google/wiki40b huggingface dataset:
Ehsan Hadadi

Jaunimo varžybos

2004 m. sportininkas laimėjo Azijos jaunimo čempionatą. 1,750 kg diską jis nusviedė 62,24 m. Tais pačiais metais Haddidi laimėjo ir pasaulio jaunimo čempionatą, įrankį numetęs 62,12 m.

Suaugusiųjų varžybos

Nuo 2005 m. sportininkas pradėjo mėtyti standartinį suaugusiųjų diską. Tais pačiais metais jis pirmą kartą tapo Azijos čempionu, laimėjo Vakarų Azijos žaidynės ir pelnė bronzos medalį Islamo Solidarumo žaidynėse. 2006 m. sportininkas pelnė sidabrą pasaulio taurėje ir auksą Azijos žaidynėse. 2007 m. Haddidi dar kartą tapo Azijos čempionu, bei užėmė septintąją vietą Osakoje vykusiame pasaulio čempionate. Pekino olimpinėse žaidynėse iraniečiui nepavyko pasiekti finalo ir galutinėje įskaitoje jis liko 17 vietoje. 2009 m. ir 2011 m. diskininkas tapo Azijos čempionu. 2011 m. pasaulio čempionato metu Haddidi diską numetė 66,08 m ir iškovojo bronzos medalį, bei tapo pirmuoju savo šalies sportininku tapusiu prizininku pasaulio čempionatų istorijoje.
2012 m. olimpiadoje Hadadis nusviedė diską 68,18 m ir užėmė antrą vietą. Jis pirmavo didžiąją dalį varžybų, bet pabaigoje jį aplenkė vokietis Robert Harting. Vėliau iranietis nusviedė diską dar toliau, bet užmynė ant sektoriaus ribos, ir jo metimas nebuvo įskaitytas.
Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius

Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius – tryliktas pagal svarbą Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami asmenys už ypatingus nuopelnus garsinant Lietuvos vardą, puoselėjant ir plėtojant tarpvalstybinius santykius, už humanitarinę pagalbą Lietuvai, už ypatingus nuopelnus valstybės tarnyboje, kultūros, mokslo ir švietimo, verslo ir gamybos, sveikatos ir socialinės apsaugos, karybos, sporto, ūkio bei kitose srityse. Ordino garbės ženkle veiklos sritis žymima kryžių ir juostą (kaspiną ar kaspinėlį) jungiančiame vainike tam tikrą sritį atitinkančiu simboliu. Šiuo ordinu gali būti apdovanojami ir užsienio valstybių piliečiai.

Istorija

Ordinas „Už nuopelnus Lietuvai“ įsteigtas 2002 m. birželio 18 d. Valstybės apdovanojimų įstatymu Nr. IX-957.
Shabab Rafah

Istorija

Klubas buvo suformuotas 1953 m.

Pasiekimai

Gazos Ruožo čempionais tapo du kartus. (2008–09, 2013–14 m.)
Bruno Melessi

Karjera

Nuo 2013 m. žaidė Ispanijos žemesniųjų divizionų komandose.
Pasakojama, kad baltarusiškų šaknų turintis futbolininkas į Gudiją vyko kaip turistas, o vėliau tėvonijoje susirado klubą.  Atstovavo Mozyriaus „Slaviâ“.
2018 m. rugpjūtį tapo Klaipėdos „Atlanto“ nariu.
Jau pirmose rungtynėse pasižymėjo įvarčiu.
Sanikovo žemė

Sanikovo žemė – mitinė sala Arkties vandenyne. Mitas apie Sanikovo žemę paplito XIX a. Rusijoje. Jo pagrindu tapo rusų keliautojo Jakovo Sanikovo, 1809–1810 m. kartografavusio Naujojo Sibiro salas, pasakojimas apie regėtą salą šiauriau Kotelno salos. Jo teigimu, tai buvusi plati žemė su aukštais kalnais. 1886 m. regioną tyrinėjęs Eduardas Tolas taip pat minėjo regėjęs salą į šiaurę nuo Kotelno. Tačiau tais pačiais metais ten plaukęs Fritjofas Nansenas jokių arktinio žemyno kontūrų nepastebėjo. 1901 m. Tolis su laivu „Zaria“ surengė ekspediciją su tikslu atrasti Sanikovo žemę, tačiau toliau į šiaurę praplaukti negalėjo dėl pako sangrūdų, pats keliautojas mirė.
1937 m. tarybinis ledlaužis „Sadko“ savo dreifo metu praplaukė pro teritorijas, kuriose, kaip manyta turėjusi būti Sanikovo žemė, bet nieko ten nerado. Akademiko Vladimiro Obručevo prašymu į tą patį regioną pasiųsta arktinė aviacija. Buvo patvirtinta, kad Sanikovo žemė tėra mitas.
Tikėtina, kad tai, ką Sanikovas ir Tolas palaikė žeme, buvo nykstanti sala: bent keletas Arkties salų netolimos istorijos bėgyje išnyko ištirpus įšalui.
1926 m. Vladimiras Obručevas parašė fantastinį romaną „Sanikovo žemė“. Vaizduojama, kad ten įsikūrę Arkties gyventojai onkilonai, išstumti kitų Sibiro tautų. Ten taip pat gyveną mamutai ir neandertaliečiai. Šilumą salai teikia veikiantis ugnikalnis. 1973 m. pagal knygą pastatytas filmas.
Krymo astrofizikos observatorija

Krymo observatorija yra Ukrainos Krymo pusiasalyje Naučno gyvenvietėje. Observatorija yra 12 km į rytus nuo Bachčisarajaus. Įsteigta 1946 m.
Observatorijoje sumontuoti šie teleskopai: 2,6 m, 1,25 m, 1,2 m ir 1,0 m skersmens reflektoriai, 50 cm Maksutovo sistemos teleskopas, yra keli Saulės tyrimams skirti teleskopai.
Observatorija turi filialą prie Simeizo, kur anksčiau buvo visa observatorija (ji buvo įsteigta 1908). Simeizo gyvenvietėje yra 22 m skersmens radioteles­kopas. Simeizo observatorijoje nuo 1968 iki 1974 m. dirbo Vilniaus universiteto observatorijos 48 cm teleskopas.
Strakėnai

Istorija

1636 m. Strakėnų vienkiemis priklausė Linkmenų dvaro Giedraičių arba Čivylių vaitystei, XVIII a. Čivylių seniūnijai. 1789 m. kaime buvo 4 ūkiai 26 gyventojai.
Bira (Palestina)

Istorija

Bira siejama su Biblijoje minimu Beeroto (hebr. בארות = Be'erot) miestu. Kryžininkų vadintas Birra taip pat Castrum Mahomeria, Magna Mahomeria ar Mahomeria Major. Karalius Godfrydas Bulonietis jį padovanojo kaip feodą Kristaus Kapo bažnyčiai. Biroje krikščionys pastatė bažnyčią, ligoninę, pilį. 1187 m. miestą užgrobė Saladinas, jis buvo suniokotas. 1280 m. čia įsikūrė musulmonai. 1596 m. Osmanų šaltiniuose gyvenvietė minima kaip Bira al-Kubra.
Nakagava

Istorija

Nakagavos miestas įkurtas 2005 m. spalio 1 d. Ogavos ir Bato miestus, buvusius Nasu srityje, sujungus į naująjį Nakagavos miestą.
Kristadelfai

Kristadelfai (liet. Broliai Kristuje) – krikščioniška grupė, kurią XIX a. įsteigė Dr. John Thomas JAV. Šiuo metu narių ir bažnyčių (eklezijų) turi visame pasaulyje.
Kristadelfai turi ilgą netarnavimo armijoje praktiką. Jiems priklauso Bible College, Aletheia College . Bendruomenė leidžia labai daug literatūros, apie 1000 pavadinimų publikacijų . Nepriklausomi vertintojai priskaičiavo apie 50 000 narių visame pasaulyje.
Dažniausiai Kristadelfai kritikuojami dėl Trejybės atsisakymo .

Apeigos

Kristadelfai reguliariai susitinka, kad atliktų duonos laužymo ceremoniją, tuo prisimindami Jėzaus kančią ir mirtį. Susirenkama namuose ar kokioje nors kitoje patalpoje. Apeigos yra paprastos, tiesiog bandymas būti panašiems į I a. krikščionis. Nėra jokios centrinės valdžios: kiekviena eklezija yra autonominis vienetas.
Šventaduobė

Šventaduobė – lurdas, esantis Didžiupio upelio slėnyje, Antkalniškių kaimo teritorijoje, apie 300 m į pietus nuo Plokščių, Šakių rajone. Iki jo nuo Bažnyčios gatvės iš Plokščių km. veda tautodailininko Zigmo Sederevičiaus medžio skulptūromis puoštas takas. Lurdas sumūrytas iš akmenų, 15 m ilgio ir 7 m aukščio. Marijos statulėlė apie 80 cm aukščio. Šalia yra šaltinėlis su rentiniais, tikima, kad jo vanduo turi gydomųjų galių. Viduryje lurdo įrengtas altorius. Čia vyksta įvairūs kultūriniai ir religiniai renginiai, Porciunkulės atlaidų metu laikomos Šv. Mišios.

Istorija

Legenda pasakoja, kad kažkada Nemunu plaukė Marijos paveikslas. Piemenys jį pagavo ir atnešė į bažnyčią. Iš bažnyčios paveikslas pradingo, o žmonės jį rado prie šaltinio nedidelio upelio krante. Paveikslą vėl ir vėl nešė į bažnyčią, bet iš jos paveikslas dingdavo ir atsirasdavo vis prie to paties šaltinėlio. Tada žmonės nutarė toje vietoje pastatyti koplytėlę su altoriumi ir palikti ten paveikslą. Pirmasis altorėlis ir koplytėlė buvo mediniai, pastatyti XIX a. Šie greitai supuvo, todėl apie 1927–1928 m. Plokščių ūkininko Prano Rimkaus rūpesčiu Šventaduobė buvo atnaujinta: išmūrytas altorius, siena, sutvarkytas šaltinis, paremtas šlaitas, vieta aptverta tvorele, įruošti laiptai, atnaujintas aukščiau kalne stovintis kryžius.
Baku veloparkas

Istorija

Trasa atidaryta 2015 m. Ceremonijoje dalyvavo šalies prezidentas Ilhamas Alijevas. Tais pačiais metais veloparke vyko 2015 m. Europos žaidynių BMX varžybos.
2018 m. Baku veloparke vyko 2018 m. pasaulio BMX čempionatas.

BMX trasa

Trasa turi dvejus starto vartus. Mėgėjų trasos vartai yra 5 m aukštyje, o profesionalų – 8 m aukštyje. Visas trasos ilgis – 390 m, plotis – 10,5 m.
Borogoncai

Istorija

Borogoncai kaip nuolatinė gyvenvietė įkurti 1805 m., tada pastatyta cerkvė, mokykla. Tarybiniais metais čia stovėjo 109 m ryšių perdavimo bokštas (3 pagal aukštį Jakutijoje).
Turmeras

Istorija

Tumeras išsivystė iš 1620 m. įsteigtos Kandelarijos Mergelės parapijos.
Italijos Konstitucija

Italijos Respublikos Konstitucija (ital. Costituzione della Repubblica Italiana) - aukščiausias Italijos įstatymas.

Istorija

Priėmė Konstitucinė Asamblėja 1947 m. gruodžio 22 d., 453 balsais už ir 62 prieš. Tekstas publikuotas Gazzetta Ufficiale (Nr. 298, edizione straordinaria) 1947 m. gruodžio 27 d.
Italijos Konstitucijoje įtvirtintos valstybinės santvarkos modelis turi prezidentinės respublikos bruožų.
Šūkliai

Istorija

Pirmąkart Šūklių vardas paminimas 1595 m. Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Zigmanto Vazos privilegijoje Jonui Vyšniauskui ir jo žmonai Galinai Bankovskai.
Vos 3 km į vakarus nuo Žaliosios gyvenvietės, Širvintos ir Šeimenos santakoje, 9 ha sulaukėjusiame parke stovi Šūklių dvaro sodybos pastatai. Legendos byloja, kad rūmai iškilo senoje kryžiuočių piliavietėje.
XVII a. Šūkliai priklausė Kauno pavieto Alvito seniūnijai. 1694 m. dvare įvykdyta inventorizacija. 1827 m. Šūklių dvare gyveno 410 gyventojų. XIX a. viduryje savininko Viktoro Gauronskio iniciatyva iškilo ponų rūmai (apleisti tebestovi iki šiol). Aplink suvešėjo angliško stiliaus parkas su kuklias gėlynais. Paskutinysis  Šūklių dvaro savininkas Viktoro sūnus Stanislavas (1860–1942) valdė 1115 margų žemės (1868 m. duomenys). Jo žmona kunigaikštytė Helena Liubomirskytė–Gauronskienė (1870–1950) įsteigė vaikų prieglaudą, kurioje veikė ir  slapta daraktoriška mokykla.
Jųjų sūnus Janas Gawronskis (1892–1983) užaugęs tapo lenkų rašytoju ir diplomatu. Buvo vedęs žinomo italų dienraščio „La Stampa“ įkūrėjo dukterį Lucianą  Frassatį (1902–2007), abu Antrojo pasaulinio karo metais dalyvavo Antinaciniame pasipriešinime. Šeima užaugino Jasių Gawronskį (g. 1936), Italijai atstovavusį europarlamentarą.
Po Pirmojo pasaulinio karo Šūkliai įėjo į Nepriklausomos Lietuvos sudėtį. 1923 m. rugsėjo 17 d. surašymo duomenimis kaimas buvo pati didžiausia, 3678 gyv. turinčio, Žaliosios valsčiaus vietovė.
Bažnyčia Redentorė

45°25′29.97″N 12°19′56.83″E
Švč. Išgelbėtojo bažnyčia (it. Chiesa del Santissimo Redentore, paprastai žinoma sutrumpintai Redentore) – renesanso stiliaus bažnyčia Venecijoje, Džudekos saloje, turinti mažosios bazilikos statusą. Tai vienas iš žymiausių architekto Andrea Palladio statinių. Įėjimas į baziliką mokamas.

Istorija

Bažnyčia buvo sumanyta 1575-77 m. Veneciją siaubusio maro metu, kada žuvo apie 50 000 miesto gyventojų. 1576 m. rugsėjį Venecijos senatas balsavo už bažnyčios pastatymą Džudekos saloje prašant dangiškosios pagalbos nuo maro. Bažnyčia buvo skirta išgelbėtojui Kristui. Užsakymą įvykdyti buvo patikėta architektui Andrea Palladio. Buvo organizuota maldos procesija už išgelbėjimą sujungiant San Marko aikštę su Džudekos sala, kurioje buvo pastatytas medinis bažnyčios modelis. Venecijos dožas su senato nariais ir kitais miestiečiais ėjo pontoniniu tiltu iki bažnyčios, kurioje aukojo mišias už išgelbėjimą. 1577 m. liepą marui atsitraukus, ši procesija tapo vieno didžiausių Venecijos festivalių prototipu.
1577 m. gegužės 3 d. buvo pastatytas bažnyčios kertinis akmuo. Senatas norėjo, kad bažnyčia būtų kvadrato formos, tačiau Andrea Palladio įgyvendino ją pagal savo projektą. Bažnyčia yra vienanišė, turinti po 3 koplyčias iš abiejų pusių. Bažnyčia baigta ir pašventinta 1592 m., jau po Andrea Palladio mirties. Jos priežiūra patikėta kapucinų vienuoliams. Bažnyčios stilistikoje galima ižvelgi Leon Battista Alberti ir Bramantės įtakas, tačiau bažnyčia yra originalios Andrea Palladio stilistikos ir laikoma viena iš jo kūrybinių viršūnių. Bažnyčioje (zakristijoje) yra gerai žinomų meistrų: Paolo Veronese, Palma Giovane, Francesco Bassano, Alvise Vivarini dailės darbų. Šiuo metu bažnyčia yra kasmetinio, vieno didžiausių Venecijos festivalių Festa del Redentore centre. Kaip ir XVI a., taip ir dabar, liepos mėnesio trečią sekmadienį bažnyčia sujungiama valčių pontoniniu tiltu su San Marko aikšte. Vyksta procesija, gondolų regata, o vakare fejerverkai.
Danutė Klumbytė

Biografija

Tėvai mokytojai, tėvas 1940-1941 m. Vandžiogalos pradinės mokyklos vedėjas. 1941 m. birželio 14 d. su tėvais ištremta į Sibirą. Danutė tuo metu mokėsi Kėdainių gimnazijos 2-oje klasėje. 1956 m. baigė Barnaulo pedagoginį institutą.
1957-1968 m. Kriukų vidurinės mokyklos mokytoja, nuo 1968 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, 1991 m. profesorė.
Tarptautinės rusų kalbos ir literatūros dėstytojų asociacijos narė. Daugelio vadovėlių bendraautorė.
Buivoliniai varnėnai

Išvaizda

Anksčiau priklausė varnėniniams (Sturnidae) ir kai kurie ornitologai išskiria į tos šeimos pošeimį.

Biologija

Gyvena atvirose vietose.

Lizdas

Lizdą įsirengia ertmėse, sienų plyšiuose. Iškloja žolėmis ir plaukais. Deda 2-3 kiaušinius.

Mityba

Surenka nuo stambių žinduolių, ypač buivolų, antilopių, parazitus, daugiausia erkes, musių lervas. Maitinasi laipiodami panašiai kaip geniai ant gyvūno kūno, įsikibdami aštriais nageliais ir atsiremdami stangria uodega. Maitinasi taip pat iš gyvūno žaizdų tekančiais skysčiais, į žaizdas gali užnešti kraujo parazitus.

Paplitimas

Paplitę Afrikoje, į pietus nuo Sacharos. 
Šeimoje viena gentis -  buivoliniai varnėnai (Buphaga Brisson, 1760) ir dvi rūšys:
Falarika

Falarika (lot. falarica ar phalarica) – senovės Iberijos, vėliau Romos akstis ilgu (~90 cm) geležiniu antgaliu ir trumpu mediniu ietikočiu. Antgalis buvo ilgo geležinio strypo su ylišku smaigaliu pavidalo. Dėl yliškumo antgalis gerai pramušinėjo šarvus.
Iberai falarikas naudojo padeginėjimui – prie antgalio pririšdavo ryšulėlius su degiomis medžiagomis, kuriuos prieš sviesdami falariką padegdavo. Taip falarikas naudodavo apgultyse, svaidydami į medines sienas, į apsiaustas gyvenvietes, kad sukeltų gaisrus ir sumaištį. Gindamiesi apgultyje iberai svaidydavo degančias falarikas į apgulties mašinas.
Degančias falarikas naudodavo ir prieš priešo kareivius. Į šarvus ar skydus įsmigusios degančios falarikos veikdavo psichologiškai, keldavo baimę priešo gretose. Degiosios medžiagos kartais padegdavo šarvus ar skydus ir priversdavo kuo greičiau juos nusimesti.
Nekilnojamojo turto burbulas

Nekilnojamojo turto burbulas – nekilnojamo turto kainų padidėjimas iki ekonomiškai nepagrįsto nestabilaus lygio.

Burbulo sprogimo nuspėjimas

Nors įvairūs nekilnojamo turto indikatoriai rodo, jog rinka jau perkaito, nuspėti, kada tiksliai sprogs nekilnojamojo turto kainų burbulas, labai sunku. Labiausiai spėjimą apsunkina pardavėjų inertinis laukimas, kad turto kainos dar kils. Kartais nekilnojamo turto kainos lieka tokios pačios, nepaisantinfliacijos. Po Japonijos 1990 metų krizės, 14 metų paeiliui kainos palaipsniui krito, kol nekilnojamojo turto kaina kai kuriose vietovėse sumažėjo daugiau nei 10 kartų.
FC Ordino

Istorija

Klubas įkurtas 2010 m. Nuo 2013 m. žaidė elito divizione. Aukščiausias pasiekimas– 5 vieta. 
2016–2017 m. sezone Primera Divisió liko 7 vietoje, pralaimėjo pereinamąsias rungtynes ir iškrito į žemesnį divizioną.
Juozas Kėkštas (1911)

Biografija

Baigė Kauno karo mokyklą, tapo leitenantu, 1938-1939 m. mokėsi Kauno policijos mokykloje. Lietuvos šaulių sąjungos, 1941 m. – Lietuvių aktyvistų fronto narys, 1941 m. sukilėlių Joniškėlio valsčius sukilėlių būrio vadas.
Nacistinės Vokietijos okupacijos laikais gyveno Daugailiuose (Utenos aps.), paskirtas Daugailių valsčiaus policijos nuovados viršininku. Kitais duomenimis dirbo Valstybės saugumo policijos Panevėžio skyriaus viršininku.
1944 m. įstojo į Vietinę rinktinę. Ją panaikinus, 1944 m. liepos mėn. su šeima persikėlė pas žmonos motinos seserį Akveliną Pudžmienę Laukžemėje (Darbėnų vls., Kretingos aps.), tapo Lietuvos laisvės armijos organizacijos Vanagų būrio nariu. Legaliai dirbo Kūlupėnų geležinkelio stoties malkų sandėlyje, o priartėjus frontui persikėlė į Lazdininkus (Darbėnų vls., Kretingos aps., apsigyveno pas Juozą Katkų. Kretingos apskritį užėmus okupacinei sovietų kariuomenei, 1944 m. spalio mėn. kartu su J. Katkumi ir Alfonsu Knystautu iš Laukžemės pasitraukė į Vaineikių miškus.
Nuo 1945 m. sausio mėn. vėl gyveno legaliai, dirbo Šventosios žuvų treste (Palangos vls., Kretingos aps.), o 1945 m. gegužės mėn. kartu su A. Knystautu antrąkart pasitraukė į mišką, įstojo į Klevo partizanų kuopą.
Vienas iš Lietuvos laisvės armijos Žemaičių legiono Kardo rinktinės kūrėjų, nuo 1945 m. lapkričio 15 d. rinktinės štabo organizacinio skyriaus viršininkas, nuo 1946 m. sausio 30 d. štabo žvalgybos ir rikiuotės, propagandos skyrių viršininkas, rinktinės stovyklos apsaugos komendantas (štabo viršininkas). Nuo 1946 m. kovo mėn. rinktinės vadas, partizanų kapitonas.
Žuvo NKVD Kartenos valsčiaus skyriaus ir stribų karinės-čekistinės operacijos metu Vaiteliuose (Gargždų vls., Kretingos aps.).
Artūras Maželis

Biografija

Baigė Klaipėdos 9-ąją vidurinę mokyklą, 1985 m. baigė Kauno politechnikos instituto Klaipėdos filialą, įgijo inžinieriaus mechaniko profesiją.
1985 m. žvejų kolūkio „Baltija“ inžinierius, 1990 m. dar ir individualios įmonės savininkas, AB „Senoji Baltija“ ekonomikos skyriaus viršininkas, valdybos pirmininkas, 2001 m. Vakarų Lietuvos žvejų ir žuvies perdirbėjų asociacijos pirmininko pavaduotojas ekonomikai.
1995 m. Lietuvos centro sąjungos narys, LCS tarybos narys, LCS Klaipėdos skyriaus pirmininkės pavaduotojas, LCS regioninės Žemaitijos zonos tarybos narys, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Klaipėdos miesto skyriaus narys.
2003–2007 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.
Klaipėdos krepšinio federacijos tarybos pirmininkas. Sutuoktinė Loreta, vaikai Giedrė, Tadas.
Angolos futbolo lyga

Girabola yra Angolos futbolo čempionatas, kuris buvo įkurtas 1979 m. po šalies nepriklausomybės paskelbimo.
Sirijus

Mitologija

Sirijus nuo seniausių laikų buvo svarbus įvairių tautų kultūroje. Sirijus buvo garbinamas Nilo slėnyje (moteriškas žvaigždės vardas buvo Sothis) gerokai prieš įkuriant Romą. Daugelis senovės Egipto šventyklų pastatytos taip, kad žvaigždės šviesa pasiektų vidinius altorius. Žvaigždės buvo laikomos dievo Ra vaikais.
Tiuringijos istorija

Geografija

Tiuringijos istorinis regionas iš esmės užima Zalės upės baseino vidurupį. Pagrindinės upės yra Zalė ir jos intakas Švarca. Šiaurėje Tiuringiją uždaro Harco kalnai (Ostfalija), kurie skiria nuo Hanoverio lygumų. Pietuose regioną riboja Tiuringijos miškas (kalnų sistema), už kurio yra Frankonija. Sąlyginė Tiuringijos vakarinė riba yra Veros upė (skiria nuo Reino Frankonijos), o rytinė – Baltasis Elsteris (skiria nuo Saksonijos).
Pati Tiuringija yra žemumų kraštas, gausiai padengtas miškais. Didžiausi regiono miestai yra Erfurtas, Gota, Koburgas ir kt.
Istorinėje Tiuringijoje naudojamas Tiuringijos dialektas, viena iš vokiečių kalbos atmainų. Jo teritorija neapima pietvakarinės Tiuringijos žemės, bet naudojama pietvakariniame Saksonijoje-Anhalte.
Pravieniškių Stasio Tijūnaičio pagrindinė mokykla

Istorija

Atsižvelgdama į Pravieniškių pagrindinės mokyklos bei Kaišiadorių rajono švietimo ir kultūros skyriaus prašymus, Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba 1996 m. vasario 22 d. Pravieniškių pagrindinei mokyklai suteikė nepriklausomos Lietuvos Steigiamojo Seimo nario, pedagogo ir žurnalisto, mokyklos mokytojo Stasio Tijūnaičio vardą. 
2019 m. mokykla prijungta prie Rumšiškių Antano Baranausko gimnazijos.
Juozas Klioris

Biografija

1977 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
Naujamiesčio seniūnijos seniūno pavaduotojas.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Panevėžio rajono skyriaus narys. 2011 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys, mandato atsisakė. 
Žmona Loreta, vaikai Jolita, Rūta.
Vijeikiai

Istorija

1671 m. buvo 4 gyventojai, valdę 1,5 valako, 7,5 valako tušti. 1853 m. Vijeikių viensėdyje gyveno Stepono ir Mateušo Vijeikių šeimos. Anksčiau kaimas priklausė Vijeikių dvarui.
Akihabara

Akihabara (jap. 秋葉原) – rajonas Čijodos seniūnijoje, Tokijuje, Japonijoje.
Rajonas nuo Antrojo pasaulinio karo garsėjo kaip svarbus prekybos buitinėmis elektronikos prekėmis centras ir pokario juodoji rinka. Dabar rajono atmosfera labiau orientuota į popkultūrą, čia apstu otaku subkultūrai būdingų reiškinių, kaip antai kavinių su cosplay persirengusiomis padavėjomis, dekoro. Be elektronikos prekių parduotuvių, čia taip pat veikia kompiuterinių žaidimų, anime ir manga krautuvėlės.
Teisinis dokumentas

Teisinis dokumentas - teisės srities dokumentas.
Antrosios kartos žiniatinklis

Antrosios kartos saitynas (angl. Web 2.0) – specifinis bendradarbiavimas tarp saityno vartotojų (pvz., keitimasis informacija), kuriam būdingos sparčiai besikeičiančios komunikacijos internete bei saityno technologijos, specifinis dizainas, atitinkamos tendencijos, „internetinis“ kūrybiškumas. Antrosios kartos saitynas prisidėjo prie įvairių svetainių bendruomenių bei socialinių paslaugų raidos. Būdinga socialiniai bendravimo tinklai (interneto bendruomenės), tinklaraščiai (internetiniai dienoraščiai), RSS prenumerata, wiki svetainės (MediaWiki programinė įranga), interneto „įskiepiai“ ir kt. Antrosios kartos saityno pasekėjas – vadomasis Trečiosios kartos saitynas, Web 3.0 (arba netgi „Ketvirtosios kartos saitynas“, Web 4.0).
Terminas tapo žinomas 2004 m. po pirmosios O’Reilly Media konferencijos Web 2.0 tendencijų tema. Terminas kartais yra klaidingai suprantamas kaip „nauja“ saityno „versija“. Iš tikrųjų sąvoka nėra siejama su naujų techninių tinklo specifikacijų įdiegimu. Antrosios kartos saitynas apibūdina tik naujus būdus, kuriais programinės įrangos kūrėjai ir galutiniai vartotojai tobulina, plečia ir kūrybingai panaudoja plačias saityno galimybes.
Salavatas

Istorija

Įkurtas 1948 m. kaip darbininkų, stačiusių naftos ir chemijos gamyklas, gyvenvietė. 1954 m. suteiktos miesto teisės.

Pavadinimo kilmė

Miestas pavadintas pagerbiant baškirų poetą Salavatą Julajevą (1752–1800), kuris dalyvavo valstiečių kovose 1773–1775 m.
Juozas Baltrušaitis (1929)

Juozas Baltrušaitis (g. 1929 m. vasario 1 d. Varvaliai, Kelmės valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1967 m. technikos mokslų kandidatas.
1965–1991 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1974–1985 m. Darbo apsaugos katedros vedėjas; nuo 1979 m. docentas.

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai iš vielos pratempimo proceso dinaminių reiškinių analizės. 47 išradimų iš virpesių slopinimo ir kontrolės autorius.
Majak Biusė

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1895 m. Švyturio statybos pradėtos 1907 m., baigtos 1913 m.

Gyventojai

2005 m. sausio 1 d. gyvenvietėje gyveno 7 žmonės. 2010 m. čia gyveno 5 žmonės.
Sniego letenėlės

„Sniego letenėlės“ (angl. Snowshoe) – kačių veislė, panaši į Siamo kates. Tokį pavadinimą gavo todėl, kad ant snukučio, priekinių ir užpakalinių letenų turi baltas kaip sniegas žymes. Veislė nėra labai populiari. Lietuvoje „sniego letenėlių“ taip pat nedaug.
„Sniego letenėlės“ buvo išvestos JAV, mišrinant Siamo kates ir dvispalves Amerikos trumpaplaukes.

Charakteris

Tai meilios katės, prisirišančios prie aplinkinių. Gyvos, judrios, ne tokios įkyrios kaip Siamo katės. Mėgsta žaisti net sulaukusios garbaus amžiaus. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis bei vaikais.

Fizinės savybės

„Sniego letenėlės“ būna vidutinio dydžio, kūno ilgis truputį didesnis už aukštį. Kojų ilgis proporcingas kūnui, letenėlės ovalios. Uodega vidutinio ilgumo, pašaknėje stora, smaili. Galva trumpa, apvalainų kontūrų, tvirtu smakru. Ausų galiukai apskriti. Tarp elipsės formos akių yra maždaug akies dydžio tarpas. Kailis minkštas, poplaukio beveik nėra. Akys visada mėlynos spalvos.
„Sniego letenėlės“ būna su rudomis, melsvomis, šokolado ir alyvų spalvos žymėmis. Kaip ir kitų veislių katės tamsesnių spalvų galūnėmis, uodega, ausimis ir snukučiu, „sniego letenėlės“ gimsta baltos; žymės atsiranda vėliau.