google/wiki40b huggingface dataset:
1921 m. Lietuvos-Latvijos sienos sutartis

Derybos ir teritorijų mainai

Nors Kuršo ir Kauno gubernijos didžiąja dalimi sutapo su etnografine lietuvių ir latvių riba, neišvengta ginčų.
1918 m. lapkričio 18 d. Latvija paskelbdama šalies nepriklausomybę, skirtingai nei Lietuva, nurodė valstybės sienas, kurios ėjo Kuršo gubernijos ribomis. 1819 m. caro Aleksandro I sprendimu Palangos valsčius buvo atskirtas nuo Vilniaus gubernijos ir priskirtas Kuršo gubernijai. Toks sprendimas iš dalies buvo priimtas dėl Kuršo pirklių spaudimo carui, siekiant, kad būtų patogiau prekiauti su Vokietija per Klaipėdos kraštą. Todėl po nepriklausomybės paskelbimo Palangos kraštas buvo priskirtas Latvijai.
Abiejų šalių pretenzijos buvo dar didesnės: Augustino Voldemaro ir jo šalininkų nuomone, Lietuva galėjo pagrįstai pretenduoti į Liepoją ir Latgalą su Daugpilio miestu. Būta ir tokių užmojų, kaip Jono Šliūpo vizija sudaryti bendrą baltiška kultūra pagrįstą Lietuvos ir Latvijos valstybę. Latviai taip pat netroško perduoti Lietuvai Palangos ir Šventosios, be to, siekė užvaldyti Mažeikius ir nenorėjo prileisti lietuvių prie Dauguvos upės. Latvijos pozicijai iš dalies įtakos turėjo ir Lenkija, kuri tikėjosi ties Daugpiliu susijungti su Latvija ir per Latvijos valdomą Palangą prieiti prie Klaipėdos krašto. Savotiškai atsakydami į J. Šliūpo projektą, latviai 1921 m. pasiūlė projektą sujungti Latviją su Lietuva be Vilniaus krašto ir pavadinti Aistija su sostine Rygoje.
1919 m. Latvija siūlė Lietuvai vakarinės sienos liniją palei Šventosios upę iki pat jūros. Tokiu būdu Šventosios miestelis ir Būtingė būtų priskirti Latvijai. Lietuva savo ruožtu siekė platesnio priėjimo prie Baltijos jūros, dėl to įvyko teritorijų mainai. Pagal sienos sutartį Lietuva gavo pajūrio teritoriją iki Būtingės kaimo: vakarinė siena didele dalimi palikta eiti palei Šventosios upę, bet prie Baltijos jūros atsiskiria nuo upės pagal nutartą liniją.

Sienos atkūrimas

1993 m. birželio 29 d. „Sutartimi dėl valstybės sienos atstatymo tarp Lietuvos Respublikos ir Latvijos Respublikos“ siena atkurta.
Meschetijos kalnagūbris

Meschetijos kalnagūbris (gruz. მესხეთის ქედი) – kalnagūbris Meschetijoje, pietvakarių Gruzijoje. Priklauso Mažojo Kaukazo kalnynui. Kalnagūbrio ilgis – 150 km. Aukščiausias taškas – Mepisckaras (2850 m).
Kalnagūbrio šlaituose žemiau 1200 m virš jūros lygio daugiausiai auga lapuočiai: ąžuolai, kaštainiai, klevai, skroblai, bukai, o 1200–1800 m aukštyje virš jūros lygio auga spygliuočiai: eglės, kėniai, pušys. Kalnų tundrai būdinga augalija pasireiškia daugiau iškilusiose vietose.
Nijolė Lisevičienė

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja, 2002 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė profesinio mokymo vadybą.
Trakų rajono savivaldybės biudžetinės įstaigos švietimo centro direktorė. Seimo nario J. Liesio padėjėja.
Nuo 1996 m. Lietuvos centro sąjungos narė, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Trakų rajono skyriaus narė.
2003–2004 m., 2007 m., 2011 m. (mandato atsisakė) ir 2015–2017 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Jonas, vaikas Asta.
Žydų vidurinė mokykla Menachemo namai

Istorija

Įkurta 1996 m.
Rijeka

Istorija

Rijekos miestas buvo įkurtas slovėnų, vietoj VII a. užkariautos ir sugriautos Tarsatikos. 1717−1918 m. Rijeka buvo laisvasis uostas. 1918−1920 m. miestą pakaitomis valdė Italija ir Jugoslavija. 1920−1924 m. Rijeka buvo laisvasis miestas, o nuo 1924 m. priklausė Italijai (it. Fiume). 1947 m. Paryžiaus sutartimi Rijekos miestas atiduotas Jugoslavijai. 1991 m. Kroatijai atsiskyrus nuo Jugoslavijos, miestas priklauso Kroatijai.
Aleksandras Vabalas

Biografija

1931–1936 m. studijavo ekonomiką Vytauto Didžiojo universitete, 1944–1947 m. studijas gilino Insbruko universitete (Austrija), kur gavo daktaro laipsnį.
Priklausė ekonominių studijų draugijai, Lietuvos žurnalistų sąjungai, buvo Turizmo draugijos reikalų vedėjas. Kauno radiofone skaitė paskaitas ekonominėmis ir turizmo temomis, rašė į leidinius „Fiziškas auklėjimas“, „Sveikata ir darbas“, „Tautos ūkis“, „Lietuvos aidas“, „Diena“ ir kt. 1935 m. redagavo žurnalą „Sporto dienos“.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, kur bendradarbiavo Dilingene leistame laikraštyje „Mūsų kelias“. 1948 m. emigravo į Venesuelą, dalyvavo lietuvių bendruomenės veikloje, bendradarbiavo žurnale „Tėvų kelias“.
Cikada (filmas)

Turinys

Jauna mergina Nineta, pravarde Cikada, uždarbiaudama viename iš barų susipažįsta su kažkada populiaria atlikėja, vardu Vilma. Kuomet po prasto pasirodymo ši netenka darbo, Nineta patraukia kartu su ja. Keliaudamos po šalį, jos susipažįsta su motelio-kavinės savininku, kuris įsimyli Vilmą ir pasiūlo šiai tekėti. Po vestuvių Nineta lieka su jais ir padeda tvarkyti namuose.
Problemos prasideda, kuomet pas juos atvyksta Vilmos duktė Saverija. Ji ne tik pavydi Ninetai ir atvirai su šia konfliktuoja, bet tuo pačiu eina ir motinos pėdomis. Negana to, pasirodo ir vienas iš buvusių Vilmos meilužių, dabar ketinantis vesti šios dukterį. Konflikto metu Vilma jį nuduria žirklėmis, o kūną aptikęs vyras padeda šį paslėpti. Jis įsimyli Saveriją ir neapsikentęs sudegina visus Vilmos sceninius drabužius. Ši palieka raštelį, kuriame prisipažįsta įvykdžiusi žmogžudystę ir nušoka nuo tilto...
Gytis Ivanauskas

Biografija

Nuo 1986 m. iki 1996 m. mokėsi Ukmergės J. Basanavičiaus vidurinėje mokykloje, 1996–1998 m. M. K. Čiurlionio menų gimnazijoje mokėsi dailės. Nuo 1999 m. iki 2002 m. Lietuvos muzikos akademijos Teatro ir kino fakultete studijavo aktoriaus-šokėjo specialybę (dėst. Anželika Cholina), nuo 2002 m. iki 2004 m. baigė podiplomines studijas, magistras.
2000 m. režisieriaus Oskaro Koršunovo spektaklyje „Ugnies veidas” suvaidino paauglį Kurtą. Kiti garsesni vaidmenys – Romeo („Įstabioji ir graudžioji Romeo ir Džiuljetos istorija”, rež. O. Koršunovas) bei R. Raskolnikovas („Nusikaltimas ir bausmė”, rež. Gintaras Varnas). 2005 m. įkūrė savo vardo teatrą. 2007 m. balandžio 6 d. Gyčiui Ivanauskui buvo suteiktas meno kūrėjo statusas. 2007 m. Lietuvos Respublikos Kultūros ministerijos suteikė „Gyčio Ivanausko teatrui” teatro statusą ir pripažinimą profesionaliu scenos meno teatru.
G. Ivanauskas dalyvauja įvairiuose šokio projektuose, yra sukūręs scenografiją monospektakliui „Švyturys”, kuriame pats ir vaidina (rež. G. Varnas), o 2005–2006 m. sezone pristatė savo kurtą šokio spektaklį „Praba” bei „Vyrai baltais sijonais”. Šiuolaikinio šokio asociacijos narys.
2016 m. suvaidino Lolitos personažą Emilio Vėlyvio kino filme  „Zero III”. 2017 m. tuo pačiu sceniniu pseudonimu dalyvavo Eurovizijos dainų konkurso atrankoje su daina „Get frightened” ir nacionaliniame finale užėmė trečiąją vietą.
Gabriel & Dresden

Gabriel & Dresden – diskžokėjų projektas.

Istorija

Prodiuseriai Josh Gabriel ir Dave Dresden susipažino „Žiemos muzikos konferencijoje“ („Winter music conference“) 2001 m., kur Joshas platino pirmąjį savo įrašą „Wave 3“, o Dave‘as ieškojo naujos muzikos prodiuserio Pete‘o Tongo BBC radijo stočiai „Radio 1“. Nuo to laiko duetu tapę muzikantai įrašė ne vieną pasaulinio atgarsio susilaukusį remiksą (tarp jų „As the rush comes“) ir pelnė tarptautinį pripažinimą.
J. Gabrielis ir D. Dresdenas pradėjo groti vietiniame klube „Nexus“. Pirmieji kūriniai, sukurti šioje studijoje, buvo „Touch Me“ bei jau legendiniu tapęs „Communications“. Neapsiribodavo įprastu muzikos stiliumi. Gabriel Dresden yra pasakęs, „Nebūk savo paties muzikos stiliaus vergu“; jis savo muzikos stilių apibūdino kaip euforišką, pakeliantį dvasią, melodingą bei energingą.

Darbai

Duetas remiksavo tokių atlikėjų kaip Dido („Don‘t leave home“), Dave‘o Gahano („I need you“), Sarah McLachlan („Fallen“), Britney Spears ir Madonna („Me Against the music“) ir kitų dainas. Legendiniai didžėjai, iš muzikos gyvenę jau XX a. 8-tame dešimtmetyje, sukūrė garso takelį filmui „Kuprotas kalnas“ ir TV serialui „Grožio peilis“ (rodytam ir Lietuvoje).
Krymo kraštas

Sulkevičiaus vyriausybė

Iš Krymo pasitraukus vokiečių kariuomenei Sulkevičiaus vyriausybė 1918 m. lapkričio 15 d. taikiai perdavė valdžią Solomono Krymo vadovaujamai vyriausybei. S. Krymą, Krymo karaimą, buvusį kadetų partijos atstovą, išrinko Krymo žemietija.
Šios vyriausybės užsienio reikalų ministras buvo buvęs kadetas Maksimas Vinaveris, o teisingumo ministras – Vladimiras Nabokovas.
1919 m. balandžio 2 d. Raudonoji Armija užėmė Simferopolį, ir antroji Krymo krašto vyriausybė žlugo. Buvo įkurta Krymo Tarybų Socialistinė Respublika, kurią 1919 m. panaikino Krymą užėmę Denikino vadovaujami baltagvardiečiai. Baltieji, kuriems vėliau vadovavo Denikiną pakeitęs Piotras Vrangelis, Krymą išlaikė iki 1920 m. lapkričio.
Atogrąžiniai metai

Atogrąžiniai metai (taip pat tropiniai ar kalendoriniai metai) yra laiko tarpas tarp dviejų gretimų pavasario lygiadienių. Atogrąžiniai metai trunka 365,24219 dienas ir yra mūsų kalendoriaus pagrindas.
Keliamuosius metus stengiamasi priderinti taip, kad kiekvienas pavasario lygiadienis išeitų tuo pačiu metų laiku, kadangi žmonės laiko tarpą „metai“ suvokia kaip metų laikų kaitą - nuo vieno pavasario iki kito. Atogrąžiniai metai nėra tas pats, kas vienas Žemės apskriejimas aplink Saulę (žvaigždiniai metai). Pagrindinė nesutapimo priežastis - Žemės ašies precesija (pasvirimas). Dėl to danguje nuolatos slenka pavasario lygiadienio taškas, ta pačia kryptimi kaip ir Žemės skriejimas aplink Saulę. Pilnas ciklas įvyksta kartą per 25 765 metus. Formulė sinodiniams periodams skaičiuoti:
\frac{1}{T_{\text{ato}}} = \frac{1}{T_{\text{prec}}} + \frac{1}{T_{\text{sid}}}
įstatę skaičius, galime sužinoti, kad atogrąžiniai metai trunka T_{\text{ato}} \approx 0.99996T_{\text{sid}}. Sideriniai metai yra 365,25636 dienos, o atogrąžiniai - 365,24219 dienos, ir tai sutampa su žinynuose pateikiamu skaičiumi. Toks smulkus kabinėjimasis visiškai pateisinamas, kai reikia nagrinėti ilgesnius laiko tarpus. Sideriniai ir atogrąžiniai metai nesutampa per 0,014 dienos. Taigi, per tūkstantį metų susidaro 14 dienų, per du tūkstančius - beveik mėnuo. Jei nepaisytume Žemės ašies pokrypio, Joninės labai greitai taptų nebe trumpiausios nakties švente.
Baltoji kielė

Paplitimas

Paplitusi Europoje, Azijoje (nuo šiaurės Sibiro iki pietų Kinijos, Mianmaro, Asamo, pietų Tibeto, Tuvos, Altajaus, Užkaukazės, Sirijos), Afrikoje (visoje išskyrus Sacharą), Aliaskos pakrantėse.
Žiemoja pietų Europoje ir Azijoje, Afrikoje.
Lietuvoje dažna rūšis. Atskrenda kovo mėn., išskrenda spalio mėn. Čia paplitęs porūšis Motacilla alba alba.

Išvaizda

Viršugalvis, gerklė ir krūtinės priekis juodi, nugara šviesiai pilka. Uodega juoda, jos kraštinės plunksnos baltos. Kakta, galvos šonai ir pilvas balti. Snapas ir kojos juodi. Patelės apdare juodos spalvos mažiau kaip patino. Poilsio apdaru gerklė balta, pagurklyje juoda juostelė. Jaunikliai už suaugusius pilkesni, kakta tamsi, antuodegis juosvas. Baltoji kielė yra apie 18 centimetrų ilgio ir sveria apie 25 gramus. Kojos ilgos.

Elgsena

Gyvena prie gyvenviečių, paupiuose, prie ežerų. Lizdą krauna pastogėse, malkų krūvose, uoksuose. Deda 5-6 kiaušinius, išmargintus pilkais taškeliais. Peri 12-14 dienų. Jaunikliai lizdą palieka po 14-15 dienų. Išveda dvi vadas.

Mityba

Minta musėmis, uodais, sparvomis, vabalais, vikšrais, sliekais. Maistą gaudo ore, ieško dirvos paviršiuje, seklumose. Tai naudingas kenkėjų naikintojas.

Folkloras

Tautosakoje baltoji kielė yra vienas iš pavasario simbolių, siejamas su sniego, ledų tirpimu, kadangi atskrenda, anksti pavasarį dar tik pradėjus tirpti sniegui. Liaudyje vadinama ledspira, kielele, žiląja kiele.
Imperatorienė Meišio

Genealogija

Prieš įsėdimą į sostą jos vardas buvo Oki-ko (興子).
Ji buvo pirmoji Imperatoriaus Go-Mizuno dukra, tai pat antrasis vaikas. Buvo nuostabu Japonijai, kad sostą paveldės Imperatorienė, o ne Imperatorius. Po jos valdė brolis Imperatorius Go-Komijas. Prieš ją valdė jos tėvas Imperatorius Go-Mizuno.
Silimanitas

Silimanitas – mineralas, aliuminio silikatas, kurio cheminė formulė (Al₂O₃)(SiO₂). Pavadinimas suteiktas amerikiečių chemiko Benjamino Silimano garbei.
Silimanitas nesilydo ir netirpsta rūgštyse. Dėl šių savybių dažnai naudojamas ugniai atspariuose gaminiuose. Skaidrūs kristalai naudojami juvelyrikoje.
Rimgaudas Virgilijus Kazakevičius

Rimgaudas Virgilijus Kazakevičius (g. 1934 m. gruodžio 18 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas patofiziologas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1959 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1971 m. medicinos mokslų kandidatas.
1959–1963 m. dirbo Vilniaus geležinkelininkų ligoninėje, 1963–1968 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute. Nuo 1969 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1987–2002 m. Patologijos ir teismo medicinos katedros, nuo 2004 m. Patologijos, teismo medicinos ir farmakologijos katedros vedėjas.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys: autoimuninių ligų patogenezė, parazitozių seroepidemiologija, oksidacinio streso reikšmė patologijoje, patologijos istorija. Paskelbė apie 90 mokslinių studijų.
Trakų pusiasalio pilis

Trakų pusiasalio pilis – Trakų pilis, esanti prie miesto aikštės.

Istorija

Pradėta statyti 2-ojoje XIV a. pusėje. Ji buvo stipriai sugriauta, kadangi nebuvo baigta – mat po keleto kryžiuočių antpuolių ją 1390 m. sudegino patys pilies šeimininkai.
1440 m. Trakų pusiasalio pilyje buvo nužudytas kunigaikštis Žygimantas Kęstutaitis.
Vėliau pilis buvo atstatyta, tačiau smarkiai nukentėjo XVII a. viduryje per karus su Švedija ir Rusija.
Daugiau ji nebuvo atstatyta, tik išlikusiuose bokštuose buvo įrengtas kalėjimas.
1929 m. pilies griuvėsiai buvo konservuoti, o jau po Antrojo pasaulinio karo restauruotas vienas 13 m aukščio gynybinis bokštas.

Pilis šiais laikais

Nuo 1999 m. šioje pilyje kasmet vyksta Viduramžių šventė.
Jonas Malinauskas (1952)

Biografija

Lazdijų Motiejaus Gustaičio gimnazijos geografijos-ekonomikos mokytojas ekspertas, geografijos mokytojų metodininkų ratelio pirmininkas, Lietuvos geografijos mokytojų asociacijos tarybos narys.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Lazdijų rajono skyriaus narys.
Nuo 2003 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narys.
Kaip mes žaidėme revoliuciją

Siužetas

Filmas pasakoja istoriją apie pokštą, įvykusį devintojo dešimtmečio viduryje, kai Lietuvoje dar nebuvo jokių atgimimo ženklų, o naujametinio Kauno jaunųjų architektų karnavalo metu juokais susikūrė roko grupė ,,Antis“. Cirką primenantis įspūdingas grimas ir rekvizitai, stilizuoti pasirodymai, kandūs ir aštrūs tekstai kūrė agresyvią sovietinio gyvenimo karikatūrą. Greitai ir net patiems grupės nariams netikėtai „Antis“ tapo ryškiausia Dainuojančios Revoliucijos vėliavneše ir masiniu reiškiniu, įtraukusiu tūkstančius pasekėjų. Tai istorija apie mažą šalį, ypatingą jos laikotarpį ir žmones, kurie, nepaisant pavojaus, iškovojo savo Nepriklausomybę su šypsena veide ir daina lūpose.
Viurtembergas

Istorija

Senoji Viurtembergo teritorijos istorija neatsiejamai susijusi su Švabijos istorija. Romos laikais ši teritorija vadinta agri decumates. Vėliau įėjo į alemanų valstybę (Alemaniją, 406 m. pateko frankų valdžion. Vėliau čia klestėjo Švabijos kunigaikštystė.

Vokietijos dalis

Po Antrojo pasaulinio karo, Viurtembergo regionas buvo administraciškai padalintas į dvi dalis: Viurtembergą-Badeną ir Viurtembergą-Hohencolerną. Abi šios žemės tapo Vakarų Vokietijos dalimis 1949 m.
1952 m. abi šios dalys sujungtos tarpusavyje ir su Pietų Badenu, taip sukurta nauja Badeno-Viurtembergo žemė, kuri egzistuoja iki dabar.
Mykolas Masiulis

Mykolas Masiulis (1846 m. Vyžuonose – 1906 m. lapkričio 27 d. Buivydžiuose) – kunigas, visuomenės veikėjas, knygnešių globėjas, draudžiamosios spaudos platinimo organizatorius. Palaidotas Buivydžių Šv. Jurgio bažnyčios šventoriuje.

Biografija

Pasimokęs privačiai, išlaikė gimnazijos 4 klasių egzaminus, įstojo į Vilniaus kunigų seminariją.
Dirbo vikaru Slonime, 1886–1891 m. – Tverečiaus parapijos klebonu. Čia dirbdamas organizavo lietuviškos spaudos platinimą, globojo knygnešius, rėmė slaptas lietuviškas mokyklas, padėjo savo broliui knygnešiui Motiejui, iš kurio gaudavo daug lietuviškos spaudos.
Palaikė ryšius su kunigu Silvestru Gimžausku (klebonavusiu Bagaslaviškyje), Juozu Mironu (Adutiškio klebonu), Jonu Burba ir Mielagėnų klebonu N. Sabaliausku.
Slaptą mokyklą įsteigė klebonijoje. Mokyklai vadovavo ir per vasaros atostogas joje daraktoriavo brolis Jurgis Masiulis, taip pat keli klierikai ir studentas iš Daktorių k. Mokydavosi 12-14 berniukų 10-18 m. amžiaus, parengdavo juos stoti į gimnaziją ar į Švenčionių miesto mokyklą.
1891 m. Mykolas Masiulis už šios mokyklos organizavimą ir dažną išvykimą be leidimo iš parapijos vieneriems metams buvo uždarytas į pranciškonų vienuolyną Gardine. Atlikęs bausmę, paskirtas vikaru į Nemenčinę.
1894 m. perkeltas į Jiezną. Tęsė lietuvybės puoselėjimo darbą, vėl klebonijoje buvo įkūręs slaptą mokyklą, platino lietuvišką spaudą.
Žandarų užverbuotas agentas Pranas Petruševičius savo 1900 m. spalio 19 d. pranešime Vilniaus gubernijos žandarų valdybai rašė, kad Mykolas Masiulis palaikė ryšius su dvarininku Donatu Malinausku, Butrimonių klebonu Kazimieru Daukša, Valkininkų klebonu Povilu Kuolu, Dusmenų – Kazimieru Valentinu, Žaslių – Kazimieru Kybeliu, Žaslių vikaru Benediktu Krištaponiu. Šie asmenys dalyvaudavo susitikimuose, kuriuos agentas pavadino literatiškais pasikalbėjimais. Susitikimai vykdavo pas Donatą Malinauską arba pas vieną iš kunigų. Šio ratelio nariai lietuviškos spaudos gaudavo iš Stakliškių parapijos knygnešio (pavardė nežinoma) ir iš Suvalkijos knygnešių.
Dėl lietuviškos veiklos 1902 m. iškeltas į sulenkėjusią Buivydžių parapiją (Vilniaus r.). Čia taip pat stiprino lietuvybę, kovojo su rusintojais, palaikė lietuvišką spaudą, organizavo slaptas lietuviškas mokyklas, pinigais rėmė gabius vargingesnių šeimų vaikus.

Atmintinos vietos ir paminklai

Kapas ir antkapinis paminklas Buivydžių Šv. Jurgio bažnyčios šventoriuje.
LCC tarptautinis universitetas

Studijos

Universitetas vykdo šešias bakalauro studijų programas (tarptautinio verslo administravimas, anglų kalba ir literatūra, psichologija, evangeliškoji teologija, šiuolaikinė komunikacija ir tarptautinių santykių ir vystymo studijos) ir dvi magistro studijų programas (užsienio kalbų mokymas: anglų kalba (TESOL) ir tarptautinė vadyba). Doktorantūros programos nevykdomos. Išsilavinimo filosofija: artes liberales modeliu pagrįstas išsilavinimas. Taikomas vadovavimo tarnaujant metodas.

Personalas

2014–2015 m. dirbo 65 dėstytojai, iš kurių 23 lietuviai ir 42 iš Šiaurės Amerikos. 20 dėstytojų turi daktaro laipsnį. 42 administracijos darbuotojai yra lietuviai, 17 – atvykėliai iš kitų šalių
Baltauodegis kiškis

Fizinės savybės

Baltauodegio kiškio kailis keičiasi priklausomai nuo metų laiko bei gyvenamosios vietos. Viršutinės dalys gelsvai arba pilkšvai rudos, apatinės – baltos arba pilkos. Kaklo ir veido kailis tamsesnis, storesnis. Šiaurinėse arealo dalyse gyvenantys kiškiai gali įgauti ir visiškai baltą spalvą, tačiau veido, ausų, pėdų bei nugaros kailis vis tiek išlieka tamsiai gelsvos spalvos.
Baltauodegių kiškių kūno sandara tokia, kad jiems būtų paprasčiau išgyventi. Ausys labai ilgos, jose vyksta intensyvi kraujotaka – tai padeda karšto klimato regionuose gyvenantiems kiškiams reguliuoti kūno temperatūrą. Patelės šiek tiek didesnės už patinus. Baltauodegiai kiškiai sveria 3–4 kg.

Buveinė

Gyvena atvirose ganyklose, laukuose. Taip pat įsikuria miškingose vietovėse, aukštikalnių tundroje. Aptinkamas 40–4300 m aukštyje.

Dauginimasis

Dauginimosi sezonas trunka nuo vasario iki liepos mėn. Šaltesnio klimato zonose patelė per sezoną išveda tik vieną vadą. Vadoje kiškučių skaičius labai skirtingas – nuo 1 iki 11. Nėštumas trunka apie 40 dienų. Kiškučiai gimsta 90–100 g svorio, atmerktomis akimis, visiškai apaugę kailiu. Jau 2 savaičių mažylis pradeda ieškotis maisto pats, tačiau visišką nepriklausomybę nuo motinos pasiekia tik 30 dienų amžiaus. Patelės kiškiukus prižiūri lizduose, sulipdytuose iš sausos žolės, lapų bei pūkų.

Mityba

Žolėdžiai. Minta žolėmis, krūmeliais, vasarą skabo dobiliukus, viksvas. Žiemą – liucernas, astrinius augalus. Svarbią raciono dalį sudaro kviečiai, želmenys. Žiemą įsikuria svirnuose ant šieno ir ten maitinasi grūdinėmis kultūromis.

Priešai

Ilgos šio kiškio ausys padeda išgirsti artėjantį priešą. Išsisukti nuo plėšrūnų baltauodegiui kiškiui padeda ir maskuojamosios kailio spalvos. Be to, šie kiškiai yra geri plaukikai. Juos medžioja rudosios lapės, pilkosios lapės, kojotai, rudosios lūšys, pumos, barsukai, gyvatės, pelėdos, ereliai.
Dalia Marija Brazauskienė

Biografija

1952 m. baigė Kauno politechnikos institutą. Nuo 1952 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. LŽŪU) dėstytoja, 1976–1991 m. Chemijos katedros vedėja, 1968–1987 m. docentė, nuo 1988 m. profesorė. 1966 m. chemijos mokslų kandidatė.

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai iš vandeninių daugiakomponenčių sistemų (organinių ir neorganinių elektrolitų mišriuose tirpikliuose, mikroelementų ir sunkiųjų metalų įvairių ligandų terpėse) sudedamųjų dalių sąveikos, žemės ūkio produktų užterštumo nitratais ir sunkiaisiais metalais tyrimo.
Vytautas Pranas Bičiūnas

Biografija

Gimė amatininko šaltkalvio šeimoje. 1903–1912 m. mokėsi Šiaulių gimnazijoje. Dailininko K. Mazino paragintas 1912–1916 m. mokėsi Kazanės dailės mokyklos tapybos skyriuje, o jį pabaigęs, iki 1917 m. – architektūros skyriuje.
1917 m. su J. Tumu-Vaižgantu Petrograde redagavo laikraštį „Lietuvių balsas“. 1917 m. mobilizuotas į carinės Rusijos kariuomenę, 1918 m. pradžioje iš kariuomenės pasitraukė, dirbo prie Vyriausios lietuvių tarybos, vadovavo informaciniam biurui, bendradarbiavo rengiant Lietuvos etnografinį žemėlapį.
1918 m. gegužės mėn. grįžo į Lietuvą, kurį laiką – Šiaulių gimnazijos piešimo mokytojas. 1918 m. pabaigoje persikėlė į Vilnių, Lietuvos Vyriausybės Meno departamento Pritaikomosios dailės skyriaus vedėjas, po to Krašto apsaugos ministerijos propagandos skyriaus vedėjas, Vidaus reikalų ministerijos Tikybos departamento direktorius, Valstybės kontrolės Marijampolės, Raseinių, Šiaulių apygardų revizorius.
1919 m. vienas iš Lietuvos darbo federacijos steigėjų, 1919–1926 m. taip pat ir Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo atstovas.
Nuo 1923 m. dėstė dailę Kauno meno mokykloje. 1920–1923 m. „Vilkolakio“ ir Tautos teatrų aktorius, dramaturgas, scenografas. Vadovavo savo įsteigtoms teatro trupėms 1927–1928 m. „Vytis“ ir 1931–1932 m. „Žvaigždikis“. 1931 m. Šaulių sąjungos teatro režisierius. 1941 m. birželio 14 d. sovietinės okupacinės valdžios ištremtas į Šiaurės Uralo lagerius, vėliau sušaudytas.

Kūryba

Nuo 1920 m. su grafikos kūriniais dalyvavo dailės parodose, iliustravo knygų. Parašė eilėraščių, apsakymų (rinkinys „Mano apysakos“, 1928 m.), dramos kūrinių (pjesė „Žalgiris“, 1932 m., Vilkolakio spektaklių scenarijai).