google/wiki40b huggingface dataset:
NATO himnas

NATO himnas – Šiaurės Atlanto Sutarties Organizacijos (sutr. NATO) himnas.
Oficialiai įsteisintas 2018 m. sausio 3 d.
Tai muzikinis kūrinys sukurtas 1989 m. NATO 40-mečiui paminėti. Kurinys buvo dažnai atliekamas oficialių NATO renginių metu. Autorius – Liuksemburgo karinių pajėgų orkestro dirigentas kapitonas André Reichling.
Himnas neturi žodžių. Yra skirtas atlikti piccolo, fleita, obojumi, trimis klarnetais, trimis saksofonais, dviem Kornetais, dviem trimitais, valtorna, baritonu, trimis trombonais, tūba, mažuoju būgnu.

Istorija

Pirmieji himno pasiūlymai buvo jau 5-jo dešimtmečio pabaigoje, rengiantis alijanso 10-čiui. 1958 m. anglas Thomas Hildebrand Preston sukūrė ceremoninį maršą skirta sutikti renginio dalyvius Paryžiuje. 1959 m. buvo atlikta taip vadinama "NATO giesmė" (angl. NATO Song). Muzika sukūrė Vokietijos KOP kapitonas Hans Lorenz, žodžius parašė olandas Stephanus van Dam ir amerikietis Leon van Leeuwen.
1960 m. Jungtinės Karalystės oro maršalas seras Edward Chilton pasiūlė NATO himną, kurį tuo metu sukūrė  J. L. Wallace. Himnas apėmė visus penkiolika nacionalinių himmų iš NATO valstybių narių.
Dabar įteisintas 1989 m. kapitono André Reichling muzikinis kūrinys pasirodė labiausiai sėkmingas.
Ozonas

Gavyba ir naudojimas

Ozonas gaunamas veikiant deguonį arba orą ultravioletiniais spinduliais, elektros išlydžiu, skaidant peroksidus. Ozonas naudojamas vaistams, sintetiniams tepalams gaminti, įvairioms medžiagoms šalinti iš nuotekų, oro ir vandens dezinfekavimui, balinimui.

Žodžio kilmė

Ozono terminą 1839 m. pirmasis pavartojo vokiečių chemikas Kristianas Fridrichas Šionbainas (1799–1868 m.). Jis žodį kildino iš gr. ozon -> ozein (kvepėti), dėl labai specifiško ozono kvapo lietaus metu ir ypač po lietaus.

Poveikis sveikatai

Pasaulinė sveikatos organizacija teigia, kad žmogaus sveikatai kyla pavojus, kai ozono koncentracija viršija 180 μg/m³ arba per aštuonias valandas yra 110 μg/m³.
Pajūrio Vestonas

Istorija

Pajūrio Vestonas išaugo XIX a. II pusėje kaip pajūrio kurortas.
Inaras

Inaras (Inar) – miškų ir laukų dievas hetitų mitologijoje.
Inaras minimas Hahimos (Hahhima) mite. Jame Tarhunas siunčia Inarą ieškoti saulės dievo Istanu, bet ledo demonas Hahima sušaldo Inarą.
Inaro funkcijos panašios į laukinių gyvūnų ir medžioklės dievo Kuruntos funkcijas.
Karačiajai

Istorija

Karačiajų tauta susiformavo XIII–XIV a. etnogenezėje dalyvaujant bolgarams ir vietinėms Kaukazo gentims. Iki mongolų antpuolių būsimos karačiajų teritorijos priklausė alanų genčių sąjungai. Vėliau karačiajai ir balkarai dėl nuolatinių kontaktų genetiškai susimaišė su osetinais.

Kultūra

Karačiajai nuo seno verčiasi ganykline gyvulininkyste (augina avis, ožkas, arklius, galvijus), terasine drėkinamąja žemdirbyste (augina kviečius, kukurūzus, daržoves, miežius, avižas, soras), užsiima amatais. Tradicinė apranga: vyrai nešioja bešmetą, čerkesę, burką ir bašlyką, prie siauro diržo sega durklą arba peilį, vasarą dėvi veltinę skrybėlę, o žiemą – avikailių papachą su drobiniu bašlyku; moterys dėvi ilgus medvilninius arba šilkinius marškinius, plačkelnes, ant marškinių velkasi suknelę, sujuosta plačiu, sidabru siuvinėtu diržu, ant suknelės – į čerkesę panašus drabužis – kaptalas, ant galvos – kepurėlė, apgobta didele skara.
Karačiajai gyvena didelėse, kupetinėse kalnų gyvenvietėse, kurias sudaro giminių kvartalai, pakalnėse gyvena gatviniuose kaimuose. Gyvenamasis namas būna vienos ar dviejų patalpų, XIX a. pab. atsirado dviaukščių kelių kambarių gyvenamųjų namų. Namas kartu su ūkiniais pastatais suformuoja uždarą kiemą – arbazą. Senovėje karačiajai statydavo gynybinius bokštus.
Karačiajų santvarka bendruomeninė, iki XIX a. pagrindine institucija buvo giminės bendruomenė, vėliau ja tapo kaimo bendruomenė. Tradiciškai buvo paplitusi poligamija, bet nuo XIX a. pab. ėmė vyrauti monogaminės šeimos. Karačiajų dvasinei kultūrai didelę įtaką nuo XVIII a. daro islamas. Turi gausų žodinį folklorą (sakmės, dainos, pasakos, patarlės, šokiai), išliko darbo ir kalendorinių papročių. Karačiajų virtuvei būdingi keptos ir virtos mėsos (daugiausia avienos) patiekalai ir vytintos dešros, sūriai, prėski paplotėliai, įvairūs pyragai su įdaru, geriamas airanas.
Voronežo sritis

Geografija

Vakarinė srities dalis įeina į Vidurio Rusijos aukštumą, rytinė – į Okos-Dono lygumą. Aukščiausia srities vieta – 268 m. Klimatas vidutinių platumų, pereinantis į žemyninį. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -9 °C, liepos mėnesio +20 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis ~500 mm. Pagrindinė upė – Donas, su intakais Voronežu, Bitiugu, Chopioru. Ąžuolų ir pušų miškų masyvai, yra neišdirbtų stepių plotų.
Nartas

Istorija

Kaimas pirmą kartą minimas 1681 m.
Lygybė prieš įstatymą

Lygybė prieš įstatymą – tarpšakinis teisės principas. Ypač svarbus santykiuose su valstybės institucijomis. Tarptautiniuose žmogaus ir piliečių teisių dokumentuose ir Lietuvos Respublikos įstatymuose įtvirtintos žmogaus teisės turi būti įgyvendinamos ir užtikrinamos nepriklausomai nuo asmens savybių. Jas padeda įgyvendinti įvairios institucijos. Gali būti specialios, pvz., Lygių galimybių kontrolierius, esanti sudedamoji žmogaus teisių gynimo sistemos įvairiose Europos valstybėse (įskaitant ir Lietuvą) dalimi. Padeda kovoti su žmogaus teisių pažeidimais. Galutinis sprendimas dėl žmogaus teisių pažeidimo priimamas teisme.

JAV

JAV Nepriklausomybės deklaracija:
Visi žmonės gimsta lygūs, nes Kūrėjas suteikė jiems nenusavinamas teises – Gyvybę, Laisvę ir Laimės siekį.
Vytautas Kargaudas

Biografija

1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1972 m. technikos mokslų kandidatas. 1981 m. stažavo Maskvos valstybiniame M. Lomonosovo universitete.
Nuo 1962 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas; nuo 2002 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: hidrodinamika, statybinių ir kitokių konstrukcijų virpesiai, tamprių kūnų ir aplink juos esančio skysčio sąveika. Paskelbė daugiau kaip 50 mokslinių straipsnių. Dviejų išradimų autorius. Parašė 4 mokomąsias knygas iš teorinės mechanikos ir statybinės mechanikos.
Gintautas Petraitis

Biografija

Studijavo Vilniaus universitete. Gamtos fakultete baigė 1970 m. įgijo geografo specialybę. 1970 m. atsikėlė į Klaipėdą ir dirbo sinoptiku, okeanologu. Nuo 1972 m. dirbo specializuotos statybos darbų mechanizacijos treste geodezininku. Nuo 1979 iki 1988 metų dirbo šachmatų treneriu Klaipėdos vaikų ir jaunių sporto mokykloje. Dirbdamas treneriu Klaipėdoje paruošė daug pajėgių šachmatininkų.
Gyvendamas Klaipėdoje, aktyviai žaidė šachmatais tiek prie lentos, tiek susirašinėjant. Tapo IX-ųjų Lietuvos korespondencinių šachmatų pirmenybių čempionu (1977-1978 m.). Pirmajame Pabaltijo korespondencinių šachmatų čempionate (1982-1983 m.) iškovojo 3 vietą.
Lietuvos kelių policijos tarnyba

Lietuvos kelių policijos tarnyba – specializuota Lietuvos policijos įstaiga, vykdanti eismo priežiūrą keliuose.

Istorija

Įkurta 1991 m. kaip Vidaus reikalų ministerijos Policijos departamento Kelių policijos valdyba, panaikinus Vidaus reikalų ministerijos Valstybinės automobilių inspekcijos valdybą. 1997 m. valdyba tapo Policijos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Kelių policijos tarnyba.
2000 m. įkūrus valstybės įmonę „Regitra“, tarnyba neteko transporto priemonių registravimo ir vairuotojų egzaminavimo funkcijų. 2001 m. įstaiga reorganizuota į Lietuvos viešosios policijos biuro Eismo priežiūros tarnybą. 2003 m. Lietuvos viešosios policijos biurą panaikinus, Lietuvos policijos eskortavimo rinktinė perėmė eismo priežiūros ir palydos funkcijas, o Policijos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Valdymo vyriausioji valdyba tapo atsakinga už visos viešosios policijos valdymą. 2005 m. šias institucijas vėl sujungus, buvo sukurta Lietuvos policijos eismo priežiūros tarnyba, kuri tapo Policijos departamentui pavaldžia įstaiga.
2007 m. iš tarnybos „Regitra“ perėmė vairuotojų pažymėjimų išdavimo ir keitimo funkcijas. 2010 m. tarnyba tapo Lietuvos kelių policijos tarnyba.
Boguslavas Firkovičius

Biografija

Gimė 1865 m. birželio 17 d. Trakuose, Trakų kenesos hazano Nisano Firkovičiaus šeimoje. 1880 m. baigė Trakų apskrities mokyklą. Baigęs mokslus išvyko į Krymą mokytis karaimų religijos pas hazaną Z. Charczenki. 1885 m. grįžo į Trakus ir tapo karaimų kalbos mokytoju. 1901 m. tapo jaunesniuoju Trakų kenesos hazanu, 1905 m. vyresniuoju. 1910 m. Eupatorijoje dalyvavo nacionaliniame karaimų susirinkime. Mirė 1915 m. rugsėjį Ostrove šalia Pskovo, kur buvo evakuotas prasidėjus I pasauliniam karui, palaidotas Pskovo karaimų kapinėse.
Jonas Chaleckis

Biografija

Gimė 1807 m. Raižių kaime, kilmingoje totorių krikščionių šeimoje. Dalyvavo Krymo kare, kur buvo Rusijos imperijos kariuomenės Kijevo husarų pulko generolas-majoras. Prasidėjus 1863 m. sukilimui pasitraukė iš Rusijos imperijos kariuomenės ir Volynėje suformavo totorių raitininkų sukilėlių dalinį. 1863 m. rugpjūčio mėnesį paskirtas prie Ternopilio dislokuoto pulko vadu. Būdamas vyresnio amžiaus mūšiuose nedalyvaudavo. Po sukilimo žlugimo pasitraukė į Prancūziją, kur įsitraukė į visuomeninę veiklą, dalyvavo 1871 m. vykusioje Paryžiaus komunoje, kurios metu buvo siekiama nuversti valdžią. Mirė 1883 m. Paryžiuje.
Jonas Mažeika (1961)

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus universitetą. 1999 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras. 2008 m. VU profesorius.
Nuo 1985 m. dirba Geologijos institute (nuo 2002 m. Geologijos ir geografijos institutas, nuo 2010 m. Gamtos tyrimų centras), nuo 1992 m. Radioizotopinių tyrimų laboratorijos vadovas. Nuo 1996 m. Vilniaus universiteto dėstytojas.

Mokslinė veikla

Pagrindinės tyrimų kryptys – branduolinė geofizika ir aplinkos radioaktyvumas. 1993-1997 m. valstybinės mokslo programos „Atominė energetika ir aplinka“ tarybos pirmininko pavaduotojas ir radioekologinių tyrimų koordinatorius.
Alksninė (sala)

Alksninė (brus. Саснавец, rus. Сосновец) – negyvenama sala Drūkšių ežere. 
Administraciškai priklauso Lietuvos 
Ignalinos rajonui ir Baltarusijos Breslaujos rajonui, maždaug per vidurį eina tarpvalstybinė siena. 1939 m. pasirašius Lietuvos–TSRS savitarpio pagalbos sutartį Alksninė atiteko Baltarusijos TSR, vėliau visa priklausė Lietuvos TSR. 1997 m. nustatyta dabartinė tarpvalstybinės sienos padėtis. Vandens telkinio rytinėje dalyje yra dar viena negyvenama (žymiai mažesnė) bevardė salelė, jos teritoriją taip pat kerta Lietuvos–Baltarusijos siena.  
Alksninės plotas – 0,048 km², tai antra pagal dydį tarp aštuonių ežero salų. Paviršius iškilęs 145,4 m virš jūros lygio, pakrantės apaugusios medžių juosta. Salos pavadinimas lietuvių kalba akcentuoja alksnių paplitimą, baltarusių ir rusų kalbomis – pušų. Lietuvai priklausančioje dalyje yra užpelkėjusi ir karklų krūmais užžėlusi įlanka. Ryčiau Alksninės plyti kitos ežero salos – už ją didesnė Pilies ir mažesnė Utovecas.  
Norint aplankyti Alksninės salą reikia gauti sienų apsaugos tarnybų leidimą.
Solonas

Solonas (graikiškai Σόλων, tariama sŏ’lōn, apie 638–558 m. pr. m. e.) buvo žymus senovės Atėnų įstatymų kūrėjas ir lyrinis poetas.

Solono gyvenimo santrauka

Solonas žinomas kaip vienas iš didžiausių Septynių Graikijos Išminčių. Jis pirmąkart atkreipė visuomenės dėmesį, skatindamas įsitraukti Atėnus į karą dėl arti esančios Salamo salos. Atėnai jį išklausė ir laimėjo karą, o Solonas tapo Atėnų herojumi. Solonas pradėjo savo reformas, padidinusios piliečių dalyvavimą Atėnų vyriausybėje. Solonas sakė, kad „stovėjau su tvirtu skydu prieš abi partijas (paprastų piliečių ir galingų) ir neleidau niekam laimėti nesąžiningos pergalės“. Deja, jo reformos nepatenkino nei turtingų, nei vargšų. Jis paliko Atėnus dešimčiai metų, norėdamas pakeliauti ir mirė neilgai trukus po grįžimo. Tačiau jis tą laiką praleido įspėdamas dėl valdovų, kurie neparems jo reformų.
Andželas Bruno

Andželas „Švelnusis Donas“ Bruno (Angelo Bruno, 1910 m. gegužės 21 d. – 1980 m. kovo 21 d.) – italų kilmės JAV gangsteris, Filadelfijos mafijos šeimos bosas. Jo valdymo laikotarpiu šeima buvo viena iš taikiausių visose valstijose.
Andželas Bruno gimė 1910 metais Sicilijoje ir paauglystėje emigravo į Ameriką. Apsistojo Filadelfijoje ir netrukus susidraugavo su Gambino šeimos donu Karlu Gambino. 1959 Bruno tapo Philly Mob šeimos bosu.
Jis gavo Švelniojo Dono pravardę, kadangi beveik visada sugebėdavo išvengti jėgos panaudojimo ar įsivėlimo į karus. Jo šeima vienintelė nekentėjo nuo nesibaigiančių konfliktų su kitomis mafijos grupuotėmis. Nors Donas buvo ne kartą areštuotas, kalėjo vienintelį kartą – dvejus metus už atsisakymą liudyti aukščiausiajame teisme, viename korupcijos tyrime.
Jo valdymo metu Filadelfijos šeima buvo laikoma trečia galingiausia mafijos šeima Amerikoje, nusileisdama tik Niujorko ir Čikagos gangsteriams.
Norėdamas išvengti per didelio FTB susidomėjimo, Bruno neleido savo šeimai veltis į narkotikų verslą. Pagrindiniai jo pajamų šaltiniai buvo paskolos už palūkanas ir keli Atlantiksičio kazino.
Švelnusis Donas buvo vienas paskutiniųjų Ūsuotųjų Pitų – senujų tradicijų donas. Prasidėjus kilti naujajai gangsterių kartai su kitomis vertybėmis ir veiklos metodais, prasidėjo nesutarimai. 1977 metais Bruno paskelbė, kad Atlantiksitis, kur jo šeima turėjo didžiausią įtaką ir uždirbdavo daugiausia pinigų, bus laisva teritorija ir visoms kitoms mafijos šeimoms. Tai buvo racionalus žingsnis: Filadelfijos Šeima neturėjo pakankamai galios atvirai kovoti prieš pajėgesnes Niujorko šeimas, kurios taip pat pradėjo reikšti teises į Atlantiksičio lošimų verslą. Tačiau šis dono sprendimas sukėlė didelį jo šeimos nepasitenkinimą.
1980 m. kovo 21 dieną Andželas Bruno savo automobilyje buvo pašautas į veidą iš medžioklinio šautuvo ir mirė vietoje. Manoma, kad žmogžudystę suorganizavo Entonis Kaponirjo, jo artimiausias padėjėjas – consigliori. Pagal kai kuriuos šaltinius, jis veikė pasamdytas Funzi Tieri, Genovese šeimos boso iš Niujorko. Pagal kitus šaltinius, donas buvo išduotas, kadangi šeima nebuvo patenkinta jo vykdoma politika – ypač, nesikišimu į narkotikų verslą ir Atlantiksičio monopolijos atsisakymu. Pats Kaponirjo buvo nužudytas po kelių savaičių, ir valdžią perėmė Nikodemas Skarfo. Tačiau šeimos įtaka dėl sėkmingų areštų ir teismų smuko vis labiau ir buvusios vietos cosa nostra pasaulyje nebeatgavo.
Oficialiai Švelniojo Dono žudikas išaiškintas nebuvo.
Aloyzas Stonkus

Biografija

Baigęs Maskvos veterinarijos akademiją, Lietuvos žemės ūkio universitete (tuometinėje Lietuvos žemės ūkio akademijoje) studijavo aspirantūroje ir jam buvo suteiktas mokslinis agrarinių mokslų daktaro laipsnis. Nusipelnęs žemės ūkio darbuotojas. 1994 m. UAB „Naujasodis“, 1998 m. UAB „Naujasodžio agrofirma“ direktorius.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šalčininkų rajono skyriaus narys.
1997–2000 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys.
Bžegas

Istorija

1250 m. miesteliui suteiktos savivaldybės teisės. 1297 m. pastatyta gynybinė siena. 1311–1675 m. buvo Žemutinės Silezijos kunigaikštystės (Bžego kunigaikštystės) sostinė. Ją valdė Piastų dinastija. 1428 m. sudegintas hesitų.
1595 m. Bžege pastatyta dar viena gynybinė siena. Trisdešimtmečio karo metu buvo smarkiai nuniokotas. Austrijos įpėdinystės karo metu bombarduotas Prūsijos pajėgų. 1807 m. okupuotas Napoleono kariuomenės. Vėliau buvo valdomas Habsburgų dinastijos.
Breslaujos rajonas

Geografija

Didžioji rajono dalis yra ežeringoje Breslaujos aukštumoje. Tik pietinę dalį užima Dysnos lyguma. Aukščiausia vieta – 210,6 m (prie Smulkų kaimo).
Šiaurine dalimi teka Vakarinė Dvina, o link jos – Dysna, Druja, Drūkša, Janka, Ričia, Družnianka, Svirvyčia, Akmenyčia, Usvyčia, Prorva. Rajone yra virš 200 ežerų, kurie užima apie dešimtadalį rajono ploto; didžiausi – Druvetas, Drūkšiai, Snudai, Bohinas, Strustas, Uklia, Ričių ežeras, Muisa, Ilgaitis, Baltis ir kt.
26 % rajono ploto dengia miškai (pušynai, beržynai, eglynai, uosynai). Įsteigtas Breslaujos ežerų nacionalinis parkas.
Vaikų Eurovizijos dainų konkursas 2010 m.

Vieta

Rengti 2010 m. vaikų Euroviziją norėjo rengti trys šalys: Rusija, Malta ir Baltarusija. Teisę rengti Euroviziją laimėjo Baltarusija. Konkursas vyko Minsko arenoje. Ji pastatyta 2009 m. ir talpina 15 000 žiūrovų. Šiai šaliai taip pat puikiai sekėsi atstovauti – ji net du kartus tapo konkurso nugalėtoja.
Raudonoji armija

Raudonoji Armija (pilnas pavadinimas Darbininkų ir Valstiečių Raudonoji Armija, rus. Рабоче-крестьянская Красная армия) – Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos karinių pajėgų pavadinimas iki 1946 m. Vėliau pervadinta į Tarybinę Armiją.
Vienas iš aktyviausių Raudonosios armijos organizatorių buvo Levas Trockis. 1922 metais sukūrus TSRS, Raudonoji armija tapo šios valstybės oficialiomis karinėmis pajėgomis.
Gajus Svetonijus Trankvilas

Gyvenimas

Apie paties Svetonijaus gyvenimą žinoma nedaug, nes amžininkų liudijimų neišliko. Gimimo ir mirties datos taip pat nėra tvirtai aiškios, apie jas užsimenama tik perpasakotuose veikaluose.
Svetonijaus tėvas buvo Svetonijus Letus (Suetonius Laetus), tikėtina, kilęs iš Hipo miesto (Hippo Regius, senovės miestas, buvęs dabartinio Alžyro teritorijoje). Pats Svetonijus buvo artimas istoriko ir senatoriaus Plinijaus Jaunesniojo draugas. Jo dėka Svetonijus gerai sutarė su imperatoriais Trajanu ir Adrianu. Plinijui einant Ponto (Mažoji Azija) prokonsulo pareigas, istorikas dirbo jo komandoje. Taip pat pas Trajaną dirbo studijų sekretoriumi (nėra žinoma, kokios tai pareigos) bei imperatoriškųjų archyvų prižiūrėtoju. Valdant Adrianui, Svetonijus buvo jo sekretorius.
122 m. Adrianas jį atleido dėl rodomos nepagarbos imperatorienei Vibijai Sabinai. Gali būti, kad vėliau istorikas atgavo imperatoriaus malonę į grįžo į tarnybą, tačiau tvirtų įrodymų, kad po 122 m. jis dar užėmė kokias nors oficialias pareigas, nėra.
Barbetas

Barbetas (angl. barbette) – žiedinis šarvinis barjeras apie patranką.
Žodis kilo iš frazės pranc. en barbette, reiškiančios lauko patrankos šaudymo virš parapeto, o ne pro ambrazūrą. Toks šaudymas užtikrina platesnį horizontalų šaudymo kampą negu šaudymas pro ambrazūrą, bet prastą apsaugą nuo apšaudymo. Pvz., konfederatai Antrajame Fort Makalisterio mūšyje (angl. Second Battle of Fort McAllister) negalėjo panaudoti savo patrankų, nes en barbette įrengtos jų patrankos prastai saugojo nuo priešo šaulių ugnies iš išorės.
Iki įvedant visiškai šarvuotus patrankų bokštus patrankas karo laivuose dažniausiai gindavo nejudama šarvinė sienelė apie patranką. Tai būdavo šarvų žiedas apie patrankos įtvirtinimo vietą, o patranka neretai būdavo su skydu.
Karo laivuose nuo drednoutų laikų barbetas yra nejudamas žiedinis šarvas, virš kurio yra besisukiojantis šarvinis bokštas, o žemiau – šarvuotas denis. Barbetas apsaugo šulinį, kuriuo į bokštą iš apačioje esančių dėtuvių keltuvai kelia sviedinius ir užtaisus.
Gyvūnų gerovė

Gyvūnų gerovė yra fizinė ir psichologinė gyvūnų būsena. Terminas taip pat gali būti vartojamas apibūdinant žmonių susirūpinimą gyvūnų auginimo, transportavimo, žudymo ir kitokio elgesio su jais būdais ar sąlygomis; taip pat įvardinant požiūrį į žmonių ir kitų rūšių gyvūnų santykius, pavyzdžiui, diskusijose dėl gyvūnų apsaugos ar gyvūnų teisių.
Susirūpinimas gyvūnų gerove yra grindžiamas pripažinimu, jog gyvūnai yra jautrios būtybės, gebančios jausti skausmą, kentėti, turinčios individualius poreikius. Šiuo pagrindu siekiama, jog žmogaus naudojami gyvūnai išvengtų bereikalingo skausmo, jiems būtų užtikrinamos tam tikros gyvenimo ar elgesio su jais sąlygos.
Įstatymuose gyvūnų gerovės reikalavimai atsirado XIX a., pirmiausia Britanijoje. Šiuo metu elgesį su gyvūnais reguliuoja daugelis valstybių, tam dėmesys skiriamas veterinarijos moksle, bandymuose su gyvūnais, bioetikoje; šioje srityje veikia atskiros valstybinės institucijos ir nevyriausybinės organizacijos.
Gyvūnų gerovė yra kritikuojama iš dviejų priešingų pozicijų. Viena iš jų teigia, kad gyvūnai nėra sąmoningi, nesuvokia savo gyvenimo kokybės ir todėl nėra būtinybės ją gerinti. Kita pozicija grindžiama gyvūnų teisių idėjomis, teigiant, kad gyvūnai apskritai neturėtų būti vertinami kaip nuosavybė ir naudojami žmonių poreikiams tenkinti. Manoma, jog rūpinimasis gerove nukreipia dėmesį nuo esminių etinių gyvūnų naudojimo klausimų (pavyzdžiui: ar pats gyvūnų išnaudojimas yra pateisinamas net ir užtikrinus jiems palyginti geras gyvenimo sąlygas?) ir lemia tolimesnę ydingų žmogaus ir gyvūnų santykių tąsą. Tačiau yra ir manančių, jog didėjantys gyvūnų gerovės reikalavimai palaipsniui nuves link gyvūnų teisių įgyvendinimo.
FC Milsami

Istorija

Klubas įkurtas 2005 m. Tuo metu vadinosi „Viitorul“ (liet. Ateitis). Nuo 2010 m. vadinamas „Milsami“.
2015 m. tapo šalies čempionais.
KP Legia Warszawa

Istorija

Klubas įkurtas 1916 m. Vienas tituluočiausių klubų šalyje.
Pranas Petraitis

Pranas Petraitis (g. 1949 m. sausio 1 d. Radikių k. (Joniškio raj.)) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija

1960–1968 m. mokėsi Joniškio 1-ojoje vidurinėje mokykloje, 1968–1972 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Petras Gasiūnas). Mokyklą baigęs su pagyrimu, 1972–1978 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Jono Motiekaičio klasė).
1972–1978 m. – Joniškio 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas.
1978–1981 m. – Joniškio 3-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. Abiejų mokyklų mišrieji chorai rajono, zonos ir respublikiniuose chorų apžiūrose bei konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, o 3-osios vidurinės mokyklos vaikų chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei.
1990 m. grįžęs į 3-ąją vidurinę mokyklą (nuo 1996 m. Mato Slančiausko gimnazija), įkūrė „Dainos klubą", vadovauja vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriajam chorui. Aktyviau reiškėsi vaikų choras, kuris propagavo pasaulietinę ir bažnytinę muziką.
1992 m. dalyvavo Šiaulių miesto moksleivių dainų šventėje, 1994 m. – I Pasaulio lietuvių dainų šventėje, 1995 m. – Kauno miesto moksleivių dainų šventėje ir 1996 m. – Vilniaus miesto jaunimo menų šventėje. Taip pat dalyvavo tarptautiniame jaunimo chorų festivalyje „Dainų versmė-96" ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje.
Sėkmingai dirbo ir su suaugusiųjų chorais. 1973–1974 m. vadovavo Joniškio kultūros namų mišriajam chorui, 1979–1991 m. – Joniškio švietimo darbuotojų mišriajam chorui. Pastarasis kolektyvas 1984 m. zoniniame mišriųjų chorų konkurse savo grupėje laimėjo pirmąją vietą, dalyvavo 1985 ir 1990 m. respublikinėse dainų šventėse. Choras surengė koncertų savo ir aplinkiniuose rajonuose, dainavo ir Latvijoje, buvo išmokęs sudėtingesnių kūrinių repertuarą. 1993 m. chorvedys subūrė Joniškio miesto jaunimo kamerinį mišrųjį chorą, kurį parengė 1994 m. I Pasaulio dainų šventei Vilniuje.
1981–1983 m. buvo Joniškio rajoninių kultūros rūmų direktorius, 1983–1990 m. – rajono kultūros skyriaus vedėjas. Nuo 1972 m. – Joniškio rajono moksleivių ir suaugusiųjų dainų švenčių organizatorius, dirigentas ir vyr. dirigentas, zoninių dainų švenčių dirigentas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.