google/wiki40b huggingface dataset:
Azovo kazokų kariuomenė

Azovo kazokų kariuomenė (rus. Азовское казачье войско, angl. Azov Cossack Host) – 1828–1865 m. egzistavusi kazokų kariuomenė, kuri buvo sudaryta iš keleto kazokų grupių. Daugiausia Azovo kazokų buvo kilę iš Uždunojės Sečės kazokų.

Kariuomenės suformavimas

1828–1829 m. Rusijos-Turkijos karo metu, dalis Uždunojės Sečės kazokų, kurie iki tol gyveno tremtyje Osmanų imperijos kontroliuojamoje Dunojaus deltoje, nusprendė grįžti į Rusiją. Vadovaujami atamano Osipo Hladkio (rus. Осип Михайлов Гладкий) ši kazokų dalis perėjo į Rusijos pusę ir už ankstesnį pabėgimą caras Nikolajus I-asis jiems atleido. Caras iš jų suformavo Ypatingąją Zaporožės kariuomenę, kuri intensyviai dalyvavo kare.
Po Rusijos pergalės kare naujai sukurta Dunojaus kazokų kariuomenė atrodė pakankama sienų apsaugai, o buvusių Zaporožės Sečės kazokų buvimas Padunojėje tapo nebereikalingas. Asmeniškai susidraugavęs su O. Hladkiu caras pasiūlė, kad jo kazokai persikeltų į Kubanę ir prisijungtų prie kitų buvusių Zaporožės Sečės kazokų, iš kurių buvo sudaryta Juodosios jūros kazokų kariuomenė, aktyviai dalyvavusi kovose su čerkesais Kaukazo kare. 1830 m. O. Hladkis apsilankė Kubanėje, bet atmetė persikėlimo ten idėją, remdamasis tuo, kad toks ilgas kelias tokiai mažai kariuomenei esąs per sudėtingas, o be to jam buvo nepriimtina tapti pavaldžiu Juodosios jūros kazokų kariuomenės vadams. Tuomet caras leido kazokams pasilikti Naujojoje Rusijoje, jei jie susirasią tuščios žemės. O. Hladkis tokios žemės rado į vakarus nuo Dono kazokų kariuomenės žemių, šiaurinėje Azovo jūros pakrantėje tarp Berdiansko ir Mariupolio (dabartinė Ukrainos Donecko sritis).
1831 m. kazokams suteiktas Azovo kazokų kariuomenės (Азовское Казачье Войско) pavadinimas.
Tai buvo vienintelė Rusijos imperijos kazokų kariuomenė, kurios pagrindinė užduotis buvo saugoti pakrantes. 1835 m. joje buvo apie 6000 žmonių, įskaitant šeimas. Joje buvo 10 raitųjų šimtinių ir maždaug 30 smulkių laivų flotilė. 1855 m. šioje kariuomenėje buvo 4905 vyrai, iš jų karinės tarnybos amžiaus 1698, aktyvioje karinėje tarnyboje 384. Azovo kazokai aktyviai dalyvavo Kaukazo ir Krymo karuose.
1865 m. kaip atskiras vienetas buvo panaikinti. Po to dalis kazokų buvo perkelti į Šiaurės Kaukazą, likę – paversti valstiečiais.
Revolverinė patranka

Revolverinė patranka – automatinė patranka, kuri turi vieną vamzdį ir būgną su daug šovinių lizdų kaip revolveris.
Revolverinė patranka skiriasi nuo gatlingo tipo patrankos, nes gatlingai turi daug vamzdžių su šovinių lizdais ir spynomis, sujungtų į besisukantį bloką. Tuo tarpu revolverinėje patrankoje sukasi tik būgnas su šovinių lizdais.
Revolverinės patrankos naudojamos daugiausia orlaiviuose. Jos buvo sukurtos Antrojo pasaulinio karo pabaigoje. Revolverines patrankas kuria ir naudoja daugiausia Europoje. Tuo tarpu JAV daugiausia naudoja gatlingo tipo aviacines patrankas. Rusija (anksčiau TSRS) taip pat dažniau naudoja gatlingus.
Tipiškas revolverinės patrankos pavyzdys yra Mauser MK 213, pagal kurį kurtos beveik visos kitos to tipo patrankos. Pagal šį pavyzdį D. Britanija ir Prancūzija po karo sukonstravo 30 mm ADEN ir DEFA patrankas. JAV taip pat sukūrė keletą tokių patrankų, tačiau ginkluotėn daugiausia priimtos gatlingo tipo automatinės patrankos.
Dabar viena geriausių revolverinių patrankų laikomas Mauser BK-27. Laivo patranka Rheinmetall Millennium 35 mm Naval Gun System yra stambiausia revolverinė patranka.
Revolverinių patrankų šaudymo sparta mažesnė negu gatlingo patrankų, nes visi sviediniai iššaunami iš vieno vamzdžio, kuris labai sparčiai šaudant smarkiai kaista. Gatlingo patrankos šaudo iki 10 000 šūvių/min. sparta (tai rusiška GŠ-6-23), tuo tarpu revolverinių patrankų sparta paprastai iki 2 000 šūv./min.
Revolverinės patrankos paprastai turi didesnę pradinę šaudymo spartą, kadangi pradedant šaudyti jos turi įsukti mažesnę masę – tik būgną. Tuo tarpu gatlinginių patrankų sukamasis blokas žymiai masyvesnis, nes jame yra visi vamzdžiai su šovinių lizdais. JAV gatlinginių patrankų didžiausia šaudymo sparta pasiekiama tik po pusės sekundės, kai blokas įsisuka. Dėl šių ypatybių tos pačios masės revolverinė patranka gali šaudyti stambesnio kalibro sviediniais, negu gatlinginė patranka.
Dabartinės aviacinės revolverinės patrankos būna 27–30 mm kalibro, tuo tarpu tipiškos naikintuvų gatlinginės patrankos būna 20–25 mm kalibro.
Surgantiškės

Padavimas

Pasakojama, kad šiose vietose gyvenęs gobšuolis bajoras Maisiejūnas, turtingiausias Kruonio apylinkėse, turėjęs dvaro rūmus iš balto mūro, parko alėjas su didingomis skulptūromis ir labai daug aukso. Tačiau jis nenorėjo dalintis savo turtais su niekuo – net žmonos ir vaikų nenorėjo turėti. Pamatęs, kad ima semti, sveikata jau nebe ta, ir supratęs, kad pinigų niekam negalėsiąs perduoti, jis nusprendė auksą užkasti. Įsakė kalviui Jurkui pagaminti didžiulę metalo dėžę, kurią į dvarą atitempė visas pulkas vyrų. Maisiejūnas į skrynią sukrovė visą auksą ir jo dirbinius, vos betilpo. Tuomet įsakė tą skrynią užkasti po žeme, ir nors Dzikus (drūčiausias iš vyrų) perspėjo, kad gilios duobės negalima iškasti dėl vandeningos dirvos, tačiau bajoras vis tiek liepė užkasti tą dėžę. Vyrai užkasė, tačiau Maisiejūnas vis tiek neatgavo ramybės – jam buvo neramu, kad kas neiškastų tos skrynios, todėl jis liepė visos apylinkės gyventojams (vyrams, moterims ir vaikams) sunešti ir supilti žemę ant tos vietos, kur užkastas auksas. Greta dvaro rūmų iškilo aukštas status kalnas, aplaistytas žmonių prakaitu ir ašaromis. Ir vėl bajorui buvo neramu, todėl jis liepė nuo ano Strėvos kranto atridenti apsamanojusį didelį akmenį ir užtraukti ant supilto kalno viršūnės. Ir tada Maisiejūnas užkeikė auksą, kad kuo giliau kas nors kals skylę į akmenį norėdamas pasiekti auksą, tuo labiau gilyn ners bajoro auksas.
Bajoras mirė visų užmirštas ir paniekintas. Sakoma, kad jo aukso dėžė virtusi dvokiančia puvena. Žmonių supiltas kalnas imtas vadinti Maisiejūno piliakalniu.
Lima

Istorija

Miestą 1535 m. sausio 18 d. įkūrė ispanų konkistadoras Fransiskas Pisaras (Francisco Pizarro), pavadinęs jį „Karalių miestu“ (isp. Ciudad de los Reyes).
Iki 1821 m. Lima buvo Peru vicekaralystės, vėliau – nepriklausomos Peru Respublikos sostinė. 1881–1883 m. Lima buvo okupuota Čilės kariuomenės.
1687 m., 1746 m., 1966 m., 1970 m., 1974 m. miestas nukentėjo nuo žemės drebėjimų.
Daugiau kaip tris amžius Lima buvo pats svarbiausias ir didžiausias metropolis Pietų Amerikoje.
XX a. pabaigoje prie Limos prijungtas kiek į vakarus nuo jos esantis Kaljao uostamiestis.

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad Limos pavadinimas kilęs iš indėnų kalbos, tačiau neaišku kurios. Labiausiai tikėtina, kad tai arba aimarų kalbos žodis (lima-limaq – geltona gėlė), arba kečujų (rimaq – šneka, kalbėjimas).
Suitai

Istorija

1623 m. Alsungos savininkas Johanas Ulrichas fon Šverinas vedė Vilniaus aristokratę Barbarą Konarską. Prieš vestuves jaunikis priėmė katalikybę, o kartu su juo savo religiją pakeitė ir pavaldiniai. Savo valstiečiams grafas Šverinas prisakė dėvėti varšuviečių stiliaus rūbus. Dėl sudėtingų santykių su kaimyninėmis liuteronų bendruomenėmis nebuvo priimtinos santuokos su kitų konfesijų žmonėmis, todėl suitai ilgai gyveno savotiškos izoliacijos sąlygomis ir išlaikė savitą kultūrą, papročius. 
Suitai egzistavo tarsi katalikybės sala, supama liuteroniškojo Kuršo. Šioje vietoje yra išlikę daiktų, kurie kitur nebesutinkami, pavyzdžiui, seniausi latviški patiekalai (kraujinė dešra (asinsdesa) ir kraujiniai blyneliai (asins pankūkas), unikalūs suitų apdarai.
2001 m. buvo įsteigtas suitų etninės kultūros centras, kurio tikslas – rūpintis suitų kultūros paveldo populiarinimu, jo atstatymu ir apsauga. Nuo 2008 m. suitų kultūros erdvė įrašyta į Latvijos kultūros kanoną, 2009 m. ji buvo įtraukta į UNESCO nematerialiojo kultūros paveldo sąrašą.
Nacionalinės futbolo akademijos maniežas

Istorija

Maniežas stovi istorinėje Petro Vileišio aikštėje, kurioje rengtos pirmosios tarpukario Lietuvos dainų šventės, vyko nepriklausomos kariuomenės paradai. Lietuvos futbolo federacija jį pastatė 2001 m. Vėliau pristatytame maniežo priestate įsikūrė Kauno futbolo akademija.
Nacionalinės futbolo akademijos (arba Jaunimo techninio tobulinimo centro) projekto  pradžia – 1999 m. pabaigoje. 2002 m. maniežo 2-ame aukšte buvo įrengta konferencijų salė, medicinos punktas, papildomos sanitarinės patalpos bei metodinis kabinetas.
2005-2007 m. prie maniežo iškilo 5 aukštų techninio aprūpinimo priestatas su buitinėmis, medicininėmis, treniruoklių ir techninio aptarnavimo patalpomis. Jame įsikūrė ir kompiuterių klasė nuotoliniam mokymui vykdyti, papildomos sanitarinės, sandėliavimo ir saugojimo patalpos, dviviečiai ir vienviečiai kambariai, skirti apgyvendinti apie 60 sportininkų ir trenerių. 2009 m. prie įėjimo į maniežą pastatyta pirmoji skulptūra, skirta Lietuvos futbolui – „Jaunasis futbolininkas“.
Priešais maniežą įrengta pilnų matmenų dirbtinės dangos aikštė, leidžianti žymiai išplėsti futbolo sezoną lauko sąlygomis. Aikštė atitinka tarptautinius FIFA reikalavimus, rungtynių stebėjimui įrengta 500 vietų talpinanti žiūrovų tribūna. Aikštės statyba finansuota FIFA iš „Goal“ paramos fondo. Be kitų, šioje aikštėje namų rungtynes žaidžia FBK Kaunas.
IX amžius

Devintasis mūsų eros amžius – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 801 metų sausio 1 dieną ir pasibaigęs 900 metų gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis
Amžiai: VIII amžius – IX amžius – X amžius
Tokijo krikštatėviai

Siužetas

Kūčių vakarą šiuolaikiniame Tokijuje trys benamiai, pagyvenęs alkoholikas Ginas (ギン), transvestitas Hana (ハナ) ir iš namų pabėgusi mergina Mijuki (ミユキ), besirausdami šiukšlėse randa naujagimį. Šalia kūdikio jie randa laiškelį, kuriame prašoma pasirūpinti kūdikiu, bei krepšį pilną daiktų su užuominomis į tėvų asmenybes. Trijulė nutaria sugrąžinti kūdikį jo tėvams. Benamiai naujagimę pavadina Kijoko ('tyras vaikas') vardu, nes ji gimė šv. Kūčių vakarą.
Išėję iš kapinių, jie susiduria su po mašina įstrigusiu aukšto rango Jakuza grupuotės nariu. Pasirodo šis pažįsta klubo, kuriame Kijokos mama lankydavosi, savininką, kuris ketina vesti jo dukterį. Vestuvių metu jaunikis jiems pasako, kad moteris vardu Sačiko, ir nurodo jos adresą, bet vakarėlį nutraukia tarnu apsimetęs lotynų kilmės samdomas žudikas, besikėsinantis nušauti nuotakos tėvą. Žudikas pagrobia Mijuki su kūdikiu ir nusigabena juos į savo namus, kur jie susipažįsta su jo žmona.
Hana ieško Mijuki, tuo tarpu Ginas rūpinasi benamiu seniu, kurį sutiko gatvėje. Prieš mirdamas senis jam atsidėkoja įteikdamas raudoną maišelį. Pasirodo grupelė paauglių, kurie smarkiai sumuša Giną. Kiek vėliau, Hana suranda mergaites ir patraukia ieškoti vietos kur apsistoti.
Hana nusiveda jas į klubą, kuriame ji kadaise dirbo, ir randa jame Giną. Vėliau trijulė išsiruošia ieškoti Sačiko namų. Atvykę iš kaimynų sužino, kad ji su vyru nekaip sutarė. Grupelė ilsisi krautuvėlėje, kol savininkai išprašo juos laukan. Hana nualpsta ir atsiduria ligoninėje, kur Ginas susiduria su sesele dirbančia dukterimi.
Hana ir Mijuki susiduria su nuo tilto ketinančia nušokti Sačiko. Sačiko atkakliai tvirtina, kad jos vyras atsikratė vaiko jai nežinant. Tuo tarpu Ginas suranda Sačikos vyrą, kuris prasitaria, kad iš tikrųjų Sačiko pagrobė kūdikį iš ligoninės. Vėl susidūrusi trijulė išskuba Sačiko įkandin. Mijuki nusiveja Sačiko ant namo stogo, nuo kurio ši ketina nušokti, bet atskubėjęs jos vyras paragina to nedaryti ir pasiūlo pradėti gyvenimą iš naujo. Nepaisant to, Sačiko paslysta ir vaikas iškrenta jai išrankų, tačiau jį sugauna Hana.
Trijulė atsiduria ligoninėje. Mijuki iš Gino švarko ištraukia jo cigarečių pakelį, bet tuo pačiu iškrenta ir raudonas maišelis, kuriame, pasirodo, buvo laimingas loterijos bilietas. Tikrieji Kijoko tėvai pareiškia norintys susitikti su trijule ir paprašyti tapti jų kūdikio krikštatėviais. Juos supažindinantis policijos inspektorius, pasirodo, yra Mijuki tėvas.
Klaipėdos rotušė

Klaipėdos rotušė – buvusi rotušė; istorinis pastatas, kuriame per Napoleono karus laikinai gyveno (1807–1808 m.) Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas III su karaliene Luize.

Istorija

Klasicistinio stiliaus namas statytas XVIII a. pab. – XIX a. pr. Priklausęs danų konsului Lorkui, o vėliau jo giminaičiui Consentiui.
1846 m. miesto magistras nupirko šį pastatą, kuris tapo Klaipėdos rotuše.
1877 m. pastatas perstatytas neorenesanso stiliumi.
Rotušėje buvo įsikūrusi apskrities viršininko administracija. 1907–1924 m. ir 1939–1945 m. priešais rotušę stovėjo Paminklas Borusija.
Juozas Vokietaitis

Biografija

Mokėsi Daukšių pradžios mokykloje, 1887–1890 m. Veiverių mokytojų seminarijoje. Mokytojavo Lenkijoje, Lodzės apskrities mokyklose, 1907 m. persikėlė dirbti į Kauną. 1907–1914 m. vadovavo „Saulės“ draugijos mokytojų kursams, dėstė muziką ir vadovavo chorui. Pirmojo pasaulinio karo metais su kursais pasitraukė į Voronežą (Rusija) – dėstė mokytojų kursuose ir Martyno Yčo lietuvių mergaičių gimnazijoje, vadovavo chorui. 
1918 m. gruodžio mėn. išrinktas į Kauno miesto tarybą.  Rūpinosi lietuvių mokytojų rengimu, pertvarkė „Saulės“ mokytojų kursus į „Saulės“ mokytojų seminariją. 1918–1925 m. „Saulės“ draugijos mokytojų seminarijos direktorius. Daugiausia dėstė psichologiją, pedagogiką ir pedagogikos istoriją. Propagavo krikščioniškos minties pedagogiką. 1919–1931 m. LR Švietimo ministerijos Pradžios mokslo departamento direktorius. 1931 m. liepos-gruodžio mėn. Kauno miesto burmistras. 
Priklausė Lietuvių mokslo draugijai, „Dainos“ draugijai, Lietuvių draugijai nukentėjusiems nuo karo šelpti, buvo vienas iš Lietuvių mokytojų sąjungos Lenkijoje ir Voroneže steigėjų. Rašė pedagoginio turinio straipsnius, kurie buvo spausdinami leidiniuose „Vilniaus žinios“, „Lietuvos ūkininkas“, „Šaltinis“, „Tėvynės sargas“, „Rytas“, „Švietimo darbas“ ir kt. 
Palaidotas Kauno senosiose kapinėse. 1934 m. J. Vokietaičio kapą papuošė skulptoriaus Vinco Grybo sukurtas paminklas su užrašu „Lietuvos mokyklos kūrėjui“. Sovietmečiu kapinės ir paminklas sunaikinti, J. Vokietaičio palaikai buvo perkelti į Panemunės kapines.
Brolis Antanas Vokietaitis (1877–1950).
Kazimieras Daukša

Kazimieras Daukša (1866 m. sausio 29 d. Kairėnai, Grinkiškio valsčius – 1939 m. gegužės 3 d. Kuktiškės) – Lietuvos kunigas, spaudos platintojas.

Biografija

1896 m. baigė Vilniaus kunigų seminariją. Nuo 1896 m. kunigavo Žiežmariuose, Kalviuose, Pivašiūnuose, Butrimonyse, Giedraičiuose. 1902–1906 m. Nečečių (Lydos apskritis), 1906–1939 m. Kuktiškių klebonas.
Parapijose įvesdavo lietuviškas pamaldas, katechizaciją lietuvių kalba. Ragino mokytis skaityti, leisti vaikus į mokyklas. Nuo 1896 m. platino draudžiamąją lietuvių spaudą. Spaudos platinimą organizuodavo visose parapijose, kur kunigavo. Iš valstiečių pasirinkdavo patikimų spaudos platintojų. Spaudos draudimo metais daug kartų policijos ir žandarų tardytas, baustas. XIX a. pab.-XX a. pr. su dvarininku D. Malinausku, Jiezno, Valkininkų, Butrimonių, Dusmenų, Žaslių kunigais rengdavo vadinamuosius literatiškuosius pasikalbėjimus, kuriuose aptardavo draudžiamąją lietuvių spaudą.
Belaja Kalitva

Istorija

1703 m. įkurta kazokų gyvenvietė Ust Belokalitvinaja stanica. Miesto statusas suteiktas 1958 m., Belaja Kalitva tapo svarbiu metalurgijos centru (čia pagaminti pirmieji TSRS tefloniniai indai, gamintos detalės lėktuvams „Buran“).
Kanemo regionas

Geografija

Regionas yra Sahelio gamtinėje srityje, šiaurėje pereina į Sacharos smėlynus (Džurabo ergą).

Gyventojai

Regiono pietinė dalis priklauso Kanem-Bornu kultūrinei zonai ir čia vyrauja kanuriai kanembai (40 % gyventojų) bei bagarai (arabai, 5 %). Šiaurinėje, dykuminėje dalyje pagrindinė etninė grupė yra tubai dazai (48 % gyventojų).
Kiziljurtas

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis 1894 m. kaip Čirjurto geležinkelio stotis. XX a. 4 dešimtmetyje gyvenvietė pervadinta į Kyzyljurtą, o 1963 m. tapo miestu.
Qt

Programavimo kalba

Qt parašyta naudojant C++ programavimo kalbą.

Aplinkos

Qt yra KDE biblioteka, ja parašytos visos KDE programos, tokios kaip Amarok, K3b, Konqueror, Dolphin, Plasma ir daugelis kitų. Qt yra naudojama taip pat ir mobiliuosiuose įrenginiuose, ypač nuo tada, kai Qt atiteko į Nokia kompanijos rankas.

Qt1

Qt1 buvo pirmasis leidimas, kuris buvo panaudotas KDE1 kartai, tačiau turėjo trūkumą: Qt1 nėra atviro kodo.

Qt2

Qt2 buvo išleistas pagal atvirojo kodo licenciją, tam, kad pritrauktų daugiau kūrėjų. Qt2 buvo KDE 2 kartoje.

Qt3

Qt3 pagerino šriftų palaikymą, buvo integruotas į KDE 3 aplinką.

Qt4

Qt4 buvo sukurtas tam, kad integruotų naujas technologijas, kadangi Qt3 buvo senas ir jis naujų technologijų neturėjo. Qt4 taip pat buvo perrašytas, kad naudotų mažiau atminties. Qt4 yra naudojamas KDE SC 4 grafinėje aplinkoje kaip atvaizdavimo biblioteka.
Agdezas

Istorija

Agdezo pavadinimas reiškia „poilsio vieta“. Miestas susikūrė prie prekybinio karavanų kelio tarp Marakešo ir Timbuktu.
Spaniš Lukautas

Istorija

Spaniš Lukautą 1958 m. įkūrė iš Meksikos atsikėlę menonitai. Vėliau daug jų išvyko į Kanadą, bet gyvenvietė išliko ir palaipsniui tapo svarbia maisto produktų, baldų tiekėja šalyje.
Vaclovas Lakis

Biografija

Brolis Juozas Lakis. 1971 m. baigė Vilniaus universitetą. 1990 m. ekonomikos mokslų daktaras. 1993 m. stažavo Teksaso, Londono Temzės slėnio universitetuose, Norvegijos registruotų auditorių institute.
1971–1977 m. Finansų ministerijos vyresnysis kontrolierius revizorius, 1977–1984 m. Teismo ekspertizės instituto Buhalterinių ekspertizių laboratorijos vedėjas. Nuo 1983 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 2004 m. Apskaitos ir audito katedros vedėjas, nuo 1991 m. profesorius. 1994–1995 m. dėstė Vroclavo ekonomikos akademijoje ir Balstogės finansų ir valdymo aukštojoje mokykloje.

Mokslinė veikla

Mokslinės veiklos kryptys: auditas, tarptautinė ir valdymo apskaita.
SK Victoria Wanderers

Istorija

Klubas įkurtas 1958 m. Victoria City pavadinimu. 1963 m. tapo SK Wanderers. 
Šis klubas buvo dviems metams nušalintas nuo futbolo varžybų. Po kurio laiko atgimė Sabina United pavadinimu. 
1968 m. tapo Victoria Wanderers, o 1973/1974 m. sezone žaidė kaip Victoria United. Galiausiai tapo SK Victoria Wanderers.
2017/2018 m. sezone žaidė Gozo salos pirmoje futbolo lygoje. Liko septinti ir kovojo perienamosiose rungtynėse dėl išlikimo Pirmoje lygoje.
Šarūnas Sabaliauskas

Biografija

1994 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universiteto Architektūros fakultetą. 1995-2001 m. UAB „Projektavimo centras“ architektas. Nuo 1996 m. individualaus projektavimo biuro savininkas. 
Lietuvos architektų sąjungos narys, 1999-2003 m. Lietuvos architektų sąjungos Šiaulių skyriaus atsakingasis sekretorius, 2003-2015 m. skyriaus pirmininkas.
Pršerovas

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1133 m. 1256 m. karalius Pšemyslavas Otakaras suteikė Pršerovui karališko miesto privilegijas. 1841 m. nutiesus geležinkelio liniją, mieste sparčiai vystėsi pramonė ir žemės ūkis. Vėliau atsirado chemijos pramonė, buvo daromi odos gaminiai. Nuo 1933 m. gaminami optiniai prietaisai.
Nomarchas

Nomarchas (gr. νομάρχης; νομ-άρχης) – administracinio vieneto nomo vadovas.

Dabartinė Graikija

Dabartinėje Graikijoje nomarchais vadina nomų vadovus.

Senovės Egiptas

Nomarchais vadinami ir Senovės Egipto regionų nomų valdovai. Nomarchai Egipte savo nomuose turėjo didelę valdžią. Nomarchai būdavo faraono atstovai, jie valdė ir prižiūrėjo savo nomus. Nomarchai rinkdavo mokesčius, vykdė teismo funkcijas, rinkdavo ir aprūpindavo kariuomenę, valdydavo nomų ūkinę veiklą.
Egipto skirstymas į nomus žinomas dar Senosios Egipto karalystės laikais (III-ias tūkstantmetis pr. m. e.), buvo naudojamas iki romėnų laikų. Senovės Egiptas turėjo iki 42 regionų, kuriuos imta vadinti nomais, nors egiptiečių kalba toks regionas vadinosi sepat. Žodžiai nomas ir nomarchas buvo perimti iš graikų kalbos. Pavadinimas nomarchas Egipte iš tikrųjų naudotas elinistiniame Egipte (nuo Aleksandro Makedoniečio užkariavimo). Tačiau istorikai šį terminą naudoja ir ankstesniems laikams. Nomarcho valdžia nome vadinama nomarchija (gr. νομαρχία).
Nomarchu paskirdavo faraonas, nors kartais šį titulą tiesiog paveldėdavo. Nomarcho titulas būdavo paveldimas paprastai laikotarpiais, kai centrinė valdžia nusilpdavo, ir nomarchai imdavo dėl valdžios konkuruoti su faraonais. Tokiais laikais būdavo atvejų, kai ambicingi nomarchai, pasitaikius progai, įgaudavo daug savarankiškumo ir savo nomą atskirdavo nuo Egipto ar net nuversdavo faraoną. Žinomi atvejai, kai nomarchai perimdavo Egipto valdovo karūną. Kartais tuo prasidėdavo naujos dinastijos, kurios atstatydavo centralizuotą valdžią Egipte.

Helenistinis laikotarpis

Helenistiniame Egipte nomarchų valdžia silpo, ją vis labiau periminėjo į nomus skiriami strategai. Strategų pareigas įvedė Ptolemėjus I (valdė 323–283 m. pr. m. e., po to, kai Egiptą užkariavo Aleksandras Makedonietis). Strategai buvo karinė administracinė Prolemėjaus atrama, jie nomuose palaikė tvarką ir normalią nomų žinybų veiklą. Ptolemėjus II (valdė 285–246 m. pr. m. e.) galutinai perskirstė administracines funkcijas, nomų valdininkai formaliai buvo pavaldūs karaliui, o iš tikro – karaliaus paskirtam strategui, kuris perėmė karinę administracinę valdžią nome. Nomarchai tapo karaliaus valdų valdytojais, jie faktiškai tapo žemės ūkio reikalus tvarkančiais valdininkais. Jie prižiūrėdavo karaliaus žemių įdirbimą ir prižiūrėjo nomarchijas, kurių ribos dažnai nesutapdavo su nomų ribomis.
Salantų gimnazija

Istorija

1630 m. prie Salantų bažnyčios veikė parapijinė mokykla. 1801 m. parapijinėje mokykloje mokėsi 14 mokinių, 1811 m. - 77 mokiniai. Žinoma, kad 1831 m. Salantų parapijinėje mokykloje dirbo mokytojas Simonas Borisevičius. 1863-1905 m. Salantuose veikė rusiškoji valdiška pradinė mokykla, bet dauguma vaikų rašyti ir skaityti lietuviškai mokėsi slapčia, daraktorinėse mokyklose. Lietuviška pradinė mokykla atgimė 1905 m. Šalia pradinės mokyklos veikė prelato Pranciškaus Urbonavičiaus rūpesčiu įsteigta „Saulės“ draugijos mergaičių pradinė mokykla. Tarpukariu Salantų valsčiuje veikė 9 pradžios mokyklos. Dvi iš jų buvo Salantuose. Vienoje mokėsi lietuviai, kitoje - žydai. 1942 m. rugsėjo 1 d. Salantuose įsteigtas Skuodo gimnazijos skyrius. 1943 m. rugsėjo 1 d. skyrius tampa savarankiška Salantų gimnazija. Pirmasis gimnazijos direktorius - Ignas Serapinas. 1961 m. spalio 10 d. iš po visą miestelį išsibarsčiusių pastatų mokykla persikelia į naują tipinį 880 vietų pastatą. 1983 m. pastatytas 400 vietų pastatas pradinėms klasėms su valgykla ir sporto sale. 2006 m. liepos 27 d. atkurta Salantų gimnazija
Patris Lumumba

Biografija

Patris Lumumba gimė 1925 m. liepos 2 d. Baigęs protestantų mokyklą Lumumba dirbo pašto tarnautoju, buhalteriu ir neetatiniu žurnalistu. Bet sulaukęs trisdešimties įsitraukė į Profesinės sąjungos judėjimą ir pradėjo domėtis politika.
1958 m. jis padėjo įkurti Nacionalinį Kongo Sąjūdį, dalyvavo visos Afrikos konferencijoje Ganoje, kur susitiko su vadovais, primygtinai reikalaujančiais ir kitų Europos kolonijų nepriklausomybės. 1959 m. belgų valdžia jį suėmė už riaušių kurstymą, tačiau buvo paleistas ir 1960 m. pradžioje dalyvavo Briuselyje susitikime, kuris davė kelią Kongo nepriklausomybei birželio 30 d. paskelbti. Kartu su savo partija laimėjęs rinkimus, Lumumba tapo ministru pirmininku.
Kai Jungtinių Tautų pajėgoms nepavyko greitai išspręsti Katangos provincijos atskilimo klausimo, Lumumba kreipėsi į Sovietų Sąjungą. Dėl to prezidentas Kasavubu atleido jį iš pareigų. Ketindamas pasiekti savo rėmėjus šalies viduje, Lumumba pabėgo iš Leopoldvilio, bet buvo sučiuptas ir perduotas Katangos sukilėliams, kurie jį nužudė.
Pagerbdama nužudytą Afrikos lyderį, Sovietų Sąjunga Maskvoje įkūrė Patriso Lumumbos Tautų draugystės universitetą.
Palšiai (Skuodas)

Etimologija

Vietorvardis kilo iš asmenvardžio Palšys daugiskaitos. Rašytiniuose šaltiniuose rašomas lenk. Palsie, Palście, Palsze, vok. Paltscha, rus. Пальча, Пальшяй, liet. Palšiai, žem. Palšē.