google/wiki40b huggingface dataset:
Begėdžių-Radviečio miškai

Begėdžių-Radviečio miškai – miškai Šilutės raj. ir Šilalės rajono savivaldybių teritorijų sandūroje, 8 km į pietryčius nuo Švėkšnos. Priklauso Šilutės miškų urėdijos Meškinės ir Šiaudėnų girininkijoms.

Geografija

Plotas 7990 ha, mišku apaugę 6720 ha. Valstybinės reikšmės miškų 6210 ha. Miškų šiaurinėje dalyje yra 579 ha Stemplių kraštovaizdžio draustinis. Sudaro 14 miškų. Didesnieji: Barsukinės, Begėdžių, Jurkaičių, Radviečio, Valmierinės, Žagatpurvio miškai. Miškų šiaurės vakarinėje dalyje siekia Ašvos, pietinėje dalyje – Tenenio upę. Per miškus teka Ašvos kairieji intakai Juodupis, Stigrė, Žvelesys ir Tenenio dešinieji intakai Surtikė, Šiaudė, Ringalis, Ringys. Paviršius lygus, vietomis banguotas, yra nedidelių pelkėtų įdubų.

Medynai

Augavietės derlingos laikinai užmirkusios. 7 % miškų yra ekosistemų apsaugos, 2 % vandens apsauginių, 91 % ūkinių. Eglynų yra 42 %, beržynų 30 %, pušynų ir juodalksnynų po 10 %, drebulynų 5 %, baltalksnynų 2 %, ąžuolynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 23 %, pusamžiai medynai 40 %, pribręstantys 21 %, brandūs 16 %. Medynų vidutinis amžius 50 m., bonitetas 11,1, skalsumas 0,70, tūris 180 m³/ha, kasmet priauga po 6,0 m³/ha.
Miškuose nuolat gyvena vilkai, kanopinių žvėrių palyginti nedaug.

Istorija

Tenenių girininkijos 85 kvartale išlikę 1863 m. sukilėlių kapai. 1945–1951 m. Begėdžių-Radviečio miškuose veikė Lietuvos partizanų Kęstučio apygardos Butageidžio rinktinės A. Miliulio vadovaujamos kuopos trečiojo Nemuno būrio partizanai (vadas S. Paulavičius).
Upės slenksčiai

Upės slenksčiai – seklus akmenuotas ar uolingas ruožas upės vagoje, kuriam būdingas didelis nuolydis. Susidaro ten, kur į žemės paviršių išeina kietos uolienos ir rieduliai. Slenksčiai būdingi kalnų upėms, bei upėms, kertančioms kristalinius skydus.
Slenksčiai trukdo laivybą upe, todėl dažnai užliejami pastačius užtvanką (pvz., Dniepro slenksčiai prie Zaporožės užlieti Dniepro hidroelektrinės tvenkinio). Tuo tarpu kalnų upių slenksčiai yra populiari vandens turizmo atrakcija.
Suginčių vidurinė mokykla

Istorija

Manoma, kad Suginčių mokykla įkurta dar prieš Pirmąjį pasaulinį karą, apie 1912 m. Tipinių pastatų nebuvo, klasės įsikūrė privačių žmonių namuose. Pirmasis mokytojas – Pradžios mokslo departamento referentas Jonas Sluoksnaitis. Pradinėje mokykloje mokydavosi apie 70-80 mokinių. 1949 m. LSSR švietimo ministerijos nutarimu įkurta penkta klasė. Nuo tada Suginčių pradinė mokykla tapo priaugančia septynmete mokykla. Nuo 1956 m. priauganti vidurinė mokykla. 1960 m. išleista pirmoji abiturientų laida.
2014 metais Suginčių vidurinė mokykla, išleidusi paskutiniąją, 52-ąją laidą, pakeitė statusą į pagrindinę mokyklą.
Ispanijos lietuviai

Ispanijos lietuviai – lietuviai, laikinai ar nuolat gyvenantys Ispanijoje.

Istorija

Pirmieji lietuviai į Ispaniją pateko per Pirmąjį pasaulinį karą, pabėgę iš Rusijos imperijos kariuomenės dalinių, vykstančių į Salonikų frontą. Per 1936–1939 m. Ispanijos pilietinį karą abiejose kovojančiose pusėse kovėsi lietuvių savanorių iš Lietuvos, JAV ir Pietų Amerikos. Dar 1941 m. belaisvių stovykloje netoli Burgoso buvo 14 lietuvių. Per Antrąjį pasaulinį karą lietuvių mokėsi Saleziečių seminarijoje Madride. Po karo Madride kelerius metus gyveno dailininkas Kazimieras Žoromskis, surengta jo kūrinių parodų.
1955–1965 m. ir 1969–1975 m. per Ispanijos nacionalinį radiją kasdien buvo transliuojamos VLIK laidos lietuvių kalba. 
1990–2004 m., ypač po 1999 m., kai buvo panaikintas vizų režimas, į Ispaniją dirbti, uždarbiauti ar studijuoti išvyko apie 50 000 lietuvių. Dauguma jų kuriasi Valensijos ir Almerijos žemės ūkio regionuose, pastarajame 2004 m. gyveno apie 80% visų Ispanojos lietuvių.

Organizacijos

2001 m. Lietuvos ambasados Ispanijoje iniciatyva Madride įkurta Ispanijos lietuvių bendruomenė (isp. Comunidad lituana en Espana); pirmininkas B. Monstavičius-Soriano, 2004 m. įregistruota oficialiai, pirmininkė L. Paulauskaitė. 2005 m., be centrinio skyriaus, lietuvių bendruomenės turėjo skyrius Katalonijoje (pirm. R. Michnevičius) ir Navaroje (pirm. S. Petkauskienė), taip pat Alikantėje, Andalūzijoje, Madride bei Valensijoje. Almerijoje veikia lietuvių švietimo ir kultūros informacijos centras. 
Nuo 2003 m. Navaroje veikia lietuvių šeštadieninė mokykla „Saulutė“ (vedėja S. Petkauskienė), nuo 2004 m. veikia 3 lietuvių sekmadieninės mokyklos. Veikia 2 internetinės lietuvių svetainės.
Sergejus Bilida

Sergejus Bilida (1918 m. lapkričio 15 d. Kaune – 1996 m. vasario 29 d. Vilniuje) – Lietuvos baleto artistas.

Biografija

1936 m. įstojo į A. Fiodorovos baleto studiją. Nuo 1938 m. pradėjo dalyvauti baleto spektakliuose. Karo metu 1942–1944 m. šoko Vilniaus miesto teatre, buvo trupės solistas. Iki 1966 m. Lietuvos operos ir baleto teatro artistas.
Žmona Elena Bilidienė (1919–2017) habilituota chemijos mokslų daktarė, docentė, ilgus metus dėsčiusi Vilniaus pedagoginiame universitete.
Žygimantas Liauksminas

Biografija

Nuo 1616 m. jėzuitas. 1618-1619 m. Pultusko kolegijoje studijavo retoriką, 1619-1621 m. Vilniaus universitete – filosofiją, 1625-1629 m. – teologiją. 1642 m. teologijos daktaras.
1631-1635 m. Polocko ir Nesvyžiaus kolegijose dėstė retoriką, 1635-1638 m. – Vilniaus universitete filosofiją, 1638-1642 m. – teologiją, 1642-1644 m. Braunsbergo (dab. Branevas) kolegijoje – filosofiją; nuo 1635 m. profesorius. 1644-1647 m. Plocko, 1650-1655 m. Polocko, 1661-1665 m. Kražių kolegijų rektorius. 1655-1658 m. Vilniaus universiteto vicerektorius, 1665-1670 m. pakancleris. Vienuolijoje ėjo Lietuvos jėzuitų viceprovincijolo pareigas, 1645-1646 m. pavadavo provincijolą ir administravo provinciją IX Generalinės kongregacijos laikotarpiu, kaip Lietuvos jėzuitų generalinis elektorius dalyvavo X (1652 m.) ir XI (1661 m.) Generalinėse kongregacijose Romoje.

Mokslinė veikla

Parašė teologijos veikalų („Katalikų Bažnyčios pagrindimas“, Demonstratio Catholicae Ecclesiae, manoma, 1643 m. 3 leid. 1648 m.), „Bažnytinė teologija“ (Theologia ecclesiastica, 1665 m. 2 leid. 1675 m.), pirmąją originalią visoje Abiejų Tautų respublikos teritorijoje graikų kalbos gramatiką „Graikų kalbos vadovėlio santrauka“ (Epitome institutionum linguae graecae 1655 m.). Žymiausias jo veikalas – „Oratorinė praktika ir retorikos meno taisyklės“ (Praxis oratoria sive praecepta artis rhetoricae, 1648 m.). Jame remdamasis Aristoteliu, Ciceronu, Kvintilianu, smerkia barokinio stiliaus ydas – pompastiką, miglotumą, makaronybes, iškelia blaivų protą, minties aiškumą, sklandžią kalbą. Knygoje t. p. pateikiama praktinių patarimų, kalbų pavyzdžių. Šio veikalo priedas „Dialektikos branduolys“ (Medulio dialecticae) yra scholastinės logikos įvadas, supažindinantis su jos pagrindinėmis kategorijomis ir samprotavimo būdais. „Oratorinė praktika“ buvo plačiai naudojama jėzuitų mokyklose, perspausdinta Miunchene (1648 m.), Frankfurte prie Maino (1666 m.), Kelne (1680 m., 1705 m., 1707 m., 1717 m.), Viurcburge (1690 m.), Prahoje (1710 m.), Vienoje (1720 m.), Košicėje (1732 m.).
Išleido pirmąjį Lietuvoje muzikos vadovėlį „Muzikos menas ir praktika“ (Ars et praxis musica, 1667 m. 1693 m., lietuvių kalba 1977 m.). Jame aiškinami bendrieji muzikos pagrindai – natų pavadinimai, gama, raktai, yra pratimų, daug bažnytinės muzikos pavyzdžių, apibūdinamas lygusis (cantus planus), daugiabalsis ir grigališkasis, kietasis (cantus durus) bei švelnusis (cantus mollis) giedojimas.
Parašė eilėraščių senovės graikų kalba, panegiriką Lenkijos karaliui Vladislovui IV Vazai, pamokslų. Išliko teologijos traktatų „Apie Vienintelį Dievą“ (Tractatus de Deo Uno), „Teologinis traktatas apie teisę ir teisingumą“ (Tractatus theologicus de jure et justitia) rankraščiai.
Raimundas Saulius Baltuška

Biografija

1958 m. Rygoje baigė Jūrų karinę povandeninio plaukiojimo aukštąją mokyklą, 1972 m. Leningrade baigė SSRS Jūrų karo akademiją.
1958–1980 m. SSRS Baltijos ir Ramiojo vandenyno laivynų povandeninių laivų, 1980–1983 m. Baltijos laivyno štabo karininkas, 1983–1989 m. šio laivyno vyr. šturmanas. 1989–1992 m. Vakarų upių laivininkystės Kaliningrade kapitonas instruktorius ir vyr. šturmanas.
1992 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1992 m. pirmasis Atskirojo laivų diviziono, 1992–1995 m. Karinės jūrų pajėgų flotilės, 1995–1999 m. gegužės 25 d. Karinių jūrų pajėgų vadas. 1997 m. prezidento Valdo Adamkaus dekretu pirmajam po Nepriklausomybės atgavimo suteiktas Lietuvos karinio laivyno flotilės admirolo laipsnis.
Jam vadovaujant sudarytas karo laivynas, įsigaliojo karinio laivo statutas, parengta kitų dokumentų, pradėta rengti laivyno karininkus, užmegzti ryšiai su užsienio šalių karo laivynais, prasidėjo tolimi karo laivų plaukiojimai. Vienas „Baltron“ būrio kūrimo iniciatorių. Klaipėdos universiteto dėstytojas.

Apdovanojimai

2003 m. vasario 3 d. Vyčio kryžiaus 4 laipsnio ordinas (Prezidento dekretas Nr. 2042).
Nazalizacija

Nazalizacija – fonetikoje vadinamas garso tarimas nuleidžiant minkštąjį gomurį, dėl ko dalis oro išeina ne pro burną, bet pro nosį. Archetipinis nazalinis garsas yra [n].
Tarptautiniame fonetiniame raidyne nazaliniai garsai žymimi su tilde, pvz., [ã]. Abecėlėse užrašomi su tilde (ã) arba nosine raide (ą).
Nosinių balsių yra tokiose kalbose kaip prancūzų, bretonų, portugalų, lenkų, taip pat dalyje kalbų už Europos ribų (pvz., tupių-gvaranių kalbos). Tačiau dauguma pasaulio kalbų (tarp jų ir lietuvių) naudoja tik orinius balsius.
Dažniausi nosiniai priebalsiai yra [m], [n] ir [ŋ]. Šios raidės dar vadinamos nosinėmis pauzėmis, nes po jų tarimo oro tėkmė yra visai sustabdoma. Įvairiose pasaulio kalbose yra didelė nasalinių priebalsių įvairovė, pavyzdžiui, pietų arabų kalbose nasalizuoti pučiamieji priebalsiai [z̃], umbundu kalboje yra nasalinis garsas [ṽ], gvaranių kalboje yra nasalinės prieblsės [g̃], [ỹ]. Tik ~2,3 % pasaulio kalbų visai neturi nosinių priebalsių.
Dar yra nosiniai pučiamieji priebalsiai (vadinami narealiniais), kuomet garsas skleidžiamas tik per nosį, nenaudojant burnos. IPA sąraše žymimas tilde ir trema, pvz., [n͋]. Tačiau tokie garsai nenaudojami nei vienoje natūralioje kalboje.
Denazaliniai garsai yra tokie, kurie tariami per nosį dėl patologinių priežasčių (peršalimo, pertvaros pažeidimo) ir vadinami nosiniu balsu. Tačiau lingvistiškai tokie garsai nėra nagrinėjami.
FK Jelgava

Istorija

1996 m. dėl finansinių problemų klubas persikėlė į Rygą. 1997 m. klubas iširo, jų stadione pradėjo žaisti 1999 m. įkurtas Rygos FK. 
2001 m. klubas atkurtas Jelgavoje. 2016 m. klubo vyr. treneriu paskirtas lietuvis Saulius Širmelis. Klubas užėmė antrą vietą Latvijos pirmenybėse.
Panevėžio mokytojų seminarija

Panevėžio mokytojų seminarija – mokytojų seminarija, veikusi 1872–1915 m. ir 1921–1935 m. Panevėžyje, Klaipėdos g. 3, 1944–1957 m. Kranto g. 18.

Istorija

Panevėžio mokytojų seminariją 1872 m. lapkričio 14 d. įsteigė Rusijos imperijos švietimo ministerijos administracija, siekdama išauklėti stačiatikišką, ištikimą carui jaunuomenę. Seminarija įkurta Panevėžio bajorų mokyklai 1840 m. pastatytame name, kurį rekonstravo architektas Ivanas Levickis. Iki 1905 m. į ją nebuvo priimami katalikų vaikai.
Buvo sudaromos rusų kalbos nemokančių mokinių grupės, kurioms dėstyta ir lietuvių kalba. Tačiau ją dėstė mokytojai rusai (pirmasis – karo inžinierius, Panevėžio apygardos iždininkas Zacharijus Liackis), todėl mokymo lygis buvo žemas.  Lietuvių (žemaičių) kalba buvo dėstoma nereguliariai; 1873 m. buvo įvestos 1–2 lietuvių kalbos pamokos per savaitę.  Lietuviškos knygos lotyniškomis raidėmis buvo draudžiamos, rašyti mokyta kirilica, vadinamąja „graždanka“. Po 1881 m. žinių apie lietuvių kalbos dėstymą nėra. Tik po 1905 m. įvestos nuolatinės lietuvių kalbos pamokos. Pirmuoju lietuvių kalbos mokytoju buvo Jonas Jablonskis.  1915 m. mokytojų seminarija evakuota į Mstislavlį (Rusija) ir iš ten nebegrįžo.
Panevėžio mokytojų seminarijos atkūrimo darbų ėmėsi iš Voronežo grįžęs ir pirmuoju jos direktoriumi paskirtas žinomas kalbininkas Juozas Balčikonis. Senosios seminarijos rūmuose veikė Raudonojo kryžiaus ligoninė, todėl Mokytojų seminarija įsikūrė kitose patalpose (dab. A. Smetonos g. 17). Čia nebuvo galimybių įrengti piešimo, darbų, gimnastikos kabinetų, todėl mokytis šių dalykų tekdavo eiti į gimnaziją (dab. Panevėžio Juozo Balčikonio gimnazija). Pirmoji dviejų kursų laida, 46 absolventai, seminariją baigė 1923 m. Nuo 1923 m. seminarija atgavo patalpas Klaipėdos g. 3, be to, turėjo savo bazinę pradinę mokyklą, bendrabutį, kuriame tvarką prižiūrėjo iš Šveicarijos pakviestos vienuolės. Prie seminarijos buvo sodas ir daržas, kur moksleiviai dirbo sodininkystės, bitininkystės darbus. Sode buvo įrengta meteorologijos stotis. Ypač turtinga buvusi seminarijos biblioteka. 1935 m. atidarius Klaipėdos pedagoginį institutą, mokytojų seminarija uždaryta.
Panevėžio mokytojų seminarija buvo atkurta 1944 m. lapkričio 1 d.; 1945 m. kovo mėn. seminarija perkelta į naujus rūmus Kranto g. 18, buvusią lenkų gimnaziją. 1952 m. TSRS pavyzdžiu, kaip ir kitos Lietuvoje veikusios mokytojų seminarijos, pavadinta Panevėžio pedagogine mokykla. 1957 m. jos veikla buvo nutraukta iš dalies patenkinus mokytojų poreikį. Per 13 metų išduota pradinių klasių mokytojų diplomų 1947 asmenims – 1234 baigusiems stacionarinį ir 713 – neakivaizdinį skyrių.

Auklėtiniai

Seminariją baigė: Jonas Balys, Leonas Balčiūnas, Napalys Grigas, Henrika Hokušaitė, Jeronimas Ignatonis, Jurgis Juras Kubilius, Leonas Katinas, Kazimieras Masiliūnas, Antanas Mikėnas, Jonas Motiekaitis, Jonas Murka, Henrikas Radauskas, Aleksandras Šumskis, Petras Tarasenka, Antanas Vireliūnas, Juozas Žilvitis ir kiti.
Dalius Čekuolis

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus 15-ąją vidurinę mokyklą, 1982 m. – Maskvos valstybinį tarptautinių santykių institutą.
1982–1986 m. dirbo LTSR URM II-uoju, I-uoju sekretoriumi. 1986–1990 m. dirbo TSRS ambasadoje Gvinėjoje.
1990–1991 m. – Lietuvos Užsienio reikalų ministerijos Spaudos ir informacijos skyriaus vedėjas. 1991–1994 m. dirbo diplomatinį darbą Danijoje: buvo Baltijos informacinio biuro Lietuvos atstovas, Lietuvos ambasados patarėjas, laikinasis reikalų patikėtinis, 1992–1994 m. – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Danijoje, taip pat Islandijoje, Norvegijoje.
1994–1998 m. – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Belgijoje, nuo 1995 m. – Olandijoje ir Liuksemburge, Lietuvos ambasadorius prie Vakarų Europos Sąjungos. 1995–1997 m. – kartu ir ambasadorius prie NATO, atstovas Baltijos jūros valstybių tarybos Vyresniųjų pareigūnų komitete.
1999–2004 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Portugalijos Respublikoje.
2004–2006 m. – Lietuvos URM sekretorius, atsakingas už saugumo politikos klausimus.
2006 - 2012 m. – Lietuvos nuolatinės misijos prie Jungtinių Tautų vadovas. 2007 - 2012 m. buvo Jungtinių Tautų Organizacijos Ekonominės ir socialinės tarybos (ECOSOC) pirmininkas, 2008 m. buvo Trečiojo dvimečio JT šaulių ginklų ir lengvosios ginkluotės veiksmų programos susitikimo pirmininkas, 2010-2011 m. - JT Generalinės Asamblėjos veiklos pagyvinimo (revitalizacijos) darbo grupės pirmininkas.
2012 m. Lietuva buvo iškėlusi D. Čekuolio kandidatūrą į JT Generalinės Asamblėjos 67-osios sesijos pirmininkus. Su Rusijos pagalba rinkimus minimalia persvara laimėjo Serbijos užsienio reikalų ministras Vukas Jeremičius.
2012 - 2014 m. buvo Lietuvos URM Politikos direktorius. Nuo 2014 m. rugpjūčio 5 d. – Lietuvos ambasadorius Prancūzijoje.
Šunys (1989 filmas)

Turinys

Veiksmas vyksta Vidurinėje Azijoje, žmonių apleistoje teritorijoje. Anksčiau čia buvo pajūrio miestas, tačiau vėliau vanduo nuseko ir teritorija virto dykuma. Atokiau gyvenantys žmonės vis dažniau patiria vilkų užpuolimus, todėl valdžia, nesėkmingai rengusi šių medžioklę iš sraigtasparnio, nusprendžia pasiusti į apleistą miestą būrį medžiotojų, kurie sunaikintų kuo daugiau vilkų.
Pasiūlymu užsidirbti susigundo būrys vyrų, išsirengiančių į ekspediciją senu autobusu. Atvykę į apleistą miestą jie randa švyturyje gyvenančią čigonę su vyru, kelis marodierius, plėšikaujančius žmonių apleituose namuose ir sulaukėjusius šunis, paliktus žmonių ir kurie dabar „keršija“ už šią skriaudą kiekvienam sutiktam...
Biocenozė

Biocenozė – sausumos ar vandens baseino plote gyvenančių augalų, gyvūnų ir mikroorganizmų visuma, tarp kurių susiformavę nuolatiniai tarpusavio ryšiai ir vyksta energijos ir maisto medžiagų apykaita.
Biocenozę sudaro 3 pagrindiniai gyvosios gamtos komponentai: fitocenozė, zoocenozė, mikrobiocenozė ir mikroorganizmų pasaulis. Mikrobiocenozė – tai įvairių mikroorganizmų, grybų, bakterijų pasaulis. Jie dar vadinami reducentais arba destruktoriais. Jie perdirba visas gyvas ir negyvas organines medžiagas iki neorganinių junginių ir grąžina viską į apykaitos ratą augalams.
Pirmasis biocenozės terminą pavartojo vokiečių ekologas Karlas Mėbijus 1817 m.
Biocenozės pagrindas - biotopas.
Juljanava (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

Nemunėlio Radviliškis – 2,5 km
Leitiškiai – 0,8 km
Parupė – 1,7 km
BIRŽAI – 23 km
FK Raigardas Druskininkai

Istorija

1977-1988 m. Druskininkuose gyvavo futbolo komanda „Raigardas“. Joje žaidė ir jai vadovavo Jonas Jazepčikas ir Vytas Kapčius.
2001 m. kilo mintis atkurti futbolo komandą „Raigardas“. Jau nuo kovo mėnesio, dar neištirpus sniegui, grupė futbolo mėgėjų, vadovaujami trenerio Roberto Gražulio, intensyviai ruošėsi varžyboms.
2009 m. Druskininkų „Raigardo“ vyrų komandą atkūrė Arūnas Mitkus. Druskininkų „Raigardo“ vyrų komanda žaidžia III lygos Alytaus apskrities pirmenybėse.
Auseklis (indas)

Auseklis arba ceberas, ušėtkas – žemas kubiliukas su ąsomis, Lietuvoje naudotas buities ir ūkio reikmėms.
Buvo gaminamas iš šulelių, suveržtų lazdyno plėšomis, metaliniu lanku, o XX a. viduryje – dažniausiai viela. Du priešpriešiniai šuleliai, vadinamosios ausys – ilgesni. Per apskritas skyles ausyse perveriama lazda nešti dviese. Iki XX a. vidurio kaimiečiai, ypač Rytų Lietuvoje, ausekliuose nešiojo skystus pašarus, mirkė ir šutino skalbinius, pelus, kapojus, grūdo bulves, sūdė mėsą, raugino agurkus, šėrė veršingas ir šviežiapienes karves, girdė veršelius.
XX a. antroje pusėje auseklius pradėjo keisti metaliniai indai.
Bambuko ūglis

Bambuko ūglis – įvairių rūšių bambukų jaunas daigas, naudojamas maistui. Renkami bambukų augimvietėse pavasarį arba ankstyvą vasarą, vos tik pasirodę virš žemės. Valgoma centrinė ūglių dalis, nulupus viršutinius lapus. Šerdis supjaustoma ir verdama, o tada valgoma pati viena, dedama į troškinius, sriubas. Tekstūra traški, skonis neišraiškingas. Nevirti bambuko ūgliai kartūs ir maistui nenaudojami. Populiarūs Azijos šalių virtuvėse, parduodami švieži, konservuoti, džiovinti.
Bambuko ūgliai nekaloringi, turi daug kalio.
Brendan James

Biografija

James mokėsi Derio Pinkertono akademijoje (Pinkerton Academy), vėliau baigė Šiaurės Karolinos universitetą (University of North Carolina at Chapel Hill), kur 2002 metų pavasarį dainavo grupėje the Clef Hangers. Baigęs universitetą Jamesas persikėlė į New York’ą ir dirbo Urban Outfitters. Likus metams iki universiteto baigimo išvyko į Los Andželą (Los Angeles) kurti dainų, prieš baigiant universitetą. Šiuo metu gyvena Brukline (Booklyn).

Muzikinė karjera

The Ballroom Break-In (2007–2008)
2007 m. rudenį, Brendan James išleido debiutinį kūrinį pavadinimu The Ballroom Break-In, kurį prodiusavo Mikal Blue, dirbęs su tokiais atlikėjais kaip Colbie Caillat. Daina pateko tarp iTune 100 geriausiųjų. The Ballroom Break-In yra apie tai, kaip jis pirmą kartą persikėlė į New York’ą – jis negalėjo sau leisti įsigyti pianino, todėl įsmukdavo paslapčiomis į viešbučių pokylių sales ir ten repetuodavo. Po debiutinės dainos sėkmės, Jamesas pasirašė sutartį su Decca Records įrašų studija.
The Day Is Brave (2008–2009)
2008 m. birželio 3 d. Jungtinėse Amerikos Valstijose, bei birželio 17 dieną Kanadoje, Brendan James kartu su Universal/Decca Records įrašų studija, išleido debiutinį albumą pavadinimu The Day is Brave, kurį taip pat prodiusavo Mikal Blue. Albumas pateko į Billboard Heatseeker 10 geriausiųjų ir buvo dešimtas tarp geriusiai parduodamų folk-rock albumų iTunes internetinėje parduotuvėje.

Daina "Hero's song" buvo įtraukta į filmo garso takelį "Body of War: Songs that Inspired an Iraq War Veteran". "The Sun Will Rise" tapo 2007 m. ABC serialo Privati Praktika (Private Practice) garso takeliu.
Naujas albumas (planuojama išleisti 2009 m.). Šiuo metu Brendanas įrašų studijoje įrašinėja savo antrąjį albumą.
Bijės provincija

Geografija

Provincija yra Bijės plynaukštėje (aukštis iki 1852 m), gan gausiai maitinamoje kritulių, todėl čia išvystyta žemdirbystė (kukurūzai, cukranendrės, ryžiai, kava, žemės riešutai). Pagrindinė upė – Kvanza.

Gyventojai

Dauguma provincijos gyventojų yra ovimbundai ir kalba umbundu kalba.
Kauno miesto savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Kauno miesto savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Kauno miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.

Veikla

Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 14 d. Savivaldybės meru 25 balsais išrinktas Rimantas Mikaitis. Andrius Kupčinskas surinko 12, Aušra Ručienė – 4 balsus. Mero pavaduotojais paskirti Povilas Mačiulis (28 balsai), Stanislovas Buškevičius (39 balsai) ir Kęstutis Kriščiūnas (38 balsai). 
Savivaldybės administracijai iki 2011 m. balandžio 12 d. vadovavo Edita Gudišauskienė (TSLK), 2011 m. balandžio 13-28 d. Zenonas Abramavičius (TSLK), nuo 2011 m. balandžio 28 d. iki spalio 27 d. Antanas Navakauskas (LSDP), nuo 2011 m. spalio 27 d. iki lapkričio 7 d. Raimundas Miladauskas, nuo 2011 m. lapkričio 7 d. Antanas Nesteckis (LSDP).
2011 m. spalio 27 d. miesto meru vėl išrinktas Andrius Kupčinskas (26 balsai, vienintelis kandidatas). 
Nuo 2012 m. liepos 12 d. administracijos direktoriaus pareigas perėmė Dainius Ratkelis (nepartinis, TSLK kandidatas). Mero pavaduotojai – Stanislovas Buškevičius (JL), Orinta Leiputė (LSDP), Vytautas Vasilenko (TT).  2012 m. lapkričio mėn. LR Seimo nare tapusią Orintą Leiputę vicemero poste pakeitė Vasilijus Popovas (LSDP). 2014 m. rugsėjo mėn. vietoje atstatydinto Vytauto Vasilenko vicemeru paskirtas Kazimieras Nausėda (LVŽS).
Velsas (Anglija)

Istorija

Velsas buvo gyvenamas jau romėnų laikais (Fontanetum), bet svarbą įgavo, kai 704 m. saksų karalius Inas Veseksietis čia pastatindino bažnyčią. X a. tapo vyskupystės centru.
Gaigalinio kadagys

Medžio būklė

2019 m. duomenimis, Gaigalinio kadagys buvo išvirtęs, tačiau per šaknų sistemą toliau žaliavo. Manoma, medį galėjo pažeisti šiame kvartale metų pradžioje dirbę medkirčiai arba stiprus vėjas.
Heinrichas fon Plockė

Biografija

Kilęs iš nepriklausomos Mazovijos kunigaikštystės kunigaikščių, konfliktavusių su Lenkijos Piastų dinastija.
1286 m. Altenburgo (Tiuringija) komtūras, 1287 m. Halės komtūras, 1294 m. Balgos komtūras. 1307–1309 m. Prūsijos krašto magistras, 1309–1313 Vokiečių ordino didysis komtūras, nuo 1313 m. ordino didysis maršalas.
Rytų Pamario užkariavimo iniciatorius. 1308 m. su kariuomene užėmė Dancigo pilį ir miestą. 1311 m. Voplaukio mūšyje (Barta) sumušė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytenio kariuomenę. 1313 m. du kartus nesėkmingai puolė Bisenės pilį, 1314 m. nusiaubė Medininkų, 1316 m. Paštuvos ir Medininkų žemes Žemaitijoje. 1318 m. sudegino Veliuonos ir Pieštvės priešpilius. Heinrichas fon Plockė žuvo 1320 m. kryžiuočiams nesėkmingame Medininkų mūšyje su žemaičiais.