google/wiki40b huggingface dataset:
Magiškojo rato advokatai

Magiškojo rato advokatų kontoros (angl. Magic Circle) – 5 pirmaujančios Jungtinė Karalystės teisinių paslaugų įmonės.

Pasiekimai

Nuo 2006 m. pirmosios 4 kontoros pateko tarp 7 didžiausių pasaulio advokatų kontorų (2006 m. Clifford Chance buvo didžiausia pagal apyvartą advokatų kontora).
Slaughter and May užėmė tik 35 vietą. Magiškojo rato advokatų kontoros metai iš metų gaudavo didžiausius pelną, skaičiuojant kiekvienam įmonės partneriui tenkantį pelną.
Pasak JAV verslo portalo Vault.com, 2006, 2007 ir 2008 Slaughter and May buvo laikoma prestižiškiausia darbdaviu visoje J. Karalystėje.
Kontorų apyvartų bei pelno skirtumai aiškinami skirtinga tarptautine strategija. Slaughter and May išskirtinumą iš kitų Magiškojo rato kontorų lemia tarptautinis Geriausių draugų ("Best Friends") tinklas, į kurį įeina nepriklausomai veikiančios pirmaujančios kontoros atitinkamose valstybėse. Tai leidžia Slaughter and May pasiekti aukštesnį rentabilumą palyginti su likusių Magiškojo rato narių, besiplečiančių agresyviai užsienyje steigiant atstovybes.

Kritika

Šios kontoros patenka tarp prestižiškiausių solisitorių kontorų Anglijoje ir Velse, pasižymi didžiausiu pelnu (skaičiuojant 1 partneriui arba 1 advokatui tenkantį pelną) tarp Jungtinės Karalystės kontorų. Tiesa, Magiškojo rato kontorų lyderiavimu abejojama, lyginant Londone veikiančių didžiųjų juridinių JAV kontorų atstovybių rodiklius, pagal kuriuos šios kontoros pasiekia žymiai mažesnę apyvartą, tačiau moka daug didesnius atlyginimus.
Vasario 12

Vardadieniai

Aleksiejus – Benediktas – Deimantė – Deimilas – Deimilė – Elmis – Eulalė – Eulalija – Mantas – Mantmina – Mantminas – Rainoldas – Reginaldas – Renalda – Renaldas
Mikkelin Kissat

Istorija

1999–2001 m. buvo prisijungęs prie FC Mikkeli klubo.
Stasys Pundzevičius

Biografija

1913 m. baigęs Panevėžio realinę mokyklą, 1913-1915 m. studijavo Kijevo komercijos institute. 1916 m. mobilizuotas ir pasiųstas į Orenburgo karo mokyklą, kurią baigęs, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės pulkuose, dalyvavo I pasaulinio karo kovose Šiaurės fronte. 1918 m. pateko į vokiečių nelaisvę.
1918 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1919 m. pradžios tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Dalyvavo kovose su bolševikais ir bermontininkais. 1919–1920 m. Pirmosios brigados vado Prano Liatuko, vėliau Pirmosios divizijos vado Kazio Ladigos adjutantas. Kartu su Juozu Lanskoronskiu parengė operacijų planus Giedraičių-Širvintų kautynėms, kurios sėkmingai buvo pravestos vadovaujant gen. Edvardui Adamkakavičiui ir gen. Silvestrui Žukauskui. 1920 m. perėjo dirbti į krašto apsaugos ministro kanceliariją. 1921–1922 m. Ketvirtosios pėstininkų divizijos štabo viršininkas. 1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1922 m. Vyriausiojo štabo Operacijų skyriaus viršininkas. 1923–1925 m. mokėsi Čekoslovakijos karo akademijoje. 1925–1927 m. Penktojo pėstininkų pulko vadas. Be to, Lietuvos karininkų Ramovės seniūnų tarybos narys, Karo mokslo draugijos centro tarybos narys.
1927–1934 m. Lietuvos karo aviacijos viršininkas. Jam vadovaujant 1928–1929 m. Lietuvos karines oro pajėgas papildė 15 modernių itališkų naikintuvų „Fiat“ ir 20 lengvųjų bombonešių „Ansaldo“ bei pirmieji Antano Gustaičio sukonstruoti lėktuvai ANBO-3 ir ANBO-4. Suformuotos dvi naujos eskadrilės, įrengtas Zoknių aerodromas prie Šiaulių. 
1935 m. paskirtas Antrosios divizijos vadu, kartu ir Kauno įgulos viršininkas. Vėliau Trečiosios pėstininkų divizijos štabo viršininkas Šiauliuose, nuo 1935 m. rugpjūčio mėn. Pirmosios pėstininkų divizijos vadas Panevėžyje. 1935 m. brigados generolas, nuo 1938 m. divizijos generolas. Nuo 1939 m. balandžio 1 d. iki 1940 m. birželio 15 d. Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo viršininkas.
1939 m. spalio 18 d. kartu su Lietuvos kariuomenės vadu generolu S. Raštikiu pasirašė Kariuomenės vado įsakymą Nr. 42 dėl Lietuvos karių įžengimo į Vilnių.
TSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. gruodžio 16 d. iš kariuomenės atleistas. Buvo sekamas NKVD. Prasidėjus Birželio sukilimui, nuo 1941 m. birželio 24 d. krašto gynybos tarybos narys. 1944 m. su šeima per Vieną pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. apsigyveno JAV, Niujorke. Emigracijoje visą laiką pagrinde pradirbo sodininku ir slaugė sergančią žmoną. 1947-1955 m. buvo paieškomas KGB. 
Mokėjo lietuvių, rusų, lenkų, čekų, vokiečių, prancūzų ir anglų kalbas.
Mirė 1980 m. spalio 20 d. Niujorke, Great Neck. Kartu su žmona palaidotas Saint Charles kapinėse Niujorke.

Generolo S. Pundzevičiaus paties rašytas savo gyvenimo aprašymas (CV) JAV:

Apklausa JAV Kongreso komitete

Generolo S. Pundzevičiaus 1953-09-21 apklausa JAV Kongreso House Baltic Committee dėl Lietuvos okupacijos aplinkybių. 
Apklausos protokolo vertimą į lietuvių kalbą žr. čia
Kanjoningas

Kanjoningas (angl. canyoning) – ekstremalaus sporto, sportinio turizmo kalnuotose vietovėse rūšis, susijusi su leidimusi kriokliais, laipiojimu uolomis, čiuožimu ar šokinėjimu nuo uolų į vandenį, brovimusi per plyšius ir pan.
Tai aštrių įspūdžių mėgėjų pramoga, reikalaujanti ne tik specialaus pasiruošimo, bet ir atitinkamos įrangos, pradedant virvėmis, karabinais ir baigiant šalmais, spec. nardymo kostiumais ir pirštinėmis.
Šio tipo turizmo pavojams priklauso ne tik tikimybė prisitrenkti, bet ir įstrigti plyšyje, perkaisti (hipertermija), peršalti (hipotermija), būti nuneštam vandens srauto ir t. t. O kartais vienintelis kelias pasitraukti iš trasos – ją užbaigti iki galo.
Kanjoningui tinkamų trasų yra visuose žemynuose (taip pat ir Antarktidoje), bet viena iš smagiausių – Meksikoje, vadinama Hidrofobija, Čipitino (Chipitin) upės kriokliai prie Matakaneso (Nuevo Leono valstija).
Jonas Šeštokas

Biografija

Gimė 1910 m. gruodžio 28 d. Užupio kaime (Vilkaviškio rajonas). 1932 m. baigė Kybartų gimnaziją. Po to įstojo į Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Matematiko – gamtos fakultetą. 1940 m. jį baigė ir liko dirbti Zoologijos katedroje. Nuo 1939 m. dirbo joje laborantu, vėliau asistentu. Taip pat dėstė biologiją Vilniaus miškų ūkio mokykloje. Karo metais pasitraukė į Lenkiją, kur vykdė paukščių tyrimus Lenkijos mokslų akademijos ornitologijos skyriuje ir Vroclavo universitete. 1963 m. grįžo į Lietuvą ir įsidarbino Zoologijos ir parazitologijos institute. Čia dirbo jaunesniuoju, vėliau (nuo 1974 m.) vyresniuoju moksliniu bendradarbiu (iki mirties). 1970 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto taryboje apsigynė biologijos mokslų kandidato disertaciją "Upinių vėžių paplitimo, resursų ir reprodukcijos galimybių tyrimai Lietuvos TSR". Tyrė vėžių ekologiją, jų išteklius, gausumo mažėjimo priežastis, vandens teršimo poveikį. Parengė plačiažnyplių ir siauražnyplių vėžių jauniklių išsaugojimo biotechniką. Mirė 1986 m. rugsėjo 4 d., palaidotas Vilniuje, Rokantiškių kapinėse.
Laima Juzėnienė

Biografija

Ukmergės Užupio vidurinės mokyklos lietuvių kalbos mokytoja.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Ukmergės rajono skyriaus narė, 2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotoja.
Vitalis Obrikas

Biografija

2003 m. baigė Šiaulių universitetą, miškininkas.
BĮ UAB „Sanitex“ vyr. vadybininkas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Agnesa, vaikas Deimiras.
Sikūniai

Istorija

1653 m. minimas „de Sicun” Videniškių krikšto metrikų knygoje. Priklauso Alantos parapijai.
Viktorija Lipnickaitė

Viktorija Lipnickaitė-Baulienė (g. 1926 m. sausio 1 d. Semeliškėse) – Lietuvos baleto artistė.

Biografija

1936–1940 m. mokėsi Valstybės teatro baleto studijoje Kaune. 1942–1944 m. Vilniaus operos trupės baleto artistė, 1944–1965 m. Lietuvos operos ir baleto teatras solistė.
Miroslavo herbas

Aprašas

Herbo mėlyname lauke sidabrinė kylanti koplyčia su auksiniu kryžiumi stogo viršuje ir auksiniu varpu arkoje.

Istorija

2004 m. vasario 4 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 363.
Herbo etalono autorius - dailininkas Rolandas Rimkūnas.
AÉ Lárisa

Istorija

Klubo komanda 2011-2012 m. sezone žaidė Graikijos antros pakopos pirmenybėse (Beta Ethniki).
Vaikų enciklopedija

Vaikų enciklopedija – iliustruota pasaulio pažinimo enciklopedija vaikams.
Joje pateikiami faktai apie pasaulį, trumpai atskleidžiamos svarbiausios temos. Žinyne yra užduočių, galvosūkių, padedančių įsiminti turinį. Žinynas papildo mokyklų mokymo programą.
Knygos pabaigoje yra pagal temas pateikti įvairių tinklalapių adresai.
Iš anglų k. žinyną vertė Renata Valotkienė.

Apimtis

160 p. Formatas – 22x28 cm.

Literatūra

Anita Ganeri ir Chris Oxlade. Vaikų enciklopedija. Alma littera, 2003. ISBN 9955-08-365-4.
Algirdas Griškėnas

Biografija

1938 m. baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją ir pradėjo studijuoti lituanistiką Kauno Vytauto Didžiojo universitete.
1940–1944 m. Kauno ir Vilniaus radiofonuose administracijos darbuotojas, pranešėjas, redaktorius, laidų vedėjas. 1941 m. birželio 23 d. Birželio sukilimo pirmąją dieną perskaitė Lietuvos Nepriklausomybės atstatymo deklaraciją ir Lietuvių aktyvistų fronto štabo atsišaukimą į lietuvių tautą. 1944 m. suimtas, nuo 1944 m. lapkričio 23 d. buvo kalinamas Lazdijų ir Marijampolės kalėjimuose bei Vorkutos lageriuose ir tik po 16 metų 1960 m. grįžo į Lietuvą. 1960–1982 m. dirbo bibliografu Lietuvos knygų rūmuose.
Mokydamasis gimnazijoje 1931–1932 m. dirbo savaitraščio „Alytaus dzyvas“ redakcijoje, vėliau bendradarbiavo laikraštyje „Lietuvos žinios“, žurnaluose „Šviesos keliai“, „Mokslo dienos“, „Jaunoji Lietuva“, „Šaltinis“, 1937 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ provincijos korespondentas. 1942–1944 m. daug straipsnių, apybraižų, korespondencijų ir kitų rašinių kultūros, literatūros, jaunimo auklėjimo klausimais paskelbė laikraščiuose „Ateitis“, „Į laisvę“, „Savitarpinės pagalbos žinios“, „Lietuviai“, „Karys“, „Panevėžio apygardos balsas“, „Ūkininko patarėjas“, „Naujoji Lietuva“, žurnale „Savaitė“; savo straipsnių ir apybraižų perskaitė per Kauno radiją. Sugrįžęs iš Vorkutos lagerių, rengė kultūros ir literatūros apžvalgas Lietuvos radijui ir savaitraščiams „Literatūra ir menas“, „Kalba Vilnius“, taip pat kitų respublikų radijo programoms. 1988 m. prasidėjus Atgimimui, straipsnių ir atsiminimų paskelbė laikraščiuose, žurnaluose,  eilėraščių išspausdino antologijoje „Tremtinio Lietuva“ (1990 m.). Eilėraščio „Nebelauk, mergyte“, virtusio populiaria daina, autorius.
Donelaičio kapinės

Donelaičio kapinės – kapinės Šiauliuose, pietrytinėje miesto dalyje, 2,5 km nuo miesto centro. Pavadinimas kilo dėl į kapines vedančios Kristijono Donelaičio vardu pavadintos gatvės.

Istorija

Kapinės įkurtos 1958 m., kai pradėjo trūkti palaidojimo vietų senosiose Šiaulių kapinėse. Pagal pirminį projektą pirmoji zona prie vartų turėjo tapti miesto panteonu, joje turėjo būti laidojami miestui ypatingai nusipelnę gyventojai. Ilgainiui susiformavo gydytojų, mokytojų, inžinierių kapų kvartalai. Tačiau pradėjus trūkti palaidojimo vietų šios tvarkos nebuvo griežtai laikomasi.
Kapinės plėstos tris kartus, pastarąjį kartą 2005–2007 m. Nuo 1970 m., kai buvo atidarytos Ginkūnų kapinės, Donelaičio kapinėse laidoti leidžiama tik į esančius šeimos kapus. Tik žymesni šiauliečiai, jeigu nėra jų šeimos kapo, mero leidimu laidojami pirmojoje zonoje. Nuo 2004 m. pradėta laidoti ir iki tol griežtai rezervine laikytoje teritorijoje už poeto Jovaro kapo.
Kapinėse projektuojamas kolumbariumas, kuriame bus laidojamos urnos su degintais palaikais.
Rombinės smegenys

Rombinės smegenys (lot. rhombenocephalon) – galvos smegenų dalis. Embriogenezės metu galvinis vamzdelis nežymiomis vagelėmis pasidalija į tris pūsleles, kurių viena vadinama rombinėmis smegenimis. Iš rombinės pūslelės apatinės dalies išsivysto pailgosios smegenys, o iš šios pūslelės priekinės dalies – užpakalinės smegenys. Rombinių smegenų ertmė virsta ketvirtuoju skilveliu (ventriculus quartus).
Žemesniųjų stuburinių galvos smegenyse geriausiai išsivysčiusios yra būtent šios smegenys. Jų raidą skatina klausos ir pusiausvyros receptoriai. Rombinėse smegenyse, kaip labiausiai išsivysčiusioje centrinės nervų sistemos dalyje, atsiranda nerviniai centrai, valdantys gyvybiškai svarbias gyvūnų funkcijas.
Koji Kondo

Biografija

Muzika pradėjo domėtis dar ankstyvoje jaunystėje, kurdamas paprastas melodijas.
1980 m. Kondo sužinojo, kad kompanija Nintendo ieško kompozitoriaus, kuris galėtų kurti muziką žaidimams, naudojamiems žaidimų konsolėje Famicom (už Japonijos ribų žinoma kaip Nintendo Entertainment System). Nors Kondo ir neplanavo kurti muzikos video žaidimams, bet nusprendė išmėgint jėgas šioje srityje ir jau 1983 m. įsidarbino Nintendo kompanijoje.
Naujajame darbe kompozitorius patyrė sunkumų: išaiškėjo, kad dėl žaidimų konsolės garso mikroschemos ribotumo jis muziką galės kurti tik 4 instrumentais (tiksliau 4 garso kanalais). Nors kompanijos specialistams greitai pavyko rasti galimybę naudoti 5 kanalą, kompozitoriaus muzika šioje sistemoje vis vien buvo ribota.
Po NES, Kondo muziką kūrė ir kitoms Nintendo konsolėms: SNES, Nintendo 64, Nintendo GameCube, Nintendo DS ir galiausiai Wii. Paskutiniu metu savo muziką jis kuria, įrašydamas ją į CD, dėl to, kad dabartinės sistemos turi kurkas geresnes garso charakteristikas.
Asta Dambravaitė-Raškevičienė

Sportinė veikla

Vil­ka­viš­kio „Šir­vin­tos“ šach­ma­tų klu­bo narė. Pirmasis treneris - Kęs­tu­tis Dambrava.
Lietuvos moterų šachmatų rinktinės atsarginė žaidėja 1992 metų Manilos olimpiadoje, Filipinuose (+5 -2 =3).

Šeima

Tėvas - Kęs­tu­tis Dambravas, Vil­ka­viš­kio „Šir­vin­tos“ šach­ma­tų klu­bo vadovas ir tre­ne­ris.
Sesuo Rita Dambravaitė (g. 1973 m.), šachmatininkė, Lietuvos moterų šachmatų čempionė (1991, 1999 m.).
Panevėžio miesto savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Panevėžio savivaldybės taryba – Panevėžio miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.

Veikla

Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru išrinktas Vitas Matuzas. Už jo kandidatūrą balsavo 21 iš 31 Tarybos narių. Mero pavaduotojais išrinkti Petras Luomanas (krikščionis demokratas), Kastytis Vainauskas (Tvarka ir teisingumas), Povilas Vadopolas (socialdemokratas). Panevėžio miesto savivaldybės administracijos direktoriumi patvirtintas Stasys Karčinskas (Tvarka ir teisingumas), direktoriaus pavaduotoja – Audronė Grainienė (Tėvynės sąjunga).
2008 m. birželio 12 d. susiformavus naujai daugumai meru išrinktas Povilas Vadopolas, jo pavaduotojais Kastytis Vainauskas, Zita Kukuraitienė ir Ramūnas Vyžintas, administracijos direktoriumi liko Stasys Karčinskas, jo pavaduotoja paskirta Janina Gaidžiūnaitė. 2010 m. sausio mėn. persiskirsčius daugumai, meru išrinktas Vitalijus Satkevičius.
Piotr Biegański

Biografija

Gimė 1905 m. gegužės 8 d. Raseiniuose, Teodoro ir Emilijos Kovalskos šeimoje. 1918 m. su tėvais apsigyveno Varšuvoje. Baigė Varšuvos technikos universitetą. Po II pasaulinio karo kartu su architektais Józef Sigalin, Lech Niemojewski, Bohdan Lachert, Jan Zachwatowicz, Stanisław Albrecht ir Marian Spychalski priklausė Varšuvos atstatymo biurui. Buvo atsakingas už Varšuvos senamiesčio ir Varšuvos naujamiesčio pastatų atstatymą. Dirbo konsultantu Poznanės senamiesčio atstatymo procese. 1952 m. suprojektavo Leipcigo operos teatrą. 1960-1964 m. Varšuvos Technikos universiteto architektūros fakulteto dekanas. Mirė 1986 m. sausio 12 d. Varšuvoje. 2011 m. viena iš Varšuvos gatvių pavadinta architekto garbei.
Lago Puelas

Istorija

Lago Puelas įkurtas 1928 m. Čia atsikėlė daugiausia išeiviai iš Rusijos ir Lenkijos.
AFC Čempionų lyga

Istorija

Čempionatas įkurtas 1967 m. ir iki 1971 m. vadinosi Azijos klubų čempionatas (angl. Asian Champion Club Tournament). Naujai surengtas varžybas laimėjo Tel Avivo Hapoel Tel Aviv FC, finale 2-1 nugalėjus Selangor FA futbolo klubą iš Malaizijos. Nuo 1972 m. iki 1985 m. varžybos nebuvo vykdomos. 1986 m. buvo atkurtos ir iki 2002 m. vadinosi Azijos Čempionų taurė. 2003 m. sujungus Azijos Taurių laimėtojų taurę, Azijos Supertaurę ir Azijos Čempionų taurę įgavo dabartinį formatą ir buvo pervadintas į Azijos Čempionų lygą.
Biržų giria

Biržų giria – giria Biržų rajono savivaldybės teritorijoje, prie Nemunėlio upės, kuria eina Lietuvos valstybės siena su Latvija.

Teritorija

Plotas 17 320 ha, pagal dydį 10-ta vieta Lietuvoje. Mišku apaugę 15 419 ha. Valstybinės reikšmės miškų plotas 15 588 ha. Priklauso Biržų miškų urėdijos Latvelių (1968 ha), Tamošiūnų (2893 ha), Spalviškių (3156 ha), Būginių (5663 ha) girininkijoms.
Girioje prasideda arba per ją teka Nemunėlio kairieji intakai Gaigalas, Benupė ir 10 Apaščios intakų. Dauguma upelių reguliuoti. Visa giria nusausinta, pradėta sausinti 1950 m.
Kelių tinklas taisyklingas, sutampa su kvartalinėmis linijomis. Augavietės labai derlingos ir laikinai užmirkusios. Daug kur 1–5 m gylyje yra dolomitinės klinties. 2 % miškų yra ekosistemų apsaugos, 5,5 % vandenų apsauginiai, 92,5 % ūkiniai.
Beveik visą teritoriją apima Biržų regioninis parkas. 144 ha užima Biržų girios botaninis draustinis, 100 ha – Latvelių botaninis draustinis, 295 ha – Nemunėlio-Apaščios geologinis draustinis. 2004 m. lapkričio 15 d. Aplinkos ministro įsakymu Nr. D1-590 įsteigtas Biržų girios biosferos poligonas – Europos ekologinio tinklo „Natura 2000“ dalis. Poligone, užimančiame beveik visą Biržų girios teritoriją, stebimi, kontroliuojami ir prognozuojami gamtinių sistemų pokyčiai, saugoma Biržų girios ekosistema.

Medynai

Kultūrinės kilmės medynų 12 %. Pušynų 3 %, eglynų 29 %, uosynų 12 %, beržynų 31 %, juodalksnynų 13 %, drebulynų 4 %, baltalksnynų 8 %. Jaunuolynai sudaro 36 %, pusamžiai medynai 28 %, pribręstantys 17 %, brandūs 19 %. Medynų vidutinis amžius 43 m., bonitetas 1,5, skalsumas 0,75, tūris 170 m³/ha, kasmet priauga 4,0 m³/ha.

Fauna

Girioje yra kanopinių žvėrių, daugiausia Lietuvoje lūšių. Girioje veisiasi į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti gyvūnai: mažasis erelis rėksnys, juodasis gandras, vištvanagis, baltasis kiškis, taip pat jerubė, uralinė pelėda ir žvirblinė pelėda.

Istorija

Nuo XVI a. pradžios giria priklausė kunigaikščių Radvilų giminei, nuo 1811 m. grafams Tiškevičiams. 1920 m. didžioji girios dalis nacionalizuota. Didikai mišką naudojo tik medžioklei, todėl jame išliko normalus brandžių medynų kiekis.
1863 m. girios pakraštyje įvyko Biržų kautynės. Tamošiūnų girininkijos 120 kvartale ir Būginių 29 kvartale yra paminklai 1863 m. sukilimo dalyviams, jų kapinės. Spalviškių girininkijos 40 kvartale ir Latvelių girininkijos 109 kvartale yra paminklai žuvusiems sovietiniams partizanams, Latvelių girininkijos 5 kvartale – Antrojo pasaulinio karo masinio žydų žudymo vieta. 1944–1954 m. Biržų girioje veikė Lietuvos partizanai.
Latvelių girininkijos 13 kvartale yra XIX a. stiklo lydymo krosnies griuvėsiai. Šiaurinėje miško dalyje stovi Sandariškių ąžuolas, pietrytinėje – pušis „Raganų šluota“.
2006 m. balandžio 27 d. Latvelių girininkijoje buvo didžiausias paskutinis gaisras, išdegė apie 6 ha jaunuolyno.
Marijampolės Šv. Jono Pauliaus II bažnyčia

Istorija

Nauja Palaimintojo popiežiaus Jono Pauliaus II parapija Marijampolėje įkurta 2011 m. liepos 7 d. po daugkartinių Degučių, Mokolų gyvenamųjų rajonų bei aplinkinių kaimų gyventojų prašymų. Pirmuoju šios parapijos klebonu buvo paskirtas kunigas Marius Rudzinskas. Naujosios parapijos tikintieji kiekvieną sekmadienį rinkosi melstis į „Šaltinio“ pagrindinę mokyklą. 
Marijampolės pakraštyje, Mokolų gyvenamajame rajone, kur ketinama statyti naują neseniai įkurtos parapijos bažnyčią, 2011 m. spalį buvo pašventintas kryžius. Jį sukūrė prieniškis skulptorius Algimantas Sakalauskas. 1,19 hektaro sklypas įvertintas beveik puse milijono litų. Sklypą parapijai dovanojo vienos Marijampolės statybų bendrovės vadovas verslininkas Gintaras Vilutis. Bažnyčią numatyta statyti iš aukų ir padedant Marijampolės savivaldybei.

Koplyčia

Parapijai laikinuosius maldos namus padovanojo Vokietijos katalikai iš Lastrupo miestelio (Žemutinė Saksonija). Dovanojama koplyčia Vokietijoje tikinčiųjų poreikius tenkino vos porą metų. Netoli  vietos katalikų bendruomenė buvo sumaniusi įkurti dvasinį centrą. Kartu su kitais pastatais 2007 m. buvo pastatyta ir pašventinta koplyčia. Tačiau nepasiteisinus lūkesčiams centro veiklą teko pristabdyti, o koplyčią perduoti Šv. Juozapo fondui. Šis jau keletą metų sprendė, kam ją panaudoti. Šv. Juozapo fondo narys yra Vokietijoje gyvenantis Marijampolės garbės pilietis Clemensas Rottinghausas. Jam ir kilo mintis koplyčią padovanoti kuriai nors Lietuvos katalikų parapijų. Nuspręsta padovanoti koplyčią Marijampolės Šv. Jono Pauliaus II parapijai. Fondo atstovų sprendimui pritarė ir vietos vyskupas.
Visa koplyčia buvo išardyta ir parvežta į Lietuvą: sienų karkasas su stogu, suolai, altorius, paveikslai, vidiniai langai, vidaus apdaila, balkono atramos, laiptai, zakristijų baldai. 2013 m.  J. Ambrazevičiaus-Brazaičio gatvėje išlieti pamatai. 2014 m. gegužės mėnesį parapijiečiai jau buvo susirinkę Gegužinėms pamaldoms. 2014 m. spalio 21 d. koplyčia iškilmingai pašventinta. Ji tarnaus bendruomenei tol, kol bus statoma bažnyčia. 
Vokiečių dovanota medinė koplyčia nedidelė, bendras jos plotas - apie 100 kv. m. Koplyčioje sutelpa apie 150 žmonių.
Karkasinės koplyčios sienos apkaltos ąžuolinėmis lentomis, stogas dengtas čerpėmis.
Ekologiniai veiksniai

Ekologiniai veiksniai, kitaip dar ekologiniai faktoriai – aplinkos savybės, elementai ir ištekliai, veikiantys organizmus, bendrijas ir ekosistemas, jų savybes ir būseną. Vieni veiksniai būtini organizmams (šviesa, šiluma, deguonis), kiti žalingi (teršalai), vieni jų yra natūralūs, kiti – atsiradę dėl žmogaus veiklos.

Biotiniai veiksniai

Biotiniais veiksniais vadinamas kitų organizmų tiesioginis ir netiesioginis poveikiai – ekologiniai ryšiai ir ekologiniai santykiai.
Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso komentaras

Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso komentaras – Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso – pagrindinio Lietuvos civilinio proceso teisės šaltinio – komentaras. Parengtas turint tikslą, kad įgyvendinant darbo teisės normas būtų išvengta neaiškumų, dviprasmybių, Kodekso nuostatų neteisingo aiškinimo. Civilinio proceso kodekso komentaras yra Lietuvos teisės doktrinos dalis ir vienas iš Lietuvos civilinio proceso teisės šaltinių.
Išleido leidykla „Justitia“.
Rozalinda (palydovas)

Pastabos apie pavadinimą

Vienas asteroidas vadinamas tuo pačiu vardu: 900 Rozalinda.
Tilžės taika

Tilžės taika – 1807 m. sudarytas taikos susitarimas tarp Prancūzų imperatoriaus Napoleono I, Rusijos imperatoriaus Aleksandro I ir Prūsijos karaliaus Frydricho Vilhelmo III.

Istorija

Į Tilžės taikos pasirašymą atvedė 1806 m. įsiplieskęs Prancūzijos-Prūsijos karas, išprovokuotas Napoleono teritorinių manipuliacijų su Hanoverio karalyste. 1806 m. žaibiškai okupavęs Prūsiją, Napoleonas privertė bėgti Prūsijos karalių su dvaru ir vyriausybe į Rytprūsius, kuriuos gynė Prūsijos sąjungininkės IV antiprancūziškoje koalicijoje – Rusijos imperijos kariuomenė. 1806 m. gruodį užėmęs Lenkiją, Napoleonas, siekdamas galutinai palaužti Prūsiją, patraukė į Rytprūsius, tačiau mūšyje prie Prūsų Yluvos 1807 m. vasario 7 d.–8 d. buvo sustabdytas Rusijos kariuomenės. Atnaujinus karo veiksmus, 1807 m. birželio 14 d. Frydlando mūšyje Rusijos pajėgos buvo sumuštos, ir imperatoriai Napoleonas I bei Aleksandras I sutarė sudaryti taiką.
Birželio 25 d. Tilžėje prasidėjo taikos derybos, o liepos 7 d., imperatoriams susitikus ant plausto Nemuno upėje, buvo pasirašyta taikos sutartis tarp Napoleono I ir Aleksandro I. Liepos 9 d. prie sutarties diktato sąlygomis buvo priversta prisidėti Prūsija.
Juozas Macius

Biografija

LLA Žemaičių apygardos Kardo rinktinės partizanų ryšininkas, nuo 1948 m. Buganto kuopos narys.
Žuvo Klaipėdos rajono MGB skyriaus karinės operacijos metu.
Streipūnų ąžuolas

Streipūnų ąžuolas – išskirtinio amžiaus ąžuolas, augantis Elektrėnų savivaldybėje, Elektrėnų seniūnijoje, tarp Žebertonių ir Streipūnų kaimų. Paskelbtas savivaldybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 2013 m.
Ąžuolas auga apie 1 km į šiaurę nuo magistralės  A1  Vilnius–Kaunas–Klaipėda , pasukus ties Abromiškėmis. Stūkso netoli kelio  4728  Vievis–Žebertonys–Elektrėnai , senųjų Abromiškių kapinių pakraštyje. Informacine rodykle nepažymėtas. Medžiui yra apie 230 metų, jis džiūstantis, be viršūnės.