google/wiki40b huggingface dataset:
Oskaras Minkovskis

Oskaras Minkovskis (Oskar Minkowski, 1858 m. sausio 13 d. Aleksote – 1931 m. birželio 18 d. Visbadene) – vokiečių patofiziologas, terapeutas. Matematiko ir fiziko Hermano Minkovskio brolis.

Biografija

1867 m. pradėjo mokytis Kauno gubernijos gimnazijoje. 1872 m. su šeima persikėlė gyventi į Karaliaučių, kur įstojo į Senamiesčio gimnaziją. Vėliau studijavo mediciną Strasbūro ir Fryburgo universitetuose. Medicinos daktaro disertaciją apgynė Karaliaučiuje.
Dirbo, vėliau profesoriavo: nuo 1888 m. – Strasbūro, nuo 1904 m. – Kelno, nuo 1905 m. – Greifsvaldo, nuo 1909 m. – Breslau universitetuose. 1926 m. išėjo į pensiją.

Darbai

Minkovskis tyrinėjo tuo metu nepagydomą ligą – cukrinį diabetą, išaiškino kasos vaidmenį. 1889 m. kartu su Jozefu fon Meringu eksperimentais įrodė, kad diabetas išsivysto dėl kasos pažeidimo. Atradimas atvėrė kelią išskirti kasos hormonui – insulinui ir leido jį sukurti.
1887 m. O. Minkovskis nustatė hipofizės vaidmenį akromegalijos atradimui. Jis tyrinėjo kepenų veiklą, šlapimo ir pieno rūgšties apykaitą, podargos patogenezę. 1900 m. ištyrė ir aprašė 8 hemolizinės anemijos atvejus, pasireiškiančius paveldima chroniška gelta. O. Minkovskio ir šį hemolizinės anemijos atvejį aprašiusio prancūzų terapeuto Šorafo garbei liga vadinama Minkovskio-Šorafo liga.
Po Oskaro Minkovskio mirties buvo surinkti jo moksliniai darbai: 14 monografijų, straipsniai vadovėliams, daugiau nei 170 publikacijų ir paskaitų.
Breros pinakoteka

Breros pinakoteka (it. Pinacoteca di Brera) – meno muziejus Milane, turintis nacionalinio Italijos muziejaus statusą. Išsidėstęs Breros rūmų patalpose. Tai vienas iš didžiausių Italijos meno muziejų. Jame reprezentuoti reikšmingiausi itališko meno kūrėjai. Daugiausia darbų yra iš renesanso laikų, tarp kurių keletas pačių garsiausių Andrea Mantegna paveikslų. Adresas: Via Brera, 28.

Istorija

XIV a. dabartinių Breros rūmų vietoje buvo pastatytas Umilitų ordino vienuolynas. Breros pavadinimas kildinamas nuo germaniško žodžio braida, reiškiančio žolės pievą prieš miestą. 1572 m. pastatas perėjo Jėzuitų vienuolių ordinui, kuris jame įkūrė mokyklą. Rūmai pradėjo įgauti dabartinį pavidalą 1627-28 m. Pastatas buvo perstatytas architekto Francesco Maria Ricchini, o kitame šimtmetyje užbaigtas architekto Giuseppe Piermarini, kuris jam suteikė neoklasikinį fasadą. 1773 m. iš pastato pasitraukė jėzuitai. 
1776 m. Marijos Teresės iniciatyva pastate įkurta Milano Breros meno akademija. Akademija pradėjo kaupti meno kūrinius savo galerijai. Pirmaisiais eksponatais buvo tuo metu dominavusio klasicistinio stiliaus darbai. Napoleono valdymo metu, kuomet buvo išleisti įstatymai, atimantys meno kūrinius iš bažnyčių ir vienuolynų, Breros akademija dalyvavo jų skirstyme ir surinkime. Taip galerijoje atsidūrė italų renesanso ir baroko paveikslų. 23 paveikslai buvo paimti iš Milano arkivyskūpijos. 1813 m. iš Luvro įsigyti 5 Nyderlandų meistrų darbai (Rubenso, Rembranto, Jordanso). 1826 m. į galeriją pateko vieni garsiausių darbų: Andrea Mantegna „Miręs Kristus“ ir Bernardino Luini „Roseto Madona“. 
1859 m. rūmų kortilėje pastatyta bronzinė Napoleono skulptūros kopija pagal sunaikintą Kanovos marmurinę statulą. Nuo 1860 m. Breros akademijos direktoriumi buvo Francesco Hayez. Galerijoje šiuo metu yra stambiausia jo darbų kolekcija. 1882 m. Breros pinakoteka buvo atskirta nuo Breros akademijos. 1898−1903 m. vyko ekspozicijos pertvarkymas, kurio metu eksponatai buvo išdėstyti dailės mokyklų ir chronologine tvarka. 1950 m. atnaujintas pastatas ir muziejus atidarytas viešai. Galerijai išsiplėtus, joje buvo pradėti kaupti moderniojo meno pavyzdžiai.
Šiuo metu Breros rūmuose, be pinakotekos, tebėra įsikūrusi Breros akademija, observatorija, biblioteka. Rūmams priklauso botanikos sodas.

Galerijos eksponatai

Keletas žymiausių galerijos eksponatų:
Ginklo būgnas

Ginklo būgnas – būgno pavidalo šaunamojo ginklo detalė, atliekanti dvi funkcijas – dėtuvės ir šovinių „lizdyno“. Tai viena pagrindinių revolverio ar kito revolverinio tipo ginklo (šautuvo, granatsvaidžio, patrankos) detalių.

Kitų ginklų būgnai

Būgnus gali turėti ir kiti šaunamieji ginklai, naudojantys revolverinį principą – revolveriniai šautuvai, revolveriniai rankiniai granatsvaidžiai (pvz., RG-6), revolverinės patrankos.
Vilniaus universiteto Kamerinės muzikos ansamblis

Vilniaus universiteto Kamerinės muzikos ansamblis – Vilniaus universiteto meno kolektyvas. VU Ansamblyje groja įvairių fakultetų ir specialybių studentai Narių sudėtis dažnai keičiasi.

Istorija

1979 m. įkūrė Paulius Bernardas Koncė.
Pirmasis koncertas surengtas 1980 m., 1981 m. padaryti pirmieji įrašai.
1982 m. Tarptautiniame kamerinės muzikos studentų ansamblių konkurse Jerevane ansamblis laimėjo II premiją, 1983 m. – I premiją.
Nuo 1985 m. bendradarbiauja su universiteto merginų choru „Virgo“.
Per savo 27 metų istoriją VU kamerinės muzikos ansamblis yra koncertavęs Vengrijoje, Estijoje, Rusijoje, Ukrainoje, Bulgarijoje, Vokietijoje, Meksikoje, Prancūzijoje ir kitur.
1992 m. įrašyta pirmoji garso kasetė, 1997 m. – garso kasetė su choru „Virgo“. 1998 m. kartu su Upsalos choru pastatyta Henry Purcell opera „Didonė ir Enėjas“. 2004 m. ansamblis išleido savo kompaktinį diską.
Pusiaužiemis

Pusiaužiemis (Kirmėlinė, Kirmių diena, Krikštai, Kumeliuko krikštynos, Viduržiemis) – kalendoriaus taškas, reiškiantis virsmą į naują būseną. Tai pusiaužiemio šventė.
Sakoma, kad šią dieną iš žiemos miego atsibunda meška, barsukas, ežys ir apsiverčia ant kito šono, o gyvatės, kirmėlės, žalčiai atgyja ir šliaužia į namus ragauti valgių (krikštyti).
Krikštyti reiškia pradėti pirmą kartą. Pradžia, tai taškas nuo kurio prasideda ir išeina dvi ar kelios tiesės (kertė prie stalo, kryžkelė, kryžius). Dar viena krikšto reikšmė: gerinti, gardinti, skaninti, tai kaip naujo meto pradžia su pagerėjimo reikšme.
Krikštai buvo bandomi tapatinti su keturiomis bažnytinėmis šventėmis: sausio 6 (Trys karaliai), sausio 25 (Šv. Pauliaus atsivertimas), vasario 2 (Grabnyčios) ir su kilnojamu pusgavėniu.
Rudoji žuvėdra

Aprašymas

Ilgis – nuo 38 iki 40 cm, sparnų plotis – apie 80 cm, sveria apie 180 g. Suaugusių paukščių kūnas, uodega, sparnai yra tamsiai rudi, viršugalvis – šviesiai pilkas. Gyvena kolonijomis, paplitusi daugumoje Atlanto ir Ramiojo vandenynų tropikų ir subtropikų salų, Venesuelos, Australijos pakrantėse. Maitinasi žuvimi, moliuskais.

Perėjimas

Tėvai kartu suka lizdą iš šakelių ir dumblo. Patelė padeda po vieną rausvą ar pilkšvą, išmargintą rausvais rudais taškeliais kiaušinį. Peri nuo 32 iki 36 dienų, maitina nuo 40 iki 56 dienų.
1979 m. Europos krepšinio čempionatas

Vyko 1979 m. Italijoje (Mestrė, Siena, Goricija ir Turinas).
Polivinilchloridas

Polivinilchloridas (sutrumpintai PVC) – paplitęs plastikas. Iš jo dažnai gamina pastatų ir automobilių vidinės apdailos detales, vamzdžius, elektros laidų izoliuojančias dangas ir t. t.
Pavadinimas pagal IUPAC nomenklatūrą – polichloretenas.
Polivinilchloridas yra gaminamas iš jo monomero vinilo chlorido . Grynas polivinilchloridas yra kietas plastikas, todėl dažniausiai minkštinamas ftalatų priedais.
Polivinilchloridas yra vienas iš pelningiausių plastikų jo gamintojams, tačiau jis brangiai atsieina aplinkai. Taip pat yra duomenų, rodančių, kad ftalatų priedai išsiskiria iš polivinilchlorido gaminių ir kenkia jų naudotojams.
Valstybės žemės fondas

VĮ Valstybės žemės fondas - valstybės įmonė, vykdanti žemės reformos, žemėtvarkos, teritorijų planavimo, nekilnojamojo turto kadastro, geodezijos, dirvožemio tyrimo ir vertinimo, melioracijos kadastro, žemės konsolidacijos projektų rengimo bei įgyvendinimo darbų organizavimo, taip pat valstybinės žemės sklypų pardavimo ir nuomos aukcionų darbus.
Įkurtas 2010 m. spalio 21 d.  reorganizavus buvusį Valstybinį žemėtvarkos institutą.
Huemulo projektas

Huemulo projektas (isp. Proyecto Huemul) – slaptas projektas, vykdytas austrų mokslininko Ronald Richter ir remtas Argentinos vyriausybės, vadovaujamos Chuano Perono. 1948 m. Richteris įtikino Peroną, kad jis galįs atlikti branduolinę sintezę iš ličio-deuterio reakcijos, ko dar nepavyko atlikti nė vienai šaliai. Atlikus reakciją, būtų galima gaminti pigią elektros energiją. Šiam projektui reikėjo itin aukštos temperatūros ir išskirtinių fizinių sąlygų. Huemulo projektui skirta 62 mln. pesų. II pasaulinio karo metu vokiečių mokslininkai Walther Gerlach ir Kurt Diebner atliko daug eksperimentų su deuteriu. Jais remdamasis Richteris pradėjo darbus. 1949 m. Huemulo saloje (Nauel Uapio ežere) esančioje laboratorijoje pradėti laboratoriniai darbai. 1951 m. kovo 24 d. Richteris informavo Peroną, kad eksperimentai buvo sėkmingi. Tačiau Richterio lydinys nebuvo vykęs. Jis, vykdydamas sintezę, neatsižvelgė į kai kuriuos faktorius ir įvėlė klaidų. 1948 m. Argentinos ekonomika klestėjo, todėl šalis galėjo leisti pinigus šiam brangiam projektui. 1955 m. rugsėjį, nuvertus Peroną, naujoji valdžia projektą nutraukė.
Nors šis projektas ir nebuvo plataus masto ar itin sėkmingas, tačiau tai buvo pirmas kartas, kai valstybė vykdė atominius bandymus taikiais tikslais. Ir dabar išlikę labaratorijos griuvėsiai Huemulo saloje, o gretimame Bariločės mieste ir dabar vykdomi branduoliniai tyrimai.
FK Vytis Futsal

Istorija

Po Lietuvos nepriklausomybės istorija tarp Kauno Vyčio, Atleto ir Inkaro futbolo, futsalo ir paplūdimio futbolo klubų yra labai paini, klubai dažnai jungėsi, skyrėsi, iro ir kūrėsi iš naujo. FK Vytis Futsal buvo įkurtas 2013 m. Po trejų metų Vytis sustiprėjo ir laimėjo Lietuvos futsalo čempionatą bei taurę tris metus iš eilės. Vytis ėmė dalyvauti UEFA Futsal čempionų lygoje, 2018 m. pasiekė „elitinį“ 16 geriausių Europos komandų etapą ir 2019 m. pakilo į 18 vietą Europos klubų reitingų lentelėje.
Aifelis

Aifelis (vok. Eifel) – neaukštų kalnų sritis daugiausia vakarų Vokietijoje (Šiaurės Reinas-Vestfalija, Reino kraštas-Pfalcas) bei nedidelė dalis rytų Belgijoje. Aifelį iš pietų riboja Mozelio upė, iš rytų – Reinas, iš šiaurės – Aukštieji Fenai, iš vakarų – Ardėnai. Aukštis iki 747 m (Aukštojo Achto k.).
Dalis kalnų patenka į Aifelio nacionalinį parką. Kalnai žymūs čia esančia Niurburgringo trasa bei Aifelio akveduku.
Alsėdžių vėliava

Alsėdžių vėliava – žaliame lauke auksinis pastoralas apipintas sidabrinėmis vynmedžio šakelėmis su trimis auksinėmis vynuogių kekėmis. Laisvieji vėliavos kraštai apvesti siaura sidabrine juostele.
Vėliavoje panaudotas Alsėdžių herbas.
Mikas Rožanskas

Biografija

Baigė mokytojo mokslus, tačiau mokytojo darbo nedirbo. Ūkininkavo Šiaulių apskrityje.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Pasibaigus seimo kadencijai grįžo į savo ūkį.
1941 m. gegužės 15 d. suimtas ir kaip aktyvus visuomenės veikėjas bei stambus ūkininkas (turėjo 46 ha) žemės, ištremtas į Sibirą.
Leiba Solominas

Biografija

Gimė 1914 m. liepos 1 d. Jonavoje. Nuo 1934 m. TSKP narys. 1929 m. tapo komjaunuoliu. Nuo 1932 m. Jonavos rajone komjaunimo skyriaus sekretorius. Nuo 1934 m. nelegalaus centrinio profsąjungų biuro narys. Nuo 1936 m. LKP Kauno rajono komiteto instruktorius, LKP Šančių parajoninio komiteto sekretorius. Nuo 1940 m. LKP CK Kauno apskrities instruktorius. 1937 m. septynis kartus nuteistas už administracinius pažeidimus. Nacių okupacijos laikotarpiu vadovavo sovietiniams partizanams Kauno apylinkėse. 1953 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą. Nuo 1961 m. dėstė Kauno politechnikos institute. Mirė 1973 m. vasario 3 d. Kaune. Iki Lietuvai atgavus nepriklausomybę ant namo Trakų g. 20 Kaune kabėjo jam skirta atminimo lenta.
Davorin Popović

Biografija

Jaunystėje Davorin buvo sėkmingas krepšininkas, kurį laiką jis žaidė Bosnijos ir Hercegovinos jaunimo nacionalinėje komandoje.
1968 m. baigė sportininko karjerą. Po to jis studijavo politikos mokslus Sarajevo universitete.
1964 metais Davorin prisijungė prie roko grupės „Indexi“, kuri susiformavo prieš dvejus metus. Nuo 1975 m. atlikėjas turėjo sėkmingą solinę karjerą, be grupės „Indexi“ jis išleido tris solinius albumus. Jo debiutinis albumas „Svaka je ljubav ista osim one prave“ pasirodė 1976 metais.
Kartu su grupe „Indexi“ kelis kartus dalyvavo Jugoslavijos atrankoje į „Euroviziją“. Kolektyvas pirmą kartą dalyvavo 1967 metais su daina „Pružam ruke“. Antrą kartą pasirodė 1969 m., kur su kūriniu „Zaborav“ užėmė 5 vietą. Vėliau grupė atrankos konkursuose dalyvavo 1973–1975, 1982, 1983 ir 1987 m.
1995 metais Davorin su daina „Dvadeset prvi vijek“ 1995 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse užėmė 19 vietą.
Atlikėjas mirė 2001 m. birželio 18 d. nuo kasos vėžio.
Kvidičas

Kvidičas – išgalvotas, J. K. Rowling sukurtame burtininkų pasaulyje populiariausias žaidimas, žaidžiamas ant magiškų šluotų.

Taisyklės

Kvidičas žaidžiamas didžiuliame lauke su šešiais lankais (po tris dviejuose priešinguose pakraščiuose). Septyni žaidėjai, skraidydami ant magiškų šluotų, stengiasi pelnyti kuo daugiau taškų mėtydami kamuolį Kritlį į lankus (už vieną taiklų metimą skiriama 10 taškų) ir gaudydami Aukso šmaukštą (150 taškų už jo pagavimą). Pagavus šį kamuoliuką, baigiamas žaidimas. Todėl kvidičias neturi pastovios, apibrėžtos trukmės.

Grifo Gūžta

Pozicija1989–19901990–19911991–19921992–19931993–19941995–19961996–1997

1994 metų Pasaulio kvidičo turnyras

Laimėjo Airijos komanda prieš Bulgarijos 170–160, nors Viktoras Krumas, Bulgarijos gaudytojas, sugavo šmaukštą. Haris Poteris su Vizlių šeima žiūrėjo rungtynes Airija prieš Bulgarija.
Anglijos komanda buvo nesėkminga, nes Transilvanija laimėjo prieš Anglus 390 – 10. Liuksemburgas sutriuškino Škotiją, Uganda – Velsus. Japoniją „nuvertė“ Brazilija, JAV pralaimėjo prieš Peru. Peru, geriausia Pietų Amerikos kvidičo komanda, buvo sutriuškinta Airų komandos. Arši Transilvanijos komanda pralaimėjo prieš Bulgarus.
FK Centras Alytus

Istorija

2000 m. keletui žaidėjų pabaigus profesionalią karjerą, Alytuje pavyko suburti prijaučiančių futbolui žmonių komandą pavadinimu „Auska“. Pavadinimas „Auska“ kilo iš tuo metu buvusio dziudo klubo.  Komanda dalyvavo įvairiuose turnyruose Lietuvoje ir už jos ribų, dalyvavo Lietuvoje organizuojamose „Žalgiriadose“, kuriose ne kartą tapo nugalėtojais. Kiekvienais metais vykdavo į ES vykstančias futbolo žaidynes. Viena įspūdingiausia ir sėkmingiausia kelionė buvo 2002 metais Italijoje vykusiose pasaulio žaidynėse, kuriose užėmė 1-ąją vietą. „Auska-Centras“ dalyvavo žaidynėse Slovėnijoje, Olandijoje, Vokietijoje, Lenkijoje ir daugelyje kitų šalių. Klubas pirmą kartą 2008 m. dalyvavo LFF taurės varžybose, kuriose pasiekė IV etapą (šešioliktfinalį), Komanda dalyvauja Alytaus žiemos mažojo futbolo pirmenybėse, kuriose taip pat užima prizines vietas.
2009 m. komandos bendru nutarimu buvo įsteigtas VšĮ mėgėjų futbolo klubas „Centras“.
2015 m. AFF pirmenybių nugalėtojai.
2016 m. AAFF pirmenybėse užėmė antrąją vietą.
Nuna Młodziejowska-Szczurkiewiczowa

Nuna Mlodžiejovska (lenk. Nuna Młodziejowska-Szczurkiewiczowa, tikrasis vardas Maria Antonina Młodziejowska–Szczurkiewicz; 1884 m. lapkričio 11 d. Žitomiras – 1958 m. sausio 23 d, Poznanė) – lenkų teatro aktorė, režisierė, teatrų direktorė. Kurį laiką gyveno ir dirbo Vilniuje.

Życiorys

Gimė dvarininko Leon Młodziejowski ir Walentyna Niedzielski šeimoje. Mokėsi Aukštuosiuose moterų kursuose Krokuvoje. Vėliau vaidybos mokėsi pas V. Siemaškovą. Vėliau Varšuvoje mokėsi Dramos klasėje (lenk. Klasa Dramatyczna) prie Varšuvos Muzikos draugijos (lenk. Warszawskie Towarzystwo Muzyczne im. Stanisława Moniuszki). Žinias gilino pas Mariją Potocką (lenk. Maria Przybyłko-Potocka).
Debiutavo 1903 m. spalio 1 d. Krokuvos miesto teatre Nunos Olchowskos vardu. Išvyko į turą po Europą, aplankė Vokietiją, Šveicariją ir Prancūziją. Grįžusi į Lenkiją 1904–1905 m. vaidino Poznanės scenose. Sekantį sezoną praleido kilnojamajame teatre pas V. Siemaškovą, kuris 1906 m. spalio 17 d. po pertraukos, besitęsusios nuo 1864 m., Vilniuje. Ten ji keturiems sezonams užėmė direktorės pareigas.
Tuo metu (1907–1909 m.) į Nunos Mlodžiejovskos teatrą dirbti buvo atvykęs J. Osterva.
1908 m. ištekėjo už B. Šurkievičiaus (lenk. Bolesław Szczurkiewicz).
1910 m. pabaigė darbą Vilniuje ir sugrįžo į Krokuvą, kur du sezonus dirbo tuometiniame Miesto teatre (lenk. Teatr im. Juliusza Słowackiego w Krakowie). Nuo 1912 m. dar du sezonus kartu su vyru dirbo Poznanės Lenkijos teatre (lenk. Teatr Polski w Poznaniu).
1915 m. Jos vyras pradėjo vadovauti Lenkų teatrui Maskvoje, kur N. Modžiejovska vaidino to teatro scenoje. Vėliau persikėlė į Kijevą. Lenkijai atgavus nepriklausomybę, sugrįžo į Poznanę. Nuo 1920 m. vedė tuometinėje Muzikos konservatorijoje (lenk. Akademia Muzyczna im. Ignacego Jana Paderewskiego w Poznaniu) dramos pamokas, o nuo 1927 m. vadovavo Dramos mokyklai.
1932 m. Zakopanėje mirė B. Šurkievičius. N. Mlodžiejovska kaip svečias turėjo pasirodymų Poznanės teatruose. Tuo pačiu metu režisavo teatrinius pasirodymus Vilniuje ir Turunėje. 1939 m. apsigyveno Varšuvoje. 1945 m. sugrįžo į Poznanę. Ten vaidino ir dėstė Dramos mokykloje. Trumpam buvo tapusi Gniezno teatro meno vedėja. 1947–1948 m. sezoną praleido Ščecino teatre (lenk. Teatr Współczesny w Szczecinie). Sekančiam sezonui grįžo į Poznanę. 1954 m. kovo 7 d. atšventė darbo scenoje penkiasdešimtmetį.
Jedvabno miesto herbas

Jedvabno miesto herbas (lenk. Herb Jedwabnego) – vienas iš Jedvabno miesto simbolių.

Aprašas

Žydrame herbo skydo lauke sidabrinė pasaga priekiu į viršų, pasagos centre ir ant pasagos priekio sidabriniai geležiniai kryžiai trikampėmis „rankomis“. Už pasagos sukryžiuoti išrautas žalias medis ir juodas inkaras.
Antanas Žievys

Antanas Žievys (lenk. Antoni Ŝewis 1886 m. vasario 11 d. Kuodžių kaime, Sintautų parapija – 1949 m. rugpjūčio 30 d. Punske, Lenkija) – lietuvių kilmės Romos katalikų kunigas Lenkijoje ir Lietuvoje, Lenkijos kariuomenės karo kapelionas.

Biografija

Mokėsi Kudirkos Naumiesčio pradinėje mokykloje, vėliau Marijampolės gimnazijoje. 1908 m. baigė Seinų kunigų seminariją, bet dėl jauno amžiaus buvo įšventintas tik diakonu, o 1909 m. vasario 11 d. Varšuvoje – kunigu. Nuo 1909 iki 1911 m. vikaravo Ilguvoje (1909–1912 m.), Teoline (1912–1915 m.), Silvanonyse (1915–1918 m.), Račkose (1918–1919 m.). Klebonavo Kapicėje (1919–1920 m.), Osovėce (1920–1925 m.), Rydzeve (1925–1929 m.). Susikūrus Lenkijos kariuomenei, tarnavo joje karo kapelionu, jam buvo suteiktas majoro laipsnis. Išėjęs į atsargą, persikėlė į Punską, kur nuo 1936 iki 1949 m. buvo lietuviškos Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčios klebonu. Antrojo pasaulinio karo metais vokiečiai bažnyčią uždarė, o vėliau miestelį užėmusi Raudonoji Armija kunigą ištrėmė į Rudaminos parapiją. Pokaryje Antanui Žieviui teko atlaikyti didelį Lomžos vyskupijos kurijos spaudimą panaikinti Punsko bažnyčioje lietuviškas pamaldas.
Jaunystėje buvo aktyvus laikraščio „Šaltinis“ bendradarbis ir rėmėjas.
Marijampolės savivaldybė

Administracija

Atstovaujamoji valdžia – Marijampolės savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Marijampolės savivaldybės administracija.
King Camp Gillette

Biografija

K. K. Džiletas gimė 1855 m. Viskonsino valstijoje, tačiau netrukus su šeima persikėlė gyventi į Čikagą. Dirbdamas vienkartinius daiktus pardavinėjančiose bendrovėse, Džiletas sugalvojo, jog brangius ir sunkiai pagalandamus skutimosi įrankius reikėtų pakeisti daug kartų naudojamu skustuvu su vienkartiniais, plono plieno peiliukais. Sudėtingiausia buvo paruošti ir pagaląsti plonus peiliukus, ir dėl to idėjos realizavimas užtruko. 1901 m. įkūręs savo bendrovę, amerikietis išradimą užpatentavo ir dvejais metais vėliau pradėjo jį pardavinėti. Pirmaisiais metais iš jo buvo nupirkta 51as skustuvas ir 168i peiliukai. Tačiau po metų šis kiekis buvo skaičiuojamas šimtais tūkstančių.
1915 m. Džileto peiliukai ir skustuvai buvo gaminami ne tik Amerikoje, bet ir Kanadoje, Anglijoje, Prancūzijoje ir Vokietijoje. Jungtinėms Valstijoms įsitraukus į pirmąjį pasaulinį karą, šalies valdžia iš Džileto kompanijos visiems kareiviams nupirko po skustuvų komplektą.
Gamybai įsibėgėjus, Kingas Džiletas daug keliavo po pasaulį ir dažnai buvo atpažįstamas žmonių pagal portretą ant skustuvų pakuočių. Amerikietis mirė 1932 m., būdamas beveik be pinigų, nes Didžiosios depresijos metu smarkiai nukrito jo kompanijos akcijos, o turimas lėšas jis buvo investavęs į nekilnojamąjį turtą. Džileto kompaniją, kuriai priklauso tokie prekių ženklai kaip Braun, Oral-B ir Duracell. 2005 m. už 57 milijardus dolerių nusipirko koncernas „Procter & Gamble“.
Klovainių Švč. Trejybės bažnyčia

Istorija

Klovainių (Krivaičių) dvaro savininkas Jeronimas Valavičius 1621 m. pastatė medinę bažnyčią. Jai 1624 m. dovanotas Beržinių kaimas, vėliau pakeistas į Laipuškių kaimą, turėjo jurisdiką miestelyje. 1625 m. įsteigta parapija, 1627 m. – parapinė mokykla. 1635 m. bažnyčią konsekravo vyskupas Jurgis Tiškevičius. Klovainiuose nuolat gyveno 3 kunigai. 1690 m. įsteigta altarija. Nuo 1768 m. veikė Šv. Onos draugija, 1792 m. įsteigta Švč. Mergelės Marijos Paguodos draugija, 1908 m. – „Saulės“ draugijos mokykla. Kanauninko Domininko Staševskio rūpesčiu 1825 m. pastatyta parapinė mokykla.
1853–1854 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Ją klebonas Pranas Urbonavičius XX a. pradžioje išdažė, paauksavo altorius. 1916 m. vokiečiai išsivežė 2 varpus, 1925 m. įsigyti nauji. Klebonas Zenonas Karečka (1890–1952) per 10 m. bažnyčią perdengė, išdažė, įdėjo naujas grindis, suremontavo altorius, vargonus. Jis 1945 m. gruodžio 18 d. suimtas ir 1,5 m. kalintas Komijoje.
1993 m. šventoriuje pastatytas paminklas tremtiniams. 2000 m. vyskupas Eugenijus Bartulis pašventino naująją kleboniją.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė. Ji su siauresne presbiterija, trisiene apside. Sienos išorėje apkaltos lentomis vertikaliai, sutvirtintos stulpeliais. Langai su pusės apskritimo arka. Stačiakampis bokštas iškištas, keturių mažėjančių į viršų tarpsnių su smailiu stogeliu. Bokšto viršūnėje  ir ant galinio stogo kraigo įtaisyti kaltiniai kryžiai, signatūrinis varpelis. Pagrindinės durys į bažnyčią yra dvivėrės, apkaltos lentelėmis „eglute“. Jų frontonas pusės apskritimo su lapais, vazomis. 
Bažnyčios vidus halinis, trijų navų, atskirtų kvadratinio pjūvio stulpais su postamentais. Lubos plokščios. Grindys lentų. Yra trys mediniai neobarokiniai altoriai. Šiai bažnyčiai kūrė Jonas Danauskas (1861–1937).
Šventoriaus tvora akmenų mūro. Vartai trijų dalių, stulpiniai su raudonų plytų apvadais. Šventoriuje palaidotas Klovainių klebonas Jonas Lapinskas (1904–1985). Iš šiaurės prie šventoriaus glaudžiasi klebonija (buvusi špitolė). Rytinę pusę saugo nedidelis parkelis su seniausiu rajone Klovainių storuoju ąžuolu.

Vargonai

Vargonus 1884 m. įrengė meistras Juozapas Radavičius (1857–1911). Instrumentas vieno manualo su pedalais, vienuolikos registrų. Vargonų prospektas neobarokinis, nesudėtingos kompozicijos: trys plokščiu priekiu bokšteliai su langeliais pusapskrite arka ir du laukeliai. Raiškūs akanto lapų ir vazų drožiniai vietoje frontonų, lapelių ornamentai prie karnizų.
2011 m. šventovėje pristatyti ir pašventinti nauji iš Olandijos „JOHANNUS“ firmos gauti vargonai „ECCLESIA D35“.
Tarawera Ultramarathon

Tarawera Ultramarathon – viena iš Pasaulio bekelės ultramaratonų taurės trasų, vingiuojanti per Šiaurės salą, Naujoje Zelandijoje.
Bekelės bėgimo trasos ilgis siekia 100 km, o vertikalaus sukilimo suma – 2,7 km. Be šių varžybų vyksta ir kitos bėgikų lenktynės tuo pačiu metu Šiaurės saloje, tačiau pastarasis renginys sulaukia daugiausiai susidomėjimo.
Iš lietuvių Andrius Ramonas šioje trasoje 2015 m. iškovojo 10-tą vietą.
Pelenė (žurnalas)

Istorija

Įsteigė N. Degutienė ir T. Kravčiukienė. Leido UAB „Pelenė“. Skelbė rašinius įvairiais madų ir grožio klausimais, spausdino iškarpų lapus. Tiražas 1992 m. – 70 000 egz., 1994 m. – 13 500 egz.
Redaktorė N. Degutienė.