Benešą Veitmiliškį įpareigojo Čekijos ir Vokietijos karalius, Šventosios Romos imperijos imperatorius Karolis IV. Pirmoji dalis yra Prahos bažnyčios kronika, joje atsispindi 1284–1346 m. įvykiai. Jos svarbiausias šaltinis – Pranciškaus Prahiškio kronika, apimanti įvykius nuo XIII a. vidurio iki 1353 m.
Antrojoje dalyje aprašyti įvykiai iki 1374 m. Panaudota Karolio IV autobiografija. Beveik visas kitas tekstas originalus, tai Benešo Veitmiliškio, kaip aprašomų įvykių liudytojo, atsiminimai. Juose yra žinių ir iš Lietuvos. Pasakojama apie Čekijos kariuomenės žygius į Lietuvą 1329, 1337 ir 1345 m., apie Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės ir Lenkijos karalystės kariuomenės bendrą žygį ir 1345 m. mūšį su Čekijos kariuomene. Aprašomas 1326 m. Brandenburgo žygis, lietuvių ir totorių žygis į Lenkiją 1341 m. Ypač svarbios žinios apie Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino mirties aplinkybes.