google/wiki40b huggingface dataset:
1977 m. Tenerifės aviakatastrofa

Skrydžio istorija

Tenerifės oro uostas buvo neplanuota stotelė abiem skrydžiams.

KLM skrydis nr. 4805

KLM lėktuvas išskrido iš Amsterdamo Schipcholo oro uosto. Įgulą sudarė 50-erių kapitonas Jakobas van Zantenas, taip pat Klasas Moirsas ir Viljamas Šroideris.
Lėktuvas buvo pavadintas Reinu (Rijn). Lėktuvu keliavo 234 žmonės ir 14 įgulos narių.

Pan American skrydis nr. 1736

Pan American lėktuvas skrido iš Los Andželo oro uosto, su sustojimu Niujorko JFK oro uoste. Įgulą sudarė 56-erių kapitonas Viktoras Grubsas, taip pat Robertas Bragas, Džordžas Vornsas.
Lėktuvu skrido 380 kelevių ir 16 įgulos narių.

Katastrofa

Abu lėktuvai ruošėsi kilti iš Los Rodeos oro uosto. Netrukus KLM kompanijos lėktuvui buvo nurodyta judėti į 12-ą pakilimo taką ir laukti leidimo kilti. Pan American reiso pilotams taip pat liepta judėti 12 taku ir nusukti ties trečiu išvažiavimu į kairę. Netrukus KLM gavo nurodymus ir leidimą pakilti. Tuo metu amerikiečių orlaivis nepastebėjęs jam nurodyto trečiojo išvažiavimo vis dar buvo 12-tame take. KLM lėktuvas, gavęs leidimą kilti, pradėjo įsibėgėjimą. Paskui vienas KLM įgulos narių pastebėjo, kad amerikiečių orlaivis vis dar yra ant tako.
Jakobas van Zantenas, pamatęs Pan Am lėktuvą, bandė staigiai pakelti lėktuvą, tačiau šis pakilo vos kelis metrus nuo žemės ir rėžėsi į amerikiečių orlaivį.

Tyrimas

Katastrofos tyrimas truko devynis mėnesius. Buvo įrodyta, kad tuo metu savo vietoje nebuvo dispečerių, leidusių kilti olandų lėktuvui. Nurodyta, kad pagrindinė katastrofos priežastis disciplinos trūkumas ir KLM įgulos skubėjimas.
Po tyrimo KLM kompanija prisiėmė atsakomybę ir sumokėjo žuvusiųjų artimiesiems nuo 58 tūkst. iki 600 tūkst. dolerių.
Zita Lukoševičienė

Biografija

1987 m. baigė Vilniaus žemės ūkio buhalterinės apskaitos technikumą, buhalterė. Alytaus rajono savivaldybės vyresnioji žemės ūkio specialistė.
Naujosios sąjungos narė. Nuo 2011 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narė. 
Butrimonių bendruomenė Šviesa pirmininkė. Sutuoktinis Valdas, vaikai Evaldas, Evelina.
Katakas

Istorija

Katakas buvo Rytų Gangos dinastijos (X–XV a.) sostine, o vėliau Gadžapačio karalystės (XV–XVI a.) sostine. 1541 m. miestas buvo užimtas Mogolų ir pasiliko kaip Orisos provincijos (subaho) sostinė. 1750 m. Kataką užkariavo Marathų imperija, miestas tapo svarbiu prekybiniu centru tarp marathų ir britų. Valdant britams Katakas išliko Orisos sostine, bet 1948 m. ji perkelta į netoliese esantį Bhubanešvarą.
Tadeušas Giedraitis

Biografija

Gimė 1889 m. gruodžio 25 d. Linkuvoje, bajorų Giedraičių Jono Mauricijaus Giedraičio ir Kazimieros Radvilavičiūtės šeimoje. Mokėsi Kauno ir Rygos gimnazijose. 1907-1909 m. studijavo inžineriją Rygos technikos universitete, vėliau teisę Tartu universitete. Baigęs mokslus mokėsi Sankt Peterburgo artilerijos mokykloje. 1916-1919 m. mokytojavo teisės licėjuje Jaroslavlyje. 1917-1918 m. priklausė Lenkų karinei organizacijai. 1919 m. suteiktas poručiko laipsnis ir išleistas į Lenkijos kariuomenės rezervą. 1919-1926 m. dirbo administracinėse įstaigose Vilniuje, Balstogėje, Augustave ir Valkaviske. 1919 m. Vilniuje susituokė su Ana Dunin-Šostakovska. 1926-1932 m. dirbo teisėju Biarozoje. 1932-1935 m. Balstogės apygardos teismo prezidento pavaduotojas. 1935-1936 m. Zamostės apygardos teismo prezidentas. 1936 m. tapo Lucko apygardos teismo prezidentu. 1938 m. išrinktas į Lenkijos senatą. 1939 m. rugsėjo 21 d. suimtas NKVD, buvo kalinamas ir tardomas Minske, nuteistas mirties bausme. Prasidėjus Trečiojo Reicho ir TSRS karui, kartu su kitais kaliniais buvo nušautas besitraukiančių NKVD 1941 m. birželio 26 d. Červenėje. Nužudymo vieta nežinoma, tačiau sukurtas simbolinis kapas Povonzkų kapinėse.
Karklinių valsčius

Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. amžiuje. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Vilkaviškio apskričiai.
Mokoviai

Istorija

Iki XV a. mokovių gyvenamos teritorijos driekėsi į vakarus nuo abiponų, į rytus nuo lulų, dabartinės Argentinos Čiako ir Santjago del Estero provincijose. Iki ispanų kolonizacijos vertėsi medžiokle ir rankiojimu. Buvo itin karingi, prisijaukinę europiečių atgabentus arklius, plėšdavo kolonizatorių gyvenvietes. Vėliau jų žemėse pradėtos steigti jėzuitų misijos, bet XVIII a. panaikintos. Mokoviai pasitraukė į pietus, keliskart atakavo Santa Fė miestą.
Vokiečių jėzuitas Florián Paucke 1749 m. lankėsi mokovių gentyje ir aprašė jų papročius.

Dabartis

Tikrų mokovių Argentinoje išlikę nedaug, ~5000. Tačiau skaičiuojant su mokovių kilmės metisais – iki 40 tūkst. Mokovių kalba kalbančiųjų skaičius siekia 4500, dauguma kalba ispaniškai. Dabar gyvena daugiausia Santa Fė provincijoje: Rosarijuje, Venado Tuerte, Rekreo, Rekonkistoje, Melinkėje, Firmate, Kasildoje. Kolonija Doloreso gyvenvietėje ~90 % gyventojų yra mokoviai. Čiako provincijoje gyvena Čiako aborigenų kolonijoje.
Samujis

Samujis (angl. Koh Samui, taj. เกาะสมุย) − sala Ramiajame vandenyne, Siamo įlankoje; priklauso Tailando provincijai Surat Thani.
Samujis yra trečia pagal dydį Tailando sala, po Phuketo ir Ko Čango salų. Salos plotas 228,7 km². Gyventojų − 50 000 (2008 m.). Samujo salos plotis 21 km, o ilgis − 25 km. Sala yra 635 m virš jūros lygio. Tai vienas populiariausių kurortų. Iki pietinės Tailando pakrantės yra 35 km, o iki Bankoko − 560 km.
Saloje galima pamatyti gamtos sukurtas uolas Hin Ta − Hin Ya, ką išvertus reiškia „senelis ir močiutė“. Taip pat pasigrožėti Na Muang kriokliu, aplankyti Auksinio Budos statulą, kuris pasukęs veidą į jūrą stovi pačioje didžiausioje salos budistų šventykloje, apsilankyti Na Tian Drugelių sode.
Samujo saloje galima išvysti tradicinius tajų namukus. Dažniausiai jie yra statomi ne ant žemės, o ant vadinamųjų kojelių, kurios namą šiek tiek pakelia nuo žemės, taip šiame krašte bandoma apsisaugoti nuo termitų bei gyvačių. Šioje saloje, kaip nė vienoje kitoje Tailando saloje, − nesuskaičiuojama galybė kokoso palmių. Čia iki šiol yra didžiausia pasaulyje kokosų plantacija. Šiose plantacijose pagrindiniai darbininkai − beždžionės. Tailandiečiai patys nerenka kokosų, juos nuo medžių surenka specialiai apmokytos beždžionės.
Pagrindiniai salos paplūdimiai išsidėstę rytinėje ir šiaurinėje pakrantėse. Didžiausias ir gražiausias salos paplūdimys − Čavengo (Chaweng) paplūdimys. Čia kokoso palmės glaudžiasi prie jūros kranto ir koralų rifo, keturių kilometrų ilgio sidabrinė smėlio paplūdimio juosta driekiasi iš šiaurės į pietus.
Salos ryšį su žemynu užtikrina Natono uostas, kur plaukia reguliarūs keleiviniai keltai.
Plocičnas

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. šios apylinkės priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimo teritorija buvo priskirta Lietuvos Respublikai. Kaimą 1933 m. šalia kariuomenės buveinės įkurė žmonės iš netolimos Gavrichų Rūdos kaimo. Tarp kariuomenės ir vietinių gyventojų būta nemažai nesutarimų dėl žemės naudojimo. Dalis vietinių gyventojų vertėsi miškininkyste prie miško esančio netoli Žilinių kaimo. 1939 m. kaime gyveno 44 žmonės. Kaime pagrindiniai namai yra mūrinės ar medinės 1970–1980 m. statybos. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Asesorius

Asesorius (lot. assessor - 'tarėjas', 'greta sėdintis', 'pagalbininkas tarnyboje', Ass., Assess.; assessus „kaip tarėjas“; assessoral - 'asesoriškai', liečiantis asesorių, asesoriaus vaidmenyje psn.  akcesistas) – pareigybė, tarnybinis laipsnis, profesinis vardas, titulas.

Lietuva

Lietuvoje asesorius (kandidatas į notarus) yra notaro profesijai besirengiantis teisininkas, notariato stažuotojas. Oficialiai asesoriaus statusą, veiklą reglamentuoja LR notariato įstatymas.

Vokietija

Vokietijoje asesoriaus vardas suteikiamas aukštosios mokyklos absolventams, po pirmojo valstybinio egzamino baigusiems Referendariatą ir išlaikiusiems antrąjį valstybinį egzaminą (teisės srityje taip vad. asesoriaus egzaminą, anksčiau vadintą akcesu). Taip pat valstybės tarnyboje, kai nereikalaujama pirmojo valstybinio egzamino, bet išlaikomas Didysis valstybinis egzaminas, skirtas siekti karjeros aukštesniojoje tarnyboje (Höherer Dienst). 
Teisės asesorius (Assessor juris, Ass. jur.) – teisininko profesinis vardas, suteikiamas, kai baigtas Teisės referendariatas ir išlaikytas antrasis valstybinis teisės egzaminas. Teisininkas tuomet yra vad. teisininkas generalistas (vok. Volljurist).

Rusijos imperija

Rusijos imperijoje iki 1917 m. egzistavo valdininkų rangas kolegijos asesorius, Rangų lentelėje pagal lygį atitikęs armijos majorą.
Didysis flamingas

Išvaizda

Plunksnos purpuriškai baltos, sparnuose raudonos, vairuojamosios plunksnos juodos. Snapas pilkas, galiukas juodas. Kūnas 120–140 cm aukščio. Deda vieną kiaušinį

Paplitimas

Paplitęs Afrikoje, Šiaurės ir Pietų Amerikoje, pietų Europoje (Guadalkiviro deltoje), Azijoje (Persų įlankos, Kaspijos jūros pakrantėje, Afganistano, Indijos ežeruose).
Retkarčiais iš pietinių kraštų užklysta ir į Lietuvą. Stebėti Žaltyčio ežere, Trakų rajone, Šešuolių draustinyje, Kauno mariose, Mosėdyje.

Elgsena

Gyvena sekliose jūrų įlankose, dideliuose sūriuose ir apysūriuose ežeruose, upių žiotyse. Aktyvus dieną. Gali plaukioti vandenyje. Peri didelėmis kolonijomis iki kelių dešimčių tūkstančių lizdų. Lizdą krauna pakrantėse ar dumblo salelėse iš dumblo su plunksnų ir kriauklių priemaiša. Deda 1 baltą kiaušinį, kurį peri 28-30 dienų. Tik išsiritusius jauniklius tėvai saugo nuo perkaitimo mojuodami sparnais ar sudarydami pavėsį.

Mityba

Didysis flamingas maitinasi braidydamas sekliame vandenyje ir lenktu snapu košdamas vandenį. Minta smulkiais vėžiagyviais, vandens moliuskais, dumbliais.
Alovės atodanga

Alovės atodanga – geologinis gamtos paveldo objektas, 1987 metais paskelbtas gamtos paminklu. Atodanga yra Alytaus rajone, dešiniajame Alovės krante, Alytaus miškų urėdijos Sudvajų girininkijos 20-ajame kvartale, netoli Kaniūkų kaimo. Ji yra 20 m ilgio ir 15 m aukščio, neapaugusi medžiais. Atodanga susidarė tarpledynmečiu ant viduriniojo pleistoceno morenos. Joje nustatyta unikali 4 m storio Medininkų posvitės Merkinės tarpledynmečiu susidariusi dūlėjimo paleožievė. Dūlėjimo žievės pjūvis – vienintelis taip gerai išlikęs Lietuvoje.
Plūsčios

Istorija

1575 m. minimas Plūsčių dvaras.
Liudvika Pociūnienė

Biografija

1976 m. baigė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą, 1982 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete – lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
Dirbo vertėja, nuo 1988 m. dalyvavo leidžiant „Sąjūdžio žinias“. Iki 1992 m. radijo stoties „Radiocentras“ komentatorė. 1992–1996 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ vyr. redaktoriaus pavaduotoja. 1996–1997 m. televizijos TV3 prodiuserė, laidos „Detektorius“ vedėja (kartu su Rimvydu Valatka). Nuo 1997 m. Lietuvos televizijos „Naujienų“ direktorė.  Nuo 1999 m. kartu su rež. Petru Savickiu kūrė istorinės publicistikos laidą „Laiko ženklai“. 
Nuo 2010 m. Lietuvos žurnalistų draugijos Vilniaus skyriaus pirmininkė.
Statybininkas (Panevėžys)

Statybininkas – Panevėžio valstybinės akcinės statybos įmonės, dab. AB „Panevėžio statyba“, savaitraštis, leistas 1973–1992 m. Panevėžyje.

Istorija

Iki 1989 m. Nr. 40 ėjo kaip Panevėžio parodomojo statybos tresto savaitraštis. Tiražas – 1000 egz.
Linas Jonauskas

Biografija

1997 m. baigė eksperimentinę respublikinę jaunųjų lyderių ir Mažeikių Senamiesčio vidurinę mokyklą. 1998–2000 m. mokytojavo Mažeikiuose. 2000–2004 m. dirbo LR Seimo nario padėjėju-sekretoriumi. 2007 m. Vilniaus pedagoginiame universitete baigė socialinę pedagogiką. 2007 m. paskirtas LR ministro pirmininko Gedimino Kirkilo patarėju. Vėliau dirbo LR Seime, 2012 gruodžio mėn. paskirtas į Aplinkos ministerijos viceministro pareigas.
1996 m. vienas iš Mažeikių jaunimo organizacijų sąjungos įkūrėjų. Nuo 1997 m. Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos (LSDJS) ir Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) narys. 1998 m. įkūrė LSDJS Mažeikių skyrių. 1998–2000 m. išrinktas LSDJS Mažeikių skyriaus pirmininku. 2000 m. visuotiniame LSDJS suvažiavime išrinktas organizacijos vicepirmininku. 2001 m. pabaigoje išrinktas LSDJS pirmininku. 2002 m. pagal derybinį LSDJS susijungimo su Lietuvos leiboristų unija susitarimą išrinktas LSDJS pirmuoju vicepirmininku. 2003 m. išrinktas LSDJS pirmininku. 2005 m. perrinktas LSDJS pirmininku. 2007 m. ketvirtą kartą išrinktas LSDJS pirmininku. Nuo 2003 m. LSDP Prezidiumo narys. 2005 m. Lietuvos jaunimo organizacijų tarybos asamblėjoje dvejiems metams išrinktas (Valstybinės jaunimo reikalų tarybos nariu) Jaunimo reikalų tarybos prie JRD nariu. Nuo 2012 m. eina Aplinkos viceministro pareigas. Kuruojamos sritys: gamtos apsauga, miškai, saugomos teritorijos ir kraštovaizdžio sektoriai.
Koskinas

Istorija

Koskinas – seniausia slėnio gyvenvietė. Dar gerokai prieš atsikeliant europiečiams čia gyveno indėnų tautos. Apylinkės apgyvendintos kolonizatorių jau XVI a. Oficialiai įkurtas 1876 m. rugpjūčio 4 d. Miesto pavadinimas kilo iš kečujų kalbos žodžio qódzko, kuris reiškia „centrą“. Cosquín yra šio žodžio deminutyvas. XX a. pr. miesto garsėjo sanatorijomis, kuriose gydėsi daugiausia sergantys tuberkulioze. Nuo 1961 m. vyksta kasmetinis liaudės folkloro festivalis. Turizmas.
Theodore Dreiser

Biografija

Teodoras Dreizeris gimė Indianos valstijoje, griežtoje vokiečių-amerikiečių šeimoje. 1889–1890 m. jis įstojo į Indianos universitetą, tačiau buvo išmestas už nepažangumą.
Vėliau Dreizeris dirbo laikraščiuose.
Pirmąjį romaną pavadinimu „Sesuo Kerė“ rašytojas parašė 1900 m., tačiau jis nebuvo komerciškai sėkmingas. Sukūręs dar keletą kūrinių, daugiausiai apie socialinę nelygybę, tačiau jiems taip nesusilaukus sėkmės, išskyrus romaną „Genijus“ 1915 m., 1925 m. Dreizeris pagaliau parašė pirmąjį komerciškai sėkmingą kūrinį – Amerikietiškąją tragediją. Kitas žymus autoriaus kūrinys – „Geismo trilogija“ „Finansininkas“, „Titanas“ ir „Stoikas“, kurios paskutinė dalis pabaigta ir išleista jau po autoriaus mirties, 1947 metais.
Dreizerio rašymo stilius pasižymi ilgais sakiniais ir dideliu dėmesiu detalėms. Reikia pažymėti, kad šis rašytojas yra vertinamas ne dėl savojo stiliaus, bet dėl savo kūrinių realizmo, veikėjų išvystymo ir požiūrio į Amerikos gyvenimą.
Sedlcų vaivadija

Istorija

Vaivadija buvo įkurta 1975 m. birželio 1 d. vykdant Lenkijos administracinių vienetų reformą, kai iš didelės Varšuvos vaivadijos buvo įkurtos 7 mažesnės: Varšuvos, Cechanuvo, Ostrolenkos, Plocko, Radomo, Sedlcų ir Skernevicių vaivadijos. 1999 m. sausio 1 d. didžioji dalis vaivadijos tapo naujai įkurtos Mazovijos vaivadijos dalimi, o dalis pietinių žemių prijungtos prie Liublino vaivadijos.
Zaima

Istorija

XVII a. šioje vietovėje pastatytas vandens malūnas. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1811 m. kaime gyveno 4 šeimos, iš viso 17 žmonių. Taip pat gyveno viena žydų šeima. 1812 m. per Prancūzijos ir Rusijos imperijos karą prancūzų kareiviai išžudė beveik visus kaimo gyventojus. 1845 m. kaime gyveno tik viena šeima. 1950 m. kaime gyveno 23 žmonės, iš kurių 9 vyrai ir 14 moterų. 1970 m. kaime gyveno 36 žmonės, iš kurių 17 vyrų ir 19 moterų. 2000 m. kaime gyveno 11 žmonių, iš kurių 4 vyrai ir 7 moterys. 2010 m. kaime gyveno 7 žmonės, iš kurių 5 vyrai ir dvi moterys.
Arthašastra

Arthašastra (skr. अर्थशास्त्र = Arthaśāstra) – senovės Indijos mokslo veikalas skirtas nušviesti valstybės valdymo meno vingrybes bei ekonomikos politikos ir karo strategijų ypatybes. Šio veikalo autoriais yra laikomas Kautilija arba Višnugupta, kurie tradiciškai laikomi esant Čanakjos (IV a. pr. m. e.) vardais, kuris buvo mokslininkas, vėliau tapęs Maurjų imperijos karališkuoju patarėju.
Flintas (žurnalas)

Flintas – mėnesinis spalvotas žurnalas mokiniams, einantis nuo 1996 m. Kaune, V. Putvinskio g. 34.
Aleksandrinas

Aleksandrinas – silabinės eilėdaros metras, 12 arba 13 skiemenų eilutė su pastovia cezūra po 6 skiemens.
Pavadinimas kilo iš tokiomis eilėmis sukurtos senovės prancūzų poemos apie Aleksandrą Makedonietį. Atitikmuo kitų tautų poezijoje yra silabinės eilėdaros trylikaskiemenis (su cezūra po 7 skiemens).
Aleksandrinas XIX a. įsigalėjo lietuvių poezijoje – tokiomis eilėmis rašė Dionizas Poška, Simonas Stanevičius, Antanas Baranauskas („Anykščių šilelis“).
Simonas Daukantas

Biografija

Gimė eigulio šeimoje. Motina palaidota Lenkimų bažnyčios šventoriuje.
Mokėsi Kretingos pradinėje ir Žemaičių Kalvarijos 4 klasių mokyklose, Vilniaus gimnazijoje, 1822 m. baigė Vilniaus universitetą, bet dėl filomatų-filaretų bylų teisių magistro diplomą gavo tik 1825 m. Iškart po to išvyko į Rygą, kur tarnavo Rygos generalgubernatoriaus kanceliarijoje.
Nuo 1835 m. Senato valdininkas Sankt Peterburge, didesnę tarnybos dalį dirbęs už Lietuvos Metriką atsakingame Senato padalinyje. S. Daukanto ir jo bendražygių pastangomis iš carinės valdžios 1841 m. gautas leidimas steigti parapijines lietuviškas mokyklas Lietuvoje. Šis leidimas legalizavo jau veikiančias mokyklas ir leido plėsti jų tinklą, kas labai prisidėjo prie lietuvių kalbos išlaikymo ir plėtojimo.
Jau Sankt Peterburge pradėjo bendradarbiauti su Motiejumi Valančiumi. 1850 m. grįžo į Žemaitiją. S. Daukantas tikėjo lietuvių tautą atgaivinti kultūrinės veiklos keliu, nematė politinio išsivadavimo iš Rusijos imperijos realių perspektyvų, tad, nors ir prijausdamas, pats nedalyvavo nei 1830–1831 m., nei 1863–1864 m. sukilimuose.

Visuomeninės-politinės pažiūros

S. Daukanto visuomeninės-politinės pažiūros atsispindi jo istoriniuose ir populiariuose veikaluose (visi jie rašyti lietuvių kalba). Dirbdamas mokslinį ir kultūrinį darbą jis klojo lietuvių tapatybės pagrindus. Svarbiausiu savo uždaviniu laikė ieškoti lietuvių tautos istorijos šaltinių, juos tyrinėti ir rašyti knygas savo tautai, ją šviesti ir kelti jos savigarbą, savo vertės suvokimą.
S. Daukantas buvo vienas iš žemaičių lietuviškojo sąjūdžio, siekusio sukurti kultūrinius pamatus moderniai lietuvių tautai, dalyvių, kurio kiti žymiausi atstovai: Kajetonas Nezabitauskis, Simonas Stanevičius, Jurgis Pliateris, Dionizas Poška, Liudvikas Adomas Jucevičius. S. Daukantas pirmasis aiškiai atskyrė tautą nuo valstybės. Tautos pagrindiniu skiriamuoju bruožu S. Daukantui yra kalba, o ne valstybingumas. Tautai būdinga sava kalba, visuomeninė santvarka, kasdieninio gyvenimo papročiai.
Kita svarbi S. Daukanto nuosekliai vystyta idėja buvo valstiečių įtraukimas į tautos sampratą, skirtingai nuo tuo metu dominavusios bajoriškosios tautos sampratos. Tuo pačiu jis savo raštuose tvirtino, kad valstiečiams būtina suteikti asmens laisvę, panaikinus jų baudžiavinę priklausomybę. Savo idėjų argumentavimui S. Daukantas panaudojo Vakarų Europoje ir Lietuvoje paplitusias pažangias socialines-filosofines (J. Herderio, J. J. Rousseau ir kt.) teorijas. S. Daukantas gyveno Romantizmo epochoje, bet jo darbuose dominuoja Švietimo ideologija. Romantizmas S. Daukanto darbuose pasireiškia daugiausia jo istorijos raštų stilistikoje, kur jis vengia specifinės mokslinės terminijos.

Lietuviški naujadarai

S. Daukantas sukūrė nemažai naujadarų, kurie prigijo lietuvių kalbos vartosenoje: laikrodis, vietovė, prekyba, vaistininkas, būdvardis, dantiniai, lūpiniai, nosiniai (priebalsiai). Bet kai kurie naujadarai taip ir nepaplito: karmūša (kautynės), aušrėnai (baltai), rūbdarbis (siuvėjas), vypsonė (spektaklis).
Banda (Bizantija)

Banda (vns. gr. βάνδον) – karinis dalinys ar teritorinis administracinis vienetas vidurinėje Bizantijos imperijoje.
Pavadinimas kilęs iš lot. bandum 'vėliava', o šis yra germaniškos kilmės. VI a. šiuo žodžiu vadino karinę vėliavą, o netrukus ir karinį dalinį, turėjusį tokią vėliavą. XVIII–XI a. Bizantijos armijoje banda buvo bazinio lygio karinis dalinys. 5-7 bandos sudarydavo turmą, o kelios turmos sudarydavo temą – jungtinę karinę-civilinę provinciją.
Bandos vadas būdavo komes. Pėstininkų bandą sudarydavo 200–400 karių, o kavalerijos – 50–100. Skirtingai negu kiti bizantietiški administraciniai ir kariniai terminai banda buvo naudojamas ir vėlyvojoje Bizantijoje. Šiuo žodžiu vadino ir Trapezundo imperijos teritorinius vienetus, kol ši imperija žlugo.
Jonas Sosnovskis

Biografija

Lietuvos bajorų Sosnovskių giminės atstovas, herbo „Nalenč“ savininkas.
Didžiosios Lenkijos Ostruvas

Istorija

Miestas įkurtas XV a. pradžioje. 1404 m. Ostruvas Vielkopolski gavo miesto teises, tačiau dėl gaisrų ir karų miestas vystėsi silpnai. 1714 m. Maršalka Francišekas Bielinis patvirtino senąsias privilegijas ir suteikė naujų.
Radvilų giminė buvo daugelio miesto projektų mecenatai ir rėmėjai.
Simuliuojama tikrovė

Simuliuojama tikrovė – tikrovė, simuliuojama (pavyzdžiui, kompiuteriu) taip tiksliai, kad ji yra neatskiriama nuo „tikros“ tikrovės. Radikaliausia simuliuojamos tikrovės hipotezės forma teigia, kad mes visi gyvename tokioje simuliacijoje. Esamos technologinės priemonės ir mokslo žinios kol kas nepakankamos simuliuojamos tikrovės sukūrimui, tačiau ši samprata yra populiari filosofijoje bei mokslinės fantastikos kūriniuose.

Skaičiavimo krūvis

Šiuo metu galingiausi pasaulio kompiuteriai turėtų dirbti ištisus mėnesius, kad pilnai susimuliuotų viską, kas įvyksta per 1/10 sekundės vienoje baltymo molekulėje. Tokiam visos visatos simuliavimui reikėtų be galo daug skaičiavimo galios. Bet gali būti, kad nėra simuliuojama kiekviena molekulė, o, pavyzdžiui, tik tos realybės vietos, kurias kas nors tuo metu mato arba liečia. Taip pat gali būti, kad simuliuojami yra tik kai kurie žmonės arba vienintelis žmogus – jį įtikinti, kad jis gyvena daug didesniame pasaulyje, negu iš tikro yra, prireiktų daug mažiau skaičiavimo galios. Taip pat viena mūsų pasaulio sekundė gali būti simuliuojama ištisus metus arba atvirkščiai. Tiesa, jei simuliacija yra pirmo tipo – smegenys prijungtos prie kompiuterio – mūsų biologinis kūnas turbūt teiktų tam tikrus simuliacijos greičio apribojimus. Bet jei esame dirbtiniai intelektai, visas mūsų mąstymas ir visos molekulės mūsų pasaulyje judėtų simuliacijos ritmu, todėl nepastebėtume net jei simuliacija staiga būtų pagreitinta, sulėtinta ar sustabdyta milijonui metų ir tada vėl paleista visai kitos civilizacijos. Tokiu atveju yra taip pat įmanoma, kad simuliacija buvo sukurta su gyventojais, kurie jau turi prisiminimus ir galvoja, kad jau gyveno ilgą laiką, nors iš tikro visas jų pasaulis buvo sukurtas prieš penkias minutes (bambos hipotezė). Kitaip tariant, gali būti, kad tik šios penkios minutės yra simuliuojamos – visa praeitis yra tik iliuzija, o ateitis tuomet irgi gali bet kada pasibaigti. Bet iš tikro nieko negalime žinoti apie pasaulį, kuriame mes esame simuliuojami, nes ten gali galioti visai kiti fizikos dėsniai ar būti daug daugiau resursų ir todėl apskaičiavimo galios problema gali ten iš viso neegzistuoti.

Sapno argumentas

Sapnų egzistavimas įrodo, kad mus gali apgauti simuliacija, nes kiekvieną kartą sapnuodami, mes tikime, kad sapnas – mūsų smegenų simuliuojama tikrovė ir yra tikrovė. Tiesa, kai kurie žmonės moka atpažinti sapną ir sapnuoti, suvokdami, jog sapnuoja.

Okamo skustuvas

Į šią teoriją dažnai žiūrima skeptiškai naudojantis Okamo skustuvo principu („Jei kelios teorijos vienodai gerai paaiškina stebimą reiškinį, reikia rinktis tą, kuri reikalauja mažiau prielaidų.“). Bet tai yra tik euristinis principas, o ne gamtos taisyklė.
Apeliavimas į kilmę

Apeliavimas į kilmę (angl. genetic fallacy) yra loginių argumentacijos klaidų grupė, kada apie teiginio teisingumą ar klaidingumą sprendžiama pagal jo kilmės šaltinį. Dažniausiai naudojama teiginio sukritikavimui, tačiau kartais ir palaikymui. Tai yra klaida, kadangi teiginio kilmė neturi jokio loginio ryšio su teiginio teisingumu ar klaidingumu. Logiškai ji nebūtų pateisinama net tada, jei teiginio šaltinis visada iki šiol būtų buvęs teisus (arba visada iki šiol klystų).
Apeliavimo į kilmę klaidos apima argumentą prieš žmogų, apeliavimą į autoritetą, apeliavimą į mases ir kt.
Susijusi argumentacijos klaida yra argumentas iš senumo, kuomet apie teiginio teisingumą ar klaidingumą sprendžiama iš to, kaip seniai jis yra atsiradęs.