google/wiki40b huggingface dataset:
Palšasis kūltupis

Paplitimas

Paplitę Mongolijoje, Kazachstane, Vidurinėje Azijoje bei Arabijos pusiasalyje, o vakaruose veisimosi arealas siekia Graikiją. Šiauriausiai kartais užklysta iki Švedijos bei Suomijos. Lietuvoje neperi, atsitiktinai užklysta – pirmą kartą pastebėtas prie Kopgalio molo, 2013 m. spalio 1 d.

Išvaizda

Patelė ir patinėlis savo išvaizda panašūs – palšai rudi. Kūno ilgis 16,5 cm, kiek didesnis už Lietuvoje įprastą kūltupį.

Elgsena

Veisimosi periodas gyvenančių Mažojoje Azijoje prasideda kovo mėn. pabaigoje, Vidurinėje Azijoje kiek vėliau – nuo gegužės mėnesio. Lizdas po žeme, dažniausiai apleistame mažų graužikų urvelyje ar išsikasa jį patys. Lizdas gana didelis sukrautas iš sudžiuvusios žolės. Dažniausiai deda 4-6 pilkšvai melsvus, 22,16 x 16,6 mm dydžio kiaušinėlius, kartais jie pasitaiko pamarginti rausvais taškeliais. Išsiritusius jauniklius maitina abu tėvai įv. vikšrais ir vabzdžiais. Jaunikliams palikus lizdavietę, tėvai juos maitina dar dvi savaites ir po to juos nuveja iš savo teritorijos.

Mityba

Minta smulkiais vabzdžiais, jų vikšrais.
Algimantas Butvila

Biografija

1962–1971 m. studijavo LSSR dailės institute. 1975–1985 m. Dvarčionių statybinių medžiagų kombinato vyriausiasis dailininkas. Nuo 1975 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.  Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Salavino nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 721,52 km², apima Sop Moejo (Sop Moei) ir Mesariango (Mae Sariang) apylinkes, Mianmaro pasienyje, 135 km į šiaurę nuo provincijos centro Mehongsono.

Flora ir fauna

Salavino nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai ir mišrūs miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: didysis tikmedis (Tectona grandis), kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri), Afzelia xylocarpa, kvapioji hopėja (Hopea odorata), rudoji šorėja, shorea siamensis, bukalapis sparnenis (Dipterocarpus obtusifolius), gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus).
Parke gyvena: Indinis zambaras, Indijos muntjakas, šernas, Himalajinis lokys, Indokininis tigras, baltarankis gibonas, ožka (Capricornis milneedwardsii), gaūras, juodakaklis kiškis (Lepus nigricollis), palminis musangas, Tupaia belangeri ir kt., sutinkama daug paukščių: baltoji kielė, kuoduotasis keršasis tulžys (Megaceryle lugubris), pilkakepuris bulbiulis (ycnonotus aurigaster), rytinis plačiaburnis (Eurystomus orientalis), rudoji medšarkė (Lanius cristatus), tamsiakrūtė nendrinukė siuvėja (Orthotomus atrogularis)  ir kt.

Įžymiausios vietos

Turistams siūlomas valandos pasiplaukiojimas valtimis Salvino upe.
Gintaras Baltrūnas

Gintaras Baltrūnas (1957 m. liepos 25 d. Vilniuje – 2011 m. kovo 24 d.) – Lietuvos chemikas, habilituotas daktaras, profesorius.

Biografija

1975 m. baigė Vilniaus 16-ąją vidurinę mokyklą, 1980 m. baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą. 1985 m. suteiktas chemijos daktaro laipsnis, nuo 2002 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras, profesorius. Stažuotės: 1995 m. ir 1996 m. Kylio universitetas, 1996 m., 1998 m., 2004 m., 2006 m. Mainco mikrotechnikos institutas (Vokietija).
1995–1998 m., 1999–2005 m. ir nuo 2006 m. Vilniaus universiteto Chemijos fakulteto Fizikinės chemijos katedros vedėjas. 2002–2006 m. Vilniaus universiteto Senato narys.
Tyrimų sritys – ligandų chemosorbcija, elektrocheminių reakcijų modeliavimas, jų mechanizmas ir kinetika, adsorbcija, paviršinė polimerizacija. Mokslo darbų sąraše – per 60 mokslinių darbų, iš jų 30 straipsnių recenzuojamuose žurnaluose, 3 patentai.
Povilas Gylys (1948)

Biografija

Gimė vargonininko šeimoje. 1954–1965 m. mokėsi Molėtų vidurinėje mokykloje. 1965–1969 m. studijavo Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete (VU EF), įgijo pramonės planavimo specialybę. 1969–1989 m. VU EF politinės ekonomikos dėstytojas, 1982 m. docentas. 1974 m. ekonomikos mokslų kandidatas. 1982–1983 m. stažavo Bergeno (Norvegija) aukštojoje verslo ir vadybos mokykloje. 1989–1992 m. VU EF Gamybos valdymo ir tarptautinių ekonominių santykių katedros vedėjas. 1990 m. liepos 3 dieną (4 mėnesiai po Lietuvos nepriklausomybės paskelbimo) Baltarusijos V. Kuibyševo valstybiniame liaudies ūkio institute sėkmingai apgynė habilituoto daktaro disertacijos tema: "Valdymas socializmo ekonominėje sistemoje." Disertacijoje šlovinami Sovietinės valdžios pasiekimai ir optimistiškai žvelgiama į Sovietų Sąjungos ateitį. Už šią disertaciją Vilniaus universitetas suteikė jam profesoriaus vardą. 2000–2003 m. Lietuvos teisės universiteto katedros vedėjas. Nuo 2003 m. VU EF Teorinės ekonomikos katedros vedėjas.
1992–2000 m. ir 2012–2016 m. LR Seimo narys.  1992–1996 m. Bronislovo Lubio, Adolfo Šleževičiaus ir Mindaugo Stankevičiaus Vyriausybėse – LR užsienio reikalų ministras. 
Vienas iš Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP) įkūrėjų. Nuo 1990 m. LDDP narys, prezidiumo narys, nuo 2000 m. nepartinis. 
Nepartinio demokratinio judėjimo pirmininkas. Lietuvos ekonomistų asociacijos prezidentas, VU mokslinio žurnalo „Ekonomika“ vyr. redaktorius, redkolegijos narys. Daugiau kaip 70 mokslinių straipsnių autorius.
Sibebė

Sibebė – granitinis kalnas Svazilande, apie 10 km nuo šalies administracinės sostinės Mbabanės. Tai yra antras pagal dydį monolitas pasaulyje, iškylantis 350 m virš Mbuluzi upės slėnio.
Mbabanės Rotary klubas kasmet organizuoja labdaringus žygius į Sibebės kalną.
Sibebės vardas taip pat naudojamas Lagero alui „Sibebe Premium Lager“, kurį gamina Swaziland Beverages kompanija.
AB Dirbtinis pluoštas

Istorija

Įmonė įkurta 1965 m., pavadinta Spalio 50-mečio dirbtinio pluošto gamykla. Nuo 1965 m. gaminami acetatiniai siūlai.1981 m. dirbo 3200 darbininkų, produkcijos pagaminta už 70 mln. rublių, eksportas vyko į visas TSRS šalis ir Kubą. Po nepriklausomybės įmonę už investicinius čekius nusipirko Vladimiras Romanovas. 1992 m. įmonė pavadinta Dirbtinis pluoštas, tapo akcine bendrove. 1997 m. AB „Dirbtinis pluoštas“ apyvarta siekė 238,7 mln. litų (69,13 mln. Eur), pelnas - 7,5 mln. litų.  2001 m. pradėta bankroto byla, o 2010 m. likviduota. Bankrutuojančios įmonės įrangą perėmė UAB „Korelita“.2014 Pakeistas pavadinimas iš UAB "Korelita" į UAB "Dirbtinis pluoštas".

Technologija

UAB “Dirbtinis pluoštas” yra vienintelė įmonė Baltijos regione, gaminanti acetatinius siūlus. Acetatas – tai dirbtinis pluoštas, išgautas iš natūralaus polimero – medienos celiuliozės. Lietuvoje acetatinių siūlų gamyba pradėta 1965 metais.

Produktai

100% blizgantys ir matiniai acetatiniai siūlai;
Įvairūs mišriagijai siūlai;
Acetatiniai poliamidiniai ACEMIX ®;
Acetatiniai poliesteriniai DACPEMIX ®;
Acetatiniai mase dažyti siūlai –  plati spalvų gama, tarp jų ir juoda. Intensyvios, atsparios įvairiems poveikiams spalvos (pagal LST EN ISO 105).
Specialieji acetatiniai siūlai MIKACET ®, pasižymintys antimikrobinėmis savybėmis.

Rinkodara

2015 m. gegužės 29 d. UAB „Dirbtinis pluoštas“ baigė įgyvendinti projektą pavadinimu Verslo partnerių paieška ir eksporto plėtra ”, iš dalies finansuotą Europos Sąjungos Regioninės plėtros fondo lėšomis pagal priemonę „Naujos galimybės“. Įmonė į projekto įgyvendinimą pagal finansavimo sutartį turėjo investuoti iki 16 381,6 EUR nuosavų lėšų (neįskaitant PVM), o paramos suma turėjo siekti 24 572,4 EUR. Bendra 14 mėn. trukmės projekto vertė pagal sutartį su Lietuvos verslo paramos agentūrą sudarė 40 954 EUR. Projekto įgyvendinimo metu įmonė sudalyvavo tarptautinėse parodose Latvijoje, JAV, Pietų Korėjoje ir Uzbekijoje.
Tiruvanantapuramas

Istorija

Dar XI a. pr. m. e. Tiruvanantapuramas buvo svarbus prekybinis uostas, prekiavęs prieskoniais, santalu, dramblio kaulu. Ilgą laiką miestas buvo nepriklausomas, valdomas Ay dinastijos. Tuo metu uostą bandė užimti Čola imperija ir Pandijų dinastija. Mirus karaliui Vikramaditjai Varagunai 925 m., Ay dinastijos galia nusilpo ir beveik visas jų valdas užėmė Čera. X a. Čola kelis kartus nusiaubė regioną. XII a. Ay dinastiją prijungė Venadas. Šiuolaikinis Tiruvanantapuramas iškilo kai  Martanda Varma įkūrė Travankoro karalystę 1729 m. Tiruvanantapuramas tapo karalystės sostine 1745 m., perkėlus ją iš Padmanabapuramo. Miesto aukso amžius buvo XIX a., valdant maharadžai Svati Tirunaliui. Tiruvanantapuramas tapo svarbiu kultūros, menų, mokslo centru, įkurta vakarietiška ligoninė (1839 m.), observatorija (1837 m.), anglų mokykla (1834 m.), sanskrito, teisės kolegijos. Sri Mulam susirinkimas, įkurtas 1904 m., buvo pirma Indijos demokratiškai išrinkta įstatymų leidybos taryba. Nors britai miesto tiesiogiai nevaldė, jis dalyvavo kovose dėl Indijos nepriklausomybės. Tiruvanantapuramo savivaldybė atsirado 1920 m. ir 1940 m. tapo korporacija. 1947 m. miestas tapo Indijos dalimi, o 1956 m. – sukurtos Keralos valstijos sostine.
Lamokai

Aplinkinės gyvenvietės

Deikiškiai – 4 km
Lamokėliai – 1,9 km
BIRŽAI – 22 km
Ilgalaukiai – 1,2 km
Kupriai (Vabalninkas) – 3,4 km
VABALNINKAS – 4 km
Smilgiškis – 1,1 km
Felčeris

Felčeris (iš vok. Feldscher) – medicinos darbuotojas, turintis vidurinį medicininį išsilavinimą. Jis teikia pirmąją medicininę ir ambulatorinę pagalbą, dirba profilaktinį, antiepideminį darbą. Turi teisę skirti gydymą ir išrašyti receptus, priimti gimdymą.
Felčeriai priskiriami prie paramedikų, kitose šalyse vadinami skirtingai. Felčerio pavadinimas labiausiai paplitęs buvusiose TSRS šalyse, anglakalbėse šalyse jį atitinka „gydytojo padėjėjas“ (physician assistant), kitur, ypač Afrikoje – medicinos darbuotojas (clinical officer).
Pavadinimas „felčeris“ atsirado vokiečių kalboje XV a. ir reiškia „laukų kirpėjas“. Šis žodis imtas naudoti vokiečių ir šveicarų karo barzdaskučiams, kurie turėjo įrankius atlikti sužeistų karių operacijas. XVII–XVIII a. tokius felčerius Vokietijoje pakeitė profesionalūs karo lauko gydytojai, o pati sąvoka per Prūsiją pateko į Rusiją, kurioje taip pradėti vadinti vidurinio išsilavinimo medicinos darbuotojai.
Lietuvoje felčeriai buvo ruošiami Kauno kolegijoje (kuri iki 2001 m. vadinosi Kauno aukštesniąja medicinos mokykla), seniau – Vilniaus, Šiaulių, Klaipėdos, Panevėžio vidurinėse medicinos mokyklose. Tarybiniais metais felčeriai dirbdavo gydytojų pagalbininkais miestų ir gyvenviečių medicinos punktuose, gamyklose. Felčeris būdavo pagrindinis paprastai kolūkinėse gyvenvietėse steigtų felčerių ir akušerių punktų darbuotojas (atlikdavo pirmąją medicininę ir profilaktinę pagalbą – vakcinaciją, žaizdų tvarstymą, kraujospūdžio matavimą, esant reikalui duodavo siuntimą pas gydytoją. Taip pat atlikdavo gydytojų nurodytas procedūras, lankydavo ligonius namuose, vesdavo sanitarinio švietimo paskaitas. Gamyklose felčeriai būdavo atsakingi už darbinių traumų apskaitą.
Iki 1990 m. per metus buvo parengiama ~140, 1990–2000 m. – 20–25, nuo 2000 m. – 13 felčerių. Nuo 2000 m. Lietuvoje felčeriai vadinami bendruomenės slaugytojais.
Gene Wilder

Džinas Wilderis (angl. Gene Wilder, 1933 m. birželio 11 d. – 2016 m. rugpjūčio 29 d.) – garsus JAV aktorius, įsiamžinęs daugiau nei 30 kino filmų.
Didžiausią šlovę jam atnešė pagrindinis vaidmuo filme „Vilis Vonka ir šokolado fabrikas“. Džinas taip pat žinomas dėl savo bendradarbiavimo su rašytoju, prodiuseriu ir režisieriumi Melu Bruksu. Kartu jie sukūrė daugybę filmų, už kuriuos jis buvo nuominuotas dviem Oskarams.

Biografija

Gimęs Milvokyje, rusų ir žydų imigrantų sūnus, Wilderis studijavo dramą Ajovos universitete, vėliau atliko praktiką Didžiosios Britanijos teatruose. Tarnavo JAV armijoje nuo 1956 iki 1958 metų. Baigęs tarnybą Wilderis pradėjo sėkmingai vaidinti Brodvėjaus šou pasirodymuose. 1964 m. jis susitiko Melą Bruksą, kuris šį pakvietė į savo filmą.
Didžiausia žvaigžde Džinas tapo septintajame dešimtmetyje, įkūnydamas ikoniškiausius to periodo personažus.
Septinto dešimtmečio pabaigoje bei aštuntajame dešimtmetyje su kolega Ričardu Pryoriu vaidino daugelyje komedijų. Jų komiškas duetas susilaukė didelės sekmės ir pripažinimo.
Wilderis vedė 1984 metais, tačiau jo žmona Gilda mirė nuo vėžio po penkių santuokos metų.
2005 metais Džinas išleido savo autobiografinę knygą, kuri susilaukė populiarumo dėl autoriaus atvirumo ir yra laikoma viena iš geriausių Holivudo aktorių memuarų pavyzdžių.
Šiuo metu jis nebėra aktyvus aktorius, ramiai gyvena su antrąja žmona Karen, su kuria susituokė 1991 metais.
Šubakas

Istorija

Pirmieji miesto gyventojai buvo edomitai, vėliau juos išstūmė nabatėjai. 1115 m. kryžininkai pastatė Monrealį, bet netrukus jį užėmė Saladinas. 1894 m. Šubakas tapo nahijos centru.
Durų šaulys

Durų šaulys (angl. door gunner) – orlaivio (paprastai - sraigtasparnio) įgulos narys, šaudantis orlaivio šoninėse duryse įtaisytais ginklais, dažniausiai - kulkosvaidžiu. Papildomos funkcijos priklauso nuo orlaivio ir vykdomos misijos.

Istorija

Sraigtasparnių durų šauliai atsirado Vietnamo karo metu, kai pirmą kartą imta plačiai naudoti sraigtasparnius. Sraigtasparniuose UH-34 ir UH-1 oro šauliais tapo borto technikai (įgulos nariai, atsakingi už sraigtasparnio techninė priežiūrą). Tolesnėje karo eigoje durų šauliais dažniausiai būdavo ne oro pajėgų kareiviai, o, pvz., jūrų pėstininkai, pasisiūlantys būti durų šauliais. Taip sraigtasparniuose paprastai būdavo tiek borto technikas (galintis šaudyti borto ginklais), tiek durų šaulys. Pradžioje durų šaulio ginklas (paprastai kulkosvaidis M60) būdavo montuojamas ant sukiojamo stovo, kad kulkosvaidį būtų galima patogiai taikyti ir kad jis būtų stabilus. Vėliau kulkosvaidžius ėmė pririšti tampriomis virvėmis, taip kulkosvaidis pasidarė labai manevringas. Durų šaulys pasidarė labai judrus, jis galėdavo šaudyti iki tol neprieinamais kampais. Patiems durų šauliams irgi tekdavo prisirišti, kad neiškristų iš sraigtasparnio. 
Durų šaulio pareigos nebuvo labai populiarios, nes šaudymas kulkosvaidžiu pro atviras sraigtasparnio duris buvo pavojingas. Šiandien tokie sraigtasparniai kaip UH-60 turi du kulkosvaidžius, kurie šaudo pro du langus, esančius už pilotų nugarų. Sraigtasparniai CH-46, CH-47 ir CH-53 turi papildomą kulkosvaidį, kuris šaudo nuo galinės aparelės.  Sraigtasparniai UH-1 (juos tebenaudoja JAV jūrų pėstininkai) tebenaudojami kaip Vietnamo kare, iš juo tebešaudoma pro atviras šonines duris.
Vaidas Molotokas

Biografija

1996 m. baigė Lietuvos policijos akademiją, teisininkas. Gargždų vyriausiojo policijos komisaro pavaduotojas, Klaipėdos rajono policijos komisariato Viešosios tvarkos skyriaus viršininkas. 2006 m. pensininkas.
Lietuvos centro partijos Klaipėdos rajono skyriaus narys. Nuo 2007 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Alina.
ARTVILNIUS

ARTVILNIUS – didžiausia Baltijos regione tarptautinė šiuolaikinio meno mugė, organizuojama nuo 2009 m. Mugės organizatoriai – Lietuvos meno galerininkų asocijacija, ARTVILNIUS direktorė – Diana Stomienė. Mugė kiekvienais metais vyksta parodų centre „Litexpo“, Vilniuje.

Istorija

ARTVILNIUS organizuoti pradėta 2009 m. kaip vienas svarbiausių Vilniaus – Europos kultūrinės sostinės renginių. ARTVILNIUS'09, vykusios 2009 m. liepos 9–12 d., dalyviai – daugiau kaip 100 galerijų iš 31 valstybės (Lietuva, Latvija, Estija, Lenkija, Rusija, Ukraina, Baltarusija, Suomija, Švedija, Islandija, Danija, Vokietija, Prancūzija, Austrija, Šveicarija, Belgija, Italija, Ispanija, Portugalija, Graikija, Vengrija, Slovėnija, Bulgarija, Kroatija, Makedonija, Rumunija, Armėnija, Kazachstanas, Argentina, Kanada ir Indija). Tais metais pristatyta 450 šiuolaikinio meno kūrėjų, per 1000 kūrinių.
ARTVILNIUS 2014 m. šventė savo 5-ąjį jubiliejų, kurio metu „Litexpo“ eksponavosi 65 galerijos iš 18 pasaulio šalių, mugę aplankė per 19 tūkst. žmonių, parduota meno kūrinių už beveik 170 tūkst. eurų.

Papildomi renginiai

Labai svarbus kasmetinis ARTVILNIUS akcentas yra geriausių mugės galerijų ir menininkų rinkimas bei apdovanojimas. Įsteigtos 4 nominacijos: „Geriausias menininkas“, „Geriausia galerija“, „Geriausia skulptūra, instaliacija“, „Geriausias jaunasis menininkas (iki 35 m.)“. Pastaroji nominacija yra ypač svarbi ne tik dėl piniginio apdovanojimo, bet ir dėl tarptautinio susidomėjimo laimėjusiu menininku.
Taip pat mugės metu vyksta įvairios su meno kolekcionavimu susijusios konferencijos, pranešimus skaito užsienio lektoriai, vyksta meno dirbtuvės. Kasmet organizuojama skulptūrų ir instaliacijų paroda „Takas“, kurioje savo darbus pristato Lietuvos ir užsienio menininkai.
Romualdas Stakėnas

Romualdas Stakėnas (1835 m. vasario 6 d. Sipelių kaime (dab. Rokiškio raj.) – 1907 m. Latvijoje) – Romos katalikų kunigas Lietuvoje, religinių raštų rengėjas.

Biografija

Katalikų religijos pradmenis įgijo Panemunio parapijoje. Baigęs Varnių kunigų seminariją, dirbo pastoracinį darbą Kaune. Už lietuvybės skleidimą grėsė ištrėmimas, todėl slapstėsi Latvijoje, kur ir mirė. Kun. R. Stakėnas vertė ir platino religinę literatūrą. Rankraštyje išliko pamokslų rinkinys, be to išvertė lenkų teologo Marcino Bialobrzeskio (1530–1586) pamokslų rinkinio „Išguldymai Šventos Evangelijos“ 4–ąją dalį, kuri išspausdinta kirilika 1870 m.
Saulės dukrytės

Saulės dukrytės (latv. Saules meitas) – latvių mitologinės būtybės – dieviškosios Saulės dukterys. Apie jas daugiausia žinoma iš mitologinių dainų. Saulės dukrytės apibūdinamos kaip puošnios mergelės – pasidabinusios aukso, šilko, sidabro rūbais, aukso žiedais ir vainikais. Jos Saulės dvare verpia šilko siūlus, audžia aukso staklėmis, grėbia sidabro grėbliais. Žinoma mitologema apie Saulės dukrytes ir Dievo sūnelius: jie dirba, žaidžia drauge, bet Dievo sūneliai dažnai sulaužo Saulės dukryčių aukso žiedus, nuima vainikus. Jos dalyvauja dangiškose vestuvėse (joms peršasi ar tai Dievo sūneliai, ar Auseklis, ar Mėnulis).
Saulės dukrytės gretinamos su lietuvių Aušrine ir kitų indoeuropiečių aušros dievybėmis (graikų Eos, romėnų Aurora, senovės arijų Ušase ir kt.).
Ešerinis ežeras

Ešerinis ežeras – ežeras, kurio žuvų bendrijoje vyraujanti žuvų rūšis yra ešerys.
Gylis nuo 0,5 iki 5-6 m, plotas nuo 0,5 iki 10-15 ha (retai iki 20-30 ha).
Tai distrofiniai ežerai, paprastai aukštapelkių. Jiems būdinga mažas gylis, rudas vanduo, storas dumblo ar sapropelio sluoksnis. Dažnai jie užželia pagal liūninį tipą. Tipiški ežeriniai ežerai retai siekia 10 ha plotą, paprastai jie mažesni. 
Žiemomis tokiuose ežeruose dažnai stinga deguonies (jo koncentracija sumažėja iki 0,-0,5 mg/l), todėl išgyvena tik deguonies stygiui atsparios žuvys - ešeriai ir lydekos, rečiau kuojos. Vanduo rūgštus - pH mažiau kaip 6,0, gali siekti iki 3,0. 
Ešerinių ežerų apyežerės dažniausiai aukštapelkės, kietas gruntas sudaro mažiau kaip 10-20% priekrantės dugno ploto. Dugne vyrauja rūgštus durpinis sapropelis. 
Makrofitai tokiuose ežeruose paprastai auga salelėmis, retai sudaro didesnes meldų ar plūdžių bendrijas. Išreikštų helofitų ar potameidų zonų nebūna. Dažnos nimfeidų bendrijos. Gali būti limneidų zonos, padengtos maurabraginiais dumbliais, užimančios 20-30, kartais - 40-60% dugno ploto. 
Zooplanktono rūšinė įvairovė maža, biomasė nesiekia 1,5 g/m³ vandens. Zoobentoso kiekis neviršija 2 g/m² dugno. Dvigeldžių moliuskų nėra, vyrauja pilvakojai. Zoobentose vyrauja plunksnėtaūsių mašalų lervos.
Dygliuotasis šaltalankis

Morfologija

Šakos tiesios, tankiai apaugusios dygliais. Lapai lancetiški, pilkšvai žali, apatinė pusė pilka, 3-8 cm ilgio ir 7 mm pločio. Augalas dvinamis, žydi balandį, prieš sulapojant. Žiedai vienalyčiai: kuokeliniai, susitelkę apvaliomis varpomis; piesteliniai susitelkę po 2–5 šakelių pažastyse. Vaisiai oranžiniai, gausūs. Dygliuotasis šaltalankis leidžia daug šaknų atžalų.

Panaudojimas

Vaisiuose yra daug vitamino C, 3,6 proc. cukraus, 2,6 proc. rūgščių; minkštime yra 8 proc. aliejaus, kuriame daug provitamino A. Lapai turi tanino ir naudojami kaip rauginė žaliava, taip pat vartojami liaudies medicinoje.
Audeklas

Audeklas – audinys, megztinė ar neaustinė medžiaga, naudojama drabužiams, užuolaidoms ir kitokiems panašiems gaminiams gaminti. Pasižymi plokščia forma.
Tekstilės gaminys „Tekstilės terminų žodyne“ laikomas audinio sinonimu. Tačiau tekstilės gaminiai reiškia ne tik medžiagas žaliavas, iš kurių kažkas gaminama, bet ir užbaigtus tekstilinius daiktus (pvz., lovatiesė, skara, nosinė, kojinė ir t. t.).
Fiat 2800

Fiat 2800 CMC

1939 m. pasirodė „2800“ modelio modifikacija su trumpesne (3,0 m vietoje 3,2 m) ir sustiprinta važiuokle. Automobilyje buvo montuojami didesni ratai, kurie leido važiuoti prastesnės būklės keliais, taip pat automobilis tapo patogesnis kariuomenei. Ši modifikacija buvo gaminama iki 1943 m. Paskutinis egzempliorius buvo surinktas 1944 m.
Ši modifikacija buvo skirta tik Italijos ginkluotojų pajėgų vadovybei.
Aberistvitas

Istorija

Aberistvitas įkurtas XIII a. 1277 m. normanų pastatyta pilis. Velsiečiai 1282 m. Aberistvito pilį sugriovė, tačiau 1284 m. Anglijos karalius Eduardas I ją atstatė. XV a. pilis buvo velsiečių vado Oveno Glenduro tvirtovė. XIX a. miestas išsiplėtė už mūrinės sienos ribų, tapo Velso kultūros centru.

Sportas

Mieste yra futbolo klubas Aberystwyth Town FC.
Juškaičiai II

Aplinkinės gyvenvietės

Mirskiškė – 3,5 km
BUBIAI – 5 km 
 Juškaičiai I – 0,5 km
ŠIAULIAI – 19 km 
 Trociškė – 3 km
Šiliškė – 1 km
Jankaičiai – 2,5 km
Bazilionai – 2,5 km
Slišai – 2,5 km
Pagervinė – 4 km
Laboratoriniai indai

Laboratoriniai indai - didelė įrangos grupė naudojama chemijos ar biologijos laboratorijose. Beveik viskas yra pagaminta iš stiklo, bet guma ir plastmasė irgi kartais panaudojama. Stiklas čia puikiai tinka, nes jis skaidrus - galima matyti kas vyksta nuolat, atsparus karščiui ir šalčiui, beveik nedalyvauja jokiose cheminėse reakcijose, lengvai valomas. Stiklo trūkumas - trapumas, bet dėl tokios gausos gerų savybių su tuo tenka susitaikyti.

Sujungimai

Dažnai indai panaudojami tartum dalys, kurios sujungiamos į vientisą aparatą. Tam reikalingi sujungimai. Sujungimai yra kelių tipų.

Guminiai/kamštmedžio kamščiai

Tokio tipo sujungimus lengva pakreipti, greitai galima surinkti ir išrinkti, bet guma neatspari karčiui, tirpikliams ir kt. todėl dažnai tenka naudoti kitus sujungimus. Medis kiek patvaresnis, bet ir jį ardo daug chemiškai aktyvių medžiagų.

Stikliniai sujungimai

Tokie sujungimai daug atsparesni cheminiam poveikiui, bet daug labiau linkę lūžti. Būna įvairių tipų. Sujungimui hermetizuoti ir palengvinti naudojami lubrikantai.
Arima

Istorija

Miestas įkurtas 1757 m. pranciškonų ordino vienos iš atšakos, kaip misijos taškas skleisti krikščionybę tarp indėnų. Iš vietinių kalbos išvertus miesto vardas reiškia vandenį.
Lorano eilutė

Lorano eilutė – kompleksinės funkcijos f(z) skleidinys laipsnine eilute, kurioje yra ir nariai su neigiamais laipsniais. Pavadinta vardu prancūzų matematiko Pjero Alfonso Lorano, 1843 metais išspausdinusio straipsnį apie šios eilutės savybes. Nors yra teigiama, kad Karlas Vejerštrasas jau 1841 metais atrado tas eilutes, tik kad straipsnis apie tai buvo publikuotas gerokai vėliau, jau po mokslininko mirties.