google/wiki40b huggingface dataset:
Pisanello

Antonijas Pizanas, pravarde Pizanelas (it. Pisanello, tikr. Antonio di Puccio Pisano, apie 1395–1455 m.) – italų XV a. dailininkas, medalių kūrėjas.

Biografija

Antonijas Pizanas gimė apie 1395 m., tikriausiai, Pizoje. Jo tėvas Puccio buvo pasiturintis tekstilinių audinių pirklys, motina Isabetta buvo kilusi iš Veronos. Pravarde Pizanelas („mažasis pizanietis“) dailininkas buvo pramintas, tikriausiai, dėl mažo stoto. Ankstyvąjį Pizanelo stilių paveikė dailininkas Stefano da Verona. Spėjama, kad Pizanelas galėjo būti jo mokiniu. Jo stilių įtakojo Veronos dailininkas Altichiero. Žinoma, kad vėliau Pizanelas dirbo kartu su Gentile da Fabriano, kaip mokinys, ties freskomis Dožų rūmuose Venecijoje 1415−1422 metais (neišlikusios). Po to persikėlė į Romą ir su Gentile da Fabriano dekoravo Šv. Jono Laterano katedrą. Baigė freskas joje po Gentile da Fabriano mirties 1431-32 m. (šie darbai neišlikę)
1422 m. Pizanelas įsigijo namą Veronoje. 1422 m. dokumentuotas dirbantis Gonzagų dvare Mantujoje. 1426 m. datuojamas pirmas išlikęs jo darbas − Brenzoni monumento dekoras San Fermo bažnyčioje Veronoje. Maždaug 1420-ųjų pabaigoje Pizanelas dirbo Milano hercogui Filippo Maria Visconti. Apie 1433-38 m. jis atliko freskas Sant’Anastasia bažnyčios Šv. Jurgio ir Trebizondo princesės koplyčioje (išlikusios). Tuo metu Pizanelas buvo tapęs žymiu dailininku Italijoje. Dirbo beveik visuose to meto Italijos kunigaikštysčių dvaruose. 1438 m. jis sukūrė pirmąjį savo medalį Feraros hercogo Niccolò III d’Este užsakymu, kuriuo turėjo įamžinti popiežiaus Eugenijaus IV-ojo ir Bizantijos imperatoriaus Jono VIII Paleologo atvykimą į Ferarą. Tradiciškai šis medalis laikomas pirmuoju reikšmingu renesanso epochos medaliu. Savo medaliams Pizanelas pavyzdžio sėmėsi iš antikinių medalių ir monetų, kuriuos tuo metu buvo madinga kolekcionuoti tarp to meto Italijos valdovų.
1441 m. pradėjęs valdyti Feraros hercogas Leonello d’Este užsakė Pizanelui sukurti 9 medalius ir Julijaus Cezario portretą (neišlikęs). 1444 m. Pizanelas sukūrė medalį Leonello d’Este vedybų proga. 1445 m. Pizanelas dar dirbo Riminyje, sukūrė medalį Sigismondo Pandolfo Malatesta vedybų proga. Apie 1447 m. datuojamos freskos karo ir kavalerijos tema, išlikusios ir atrastos tik 1968 m. Mantujos Valdovų rūmuose (Palazzo Ducale). 1449 m. Pizanelas dokumentuotas paskutinį kartą dirbantis Neapolio karaliui Alfonsui V Aragonui. Spėjama, kad Pizanelas mirė apie 1455 m. Jo tapybos darbų išliko tik keletas vienetų. Laimingų aplinkybių dėka didelis kiekis Pizanelo piešinių išliko vadinamajame Codex Vallardi rinkinyje, kurį 1856 m. įsigijo Luvras. Piešiniai reikšmingai atskleidžia, kaip dirbdavo ir ruošdavo eskizus to meto dailininkai. Pizanelo paukščių piešiniai vertinami atskirais kūriniais. Pizanelas vertinamas reikšmingiausiu renesanso medalistu. Viso išliko 36 jo sukurti medaliai. Tapyboje Pizanelas laikomas vienu pačių vėlyviausių italų gotikinio stiliaus atstovų.
Kazimieras Muckus

Biografija

1972 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1993 m. biologijos mokslų daktaras.
1972–1977 m. dirbo Z. Januškevičiaus širdies ir kraujagyslių sistemos fiziologijos ir patologijos mokslinio tyrimo institute, 1981–1987 m. – medicinos pramonės įmonėse. 1988–1991 m. dirbo Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) Kardiologijos institute, 1991–2004 m. – Biomedicininių tyrimų institute; 1991–1999 m. Širdies elektrofiziologijos laboratorijos vedėjas. 1977–1980 m. ir nuo 1993 m. Lietuvos kūno kultūros instituto (nuo 1999 m. Lietuvos kūno kultūros akademija) dėstytojas, 2002–2008 m. Sporto biomechanikos informatikos ir inžinerijos katedros vedėjas; nuo 1995 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinio tyrimo svarbiausios sritys – sinusinio mazgo elektrofiziologinės savybės, širdį veikiančių farmakologinių medžiagų poveikio mechanizmai, žmogaus judesių ir fizinių gebėjimų biomechanika. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių darbų, iš jų 5 mokomąsias priemones.
Paraiba

Geografija

Centrinę valstijos dalį užima iš prekambro uolienų sudaryti kalnai ir plokščiakalniai. Teišeiros kalnabūbryje yra aukščiausia Paraibos vieta – Žabrės kalnas (1197 m). Palei vandenyną driekiasi pakrantės žemuma. Klimatas tropinis, jūrinis, drėgnas. Borboremos plokščiakalnyje sausiau, metinis kritulių kiekis mažesnis nei 500 mm. Vidutinė metinė oro temperatūra 24-26 °C. Pagrindinės upės – Šiaurės Paraiba, Kurimatau, Mamanguapė, Piranjasas.
Augustavo Čenstakavos parapija

Literatūra

Jarosław Szlaszyński, Andrzej Makowski: Augustavas. Monografia historyczna. Augustavas: Urząd Miejski w Augustowie, 2007 m., ss. 188, 352–353, 521, 749–750. ISBN 978-83-925620-0-9.
Biurokratija

Biurokratija – valstybės administracijos organizavimo būdas, atsiradęs Vokietijoje XIX amžiaus pabaigoje.
Gintaras Gadliauskas

Biografija

1991 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, ekonomistas – organizatorius.
UAB „Arx-Baltica“ Šiaulių regiono pardavimų grupės direktorius. Nuo 2011 m. Joniškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas.
1995 m. Lietuvos centro sąjungos, 2004 m. Darbo partijos narys. 1997 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Nuo 2000 m. Joniškio sporto klubo „Siekis“ prezidentas. Sutuoktinė Edita, duktė Šarūnė.
Pasaulio rogučių sporto čempionatas

Pasaulio rogučių sporto čempionatas – Tarptautinė rogučių sporto federacijos organizuojamas geriausių pasaulio rogučių sporto atletų čempionatas, kuris vyksta kasmet, išskyrus olimpinius metus.
Geddy Lee

Ankstyvasis gyvenimas

Geddy Lee gimė 1953 liepos 29 dieną Vilouldeile, Toronte. Jo tikrasis vardas yra Gary Lee Weinrib, scenoje jis žinomas kaip Geddy, dėl to, kad jo mama tardavo jo varda su labai stipriu akcentu. Vėliau Geddy tapo jo pravarde vidurinėje mokykloje. Geddy tėvai buvo žydai emigrantai iš Lenkijos, kurie sugebėjo išgyventi nacių koncentracijos stovyklose per antrąjį pasaulinį karą. Lee susituokė su Nancy Young 1976 metais. Jie turi sūnų Julian ir dukterį Kyla Avril. Lee pradinę mokyklą lankė kartu su gerai žinomu komiku Rick Moranis (Brangioji, aš sumažinau vaikus).

Muzika

Didžiają dalį Lee darbo muzikoje praleido kartu su "Rush". Tačiau, Geddy neretai pasirodydavo kitų grupių albumuose kaip kviestinė žvaigždė. 1981 metais Geddy padėjo atliktį dainą "Take Off" McKenzie Brothers humoristiniam albumui "Great White North". Tais pačiais metais Geddy Lee prodiusavo debiutinį (bei vienintelį) Toronto New Wave grupės "Boys Brigade" albumą. 1985 metų albumui "We Are the World" skirtame pagelbėti Afrikai Geddy Lee buvo kviestinis vokalistas dainai "Tears Are Not Enough". Lee taip pat sudainavo Kanados himną prieš didžiulę auditoriją 1993 Visų Žvaigždžių rungtynėse. Geddy taip pat įrašė Kanados himno roko versiją, kuri buvo panaudota Tray Parker ir Matt Stone filme "South Park: Bigger, Longer and Uncut". "My Favourite Headache" buvo pirmasis Geddy Lee solinis albumas, jis jį įrašė 2000 metų lapkričio menėsį, nes "Rush" trumpam nebekūrė naujų dainų dėl tragedijų grupės būgnininko Neil Peart gyvenime.

Vokalas

Geddy Lee vokalas yra aukštas tenoras. Jo balsas dažnai lyginimas su Robert Plant.
Agvaskaljentesas

Istorija

Agvaskaljentesas įkurtas 1575 m. spalio 22 d. Valstijos sostine tapo 1835 m., kai atsiskyrė nuo Sakateko.
Šv. Jurgio Didžioji bazilika prieblandoje

Versijos Kardife ir Tokijuje

Vieną paveikslo „Šv. Jurgio Didžioji bazilika prieblandoje“ versiją 1912 m. Paryžiuje iš Klodo Monė paveikslų ekspozicijos įsigijo Velso filantropė ir meno kolekcionierė Gvendolina Elizabetė Deivis. Paveikslą ji perdavė Kardifo nacionaliniam muziejui, Velse, kuriame paveikslas eksponuojamas.
Dar viena paveikslo versija yra saugoma Tokijuje, Bridžstono menų muziejuje.

Aprašymas

Paveikslą „Šv. Jurgio Didžioji bazilika prieblandoje” Klodas Monė aliejumi drobėje tapė iš pietrytinės Venecijos pusės. Paveiksle Venecijos įlankos bažnytiniai pastatai atrodo mistiški, magiškai atsirandantys juos apsupančiame kraštovaizdyje. Jie atrodo lyg plūduriuojantys fone.
Paveikslo pastatų kontūrai švelnūs, išnykstantys. Iškylančios Šv. Jurgio Didžioji bazilika ir jos varpinė pavaizduotos paveikslo kampe. Dešinėje paveikslo pusėje vos matomi Švč. Marijos Sveikatos bazilikos kupolai ir Didysis kanalas.

Klodas Monė ir Šv. Jurgio Didžioji bazilika

Dailininkas minėtą baziliką nutapė esant šešiems skirtingiems apšvietimams. Kiekvieną vėlų lapkričio mėnesio vakarą, viešėdamas Venecijoje, dailininkas ir jo žmona išplaukdavo gondola pažiūrėti šios vietovės saulėlydžių, kurie unikalūs pasaulyje. Esant skirtingiems kiekvieno vakaro saulėlydžių atspalviams, dailininkas galėjo juos įsiminti ir nutapyti.

Kelionės apžvalga

Ko gero paveikslas tapytas žvelgiant nuo pakrantės (it. Riva degli Schiavoni), iš kurios minėta bazilika matyti centre. Klodas Monė buvo užsiminęs, jog tapė nuo pakrantės. Jam nepatiko turistų srautas ir jis nenorėjo atsidurti jų minioje. Taip pat jis rūpinosi, jog jo kūrybos lygmuo atitiktų kitų to paties profesionalaus lygmens dailininkų kūrinius, kaip Eduaro Manė ar Pjero Ogiusto Renuaro, dėl to tapant neturėjo būti aplinkinių trukdžių.
Šv. Jurgio Didžioji bazilika buvo mėgiamiausias Klodo Monė objektas, kaip ir tapytojo Viljamo Ternerio.

Paveikslų užbaigimas Prancūzijoje

Klodas Monė apie Veneciją atsiliepė kaip apie „per daug gražų miestą, jog būtų galima nutapyti“. Dėl to tapytojas grįžo iš Venecijos į savo namus su daugybe nebaigtų darbų. Jis dirbo su Venecijos paveikslais savo namuose Živerni kaime, paveikslai buvo užbaigti po jo žmonos Alisos mirties 1911 metais.

1912 m. paroda Paryžiuje

1912 m. Paryžiuje vykusios Klodo Monė Venecijos paveikslų ciklo parodos metu šie paveikslai buvo išgraibstyti. Ši paroda, pavadinta „Klodo Monė Venecija“, vyko Bernheim-Jeune galerijoje.

Populiarioje kultūroje

Paveikslas tapo žinomas po to, kai jis pasirodė amerikiečių prodiuserio Džono Maktirnano 1999 m. filme – detektyve „Tomo Krauno afera“. Filmo siužetas apie tai, kaip jo herojus multimilijonierius Tomas Kraunas planuoja Klodo Monė paveikslo „Šv. Jurgio Didžioji bazilika prieblandoje“ pagrobimą iš Niujorko Metropoliteno muziejaus. Iš tikro, šis muziejus niekada neturėjo minimo Klodo Monė paveikslo. Muziejus disponuoja kitu dailininko paveikslu – „Dožų rūmai, matomi iš Šv. Jurgio Didžiosios bazilikos“.
Biržų miškų urėdija

Biržų miškų urėdija − vienuoliktoji pagal užimamą miškų plotą iš 42 Lietuvos miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.
Biržų miškų urėdija buvo įsteigta po I pasaulinio karo. 1947 m. spalio 1 d. − įkurtas Biržų miškų ūkis, kurį sudarė 7 girininkijos.
Biržų miškų urėdijos teritorija yra Lietuvos vidurio žemumos šiaurinėje dalyje. Beveik visa urėdijos teritorija įeina į Nemunėlio upės baseiną. Didžiausias urėdijos miško masyvas − Biržų giria, jos plotas − 16 770 ha. Tai ypatingai unikali ir savita giria: čia įsteigti du (Spalviškių ir Latvelių) botaniniai draustiniai, inventorizuotos kertinės miško buveinės, saugoma 1863 m. sukilimo dalyvių mūšio vieta bei kapinės.
Bendras miškų urėdijos žemės plotas sudaro 60 357 ha. Valstybinės reikšmės miškai užima 31 022 ha. Biržų miškų urėdas − Romanas Gaudiešius.
Urėdijos valstybinius miškus administruoja 11 girininkijų.
Ažušilė

Istorija

Išlikę žinių, kad, pastačius Vidiškių dvarą, į Ažušilę buvo perkelti baudžiauninkai iš Bališkių ir Strigailiškio. Caro ir lenkų valdymo metais Ažušilė buvo vadinama lenkiškai Zaborce ir priklausė Švenčionių apskrities Daugėliškio valsčiui. Po Pirmojo pasaulinio karo čia buvo lietuviška mokykla, vėliau tapusi lenkiška. Lenkų okupacijos metais veikė „Ryto“ draugijos mokykla (1924-1932).
1940–1963 m. buvo Ažušilės apylinkės centras.

Žymūs žmonės

Ažušilėje gimė aktorius Jonas Juodagalvis (1918–1975).

Aplinkinės gyvenvietės

VIDIŠKĖS – 5 kmIGNALINA
Urbonas VIII

Biografija

M. Barberini gimė Florencijos pirklių šeimoje. Mokėsi Pizos universitete, kuriame 1589 m. gavo teisės daktaro laipsnį. 1601 m. paskirtas popiežiaus legatu Prancūzijoje. 1604 m. popiežius Klemensas VIII suteikė jam garbės – Nazareto arkivyskupo – titulą ir paskyrė nuncijumi Prancūzijoje. 1606 m. tapo kardinolu ir legatu Bolonijoje. 1623 m. rugpjūčio 6 d. susirinkusi konklava jį išrinko popiežiumi. Jo pontifikato metu Europoje vyko Trisdešimtmetis karas. Valdymo laikotarpiu Urbonas VIII rėmė jėzuitų misijas Pietų Amerikoje, Kinijoje ir Japonijoje, buvo kaltinamas Bažnyčioje itin išplitusiu nepotizmu, patvirtino Ignaco Lojolos kanonizavimą, taip pat kanonizavo kelis kitus asmenis. 1633 m. Urbonas VIII privertė Galilėjų atsisakyti heliocentrizmo pažiūrų. Urbonas VIII – paskutinis popiežius, 1641 m. pradėjęs vidinamąjį Castro karą ir jėga išplėtęs Popiežiaus valstybės teritoriją. Vatikane Urbonas VIII įsteigė arsenalą, o Tivoli mieste šalia Romos – ginklų fabriką. Popiežius taip pat buvo didelis menų rėmėjas. Valdant Urbonui VIII Popiežiaus valstybė įklimpo į dideles skolas.
Benediktas Henrikas Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Mykolas Tiškevičius Logoiskis II. Motina Marija Tiškevičiūtė.
Raudondvario dvaro šeimininkas. Rėmė Juozo Naujalio muzikos studijas Varšuvoje.
Keliautojas, fotografas, dalyvavo parodose, yra išlikę jo darbų.
Šlapimo organų akmenligė

Šlapimo organų akmenligė (lot. urolithiasis) - tai akmenų susidarymas šlapimo organuose (pvz., šlapimtakiuose), kai juose nusėda šlapimo sudėtinės medžiagos.
Akmenys susidaro iš susikristalizavusių šlapimo druskų. Akmenų gali išsiskirti iš kaulinės medžiagos esant pagreitėjusiam kaulų irimui. Akmenų susidarymą taip pat skatina padidėjęs kai kurių medžiagų (oksalatų, uratų ir kt.) išsiskyrimas į šlapimą, kai jų padaugėja kraujyje arba kai ilgiau esti koncentruotas šlapimas ir šlapimo takų infekcija, sutrikus šlapimo nutekėjimui.
Akmenys esti įvairaus dydžio ir lokalizuojasi inkstų geldelėse, šlapimtakiuose ir šlapimo pūslėje. Įstrigę šlapimtakyje akmenis sukelia inkstų dieglius.
Akmenys gali būti uratiniai, oksalatiniai, mišrūs ir kt. Jeigu akmuo nepasišalina (ar nepašalinamas), jis gali užkimšti šlapimtakį, plečiasi inkstų geldelės, taurelės ir vystosi vandenė (hidronefrozė). Geldelėje esantis akmenukas dirgina gleivinę. Iš pradžių vystosi pielonefritas, o jei akmuo nepašalinamas ir toliau dirgina gleivinę, gali išsivystyti vėžys (dažniausias tai būna iš nefrocitų besivystantis vėžys, dar vadinamas carcinoma clarocelulare).
Mirties nuo šlapimo organų akmenligės priežastis dažniausiai yra urosepsis arba hipertenzijos komplikacijos.
Lietuvos lenkų rinkimų akcija

Istorija

1994 metais Lietuvoje įsigaliojo visuomeninių organizacijų įstatymas, pagal kurį visuomeninė-politinė organizacija Lietuvos Lenkų Sąjunga (LLS) privalėjo reorganizuotis į visuomeninę organizaciją arba į politinę partiją. 
Kad būtų išlaikyta visuomeninė organizacija ir kartu būtų galimybė dalyvauti Lietuvos politiniame gyvenime, nuspręsta sukurti savo politinę partiją. 
Rugpjūčio 14 d. buvo sušauktas V-asis Ypatingasis LLS Suvažiavimas, kurio metu buvo priimtas sprendimas pertvarkyti LLS į visuomeninę organizaciją bei sukurti partiją pavadinimu LLS Rinkimų Akcija. 
Spalio 23 d., po Lietuvos Teisingumo Ministerijos raginimų pašalinti iš pavadinimo žodį „Sąjunga”, buvo įregistruota Lietuvos Lenkų Rinkimų Akcija.
1994 ir 1997 metų suvažiavimuose partijos pirmininku buvo išrinktas Jan Senkevič, o 1999 metais - Valdemar Tomaševski, pakartotinai išrenkamas pirmininku taip pat IV-ojo ir V-ojo LLRA suvažiavimų metu.
LLRA dalyvauja savivaldybių, Seimo bei Europos Parlamento rinkimuose. Šiuo metu LLRA priklauso 1212 narių.
Juozapas Marija Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Tiškevičių giminės trečiosios Užutrakio šakos. Tėvas Zdislovas Stanislovas Kostka Tiškevičius. Motina Teresė Drucka-Liubecka (lenk. Teresa Drucka-Lubecka; 1899–1997 m.). Broliai Andrius Marekas Tiškevičius, Artūras Kazimieras Tiškevičius ir Karolis Pranciškus Tiškevičius.
Gimė Užutrakio dvare, pakrikštytas – Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčioje. Augo Užutrakio dvare ir Vilniuje, kuriame lankė gimnaziją. 
Vilniaus kraštą 1939 m. okupavus Raudonajai armijai, su tėvais ir dėde Andriumi Tiškevičiumi atvyko į Kretingos dvarą, pas tėvo dėdę Aleksandrą Tiškevičių. 
1940 m. liepos mėn. enkavedistams Kretingos dvarą paėmus NKVD pasienio brigados poreikiams, Zdislovo Tiškevičiaus šeima grįžo į Vilnių, kuriame 1941 m. birželio 14  d. buvo suimta ir ištremta į Ust Pristanės rajoną, Altajaus kr. Tremtyje Juozapas Marija Tiškevičius neteko tėvo. Baigiantis Antrajam pasauliniam karui paleistas iš tremties su motina ir broliais per Persiją ir Egiptą persikėlė į JAV. Baigęs mokslus, tarnavo JAV karo laivyne, gyvena Vašingtone.

Valdos

Turėdamas Lietuvos pilietybę, grafas Juozapas Tiškevičius siekė susigrąžinti jo tėvui Zdislovui Tiškevičiui iki 1940 m. nacionalizacijos priklausiusią Užutrakio dvaro sodybos dalį. 
Paveldėto turto susigrąžinimą apsunkino tai, kad Lietuvos Respublikos Vyriausybė 1992 m. balandžio 7 d. nutarimu Nr. 256 Užutrakio dvaro sodybą įtraukė į neprivatizuojamų buvusių dvarų sodybų – istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, o grafas pretenzijas į savo dalį pareiškė pasibaigus įstatymu nustatytam terminui pirminiam prašymui paduoti. 
2007 m. gegužės 22 d. Kultūros ministerijos sprendimu J. Tiškevičiui buvo atkurtos nuosavybės teisės į dalį Užutrakio dvaro sodybos pastatų, tačiau valstybė nusprendė jų negražinti natūra, o išmokėti kompensaciją. J. Tiškevičius skundą dėl nepagrįsto valstybės išperkamo turto statuso suteikimo Užutrakio dvaro pastatams Vilniaus apygardos administracinis teismas 2007 m. spalio 19 d. atmetė. 
Grafui pavyko atgauti 6,9 ha žemės, taip pat jam pripažinta teisė į 70 ha vandens telkinių.
Krūtinė

Krūtinė (lot. pectus) - viršutinė žmogaus ir daugumos stuburinių gyvūnų liemens dalis.
Krūtinę iš viršaus riboja kaklas ir raktikauliai, o iš apačios - diafragma, apatiniai šonkauliai, pilvas. Krūtinės ląsta ir krūtinės raumenys (tarpšonkauliniai, skersinis krūtinės, pošonkauliniai, diafragma) dalyvauja kvėpavime, o galūniniai krūtinės raumenys (dengia krūtinės ląstą iš priekio ir šonų, prasideda ties šonkauliais ir baigiasi prie pečių lanko kaulų ir žastikaulio) judina žastą, mentę, raktikaulį, kelia šonkaulius.
Guobinė gijalekta

Biologija

Auga ant labai senų plačialapių medžių kamienų. Neaptinkama ant jaunų ir vidutinio amžiaus medžių. Kerpei būdingas žiauberiškas, labai plonas, žalsvai pilkšvas ar balsvas, ištisinės plėvelės pavidalo, rečiau – smulkiai karpotas ar kiek miltiškas gniužulas. Vaisiakūniai – gausūs, giliai įdubusio dubenėlio formos, 0,5–1,6 mm skersmens apoteciai, kurių vidurys rudas, o krašteliai stori, dažniausiai sutrūkinėję, paprastai padengti balta apnaša.
Guobinė gijalekta panaši su išoriškai panašiomis Lecanora genties rūšimis, nuo kurių skiriasi savo anatomine sandara ir ypač aukšliasporėmis. Nuo kitų gijalektų (Gyalecta) genties rūšių skiriasi kitokiomis aukšliasporėmis.

Paplitimas

Guobinė gijalekta paplitusi Europoje, nuo borealinės iki vidutinių platumų zonos. Reta ir sparčiai nykstanti rūšis visame areale.
Lietuvoje žinomos 2 radavietės vakarinėje ir šiaurinėje dalyje. Viena iš populiacijų Biržų girioje yra labai negausi – rastas vienas medis su keliais kerpių gniužulais.

Grėsmės ir apsauga

Rūšies išlikimui pavojų kelia miškų kirtimas, džiūstančių ir nudžiūvusių šakų šalinimas, senų miško plotų išskaidymas.
Šiaulių rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Šiaulių rajono savivaldybės taryba – Šiaulių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.

Veikla

Pirmasis posėdis įvyko 2007 m. balandžio 6 d. Meru išrinktas Raimundas Jakutis, mero pavaduotojais Antanas Sekreckis ir Ingrida Venciuvienė. Administracijos direktoriumi paskirtas Antanas Šliautaris, jo pavaduotoju Gintautas Domarkas. 2008 m. balandžio 9 d. Šiaulių rajono savivaldybės meru išrinktas Algimantas Gaubas, jo pavaduotojais – Ingrida Venciuvienė ir Jonas Novogreckis, administracijos direktoriumi paskirtas Stasys Lembutis, jo pavaduotoju liko Gintautas Domarkas.
Vadavietė

Vadavietė – vieta, iš kurios karinio vieneto vadas valdo savo vienetą, vadovauja jo veiksmams. Vadavietėje būna vadas, štabas ar pagrindinė jo dalis, valdymo būrio ar panašaus padalinio kariai. Vadavietė aprūpinta žemėlapiais, ryšių (šiais laikais – ir informacine telekomunikacijų) įranga.
Be pagrindinės vadavietės neretai dar būna atsarginės vadavietės; taip pat priešakinės (prie pat fronto linijos), judriosios (įrengiamos valdymo mašinose), pagalbinės (įrengiamos, kai valdymas iš pagrindinės vadavietės neįmanomas ar nepatikimas), stebėjimo. Vykstant manevriniam karui vadavietės dažniausiai būna laikinos. Kuo stambesnio karinio vieneto vadavietė, tuo ji labiau kapitalinė. Iš anksto parengtose pozicijose (pvz., įtvirtintuose rajonuose) vadavietės paprastai būna taip pat įrengiamos iš anksto. Itin kapitaliai įrengiamos visų ginkluotųjų pajėgų ir jų rūšių (sausumos kariuomenės, laivyno ir kt.) pagrindinės ir atsarginės vadavietės. Stambiose valstybėse jos įrengiamos taip, kad atlaikytų ir branduolinio ginklo smūgius.
Nuotolis nuo vadavietės iki valdomų dalinių ir padalinių priklauso nuo štabo lygio (armijos, korpuso, divizijos, brigados, pulko ar smulkesnis štabas), situacijos, atliekamų užduočių. Svarbus ne tik ryšys su pavaldžiais daliniais, bet ir su aukštesniais štabais, kaimyniniais daliniais.
Vadavietė įrengiama taip, kad vado ir štabo darbas būtų kuo patogesnis ir kad ji būtų kiek įmanoma apsaugota nuo galimo artilerijos ar raketų apšaudymo, antskrydžio, komandosų ar panašių priešo dalinių užpuolimo. Neretai vadavietė yra įtvirtinimų rūšis – ji įrengiama bunkeryje, požeminiuose statiniuose, žeminėse ir pan., užmaskuojama.
Nedideli daliniai (pvz., batalionas) paprastai turi pagrindinę ir atsarginę vadavietes. Jei iš jų vadovauti nebegalima, vadavietė gali būti perkelta į žemesnio dalinio vadavietę (pvz., į vienos iš kuopų), kol vėl neįrengiama atskira bataliono vadavietė.
Nedidelių dalinių ar padalinių vadavietės gali būti įrengiamos transporto priemonėse. Pvz., kuopos ar baterijos vadavietė gali būti štabo šarvuotyje. Tokios štabo mašinos paprastai turi papildomą ryšių įrangą, stalus žemėlapiams ir kt.
Guardium

Charakteristikos

Padidinto pravažumo keturratis „Guardium“ apsaugotas lengvais šarvais, yra vidutinio dydžio karinis automobilis – 2,95 m ilgio, 1,8 m pločio ir 2,2 m aukščio, sveriantis 1,4 t. Gali pervežti 300 kg svorio krovinį. Turi keturtaktį dyzelinį variklį Lombardini, išvystantį greitį iki 80 km/h. Gali būti komplektuojamas su termovizine ir vaizdo kameromis, jautriu mikrofonu, garsiakalbiu, vaizdo ir priešo ugnies jutikliais, gynybine ginkluote ir neletalinio poveikio priemonėmis. Įranga skirta pastebėti sienos pažeidėjus tamsoje, atremti netikėtas atakas, tačiau pirminė paskirtis yra žvalgyba, autokolonų lydėjimas ir apsauga. Mašinai išsukus iš nustatyto maršruto, kamerų pagalba ji gali judėti bet kokiame reljefe ir nepriklausomai nuo oro, sunkumų nesudaro ir miestų teritorijos. Patruliuodama ji gali sekti iš anksto nustatytu kursu ar būti valdoma nuotoliniu būdu iš komandinio centro, esančio toli nuo karo veiksmų zonos.