google/wiki40b huggingface dataset:
Atpildo diena

Apie filmą

„Atpildo diena“ – vienas pirmųjų bandymų lietuviškame kine sukurti žanrinį veiksmingą kino filmą. Tai vesterno stiliaus filmas, tačiau kitoks, besiremiantis lietuvių nacionaliniu charakteriu, istorija, savotišku grožio, meilės ir ištikimybės suvokimu. Filme vaizduojama XIX amžiaus Lietuva, smunkantys dvarai, valstiečiai, laukiantys nesulaukiantys caro manifesto dėl žemės, „razbaininkų“ laisvūnai.

Siužetas

Pagrindinė siužeto linija – tiesaus kaip strėlė geležinkelio Peterburgas-Varšuva tiesimas per lietuviškus kaimus ir dvarus. Čia vis dar plakami baudžiauninkai, vyksta prabangios medžioklės ir visi su baime klausosi gandų apie greitą baudžiavos panaikinimą. Filmo herojus – romantiškas plėšikas Laurynas, jo priešas – dvarininkas Zaviša, veiksmo vieta – erdvi karčiama, tradicinė plėšikų muštynių vieta kiekviename vesterne.
Į vaizdingus provincijos kraštus filmo pradžioje, lydimi plėšikų šūvių, atvyksta inžinierius iš Peterburgo, kuriam pavesta čia tiesti geležinkelį, taip pat miglotas „daktaras“, kaip paskui paaiškėja, bėgęs iš katorgos. Kadaise jis buvo laisvamanių draugijos narys, o šiuose kraštuose gyvena organizaciją įdavęs Liudvikas Zaviša. Pakvimpa keršto nuojauta. Bet Zaviša – ne iš kelmo spirtas. Jis persivilioja godų plėšikų vadą Mykolą, jo rankomis žudo, taip kompromituodamas savo idėjinį priešą Daktarą, suburia savų galvažudžių komandą. Dvarponė Ricburgienė, paskendusi skolose, ciniškai pataria giminaičiui Zavišai sudeginti visą kaimą. Bet po trankių gėrynių ne be Daktaro nuopelno sudega tik pats dvaras. Abu antagonistai žūva, karčemninkė Justina taip pat veltui lauks savojo Mykolo, suplanuoto pabėgimo į prūsus. Tiek aistrų, o rezultatai liūdni – kaimą ir šiaip nugriaus, čia praeis geležinkelis.
Abezė

Istorija

Įkurta 1942 m. Nuo 1939 m. tose vietose veikė koncentracijos stovyklos (1932–1959), įkurtos geležinkeliui Kotlasas – Vorkuta tiesti. Nutiesus geležinkelį, Abezėje buvo laikomi kaliniai, netinkami sunkiam fiziniam darbui kituose lageriuose. Veikė 7 punktai, juose vienu metu buvo 30-100 tūkst. įvairių tautybių kalinių, tarp jų daug mokslininkų, įvairių sričių specialistų. Kaliniai dirbo trofėjinių mašinų remonto, stalių dirbtuvėse, Statybinių medžiagų gamykloje.

Lietuviai

1944–1957 m. kalėjo ir politinių kalinių iš Lietuvos, tarp jų profesorius Levas Karsavinas, Antanas Žvironas, vyskupai Teofilius Matulionis, Pranciškus Ramanauskas, generolai Jonas Juodišius, Vincas Žilys, kunigai Alfonsas Svarinskas, A. M. Dobrovolskis. 1955–1956 m. ligoninėje ir I punkte veikė lietuvių kalinių chorai (vadovai kun. T. Budraitis ir S. Gudaitis).
1989 m. ir 1990 m. į Abezę buvo nuvykusios Vilniaus tremtinių bendrijos ekspedicijos. Abezės kapinėse 1990 m. pastatytas paminklas 1944–1956 m. žuvusiems Lietuvos politiniams kaliniams ir tremtiniams.
Jurbarko sinagoga

Jurbarko sinagoga – buvusi žydų sinagoga Jurbarke.
Kontorniatas

Kontorniatas (it. contorniato, iš it. contorno 'kontūras') – savotiškas bronzinis medalionas, kurio pakraščiai apvesti giliais grioveliais. Šie medalionai buvo kaldinti Konstantino I laikais (IV–V a.) ir vėliau.
Spėjama, kad medalionų pagaminimo maniera rodo juos kilus Senovės Graikijoje. Manoma, kad jie buvo skirti pagerbti žymių vyrų atminčiai. Juose buvo atvaizdai Homero, Solono, Euklido, Pitagoro, Sokrato bei kai kurių tų laikų žaidynių čempionų, kurių pergales atspindėjo palmių šakos ir vežimų (kvadrigų ar bigų) atvaizdai.
Kosteštis (Moldavija)

Istorija

Miestas įkurtas 1499 m. rugpjūčio 15 d.
Popierinė

Istorija

2016 m. kaimas oficialiai prijungtas prie Jašiūnų.
Old Kolvinas

Istorija

Ilgą laiką tai buvo pagrindinė gyvenvietė prie Kolvino įlankos, tačiau XX a. jį nustelbė greta įsikūręs Kolvin Bėjus.

Sportas

Mieste žaidžia Colwyn Bay FC klubas.
Urbanizacija

Urbanizacija – socialinis procesas, pasireiškiantis miestų (jų skaičiaus, teritorijos, miestiečių procento bendrame gyventojų skaičiuje) ir jų reikšmės visuomenės raidai didėjimu.

Urbanizacijos procesai

Urbanizacijos procese galima išskirti keturis pagrindinius aspektus:
demografinį, teritorinį, ekonominį ir socialinį.
Demografinė urbanizacija – žmonių migracija iš kaimo į miestą, jų kaupimasis miestuose, nuolatinis santykinis miestiečių daugėjimas.
Teritorinė urbanizacija – miestų ploto, jų talpumo, susijusio su spartėjančiomis statybomis, didėjimas, naujų miestų ir miesto tipo gyvenviečių kūrimasis.
Ekonominė urbanizacija – nuolatinis žmonių, dirbančių ne žemės ūkio darbus, daugėjimas, buvusių kaimiečių persiorientavimas į miestietiškas profesijas.
Socialinė urbanizacija – iš kaimo į miestą atvykusių žmonių persiėmimas miestietiška gyvensena, taip pat miestietiškų gyvenimo modelių (ekonominių, visuomeninių, kultūrinių) skverbimasis į kaimą.

Urbanizacijos etapai

Urbanizaciją sąlygoja objektyvi būtinybė koncentruoti ir integruoti įvairias materialinės ir dvasinės veiklos formas ir rūšis. Ji intensyvina ir efektyvina socialinius procesus, nes dideliuose miestuose socialinių politinių, ekonominių ir mokslinių techninių veiksnių, kultūrinių tradicijų, įvairių gyventojų sluoksnių sąveika didžiausia.
Urbanizacija yra dviejų etapų. Pirmajame etape didžiausiuose miestuose kaupiasi ekonominis ir kultūrinis visuomenės potencialas, sudarantis sąlygas kurti svarbiausias materialines ir dvasines vertybes. Antrajame etape tas vertybes perima mažesnieji miestai ir miesto tipo gyvenvietės, periferija. Šio dviejų etapų proceso efektas priklauso nuo visuomenės socialinės ekonominės prigimties.
Būdingas dabartinio urbanizacijos etapo bruožas yra vis spartesnis didžiųjų miestų, virstančių aglomeracijomis, augimas.
Sniegius

Veikėjo istorija

Tik retais atvejais Sniegius kalba (nors atrodo, jog jis mąsto žmogaus kalba). Tačiau Sniegius ir Tintinas puikiai supranta vienas kitą, ypač pirmose istorijose. Sniegius taip pat dažnai istorijose ryškiai išsiskiria. Pavyzdžiui, jis yra vienintelis, kuris atsimena, kad buvo pagrobtas ateivių istorijoje Skrydis 714. Sniegius išgelbėja Tintiną daug kartų.
Knygų lentyna (Kaunas)

Knygų lentyna – knygyno „Mokslas“ informacinis biuletenis, ėjęs 1939–1940 m. Kaune.

Istorija

Leido „Mokslo“ knygynas, prekiavęs TSRS spaudos leidiniais. Spausdino S. Joselevičiaus, E. Norkienės spaustuvė Kaune. Išėjo 10 numerių.
Rašyta apie knygų reikšmę, literatūrinio pasaulio gyvenimą, spausdintos recenzijos, anotacijos, žinios apie autorius, jų kūrybos ypatumus. Bendradarbiavo Kostas Korsakas, Jonas Narbutas, Izidorius Rudaitis, Antanas Venclova ir kt.
Redagavo Zacharijus Margolinas. 
Išeivijos bibliografai tuo pačiu pavadinimu leido biuletenį Vokietijoje, nuo 1949 m. JAV.
Kučiūnų valsčius

Kučiūnų valsčius buvo pietvakarių Lietuvoje, pasienyje su Lenkija. Centras – Kučiūnai.
Džgantija

Vardas

Maltietiškai Ġgantija − „priklausanti milžinams“. Vietinė legenda byloja, kad šventyklos pastatytos Gozo saloje gyvenusių milžinų, kuriems šios atstodavo stebėjimo bokštus.

Istorija

Dvi Džgantijos šventyklos buvo iškeltos daugiau negu prieš 5500 metų ir yra pasaulio seniausios neatremtos konstrukcijos, senesnės už Egipto piramides ir Stounhendžą. Manoma, kad šventyklos buvo Motinos Deivės vaisingumo kultui skirta vieta − jų teritorijoje aptinkamos įvairiausios skulptūros, statulos ir statulėlės.
Vinkšnos ežeras

Geologija ir istorija

Ežeras susiformavo rininės kilmės Talšos ežero vandeniui nutekant Kulpės upe  ir anksčiau su Talša ir Ginkūnų ežeru sudarė vieną telkinį. Šiaulių ekonomijos dvarą perkėlus į Šiaulius ežero šiaurinėje dalyje buvo pertvenkta Kulpės ir Vijolės santaka maždaug ties buvusia bendrove „Maistas“ ir pastatytas malūnas. Jis galėjo būti nugriautas 1916 m. tiesiant geležinkelį Šiauliai – Mintauja. Ežero pietrytinėje dalyje pastatytas Gubernijos dvaras, iš kurio ežero pakrante ėjo kelias į Gruzdžius ir Žagarę, kurį dabar primena Dvaro ir Bielskio gatvės. Dvarą primena Gubernijos parkas prie alaus bravoro „Gubernija“.
1836–1858 m. tiesiant plentą Ryga-Tilžė natūrali Kulpės vaga pakeista, ji užtvenkta ties Ginkūnais, todėl Vinkšnos ežeras pradėjo sekti. 1922 m. išparceliavus Gubernijos dvarą, šiaurinėje ir vakarinėje ežero pakrantėje pradėti statyti gyvenamieji namai, pramonės įmonės. Iki šių dienų išliko tik dvi buvusio ežero akys. Durpių sluoksnis kai kuriose likusios pelkės vietose siekia 12-15 m. Nepaisant to, per buvusį ežerą užplanuota nutiesti gatvę ir likusią jo dalį užstatyti.
RPG-26 Aglen

Granata

Granata PG-26 yra reaktyvinė kumuliacinė, su stabilizatoriais, kurie atsilenkia granatai iššovus. Pagerintas kumuliacinis užtaisas (sprogstamoji medžiaga Okfol) geba pramušti 440 mm storio šarvą, 1 m gelžbetonio ar 1,5 m storio plytų sieną.
Raketinio variklio kuras – parakas 7/1 TR V/A (rus. 7/1 ТР В/А).
Walery Roman

Biografija

Gimė 1877 m. rugsėjo 12 d. Kalvarijoje. Tėvas Marijanas Romanas, motina Natalija Cepeušaitė, turėjo brolį Stanislovą ir seseris Mariją, Matildą ir Nataliją. 1895 m. baigė Suvalkų gimnaziją, vėliau baigė Varšuvos universiteto teisės fakultetą. 1899 m. grįžo į Suvalkus, kur atidarė advokato kontorą. Dirbdamas Suvalkuose aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje.
I pasaulinio karo metu, 1917 m. paskirtas Lenkijos karalystės apylinkės teismo prokuroru, o po metų aukščiausiojo teismo prokuroru. Karo pabaigoje, su Józef Piłsudski pagalba įvedinėjo Suvalkuose lenkišką valdžią. Mieste įsteigė apylinkės teismą. Po karo dalyvavo lenkų delegacijose, įvairiose derybose su Lietuva ir Vokietija. 1919 m. liepos mėnesį vyko į Paryžių nustatinėti Lietuvos ir Lenkijos demarkacinę liniją. 1921 m. Romanui buvo įteiktas Suvalkų miesto garbės piliečio titulas.
Nuo 1921 m. kovo 14 d. iki 1922 m. gegužės 3 d. buvo Polesės vaivadijos vaivada. 1922 m. balandį tapo lenkų sukurtos, marionetinės Vidurinės Lietuvos parlamentaru, kur dirbo iki 1924 m. rugpjūčio 29 dienos. 1926 m. gegužės mėnesį dalyvavo Juzefo Pilsudskio įvykdytame valstybės perversme. 1928-1935 m. buvo II ir II Lenkijos seimo senatorius, atstovavo Sanacijos politinį judėjimą. Baigęs darbą senate pasitraukė iš politinės veiklos, iki 1950 m. dirbo advokatu. Mirė 1952 m. spalio 25 d. Varšuvoje, palaidotas Povonzkų kapinėse. Suvalkų mieste, teisininko garbei pavadinta viena iš miesto gatvių.
Panevėžio rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Marijonas Kazys Jočys, jo pavaduotoju Vytautas Liudvikas Šeštokas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Albinas Skeiverys.
Kazokiškių pagrindinė mokykla

Istorija

1921 m. įkurta Kazokiškių pradinė mokykla, vėliau tapusi pagrindine.
Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis

Istorija

2005 m. gruodį naujos partijos steigimo iniciatoriai paskelbė Liberalų sąjūdžio Steigimo manifestą. Juo kvietė visus Lietuvos žmones, puoselėjančius skaidrumą ir demokratinį valdymą bei vienijamus liberalių idėjų, kurti Liberalų sąjūdį, kadangi steigėjų nuomone, Lietuvoje tuo metu nebuvo nė vienos partijos, atstovaujančios liberalioms vertybėms ir moraliai politikai. Tarp steigimo iniciatorių buvo Eugenijus Gentvilas, Petras Auštrevičius, Gintaras Steponavičius, Eligijus Masiulis, Vidmantas Martikonis, Dalia Teišerskytė, Algirdas Gricius, Dainius Pūras ir daugelis kitų.
2006 m. vasario 25 d. partijos steigiamajame suvažiavime 1741 steigėjo balsu priimtas sprendimas įsteigti naują politinę partiją. Patvirtinti partijos įstatai ir programa. Slaptu balsavimu iš 2 kandidatų partijos pirmininku išrinktas Seimo narys Petras Auštrevičius. Taip pat buvo išrinkta 15 narių valdyba. Partijos pirmininko pavaduotojais patvirtinti Gintaras Steponavičius, Eligijus Masiulis, Arūnas Štaras, Dalia Teišerskytė, Rimantas Mikaitis ir Gintaras Šileikis. Seimo narys Gintaras Steponavičius patvirtintas partijos pirmininko pirmuoju pavaduotoju.
Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis partijos programoje "PILIEČIŲ RESPUBLIKA" įsipareigojo siekti teisingos Lietuvos, išsilavinusios visuomenės ir pasiturinčio žmogaus.
2008 m. vasario 9 d. partijos pirmininku išrinktas Eligijus Masiulis.
2016 m. vasario mėn. iškeltas naujas rinkiminis šūkis – "Už Lietuvą, kurioje norisi gyventi!".
2016 m. naujuoju partijos pirmininku išrinktas Remigijus Šimašius. Liberalų sąjūdžio Seimo rinkimų sąrašo lyderiu paskelbtas Eugenijus Gentvilas.
2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimų pirmame ture partija surinko 9,06 % dalyvavusių rinkėjų balsų ir gavo 8 mandatus. Dar 6 mandatus partija laimėjo antrame rinkimų ture ir iš viso gavo 14 mandatų.
2019 m. rugsėjo 21 d. partijos pirmininke išrinkta Viktorija Čmilytė-Nielsen.

Liberalų sąjūdis Europos Parlamente

Šiuo metu Europos Parlamente Liberalų sąjūdžiui atstovauja politikas, buvęs diplomatas Petras Auštrevičius.

Liberalų sąjūdis Seime

Liberalų sąjūdžio frakciją 2016-2020 m. XII Seime sudaro 12 Seimo narių: Viktorija Čmilytė-Nielsen (Frakcijos seniūnė nuo 2018-12-05), Eugenijus Gentvilas (Frakcijos seniūnas nuo 2016-11-14 iki 2018-12-04), Ričardas Juška (Frakcijos seniūnės pavaduotojas), Virgilijus Alekna, Juozas Baublys, Vitalijus Gailius, Arūnas Gelūnas, Simonas Gentvilas, Kęstutis Glaveckas, Jonas Liesys, Gintaras Vaičekauskas, Jonas Varkalys.

Liberalų sąjūdis Lietuvos Respublikos Vyriausybėje

XV-oje Lietuvos Respublikos Vyriausybėje Liberalų sąjūdžiui 2008–2012 m. atstovavo Eligijus Masiulis (susisiekimo ministras), Gintaras Steponavičius (švietimo ir mokslo ministras) bei Remigijus Šimašius (teisingumo ministras).
Vytautas Rubavičius

Biografija

1975 m. Vilniaus universitete baigė astrofiziką. Dirbo filosofijos, sociologijos ir teisės institute, redagavo žurnalą „Mokslas ir gyvenimas“, buvo „Literatūros ir meno“ vyr. redaktoriumi ir redakcijos darbuotoju. Nuo 1999 m. dirba Kultūros ir meno institute. 2001 m. Filosofijos mokslų daktaras. 
2012 m. Vyriausybės kultūros ir meno premijos laureatas.

Moksliniai tyrimai

Daktaro disertaciją „Postmoderniojo diskurso hermeneutiškumas ir „estetiškumas“ apgynė 2001. Mokslinai tyrinėjimai apima įvairias filosofinės hermeneutikos, dekonstrukcijos, postmodernaus kapitalistinio būvio, vartojimo visuomenės ir kultūros, urbanistikos, eurointegracijos, nacionalinio tapatumo, kultūrinės atminties ir naujųjų medijų sritis. Teorinės įžvalgos ir tyrinėjimų rezultatai išdėstyti moksliniuose žurnaluose skelbtuose straipsniuose, kolektyviniuose rinkiniuose ir dvejose monografijose. Dalyvavo trijuose projektiniuose tyrimuose, gvildenusiuose tam tikrus eurointegracijos vyksmo aspektus bei to vyksmo keliamus iššūkius ir nacionalinio tapatumo kaitos ypatumus. Įvairių institucijų kviečiamas įvertinti projektus, 2007 prisidėjo Lietuvos mokslų tarybos užsakymu kuriant nacionalinę humanitarinių tyrimų programą „Valstybė ir tauta: paveldas ir tapatumas“. Dviejų mokslinių žurnalų redkolegijų narys. 1981-aisiais priimtas į Lietuvos rašytojų sąjungą. Poezijos knygų, esė, straipsnių ir recenzijų rinkinių autorius.
Mokslinių tyrimų sritys: postmodernusis filosofinis diskursas, filosofinė hermeneutika, komparatyvistinė kultūrologija, kultūrų sąveika globalizacijos sąlygomis, kultūra ir vartojimas.

Poezija

„V. Rubavičiaus poezija, stovėdama lyg ir atokiau nuo tradicinių ir dabartinių lietuvių poezijos „magistralių“, savitai papildo Lietuvos poezijos „kelių žemėlapio“ tinklą, nuvesdama į  gal ne itin dažnai lankomas, bet dėl to nė kiek ne mažiau svarbias, įdomias ir mažai tyrinėtas „dvasios vietoves“. Šiek tiek racionalus, filosofinis, dažnai į kalbą orientuotas kalbėjimas, grindžiamas kalbos struktūromis ir jų dekonstravimu, leidžia poetui prasiskverbti ir atskleisti pačioje kalboje užkoduotus „būtovės slėpinius“. Tam tikru požiūriu Vytauto Rubavičiaus poetinę raišką galima buvo apibūdinti kaip postmodernią dar tada, kai ši sąvoka, bent jau mūsiškėje apyvartoje, nė neegzistavo“ (Antanas A. Jonynas).
Turkmėnbašis (miestas)

Istorija

1717 m. Rusijos princas Aleksandras Bekovičius Čerkaskis įkūrė fortą Uzbojaus (buvusios Amudarjos vagos) žiotyse. Iš čia jis ketino organizuoti žygį sausa vaga į Chivos chanatą, tačiau ekspedicija žlugo ir fortas apleistas. 1869 m. rusai vėl įkūrė fortą, kurį pavadino Krasnovodsku (rus. Красноводск), iš kurio rengė žygius prieš Chivą, Bucharą ir turkmėnus. Nuo 1920 m. užimtas Raudonosios armijos ir sovietmečiu tapo naftos gavybos centru. 1993 m. miestas pervadintas į Turkmėnbašį, pagerbiant „turkmėnų tėvą“ Saparmuratą Nijazovą.
Sukilėlių ąžuolas

Istorija

Pasak istoriko Benjamino Mašalaičio, jis pasodintas 1831-1833 metais 1831 metų sukilėlių, žuvusių Marijampolės mūšyje Kvietiškio dvaro apylinkėse, palaidojimo vietoje. Vietiniai gyventojai surinko jų lavonus, plaukiančius Šešupe, atnešė nuo upės ant kalnelio ir palaidojo kaip pridera. Kapo gale pastatė kryžių. Tačiau vėliau kryžius buvo ne kartą nugriaunamas (spėjama, dvarininko nurodymu), tad jo vietoje buvo pasodintas ąžuolas, kuris išliko iki mūsų dienų.
Obersarvaeras

Obersarvaeras (rus. Обер-сарваер, iš angl. surveyor 'inspektorius') – XVIII a. Rusijos imperijos karinio laivyno laipsnis ir pareigos, Rangų lentelėje priskirtos V klasei.

Istorija

Obersarvaero laipsnis įsteigtas po 1706 m. kartu su žemesniu sarvaero laipsniu. Pradžioje obersarvaeras laivyne buvo tik vienas – vyriausiasis laivyno laivų statytojas. Didėjant laivų statyklų skaičiui ir laivų statybos apimčiai buvo paskirti obersarvaerai visiems laivynams ir stambioms laivų statykloms.
Obersarvaero pareigos apėmė laivų statybos, laivų statyklų ir veikiančio laivyno laivų būklės priežiūrą.
Pagal 1720 m. reglamentą obersarvaero pareigos buvo prilygintos kapitono komandoro laipsniui. 1798 m. obersarvaeras buvo prilygintas generolui majorui.
Obersarvaero laipsnis buvo panaikintas 1805 m.
Nidvaldenas

Geografija

Nidvaldenas yra vidurio Šveicarijoje. Šiaurėje yra Liucernos ežeras (Vierwaldstättersee), o kitomis kryptimis yra Urnerio Alpės. Kantono plotas 276 km², iš kurių 40 % apgyvendinta ar naudojama žemės ūkiui. Miškai užima trečdalį kantono, o ketvirtadalis ploto laikomas neproduktyviu (kalnai ir ledynai).

Politika

Kantono vykdomoji valdžia sudaryta iš 7 narių. Vietinis parlamentas turi 60 vietų. Nidvaldenas siunčia vieną atstovą į Kantonų tarybą.

Turizmas

Dėl kalnuotos vietovės turizmas svarbus Nidvaldenui. Ežeras ir kalnai pritraukia daug turistų žiemą ir vasarą. Tarp svarbiausių kurortų yra Klewenalp, Stanserhorn (kalnuose), vietovės aplink Bannalp, Bürgenstock.
Artūras Labukas

Artūras Labukas (g. 1964 m. vasario 25 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.

Biografija

Žaidė Alytaus komandose: Dainava Alytus (1990), Snaigė Alytus (1991–1992), Dainava Alytus (2001), Alytis Alytus (2003–2004), Centras Alytus (2011).
Hiperbolės diskografija

Hiperbolės diskografiją sudaro 6 albumai.
Petras Cvirka

Biografija

Gimė Klangiuose, Veliuonos valsčiuje, mokėsi Kauno meno mokykloje (1926–1930 m.), 1931–1932 m. gyveno Paryžiuje. 1934 m. priimtas į Lietuvių rašytojų draugiją. 1940 m. įstojo į Lietuvos komunistų partiją, dalyvavo Liaudies Seimo delegacijoje į Maskvą, vėliau – LTSR AT deputatas. Karo metu pasitraukė į Rusiją. Buvo LTSR rašytojų sąjungos pirmininkas, redagavo žurnalą „Pergalė“. Palaidotas Rasų kapinėse.
Slapyvardžiai: Cvingelis, Cezaris llokys, J. K. Pavilionis, K. Cvirka, Kanapeikus, Kazys Gerutis, Klangis, Klangis Petras, Klangių Petras, L. P. Cvirka, Laumakys, P. Cvinglis, P. Cvirka-Rymantas, P. Gelmė, P. Veliuoniškis, Petras Serapinas, S. La.
Petro Cvirkos žmona – tapytoja Marija Cvirkienė.
Gavi Thompson

Karjera

2018 m. tapo Kauno „Stumbro“ nariu. Debiutavo rungtynėse prieš FK Atlantas 2018 m. spalio 28 d. Kauniečiai 6-0 nugalėjo varžovus, o žaidėjas aikštėje praleido 14 minučių.
A lygoje sužaidė vienerias rungtynes. Žaidė už Stumbras B ekipą (13 rungtynių).
Medžiotojas (žurnalas)

Istorija

Leido Lietuvos medžioklės draugijų sąjunga. Ėjo keturis kartus per metus, kartais 2-3 kartus, nuo 1940 m. – mėnesinis. Spausdino Raidės spaustuvė, Vilniaus spaustuvė Kaune. Išėjo 46 numeriai.
Rašė gamtos apsaugos, žvėrių veisimo, apskaitos ir išsaugojimo, kinologijos klausimais, pasakojo apie medžioklės tradicijas, ginklus, kitų šalių medžioklių rūšis.
Bendradarbiavo A. Ambrasas, Boleslovas Dirmantas, Jurgis Elisonas, K. Jasevičius, D. Karnavičius, J. Starkevičius, J. Viliūnas, V. Žuromskis ir kt.
Redagavo Tadas Ivanauskas, Antanas Rukuiža (nuo 1939 m.).
Aleksandruvka (Suvalkų apskritis)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 74 žmonės, iš kurių 64 lenkai ir 10 lietuvių. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Vsevolodas Dobužinskis

Vsevolodas Dobužinskis (1906 m. sausio 31 d. ? Peterburge – 1998 m. rugpjūčio 26 d. Niujorke) – rusų ir lietuvių grafikas, scenografas.

Biografija

Tėvas Mstislavas Dobužinskis. 1924 m. Petrograde baigęs gimnaziją su tėvais atvyko į Lietuvą. 1926–1930 m. studijavo Berlyno dekoratyvinio meno akademijoje. 1930–1937 m. Valstybės teatro, 1938–1939 m. Darbo rūmų teatro studijos Kaune scenografas, dažnai dirbo su tėvu.
Sukūrė Henriko Ibseno dramos „Visuomenės šulai“ (pavadinimu „Visuomenės priešas“) ir Igno Šeiniaus komedijos „Diplomatai“ (abu pastatyti 1937 m., rež. Borisas Dauguvietis) scenovaizdžius. Būdingas dėmesys scenos erdvei ir veikalo atmosferai, „Diplomatų“ scenovaizdžiams – ir art deco bruožai.
Kūrė žurnalų viršelius, pašto ženklus, etiketes, apipavidalino interjerų (kino teatrai „Fonini“ ir „Daina“, kavinė „Monika“, salonas „Marginiai“, visi Kaune), dalyvavo parodose.
Žymiausias kūrinys – Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos herbas (1940).
1939 m. su tėvais persikėlė į Niujorką. 1945–1946 m. Vokietijoje apipavidalino lietuvių išeivių dailės parodų. JAV dirbo dailininku pramonės bendrovėse. Su broliu Rostislavu ir dail. J. Klimovu parengė M. Dobužinskio „Atsiminimus“ (išl. 1976 m. Niujorke), pats parašė apie jį atsiminimų.
Mažučiai (Geldapė)

Aprašymas

Mažučiai išsistatę Varmijos Mozūrų vaivadijos rytuose, yra aštuonis kilometrus nutolę nuo apskrities centro Geldapė. Pasiekiami Geldapėje pasukus iš krašto kelio Nr.  arba iš Petrašių kaimo (lenk. Pietraszki). Geležinkelio prieigos nebeliko, kai buvo po Antrojo pasaulinio karo uždaryta geležinkelio linija Lukas–Įsrutis su artimiausia stotele Kudernėje (dabar šis kaimas nebeegzistuoja). Mažučių rytuose ir vakaruose tyvuliuoja ežeriukai, šiaurėje už kelių šimtų metrų eina tarpvalstybinė Lenkijos–Rusijos siena. Į pietus nuo kaimo stūkso kalva Babia Góra, XX a. pr. žemėlapiuose žymima kaip Bobkalnis (vok. Bobkalnis).
Kaimas žinomas nuo 1566 m. vok. Masuttkeym vardu. Lituanisto Algio Uzdilos nuomone, šis pavadinimas galimai yra asmenvardinės kilmės (plg.: pavardė Mažutis). 1874 m. Mažučiai buvo įjungti į Apšermininkų prūsiškojo valsčiaus sudėtį. Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos tikintieji evangelikai liuteronai buvo priskirti Klišių parapijai, o katalikai – bažnyčiai Geldapėje. Pokaryje evangelikai liuteronai ėmė priklausyti Geldapės parapijai, o katalikai meldžiasi Geldapės bažnyčioje.
1910 m. kaime buvo 124 gyventojai, 1933 m. – 96 gyv., o prieš Antrąjį pasaulinį karą registruoti 84 kaimiečiai.
Lidicė

Istorija

Lidicė pirmą kartą paminėta 1318 m. Visą laiką buvo nedidelis kaimas. Po 1942 m. gegužės 27 d. pasikėsinimo į Čekijos ir Moravijos protektorių R. Heidrichą (birželio 4 d. jis mirė) vokiečių okupantai pradėjo keršto akciją prieš civilius gyventojus. Lidicės sunaikinimo planą, pritarus pačiam A. Hitleriui, parengė protektorato aukštas valdininkas K. H. Frankas. 1942 m. birželio 9 d. vakare Lidicę apsupo SS daliniai ir vokiečių policija. 173 vyrai buvo suvaryti į rūsius ir 1942 m. birželio 10 d. sušaudyti. Kiti gyventojai buvo sušaudyti vėliau arba išsiųsti į koncentracijos stovyklas (Lodzėje, Chelmne prie Nerevo, dab. Didžiosios Lenkijos vaivadija, Ravensbriuką). Iš viso žuvo 340 žmonių: 192 vyrai, 60 moterų ir 88 vaikai. kaimas buvo sulygintas su žeme; jo sunaikinimas įgavo tarptautinį atgarsį.
Po karo į Lidicę sugrįžo 137 moterys ir 17 vaikų; Lidicė buvo atstatyta. Yra paminklas ir muziejus.