google/wiki40b huggingface dataset:
Papua įlanka

Papua įlanka (angl. Gulf of Papua) – Ramiojo vandenyno (Koralų jūros) įlanka prie pietrytinių Naujosios Gvinėjos salos krantų. Ilgis 150 km, plotis ties išėjimu 330 km. Gylis iki 969 m. Pagrindinis pakrantės miestas – Kerema.
Pakrantėje įlanka sekli, šalia krantų gausu koralų rifų. Įteka keletas didžiausių Naujosios Gvinėjos upių – Flajus, Kikoris, Puraris, Turama. Vakarinės pakrantės pelkėtos, apaugusios mangrovėmis, rytinė dalis – plokščia ir smėlėta. Centrinėje ir rytinėje dalyje toliau nuo pakrantės prasideda Pietinis kalnynas, kraštovaizdis pelkėtas, apaugęs tankiu tropikų mišku. Sausasis sezonas prasideda spalį ir tęsiasi iki vasario, po kurio prasideda drėgnasis sezonas.
Pietine įlankos riba laikoma linija nuo pietvakarinio Flajaus upės deltos kampo vakaruose iki Saklingo kyšulio už 355 km į rytus, 70 km į pietvakarius nuo Port Morsbio. Įlankos plotas sudaro apie 35 tūkst. kv.km. Papua įlankos gyvenvietės yra dažniausiai pakrantėje ar pakrantės mangrovių miškuose esantys kaimai, tačiau yra ir keletas svarbių regioninių centrų (Kikoris, Baimuru, Ihu, Kerema ir Malalaua). Šiose miesto tipo gyvenvietėse teikiamos sveikatos apsaugos paslaugos, yra mokyklos ir prekybiniai sandėliai. Dėl šiose gyvenvietėse teikiamų paslaugų, jų gyventojų etninė sudėtis yra mišri. Įlankos provincijos, kuri apima didžiąją dalį Papua įlankos pakrantės, administracinis centras yra Kerema.
Nuo XX a. šeštojo dešimtmečio Papua įlankos pakrantės gyventojai, ieškodami darbo, migruoja į Papua Naujosios Gvinėjos sostinę Port Morsbį. Dėl to Port Morsbyje yra didelė Papua įlankos pakrantės gyventojų bendruomenė. Įlankos pakrantės pasiekiamos regioninių avialinijų skrydžių. Gyvenvietes aplink Malaluą su Port Morsbiu jungia kelias. Negrįstas kelias jungia Keremą su Malalua, tačiau dažnai būna išplaunamas. Nepasaint šios infrastruktūros pagrindinės keliavimo priemonės išlieka kanojos su pakabinamais varikliais.
Pakrantės gyventojai daugiausia verčiasi žvejyba ir medžiokle, kai kuriose vietose taip pat ir žemdirbyste ir gyvulininkyste. Bendruomenės rytinėje įlankos dalyje (Toaripi ir Elema), kuriose dirva yra aukščiau, augina didelius daržus.
Petras Narkevičius (1955)

Biografija

1978 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius – statybininkas.
1982–1989 m. Panevėžio 5-osios profesinės technikos mokyklos gamybinio mokymo meistras. 1990–1991 m. UAB „Rentinys“ kooperatyvo pirmininkas. 1992–1997 m. AB „Panevėžio stiklas“ Tiekimo skyriaus viršininkas, komercijos direktorius. 1997–2001 m. Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos Panevėžio įmonės rinkodaros ir gamybos direktorius. 2001–2004 m. „Darmesta“ direktorius. 2004–2007 m. UAB „Zarasų automobilių keliai“ direktorius. 2004–2008 m. AB „Ignalinos statyba“ direktorius plėtrai. 2008–2011 m. UAB „Aukštaitijos vandenys“ plėtros direktorius.
2007–2012 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.  2011–2012 m. Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotojas.
2012–2016 m. LR Seimo narys. 2017–2019 m. UAB „Optimalus veikimas“ direktorius. Nuo 2019 m. žemės ūkio viceministras.
1988–1990 m. TSKP narys, 1990–1991 m. Lietuvos komunistų partijos narys, 2004–2018 m. Darbo partijos Panevėžio miesto skyriaus narys, Panevėžio skyriaus pirmininkas.
Sutuoktinė Danutė, vaikai Kristina, Mindaugas.
Vincas Natkevičius

Vincas Natkevičius (1918 m. lapkričio 6 d. Ožkabaliai, Marijampolės apskritis – 1999 m. birželio 26 d. Vokietija) – Lietuvos literatūrologas, pedagogas, rezistentas.

Biografija

Gimė vienuolikos vaikų ūkininkų šeimoje. Mokėsi Vilkaviškio gimnazijoje, aktyviai dalyvavo ateitininkų veikloje. 1938 m. baigęs gimnaziją įstojo į VDU Teologijos – filosofijos fakultetą.
1940–1941 m. buvo studentų ateitininkų klubo „Vytautas“ pirmininkas. Kaip studentas ateitininkas dalyvavo LAF'o veikloje. Įsteigus Lietuvių frontą talkininkavo redaguojant ir rengiant LF leidinius, dalyvavo aptariant Lietuvių fronto programą, ypač kultūros ir švietimo klausimus. Mokytojaudamas Kauno ir Alytaus gimnazijose platino LF idėjas ir spaudą, rašė pogrindiniam leidiniui „Į Laisvę“, dalyvavo Alytaus LF veikloje.
1944 m. pasitraukė į Vakarų Europą redagavo žurnalą „Krivūlė“.
Antanas Gabrėnas

Biografija

Žmona Genovaitė Tolkutė, duktė Eglė Gabrėnaitė, sūnus Žilvinas Gabrėnas, anūkai – Rokas Ramanauskas, Ieva Gabrėnaitė, Mindaugas Gabrėnas. 1943 m. baigė Raseinių gimnaziją. 1952 m. baigė A. Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje.
1952–1982 m. Kauno dramos teatro aktorius, 1977–1981 m. ir direktorius. 1955–1982 m. Kauno mokytojų namų liaudies teatro režisierius. Nuo 1960 m. vaidino kino ir TV filmuose. 1965 m. LSSR nusipelnęs artistas.  Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Irene Khan

Ankstesni metai

Khan užaugo gana pasiturinčioje šeimoje, bengalų kalba kalbančiame Rytų Pakistane, kentėjusiame nuo skurdo. Jos vaikystės metais Rytų Pakistane vyko neramumai. Rytų Bengalija su likusia Pakistano dalimi kovojo dėl nepriklausomybės. Šio karo, pavadinto Bangladešo karu, metu išryškėję žmogaus teisių pažeidimai padėjo ne tik iškovoti nepriklausomybę Bangladešui, bet ir suformuoti jaunos aktyvistės Khan pasaulėžiūrą. Būdama paauglė, ji paliko Bangladešą ir persikėlė į mokyklą Šiaurės Airijoje. 2007 metų liepos mėnesį Irene išvyko į Anglijos, Mančesterio Viktorijos universitetą studijuoti teisės. Pabaigusi mokslus Iren Khan persikėlė į JAV, kur prestižinėje Harvardo teisės mokykloje iki baigimo 1978 metais specializavosi tarptautinės teisės ir žmogaus teisių srityse.

Karjera žmogaus teisių srityje

Baigusi studijas Khan pradėjo vis labiau įsilieti į aktyvią veiklą žmogaus teisių srityje. 1977 metais ji tapo viena iš tarptautinės organizacijos Concern Universal, užsiimančios plėtros bei paramos nepaprastais atvejais organizavimu ir bendradarbiaujančios su organizacija „Children in Crossfire“, steigimo iniciatorių. O žmogaus teisių aktyvistės karjerą moteris pradėjo kartu su Tarptautine teisininkų komisija (ITC) 1979-siais.
1980 metais Irene Khan pradėjo dirbti kartu su Jungtinių Tautų Organizacija. Ji tapo Vyriausiąja komisare pabėgeliams (UNHCR) ir kartu su šia organizacija dirbo 20 metų. 1995 m. ji buvo paskirta kaip Jungtinių tautų pabėgėlių padalinio atstovė vadovauti misijai Indijoje. Taip ji tapo pirmąja jauniausia UNHCR šalies atstove tuo metu.
Per Kosovo krizę 1999-iais, Khan vadovavo UNHCR komandai Makedonijoje. Šis įvykis turėjo didelės įtakos vėliau tais pačiais metais, kai Irene Khan buvo paskirta organizacijos „International Protection“ direktoriaus pavaduotoja.

Karjera Amnesty International

Prie Amnesty International Irene Khan prisijungė 2001 metais tapdama organizacijos generaline sekretore. Pirmaisiais tarnybos metais ji reformavo Amnesty International atsaką krizinėms situacijoms ir inicijavo pasaulinę kampaniją prieš smurtą prieš moteris.

Apdovanojimai

Khan pelnė Fordo paramos fondo „Fellowship“ programos apdovanojimą, taip pat 2001 m. kompanijos „Pilkington“ buvo paskelbta „Metų moterimi“. O 2006-iais ji gavo Sidnėjaus „Taikos“ prizą. Po metų, 2007 m. Gento universitete jai buvo suteiktas universitetinis daktaro garbės laipsnis. Ji yra viena iš dviejų žmonių, kurios vardas buvo įrašytas sąrašo viršuje rinkimuose dėl naujo Mančesterio universiteto rektoriaus posto.
Ambarčikas

Istorija

Dar prieš kelis amžius įlankos pakrantėje pastatytas švyturys, vėliau keletas sandėlių. Sovietiniais metais Ambarčike įsteigtas „Dalstroj“ lageris. Buvo įkurtas uostas, 1935 m. pastatyta meteorologijos ir arktinių tyrimų bazė. Apie 1933–1934 m. leduose užstrigo laivas, gabenęs kalinius į Ambarčiką, dauguma jų per žiemą žuvo. II pasaulinio karo metais vietovę atakavo vokiečiai, bet dėl seklaus užutėkio negalėjo priplaukti arti.
Martynas Zborovskis

Biografija

Žarnuvo kašteliono Andžejaus Zborovskio (m. 1507/1527) ir Elžbietos Šydloveckos sūnus.
Martynas Zborovskis dalyvavo 1512–1522 m. ATR-Maskvos kare, kur kovėsi Oršos (1514) ir Opočkos (1517) mūšiuose, bet daugiau žinomas 1554 metais Dmitrijaus Sanguškos, pagrobusio kunigaikštytę Alšę Ostrogiškę ir norėjusiam išvežti ją į Čekiją, vijimusi. Martynas Zborovskis sugavo Dmitrijų Sangušką netoli Prahos, Čekijoje, ir įsakė jį užmušti, grąžino kunigaikštytę Alšę Ostrogiškę, bet jam nepavyko ištekinti jos už vieno iš savo sūnų. Iš jo sūnų kai kurie priėmė kalvinizmą. Iš jų keturi: Janas, Andžejus, Samuilas, Kristoforas buvo Stepono Bataro laikų žymūs veikėjai.
Martynas Zborovskis buvo vienu iš Lenkijos bajorų judėjimo dėl savo feodalinių teisių ir privilegijų išlyginimo su stambiais magnatais vadų. 1537 metų liepą tapo vienu iš bajorų rokošo organizatorių prieš karaliaus valdžią netoli Lvovo. 1540 metais Malogoščo seniūnas Martynas Zborovskis buvo įtariamas organizuojant sąmokslą prieš Lenkijos karalių Žygimantą Senąjį. 1550 metais Martynas Zborovskis buvo paskirtas Kališo vaivada, o 1557 metais tapo Poznanės vaivada. 1562 metais gavo Krokuvos kašteliono pareigybę, kurią užėmė iki mirties.
Jeltjė van Nieuvenhoven

Jeltjė van Nieuvenhoven (oland.: Jeltje van Nieuwenhoven, g. 1943 m. rugpjūčio 2 d.) – bibliotekininkė, Nyderlandų politinė veikėja.

Biografija

1960 m. Volvegos viešosios bibliotekos, 1965 m. Frizlando centrinės, 1966 m. Utrechto universiteto meno istorijos bibliotekos, 1974 m. Viardi Bekmano fondo bibliotekos tarnautoja.
Nuo 1970 m. Nyderlandų darbo partijos (PvDA) narė, 1978–1980 m. Vinkevino savivaldybės tarybos narė, 1979 m. PvDA pirmininko padėjėja. Nuo 1980 m. Amsterdamo savivaldybės tarybos narė. Nuo 1981 m. PvDA partijos biuro ir 1981–2004 m. Nyderlandų parlamento narė, 1989–1992 m. frakcijos pirmininko pavaduotoja, 1998–2002 parlamento pirmininkė, nuo 2002 m. kelis mėnesius buvo frakcijos pirmininkė.
2003 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotoja.
FK Granata Klaipėda

Istorija

2016 m. įkurtas klubas. Tuomet jis vadinosi "Fanatas". Dalyvavo mažojo futbolo ir futsalo pirmenybėse.
2018 m. nuspręsta, kad komanda dalyvavaus III lygoje (Klaipėdos zonoje) ir žais 11x11 formatu. 
Pirmenybes pabaigė triuškinančiu pralaimėjimu 8-23
2019 m. sudarė bendrą komandą su Jakų ekipa.

Sudėtis (2018)

2018 m. gegužės 11 d.
Mošonmadiarovaras

Istorija

Mošonmadiarovaras įkurtas 1939 m., sujungus Mošono ir Madiarovaro gyvenvietes.
Mošono pavadinimas kildinamas iš slavų *Mъšьnъ („samanotas; samanynė“), o Madiarovaras reiškia „madjarų (vengrų) pilis“.
Negalimas trejetas

Negalimas trejetas – ekonomikos hipotezė, kad negalima vienu kartu pasiekti fiksuoto valiutos kurso, laisvo kapitalo judėjimo ir nepriklausomos pinigų politikos.
Formalus šito modelio pagrindimas išdėstytas Mandelio-Flemingo (Mundell-Fleming) modelyje.

Modelio pagrindimas

Neformalus modelio pagrindimas išplaukia iš svarstymų, kuriais parodoma, kad užsienyje vykstantys pokyčiai bet kokiu atveju įtakos valstybės vykdomą pinigų politiką. Jei nebus stengiamasi prisitaikyti prie užsienyje vykstančių pokyčių, valstybės ūkis gali turėti skaudžių pasekmių.
Neformalus modelio pagrindimo svarstymai:
а) Jei valstybė leidžia laisvą kapitalo judėjimą ir vykdo nepriklausomą pinigų politiką (nustatinėja palūkanas ir taip kontroliuoja infliaciją), laisvas kapitalo judėjimas leidžia laisvai prekiauti valiutu rinkoje ir koreguoja palūkanas pasaulinių palūkanų linkmėn (žinoma, atsižvelgiama į valstybėje esančią riziką). Pinigų politika, orientuota kontroliuoti infliaciją, nustatinėja vidines palūkanas. Centrinis bankas gali koreguoti palūkanas pardavinėdamas ar supirkdamas kitas valiutas. Jei Centrinis bankas kitas valiutas parduoda, tai jos gali baigtis, jei kitas valiutas supirkinėja, turi vykdyti emisiją (prispausdinti naujų pinigų).
b) Jei valstybėje fiksuotas keitimo kursas ir nepriklausoma pinigų politika, tuo pačiu kontroliuojama pinigų pasiūla ir sulaikoma infliacija. Galiausiai nustatomos vidinės palūkanos ir žinomas valiutos judėjimas. Jei leidžiamas laisvas kapitalo judėjimas, atsiranda kitos palūkanų normos. Centrinis bankas turi arba koreguoti valiutos kursą, arba keisti pinigų pasiūlą.
c) Jei valstybėje fiksuotas keitimo kursas ir laisvas kapitalo judėjimas, tokiu atveju užsienio investuotojai gali laisvai pagal nustatytą kursą pirkti ir parduoti įsipareigojimus vietine valiuta; tai yra nepriklausomos pinigų politikos pakaitalas. Pradedant vykdyti nepriklausomą pinigų politiką, Centrinis bankas susidurs su tuo, kad per valiutų rinką investuotojai pradės įtakoti palūkanas, mažindami Centrinio banko veiklos efektyvumą.

Situacija Lietuvoje

Dabar Lietuvoje litas susietas su euru, kapitalas gali laisvai judėti ir siekiama išlaikyti mažą infliaciją. Tokia pati maža infliacija kitose vakarų Europos valstybėse ir JAV, kurios yra didžiausios investuotojos iš užsienio valstybių. Lietuvos ūkiui augant sparčiau negu Vakarų, išsilaiko žema infliacija ir palūkanos toliau lieka mažos. Lietuvoje vykdoma pinigų politika panaši į Europos Sąjungos ir JAV vykdomą pinigų politiką.
Plačiosios vandenblakės

Lietuvoje

Lietuvoje gyvena tik viena rūšis – paprastoji vandenblakė (Ilyocoris cimicoides) (Linnaeus, 1758).
Rimantas Miknius

Biografija

1957–1958 mokėsi Pasvalio vid. m-kloje, 1958–1961 – Panevėžio 4-ojoje vid. m-kloje, 1961–1968 – Panevėžio 6-ojoje vid. m-kloje, 1968–1973 baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus kvalifikaciją. 1973–1976 – Panevėžio BGAK „Buitis“ inžinierius technologas, 1976–1984 – Buitinio gyventojų aptarnavimo ministerijos vyr. inžinierius, vadovaujantis inž., 1984–1988 – Kontrolės komiteto inspektorius, 1988–1989 – Buitinio gyventojų aptarnavimo m-jos ministro padėjėjas, 1989–1991 – parodų rūmų „Litexpo“ direktoriaus pavaduotojas, 1991–1995 – viešbučio „Lietuva“ gen. direktorius, 1995–1999 – viešbučio „Centrum“ gen. direktorius, 2000–2004 – viešbučio „Holiday Inn“ direktorius, nuo 2004 – AB „Mikotelgroup“ (viešbučiai „Mikotel“ ir „Panorama“) bendrovės vadovas.
Dalyvavo projektuojant, statant ir valdant viešbučius „Centrum“, „Holiday Inn“, „Comfort Vilnius“, „Mikotel“, „Panorama“. Kauno politechnikos instituto dainų ir šokių ansamblio „Nemunas“ (1968–1973) narys, Lietuvos viešbučių asociacijos prezidentas
(1993 – 2000). Vilniaus Rotary klubo (1991–2008), „Šv. Kristoforo“ Rotary klubo (2000–2004) narys.

Įvertinimai

Apdovanotas Valstybinio turizmo departamento prie LR ūkio ministerijos medaliu „Už nuopelnus Lietuvos turizmui“ (2005), specialiu Valstybinio turizmo departamento prizu už išleistą knygą „Viešbučio valdymas“ (2007), valstybinio turizmo departamento prie LR ūkio ministerijos garbės ženklu „Už ypatingus nuopelnus Lietuvos turizmui“ (2018).

Bibliografija

„Svetingas viešbutis – sėkmingas verslas“, Rimantas Miknius, Vilnius. 1999-177 psl., ISBNS-7900-0926-8;
„Viešbučio valdymas“, Rimantas Miknius, Vilnius, 2007-304 psl., ISBN-978-9955-726-61-6;
„Viešbučio valdymas“, Rimantas Miknius, Vilnius, 2017-272 psl., antrasis pataisytas leidimas, ISBN-978-9955-34-670-8.
Amaury Sport Organisation

Amaury Sport organizacija (ASO, pranc. Amaury Sport Organisation) – Prancūzijos media grupės „Éditions Philippe Amaury“ dalis, organizuojanti įvairius pasaulinio lygio sporto renginius. Tarp žinomiausių renginių yra dviračių lenktynės Tour de France, Vuelta a España ir Dakaro ralis. 2008 m. organizacija surengė Centrinės Europos ralį.
1903 m. Tour de France lenktynes pradėjo rengti prancūzų laikraštis „L’Auto“. Tačiau po II pasaulinio karo dėl ryšių su nacistine Vokietija jis buvo uždarytas, o lenktynėmis pradėjo rūpintis naujas „L'Équipe“ laikraštis. Vėliau šias lenktynes perėmė medijos grupės dalis ASO. Ji taip pat rengia Paryžiaus maratoną bei kasmetines jachtų regatas aplink Prancūziją.
Organizacijai vadovauja Jean-Etienne Amaury.
Kochedesas

Geografija

Didžiąją dalį valstijos užima Orinoko žemuma, o šiauriniu pakraščiu driekiasi Andų kalnagūbris. Upės priklauso Orinoko baseinui (Kochedesas, San Karlosas, Tirgva ir kt.). Yra nemažas Pao tvenkinys. Būdingos savanos su miškų ir krūmynų sąžalynais.
Valstijos simbolis – panaminė sterkulija (Sterculia apetala).
Rombas

Rombo plotas

Rombo, kaip ir kitų lygiagretainių, plotas yra lygus jo kraštinės ir į tą kraštinę arba jos tęsinį išvestos aukštinės sandaugai:
S = a × h, čia a – kraštinė, h – aukštinė.
Rombo plotą galima skaičiuoti ir pagal tik rombams būdingą taisyklę: rombo plotas yra lygus jo įstrižainių sandaugos pusei:
, čia  ir  – įstrižainės.
Liutauras Navickas

Biografija

1986 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją. Nuo 1987 m. Lietuvos konservatorijos dėstytojas, nuo 1994 m. – Lietuvos operos ir baleto teatro solistas. Nuo 2008 m. Vilniaus konservatorijos dainavimo metodinės grupės vadovas, mokytojas.
Dalyvavo tarptautiniuose konkursuose Belgijoje, Ispanijoje, Australijoje. Stažavosi 1991 m. Kopenhagoje, 1996 m. Barselonoje.
Oslas

Gamta ir geografija;

Oslas užima lanko formos teritoriją aplink šiaurinę Oslo fjordo dalį. Fjordas, kurį beveik kerta priešais Oslą esantis Nesodeno pusiasalis (Nesodden) yra miesto pietuose, iš kitų pusių Oslą supa žalios kalvos ir kalnai. Miesto ribose yra 40 salų, tarp jų didžiausia Malmėja (Malmøya) (0,56 km²), dar daugiau jų yra aplink Oslo fjordą. Osle yra 343 ežerai, tarp jų didžiausias Maridalsvannet (3,91 km²). Jis yra ir pagrindinis geriamojo vandens šaltinis didžiajai vakarų Oslo daliai, ypač Vakarų Akeriui (Vestre Aker) ir Šiaurės Akeriui (Nordre Aker). Aukščiausias taškas yra Kirkeberget (629 m). Nors miesto gyventojų skaičius, lyginant su kitomis Europos sostinėmis yra nedidelis, Oslas užima neįprastai didelę teritoriją. Miesto ribose yra daugybė parkų ir neužstatytų vietovių. Dėl to miestas yra erdvus ir žalias.

Istorija

Pagal senovės norvegų sagas, Oslas įkurtas apie 1048 Norvegijos karaliaus Haraldo III-ojo. Neseniai daryti archeologiniai tyrinėjimai nustatė, kad prieš 1000 m. čia buvo krikščioniškų kapų, o tai reiškia, kad buvo ir ankstesnė miesto tipo gyvenvietė. Dėl to 2000 m. Oslas šventė savo tūkstantmetį. Miesto vardo kilmė yra gana neaiški. Jei „-lo“ beveik neginčytinai reiškia „uostas“, „os“ gali turėti keletą reikšmių susijusių su senovės norvegų panteonu, upės žiotimi arba kalvos papėde. Oslas šalies sostine laikomas nuo karaliaus Hakono V-ojo (1299-1319), kuris buvo pirmasis karalius, nuolat gyvenęs mieste, valdymo. Jis taip pat pastatė Akerhuso tvirtovę. Po šimtmečio Norvegija tapo silpnesniąja personalinės unijos su Danija dalimi, ir Oslo reikšmė sumažėjo iki provincijos administracinio centro, o karaliai nuolat rezidavo Kopengahoje. Tai, kad Oslo universitetas įkurtas tik 1811 m., turėjo neigiamų pasekmių norvegų nacijos vystymuisi.
1624 m. miestą sunaikino gaisras ir jį priešingoje įlankos pusėje, prie Akerhuso forto, atstatė karalius Kristijonas IV-asis, kuris suteikė miestui naują Kristianijos pavadinimą. Ankstesnis miesto vardas Oslas grąžintas 1925 m. Gerokai iki to laiko Kristianija ėmė įgauti Norvegijos prekybos ir kultūros centro statusą. 1814 m. Kristianija vėl tapo tikra sostine, kai buvo nutraukta unija su Danija. XIX a. pastatyta daugybė miesto architektūrinių įžymybių, įskaitant Karališkuosius rūmus (1825–1848), Stortingo (parlamento) pastatą (1861–1866), Oslo universitetą, Nacionalinį teatrą ir Oslo vertybinių popierių biržą. Tarp pasaulinio garso menininkų, gyvenusių mieste tuo laikotarpiu yra Henrikas Ibsenas, Edvardas Munkas, Knutas Hamsunas ir Sigrid Undset (pastarieji du apdovanoti Nobelio literatūros premija. 1850 m. Oslas pralenkė Bergeną ir tapo didžiausiu pagal gyventojų skaičių šalies miestu.
1924 m. miestui suteiktas Oslo vardas.

Sportas

1952 m. Osle vyko VI žiemos olimpinės žaidynės.
Mundus

Mundus – išgalvotas pasaulis – erdvė, kurios teritorijoje vyksta The Elder Scrolls serijos žaidimų veiksmas. Mundus yra aplink Oblivion pasaulį ir jis yra Aetherius karalystės ir Nirn planetos dalis. Nirn planetai Mundus yra kaip oras, kuris visiškai nematomas ir nejaučiamas. Mundus yra seniau įgyvendintas aedra būtybių pasaulis, kuris buvo pasmerktas pražūti.

Mundus atsiradimo istorija

Mundus pasaulį pradėjo kurti dievas Lorkhan, kai įtikino kitus aedra dievus su Padomay dievo jėgos pagalba. Tada dievas Magnus tapo Mundus pasaulio architektu ir sudarė pasaulio statybos planus. Keli aedra dievai paaukojo dalelytę savęs Mundus kūrimui, jie atidavė aštuonių planetų dalis Lorkhan dievui ir Lorkhan su savo Nirn planetos dalimi sukūrė vieną pasaulį, Mundus. Kai susiformavo Mundus, architektas Magnus jame įgyvendino, o vėliau įkalino aedra dievus, bet keli dievai ištrūko padarydami Oblivion pasaulyje skyles, kurios vėliau tapo saule ir žvaigždėmis Nirn planetai iš Aetherius karalystės. Ištrūkę dievai atkeršijo išdavikams jie nužudė Lorkhan ir išmetė jo širdį į Nirn planetą. Mundus pasaulis – erdvė tapo tuščias ir beveik neegzistuojantis, jis tapo oru Nirn planetoje ir todėl Mundus pradėjo vadinti Nirn, nes jis pradėjo priklausyti Nirn planetai.
Pirmasis Makedonijos karas

Pirmajame Makedonijos kare (215–205 m. pr. m. e.) kovojo Roma ir jos sąjungininkė (nuo 211 m. pr. m. e.) Etolijos lyga bei Pergamo valdovas Atalas I prieš Makedonijos karalių Filipą V-ąjį. Tuo pačiu metu vyko Antrasis pūnų karas, kuriame Roma kovojo su Kartagina. Karo metu lemiamų susidūrimų nebuvo ir jis baigėsi nei vienai pusei nepasiekus aiškios persvaros.
Karo metu Makedonija nesėkmingai bandė užimti dalį Ilyrijos ir Graikijos. Manoma, kad smulkūs susidūrimai rytuose sutrukdė Makedonijai padėti Kartaginos generolui Hanibalui kovoje su Roma.
Karą formaliai baigė 205 m. pr. m. e. sudaryta taika.

Demetrijus ragina kovoti su Roma

Romai kovojant su Kartagina, Makedonijos karaliui Filipui V-ajam pasitaikė galimybė pabandyti išplėsti savo valdžią į vakarus. Pasak Senovės Graikijos istoriko Polibijo, svarbiu faktoriumi Filipo sprendimui pasinaudoti šia galimybe buvo Demetrijaus iš Faroso įtaka.
Po Pirmojo Ilyrijos karo 229 m. pr. m. e. Demetrijus tapo didžiosios Ilyrijos pakrantės dalies valdovu, tačiau 219 m. pr. m. e., vykstant Antrajam Ilyrijos karui romėnai jį sumušė ir jis pabėgo ir buvo priimtas Filipo dvare.
Kovodamas su etoliečiais Filipas iš pasiuntinio sužinojo apie Hanibalo pergalę prie Trasimenės ežero 217 m. birželio mėnesį. Iš pradžių Filipas laišką parodęs tik Demetrijui. Galbūt tikėdamasis atgauti savo karalystę Demetrijus nedelsdamas patarė jaunam karaliui sudaryti taiką su etoliečiais ir nukreipti savo dėmesį į Ilyriją ir Italiją. Filipas buvo nesunkiai įtikintas pasirinkti tokį kelią ir iškart pradėjo derybas su etoliečiais. Susitikime su Etolijos lyderiais pakrantėje netoli Naupakto buvo sudaryta taikos sutartis.
Vilniaus miesto sporto centras

Istorija

1966 m. birželio 21 dieną buvo įsteigta Vilniaus gimnastikos mokykla (VGM). Ji buvo pagrindinė sporto mokymo įstaiga, rengianti sportininkus Lietuvos gimnastikos, meninės gimnastikos ir sportinių šokių  rinktinėms. 
2014 m. balandžio 2 d. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos sprendimu Nr. 1-1762 nutarta  sujungti šešių sporto mokymo įstaigų mokyklų (dvikovės sporto šakų, vandens sporto, gimnastikos, lengvosios atletikos bei „Sietyno“ sporto mokyklų ir Olimpinio sporto centro) veiklą.
2014 m. gegužės 8 d. kaip nauja biudžetinė įstaiga buvo įregistruotas Vilniaus miesto sporto centras. 
Nuo 2014 m. rugsėjo 1 d. Vilniaus mieste pradėjo veikti Vilniaus miesto sporto centras.

Vandens sporto šakų skyrius

1977 m. rugsėjo 1 dieną buvo įsteigta Vilniaus specializuota vaikų/jaunių karinio taikomojo plaukimo sporto mokykla. 
1991 m. rugsėjo 1 d. ji pervadinta į Vilniaus vandens sporto mokyklą. 
Nuo 2001 m. Vilniaus miesto sporto mokyklos plaukimo ir vandensvydžio sporto šakų treneriai (sporto mokytojai) dirbo Vilniaus vandens sporto mokykloje.

Dvikovės sporto šakų skyrius

2001 m. rugpjūčio 1 d.  pradėjo veikti Vilniaus dvikovės sporto šakų mokykla. 
2014 m. balandžio 2 d. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos sprendimu Nr. 1-1762 nuo 2014 m. rugsėjo 1 d. Vilniaus dvikovės sporto šakų mokykla tapo Vilniaus miesto sporto centro Dvikovės sporto šakų skyrium.
Žymiausi  sportininkai – olimpietis Albert Techov, pasaulio čempionas Sergej Grečicho, daugkartinis Lietuvos čempionas bei pasaulio čempionato prizininkas Radvilas Matukas, Lietuvos čempionas bei pasaulio čempionato bronzininkas Edgar Sadovskij.
Skyriuje dirba 27 treneriai.

Gimnastikos skyrius

Šakos - sportinė gimnastika, meninė gimnastika, sportiniai šokiai, aerobinė gimnastika. Priimami 6–7 metų vaikai į sportinės gimnastikos ir meninės gimnastikos (mergaitėms) pradinio rengimo grupes.