google/wiki40b huggingface dataset:
Tadas Karosas

Biografija

1986 m. baigė Teisės studijas Vilniaus universitete. 1986-1992 m. dirbo prokuratūroje. 1992 m. pradeda kurti ir vystyti verslus Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje. Vėliau skirtingais laikotarpiais ir mastu įvairiose srityse dirbo Ispanijoje, Pietų Afrikos Respublikoje, Dominikos respublikoje, Argentinoje, Olandijoje, Belgijoje, Vokietijoje, Ukrainoje, Rumunijoje, Lenkijoje.

Vystomi verslai

Tado Karoso įkurtas „LTk Capital“ holdingas šiuo metu vysto ir bando parduoti:
2008 m. investavo į elektroninę parduotuvę „pigu.lt“; 2011 m. įsigyjama seniausia elektroninė parduotuvė „220.lv“ Latvijoje, „kaup24.ee“ Estijoje. 
Tado Karoso įkurtam holdingui „LTk Capital“ priklauso restoranų tinklas „Čili Holdings“. Nuo įkūrimo pradžios holdingas iš viso atidarė per 100 restoranų – keletą Ukrainoje, Lenkijoje, bei Rumunijoje, tačiau daugiausia veikiama Baltijos šalyse. Nuo 2014 m. pradeda veikti padalinys Madride, Ispanijoje.

Išvystyti ir parduoti verslai

2015 m. investuojama į alternatyvių investicijų startuolį „Welltrado“, kuris vystomas ir šiuo metu.
2014 m. verslininkas kaip įkūrėjas dalyvauja steigiant ir investuoja į Kenijoje sukurtą saulės energijos startuolį „Pawame”. Startuolis vystomas iki šiol. 
2014 m. Tadas Karosas įsteigia ir investuoja į iki šiol Pietų Afrikos Respublikoje vystomą startuolį „SNAPnSAVE“. 
2009 m. Tado Karoso valdomos įmonės pradėjo įgyvendinti elektroninės komercijos „Amazingsales.com“ projektą Belgijoje, Olandijoje ir Vokietijoje. Verslas buvo parduotas 2012 metais.
2004 m. Tadas Karosas įkūrė kosmetikos ir parfumerijos gaminių importo ir didmeninės prekybos įmonę „Kruzas Nordic Cosmetics Distribution“, o po metų atidarė SPA centrų ir masažo salonų tinklą „East Island“, kurį vėliau sėkmingai pardavė. „Kruzas Nordic Cosmetics Distribution“ 2007 m. ir 2009 m. vykdo plėtrą į Latviją ir Estiją, o 2014 m. parduodamas suomių įmonei „Berner Ltd.“
2007 m. verslininkas įkūrė internetinį pramogų portalą ir internetinę televiziją „ctv.lt“, kuri parduota 2011 m.
2001 m. Tadas Karosas įkūrė „Gelvoros saugos konsultacijos“ – skolų išieškojimo ir valdymo bendrovę, teikiančią informaciją apie įmonių rizikingumą. Įmonė 2008 metais parduota Švedijos kompanijai.
2000 m. verslininkas įkūrė, išvystė ir pardavė „Gelvora“ – fizinės apsaugos paslaugas teikiančią įmonę, kurios pagrindu savo veiklą Lietuvoje pradėjo dabartinis „G4S“.
Nuo 1992 m. iki 2000 m. T. Karosas įkuria ir tiesiogiai aktyviai vysto UAB „Mineraliniai vandenys“, verslas sparčiai plečiasi, užima lyderio pozicijas rinkoje. 
Nuo 1991 m. Tadas Karosas vystė, o 2004 m. sėkmingai pardavė kosmetikos ir parfumerijos tinklą „SARMA“, kurio pagrindu šiuo metu Lietuvoje veikia parduotuvių tinklas „Douglas“.
2016 m. Dakaro ralis

Lietuviai Dakare

Lietuvai šiose lenktynėse atstovavo Antanas Juknevičius su šturmanu Mindaugu Slapšiu, Benediktas Vanagas su šturmanu iš Lenkijos Sebastian Rozwadowski bei Lietuvos ralio lenktynininkas Vaidotas Žala kartu su šturmanu Sauliumi Jurgelėnu – jie važiavo Lietuvoje sukonstruotu „Seat Leon Dakar“ automobiliu.
Pirmi du ekipažai finišą pasiekė, o Vaidotas Žala su Sauliumi Jurgelėnu iš lenktynių pasitraukė 10-ame etape. B. Vanago ekipažas galutinėje įskaitoje užėmė 26-ąją vietą (nuo nugalėtojo atsilikę beveik 11 val.), o A. Juknevičius liko 27-tas (atsilikęs daugiau nei 14 val. nuo nugalėtojo).
Koisanai

Ypatumai

Rasiškai koisanai tapatinami su kapoidine rase, kuri kartais laikoma viena iš penkių didžiųjų žmonijos rasių, o kartais – negridų rasės atšaka. Iš gretimos negridinės rasės, kuri paplitusi didelėje Afrikos dalyje, kapoidai išsiskiria šviesesne oda, ypač stipriai garbanotais plaukais, žemu ūgiu (149–163 cm) ir epikantine raukšle. Moterims būdinga steatopigija.
Nuo aplinkinių tautų koisanus išskiria ir specifinės kalbos: visos jos priklauso koisanų kalbų šeimai. Jų išskirtinis, kitur pasaulyje beveik nepasitaikantis, bruožas yra kliksintys priebalsiai, ortografijoje žymimi specialiais ženklais (ʘ, ǀ, ǃ, ǂ, ǁ). Šį lingvistinį bruožą iš koisanų yra perėmę aplinkinės bantu tautos – zulai, kosai ir kt.

Istorija

Seniausiais laikais koisanų rasės atstovai buvo apgyvendinę dideles teritorijas ne tik pietinėje, bet ir rytinėje Afrikoje. Paleolito laikotarpiu jie tapatinti su Sangojine kultūra.
Bantų migracijų laikais dauguma koisanų gyvenamų teritorijų buvo užkariautos karingesnių ir kultūriškai pažangesnių bantų. Šie asimiliavo vietos gyventojus arba juos išnaikino. Koisanų likučiai išliko gyventi tik sausringose teritorijose pietvakarinėje Afrikoje.
Ilgamečių kultūrinių santykių su bantais metu koisanai perėmė tam tikrus pasiekimus. Maždaug tuo metu išsiskyrė ir dvi kultūrinės grupės – koikojai ir sanai.
Nuo XVII a. įkūrus Kapo koloniją, europiečiai sparčiai vykdė kolonizaciją, stumdami koisanus į dar nederlingesnes sritis. Europiečių apgyvendinimo metu kultūringiausios koisanų grupės buvo asimiliuotos ir sunaikintos. Išliko tik nederlingiausiose srityse gyvenusieji. Vienas žymiausių genocidų, nukreiptų prieš koisanus buvo hererų ir namų genocidas XX a. pradžioje.
Kriūkai

Geografija

Rytiniu Kriūkų pakraščiu į Nemuną teka Pietvė, o per patį miestelį – Jotulė. Miestelis dar vadinamas Senaisiais Kriūkais, jis įsikūręs apatinėje Nemuno terasoje, o kalne esantis Joginiškių kaimas dar vadinamas Naujaisiais Kriūkais. Už 1 km į vakarus esančiame Paežerėlių kaime yra bažnyčia.
Ties Kriūkais nuo Kauno pusės palei Nemuną vedantis kelias pasuka aukštyn link Šakių, ir toliau Nemuno pakrante galima keliauti tik lauko keliuku. Už keleto kilometrų šis keliukas taip pat suka į kalną ties Nykos upeliu, kuris paprastai aprašomas kaip graži ir lankytina vieta. Netoliese atsiveria regykla.
Nemylas

Istorija

Nemylas (Namile) minimas XIV a. kryžiuočių kelių aprašymuose.
Upėvardžio (dar vadinamas Nemyla) kilmė neaiški. Galbūt pradinė lytis buvusi *Nemielas. Tai būtų neigiamojo priešdėlio ne- vedinys nuo milas, mila („storas veltinis drabužis“) arba milti („šildyti karštais akmenimis“), taip pat mielas („gipsas, klintys, kreida, kalkės“).
Vitalija Bartkuvienė

Vitalija Bartkuvienė (1939 m. rugsėjo 27 d. Nendriniai, Antanavo valsčius – 1996 m. rugpjūčio 29 d. Kaunas) – lietuvių dailininkė tekstilininkė.

Biografija

1964 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1964–1984 m. „Dailės“ kombinato Kauno tekstilės cecho dailininkė, 1984–1996 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto Taikomosios tekstilės katedros vedėja; nuo 1992 m. docentė.

Kūryba

Nuo 1966 m. dalyvavo dailės parodose Lietuvoje, Austrijoje, Čekoslovakijoje, Danijoje, Japonijoje. Rusijoje, Vengrijoje. Individualios parodos surengtos Kaune 1989 m., su dail. E. Kniūkštaite ir 1997 m., Kėdainiuose 1994 m.
Tekstilės darbais apipavidalino Baisogalos, Kazlų Rūdos, Kauno interjerų. Pažymėtini dekoratyviniai akcentai ir sienų kilimas „Pasimatymo“ kavinei Kaune, 1972 m. Sukūrė gobelenų, batikų, aplikacijų, mišrios technikos kompozicijų: triptikas „Ornamentinis“ (1974 m.), „Jaunystė“ (1975 m.), „Saugokime gamtą“, „Keliai“ (1988–1989 m.), „Prabėgę metai“ (1990 m.). Kūriniai dekoratyvūs, apibendrintų formų, juose plėtojamos gamtos, istorijos, gyvenimo prasmės temos.
Akrobatika (cirkas)

Žanro istorija

Apie akrobatikos elementus žinota senovės Egipte, Graikijoje, Romoje. Pirmieji akrobatikos elementai buvo ant ištempto lyno, atliekami šuoliai su kardais, kt. fiziniai pratimai, atliekami gatvėse ir aikštėse masinių renginių metu. Viduramžiais akrobatikos numerius atlikdavo šokėjai ant ištempto lyno, fokusininkai. Nuo XVIII a., ypač XIX a., akrobatika plito cirkuose. Kai kada akrobatikos elementai naudojami choreografijoje, teatre (S. Eizenšteino, V. Mejerholdo spektakliai). Akrobatinių elementų yra lietuvių liaudies šokiuose (Džigūnas, Gaidys), žaidimuose (Žąselė, Žiužis).
Pietų Afrikos Respublikos tarptautiniai santykiai

'Pietų Afrikos tarptautiniai santykiai laikui bėgant labai keitėsi, pradedant dominijos statusu, per apartheido izoliacinistinę politiką iki prisiimtos atsakingo tarptautinės bendrijos veikėjo rolės, turinčios ypač svarbų statusą Afrikoje. PAR aktyviai veikia Jungtinėse Tautose, Afrikos Sąjungoje ir Tautų Sandraugoje. Laikoma viena iš galimų kandidačių užimti nuolatinę vietą Jungtinių Tautų Saugumo Taryboje, Pietų Afrika 2007 m. pirmą kartą buvo išrinkta Saugumo Tarybos nare.
Pietų Afrikos Respublika dar yra Pietų Afrikos plėtotės bendrijos (SADC), G77, Pietų Atlanto taikos ir bendradarbiavimo zonos, Pietų Afrikos muitinės sąjungos, Pasaulio prekybos organizacijos, Tarptautinio valiutos fondo, G20 ir G8+5 narė.

Istorija

Pasibaigus apartheidui, Pietų Afrika išsilaisvino iš tarptautinės izoliacijos. Pietų Afrika per paskutinįjį dešimtmetį vaidino labai svarbų vaidmenį tarpininkaujant Afrikos konfliktuose, vykusiuose Burundyje, Kongo Demokratinėje Respublikoje, Komoruose ir Zimbabvėje. Pasibaigus apartheidui šalyje, ši vėl priimta į Tautų Sandraugą.
Lyros choras

Lyros choras – Kauno vaikų ir moksleivių laisvalaikio rūmų merginų choras.

Istorija

Choras „Lyra“ įkurtas 1974 metais. Jame dainuoja mergaitės iš įvairių Kauno miesto mokyklų ir gimnazijų. „Lyra“ – aktyviai koncertuojantis choras, nuolatinis miesto ir respublikinių dainų švenčių dalyvis, parengęs bendrus projektus su berniukų ir jaunuolių choru „Varpelis“. Nuo 1997 m. choras kasmet vyksta į respublikinį chorų festivalį „Baltijos bangelės“ Palangoje, dalyvauja festivaliuose „Vilties daina“, „Cantate Domino“ Kaune. 2001 m. respublikiniame moksleiviškų chorų konkurse „Mes Lietuvos vaikai“ užėmė trečią vietą, o tarptautiniame konkurse „Juventus Mundi Cantat“ Čekijoje laimėjo aukso medalį ir Grand Prix.
Bušido

Bušido šiuo metu

Tiek bušido, tiek ir kiti kovos menai, moderniame pasaulyje yra visiškai kitokie. Modernus bušido labiau susitelkia ties savigyna, kovojimu, sportavimu, turnyrais ir tiesiog fizinio stiprumo lavinimu. Nors visi šie dalykai yra labai svarbūs kovos menams, trūksta daug svarbesnio dalyko, tai yra asmenybės ugdymo. Bušido menas mokė karius svarbių gyvenimo paslapčių, kaip užauginti vaikus, kaip rengtis, kaip elgtis su šeima ir kitais žmonėmis, kaip ugdyti asmenybę, dalykų susijusių su finansais. Visi šie dalykai svarbūs norint būti gerbiamu kariu. Nors šiuolaikinis bušido ir vadovaujasi aštuoniomis dorybėmis, tačiau vien to neužtenka. Bušido ne tik mokė kaip tapti kariu, bet ir visų gyvenimo išminčių. Karys, kurį aprašo bušido yra ne profesija, o gyvenimo būdas. Nebūtina būti armijoje, kad būti kariu. Terminas "karys" nusako žmogų, kuris dėl kažko kovoja, nebūtinai fiziškai. Žmogus būna tikru kariu dėl to, kas yra jo širdyje, prote ir sieloje. Viskas kitas, yra tiesiog įrankiai, kūrie leidžia tobūlėti. Bušido yra gyvenimo būdas, kuris reiškia gyventi kiekviena akimirka, garbingai ir sąžiningai. Visa tai užima didelę svarbą kario gyvenime, tiek dabar, tiek ankstesniais laikais.
Pringles

Istorija

Pirmą kartą „Pringles“ pakuotė buvo parduota JAV, 1968 m. spalį, tačiau Amerikoje nebuvo paplitę iki 1970 m. vidurio. Pradžioje buvo žinomi pavadinimu „Pringle’s Newfangled Potato Chips“, traškučius pateikus į nacionalinę rinką, pavadinimas buvo pakeistas. „Procter & Gamble“ pasirinko „Pringles“ pavadinimą iš Sinsinačio telefonų knygos, pasirinkdami Pringle Drive Finneytown (Ohajas).
Pagal patentą, „Pringles“ buvo išrasti Chelsea Denman (Vašingtonas, Pensilvanija). Gene Wolfe sukūrė kepimo mašiną.
Nuo 2011 m. balandžio mėnesio „Pringles“ prekinis ženklas parduotas bendrovei „Diamond Foods Inc“.

Reklama

Pirmoji „Pringles“ televizijos reklama buvo sukurta ir režisuota Thomas Scott Cadden. Reklamuojami JAV šūkiu „Once you pop, you can’t stop“, o Jungtinėje Karalystėje bei kitose šalyse „Everything pop’s with Pringles“.
JAV ir Kanadoje „Pringles“ vadinami nebe bulvių traškučiais, o bulvių užkandžiu.

Pakuotė

„Pringles“ pakuotę išrado Fredric J. Baur ir dabar traškučiai yra gerai žinomi pagal ją – vamzdžio formos dėžutę su folija dengtu vidum ir plastikiniu dangteliu ir logotipe pavaizduotu vyru su dideliais ūsais.
Fredric J. Baur mirė 2008 m. gegužės 4 d. Vaikai išpildė jo norą, dalį sudeginto kūno pelenų palaidojo „Pringles“ dėžutėje.
Traškučiai yra gaminami vienodo dydžio balno forma, kad jie sukrauti į dėžutę nesutrupėtų, kaip atsitinka su maišeliuose įpakuotais bulvių traškučiais.
Dėžutės yra skirstomos į 230 g, 190 g, 170 g, 165 g, 160 g, 155 g, 80 g, 50 g ir 23 g dydžius.

Rūšys ir skoniai

„Pringles“ gaminami įvairių skonių, kartais „Procter & Gamble“ gamina ribotą kiekį neįprastų skonių traškučių.
Į standartinius skonius įeina Original, Sour Cream & Onion, Bacon, Paprika, Salt & Vinegar, Hot & Spicy ir Cheese & Onion.
Kai kurios rūšys gaminamos tik tam tikroms šalims, pavyzdžiui, Ketchup skonio „Pringles“ pardavinėjami tik Kanadoje.
1990 m. pradžioje buvo galima rasti ir Corn Pringles. Dėžutė buvo juoda, o ant jos būdavo nupieštas kukurūzas. Traškučiai buvo gaminami iš kukurūzų ir turėjo į juos panašų skonį.

Teisės

2008 m. liepą Londone teisme „Procter & Gamble“ teisininkai sėkmingai įrodinėjo, kad „Pringles“ yra ne traškučiai, o bulvių užkandis, nes jų faktinis bulvių kiekis yra tik 42 proc. Tai atleistų nuo 15 procentų pridėtinės vertės mokesčio. Bendrovė „Procter and Gamble“ patyrė skaudų smūgį: Didžiosios Britanijos aukščiausiasis teismas nusprendė, kad bulvių traškučiai turi būti apmokestinti pridėtinės vertės mokesčiu (PVM). Kadangi ši teisinė kova jau tęsėsi keletą metų, o per šį laikotarpį „Procter and Gamble“ už savo traškučius „Pringles“ PVM nemokėjo, dabar turės atseikėti maždaug 100 mln. svarų.
Evokatas

Evokatas (lot. Evocatus) – senovės Romos armijos karys, atitarnavęs skirtą laiką ir paleistas iš tarnybos, tačiau savanoriškai į ją grįžęs.
Romėnų kariuomenėje visada buvo nemažas skaičius evokatų, o karvedžiams pradėjus dažniau remtis savo legionais politinėje kovoje dėl įtakos ir suteikiant kariams vis daugiau lengvatų bei apdovanojimų – dar padidėjo.
Evokatams kariuomenėje nereikėjo dirbti įprastų rutininių darbų: tiesti kelių, fortifikuoti stovyklos ir panašiai, taip pat jie turėdavo aukštesnį laipsnį už kitus kareivius. Dažniausiai (bet ne visada) žemesnio nei centurionas laipsnio legionieriai, tapę evokatais, būdavo paaukštinami bent jau iki centuriono.
Už evokatus armijoje buvo atsakingas evokatų prefektas (lot. Praefectus evocatorum).
Andrius Mazuronis

Biografija

Tėvas architektas Valentinas Mazuronis.
Baigė Šiaulių „Aido“ vidurinę mokyklą. 1997 m. įstojo į Vilniaus Gedimino technikos universitetą, 2003 m. baigė magistrantūros studijas, įgijo statybos inžinieriaus magistro laipsnį. Įgijo ypatingo statinio bendrosios statinio statybos techninės priežiūros vadovo ir pastato konstrukcinės dalies vadovo atestatus.
2001–2003 m. UAB „Hronas“ projektų vadovas, 2003–2007 m. UAB „Middle Europe Investmens Baltija“ projektų vadovas. 2006–2007 m. UAB „Kirtimų logistikos centras“ generalinis direktorius, 2007–2008 m. UAB „Kindis“ statybos direktorius.
2008–2016 m. ir nuo 2019 m. Seimo narys.2017 m. Europos parlamento nario Antano Guogos akredituotas padėjėjas. 2018–2019 m. mažosios bendrijos „Projektų koordinavimo centras“ vadovas.
2006–2015 m. partijos Tvarka ir teisingumas, 2015–2019 m. – Liberalų sąjūdžio narys.
Žmona Laura, vaikai Kajus ir Artas.
Mikalojus Radvila Rudasis

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės, Jurgio Radvilos ir Barboros Kolos sūnus, Barboros Radvilaitės brolis.

Šeima

Žmona Kotryna iš Tomičių giminės (lenk. Katarzyna Tomicka-Iwińska), vaikai Mikalojus Radvila, Kristupas Radvila Perkūnas. 1547 m. imperatorius Karolis V jam suteikė Šventosios Romos imperijos Biržų ir Dubingių kunigaikščio titulą.
Išsilavinimą gavo užsienyje, daugiausia Vokietijoje, tuo metu apimtoje protestantizmo idėjų. 1553–1561 m. Lietuvos lauko etmonas, 1561–1565 m. ir 1579–1584 m. Lietuvos didysis etmonas, 1565–1579 m. Lietuvos didysis kancleris ir 1565–1584 m. Vilniaus vaivada. 1572 m. mirus Žygimantui Augustui iki Stepono Batoro išrinkimo buvo faktiškasis Lietuvos valdytojas. Rinkimuose palaikė Ernesto Habsburgo kandidatūrą į Abiejų Tautų Respublikos karaliaus sostą.
Vienas žymiausių Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės vadų per 1558–1583 m. Livonijos karą, 1564 m. vadovavo didžiojo etmono Grigaliaus Chodkevičiaus Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenei per Ulos mūšį prie Polocko, kuriame buvo nugalėtas Ivanas Rūstusis. Jo 30 000 kariuomenė neatsilaikė prieš 6000 lietuvių pajėgas. 1578 m. dar kartą sumušė rusus prie Vendeno, o Stepono Batoro Maskvos kampanijoje laimėjo mūšį prie Velikije Luki ir pradėjo Pskovo apsiaustį.
1569 m. vienas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės delegacijos Liublino seime vadovų, seime gynęs Lietuvos savarankiškumą. Nepasirašė Liublino unijos akto. Žinomas jo atkirtis lenkų didikams, seime įrodinėjusiems, kad Jogaila dovanojęs Lietuvą lenkų karališkam vainikui: „Niekas negalėjo mūsų dovanoti, nes esame laisvi žmonės… “. Kitur pateikiami tokie žodžiai: „Niekas negalėjo mūsų dovanoti, nes esame laisvi žmonės. Lenkams Lietuva dovanodavo šunų skalikų, žirgelių žemaitukų, bet ne mus, laisvus ir garbingus žmones… Kiekvieną, kuris norėtų mus pavergti, laikysiu tironu, o ne savo viešpačiu“.
1564 m. perėjo į kalvinizmą, globojo evangelikus reformatus, steigė reformatų parapijas, kvietė iš užsienio reformatų mokslininkus, mokytojus. Siekdamas, kad kuo daugiau lietuvių gautų išsilavinimą, Biržuose įsteigė aukštesniąją mokyklą, atkūrė mokyklą Vilniuje. Visi jo palikuonys liko ištikimi protestantų apeigoms, todėl Biržų-Dubingių Radvilų giminės šaka dar vadinama protestantiška.

Atminimo įamžinimas

Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės poetas Jonas Radvanas 1592 m. išleido poemą Radviliada, kurioje aprašė Mikalojaus Radvilos Rudojo asmenybę, gyvenimą ir kovas, kėlė LDK savarankiškumo siekį.
2007 m. Dubingių piliavietėje atlikus archeologinius tyrimus, buvo identifikuoti jo ir kitų Dubingių Radvilų šeimos palaikai. 2009 m. rugsėjo 3–5 dienomis įvyko atsisveikinimo su Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Radvilų giminės atstovų palaikais ir perlaidojimo ceremonija. Radvilų giminės atstovų palaikai buvo pašarvoti Dailės muziejaus Radvilų rūmuose Vilniuje. Rugsėjo 5 d. didikų giminės atstovų palaikai buvo iškilmingai perlaidoti jų radimo vietoje, buvusios bažnyčios rūsyje.
Antum

Antum, Antu – Anu, dangaus dievo Mesopotamijos mitologijoje, moteriškasis atitikmuo. Kaip pasakojama dvikalbiame šumerų-akadų mite apie Inanos išaukštinimą, Anu suteikia jai Antum rangą, ši tampa Anu žmona. Vėliau akadų mitologijoje Antum imta laikyti atskira dievybe. Pavyzdžiui, Uruko miesto mite Ištarė (Inana) yra Anu ir Antum duktė.
Pats vardas Antum akadų kalboje yra moteriškosios giminės daiktavardis, sudarytas iš vyriškosios giminės daiktavardžio Anu(m).
Abi Istada

Abi Istada (Ab-i-Estada) – rezervatas pietų Afganistane, Gaznio-Kandaharo plokščiakalnyje. Užima 25 tūkst. ha plotą. Įkurtas 1974 m.
Rezervate saugomas seklus, druskingas Abi Istados ežeras, telkšantis 2133 m aukštyje. Jame lankosi reti paukščiai (peri flamingai, žiemoja baltosios gervės).
Valdas Merkevičius

Biografija

1967 m. baigė Kalvarijos vidurinę mokyklą. 1975 m. baigė Kauno politechnikos institutą, medienos apdirbimo inžinierius.
1976–1979 m. Jūrės klijuotų konstrukcijų gamyklos cecho viršininkas, 1979–1985 m. Kazlų Rūdos BMDK cecho viršininkas, 1986–1990 m. Kazlų Rūdos specialiosios internatinės mokyklos mokytojas. 1995–2000 m. UAB „Girių Bizonas“ cecho viršininkas, 2000–2003 m. Kazlų Rūdos savivaldybės Kazlų Rūdos seniūnas, 2003 m. UAB „Statranga“ baldų gamybos vadovas, nuo 2007 m. Kazlų Rūdos savivaldybės mero pavaduotojas, nuo 2008 m. rugsėjo 10 d. meras.
Lietuvos liberalų sąjungos Kazlų Rūdos skyriaus pirmininkas, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Kazlų Rūdos skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Vedutė, vaikai Dovilė, Mindaugas.
Viktoras Vytautas Krušinskas

Biografija

1955 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). 1955–1969 m. KPI dėstytojas. 1964 m. technikos mokslų kandidatas.  1967–1969 m. KPI Vilniaus filialo Statybos ekonomikos katedros vedėjas, 1968–1969 m. dar ir Statybos ekonomikos fakulteto dekanas; nuo 1968 m. docentas. 1969–1986 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, 1969–1977 m. Statybos darbų technologijos katedros vedėjas, 1969–1970 m. dar ir Statybos ekonomikos, 1970–1980 m. Statybos, 1980–1986 m. Kvalifikacijos tobulinimo fakulteto dekanas. 1986–1990 m. dirbo Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institute, Inžinerinio statybos fakulteto dekanas.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų sritis – statybos darbų technologija ir organizavimas.
Tarybų Sąjungos rublis

Rublio perkamoji galia

TSRS dauguma tiesioginių atsiskaitymų vyko grynaisiais pinigais, todėl apyvartoje turėjo būti didelis kiekis kupiūrų. Pinigai buvo spausdinami „Goznak“ (rus. Гознак) spaustuvėse Maskvoje ir Leningrade. Rublio perkamoji galia buvo diferencijuojama valstybės, priklausomai nuo rinkų tipo ir kainų; ypatingai pagal klimatines zonas: I, II, III, IV.
Rublių pervežimas per valstybės sieną, sumai viršijus 30 rublių (kupiūromis po 10 rublių), buvo draudžiamas. Užsienyje rublis buvo nenaudojamas. Pervedamasis rublis buvo savarankiška mokėjimo priemonė, tokia kaip ir Vnešekonombanko čekiai.
1950 m., daugiausia užsienio atsiskaitymams, rublis buvo prilygintas 0,222168 g aukso, nors valstybės viduje jo perkamoji galia tuo metu buvo mažesnė negu prieš karą. 1960 m. lapkričio 15 d. rublio prilyginimas auksui pakilo iki 0,987412 g ir tuo pačiu 10 senų rublių pakeista vienu nauju. Rublis nuvertėjo iki 55,5 %, tačiau jo vertė ir toliau išliko pervertinta.
Ana Marija Radvilaitė

Biografija

1961 m. baigė Varšuvos universiteto Istorijos fakultetą, 1967 m. ten pat apsigynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją. Trisdešimt metų dirbo mokytoja mokyklose.
1989 m. išrinkta Lenkijos senato nare nuo judėjimo „Solidarumas“, 1989-1991 m. Tadeušo Mazoveckio vyriausybėje užėmė Švietimo ministerijos valstybės pasekretorio postą. 1997–2001 m. nuo partijos Solidarumo rinkimų akcija (Akcja Wyborcza Solidarność) Liaudies švietimo ministro pavaduotoja, kuravo švietimo reformos klausimus. Nuo 1999 m. vadovauja Stepono Batoro fondui. 2004–2005 m. Švietimo ministerijos valstybės pasekretorė. 2007 m. parengė švietimo plėtros planą iki 2013 m.
Kelių istorijos knygų ir istorijos vadovėlių licėjams autorė. Apdovanota 1981 m. Nuopelnų auksiniu kryžiumi, 1991 m. Liaudies švietimo komisijos medaliu, 1998 m. Lenkijos atgimimo komandoro ordinu.
Kūno kultūros ir sporto departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės Lietuvos olimpinis sporto centras

Kūno kultūros ir sporto departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės Lietuvos olimpinis sporto centras (LOSC) – biudžetinė įstaiga, vykdanti neformaliojo švietimo programas, rengianti perspektyvinės ir olimpinės pamainos sportininkus bei olimpinės rinktinės kandidatus olimpinėms žaidynėms, pasaulio ir Europos čempionatams bei kitoms tarptautinėms varžyboms.
LOSC steigėjas – Kūno kultūros ir sporto departamentas prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės.

Istorija

1986 m. rugsėjo 1 d. pradėjo veikti Respublikinė bendrojo lavinimo Vilniaus sporto mokykla–internatas.
Vėliau – Respublikinė Vilniaus aukštesnioji olimpinio rezervo mokykla, Respublikos rinktinių rengimo centras, Respublikos sportininkų rengimo centras.
Nuo 1997 m. vasario 17 d. – LOSC.
Buveinė – Ozo g. 39, LT–07171 Vilnius.
1970 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

1970 m. Lietuvos šachmatų čempionatas – tai 37-asis Lietuvos vyrų ir 23-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.