SU-76i

Skyriai

Savaeigės valdymo ir transmisijos skyrius buvo korpuso priekyje, o variklio skyrius buvo korpuso gale. Kovos skyrius buvo korpuso viduryje. Kovos skyrius (jame buvo patranka ir 3 ekipažo nariai) ir valdymo skyrius (šiame buvo mechaniko vairuotojo vieta) buvo sujungti. Variklio skyrių nuo kovos skyriaus skyrė pertvara, kurioje buvo liukas, leidęs prieiti prie variklio.

Variklis

Variklio skyriuje buvo karbiuratorinis keturtaktis 12 cilindrų V pavidalo variklis Maybach HL120TRM, aušinamas skysčiu, 300 AG. Variklis turėjo du karbiuratorius. Variklis būdavo paleidžiamas Bosch elektriniu starteriu (4 AG) arba rankiniu būdu, paleidimo rankena. Korpuso galinėje šarvo plokštėje buvo specialus liukelis su šarviniu dangčiu, skirtas inercinio starterio užvedimo rankenai įstatyti.
Variklio skyriaus viršutinėje plokštėje buvo 4 liukai su šarviniais dangčiais, užtikrinę priėjimą prie variklio.

Kovos kabina

Skirtingai nuo anksčiau gamintų savaeigių haubicų šios savaeigės kovos skyrius buvo nupjautos piramidės pavidalo, tad turėjo nuolaidžius bortus, kad didino mašinos šarvuotumą. Kovos kabina (rus. боевая рубка) buvo suvirinta iš šarvinių plokščių (35 mm priekyje, 25 mm šonuose ir 15 mm gale). Šie šarvai saugojo ekipažą ir vidaus įrangą nuo stambaus kalibro kulkosvaidžių ir sviedinių skeveldrų. Pradžioje kabinos stogas būdavo išpjaunamas iš plieno lakšto ir tvirtinamas varžtais. Toks stogas palengvindavo kovos skyriaus vidaus remonto darbus, tačiau po 1943 m. vasaros mūšių daugelyje SU-76i stogus nuėmė, kad įgulos geriau jaustųsi. Visa kovos kabina prie savaeigės korpuso irgi buvo tvirtinama varžtais. Šarvinės kabinos ir korpuso sandūra būdavo sutvirtinta 10 mm storio privirintomis šarvinėmis juostomis.
Savaeigėse, pagamintuose iš Pz. III, korpuso bortuose kovos skyrius turėjo du avarinius liukus su šarviniais dangčiais. Liukai lauk atsiverdavo vikšrų viduje, virš apatinių ratų.
Kovos kabinos kairiajame ir dešiniajame bortuose, taip pat galinio liuko kairėje sąvaroje buvo šarviniais dangčiais uždaromos ambrazūros, skirtos šaudyti pistoletais kulkosvaidžiais PPŠ. Kabinos priekiniame šarve irgi buvo apvali ambrazūra šaudymui, kurią uždengdavo šarviniu kamščiu.
Apie 20 SU-76i (vadų mašinos), gamintos nuo 1943 m. rugpjūčio, ant kabinos stogo, dešinėje, virš specialaus sponsono buvo įtaisytas vado bokštelis su įeinamuoju liuku. Bokštelio konstrukcija perimta iš vokiško tanko Pz. III. Vadų mašinos turėjo ir galingesnes radijo stotis, kurios buvo didesnės, tad tokios savaeigės turėdavo mažesnį artilerijos šovinių komplektą.
1943 m. pradžioje stigo radijo stočių, todėl jos buvo įrengiamos tik kas trečioje SU-76i. Nuo gegužės vidurio jau praktiškai visos SU-76i turėjo radijo stotis 9-R (rus. 9-Р).

Įgulos vietos

Kovos skyriuje dešiniau patrankos buvo savaeigės vado vieta, kairiau priekyje – taikytojo vieta. Už taikytojo nugaros buvo užtaisytojo vieta. Įlipimo į kovos skyrių liukas yra kovos skyriaus užpakalinėje sienelėje ir viršutinėje plokštėje, užsidaro dvivėriu šarviniu dangčiu. Vairuotojas aplinką stebėjo pro tripleksinius langelius (turinčius šarvines užsklandas) priekinėje ir kairiojoje bortinėje šarvinėse plokštėse. Likę ekipažo nariai mūšio lauką stebėjo pro vado panoramą PTK (rus. ПТК) ir stebėjimo plyšius priekinėje ir bortinėse šarvinėse kovinės kabinos plokštėse.