google/wiki40b huggingface dataset:
Alita

AB Alita – putojančio vyno, brendžio ir kitų alkoholinių gėrimų gamintoja Lietuvoje, įkurta 1963 m.  „Alita“ priklauso „MV GROUP“ – vienai didžiausių įmonių grupių Baltijos šalyse, vienijančiai aštuonias „MG BALTIC“ koncernui priklausančias įmones. „MV GROUP“ veikia keturiuose verslo sektoriuose: gamyba, platinimas, logistika ir prekyba. 

Prekės ženklai

Bendrovė gamina ir plėtoja šiuos prekės ženklus: 
Putojantis vynas „Alita“. Populiariausias putojantis vynas Lietuvoje. Šio prekės ženklo gėrimai gaminami dviem metodais. „Charmat“  (antrinė fermentacija, kuri ne mažiau 30 parų, naudojant mieles, vyksta uždaroje patalpoje) ir „Méthode traditionelle“ (antrinė fermentacija ne mažiau kaip 9 mėn. vyksta buteliuose).
Brendis „Alita Brandy“. Vienas pirmųjų Lietuvoje pradėtų gaminti brendžių. Jo gamybos istorija prasidėjo dar 1995 m. Iki šių dienų gėrimas išlaikė geriausias klasikinio brendžio savybes. Gaminant „Alita Brandy" naudojamos rinktinės žaliavos iš Konjako ir Bordo regionų. Jos gaunamos du kartus distiliuojant Ugni Blanc, Folle Blanche ir Colombard vynuogių vyną. Šiam brendžiui būdingas švelnus skonis ir klasikinis džiovintais vaisiais, karamele bei vanile dvelkiantis aromatas.
Putojantis vynas „Ruby“. Šis gėrimas gaminamas „Charmat“ metodu (antrinė fermentacija, kuri ne mažiau 30 parų, naudojant mieles, vyksta uždaroje patalpoje). Šio putojančio vyno skonis yra lengvai saldus, o aromatas – gėliškas.
Stiprus grūdų gėrimas „Samanė“.  Gėrimas pagamintas iš Dzūkijoje išaugintų rugių. Raugas laikomas nerūdijančio plieno talpose. Distiliuojamas du kartus. Gamyboje naudojama dzūkiškos naminės receptūra ir technologija.
Žitikara

Istorija

Žitikara pradėjo kurtis XIX a. pab. Miesto teisės suteiktos 1939 m. (tada miestas buvo žinomas kaip Džetygara (Джетыгара)) Nuo 1997 m. vadinamas Žitikara.
Kopenhaga

Geografija

Kopenhaga yra išsidėsčiusi didžiausioje Danijos saloje Zelandijoje (Sjælland), netoli nuo Švedijos miesto Malmės Skonėje. Nedidelė miesto dalis yra Amagerio saloje.
Pats Kopenhagos miestas susideda iš senojo Kopenhagos ežerų ir uosto supamo miesto centro, „tiltų kvartalų“: Østerbro, Nørrebro, Vesterbro, Amagerbro; miestui priklausančių Nordvest, Christianshavn, Ørestad, Islands Brygge, Valby, Vanløse, Brønshøj ir kitų kvartalų. Kopenhagos miestui nepriklauso savarankiška Frederiksbergo komuna.
Miestas yra supamas Kopenhagos aglomeracijos (Hovedstadsområdet).

Istorija

Kopenhaga pirmąkart minima 1043 metais, tuomet buvo nereikšmingu kaimeliu. 1167 m. vyskupas Absalonas pastatė pilį ir Kopenhagą padarė įtvirtintu miesteliu. 1254 m. gavo miesto teises. 1416 m. Erikas VII užkariavo Kopenhagą ir 1433 m. padarė savo rezidencija. Nuo to laiko Kopenhaga tapo karaliaus rezidencija ir šalies sostine.
Grafų karo metu atlaikė žiaurią apgultį, o 1658–1659 m. herojiškai gynėsi nuo švedų.
1807 m. stipriai nukentėjo nuo anglų apšaudymo.
XX a. pražioje Kopenhaga tapo klestinčiu pramoniniu ir administraciniu miestu. Nauja rotušė ir traukinių stotis pastūmėjo miesto centrą į vakarus. Dėl neutralumo per Pirmąjį pasaulinį karą danai prekiavo su britais ir vokiečiais, bet laikė paruoštą 40 tūkst. kareivių armiją.
Per Antrąjį pasaulinį karą 1940 m. - 1945 m. Kopenhagą buvo užėmę vokiečiai. Adolfas Hitleris manė, kad Danija bus "protektorato modeliu" ir iš pradžių vokiečiai danų atžvilgiu stengėsi laikytis korektiškai. 1943 m. rugpjūtį žlugus bendradarbiavimui Danijos karališkasis laivynas Kopenhagos uoste paskandino laivus, kad jie neatitektų naciams. Tuo metu vokiečiai pradėjo suiminėti žydus, bet daug jų pabėgo į Švediją.
1945 m. gegužės 8 d. britai išvadavo Kopenhagą, o 30 tūkst. vokiečių karių pasidavė.
Nuo 2000 m. Kopenhagą ir Malmę jungia Eresundo tiltas.

Įžymybės

Rūmai: buvusioji karališkoji rezidencija Christiansborgas (sudegusi 1884 m.; išlikusi tik rūmų bažnyčia ir išgelbėta paveikslų galerija); Amalienborgas (žiemos rezidencija), pastatytas Liudviko XV stiliumi; Rosenborgas (Nyderlandų Renesanso stiliuje) su parku ir Anderseno statula. Dėmesio vertas Kopenhagos universiteto pastatas (su istorinėmis freskomis), biržų pastatai (Nyderlandų Renesanso stiliuje), rotušė.
Kopenhagos apylinkėse yra karališkosios Bernstorfo ir Fredensbergo pilys, į vakarus nuo miesto – Frederiksbergas.

Susisiekimas

Kopenhagos oro uostas (daniškai: Københavns Lufthavn, Kastrup) yra pagrindinis tarptautinis oro uostas aptarnaujantis Kopenhagos kraštą. Tai yra didžiausias oro uostas Šiaurės šalių regione (Norvegija, Švedija, Danija, Islandija ir Suomija) 2014-aisiais metais aptarnavęs 25,6 mln. keleivių. Įkurtas 1925 metais ir yra vienas seniausių tarptautinių oro uostų Europoje. Įsikūręs Amagerio saloje netoli Kastrup miestelio. Iš Lietuvos Kopenhagos oro uostą galima pasiekti tiesioginiais skrydžiais iš Vilniaus, Kauno ir Palangos oro uostų.
Imereti Xoni

Istorija

Įkūrimo data nežinoma. 2012/2013 m. sezone žaidė Pirmoje lygoje (užimta 7 vieta).
Jonas Bucevičius

Biografija

Gimė 1883 m. spalio 13 d. Judrėnuose. Baigė Liepojos gimnaziją, vėliau studijavo teisę Sankt Peterburgo universitete. 1912 m. pradėjo dirbti advokatu. 1921 m. grįžo į šeimos dvarą Judrėnuose, pradėjo dirbti advokatu Šiauliuose. 1926 m. išrinktas į III Lietuvos seimą. 1945 m. išvyko gyventi į Lenkiją. Mirė 1967 m. Lodzėje.
Imatra

Istorija

Imatros miestas įkurtas 1948 m., o miesto statusas jam suteiktas 1971 m.
1960 m. tarp Imatros ir Svetogorsko nutiestas geležinkelis, kuriuo buvo vykdomas importas ir eksportas. 1970 m. šalių susitarimu (tarp TSRS ir Suomijos) buvo atidarytas ir automobilių eismo perėjimo punktas, kuriuo daugiausiai buvo eksportuojama rusiška mediena.
1990 m. buvo nuspręsta rekonstruoti šį sienos perėjimo punktą ir leisti kirsti sieną visiems norintiems, o ne tik turintiems specialius leidimus. 2002 m. po ilgų biurokratinių kliūčių, sienos perėjimo punktas ėmė veikti. Nuo 2006 m. šis punktas veikia ištisą parą.
Juozapas Jokubauskas

Biografija

1993 m. ir nuo 2003 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių), 2000 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos narys.
1995–2003 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys, 1997–2000 m. Prienų rajono savivaldybės meras.
Adhezija

Adhezija (lot. adhaesio – sukibimas), priekiba – dviejų skirtingų kietųjų kūnų, kietojo kūno ir skysčio arba nesimaišančių skysčių susiliečiančių paviršių sukibimas dėl kūnų dalelių sąveikos. Matuojama jėga arba darbu, kuris reikalingas susiliečiančių kūnų paviršiaus vienetiniam plotui perskirti.
Pagal molekulinę adhezijos teoriją, adheziją lemia molekulinės sąveikos jėgos, kurios atsiranda per kelis angstremus suartėjus susiliečiančių kūnų molekulėms. Pagal elektrinę adhezijos teoriją, tarp susiliečiančių kūnų paviršių atsiranda elektros jėgos. Su laiku dėl paviršių dalelių difuzijos labai sustiprėja kūnų sukibimas, todėl išnyksta kūnų skiriamasis paviršius, jie tarsi įauga vienas į kitą, taigi dvi skirtingos fazės tampa viena. Šis reiškinys – kohezija.
Autohezija vadinamas dviejų vienodos prigimties kūnų sukibimas (pvz., sukimba šildomi termoplastikai, trintimi virinami metalai).
Adhezija pagrįstas klijavimas, dažymas, elektrocheminis dengimas. Adhezijos stiprumą lemia susiliečiančių medžiagų fizikinė ir cheminė prigimtis, paviršių švarumas, lietimosi plotas, vidiniai įtempiai.
Girynė

Aplinkinės gyvenvietės

Jaugilka – 1 km
KRAKĖS – 3,5 km
Padotnuvys – 1 km
Apušrotas – 1,5 km
Eugenija Povilaitienė

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. Nuo 1985 m. advokatė Šiauliuose, Advokatės E. Povilaitienės kontoros advokatė.
1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvė. 1990–1995 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė.
FK Advoco Vilnius

Istorija

„Advoco“ įkurtas 2004 m. kaip advokatų, advokatų padėjėjų ir teisininkų klubas. Pirmos oficialios rungtynės žaistos 2004 m. birželio 18 d. „Vėtros“ stadione su Latvijos prokuratūros futbolo komanda tarptautiniame futbolo turnyre „Justitia 2004“, kuriame dalyvavo Lenkijos, Latvijos, Estijos ir Lietuvos prokuratūrų bei Seimo komandos.
Dailius Juozapas Mišeikis

Dailius Juozapas Mišeikis (1943 m. – 2010 m. kovo mėn.) – Lietuvos verslininkas.
D. J. Mišeikis buvo koncerno „Invalda“ valdybos narys ir akcininkas (priklausė 27,86 proc. akcijų); taip pat ėjo pareigas įvairių Lietuvos bendrovių valdybose.
2006 m. žurnalo „Veidas“ atliktais tyrimo duomenimis, šis verslininkas turtingiausių Lietuvos žmonių 30-uke užėmė 19 vietą.
FK Elnias Šiauliai

Istorija

Įsikūrė prie „Elnio“ odos ir avalynės kombinato. Tai daugiausia sovietmečiu pasiekęs futbolo klubas iš Šiaulių.
Marquês de Sapucaí sambadromas

Marquês de Sapucaí sambodromas (portug. Sambódromo) arba Sambadromas yra specialiai Rio de Žaneiro karnavalui suprojektuota ir pastatyta arena Rio de Žaneiro centre Brazilijoje, kur sambos mokyklos žygiuoja ir varžosi parade kiekvienais metais.

Arena

Sambadromas buvo suprojektuotas Oscar Niemeyer ir pastatytas 1984 m. Jį sudaro 700 metrų paradiniu grindiniu išklota Marquês de Sapucaí gatvė su vietomis žiūrovams iš abiejų gatvės pusių (talpina 90 000 žmonių) ir aikštė gatvės gale (Praça da Apoteose), kur renkasi karnavalo dalyviai, pabaigę savo eiseną.
Gruodį prasideda techninės repeticijos.
Ne karnavalo metu Praça da Apoteose kartais naudojama tarptautinio masto koncertams.

Patobulinimai 2016 m. vasaros olimpinėms ir parolimpinėms žaidynėms

Arenoje vyks 2016 m. olimpinių žaidynių šaudymo iš lanko ir lengvosios atletikos maratono rungtys, o 2016 m. parolimpinių žaidynių šaudymo iš lanko rungtys.
Besiruošiant olimpiadai, šalia esantis senas Brahma fabrikas buvo nugriautas ir pastatytos papildomos vietos žiūrovams. Tai padidino arenos talpą 18 000 vietų. Sambadromas po atnaujinimų atsidarė 2012 m. vasario 7 d. Atidarymo ceremonijoje dalyvavo miesto meras Eduardo Paes bei architektas Oscar Niemeyer.
Ladas Natkevičius

Biografija

1913 m. baigė Marijampolės gimnaziją. 1913–1915 m. studijavo Peterburgo universiteto Gamtos ir matematikos fakultete, 1915 m. mobilizuotas, baigė karo mokyklą, Rusijos imperijos kariuomenės daliniuose kovojo su vokiečiais Pirmojo pasaulinio karo fronte prie Rygos, buvo patekęs į vokiečių nelaisvę iš kurios pabėgo. 1917 m. Rygoje – XII lietuvių karių suvažiavimo vicepirmininkas, atstovavo lietuvių kariams Rusijos lietuvių seime Petrograde.
1918 m. grįžo į Lietuvą, paskirtas Žemės ūkio ministerijos įgaliotiniu Vilkaviškio apskričiai. Nuo 1918 m. lapkričio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. Nuo 1919 m. rugpjūčio dirbo Generaliniame štabe, Lietuvos atstovas Latvijoje, nuo 1920 m. sausio mėn. – Estijoje. 1920 m. sausio mėn. su J. Šliūpu atstovavo Lietuvai Baltijos valstybių (Lenkija, Lietuva, Latvija, Estija) I konferencijoje Helsinkyje.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje, kaip Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos atstovas, priklausė LSLDP frakcijai. Steigiamojo Seimo sekretorius. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo (darbe beveik nedalyvavo) ir nuo 1923 m. birželio 5 d. – Antrojo Seimo atstovas, jį netrukus pakeitė Feliksas Bacevičius.
1923 m. išėjo į kariuomenės atsargą. 1923–1927 m. studijavo teisę Sorbonos universitete, čia 1930 m. apgynė daktaro disertaciją. 1923–1927 m. Lietuvos spaudos atašė Paryžiuje, ELTA korespondentas, akredituotas prie Tautų Sąjungos. 1930 m. LR užsienio reikalų ministerijos sekretorius, 1931 m. referentas, vienas Lietuvių tarptautinės teisės mokslų draugijos steigėjų ir lektorių. 1934–1939 m. Lietuvos pasiuntinybės Paryžiuje patarėjas, 1939 balandžio mėn. – 1940 m. liepos mėn. Lietuvos nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras TSRS. Lietuvą okupavus TSRS suimtas ir kalintas, vėliau iš kalėjimo paleistas. 1940–1941 m. juriskonsultas, nuo 1941 m. birželio mėn. advokatas Kaune, Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 1941–1944 m. antinacinės rezistencijos dalyvis, Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto Politinės komisijos narys. 1944 m. pasitraukė į Austriją.
Suskaičiuotos dienos

Turinys

Antonijus, teroristinės organizacijos ETA smogikas, kartu su dviem „kolegomis“ atvyksta į Madridą įvykdyti suplanuoto išpuolio. Apsimetęs fotografu, jis išsinuomoja butą ir netrukus susipažįsta su kaimynystėje gyvenančia narkomane ir prostitute Čiaro. Įvykdęs automobilio sprogdinimą ir nužudęs policininką, Antonijus pasiima Čiaro su savimi į Grenadą, tačiau netrukus paskelbiama jo paieška ir mergina iš televizijos reportažo sužino, kuo užsiima jos naujasis draugas...
Dalia Stančiukienė-Taurinskaitė

Dalia Stančiukienė-Taurinskaitė (1940 m. gegužės 28 d. Bružų k., Mažeikių r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

Baigusi Tirkšlių vidurinę mokyklą, 1958–1962 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos technikume (dėst. A. Martinkus, A. Kepenis, B. Skirsgilas). 1967–1972 choro dirigavimo studijas tęsė neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. A. Jurgutis).
1962–1985 Mažeikių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, jaunučių ir jaunių chorų vadovė. Jaunučių chorą parengė 1969 respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei, o jaunių 1970, 1975, 1977, 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms.
Nuo 1976 kurį laiką vadovavo jaunučių chorui ir Mažeikių 2-ojoje vidurinėje mokykloje. Vaikų vokalinius ansamblius parengė ne vienam „Dainų dainelės" konkursui. Su chorais ir ansambliais konkursuose pelnė ir prizinių vietų, dalyvavo įvairiuose kultūros renginiuose, 1980 jaunių choras dainavo Latvijos Saldaus (Saldus) rajone. 1966–1970 mokytoja vadovavo ir dėstė metiniuose chorvedžių kursuose prie Mažeikių kultūros skyriaus. Buvo Mažeikių rajono dainų švenčių vaikų chorų vyr. dirigentė.
Nuo 1985 Neringos vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1990 direktorė, nuo 1996 jaunučių choro vadovė – parengė jį 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje.
Nuo 1990 Neringos kultūros namų moterų choro vadovė. Choras gieda parapijos bažnyčioje, išmoko daug įvairių kūrinių ir surengė nemaža koncertų. 1992 ir 1993 koncertavo Vokietijoje (11 koncertų). D. Stančiukienė chorą parengė 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, 1995 su juo dalyvavo X tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje, 1997 vėl koncertavo Vokietijoje (surengė 5 koncertus). Chorvedė vadovauja (ir pati dainuoja) moterų vokaliniam kvartetui, kuris dalyvavo 1995 vokalinių ansamblių šventėje „Šilų aidai“ Šilalėje ir 1996 „Sidabrinių balsų" konkurse Plungėje.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Kimonas Georgijevas

Biografija

Tėvas mirė, kai Kimonui buvo vos 3 mėnesiai. 1897 m. baigė Pazardžiko keturių klasių mokyklą. 1902 m. baigęs Sofijos karo mokyklą, tarnavo Bulgarijos kariuomenėje. Dalyvavo Balkanų karuose, kurių metu turėjo kapitono laipsnį. Pirmojo pasaulinio karo metu vadovavo batalionui. Būdamas pulkininku leitenantu, 1920 m. išėjo į atsargą. Dalyvavo 1923 m. birželio 9 d. puče, kurio metu nuversta Bulgarijos vyriausybė, vadovaujama A. Stambolijskio. Du kartus – nuo 1923 m. iki 1927 m. ir nuo 1927 m. iki 1931 m. tarpukario Bulgarijos parlamento narys. 1926 m. iki 1928 m. Bulgarijos susisiekimo ministras. Nuo 1931 m. priklausė politiniam judėjimui Zveno. Dalyvavo rengiant ir vadovavo 1934 m. gegužės 19 d. valstybės perversmui. Po jo nuo 1934 m. gegužės iki 1935 m. sausio 22 d. – ministras pirmininkas, taip pat užėmė teisingumo ministro, trumpai ir vidaus reikalų ministro pareigas. Po perversmo Bulgarijoje sustiprėjo autoritarizmas – buvo paleistas Bulgarijos parlamentas, uždraustos politinės partijos, įvesta cenzūra, atlikta administracinė teritorinė šalies reforma. Išaugo valstybės vaidmuo Bulgarijos ekonomikoje – buvo įvesti spirito, tabako, naftos ir druskos monopoliai. Carui Borisui III vyriausybę paleidus, pasitraukė į opoziciją, tapo vis labiau kairiųjų pažiūrų. Antrojo pasaulinio karo metais pasisakė prieš Bulgarijos bendradarbiavimą su Vokietija. Aktyviai dalyvavo 1944 m. rugsėjo 9 d. perversme, kurio metu buvo nuversta K. Muravijevo vyriausybė. Nuo 1944 m. rugsėjo 9 d. iki 1946 m. lapkričio 22 d. vadovavo pirmajai prosovietinei Bulgarijos vyriausybei, paskelbusiai Vokietijai karą. Palaikė Bulgarijos komunistų partiją per 1945 ir 1946 m. vykusius Parlamento rinkimus. K. Georgijevui vadovaujant pokario vyriausybei, keli tūkstančiai Bulgarijos monarchistų buvo nubausti mirties bausme. Po 1946 m. rugsėjo mėnesį Bulgarijoje surengto referendumo, šalyje įvesta respublikos valdymo forma. Nuo 1946 m. iki 1947 m. – Bulgarijos užsienio reikalų ministras. Nuo 1946 m. iki 1950 m. ir nuo 1952 m. iki 1962 m. Bulgarijos ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas. Po Antrojo pasaulinio karo daug kartų rinktas Bulgarijos parlamento nariu.
Laukinės žąsys (filmas)

Turinys

Buvusį armijos pulkininką Aleną Folknerį nusamdo bankininkas Edvardas Matersonas, kad šis išlaisvintų vienos Afrikos valstybės vadovą Juliusą Limbanį, įkalintą gimtinėje po įvykusio perversmo. Folkneris surenka 50 vyrų būrį ir leidžiasi vykdyti užduoties, tačiau išlaisvinti Limbanį pasirodo kur kas lengviau, nei pasitraukti iš šalies, nes pačiame operacijos įkarštyje situacija pasikeičia ir Matersonui pasidaro nenaudinga, kad samdiniai grįžtų...
Žabinka

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose Žabinka paminėta 1817 m. Oficialiai įkurta 1871 m. Nutiesta geležinkelio linija Varšuva–Maskva. 1882 m. pastatyta geležinkelio stotis. Po Antrojo pasaulinio karo pastatyta cukraus perdirbimo gamykla. Miestas nuo 1970 m.
Devė

Devė (skr. देवी = Devī, „deivė“) – hinduizmo mitologijoje Šivos žmona ir jo moteriškoji energija (šaktė).
Devės kultas pradėjo formuotis Vedų laikotarpiu. „Rigvedoje“ ir vėlyvesniuose vediniuose tekstuose aukštinama dievų motina Aditė bei jos hipostazės: Prithivi, Nirritė, Ušasė, Aranjanė, Naktis ir kt. Šio kulto įsitikinimų asimiliacija hinduizme yra susijusi su tuo, kad į hinduizmo panteoną buvo įtrauktos pagrindinių dievybių žmonos, pirmiausiai Devė, kurios buvo traktuojamos kaip sutuoktinių energijos (šaktės) apsireiškimai. Pagal du pagrindinius Šivos aspektus, palankųjį ir naikinantįjį, Devė pasireiškia tiek kukliu ir gailestingu pavidalu, tiek ir negailestingu ir rūsčiu pavidalu, ir turi kelis veidus (hipostazes).
Kaip palankusis veidas Devė žinoma kaip Parvatė, Uma („šviesioji“), Gaurė („baltoji“), Džaganmata („pasaulio motina“), Annapurna („maistingoji“) ir pan.; kaip rūstusis veidas ji žinoma kaip Durga, Kali, Čandė („įniršusioji“), Bhairavė („siaubinga“), Mahešvarė („didžioji šeimininkė“) ir pan.
Negailestingosios Devės formos, pradedant viduramžiais, tapo kai kurių Indijos mistinių kultų objektu, pvz., tantrizme ir šaktizme.
Svarbiausi Devei skirti tekstai – „Devybhagavatapurana“ ir „Devymahatmja“.

Vaizdavimas

Priešingai nei kiti indų dievai Vaišnodevė vaizduojama su aštuoniomis rankomis. Rankose laikanti įvairius daiktus: kardą, lanką, skydą, kriauklę. Vaizduojama sėdinti ant ramaus tigro.
Devė yra visų gyvų padarų motina. Jos dešinė laiko džiaugsmą ir skausmą, kairė gyvenimą ir mirtį. Devė yra vaisingumo, lietaus, sveikatos, mirties ir gamtos deivė, laiko visą visatą savo gimdoje.
Biržų Kaštonų pagrindinė mokykla

Istorija

Biržų 3-oji vidurinė mokykla įsteigta 1988 m. rugsėjo 1 d. Pirmaisiais mokslo metais joje buvo 23 klasės, mokėsi 630 mokinių, dirbo 39 mokytojai. Pirmoji abiturientų laida išleista 1990 m. Nuo 1994 m. vasario 11 d. pavadinta „Kaštonų“ vidurine mokykla, 2001 m. rugsėjo 1 d. tapo „Kaštonų“ pagrindine mokykla.
Nuo 2003 m. rugsėjo 1 d. prie „Kaštonų“ pagrindinės mokyklos prijungti Obelaukių ir Užušilių skyriai, 2004 m. rugsėjo 1 d. prijungta Biržų pagrindinė mokykla.
Biržų pradinė mokykla (Vytauto g. 30) įsteigta 1994 m. Joje buvo 8 klasės ir priešmokyklinio ugdymo grupė. Dirbo 9 mokytojai. Nuo pat mokyklos įsteigimo jai vadovavo direktorė Vitalija Medelinskienė. 1998 m. Biržų pradinė mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą, 2003 m. prijungti Geidžiūnų ir Gataučių skyriai. Nuo 2004 m. rugsėjo 1 d. Biržų pagrindinė mokykla prijungta prie Kaštonų pagrindinės mokyklos.
Estijos geografija

Estija – valstybė Šiaurės rytų Europoje, Baltijos jūros rytinėje pakrantėje tarp Suomijos įlankos ir Rygos įlankos. Sausumoje ribojasi su Latvija ir Rusija. Vidutinis šalies aukštis yra 50 m.
Estijos klimatas jūrinis, drėgnas. 47 proc. šalies teritorijos  yra Naftingųjų skalūnų ir klinčių, kitų gamtinių iškasenų mažai.

Paviršius

Rytų Europos, arba Rusijos, priekambrinės kristalinės platformos dalis (Baltijos skydas, Baltijos sineklizė). Kristalinio pamato gylis nuo 110 m šiaurėje iki 600 m pietuose. Jį dengia nuosėdinės uolienos.

Klimatas

Būdingas vidutinių platumų, pereinantis iš jūrinio į žemyninį, klimatas, veikiamas Baltijos jūros. Vyrauja oro pernašos iš Atlanto vandenyno. Klimatas žemyniškėja pietryčių kryptimi. Perteklinis drėkinimas.
Žiemos vidutiniškai šaltos, drėgnos, vasaros vėsios.
Vidutinis metinis kritulių kiekis nuo 550 mm Vertso ežero rajone iki 750 mm pietinėse aukštumose. Sniegas vidutiniškai išsilaiko nuo 80 dienų Saremos vakaruose iki 130 dienų Pandiverės aukštumoje. Ledas įlankose ir sąsiauriuose laikosi iki trijų mėnesių per metus. Dažni ciklonai. Vyrauja vakarų ir pietvakarių vėjai. Dažnos audros ir štormai pajūryje.

Vidaus vandenys

Upių tinklas platus, tačiau upės trumpos. Dauguma įteka į Baltijos jūrą arba Peipaus ežerą. Užšalusios 2–4 mėn., dažniausiai patvinsta pavasarį. Daug užliejamų pievų Kasario, Pernu, Emajegio upių baseinuose. Vandeningiausia Narvos upė, tekanti iš Peipaus ežero į Suomijos įlanką. Upėse daug krioklių ir slenksčių, aukščiausi kriokliai Jegalos ir Keilos upėse.
~1500 ežerų ir tvenkinių (marių); užima 4,7 % šalies teritorijos; daugiausia ledyninės kilmės, vakariniame ir šiauriniame pakraštyje reliktiniai.

Dirvožemis

Dirvožemis skurdus, gargždngas, užpelkėjęs; daug riedulių; dirvos erozija. Šiaurinėje dalyje daugiausia velėniniai karbonatiniai, jauriniai ir velėniniai glėjiniai, pietuose – velėniniai jauriniai ir jauriniai, Pernu ir Kasario upių baseinuose – velėniniai glėjiniai ir pelkiniai, prie Peipaus ežero – jauriniai glėjiniai ir pelkiniai dirvožemiai.

Augalija

Miškai ir krūmai užima 54 %, dirbamoji žemė 14 % (2003; 2000 buvo 20 %, 1995 buvo 23 %), pelkės ir durpynai 12 %, pievos ir ganyklos 6 %, vidaus vandenys 6 % šalies teritorijos.
Juodųjų serbentų sėklų aliejus

Juodųjų serbentų sėklų aliejus – aliejus, gaunamas iš juodųjų serbentų (lot. Ribes nigrum) sėklų. Pasižymi nepakeičiamų riebalų rūgščių gausa (apie 18 % aliejaus sudaro omega-3 ir apie 14 % omega-6 rūgštys), yra geras tokoferolio (vitamino E) šaltinis (100 g – 171 mg), turi antiuždegiminių, auglių riziką mažinančių, antivėžinių savybių.
Serbentų aliejus naudojamas kosmetikos pramonėje ir kaip maisto papildas. Sėklos aliejaus spaudimui dažniausiai gaunamos išspaudus iš uogų sultis; patys juodieji serbentai išskirtinai tik dėl aliejaus gamybos neauginami.
San Ignasijus (Belizas)

Istorija

Miestas susikūrė britų laikais kaip medienos kirtimo ir eksporto centras. XX a. pab. prisijungė gretimą Santa Elenos gyvenvietę.
Sumavas (Suvalkų apskritis)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Pavadinimo kilmė

Švedų mokslininko, Suvalkijos vietovardžių ir vandenvardžių tyrinėtojo Knut Olof Falk nuomone kaimo pavadinimas iš lietuviškosios Samanis formos pasikeitė į lenkiškąją Sumowo dėl Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės raštininkų neretai vartotos sulenkintos formos Somonis, kurią dažnai tardavo Sumanis. Laikui bėgant, pavadinimą Sumanis susiejo su žuvies pavadinimu Sum (šamas) ir pakeitė formą į Sumowo, kaip nutiko ir Samanio ežero pavadinimui.