google/wiki40b huggingface dataset:
Aronas Solcas

Biografija

Gimė 1872 m. kovo 10 d. Šalčininkuose, prekeivio šeimoje. Studijavo teisę Sankt Peterburgo universitete, kur įsitraukė į revoliucinę veiklą. Nuo 1898 m. priklausė Rusijos socialdemokratų darbininkų partijai, leisdavo ir platindavo uždraustą spaudą. Dalyvavo visose revoliucijose, daug kartų kalintas ir ištremtas. Tremties metu Turuchanske gyveno viename kambaryje ir dalinosi viena lova su J. Stalinu. 1917 m. tapo Tarybų Sąjungos komunistų partijos Maskvos tarybos narys, redagavo laikraštį Pravda ir Socialdemokratas. Nuo 1920 m. komunistų partijos centrinio revizijos komiteto narys. Nuo 1921 m. TSRS aukščiausiojo teismo teisėjas. 1920–1934 m. buvo komunistų partijos centro komiteto narys. Nuo 1935 m. TSRS generalinės prokuratūros atstovas, o vėliau TSRS aukščiausiojo teismo teisėjų kolegijos pirmininkas. 1937 m. spalį Jekaterinburge vykusioje partinėje konferencijoje išsakė abejones dėl vykdomo kadrų valymo ir iškart buvo atleistas iš savo pareigų. Bandė susisiekti su Stalinu, tačiau šis jam neatsakė. 1938 m. surengė bado streiką ir už tai buvo uždarytas į Maskvos psichiatrinę ligoninę, kur po 7 metų „gydymo“ mirė 1945 m. balandžio 30 dieną.
Hoplofobija

Hoplofobija (angl. hoplophobia) – iracionalus pasibjaurėjimas šaunamaisiais ginklais, iracionali jų baimė, priešpastatant ją pagrįstam bijojimui žmonių, ginkluotų šaunamaisiais ginklais. Kartais terminas hoplofobija vartojamas išplėstai aprašant juo bet kokią šaunamųjų ginklų baimę ar jais ginkluotų žmonių baimę.

Kilmė

Rašytojas ir autoritetas šaunamųjų ginklų srityje Džefas Kuperis (Jeff Cooper) teigia sukūręs žodį angl. hoplophobia 1962 m., kad juo aprašytų tai, ką jis pavadino „protiniu sutrikimu, kurį sudaro neprotingas įtaisų, o čia būtent šaunamųjų ginklų, siaubas.“ Terminas sudarytas iš gr. ὅπλον, hoplon 'ginklas' + gr. φόβος, fobos 'baimė'.
Dž. Kuperis šį žodį naudojo kaip alternatyvą slengo terminams teigdamas: „Mes skaitome apie angl. gun grabbers ('ginklų gobšuolius') ir angl. anti-gun nuts ('priešginklinius pakvaišėlius'), bet šie pavadinimai nepaaiškina tokio elgesio.“ Kuperis priskyrė pastarąjį elgesį iracionaliai šaunamųjų ir kitokių ginklų baimei. Kuperio nuomone labiausia įprasta hoplofobijos pasireiškimo forma yra „idėja, kad instrumentai turi savo valią, skirtingą nei turi jų vartotojai“. „Pittsburgh Tribune-Review“ žurnalistas Dimitris Vasilarosas (Dimitri Vassilaros) spėliojo, kad Kuperis sukūrė šį terminą kaip būdą pasišaipyti iš tų, kurie mano, kad ginklai turi savo laisvą valią.

Medicininis statusas

Hoplofobija nėra įtraukta į fobijų sąrašą vadove „Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (DSM)“ ('Psichikos sutrikimų diagnostikos ir statistikos vadovas'), kurį leidžia American Psychiatric Association ('Amerikos psichiatrų asociacija'), tačiau įtraukta į „The Encyclopedia of Phobias, Fears, and Anxieties, Third Edition“ ('Fobijų, baimių ir nerimo eciklopedija') bei Oksfordo Psichologijos žodyną.
Kuperio aprašyta reikšmė ir vartosena išeina už DSM naudojamos fobijų apibrėžties rėmų. Vienu iš fobijų diagnostinių kriterijų yra faktas, kad asmuo žino ir pripažįsta, kad jo baimė yra iracionali. Ši baimė sukelia tam tikrą funkcinį sutrikimą. Reali medikų užfiksuotas šaunamųjų ir kitokių ginklų fobija gali egzistuoti, tačiau yra reta.
Dal

Dal (hindi दाल  = dāl) – Indiškose virtuvėse plačiai naudojamas produktas – ankštinių kruopos, taip pat iš jų pagamintas vegetariškas troškinys. Tai – vienas svarbiausių patiekalų tipų Indiškose virtuvėse, paplitęs visoje Pietų Azijoje. Jis – pagrindinis baltymų šaltinis vegetariškame maiste.

Pavadinimai

Ši garnyrų rūšis vartojama visame Indijos subkontinente, ir žinoma įvairiais lokaliais pavadinimais. Hindi, urdu, nepali, gudžaratų, marati ir bengali kalbomis tariamas dāl (hindi दाल , nep. दाल , urd. دال,, beng. ডাল, gudž. દાળ, mrt. डाळ ). Kanadų kalba žinomas kaip bele (kan. ಬೇಳೆ  = bēḷe), telugų kalba – papu (telug. పప్పు  = pappu), tamilų kalba – paruppu (tamil. பருப்பு  = paruppu), malajalių kalba – kaip parippu.
InterRail

InterRail yra Europos traukinių sistema, leidžianti žmonėms keliauti po Europos šalis žymiai mažesnėmis kainomis, nei perkant atskirus traukinių bilietus. Už vieną kainą leidžiama vykti visais traukiniais, išskyrus super greitus ir kai kuriuos naktinius reisus.
Nuo 2007 m. balandžio 1 d. įsigaliojo naujos kainos ir tvarka.

Global Pass

Global Pass - InterRail bendras bilietas, leidžiantis keliauti visose sistemoje dalyvaujančiose šalyse traukiniais nuo 5 dienų iki mėnesio. Šios šalys yra: Austrija, Belgija, Bosnija ir Hercegovina, Bulgarija, Čekija, Danija, Kroatija, Suomija, Vokietija, Prancūzija, Jungtinė Karalystė, Graikija, Vengrija, Italija, Liuksemburgas, Juodkalnija, Nyderlandai, Norvegija, Lenkija, Airija, Portugalija, Makedonija, Rumunija, Serbija, Slovakija, Slovėnija, Ispanija, Šveicarija, Švedija ir Turkija.
Michelis Hofmekleris

Michelis (Moišė) Hofmekleris (1898 m. Vilnius – 1965 m. vasario 2 d. Miunchenas) – Lietuvos smuikininkas, XX a. pirmosios pusės lietuvių pramoginės muzikos populiarintojas.

Biografija

Tėvas Marduchajus (Motel) Hofmekleris (?–1944 m.), Ašmenos kantoriaus sūnus, violončelininkas. Brolis Leiba Hofmekleris. Muzikos nuo mažens mokė tėvas, 1911–1915 m. – smuikininkas I. Malkinas. Su Hofmeklerių šeimos ansambliu griežė pramoginę muziką Vilniuje, 1920 m. Suvalkuose. Lenkams užėmus Vilnių su šeima atvyko į Kauną, baigė Kauno konservatoriją. 1920–1941 m. Valstybės teatro orkestro smuikininkas. Daug prisidėjo rengiant pirmąsias Lietuvoje muzikines radijo laidas. Kauno radiofonas savo laidas pradėjo transliuoti 1926 m. birželio 12 d., o jau liepos 1 d. kaip rašė spauda, „Hofmeklerio vedamas 7 žmonių orkestras paskleidė mūsų radijo bangomis pirmąjį muzikos koncertą. Ir pradėjo siausti Lietuvoje nauja epidemija – radijo karštligė. Radijo antenos ėmė dygti viena po kitos“. 1940–1941 m. Kauno radiofono pramoginės muzikos ansamblio dirigentas. 1920–1941 m. su savo įkurtu ansambliu ir orkestrais griežė paties instrumentuotą lietuvių pramoginę muziką Kaune „Konrado kavinėje“, restoranuose „Metropolis“ ir „Versalis“, Karo muziejuje, Kauno radijuje ir Palangos Kurhauze, kavinėse „Jūratė“, „Grand“. Su Hofmeklerio ansambliais dainavo Danielius Dolskis, Antanas Dvarionas, Antanas Šabaniauskas. 1926–1940 m. jo ansambliai į gramofono plokšteles įrašė apie 120 muzikos kūrinių. Antrojo pasaulinio karo metais kalėjo Kauno gete, kur suorganizavo 40 muzikantų orkestrą, Dachau (Vokietija) koncentracijos stovykloje. 1949–1955 m. gyveno Izraelyje, koncertavo Jeruzalės radijuje, vadovavo orkestrui „King David“, 1955–1965 m. – Miunchene.
Jungtinė Arabų Respublika

Geografija

Valstybė buvo įsikūrusi prie Viduržemio jūros. Didesnė dalis šalies buvo Afrikoje, kita dalis – Azijoje. Tarp egiptietiškų ir siriškų teritorijų šalį skyrė Libanas ir Izraelis.
Miškiniai (Molėtai)

Istorija

1656 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. Gyveno Ona Miškinyčia.
Pietinis Čakas

Pietinis Čakas (isp. Chaco Austral) – Gran Čako gamtinės srities Pietų Amerikoje pietinis subregionas. Driekiasi į pietus nuo Bermecho upės, kuri skiria nuo Centrinio Čako. Rytinė riba eina Paranos ir Paragvajaus upėmis, kurios skiria nuo Argentinos Mesopotamijos. Vakaruose remiasi į Pampų kalnbagūbrius. Pietinė regiono riba nėra aiški, dažnai ji vedama Salado upe ir Salinas Grandes druskos lyguma. Toliau į pietus prasideda pampos. Visas Pietinis Čakas yra Argentinos teritorijoje: Čako, Santjago del Estero provincijose, Tukumano provincijos rytuose, Santa Fė provincijos šiaurėje, Saltos pietryčiuose, taip pat apima nedidelę dalį Kordobos ir Katamarkos provincijų. Pietinio Čako plotas siekia ~270 tūkst. km².
Būdingos daugiausia plokščios lygumos, bet vakaruose reljefas kalvotesnis. Dengia žolinė savana, su miškais, augančiais daugiausia rytinėje dalyje. Tektoninėse įdubose susiformavę pelkynai, laikini ežerai, druskos lygumos. Taip pat yra didelė smūginės kilmės įduba – Kampo del Sielo krateris. Dauguma upių laikinos, vandeningos tik liūčių laikotarpiu.
Barnstaplis

Istorija

Barnstaplis susikūrė XI a. pastačius pilį (buvo feodalinės baronijos sostinė). XII a. pr. miestas apjuostas siena. XV a. per To upę pastatytas akmeninis tiltas (paplatintas 1796 ir 1962 m.). Miesto teisės suteiktos 1557 m. Viduramžiais buvo svarbus vilnos prekybos centras.
Sacharovo premija

Sacharovo premija – kasmetinė premija, kurią Europos Parlamentas skiria išskirtinėms asmenybėms ir organizacijoms, kovojančioms prieš priespaudą, neteisybę ir nepakantumą. Ši premija, pavadinta disidento Andrejaus Sacharovo vardu – viena iš EP priemonių, skirtų skatinti žmogaus teises ir demokratiją visame pasaulyje. 
Ši premija kasmet teikiama maždaug gruodžio 10 d. (arba kuo arčiau šios datos) per oficialų posėdį Strasbūre Europos Parlamentas suteikia savo „premiją už žmogaus teisių apsaugą“ (50 tūkst. eurų). Gruodžio 10 d. pasirinkta dėl to, kad ši data sutampa su Jungtinių Tautų Visuotinės žmogaus teisių deklaracijos pasirašymu 1948 m.
1988 m. įsteigta premija apdovanojami pasiekimai tokiose srityse, kaip žmogaus teisių, pagrindinių laisvių ir mažumų teisių apsauga, pagarba tarptautinei teisei, demokratijos plėtra bei įstatymo viršenybės įtvirtinimas. Premija skiriama vardan laisvės rizikuojantiems asmenims ir organizacijoms nepriklausomai nuo jų kilmės šalies ir valstybės, kurioje jie veikia. Pirmasis šia premija 1988 metais buvo apdovanotas žymus PAR politinis veikėjas Nelsonas Mandela.
Viso pasaulio negana

Filmavimas

Prodiuseriai tapti filmo režisieriumi kalbino Joe Dante ir Peterį Jaksoną, bet vėliau sutarė su Michaelu Aptedu. Dar prieš pradedant filmavimą pasklido gandai apie galimą jo pavadinimą: Death Waits for No Man, Fire and Ice, Pressure Point ir Dangerously Yours. Vėliau filmas kurį laiką buvo įvardijamas kaip Bond 19.
Juostos kūrimo darbai vyko Bilbao esančiame Gugenheimo muziejuje, Stambule, Baku, Londone ir įvairiose Škotijos, Velso bei Prancūzijos vietovėse, taip pat „Pinewood“ studijoje. Povandeninio laivo filmavimo darbai vyko Bahamuose.
Pagal sutartį su gamintoju, Bondas trečiajame (ir paskutiniajame) filme naudojosi BMW markės automobiliu – šį kartą Z8 modeliu.

Muzika

Pagrindinę filmo dainą sukūrė Davidas Arnoldas ir Donas Blackas, o įrašė grupė Garbage. Grupė taip pat įrašė kūrinį „Ice Bandits“, kuris pateko į singlą. Daina „The World Is Not Enough“ taip pat pateko į kelis geriausių 1999 metų dainų rinkinius.
Vytautas Kerbelis

Vytautas Kerbelis (1921 m. gegužės 1 d. Kaune – 1995 m. lapkričio 5 d. Seminole, FL – JAV, 1996 m. gegužės 1 d. palaikai perlaidoti Petrašiūnų kapinėse) – kompozitorius, vargonininkas, chorvedys, dailininkas.

Biografija

Tėvas buvo kariškis – pulkininkas, motina – dainininkė. Nuo devynerių metų mokėsi skambinti pianinu, o mokydamasis gimnazijoje dalyvavo užklasiniuose renginiuose.
1940 m. baigęs Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, įstojo į Kauno konservatoriją, kur pas Antaną Budriūną, Stasį Šimkų ir Juozą Tallat-Kelpšą mokėsi chorvedybos, pas prof. Juozą Gruodį – kompozicijos. 1943 m. vokiečiams uždarius konservatoriją, kurį laiką mokėsi privačiai.
1944 m. pasitraukė į Vakarus, pateko į Italiją, 1945–1948 m. Romoje studijavo Šv. Cecilijos muzikos akademijoje pas prof. J. Garoffolo. 1948 m. išvyko į Argentiną ir Buenos Airėse dirbo įvairų muzikinį darbą, aktyviai dalyvavo lietuvių kultūriniame gyvenime.
1955 m. atvyko į Kanadą ir užėmė vargonininko ir chorvedžio vietą Aušros Vartų bažnyčioje Monrealyje. Choras giedojo bažnyčiose, viešai koncertavo. 1959 m. atvykęs į JAV, pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Viešpaties Atsimainymo lietuvių parapijoje Maspethe, NY. Choras, nors ir nedidelis, turėjo turiningą repertuarą, giedojo bažnyčiose, rengė koncertus, dalyvavo 1971 m. 4-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje ir kituose tautiniuose renginiuose.
1967–1988 m. vargonininkavo lietuvių parapijoje Niujorke, nuo 1988 m. – St. Petersburgo, FL, lietuvių parapijos vargonininkas ir lietuvių klubo choro vadovas. 1977–1981 m. – ALRK Vargonininkų ir kitų muzikų Centro valdybos pirmininkas (narys nuo 1968 m.), 1977–1981 m. – žurnalo „Muzikos žinios“ redaktorius ir administratorius.
V. Kerbelis žinomas ir kaip kompozitorius. Yra sukūręs apie 150 instrumentinių ir vokalinių kūrinių. Tai dainos chorams ir solistams, giesmės ir mišios, kantatos „Jūratė ir Kastytis“, „Agonija ir Triumfas“. Jo giesmę „Tautos globėjui“ gieda ir „Ąžuoliuko“ choras, giesmė įrašyta į plokštelę. 1950 m. „Margučio“ konkurse už dainą „Burės nakties jūroje“ pelnė antrąją premiją, antroji premija buvo paskirta ir 1975 m. konkurse už „Lietuvišką siuitą“ (konkursas buvo skirtas M. K. Čiurlionio gimimo 100-osioms metinėms). Ypač daug rašė vaikams: 1950 m. išleistas 32 dainų rinkinys „Lietuvių liaudies dainos jauniesiems pianistams“. Parašė kūrinių smuikui.
V. Kerbelis buvo ir tapytojas, sukūrė daug modernių paveikslų, dalyvavo parodose. Jo paveiksluose daug muzikinės minties, įvaizdžių. Tai ryšku kūrinyje „Mano paveikslai“.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Bronė Balaišienė

Bronė Balaišienė (1921 m. kovo 10 d. Panevėžys – 1983 m. liepos 26 d. Vilnius) – Lietuvos stalo tenisininkė, trenerė.

Biografija

Treneris Vilius Variakojis. Nuo 1950 m. trenerė, 1961–1965 m. ir 1978 m. TSRS merginų stalo teniso rinktinės trenerė. 1966–1983 m. sporto draugijos „Žalgiris“ Vilniaus vaikų ir jaunių mokyklos trenerė. Išugdė daug žymių žaidėjų.
Duktė Laima Balaišytė-Amelina.
Keturių imperatorių metai

Keturių imperatorių metai – Romos imperijos laikotarpis, sekęs po Nerono mirties, 69 mūsų eros metai, per kuriuos pasikeitė keturi imperatoriai: Galba, Otonas, Vitelijus ir Vespasianas. Jie yra žinomi kaip didelių neramumų, anarchijos, pilietinio karo (pirmojo po Antonijaus mirties) ir Batavų maišto metai. Paskutinis keturių imperatorių metų imperatorius Vespasianas užbaigė neramumus ir davė pradžią Flavijų dinastijai.
Isyk Kulio duburys

Isyk Kulio duburys – tektoninė įduba Kirgizijoje, Tianšanio kalnų šiaurėje. Apribota Kungėjaus Alatau kalnagūbrio šiaurėje ir Terskėjaus Alatau pietuose. Duburio dugną užima Isyk Kulio ežeras. Ilgis iš rytų į vakarus 240 km, plotis iki 90 km. Yra akmens anglių telkinių (Džergalanas), trykšta karštosios mineralinės versmės (Čolpon Ata, Džety Oguzas, Aksu). Dažni seisminiai reiškiniai. Reljefe ryškios ežero terasos, priekalnių ir vidinės aukštumos.
Vakarinėje dalyje plyti pusdykumės ir dykumos, rytuose – ašuočių ir kitų žolių stepės, šlaituose (2100-3200 m aukštyje) – miškastepės ir Šrenko eglių miškai. Isyk Kulio duburys patenka į Isyk Kulio draustinį.
Adolfas Lasys

Biografija

1953 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1953–1959 m. dirbo statybinių medžiagų centrinėje laboratorijoje, 1959–1991 m. Naujų statybinių medžiagų instituto (nuo 1965 m. Termoizoliacijos institutas) direktoriaus pavaduotojas, 1991–1993 m. Anhidrito laboratorijos vedėjas; nuo 1973 m. vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1971 m. technikos mokslų kandidatas. 1978–1990 m. Termoizoliacijos instituto tęstinio mokslo darbų rinkinio rusų kalba redakcinės kolegijos pirmininkas.
Mokslo darbų sritys: keramikos, rišamųjų, termoizoliacinių ir akustinių medžiagų gamybos technologija ir tyrimai. Paskelbė mokslinių straipsnių. Daugiau kaip 20 išradimų autorius.
Provincija (Alytus)

Provincija – savaitraštis, ėjęs nuo 1990 m. sausio 12 d. iki 1991 m. Alytuje.

Istorija

Leido bendrovė „Provincija“ vietoje laikraščio „Alytaus sąjūdis“. Tiražas 1990 m. Nr. 1 – 5100 egz., 1991 m. Nr. 1/2 (32/33) – 4030 egz. Išleista 33 numeriai.
Spausdino politinę, ekonominę ir kultūrinę informaciją, reklamas.
Redaktorius Linas Jakštonis.
Nelė Apeikienė

Nelė Anelė Apeikienė-Venclauskaitė, Apeikis (1915 m. sausio 20 d. Puodkaliuose, Skuodo raj. – 2010 m. sausio 22 d. Los Angeles, Kalifornija) – Lietuvos teatro aktorė.
Mirga Gražinytė-Tyla

Šeima

Gražinytė-Tyla gimė Vilniuje, muzikų šeimoje. Jos tėvas, Romualdas Gražinis – choro dirigentas,  mama – Sigutė Gražinienė – pianistė bei dainininkė. Jos senelė Beata Vasiliauskaitė-Šmidtienė buvo smuikininkė, senelio brolis Bernardas Vasiliauskas – Vilniaus arkikatedros bazilikos vargonininkas, . Turi jaunesniąją seserį, pianistę Onutę Gražinytę bei jaunesnį brolį Adomą Gražinį.

Išsilavinimas

Gražinytės-Tylos pirmoji mokykla – Vilniaus 27-oji vidurinė, vėliau, tėvų sprendimu, studijavo dailę Vilniaus Nacionalinėje M. K. Čiurlionio menų mokykloje. Sulaukusi vienuolikos, nusprendė pasukti į muziką. Pasirinkusi chorvedybos kryptį (tai buvo viena iš kelių specialybių mokykloje kurioje dar būta laisvų vietų), muzikos mokslus Gražinytė-Tyla baigė taip ir negrojusi nei vienu instrumentu.  Pirmą kartą chorui dirigavo būdamas trylikos. Vėliau tęsė muzikos studijos Graco Muzikos ir Vaizduojamojo meno universitete (Universität für Musik und darstellende Kunst Graz), Austrijoje, o tarp jos dėstytojų buvo ir garsus Austrijos chorvedys – Johannas Princas (Johannes Prinz).  Sėkmingai pabaigusi studijas 2007 m., mokslus pratęsė pas Ulrichą Windfūrą (Ulrich WIndfuhr)  Felix Mendelssohn-Bartholdy muzikos konservatorijoje Leipcige bei Ciuricho muzikos konservatorijoje (kur tarp jos dėstytojų buvo ir Johanas Šlėflis (Johannes Schlaefli).

Karjera

2011–2012 metų sezone, Gražinytė-Tyla tapo Heidelbergo teatro antrąja chorvede (2. Kapellmeisterin). Nuo to laiko ji turi rezidenciją Heidelberge. 2012 m., ji laimėjo Zalcburgo Festivalio Jaunųjų Dirigentų Apdovanojimą. Nuo 2013–2014 m. sezono ji tapo pagrindine chorvede (1. Kapellmeisterin) Berno Operoje. 2015–2016 metų sezone, dvejų metų sutartimi Gražinytė-Tyla buvo paskirta Zalcburgo valstybinio teatro muzikos direktore. Ji yra viešai paskelbusi, jog 2016–2017 metų sezonas Zalcburgo Valstybiniame teatre bus paskutinis.
2012–2013 metų sezonui Gražinytė-Tyla buvo Gustavo Dudamelio (Gustavo Dudamel) partnere Los Andželo Filharmonijoje. 2014 m. liepos mėn. sudarė dviejų metų sutartį orkestro dirigento asistento pareigoms užimti. 2015 m. rugpjūtį orkestras paskyrė ją naująja asocijuotąja dirigente 2015–2016 bei 2016–2017 sezonams. 
2015 m. liepos mėnesį Gražinytė-Tyla pirmą kartą dirigavo Birmingamo Simfoniniam orkestrui. Pakartotinai su orkestru Gražinytė-Tyla koncertavo 2016 m. sausio mėn. 2016 m. vasarį Birmingemo Simfoninis orkestras paskyrė Gražinytę-Tylą naująja muzikos direktore artimiausiems trims sezonams, pradedant 2016 rugsėju. 2016 m. rugpjūčio 26 dieną ji pirmą kartą koncertavo Birmingeme jau kaip Simfoninio orkestro vadovė, o tų pačių metų rugpjūčio 27 dieną pirmą kartą koncertavo tarptautiniame kasmetiniame Londono klasikinės muzikos festivalyje BBC Proms. Gražinytė-Tyla, yra pirmoji moteris dirigentė paskirta Birmingemo simfoninio orkestro muzikos direktore.
Naudžiai (Vilkaviškis)

Istorija

Anksčiau priklausė Vilkaviškio apskrities Paežerių valsčiui. Pirmojo Lietuvos visuotinio gyventojų 1923 metų surašymo metu, Naudžių kaime buvo 9 ūkiai ir 72 gyventojai.
Romas Pukinskas

Biografija

1996 m. UAB „Litagra“ agronomas konsultantas, 1999 m. UAB „Litagros chemija“, UAB „Litagros mažmena“ konsultantas.
Nuo 2015 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šakių rajono skyriaus narys.
1995–1997 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
žemės ūkio bendrovių asociacijos narys. Šakių medžiotojų būrelio vadovas.
Kuteliai

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 9 km
Tarosiškiai – 1,2 km
Štakiriai – 4 km
Pagavėniai – 2,8 km
Anglininkai – 3,6 km
Zastaučiai (Biržai) – 2,7 km
Geidžiūnai – 2 km
Saulės energetika Lietuvoje

Saulės energetika Lietuvoje per 2013 m. pagamino apie 45 GWh arba 1,3% visos šalyje pagamintos elektros energijos. 2013 m. pabaigoje šalyje veikė apie 1852 saulės energijos jėgainių, tiekiančių elektrą bendrovei LESTO. Bendra instaliuota galia apie 61 MW. Taip pat dalis pavienių ūkininkų saulės energiją gaminasi savo reikmėms.

Potencialas

Lietuva yra tarp nuo 54 iki 56 laipsnių šiaurės platumos. Saulės spindulinės energijos įvairiose Lietuvos vietovėse į horizontalaus paviršiaus kvadratinį metrą patenka nuo 926 kWh/m² per metus Biržuose iki 1042 kWh/m² per metus Nidoje.
Vidutiniškai per metus Lietuvos žemės paviršių pasiekia 6,54×1013 kWh, į 1 m² per metus – 1000 kWh, per parą birželio mėnesį – 5,8 kWh, o sausį – tik 0,55 kWh energijos. Techninis ekonominis saulės energijos potencialas karštam vandeniui gaminti turėtų siekti 0,5 TWh, o pasyviam patalpų šildymui – 1,25 TWh.
KÍ Klaksvík (moterys)

Istorija

Moterų futbolo komanda susikūrė 1985 m. 
KÍ Klaksvík merginos dominavo Farerų moterų futbole, net 17 metų iš eilės tapo čempionėmis. Nuo 2000 m. iki 2016 m. sezono buvo stipriausia moterų ekipa salose, bet 2017 ir 2018 m. jas nukarūnavo EB/Streymur/Skála. 2019 m. vėl iškovojo čempionių titulą.
Leonard Talmont

Biografija

1964–1974 m. mokėsi Eišiškių vidurinėje mokykloje. 1974–1979 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultete, mokslinis agronomas.
1979–1983 m. Šalčininkų rajono „Lenino priesakų“ kolūkio augalų apsaugos agronomas, 1984–1990 m. vyr. agronomas, 1990–1992 m. šio kolūkio pirmininkas. 1992–1995 m. UAB „Eisiga“ direktoriaus pavaduotojas. 1995–2003 m. Eišiškių seniūnijos seniūnas. 2003–2009 m. Šalčininkų rajono savivaldybės meras. Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos narys.
1995–2009 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys, 1997–2003 m. dar ir valdybos narys.
Nuo 2008 m. LR Seimo narys. 
Nuo 1989 m. Lietuvos lenkų sąjungos Eišiškių poskyrio pirmininkas. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos narys, nuo 2000 m. Šalčininkų rajono skyriaus pirmininkas.
Žmona Vanda Talmont baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą, Eišiškių 1-os vidurinės mokyklos matematikos ir informatikos mokytoja, dukterys Justyna (g. 1981), Katažyna (g. 1984), sūnus Leonard (1985–2014).
Degsnės miško maumedis

Degsnės miško maumedis – aukščiausias Lietuvoje augantis medis, botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Prienų rajone, Balbieriškio girininkijos (29 kv., 1 skl.) teritorijoje, Degsnės miške. Priklauso Nemuno kilpų regioniniam parkui. Šis maumedžių genties medis paskelbtas saugomu 2002 m.
Medis lengvai pasiekiamas iš kelio  130  Kaunas–Prienai–Alytus  tarp Prienų ir Balbieriškio pasukus į žvyruotą miško kelią (kelio rodyklė link objekto „3 km“). Miške ant kiekvieno posūkio pastatytos rodyklės, vedančios į Degsnės maumedyną.

Maumedžiai Lietuvoje

Lietuvoje maumedžiai veisiami nuo XIX a. pr. Auginami parkuose, soduose, kai kur ir miške. Degsnės miške maumedžių masyvas buvo pasodintas 1849 m., saugomas nuo 1960 m. Dabar tai Degsnės botaninis draustinis. Šalia augančių kitų maumedžių vidutinis aukštis siekia apie 42 m. Čia jie dauginasi savaime, kas Lietuvos platumose jiems nėra būdinga.
Lietuvos miško selekcijos ir sėklininkystės centras šio medžio bendrą būklę 2002 m. įvertino kaip patenkinamą, esant perbrendimo, grybinių ligų požymių.
Kučkuriškių popieriaus fabrikas

Istorija

Popieriaus dirbtuvę Kučkuriškių dvaro valdose 1823 m. įkūrė dvarininkas ir pramonininkas Vaitiekus Puslovskis, dirbtuvės statybai ir administravimui vadovavo vokietis meistras Vilhelmas Langenbachas. Pastatytas vienaukštis akmeninis pagrindinis korpusas su kaminu bei 10 pagalbinių pastatų. Į gamybos korpusą atvesti du vandens kanalai iš užtvenktos Vilnios. 1844 m. fabrikas įsigijo popieriaus presus, malūną, balinimo indus bei pirmąją ruloninę popieriaus gamybos mašiną iš Anglijos. Palaipsniui nuo rankinės gamybos pereita prie mechanizuotos. Į pietryčius nuo fabriko pastatytas dviejų aukštų medinis pastatas su valgykla, ligonine, kepykla, virtuve bei butu raštininkui. 1915 m. pasiekta didžiausia išeiga: per metus buvo pagaminama 30000 t celiuliozės, 10000 t popieriaus, dirbo 185 darbininkai.
Pirmojo pasaulinio karo metu apgadintas fabrikas buvo atstatytas, tačiau veikti pradėjo tik 1925 m., per metus buvo pagaminama apie 2000 t popieriaus. 1940 m. dvaras buvo likviduotas, bet fabrikas savo veiklą tęsė ir 1957 m. tapo pirmąja specializuota kartoninės taros gamybos įmone. Fabrikas veiklą nutraukė 2001 m.