google/wiki40b huggingface dataset:
Raiskas

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1570 metais. 1578 m. įkurta Raisko Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija. Apie 1671 m. pastatyta pirmoji cerkvė. 1912 m. pastatyta Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1942 m. birželio 16 d. vokiečiai nužudė 142 kaimo gyventojus, o patį kaimą sudegino.
Juozas Janušaitis

Juozas Janušaitis (angl. Joseph Janusaitis; g.1946 m. gegužės 31 d.) – Australijos baleto šokėjas.

Biografija

Gimė lietuvių karo pabėgelių daugiavaikėje šeimoje, kuri 1950 m. persikėlė į Australiją. Janušaičiai apsigyveno Adelaidėje. Pastarajame mieste Juozas pradėjo lankyti Madam Agnes Babicheva baleto mokyklą. Vėliau, gavęs E.Borovanskio vardo stpendiją, ėmė mokytis ir šokti žinomoje Borovansky Ballete trupėje. 1962 m. įsteigus Australijos baleto (angl. Australian Ballet) organizaciją, J.Janušaitis buvo į ją priimtas šokėju. Paruošė nemažai vaidmenų, iš kurių bene labiausiai pavykę – Rothbartas (Gulbių ežere), Greminas (Onegine) ir Kareninas (Anna Karenina). Mėgo romantišką atlikimo stilių. Scenoje pasirodė kartu su pasaulinėmis žvaigždėmis Rudolfu Nurijevu, Aldous Lucette Aldous, Robert Helpann ir kt.   
Laikui bėgant Juozas Janušaitis tapo išgarsėjusio baleto solistu ir su Australian Ballet trupe gastroliavo daugybėje šalių: Čilėje, Kolumbijoje, Peru, Argentinoje, Meksikoje, Trinidade ir Tobage, Jamaikoje bei Kanadoje (1967 m.); Singapūre, Hongkonge, Tailande, Japonijoje, Korėjoje ir Kambodžoje (1968 m.); JAV (1970–1971 m.); Sovietų Sąjungoje (Maskvoje ir Odesoje), Rumunijoje, Lenkijoje ir Čekoslovakijoje (1973 m.); Didžiojoje Britanijoje ir JAV (1976 m.); Graikijoje, Izraelyje ir Turkijoje (1979 m.), Kinijoje (1980 m.); Meksikoje (1981 m.). 
1982 m. Australijos baleto kompanijoje kilo vidinis konfliktas, po kurio penkiolika baleto šokėjų iš jos išėjo. Po vienerius metus trukusių ginčų organizacijos administratorius atsistatydino ir J.Janušaitis grįžo dirbti, bet jau kaip kviestinis šokėjas. Po kiek laiko aktyvią koncertinę veiklą baigė.
Balstogės vaivadija (1975–1998)

Istorija

Vaivadija buvo įkurta 1975 m. birželio 1 d. vykdant Lenkijos administracinių vienetų reformą, kai iš didelės Balstogės vaivadijos buvo įkurtos 4 mažesnės: Balstogės vaivadija, Lomžos vaivadija, Suvalkų vaivadija ir Ostrolenkos vaivadija. 1999 m. sausio 1 d. vaivadija tapo naujai įkurtos Palenkės vaivadijos dalimi.
Bahreino įlanka

Bahreino įlanka – nedidelė įlanka Persijos įlankoje, rytinėje Saudo Arabijos pakrantėje, atskirta Kataro pusiasalio. Ji supa Bahreino salas. Per vakarinę Bahreino įlankos dalį eina Karaliaus Fahdo tiltas, kuris jungia Saudo Arabiją su Bahreinu.

Bioįvairovė

Bahreino įlankos Havaro salos, kurios yra Kataro pakrantėje, nuo 1997 m. yra saugomos Ramsaro konvencijos. Salose gyvena Sokotros kormoranai. Pagrindinėje Havaro saloje gyvena mažos baltojo orikso ir džeirano bandos.
Bahreino įlankos vandenų temperatūra prie krantų būna nuo 14 iki 35°C, vandens druskingumas (10%) yra didesnis lyginant su kitais Persijos įlankos vandenimis. Įlankoje ties Bahreinu yra jūrų žolių, koralinių rifų, dumblių ir mangrovių krūmynų. Šios vietovės yra prieglobstis bestuburiams, žuvų jaunikliams ir diugoniams.
Karigaila

Biografija

Vaikystėje buvo krikštytas pagal provoslavų tikėjimą Vasilijumi. 1386 m. kovo mėn. Krokuvoje pakrikštytas Kazimieru. Broliai Andrius, Dimitrijus Vyresnysis, Jogaila, Skirgaila, Švitrigaila, Lengvenis Algirdaitis, Aleksandras Vygantas, Kaributas.
1386 m. kovo – balandžio mėn. padėjo malšinti vyresniojo brolio, Polocko kunigaikščio Andriaus antrąjį maištą prieš kitą brolį Lietuvos didijį kunigaikštį Jogailą. 1386 m. balandžio 18 d. Skirgailos, kitų brolių ir Vytauto padedamas sumušė Smolensko kunigaikščio Sviatoslavo, kuris rėmė Andrių, Mstislavlį puolančią kariuomenę. Svietoslavas šiame mūšyje žuvo. 1390 m. vadovavo Vilniaus Kreivosios pilies gynimui nuo Vokiečių ordino ir tuo metu per kovą su Jogaila į ordino pusę perėjusio Vytauto kariuomenių, kautynėse žuvo.
Leticia Roman

Biografija

Leticija gimė Romoje, teatro aktorės Giuliana Gianni ir scenaristo bei kostiumų dizainerio Nino Novarese šeimoje. Mokėsi Italijoje, Šveicarijoje, o 1959 m. apsigyveno Los Andžele kartu su tėvu, kuris buvo nusamdytas kostiumų dizaineriu filmui „Spartakas“, o vėliau darbavosi prie tokių juostų kaip „Rutos istorija“ ir „Kleopatra“ (1963).
Nors tėvai ir prieštaravo jos norui tapti aktore, Leticija pradėjo lankyti Sanfordo Meisnerio vaidybos kursus. Debiutinis jos vaidmuo buvo 1960 m. filmas kartu su Elvis Presley „G. I. Blues“. 1963 m. ji atliko pirmą pagrindinį vaidmenį trileryje „Mergina, kuri per daug žinojo“, o po metų nusifilmavo Russ Meyer juostoje „Fanny Hill“.
1966 m. Leticija ištekėjo ir pasitraukė iš kino. Iki 2012 m. ji gyveno JAV, kur vertėsi nekilnojamojo turto verslu, vėliau grįžo gyventi atgal į Italiją.
Mera

Etimologija

Upėvardis Mera kildinamas nuo žodžio marios, marės („jūra“); plg. lot. mare, sen. air. muir, got. marei bei ide. *mor- „stovintis vanduo“. Pavadinimo Kūna kilmė siejama su žodžiu kunė („klampi bala, liūnas“).
Vilniaus žemės bankas

Vilniaus žemės bankas (lenk. Wileński Bank Ziemski) - vienas pirmųjų Lietuvos teritorijoje įkurtų bankų.

Istorija

Įkurtas 1872 m. rugpjūčio 17 dieną. Steigėjai - Sankt Peterburgo I. Gincburgo ir L. Rozenentalio bankiniai namai, taip pat Lietuvos didikai: kunigaikštis Peteris Vitgenenšteinas, grafai Nikolajus Zubovas, Adomas Pliateris ir kiti.
Veikė iki 1939 metų. Veiklos pradžioje specializavosi išduoti paskolas bajorams, užstatantiems savo turtą.
Prieš pirmą pasaulinį karą banke dirbo keletas Vilniuje gyvenusių Lietuvos nepriklausomybės akto signatarų, tarp jų Antanas Smetona, Jurgis Šaulys.
Bankui pastatytame pastate Gedimino prospekte šiuo metu įsikūręs Lietuvos bankas.
Vaismedis

Vaismedis - medis, paprastai kultūrinis, duodantis vaisių. Čia žodis vaisius vartojamas ne biologine, o vartotojiška prasme. Visi vaismedžiai yra žiediniai augalai. Vaismedžiai neturėtų būti painiojami su riešutmedžiais ir su uoginiais augalais.
Žmonės arba gyvūnai gali šiais vaisiais maitintis.
Do walki (1928)

Do walki (liet. Į kovą) – Baltarusijos komunistų partijos CK laikraštis, nelegaliai ėjęs nuo 1928 m. lapkričio iki 1932 m. rugpjūčio Vilniuje lenkų kalba. Išėjo 23 numeriai.
Furo

Furo (jap. 風呂) arba ofuro (jap. お風呂) – pirties tipas, kilęs ir labiausiai paplitęs Japonijoje.
Nuo kitų pirčių tipų jis skiriasi tuo, kad čia kaitinamasi ne karštu oru ar garais, o karštu vandeniu.
Dažnai yra pasakojama, kad japonai furo tradicijų išmoko iš laukinių beždžionių, gyvenančių kalnuose. Sušalusios žiemą jos ieško natūralių šiltųjų vandens versmių, ir įlipusios į jas ilgai šildosi.
Tradiciškai namuose esanti furo būdavo didelė medinė statinė, į kurią prišildydavo vandens. Dabar jas pakeitė modernios automatiškai vandenį šildančios vonios.
Skirtingai nei vakarietiškoje tradicijoje (ir tai dažnai tampa kultūrinių nesusipratimų priežastimi), tokia statinė ar vonia nenaudojama praustis, o tik šildytis. Todėl prieš lipant į furo kruopščiai prausiamasi po dušu, ir, tik jau esant švariam, lipama į karštą furo ir ten praleidžiama nemažai laiko. Dažnai procedūra kartojama keletą kartų.
Nusiprausti prieš lipant į furo būtina ir dėl to, kad tą patį vandenį naudoja visi šeimos nariai. Egzistuoja net ėjimo į furo eiliškumas: pirmieji eina garbingiausi žmonės (svečiai, senimas), o paskutinieji į furo lenda vaikai.
Vienas Japonijoje labiausiai paplitusių furo variantų yra onsen, viešos šiltų versmių pirtys kalnuose, kur į didelius baseinus leidžiamas žemės gelmėse įkaitęs vanduo, turintis daug mineralų, druskų, sieros. Onsen yra ne tik gydomoji, bet ir svarbi visuomeninio bendravimo priemonė. Paprastai onsen būna atskirai vyrams ir moterims, bet, retais atvejais, egzistuoja ir bendrųjų pirčių konjoku tradicija.
Trasa East London

Istorija

Trasa atidaryta dar 1930 metais. Joje vykdavo Pietų Afriko Grand Prix. Po II pasaulinio karo, modifikavus trasą pagal Formulės 1 trasų reglamentą, joje buvo surengtos trys Formulės 1 PAR Grand Prix lenktynės. Po 1965 sezono FIA nusprendė perkelti lenktynes į kitą Pietų Afrikos Respublikos trasą Kyalami, nes East London pasirodė per trumpa ir siaura betobulėjantiems Formulės 1 bolidams.

Adresas

Po box 1322

5200 East London

South-Africa
Veja

Veja arba gazonas (pranc. gazon) – žemės sklypas, dekoratyviniais tikslais apsėtas žolėmis, kurių mišinys dažniausiai imamas toks, kad išaugtų tankus žolynas ir susidarytų tvirta velėna. Dažniausiai sėjamos miglės, eraičinai, svidrės, smilgos. Veja keletą kartų per metus trumpai ir lygiai kerpama (pjaunama). Parterinės vejos – pagrindinis parterių bei gėlynų elementas. Šios rūšies veja sudaro foną gėlėms, dekoratyviniams medžiams, skulptūroms. Parkų ir mauritaniškosios vejos rengiamos parkuose, soduose, skveruose, bulvaruose. Mauritaniškosios vejos kuriamos iš vienmečių gėlių ir varpinių žolių. Sporto aikštėse, stadionuose daromos sportinės vejos.
Garsų pamėgdžiojimas

Garsų pamėgdžiojimai – trumpi, kartais eiliuoti kūrinėliai, kuriais imituojami įvairių gyvūnų balsai ir kai kurių darbų metu girdimi garsai. Gyvosios ir negyvosios gamtos garsai pakartojami žmonių kalba, išlaikant atitinkamus sąskambius ir perteikiant tų garsų žmogui sukeltą nuotaiką.
Savo tendencija suteikti gyvūnams bei gamtos reiškiniams mąstančių ir net kalbančių būtybių bruožus garsų pamėgdžiojimas iš dalies giminingas gyvulinėms pasakoms, kuriose veikia ir kalba gyvūnai. Pamėgdžiojimų pasitaiko ir vaikų dainose. Dauguma pamėgdžiojimų yra eiliuoti, jie turi ryškią intonacinę kreivę ir patys gali priminti dainos motyvą.  Ypač dainingi paukščių giesmininkų pamėgdžiojimai ar ritmingus darbų garsus imituojantys pamėgdžiojimai.
Garsų pamėgdžiojimai, kaip ir gyvulinės pasakos, dažnai suaugusiųjų sakomi vaikams. Jos kartais tarnauja pamokymams: mėgdžiojant gyvūnus, pajuokiamos vaikų ydos. Dėl šių panašumų kai kurie tyrinėtojai garsų pamėgdžiojimus laiko vaikų tautosakos dalimi. Kita vertus, kai kurie posakiai liečia socialinius santykius, pasitaiko ir obsceniškų posakių, todėl vienareikšmiai laikyti juos vaikų tautosaka negalima.

Dažniausi pamėgdžiojimai

Tarp gyvūnų dažniausiai mėgdžiojami paukščių balsai (kregždė, varnėnas, vieversys, strazdas). Iš naminių paukščių dažniausiai mėgdžiojamas gaidys, kalakutas. Tarp gyvulių ir žvėrių dažnai mėgdžiojamas šuo, katė, avis, vilkas. 
Mažiau dėmesio pamėgdžiojimuose skiriama darbo metu girdimiems garsams. Bene dažniausiai mėgdžiojamas kūlimo spragilais garsas, varpų skambėjimas, ratų dardėjimas.

Pamėgdžiojimai literatūroje

Pamėgdžiojimus kūryboje dažnai naudojo iš liaudiškų pozicijų gamtą vaizdavę lietuvių rašytojai – Kristijonas Donelaitis, Antanas Baranauskas, Motiejus Valančius, Žemaitė, Maironis, Antanas Vienuolis-Žukauskas, Petras Cvirka. Pamėgdžiojimų gausu vaikų literatūroje.
Krinčinas

Geografija

Krinčinas įsikūręs kelių Papyvesiai-Gulbinėnai ir Pajiešmeniai-Daujėnai sankryžoje. Šalia kaimo yra Krinčino viensėdis.
Goris

Istorija

Goris žinomas nuo VII a. Yra viduramžių pilies Goriscichės griūvėsiai. 1801 m. Goriui suteiktas miesto statusas.  1878 m. Goryje gimė SSRS diktatorius Josifas Stalinas. 1920 m. miestą smarkiai nuniokojo žemės drebėjimas. 2008 m. rugpjūčio mėnesį Rusijos ir Gruzijos karinio konflikto metu miestą nusiaubė Rusijos karinė aviacija.

Architektūra

Išliko XII a. bažnyčia, XIII a. statytos ir kelis kartus perstatytos tvirtovės griuvėsiai, XVIII a. šv. Jurgio bažnyčia.

Žymūs žmonės

Mieste gimė sovietų diktatorius Josifas Stalinas (1879–1953). Sovietmečiu jam pastatytas paminklas, vienas didžiausių TSRS, nugriautas tik 2010 m. birželio 25 d., praėjus 20 metų nuo Gruzijos nepriklausomybės atgavimo.
Hišamas

Biografija

Hišamas buvo kalifo Abdulmaliko sūnus (Hišamas ibn Abdulmalikas). Beveik nieko nežinoma apie jo gyvenimą iki 724 m., kai po brolio Jazido II mirties jis tapo kalifu. Jis laikomas paskutiniuoju Omejadų kalifu, kurio valdymo metu kalifate buvo sąlyginai ramu, valstybė klestėjo ir turtėjo. Istorijoje Hišamas vaizduojamas sumaniu ir gabiu valdovu. Jis organizavo daugelio pilių ir rūmų statybas Sirijoje. Tačiau šis klestėjimas tikriausiai buvo apgaulingas, nes praėjus tik 7 metams po Hišamo valdymo pabaigos, suirutės metu Omejadai buvo nuversti iš valdžios. Hišamas pradėjo valdyti po ketvirtosios arabų ekspansijos bangos Jazido II valdymo metais. Hišamo valdymo metu arabų kariai buvo pasiekę tolimiausius taškus Frankostane, Kaukaze ir Sinde. Tačiau šie kraštai buvo nusiaubti jau anksčiau ir naujuose žygiuose nebebuvo laimima reikšmingo grobio. Į kalifato valdas patekę kalnuoti, maištininkams patogūs, regionai Šiaurės Afrikoje, Afganistane ir kitur nominaliai priklausė kalifatui, bet realybėje arabai ten neturėjo valdžios. 
Kalifatui pasidarė sunku atsilaikyti prieš organizuotas frankų, bizantiečių ir indų princų pajėgas, jiems pradėjo kelti grėsmę padrikos ir skurdžios turkų, chazarų ir berberų pajėgos. Hišamo valdymo metu arabai patyrė keletą reikšmingų pralaimėjimų, iš kurių skaudžiausias buvo artimiausių kalifui Sirijos pajėgų pralaimėjimas 730 m. Azerbaidžane. Po 740 m. Sirijos pajėgos, kurių pagalba laikėsi Omejadų valdžia nuo 684 m. Mardž Rahito mūšio, buvo žymiai susilpnėjusios ir praradusios norą kariauti po serijos pralaimėjimų Šiaurės Afrikoje. Hišamas bandė organizuoti, kad kalifo postas po jo mirties pereitų jo sūnums, tačiau jam mirus 743 m. kalifu tapo dar Jazido II paveldėtoju patvirtintas Validas II.
Klaipėdos jaunimo teatras

Klaipėdos jaunimo teatras – profesionalus scenos meno teatras, veikiantis Klaipėdoje. Įkūrėjas – režisierius Valentinas  Masalskis. Teatro repertuaras apjungia ne tik tradicinę dramą, bet ir muziką, judesį, ritmiką, šviesos meną.
Teatre dirba scenografė Renata Valčik, kompozitorė Nijolė Sinkevičiūtė, dramaturgas Mindaugas Nastaravičius, trupę sudaro 23 aktoriai (2015 m. duom.).

Istorija

2008 m. V. Masalskis Vilniaus kolegijoje surinko pramoginio scenos meno aktorių kursą. Jau pirmaisiais studijų metais sukurtas spektaklis „Kalnas“. Per trejus metus režisierius kartu su R. Valčik bei Nijole Sinkevičiūte dar sukūrė 3 spektaklius: „Publikos išplūdimas“, misteriją „Už linijos“, ritmo ir dainos spektaklį „Gaidos“.
2010 m. įkurta „trupė p.s.“. Vilniaus kolegijos 2011 m. aktorių kursas sudarė visą „trupę p.s.“. 2011 m., siekdami toliau kurti kartu, diplomuoti scenos menininkai atvyko studijuoti į Klaipėdos universiteto Menų fakultetą, kur įgijo
išskirtinę galimybę baigti aukštąjį mokslą. V. Masalskis, R. Valčik bei N. Sinkevičiūtė tapo KU Menų fakulteto darbuotojais. 
2012 m. gegužės 24 d. „trupė p.s.“ pripažinta profesionaliu scenos meno teatru. Buvo įkurtas naujas juridinis asmuo „Klaipėdos jaunimo teatras“.
Juris Šics

Biografija

Sportuoja nuo 1998 m., nacionalinėje komandoje nuo 1998 m.
2006 m. Juris su broliu pelnė savo pirmąjį tarptautinį medalį – bronzą mišrios komandos estafetės rungtyje Europos čempionate. 2008 m. ir 2010 m. šioje rungtyje kartu su Latvijos rinktine tapo Europos čempionais. Brolių olimpinis debiutas įvyko 2006 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kuriose sportininkai užėmė aukštą 7-ą vietą. 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Šics broliai pelnė sidabro medalius. Po metų vykusiame pasaulio čempionate sportininkai pelnė savo pirmąjį bronzos medalį, kuris buvo laimėtas dvejetų varžybose, o ne mišrios komandos estafetės rungtyje. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Andris ir Juris pelnė du bronzos medalius.
Dulebai

Dulebai, dulibai (rus. дуле́бы) – rytų slavų genčių sąjunga, VI a. – X a. pradžioje gyvenusi Vakarų Volynės teritorijoje. Priskiriami Pragos-Korčiako archeologinei kultūrai.
Kur susidarė dulebai iki šiol nėra žinoma, nes dulebų buvimo pėdsakai išsibarstę Centrinėje ir Rytų Europoje. Spėjama, kad dulebai galbūt susiformavo Romos imperijos laikais germanų ar bulgarų genčių kaimynystėje, o vėliau apsigyveno keliuose regionuose. Kai kurie viduramžių šaltiniai nurodo dulebus buvus ne tik Vakarų Volynėje, bet ir šiandieninėje Čekijoje, ties Dunojaus vidurupiu, tarp Balatono ežero ir Mursos upės ir kitur.
VI a. pabaigoje – VII a. pradžioje smarkiai nukentėjo nuo avarų antpuolių. 907 m. dalyvavo kunigaikščio Olego organizuotame žygyje į Cargradą. Pirmajame, ne visai sėkmingame žygyje rusų ir dulebų sąjungininkai buvo arabai. Antrasis žygis, kuriame be rusų ir dulebų dalyvavo ir baltieji chorvatai, baigėsi naudingos taikos sutarties pasirašymu. X a., jau kaip bužanai ir volynėnai, tapo Kijevo Rusios dalimi.
Korčiako kultūros paminklai siejami su dulebų genčių sąjunga, iš kurios, manoma, kilo metraščiuose aprašyti volynėnai, drevlianai, dregovičiai ir galbūt dalis polianų.
Frans Sammut

Biografija

F. Sammut gimė Zebudže (Malta). Mokėsi Zebudžo pradinėje mokykloje, Šv. Aloyzo koledže (angl. St Aloysius' College), Šv. Mykolo mokytojų rengimo koledže (angl. St Michael’s Teacher Training College), Maltos universitete (humanitarinių mokslų bakalauras, teologijos mokslo diplomas, edukologijos mokslo magistras) ir Perudžos universitete (italų k. dėstymas negimtakalbiams).
F. Sammut pelnė pripažinimą XX a. 7-ajame dešimtmetyje, kai drauge su kitais įkūrė literatūrinio atgimimo judėjimą Moviment Qawmien Letterarju (angl. Literary Revival Movement). Vėliau dirbo Maltiečių kalbos akademijos Akkademja tal-Malti (angl. Maltese Language Academy) sekretoriumi.
2010 m. buvo išrinktas Napoleono draugijos nariu International Napoleonic Society.
F. Sammut baigė karjerą dirbdamas švietimo srityje – vadovavo mokyklai, nors 1996–1998 m. buvo Maltos ministro pirmininko konsultantas kultūros klausimais. Buvo vedęs Catherine Cachia, su kuria susilaukė dviejų sūnų – Marko ir Jean-Pierre.

Paskutiniai žodžiai

Žymieji Franso Sammuto paskutiniai žodžiai buvo šie: „mano žmona ir aš turėjome vykti į Jeruzalę, tačiau atrodo, kad planai pasikeitė. Dabar vyksiu į dangiškąją Jeruzalę.“ 
Serracino Inglott taip atsakė į šiuos žodžius: „supratau, kad juoką keičia ašaros. "
Jonas Aviža

Jonas Aviža (1913 m. lapkričio 8 d. Žemaitkiemis, Ukmergės valsčius – 1983 m. spalio 17 d. Miunchenas) – lietuvių kunigas, Vokietijos lietuvių veikėjas, krikščioniškosios archeologijos daktaras.

Biografija

1938 m. baigė Kauno kunigų seminariją, 1951 m. baigė Popiežiškąjį krikščioniškosios archeologijos institutą Romoje, krikščioniškosios archeologijos daktaras.
Nuo 1938 m. Kauno arkivyskupijos kurijos archyvaro padėjėjas, vėliau notaras. 1948 m. Tautinės delegatūros Vokietijoje kancleris. 1953 m. Miuncheno apylinkių lietuvių kapelionas. Nuo 1955 m. Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas, 1963–1965 m. valdybos pirmininkas. 1960–1961 m. Šv. Kazimiero kolegijos Romoje vicerektorius. 1965–1969 m. vadovavo lietuvių katalikų sielovadai Vokietijoje. Nuo 1967 m. prelatas. Bendradarbiavo lietuvių katalikų spaudoje.
Andrea della Robbia

Andrėja dela Robija (it. Andrea della Robbia, g. 1435 m. spalio 20 – m. 1525 m. rugpjūčio 4 d.) – italų renesanso skulptorius-keramikas iš Florencijos.

Biografija

Andrėja dela Robija gimė apie 1435 m. spalio 20 d. Florencijoje. Jis buvo ketvirtuoju vilnos prekiautojo Marko di Simonės ir jo žmonos Antonijos vaikas. Andrėjos dėdė buvo garsus skulptorius ir keramikas Luka dela Robija. Pirmuosius skulptoriaus mokslus Andrėja išėjo dėdės dirbtuvėje ir joje dirbo. Po 1482 m. Lukos dela Robijos mirties Andrėja perėmė vadovavimą jo dirbtuvėms. Robijų glazūruotos keramikos darbai, altoriniai ir kitokie religiniai reljefai buvo labai populiarūs ne vien Toskanoje, bet ir plačiai Italijoje. Andrėjos asmeninis stilius buvo labai skirtingas nuo Lukos, kurio reljefai labiau sekė pasakomojo pobūdžio scenų suformuota estetika. Iš jų Andrėja išvystė didelio formato polichromuotų reljefinių religinių scenų žanrą (kaip, pvz., reljefas Šv. Kryžiaus bazilikoje Florencijoje). Brandžiausiems Andrėjos darbams būdingas ryškus natūralizmas, kaip jo garsiausiais kūriniais įvardijamiems reljefams Ospedale degli Innocenti (1463 m.) našlaičių prieglaudos fasade, kuriuose vaizduojamos turtingų florentiečių paramos prašančios beglobių vaikų figūros. Kiti svarbiausi Andrėjos užsakymai buvo atlikti pranciškonų bendruomenėms, tarp jų Šv. Pranciškaus statula Santa Maria degli Angeli bažnyčioje Asyžiuje ir reljefai La Verna vienuolyno bažnyčioms Kjuzyje. Prato Santa Maria delle Carceri bažnyčiai buvo sukurti kiti Andrėjos pažymėtini darbai. Andrėja turėjo net 12 sūnų, iš kurių 5 darbavosi keramikos dirbtuvėje. Andrėja dela Robija mirė 1525 m. rugpjūčio 4 d. Florencijoje. Jo pažymėtini sūnūs Džovanis Džirolamas, Luka Jaunesnysis ir Ambrodžas toliau dirbo keramikais, bet Robijų giminės menas vėliau XVI a. prarado savo įkvėpimą, tapo pernelyg perkrautų kompozicijų ir konfliktuojančių spalvų.
Vytautas Jurevičius (1931)

Vytautas Jurevičius (1931 m. balandžio 14 d. Laugalis, Kelmės valsčius – 2001 m. sausio 21 d. Vilnius) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija

1951–1981 m. tarnavo TSRS ginkluotosiose pajėgose, atsargos pulkininkas. 1973 m. baigė M. Frunzės karo akademiją Maskvoje. 1982–1988 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos ypatingasis referentas.
1990–1992 m. dirbo LR Krašto apsaugos departamente. 1992 m. kovo – 1993 m. sausio mėn. Jungtinio štabo karinio rengimo skyriaus specialiosios paskirties poskyrio, 1993 m. vasario – 1995 m. spalio mėn. Lietuvos ginkluotųjų pajėgų slaptojo režimo poskyrio viršininkas. 1993 m. atsargos pulkininkas.
Ateities spinduliai (Kaunas)

Istorija

Įsteigė, leido ir redagavo Juozas Keliuotis. Nr. 1 išėjo 1930 m. sausio mėn. Spausdino AB „Žaibas“ spaustuvė, nuo 1935 m. – G. Lano spaustuvė, nuo 1936 m. sausio – spaustuvė „Šviesa“. Išėjo 122 numeriai.
Svarstė moksleivių bendravimo, charakterio ugdymo klausimus, skatino jaunimo žingeidumą, entuziazmą, ugdė estetinius jausmus, dorovines nuostatas, meilę tėvynei ir artimam, recenzavo naujas knygas, organizavo įvairius konkursus, informavo apie pasaulio ir Lietuvos kultūros įvykius, moksleivių spaudos leidinius.
Leidinyje savo kūrinius spausdino Bernardas Brazdžionis, Kazys Bradūnas, Bronė Buivydaitė, Eugenijus Matuzevičius, Pranas Naujokaitis, Antanas Vaičiulaitis, Kazys Zupka ir kt.
Tumiškė

Aplinkinės gyvenvietės

Rūsteikiai – 2 km