google/wiki40b huggingface dataset:
Gleiss Lutz

Gleiss Lutz Hootz Hirsch (džn. vad. Gleiss Lutz) – Vokietijos verslo teisės advokatų kontora. Dirba 280 advokatai (iš jų - 87 partneriai). Pagrindinė būstinė - Štutgartas. Organizacijos forma - partnerystės bendrija vok. Partnerschaftsgesellschaft. Atstovybės veikia Vokietijos didmiesčiuose Frankfurtas prie Maino, Miunchenas, Štutgartas, Berlynas, Europos valstybių sostinėse (Briuselis (Belgija), Praha (Čekija) ir Varšuva (Lenkija). 2007/2008 veiklos metais Vokietijoje pasiekė 109 mln. eurų apyvartą.

Istorija

1949 m. balandžio 1 d. teisinių paslaugų biurą, besispecializuojantį kartelinių susitarimų ir konkurencijos teisės klausimais Štutgarte įsteigė tuometinis teisininkas Alfred Gleiss. 1952 metais Gleiss tapo advokatų ir kaip asocijuotas partneris veikė kartu su Arved Deringer, 1961 metais atsiskyrusiu ir Bonoje atidariusiu nuosavą advokato kontorą. 1956 metais prisijungė Helmuth Lutz, kiek vėliau po to ir Christian Hootz bei Martin Hirsch. Nuo 1962 m. profesinė bendrija vadinasi Gleiss Lutz Hootz Hirsch . Nuo maždaug 2000–2002 m. Gleiss Lutz yra aljanso kartu su anglų profesine bendrija Herbert Smith ir Nyderlandų-belgų advokatų kontora Stibbe. Greta glaudžiai bendradarbiauja su Niujorko bei vengrų advokatų kontoromis.
Albinas Prižgintas

Albinas Prižgintas (g. 1947 m. sausio 21 d. Schweinfurte, Vokietija) – vargonininkas virtuozas ir chorvedys. Albino Jasenausko dukters – pianistės, vargonininkės ir chorvedės Teresės Jasenauskaitės-Prižgintienės – sūnus.

Biografija

1949 m. iš Vokietijos su tėvais atvyko į JAV. 1969 m. baigė bakalauro, 1970 m. – muzikos magistro studijas Julliard School of Music.
Gavęs Fulbraito stipendiją, 1970–1971 m. vargonus studijavo pas Karlą Richterį Vokietijoje. Vargonų muzikos rečitalius surengė Harvardo universitete, Šv. Patriko katedroje Niujorke, Svč. Jėzaus Širdies katedroje Niudžersyje, Šv. Petro bažnyčioje Bostone, Kolumbijos universitete, Šv. Severino bažnyčioje Paryžiuje ir kitur.
Su „Camerata Singers“ grupe gastroliavo trisdešimtyje JAV valstijų. Dažnai koncertavo ir su kitomis muzikos grupėmis, 1971 m. vargonavo Roberto F. Kennedžio vaikų teatre. Buvo muzikos vadovas St. Mary's of Angeles bažnyčioje Brukline. Šioje parapijoje vargonininkavo ir vadovavo chorui. Dalyvavo tarptautiniame vargonininkų konkurse Paryžiuje, konkursinę programą atliko ir Apreiškimo parapijos bažnyčioje Brukline. Daug metų vargonininkauja ir vadovauja chorui Šv. Mykolo ir Visų Angelų amerikiečių parapijose Tucsone, Arizonoje. Reiškiasi ir kaip džiazo pianistas. Jo brolis Viktoras taip pat muzikas (klarnetininkas).

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Eyvind Johnson

Biografija

Gimė Norbotene, nuskurdusio ūkininko šeimoje. Išmėgino daugybę profesijų, išėjo sunkią gyvenimo mokyklą. Ilgą laiką gyveno užsienyje.
OpenView Service Desk

OpenView Service Desk – populiari komercinė grupinio darbo programa, sukurta Hewlett-Packard kompanijoje. Susideda iš duomenų bazės (suderinama su SQL Server ir Oracle Database), aplikacijų serverio, protingo (angl. fat) kliento ir papildomų programų (Service Pages, įvairūs įrankiai etc.).
Service Desk programa yra paremta ITIL teorijos principais, realizuoja svarbiausius ITIL modulius (pvz., Service desk, Incident management, Service level management, CMDB ir kitus), gana neblogai integruojama su kita Hewlett-Packard programine įranga, pvz., OpenView NNM.
Kad nekiltų painiava, įmonėse, naudojančiose OpenView Service Desk programą, ITIL terminas Service desk dažnai keičiamas terminu Help desk.
Magdalena Mielcarz

Biografija

Magda gimė Varšuvoje. Nuo 1989 m. keletą metų priklausė jaunimo muzikos ansambliui „Gaweda“.
1997 m. ji baigė „Jaroslaw Dabrowski“ mokyklą ir po metų įstojo į Varšuvos universiteto žurnalistikos bei politikos mokslų fakultetą.

Modelio karjera

Dirbti modeliu Magda pradėjo agentūroje „Model Plus“, vėliau keletą metų priklausė „Eastern Models Agency“, įsikūrusiai Varšuvoje, vėliau – „Wilhelmina Models“ Niujorke.
Jos nuotraukos buvo spausdintos Lenkijoje leidžiamuose žurnaluose „Twój Styl“, „Elle“, „Cosmopolitan“, „Pani“, „Uroda“, „Max“. Kaip modelis ji dirbo su „Valentino“ ir „Cerruti“ mados namais, o 2001 m. vasarį tapo kosmetikos gamintojo „L'Oréal“ reklaminiu veidu.

Aktorės karjera

Pirmą kartą kaip aktorė Magda debiutavo 1989 m. TV mini seriale jaunimui „Paziowie“, kuriame atliko karalienės Jadvygos vaidmenį.
2001 m. pasirodė ilgai kurtas ir brangiausias Lenkijos kino istorijoje filmas „Quo Vadis“, kuriame Magdalena atliko vieną pagrindinių vaidmenų ir netruko sulaukti dėmesio iš įvairių kino režisierių. Nors aktorystė netapo jos pagrindine veikla, 2003 m. sukurtame filme „Fanfanas Tulpė“ ji vaidino kartu su Penelope Cruz, o 2009 m. pasirodžiusioje juostoje „Taras Bulba“ ji atliko vieną pagrindinių vaidmenų.

Šeima

2007 m. Magdalena ištekėjo už amerikiečio teisininko bei verslininko Adrian Ashkenazy, su kuriuo 2009 m. ir 2013 m. susilaukė 2 dukterų.
Šiuo metu gyvena Niujorke.
Eels

Istorija

1992 pagrindinis grupės vokalistas išleidimo solinį albumą pavadinimų „A Man Called E“, o jau 1993 buvo išleistas antrasis studijinis albumas pavadintas „Broken Toy Shop“. Pati grupė susikūrė 1995 su Tomiu Volteriu ir "E" priešaky. Jau kitaip metais buvo išleistas pirmasis grupės albumas „Beutiful Freak“ kurio tokie hitai kaip „Novocaine for the Soul“, „Susan’s House“ ir „Your Lucky Day in Hell“ susilaukė tarptautinęs šlovės. Tais pačiais metais grupė jau dalyvavo didžiausiose Amerikos bei Europos festivaliuose. 1997 metais iš grupės išėjo vienas iš jos įkūrėjų Tomis Volteris. Veliau sekė dar keli sėkmingi albumai tarp kurių vienas Hombre Lobo buvo pasiekęs 43 vietą perkamiausių Amerikos albumų topo vietą.
Iljušin Il-2

Kūrimas

Idėja sukurti tarybinį šarvuotą šturmo lėktuvą kilo dar XX a. ketvirto dešimtmečio pradžioje, kuomet Dmitrijus Pavlovičius Grigorovičius suprojektavo TŠ-1 ir TŠ-2 šarvuotus biplanus. Vis dėlto to meto tarybiniams varikliams trūko galios, jie negalėjo sunkiems lėktuvams užtikrinti geras skrydžio charakteristikas. Il-2 1938 metais suprojektavo Sergejus Iljušinas kartu su savo komanda iš centrinio projektavimo biuro.
Pagavaitis

Istorija

Pagavaitis tarybiniais metais priklausė Palūšės apylinkei.
Semarangas

Semarangas (indon. Semarang) – miestas ir uostas pietų Indonezijoje, Javos saloje, Vidurio Javos provincijos administracinis centras. 1,29 mln. gyventojų (2005). Išsidėstęs prie Javos jūros ir Semarango upės žiočių. Tai didelis ir modernus jūrų uostas, vidurio Javos verslo centras. Yra laivų statykla, geležinkelio dirbtuvės, gaminamos mašinos, elektros įranga, avalynė, tekstilė, stiklas. Pagrindinės eksporto prekės: cukrus, kopra, tabakas kava, kaučiukas.

Istorija

Žinomas nuo IX a. (tada vadintas Bergota). XV a. pab. įvestas islamas.
Kotiruotojas

Market maker (angl. Market maker – „rinkos darytojas“) – firma brokeris arba dileris, besiimantis tam tikro emitento vertybinių popierių įsigijimo ir saugojimo riziką savo sąskaita, siekiant juos parduoti (rinkoje).
Kotiruotojas veikia nebiržos rinkoje kaip tiesioginiai sandorių tarpininkai. Skirtingai nei yra biržos rinkos atveju, kur tokia veikla užsiima „specialistai“, kotiruotojas palaiko nebiržinės rinkos likvidumo lygį. Jie paprastai veikia ir kaip pardavėjai, ir kaip pirkėjai.
Vidutinis kotiruotojas turi parduoti ne mažiau kaip 1 000 akcijų kiekvienam iš savo klientų (jų yra 20–30 vieno Market maker atveju). Sandoriai sudaromi telefonu arba interneto pagalba ir trunka sekundes.
Kotiruotojai yra laikomi pagrindiniais bet kokios rinkos dalyviais. Kotiruotojais plačiąja prasme gali būti ir bankai, tarptautinės kompanijos, finansų institucijos, stambūs spekuliantai. Jie sudaro didžiulės apimties sandėrius, kurie gali žymiai paveikti valiutos kotiruotę ar kainą.
Nuo stambių kotiruotojų – dažniausiai tai yra tokios institucijos kaip komerciniai bankai, centriniai bankai (kaip US Federal Reserve, Bank of England), investiciniai fondai, didelės draudimo kompanijos, pensijų fondai, trastai, diversifikuodami investicinius portfelius investuojantys į įvairių šalių korporacijas bei vyriausybių vertybinius popierius.
Nuo tokių kotiruotojų „priklauso oras“ rinkoje. Pagal preferencijas kainos atžvilgiu jie yra skirstomi į bulius ir meškas. Jų veiklos pasekmės – staigus kursų kritimas arba kilimas.
Turkijos vyrų futbolo rinktinė

Istorija

Rinktinė tik 4 kartus dalyvavo Europos ir 2 kartus pasaulio čempionatuose, tačiau jos sąskaitoje yra pasaulio čempionato bronzos medalis. 2002 m. pasaulio čempionate turkai savo grupėje nesunkiai įveikė kinus, sužaidė lygiosiomis su Kosta Rika ir po atkaklios kovos pralaimėjo Brazilijai. Patekusi į kitą etapą, Turkijos rinktinė nugalėjo vienus iš turnyro šeimininkų japonus ir po atkaklios kovos Senegalo rinktinę. Pusfinalyje vėl nusileido Brazilijai, o kovoje dėl bronzos nugalėjo kitus šeimininkus – Korėjos rinktinę.
Turkijos rinktinė skandalingai nepateko į 2006 m. pasaulio futbolo čempionatą. Atrankos grupėje užėmę antrą vietą žaidė su Šveicarijos rinktine. Išvykoje buvo pralaimėta 2-0, o namie švęsta pergalė 4-2 (net 3 įvarčius įmušė Tuncay Sanli). Tačiau šio rezultato Turkijai nepakako patekti į čempionatą. Stambulo Şükrü Saracoğlu stadione kilo masinės riaušės, kurių metu buvo sužeisti keli šveicarų futbolininkai. Už muštynes rinktinei buvo taikomos sankcijos (namų rungtynės vyko neutraliuose stadionuose).
Turkija taip pat laimėjo 3 vietą 2003 m. Konfederacijų taurės turnyre.
Turkijos rinktinė, vadovaujama Fatih Terim, įspūdingai pasirodė 2008 m. Europos futbolo čempionate. Nors pirmąsias varžybas pralaimėjo portugalams (0:2), toliau sekė pergalės. Grupės turnyre turkai itin šlapioje aikštėje įveikė šveicarus (2:1), per paskutines 15 minučių įmušę 3 įvarčius palaužė čekus (3:2). Ketvirtfinalyje susitiko su kroatais, antrojo pratęsimo paskutinėmis sekundėmis išlygino rezultatą (1:1) ir laimėjo baudinių seriją. Turkijos rinktinės atsarginė sudėtis (dauguma komandos lyderių buvo traumuoti ar diskvalifikuoti dėl kortelių) pusfinalyje susitiko su Vokietijos rinktine, ir tik po atkaklios kovos pralaimėjo (2:3).
Murukku

Muruku (Murukku) – pikantiškas, traškus užkandis, kilęs iš Indijos subkontinento, populiarus pietinėje Indijoje ir Šri Lankoje. Užkandžių pavadinimas kilęs iš tamilų kalbos – „susuktas“, kuris reiškia jo formą. Indijoje murukku ypač populiarus Tamilnado, Keralos ir Andhra Pradešo valstijose. Jis taip pat yra paplitęs šalyse, kuriose įsikūrusios indų ir šrilankiečių diasporos, įskaitant Singapūrą, Fidžį ir Malaiziją.
Muruku paprastai gaminamas iš maltų ryžių ir indinės pupuolės (Vigna mungo) miltų. Kartais šis patiekalas vadinamas chakli – panašiu produktu, ruošiamu su papildomu ingredientu avinžirnių miltais. Iš miltų mišinio su vandeniu, druska, asafetidos ir sezamo arba kumino (Cuminum cyminum) sėklų pagaminama tešla, kuri gali būti įvairaus standumo. Padaromi į spirales arba rites, žiedus panašūs gaminiai. Jų forma gaunama susukant rankomis, formų pagalba, išspaudžiant tešlą su maistiniu švirkštu. Po to jie iškepami augaliniame aliejuje.
Juzefa Katiliūtė

Juzefa Katiliūtė (g. 1916 m. gruodžio 9 d. Igliaukoje, Marijampolės valsčius) – Lietuvos tapytoja.

Biografija

1940 m. baigė Kauno meno mokyklą, 1942 m. – Vilniaus dailės akademiją, J. Vienožinskio mokinė. 1945 m. pasitraukė į Šveicariją. 1948 m. baigė Ženevos dailės mokyklą.

Kūryba

Tapo aliejumi, akrilu, tušu, kuria spalvotas šilkografijas. Ankstyvuosiuose paveiksluose vyrauja realistinės figūrinės kompozicijos, vėlesniuose – abstrahuoti peizažo motyvai, juose raiškiomis formomis, ryškių spalvų deriniais perteikti pirmapradžiai gamtos reiškiniai, žmogaus išgyvenimai. Nuo 1952 m. dalyvauja parodose, individualios: Farmingtonas 1966 m., Hartfordas 1967 m., Ženeva 1982 m., Vilnius 1994 m., 2003 m., 2004 m. Kūrinių turi Šveicarijos muziejai, Lietuvos dailės muziejus.
Real Vigo Sporting

Istorija

Klubas įkurtas 1905 m. Vėliau susijungė su Real Club Fortuna de Vigo komanda į Celta Vigo klubą.
Hemolizinė anemija

Hemolizinė anemija yra anemija dėl sutrumpėjusios eritrocitų gyvenimo trukmės, kuri paprastai būna dėl padidėjusio ju irimo/suardymo organizme. Kraujo gamyba kaulų čiulpuose tokiu atveju dažniausiai nebūna sutrikusi, dažniausiai netgi suaktyvėjusi stengiantis kompensuoti trūkstamą kraujo kiekį.
Adamų stilius

Adamų stilius (angl. Adam style, Adamesque) – XVIII a. antrosios pusės – XIX a. pradžios Didžiosios Britanijos architektūros ir interjerų įrangos stilius, neoklasicizmo atmaina. 
Pradininkai – broliai Robertas Adamas ir Džeimsas Adamas, naująjį stilių priešpriešinę tuo metu architektūroje vyravusiam paladianizmui. Adamų statiniai dekoratyvūs, darnių proporcijų, puošnaus interjero, puošti antikinių motyvų stiuko lipdiniais, sienų tapyba, ornamentika, baldais. Broliai romaniškąją klasiką pagyvino senosios etruskų ir Egipto dailės elementais, Graikijos, Bizantijos, neogotikos ir baroko architektūros detalėmis. Jų darbuose galėjo atsirasti ir sfinksas ar grifonas, arabeska ir medalionas, pieštos vazos ir urnos, ornamentas ir piliastras. Buvo naudojamos suderintos spalvų schemos.
Pagrindiniai principai išdėstyti veikale „Roberto ir Džemso Adamų architektūros darbai“ (The Works in Architecture of Robert and James Adam 3 1.1773-1822 m.)
Žymiausi pastatai – brolių R. ir D. Adamų suprojektuoti gyvenamieji namai Londone, Midlesekse. Vėliau Adamų stilių panaudojo ir JAV architektai.
Roger Anger

Rožė Anžė (pranc. Roger Anger, 1923 m. kovo 24 d. Paryžiuje – 2008 m. sausio 15 d.) – vienas ryškiausių XX a. 6-ojo ir 7-ojo dešimtmečio prancūzų architektų, kuris dirbo ties Aurovilio projektu, sumanytu Mirros Alfassos ir patvirtintu UNESCO. Jis taip pat ne sykį bendradarbiavo su Pierre‘u Puccinelli, ypač projektuodamas Žaliosios salos (L'Île Verte) rajoną Grenoblyje, įsikūrusį Izero upės vingyje. 1967 m., kai buvo baigtas šis rajonas, trys jame iškilę 33 aukštų bokštai, siekiantys 98 m, buvo aukščiausi gyvenamieji namai Europoje.

Biografija

Roger Anger gimė Paryžiuje advokato Henri Anger šeimoje. Jis buvo jauniausiais iš trijų sūnų ir norėjo tapti chirurgu. Dėl karo jis mokėsi Antibe prancūzų gramatiko Jacques‘o Capelovici, geriau žinomo Maître‘o Capello vardu, studijoje. Sužavėtas jo piešinių Capello paskatino jį pasirinkti architektūros studijas. Rengdamas savo diplominį darbą Roger Anger turėjo galimybę dvejus metus pasisemti architekto patirties Paulio Jacques‘o Grillo ateljė. Roger Anger užbaigė savo mokslus 1947 m. apsiginęs diplomą Nacionalinėje dailės mokykloje Paryžiuje. 1953 m. jis įkūrė savo agentūrą Paryžiuje. Ši ateljė daugiausia vykdė užsakymus dizaino ir interjero apdailos srityje. Pirmos didelės sėkmės studija sulaukė 1957 m. su Busua stiklo (Manufactures de verre Boussois) prekybos salonu, atidarytu Haussmanno bulvare Paryžiuje. Būdamas 45 metų Roger Anger jau spėjo įgyvendinti per 50 didelio masto projektų ir įnešė reikšmingą indėlį į šiuolaikinę Prancūzijos architektūrą.
1966 m. jis buvo paskirtas vyriausiuoju Aurovilio architektu ir kartu su Pierre‘u Braslawski ir Mario Heymannu išplėtojo šio miesto koncepciją. Nuo tada iki pat mirties jo gyvenimas buvo paskirtas Auroviliui, o svarbiausiasis jo prioritetas buvo Matrimandyras, kurį Mirra Alfassa apibūdino kaip Aurovilio sielą.
Roger Anger sakė, kad architektūros tikslas yra apreikšti aukščiausią grožio standartą: „Grožis turi galią pakylėti sąmonę, savaimingai…“
Szeged LK

Istorija

1937 m. birželio 22-23 d. "Szeged" buvo atvykęs į Lietuvą. Birželio 22 d., Kaune 6:0 (3:0) nugalėjo ŠŠ Kovą, o birželio 23 d. 4:3 (0:3) įveikė Kauno rinktinę.
Willem Einthoven

Žymiausi pasiekimai

Didžiausias V. Eintohoveno nuopelnas – elektrokardiografijos metodo atradimas, už kurį jam 1924 m. paskirta fiziologijos ir medicinos Nobelio premija. Jis taip pat įvedė šiuo metu vartojamus terminus ir žymėjimus bei sukonstravo ir patobulino rodyklinį galvanometrą, kuriuo buvo galima registruoti elektrokardiogramas. Elektrokardiogramos šiuolaikinėje medicinoje padeda gydytojams stebėti paciento širdies veiklą ir jos sutrikimus.
Aleksandrija (Kupiškis)

Istorija

Kaimas įsikūrė viduryje Mirabelio dvaro žemėse ir čia tebuvo tik smuklė. Iš pradžių vadintas Bėda (pirmą kartą paminėtas 1788 m.) dėl neva žmones persekiojusių bėdų. Nuo 1898 m. minimas Aleksandrijos vardas.
Nuo 1919 m. priklausė Kupiškio valsčiaus Račiupėnų seniūnijai. Pokariu priklausė Skodinio kolūkiui.
1941 m. birželį šalia kaimo esančiame Girelės miške vokiečiai sušaudė apie 30 radonųjų aktyvistų. Jiems atminti pastatytas paminklas. Pokariu Slavinčiškio miške trumpam įsikūrė sovietų kariuomenės tankų poligonas.
Adriaen van Ostade

Adrianas van Ostadė (ol. Adriaen van Ostade, 1611 m. gruodžio 10 d., Harlemas, Nyderlandai – palaidotas 1685 m. gegužės 2 d., ten pat) – XVII a. Nyderlandų buities vaizdų tapytojas ir grafikas.

Biografija

Adrianas van Ostadė gimė 1611 m. Harleme. Pakrikštytas gruodžio 10 d. Jis buvo trečiuoju iš 8 Jan Hendricx van Eyndhoven ir Janneke Hendriksdr vaikų. Ostadės jaunystės mokslai nežinomi, spėjama, kad jis galėjo mokintis pas Fransą Halsą. Jį įtakojo kitas Halso mokinys Adriaen Brouwer. 1632 m. Ostadė tikrai jau dirbo savarankiškai, į Harlemo tapytojų gildiją buvo įtrauktas bent nuo 1634 m., kai vienas jo kūrinys buvo įtrauktas į gildijos loteriją. Po dvejų metų Ostadė dokumentuotas tarp vietos civilinės sargybos narių. Vėliau Ostadė užėmė kelis administracinius postus Harlemo Šv. Luko tapytojų gildijoje. Tikriausiai jo išrinkimo gildijos vadovu 1647 m. proga Fransas Halsas nutapė Ostadės portretą.
Ostadė 1638 m. vedė Macheltje Pietersdr, su kuria išsiskyrė 1642 m. Po 15 metų, 1657 m. jis vedė antrą kartą − Anna Ingels, turtingą katalikę iš Amsterdamo. Gali būti, kad tuo metu Ostadė priėmė katalikybę. Su antrąja žmona Ostadė susilaukė dukters Johanos Marijos. 1655 m. Ostadė tapo 5 savo sesers vaikų globėju, 1668 m. − brolio Jano vaikų. Po žmonos mirties 1666 m. Ostadė paveldėjo nemenką turtą, jo kūryba tikriausiai irgi buvo komerciškai sėkminga, nes žinoma, kad dailininkas apie 1670 m. gyveno gana pasiturinčiai. 1672 m. Ostadė dėl Nyderlandų-Prancūzijos karo grėsmės trumpai buvo persikėlęs gyventi į Amsterdamą. 1685 m.balandžio 21 d. Ostadė pasirašė dukters vestuvių dokumentuose, po 6 dienų mirė. Palaidotas Šv. Bavono iš Gento bažnyčioje 1685 m. gegužės 2 d. Harleme.
Ostadės kūrybinį palikimą sudaro apie 800 paveikslų, 50 graviūrų ir daug piešinių. Dauguma šių kūrinių vaizdavo olandų gyvenimo buities scenas. Ostadė yra sukūręs istorinio žanro paveikslų ir portretų. Tarp XVII a. olandų dailės „aukso amžiaus“ kūrėjų Ostadė vertinamas antru talentingiausiu grafiku po Rembranto. Jo mokiniu tikriausiai buvo brolis Isack van Ostade (1621–1649). Labai tikėtina, kad pas Ostadę mokėsi Janas Stenas, bei Michiel van Musscher (1645–1705) ir Cornelis Dusart (1660–1704).
Rodsteris pikapas

Rodsteris pikapas (USA angl. roadster pickup, Austral. angl. roadster utility) – automobilis, kurio kabina priekyje atvira kaip rodsterio, o gale atviras krovininis kėbulas kaip pikapo. Šie kėbulai panašūs į jutus (angl. ute, coupe utility), turinčius uždarą kupė tipo kabiną ir atvirą krovininį kėbulą gale.
Šio stiliaus automobiliai Australijoje buvo dažni iki Antrojo pasaulinio karo, po to buvo atgaivinti 1953 m. kompanijos „Ford Australia“ kaip modelis Ford Popular Roadster Utility.
JAV šis automobilių tipas vadinamas roadster pickup, jie buvo populiarūs XX a. 3-4 dešimtmečiais. Nedaug jų išlikę kaip rekonstruoti senoviniai automobiliai (angl. vintage car) ar vos važiuojančios lūženos (angl. jalopy).
Keli automobilių gamintojai (pvz., Ford ar Dodge) siūlė tokio tipo automobilius savo komercinių automobilių kataloguose.
Kurgano sritis

Geografija

Sritis yra pietinėje Vakarų Sibiro lygumos dalyje. Aukštis iki 193 m (pietvakariuose). Klimatas vidutinių platumų, aiškiai žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -18 °C liepos mėnesio +19 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis ~400 mm. Pagrindinė upė – Tobolas su intaku Isete, ir šios intaku Miasu. Pietuose ir pietryčiuose gausu ežerų (Mažųjų Donkų, Ščučjės, Medvežjės). Būdingos mikastepės.
1903 m. Rusijos baudžiamasis statutas

1903 m. Rusijos baudžiamasis statutas, Tagancevo kodeksas (rus. Уголовное уложение 1903 г.) – carinės Rusijos baudžiamasis teisynas. Vienas iš priėmimo tikslų – pasenusios (feodalinės) baudžiamosios teisėkūros pritaikymas naujoms sąlygoms, o vėliau papildant – kova su revoliuciniu judėjimu, maištavimu.

Istorija, struktūra

1845 m. Rusijos baudžiamųjų ir taisomųjų bausmių statutas (Уложение о наказаниях уголовных и исправительных), nors ir buvo tobulinamas (1885 m.), XX a. pradžioje vis dar buvo konservatyvus feodalinės – luominės, monarchinės santvarkos teisės aktas, nepakankamai kodifikuotas, atsiliko nuo laiko dvasios. Naujojo Baudžiamojo statuto parengiamieji darbai pradėti tik XIX a. 6 dešimtmetyje (valdant Aleksandrui II), truko 22 metus. Per tą laiką pasikeitė 3 carai. Teisyną rengė ir mokslininkai. Itin šiuolaikiškai Bendrąją dalį parengė prof. N. S. Tagancevas. 1903 m. kovo 22 d. naująjį Baudžiamąjį statutą patvirtino caras Nikolajus II (žodžiais Быть посему, tebūnie [nuo dabar]).
Naujojo kodekso palyginti su 1845 m. – paprastesnė rubrikacija, tik 687 straipsniai, o ne keli tūkstančiai, kaip buvo senajame (2304). I dalis – „Bendroji dalis“ – 8 poskyriai (72 straipsniai). Bendrojoje dalyje pateikta tyčios bei neatsargumo samprata, apibrėžtas bendrininkavimas, rengimasis padaryti veiką bei pasikėsinimas (įvairios veikos baigtumo stadijos), veikų kategorizacija, bausmių rūšys, jų pakeitimas bei sušvelninimo sąlygos, aplinkybės, palengvinančios ir apsunkinančios nusikaltimą, taip pat baudžiamojo įstatymo galiojimas teritorijos atžvilgiu, būtinoji gintis ir būtinasis reikalingumas.
Bausmių sistema: mirties bausmė, sunkiųjų darbų kalėjimas (katorga), ištrėmimas į užkampį, uždarymas pataisos namuose, tvirtovėje, kalėjime; areštas, piniginė bauda.
1904 m. Baudžiamasis statutas buvo papildytas valstybiniais nusikaltimais – įtraukti nauji skirsniai („Apie maištą prieš aukščiausią valdžią“ etc.), sugriežtintos bausmės ypač kovotojams prie caro valdžią.
1919 m. gruodžio 12 d. buvo priimti RSFSR vadovavimosi baudžiamojoje teisėje pagrindai(Руководящие начала по уголовному праву РСФСР), o 1922 m. – RSFSR baudžiamasis kodeksas (Уголовный кодекс РСФСР): 1903 m. Baudžiamasis statutas neteko galios. Daugelis baudžiamojo sąvado nuostatų savo aktualumo neprarado ir XX a. pabaigoje – juo remtasi ir kodifikuojant Rusijos Federacijos baudžiamąją teisę (1996 m. Rusijos baudžiamasis kodeksas).

Lietuvoje

1903 m. Rusijos imperijos baudžiamasis statutas Lietuvos teritorijoje buvo taikomas carinės okupacijos metais. 1915 m. Vokietijos okupacinė valdžia taip pat įvedė galioti Baudžiamąjį statutą.
1918 m., po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo, Lietuvos Valstybės Tarybos Prezidiumas 1919 m. sausio 16 d. priėmė Laikinąjį Lietuvos teismų ir jų darbo sutvarkymo įstatymą (Vyriausybės žinios, 1919, Nr. 2-3), kuriuo buvo recepuotas 1903 m. Rusijos baudžiamasis statutas (priimtas Lietuvos baudžiamasis statutas). Jį įvedant galioti Lietuvoje, buvo panaikinti iš esmės visi straipsniai, kurie numatė mirties bausmę, išskyrus 108 straipsnį (valstybės išdavimas).
Akvieriškės piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnį juosia pelkėtas upelio slėnis. Šlaitai apie 7 m aukščio, aikštelė ovali, pailga šiaurės-pietų kryptimi, apie 54 x 27 m dydžio su tamsiu kultūros sluoksniu. Viršuje šlaitai buvę aplyginti, statesni.
Piliakalnio šiaurinėje, vakarinėje ir pietvakarinėje papėdėse rasta senovės gyvenvietė.

Aplinkiniai piliakalniai

Budrių piliakalnis 30 km
Bogutiškės piliakalnis 11 kmCirkliškio piliakalnis 7 km
Kavalčiukų piliakalnis 3 kmŽąsinų piliakalnis 9 km
Jaciūnų piliakalnis 9 kmPavandenės piliakalnis 28 kmSimonkų piliakalnis 40 kmBaliulių piliakalnis 17 km
Prienų piliakalnis (Švenčionys) 32 kmJokūbiškių piliakalnis 23 kmSvierių piliakalnis 25 km
Pluoštinis augalas

Pluoštinis augalas – augalas, auginamas dėl pluošto, sukaupto vaisiuose, lapuose ar stiebe. Išgautas augalinis pluoštas, kurį daugiausiai sudaro celiuliozė, naudojamas tekstilėje, popieriaus gamyboje ir kitose srityse. Žmonija pluoštinius augalus naudoja nuo priešistorinių laikų.