google/wiki40b huggingface dataset:
Albertas Petras Bluzmanas

Albertas Petras Bluzmanas (1915 m. spalio 1 d. Plotkai, Vitebsko sritis – 2000 m. kovo 28 d. Vilnius) – Lietuvos botanikas fiziologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, profesorius.

Biografija

Gimė Plotkuose, kur per Pirmąjį pasaulinį karą buvo pasitraukę jo tėvai. Vyriausias 3 brolių ir 5 seserų šeimoje. 1920 m. šeima sugrįžo į Duogių km. (dab. Zarasų raj.), baigė Raudinės pradinę mokyklą, Zarasų Kazimiero Būgos aukštesniąją komercijos mokyklą. 1942 m. baigė Vilniaus universitetą. 1966 m. biologijos mokslų daktaras.
Dar būdamas IV kurso studentas, 1940 m. priimtas laborantu į Vilniaus universiteto Augalų anatomijos ir fiziologijos katedrą, kuriai vadovavo profesorius Jonas Dagys. Karo metu vokiečiams uždarius universitetą, dirbo augalų žinovu Švenčionių vaistažolių fabrike. 1944–1992 m. Vilniaus universiteto vyr. dėstytojas, nuo 1956 m. docentas, nuo 1971 m. profesorius. 1975–1989 m. Augalų fiziologijos ir mikrobiologijos katedros vedėjas. 1945–1959 m. dėstė ir Vilniaus pedagoginiame institute. 1966–1970 m. vadovavo Lietuvos biochemikų draugijai.

Mokslinė veikla

Nustatė, kad B grupės vitaminai skatina augalų augimą, derėjimą, gerina derliaus kokybę, paankstina dekoratyvinių augalų žydėjimo laiką. Atrado medžiagų, kurios didina augalų atsparumą sieros dioksido priemaišai ore. Kartu su kitais patobulino kai kurių žemės ūkio augalų auginimo technologiją prie beicų, herbicidų ir fungicidų pridėdamas nedidelį kiekį vitamino B.
Birutė Ona Boreišienė

Biografija

1947 m. baigė Radviliškio gimnaziją. 1947–1953 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame ir Šiaulių mokytojų institututuose. 1947–1961 m. Kuršėnų vidurinės mokyklos mokytoja, Švenčionių vidurinės mokyklos mokytoja, Telšių vidurinės mokyklos mokytoja ir mokymo dalies vedėja.
1955–1960 m. Telšių rajono laikraščio „Komunizmo aušra“ redaktorė. 1961–1965 m. žurnalo „Tarybinė mokykla“ vyr. redaktorė, 1965–1986 m. žurnalo „Tarybinė moteris“ vyr. redaktorė. 1991 m. laikraščio „Rankdarbiai“ redaktorė.
Nuo 1968 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė. Daugiausia rašė pedagoginėmis, jaunimo auklėjimo bei moterų gyvenimo, žmonių tarpusavio bendravimo temomis. Nuo 1971 m. kandidatė į LKP CK narius. Ilgametė Lietuvos moterų tarybos pirmininkė. Tautodailininkų sąjungos narė, surengė per 20 personalinių rankdarbių parodų. 
Palaidota Saulės kapinėse.
Nisporenio rajonas

Geografija

Nisporenio rajonas šiaurės vakaruose ribojasi su Ungeniu, šiaurės rytuose su Kelerašiu, rytuose su Strešeniu, pietuose su Hinčeščiu, pietvakariuose Prutas teka šiaurės pietų kryptimi, pasienyje su Rumunija. Rajono kraštovaizdis – kalvotas. Vakarinėje Kodrų aukštumoje yra aukščiausias Moldovos taškas, Balanesti kalva, iškilusi 430 metrų virš jūros lygio.
Los Testigoso salynas

Los Testigoso salynas (isp. Archipiélago de Los Testigos) – salų grupė Karibų jūroje, Pietų Antilų salose, 80 km į šiaurės rytus nuo Margaritos salos. Priklauso Venesuelai (Venesuelos federalinės valdos). Plotas – 6,53 km².
Salyną sudaro 8 vulkaninės kilmės, uolingos salos. Aukštis iki 412 m. Paviršių dengia daugiausia kserofitiniai miškai ir krūmynai. Sudaro šios salos: Didysis Testigas, Konechas, Iguanų sala, Moro Blankas, Šiaurės Rytų sala, Rachada, El Čivas, Penjon de Fuera.
2001 m. Los Testigoso salyne gyveno 197 žmonės. Jie įsikūrę Didžiojo Testigo saloje, ten veikia pakrančių apsaugos bazė. Salos pasiekiamos laivais ir jachtomis iš Margaritos bei Los Rokeso.
1938 m. oficialiai tapo Venesuelos dalimi.
Paveisininkai

Istorija

Tarpukariu veikė pradinė mokykla.
IDW Publishing

IDW Publishing arba Idea and Design Works, LLC – JAV akcinė bendrovė (Limited Liability Company), leidžianti komiksus. Bendrovė įkurta 1999 m.
Pirmasis populiarus bendrovės leistas komiksas buvo „30 Days of Night“. 2011 m. bendrovė buvo trečia didžiausia komiksų leidėja JAV.
Dūkštų atodanga

Dūkštų atodanga – atodanga Vilniaus rajone, prie Bradeliškių piliakalnio, dešiniajame Dūkštos krante ties buvusio vandens malūno užtvanka. Aukštis siekia 14–15 m, ilgis – 20 m.
Atodangos viršuje matomas 2,5–3,5 m storio smėlio, žvirgždo–gargždo ir riedulių sluoksnis, suneštas stipraus ledyno tirpsmo vandenų srauto, kurio plotis vietomis siekė iki 0,5 km. Žemiau esantis sluoksnis iš žvirgždo suneštas silpnesnės srovės. Atodangos viršus (80–100 m pločio aikštelė) – buvusio srauto dugnas, kuriuo yra ir tame pačiame aukštyje esanti piliakalnio dalis. Laikui bėgant dėl lietaus ir vėjo poveikio gilesnius atsivėrusių nuogulų sluoksnius uždengia deliuvis, po kuriuo slepiasi morenos gabalai. Šioje vietoje buvo prieledyninių marių pakrantė.
Pranciškus Janulaitis

Biografija

Jauniausia 13 vaikų šeimoje, kurioje išgyveno broliai Kaliksas, Juozas, Petras, Jurgis, Augustinas, seserys Ona, Julija ir Veronika.
Baigė Kauno Žemaičių kunigų seminariją, įšventintas kunigu. Paskirtas Šeduvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčios vikaru įsitraukė į knygnešystę, pradėjo platinti draudžiamą lietuvišką spaudą. 1898-1902 m. Troškūnų Švč. Trejybės parapijos vikaras. 1900 m. prasidėjus L. Vaineikio bylai ir įkliuvus broliui Augustinui, buvo kratytas ir jo butas Troškūnuose, rastas kažkokio kunigo Stanislovo laiškas, kuriame prašoma atsiųsti dešimt egzempliorių laikraščio „Tėvynės Sargas“, rankraštį „Modus vivendi“ apie kovą už lietuvių kalbos teises. Vienas P. Janulaičio laiškas dėl bendradarbiavimo spaudoje buvo rastas ir pas brolį A. Janulaitį. Rusijos caro 1902 m. vasario 27 d. paliepimu už antivalstybinę veiklą metams ištremtas į Smolenską.
Grįžęs į Lietuvą dirbo įvairiose parapijose, 1924-1930 m. Betygalos Šv. Mikalojaus parapijos klebonas, statė naują šios parapijos bažnyčią, kuri konsekruota 1932 m. Betygaloje įveisė didžiulį sodą. Daug obelų tebeauga šlaite prie saugomo Mikalojaus Daukšos ąžuolo. Vėliau dirbo Kauno katedros kapitulos garbės kanauninku.
1946 m. ištremtas į Rusiją, kalintas Vladimiro kalėjime kartu su arkivyskupu Mečislovu Reiniu ir vyskupu Teofiliumi Matulioniu.
Gruzijos karinis jūrų laivynas

Gruzijos karinis jūrų laivynas (gruz. საქართველოს სამხედრო საზღვაო ძალები) - Gruzijos ginkluotųjų pajėgų dalis, sauganti Gruzijos pakrantę (310 km) ir teritorinius vandenis.
Laivyno štabas ir pagrindinė karinė jūrų bazė yra Potyje. Mažesnė bazė yra Batumyje (Adžarija).
Gruzijos karinis laivynas turi ir specialųjį priešteroristinį padalinį.
Gruzijos karinis laivynas turi 20 laivų, jame tarnauja 531 žmonės (181 karininkas, 200 puskarininkių, 114 tikrosios karinės tarnybos jūrininkų, 36 civiliai.

Istorija

Nors Gruzija yra Juodosios jūros pakrantėje, nuo senovės dalyvauja jūrinėje prekyboje, ji niekada neturėjo reikšmingo karinio laivyno.

Pirmasis bandymas sukurti šiuolaikinį karinį laivyną buvo 1918-1921 m., kai egzistavo nepriklausoma Gruzijos demokratinė respublika. Tuometinis Gruzijos karinis laivynas turėjo flagmaną, kelis burlaivius ir kelis vilkikus, rekvizuotus iš savininkų Rusijos pilietinio karo metu.
1990 m. Gruzijos pakrantes saugojo Potyje įsikūrusi 184-oji pakrančių apsaugos brigada (Juodosios jūros laivynas). Mažesnės bazės buvo Očamčiroje, Batumyje, Anaklijoje ir Suchumyje. Suirus TSRS Počio brigada buvo perbazuota, Gruzijoje liko tik 6 laivai. Tačiau Rusijos pasienio laivai patruliavo Gruzijos pakrantėje iki 10-ojo dešimtmečio vidurio.
1990 m. vasarį Gruzijos ministrų kabinetas pradėjo nagrinėti kariuomenės kūrimo klausimą. Grupė, kurios vadovas buvo Aleksandras Javachišvilis, buvęs tarybinio atominio povandeninio laivo kapitonas, buvo atsakinga už karinio laivyno kūrimą. Subirus TSRS Gruzija nebuvo NVS narė, todėl Rusijai ir Ukrainai dalijantis TSRS Juodosios jūros karinį laivyną tų dalybų derybose 1992 m. sausį nedalyvavo.
1992 m. prasidėjus kovoms su Abchazijos separatistais Gruzija neturėjo efektyvaus laivyno. Vienintelės svarbesnės jūrinės operacijos buvo 173 moterų ir vaikų evakuacija iš Bičvintos (Picunda) 1992 m. rugpjūtį ir proabchaziško čečėnų karo vado Šamilio Basajevo stovyklos Gudautoje sunaikinimas 1993 m. balandį.
Gruzijos laivynas pradėtas formuoti 1993 m. liepos 7 d. (tai Gruzijos Karinio laivyno diena). Pirmieji Gruzijos kariniai laivai - mažo kalibro priešlėktuvinėmis patrankomis ir kulkosvaidžiais apginkluoti žvejybiniai laivai.

1996 m. Gruzija pareikalavo perduoti jai dalį buvusio Juodosios jūros karinio laivyno. Rusija tai daryti atsisakė. O Ukraina pritarė Gruzijos reikalavimams, perdavė Gruzijos kariniam laivynui kelis patrulinius laivus. Ukraina apmokė kelias gruzinų jūrininkų įgulas.
Dešimto dešimtmečio pabaigoje Gruzija, padedama JAV, Turkijos ir Graikijos, kai kurių kitų NATO šalių, sukūrė nedidelį karinį laivyną. Karinis jūrų laivynas yra silpniausia Gruzijos ginkluotųjų pajėgų dalis.

Labai efektyvi Gruzijos Pakrančių apsauga, kuri yra pavaldi Pasienio apsaugos departamentui ir Vidaus reikalų ministerijai. Sieną sauganti pakrančių apsauga atsako už 22 km pločio teritorinius vandenis. Gruzijai faktiškai nepavaldi Abchazijos pakrantė.
Rausvasis skiautenėlis

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 192 psl.
Šliželiai

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 10 km 
Šimpeliškiai – 1,8 km
Benošiškis – 3,1 km
Mikeliškiai – 4 km
Neciūnai – 5,1 km
Varnupis – 1,7 km
Štakiriai – 0,8 km
Beržiniai (Biržai) – 3,5 km
Dvokiančioji šlakabudė

Išvaizda

Kepurėlė (2–6 cm skersmens) iš pradžių pusiau apvali, vėliau varpeliška ir galiausiai beveik horizontali, su nedideliu gūbreliu per vidurį ir skilinėtais kraštais. Luobelė grūdėta. Kotas 3–6 cm ilgio, cilindriškas, prie pagrindo truputį sustorėjęs, aukščiau rinkio baltas ir miltuotas, žemiau rinkio grūdėtai žvynuotas, du trečdalius jo dengia išnara, kuri po kurio laiko nukrenta. Lakšteliai tankūs, priaugintiniai, dantyti. Trama plona ir balta, turi būdingą puvėsių kvapą ir vos juntamą skonį. Sporos yra 4–5,5 x 3–4 mikronų, elipsės formos, lygios.
Sinonimai: Agaricus carcharias, Agaricus granulosus var. Carcharias, Lepiota carcharias.
Spalvos kaita: kepurėlės atspalvis gali įvairuoti nuo gelsvai rausvos iki šviesiai raudonos. Lakšteliai iš pradžių balti, vėliau gelsvi.

Augavietė

Šis grybas labai paplitęs Lietuvoje, auga spygliuočių miškuose.
Sezonas: rugsėjis–lapkritis
Panašios rūšys: Cystoderma granulatum , šis grybas taip pat turi grūdėtą kepurėlę, kuri yra plytų arba rūdžių spalvos atspalvio.
Ričardas Barzdenis

Biografija

1982 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas.
Tėvynės sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narys. 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Lidija, vaikai Donata, Gustė, Vaiva.
Morta Vaičkienė

Biografija

Motina mirė, kai Morta turėjo vos kelerius metus. Ją augino dėdė Mažeikiuose. Čia ji mokėsi mokykloje. Nuo 1907 m. dainavo chore, vaidino Juozo Vaičkaus Skrajojamajame teatre. Ištekėjusi už jo išvyko į Peterburgą, kur nuo 1908 m. mokėsi scenos meno.  1920-1930 m. buvo Valstybės teatro solistė. Svarbiausi vaidmenys operose „Traviata”, „Eugenijus Onieginas”, „Karmen”. Senatvėje gyveno Mažeikiuose.
David Pastrňák

Karjera

Pastrnakas karjerą pradėjo Allsvenskan klube Södertälje SK. 2014 m. NHL šaukimuose buvo pašauktas 25-uoju šaukimu, Bostono „Bruins“ klubo. Tais pačiais metais buvo paskolintas į Bruins rezervinę komandą (Providence Bruins).
Žaidė už Čekijos rinktinę 2016 ir 2018 m. pasaulio ledo ritulio čempionatuose.
International Opera Awards

Ceremonija

2013 m. balandžio 22 d. Londono „Hilton“ viešbutyje vyko pirmieji Tarptautiniai operos apdovanojimai. Vėlesnės ceremonijos vyko kiekvienais metais balandžio arba gegužės mėn. 2015 m. per Apdovanojimus pradėti rengti teatriniai šou, kuriuose pasirodė praeities nugalėtojai, finalininkai ir kiti žymūs operos atlikėjai. 2015 ir 2016 m. ceremonijos vyko „Savoy“ teatre Londone. Nuo 2017 m. Apdovanojimų renginiai organizuojami Londono „Koliziejaus“ teatre, dalyvaujant orkestrui „Orpheus Sinfonia“.
„The Opera Awards“ labdaros fondas teikia stipendijas įvairių šalių operos menininkams: dainininkams, dirigentams, režisieriams, ansambliams.

Lietuvių pasiekimai

2019 m. Tarptautinių operos apdovanojimų Metų operos soliste paskelbta Lietuvos atstovė Asmik Grigorian. 2016 m. A. Grigorian šiuose apdovanojimuose buvo pripažinta geriausia jaunojo solisto kategorijoje. Be to, ji yra vienintelė, laimėjusi abu apdovanojimus, – ir jaunojo operos solisto, ir pagrindinį prizą.
Hehiai

Istorija

Iki XIX a. vidurio hehiai, kaip ir kultūriškai giminingi njamveziai, gogai, nesukūrė stiprių centralizuotų valstybių, o gyveno susiskirstę į keliasdešimt smulkių gentinių susivienijimų. Tik XIX a. pradžioje atsirado didesni politiniai junginiai, kurių svarbiausi buvo Nguluhe, Ilole, Lungemba, Udongwe ir kt. Juos valdė valdovai, tituluojami mtemi. Gerokai sparčiau už hehius savo valstybę sukūrė jų pietvakariniai kaimynai sangu, iš kurių hehiai perėmė daug kultūros bruožų, pirmiausia karines taktikas, politinę organizaciją ir net tam tikrą terminologiją.
Stipriausia hehių valstybė buvo Nguluhe su sotine Kalengoje, valdoma dinastijos, kildinamos iš Mujingos (Muyinga). Jo palikuonis Munjigumba (Munyigumba) į valdžią atėjo apie 1860 m. Jis pradėjo ekspansiją kitų karalysčių atžvilgiu. Jam ne tik pavyko nukariauti smulkesnes hehių karaystes, bet ir įgyti hegemoniją sangu žemėse. Taip buvo sukurta nemaža "imperija", kurios valdovas titulavosi mtwa. Hehių galia buvo pagrįsta ypač stipria visuomenės militarizacija: karalystėje nuolat buvo pasiruošę karui daugiau nei 20 tūkst. karių, kurie naudojo ietis, ir buvo specialiai apmokomi armijoje.
Būtent karinės konsolidacijos laikotarpiu formavosi bendra hehių etninė tapatybė. Jų etnonimas kilo iš kare naudojamo šūkio hee twahumite, hee twahumite, he he he heeeeee.
Po Munjigumbos mirties apie 1878 m. karalystėje kilo pilietinis karas, kurio metu valdžią norėjo užgrobti valdovo žentas, njamvezių kilmės Mhamile. Po trumpos kovos soste įsitvirtino sūnus Mkvava (Mkwawa), kuris tęsė tėvo pradėtą krašto konsolidaciją ir ekspansiją. Jis vykdė karus su kaimynais sangu ir gogais, paversdamas Uhehe viena stipriausių Rytinės Afrikos karalysčių, kontroliuojančia pelningus karavanų kelius.
Atėjus vokiečiams kolonistams, ir Uhehe prijungus prie Vokietijos Rytų Afrikos, 1891 m. hehiai pasipriešino kolonizacijai. Vadovaujami Mkvavos, jie pradėjo hehių sukilimą ir laimėjo keletą mūšių prieš vokiečius. Po to, kai 1894 m. vokiečiai užėmė jų sostinę Kalengą, Mkvava toliau vadovavo partizaniniam karui iki 1898 m., kol buvo priverstas nusižudyti. Mkvavos galva buvo išvežta į Vokietiją, bet jo kaukolė grąžinta britų valdomai Tanganikai 1954 m.
Po sukilimo numalšinimo Vokietija panaikino Uhehe karalystę. Ją atkūrė britai 1927 m. 1962 m. po Tanganikos nepriklausomybės karalystė vėl buvo panaikinta.
Pulo Ana

Pulo Ana (angl. Pulo Anna) – nedidelė koralinė sala Mikronezijoje, Palau valstybėje, Sonsorolio valstijoje. Plotas – 0,5 km². Salos ilgis 0,8 km, plotis 0,53 km, aukštis iki 6 m. Pulo Aną supa 460 m pločio koralų rifas. Visa sala apaugusi palmėmis, kitais medžiais ir krūmokšniais, o centre telkšo pelkė. Už 80 km į šiaurę nuo Pulo Anos yra Sonsorolis ir Fana, už 50 km į pietryčius – Meriras.
2000 metais saloje gyveno 10 gyventojų, jie visi susitelkę salos vakaruose esančiame Puro kaime.
Richard Posner

Richard Allen Posner (g. 1939 m. sausio 11 d. Niujorke, JAV) – amerikiečių teisės filosofas, teoretikas, ekonominės teisės analizės mokyklos atstovas, Čikagos universiteto profesorius, JAV Apeliacinio Teismo teisėjas.
Posner studijavo Jeilio universiteto koledže ir Harvardo teisės mokykloje, kur jis buvo Harvard Law Review redaktorius, geriausias savo laidos teisės mokyklos absolventas. Posneris yra Honor Society Phi Beta Kappa narys.
Buvo JAV Konstitucinio Teismo teisėjo William Joseph Brennan (1962–1963) sekretorius, teisėjas William Joseph Brennan (1962–1963), dirbo JAV vertybinių popierių komisijoje (Federal Trade Commission), JAV generalinio solisitoriaus asistentas, President's Task Force on Communications Policy konsultantas.
Nuo 1968 m. Stenfordo universiteto Teisės mokyklos, nuo 1969 m. Čikagos universiteto Teisės mokyklos profesorius, kur jis iki šiol dėsto kaip vyresnysis lektorius, nuo 1981 m. JAV Federalinio Apeliacinio Teismo 7-osios apygardos teisėjas (į pareigas paskyrė JAV Prezidentas Ronaldas Reiganas), nuo 1993 iki 2000 m. teismo 7-osios apygardos pirmininkas.
Tahtali

Tahtali (turk. Tahtalı Dağı) – 2366 m aukščio kalnas netoli Kemero kurorto Turkijos Rivjeroje, Antalijos provincijoje.
Tahtali kalnas vyrauja kraštovaizdžiuose aplink Kemerą. Tarp Antalijos ir Finikės įlankos šį kalną galima matyti kaip dominuojančią Bey Dağları kalnyno viršukalnę. Kalnas yra netoli pakrantės, dėl to iš tolo matosi jūrininkams. Tai yra aukščiausias Olimpo-Beidaglari-Milio gamtos parko kalnas. Nuo lapkričio iki pavasario, kartais net iki birželio, kalnas yra dengiamas ledo ir sniego. Pavasarį sniego dangą dažnai rausva spalva nudažo vėjo nešamos smulkios dulkės, o vasarą viršukalnės per debesis dažnai nematyti. Augalija baigiasi ties 1900 m aukščiu. Į viršukalnę galima užlipti iš Beycik, taip pat nuo 2007 m. veikia iš Tekirovos.

Tahtali Antikoje

Antikoje Tahtali buvo vienas iš Olimpu vadinamų kalnų. Taip pat vadintas netoli buvęs antikinis miestas. Šalia kalno yra Chimera, iki šiol tebedegantis požeminis dujų telkinys, kuris Antikoje degė žymiai intensyviau. Tahtali papėdėje taip pat buvo antikinis Faselio miestas.
Álvaro de Mendaña de Neira

Biografija

Gimė Kongosto miestelyje Leone, buvo Ispanijos kolonijų administratoriaus Lopės Garsijos de Kastro sūnėnas. Atvyko į Peru vicekaralystę, kurios vicekaraliumi tuomet buvo Garsija de Kastro.
Ispanų keliautojas Pedras Sarmientas de Gamboa pasiūlė vicekaraliui surengti kelionę jūra į vakarus ieškant aukso. Tačiau Garsija de Kastro kelionei vadovauti paskyrė Medanja de Neirą. 1567 m. lapkričio 20 d. du laivai su 150 žmonių įgula išplaukė iš Kaljao uosto į pietvakarius, ieškodami mitinės Terra Australis. 1568 m. ekspedicija pasiekė Niuės ir Tuvalu salas, vėliau – Saliamono Salas (ištyrinėjo Santa Isabelės, Gvadalkanalio, San Kristobalio ir kt. salas). Neradę aukso, keliautojai pro Veiko salą grįžo į Akapulką.
Vėliau Alvaras de Mendanja de Neira bandė surengti antrą kelionę, kad kolonizuotų Saliamono Salas. Nors karaliaus leidimą jis turėjo, po nesėkmingos pirmos kelionės niekas jo remti nebenorėjo, o dėdė jau buvo miręs. Visgi, naujasis vicekaralius Garsija Hurtadas de Mendosa parėmė ekspediciją, tikėdamasis, kad Saliamono Salose įsteigta kolonija padės atbaidyti britų piratus iš Okeanijos. Naują ekspediciją sudarė 4 laivai su 400 žmonių įgula, vedami portugalų kapitono Pedro Fernandeso de Kirozo. 1595 m. keliautojai išplaukė iš Kaljao uosto. Pakeliui jie atrado Markizų salas, vieną iš Kuko salų (Pukapuką), vieną iš Tuvalu salų (Niulakitą), kol pasiekė Saliamono Salas. Ten tuo metu išsiveržė ugnikalnis, o konkistadorų įkurtoje Santa Kruso kolonijoje dauguma kolonizatorių susirgo maliarija. Be to, prieš ispanus sukilo vietiniai gyventojai. 1595 m. spalio 18 d. žuvo ir Alvaras de Mendanja de Neira (Ndende salelėje). Likę ekspedicijos dalyviai pasitraukė į Filipinus.
Tengri

Tengri – senovės klajoklių tengristų sudievintas dangus, dangaus dievas. Šį dievą garbino mongolų, tiurkų, šiongnų, šianbų, bolgarų ir hunų klajoklių gentys. Tengri „amžinojo dangaus“ dievo oficialus simbolis nežinomas, tačiau daugelis jį sieja su saule, „pasaulio medžiu“ ir baltąja žąsimi.

Šiongnų Tengri

Tengri šiongnų veikaluose buvo siejamas su Cheng Li.

Mongolų Tengri

Mongolai teigė, kad pagrindinės jų garbinamosios būtybės buvo „Dangaus tėvas“ (Tengri, Tenger Etseg) ir „Motina Žemė“ (Eje, Gazar Eej). Čingischanas kvietė garbinti Tengri, nors šis dievas ir buvo beasmenis begalinis dangaus skliautas, kuris turėjęs giminaičių (manoma du sūnūs).
Tengristai dar teigė, kad šamanas Geseris buvo dievo Tengri įsikūnijimas, kuris atvyko iš dangaus gelbėti paprastų žmonių. Jo garbei sukurtas istorinis epas „Karalius Geseris“.

Bolgarų Tengri

Pas bolgarus Tengri buvo vadinamas pagrindiniu „Dangaus dievu – tėvu“ Tangra. Jo vyriausieji šamanai buvo visi valdę chanai.

Tiurkų Tengri

Tengri („Mėlynojo dangaus dievas“) buvo svarbiausias tiurkų genties panteono dievas, kontroliuojantis visą visatą. Senovės tiurkų mitologijoje Tengri buvo vaizduojamas baltos spalvos žąsimi, kuri skraidė virš nesibaigiančios erdvės skliautu – laiku. Po šia erdve gyveno Ak Ana („Baltoji motina“), kuri vieną kartą pasikvietė Tengri ir jie kartu įkūrė pasaulį. Taip pat Ak Ana pagimdė Er Kishi, kuris siekė pasaulio gyventojus neigiamai suklaidinti. Tuo metu Tengri priėmė naująjį vardą (Tengri Ülgen) ir pasitraukė valdyti visatą iš dangaus.
Iki viduramžių tiurkų chanai buvo laikomi Tengri vaikais, dievo atstovais žemėje.
Tradiciškai tiurkų protėviai buvo animistai ir gamtos garbintojai. Jie gerbė dangaus dievus ir gamtos jėgas. Jų tikėjimuose dangus buvo siejamas su Tengri.
Mahmud al-Kashgari teigė, kad Tengri vertė visiems augti ir klestėti, todėl tiurkų kalbose atsirado būdvardis tengri, kuris reiškė „dievišką“, „grandiozinį“. Manoma, kad šis žodis atsirado VI amžiuje pr. m. e.
Toks Tengri supratimas buvo ir tarp hunų genčių.

Įdomūs faktai

Tengri labai primena savo reikšme kinų terminą tian.
Tangros kalnai Livingstono saloje yra pavadinti Tengri dievo garbei kaip ir aukščiausia Kazachstano vieta Chan Tengris/
Raudonasis 2G

Maistiniai dažai

Europos Sąjungoje raudonasis 2G buvo naudojamas kaip maisto dažiklis (E numeris E128). Tačiau, jis buvo leidžiamas naudoti tik pusryčių dešrelėse, kurių minimalus grūdinis kiekis yra 6 %, ir mėsainių mėsai, kurių mažiausias daržovių ir/arba grūdų kiekis yra 4 %.
2007 m. liepos 5 d. EFSA pareiškus susirūpinimą dėl E128 tinkamumo vartoti, Europos Komisija (EK) parengė projektą, skirtą sustabdyti E128 naudojimui maisto dažams. Pasiūlytas veiksmų planas 2007 m. liepos 20 d. buvo vienbalsiai patvirtintas Europos Sąjungos valstybių narių posėdyje. EK reglamentas Nr. 884/2007, uždraudžiantis raudonojo 2G naudojimą maisto dažymui, 2007 m. liepos 27 d. buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Raudonasis 2G taip pat yra draudžiamas Australijoje, Kanadoje, Japonijoje, Norvegijoje, ir Malaizijoje. 2007 m. liepos mėnesį dažo naudojimas uždraustas Izraelyje.
Raudonasis 2G yra silpnai veikiamas sieros dioksido (E220) ir natrio metabisulfito (E223) balinimo efekto. Žarnyne raudonasis 2G gali būti verčiamas į toksišką junginį aniliną, tad galimas daiktas, kad raudonasis 2G galiausiai trikdyti kraujo hemoglobino veiklą, taip pat sukelti vėžį.

Kiti dažai

Raudonasis 2G taip pat naudojamas audinių ir popieriaus dažymui, taip pat rašalo gamybai.

Histologija

Raudonasis 2G taip pat gali būti naudojamas dažymui histologijoje.

Pavojus sveikatai

Raudonasis G yra vienas iš dažų, kuriuos Hiperaktyvių vaikų paramos grupė rekomenduoja pašalinti iš vaikams skirtų maisto produktų.
2007 m. liepos mėn. EFSA paskelbė E128 kaip galimą kancerogeninę medžiagą, kadangi ji organizme virsta į aniliną.
Nepriklausoma tyrėjų grupė The Food Commission paskelbė, jog jau 1980 m. buvo įtariama, kad raudonasis 2G yra kancerogeninė medžiaga.
Vadybininkas

Vadybininkas (žargon. menedžeris, nuo angl. manager) – vadovaujančias pareigas organizacijoje einantis asmuo. Tai nebūtinai organizacijos vadovas; vadybininkai vadovauja ir tam tikrai veiklos sričiai, struktūriniam padaliniui ar vienetui. Vadybininkas yra verslo ar kitokios veiklos organizavimo bei administravimo arba vadybos specialistas.
Pakėlimas į vadybininko (vadovaujančias) pareigas yra laikomas paaukštinimu; į tokias pareigas skiriami daugiau generalistai, o ne specialistai, turintys vadybos, organizacinių (su)gebėjimų, greitos orientacijos, galintys koordinuoti ne vieno asmens veiklą organizacijoje.