google/wiki40b huggingface dataset:
Kauno menininkų namai

Kauno menininkų namai (KMN) – Kauno miesto profesionaliųjų menų centras, vykdantis kultūrinę veiklą, plėtojantis profesionalųjį meną, organizuojantis ir pristatantis visuomenei kultūrines programas. Steigėjas – Kauno miesto savivaldybės taryba.

Istorija

Namas V. Putvinskio g. 56, kuriame įsikūrę menininkų namai, statytas 1930 m. pagal architekto Vytauto Landsbergio-Žemkalnio projektą, Lietuvos valstybės lėšomis, buvo skirtas Vatikano diplomatinei atstovybei (nunciatūrai) Lietuvoje. Pirmajame aukšte į gatvės pusę buvo darbo kambarys, salonas ir valgomasis su žiemos sodu, patalpas skyrė mobilios pertvaros. Centriniame vestibiulyje prie įėjimo – laukiamasis su rūbine. Sparnuose buvo personalo kambariai. Antrasis aukštas neapėmė viso tūrio. Prie gatvės buvo miegamieji, vakarinėje pusėje – nedidelė koplyčia. Tačiau atstovybė pastate taip ir neįsikūrė. 1932 m. buvo atlikti neesminiai pakeitimai, namas pritaikytas vaikų ligoninei.
Sovietmečiu šiame pastate veikė vaikų darželis, nuo 1971 m. Kauno kultūros skyrius, nuo 1972 m. Kauno meno darbuotojų namai, nuo 1973 m. Kauno menininkų namai. 1972 m. ir 1979 m. rekonstruotas pagal architektų Z. Dargio, S. Savicko, J. Rakštienės projektus. 1972 m. ant šiaurės vakarų fligelio užstatytas antrasis aukštas (parodų salė), pirmajame aukšte, išgriovus pertvaras, įrengta kavinė, pietinėje pusėje padaryta salė su scena. 1979 m. šiaurės rytų sparne pakeista laiptų į rūsį vieta, įrengta rūbinė. Perkeltos kai kurios pertvaros antrame aukšte. 1980 m. langai papuošti vitražais (dail. Vytautas Banys), holas – keraminiu pano (dail. Aldona Keturakienė), salės lubos dekoruotos gipsatūromis. 
Nuo 1999 m. KMN veikia kaip biudžetinė kultūros įstaiga, išlaikoma iš miesto savivaldybės biudžeto. 2005 m. sukurtas informacinis profesionalaus meno portalas www.kamane.lt. Kauno menininkų namuose, vienintelėje Lietuvoje visas meno sritis pristatančioje įstaigoje, per metus įvyksta apie 200 renginių: koncertų, spektaklių, festivalių, konkursų, knygų pristatymų, kino, džiazo, folkloro, humoro, vokalinės muzikos vakarų, menininkų jubiliejų ir svarbių Lietuvos respublikos datų paminėjimų, taip pat seminarų, susitikimų. Jų metu savo kūrybą pristato žymiausi Lietuvos menininkai ir užsienio svečiai. Parodų salėje dailininkai ir fotografai, kitų vaizduojamojo meno sričių atstovai rengia personalines parodas, performansus. Nuo 1998 m. namams vadovauja Viktoras Valašinas.
Zabluduvas

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1795 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai. 1507 m. įkurta Zabluduvo Marijos Dangun Žengimo parapija. 1525 m. įkurta Zabluduvo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija. 1550 m. šioje vietovėje buvo pastatyti rūmai. 1553 m. dėka Grigaliaus Chodkevičiaus gyvenvietei buvo suteiktos Magdeburgo teisės, kurias patvirtino karalius Žygimantas Augustas. 1599 m. Chodkevičiai už 30,000 grašių pardavė miestą Kristupui Radvilai Jaunajam. Radviloms miestas priklausė iki XIX a. amžiaus. 1608 m. Kristupas Radvila Jaunasis pradėjo finansuoti mieste pradėjusius veikti kalvinistus. XVI a. daugelis miesto gyventojų perėjo į reformatų tikėjimą. 1654 m. karalius Jonas Kazimieras Vaza patvirtino miesto teises ir suteikė miestui Zabluduvo miesto herbą. 1659 m. gruodžio 25 d. miestas buvo nusiaubtas Rusijos kariuomenės. 1685 m. mieste kilo gaisras, kurio metu sudegė didelė dalis miesto pastatų. 1748 m. mieste buvo pastatyti barokiniai rūmai. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1807-1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842-1914 m. Gardino gubernijai. 1805-1840 m. pastatyta mūrinė klasicistinio architektūros stiliaus Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia. 1847-1855 m. pastatyta Zabluduvo Marijos Dangun Žengimo cerkvė. XIX a. įkurtos Zabluduvo Naujosios žydų kapinės. XIX a. pabaigoje apie 60 % miesto gyventojų buvo žydai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1915 m. rugpjūčio 15 d. vokiečių kariuomenė susprogdino mieste stovėjusius rūmus. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. Iki II pasaulinio karo veikė Zabluduvo Senosios žydų kapinės. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Zabluduvo rajonui. 1941-1945 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Per II pasaulinį karą buvo nužudyta apie 1,400 miesto žydų, kurie sudarė 50 % miesto gyventojų. 1941 m. birželio 24 d. buvo susprogdinta medinė Zabluduvo sinagoga, pastatyta XVII a. pradžioje. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Angelai ir demonai

Turinys

Harvardo profesorius Robertas Lengdonas iškviečiamas į Šveicarijos organizaciją CERN (Organisation Européenne pour la Recherche Nucléaire – Europos Atominių Tyrimų Organizacija) tirti keistos žmogžudystės. Paaiškėja, kad ant kūno ištatiuravęs ambigramą „Illuminati“ ir dar kitaip žiauriai išdarkęs nužudytojo Leonardo Vetros kūną žmogus pavogė iš laboratorijos slaptą ir labai galingą masinio naikinimo ginklą, kuris 24 val po pavogimo sprogs. Sprogmuo paslepiamas Vatikane, kuriame tuo metu vyksta popiežiaus rinkimai – konklava. Robertas Lengdonas, padedamas nužudytojo dukters Viktorijos Vetros, keliauja po Romą ir bando aptikti Iliuminatų slėptuvę.
Virama

Virama (skr. विराम = virāma) – brahmi rašto sistemose naudojamas diakritinis ženklas, kuriuo panaikinamas su priebalsiu einantis garsas [a]. Devanagari rašte virama žymima žemyn į dešine nukreiptu brūkšneliu po raidės ्, pvz., priebalsis क tariamas [ka], tačiau pridėjus viramą क् tariamas [k]. Sanskrite virama iš esmės naudojama tik žodžių pabaigoje, nes priebalsiai, einantys vienas po kito sudaro ligatūras. Be to, net jei žodis baigiasi priebalsiu, dažniausiai pagal sandhi taisykles jis susijungia su sekančiu žodžiu.
Dėl techninių apribojimų, dalis ligatūrų, pavyzdžiui, ṭṭha kompiuteriuose nėra atvaizduojamos, tuomet naudojamas variantas su virama ट्ठ.
Mediniai laiptai

Trumpas turinys

Poetinė dramoje pagrindinis herojus Vilius ir jo naujoji mergina Monika trumpam atvyksta į Nidą. Jie Nidoje nori atšvęsti Monikos 22-ąjį gimtadienį ir prieš kelionę svetur įsitikinti abipusių jausmų tikrumu. Vilius tiki, kad Nida ne sezono metu yra ypatinga vieta, paslaptinga laiko ir gamtos oazė, kurioje išsigrynina jausmai ir žmogus geriau pažįsta save. Vilius ir Monika pajunta Laiko ir Likimo siunčiamus ženklus. Jaunuoliai atsiduria keistoje, jiems netikėtoje erdvėje, kurią valdo Tomas, paslaptingasis Tomo Mano namelio šeimininkas. Tomas yra tarsi už laiko ribų gyvenanti didžiojo rašytojo Tomo Mano dvasia, kuri suteikia Viliui galimybę dar kartą išgyventi praeitį ir suvokti padarytų klaidų pasekmes. Susitikimas su praeitimi bei padarytų klaidų suvokimas skaudžiai paveikia dabartinius Viliaus ir Monikos santykius. Praeitis tarsi ištikimas šuo lydi juos į ateitį.

Pripažinimas

Filmo „Mediniai laiptai“ pirmojo varianto (93 min.) premjera įvyko 1993 m. tarptautiniame kino festivalyje Kotbuse, Vokietijoje. 1995 m. filmo antrasis variantas (56 min.) laimėjo konkursą Maskvoje ir buvo pristatytas JAV Kino meno akademijai, studentiškajam Oskarui (Student Academy Award).
Gvajakilis

Istorija

Gvajakilį 1537 m. įkūrė ispanų keliautojas Fransiskas de Oreljana (Francisco de Orellana).
Anelė Čepukienė

Anelė Čepukienė-Čenkutė (1904 m. birželio 6 d. Puodžiai, Varėnos valsčius – 1980 m. spalio 17 d. Pavilkiai, Šilutės raj., palaidota Pagėgiuose) – Lietuvos tautosakos pateikėja, pasakotoja ir dainininkė.

Kūryba

Užrašinėjo tautosaką pati, yra padainavusi apie 500 dainų, papasakojusi apie 20 pasakų, sakmių, pateikusi smulkiosios tautosakos (150 mįslių, 360 patarlių). Sukūrė eilėraščių, apsakymų, autobiografinių vaizdelių.
TSRS sekso nėra

„TSRS sekso nėra“ (rus. В СССР секса нет) – frazė, kurios pradžia buvo vienos televizijos tilto Leningradas-Bostonas (1986 m.) dalyvės pasisakymas.

Frazės atsiradimo istorija

1986 m. televizinių laidų vedėjai Vladimiras Pozneris ir Filas Donahju organizavo pirmą TSRS-JAV televizijos tiltą, kurio metu ir nuskambėjo ši frazė. Yra dvi šios frazės atsiradimo versijos, kurios viena kitai prieštarauja.
Pagal pirmą versiją viena amerikietė pasakė, kad dėl Afganistano karo tarybinės moterys turi nustoti mylėtis su savo vyrais – dėl to vyrai atsisakys kariauti. Į tai Liudmila Nikolajevna Ivanova pasakė daugmaž taip: „TSRS sekso nėra, o yra meilė. Ir jūs per Vietnamo karą miegojote su savo vyrais“. Vėliau suredaguotas televizijos tilto įrašas buvo parodytas per tarybinę televiziją kaip tiesioginis įrašas. Redaguotoje versijoje Ivanovos atsakymas buvo sutrumpintas iki žodžių „TSRS sekso nėra“.
Pagal kitą versiją per televizijos tiltą buvo aptariamos nuogybės televizijoje. Šiame kontekste Ivanova pasakė: „TSRS sekso nėra televizijoje“, bet sakinio galą užgožė televizijos tilto dalyvių juokas, dėl ko atsirado tokia garsi frazė.
Pati Liudmila Ivanova ne vieną kartą perpasakodavo pirmąją versiją.

Liudmila Ivanova – bibliografiniai duomenys

Liudmila Nikolajevna Ivanova 1986 m. dirbo administratore viešbutyje „Leningradas“ ir buvo „Tarybinių moterų komiteto“ narė. 1989 m. ji atidarė Leningrade uždarą klubą „Sudarnia“. Dabar Liudmilai Nikolajevnai priklauso kavinė Peterburge. Pagal Ivanovos žodžius, turistinės firmos siūlo Peterburgo svečiams aplankyti kavinę, kurios savininkė yra moteris, neigusi sekso egzistavimą TSRS.
Lawrence Alma-Tadema

Lorensas Alma-Tadema (angl. Lawrence Alma-Tadema, 1836 m. sausio 8 d., Dronrijp km., Fryzija – 1912 m. birželio 25 d., Visbadenas) – iš Nyderlandų kilęs Anglijos istorinio žanro tapytojas.

Biografija

Lorensas Alma-Tadema gimė 1836 m. sausio 8 d., Dronrijp kaime Fryzijoje, Nyderlanduose. Jo tėvas buvo notaras. 1852 − 1856 m. L. Alma-Tadema mokėsi Antverpeno akademijoje pas belgų istorinį tapytoją Hendrik Leys ir 1859 m. padėjo jam su užsakymu freskoms Antverpeno rotušėje. Iš pradžių L. Alma-Tadema tapė istorines scenas iš Merovingų laikų. 1863 m. apsilankęs Pompėjoje pakeitė savo temas, atiduodamas pirmenybę Sen. Romos, Graikijos ir Egipto scenoms. 1870 m. jis persikėlė į Angliją, 1873 m. tapo D. Britanijos piliečiu. Jo paveikslai iš karto buvo sėkmingi, dailininkas gyveno prabangiai name Londone, kurį pertvarkė taip, kad jis panašėtų į Pompėjos Sen. Romos patricijų vilą. 1879 m. L. Alma-Tadema buvo priimtas į Britanijos karališkąją akademiją. 1899 m. karalienė Viktorija pakėlė jį į riterius (suteikė „sero“ titulą). 1905 m. apdovanotas karališkuoju Nuopelnų ordinu. Lorensas Alma-Tadema mirė 1912 m. birželio 25 d. Visbadene, Vokietijoje. Palaidotas Šv. Pauliaus katedroje Londone.
Savo paveiksluose dailininkas kruopščiai vaizdavo antikos laikų kostiumus, marmurinės architektūros elementus, tapė gražias moteris. Temos apėmė kasdienes, labai idealizuotai pavaizduotas antikinio pasaulio kultūrų gyvenimo scenas. L. Alma-Tademos paveiksluose nebuvo paslėptų ar moralizuojančių prasmių, kritikai dailininką kaltino tuštumu. Po mirties dailininkas greitai buvo beveik užmirštas, susidomėjimas jo kūryba išaugo po 1970 m. Jo paveikslai padarė įtakos Holivudo kino filmams, kuriuose vaizduojami Sen. Romos ir Graikijos laikai. L. Alma-Tadema su pirmąja žmona Marie-Pauline Gressin Dumoulin susilaukė dviejų dukterų: literatės Laurensės (1865–1940) ir tapytojos Anos (1867–1943). Po pirmosios žmonos mirties dailininkas 1871 m. vedė antrą kartą − tapytoją Laura Theressa Epps (1852–1909), kuri pozavo daugeliui Lorenso paveikslų.
SuperH

SuperH (arba SH) yra Hitachi sukurta 32 bitų RISC tipo instrukcijų rinkinio architektūra. Ji yra realizuota įvairiuose mikrovaldikliuose ir mikroprocesoriuose, kurie daugiausiai buvo naudojami įterptinėse sistemose.

Istorija

SuperH procesorių šeima buvo sukurta XX a. dešimto dešimtmečio pradžioje Hitachi kompanijoje. SH-1 ir SH-2 paremti mikrovaldikliai ir procesoriai buvo naudojami Sega Saturn ir Sega 32X žaidimų konsolėse. Šie procesoriai vykdė 16 bitų instrukcijas, bet naudojo 32 bitų registrus ir adresavimą, kas leido išlaikyti didelį kodo kompaktiškumą ir taupyti tuo metų brangią atmintį.
Keletą metų vėliau buvo sukurtas SH-3 branduolys. Jis turėjo pakeistą pertraukimų koncepciją, atminties valdymo įrenginį (memory management unit) ir modifikuotą spartinančiosios atminties koncepciją. SH-3 branduolyje taip pat buvo realizuotas skaitmeninio signalų apdorojimo modulis, pavadintas SH-3-DSP. Praplėstas adresavimas efektyviam skaitmeninių signalų apdorojimui ir specialūs akumuliatoriai leido sujungti RISC ir DSP procesorių savybes. Iš SH-3-DSP kilęs modulis vėliau buvo perkeltas ir į senesnį SH-2 branduolį bei pavadintas SH-DSP.
Sega Dreamcast žaidimo konsolei Hitachi sukūrė SH-4 architektūrą. Superskaliarinis instrukcijų vykdymas ir vektorinis slankaus kablelio procesorius (FPU) buvo pagrindinės šio procesoriaus branduolio naujovės. SH-4 paremti lustai buvo pristatyti 1998 metais. Jie taip pat buvo naudojami SEGA Naomi žaidimų automate ir ultra mobiliame Compaq Aero 8000 kompiuteryje.
SH-3 ir SH-4 architektūros palaiko tiek didėjančią, tiek mažėjančią baitų seką žodyje.
2001 metų pradžioje Hitachi ir STMicroelectronics suformavo intelektualinės apsaugos kompaniją – SuperH, Inc., kuri turėjo licencijuoti SH-4 branduolius kitoms kompanijos bei vykdė 64 bitų SH-5 architektūros kūrimą. 2004 m. SuperH kompanija pardavė architektūros intelektualines teises „Renesas Technology“ kompanijai, kuri tapo 2010 m. tapo „Renesas Electronics“.
SH-5 dizainas palaikė du vykdymo režimus. SHcompact režimas buvo suderinamas su SH-4 instrukcijų rinkiniu. Tuo tarpu SHmedia režimas labai skyrėsi nuo ankstesnių SH procesorių. Jis vykdė 32 bitų instrukcijas, turėjo šešiasdešimt keturis 64 bitų sveikojo skaičiaus registrus ir buvo papildytas SIMD instrukcijų rinkiniu.
2003 m. SH-2 – SH-4 pagrindu buvo sukurtas naujas superskaliarinis SH-X branduolys, kuriame buvo realizuotas bendras instrukcijų rinkinys iš praėjusių architektūrų.
Šiuo metu SuperH architektūros vystymu, palaikymu ir galutinių produktų gamyba užsiima „Renesas Electronic“ kompanija, kuri buvo suformuota susijungus Hitachi ir Mitsubishi puslaidininkių padaliniams.
Elena Apolonija Masalskaitė

Valdos

1795 m. kovo 28 d. jai buvo perduota Telšių apskrityje buvusi dėdės Ignoto Jokūbo Masalskio Plungės ekonomija su Darbėnų, Grūšlaukės, Kretingos, Palangos, Plungės dvarais ir Tarvydų kaimu. Darbėnų ir Palangos dvarus, vykdydama dėdės testamentą, perleido pusbroliui, tetos Kotrynos Masalskytės-Niesiolovskos sūnui, generolui Pranciškui Ksaverui Niesiolovskiui, o Kretingos, Grūšlaukės, Plungės dvarus ir Tarvydų kaimą užrašė vyrui V. Potockiui.
Vandeniniai strazdai

Išvaizda

Tai vieninteliai šio būrio paukščiai, sugebantys nardyti ir plaukioti po vandeniu. Nedideli, apkūnūs, trumpa uodega ir stipriomis kojomis. Kūno ilgis 14-22 cm, masė 40-90 g.

Biologija

Gyvena poromis ir pavieniui. Didesnių būrių niekada nesudaro.

Lizdas

Lizdą įsirengia apgriuvusiuose upių šlaituose. Lizdas didelis, rutuliškas, iš samanų susuktas.

Mityba

Minta vandenyje ir šalia vandens aptinkamais bestuburiais.

Paplitimas

Paplitę kalnuotose Amerikos, Azijos, Europos vietovėse bei Afrikos Atlaso kalnuose.
Šeimoje 1 gentis ir 5 rūšys.
Adolfas Grajevskis

Biografija

Kilęs iš dvarininkų šeimos. Mokėsi Palangos progimnazijoje ir Mintaujos gimnazijoje. 1896 m. įstojo į Peterburgo universiteto Matematikos ir fizikos fakultetą, vėliau perėjo į Teisės fakultetą, kurį baigė 1902 m.
1902–1904 m. Juozapo Montvilos Žemės ūkio banko darbuotojas, nuo 1905 m. vertėsi advokato praktika Kaune, Tauragėje.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Priklausė Seimo lenkų frakcijai.
Pasibaigus seimo kadencijai, vertėsi advokato praktika Tauragėje, gyveno Papinaujos dvare. Po Antrojo pasaulinio karo išvyko į Lenkiją.  Senatvėje rašė poeziją.
Degimai (Naujoji Ūta)

Istorija

Šiame kaime gimė ir augo Lietuvos partizanai Juozas Uleckas-Naktis (g. 1918 m., žuvo Žiūriškių miške 1945 m. sausio 5 d.) ir Klemensas Uleckas-Vakaras (1929 m., žuvo Klebiškio k. 1955 m. liepos 21 d.).
Sovietmečiu kaime buvo pastatyta galvijų ferma, vėliau – po privatizavimo buvo įkurtas lapynas, kuris egzistavo tik keletą metų. 2017 m. kaimas buvo panaikintas.
Lekėčių herbas

Aprašas

Herbo žaliame lauke penkios auksinės, tarpusavyje sujungtos medžio įpjovos su auksiniu lašu apačioje. Herbas pažymi sakų rinkimą.

Istorija

1999 m. balandžio 2 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 370. Herbo etalono autorius – dailininkas Raimondas Miknevičius.
Velja Lavelja

Velja Lavelja (angl. Vella Lavella) – sala Saliamono salyne, Naujosios Džordžijos salų grupėje. Priklauso Saliamono Saloms, Vakarų provincijai. Yra į šiaurės vakarus nuo Naujosios Džordžijos, rytuose Veljos įlankos atskirta nuo Kolombangaros. Plotas – 652 km².
Saloje gyvena ~9000 žmonių. Dauguma jų kalba papuasų kalboms priklausančia bilua kalba. Pagrindinės gyvenvietės – Kumbolija, Mbarakoma, Mbilua.
1943 m. saloje vyko nuožmūs jūrų ir sausumos mūšiai tarp JAV ir Japonijos. Yra karinės bazės liekanos.
Keltiberų karas

Keltiberų karas – konfliktas tarp Romos ir keltiberų genčių Iberijos pusiasalyje vykęs 197–179 m. pr. m. e.

Priešistorė

Iberijos pusiasalis kartu su Šiaurės Italija buvo vienas pagrindinių Antrojo pūnų karo, konflikto tarp romėnų ir Kartaginos, karo teatrų. Karo metu į Iberijos pusiasalį atvyko pirmosios didelės romėnų karinės pajėgos. Pralaimėjusi Antrąjį Pūnų karą Kartagina buvo priversta atsisakyti pretenzijų į Iberijos pusiasalį, o romėnai 197 m. pr. m. e. ten įsteigė dvi savo provincijas.

Karo eiga

Įsteigdami dvi savo provincijas romėnai pademonstravo keltiberams, kad jie Iberijos pusiasalyje pasirodė ne laikinai, vykstant kovoms su Kartagina, tačiau planuoja čia pasilikti ilgam. Ypač romėnus domino dideli sidabro ištekliai, kurie čia anksčiau buvo atvilioję ir kartaginiečius. Jau tais pačiais metais, kai buvo įsteigtos provincijos, kilo keltiberų sukilimas. 195 m. pr. m. e. Markui Porcijui Katonui Vyresniajam pavyko keltiberus sumušti. 191–189 m. pr. m. e. Lucijus Emilijus Paulius nuslopino sukilimą Ispanijos pietuose. 181 m. pr. m. e. sukilo keletas keltiberų genčių (lusonai, belai ir titai). Po to, kai juos nugalėjo Tiberijus Grakchas Vyresnysis sukilimas buvo galutinai nuslopintas (179 m. pr. m. e. sudaryta sutartis su lusonais).

Reikšmė

Laimėję kaltiberų karą romėnai dar ne visiškai kontroliavo Iberijos pusiasalį. Po keltiberų pralaimėjimo 20 metų truko santykinė ramybė, tačiau 154 m. pr. m. e. kilęs Ispanijos karas (truko iki 133 m. pr. m. e.) atnaujino konfliktą tarp keltiberų genčių ir Romos. Tik Julijui Cezariui 60 m. pr. m. e. iš Olisipo (Lisabona) pavyko nuslopinti paskutinius portugalų genčių pasipriešinimo likučius.
Klyksmas 4

Siužetas

Praėjus penkiolikai metų nuo pirmųjų žudynių Vudsboro miestelyje vėl brutaliai nužudomos dvi paauglės. Tuo pačiu metu į gyvenvietė po dešimties metų grįžta visų buvusiųjų žudikų pagrindinė auka Sidnė Preskot. Jos knygos pristatymo metu policija paskelbia apie dviejų studenčių mirtį, o nusikaltimo įrankiai randami Preskot automobilio bagažinėje. Sidnė saugumo sumetimais apsistoja savo giminaičių, tetos ir jos dukros, namuose, kur jas stebi policija, bet žudynės nesiliauja. Galiausiai Vudsboro žudynių ekspertė Geilė Weaters pradeda ieškoti maniako. Bandydama jį susekti Weaters aptinka slaptas žudiko kameras ir padaro išvada, jog šįkart žudikas perkuria filmą Dūris (Surealus filmas pateikiamas kaip filmų serijos Klyksmas analogas). Galiausiai kuomet Preskot susiduria su žudiku maniaku paaiškėja, kad tai jos dukterėčia siekianti Sidnės išpopuliarėjimo XX a. devintame dešimtmetyje per pirmąsias žudynes. Nors Sidnės giminaitė Džil Roberts ją ir nuduria, ji vis tiek išgyvena ligoninėje, kur Džil dar sykį sugrįžta ją nužudyt. Galutinėje scenoje su žudike susitinka visi svarbiausi filmų serijos veikėjai: Sidnė Preskot, Geilė Weaters ir Dwight'is Railis. Po įnirtingos kovos Džil nušaunama.
Stanislovas Goštautas

Biografija

Didikas, grafas, kilęs iš Goštautų giminės. Tėvas Albertas Goštautas, motina kunigaikštytė Sofija Verejskaja, žmona Barbora Radvilaitė. Vaikų neturėjo ir jam mirus didikų Goštautų giminė baigėsi.
Iš tėvo ir senelio paveldėjo daug valdų. Jam priklausė giminės tėvonija Geranainys, Petrylovičiai, Medininkai, Tikocinas, Darsūniškis, Kėdainiai, Liubčiai, Mėguva, Alšėnai, Dargiškiai, Biržai, Trakai, Dieveniškės, Radoškovičiai, Kotlovas, dvarai prie Lucko, Horodlės ir kiti.
Juozas Liūdžius

Biografija

1911 m. baigė Marijampolės gimnaziją, įstojo į Peterburgo universitetą. Po metų persikėlė į Maskvą ir 1916 m. baigė teisės studijas Maskvos universiteto Teisės fakultete. Studijų metais bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje.
1918 m. lapkričio mėn. išrinktas Šakių apskrities komiteto pirmininku. Nuo 1919 m. Šakių apskrities teismo tardytojas, 1920 m. Marijampolės apygardos teismo prokuroro pavaduotojas, 1920–1921 m. tardytojas ypatingai svarbių bylų tardytojas. 1921 m. lapkričio mėn. – 1940 m. vasario mėn. advokatas. 1920–1925 m. Marijampolės realinėje mokykloje dėstė politinę ekonomiją ir teisę, 1923–1924 m. mokyklos direktorius. 1940–1944 m. liepos mėn. Vilniaus apygardos teismo teisėjas, 1940 m. rugpjūčio – 1941 m. kovo mėn. teismo pirmininkas, nuo 1943 m. liepos mėn. teismo skyriaus pirmininkas. 1940–1943 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete dėstė civilinės teisę; nuo 1940 m. profesorius.
1944 m. liepos mėn. pasitraukė į Vokietiją. 1947 m. atvyko į JAV, Klyvlendą. Bendradarbiavo išeivijos spaudoje laikraščiuose „Mintis“, „Naujienos“, „Keleivis“, „Darbas“. Paskelbė straipsnių lietuvių išeivijos politiniais klausimais, apie toleranciją, liberalizmą, demokratiją, klerikalizmą; reiškėsi kaip nuosaikaus socialistinio mąstymo ir etinio humanizmo atstovas. Dalyvavo JAV lietuvių bendruomenės veikloje, vadovavo jos valdybos Centriniam skyriui.
Jonas Skuminas Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės, Skumino šakos. Tėvas Juozapas Skuminas Tiškevičius, motina Teresė Ščit. Broliai Kristupas Skuminas Tiškevičius, Kazimieras Skuminas Tiškevičius

Valstybės tarnyba

1755 m. Kiermelio seniūnas.
Ričardas Piličiauskas

Ričardas Piličiauskas (g. 1969 m. Alytuje) – teisėjas, Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (LVAT) pirmininkas.

Biografija

1987 m. baigė Alytaus miesto 5-ąją vidurinę mokyklą, 1993 m. – teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1993 m. liepos iki 1994 m. gruodžio UAB „Auditoriai ir konsultantai" juristas, nuo 1993 m. rugsėjo iki 2000 m. rugpjūčio VU Teisės fakulteto Valstybės ir teisės teorijos katedros asistentas, nuo 1995 m. kovo iki 1995 m. gegužės LR Seimo Valstybės ir teisės komiteto padėjėjas. Nuo 1995 m. gegužės iki 1999 m. balandžio Vilniaus m. 2-ojo apylinkės teismo teisėjas, nuo 1999 m. liepos iki 2000 m. gruodžio Aukštesniojo administracinio teismo teisėjas, nuo 2000 m. gruodžio iki 2008 m. kovo LVAT teisėjas, nuo 2008 m. kovo LVAT pirmininko pavaduotojas, l. e. pirmininko pareigas.

Šaltiniai

Biografija