Baskija (istorinis regionas)

Geografija

Baskija glaudžiasi prie Biskajos įlankos, kuri sudaro vakarinę regiono ribą. Per regiono vidurį eina Pirėnų kalnai, į pietus nuo kurių yra derlingas Ebro slėnis, o į šiaurę – Garonos slėnis.

Demografija

Baskijoje gyvena apie 3 mln. gyventojų, ir gyventojų tankumas yra 140/km². Gyventojai koncentruojasi daugiausia didžiuosiuose miestuose ir vakarinėje regiono dalyje (Baskijos regione), kur gyvena 70 % visų gyventojų. Rečiausiai gyvenama yra Šiaurės Baskija (10 %).
Nors šis visas regionas visuomet buvo tirštai gyvenamas baskų, šiuo metu baskų kalba kalba maždaug ketvirtadalis gyventojų (apie 650,000). Dauguma jų koncentruojasi kalnuotose vietovėse, daugiau šiaurinėje regiono dalyje. Pietinė dalis baskiškai jau beveik nebešneka.

Priešistorinė Baskija

Yra manoma, kad baskai buvo seniausi regiono gyventojai, senovės romėnų šaltiniuose įvardijami kaip vaskonai. Jie gyveno pasidaliję į daugybę genčių. Tikriausiai jiems giminingi buvo kantabrai, gyvenę į vakarus, ir akvitanai, gyvenę į šiaurę.
Neolito kultūra į regioną skverbėsi lėtai. Nuo IV tūkst. pr. m. e. pradėti statyti megalitai, iš tų laikų randami dolmenai. III tūkst. pr. m. e. regione pradėtas vartoti metalas, o I tūkst. pr. m. e. viduryje keltai atnešė geležies vartojimą. Taip prasidėjo geležies amžius.
I a. pr. m. e. Romos imperija pasiekė Baskijos regioną, ir jis buvo inkorporuotas į Imperijos sudėtį. Tuo metu Baskijoje įkurtas ir suklestėjo Pompaelo miestas (dab. Pamplona). Jau tada Baskija buvo padalinta į dvi dalis, ir administruojama iš dviejų provincijų. Šiaurę administravo Akvitanijos Galija, o pietus – Tarakono Ispanija.

Tautų kraustymaisi

Silpstant Romos valdžiai, baskų teritorijos tapo praktiškai nebekontroliuojamos. Jos paskendo maištuose. Vėliau regioną nusiaubė karingos klajoklių gentys: vizigotai, alanai, svebai. 435–450 m. tęsėsi baskų ir germanų karai, nes germanai bandė šį regioną pajungti sau. Tačiau tai nepavyko nei vizigotams, nei vėliau svebams.
Po to, kai VI a. šiaurėje įsikūrė frankai, Baskija atsidūrė tarp dviejų kariaujančių karalysčių – Vizigotų ir Frankų. Tačiau nė viena iš jų nekontroliavo teritorijos.

Ispanijos ir Prancūzijos sudėtyje

Nuo XVI a. Baskija buvo padalinta ir priklausoma. Ispanijoje baskų sritys džiaugėsi nemaža autonomija, o atskiros feodalinės sritys (fuerai) buvo traktuojamos kaip smulkios valstybėlės. Vykstant geografiniams atradimams, daug baskų jūreivių pagarsėjo savo žygiais ir dalyvavo po Ispanijos karūna kuriant Ispanijos kolonijinę imperiją.
Prancūzijos baskai vienu metu propagavo protestantizmą, buvo spausdinamos pirmosios knygos baskų kalba. 1572 m. Šiaurės Navaroje į valdžią atėjo Burbonai, kurių pirmasis atstovas Henrikas IV 1589 m. tapo ir Prancūzijos karaliumi. Ši dinastinė unija netrukus lėmė Šiaurės Navaros prijungimą prie Prancūzijos. Tada baskų teisės buvo stipriai apribotos.
Per visą XIX a. vykstant Karlistų karams Ispanijoje, vietiniai baskai rėmė tradicinius karlistus, baimindamiesi, kad moderni konstitucija panaikins baskų savivaldą ir feodalines autonomijas. Todėl per pilietinius karus Ispanijos Baskija vėl kurį laiką buvo nepriklausoma. Karlistų karai baskams baigėsi nesėkmingai, – vėl suvienijus Ispaniją, baskai neteko daugybės anksčiau turėtų tesių. Nepaisant to, Baskija išliko vienas autonomiškiausių regionų.