google/wiki40b huggingface dataset:
Kretingalės pilkapynas

Vieta

Įrengtas Dangės slėnio pakilumoje, kurią iš rytų ir pietryčių juosia upės senvagės, o šiaurėje – melioracijos kanalas. Teritorija dirvonuoja. Pilkapyno rytiniame pakraštyje suformuota damba (pylimas kranto sustiprinimui), kurios viršumi praeina lauko keliukas. Palei jį sukrauti stambūs lauko rieduliai. Keletas akmenų suversta ant ryškiausiai aplinkoje išsiskiriančio didžiojo pilkapio sampilo. Anotacinio ženklo nėra.
Teritorijos plotas – 2,0017 ha.

Istorija

1901 m. tyrinėjo Adalbertas Becenbergeris, 1997, 2002 m. žvalgė Linas Tamulynas, 2012 m. – Arūnas Strazdas (Kultūros paveldo centras).
Nustatyta, kad pilkapyną sudarė kelių pilkapių grupė, iš kurių ryškiausiai išsiskyrė trijų didžiausių pilkapių sampilai, davę laukui Trijų kalvų vardą. XIX a. pab. – XX a. pr. pilkapiai smarkiai apardyti vežant iš jų akmenis. Pasakojama, kad ardant vieną pilkapį buvo rasti mirusiojo kaulai su žalvariniu žiedu ant piršto, gulėję 1 x 0,5 m dydžio, iš akmenų sukrautame, kape, uždengtame plokščiu akmeniu.
Kito pilkapio dalį 1899 m. nukasė Kretingalės dvarininkas Bernhardas Šlikas, radęs 2 degintinius kapus lipdytose molio urnose, kurios buvusios iš visų pusių apdėtos akmenimis. Likusią pilkapio dalį 1901 m. ištyrė Adalbertas Becenbergeris. Pilkapio pagrindą sudarė 1–2 aukštais krautas 10 m skersmens akmenų vainikas, kurio viduje buvo dar 2 degintiniai kapai molinėse urnose.
2003 m. pilkapių vieta registruota kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A1706), 2005 m. pripažinta valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Pilkapynas datuojamas I tūkstantmečio iki Kr. II puse.
Izraelis Eurovizijoje

Pergalės

Iki šiol Izraelis konkursą laimėjo tris kartus. Izhar Cohen & the Alphabeta laimėjo Paryžiuje organizuojamą 1978 m. konkursą su daina „A-Ba-Ni-Bi“. Kitais metais jau Jeruzalėje vykusiame konkurse Izraelis vėl laimėjo, šį kartą su daina „Hallelujah“, kurią atliko Gali Atari & Milk and Honey. Kiek neįprastai, Izraelis 1980 metais nerengė konkurso. Trečią kartą laimėjo 1998 metais, kai Dana International atliko dainą „Diva“. 
2018m. Nugalėtojas tapo Izraelio atstovė Netta Barzilai su daina „Toy“, surinkusia 529 taškus.

Kiti pasirodymai

Izraelio pirmieji pasirinkimai buvo renkami Izraelio transliavimo tarnybos. Pirmasis atlikėjas, pasirinktas atstovauti šaliai, buvo Ilanit, kuris 1973 metais užėmė 4 vietą. Nuo 1981 metų atstovas Eurovizijoje yra renkamas per Kdam Eurovision atranką, išskyrus 1990, 1998, 1999, 2000, 2002–2004, 2006, 2007 ir 2010 m., kai atstovus konkursui rinko Izraelio transliavimo tarnyba.
1980 m. Hebrajų dainų ir Choro festivalio nugalėtojais tapo grupė The Brothers & the Sisters su daina „Pizmon Chozer“, tačiau nugalėtojai nedalyvavo konkurse. Po pergalės 1978 ir 1979 m. Eurovizijoje, IBA finansiškai negalėjo antrą kartą iš eilės organizuoti renginio.
Izraelio dalyvavimas per pastaruosius trejus metus nebuvo sėkmingas, 1998 m. Eurovizijos nugalėtoja Dana International, Izabo ir Moran Mazor nepateko į Eurovizijos finalą.
Songajus

Sunni dinastija

1275 m. vienas iš Malio valdininkų pabėgo į imperijos provinciją ir Gao mieste įkūrė savo dinastiją, vadinamą Sunni, arba „išlaisvintojų“ dinastija. Tai dar nereiškė Songajaus nepriklausomybės, nes Sunni valdovai mokėjo duoklę Maliui.
Tik po 100 metų, 1375 m., valdant Sunni Mar, Songajus galutinai iškovojo nepriklausomybę nuo Malio. Šiam silpstant, Songajaus jėgos stiprėjo. XV a. viduryje, valdant vienam žymiausių Songajų valdovų Sunni Ali, valstybė greitai plėtėsi nusilpusios Malio imperijos sąskaita, užimdama milžiniškas teritorijas ir išsiplėsdama visame Vakarų Sahelyje. Sutramdžius mosius ir dogonus pietuose, 1468 m. buvo užimtas kultūros centras Timbuktu, vėliau – prekybinis centras Dženė.

Nuosmukis

Pačioje XVI a. pabaigoje Songajus buvo užpultas Maroko, valdomo Sadi dinastijos. Maroko ekspedicijai per dykumą vadovavo Judar Paša, kuris, turėdamas mažesnę kariuomenę, pranoko Songajų tuo, kad jau naudojo šaunamuosius ginklus bei patrankas. Tondibio mūšyje 1591 m. paskutiniojo Gao valdovo kariuomenė buvo sumušta.
Marokas nesugebėjo išlaikyti tolimų teritorijų, tačiau Songajaus pralaimėjimas sukėlė valstybės dezintegraciją. Ji suiro į daug smulkių valstybėlių, ir songajų hegemonija vėl susitraukė iki pirminių sričių – Songajaus regiono Nigerio slėnyje.

Dendi valstybė

Tiesiogine Songajaus valstybės įpėdine laikoma Dendi valstybė. Songajų elitui pabėgus iš Gao, jie persikėlė į Dendi regioną ir įkūrė sostinę Lulami. Čia buvo pratęsta Askija dinastija, išlaikytos visos Songajui būdingos tradicijos. Šios valstybės valdovai tituluoti nuhu.
Dendi toliau kovojo su priešais šiaurėje. Ši valstybė, neretai draskoma vidaus sukilimų ir uzurpacijų, egzistavo iki 1901 m., kol jos neužėmė prancūzai, kurie prijungė ją prie Prancūzijos Vakarų Afrikos.

Ekonomika, kultūra

Savo klestėjimo laikais Songajus pranoko savo pirmtakę Malio imperiją. Jis gyveno dėka klestinčios transsacharinės prekybos, kurios svarbiausios prekės buvo auksas, druska ir vergai. Valstybė užtikrino saugumą prekybininkams, o šie, vadinami džula, jungėsi į sąjungas.
Visuomenė buvo griežtai suskirstyta į kastas, kurių dažniausios buvo kalviai, žvejai, dailidės. Visuomenės viršuje stovėjo didikų kasta, kilusi iš etninių songajų. Žemiau jos buvo laisvieji žmonės, prekybininkai. Visuomenės apačioje buvo karo belaisviai ir vergai.
Islamas buvo dominuojanti religija, išpažįstama aukštesniųjų visuomenės sluoksnių, nors religinė aplinka buvo gana tolerantiška, ir leista išpažinti vietines gamtos religijas.
Valstybė nebuvo griežtai centralizuota, kadangi atskiri vietininkai turėjo nemažą autonomiją. Vienas svarbiausių reikalavimų buvo nuolatinis mokesčių mokėjimas.
RTFSR Liaudies komisarų taryba

RTFSR Liaudies komisarų taryba, RTFSR LKT (rus. Совет народных комиссаров РСФСР, Совнарком РСФСР, СНК РСФСР) – Tarybų Rusijos, vėliau RTFSR vyriausybės pavadinimas nuo 1917 m. Spalio revoliucijos iki 1946 m. Tarybą sudarė liaudies komisarai, vadovavę liaudies komisariatams. Įkūrus Tarybų Sąjungą buvo įkurtas analogiškas sąjunginis organas – TSRS LKT.
RTFSR LKT buvo sudarytas remiantis 1917 m. spalio 27 d. II Visos Rusijos darbininkų, kareivių ir valstiečių tarybų suvažiavimo priimtu dekretu „Декрет об учреждении Совета Народных Комиссаров“ ('Dekretas apie Liaudies komisarų tarybos įsteigimą'). Pagal 1918 m. konstituciją RTFSR vyriausybė ir toliau vadinosi RTFSR Liaudies komisarų taryba. LKT buvo aukščiausias valstybės vykdomosios valdžios organas. Ji turėjo teisę leisti įstatymų lygio dekretus. RTFSR LKT vykdė tiek įstatymų leidybos, tiek vykdomąsias funkcijas.
LKT nagrinėjami klausimai būdavo sprendžiami paprasta balsų dauguma. Posėdžiuose dalyvaudavo vyriausybės nariai, CVK pirmininkas, LKT reikalų valdytojas ir sekretoriai, žinybų atstovai.
Pastoviu darbiniu RTFSR LKT organu buvo reikalų valdyba, kuri ruošdavo klausimus LKT posėdžiams, ir jos nuolatinės komisijos, priimdavusios delegacijas. 1921 m. reikalų valdybos etatuose buvo 135 žmonės.
1946 m. kovo 23 d. RTFSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku RTFSR LKT buvo pertvarkyta į RTFSR Ministrų tarybą.
Sigitas Blėda

Biografija

1957 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
1954–1956 m. laikraščio „Lietuvos pionierius“ redakcijos vertėjas, 1957–1959 m. Rietavo rajono laikraščio „Stalino keliu“ literatūrinis darbuotojas, 1959–1961 m. Šiaulių ir Radviliškio rajonų jungtinio laikraštis „Leninietis“ skyriaus vedėjas, redaktoriaus pavaduotojas. 1961–1991 m. laikraščio „Tiesa“ korespondentas Šiaulių zonai, rašė socialinio gyvenimo, moralės, ekonomikos temomis. 1991–1994 m. laikraščio „Šiaulių naujienos“ redaktorius ir UAB „Šiaulių naujienos“ valdybos pirmininkas, 1994–1996 m. laikraščio „Diena“ korespondentas Šiaulių zonai.
Rašė socialinio gyvenimo, moralės, ekonomikos temomis.
VFK Spartakas

Istorija

Komandą 2006 m. įkūrė Vilniaus rusakalbiai. Iki 2008 m. ji žaidė III lygoje, 2009 m. žaidė SFL.
2015 m. Europos žaidynės

Miesto rinkimai

2012 m. gruodžio 8 d. 41-oje Europos olimpinio komiteto generalinėje asamblėjoje Romoje nuspręsta įsteigti Europos žaidynes. Asemblėjoje dalyvavo 49 nacionaliniai olimpiniai komitetai. Nors prieš asamblėja kalbėta, kad žaidynes gali surengti ir Londonas, kuriame vyko 2012 m. vasaros olimpinės žaidynės, vienintelis kandidatas buvo Baku, kuris kelis kartus nesėkmingai kandidatavo surengti vasaros olimpines žaidynes.
38 šalių atstovai balsavo už, 8 prieš, 2 susilaikė. Armėnijos atstovas balsavime dalyvauti atsisakė.

Pagrindinis stadionas

Baku olimpinis stadionas, Azerbaidžano nacionalinis futbolo stadionas, esantis šalia Bojuk Šor gyvenvietės, buvo pagrindinė lengvosios atletikos bei uždarymo ceremonijos arena Stadiono talpa siekė 68 000.
Nemunaičio herbas

Herbo aprašas

Herbo mėlyname lauke (papėdė žalia) vaizduojamas šv. Kazimieras, dešinėje rankoje laikantis auksinį kryžių, kairėje – žalią lelijos šakelę su trimis sidabriniais žiedais. Šventasis dėvi raudonus marškinius ir apsiaustą, papuoštą šermuonėlio kailiu, ant galvos – raudona su auksiniais lankais Lietuvos kunigaikščių karūna. Veidas ir rankos natūralios spalvos, plaukai juodi, apavas auksinis.
Istorinis herbas patvirtintas dar 1792 m. kovo 19 d. Vėliau savivalda panaikinta.
1999 m. lapkričio 10 d. naująjį herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 661. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.
Lietuvos didysis vėliavininkas

Lietuvos didysis vėliavininkas (lenk. Chorąży wielki litewski) – vienas iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos dvaro pareigūnų.

Istorija

Lietuvos didžiojo vėliavininko pareigybė įsteigta 1499 m. Jam buvo patikima Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vėliava. Jis vėliavą nešdavo per svarbiausias dvaro ceremonijas, karaliaus karūnavimą ar laidotuves. Stovėdavo monarcho dešinėje. Vėliau ši pareigybė tapo tituline, pareigos buvo laikomos nors ir simbolinėmis, bet garbingomis.
Pasvalietis

Pasvalietis – informacijos-reklamos leidinys Pasvaliui ir Šiaurės Lietuvai, ėjęs nuo 1990 m. spalio 30 d. iki 1996 m. sausio 11 d. Pasvalyje.

Istorija

Iki 1993 m. – Lietuvos atgimimo demokratines jėgas remiąs laikraštis. Įsteigė ir leido personalinė R. Būtėnienės įmonė, nuo 1993 m. – J. Tučienės turizmo firma „Senoji tuja“. Tiražas 1990 m. – 2000 egz., 1997 m. – 6000 egz. 
Rašė politikos, ekonomikos, kultūros bei buities klausimais, spausdino skelbinius ir reklamas.
Palenkės Sokoluvo senosios žydų kapinės

Palenkės Sokoluvo senosios žydų kapinės (lenk. Stary cmentarz żydowski w Sokołowie Podlaskim) – žydų kapinės, įkurtos XIX a. Palenkės Sokoluvo mieste, ul. Magistrackiej gatvėje. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos. Po karo vietoje kapinių įkurtas parkas.
Gimena Accardi

Biografija

Gimena Accardi gimė 1985 m. gegužės 27 d. Anchorenos ligoninėje, Buenos Airėse. Ji visiškai atitinka savo zodijako ženklą – dvynius. Dėl savo kūdumo, bet kūno harmoningumo, dviejų gražių juodų akių, kurios pasisako už save ir gamtos šviežumo, ji pradėjo dirbti šou-Biznio pasaulyje, kai dar buvo maža mergaitė. Būdama 4 metų ir žiūrėdama šokius per televiziją, ji kreipėsi į savo motiną ir pasakė: "Kai užaugsiu, aš būsiu ten" (ir parodė pirštu į televizorių). Ši frazė buvo pradžios taškas, gražus kelias meno karjeroje.
10-ies metų, Gimena nusprendė eiti į teatro studiją pagerinti savo vaidybos įgūdžius, pademonstruoti savo šeimai ir draugams, kad ji tai gali padaryti. Jos pirmieji žingsniai vaidybos pasaulyje buvo vadovaujami Stela’os Maris Closas, kuri 3 metus mokino, patvirtino natūralų talentą ir įrodė, kad Gimena buvo turi tai. Trumpą laiką, ji toliau tęsė teatro studijas "Patricia'os Palmer Teatro mokykloje" ir po to 2 metus, lankė "Raulis Serrano House".

Karjera

Mokydamasi antrus metus koledže, pradėjo savo televizijos karjerą. Pasirodė TV reklamų kampanijose: "Sweet", "Sans doute", "Soft", "Saona" ir "Zaff".
Nors Gimena toliau tęsė savo teatro studijas, jos mokytoja, Stella Maria Closas, patarė jai dalyvauti Canal 13 aktorių atronkoje Buenos Airėse. Tai buvo galimybė įrašyti savo pirmąjį bandomąjį epizodą režisieriaus Quique Estevanez televizijos šou pavadinimu „Cosa de chicos“, tačiau epizodas nebuvo parodyta eteryje. Estevanez, pasikvietė Gimena dar kartą ir pasiūlė vaidinti Jessicą, Beto Santana’s seserį, seriale „Los Buscas de siempre premjeroje“ (2000). Nuo tada ji dirba televizijoje.
2001 m. „PH“ buvo kitas žingsnis, kur Gimena vaizdavo Sofiją, paauglę, kuri susiduria su narkotikų priklausomybe.
2002 m. pradžioje ji pasirodė Azul Television gamybos seriale „Maridos a domicilio“, kur suvaidino Kataliną, žiaurią melagę. Čia mergina atskleidė savo komedijinį talentą.
Jos darbas neliko nepastebėtas ir labai greitai pakeitė namus. Tais pačiais metais „Los Simuladores“ epizode suvaidino 5 minučių Melinos vaidmenį (jauną paauglę, kuri nori krūtų didinimo operacijos). To užteko, kad ją pastebėtų.
2002 m. ji prisijungė prie Natalijos Oreiro kaip Josefina kanalo Telefe gamybos seriale „Kachorra“, kuris susilaukė didelės sėkmės.
Tikrosios sėkmės aktorė sulaukė 2003 m., pauglių muilo operoje "Rebelde Way" ("Maištingas amžius"), suvaidinusi Sabrinos Guzmán vaidmenį. Cris Morena kurinys tapo tikru hitu.
Kitos Sabrinos rolės telenovelėse buvo 2004 m. "Panadería los Felipe", 2005 m. "Amor en custodia", 2006 m. "Collar de esmeraldas".
2006 m. Accardi taip pat suvaidino Bernarditą de Marco, kitoje Cris Morena telenovelėje "Alma Pirata" ("Pirato siela"), kur vaidino kartu su kolegomis iš "Rebelde Way": Benjamín Rojas ir Luisana Lopilato.
2007 m. gavo pagrindinį Jenny personažo vaidmenį filme "Cartar para Jenny". Nuo 2007 m. du sezonus Accardi vaidino garsioje telenovelėje "Casi Ángeles" ("Beveik angelai").
Bam Margera

Bam Margera (tikras vardas Brandon Cole „Bam“ Margera g. 1979 m. rugsėjo 28 d.) – JAV komikas ir aktorius, geriausiai žinomas iš savo vaidmens MTV televizijos laidoje Jackass.
Veda savo nuosavą laidą Viva la Bam. Bam Margera yra profesionalus riedlentininkas.
Bam Margera prodiusavo keturis suomių metalo grupės HIM muzikinius klipus. 2007.02.03 vedė vaikystės laikų draugę Melissa Rothstein (Missy) Nuosavoje laidoje Bam's Unholy Union.
Jakovas Ginzburgas

Jakovas Ginzburgas (1900 m. rugsėjo 10 d. Žemutinis Naugardas – 1963 m. gruodžio 20 d. Vilnius) – Lietuvos pianistas, pedagogas.

Biografija

Brolis Grigorijus Ginzburgas. Baigęs Maskvos konservatorijos A. Goldenveizerio klasę ir aspirantūrą 1930–1945 m. joje dėstė. Nuo 1945 m. gyveno Vilniuje. 1945–1949 m. Vilniaus konservatorijos dėstytojas, 1946–1949 m. Specialiojo fortepijono katedros vedėjas, Teorijos ir kompozicijos fakulteto dekanas, nuo 1949 m. – Lietuvos konservatorijos dėstytojas. Nuo 1946 m. profesorius.

Kūryba

Koncertavo kaip solistas ir su broliu Grigorijumi. Repertuarą sudarė kūriniai, kuriuose parašė Liudvigas van Bethovenas, Johanas Bramsas, Frederikas Šopenas, Edvardas Grygas, Ferencas Listas, Sergejus Rachmaninovas ir kt. Pirmasis skambino kai kuriuos Čiurlionio preliudus, redagavo lietuvių kompozitorių (Vytautas Barkauskas, Vitolis Baumilas, Algimantas Bražinskas, Jurgis Gaižauskas, Leonas Povilaitis) kūrinius fortepijonui. 1947 m. su S. Vainiūnu pirmą kartą atliko jo rapsodiją dviem fortepijonams ir orkestrui.
Vilaičiai (Šiauliai)

Istorija

TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Bubių apylinkės „Tarybinio artojo“ kolūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

KURŠĖNAI – 29 km 
 Bazilionai – 2,5 km
BUBIAI – 9 km 
 Šiliškė – 2,5 km
ŠIAULIAI – 20 km
Beinoriškė – 1,7 km
Kanapinė – 2,5 km
Brazinskiai – 0,5 km
Pikeliškė – 0,9 km
Slišai – 0,6 km
Džogo krioklys

Džogo krioklys (hindi जोग जल प्रपात  = Jog jal prapāti, kan. ಜೋಗ  = Jōga) arba Gersopos krioklys (kan. ಗೇರುಸೊಪ್  = Gērusop) – krioklys Indijoje, Karnatakoje, Vakarų Ghatų kalnų pietinėje dalyje, ant Šaravatės upės.
Džogo krioklį sudaro keturių pakopų sistema, kurios bendras aukštis – 253 metrai. Džogo krioklys patenka į pačių aukščiausių pasaulyje krioklių sąrašo dvidešimtuką. Prie krioklio pastatytos dvi hidroelektrinės.
Azijoje yra ir iš aukščiau krintančių krioklių, tačiau Džogo krioklio srovė per visą aukštį yra nenutraukiama uolų ar kitų kliūčių.
Įspūdingiausiai Džogo krioklys atrodo musonų laikotarpiu.
Krioklio pavadinimas kanadų kalba tiesiog reiškia „krioklys“.
945 Barselona

945 Barselona yra asteroidas, žymimas 945 numeriu. Ryškumas (vidutinės opozicijos metu) 13,2. Vidutinis atstumas nuo Saulės – 2,64 astronominio vieneto. Siderinis periodas 4,29 metų. Orbitos inklinacija labai didelė – beveik 33 laipsniai; dėl to šis asteroidas gali būti matomas danguje labai toli nuo ekliptikos.
2016 m. Katalonijos motociklų Grand Prix

Prieš lenktynes

Buvo daug spekuliuojama dėl top lenktynininkų planų 2017 m. MotoGP sezonui. Paskelbta, kad Marc Márquez ir Dani Pedrosa atsovaus Repsol Honda komandai dar dvejus metus, o Tech 3 komandos pora Bradley Smith ir Pol Espargaró pereis į naują KTM gamyklos komandą. 
Maverick Viñales perėjimo į Yamaha komandą pasekoje paskelba, kad buvęs Valentino Rossi komandos draugas Jorge Lorenzo atstovaus Ducati komandai. Vienintelės gamyklos komandos vietos liko Suzuki ir Aprilia komandose.
Jonas Jackus Oginskis

Giminė ir dvarai

Kunigaikštis, kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Oginskių giminės, tėvas Samuelis Levas Oginskis (1625–1695). Motina grafaitė Sofija Bielevičiūtė.
1648 m. J. J. Oginskiui atiteko Suričių dvaras Mstislavlio seniūnijoje. 1659 m. gavo Zazerzės palivarką Pinsko apskrityje. 1666 m. trejiems metams iš Trakų vaivados Mikalojaus Paco išsinuomojo Klicevo seniūniją. Dalyvaudamas politinėje ir karinėje veikloje sugebėjo sukaupti dideles valdas.

Biografija

Jį globojo Smolensko vaivada Jurgis Karolis Hlebavičius. 1650 m. paskirtas Volkovysko vėliavininku. 1664–1665 m. Vilniaus pavaivadis, 1668–1672 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės lauko raštininkas (notaras), 1672–1682 m. Mstislavlio vaivada, nuo 1682 m. LDK lauko etmonas, Polocko vaivada.
Dalyvavo Maskvos, kazokų, švedų ir bajorų tarpusavio karuose, išpirko iš totorių nelaisvės Boguslavą Radvilą. 1675 m. ir 1683 m. dalyvavo kovose su turkais.
Težu Žagua

Težu Žagua (gvar. Teju Jagua) – gvaranių mitinė būtybė, olų valdovas, užkastų lobių, vaisių sergėtojas.
Težu Žagua yra Tau ir Keranos sūnus, vienas iš 7 siaubūnų. Vaizduojamas kaip didelis driežas su septyniomis (kitur – viena) šunų galvomis. Jam iš akių šaudo ugnys. Dėl tokios savo sandaros yra labai nerangus.
Jis buvo pats baisiausias iš 7 brolių. Jis minta vaisiais ir brolio Žasi Žaterės tiekiamu medumi.
Roraimos kalnas

Roraimos kalnas (portug. Monte Roraima) – stalkalnis (tepui) Gvianos plokščiakalnyje, Venesuelos, Brazilijos ir Gajanos sienų sandūroje. Aukštis 2810 m (aukščiausias Gajanoje). Venesuelai priklausanti dalis įeina į Kanaimos nacionalinį parką. Roraimos masyvas susidarė prekambro periode ir yra vienas seniausių masyvų Žemėje.
Statūs tepui šlaitai – laipiotojų uolomis tikslas. Roraimos papėdėje gyvena indėnai pemonai. Roraimoje lyja beveik kasdien, tačiau kietame smiltainyje augalams įsitvirtinti sunku. Dėl šio priežasties čia didelė vabzdžiagaudžių augalų įvairovė.
Lisa Gastoni

Biografija

Liza gimė italo ir airės šeimoje, kuri po Antrojo pasaulinio karo persikėlė gyventi į Angliją. Čia ji tapo modeliu, o nuo 1954 m. pradėjo vaidinti, daugiausia „B“ kategorijos filmuose. vienas žymesnių to laikotarpio vaidmenų buvo TV serialas „The Four Just Men“ (1959).
7 dešimtmečio pradžioje Liza grįžo į Italiją, kur intensyviai vaidino kine iki 1979 m., dažnai įkūnydama aristokratiškas, arogantiškas, kitais žmonėmis manipuliuojančias moteris.
Pasitraukusi iš kino, ji daugiau dėmesio skyrė savo pomėgiams – dailei ir rašymui.
Vakarinių prieigų vadovybė

Vakarinių prieigų vadovybė (angl. Western Approaches Command) – operatyvinio lygio D. Britanijos karališkojo laivyno štabas Antrojo pasaulinio karo metais, atsakinga už britų laivybos saugumą Vakarinėse prieigose.
Karo pradžioje 1939 m. rugsėjį Vakarinių prieigų vyriausiuoju vadu buvo admirolas Martin Dunbar-Nasmith. Vadovybės štabas tuomet buvo įsikūręs Plimute. Admirolas M. Dunbar-Nasmith šio štabo vadu buvo iki 1941 m. vasario 17 d. Vakarinių prieigų vadovybė buvo atsakinga už pagrindinių Šiaurės Atlanto konvojų, kurie iš D. Britanijos į Šiaurės Atlantą išplaukdavo pietrytine prieiga piečiau Airijos.
1940 m. birželį kapituliavus Prancūzijai pagrindiniai Šiaurės Atlanto konvojų maršrutai pro šiaurės vakarų prieigas šiauriau Airijos. 1940 m. antroje pusėje štabo bazavimosi vieta Pilute darėsi vis nepatogesnė, tad buvo nutarta štabą perkelti į Liverpulį. 1941 m. vasario 7 d. Vakarinių prieigų vadovybė buvo padalinta, ir jos štabas perkeltas į Liverpulį. Tuo pačiu metu buvo perkeltas ir Karališkųjų oro pajėgų Pakrančių apygardos (angl. RAF Coastal Command) štabas.
1941 m. vasario 17 d. nauju Vakarinių prieigų vadovybės vadu buvo paskirtas admirolas Percy Noble. Jo pavaldume atsidūrė ne tik Vakarinės prieigos, bet net ir Atlanto konvojų maršrutų vakarinės dalies saugumu besirūpinusios Niufaundlando palydų pajėgos. Vadovaujant šiam admirolui Šiaurės Atlante veikiančioms palydų grupėms buvo įkurtos bazės Grynoke, Londonderyje ir Liverpulyje, sukurta mokymų infrastruktūra, prisidėję prie pergalės Atlante.
1942 m. admirolą Noble pakeitė admirolas Maksas Hortonas (Max Horton), vadovavęs Vakarinių prieigų štabui iki vadovybės panaikinimo 1945 m. rugpjūčio 15 d., kai karas buvo senokai jau pasibaigęs.
Vadovaujant Hortonui vokiečių povandeninių laivų grėsmė buvo faktiškai pašalinta. Hortonas naudojo vis daugiau eskortinių laivų, kurių vis daugiau buvo priimama į laivyno sąrašus, iš šių laivų sudarydavo paramos grupes, kuriomis sustiprindavo užpultus karavanus. Skirtingai negu normalios palydų grupės paramos grupės nebuvo atsakingos už konkretaus konvojaus laivus. Ši aplinkybė paramos grupėms leido daug lengviau naudoti lanksčią taktiką, pvz., atskirti žvalgybos pastebėtus povandeninius laivus ir juos medžioti. Reguliarios palydos grupės laivai, persekiodami priešą, turėdavo grįžti atgal, kad nepaliktų konvojaus be apsaugos. O paramos grupių laivai galėdavo nepaliaujamai sekti priešo povandeninius laivus, kol šie būdavo sunaikinami.
Priekalas (žurnalas)

Istorija

Leido LKP CK. Skirtas TSRS gyvenantiems lietuviams, nelegaliai platintas ir Lietuvoje. Spausdino „Iskra revoliuciji“ 7-oji spaustuvė Maskvoje. Išėjo 80 numerių. Tiražas 2000–1000 egz.
Spausdino grožinės literatūros kūrinius, literatūros kritikos, marksizmo teorijos straipsnius, rašė apie revoliucinį judėjimą.
Bendradarbiavo Juozas Bulavas, Marija Chodosaitė, J. Daubaras, Aleksandras Gudaitis-Guzevičius, V. Karosas, Rojus Mizara, V. Šumauskas ir kt.
Redaktoriai Zigmas Angarietis, Bronius Pranskus-Žalionis.
Redakcinė kolegija: J. Daubaras, Ignas Gaška, Vincas Kapsukas, J. Kunigėlis, Antanas Sniečkus, P. Užkalnis.
Siris

Siris (pers. جزیره سیری) - Irano sala Persijos įlankoje, priklauso Hormozgano provincijai.
Sala yra už 76 km nuo Bandar-e Lengeh ir 50 km į rytus nuo Abu Musos salos. Siris yra viena iš šešių salų, sudarančių Abu Musos salų grupę. Salos plotas - 17,3 km², aukščiausias salos taškas - 33 m virš jūros lygio. Klimatas toks pat, kaip ir visose Persijos įlankos salose - drėgnas ir šiltas.
Ties Siriu buvo naftos platforma, kurią 1988 m. balandžio 18 d., operacijos „Maldininkas“ (angl. Praying Mantis) metu, sunaikino JAV jūrų pajėgos.
Manoma, kad saloje yra Irano Islamo revoliucijos gvardijos jūrų pajėgų bazė.
Pamėkliai

Aplinkinės gyvenvietės

Serbinai – 1 km
LABŪNAVA – 2,5 km 
Ansainiai – 1 km
Žiogaičiai – 4 km
Sičioniai – 2 km
Frontas (junginys)

Frontas – didžiausias Raudonosios, vėliau – Tarybinės Armijos junginys, maždaug atitinkantys armijų grupę kitų šalių kariuomenėse.
Frontai egzistuoja tik karo metu. Jie paprastai suformuoja iš karinių apygardų, papuolančių į karo veiksmų zoną. Kiekvienas frontas paprastai turi oro armiją (aviacijos armiją), tiesiogiai pavaldžią fronto vadui. Frontas paprastai pavaldus Vyriausiajam vadui.
Frontai pirmą kartą buvo sudaryti Rusijos pilietiniame kare, jie buvo Žiemos kare, užimant Vakarų Baltarusiją, Vakarų Ukrainą ir Vilniaus kraštą 1939 m.