google/wiki40b huggingface dataset:
Karaganda

Istorija

1856 m. įkurta angliakasių gyvenvietė, kurioje kastos akmens anglys vario lydyklai. Sparčiau plėstis pradėjo XX a. ketvirtame dešimtmetyje nutiesus geležinkelį. Karagandos anglių baseinas turėjo tapti svarbiausiu akmens anglių tiekėju Uralui. Plėtotas daugiausia kalinių darbu. Lagerių komplekso, vadinamojo Karlago, rajonas, pasak Aleksandro Solženicyno, buvo didžiausios Gulago archipelago provincijos centras.
1934 m. gavo miesto teises. Nuo 1936 m. srities centras. 1939 m. jau turėjo 166 000 gyventojų. Per Antrąjį pasaulinį karą iš SSRS vakarinės dalies į Karagandą evakuota pramonės įmonių. Ypač svarbi tolesnei miesto pramonės plėtrai buvo iš Donecko baseino atkelta akmens anglių kasybos mašinų gamykla. Po karo miestas toliau plėtėsi, tapo antru pagal gyventojų skaičių Kazachijos miestu, svarbiu pramonės ir kultūros centru.

Infrastruktūra

22 km į pietryčius nuo Karagandos nuo 1992 m. veikia tarptautinis Sary Arkos oro uostas. Išplėtotas akmens anglių sodrinimas, mašinų (šachtų įrenginių, elektrotechnikos gaminių) gamyba, metalo apdirbimo, statybinių medžiagų, lengvoji, maisto pramonė.
Yra Kazachijos mokslų akademijos skyrius, Karagandos valstybinis universitetas, įkurtas 1972 m., technikos universitetas, medicinos akademija, teisės institutas. Veikia 17 mokslinio tyrimo institutų. Yra Istorijos ir kraštotyros, Vaizduojamojo meno muziejai, Kazachų dramos, rusų dramos, muzikinės komedijos teatrai, Filharmonija, botanikos sodas, zoologijos sodas.

Lietuviai

Karagandos priemiestyje Michailovskoje veikė lageris, kuriame 1950 m. kalėjo apie 3000 kalinių, apie 300 jų – lietuviai. Kaliniai daugiausia dirbo statybose. Kunigo A. Dumbliausko iniciatyva 1977 m. Karagandoje pastatyta katalikų Šv. Juozapo bažnyčia. XXI a. pr. Karagandoje tebegyveno kelios dešimtys lietuvių. 2003 m. įkurta Karagandos lietuvių kultūros draugija.
1990 m. į Karagandą buvo nuvykusi buvusių politinių tremtinių ir Lietuvos TV žurnalistų ekspedicija. Sukurtas dokumentinis filmas „Karlagas – mirties žemė“ (rež. Vitalis Gruodis).
Nukas

Istorija

Pirmieji miesto teritorijoje gyvenę žmonės buvo eskimai, čia apsigyvenę apie 2000 m. pr. m. e. Apie X m. e. a. čia atsikėlė vikingai, gyvenę čia beveik nebendraudami su vietiniais iki XVI a. Manoma, kad vikingus palikti Nuko apylinkes privertė pasikeitęs klimatas.
Miesto įkūrėju laikomas norvegų misionierius Hansas Egede, 1728 m. davęs gyvenvietei danišką Godthåb (Gerosios vilties) pavadinimą. 1733-1734 m. siautusi raupų epidemija nusinešė didžiosios dalies vietinių gyventojų gyvybes, tarp jų – ir H. Egede žmonos. Tai privertė H. Egede palikti salą. Tėvo darbus vėliau tęsė Paulius Egede.
Dabartinį Nuko pavadinimą miestui 1979 m. suteikė Grenlandijos savivalda. Kaip ir kitų salos miestų, Nuko populiaciją sudaro eskimai bei danai. Šiuo metu sostinėje gyvena daugiau nei ketvirtadalis visos Grenlandijos gyventojų.

Geografija

Nukas įsikūręs už 10 km nuo Deiviso sąsiaurio ir maždaug už 240 km į pietus nuo šiaurės poliarinio rato.

Švietimo ir ugdymo įstaigos

Nuke įsikūręs Grenlandijos universitetas, taip pat veikia pora kolegijų bei žurnalistikos mokykla.

Susisiekimas

Nukas yra svarbiausias Grenlandijos jūros uostas. 4 km atstumu nuo miesto įsikūręs Nuko oro uostas, kuriame veikia regioninės oro linijos Air Greenland.
Nicolae Ceaușescu

Biografija

Nuo 1936 m. Rumunijos komunistų partijos narys. 1939–1940 m. Bukarešto komiteto narys, atsakingas už darbą su jaunimu. 1940–1944 m. buvo įkalintas. 1947–1952 m. Rumunijos žemės ūkio ministras. 1965 m. tapo Rumunijos komunistų partijos generaliniu sekretoriumi, o 1974 m. – Rumunijos prezidentu. 1989 m. pabaigoje prasidėjus neramumams, bandė su žmona pabėgti iš šalies. Vėliau buvo sugautas ir sušaudytas.
Šalį valdė diktatoriškais metodais, siekė mažiau priklausyti nuo TSRS. Vykdė savarankišką užsienio politiką.
Šateikių holokausto aukų kapai

Kapinės

Kapavietė stačiakampio plano, 10 x 10 m dydžio, apjuosta vielos tinklo tvora. Jos šiaurės vakarinėje dalyje įrengti metaliniai, ažūriniai, vienvėriai varteliai, kurių viršutinėje dalyje pavaizduota Dovydo žvaigždė.
Ties viduriu betoninio bordiūro apjuostas sampilas. Jo priekyje išbetonuotas postamentas, ties kurio viduriu pritvirtinta stačiakampė šlifuoto granito plokštė su iškalta Dovydo žvaigžde bei memorialiniu užrašu jidiš ir lietuvių kalbomis:
אױף דעם ארט האבן ךי

היטלערישע רוצחים און

זײערע אדטיקע באהעלפער

אין .1941 דערמארדעט

100 ײדן

.מענער. פרױען. קינדער
ŠIOJE VIETOJE 1941 VII HITLERI-

NIAI ŽMOGŽUDŽIAI IR JŲ VIETI-

NIAI PAGALBININKAI NUŽUDĖ

100 ŽYDŲ – VYRŲ, MOTERŲ, VAIKŲ.
Už sampilo 1980 m. pastatyta medinė skulptūra, vaizduojanti stovintį žydą surištomis rankomis (autorius – tautodailininkas Jakovas Bunka).
Teritorijos plotas – 0,01 ha.
6,6 km į šiaurės vakarus yra Salantų žydų senosios kapinės ir Salantų holokausto aukų kapai, 8,9 km į vakarus – pietvakarius – Šalyno holokausto aukų kapai.

Istorija

Šioje vietoje 1941 m. liepos–rugpjūčio mėn. Salantų ir Šateikių pagalbiniai policininkai žudė Salantų žydų bendruomenės moteris ir vaikus.
Egzekucija vyko trimis etapais. Pirmosios žudynės įvyko apie 1941 m. liepos 20 d. Policijos nurodymu paryčiais prie Salantų sinagogos, kurioje buvo laikomos žydės su vaikais, iš kaimų atvyko vežikai su vežimais, kurie, lydimi pagalbinių policininkų, į Šateikių girią išvežė apie 60–70 moterų. Antrųjų žudynių metu liepos mėn. pabaigoje buvo nužudytos paskutinės gete likusios daugiau kaip 50 moterų su vaikais. Rugpjūčio mėn. pabaigoje pagalbiniai policininkai į Šateikių girią konvojavo sušaudymui apie 100 Salantų žydų moterų, kurios nuo liepos mėn. dirbo pagalbinius žemės ūkio darbus Šalyno dvare ir pas Salantų valsčiaus ūkininkus.
Holokausto Lietuvoje atlaso duomenimis čia palaidotos 95 aukos. Kapavietės paminklinėje lentoje ir dokumentų rinkinyje „Masinės žudynės Lietuvoje“ nurodyta, jog čia žuvo 100 žydų vyrų, moterų ir vaikų. Salantų istorijos tyrinėtojas Paulius Vaniuchinas nustatė, kad šioje vietoje buvo nužudyta 210–220 moterų ir vaikų.
Žudynių ir laidojimo vieta 1970 m. paskelbta vietinės reikšmės istorijos paminklu, 1993 m. registruota kultūros vertybių registre.
Istorinį ir memorialinį vertingųjų savybių pobūdį turintis kultūros paveldo objektas.
Alvydas Vasaitis

Biografija

Vaikystė ir jaunystė prabėgo prie pamilto fortepijono. 1952–1955 m. muzikos mokėsi pas dirigentą Aleksandrą Kučiūną, 1956–1962 m. pas kompozitorių Vladą Jakubėną. 1960–1963 m. studijavo Ruzvelto universitete, 1963–1966 m. Ilinojaus universitete, 1966–1968 m. Čikagos konservatorijoje. 1973 m. baigė Lojolos universitetą, įgydamas bakalauro laipsnį.
Kaip pianistas 1956 m. Morris B. Sachs televizijos ir 1958 m. Imigrantų apsaugos lygos konkursuose laimėjo pirmąsias vietas. Už Liudviko van Bethoveno kūrinių interpretaciją Vidurio Vakarų Amerikos festivalyje taip pat laimėjo premiją. Su smuikininku Alfonsu Paukščiu surengė keletą koncertų. 1961–1977 m. su mažomis pertraukomis buvo Čikagos lietuvių operos akompaniatorius, 1968–1977 m. dirigento asistentas, nuo 1973 m. ir dirigentas. Kurį laiką vadovavo „Dainavos“ chorui, su soliste Prudencija Bičkiene, Liudu Stuku ir aktoriumi V. Žukausku 1963 m. lietuviams koncertavo Vokietijoje ir Anglijoje. Kaip pianistas koncertavo su Berwyno, Elmhursto, Carbondalo ir kitais simfoniniais orkestrais. 1968 m. 3-ajai Lietuvių tautinių šokių šventei Čikagoje parengė chorą, o 1972 m. 4-ojoje analogiškoje šventėje debiutavo kaip dirigentas. 1973 m. suorganizavo kompozitoriaus Vlado Jakubėno kūrinių koncertą ir buvo jo dirigentas. 1974 m. debiutavo Čikagos Lietuvių operoje, diriguodamas Džiuzepės Verdi operą „Kaukių balius“. 1977–1983 m. būdamas operos dirigentas ir meno vadovas, pastatė ir dirigavo daugelį operų: Gaetano Donicečio „Meilės eliksyras“, Džiuzepės Verdi „Nabucco“, Rudžero Leonkavalio „Pajacai“, Amilkarės Ponkjelio „Lietuviai“, Karlo Orfo kantatą „Carmina Burana“ ir kt. 1989–1995 m. vėl Čikagos Lietuvių operos dirigentas. Iš viso dirigavo 13 operų, 25 jų spektakliams.
1985 ir 1990 m. Vilniuje dirigavo Džiuzepės Verdi operą „Traviata“, o 1988 m. to paties kompozitoriaus operą „Ottelo“. Su Lietuvos operos ir baleto teatro trupe 1991 m. Čikagos lietuvių operos 35-mečiui pažymėti Čikagoje ir Vilniuje pastatė A. Ponkjelio operą „Lietuviai“. 1994 m. Čikagos lietuvių opera bendromis jėgomis su Lietuvos operos ir baleto trupe pastatė Vytauto Klovos operą „Pilėnai" – dirigavo A. Vasaitis. Koncertuose dažnai akompanavo solistams, vokalistams ir instrumentalistams. 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei parengė Čikagos lietuvių operos chorą.
Prystovai

Aplinkinės gyvenvietės

Nasrėnai – 5 km
SALANTAI – 11 km
StropeliaiSėleniai – 5 km
ŠATEIKIAI – 7 km
Sauseriai
KŪLUPĖNAI – 5 km
Bulikai
Papieviai – 3 km
Dauginčiai – 2 km
KARTENA – 8 km
Cigonaliai – 1 km
Dyburiai – 3 km
Aleksandravas – 5 km

Istorija

Vaizdingos Minijos ir Mišupės santakos pakrantės nuo seno traukė žmones. Kaime išlikęs kapinynas liudija, kad pirmieji gyventojai čia apsigyveno priešistoriniais laikais.
Prystovų kaimas susiformavo XVI a., po valakų reformos. Jis priklausė Kartenos parapijai ir dvarui. 1846 m. jame buvo 14 dūmų,. o 1861 m. – vandens malūnas, 15 kiemų ir 127 gyventojai. Panaikinus baudžiavą, 1870 m. išperkamuosius mokesčius už žemę grafui Pliateriui mokėjo 65 valstiečiai.
Per kaimą eina Prancūzkeliu vadinamas kelias. Pasakojama, kad jį supylė Napoleono kareiviai, siekdami sujungti Plungės–Kretingos ir Kretingos–Salantų kelius.
Nuo XIX a. vidurio kaimas priklausė Aleksandravo, o tarpukariu – Stropelių seniūnijai. 1923 m. jame buvo 23 sodybos, kurios tarpukariu išskaidytos į vienkieminius ūkius. Prieš II pasaulinį karą ant Mišupės stovėjo du vandens malūnai. Dauboje netoli santakos su Minija grūdus malė K. Domarkas, pravardžiuojamas Daubiniu, o arčiau Stropelių kaimo – malūninkavo Vengalis.
Apie 1925 m. duris atvėrė Prystovų pradžios mokykla. Jos vedėja dirbo Izabelė Maurukaitė, kurią 1928 m. pabaigoje pakeitė Marija Vinčienė. 1930 m. mokykla buvo perkelta į seniūnijos centrą Stropelius.
1940–1952 m. įvykių sūkuryje atsidūrė ne vienas prystoviškis. 1941 m. balandžio mėn. buvo suimtas ir NKVD Kretingos areštinėje kalinamas ir kankinamas Antanas Jonauskas, bet kaltės neįrodžius po kiek laiko išleistas į laisvę. Po karo jis vėl neįtiko valdžiai ir 1948 m. buvo ištremtas į Sibirą, o jo sodybą stribai nugriovė. Iš viso 1948–1951 m. iš Prystovų buvo ištremtos 6 šeimos (19 žmonių). Dalis prystoviškių po karo įstojo į partizanų gretas.
1950 m. Prystovų kaimas tapo Salantų, o 1959 m. – Kretingos rajono dalimi. Prijungus šalia buvusio ir pokariu sunaikinto Puidogalio kaimo žemes, Prystovai atsidūrė pačiame Kretingos ir Plungės rajonų paribyje, toli nuo svarbesnių kelių ir centrų.
Kazys Ambrasas

Biografija

Mokėsi Joniškio gimnazijoje, 1950–1955 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1956–1961 m. dirbo savaitraščio „Literatūra ir menas“ redakcijoje. 1961–1963 m. LSSR rašytojų sąjungos valdybos atsakingasis sekretorius. 1964–1970 m. LSSR kultūros ministerijos repertuarinės redakcinės kolegijos narys. 1969 m. filologijos mokslų kandidatas. 1970–1984 m. leidyklos „Vaga“ vyr. redaktorius. Palaidotas Vilniuje.
Kukuliai

Aplinkinės gyvenvietės

Germaniškis – 1,2 km
Velykionys – 1,1 km
Nemunėlio Radviliškis – 7,5 km
Straugaliai – 1,6 km
Spingučiai – 2,9 km
Gužai (Biržai) – 0,5 km
BIRŽAI – 20 km
Runikiai – 1,2 km
Svidžiai – 2,3 km
Apaštališkasis delegatas

Apaštališkasis delegatas yra Vatikano atstovas, neturintis oficialiai pripažįstamo diplomatinio statuso (bei imunitetų, privilegijų) pagal tarptautinę teisę. Jis siunčiamas į valstybes, su kuriomis Vatikanas nepalaiko diplomatinių santykių.
Apaštališkasis delegatas užmezga santykius su vietiniais Bažnyčios hierarchais, bet nesikiša į vietos vyskupų veiklą. Jis informuoja Sostą apie Bažnyčios situaciją atitinkamoje valstybėje ar regione bei jame reziduodamas teikia reikalingą informaciją, susijusią su Vatikanu.
Sodeliukai

Istorija

TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Kurtuvėnų apylinkės Kurtuvėnų žuvininkystės ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Kurtuvėnai – 2 km
Dirvonai – 1 km
ŠIAULIAI – 20 km 
 BUBIAI – 5 km
Laisvučiai – 3 km
Jautmalkė I – 3,5 km
Zuikiškė – 2 km
Alksnyniškė – 1 km 
 Čeprečiškė – 3 km
Algis Povilas Kasperavičius

Biografija

1963 m. baigė Vilniaus technologinį technikumą, dirbo Vilniaus ir Panevėžio stiklo fabrikuose. 1975 m. baigė Vilniaus universitetą. 1983 m. istorijos mokslų kandidatas.
1968–1970 m. tarnavo tarybinėje armijoje. Nuo 1976 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1990–1993 m. Naujausiųjų laikų istorijos katedros vedėjas, 1991 m. docentas. Nuolatinis Lietuvos moksleivių istorijos olimpiadų vertinimo komisijų pirmininkas.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys: 1918–1940 m. Lietuvos Respublikos vidaus ir užsienio politika, lietuvių ir lenkų, lietuvių ir žydų santykiai, istoriografija. Vienas naujausių lietuviškų istorijos vadovėlių rengimo pradininkų: nuo 1989 m. vidurinei mokyklai parašė (ir su kitais) 9 naujausiųjų laikų ir naujųjų amžių istorijos vadovėlius, sudarė chrestomatijų.
Dimitras Chaleckis

Biografija

Grafas iš Lietuvos-Rusijos bajorų Chaleckių giminės, Chaleckių herbo savininkas. Tėvas - Ovručo seniūnas Josifas Michailovičius Chaleckis (1551–1553).
Valstybinę veiklą pradėjo kaip karaliaus Stepono Batoro dvariškis, šio 1579 metų spalį paskirtas Lietuvos didžiuoju ginklininku. 1582 metais vykdė mokesčių, patvirtintų ATR seime, rinkimą.
Stepono Batoro valdymo metu gavo pirmas seniūnijas, užmezgė glaudžius ryšius su galingos Sapiegų giminės atstovais, o bekaralystės metu ir su Radvilomis. 1587 metų lapkritį buvo Vilniaus suvažiavimo maršalka, kuriame lietuviai išrinko jį pasiuntiniu nuo LDK į elekcinį seimą Krokuvoje Žygimanto išгinkimui Lenkijos karaliaus Sostą.
Ten gi buvo paskirtas Lietuvos dvaro paiždininkiu. 1589 metais buvo išrinktas pacifikacinio seimo maršalka, užbaigusį bekaralystės laikotarpį.
1590 metų balandžio 4 d. tapo Lietuvos didžiuoju iždininku ir Lietuvos didžiuoju raštininku. Aštuonių metų bėgyje užsiėmė aktyvia veikla privedant prie tvarkos kunigaikštystės finansus. Jau 1590 metų spalį pateikė pasiuntiniam memorialą, apimantį visas išlaidines ir pajamines valstybės biudžeto dalis, nurodant trūkumus. Dmitrijaus Cheleckio veiklos metu būnant iždininko poste, biudžetas buvo pakankamai užpildytas. Karaliui, reikalui esant sėmė iš jo reikalingas lėšas, o po grafo mirties buvo galima iš jo paimti iki šimto tūkstančių auksinų.
1595 metais įėjo į pasiuntinybės sudėtį derybose su Osmanų imperija. Kartu su Radvilomis dalyvavo mūšiuose su Nalivaiko kazokais, kurie už tai ištuštino jo Mogiliovo seniūniją ir asmeninius dvarus.
1596 metais seime buvo išrinktas komisaru, išspręsti ilgalaikį ginčą dėl sienų tarp LDK ir Lenkijos karalyste, tų pačių metų lapkritį kartu su Leonu Sapiega ir Mikalojumi Radvila buvo karaliaus komisaru Bresto sinode, užsibaigusiu Bresto unijos sudarymu. Gimęs stačiatikiu, grafas 1591 metais perėjo į katalikybę.
Už nuopelnus ATR Zigimantas III Vaza apdovanojo Dimitrą Chaleckį daugeliu sklypų ir privilegijomis. Jis savo rankose sutelkė šešias seniūnijas, tame tarpe Bresto, valdė namus ir dvarus Vilniuje ir Gardine, be to, ėmė už pasižadėjimą turtingų lietuvių žemes.
1591 metais karalius jam davė sutikimą pastatyti nuosavą koplyčią prie Gardino bažnyčios šeimos kapams.
Niihau

Niihau – aštuntoji pagal plotą ir mažiausia apgyvendinta Havajų salyno sala. Nuo artimiausios, Kauai, salos ją skiria 28 km pločio Kaulahaki sąsiauris, o už vieno kilometro į šiaurę iškilusi nedidelė Lehua salelė. Saloje telkšo vienintelis gamtinės kilmės Havajų ežeras Halulu.
Niihau yra vienintelė Havajų salyno sala, kurioje havajiečių kalba yra pagrindinė, o anglų kalba traktuojama kaip užsienio kalba.

Istorija

Iki XVIII a. pabaigos salą valdė du konkuruojantys klanai, kol po mūšių įsitvirtino vadas Kaeo. 1795 m. karalius Kamehameha, suvienijęs Havajus, mėgino užkariauti salą, bet antpuoliai buvo nesėkmingi, kol galop 1812 m. puolimui buvo suruoštas didelis laivynas, ir vadas Kaumualii nutarė nusileisti, kad būtų išvengta didelių skerdynių. Po Kamehamehos mirties 1819 m. Niihau mėgino atgauti nepriklausomybę, tačiau Kamehamehos našlė Kaahumanu pagrobė Kaumualii ir prievarta jį apsivedė.
1864 m. salą iš Kamehamehos už 10 000 USD įsigijo Elizabet Sinkler (Elizabeth Sinclair, vėliau Sinclair-Robinson). 1915 m. Obris Robinsonas (Aubrey Robinson) uždraudė lankytis saloje be leidimo. Sala iki šiol iš esmės yra uždara, į ją įleidžiami tik salos savininkų giminaičiai, JAV karinio jūrų laivyno atstovai (bet nuolatinio personalo nėra), valstybės tarnautojai ir kviestiniai svečiai. Turistų lankymasis ribojamas.

Geografija

Niihau sala ištįsusi iš pietvakarių į šiaurės rytus, 30 km ilgio. Ją sudaro lava, išsiliejusi iš šoninės ugnikalnio, suformavusio Kaui salą, angos. Manoma, kad salos amžius ~4,9 mln. metų (Kauai 5,1 mln. m.).
Sala palyginti sausa, nes Kauai užstoja kelią lietaus debesims, o nedidelis Niihau aukštis yra nepakankamas, kad sudarytų kliūtis debesims (panaši meteorologinė situacija ir Kahoolavės saloje, kurią „užstoja“ Maui sala). Čia pasitaiko ilgalaikių sausrų, pirmąją iš jų užfiksavo jau kapitonas Džeimsas Kukas 1792 m. Didelių sausrų metu Niihau gyventojai keldavosi į Kauai, kartu gabendamiesi ir gyvulius.

Ekonomika

Niihau paplūdimiuose renkamos pupu kriauklės, iš jų gaminami juvelyriniai dirbiniai. Kitos ekonominės veiklos rūšys – žvejyba, avininkystė, medžio anglies degimas ir bitininkystė. Iki 1999 m. veikusi galvijų ranča uždaryta kaip nuostolinga.

Gyventojai

Dauguma salos gyventojų, kalbančių havajiečių kalba, gyvena Puuvai gyvenvietėje. Niihau yra vienintelė Havajų sala, kurioje havajiečių kalba yra vyraujanti.
Foli Beržer baras

Apie paveikslą

Paveikslą „Foli Beržer baras“ Eduaras Manė sukūrė 1882 m. Tai buvo ambicingiausias ir reikšmingiausias jo vėlyvųjų gyvenimo metų kūrinys (dailininkas mirė po 1 metų), pademonstruotas 1882 m. Paryžiaus Salone. Paveiksle pavaizduotas populiarios Paryžiaus pasilinksminimo įstaigos interjeras su aptarnaujančia baro mergina centre. Baro vidus su lankytojais pavaizduotas atsispindintis už baro merginos esančiame dideliame veidrodyje. Foli Beržer bare (kabarete) vykdavo artistų pasirodymai, koncertai ir kitokios pramogos. Šio baro aptarnaujančios merginos viešąja nuomone buvo laikomos prostitutėmis. Baro mergina pavaizduota bendraujanti su veidrodžio atspindyje matomu lankytoju vyru, kuriam pozavo E. Manė draugas, menininkas Gastonas Latušas. Baro merginos modelis yra iš tikro Foli Beržer bare dirbusi mergina vardu Suzon. Jos atspindis veidrodyje iš nugaros su klientu yra pavaizduotas per toli dešinėje − tarsi atsietas nuo pagrindinės veikėjos. Vaizduodamas prieš baro merginą išdėliotus šampano butelius, gėlių ir vaisių vazas dailininkas nutapė savotišką natiurmortą paveiksle.
Foli Beržer baro mergina tarsi pasinėrusi į savo mintis, realiai nedalyvaujanti pokalbyje su klientu. Jos veido išraiška šiek tiek liūdnoka, be didelio psichologinio vaizdavimo, beveik bereikšmė − bruožai, būdingi beveik visiems E. Manė paveikslų veikėjams. Paveiksle meistriškai vaizduojami dirbtinės elektros šviesos efektai, stiklo žėrėjimas, tačiau objektų šešėliai menkai išreikšti − tai dar vienas būdingas E. Manė dailės bruožas. Stilistiškai paveiksle E. Manė vienijo realistinį vaizdavimą su impresionistinės dailės bruožais, išmoktais iš jo jaunesnių kolegų (K. Monė, O. Renuaro ir kitų). „Foli Beržer baras“ eksponuojamas Kurto instituto galerijoje Londone. Paveikslo paruošiamoji versija 2015 m. viešo aukciono metu buvo parduota už beveik 17 mln. svarų sterlingų.
Proto treniravimas

Smegenų treniruotė (angl. Brain Training) – intelektinių, mentalių gebėjimų treniravimas.
Tikslai – lavinti, ugdyti mentalinius gebėjimus, tobulinti juos, siekti užduočių atlikimo tikslumo bei kitaip padidinti mentalinį aktyvumą. Treniruočių metu aktyvizuojamos įvairios didžiųjų galvos smegenų pusrutulių sritys; gali sulėtėti ligų (pvz., Alcheimerio ligos) vystymosi procesai.
Treniruočių metu atsiranda naujos sinapsės (jungtys tarp nervinių ląstelių). Tyrimų metu konstatuotas netgi naujų nervinių ląstelių susidarymas (anksčiau buvo manoma, kad suaugusio žmogaus smegenyse nauji neuronai susidaryti negali).
Protiniams gebėjimams lavinti bei treniruoti yra sukurtos atskiros metodikos (neurobika, Mentalinio aktyvavimo treniruotė bei kitos).
Replikacija

Replikacija – DNR sintezė, vykstanti prieš ląstelės dalijimąsi. Dėl DNR sintezės padvigubėja ląstelės genomas ir sudaromos salygos susidaryti dviem genetiškai identiškoms dukterinėms ląstelėms.
Replikacija vyksta tiek eukariotų, tiek prokariotų ląstelėse, tačiau mechanizmas ir sintezės greitis skiriasi.

Istorija

1958 m. Mezelsonas (Meselson) ir Stalis (Stahl) įrodė, kad replikacija yra pusiau konservatyvus procesas. Tai reiškia, kad kiekviena nauja spiralė turi vieną seną ir vieną naują grandines. Tokių rezultatų buvo pasiekta pasitelkiant sunkesnius (¹⁵N) azoto izotopus.
Genovaitė Kimbrienė

Biografija

1969 m. baigė Jurbarko raj. Seredžiaus vidurinę mokyklą, 1972 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, žemės ūkio buhalterinės apskaitos ekonomistė.
1972 m. Šilutės raj. Kalnujų tarybinio ūkio vyriausioji ekonomistė, 1979 m. Šilutės rajono Veiviržo paukštininkystės tarybinio ūkio vyriausioji ekonomistė, 1990 m. vyr. buhalterė. 1996 m. įsteigė Šilutės ūkininkų kredito uniją „Ūkininko sėkmė“, (dabar Šilutės kredito unija) Šilutės kredito unijos administracijos vadovė, valdybos pirmininkė. Lietuvos Centrinės kredito unijos stebėtojų tarybos narė.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šilutės rajono skyriaus pirmininko pavaduotoja.
2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys.  Teritorijų ir kaimo reikalų komiteto pirmininkė.
Lietuvos ūkininkių draugijos narė, Mažosios Lietuvos regiono etninės kultūros globos tarybos narė. Sutuoktinis Jonas, vaikai Rimvydas, Arvydas.
Rietavo miškai

Rietavo miškai (Žadvainių−Lėgų miškai) − miškų masyvas Rietavo savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Rietavo, į vakarus nuo Plungės−Tauragės plento.
Rietavo miškų masyvo plotas ~ 2200 ha. Masyvas apie 8 km ištįsęs iš šiaurės į pietus. Iš pietų, vakarų ir šiaurės masyvą juosia Jūra (Nemuno intakas). Per miškus į Jūrą teka Deguva ir Rindė su intaku Neveliu.
Miškų medynai yra savaiminės kilmės. Auga eglės, beržai, juodalksniai, drebulės, pušys. Miškuose yra briedžių, stirnų, šernų, lapių, voverių, kiškių.
Rietavo miškų rytiniame pakraštyje įsikūrę Lėgų ir Stumbrės kaimai, vakariniame − Žadvainių ir Rindžių kaimai, šiauriniame − Pelaičių kaimas.
Violeta Riaukienė

Biografija

1991 m. Šiaulių pedagoginiame institute baigė pradinio mokymo pedagogiką ir metodiką.
Priekulės Ievos Simonaitytės vidurinės mokyklos pradinių klasių vyr. mokytoja.
Partijos Tvarka ir teisingumas Klaipėdos rajono skyriaus narė. Nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Raimondas, vaikai Mindaugas, Valdonė.
Sarmjentas

Istorija

Sarmjentas – viena seniausių Patagonijos gyvenviečių. Įkurtas 1897 m. birželio 21 d. Išaugo kaip žemdirbystės centras. Vienas miesto pradininkų yra lietuvis Izidorius Šlapelis  . Į miestą atsikėlė daug emigrantų iš Velso, Lietuvos, Prancūzijos, Rusijos. 1970 m., miestui švenčiant 73 metų sukaktį, K. Šlapelio pastangomis viena jo gatvė buvo pavadinta Lietuvos – „Lituania“ vardu.

Ekonomika

Vystoma drėkinamoji žemdirbystė (daugiausia sodininkystė). Gyvulininkystė (avių, galvijų auginimas). Jogurto gamyba.
Batutas

Batutas – spyruoklinis įrenginys, skirtas gimnastikos ir akrobatikos pratimams atlikti.