google/wiki40b huggingface dataset:
Geologinė nuotrauka

Geologinė nuotrauka – visapusiškas teritorijos geologinės sandaros tyrimas geologiniams žemėlapiams sudaryti ir teritorijos perpektyvumui naudingųjų iškasenų atžvilgiu nustatyti. Susideda iš paviršiaus geologinės nuotraukos, giluminės geologinės nuotraukos geofiziniais metodais bei gręžiniais ir aerovaizdų (aerofotonuotraukų) nagrinėjimo.
Paviršiaus geologinės nuotraukos metu tiriamos reljefo formos ir atodangos bei tolygiai dėstomų seklių gręžinių arba prakasų ir kitų kasinių medžiaga; tokiu būdu surenkama geologinė informacija apie tiriamo ploto paviršių. Geofiziniais metodais nustatomi bendri gelmių sandaros ypatumai. Aerofotometodais gaunamos aerofotonuotraukos, iš jų sudaromi pirminiai tiriamojo ploto paviršiaus geologiniai ir geomorfologiniai žemėlapiai, nustatomas paviršiaus ir giluminių formų hipotetinis ryšys.
Išnagrinėjus geofizinius duomenis ir aerofotonuotraukas, numatomos giliųjų gręžinių vietos. Išanalizavus gręžinių geologinę medžiagą (kernus), nustatomas įvairių sluoksnių amžius, jų sudėtis, apibūdinamos suakmenėjusios organizmų liekanos. Be to užfiksuojamos visos naudingosios iškasenos, ištiriami požeminiai vandenys. Padarius šių darbų komplekso sintezę sudaromi žemėlapiai. Teritorijos detalumą rodo tų žemėlapių mastelis. Jis būna smulkus (1:1000000 ir 1:500000), vidutinis (1:200000 ir 1:100000) ir stambus (1:50000 ir 1:25000). Naudingų iškasenų telkiniai kartografuojami detaliai (1:10000 ir stambesniu masteliu).
Inkapsuliacija

Inkapsuliacija (informacijos slėpimas) – objektinio programavimo principas, pagal kurį objekto vidiniai duomenys yra slepiami ir jais galima manipuliuoti tik naudojant objekto viešus metodus. Inkapsuliacija leidžia neprisirišti prie objekto vidinės struktūros, todėl nesunku objektą pakeisti kitos klasės objektu ar pakeisti objekto vidinę struktūrą, nekeičiant jį naudojančio kodo.
Georgijus Gamovas

Ankstyvasis gyvenimas ir karjera

Gamovas gimė Odesos mieste, Rusijos imperijoje (dabar Ukraina). Jo tėvas mokė rusų kalbos ir literatūros aukštojoje mokykloje, o jo motina mokė geografijos ir istorijos mergaičių mokykloje. G. Gamovas, be rusų, šiek tiek išmoko prancūzų ir vokiečių kalbų. Gamovas nesimokė anglų iki savo koledžo metų. Daugiausia jo straipsniai buvo parašyti vokiečių ir rusų kalbomis, bet vėliau jis pradėjo rašyti ir anglų kalba.
Jis studijavo Novorosijske Odesos universitete (1922-1923 m.) ir Leningrado universitete (1923–1929 m.). Po Aleksandro Frydmano mirties Gamovas turėjo išsirinkti kitą savo disertacijos vadovą. Universitete Gamovas susidraugavo su trimis teorinės fizikos studentais Levu Landau, Dmitrijumi Ivanenko ir Matvėjumi Bronšteinu. Jie suformavo grupę, dar žinoma kaip „trys muškietininkai“, kurie susitikdavo aptarti ir analizuoti kvantinės mechanikos naujų straipsnių. Nuo 1928 m. iki 1930 m. stažavo Getingeno universitete. Prieš diplomo įteikimą Gamovas Getingene dirbo su kvantinės teorijos srityje, kur atomo branduolio tyrimų pagrindu parengė daktaro disertaciją.
1931 m. Gamovas buvo išrinktas SSRS mokslų akademijos nariu, jis tapo vienu iš jauniausiu nariu šioje organizacijoje. Tais pačiais metais vedė Liubovę Vochmincevą, fizikę, kuri dirbo inžiniere optikos gamykloje. 1934 m. emigravo į JAV, dirbo Vašingtono universiteto profesoriumi. Dalyvavo kuriant JAV vandenilinę bombą.

DNR ir RNR

Po to, kai 1953 m. Fransis Krikas ir Džemsas D. Vatsonas atrado DNR struktūrą, Gamovas bandė išspręsti problemą kaip 4 skirtingos bazės (adeninas, citozinas, timinas ir guaninas), kurios yra susijungusios DNR grandinėje kontroliuoja baltymų sintezę iš aminorūgščių.
Ksaveras Sakalauskas-Vanagėlis

Biografija

1883 m. baigęs Veiverių mokytojų seminariją, rašytojas mokytojavo Pajevonyje, Beržininkuose iki 1888 m., vėliau Lenkijoje Lomžoje, nuo 1908 m. Varšuvoje.
Platino draudžiamą lietuvišką spaudą, dalyvavo lietuvių kultūrinėje veikloje, bendradarbiavo „Aušroje“. 1905 m. Lomžoje įkūrė lietuvių kultūros draugiją. 1905 m. dalyvavo Didžiajame Vilniaus seime.  1923-1934 m. vadovavo Varšuvos lietuvių kultūros draugijai.
Duktė Aldona apie rašytoją parašė vertingų prisiminimų.

Kūryba

Reikšmingiausi Vanagėlio kūriniai – 1883–1910 m. apsakymėliai ir eilėraščiai. Išleido poezijos ir prozos knygelių („Vestuvės“, 1906 m.; „Melagių dėdė“, „Arbatnamyje“, „Valsčiaus ponai“, „Vestuvės“, „Miestelio Onutė“, 1907 m.; „Dievo žmonės“, „Gyvačių karalius ir kitokios apysakėlės“, 1908 m.), elementorių ir skaitinių knygų mokykloms („Dovanėlė“, 1909 m.; „Vaikų šaltinėlis“, 1926 m.; „Aušrelė“, 1927 m.).
Poezijoje apdainavo gimtojo krašto gamtą, kaimo buitį, meilę. Nemažai eilėraščių virto liaudies dainomis. Apsakymėliuose pavaizdavo kaimo ir miestelio žmonių buitį. Svarbi rašytojo prozos dalis – didaktiniai ir pažintiniai kūrinėliai vaikams.  Kūrinius spausdino leidiniuose „Aušra“, „Šviesa“, „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga“, „Lietuvių laikraštis“, „Nedėldienio skaitymas“, „Šaltinis“, „Viltis“.
Ksaveras Pranciškus Masalskis

Biografija

Kilęs iš rusų kilmės Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Masalskių giminės. Tėvas Juozapas Adrijonas Masalskis, motina – Antanina Radvilaitė. Sesuo – Elena Apolonija Masalskaitė.
Krikštytas 1755 m. sausio 9 d. Didžiųjų Eismantų bažnyčioje (Gardino sritis).
1780 m. vedė kunigaikštytę Juozapiną Radvilaitę Grabauskienę (lenk. Józefina z Radziwiłłów Grabowska), Lietuvos dvaro maršalkos Mykolo Kazimiero Radvilos dukrą.
Mirė bevaikis.

Valstybės tarnyba

Abiejų Tautų Respublikos kariuomenės pėstininkų pulko vadas, generolas.
Vingaudo kalnas

Kalnas

Kalnas orientuotas rytų – vakarų kryptimi, beveik stačiakampis, jo ilgis 109 m., plotis 37 m rytinėje ir 35 m vakarinėje dalyje. Aukštis 4,5 vakarinėje, 6,5 rytinėje dalyje. Kalnas apardytas laidojant mirusiuosius ir XX a. viduryje kasant žvyrą.
Manoma, kad šis pailgas žvyro liežuvis supiltas ledynmečiu. Vieta buvo strategiškai patogi, todėl čia galėjo įsikurti dabartinio Šiaulių miesto pirmoji gyvenvietė. Kalną iki XIX a. antro ketvirčio supo Vinkšnos ežeras, iš rytų – Talša. Kalnelio rytiniu pakraščiu, manoma, praėjo dabartinės Rygos gatvės tęsinys - jos liekanos matomos aerofotografinėje medžiagoje. Kalnelis nėra tyrinėtas.

Kapinės

Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos rūmų iždininkui, ekonomijų administratoriui A. Tyzenhauzui kuriant manufaktūras Šiauliuose ir pasikvietus specialistus iš Rygos, Silezijos, Vakarų Europos, XVIII a. pabaigoje ant kalnelio įkurtos liuteronų kapinaitės. 1827 m. Šiaulių miestas liuteronų parapijai dovanojo 2,5 ha žemės prie kapinių, kur įsikūrė kapinių sargas. 
Šiose kapinėse buvo laidojami latviai, vokiečiai, o kalnelio papėdėje – savižudžiai. Tarpukariu šiaurinėje kalniuko pusėje latvių parapijos lėšomis statytame name gyveno kapinių prižiūrėtojas latvis Rovė, jo iniciatyva buvo nukastas griovys, užtverta tvora. Oficialiai paskutinis palaidojimas šiose kapinėse užfiksuotas prieš Antrąjį pasaulinį karą. Karo metais į šalia iškastus griovius laidoti vokiečių belaisviai.
Renan Oliveira

Karjera

2019 m. antroje pusėje atvyko į Lietuvą. Atstovauja Marijampolės „Sūduvą“.
2019 m. rugsėjo 8 d. LFF taurės ketvirtfinalio rungtynėse Renanas Oliveira prieš Panevėžio FK ekipą pasižymėjo įvarčiu. Tai buvo vienintelis ir lemiamas rungtynių įvartis, o marijampoliečiai pateko į pusfinalį.
Davidas Bučackis

Biografija

Lenkijos bajorų Bučackių giminės atstovas, herbo „Abdank“ savininkas. Podolės vaivados ir Kameneco kašteliono Mykolo Mužilo Bučackio (m. 1470) jaunesnysis sūnus nuo antros santuokos su Katerina.
Užėmė Kameneco stalininko nuo 1472 metų, Haličo pakamario nuo 1474 metų, Kolyjsko seniūno pareigybes. 1481 metais gavo Podolės vaivados paregybę, o 1483 metais Lenkijos karaliaus Kazimiero Jogailaičio buvo paskirtas Podolės generaliniu seniūnu.
Davidui Bučackiui teko valdyti turkų-osmanų svarbių Juodosios jūros uostų Kilijos ir Dniestro Bilhorodo užkariavimo metu, kas iššaukė krizę prekybos su Lenkijos karalystę ir santykių pablogėjimu su kaimynine Moldavijos kunigaikštyste, kur valdė gospodaris Steponas III Didysis.
Buvo palaidotas Bučačo bažnyčioje.
Žukų evangelikų liuteronų bažnyčia

Architektūra

Bažnyčą projektavo Ragainėje gyvenęs architektas Tamošaitis. Sumūryta iš patvarių plytų, išdegintų Lumpėnų ir Palumpių plytinėse. Vakarinėje pusėje turi „buką“ bokštą, priekinėje jo plokštumoje buvo suprojektuotas centrinis įėjimas. Vidinė erdvė padalyta į dvi navas, lubos lygios, dažytos. Altorių iš trijų pusių supo kūrai, galiniame buvo sumontuoti vargonai. Altorių puošė žvakių sietynas, čia buvo krucifiksas ir užrašas: „Gebt unserem Gott allein die Ehre“ („Garbink vien tik savo Viešpatį“). Tiek sakykla, tiek altorius buvo aptraukti brangiu raudonu pliušu. Laidotuvių metu juos apdengdavo juodomis juostomis-staltiesėmis. Parapijiečiai didžiavosi savo bažnyčios varpais – jų skambesys buvo girdimas gerus 8 kilometrus.
Iki šių dienų buvo likęs sovietmečiu įrengtas medinis bažnyčios vidaus perdengimas, tarnavęs sandėlio reikmėms. Jis laikėsi ant autentiškų balkonų kolonų. Vykdant atstatymo darbus, jis buvo pašalintas, atkurta bažnyčios vientisa erdvė.
VfB Admira Wacker Mödling

Istorija

Vienos „Admira“ klubas įkurtas 1905 metais, XX a. trečiajame-ketvirtajame dešimtmečiais tai buvo viena stipriausių Austrijos komandų, laimėjusi 7 šalies čempionatus.
2008 m. klubas perėmė SK Schwadorf licenciją žaisti I lygoje, taip pat dalį pastarojo klubo žaidėjų.
Būkime kartu

Būkime kartu – socialinis – informacinis – kultūrinis renginys. Tai labdaros koncertas ir apdovanojimai. „Būkime kartu“ pradėtas rengti 2005 metais. Oganizatoriai – „Penktas kanalas“ ir Lietuvos žmonių su negalia sąjunga. Renginys vyksta kiekvienų metų rudenį, Vilniuje, „Siemens“ arenoje.

Renginio pasiekimai

Renginys „Būkime kartu“ pripažintas didžiausiu žmonėms su negalia skirtu renginiu. Pirmasis „Būkime kartu“ renginys, vykęs 2005 metais, pateko į Lietuvos rekordų knygą kaip daugiausia negalią turinčių žmonių į vieną vietą surinkęs renginys. „Būkime kartu“ tapo masiškiausiu neįgaliųjų renginiu. „Siemens“ arenoje tada apsilankė net 5448 negalios paliesti žmonės. Iš viso renginį stebėjo 12 tūkstančių žmonių.

Apdovanojimai

Trejus metus vykstančiame socialiniame – informaciniame – kultūriniame renginyje „Būkime kartu“ apdovanojami labiausiai nusipelnę tų metų neįgalūs žmonės – įvairios fizinės, psichinės arba protinės negalios žmonės, kurie nepaisydami savo negalios, turi didelių pasiekimų gyvenime, moksle, sporte ar darbe. Taip pat apdovanojami labiausiai prisidėję prie neįgaliųjų integracijos į visuomenę.
Nominantus atrenka speciali Atrankos komisija. Kasmet Lietuvos žmonių su negalia sąjunga kviečia metų neįgaliųjų nominacijų atrankos komisijai teikti labiausiai nusipelniusių įvairių miestų arba rajonų neįgaliųjų kandidatūras. Taip pat šiam renginiui neįgaliųjų meno kolektyvai kviečiami siūlyti koncertinius numerius.
Specialiai „Būkime kartu“ koncertui paruošiami bendri žmonių su negalia ir populiarių Lietuvos atlikėjų pasirodymai. Lietuvos atlikėjai šiame renginyje koncertuoja nemokamai.
Renginį, skirtą integruoti „sveikuosius“ į neįgaliųjų gyvenimą ir padėti keisti „sveikųjų“ požiūrį neįgaliųjų atžvilgiu, globoja pirmoji šalies dama p. Alma Adamkienė.
Pauly-Wissowa

Pauly-Wissowa, sntr. P.-W., RE, Pauly-Wissowa-Kroll (vok. Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft – Paulio klasikinių senovės mokslų realijų enciklopedija) – didžiausia išsamiausia enciklopedija vokiečių kalba apie Antiką.
Juozas Kalinauskas

Juozas Kalinauskas (g. 1935 m. sausio 24 d. Pakalniuose, Vištyčio valsčius) – Lietuvos skulptorius, medalininkas, nusipelnęs meno veikėjas.

Kūryba

Kuria dekoratyvines skulptūras (Lietuvos operos ir baleto teatro fasado skulptūros, 1990 m.), horeljefus („Šokėjėlė“, Kauno muzikinis teatras, 1960 m.), bareljefus (Lietuvos prezidento A. Smetonos portretas Nepriklausomybės paminklo steloje, Vištytis, 1990 m.), reljefus („Poilsis“, Vilniaus grąžtų gamykla, 1961 m.), medalius (Mikalojus Konstantinas Čiurlionis 1965 m., profesorius Bronius Pundzius, 1987 m., „Vilniui 650“ 1993 m., „Vilkaviškiui 300“, 1997 m., „Krikščionių demokratų partijai 100 metų“, 2004 m., „Medalis skirtas Lietuvos Vardo Tūkstantmečiui paminėti (1009-2009)“ 2009 m.) Autoriaus kūriniai apibendrintų formų, monumentalūs, ekspresyvios ritmikos, jų turi Lietuvos dailės muziejus. Nuo 1960 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Praha, Ryga, Maskva). Individualios parodos surengtos Vilniuje 1972 m., 1998 m. Pelnė įvairių apdovanojimų.
Benekainių valsčius

Benekainių valsčius buvo pietų Lietuvoje ir Baltarusijoje. Centras – Benekainys.
S.P.A.L. 2013

Istorija

Klubas įkurtas 1907 m. kaip Circolo Ars et Labor, o 1913 pervadintas Società Polisportiva Ars et Labor.
Eilę metų (nuo 1920 iki 1925 bei nuo 1951 iki 1968) žaidė Serie A pirmenybėse.
Geriausias klubui buvo 1959-1960 metų Serie A čempionatas.
2005 m. klubas atkurtas kaip Spal 1907, nes buvo iškelta bankroto byla.
2012 m. vasarą, po bankroto procedūrų, klubas atkurtas kaip Società Sportiva Dilettantistica Real S.P.A.L. ir žaidė Serie D pirmenybėse. 
2016-2017 m. Serie B užėmė pirmąją vietą ir iškovojo teisę žaisti Serie A po 49 metų pertraukos.
Kernavės herbas

Aprašas

Herbo sidabriniame lauke irstantys raudonų plytų vartai, kuriuose stovi šarvuotas karys su mėlynu sijonėliu, dešinėje rankoje laikantis pakeltą sidabrinį kardą, kairėje prie peties – auksinį apvalų skydą. Šarvai – plieno spalvos. Per dešinįjį kario petį permesta ir ties kairiuoju klubu surišta raudona juosta. Jo šalmą puošia trys stručio plunksnos: mėlyna – auksinė – mėlyna. Kardo efesas, metalinių šarvų ir šalmo pagražinimai auksiniai.
Po skydu ant auksinio kaspino raudonomis raidėmis užrašytas herbo devizas: VERČIAU GYVYBĘ PRARASIU NEGU LAISVĘ.

Istorija

1998 m. balandžio 17 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 45. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.
Kamienė (ežeras)

Aprašymas

Tai ledyninės klimės ežeras, upokšniu susijungęs su Rospudo ežeru. Ežeras yra labai pailgas, besitęsiantis iš šiaurės į rytus. Ežero krantai statūs ir smėlėti, vietomis siekia 15 metrų. Ežero dugne glūdi daug akmenų, dėl kurių gausos ir kilo ežero pavadinimas. Ežero viduryje yra medžiais apaugusi sala. Netoli ežero yra Aukštasis (Wysokie) ežeras, kuris 7 m aukštesnis už Akmens ežerą. Ežero pietuose stovi Pilypavo kaimas. Iš ežero galima baidarėmis plaukti į Rospudos upę. Šiauriniame ežero krante pastatytos kelios stovyklavietės. 1990 m. mokslininkai ištyrė ežero vandens švarumą ir priskyrė II ežero vandens švarumo kategorijai.
Čimbotė

Istorija

Čimbotė 1835 m., kai buvo oficialiai įkurta, buvo mažas žvejų kaimelis. 1871 m. Čimbotę pasiekė geležinkelis, buvo įkurtas uostas. 1943 m. miestas tapo žvejybos centru.
Rydštatas

Istorija

1977 m. po savivaldybių reformos buvo sujungtos gretimos teritorijos ir suformuotas naujas miestas, kuris pavadintas Rydštatu.
Bendradarbiaujama su Lietuvos miestu Taurage.
Taganto vilaja

Geografija

Praktiškai visą regioną užima dykumos ar pusdykumės. Centrine dalimi driekiasi kalnagūbris.
Vytautas Miškinis

Vytautas Miškinis (g. 1954 m. birželio 5 d. Vilniuje) – choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Bogdanas Sapiega (1530)

Biografija

Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas, Naugarduko vaivados Povilo Ivanovičiaus Sapiegos antrasis sūnus nuo pirmos santuokos su kunigaikštyte Elena Jurjevna Alšeniškaite (m. iki 1558). Broliai – Vitebsko vaivada Mikalojus (1526–1599) ir Smolensko vaivada Andrius (apie 1560–1621).
1565 ir 1567 metais Bogdanas Sapiega dalyvavo karinėse kampanijose prieš Rusijos valstybę. Užėmė keletą aukštų LDK valstybinių pareigybių. 1566–1569 metais – Belzo pakamaris. 1572 metais gavo valdyti Gomelio seniūniją.
1572 metais po Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto II Augusto mirties Bogdanas Sapiega buvo tarp Fiodoro Ivanovičiaus išrinkimo į Lenkijos sostą ir unijos sudarymo su Rusijos valstybe šalininkų. 1579 m. Bogdanas Sapiega gavo valdyti Bockių kaimą, kur 1580 metais priėmė Lenkijos karalių Steponą Batorą.
1579 metais gavo Bresto kašteliono pareigybę. 1585 metų balandį Bogdanas Sapiega tapo Smolensko kaštelionu. 1587 metais palaikė Švedijos princo Žygimanto Vazos kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1588 metų gegužį gavo Minsko vaivados pareigybę. 1591 metais buvo išrinktas į iždo teismo tribunolą Vilniuje.
Jis buvo stačiatikių brolijos narys Vilniuje ir Lvove, priešinosi kalvinų persekiojimui. Bažnyčios įkūrėjas Bogdanovo kaime (Naugarduko vaivadija).
Mirė prieš 1593 metų liepos 22 dieną.
Martino Liuterio Kingo diena

Martino Liuterio Kingo diena yra Jungtinių Amerikos Valstijų valstybinė šventė, skirta paminėti daktaro Martino Liuterio Kingo gimimo dieną. Šventė kasmet minima trečiąjį sausio pirmadienį, tai yra maždaug Kingo gimimo dieną – sausio 15-ąją (šventė ne visada švenčiama sausio 15-ąją). Kingas buvo pilietinių teisių judėjimo lyderis, sėkmingai ir be smurto protestavęs prieš rasinė diskriminaciją, gyvavusią pagal federalinius ir valstijų įstatymus. Kingas buvo nužudytas 1968 metais.
Kampanija už tai, kad Martino Liuterio Kingo garbei atsirastų jo vardo šventė, prasidėjo netrukus po jo nužudymo. JAV prezidentas Ronaldas Reiganas pasirašė įstatymą, pagal kurį Martino Liuterio gimimo diena tapo valstybine švente, 1983 metais. Pirmą kart ji buvo paminėta 1986 metais. Pradžioje, kelios valstijos priešinosi šios dienos minėjimui, duodamos jai alternatyvius pavadinimus arba derindamos ją su kitomis šventėmis. Pirmą kartą visos 50 valstijų šią dieną oficialiai minėjo 2000 metais
Vytautas Saulis (1951)

Biografija

1958–1962 m. mokėsi Rokiškėlių pradžios mokykloje, 1962–1966 m. Ragelių aštuonmetėje mokykloje, 1966–1969 m. Rokiškio E. Tičkaus vidurinėje mokykloje. 1969–1974 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, inžinierius mechanikas.
1974–1978 m. Rokiškio rajono Liudo Giros kolūkio inžinierius mechanikas, 1978–1979 m. „Laimės“ kolūkio pirmininko pavaduotojas. 1979–1981 m. SSRS kariuomenės karininkas. 1981–1982 m. Liudo Giros kolūkio inžinierius mechanikas. 1982–1989 m. Rokiškio paukštininkystės tarybinio ūkio vyr. inžinierius mechanikas, 1989–1991 m. direktorius. 1991–1992 m. Vengerinės žemės ūkio bendrovės direktorius.
1992–1996 m., 2000–2008 m. ir 2012–2016 m. LR Seimo narys. 1996–1999 m. AB Lietuvos žemės ūkio bankas Rokiškio skyriaus valdytojas. 1999–2000 m. AB „Obelių aliejus“ komercijos direktorius. 2009–2011 m. Seimo nario Gedimino Kirkilo padėjėjas-sekretorius. 2011–2012 m. Rokiškio rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2016 m. Seimo narės Ramintos Popovienės padėjėjas-sekretorius.
1978–1989 m. SSKP, nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Rokiškio rajono skyriaus narys, 2009–2013 m. Rokiškio skyriaus pirmininkas, nuo 2013 m. pirmininko pavaduotojas.
1990–1995 m. Rokiškio rajono tarybos deputatas, 1997–2001 m., 2008–2011 m. ir 2019 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Ona, vaikai Neringa, Raimonda, Mindaugas.
Margasis kūltupis

Išvaizda

Kūno ilgis 13,5–14,5 cm. Patelės nuo patinėlių skiriasi savo pilkšvai rudu, margų plunksnų apdaru. Patelės ir patinėlio papilvė ir uodegos apatinė dalis balsva.

Paplitimas

Peri pietryčių Europoje (Bulgarijoje, Rumunijoje), Mažojoje Azijoje, Irane, Afganistane, Vidurinėje Azijoje, Tian Šanio kalnuose iki 3000 m, Sibire, Altajaus krašte iki 2000 metrų kalnuose, Mongolijoje, Kinijoje. Per pietvakarių Aziją žiemos metui migruoja į šiaurės rytų Afriką, rytesnių populiacijų margieji kultupiai žiemoja Indijoje. Migracijų metu retkarčiais užklysta į Italiją, Škotiją, Švediją, Suomiją, Estiją, Latviją, Lietuvą, Lenkiją.

Gyvenama aplinka

Poravimosi ir perėjimo metu margieji kūltupiai gyvena atvirose laukymėse, stepėse su negausiai apaugusiais krūmais ir krūmokšniais, kalvotose vietovėse, akmeningose nuokalnėse. Žiemojimo vietovėse aptinkamas panašiuose biotopuose – akmeningose nuokalnėse, lygumose su negausiais krūmais. Retkarčiais pievose, soduose.

Paplitimas Lietuvoje

Margasis kūltupis Lietuvoje neperi, negausiai užklysta migracijų metu. Pirmą kartą šalyje stebėtas Šilutės rajono savivaldybėje prie Mingės kaimo ganyklos pakraštyje, 2014 m. spalio 18 d. ir Lietuvos paukščių sąraše tapdamas 384 rūšimi. Stebėjimo metu tupėjo ant kuoliukų, akmeninių blokelių, laidų bei gaudė vabzdžius.

Mityba

Minta smulkiais vabzdžiais, jų vikšrais, žiogais, vorais.

Perėjimas

Gegužės pradžioje po akmenimis duobutėje arba uolos nedidelėje ertmėje deda 4–6 žalsvai melsvus su rudiškais taškeliais storesniame gale, 19,3 × 15,1 mm kiaušinius. Per metus išaugina vieną jauniklių vadą.
István Sándorfi

Ankstyvasis gyvenimas

Jo tėvas dirbo JAV kompanijoje, todėl 1950 m. jis buvo įkalintas 5 metams. Jis išlaisvintas tik kelios dienos prieš 1956 m. Vengrijos revoliuciją. 1956 m. Sándorfi šeima paliko Vengriją, iš pradžių jie emigravo į Austriją, vėliau į Vokietiją, o galiausiai 1958 m. į Prancūziją. Sándorfi piešti pradėjo būdamas 8 metų amžiaus, o būdamas 12 pradėjo naudoti aliejinius dažus. Jis gavo Nacionalinė dailės mokyklos diplomą, bei toliau studijavo École nationale supérieure des arts décoratifs. Jis turi 2 dukras: Ange (g. 1974) ir Eve (g. 1979). István Sándorfi mirė po staigių sveikatos sutrikimų 2007 m. gruodžio 26 d. Tapytojas palaidotas Budapešte.

Tapyba

Jo pirmoji paroda buvo pristatyta mažoje galerijoje Paryžiuje, o pirmoji didesnė paroda buvo atidaryta 1973 m. Musée d’Art Moderne de la Ville de Paris.  Po to István Sándorfi darbai pasirodė įvairių miestų, tokių kaip Kopenhaga, Roma, Miunchenas, Briuselis, Bazelis, Niujorkas, Los Andželas ir San Franciskas muziejuose.
Jo paveiksluose vaizduojami keisti objektai ir situacijos. 1970-1980 m. István Sándorfi pradėjo tapyti mėlynus, šaltus paveikslus. 1980 m. jis labiau pradėjo tapyti "švelnesnius" paveikslus ir natiurmortus. Nuo 1988 m. jis pagrinde pradėjo tapyti moteris.
Pirmoji paroda Vengrijoje buvo pristatyta 2006 m. Budapešte, o vėliau 2007 m. Debrecene. Tai buvo pirmas kartas, kai István Sándorfi po emigracijos atvyko į Vengriją.
Platanalapis klevas

Paplitimas

Natūraliai paplitusi centrinėje Europoje ir Pietvakarių Azijoje: nuo Prancūzijos vakaruose iki Ukrainos rytuose, pietvakariuose siekia šiaurinį Pirėnų pusiasalį, o arealo pietryčiuose šiaurės Turkiją, Vakarų Kaukazą.
Natūralizuotas visoje šiaurinėje Europos dalyje (Britų salose, Skandinavijoje, Islandijoje, Fareruose, Baltijos šalyse) taip pat JAV, Naujojoje Zelandijoje, Malvinų salose.
Norvegijoje, dalyje JAV bei Australijoje, Naujojoje Zelandijoje paskelbtas kaip invazinė rūšis.

Platanalapis klevas Lietuvoje

Platanalapiai klevai kaip svetimžemė rūšis žmonių introdukuoti Lietuvoje, kur gana gerai prisitaikę prie jos klimatinių sąlygų ir dirvožemio, tad plinta savaime kaip invazinė rūšis. Platanalapių klevų savaiminio paplitimo arealas yra priartėjęs labai netoli Lietuvos ribų - Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, įskaitant Sembos pusiasalį, tad tęsiantis pasauliniam atšilimui, jų populiacijai yra labai palankios sąlygos be žmogaus pagalbos savaime pasiekti Lietuvą bei plisti toliau.

Apibūdinimas

Tai stambus, lapus metantis medis, išaugantis iki 20-35 m, rečiau iki 40 m. Aukščiausias Prancūzijoje 2014 metais išmatuotas lazerio pagalba, siekė 41,50 m aukščio. Laja plati. Jauno medžio žievė lygi, pilka, tačiau su amžiumi darosi gruoblėta, suskeldėjusi. Lapai priešiniai, delniški, 10-25 cm ilgio su 5–15 cm ilgio lapkočiu. Lapai paprastai būna tamsiai žali (nors išvesta ir kitokių spalvų veislių), neretai su juodomis dėmėmis, kurias sukelia grybelis Rhytisma acerinum. Žiedai vienanamiai, gelsvažaliai, žydi anksti pavasarį, susitelkę į 10–20 cm ilgio kybančias kekes. Vaisius – sparnavaisis.

Amžius

Gana ilgaamžis medis, gali išgyventi iki 400 metų.

Panaudojimas

Platanalapis klevas yra gajus, atsparus oro taršai, vėjui, druskai, todėl tinkamas sodinti miestuose, pakelėse. Mediena kieta ir tvirta, naudojama baldų, muzikos instrumentų, parketo gamybai.