google/wiki40b huggingface dataset:
Henry Domercant

Krepšinio rinktinė

Henris Domerkantas žaidė Bosnijos ir Hercegovinos komandoje per 2005 metų Europos čempionatą. Jis turi Bosnijos ir Hercegovinos pasą. Jo komanda nelaimėjo nei vienose rungtynėse, ir turnyre užėmė penkioliktą vietą. Domerkantas per 32 minutes vidutiniškai pelnė 11 taškų, atkovojo 5 kamuolius ir rezultatyviai perdavė 1 kamuolį.
Henry Domercant į Bosnijos rinktinę grįžo 2011 m. Europos čempionate, kuris vyko Lietuvoje. Jo rinktinė Alytuje iškovojo dvi pergales (prieš Kroatiją ir Juodkalniją) ir liko per plauką nuo antrojo etapo varžybų Vilniuje. Natūralizuotas amerikietis pelnydavo po 13 taškų, atkovodavo 3.5 kamuolio ir vidutiniškai atiduodavo po 2 rezultatyvius perdavimus. Šiuo metu krepšininkas sėkmingai rungtyniauja Kazanės "Unics" klube. Būtent čia jis pasiekė savo karjeros rekordą (2011-10-19 mače su Sienos "Montepaschi" surinko 35 naudingumo balus). 2012 m. pripažintas naudingiausio Eurolygos sausio mėnesio žaidėju. Aikštelėje vidutiniškai praleisdavo po 35 minutes, rinkdavo 18,5 taško, atkovodavo po 4 kamuolius, atlikdavo 2,5 rezultatyvaus perdavimo ir perimdavo 1,5 kamuolio.
Kumečiai (Kalvarija)

Žymūs žmonės

Kaime gimė tarpukario agronomas ir ekonomistas Jonas Pranas Aleksa (1879–1955).
Humanitarinių mokslų fakulteto raštai

Humanitarinių mokslų fakulteto raštai – Vytauto Didžiojo (iki 1930 m. Lietuvos) universiteto tęstinis mokslo darbų leidinys, ėjęs 1925–1939 m.

Istorija

Paskelbta filosofijos (Vosyliaus Sezemano, Izidoriaus Tamošaičio), folkloristikos (Balio Sruogos), kalbotyros (Alfredo Seno), psichologijos (Jono Vabalo-Gudaičio), istorijos (Augustino Janulaičio) ir literatūrologijos darbų. Nuo trečiojo tomo kiekvieną tomą (arba jo sąsiuvinį) sudarė vieno autoriaus studija. Išėjo 22 tomai.
Redaktorius Vincas Krėvė-Mickevičius.
Nazranė

Istorija

Nazranė įkurta XVIII a. 1967 m. gavo miesto teises.

Pavadinimo kilmė

Vardas kildinamas nuo legendinio įkūrėjo Niasaro (rus. Нясар). 1944–1957 m. buvo pervadinta Kosta Chetagurovu (rus. Коста-Хетагурово) osetinų poeto K. Chetagurovo (1859–1906) garbei.
Geltonžiedė plukė

Literatūra

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 46 psl.
Portsmutas

Istorija

Miestas įkurtas XII a. pabaigoje.
Alfonsas Butkevičius

Biografija

1988 m. baigė prekybos ekonomiką Gomelio kooperacijos institute.
UAB „Pakruojo remontas“ darbų vadovas.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys, 2010 m. Pakruojo skyriaus pirmininkas.
2007–2011 m. ir 2011 m. (atsistatydino) Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos šaškių kompozicijos mėgėjų sąjungos revizinės komisijos pirmininkas. Sutuoktinė Kristina, duktė Rita.
Šalteniai (Molėtai)

Istorija

1656 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje.
Petro I karinis statutas

Petro I karinis statutas (rus. Воинский устав Петра I) – 1716 m. kovo 30 d. priimtas carinės Rusijos karinis statutas, Rusijos teisės paminklas, pirmoji moderni Rusijos teisės kodifikacija. Patvirtino Petras I Dancige. Vienas iš pamatinių teisės aktų, pagrindusių Petro I vykdytą Rusijos Imperijos teisės reformą. Pirmasis teisės norminis aktas, kuriame pabrėžti ne doroviniai, religiniai baudžiamųjų veikų aspektai, bet prieštaravimas valstybės valiai.

Turinys

Statuto normomis kriminalizuotos naujos veikos, įvestos papildomos bausmės (penalizacija), sugriežtinta baudžiamoji atsakomybė, įvesta formalinės įrodymų galios principas, nustatant būtinų įrodymui aplinkybių sąrašą bei pagrindžiant jų įrodomąją galią. Pirmą kartą teisėje įvesta bausmė visiškai apribojant asmens teises (katorga iki gyvos galvos)
Petro I karinis statutas nustatė karinės tarnybos tvarką, tarnautojų tarpusavio santykių taisykles, teismo sistemą, įtvirtino karines baudžiamąsias normas, karinių laipsnių sistemą, reguliavo kitus klausimus.
1716 m. balandžio 10 d. caro įsakymu statutas pradėjo galioti visoje teismų sistemoje kaip pagrindinis dokumentas, sprendžiant bendrosios kompetencijos bylas. Taikytas greta su kitais statutais, teisynais, kurių teisinė gali išliko.

Teisės šaltiniai, istorija

Petro I karinis statutas buvo savotiška teisės kompiliacija. Šaltiniais pasitarnavo Švedijos kariniai artikulai (statutai), Vokietijos, Nyderlandų, Danijos ir Prancūzijos teisė. Pirmasis karinio statuto projektas buvo sudarytas vokiečių kalba, vėliau išverstas į rusų bei pateiktas taisyti kabineto sekretoriui Makarovui bei asmeniškai pačiam carui Petrui I. Vėliau Statutą patvirtino Senatas.
Jautrioji mimoza

Augalų morfologija

Žolinis iki 30-60 cm užaugantis augalas.
Šilinė (Jurbarkas)

Istorija

Šilinės smuklė anksčiau priklausė Kliučiko dvarui.

Aplinkinės gyvenvietės

Skirsnemunė - 3 km
Pilis I – 2 km
Danguolė Tamulytė

Biografija

1974 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, ekonomistė organizatorė. Klaipėdos apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos Neringos poskyrio vedėja.
Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių), nuo 2002 m. Naujosios sąjungos Neringos skyriaus narė.
2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Neringos savivaldybės tarybos narė.
Sūnus Bartas.
Keturtaškė klitra

Mityba

Vabalai 7–11,5 mm dydžio, minta įvairių augalų lapais: paprastosios šunažolės (Dactylis glomerata), didžialapio šakio (Pteridium aquilinum), gudobelės (Crataegus), dygiosios slyvos (Prunus spinosa), gluosnio (Salix), beržo (Betula), ąžuolo (Quercus). Padaroma žala nėra didelė.
Dangaus jautis

Dangaus jautis – mitinė būtybė Mesopotamijos mitologijoje. Apie šį jautį pasakojama tiek šumerų poemoje „Gilgamešas ir dangaus jautis“, tiek babiloniečių Gilgamešo epe (šeštojoje lentelėje).
Pasakojama, kad deivė Ištarė (Inana) iš tėvo Anu pareikalavusi dangaus jaučio, norėdama sugriauti Uruko miestą. Deivė užsirūstinusi, kuomet Gilgamešas neatsakęs į jos meilinimąsi. Dangaus jautis pasižymėjęs didžiule griaunamąja jėga ir sukėlęs plataus masto nuniokojimą. Galiausiai didvyris Gilgamešas, padedamas Enkidu, jautį užmušęs. Anot Gilgamešo epo, Gilgamešas pristatęs aliejaus sklidinus jaučio ragus „asmeniniam dievui Lugalbandai patepti“.
Dangaus jautis atitinka Tauro žvaigždyną. Pasakojimas apie tai, kaip Enkidu sviedė į Ištarę jaučio šlaunį, interpretuojamas kaip bandymas paaiškinti, kodėl žvaigždyno kontūre nėra įžvelgiamas jaučio pasturgalis.
Kai kurie tyrinėtojai dangaus jautį tapatina su Ereškigalės vyru Gugalana, minimu pasakojime „Inanos nužengimas į požemio pasaulį“.
Šautuvas

Karinis šautuvas

Šautuvas graižtviniu vamzdžiu, kurio kalibras 4,5 mm–14,7 mm. Paprastai masė būna vidutiniškai apie 3–4,5 kg, bendras ginklo ilgis be durtuvo 95–125 cm. Neautomatinio šautuvo dėtuvėje telpa 1–10 ar daugiau šoviniai, pusiau automatinio – nuo 3 ir daugiau, o automatinio – iki 200 šovinių.
Kulkos pradinis greitis 4700–1 300 km/h, šaudymo tolis iki 2 000 m. Šautuvo su taikikliu taiklioji ugnis 400–800 m, o su optiniu taikikliu – iki 1 300 m.

Medžioklinis šautuvas

Medžiokliniai šautuvai turi vieną arba du (rečiau tris) vamzdžius. Vamzdis būna begraižtvis, graižtvinis arba mišrus. Graižtvinio (kulkinio) šautuvo konstrukcija mažai skiriasi nuo karinio šautuvo. Kalibras būna nuo 4 mm–12,7 mm ir daugiau, lygiavamzdžio – 12, 16, 20, 28, 31 (vamzdžio skersmuo atitinkamai 18,4, 16,8, 15,8 mm). Lygiavamzdis medžioklinis šautuvas skirtas šaudyti šratais, karteče, švininėmis kulkomis.
Lygiavamzdžiai šautuvai naudojami ir sporte (pvz., šaudymas į skriejančius taikinius)

Sportinis šautuvas

Sportiniai šautuvai būna negraižtviniai ir graižtviniai, neautomatiniai ir pusiau automatiniai. Kalibras mažas (iki 6,5 mm) ir vidutinis (6,5–8 mm). Naudojami šaudymo sporte, biatlone.

Istorija

Pirmieji (XV a. pr.) šautuvai buvo dagtiniai (arkebuza, muškieta). Amžiaus pabaigoje išrasti su titnaginiu skiltuvu, o XIX a. išrasti užtaisomi šoviniu (berdanas).
Išradus graižtvinius šautuvų vamzdžius lygiavamzdžius šautuvus imta keisti į graižtvinius. Antrojo pasaulinio karo metu imta naudoti automatinius šautuvus (pvz., SVT-38 ir SVT-40) ir automatus.

Lietuvoje

1918–1940 m. Lietuvos kariuomenė buvo ginkluota vokiškais 7,92 mm gewehr 98. modelio šautuvais.
Dabartinė Lietuvos kariuomenė naudoja Vokietijos gamybos G36 5,56 x 45 mm kalibro, Ak 4 automatinius šautuvus, taip pat JAV gamybos senesnio modelio M16 ir M14 7,62x51 mm kalibro šautuvus.
Išspaudų brendis

Išspaudų brendžiai (angl. pomace brandy) – stiprių alkoholinių gėrimų, gaunamų distiliuojant išspaudų vyną, klasė.
Žinomi išspaudų brendžiai – kroatų, juodkalniečių ir serbų lozovača (loza), kipriečių zivania, pranc. marc, gruzinų čača, vok. Tresterbrand, gr. tsipouro, italų grappa, portugalų aguardente, isp. orujo.
Iš išspaudų pirmiausia gaminamas išspaudų vynas, kuris yra tik tarpinis produktas. Jis gaminamas iš išspaudų, kurios gali būti raugintos, paraugintos ir neraugintos. Gaminant raudoną vyną išspaudos paliekamos mirkti rūgstančios vynuogių sultyse. Paraugintos išspaudos gaunamos gaminant rausvus vynus – išspaudos išimamos vynui nebaigus rūgti. Neraugintos išspaudos gaunamos spaudžiant vynuogių sultis baltų vynų gamybai.
Busogos karalystė

Istorija

Busoga kaip atskiras kultūrinis regionas, turintis tapatybę, egzistuoja nuo XV a. pabaigos. Jo įkūrimo legenda siejama su princu Mukama Namutukula iš karališkosios Bunjoro karalystės Babito dinastijos. Jis atkeliavo Kiogos ežeru iš šiaurės. Jis išmokė vietos gyventojus metalo lydimo paslapčių. Jo penki sūnūs tapo atskirų krašto sričių valdytojais ir įkūrė čia savo dinastijas. Šių sūnų vardai tapo valdovų titulais. Mažose karalystėse (ssaza) buvo puoselėjama Bunjoro stiliaus valdymo sistema ir tradicijos.
Skirtingai nei gretima Buganda, Busoga iki pat XIX a. pabaigos nemėgino susivienyti, nors ir egzistavo tam tikra regioninė tapatybė, kuri nulėmė basogų etninės grupės atsiradimą. Tik valdant britams, atskirų ssaza vadai buvo įtikinti sukurti federaciją su bendru susirinkimu, lukiiko. Britai paskyrė bagandų kilmės lukiiko pirmininką. Kadangi vidiniai nesutarimai buvo stiprūs, britai ėmė ruošti kelis vietinius vadus visos federacijos valdymui.
1939 m. britai paskyrė Bulamogio karalystės monarchą Ezekiel Tenywa Wako visos federacijos valdovu ir taip pradėjo Busogos karalystės istoriją. Karaliaus titulas buvo Isebantu Kyabazinga, o karalienės – Inhebantu. Tai yra renkamas monarchas, kurį rinkti turi penki karališkojo kraujo atstovai iš penkių šalies provincijų.
Po nepriklausomybės Ugandos vyriausybė Busogos monarchiją panaikino 1967 m., kartu su Bugandos, Toro, Ankolės ir kitomis monarchijoms, bet 1993 m. karalystė vėl buvo atkurta. Dabar Busoga yra viena iš Ugandos sudedamųjų karalysčių, turinti administracinį subregiono statusą. 2007 m. birželį Busogos karalystę sudarė 7 rajonai – Kamulio, Igangos, Bugirio, Majugės, Džindžos, Kaliro ir Busikio (Namutumbos). Vėliau išskirti dar 3 rajonai: Luukos, Namajingo ir Bujendės. Rajonus valdo renkamos tarybos, municipalitetus valdo renkami merai.
2008 m. mirus Isebantu Kyabazinga Henry Wako Muloki, monarcho skyrimo tvarka pasirodė besanti ydinga. Po metus trukusio tarpuvaldžio buvo išrinkti du atskiri monarchai.
Sunkusis metalas

Biologinė reikšmė ir poveikis

Gyviesiems organizmams reikalingi labai maži kiekiai kai kurių sunkiųjų metalų: kobalto, vario, mangano, molibdeno, vanadžio, stroncio ir cinko. Gaunami per dideli šių metalų kiekiai žalingi tiek gyviesiems oranizmams, tiek augalams.
Kiti sunkieji metalai – gyvsidabris, švinas ir kadmis – neturi žinomo gyvybiškai svarbaus ar biologiškai naudingo poveikio organizmams, o petenkantys ir besikaupiantys žinduolių organizmuose gali sukelti sunkių ligų: šių metalų +2 krūvio katijonai lengvai prisijungia prie sieros atomų organizmo fermentuose, taip sutrikdydami normalų funkcionavimą.

Sunkiųjų metalų kiekis Lietuvos dirvožemyje

Lietuvai būdingas toleruotinas sunkiųjų metalų kiekis dirvožemyje – jų koncentracijos paprastai neviršija dirvožemio DLK (didžiausia leidžiama koncentracija). Sunkiųjų metalų kiekiai gilesniuose dirvožemio sluoksniuose, t. y. 20–40, 40–60 cm gylyje, mažai skiriasi nuo jų kiekio paviršiniame dirvožemio sluoksnyje.
Sofija Tyzenhauzaitė de Šuazel-Gufjė

Biografija

Gimė prie Lydos, Žaludko dvare (dab. Baltarusijoje) Ignoto Tyzenhauzo (1760–1822 m.) ir Marijos Pšezdzieckytės šeimoje.
Tėvai išsiskyrė, kai Sofija buvo dar maža ir ji augo generolo [[Morikoniai}Juozapo Morikonio]] ir jo žmonos Konstancijos Šadurskytės šeimoje, Kairėnų dvare, netoli Vilniaus. Čia Sofija gavo tinkamą išsilavinimą, namų mokytojai mokė bendrojo lavinimo dalykų, muzikos. Piešimo mokytojas buvo būsimasis VU profesorius Jonas Rustemas. Namuose buvo kalbama prancūzų kalba, kuri jai buvo gimtoji.
1812 m. pavasarį Sofija Taujėnų dvare susipažino, o vėliau ir susibičiuliavo su Rusijos imperatoriumi Aleksandru I. Ši bičiulystė truko iki Aleksandro I mirties. Tais pačiais metais prancūzų kariuomenei užėmus Vilnių, Sofija susipažino su Napoleonu, kuris buvo ir pirmasis jos kūrybos vertintojas. 
Vėliau gyveno tėvo statytame Rokiškio dvare, kur 1818 m. vasario 3 d. Rokiškio Šv. Mato bažnyčioje ištekėjo už Platelių dvaro savininko grafo Antuanas Lui Oktavijaus de Šuazel-Gufjė (pranc. Antoine Louis Octave de Choiseul-Gouffier). 
Užaugino vieną sūnų Aleksandrą (pranc. Alexandre Ladislas Ignace Octave), kurio krikšto tėvas buvo pats Rusijos imperatorius Aleksandras. Po vyro mirties Sofija su sūnumi apsigyveno Platelių dvare ir kurį laiką jį valdė. XIX a. pr. dvaro rūmus Sofija naujai rekonstravo, ant senų pamatų pastatė naujus. 
Sofija pažinojo Aleksandrą Diumą, susirašinėjo su Alfredu de Miuse, bei daugeliu kitų iškilių ano meto Europos menininkų. 
Mirė 1878 m. gegužės 28 d. m. Nicoje (Prancūzija). Palaidota Paryžiuje, šeimos kapavietėje.
Viktorija Daniliauskaitė

Viktorija Daniliauskaitė (g. 1951 m. balandžio 23 d. Jakutske) – Lietuvos grafikė.

Biografija

Tėvas Antanas Daniliauskas, motina Julija Daniliauskienė. 1974 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1983 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Kūryba

Sukūrė piešinių, miniatiūrų, ekslibrisų (linoraižiniai), ciklai: „Kelionė“ (1983 m.), „Keliaujančių ežerų krašte“ (1986 m.), „Žemė“ (1987 m.), „Baltai“ (1992 m.), „Požeminių upių tėkmė“ (1995 m.), „Akių kalbėjimas“ (2001 m.), „Langai“ (2002 m.).
Kūriniai metaforiški, santūriai dekoruoti, lakoniškų suabstraktintų raiškos priemonių, juose vyrauja religiniai, lietuvių mitologijos, tautodailės motyvai.
Literatūra ir menas

Literatūra ir menas – Lietuvos rašytojų sąjungos savaitraštis, nuo 1946 m. liepos 21 d. einantis Vilniuje.

Istorija

Pradėtas leisti vietoj laikraščio „Tarybų Lietuva“ mėnesinio priedo „Literatūra ir menas“, ėjusio 1942–1944 m. Maskvoje (nr. 1–2 pavadinimu „Menas ir literatūra“) ir 1944–1945 m. Kaune. 1946–1954 m. leido LTSR tarybinių rašytojų sąjunga ir Meno reikalų valdyba, 1954–1963 m. – Lietuvos tarybinių rašytojų sąjunga, 1963–1968 m. – LTSR rašytojų sąjunga, 1968–1982 m. – LTSR kūrybinės sąjungos, 1982–1989 m. – LTSR kultūros ministerija ir Rašytojų sąjunga, nuo 1989 m. – Lietuvos rašytojų sąjunga.
Skelbiami straipsniai apie kultūros gyvenimo įvykius, literatūrą, muziką, vaizduojamuosius menus, teatrą, kiną, architektūrą, kultūros paveldą, t. p. originaliosios ir verstinės grožinės literatūros kūriniai.
Iki 2018 m. leistas kartą per savaitę, o nuo 2018 m. – kas dvi savaites.
Ventos-Dubysos perkaso pušys

Ventos-Dubysos perkaso pušys – savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas Šiaulių rajone, Bubiuose, šalia kelių  A12  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas  ir  215  Bubiai–Ramučiai  sankirtos (apie 300 m į šiaurės vakarų pusę). Medžių grupė auga miške, esančiame Kurtuvėnų girininkijos (42 kv., 20 skl.) teritorijoje, šalia Ventos–Dubysos kanalo. Pakeliui veda informacinės rodyklės. Perkaso pušys pasiekiamos iš Gegužinių aikštelės perėjus kanalą ir Dubysą jungiantį upelį. Šalia pasodinta Grafo D. Zubovo ąžuolų alėja.
Perkaso pušys paskelbtos saugomomis Šiaulių rajono savivaldybės tarybos 2004 m. balandžio 29 d. sprendimu Nr. T-75.
Perkaso pušys – tai šimtamečių medžių grupė, apie 200 m ilgio ir iki 40 m pločio juostoje auganti ant Ventos-Dubysos kanalo perkaso pylimo, supilto apie 1830 m. Spėjama, kad perkaso pušims – apie 170 metų, nes jos galėjo pradėti želti sužlugus kanalo statybai. Tarp pušų kartu auga ąžuolai, beržai, pavienės eglės, klevai, ievos, lazdynai, daug sauskrūmių. Teritorijoje yra nuvirtusių medžių, prižėlę labai daug krūmų.
Tarp grupės medžių išsiskiria seniausia pušis. Medis kiek pasviręs į pietų pusę, apie 10 m aukštyje lyg puokštė šakojasi į aštuonis kamienus. Jos apatinės šakos nudžiūvę, laja susiformavusi viršūnėje. Pušis auga perkaso pylimo papėdėje, apie 20 m nuo kanalo.
Objektas vertingas kultūriniu ir gamtiniu požiūriu. Yra prie pat Ventos -Dubysos kanalo ir Dubysos upės santakos (buvusio „Žiemos uosto“), Bubių gegužinių aikštės vietos. Perkaso pylimą gegužinių organizatoriai naudodavo kaip natūralią sceną koncertams bei vaidinimams. Gerai išlikęs pats pylimas, ant kurio auga galingos pušys. Pylimo šaituose yra barsukų urvų kolonija – rasti gyvenami 4 urvai. Miško dalis, kurioje auga perkaso pušys, yra kertinė miško buveinė.
Undinė Radzevičiūtė

Undinė Radzevičiūtė (g. 1967 m. birželio 16 d.) – Lietuvos rašytoja, prozininkė.

Biografija

Baigė meno istorijos, teorijos ir kritikos studijas Vilniaus dailės akademijoje. Doktorantūros studijos liko nebaigtos. Dešimtį metų dirbo tarptautinių reklamos agentūrų – „Saatchi&Saatchi“ (Vilnius), „Leo Burnett Vilnius“ ir kt. – kūrybos direktore. U. Radzevičiūtės kūriniai versti į anglų, vokiečių, italų, vengrų, estų, latvių, rusų kalbas.
Lietuvos rašytojų sąjungos narė – nuo 2010 m.
Pharrajimos

Pharrajimos Lietuvoje

Vytautas Toleikis ištyrė romų genocidą Tarptautinei komisijai nacių ir sovietinio režimo nusikaltimams Lietuvoje įvertinti.  Okupacijos metu žuvo maždaug 500 romų kilmės asmenų, t. y. maždaug kas trečias Lietuvos romas.   Nacių okupacijos laikais mėginta romus priskirti prie nenaudingų žmonių ir juos atskirti nuo visuomenės.  Pirmosiomis karo savaitėmis Vokietijos pasienio miesteliuose buvo sušaudytų romų. Masiniai romų areštai prasidėjo 1942 m. vasarą ir rudenį. Operatyvinė SS grupė naikino romus. Daug jų sušaudyta, nunuodyta dujų kamerose. Romus vertė „savanoriškai“ sterilizuotis.  Apie 1000 romų išvežta iš Lietuvos darbams.  Deportuojami romai būdavo laikinai patalpinami policijos areštinėse arba kalėjimuose. Vėliau jie būdavo išsiunčiami į paskirstymo punktą - Pravieniškių darbo stovyklą, kur dalis jų nužudyta.  Vienos akcijos metu buvo sušaudyta apie 50 mažamečių vaikų, ir senelių, kaip netinkamų dirbti fizinį darbą.  Kiti toliau būdavo išvežami darbams į Štuthofo-Buchenvaldo koncentracijos stovyklas ir į Branderburgo lėktuvų gamyklą Vokietijoje, į Prancūzijos Boilingo Faringo ir Versalio stovyklas. Dalis romų karo pabaigoje išvežti į masines naikinimo stovyklas.
Romai buvo taip pat žudomi Šalčininkų rajone, netoli Kirtimų - Parubankos,  Kauno IX forte bei  Paneriuose.

Atminimas

Vakarų Vokietija 1982 metais pripažino romų genocidą.
Lietuvoje, Panerių muziejuje kabo Trečiojo Reicho laikų dokumentas pasirašytas 1942 m. liepos 13 d., kuriame rašoma, kad  „Lietuvoje čigonų nelikę“. 
Romų aukų atminimo diena yra rugpjūčio 2 diena. 1944 m. rugpjūčio 2-3 naktį, Aušvico-Birkenau koncentracinėje stovykloje nužudyta apie 3000 romų tautybės žmonių. Tai didžiausia romų tautos tragedija, įvykusi Antrojo Pasaulinio karo metu.  
Vilniuje, Panerių memorialiniame parke nuo 2008 metų minima ši romų aukų diena.  2012 metų rugpjūčio 2 d. Romų visuomenės centras ir Čigonų bendrija "Čigonų laužas" ją minėjo kartu su pora dešimčių romų ir bičiuliais bei svečiais.
2010 m., Josifas Tyčina, Lietuvos čigonų bendrijos „Čigonų laužas“ prezidentas, laišku prašė Lietuvos Seimą pažymėti buvusias Lietuvos taborų vietas, kasmet paminėti Lietuvos čigonų holokaustą ir ištirti Lietuvos čigonų likimą atskiruose Lietuvos regionuose.  2012 m. vasario 14 d., Lietuvos Sąjūdžio Vilniaus skyriaus taryba siūlė pripažinti Vokietijos okupacijos metais Lietuvoje nacių vykdytą čigonų/romų holokaustą ir buvusias čigonų/romų naikinimo vietas pažymėti memorialinėmis lentomis.
Lietpak

Istorija

Įmonę 1991 metais įkūrė technikos mokslų daktaras Pranas Kiznis – kelių dešimčių mokslinių straipsnių ir išradimų autorius. 2000 metais įmonėje buvo pradėta sudėtingų barjerinių plėvelių gamyba.
2012 metais Vyriausybė valstybei svarbiu ekonominiu projektu pripažino „Lietpak“ investicijų projektą „Plastikinių medžiagų gamybos centro plėtra“. Įgyvendindama projektą, „Lietpak“ įsipareigojo investuoti 75 mln. litų reikalingų gamybos plėtrai ir infrastruktūrai sukurti, įsteigti 120 naujų ilgalaikių darbo vietų. Projektas įgyvendintas viršyjant įsipareigojimus ir baigtas numatytu laiku.
Įmonė yra svarbus Vilniaus rajono darbdavys – artimiausių apylinkių gyventojai sudaro apie 40 procentų personalo.

Veikla

Įmonės gaminama pakuotė yra naudojamos maisto produktams, higienos prekėms, ir techniniams produktams pakuoti.
Didžioji pagamintos produkcijos dalis yra eksportuojama. 2017 m. eksporto dalis visose pardavimo pajamose siekė 90 proc. Produkcija eksportuojama į 33 pasaulio šalis. Daugiausia produkcijos parduodama Europos šalyse. Didžiausi įmonės klientai yra maisto pramonės įmonės.
Įmonėje gaminamos skirtingų konstrukcijų ir sudėtingumo pakavimo medžiagos.

Vadovybė

Direktorius – Pranas Kiznis, finansų direktorė – Danutė Vinevičienė.
Ekonominė diplomatija

Formos

Pagal šalių skaičių – dvišalė, trišalė, keturšalė (daugiašalė) diplomatija.
Pagal veiklos įgyvendinimo formą – tiesioginė ir netiesioginė diplomatija. Pagal veiklos viešum lygį – vieša, slaptoji, ribotai vieša.
Ūkinė baudžiamoji teisė

Istorija

Ūkinė baudžiamoji teisė susiformavo kaip valstybės reakcija į ūkinį nuskalstamumą. Pagrindinės funkcijos - apsauginė (ūkinė santvarka, jos užtikrinimas), baudžiamoji. Apsauginės ūkio teisinės normos pradžioje buvo civilinės; šioms tapus neveiksmingoms, atsirado administracinė atsakomybė už ūkinius teisinius pažeidimus. Nepakankant ūkinių teisinių gėrių gynimo administracinėmis normomis, atitinkamos veikos buvo kriminalizuotos - korupcija, vengimas mokėti mokesčius, apgaulingas buhalterinės apskaitos tvarkymas ir kt. Plėtojantis ūkiniams santykiams, kartu naujoms ūkinės teisės šakoms kaip vertybinių popierių teisė, įmonių teisė padaugėjo ūkinių pažeidimų, kurių prevencijos nebuvo galima užtikrinti esamomis privatinės bei administracinės teisės priemonės. Milijardinių koncernų bankrotai ir sukčiavimo bylos atskleidė privatinės teisės reguliavimo netobulumus, teisės spragas, teisinės atsakomybės mechanizmo trūkumus (Enron, FlowTex, Mannesmann, Siemens skandalas, Volkswagen korupcijos skandalas).

Institutai

Ūkinė baudžiamoji teisė gali būti skirstoma į šiuos institutus kaip baudžiamoji mokesčių teisė, finansinė baudžiamoji teisė ir kt.

Teisėsauga

Ūkinės teisėsaugos institucijos - Ekonominė policija, Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba.
Kašubų kalba

Abėcėlė

Kašubų kalbos abėcėlėje yra 34 raidės:
Aa Ąą Ãã Bb Cc Dd Ee Éé Ëë Ff Gg Hh Ii Jj Kk Ll Łł Mm Nn Ńń Oo Òò Óó Ôô Pp Rr Ss Tt Uu Ùù Ww Yy Zz Żż
Kapsos kultūra

Kapsos kultūra – vėlyvojo paleolito ir mezolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal Gafsos (Tunisas) miestą, prie kurio 1930 m. J. Vaufrėjus tyrinėjo al Maktos gyvenvietę.

Arealas

Kapsos kultūra 8000 – 2700 m. pr. m. e. buvo paplitusi Šiaurės Afrikoje, kur dabartiniai Tunisas, Alžyras, Marokas. Gimininga Dabos kultūrai.

Kultūra

Kapsos kultūrai būdingi ornamentuoti stručio kiaušinių kevalų indai ir kiaukutynai, smulkūs ploni akmeniniai įrankiai, turintys bruožų, būdingų Gravetės kultūrai, Perigordo kultūrai, Iberijos-Mauritanijos kultūrai ir Orinjako kultūrai. Žmonės vertėsi medžiokle, rinko maistą, aptinkama didelių kiaukutynų ir žvėrių kaulų, susimaišiusių su kriauklėmis, krūvų. Naudojo raižiklius, gremžtukus, strėlių antgalius, titnaginius įrankius, padarytus iš nuoskalų (daugumos ašmenys su plačia nugarėle) ir geometrinių formų mikrolitus.
Mirusiuosius laidojo kiaukutynuose, rasta palaikų, palaidotų po juodos ar pilkos žemės ir akmenų sampilais. Mirusieji laidoti su gausiomis įkapėmis (titnaginiais įrankiais, indais). Šiaurės Afrikos uolose rasti piešiniai priskiriami Kapsos kultūros žmonėms.