google/wiki40b huggingface dataset:
Aukso Uola

Aukso Uola arba Tšaiktijo pagoda (mjan.  ) – budistų piligrimystės vieta Mianmare, Monų valstijoje. Tai milžiniška aukso spalvos uola, balansuojanti ant bedugnės krašto, ir ant jos pastatyta 5,5 m aukščio pagoda.
Pasak legendos, XI a. karalius Tisa gavo Budos plauką iš atsiskyrėlio. Jis liepė karaliui rasti didžiulį akmenį, primenantį atsiskyrėlio galvą, užkelti jį ant uolos krašto, pastatyti ant jo šventyklą ir ten saugoti plauką. Karalius rado tinkamą akmenį jūros dugne, paauksavo ir pastatė taip, kaip sakė atsiskyrėlis. Tikintieji tiki, kad uola nenukrenta į bedugnę tik dėl to, kad ją atsveria Budos plaukas.
Sent Vinsento ir Grenadinų vėliava

Sent Vinsento ir Grenadinų vėliava buvo priimta 1985 m. spalio 21 d. Vėliava susideda iš trijų vertikalių juostų – mėlynos, geltonos ir žalios. Vidurinėje geltonoje juostoje yra trys rombo formos figūros, išdėstytos „V“ raidės forma, kuri simbolizuoja Vinsentą. Šie rombai, kurių forma yra panaši į deimantų, vėliavoje simbolizuoja Sent Vinsentą kaip „Antilų salų brangakmenį“. Mėlyna spalva simbolizuoja tropinį dangų ir kristalinį vandenį, geltona – auksinį Grenadinų smėlį, o žalia – vešlią salos augaliją.
Ankstesnių šalies vėliavų vidurinėje juostoje buvo vaizduojamas palmės lapas su jame įkomponuotu Sent Vinsento ir Grenadinų herbu.
Dzilinas (provincija)

Geografija

Per pietrytinius regionus eina Čangbaišano (Changbai) kalnų grandinė, kurioje yra ir aukščiausias provincijos taškas – Baijuno (Baiyun) viršukalnė (2691 m). Kiti kalnynai: Dzilinhada (Jilinhada), Džang Guangcai (Zhang Guangcai), Long-gango (Longgang).
Pietvakariuose sieną su Šiaurės Korėja sudaro upės Jalu ir Tumanaja. Taip pat per provincija teką Sungario ir Nundziango upės (Amūro intakai).
Klimatas kontinentinis musoninis, šiaurietiškas: žiemos ilgos ir šaltos, vasaros trumpos, šiltos. Sausį vidutinė temperatūra nuo -20 iki -14 °C. Vidutinis kritulių kiekis 350–1000 mm.

Demografija, kultūra, turizmas

Dziline gyvena kinai chaniai, mandžiūrai, hui, mongolai ir sibe. Janbiano autonominė prefektūra yra korėjiečių prefektūra.
Į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą įtraukti buvusios Kogurio valstybės miestai, kapavietės.
Turistus traukia Pektu kalnas, ypač „Dangiškasis ežeras“ (Tianči), esantis ant sienos su Šiaurės Korėja.
Janbiano autonominėje prefektūroje yra senovinės Balhae karalystės kapavietės.
Komersantas (žurnalas)

Istorija

Leido Komersantų būrelis ir Antanas Skirius. 1934 m. ėjo dukart per mėnesį, vėliau kas mėnesį. Spausdino „Ryto“ akcinės bendrovės spaustuvė Klaipėdoje. Išėjo 7 numeriai.
Nagrinėjo pramonės ir prekybos klausimus, Lietuvos užsienio prekybos padėtį, finansinę sistemą, ūkio raidos perspektyvas, spausdino Klaipėdos krašto įstatymus, svarstė laivininkystės, ekonomikos ir kultūros problemas.
Bendradarbiavo Ernestas Galvanauskas, J. Jozėnas, P. Kazėnas, V. Morkūnas, Jokūbas Stikliorius, R. Vilčinskas ir kt.
Redagavo Ignas Povilaitis.
Portugalijos civilinis kodeksas

Portugalijos civilinis kodeksas (portug. Código Civil Português) - Portugalijos Respublikos civilinis kodeksas, pagrindinis Portugalijos privatinės teisės šaltinis. Priimtas 1966 m. lapkričio 26 d. Įsigaliojo 1967 m. birželio 1 d. Parengė teisės mokslininkai. Rengiant pasižymėjo prof. Antunes Varela ir Vicount Seabra - civilinio kodekso variantų oponentai.
Buvo atlikta daug patikslinimų ir pakeitimų, tačiau pagrindinė struktūra ir sąvokos lieka nepaliestos nuo 1967 m. Recepuotas buvusioje portugalų valdytoje Macau teritorijoje (Kinija), Naujasis Makau civilinis kodeksas buvo priimtas 1999 m. su tokia pat struktūra, bet su daugybe pakeitimų, supaprastintas ir papildytas.
Kriva Palanka

Istorija

Pirmą kartą paminėtas 1633 m., kaip turkų gyvenvietė su fortu. Gyvenvietės įkūrimo data ir užrašas arabų kalba buvo iškaltas ant akmeninės plokštės, pritvirtintos virš įėjimo į tvirtovę. Vėliau plokštė buvo perkelta į miestelio centre esančią mečetę. Dabar saugoma Skopjė, Makedonijos muziejuje.
XIX a. miestelio vystymesi svarbų vaidmenį suvaidino krikščionybė.
1919–1920 m. suteikus savivaldybių teises, buvo paskirtas pirmasis vietinis miesto meras. Pastatytas savivaldybės pastatas, mokykla, ligoninė ir kiti svarbūs pastatai.
Nuo 1941 iki 1944 m. priklausė Bulgarijos karalystei.
Simfonija

Simfonija – muzikos žanras, ciklinis kūrinys, dažniausiai susidedantis iš keturių dalių, skirtas atlikti simfoniniam orkestrui.
Sąskambių, garsų, tonų, spalvų harmoningas suderinimas. Šis terminas sutinkamas jau baroko epochoje, taip buvo vadinama operų įžanginė muzika arba savarankiški, kelių kontrastingų dalių orkestriniai kūriniai. Simfonijos žanras susiformavo klasicizmo epochoje XVIII a. antrojoje pusėje. Jos pradininkas – austrų kompozitorius Jozefas Haidnas.
Eustachijus Kajetonas Sapiega

Biografija

Lietuvos magnatų Sapiegų giminės Ružano linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Lietuvos artilerijos generolo, kunigaikščio Pranciškaus Sapiegos (1772–1829) ir Pelagijos Rožės Potockos (1775–1846) vienintelis sūnus.
Jaunystėje Eustachijus Kajetonas Sapiega tarnavo rusų kavalerijoje, po to išėjo į atsargą ir išvažiavo į užsienį. Keliavo po Europą ir apsigyveno Didžiojoje Britanijoje, kur gavo pilietybę, išsaugodamas kunigaikščio titulą.
1829 metais po savo tėvo mirties Eustachijus Kajetonas Sapiega paveldėjo jo plačias valdas Baltarusijoje.
1830–1831 metais dalyvavo 1831 metų sukilime prieš Rusijos valdžią. Eustachijus Kajetonas Sapiega paporučiko laipsnyje tarnavo Lenkijos vyriausio vado, generolo Jano Skrineckio štabe. 1831 metų spalį, po sukilimo numalšinimo, kertu su Lenkijos štabu bėgo į Prūsiją, o iš ten emigravo į Prancūziją. 1831 metų lapkritį buvo apdovanotas Virtuti Militari auksiniu kryžiumi.
Kunigaikštis Eustachijus Kajetonas Sapiega atsisakė priimti priesaiką ištikimybei Rusijos imperatoriui Nikolajui I, kuris įsakė konfiskuoti visas jo valdas Baltarusijoje.
Paryžiuje buvo glaudžiai susijęs su Hotel Lambert – lenkų išeivijos Prancūzijoje politiniu štabu ir kultūros centru.
Francesco del Cossa

Frančeskas del Kosa (it. Francesco del Cossa, apie 1436−1478 m.) – italų ankstyvojo renesanso dailininkas, Feraros dailės mokyklos atstovas.

Biografija

Frančeskas del Kosa gimė apie 1436 m. Feraroje. Jo tėvas buvo akmens apdirbėjas. F. del Kosa tapytoju paminėtas 1456 m., tačiau anksčiausias išlikęs jo darbas datuojamas 1469 m., todėl beveik neįmanoma nustatyti jo ankstyvojo menininko kelio. F. del Kosa propagavo tipiškais Feraros dailės mokyklai tapusius bruožus: sudėtingas drapiruotes, fantastinius uolų peizažus, iškraipytas veikėjų anatomines detales. Jis buvo susipažinęs ir paveiktas Pjero dela Frančeskos kūrinių, tačiau netapo jo pasekėju. Garsiausiais F. del Kosos kūriniais yra trys freskos Palazzo Schifanoia rūmų Feraroje rytinėje sienoje mėnesių tema (kovas, balandis ir gegužė), sukurti 1469−70 m. Kartu ties tuo pačiu projektu dirbo Kozimas Tura. F. del Kosos freskos sulaukė nepalankaus vertinimo, dėl ko dailininkas paliko Ferarą ir išvyko į Boloniją, kur gyveno iki mirties.
Pirmuoju jo kūriniu Bolonijoje buvo altorinė tapyba su „Gerosios naujienos“ centrine scena (dabar Dresdene). Jis dirbo kartu su Erkole de Roberčiu kurdamas Griffoni altoriaus tapybą Šv. Petronijo bazilikoje Bolonijoje. 1474 m. datuotas ir pasirašytas Mercanti altorius (dabar Bolonijos pinakotekoje). Vėlyvieji F. del Kosos kūriniai rodo duoklę Antonelo da Mesinos ar Nyderlandų dailei, kaip „Vyro portretas“ (Tiseno-Bornemisos muziejuje). Vėlyvaisiais gyvenimo metais F. del Kosa yra sukūręs vitražų, kūrė skulptūrinį projektą. Jis mirė 1478 m. dirbdamas ties Garganelli koplyčios freskomis Bolonijoje. Frančeskas del Kosa, kartu su Kozimu Tura ir Erkole de Roberčiu, laikomas vienu iš trijų reikšmingiausių Feraros dailės mokyklos atstovų. Po mirties dailininkas ilgai buvo beveik užmirštas ir Džordžas Vazaris vėliau parašytoje biografijoje jį painiojo su Lorencu Kosta. F. del Kosos autoritetas išaugo, kai buvo nustatyta Palazzo Schifanoia trijų freskų jo autorystė.
RB Leipzig

Istorija

Prieš įkuriant klubą ilgai ieškota vietos jį įsteigti. 2009 m. Red Bull investavo Leipcige.
Jurgis Astikas

Biografija

Kilo iš Astikų giminės, Jurgio Stanislovaičio Astiko ir jo antros žmonos Marinos sūnus. Turėjo Brolius Mikalojų Jurgį Astiką, Joną Jurgį Astiką ir Grigalių Jurgį Astiką.
Breslaujos seniūnas nuo 1558 m., Upytės laikytojas 1560 metais, Mstislavlio vaivada 1566–1578 metais, Smolensko vaivada nuo 1578 metų.
Kalvinas. Livonijos karo (1558–1582) dalyvis. Po Žygimanto Augusto mirties (1572) pasisakė už Fiodoro Ivanovičiaus išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą, pasirašė Henriko Valua elekciją.
Vedęs nebuvo ir palikuonių nepaliko.
Afarai

Kultūra

Afarai gyvena regione, kuris primena trikampį ir dėl to dar vadinamas Afarų trikampiu. Etiopijoje afarai gyvena atskirame Afarų regione. Joje jie koncentruojasi Avašo upės slėnyje, apsuptame dykumų. Keturiuose sultonatuose gyvena apie 1,6 mln. afarų, iš jų svarbiausias yra Aussa. Sultanatai skirstosi į šeichystes. Mažiausias socialinis ir kultūrinis vienetas yra klanas. Kiti afarai koncentruojasi pajūryje (Eritrėjoje ir Džibutyje), aplink svarbiausius prekybinius uostus.
Dėl klajokliško gyvenimo būdo labai mažai afarų yra raštingi. Afarų vyrai niekada neišeina iš namų be ginklo, o šiuo metu tai gali būti ir „kalašnikovas“.
Be ožkų ir kupranugarių auginimo daugelis afarų verčiasi prekyba druska, kurią kasa Danakilių lygumos žemumose ir parduoda Etiopijos kalnuotose vietovėse.
Afarai, kaip ir daugelis kitų Afrikos genčių, išsiskiria gerai prižiūrėtais dantimis, nes dantų valymas viena iš seniausių jų įpročių ir žymiai senesnis, nei europiečių. Tarp musulmoniškų tautų afarai išsiskiria tuo, kad afarų moterys neprisidengia krūtinės.
Achemos grupė

Dabartis

Viena iš didžiausių Lietuvos koncernų „Achemos grupė“ 2005 m. uždirbo 2,12 mlrd. Lt pajamų. Tai 44,5 % daugiau, nei 2004 m. (1,46 mlrd. Lt). Ikimokestinis grupės pelnas – apie 120 mln. litų. Investicijoms išleido per 326 mln. Lt, 55,7 % daugiau, nei 2004 m., kai investicijoms skirtų lėšų suma sudarė 210 mln. Lt.
Pagrindiniai investiciniai projektai susiję su azotinių trąšų gamintojos „Achema“ II-ąja 4 metų trukmės vystymo programa, Naftos ir chemijos terminalu Klaipėdoje, skystųjų trąšų terminalais Vokietijoje (Liubeke) ir Belgijoje (Gente) bei „Agrochemos“ vystymu.
Kauno Jono Jablonskio gimnazija

Istorija

1930 m. rugsėjo 8 d. pasirašytas aktas apie pradžios mokyklos, skirtos darbininkų vaikams, statybą. Lėšas skyrė Kauno miesto savivaldybė. Jau 1931 m. rugsėjo 1 d. mokiniai pradėjo pirmuosius mokslo metus, o spalio 9 d. Lietuvos Respublikos švietimo ministerijos įsakymu mokyklai suteiktas Jono Jablonskio vardas. Jablonskiečiai gerai mokėsi, buvo drausmingi, aktyviai dalyvavo meno saviveikloje. Muzikos mokytojo Viktoro Kuprevičiaus suburti statė operas, baletus, dainavo chore, mokytoja Birutė Vokietaitytė paskatino šokti tautinius šokius, o mokytoja Regina Kuprevičienė mokė gražiai piešti.
Vokiečiams okupavus Kauną mokyklos patalpose įrengiama karo ligoninė, o mokytojams ir mokiniams teko glaustis kitur. 1946 m. mokykla sugrįžo į savo patalpas, pavadinama 10-tąja pradine mokykla, 1951 m. perorganizuojama į 8-tąją septynmetę, 1957 m. į vidurinę mokyklą. 1958 m. mokyklai sugrąžintas Jono Jablonskio vardas. 1961 m. išleidžiama pirmoji abiturientų laida.
Tęsiamos estetinio lavinimo tradicijos: mokytojų parengti mokiniai tampa dainų konkursų laureatais ir prizininkais, dalyvauja dainų ir šokių šventėse. Mokykloje atsiranda ir norinčių būti matematikais, fizikais, chemikais, biologais, mėgstančių sportuoti. 1963 m. įvedamas sustiprintas politechninis mokymas, padaugėja vyresnių klasių mokinių, pradinių klasių mokiniai mokosi kitose patalpose.
1965 m. iškyla pirmasis priestatas, kuriame įrengiama 15 klasių. Atsisakoma politechninio mokymo, įvedamas sustiprintas anglų kalbos mokymas. Mokykla ima draugauti su kitų valstybių mokyklomis. Sugrįžta pradinukai. Norinčių mokytis Jono Jablonskio vidurinėje mokykloje daugėjo, todėl 1977 m. pastatytas antras priestatas, kuriame įrengta sporto salė, valgykla, 12 klasių. Mokiniai aktyviai dalyvavo įvairiuose konkursuose, olimpiadose, varžybose, tapo prizininkais, laureatais.
Nuo 1992 m. mokiniai į pirmą klasę nebepriimami. 1994 m. rugsėjo 1 d. atidarytos 3 pirmosios gimnazijos klasės. 1997 m. rugsėjo 1 d. Lietuvos švietimo ir mokslo ministerijos kolegijos nutarimu mokyklai suteiktas humanitarinio profilio gimnazijos statusas, o 1998 m. birželio 2 d. suteiktas realinio profilio gimnazijos statusas. Nuo 2008 m. mokykloje veikia tik 1–4 gimnazijos klasės.
2011 m. gruodžio 2 d. Kauno Jono Jablonskio gimnazija šventė 80 metų jubiliejų. Pasveikinti gimnazijos bendruomenę jubiliejaus proga atvyko prezidentas Valdas Adamkus, kuris buvo vienas pirmųjų atidarytosios pradžios mokyklos mokinių, Kauno miesto meras Andrius Kupčinskas, Kauno Kristaus Prisikėlimo bažnyčios dekanas Vytautas Grigaravičius.
Arvydas Girdzijauskas

Biografija

Rašytojo Vytauto Girdzijausko sūnus. 1966–1974 m. Arvydas mokėsi Vilniaus S. Nėries vidurinėje mokykloje ir dainavo Respublikinių mokytojų namų berniukų chore „Ąžuoliukas“. 1974–1979 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. P. Gylio klasė). Studijų metais buvo Vilniaus valstybinio universiteto akademinio choro ir Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mergaičių choro „Liepaitės" chormeisteris. Konservatoriją baigė su pagyrimu.
1979–1992 m. Lietuvos valstybinio radijo ir televizijos komiteto vaikų choro meno vadovas ir vyr. dirigentas. Per keletą metų kolektyvą išaugino į  choro studiją, kurią lankė iki 200 sostinės mokyklų moksleivių. Pagrindinis choro uždavinys buvo turtinti radijo ir televizijos fonoteką naujais ir vertingais kūriniais, koncertuoti. Kasmet choras surengdavo iki dešimties viešų koncertų, į magnetofono juostą Įrašydavo 50-60 naujų kūrinių. Iš viso Lietuvos radijo fondams įrašė per 400 kūrinių ir surengė per 100 viešų koncertų. 1985 m. Respublikinės dainų šventės konkurse pelnė geriausio vaikų choro vardą, o 1987 m. Respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse – pirmąją vietą. Choras parengtas 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje, tais metais gerai pasirodė tarptautiniame chorų festivalyje Belgijoje (Neerpelt) ir 1992 m. Vengrijoje (Debrecen). 1990 m. chorui suteiktas nusipelniusio kolektyvo vardas.
Nuo 1992 m. rudens A. Girdzijauskas – Klaipėdos Humanitarinės bendrojo lavinimo mokyklos (nuo 1997 m. Vydūno vidurinė mokykla, nuo 2013 m. Klaipėdos Vydūno gimnazija) direktorius.
Nuo 1994 m. jaunių choro (60-70 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Choras atlieka Renesanso epochos ir šiuolaikinę muziką, nemažai koncertuoja, dalyvauja dainų šventėse, festivaliuose ir kituose kultūros renginiuose. Choras 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės konkurso laureatas, o 1997 m. XI tarptautiniameStasio  Šimkaus chorų konkurse laimėjo antrąją vietą. Choras parengtas 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
A. Girdzijauskas buvo 1987 m. Respublikinės moksleivių dainų šventės, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune ir Vilniuje dirigentas. 1996 m. Žemaitijos ir Pamario krašto vaikų ir jaunimo dainų šventės Klaipėdoje meno vadovas ir vyr. dirigentas. 1990 ir 1991 m. vaikų ir jaunimo chorų festivalio „Dainuok, jaunoji Lietuva“ organizatorius, vienas iš Lietuvos chorų sąjungos organizatorių, 1989–1992 m. šios sąjungos prezidentas. Priklauso Lietuvos muzikos mokytojų asociacijai ir Lietuvos chorų sąjungai (prezidiumo narys) bei Klaipėdos chorinei bendrijai „Aukuras“ – tarybos narys. 1994 ir 1996 m. respublikinių „Dainų dainelės" konkursų meno vadovas ir žiuri pirmininkas. 1987 m. jam suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas, 1996 m. muzikos mokytojo eksperto kvalifikacijos kategorija, 1997 m. antroji vadybininko kategorija, 1997 m. jis apdovanotas Gedimino III laipsnio medaliu.
2008 m. Klaipėdos universitete apgynė socialinių mokslų (muzikos edukologija) disertaciją „Aukštesniųjų klasių moksleivių dorovinės kultūros ugdymas muzikine veikla“ (vad. Vanda Aramavičiūtė)
Romualdas Vasiliauskas

Biografija

1950–1960 m. mokėsi Skaudvilės vidurinėje mokykloje. 1966 m. baigė Vilniaus statybos meistrų dešimtininkų mokyklą. 1974 m. baigė Vilniaus statybos technikumą, įgijo techniko – statybininko specialybę. 1982 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgijo žemės ūkio ekonomisto – organizatoriaus specialybę. 1985 m. baigė Leningrado aukštąją partinę mokyklą.
1960 m. Skaudvilės Melioracijos statybos montavimo valdybos darbininkas. 1962 m. Skaudvilės rajono „Raudonosios žvaigždės" kolūkio klubo skaityklos vedėjas. Tais pačiais metais pašauktas į Tarybinę armiją, 1965 m. grįžo. 1966–1967 m. Telšių kilnojamosios mechanizuotos kolonos meistras. 1967–1973 m. Šilalės kilnojamosios mechanizuotos kolonos darbų vykdytojas. 1973–1974 m. Šilalės rajono kooperatyvo pirmininko pavaduotojas. 1974–1980 m. – Šilalės Darbų vykdytojo baro vyriausiasis inžinierius, DVB viršininkas. 1980–1983 m. Šilalės rajono Liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas – Plano komisijos pirmininkas. 1985 m. – LKP Šilalės rajono Žemės ūkio skyriaus vedėjas. 1985–1988 m. Skuodo rajono Liaudies kontrolės komiteto pirmininkas. 1988–1989 m.- LKP Kelmės rajono komiteto II-asis sekretorius. 1989–1994 m. Tauragės mėsos kombinato direktoriaus pavaduotojas ryšiams su užsieniu. 1994 m. įkūrė savo individualią įmonę, gavęs beveik 3,7 mln. Lt paramą iš Europos Sąjungos SAPARD fondo, pastatė šiuolaikinę mėsos perdirbimo gamyklą. Nuo 2006 m. liepos 27 d. d Telšių apskrities viršininkas.
Buvo TSKP narys, Naujosios Sąjungos (socialliberalai) narys, 2004 m. nuo liberalų demokratų partijos buvo iškeltas kandidatu į Lietuvos Respublikos Seimo narius daugiamandatėje rinkimų apygardoje. 2006 m. gegužės 14 d. steigiamojoje Lietuvos pilietinės demokratijos partijos konferencijoje išrinktas pirmininko pavaduotoju.
2000–2003 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys, finansų ir biudžeto komiteto pirmininkas, Šilalės rajono savivaldybės valdybos narys.
Apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medaliu.
Žmona Natalija – Palangos reabilitacinės ligoninės fizioterapijos gydytoja. Dukterys Saulė, Gabija.
Glandas

Glandas (krikšto vardas Richardas) – prūsų didžiūnas vitingas.

Biografija

Per 1260-1274 m. Didįjį prūsų sukilimą prieš Vokiečių ordiną sembų karo vadas. Glandas, kartu su sąjungininku Švainiu mūšyje buvo mirtinai sužeistas ieties. Po jų mirties sutrikę prūsai pasitraukę. Sembai buvo pirma kryžiuočiams pasidavusi prūsų gentis (1265 m.).
Saulius Narūnas

Biografija

1970 m. pradėjo lankyti Utenos 1-ąją vidurinę mokyklą. Nuo penktos klasės mokėsi 5-ojoje vidurinėje mokykloje, ją baigė 1981 m. 1986 m. baigė Kauno A. Sniečkaus politechnikos institutą ir įgijo tiksliosios mechanikos prietaisų specialybės inžinieriaus mechaniko kvalifikaciją.
1986 m. pagal paskyrimą Utenos laboratorinių elektros krosnių gamyklos vyresnysis inžinierius technologas, 1987 m. perkeltas į Kauno E. Ozarskio eksperimentinės automatizacijos priemonių gamyklą, inžinierius technologas. 1989 m. suteikta trečia inžinieriaus technologo kategorija. 1991 m. dirbo Valstybinės mechanizacijos kombinate. Nuo 1996 m. UAB „Feidė“ direktorius.
2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
Nuo 2007 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys.
Balbieriškio kaimo bendruomenės pirmininkas, šoka šokių kolektyve „Ringis“.
Sutuoktinė Dalia, vaikai Deividas, Aivaras, Dalius.
Eustachijus Erazmas Sanguška

Biografija

Senos ir turtingos Sanguškų giminės atstovas, vienintelis paskutinio Voluinės vaivados Jeronimo Jonušo Sanguškos (1743–1812) ir Sesilijos Uršulės Potockytės (1747–1772) sūnus. Mokėsi karinėje akademijoje Strasbūre, po to tarnavo Prancūzijos armijoje, į Lenkijos armiją priimtas rotmistru 1789 metais.
Rusijos-Lenkijos kare išsiskyrė Zelenco mūšyje ir tapo vienas iš pirmų 14-os pačio garbingiausio Lenkijos karinio ordino Virtuti Militari kavalierių. Po lenkų pralaimėjimo priimtas į Rusijos tarnybą tuo pačiu laipsniu – brigadininkas, komandavo Kinsburgo dragūnų pulkui.
1794 metais, Kosciuškos sukilimo metu, prisijungė prie sukilėlių, buvo sukilėlių armijos generolas-majoras. Po sukilimo pralaimėjimo vėl priėmė Rusijos pilietybę, gyveno savo didžiuose dvaruose Voluinėje.
1812 metais įstojo į Prancūzijos karinę tarnybą, brigados generolu, buvo imperatoriaus Napoleono I palydos sudėtyje kampanijos į Rusiją metu kaip vienas iš trijų lenkų generolų-adjutantų imperatoriaus, kartu su Juozapu Kosakovskiu ir Liudviku Pacu. Garbingo legiono ordino kavalierius. Rusijoje jo turtas buvo konfiskuotas. 
1813 metais Napoleonas padarė Sangušką divizijos generolu. Po pralaimėjimo trečią kartą išvažiavo į Rusiją, imperatoriaus Aleksandro I buvo atleista ir iki gyvenimo galo gyveno savo dvaruose, kuriuos jam grąžino atgal.

Šeima ir vaikai

Buvo vedęs Mariją Klementiną Čartioriską. 1815 metais parašė atsiminimus, kurių sudėtyje yra, 1812 metų Tėvynės karo aprašymai. Atsiminimai išleisti Krokuvoje 1876 metais.
Sūnūs: Romanas ir Vladislavas.
Klavesinas

Konstrukcija

Turi 1-3 manualus, pedalus, registrų perjungiklius. Klavesino stygos metalinės, nevienodo ilgio, nuo 0,18 iki 0,65 mm storio, ištemptos išilgai klavišų.  Paspaudus klavišą stygą užgauna prie svirtelės pritaisyta paukščio plunksna, odinis arba metalinis kabliukas, panašus į plektrą. Atleidus klavišą ant stygos nusileidžia svirtelės viršūnėje pritvirtintas veltinio gabalėlis, kuris nutildo stygą. Klavesino garsas skaidrus, aštrokas, skambesio stiprumas beveik nepriklauso nuo klavišo paspaudimo jėgos. Didžiausias diapazonas 4-5 oktavos. Modernizuotas klavesinas turi 88 klavišus.

Istorija

Klavesinas atsirado Vakarų Europoje iš psalteriumo. Seniausias išlikęs klavesino piešinys darytas 1440 m., seniausias aprašymas išlikęs nuo 1511 m. Plačiau vartotas iki XVIII a. pab., vėl išpopuliarėjo XX a. viduryje. Pirmieji klavesinai buvo sparno pavidalo, vėlesni panašūs į stačiakampį laisvąjį klavikordą. Apie XV a. nusistojo sparno forma. Didelius koncertinius klavesinus statydavo ant specialaus stovo arba jiems įtaisydavo medines kojas. Klavesinu buvo skambinama solo, kameriniuose ansambliuose, orkestre. Klavesino atmainos: klaviciteriumas, spinetas, virginalas.

Lietuvoje

Lietuvoje klavesinų atsirado XVII a. pradžioje Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kunigaikščių ir didikų rūmų ansambliuose, orkestruose buvo klavesino muzikantų ir mokytojų užsieniečių. Manoma, vienas pirmųjų klavesinus dirbo Kristijonas Donelaitis.
XX a. II pusėje klavesinas tapo dažnu senovės muzikos ansamblių instrumentu. Klavesino muzikos solo koncertų surengė Giedrė Lukšaitė-Mrazkova, gastraliuojantys atlikėjai. Su kameriniais ansambliais klavesinu skambino Julius Andrejevas, Virginija Skaistė Dabkutė, Vytautas Korys, Gediminas Kviklys, Balys Vaitkus. Kūrinių klavesinui sukūrė Valentinas Bagdonas, Osvaldas Balakauskas. Klavesinu skambinti nuo 1982 m. mokoma Lietuvos konservatorijoje, (1992-2004 Lietuvos muzikos akademija, nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija).
Rifo respublikos vėliava

Rifo respublikos vėliava – 1921–1926 m. egzistavusios nepriklausomos nepripažintos berberų valstybės Rifo respublikos simbolis.
Vėliava raudona, centre baltas kvadratas, kurio įstrižainė orientuota vertikaliai, kvadrate – žalias pusmėnulis kairėje, o tarp ragų – žalia šešiakampė žvaigždė.
Musulmonų vėliavose būdavo naudojamos ir šešiakampės žvaigždės, vadintos „Suleimano (Saliamono) antspaudais“. Tokia žvaigždė 1912–1956 m. buvo Ispanijos Maroko protektorato kalifo vėliavoje.