google/wiki40b huggingface dataset:
Oblivion (Bastille daina)

Istorija ir išleidimas

Liepos 15 d. savo koncerte Londono Somerset House grupė patvirtino, kad „Oblivion“ bus kitas singlas iš „Bad Blood“ albumo.

Vaizdo klipas

Dainos vaizdo klipas pirmiausia buvo išleistas pirmadienį, liepos 21 d. MSM Music UK tinklapyje. Šiek tiek vėliau tą pačią dieną jis buvo paskelbtas „Bastille“ Vevo kanale „YouTube“ tinklapyje. Vaizdo klipą režisavo Austin Peters (kuris prieš tai režisavo grupės dainos „Flaws“ vaizdo klipą), o jame pasirodo aktorė Sophie Turner (žinoma dėl savo rolės televizijos seriale „Game of Thrones“). Ji pasirodo žiopčiodama dainos žodžius priešais minią žmonių stebinčių lenktynes.

Gyvi pasirodymai

Pirmąsyk daina buvo atlikta 2012 m. rugsėjį per „iTunes“ festivalį Londone.
„Bastille“ įrašė gyvą dainos versiją studijoje „Capitol Studios“. „Rolling Stone“ išleido šį vaizdo įrašą 2013 m. lapkričio 21 d. Šis gyvas pasirodymas buvo panaudotas kaip singlo „Of the Night“ B pusė.
Jie taip pat atliko kūrinį gyvai per 2014 m. sausio 25 d. parodytą „Saturday Night Live“ laidą.
Sigutė Bernotienė

Biografija

1983 m. baigė Šiaulių pedagoginis institutą, kūno kultūros mokytoja.
Mažeikių „Pavasario“ vidurinės mokyklos mokytoja.
Partijos Tvarka ir teisingumas narė.
2009–2011 m. ir nuo 2011 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Arūnas, vaikai Viktorija, Saulius.
Paprastoji taistė

Išvaizda

Taistė yra nedidelės anties dydžio. Nuo kitų jūrinių paukščių lengva skirti iš baltų dėmių sparnuose.
Patinas ir patelė juodi, nugarinė pusė žalsva, o pilvinė – rusvo atspalvio. Sparne didelė balta dėmė. Snapas smailus, juodas, pamatas raudonas. Kojos raudonos. Rainelė ruda. Jauniklių viršutinė kūno dalis juoda, baltai dėmėta, apatinė – balta su skersinėmis rusvomis dėmėmis. Snapas juodas, kojos rausvos.

Paplitimas

Paprastoji taistė paplitusi Šiaurės, Norvegų, Barenco, Baltijos jūrų pakrantėse, prie Taimyro ir Čiukčių pusiasalių. Gyvena Šiaurės Amerikoje, Grenlandijoje, Islandijoje, Britų salyne.
Žiemoje šiaurinėse Atlanto ir Ramiojo vandenynų pakrantėse. Kartais žiemoja ir Lietuvos pajūryje, pavasarį – tik praskrenda.

Biologija

Gyvena Baltijos jūros šcheruose. Gerai plaukioja ir nardo, balsas švelnus, tylus. Monogamas. Deda vidutiniškai po 2 kiaušinius, kuriuos abu porelės nariai peri apytikriai 28 dienas. Paprastosios taistės tame pačiame lizde peri kiekvienais metais.
Minta smulkiomis žuvimis, moliuskais, vėžiagyviais.
Ragaišis

Ragaišis – mielinis duonos kepinys, kepamas iš kvietinių miltų. Tešla raugiama iš miltų, vandens ir mielių. Paskui į tešlą dar įdedama miltų, druskos, aliejaus, lieso pieno ir dar parauginama. Kai tešla iškyla, daromi apvalūs kepalai.
Lietuvoje XIX a. ragaišį valstiečiai kepdavo švenčių proga iš miežinių arba rupių kvietinių miltų. XX a. pr. vidurio Lietuvoje ragaišis keptas iš miežinių miltų su virtomis bulvėmis, o pietų Žemaitijoje – iš ruginių miltų, maišant su bulvėmis ar miežiniais miltais.
Sutkų Švč. Mergelės Marijos, Belaisvių Vaduotojos, bažnyčia

Istorija

Nuo 1825 m. Sutkuose buvo koplyčia. Joje vykdavo šv. Roko atlaidai. 1834–1835 m. prie koplyčios pristatyta zakristija. Įrengta bažnytėlė. 1918 m. įkurta parapija. 1919 m. įsisteigė pavasarininkų kuopa. Klebono Stasio Raubos rūpesčiu 1920 m. pastatyti klebonijos trobesiai. 1939 m. rugsėjo 10 d. pašventinti statomos mūrinės bažnyčios pamatai (išliko sienų dalys). Nuo 1999 m. buvo tęsiama Sutkų naujosios bažnyčios statyba, kurią buvo nutraukęs karas ir sovietinė okupacija.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su bokšteliu, šonine koplyčia ir zakristija, trisiene apside. Šventoriaus tvora medinių statinių. Jame yra kapinės, pastatytas lurdas.
Andrius Buividas

Biografija

Gimė 1985 m. rugpjūčio 11 d. Panevėžyje. 2006 m. laimėjo Italijoje vykusias Memorial Fausto Coppi varžybas. 2008 m. užėmė antrą vietą Lietuvos dviračių plento varžybose.
Jurbarko Kristaus Atsimainymo cerkvė

Istorija

Nedidelė mūrinė bizantinio stiliaus cerkvė pastatyta 1865 m., veikė kunigaikščių Vasilčikovų dvaro sodybos teritorijoje, parke. 1924 m. Žemės reformos valdyba jai skyrė 1,75 ha žemės. Prie cerkvės nuolat gyveno šventikas. 1937 m. turėjo 185 parapijiečius. Veikė iki 1940 m.
2001 m. cerkvėje įsikūrė Jurbarko krašto muziejaus Parodų ir koncertų salė.
2003 m. cerkvė įtraukta į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 37169).
Pasaulio stalo teniso čempionatas

Pasaulio fechtavimo čempionatas – geriausių pasaulio stalo teniso atstovų čempionatas, kurį organizuoja Tarptautinė stalo teniso federacija.
Bušojaras

Bušojaras (veng. Busójárás, kroat. Pohod bušara) – kasmetinis 6 dienas trunkantis kaukių paradų renginys, vykstantis dažniausiai vasario mėnesį, prieš Pelenų dieną. Šventė vyksta pietų Vengrijoje, Mohačo mieste prie Dunojaus. 2009 m. rugsėjo mėn. įtraukta į UNESCO nematerialaus kultūros paveldo sąrašą.

Aprašymas

Tai didžiulis žaismingų liaudies personažų, mitinių būtybių ir pan. Busós kaukių maskaradas su persirengėlių eitynėmis, liaudies šokiais, muzika, dainomis, vykstantis karnavalų sezono Farsang pabaigoje. Linksmybės trunka nuo ketvirtadienio iki ateinančio antradienio ir užsibaigia užgavėnėmis (Mardi Gras). Persirengėlių pagrindiniai atributai – medinės kaukės, kailių apsiaustai. Šventė daugialypė: karnavalinių kostiumų varžytuvės, amatininkų mugės, daugiau kaip 500 Busós dalyvių atvykimas irklinėmis valtimis Dunojumi, jų eisena per miestą kartu su arkliais kinkytais vežimais ir karietomis, simbolinis žiemos sudeginimas karste ant laužo centrinėje aikštėje.
Šventę surengia čia gyvenančių kroatų Šokci subetninė grupė (be Vengrijos, šie pietų slavai dar gyvena Serbijoje ir Kroatijoje). Renginys sutraukia tūkstančius žiūrovų ne tik iš Vengrijos, bet ir užsienio, taip pat dalyvauja svečių Busós komandos iš kaimyninių šalių, Slovėnijos, Lenkijos.

Legenda

Viena iš legendų byloja, kad kraštą užėmus osmanų užkariautojams, vietiniai gyventojai gelbėdamiesi paliko Mohačą ir apsigyveno apylinkių pelkynuose. Kartą grupei pabėgėlių naktį sėdint prie laužo iš tamsos išniro senis. Jis jiems pasakė, kad netrukus visi galės grįžti į gimtas vietas ir toliau laimingai gyventi. Iškėlė vieną sąlygą: ne tik ruošti ginklus ir galąsti kardus, bet ir prisigaminti pačių baisiausių kaukių. Vieną naktį pasirodys kaukėtas raitelis, kuris duos ženklą grįžti į Moharačą. Taip pasakęs senis staiga dingo. Po kurio laiko taip ir įvyko – netikėtai vieną audringą naktį atjojęs raitelis liepė visiems pasiimti turimus ginklus, užsidėti kaukes ir grįžti į miestą, keliant kuo didesnį triukšmą. Užkariautojai, išvydę neregėtas baidykles, išgirdę kurtinantį triukšmą, pamanė, kad juos per audrą užpuolė demonai ir, nelaukdami saulės patekėjimo, išsigandę pabėgo. Taip Šokci žmonės išlaisvino Mohačą ir nuo to meto šį įvykį pažymi didele švente.
Berisas

Lietuviai

Berise veikia nemaža lietuvių bendruomenė. Iki I-ojo pasaulinio karo čia buvo viena didžiausių Argentinos lietuvių kolonijų. 1909 m. Juozas Baltušnikas, I. Rimkūnas, J. Šatkauskas įkūrė savišalpos ir kultūros draugiją „Vargdienis“ (1944 m. pavadinta „Nemunu“): nuo 1931 m. iki 1936 m. veikė jos klubas.
1919 m. Lietuvių socialistų sąjunga išleido pirmąjį Pietų Amerikoje leidinį lietuvių kalba „Biuletinas“. 1920 m. pradėtas leisti „Proletaras“.
1931 m. įkurta lietuvių katalikų savišalpos ir kultūros draugija „Mindaugas“. 1935 m. Berise ir jo apylinkėse gyveno apie 3000 lietuvių. Dauguma jų dirbo skerdyklose, šilko, baldų fabrikuose. Veikė lietuvių mokykla. Mindaugo draugija turėjo tautinių šokių grupę, chorą, organizavo lietuvių kalbos pamokas. 1999 m. Berise gyveno ~1500 lietuvių kilmės žmonių. Iš Beriso nuo 2003 m. gegužės 18 d. vyksta „Ecos de Lituania“ lietuviškų laidų transliacija Pietų Amerikos lietuviams, kitiems gyventojams (lietuviško radijo iniciatorius – Argentinos lietuvių bendruomenės narys Juan Ignacio Fourment Kalvelis). Argentinos radijo programų konkursuose „Ecos de Lituania“ yra pelniusi nemažai apdovanojimų (kitataučių bendruomenių radijo programų kategorijoje).
Mareko liga

Mareko liga - infekcinė paukščių liga. Sukelia 85–250 nm dydžio ß grupės herpesvirusas.
Daugiausia serga 2–5 mėnesių vištos, kartais 3–4 savaičių viščiukai. Kiti paukščiai nėra tokie jautrūs. Infekcijos sukėlėjo šaltinis yra sergančios ir virusų nešiotojos vištos. Užsikrečiama per orą (įkvėpus sukėlėjų), per užkrėstus kiaušinius, lesalą, išmatas.
Ligos inkubacinis periodas trunka 44–76 dienas. Liga būna poūmi ir ūmi. Pažeidžia sergančių paukščių nervų sistemą, akis, odą, vidaus organus (juose atsiranda navikų), paralyžiuoja kojas, sparnus, uodegą, kaklą, gurklį.
Mareko liga nepagydoma. Profilaktiškai inkubacijai vartojami kliniškai sveikų, vyresnių nei 1 m. vištų kiaušiniai, viščiukai skiepijami. Ligą 1907 m. pirmąkart aprašė J. Marekas (Vengrija).
Starka

Istorija

Starkos istorija siejama su degtinės gamybos pradžia Lietuvoje XIV-XV a., kai, siekiant pagerinti degtinės skonį, ji buvo išlaikoma (brandinama) ąžuolinėse statinėse.
Starkos gamyba Lietuvoje suklestėjo XIX amžiuje, kai ruginę degtinę pakeitė pigi, varoma iš bulvių ir pan. Orientuodamiesi į aukštesnės kokybės pageidaujančius pirkėjus, tradicinius gamybos metodus praktikavę bravorai ruginę degtinę ėmė dažniau pardavinėti tik subrandintą.
Iki XX a. vidurio starka buvo vienas populiariausių alkoholinių gėrimų Lietuvoje. Po Antrojo pasaulinio karo, Tarybų Sąjungai okupavus Lietuvą, brandintos starkos atsargos buvo sunaikintos, dauguma starką gaminusių nedidelių gamyklų uždarytos, o vieninteliu starkos pavadinimu platinamu gėrimu tapo „Stumbro“ gamykloje gaminama lapų trauktinė.

Dabartis

Šiuo metu kelios Lietuvos gamyklos gamina obelų, beržų ir pan. lapų trauktines, kurios platinamos starkos pavadinimu, tačiau tokie gėrimai nėra priskirtini tikrosioms, tradicinėms starkoms, kadangi yra gaminami iš rektifikuoto spirito, nėra brandinami. Tradicinės starkos skoniui imituoti į tokius gėrimus maišomas vynas, brendis, koncentruoti beržų, ąžuolų ir obelų lapų antpilai ir pan.
Kelias tradicinių starkų rūšis gamina Lenkijos gamyklos (žinomesnės rūšys – 10 ar daugiau metų brandintos „Starka Jubileuszowa“, „Starka Piastowska“, „Starka Patria“). Rusijoje, Latvijoje starkos pavadinimas naudojamas nekokybiškiems antpilams. Artimas tradicinėms starkoms gėrimas yra „Ąžuolinė samanė“, gaminama „Alitos“ gamykloje, tačiau dėl sukompromituoto starkos prekinio pavadinimo, su starkomis ji dažniausiai nesiejama.
Gana neretai tikra tradicinė starka gaminama namuose, iš samanės, ją kelerius ar keliolika metų išlaikant ąžuolo statinėse.
Krinkų valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Aleksandruvka, Bialogorcė, Borsukovizna, Chlodnės Vlukai, Ciumičė, Guranai, Gurka, Jamašė, Jurovlanai, Klišavka, Krinkai, Krušinianai, Kundzičė, Lapičė, Leščanai, Losinianai, Netupa, Netupos Kolonija, Netupskiai, Nova Gžibovščizna, Nova Švidzialuvka, Ostruvo Poludniovai, Ozeranų Malė, Ozeranų Velkiai, Ozerskiai, Plebanovas, Podlipkiai, Podšaciliai, Rachovikas, Rudakai, Sanikai, Seročinščizna, Slobudka, Stara Gžibovščizna, Studzianka, Šacilai, Treiglė ir Žiličė.
Tarybinė gvardija

Gvardijos daliniai dabar

Nors TSRS ginkluotųjų pajėgų nebėra, gvardijos vardą turėję daliniai išliko Rusijos, Ukrainos ir Baltarusijos ginkluotosiose pajėgose.
Romanas Klišauskas

Romanas Klišauskas (g. 1963 m., Vzmorje k., Kaliningrado sritis, Rusija) – teisininkas, Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (LVAT) teisėjas, buvęs Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas.

Biografija

1981 m. baigė Šilutės 1-ąją vidurinę mokyklą. 1986 m. – studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete.
1986 m. liepos iki 1990 m. liepos mėn. Šilalės rajono Žemės ūkio valdybos vyresnysis juriskonsultas, nuo 1990 m. liepos mėn. iki 1992 m. balandžio mėn. Jurbarko rajono apylinkės teismo, nuo 1992 m. balandžio iki 1996 m. kovo mėn. Šilutės rajono apylinkės teismo, nuo 1996 m. kovo iki 2001 m. Lietuvos apeliacinio teismo, nuo 2001 m. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėjas.
Nuo 2002 m. gegužės mėn. Teisėjų taryba, narys.
Moka lietuvių, rusų kalbas.
Tantrinis seksas

Tantrinis seksas – sekso praktikos, siejamos su ezoterine tantrizmo tradicija Indijoje.
Kai kuriose Vakarų šalyse tantra visų pirma siejama su tam tikra sekso praktika, fizine ir dvasine sekso laisve. Kartais ji įvardijama kaip karališkasis meilės menas. Ši praktika apima gana nemažai ezoterinių motyvų ir tradicijų. Tantros meilės menas pirmiausia buvo praktikuojamas Indijos ir Tibeto karalių rūmuose. Vėliau ėmė plisti ir kitur, ypač po 1960 metų seksualinės revoliucijos. Įvairios tantriškojo sekso mokyklos laikosi skirtingų tradicijų, priklausomai nuo guru pažiūrų (pvz., mylimasi tik kartą per savaitę, išsitepus aliejais, sueities metu garsiai arba tyliai meldžiamasi, vengiama mylėtis mėnesinių metu, procesas prižiūrimas guru, kartais toleruojami nepažįstami partneriai ir kt.). Neretai tokios tantros mokyklos (Oš mokykla) turi stipriai išreikštą grupinio sekso motyvą, apipintą „savąja sukurta filosofija“.
Tačiau pagrindinė tantriškojo sekso esmė – vyriškos lytinės energijos sukaupimas, jos neeikvojimas (pvz., retrogradinė ejakuliacija) siekiant kuo ilgiau pratęsti sekso teikiamus malonumus. Kartais jis tapatinamas su ramia sueitimi, kurios metu sulaikomos ar visai sustabdomos frikcijos.
Išteklių ribotumas

Išteklių ribotumas – samprata, reiškianti išteklių, pasiekiamą atskiram žmogui ir žmonijai tam tikru momentu, ribotumą
Išteklių ribotumas pabrėžia žmogaus vartojimo beribiškumą.
Kadangi žmogus negali patenkinti visų savo poreikių turimais ištekliais, jam tenka rinktis, kokius poreikius patenkinti pirma, lyginti jų naudingumą su jų įsigijimo išlaidomis ar lyginti produktus tarpusavyje, nevertinant jų teikiamos konkrečios naudos. Visada reikia spęsti, kaip panaudojant mažiau išteklių gauti kiek galima daugiau naudos.
Džima

Geografija

Valstybė buvo įsikūrusi į vakarus nuo Gibės ir į šiaurę nuo Godžaro upių. Į vakarus nuo jos buvo Limu-Enarėja, į pietvakarius - Goma ir Gera, į rytus - Džandžeras, o į pietryčius - Garo.
Thomas Mann

Biografija

Gimė pirklio, senatoriaus Johano Heinricho Mano ir jo žmonos Julijos da Silva – Brūns šeimoje. Po tėvo mirties (1891 m.) šeima persikėlė į Miuncheną, kur Tomas trumpai dirbo draudimo nuo gaisro savanoriu. Tėvo palikimas buvo didelis, tad nuo 1895 m. Tomas Manas  atsidėjo vien tik rašymui.
Antrasis romano „Budenbrokai“ leidimas (1903 m.) metais padarė Tomą Maną žymiu ir turtingu autoriumi. Paklusdamas tuometinėms savo luomo tradicijoms, 1905 m. vedė Katią Pringsheim (1883 – 1980), kilusią iš pasiturinčios žydų šeimos. Su ja Tomas Manas susilaukė šešių vaikų. Dėl 1914 m. išsakyto entuziastingo pritarimo karui, daugeliui metų nutrūko jo ir brolio Heinricho santykiai. 1924 m. pasirodė romanas „Užburtas kalnas“, prie kurio Manas darbavosi nuo 1913 m.
1929 m. Tomas Manas buvo apdovanotas Nobelio literatūrine premija. Ketvirtojo dešimtmečio pradžioje jis daugelyje savo kalbų įspėjo apie galimus nacionalsocializmo pavojus. 1933 m. naciams užgrobus valdžią, Manas išvyko skaityti paskaitų ir į Vokietiją, iš kur nebegrįžo. 1938 m. emigravo į JAV, kur gavo šios šalies pilietybę ir dėstė Prinstono universitete. Nuo 1940 m. BBC stotis kartą per mėnesį transliavo Mano vedamas radijo laidas „Vokiečių klausytojai“. Tik 1949 m. kūrėjas vėl apsilankė Vokietijoje, tačiau dėl „kolektyvinės kaltės tezės“ buvo aršiai kritikuojamas. Paskutinius savo gyvenimo metus (nuo 1952 m.) Tomas Manas praleido Šveicarijoje. Palaidotas Kirchbergo kapinėse netoli Ciuricho.

Ryšiai su Lietuva

T. Manas 1930–1932 m. vasarą gyveno Nidoje, buvo žymiausias Nidos dailininkų kolonijos svečias. Rašytojo vasarnamis išlikęs iki šių dienų, jame įkurta memorialinė ekspozicija.
Syrdarjos vilajetas

Geografija

Didelę dalį vilajeto srities užima Alkanoji stepė. Vilajeto klimatas yra tipiškas žemyninis, sausringas.
Kritulių kiekis svyruoja nuo 130−360 mm/metus lygumose iki 440−620 mm/metus prieškalnėse. Vilajeto pietryčiuose vasarą po kelias dienas pučia sausvėjai ir trunka smėlio audros, pažeidžiančios pasėlius. Šiltasis laikotarpis trunka 247 d., metinė teigiamųjų temperatūrų suma − 5000−5900 °C.

Ekonomika

Daug dirbamos žemės drėkinama. Vilajete vyrauja žemės ūkis, ypač medvilnės ir kviečių auginimas. Taip pat auginama pašarinės kultūros, daržovės, melionai, moliūgai, bulvės, kukurūzai, vaisiai ir vynuogės. Auginami ir stambieji raguočiai.
Pagrindinės pramonės šakos − statybinių medžiagų ir drėkinimo įrangos gamyba, žaliavinės medvilnės apdorojimas.
Vilajete yra viena stambiausių Uzbekistano elektrinių − Syrdarjos elektrinė, pagaminanti trečdalį Uzbekijos elektros. Netoli Širino miesto ant Syrdarjos upės pastatyta Farhado hidroelektrinė.
Evaldas Lementauskas

Biografija

1986 m. baigė Šiaulių J. Janonio vidurinę mokyklą, 1990 m. su pagyrimu baigė Šiaulių K. Didžiulio politechnikumą ir įgijo pramonės įmonių elektros įrengimų specialybę. 1999 m. baigė Kauno technologijos universiteto verslo administravimo specialybės bakalauro studijas. 2001 m. Šiaulių universitete įgijo socialinių mokslų magistro kvalifikacinį laipsnį. 2005 m. baigė Mykolo Romerio universiteto teisės magistrantūrą.
1991–1996 m. AB „Šiaulių autoservisas“ darbininkas, padalinio vadovas, 1996–1999 m. AB „Bankas Snoras“ Šiaulių filialo taupomųjų skyrių sektoriaus viršininkas. 1999 m. AB Šiaulių bankas rinkodaros skyriaus viršininko pavaduotojas, 2000 m. UAB „Šiaulių banko lizingas“ komercijos direktorius. 2001 m. Šiaulių apskrities viršininko administracijos viršininko pavaduotojas. 2001–2003 m. UAB „Profilaktinė dezinfekcija“ generalinis direktorius, 2003 m. Šiaulių miesto savivaldybės mero pavaduotojas, 2004 m. Seimo nario padėjėjas, 2007–2008 m. Vilniaus miesto savivaldybės mero pavaduotojas. Nuo 2011 m. Seimo narys.
1996 m. įstojo į Lietuvos liberalų sąjungą. 2002 m. su bendraminčiais įkūrė Liberalų demokratų partiją, partijos Šiaulių skyriaus pirmininkas, Šiaulių apskrities koordinatorius, partijos valdybos, partijos prezidiumo narys, nuo 2003 m. Liberalų demokratų partijos, nuo 2004 m. partijos Tvarka ir teisingumas pirmininko pavaduotojas. 2011 m. išstojo iš partijos.
2003 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, 2007–2008 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys, 2008 m. atsistatydino pareiškus įtarimus dėl korupcijos. 2011 m. LR Seimo narys, Žmogaus Teisių komiteto narys. 2011 m. gegužės mėnesį LR Seimui nesutikus panaikinti Seimo nario teisinės neliečiamybės, Vilniaus 1-ojo apylinkės teismo sprendimu byla prieš Lementauską nutraukta.
Žmona Vida, sūnus Edgaras, duktė Emilija.

Kaltinimai dėl Vido Urbanavičiaus papirkimo

2008 m. balandį Evaldą Lementauską sulaikė STT (kartu sulaikytas Gintaras Kazakas, o įtarimai taip pat pareikšti Audriui Butkevičiui). 2011 m. balandį Seime svarstant klausimą dėl Evaldo Lementausko teisinės neliečiamybės panaikinimo gen.prokuroras Darius Valys teigė, jog Lementauskas kaltinamas tuo, kad 2007 m. lapkričio–gruodžio mėnesiais vykusių susitikimų metu jis, būdamas Vilniaus miesto savivaldybės tarybos nariu, pasiūlė ir pažadėjo 280 tūkst. Lt kyšį Vilniaus miesto savivaldybės tarybos nariui Vidui Urbonavičiui už tai, kad Vilniaus miesto savivaldybės taryboje, iškėlus nepasitikėjimo Vilniaus miesto meru Juozu Imbrasu klausimą, šis balsuotų prieš nepasitikėjimą. Tačiau Seimas teisinės neliečiamybės nepanaikino, todėl Vilniaus miesto I-asis apylinkės teismas bylą dėl papirkimo nutraukė. Prokurorai teisinį persekiojimą tęs Evaldui Lementauskui netekus Seimo nario statuso.
2014 m. vasario 21 d. Vilniaus apylinkės teismas konstatavo, kad E. Lementauskui pagrįstai buvo inkriminuotos nusikalstamos veikos dėl pažado duoti 140 ir 200 tūkst. Lt kyšį. Teismas nusprendė E. Lementauskui skirti 3 metų laisvės atėmimo bausmę, jos vykdymą atidedant 2 metams.
Atėnų olimpinis stadionas

Istorija

Pastatytas 1980–1982 m. Europos atletikos varžyboms, vykusioms 1982 m. Stadioną 1982 m. rugsėjo 8 d. atidarė Graikijos prezidentas Konstantinos Karamanlis. Stadione 1991 m. vyko Viduržemio jūros žaidynės, taip pat 1997 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas.
Buvo renovuotas 2004 m. vasaros olimpinės žaidynėms. Po renovacijos oficialiai atidarytas 2004 m. liepos 30 d. Stadione vyko atletikos rungtys ir futbolo varžybos. Atidarymo ceremonija vyko rugpjūčio 13 d., uždarymas rugpjūčio 29 d. Stadiono vietos olimpiadai buvo sumažintos iki 71 030 vietų. 56 700 sėdimų vietų buvo paliktos bėgimo ir lauko rungtims, futbolo varžyboms sėdimų vietų skaičius buvo padidintas.

Futbolas

Stadione namų rungtynes žaidžia AÉK Athī́na ir Panathīnaïkós AÓ. Taip pat yra žaidusi Olympiakós SFP. Didžiausias žiūrovų skaičius (75 263) susirinko 1983 m. lapkričio 3 d. į futbolo varžybas tarp Olympiakós ir Hamburger SV.
2007 m. gegužės 23 d. vyko UEFA Čempionų lygos finalas tarp AC Milan ir Liverpool FC, kuriame 2-1 laimėjo Milano klubas.
Pirčiupiai

Pirčiupių tragedija

1944 m. birželio 3 d. kaimą ištiko didelė nelaimė. Keršydami už sovietų partizanų nužudytus kelis vokiečių kareivius, SS 16-ojo pulko 3-ojo bataliono 9-oji ir 10-oji kuopos išplėšė kaimą, o Pirčiupių gyventojus sudegino gyvus. Žuvo 119 žmonių.  Išsigelbėjo 39 gyventojai.  Tik po savaitės, birželio 11 d., Valkininkų klebonui Juozui Bardišauskui leista palaidoti aukas. 1947 m. tragedijai atminti pastatyti du aukšti kryžiai, vėliau jų pastatyta daugiau, tačiau sovietai juos sunaikino.
1981 m. tragedijos tema sukurtas Almanto Grikevičiaus filmas „Faktas“ (scenarijaus autorius Vytautas Žalakevičius). Poetas Justinas Marcinkevičius tragedijai atminti parašė poemą „Kraujas ir pelenai“.
Gražina Kuliešienė

Biografija

1978 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja, 2002 m. baigė Kauno technologijos universitetą, viešojo administravimo magistrė.
Viešosios įstaigos Utenos PSPC direktorė, Utenos kolegijos neatestuota dėstytoja.
Tėvynės sąjungos Utenos rajono skyriaus narė.
2000–2003 m., 2003–2004 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Utenos rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Jonas. Vaikai Kristina, Jonas
Miškinių apylinkė (Lazdijai)

Istorija

Įkurta XX a. viduryje. 1954 m. prijungta Akmenių apylinkė ir dalis Jurčiūnų apylinkės, o dalis Miškinių apylinkės prijungta prie Gudelių apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Gudelių apylinkės. 1967 m. gruodžio 27 d. perkeltas apylinkės centras į Kučiūnus ir Miškinių apylinkė performuota į Kučiūnų apylinkę.
Osvaldas Kažemėkas

Jonas Osvaldas Kažemėkas (1934 m. lapkričio 25 d. Remeikiai, Juodupės valsčius – 2003 m. rugsėjo 9 d. Akademija, Kauno raj.) – Lietuvos agronomas selekcininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1962 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1994 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
1964–2001 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) dėstytojas, nuo 1999 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Su kitais sukūrė 5 nebyrančių žirnių („Jubiliejiniai“, „Tomiai“, „Molinukai“, „Kibiukai“, „Greitieji“), 2 lęšių („Diskiai“, „Smėlinukai“) ir 2 ožiarūčių („Vidmantai“, „Melsviai“) veisles. Paskelbė apie 100 mokslinių straipsnių.
Trentonas (Naujasis Džersis)

Istorija

Gyvenvietė buvo įkurta 1679 m., kvakerių bendruomenės. 1719 m. gyvenvietė vadinosi Trent-towne, vėliau pakeitė pavadinimą į dabartinį. 1784 m. lapkritį ir gruodį miestas buvo JAV sostinė.
Denjė

Prancūziškų denjė raida

Pačioje pradžioje Prancūzijoje iš vieno svaro gryno sidabro nukaldindavo 240 denjes, kurie sverdavo 1,3 g. Smulkesnė moneta buvo obolas, lygus pusei denjės. Denjų masė didėjo, paskui vėl mažėjo. X a. pabaigoje denjės vėl svėrė apie 1,2-1,3 g, o sidabro grynis krito iki 416 prabos – moneta jau buvo nebe sidabrinė, o biloninė.
XII–XIII a. kaldino kelių rūšių denjes – Paryžiaus denjes, Turo denjes, kurių vertė skyrėsi: 1 Paryžiaus denjė buvo tolygi 1,25 Turo denjės. Buvo kaldinamos ir dviejų denjų nominalo monetos, o XIV a. pasirodė ir 3 denjų nominalo moneta liardas, dar vėliau – 4 denjų nominalo moneta.
XVI a. imta kaldinti varines denjes ir dvidenjes monetas. Varinė denjė svėrė kiek daugiau 1,5 g (skersmuo – 18 mm), dvidenjė – virš 3 g (skersmuo 20 mm). Tuo metu denjės tapo smulkiausia Prancūzijos moneta. Ilgainiui dėl infliacijos ji tapo per smulki naudoti, ir nunyko.