Valančiai

Istorija

1554 m. Liliškių dvarą valdė Vilniaus tijūnas Povilas Giedraitis. 1593 metais bajorai Avilčiai pardavė Liliškių dvarą Martynui Bilunskiui. Iš Kristupo Bilunskio 1663 m. šį dvarą nupirko Mikalojus Kopcius. 1682 m. Kopcių sudarytame inventoriuje išvardytos dvarui priklausančios vietos: Szklarunie (gali būti dab. Sklėriškė, Čiulėnų seniūnija), Aigėlai, Vanagai (turbūt dab. Vanagiškės), Antamalkėstė, Rudiliai, Geležninkai, Akmeniai, Mielūnai, Kašeikiai (tuo metu buvę tušti, matyt, dalis kaimo), du valakai prie Aiseto ežero (vėliau Aiseto palivarkas). Liliškių dvaras turėjo teisę gaudyti žuvis Giedraičių ežeruose, kurių tuo metu buvo apie 30. 1726 m. Dubingių bažnyčios vizitacijoje nurodyta, kad Liliškius valdė Kazimieras Kopcius. XVIII a. viduryje Antadūrės dvarui buvo parduotas Akmenių palivarkas ir Mielūnų kaimas.
1768 metais Stanislovas Odincas, Breslaujos stalininkas, ir jo žmona Antanina Žebrauskaitė užstatė Liliškių dvarą Jonui Teofiliui Zapui (vietos gyventojai asmenvardį Zap sulietuvino ir taria Zopė), Prūselių seniūnui. Inventoriuje minimi dvaro pastatai: gyvenamasis namas, dengtas guntais, sena remontuotina virtuvė su skylėtu stogu, senas apgriuvęs svirnas, senas be durų skylėtu stogu bravoras, stainia su vazaunia, dengtos šiaudais, kluonas ir dar du pastatai. Dvarui priklausė vietos, kurių dauguma buvo išnuomotos įvairiems nuomininkams: vienkiemis Liliškių miške (gali būti dab. Daniškiai, žr.), kuriame gyveno Stanislovas Šved(r)as, Rudiliai, Geležninkai, išnuomoti bajorams Vladislavui Mokžeckiui ir Jonui Grabevskiui, Kašeikiai, išnuomoti bajorui Benediktui Vasilevskiui, Vanagiškių palivarkas, išnuomotas bajorui Gorskiui, Aiseto palivarkas bajorui Zaleskiui; negyvenamos vietos: Liliškių slabada su karčema Pavirintyje (galbūt Verbiškės?), Rudilių karčema, apgriuvusi karčema Kašeikiuose, smuklė prie Anelkos (?) upės, dvi tuščios slabados už Čiulėnų. XVIII a. pab., matyt, dėl dvaro savininkų kaitos pamažu siaurėjo jo valdos.
XIX a. iki maždaug 1873 metų Liliškių dvarą valdė Burovai. 1818 m. Liliškių koplyčioje palaidotas devyniasdešimties metų Juozapas Burovas. XX a. pradžioje dvaro savininkai buvo Kapanskiai. 1919 metų sausio ar vasario mėnesį Liliškių dvare šeimininkavo bolševikai. Jie, vietos žmonių liudijimu, „apsitaisę“ poniškai, užsimovę baltas pirštines, užsidėję ponų skrybėles, eidavo į aplinkinius kaimus vogti vištų ir triušių. Kai liepos mėnesį lenkai užėmė Molėtus, bolševikų štabas buvo Gečiuose, už kelių kilometrų nuo Liliškių dvaro į rytus. Bolševikai atsitraukė, tada lenkai savo štabą įkūrė Liliškių dvare, iš kurio nusitiesė telefono liniją į Alantos dvarą. Tą liniją su lazdomis turėję saugoti aplinkinių kaimų valstiečiai. 1920 metų liepos mėnesį lenkai pasitraukė, dvaro savininkai išvažiavo su lenkais. Lietuvos valdžia Liliškių dvarą išparceliavo, pakeitė pavadinimą, ir taip šioje vietoje atsirado Valančių kaimas.

Liliškių koplyčia

Liliškių koplyčia pirmąkart paminėta 1744 m. Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tai buvo privati Liliškių dvaro koplyčia. 1745-1746 metais Suginčių ir Liliškių koplyčiose vaikus krikštijo pranciškonas Faustinas Žukovskis, kuris, atrodo, gyveno Liliškių dvare. 1782 m. vykupo Ignoto Jokūbo Masalskio vizitacijos akte rašoma, kad prie Liliškių koplyčios ketveri metai gyveno pranciškonas Juozapas Stankevičius, kuris vietos prastuomenei gerai sakė pamokslus. Jam LDK generolienė Pangovska kasmet mokėjusi 200 lenkiškų zlotų algos. Dar vienas žinomas Liliškių kapelionas Jeronimas Novackis (1808–1809). Taigi bent 1745–1810 m. šioje koplyčioje krikštyti Babilninkų, Joneikiškių ir kitų aplinkinių vietų vaikai. Vėliau XIX a. ir Liliškių, ir aplinkinių vietų vaikai krikštijami Molėtuose, Suginčiuose arba Alantoje. XVIII a. buvo švenčiami visuotiniai švč. M. Marijos apsilankymo ir šv. Kazimiero, daliniai šv. Simono Judo ir šv. Stanislovo atlaidai. Nuo seniausių laikų iki 1850 m. Liliškiai priklausė Molėtų, 1850–1927 Alantos, vėliau Suginčių parapijai. Vietos gyventojų liudijimu, XIX a. II pusėje koplyčioje Alantos klebonas pamaldas laikydavęs tik per šv. Morkų. XIX a. koplyčia buvusi medinė, joje buvęs vienas altorius, bet suolų ir vargonų ji neturėjusi. Po koplyčia buvę ponų, aplink ją – paprastų žmonių kapai. Iš Liliškių dvaro į koplyčią ėję liepomis apsodintas kelias (pažymėtas 1865 m. rusų topografiniame žemėlapyje). Maždaug apie 1870 metus mirus bevaikiam dvarininkui Burovui, koplyčia apleista: pamažu išdužę jos langai, galop ją sudeginęs žaibas. Dabar maždaug už 400 m į rytus nuo Verbiškių gyvenvietės stūkso supilta kalva, kurios pakraštyje auga senolė pušis. Ženklas prie kalvos skelbia, kad čia Valančių kaimo senkapiai.