google/wiki40b huggingface dataset:
Limfinis miocitas

Limfiniai miocitai – limfagyslių sienelėse esančios lygiųjų raumenų ląstelės. Limfiniai lygieji raumenys yra vieni svarbiausių limfinės sistemos funkcijoms atlikti. Pagrindinė limfinių miocitų savybė – gebėjimas ritmiškai susitraukinėti, todėl limfagyslės, kurių sudėtyje yra šių ląstelių, gali pašalinti skystį bei baltymus ir lipidus iš tarpląstelinių ertmių ir taip palaikyti skysčių homeostazę audiniuose.
Limfiniai lygieji raumenys yra aferentinėse limfagyslėse. Šių raumenų sluoksnis tarsi atskiriamas tose vietose, kur vienkrypčiai vožtuvai dalija limfagyslę į kelias mažas kameras. Lygieji raumenys spontaniškai ir faziškai susitraukinėja pumpuodami limfą, lyg „primityvi širdis“. Susitraukimai stiprūs ir greiti, todėl limfagyslėse kameros spindis gali būti laikinai, bet visiškai nepraeinamas.
Limfinių miocitų susitraukimai yra veikimo potencialų rezultatas. Faziniam susitraukimui būtinas stimuliuojantis poveikis. Limfinių miocitų susitraukimą stimuliuoja jonai, pvz., avių žarnaplėvės limfinių miocitų ląstelėse savaiminę laikiną depoliarizaciją sukelia chlorido jonų srovės, kurios sukuriamos, kai kalcio jonai išleidžiami iš viduląstelinių jo kaupimo vietų. Ciklinė depoliarizacija valdo lygiųjų raumenų mechaninį aktyvumą. Ši depoliarizacija kyla periodiškai atpalaiduojant Ca²⁺ iš viduląstelinių jo kaupimo vietų per inozitolio 1,4,5-trifosfatui (IP3) jautrius receptorius bei dėl Ca²⁺ jonų koncentracijos pokyčio citozolyje. Kalcio jonų koncentracijos pokytis sukelia membranos depoliarizaciją sukuriant Ca²⁺ jonų indukuotą jonų srovę į ląstelės vidų.
Skersmuo

Skersmuo arba diametras (sen. gr. διάμετρος – dia 'per' + metro 'matas') – bet kokia tiesės atkarpa, kuri praeina per apskritimo centrą ir kurios galutiniai taškai yra ant apskritimo. Diametras yra ilgiausia apskritimo styga. Diametras yra sudarytas iš dviejų priešingomis kryptimis einančių apskritimo spindulių.

Skersmens simbolis

Skersmens simbolis yra panašus į perbrauktą o (ø). Unikode simbolį žymi kodas 8960 (šešioliktainis 2300), HTML tinklalapiuose jis žymimas ⌀ ar ⌀.
Microsoft Windows sistemoje simbolį ø galima įvesti nuspaudus [Alt] klavišą ir įvedus skaičius 0 2 4 8 skaičių klaviatūroje. Skersmens simbolis gali būti supainiotas su tuščios aibės simboliu ∅, kuris panašus į didžiąją Ø.
Giulo Raimondo Mazzarino

Biografija

Giulo Mazzarinis gimė Pescina mieste, Neapolio Karalystėje. Užaugo Romoje. Mazarin šeima kilusi iš Normandų karališkosios šeimos, Sicilijos. Pietro Mazzarino ir Ortenzia Buffalini sūnus, Alexander Mazzarino brolis(vėliau žinomas kaip Ekso provincijos arkivyskupas Michele Mazzarino). Jo tėvas buvo notaras. Dėl Cologne šeimos paramos Mazarin šeima susikūrė gerą padėtį visuomenėje. Jules Mazarinis studijavo Jėzuitų koledže, Romoje, tačiau atsisakė paklusti ten diktuojamai tvarkai. Vėliau įgijo daktaro laipsnį Romos „La Sapienza“ universitete. Po kardinolo Armand Jean du Plessis de Richelieu mirties buvo paskirtas Prancūzijos ministru pirmininku.

Prancūzijos ministras pirmininkas

Po Rišeljė mirties Jules Mazarinis grįžo į Paryžių ir nuo 1642 m. gruodžio tapo ministru pirmininku. 1643 m. mirė karalius Liudvikas XIII. Karaliaus įpėdinis Liudvikas XIV, kuris buvo vos penkerių, šalies valdyti negalėjo iki pilnametystės. Iki 1661 m. už regentą jo motiną Oną Austrijietę valdė Jules Mazarinis. Mazarinis padėjo Onai Austrijietei plėsti jos galią.

Ministro pirmininko politika

Mazarin toliau tęsė Richelieu anti Habsburgų politiką ir padėjo pagrindus Liudviko XIV ekspansinei politikai. Abu minėti kardinolai vykdydami politiką atidžiai sekė Švedijos politiką stengdamiesi nukreipti ją savo naudai. Švedija tuo tarpu siekė sustiprinti savo įtaką Baltijos jūroje ir dėl to pradėjo karą su danais. Siekdamas grąžinti švedus į kovą su Habsburgais Mazarinis padėjo švedams tarpininkaudamas jų taikos derybose su danais, pagal kurias Švedijai atiteko Ezelio ir Gotlando salos. Tačiau prancūzai nenorėjo sustiprinti nei Švedijos, nei savo ginamųjų vokiečių protestantų pozicijų ir tuo tikslu Mazarinis ne kartą kėlė sunkumų savo kovojančiai kariuomenei.
Rišeljė ir Mazarinis praktiškai įvedė kelis svarbiausius modernios, teritorinės valstybės principus, kurie yra veiksmingi iki pat dabar: valdovo asmuo pakeičiamas centralizuotai veikiančia (pirmiausia spaudos-pašto, o vėliau ir telegrafo-geležinkelio pagalba) biurokratijos ir įstatymų sistema, kuri savo teritorijoje veikia „visur vienodai“.

Įdomu

…kai Prancūzijos ministras, kardinolas Mazarinis išleisdavo naują įstatymą dėl naujų mokesčių įvedimo ar senų padidinimo, paryžiečiai, kurdavo naujas pajuokiamo turinio daineles bei eilėraščius. Mazarinis klausdavo mokesčių rinkėjų: "Kaip ten liaudis? Ar ne buntavoja? " Ir, išgirdęs atsakymus apie daineles ir eilėraščius sakydavo: „Dainuoja, sakot? Jei dainuoja- tai mokės“.

Sąsaja su LDK

Boguslovas Radvila studijavęs Olandijoje, apkeliavęs vos ne visą Europą, Prancūzijoje pasižymėjo kaip ūmus dvikovininkas, kartą iš kalėjimo jį ištraukė pats kardinolas Mazarinis.
Wilhelm Lippke

Biografija

Gimė 1869 m. gegužės 1 d. Klaipėdoje. Baigęs statybų akademiją Berlyne suprojektavo daugiau nei 100 pastatų Sopote, Dancige ir šių miestų apylinkėse.
Malonė

Malonė – nuteistojo atleidimas nuo bausmės (visos ar jos dalies) atlikimo. Malonės teise disponuoja valstybių vadovai (monarchai, prezidentai, istoriniais laikais – valdovai). Malonė suteikia malonės aktu. Jo priėmimas (t. y. malonės suteikimas) nereiškia, kad asmuo dėl veikos padarymo yra pripažįstamas nekaltu. Teistumas lieka.

Lietuvoje

Lietuvoje nuteistasis gali būti atleistas nuo visos ar dalies bausmės atlikimo, jeigu Respublikos Prezidentas patenkina jo malonės prašymą. Malonės suteikimo tvarką nustato Lietuvos Respublikos Prezidentas (LR baudžiamasis kodeksas, 79 straipsnis „Malonė“).
Liepinės dekanatas

Liepinės dekanatas (lenk. Dekanat Lipsk) - tai vienas iš 21 katalikų, Luko vyskupijos dekanatų. Augustavo apskrityje taip pat dar yra Augustavo Dievo Motinos Lenkijos karalienės dekanatas ir Augustavo Šv. Apaštalo Bartalomiejaus dekanatas.
Pijus Bukšnaitis

Biografija

Iš pradžių muzikos mokėsi pas Griškabūdžio vargonininką B. Bendoraitį, lankė Veiverių mokytojų seminariją, vėliau gyvendamas Rusijoje, tęsė mokslą Žitomiro mokytojų seminarijoje (Ukraina), nuo 1902 m. lankė kunigo Gruberskio muzikos kursus Plocke (Baltarusija).
1899–1904 m. vargonininkavo Aleksandrijoje (Voluinės gubernija), nuo 1904 m. Lietuvoje, Skriaudžių parapijoje, vaikus mokė dainuoti, organizavo jaunimo chorus. Už dalyvavimą revoliucinėje veikloje 1905 m. iš vargonininko pareigų atleistas ir ištremtas iš Lietuvos.
Pabėgo į JAV ir apsigyveno Brukline. Gavo darbo banke, įsitraukė į visuomeninę veiklą, taip pat vadovavo chorams, rengė koncertus ir statė operetes. 1915 m. su K. Strumskiu iš anksčiau gyvavusių chorų suorganizavo operetės chorą, kuris dainavo net 34-iuose operečių spektakliuose, daug gastroliavo po lietuvių kolonijas. P. Bukšnaitis ir dainuodavo operečių spektakliuose. 
Daug nuveikė kaip žurnalistas, vertėjas, sukūrė operečių libretų. JAV 1906–1909 m. bendradarbiavo leidiniuose „Kova“, „Vienybė Lietuvninkų“, „Tėvynė“, „Lietuva“, redagavo laikraštį „Keleivis“. 1912–1918 m. – satyros ir humoro žurnalo „Tarka“, 1934–1937 m. savaitraščio „Vienybė“ redakcijos narys. 
Nuo 1909 m. Lietuvių socialistų sąjungos sekretorius, 1918–1920 m. Amerikos Lietuvių centrinio komiteto sekretorius, dirbo Lietuvių skautų sąjungoje.
Kūrė ir vertė eilėraščius, dainas, parašė libretus M. Petrausko operetėms „Velnias išradėjas“ ir „Šventoji naktis“ (1915 m.). Parašė komedijas „Mulkiai ir mulkinyčios“, „Literatas“, „Kajetonas“ ir kt. Išvertė į lietuvių kalbą keletą operečių ir operų libretų. Sukūrė solo dainų: „Razbaininkų daina“, „Vedu lankon bėrą žirgą" ir kt.
Kailiavos piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnio šlaitai nuo upės statūs, iš pietvakarių – laukai. Aikštelė netaisyklingo apskritimo formos, 54 x 50 m dydžio. Nuo laukų pietvakarinėje dalyje ją skiria iki 6 m aukščio pylimas. Manoma, čia stovėjo istorijos šaltinių minima Vustopolio pilis, pastatyta kovų su Vokiečių ordinu laikotarpiu ir netrukus sugriauta.
Iki Antrojo pasaulinio karo ant piliakalnio buvo švenčiama Rasos šventė. Piliakalnis labai apardytas per karą, jame buvo įrengta betoninių įtvirtinimų, iškasta apkasų.
Šoniplaukos

Anatomija

Kūnas sudarytas iš 13 segmentų ir skirstomas į galvą, krūtinę ir pilvelį. Galva susiliejusi su krūtine. Žiaunos išsidėsčiusios krūtinės segmentuose. Kraujotakos sistema atvira, deguonį perneša hemocianinas. Deguonies kiekis šoniplaukų gyvenamojoje aplinkoje – jų dydį ribojantis veiksnys. Šalia antenų yra druskų kiekio reguliacijai skirtos liaukos.

Gyvenimo ciklas

Šoniplaukos neturi lervos stadijos, iš kiaušinėlių išsiritę jaunikliai panašūs į suaugėlius. Lytinė branda dažniausiai pasiekiama po 6 nėrimųsi. Subrendusios patelės turi peryklinę kamerą, kurioje laikomi apvaisinti kiaušiniai iki jauniklių išsiritimo. Kuo vyresnė patelė, tuo daugiau kiaušinėlių vienoje dėtyje.

Ekologija

Šoniplaukos aptinkamos beveik visose vandens buveinėse, ir dažniausiai vaidina svarbų vaidmenį ekosistemoje. Dauguma rūšių – saprotrofai, yra mintančių dumbliais, visaėdžių ir plėšrūnų. Maistą paima priekinėmis kojomis su didelėmis žnyplėmis. Neretas vidugildijinis plėšrumas, kai vienos šoniplaukos medžioja kitas.
Dauguma Gammaridea pobūrio rūšių bentosinės (dugninės), nors neretai sugaunamos planktono pavyzdžiuose. Hyperiidea pobūrio rūšys visos planktoninės, ir dažnai sudaro simbiozę su salpomis, medūzomis, sifonoforais, kolonijinėmis radioliarijomis ir šukuočiais.
Itin didele šoniplaukų įvairove pasižymi Baikalas ir Kaspijos jūros baseinas.
Talitridae šeimoje yra sausuminių rūšių. Jos gyvena drėgnoje aplinkoje, pavyzdžiui, lapų nuokritose.
Palyginus su kitais vėžiagyvių būriais, tarp šoniplaukų mažai parazitų. Parazitinės šoniplaukos pavyzdys – banginių utėlės (šm. Cyamidae). Skirtingai nuo kitų šoniplaukų, jos suplotos pilvo–nugaros kryptimi. Tai vieninteliai parazitiniai vėžiagyviai, jokioje vystymosi stadijoje negalintys plaukti.
Edmundas Lapinskas

Edmundas Lapinskas (g. 1936 m. sausio 3 d. Vabalninkas, Biržų apskritis) – Lietuvos agronomas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1960 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1994 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Nuo 1960 m. dirba Žemdirbystės institute; 1967–2004 m. Vėžaičių filialo direktoriaus pavaduotojas. 1992–2004 m. dėstė Klaipėdos universitete, nuo 2000 m. profesorius. Paskelbė apie 180 mokslinių straipsnių. 4 išradimų autorius.
Jantės įstatymas

Jantės įstatymas (dan. Janteloven) – nerašyta taisyklė, kad niekas negali manyti, jog yra geresnis už kitus. Reiškia pavydą ir neigiamą požiūrį į individualumą ir sėkmę. Esmė – nebandyk išsiskirti iš kitų.

Istorija

1933 m. danų rašytojas Aksel Sandemose (1899–1965), neapsikentęs danų perdėto bendruomeniškumo mentaliteto, išsikraustė iš Danijos, o savo pastebėjimus apie tokio bendruomeniškumo įtaką danams aprašė novelėje apie mažą fiktyvų Danijos miestelį Jantė. Jame visi žmonės stengiasi neišsiskirti vieni iš kitų ir gyvena pagal „Dešimt Jantės įstatymų“.
Savo novele A. Sandemose kritikavo provincialų danų mentalitetą, remiantį tik kolektyvinę sėkmę ir baudžiantį individualias pastangas.
Pagal Jante, išskirtinumas kelia pavydą. Naujas automobilis, geresnis išsilavinimas ar aukštesnis atlyginimas piktina kitus ir laužo Jantės įstatymą. Jo nesilaikymas kelia grėsmę bendruomenės darnumui, o bendruomenė danui labai svarbi.
III. Kerületi TVE

Istorija

1926–1928 m. buvo prijungtas VAC Budapest klubas.
Karumas

Karumai (akadų kalba: qārum, šumerograma: GAR3, daugiskaita qārū), dar vadinami Asirų prekybinėmis kolonijomis – Senovės Artimųjų Rytų (daugiausia Šiaurės Sirijos ir Mažosios Azijos) gyvenviečių tipas ar gyvenvietės dalis. Tokio tipo gyvenvietės XX-XIX a. pr. m. e. buvo kuriami asirų pirklių, kaip prekybinės kolonijos.
Atlikti kasinėjimai asirų prekybinėse faktorijose Mažojoje Azijoje suteikia daug žinių apie vietos pirklių gyvenimą, nors žinių apie to meto jų svarbiausią miestą Ašūrą yra labai nedaug.

Istorija

Karumai pradėti kurti III-II tūkst. pr. m. e. sandūroje, kuomet įkurtas Ašūro miestas, o jo pirkliai pradėjo intensyvią prekybą su vakarų gentimis. Ši prekyba vyko karavanų keliais, daugiausia naudojantis asilais. Seniausias žinomas karumo paminėjimas aptinkamas Eblos miesto (šiaurės Sirija) lentelėse. Vienoje jų yra sutartis tarp Eblos vizirio Ebriumo ir Ašūro (ar Abarsalio) miesto. Jame, be kita ko, minima asirų pirklių teisė įsteigti prekybinę koloniją Eblos valstybės teritorijoje. Vėliau Ebla buvo sunaikinta akadų valdovo Sargono.
Per XX a. pr. m. e. asirų pirkliai aktyviai steigė savo kolonijas – prekybines faktorijas Mažojoje Azijoje. Jie daugiausia koncentravosi Hati žemėje, tuo metu gyvenamoje hatų ir hetitų tautų. Žinoma apie 20 tokių faktorijų, kurie buvo dalinami į dvi grupes – stambesni karumai ir smulkesni mabartumai (mabartum). Asirų faktorijos dažniausiai sudarydavo vietinio miesto dalį, kur turėjo savo autonomiją. Už teisę prekiauti ir apsaugą asirai mokėdavo vietos miesto valdovui mokesčius: dažniausiai 5 procentus nuo visų prekių.
Svarbiausias karumas regione buvo Kanešas, kuris tarnavo kaip prekybinių kelių susikirtimo centras. Į jį iš kitų faktorijų suplaukdavo įvairios Mažosios Azijos prekės, tokios, kaip varis, auksas, sidabras. Iš čia jos keliaudavo į Ašūrą: kelionė karavanų keliais iš Kanešo į Ašūrą trukdavo apie 6 savaites. Svarbiausios prekės iš Asirijos buvo cinkas (kurį jie atsiveždavo iš Irano kalnų) ir audiniai (daugiausiai iš Pietinės Mesopotamijos).
Asirų prekybinės kolonijos buvo svarbus įrankis plečiant Mesopotamijos kultūrinius pasiekimus į Mažąja Aziją. Su jomis atkeliavo dantiraščio, meno, visuomenės organizavimo, religinės tradicijos. Tai vedė į hatų bei hetitų miestų-valstybių suklestėjimą II tūkst. pr. m. e. I pusėje.
1830 m. pr. m. e. svarbiausias karumas Kanešas buvo sunaikintas gaisro ir, greičiausiai, naikinimo. Po 50 metų mieste asirų pirkliai įsikūrė iš naujo, tiesa, gerokai mažesniais kiekiais. Tuo metu Ašūre įsigalėjęs valdovas Šamši-Adadas (valdė 1808-1776 m. pr. m. e.) sukūrė Asirijos karalystę. Jos metu pelninga Anatolijos prekyba buvo tęsiama. Tačiau po Šamši-Adado mirties karalystei subirus, asirų prekybai buvo suduotas smūgis, ir ji niekada nebeatsigavo. Maždaug tuo metu regione įsigalėjus Hetitų imperijai, asirų prekybinės kolonijos virto svarbiausiais hetitų miestais.
Henrikas Husas

Henrikas Husas (lenk. Henryk Huss, g. 1837 m. Krokuvoje – m. 1905 m.) – lenkų geležinkelių tiesimo inžinierius.
Architekto Juzefo Huso brolis.
Gimė 1837 m. Krokuvoje. Mokėsi privačiai, vėliau inžinerinius mokslus studijavo Vienos Politechnikos institute. Darbinę veiklą pradėjo 1858m. Karlo Liudviko geležinkelio Krokuva-Lvovas statybose, po to tiesė Varšuvos-Vienos gelžkelį.
1883 m. tapo vyriausiuoju Polesės geležinkelio statybos inžinieriumi. Jis paruošė ir įgyvendino ruožo Vilnius-Rovnas sudėtingiausią projektą – kelią per Polesės pelkes. Apie šį savo gyvenimo svarbiausią darbą išleido knygą ``Kelio nuo Vilniaus iki Rovno albumas (1883-1885)``.
Mirė 1905 metais.
Rytas Ostrauskas

Rytas Ostrauskas (g. 1953 m. rugpjūčio 21 d. Kaune) – endokrinologas, medicinos mokslų daktaras.

Biografija

1971 m. baigė Kauno I-ąją vidurinę mokyklą (dab. Kauno Aušros gimnazija). 1978 m. baigė Bukarešto Medicinos ir farmacijos institutą (dab. Bukarešto Karolio Davilos medicinos ir farmacijos universitetas), įgydamas gydytojo diplomą.
Nuo 1978 m. dirba Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Medicinos akademijos Endokrinologijos institute Cukrinio diabeto laboratorijoje. 1991 m. apgynė medicinos mokslų daktaro disertaciją. Vienas ir su bendraautoriais paskelbė per 400 mokslinių publikacijų. Nuo 2005 m. Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Endokrinologijos instituto direktoriaus pavaduotojas mokslui.
Lietuvos fotomenininkų sąjunga

Lietuvos fotomenininkų sąjunga, iki 1989 m. LTSR fotografijos meno draugija – Lietuvos fotografus jungianti visuomeninė kūrybinė organizacija.

Istorija

1933 m. Kaune įsteigta Lietuvos fotomėgėjų sąjunga veikė iki 1940 m. TSRS okupacijos. 1969 m. Vilniuje įsteigta Lietuvos fotografijos meno draugija buvo vienintelė tokio pobūdžio organizacija TSRS. Plėsdama savo veiklą, Fotografijos meno draugija 1971 m. įsteigė skyrius Kaune, Šiauliuose, Panevėžyje. 1973 m. duris atvėrė Vilniaus fotografijos galerija, 1979 m. parodinę veiklą pradėjo Kauno fotografijos galerija, dab. galerija „Fujifilm“. 1989 m. Lietuvos fotomeno draugijos pagrindu įsteigta Lietuvos fotomenininkų sąjunga. 2000 m. fotomenininkų sąjunga atidarė „Prospekto galeriją“, skirtą fotografijos meno eksponavimui ir propagavimui. Nuo 1993 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos (FIAP) narė. 2007 m. vienijo 250, 2009 m. – 300 narių.

Veikla

Lietuvos fotomenininkų sąjunga puoselėja Lietuvos fotografijos meną, rūpinasi lietuvių meninės fotografijos sklaida užsienyje, jos paveldu, gina savo narių autorines teises. Lietuvos fotomenininkų sąjunga rengia parodas Lietuvoje ir užsienyje, seminarus (nuo 1973 m., su 1974–1978 m. pertrauka rengiamas tarptautinis seminaras Nidoje), konferencijas, susitikimus, parodų ir leidinių aptarimus, leidžia fotoalbumus, knygas apie fotografiją, parodų katalogus, metraštį „Lietuvos fotografija: Vakar ir šiandien“, nuo 2000 m. – žurnalą „Fotografija“.
Centras Vilniuje, skyriai Kaune (nuo 1971 m.; pirmininkas Aleksandras Macijauskas, nuo 1978 m.) ir Klaipėdoje (nuo 1990 m.; pirmininkas Remigijus Treigys, nuo 2005 m.). Aukščiausia institucija – kas 4 metai šaukiamas suvažiavimas.
Galaktikų spiečius

Galaktikų spiečiai – galaktikų telkiniai, kurių narius sieja tarpusavė gravitacija. Galaktikų spiečiai susideda iš šimtų ar tūkstančių galaktikų. Vidutinė galaktikų spiečių masė ~ 10¹⁴–10¹⁵ Saulės masių, skersmenys – 5–15 milijonų šviesmečių.
Galaktikų spiečiai grupuojasi į galaktikų superspiečius, kurių skersmenys 200–600 milijonų šviesmečių. Erdvė tarp superspiečių beveik tuščia. Mūsų galaktika ir apie 30 kitų gretimų galaktikų sudaro Vietinę galaktikų grupę. Artimiausi mums galaktikų spiečiai – Mergelės, Pegaso, Persėjo, Berenikės Garbanų.
Mažesni telkiniai, turintys nuo kelių iki kelių dešimčių galaktikų, dažniausiai vadinami galaktikų grupėmis.
Kečujų kalba

Žodynas

Kai kurių kečujų kalbos žodžiai per ispanų kalbą pateko į kitas kalbas ir tapo tarptautiniais – koka, kondoras, guanas, lama, pampa, puma, chininas, vikunija ir gaučas.
Tereko kalnagūbris

Tereko kalnagūbris (rus. Терский хребет, čeč. РегIа, Теркан Дукъ, kabard. Тэрчытх) – kalnagūbris Rusijoje, Priekaukazėje, Tereko-Sunžos aukštumos sistemoje, driekiasi pagal dešinįjį Tereko krantą. Ilgis 165 km, driekiasi nuo Čečėnijos rytuose iki Kabardos-Balkarijos vakaruose. Aukštis siekia 707 m (Tokarevo kalnas Ingušijoje).
Šlaituose plyti velėninės stepės. Yra karštųjų versmių.
USV Eschen-Mauren

Dubleriai

Klubo dublerių komanda yra viena stipriausių Lichtenšteino dublerių futbolo komandų, ne kartą žaidusi taurės pusfinalyje.
Veltai

Veltai – Ptolemėjo II a. paminėta baltų gentis, gyvenusi Lietuvos ir Latvijos pajūryje, pietuose nuo Minijos žiočių iki Šventosios ir toliau, rytuose siekė Salantų apylinkes ir Jūros upės aukštupį. Veltai priskiriami I–V a. vakarų Lietuvos plokštinių kapinynų kultūrai. Geopolitinė padėtis lėmė, kad jie buvo glaudžiai susiję su Romos imperija, palaikė ryšius su kitomis ryčiau ir šiauriau gyvenusiomis baltų gentimis bei kaimynine Skandinavija.
Ulla Pia

Biografija

Ulla Pia karjerą pradėjo kaip grupių ir instrumentinių orkestrų Kopenhagoje vokalistė. Septintojo dešimtmečio viduryje dainininkė duetu dainavo su džiazo muzikos atlikėju Finn Ziegler; jau 1966-aisiais buvo pakviesta dalyvauti Danijos „Eurovizijos“ atrankoje Dansk Melodi Grand Prix. Jame atlikusi dainą „Stop – mens legen er go“, tapo šios atrankos konkurso nugalėtoja. Su šia daina atlikėja turėjo galimybę pasirodyti 11-ame „Eurovizijos“ konkurse, kuris vyko Liuksemburge. Tarptautiniame konkurse Ulla Pia daina „Stop – mens legen er go“ iš 18 dalyvių užėmė 14 vietą.
Kūrinys buvo įvertintas 4 taškais, nepaisant to, kad atlikėjos pasirodymą pagyvino šokėjai (tuo metu tai buvo gana retas reginys). Iki to laiko tai buvo blogiausias Danijos rezultatas šiame konkurse ir iš jo šalis pasitraukė 12-kai metų (iki 1978 m.). Po „Eurovizijos“ Ulla Pia išleido keletą singlų, pavyzdžiui, „Karina“ i„r Flower Power Tøj“ tapo labai populiarios Danijoje.
Muzikinę veiklą tęsė iki aštuntojo dešimtmečio, bet dėl šeimos įsipareigojimų ir pablogėjusios sveikatos dainininkė buvo priversta pasitraukti iš šou verslo.
Sandie Shaw

Sandie Shaw (tikrasis vardas Sandra Goodrich g. 1947 m. vasario 26 d. Dagenham gyvenvietėje, Essex) – Jungtinės Karalystės pop dainininkė. Iš kitų dainininkų išsiskyrė tuo, jog scenoje dainuodavo basomis.
1964 m. pasirodė pirmoji plokštelė As Long As You're Happy Baby, tačiau ji neatnešė didelės sėkmės. Tų pačių metų spalio mėnesį pasirodė singlas Always Something There To Remind Me, kuris tapo Sandie Shaw tramplinu į pripažinimą ir jau 1967 m. ji laikoma sėkmingiausia JK dainininke. 1967 m. balandžio 8 d. Sandie Shaw laimi Eurovizijos dainų konkursą Vienoje su daina Puppet on a String. Po studijų Oksfordo ir Londono universitetuose tampa psichoanalitike.
Ištikimybė (filmas)

Turinys

Klėja – jauna talentinga ir jau žinoma kanadietė fotografė, gauna darbą leidinyje, priklausančiame spaudos magnatui Liusjenui MakRojui, kadaise buvusiam jos motinos meilužiui. Lydėdama į Paryžių, motina ragina ją įsikurti ir greičiau sukurti šeimą.
Vieną dieną Klėja susipažįsta su Klevu – vaikiškų knygų redaktoriumi, dirbančiu tam pačiam MakRojui. Įsimylėjęs ją iš pirmojo žvilgsnio, Klevas atsisako vesti MakRojaus dukterį ir pasiperša jai. Klėja, kurios motina sunkiai serga, neatsilaiko prieš jo tiesmukumą bei paprastumą ir sutinka.
Pademonstravusi pirmąsias savo darytas nuotraukas, Klėja sulaukia kolegų sveikinimų. Nemo, jaunas paparacis, dirbantis viename MakRojaus leidinyje, įsimyli Klėją ir dėl jos palieka savo draugę ir meilužę Inesą. Kankinama naujai įsiplieskusios aistros, Klėja iš paskutiniųjų stengiasi atsispirti Nemo žavesiui ir likti ištikima Klevui...
Marienburgo pilis

Marienburgo arba Malborko pilis (vok. Ordensburg Marienburg, lenk. Zamek w Malborku) − XIII a. pastatyta Teutonų ordino pilis dabartinės Lenkijos šiaurėje, Malborke, prie Nogato upės. Plotas virš 20 ha. 
Nuo 1309 iki 1454 m. pilis buvo Vokiečių ordino didžiojo magistro rezidencija. Nuo 1457 iki 1772 m. su trumpomis pertraukomis buvo Lenkijos karalystės provincijos Karališkosios Prūsijos sudėtyje, buvo viena iš Lenkijos karalių rezidencijų. Po Lenkijos padalinimų 1772 m. atiteko Prūsijos karalystei. Po Antrojo pasaulinio karo vėl grįžo Lenkijai. Antrojo pasaulinio karo metu pilis stipriai nukentėjo, po karo buvo atstatyta ir restauruota. Šiuo metu pilyje veikia muziejus. Pagal plotą tai yra didžiausia plytinė pilis Europoje.
Marienburgo tvirtovė − viena didžiausių ir geriausiai išlikusių Viduramžių gynybinės ir rezidencinės architektūros pavyzdžių Vidurio ir Rytų Europoje, viena monumentaliausių bei įspūdingiausių plytinės gotikos ansamblių Europoje.
1997 m. Marienburgo pilis įrašyta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Žvėryno liepa

Žvėryno liepa – išskirtinio amžiaus liepa, auganti Vilniuje, Žvėryne, tarp T. Narbuto ir Gervių gatvių. Medis stūkso ant sodybinio namo T. Narbuto g. 20 sklypo ribos (nuo Gervių ir Paribio gatvių pusės), prie ūkinio pastato, į jį remiasi sklypą ribojanti tvora. Pro apkarpytą medžio lają pravesti elektros tiekimo laidai. Vienas aukščiausių medžių Žvėryne.
Žvėryno liepa nuo 1996 m. gegužės 29 d. yra Vilniaus miesto savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. 2014 m. liepos mėn. duomenimis, objektas nuorodomis nepažymėtas.
Marijus Gudynas

Biografija

1992–1998 m. studijavo KTU Statybos ir architektūros fakultete. 1997–1999 m. buvo Kauno rajono savivaldybės Tarybos sekretorius. 1999–2003 m. – regioninės plėtros atašė Lietuvos nuolatinėje atstovybėje prie ES.
2003–2005 m. dirbo VRM Regioninės politikos departamento direktoriaus pavaduotoju, vėliau buvo ministras patarėjas LR ambasadoje Baltarusijoje.
2006–2012 m. – URM Baltarusijos skyriaus vedėjas, Rytų kaimynystės politikos departamento direktoriaus pavaduotojas, šio departamento direktorius.
Nuo 2012 rugsėjo 5 d. – Lietuvos Respublikos generalinis konsulas Čikagoje.