google/wiki40b huggingface dataset:
Velykių Šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia

Istorija

Velykių dvaro savininkas Vincentas Juozapavičius 1838–1839 m. kapinėse, ant savo tėvo kapo, pastatė mūrinę koplyčią. Nuo 1846 m. Velykiuose buvo nuolatinis kunigas. 1849 m. remontuotas koplyčios vidus. 1859 m. Juozapas Juozapavičius pastatė kleboniją, paskyrė dešimtinę žemės. 1869 m. pastatyta nauja klebonija. Valdžia 1902 m. leido padidinti bažnyčią.
1909–1910 m. kunigų Petro Lebiodos ir Prano Tiškevičiaus rūpesčiu pagal Antano Naruckio projektą bažnyčia pailginta, iš abiejų pusių pristatytos koplyčios, fasado bokštas. Kunigo F. Eremino iniciatyva 1926 m. įsteigta parapija (iki tol buvo Panevėžio parapijos filija). 1928 m. kunigo F. Liolio rūpesčiu įdėtos naujos grindys. 1930 m. stogas apdengtas skarda.
1931 m. nutinkuotas bokštas, išdažytas vidus, vyskupas Kazimieras Paltarokas bažnyčią konsekravo. Klebono Broniaus Strumilos rūpesčiu 1938 m. pastatyta nauja klebonija, iš senosios klebonijos medžiagos – prieglauda, 1946 m. – suremontuota kapinių koplyčia. Klebonas Boleslovas Beinaravičius 1950 m. rugsėjo 29 d. suimtas, 1951 m. sausio 29 d. nukankintas Vilniaus Lukiškių kalėjime.

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, kryžminio plano (30 × 21,4 m), vienabokštė, baltu bokšteliu virš presbiterijos. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Benino socialdemokratų partija

Benino socialdemokratų partija (PSD, pranc. Parti social - démocrate) – Benino Respublikos kairioji politinė partija.

Istorija

Nuo 1999 m. pirmininkas Bruno Amusu (Bruno Amousou). 2001 m. dalyvaudamas prezidento rinkimuose jis surinko 8,6, o antrame rate, kurį boikotavo kiti du kandidatai – 15, 9 % balsų.
2003 m. parlamento rinkimuose PSD dalyvavo Prezidentinio judėjimo koalicijoje kaip Benino ateities sąjunga ir laimėjo 31 ir 83 vietų.
Afrikos Socialistų Internacionalo narė. Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d., tikroji narė nuo 2003 m. spalio 27 d.
Birutė Bražinskaitė-Jakštienė

Biografija

1959 m. baigė Druskininkų vidurinę mokyklą, 1962 m. – Vilniaus kultūros–švietimo technikumo dramos skyrių ir įgijo saviveiklinių dramos kolektyvų režisierės specialybę, 1973 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką.
1962 m. pradėjo dirbti Lietuvos televizijoje: iš pradžių meninių laidų redakcijos režisieriaus padėjėja, nuo 1966 m. – režisieriaus asistentė. Nuo 1968 m. Lietuvos televizijos programų vyriausiosios redakcijos kino laidų skyriaus redaktorė, nuo 1975 m. – vyresnioji redaktorė, nuo 1976 m. – TV Literatūros ir meno vyriausiosios redakcijos vyresnioji redaktorė, nuo 1976 m. gruodžio – TV muzikos vyriausiosios redakcijos vyresnioji redaktorė. Rengė laidas „Kino pasaulyje“, pramogines laidas „Svečiuose pas Onutę“, „Šokio sūkury“, etnokultūros laidų ciklus „Žemyna“, „Kalendorinės šventės“, „Užeikit, sveteliai“ ir kt.
Žvaigždėtoji viksva

Morfologija

Daugiametis, pilkai žalias, tankiakeris, 15– 45 cm aukščio, trumpą šakniastiebį išauginantis augalas. Stiebai statūs, standūs, ploni, 1– 2 mm storio, tribriauniai, žemiau žiedynų šiek tiek šiurkštūs. Lapai gana standūs, 1,5– 2 mm pločio, lovelio pavidalo, laipsniškai nusmailėjusiomis, šiurkščiakraštėmis viršūnėmis, trumpesni už stiebus; apatinės makštys trumpos, šviesiai rudos, viršutinės – blyškiai žalsvos, jų kraštai plėviški. Žiedynas – paprasta, trumpa, 2– 3 cm ilgio pertraukta varpa, susidedanti iš (2) 3– 4 (6), maždaug per 0,7 cm viena nuo kitos nutolusių varpučių; jų maišeliai žvaigždiškai išsidėstę. Viršūninė varputė stambesnė už kitas, iki 1,5 cm ilgio, jos viršuje yra piesteliniai žiedai, apatinėje dalyje – kuokeliniai, jų pažiedės po žydėjimo prisiglaudžia prie varputės ašies ir sunkiai įžiūrimos, todėl atrodo, tarsi varputės turėtų ilgą kotelį; likusios varputės pusiau apvalios, 0,5– 1 cm ilgio, pamate turi pavienius kuokelinius žiedus. Varputės 3– 5, žalsvai geltonos, vienos nuo kitų šiek tiek nutolusios, pamatinėje dalyje su kuokeliniais, o viršutinėje dalyje su 5– 7 piesteliniais žiedais. Varpučių pamate yra šeriški žiedynlapiai arba jų nėra. Pažiedės plačiai kiaušiniškos arba kiaušiniškos, smailiaviršūnės, rausvai rusvos su žaliu ruoželiu nugarėlėje ir plačiais, baltais, plėviškais pakraščiais. Maišeliai plėviški, žvaigždiškai atsilošę, žalsvai rudi, kiaušiniški, 3,5– 4 mm ilgio, ilgesni už pažiedes; išorinė puse išgaubta, turi 10– 12 ryškių gyslų, vidinė – plokščia, tik pamate gyslota; pamate jie apvalūs, beveik bekočiai, viršūnėje laipsniškai nusmailėdami, užsibaigia ilgu, plokščiu, šiek tiek lenktu, aštriakraščiu, išorinėje pusėje giliai skeltu, dvidančiu snapeliu. Vaisiai maži, kiaušiniški, suploti.
Žydi gegužės – birželio mėnesį. Hemikriptofitas. Vaisius išplatina gyvuliai, kuriems jie gali įsivelti į plaukus arba įsmigti į odą.

Augimvietės

Auga pelkėse, pelkių pakraščiuose, pelkėtose pievose ir miškuose. Įeina į aukštapelkių šlaito apatinės dalies raistinių bei plynraistinių bendrijų sudėtį.
Paplitimas Lietuvoje: dažnas visoje šalyje.
Bendras paplitimas: beveik visa Vakarų bei Rytų Europos miškų zona ir Kaukazo bei rytinės Viduržemio pajūrio srities kalnai (miškų ir subalpinė juostos), Priešakinė Azija, Šiaurės Amerika, Azorų salos, Naujoji Zelandija, Australija, Kosmopolitas.
Karolis Šilkaitis

Klubinė karjera

Profesionalo karjerą pradėjo „Kauno Žalgiryje“. Kurį laiką žaidė FK Jonava. Vėl grįžo į FK Kauno Žalgiris

Rinktinės

Yra atstovavęs jaunimo rinktines.
Palenkės Bialos valsčius

Administracinis suskirstymas

Celuikai, Cicibur Dužai, Cicibur Malai, Čosnuvka, Dokuduv Drugai, Dokuduv Piervšai, Franopolis, Grabanuvas, Grabanuv Kolonija, Grabarka, Hola, Hrudas, Hulanka, Husinka, Januvka, Jažvinai, Julkuvas, Kaliluvas, Kamieničnė, Kempa, Kijoviecas, Košlavė, Kozula, Kžimovskiai, Lisai, Lukovcė, Michaluvka, Mlinecas, Novi Slavacinekas, Ogrodnikai, Ortel Ksionženci Drugai, Ortel Ksionženci Piervšai, Perkovicė, Planova, Podlonka, Podšosa, Pojelcė, Pulkas, Porosiukai, Rakoviska, Roskošas, Sitnikas, Smolne Piecė, Stari Slavacinekas, Stižinecas, Surmačė, Svorai, Sicina, Sicina Kolonija, Terebela, Terebela Kolonija, Tolusinas, Vilčinas, Vozareckie Pienkai, Vulka Plebanska, Voronecas, Voskženice Dužė, Voskženice Duže Kolonija, Voskženice Malė, Voskženice Male Kolonija, Zablociai, Zagura, Zelonė ir Zacišė.
Žaliasis tiltas (Vilnius)

Istorija

Tiltas šioje Vilniaus vietoje pirmą kartą pažymėtas 1386 m. 1529 m. Vilniaus vaivada Albertas Goštautas gavo karaliaus Žygimanto I privilegiją statyti naują tiltą, o darbai atskira karališka privilegija buvo pradėti 1530 m. tuometinio miesto pilininko Ulricho Hozijaus. Po jo mirties darbą tęsė jo sūnus Jonas, kuris 1536 m. baigė mūryti didelį tiltą su malksna dengtomis pastogėmis, krautuvėlėmis abiejose pusėse. Jis buvo vadinamas Didžiuoju arba Vilniaus tiltu.
1621 m. tiltas buvo atnaujintas Vilniaus miesto gyventojų sąskaita, o 1655 m., per tiltą traukiantis rusų kariuomenei, jis sudegė. Jo vietoje 1674 m. pagal pulkininko Džovanio Fredianio projektą karališkasis dailidė Fickas pastatė naują tiltą.
1766 m. tiltas dar kartą atnaujintas ir, šį nudažius žaliai, prigijo „Žaliojo“ vardas. 1812 m. birželio 28 d., prieš pat Napoleonui įžengiant į Vilnių, tiltas buvo padegtas, o 1813 m. – atstatytas. 1827 ir 1828 m. tiltas buvo atnaujintas, o 1848 m. – visiškai restauruotas.
1894 m. čia buvo pastatytas plieninių santvarų tiltas, kurį 1915 m. besitraukianti rusų kariuomenė nesėkmingai bandė susprogdinti. Tiltas 1944 m. naktį iš liepos 6 į 7 d. vokiečių susprogdintas kartu su vandens siurbline ir miesto elektrine.
Dabartinio tilto projektą parengė tuometinio Leningrado projektavimo institutas „Projektstalkonstrukcija“, tiltą pastatė sovietinės armijos Pabaltijo karinės apygardos inžinerinis dalinys. 1952 m. tiltas buvo pavadintas Ivano Černiachovskio garbei ir papuoštas keturiomis skulptūrų grupėmis. 1990 m. tiltui grąžintas „Žaliojo“ vardas.
1977 ir 2006 m. tiltas buvo rekonstruotas.
Tarp Žaliojo ir Karaliaus Mindaugo tiltų, Neries krantinėje, 2004 m. buvo įgyvendintas originalus projektas „Meilės krantai“ – sukurti užrašai „Aš tave myliu“ ir „Ir aš tave“, jo autorius menininkas Gitenis Umbrasas.
2010 m. po tiltu buvo pritvirtinta skulptūra „Grandinė“.
2015 m. liepos 20-21 d. visos skulptūrų grupės buvo nukeltos.

Diskusija dėl tarybinių simbolių likimo

Atkūrus nepriklausomybę prasidėjo diskusijos dėl tarybinės propagandos simbolių (4 skulptūrų) nukėlimo. Skulptūrų perkėlimo idėjos šalininkus stabdė gana neigiamas visuomenės požiūris – 2010 m. apklausos duomenimis, iš 1024 apklaustųjų daugiau nei pusė (59,2 proc.) teigė nepritarią skulptūrų nukėlimui. Idėjai nukelti skulptūras sakė pritariantys tik 15,4 proc. apklaustųjų, apie ketvirtadalį (25,4 proc.) šiuo klausimu nuomonės nepareiškė.
2015 m. Vilniaus savivaldybės sprendimu skulptūros buvo nukeltos pasiremiant jų būkle ir galimu pavojumi praeiviams. Klausimas dėl jų grąžinimo atidėtas neribotam laikui.
Karija (Japonija)

Istorija

Sengoku laikotarpiu Karija buvo pilies miestas ginčytinoje teritorijoje. Dėl valdžios šioje srityje varžėsi Imagavos ir Odos klanai, kartais savo teises pareikšdavo silpnesni vietiniai klanai (Mizuno ir Macudairos klanai). Tokugava Iejasu senelis iš motinos pusės Mizuno Tadamasa atstatė Karijos pilį XVI a. viduryje. Mizuno klanas gudriai perėjo iš Imagavos į Odos Nobunagos pusę, o vėliau į Tojotomi Hidejoši stovyklą. Šis perkėlė Mizuno klaną į Isės žemę. Tokugava Iejasu leido Tadamasos anūkui Mizuno Kacunari grįžti į protėvių žemę po Sekigaharos mūšio kaip Karijos daimyo. Edo laikotarpiu Kariją valdė įvairūs klanai, kol ji atiteko Doi klanui 1734 m. Šis valdė teritoriją iki Meidži restauracijos.
Miestas oficialiai įkurtas 1950 m. balandžio 1 d.

Ekonomika

Mieste veikia kelios garsios „Toyota Motor Corporation“ dukterinės įmonės – „Toyota Industries Corporation“, „Aisin-Seiki“ ir „Denso Corporation“.

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė – glotnusis vilkdagis, medis – kamparinis cinamonas.
Vaiko tėviškės namai

Vaiko tėviškės namai – paramos fondas. Būstinė – Kaune.

Tikslai

Labdaros ir paramos fondo „Vaiko tėviškės namai“ (VTN fondas) tikslas yra globoti, katalikiškai auklėti ir rengti gyvenimui našlaičius ir kitus tėvų globos netekusius vaikus ir jaunimą.
Oeirašas

Istorija

1759 m. laikomi miesto įkūrimo data.
Hoima

Vieta

Hoima yra maždaug 225 km keliu į šiaurės vakarus nuo Ugandos sostinės Kampalos, per ją eina magistralė.

Gyventojai

2002 m. gyventojų surašymas užregistravo Hoimoje buvus 27 934 gyventojus. 2010 m. Ugandos statistikos biuras (Uganda Bureau of Statistics; UBOS) paskaičiavo, kad tada mieste gyveno 40 600 gyventojų. 2011 m. UBOS įvertinimu, mieste gyveno apie 42 600 gyventojų.

Ekonomika

Tarp 2000 ir 2009 m., po Alberto ežeru ir jo apylinkėse (Hoimos ir Bulisos rajonuose) buvo aptikti gana dideli naftos telkiniai (2,0–2,5 milijardų barelių). Planuojama netoli Hoimos įrengti mažą naftos perdirbimo gamyklą, kuri gamins elektrą degindama sunkųjį kurą, kuris yra naftos perdirbimo šalutinis produktas. Būsimi naftos išgavėjai dar neapsisprendė, ar žalia nafta bus perdirbama vietoje, ar bus eksportuojama perdirbti užsienyje. Numatoma, kad Hoimoje ekonomika pagyvės dėl greta atrastos naftos.
Dėl didėjančio ekonominio aktyvumo Hoima administraciškai įgijo municipaliteto statusą, stiprinama infrastruktūra, kad pajėgtų aptarnauti naujas verslo įmones bei naujus gyventojus. Neseniai Hoimoje žemės kainos, nuomos mokesčiai ir kitos su nekilnojamu turtu susijusios išlaidos šoktelėjo aukštyn dėl padidėjusios nekilnojamo turto apklausos Hoimoje ir jos apylinkėse.
Daugirdiškės

Istorija

XVI a. pradžioje ežero saloje buvo Gerkiškių dvaras, o pakrantėje – kaimas. Apie 1545 m. dvaras ir kaimas atiteko R. Daugirdui ir pradėtas vadinti Daugirdiškėmis (iki tol vadinosi Gerkiškiais). 1924 m. Daugirdiškių dvaras išparceliuotas.
1987 m. Europos krepšinio čempionatas

XXV Europos krepšinio čempionatas vyko 1987 m. Atėnuose (Graikija). Čempionatą laimėjo Graikijos vyrų krepšinio rinktinė finale po pratęsimo rezultatu 103:101 (41:42, 89:89) laimėjusi prieš TSRS rinktinę, kurioje žaidė Šarūnas Marčiulionis, Sergejus Jovaiša ir Valdemaras Chomičius. Šeimininkė – Graikijos rinktinė pirmą kartą laimėjo Europos vyrų krepšinio čempionatą. Tai taip pat buvo pirmas kartas, kai Graikijos nacionalinė sporto rinktinė laimėjo tokio lygio turnyrą, todėl krepšinis tapo populiariausia sporto šaka Graikijoje. Rezultatyviausiu ir naudingiausiu čempionato žaidėju tapo Graikijos rinktinės lyderis Nikos Galis.
Čempionate puikiu žaidimu pasižymėjo ir SSRS rinktinės lyderiu tapo Šarūnas Marčiulionis, jis per rungtynes vidutiniškai įmetė po 19.3 tšk. Š. Marčiulionis iš karto pelnė tarptautinį pripažinimą ir NBA skautų dėmesį. Šiame čempionate dėl traumų nežaidė Arvydas Sabonis ir Rimas Kurtinaitis, tačiau kiti lietuviai buvo lyderiais. Labai svarbios ir įtemptos pusfinalio rungtynės su pajėgia Ispanija buvo laimėtos Š. Marčiulionio (26 tšk.) ir V. Chomičiaus (20 tšk.) dėka.
Rytų Logonės regionas

Geografija

Regionas yra savanų gamtinėje srityje. Prateka Logonės ištakos – Rytų Logonė ir Vakarų Logonė. Paviršius pietuose kalnuotas (iki 1188 m aukščio).

Gyventojai

Regionas priklauso Adamavos kultūrinei zonai. Daugiau nei pusė krašto gyventojų yra Centrinio Sudano kalba kalbantys sarai (jų subetnosai ngambajai, lakai, mangai, bedžondai, gorai, gulajai). Pietvakarinėje regiono dalyje gyvena Adamavos-Ubangio kalbomis kalbantys karangai, kuo, nzakambajai, panai.
Albertas Medzevičius

Biografija

Iki 1946 m. mokėsi Žiežmarų progimnazijoje, 1949 m. baigė Gruzdžių veterinarijos technikumą. 1949 m. Prienų apskrities veterinarinės ligoninės vedėjas. 1954 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, įgijo veterinarijos gydytojo kvalifikaciją.
Iki 1955 m. LVA Fiziologijos katedros asistentas. 1955–1958 m. „Pergalės“ kolūkio (Vilkijos rajonas) pirmininkas. 1958–1961 m. LKP Lazdijų rajono komiteto sekretorius. 1961 m. Lazdijų rajono vyr. veterinarijos gydytojas. 1961–1992 m. dirbo Zoologijos ir parazitologijos institute (nuo 1989 m. Ekologijos institutas): nuo 1964 m. Parazitologijos laboratorijos vadovas, nuo 1970 m. šios laboratorijos imunologinės grupės vadovas, nuo 1985 m. Imunologijos ir genetikos laboratorijos Imunologijos sektoriaus vadovas. 1965 m. veterinarijos mokslų kandidatas. 1967 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis. 
Visasąjunginės helmintologų draugijos narys, 1964–1972 m. Lietuvos helmintologų draugijos pirmininkas. 1965–1992 m. tęstinio tematinio leidinio „Acta parasitologica Lituanica“ vykdantysis redaktorius.
Veikla: Moksliniai tyrimai arba Mokslo darbuotojas. Veterinarinės medicinos mokslų daktaras (1965 m., laipsnis nostrifikuotas kaip agrarinių mokslų daktaras 1994 m. kovo 8 d. Lietuvos mokslo tarybos sprendimu Nr. 006777).
Šeima: sūnus Vilius (g. 1966 m.); dukros: Vida Puodžiukienė (1956–2002) ir Edita Dennig (g. 1969 m.). Tėvas: Konstantinas Medzevičius s. Jurgio (1901–1950), motina: Elena Lančinskaitė-Medzevičienė d. Mykolo (1907–1984).

Mokslinė veikla

Didžiąją mokslinių darbų dalį sudarė fundamentiniai eksperimentiniai tyrimai aiškinant organizmo atsaką į helmintų mono, super ir reinvazijas, imunologinio persitvarkymo dėsningumus, imuninio atsako valdymą naudojant helmintų antigenus, imunoglobulinus, antilimfocitinius serumus, hormoninius, fermentinius, antihistamininius preparatus, vitaminus, mikroelementus, antibiotikus, šių preparatų antigenines, imunologines, citotoksines, citostatines savybes ir kt.
Taikomųjų darbų srityje parengė kovos ir profilaktikos priemonių su parazitozėmis, patobulino eksperimentinių tyrimų metodikas: sukūrė antigenų gamybos metodą ir invazinės medžiagos kultyvavimo metodiką. Tyrimų rezultatus paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių darbų.
Rengė mokslinius kadrus. Jo vadovaujami aspirantai: V. Kučiukas (1970 m.), A. V. Remeikis (1974 m.), Z. Eimontas (1975 m.), E. Mozalienė (1980 m.), A. Labeckaja (1985 m.) ir kt.

Genealoginiai tyrimai

Surinko archyvinę medžiagą, išanalizavo ją, sudarė Medzevičių, Lančinskų, Petrauskų, Rasiukevičių, Ambrizų, Šalkauskų, Paškevičių,Svinskų,Kasciukevičių, Lašinių, Stempožickų,Morkūnų,Racevičių, Bartuševičių, Gonestų, Kuprių, Balnių, Grilevičių ir keliolikos kitų giminių genealoginius medžius.  Atskirose šakose išaiškinta nuo 11-os iki 14-kos gentainių kartų (generacijų).Identifikuota apie 1500 tiesioginių gentainių. Taip pat analizavo bei aprašė istorinių epochų ypatumus ir nagrinėjo protėvių nobiliteto (kilmingumo) problemas.
Kauno evangelikų liuteronų bažnyčia

Istorija

Kaune jau 1550 m. pradėtas skelbti Dievo žodis pagal nepakeistą Augsburgo tikėjimo išpažinimo raštą. Parapija įsikūrė 1558 m., parapijos ganytojišką darbą pradėjo kunigas Zommer. Jis tarnavo iki 1570 m. Po jo Kauno parapijoje tarnavo kunigas Bampf, vėliau kunigas Oderborn (ar Oldenborn). Kiek ilgai jie tarnavo, nėra aišku. Žinoma tik, kad 1577 m. pamaldos vyko pirmojoje evangelikų liuteronų bažnytėlėje prie Rotušės aikštės netoli dabartinio Maironio namo. Nuo 1588 m. iki 1591 m. tarnavo kunigas Pannachius. Vėliau tarnavo šie kunigai: Pase, Vegner, Movius, Sperber, Eingler, Möler, Lange Bandreus, ir Rüdel. Didelio gaisro metu bažnytėlė sudegė.
1862 m. pastatytas varpinės bokštas (architektas J. Wolleris). 1953 m. motyvuojant „tikinčiųjų trūkumu“, bažnyčia uždaryta. Sovietmečiu bažnyčia perduota VU KHF ir paversta aktų sale. 1989 m. balandį bažnyčioje vėl leista melstis Kauno evangelikų liuteronų parapijos tikintiesiems.
Jonas Gediminas Marčiukaitis

Biografija

Mokėsi Gudelių progimnazijoje, 1952 m. baigė Marijampolės vidurinę mokyklą, 1957 m. Kauno politechnikos instituto (KPI) Statybos fakultetą. 1957–1969 m. KPI dėstytojas, 1964–1968 m. Statybos fakulteto prodekanas. 1969 m. stažavo Ilinojaus universitete JAV. Nuo 1969 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (VISI, nuo 1996 m. VGTU) dėstytojas, 1969–1991 m. mokslo reikalų prorektorius; nuo 1981 m. profesorius. 1980 m. technikos mokslų daktaras.  1993–1998 m. VGTU Gelžbetoninių, 1998–2002 m. Gelžbetoninių ir mūrinių konstrukcijų katedros vedėjas. Nuo 2001 m. profesorius emeritas. 
1968–1971 m. ir 1976–1992 m. Lietuvos aukštųjų mokyklų statybos ir architektūros mokslo darbų rinkinių atsakingasis redaktorius. 1982–1991 m. Lietuvos mokslo ir technikos draugijų tarybos pirmininkas. 1994–1999 m. Lietuvos statybos inžinierių sąjungos pirmininkas. Nuo 1994 m. Statybos konstrukcijų standartizacijos Lietuvos technikos komiteto pirmininkas.
Brolis Sigitas Juozas Marčiukaitis.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: gelžbetonio ir sluoksniuotųjų konstrukcijų mechanika, kompozicinių medžiagų tyrimai, pastatų konstrukcijų projektavimas, jų patikimumo ir saugaus naudojimo vertinimas ir stiprinimo būdai. Parengė daugelio pastatų naujų arba remontuojamų konstrukcijų stiprinimo projektų. Su kitais sukūrė pirmąsias pagal ES standartus gelžbetonio ir mūrinių statybos konstrukcijų projektavimo normas – statybos technikos reglamentus: „Poveikiai ir apkrovos“ (2003 m.), „Gelžbetoninės konstrukcijos“ (2004 m.), „Mūrinės konstrukcijos“ (2004 m.). 7 monografijų autorius. Parengė mokomųjų priemonių, paskelbė apie 300 mokslinių straipsnių. Dviejų išradimų autorius.
Tombakas

Tombakas – vario (84 – 90 %) ir cinko (10 – 16 %) lydinys. Pridedant arseno gaunamas baltasis tombakas.
Antrojo pasaulinio karo metais Kanada iš tombako kaldino vadinamuosius „nikelius“ – 5 centų monetas. Rusijoje iš tombako kaldina medalius. Pvz., 1980 m. Olimpinių žaidynių bronzos medaliai iš tikrųjų buvo tombako medaliai.
Tombakas gerai susivirina su plienu sudarydamas bimetalinį darinį. Toks sluoksniuotis iš minkšto plieno, padengto tombaku, naudojamas šovinių tūtelių ir kulkų apvalkalų gamyboje (TSRS, Rusija). Tombakiniai šoviniai Tarybų Sąjungoje pradėti gaminti XX a. 4-tą dešimtmetį .
Žodis tombakas kilęs iš malajų žodžio tĕmbaga 'varis'.
Kauno maistas

Istorija

Įmonė įkurta 1923 m. kaip akcinė bendrovė „Maistas“, didžiausias akcininkas buvo Lietuvos vyriausybė, kitus akcininkus sudarė ūkininkai. Iš pradžių bendrovė vertėsi pieno produktų ir kiaušinių, vėliau – gyvulių ir paukščių prekyba. Bendrovė turėjo 5 skerdyklas, kuriose skersdavo supirktus gyvulius ir paruošdavo skerdieną prekybai. Dominavo kiauliena, nors taip pat superkami buvo ir raguočiai, paukščiai (žąsys ir kalakutai), triušiai. Daug produkcijos buvo eksportuojama į užsienio šalis, pagrinde į Jungtinę Karalystę. Be skerdienos į šią šalį pagal užsakymą taip pat buvo tiekiami kiaulių šeriai teptukų ir šepečių gamybai. Eksporto nuostoliams padengti buvo skiriamos valstybinės dotacijos. Bendrovės akcijas įsigyti galėjo ir ūkininkai, nuo 1932 m. už kiekvieną parduotą kiaulę turėję teisę nusipirkti vieną bendrovės akciją už 5 Lt. 1935 m. ši kaina nukrito iki 2,5 Lt. Privilegija panaikinta 1938 m.
1927 m. įkurtas skyrius Klaipėdoje. 1931-1933 m. bendrovė išsiplėtė pastatydama mėsos fabrikus Tauragėje, Panevėžyje bei Šiauliuose, pastarajame mieste 1939 m. įsigijo odų fabriką. „Maistas“ turėjo 69 firmines mėsos parduotuves bei penkias didmeninės prekybos bazes.
1940 m. įmonė nacionalizuota ir pervadinta į Kauno mėsos kombinatą. Įmonės pagrindu gyvavo futbolo klubas FK Maistas Kaunas. 1977 m. pagamino 46500 t mėsos, dirbo 2000 darbuotojų. Po nepriklausomybės atkūrimo įmonė pavadinta Kauno maistu. 1996 m. paskelbta bankroto byla, o 2003 m. įmonė likviduota.
„Maisto“ pastatų kompleksas Kaune buvo Kazliškiuose. Komplekso teritorijoje išlikęs vandens bokštas 2012 m. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.
Tubiai

Istorija

Tarpukariu Tubiai buvo Kėdainių priemiesčių palivarkas.

Aplinkinės gyvenvietės

Mištautai - 2 km
Bartkūniškiai - 1 km
Lipliūnai - 3 km
KĖDAINIAI - 3 km
Stasiūnai - 1,5 km
Keleriškiai - 2 km
Ščytnas

Istorija

1350 m. vokiečiai čia įkūrė pilį. Iki 1945 m. miestas priklausė Rytų Prūsijai, buvo Ortelsburgo apskrities centras.
Laumikoniai

Istorija

1686 metais priklausė Dubingių kunigaikštystei. Tada kaime buvo aštuoni namai.
1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.
Augalų apsaugos mokslas

Augalų apsauga – mokslas tiriantis augalams kenksmingus organizmus, kuriantis metodus ir priemones jų daromai žalai sumažinti. Praktinis augalų saugojimas nuo ligų ir kenkėjų, piktžolių naikinimas. Augalų apsauga yra labai svarbi žemės ūkio produktų gamybai, nes augalų ligos ir kenkėjai potencialų pasaulinį augalų derlių kasmet sumažina 20-25 %.
1995 m. mokslinis darbas buvo dirbamas Ž. ū. akademijoje (šiltnamio augalų ligos ir kenkėjai, augalų patogenų ekologija) ir keliuose institutuose: Žemdirbystės (lauko augalų apsauga), Sodininkystės ir daržininkystės (sodo ir daržo augalų apsauga), Miškų (miško augalų apsauga), Botanikos (grybinių ir bakterinių bei mikoplazminių bei virusinių ligų sukėlėjai), Ekologijos (biologinės ir biofizinės augalų apsaugosa priemonės). Praktinę augalų apsaugą nuo ligų ir kenkėju Lietuvoje organizuoja bei prižiūri Augalų apsaugos stotis ir Augalų karantino inspekcija.

Istorija

Lietuvoje augalų kenkėjus ir ligas sėkmingai registruoti ir tirti pradėjo augalų apsaugos stotis, įkurta 1927 m. Dotnuvoje prie Ž. ū. akademijos. Iki II pasaulinio karo ji vykdė ir praktinė augalų apsaugą: tyrė augalų ligas ir kenkėjus, tvarkė jų apskaitą, tyrė apsaugos priemones (purkštuvus ir pesticidus), atliko augalų karantino inspekcijos funkcijas. Pokario Lietuvoje mokslinis darbas ir praktinė augalų apsauga ne kartą ne kartą buvo pertvarkomi.
Korupcija švietimo sistemoje

Korupcijos švietimo sistemoje padariniai

Pasak V. Pruskaus, S. P. Heyneman, D. Chapman, korupcijos švietimo sistemoje padariniai gali būti didesni nei kitose srityse, kai, pavyzdžiui, kelios kartos yra nekokybiškai lavinamos, aukšti įvertinimai rašomi ne už nuopelnus, pasiekimus, o kyšininkaujant bei sukčiaujant. Korupcijos švietimo sistemoje padariniai gali paveikti skirtingus žmones ar jų grupes.

Korupcijos švietimo sistemoje prevencija

Korupcijos švietimo sistemoje prevencija siekiama sumažinti tokios korupcijos riziką. Ji gali būti nukreipta į edukacijos struktūros reformas, procesų valdymą, prevencinius mechanizmus, sankcijas. Kita prevencijos forma- elgesio kodeksai švietimo sistemos įstaigose, teisės aktai bei programos. Lietuvoje 2002 m. buvo priimtas įstatymas „Dėl švietimo ir mokslo ministerijos kovos su korupcija strategijos plano patvirtinimo“.