google/wiki40b huggingface dataset:
Antanas Giedraitis (1848)

Biografija

Kilęs iš lietuvių bajorų Giedraičių giminės, kuri nuo XV a. turėjo kunigaikščių titulą. 1878 m. baigė Freibergo kalnakasybos akademiją.
1878-1882 m. tyrinėjo Lietuvą, Baltarusiją ir šiaurės rytų Lenkiją. Pirmasis Lietuvoje detaliai aprašė kvartero nuogulas, buvo kontinentinio apledėjimo šalininkas. 1882 m. įkūrus Rusijos Geologijos komitetą tapo jo bendradarbiu, vykdė geologinius maršrutus Kauno ir Suvalkų gubernijose, o jų medžiagą panaudojo 10 varstų mastelio geologinio žemėlapio 5-tam lapui sudaryti. Šių tyrimų medžiaga paskelbta Komiteto leidinyje. Tyrinėjo Poliesės geologiją. Šių tyrimų ataskaitos pirmą kartą buvo paskelbtos 1886-1887 m.
Kurį laiką dirbo Turkmėnijoje, tyrė Amu Darjos senvagę, vėliau išvyko į Sibiro geležinkelio statybas dirbti geologu, daug metų tyrinėjo Užbaikalės Šilkos, Argūnės ir Selengos upių baseinuose. 1900-1903 m. Jekaterinoslavo aukštojoje kalnakasybos mokykloje skaitė rūdinių naudingųjų iškasenų ir lauko geologijos paskaitas. Tačiau sveikatos būklė privertė jį grįžti į gimtinę.
Lietuvos geologijos klausimais 1895 m. išleido stambų veikalą, kuriame apibendrino savo tyrinėjimų rezultatus, sudaręs Lietuvos ir kaimyninių sričių kreidos darinių paplitimo geologinį žemėlapį. Atrado ir aprašė daug naujų kreidos, terciaro uolienų atodangų. Jis pirmasis apibūdino vidurio Lietuvos prieledyninių ežerų nuosėdas, sudarytas iš sluoksniuotojo molio, priemolio, priesmėlio. Nurodė juros, kreidos ir terciaro uolienų intarpus kvartero nuogulose. Jis teigė, kad kreidos mergelis, baltasis kvarcinis smėlis, molis ir kitos uolienos ateityje bus pirmiausiai kasamos.
Labūnava

Aplinkinės gyvenvietės

KĖDAINIAI – 11 km
Kruopiai – 1 km
Kunioniai – 5 km
Ansainiai – 1 km
Pakapiai – 3 km
Sičioniai – 2 km
Gubernija

Rusija

Rusijos imperijoje gubernijas caras Petras I įvedė 1708 m. įsaku. Iš pradžių buvo sudarytos 8 gubernijos: Ingermanlandijos (nuo 1710 m. Sankt Peterburgo gubernija), Maskvos gubernija, Archangelo miesto (nuo 1780 m. Archangelsko gubernija), Smolensko (nuo 1713 m. Rygos gubernija), Kijevo gubernija, Kazanės gubernija, Azovo gubernija ir Sibiro gubernija. 1713–1719 m. sudarytos naujos Nižnij Novgorodo gubernija ir Astrachanės gubernija.
Gubernijos padalytos į dalis, nuo 1719 m. į provincijas, o šios į distriktus. Gubernijos vadovu buvo skiriamas gubernatorius (Sankt Peterburgo ir Azovo gubernijoms – generalgubernatorius), kuris vadovavo administraciniam biurokratiniam aparatui, policijai, finansams, teismui ir buvo vyriausias gubernijoje dislokuotų kariuomenės dalinių vadas. Provincijai vadovavo vaivada, distriktui – žemės komisaras.
1775–1780 m. po Jemeljano Pugačiovo sukilimo iškilus būtinybei stiprinti vietinę valdžią, Jekaterina II sudarė 40 gubernijų, kiekvienoje po 300–400 tūkst. dūšių. Jos valdymo pabaigoje, po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo buvo jau 51 gubernija. Buvo likviduotos provincijos. Gubernijos padalytos į apskritis ir valsčius po 20-30 tūkst. gyventojų (iš viso apie 500 apskričių). Gubernatoriai tapo pavaldūs Senatui ir Generaliniam prokurorui. Jo padėjėju tapo vicegubernatorius. Valsčiui vadovavo kapitonas, renkamas dvarininkų suvažiavime 3 metams.
Po 1860 m. pradėtos steigti generalgubernijos nacionaliniuose pakraščiuose, be to, įkurta 20 sričių pasienio teritorijose, prilygintų gubernijoms. 34 gubernijose leista rinkti žemių savivaldybes, o jų miestuose – miesto dūmas ir sudaryti valdybas. 1889 m. atlikta reforma sustiprino vietinės bajorijos vaidmenį.
1917 m. Vasario revoliucija vietoje gubernatorių įvedė komisarų institutą. Iš buvusių 78 gubernijų 1917–1920 m. 25 gubernijos atiteko Lenkijai, Lietuvai, Latvijai, Estijai ir Suomijai, tapusioms nepriklausomomis valstybėmis. 1924–1929 m. vietoje likusių gubernijų įsteigtos sritys ir kraštai.
Beržalapių Gajuvka

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Pavol Demitra

Pavolis Demitras (svk. Pavol Demitra; g. 1974 m. lapkričio 29 d., Dubnicoje prie Vaho, Slovakijoje – m. 2011 m. rugsėjo 7 d., Jaroslavlyje, Rusijoje) – Slovakijos profesionalus ledo ritulininkas.

Biografija

P. Demitras pradėjo žaisti ledo ritulį Dubnicos prie Vaho klube „Spartak ZŤS“. Jis žaidė šešiolika sezonų Nacionalinėje ledo ritulio lygoje (NHL), du sezonus Slovakijos ledo ritulio lygoje ir vieną sezoną Kontinentinėje ledo ritulio lygoje (KHL). Jis buvo atakuojantis žaidėjas ir jo marškinėlių numeris buvo 38.
P. Demitras buvo vedęs žmoną Mary. Jis turėjo du vaikus, sūnų Luke ir dukterį Šakų.
2011 m. rugsėjo 7 d. Pavol Demitra žuvo Jak-42 lėktuvo katastrofoje kartu su visa ledo ritulio klubo „Lokomotiv Yaroslavl“ komanda. Jo atminimui pavadinta aikštė žiemos stadione Bratislavoje ir pradinė sporto mokykla Trenčine.
Turkijos geografija

Valstybės sienos

Turkija ribojasi su aštuoniomis valstybėmis, ir turi šešias kranto linijas. Apsupta vandens iš trijų pusių ir saugoma aukštų kalnų, pagal rytines sienas, valstybės sienas puikiai apibrėžia natūralūs gamtos dariniai. Valstybės sienos nuo dvidešimtojo amžiaus pagal sutartį liko nepakitusios.
Sienos ilgis: 2627 km, siena ribojasi su: Graikija 206 km, Bulgarija 240 km, Gruzija 252 km, Armėnija 268 km, Azerbaidžanas 9 km, Iranas 499 km, Irakas 331 km, Sirija 822 km.
Kranto linija: 7200 km, išskirtinė ekonominė zona: tik Juodojoje jūroje, teritoriniai vandenys: 6 jūrmylės Egėjo jūroje, 12 jūrmylių Juodojoje ir Viduržemio jūroje.
Sienos su Graikija buvo patvirtintos Lozanos sutartimi 1923 m., nuo tada Trakijoje ir kitose įeinančiose teritorijose vyksta gyventojų mainai. Po susitarimo daugelis graikiškai kalbančių žmonių, gyvenančių vakarinėje Turkijos dalyje, buvo priversti persikelti į Graikiją, tuo tarpu daugelis turkiškai kalbančių žmonių nebuvo priversti grįžti į Turkiją per Balkanų valstybių karą su Turkija.
Tošimos seniūnija

Istorija

Seniūnija įkurta 1947 m. kovo 15 d.

Simboliai

Oficiali gėlė – rododendras, medis – svyruoklinė vyšnia (Prunus × yedoensis).
Pilvotasporė žvynabudėlė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 203 psl.
Charles Lindbergh

Biografija

Būdamas 25 metų amžiaus, dirbo JAV oro pašto tarnyboje. Pasaulinę šlovę pelnė po 1927 m. gegužės 20–21 d. atlikto skrydžio per Atlanto vandenyną be sustojimų nuo Gardeno miestelio, esančio Long Ailendo saloje, Niujorko valstijoje, iki Buržė oro uosto, Prancūzijoje. Maršrutą, kuris driekėsi beveik 5 800 km, jis įveikė vienviečiu, vienmotoriu monoplanu Spirit of St. Louis. Už šį istorinį žygdarbį Lindbergui buvo įteikta Orteigo premija bei kaip JAV armijos rezervo karininkui – Garbės medalis, aukščiausias karinis apdovanojimas.
XX a. 3-jame ir 4-jame dešimtmečiuose Lindbergas, pasinaudodamas savo šlove, skatino komercinės aviacijos bei oro pašto paslaugų vystymą tiek Jungtinėse Valstijose, tiek ir už jų ribų. 1932 m. kovą, buvo pagrobtas ir nužudytas jo naujagimis sūnus, kas netrukus buvo praminta kaip „Šimtmečio nusikaltimas“. Po šių įvykių, 1935 m., Lindbergo šeima paliko valstijas ir persikėlė gyventi į Europą. Šeima gyveno užsienyje iki 1939-ųjų balandžio.
Prieš Jungtinėms Valstijoms oficialiai įstojus į Antrąjį pasaulinį karą, Lindbergas atvirai pasisakė prieš JAV įsitraukimą į pasaulio konfliktą, lygiai kaip ir jo tėvas, kongreso narys Čarlzas Augustas Lindbergas, Pirmojo pasaulinio karo metu; Lindbergas netgi tapo antikarinio judėjimo „Amerika pirmiausia“ lyderiu. Nepaisant to, po Perl Harboro įvykių ėmė remti karą ir pats dalyvavo daugelyje oro misijų Ramiajame vandenyne kaip civilių konsultantas, kadangi prezidentas Franklinas D. Ruzveltas atsisakė grąžinti jam armijos oro tarnybos pulkininko laipsnį, kurio Lindbergas atsisakė 1941 m. balandį.
Savo vėlyvaisiais metais Lindbergas tapo daug apdovanojimų pelniusiu rašytoju, tyrinėtoju, išradėju bei gamtosaugininku. Mirė nuo linfomos 1974 m. rugpjūčio 26 d. Maui saloje, Havajuose, būdamas 72 metų amžiaus.
Senta Berger

Biografija

Senta gimė Vienoje Antrojo pasaulinio karo metais muzikanto Josefo Berberio ir mokytojos Therese Jany šeimoje. Jau 4 ji pirmą kartą užlipo į sceną, kurioje dainavo tėvui akomponuojant pianinu. Dar po metų ji pradėjo lankyti baleto pamokas, vėliau – privačias vaidybos pamokas.
1957 m. Senta gavo nedidelį vaidmenį viename paskutinių re žisieriaus Willi Frosto filmų. Ji pradėjo lankyti Maxo Reinhardto, žymiausios vaidybos mokyklos Vienoje, seminarus, kuriuos metė gavusi dar vieną vaidmenį kine. 1958 m. ji tapo jauniausia Vienos teatro aktore.
Senta netrukus ėmė sulaukti vis daugiau kvietimų filmuotis kine, tačiau jau 1962 m. ji nusprendė, kad reikia naujų iššūkių ir išvyko į Holivudą. Čia ji filmavosi eilėje juostų su tokiais aktoriais kaip Charlton Heston, Dean Martin, Frank Sinatra, John Wayne ir kitais. 1963 m. ji sulaukė pasiūlymo pasirašyti 5 metų sutartį su viena Holivudo kino studija, tačiau dėl asmeninių priežasčių nusprendė grįžti į Europą: tais metais Senta susipažino su vokiečių režisieriumi Michaelu Verhoevenu. 1965 m. jie kartu įkūrė prodiuserių kompaniją „Sentana“, o po metų susituokė. 1967 m. ji pirmą kartą filmavosi savo pačios prodiusuotame ir vyro režisuotame filme („Wer im Glashaus liebt...“). Jų kompanijos žymiausios juostos yra „Die weiße Rose“ (1982 m.) ir „Das schreckliche Mädchen“ (1990 m.).
Jos karjera sėkmingai tęsėsi JAV, Italijoje ir Prancūzijoje įvairaus žanro juostose.
1977 m. Senta buvo 27-ojo Berlyno kino festivanio žiuri nare. Ta pati garbė antrą kartą jai teko ir 48-ame festivalyje po 21 metų.
Po antrojo sūnaus gimimo 1979 m. (viso Senta turi 3 vaikus), ji grįžo į teatrą ir vaidino spektakliuose Vienoje, Hamburge ir Berlyne, taip pat ir kine.
2003 m. vasarį ji buvo išrinkta Vokietijos kino akademijos prezidente, o 2006 m. pavasarį išleido atsiminimų knygą.
Šiuo metu ji su vyru gyvena Vokietijoje, netoli Miunceno.
Rimantas Dichavičius

Biografija

1952–1957 m. mokėsi Kauno taikomosios dailės technikume. 1957–1963 m. studijavo LTSR dailės instituto Grafikos fakultete. 1964–1968 m. žurnalo „Moksleivis“ , 1969–1979 m. leidyklos „Mintis“ meninis redaktorius. Nuo 1978 m. kūrybinis darbuotojas, leidyklų, redakcijų, galerijų bendradarbis. Nuo 1970 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys.
Skandinavijos pusiasalis

Skandinavijos pusiasalis yra pusiasalis Europos šiaurės vakaruose, apribojantis Baltijos jūrą iš vakarų. Pusiasalis tęsiasi nuo Rusijos ir Suomijos šiaurėje ir beveik siekia Daniją pietuose. Skandinavijos pusiasalyje yra Norvegija (vakaruose), Švedija (rytuose) ir dalis Suomijos šiaurės rytuose. Šias šalis skiria Skandinavijos kalnai.
Orlovo ristūnai

Orlovo ristūnai – kinkomųjų arklių veislė, išvesta Rusijoje XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje.
Veislė išvesta vadovaujant grafui Aleksejui Orlovui Chrenovojės žirgyne Voronežo gubernijoje (dab. sritis) kryžminant jojamųjų veislių (daugiausia arabų) ir kinkomųjų (daugiausia Danijos, Meklenburgo) arklių veisles.
Orlovo ristūnai – harmoningos konstrukcijos, gražių formų, greiti. Dažniausiai būna širmi, juodi, bėri. Aukštis ties gogu 159–160 cm, įstrižasis liemens ilgis apie 161 cm, plaštakos 19,8–20,3 cm, kr8tinės apimtis 183 cm. Sveria 500–550 kg.
Naudojami arklių sporte: konkūre, išjodinėjime, draivinge. Daugelyje Rusijos, TSRS vietų buvo naudojami vietos arklių veislėms gerinti. Geriausi žirgai auginami Maskvos, Chrenovojės, Dubrovsko, Permės, Altajaus ir Novatomnikovskio žirgynuose. Lietuvoje (buvusioje LTSR) buvo auginami Vilniaus žirgyne (Riešėje).
Odesos miesto delfinariumas

Odesos miesto delfinariumas – delfinariumas, esantis Ukrainoje, Odesos mieste, paplūdimio „Lanžeronas“ rajone.

Istorija

2003 metais jūrinių žinduolių laikymo, dresiravimo specialistai ir entuziastai susivienijo ir nusprendė Odesoje statyti stacionarų ištisus metus veikiantį delfinariumą.
2004 metų pavasarį buvo atlikti visi parengiamieji darbai ir pradėta statyba.
2005 metų birželio 1 dieną delfinariumas buvo iškilmingai atidarytas.
2013 metų gegužės 27 ir birželio 21 dienomis gimė du delfiniukai.
NK Zagorje

Istorija

Klubas įkurtas 1923 m. ŽŽaidžia žemesniuosiuose divizionuose, regioninėse lygose.
Senoji Kauno obelis

Duomenys

Medžio rūšis – miškinė obelis (Malus sylvestris (L.) Mill.). 2018 m. Saugomų teritorijų valstybės kadastro duomenimis, vienintelė saugoma obelis Lietuvoje. 
Obels kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 285 cm, amžius – apie 360 metų, medžio aukštis – 8 m. Šiuo metu gyvybingos tik kelios obels šakos, tačiau jos pasidengia vešlia lapija, veda vaisius, o kamieną apraizgo vijoklinės žydinčios pupelės. Obelis pramečiuoja – žydi ir veda vaisius kas antrus metus. Vaismedyje įkelti keli inkilai. Dabartinio kamieno su didžiule dreve apimtis mažesnė, nes prieš kelerius metus per vėtrą nulūžo viena stambi šaka.

Istorija

Kadaise šioje vietoje augo giria. Žmonės kirto medžius, statėsi namus. Nedrįso nukirsti čia žydėjusios laukinės obels. Vėliau ji atsidūrė gyvenvietėje tarp namų. Pasakojama, kad 1812 m. čia buvo rastas sušalęs prancūzų kareivis ir palaidotas po obelimi. 1960 m. obelis paskelbta gamtos paminklu, 1987 m. – respublikinės reikšmės paminklu. Lietuvoje seniausia obelis.
Buvusiame Kazliškių kaime šios sodybos šeimininkai 1960 m. ketino nupjauti šalia augusią ir trukdžiusią seną obelį statyti sandėliuką. Vienai iš negausių vietinių gyventojų prasitarus, kad obelis mena čia gyvenusį jos prosenelį, šeimininkai nutarė ją išsaugoti. Tais pačiais metais į sodybą atvažiavę gamtosaugininkai ant akmens šalia obels pritvirtino metalinę lentelę su įrašu, kad senoji obelis – gamtos paminklas, kuriam tuomet buvo apie 300 metų.
Bastėja

Bastėja (it. bastia, vok. die Bastei) – XVI a. vidurio fortifikacinis apvalus, pusiau apvalus ar daugiakampis statinys, skirtas apšaudyti artilerijos išilgine ugnimi ginamos tvirtovės sienas ir jos prieigas. Savo konstrukcija panašūs yra rondeliai.
Sparčiai vystantis artilerijai, iškilo būtinybė žeminti gynybinius bokštus. Dažniausiai bastėjos buvo įrengiamos gynybinių kliūčių ruožų kampuose, išsikišusios frontu, be to jos turėjo atvirą susisiekimą su įgula per goržą. Ant atviro statinio viršaus buvo išdėstomi pabūklai. Dalis bastėjos įtvirtintų patalpų atsargoms ir žmonėms buvo įrengiama po žeme, iš apatinių aukštų buvo apšaudomas gynybinio griovio dugnas. Tobulėjant tvirtovėms, bastėjas ir rondelius pakeitė bastionai.
Bastėjos plano autoriumi laikomas vokiečių tapytojas ir matematikas Albrechtas Diureris (1471 - 1528). Jo darbo vaisiais naudojosi vėlesnių kartų karo inžinieriai, kol ilgainiui įsivyravo bastioninė gynybos sistema.
Lietuvoje bastėjos išlikusios Vilniuje ir Kaune.
Prahos pavasaris

Prahos pavasaris – bandymas demokratizuoti Čekoslovakijos komunistinę sistemą, pradėtas 1968 m. sausio 5 d.
Partijos reformuotojų grupė susitelkia apie pirmąjį ČKP CK sekretorių Aleksandrą Dubčeką, kuris bando įgyvendinti „socializmą žmogišku veidu“. Balandžio mėn. paskelbiama politinių permainų programa „Čekoslovakijos kelias į socializmą“. Panaikinama cenzūra, pasirodo straipsnių, smerkiančių partijos politiką. Pradėtas reformas nuslopina karinė Varšuvos sutarties valstybių intervencija su dauguma sovietų armijos 2000 tankų ir 200 000 karių. Nauja vyriausybė (Gustavas Husakas) panaikina visus Prahos pavasario laimėjimus.
Estafetė

Estafetė – sportinės varžybos įvairiose sporto šakose (pvz: lengvojoje atletikoje, plaukime, biatlone), kuomet tam tikrais tarpais keičiasi komandos nariai, perduodami vienas kitam kokį sutartinį daiktą (dažniausiai lazdelę) ar tiesiog prisiliesdami prie komandos draugo.

Žiemos sportas

Žiemos olimpinėse žaidynėse keturiose sporto šakose vykdomos estafetės rungtys. Biatlono estafetėje varžosi keturi sportininkai. Moterims kiekvienai reikia įveikti po 6 km, o vyrams 7,5 km. Slidinėjimo lenktynių rungtyse taip pat varžosi komandos, sudaryto iš keturių asmenų, tik moterims reikia įveikti po 5 km, o vyrams – po 10 km. Greitojo čiuožimo trumpuoju taku estafetėse dalyvauja tik po tris čiuožėjus.
Z3

Konrado Cūzės (angl. Konrad Zuse) sukurta Z3 yra viena iš pirmųjų veikianti programuojama automatinė skaičiavimo mašina, turinti beveik visus šiuolaikinių kompiuterių požymius. Z3 buvo sukurta, panaudojus 2 000 elektros relių. Jos laiko dažnis buvo ~5–10 Hz ir žodžio ilgis 22 bitai. Jos atmintį sudarė 64 žodžiai. Šiame kompiuteryje galima buvo atlikti visas dvejetaines slankiojo kablelio aritmetines operacijas. Z3 skaitė programas iš perfofilmų.
Ši mašina buvo baigta 1941 m. Ji 1941 m. gegužės 12 d. buvo pristatyta Vokiečių aviacijos laboratorijos (Deutsche Versuchsanstalt für Luftfahrt) mokslininkų auditorijai Berlyne. Ši skaičiavimo mašina Z3 buvo sunaikinta 1943 m. Berlyno bombardavimo metu. Visiškai veikianti šios mašinos kopija buvo sukurta apie 1960 m. ir dabar yra demonstruojama Vokietijos muziejuje (angl. Deutsches Museum) Miunchene.
Z3 buvo naudojamas Vokiečių aviacijos laboratorijoje, kuriant lėktuvus, atliekant sparnų vibracijos statistinę analizę.
Jonas Druckis-Sokolinskis

Biografija

Kunigaikščių Druckių šakos, rusų-lietuvių kunigaikščių giminės atstovas.
Tarnavo įvairiais metais sekretoriumi ir dvariškiu Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvare, Lietuvos didžiuoju raštininku (nuo 1608 m.), Mstislavlio seniūnu (1612 m.) ir pirmuoju Starodubo seniūnu, Lietuvos referendu (1630 m.).
1611 metais keliavo su pasiuntinybe į Maskvą dėl taikos sutarties sudarymo.
1621 ir 1625 metais buvo renkamas ATR seimo maršalka.
Bathory

Istorija

Bathory buvo įkurtą Stokholme 1983 metais, įdomumo dėlei, 17-mečio Quorthon. Po keleto grupės apvadinimo ir jos narių keitimų, Quorthon galiausiai apsistojo ties Bathory. Pirmieji įrašai buvo išleisti tais pačiais metais, kai Quorthon gavo bosinę gitarą iš Tyfon Grammofon. Tai buvo dvi dainos rinkiniui Scandinavian Metal Attack, kurios susilaukė netikėto fanų dėmesio. Netrukus po to su jais susisiekė Tyfon Grammofon su pasiūlymu įrašyti pilną albumą.
Nors Venom Black Metal albumas buvo stipriai nutolęs nuo to meto metalų žanrų ir buvo laikomas black metal pradininku, tačiau Bathory nekopijuodama albumo taip pat sugebėjo išgauti black metal muziką su satanistiškais tekstais ir šiam žanrui būdingu skambesiu. Netgi fanai manė, kad Bathory kopijuoja Venom ir groja pagal Black Metal albumą. Tačiau Quorthon ne kartą teigė, jog nebuvo netgi nusipirkęs Venom įrašų, o ir dainų girdėjo tik kelias; Bathory taip pat nebuvo įtakota ir Manowar, nors paklausius jų viking metal žanro darbų susidarydavo kitoks įspūdis.
Tolimesni Bathory išleisti albumai – The Return ir Under the Sign of the Black Mark stipriai paveikė nūdienos norvegiškas black metal grupes ir paskatino šio žanro plitimą ir tobulėjimą.
Pirmieji ženklai to, kuo vėliau tapo Bathory, pasirodė, fanų manymu geriausiame, albume Blood Fire Death. Vietomis muzika sulėtėdavo ir pasigirsdavo epinis dainavimas – taip buvo pakloti pagrindai viking metal žanrui. Tačiau išliko ir black metal žanro elementai. Hammerheart albumu Bathory sukrėtė savo fanus – stilius drastiškai pasikeitė, muzika tapo mažiau agresyvia, atsirado daugiau epiškumo ir atmosferiškumo; dainų tekstai sukurpti iš vikingų mitologijos, Quorthon dainavimas tapo panašesnis į Manowar vokalisto. Taip Bathory tapo naujo ekstremaliosios muzikos žanro – viking metal pradininkais. Tolimesni albumai Twilight of the Gods ir Blood on Ice nė kiek nenutolo nuo viking metal žanro ir tai kiek nuvylė fanus, kuriems patiko Bathory tamsioji pusė.
1994 metais Bathory su albumu Requiem vėl pakeitė stilių, šį kartą tapdama retro - trash metal atstovais. Tačiau su albumais Nordland 2002 ir 2003 metais apleido senovišką thrash ir grįžo prie viking metal.
2004 m. birželį Quorthon buvo rastas negyvas savo namuose dėl širdies sustojimo.
Birželio 3 d., tais pačiais metais, Black Mark Records išleido duoklę Quorthon – trijų diskų rinkinys su geriausiomis Bathory dainomis, 176 puslapių knygą, DVD su vienu klipu, interviu ir 11x14 plakatu.
Black metal grupės išleido keletą albumų su Bathory koveriais norėdamos išreikšti pagarbą. Vienas iš jų buvo In Conspiracy with Satan: A Tribute to Bathory.
Antanašė

Istorija

Anksčiau buvo Antanašės dvaras. 1941 m. rugpjūtį naciai kaime sušaudė 1160 žmonių. Sovietinės okupacijos metais kolūkio centrinė gyvenvietė. 1962 m. kaime įsteigta biblioteka.
Maukė

Maukė, taip pat Akatokamanava, – sala Ramiajame vandenyne, priklausanti pietinei Kuko salų grupei, plytinti jos rytinėje dalyje, už 241 km nuo didžiausios Rarotongos salos. Saloje gyvena apie 600 žmonių.

Geografija

Maukė yra perpus mažesnė už Rarotongą – pakrantės ilgis sudaro 18 km, sala ištįsusi 6, 5 km. Saloje dominuoja centrinė vulkaninė plynaukštė, kuri aukštėja iki 30 m. Ji apsupta fosilizuoto koralinio rifo (makatea), iškylančio už 100 m nuo pakrantės ir besidriekiančio apie 1000 m gilyn į salos teritoriją. Nesant upių, krituliai virš salos nubėga nuo vidinių makatea šlaitų į pelkes, toliau filtruojasi į lagūną. Vidurinė Maukės dalis yra palyginti atvira, užimta gyvulių ganyklų, derlingoje žemėje vystoma žemdirbystė.
Maukė padalinta į 4 administracinius rajonus, kurie dar skirstomi į tapere (čiabuvių genčių žemės). Salos kaimai: Kimiangatau (įsikūrusi administracija), Ngatiarua, Areora/Makatea, Oiretumu (stovi bažnyčia).
Napoleonas Ylakavičius

Napoleonas Ylakavičius (slapyvardis Cibulskis, 1811 m. gruodžio 2 d. Anglininkai, Panevėžio apskritis – 1861 m. lapkričio 7 d. Vilnius) – Lietuvos tapytojas, dailininkas dekoratorius.

Biografija

Piešimo mokėsi Vilniaus gimnazijoje pas M. Pšibilskį. Nuo 1830 m. studijavo Vilniaus universitete pas Joną Rustemą. Dalyvavo 1831 m. sukilime, jį numalšinus emigravo į Prancūziją. Nuo 1833 m. studijavo dailę Paryžiuje, 1836 m. Ispanijoje. 1837–1847 m. dirbo Prancūzijoje, Italijoje, Ispanijoje ir kitur. Nuo 1848 m. gyveno Lvove. 1857 m. grįžo į Vilnių.

Kūryba

Nutapė portretų („Autoportretas“ 1852 m., Žorž Sand, 1848 m. Lajošas Košutas, Adomas Jurgis Čartoriskis, abu 1853 m., „Jonas Sniadeckis ir jo žmona“, „Platerių šeima“), peizažų („Malūnas prie Senos“, „Pietų Prancūzijos peizažas“, „Velnio tiltas Pirėnuose“), buitinių („Pirmasis meilės prisipažinimas“) ir istorinių („Vytautas ir Jogaila prieš Žalgirio mūšį priima iš kryžiuočių pasiuntinių kardą“ 1849 m.) paveikslų. Sukūrė sienų tapybos kūrinių (Smurgainių bažnyčios freskos), altoriaus paveikslų (Vidiškių bažnyčioje, dab. Ukmergės rajonas).
Neapykantos pamokos

„Neapykantos pamokos“ – 1983 m. TSRS Centrinės televizijos užsakymu Lietuvos kino studijoje sukurtas spalvotas meninis filmas. Trukmė – 70 min.

Siužetas

Veiksmas filme vyksta Antrojo pasaulinio karo pabaigoje. Mažame Lietuvos kaime įsikūrė vokiečių kareiviai, saugojantys netoliese esantį tiltą. Šešiametis Tomas paslepia vokiečio batus. Vaikiškas žaidimas baigiasi tragiškai…
Plaukų tinklelis

Plaukų tinklelis (angl. hairnet, caul) – mažas, dažnai elastingas plonas tinklelis, kuriuo apgobiami ilgi plaukai, kad nesitaršytų. Plaukų tinklelius dažnai dėvi su maistu dirbantys žmonės (virėjai, padavėjai ir pan.), kad plaukai nepatektų į maistą.

Snood tipo tinkleliai

Kitas plaukų tinklelių variantas yra grubesni ir mažiau priglundantys (angl. snood) tinkleliai. Juos taip pat nešiodavo moterys su ilgais plaukais. Tinklelis buvo tinklelinis maišelis, į kurį sudedami ilgi link pakaušio sušukuoti ar subraukti plaukai, o patį maišelį laiko juosta, einanti virš ausų per kaktą (žiūrėkite šios straipsnio iliustraciją). Maišelis dažniausiai būdavo būtent tinklelis, kad ir grubus. Retkarčiais – iš audinio.

Plaukų tinkleliai senovėje

Žinoma, kad plaukų tinklelius naudojo jau Senovės Graikijoje.
Buvo daromi ir auksiniai plaukų tinkleliai
Plaukų tinklelius nuo XIII a. naudojo Vokietijoje ir Anglijoje. To meto iliustracijose matyti, kad moterys plaukų tinklelius naudojo su kitais galvos apdangalais, kurie vadinosi angl. wimple. Juos darydavo iš itin plono šilko, o kraštus – iš austų juostelių.