google/wiki40b huggingface dataset:
Aukščiausioji Taryba – Atkuriamasis Seimas

Rinkimai

1990 m. vasarį (ir papildomais balsavimais kovą bei balandį) vykusiuose visuotiniuose, lygiuose ir tiesioginiuose Aukščiausiosios Tarybos rinkimuose konkuravo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis ir savarankiškoji Lietuvos komunistų partija. Sąjūdžio pagrindinis tikslas buvo nepriklausomos Lietuvos valstybės atkūrimas, Lietuvos komunistų partija deklaravo Lietuvos suverenitetą TSRS atžvilgiu. Iki pirmosios Aukščiausiosios Tarybos sesijos buvo išrinkti 133 deputatai, iš jų 96 remiami Sąjūdžio. Sesija prasidėjo 1990 m. kovo 10 d., rinkimus laimėjusioms politinėms jėgoms iš anksto susitarus dėl svarbiausių siekių Aukščiausiosioje Taryboje.

Pavadinimas

1990 m. kovo 11 d. Aukščiausioji Taryba priėmė deklaraciją dėl Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos deputatų įgaliojimų, kuria nuo tos pat dienos 17:15 pakeitė savo pavadinimą į „Lietuvos Aukščiausioji Taryba“ (iki tol vadinosi „Lietuvos TSR Aukščiausioji Taryba“) ir konstatavo, kad jos deputatams suteikta teisė atkurti Lietuvos valstybingumą. Po to (per tą patį posėdį) buvo priimtas įstatymas dėl valstybės pavadinimo ir herbo, kuriuo (be visa ko) Lietuvos Aukščiausioji Taryba vėl pakeitė pavadinimą ir tapo Lietuvos Respublikos Aukščiausiąja Taryba. Galiausiai 1996 m. lapkričio 28 d. Lietuvos Respublikos Seimas priėmė deklaraciją dėl Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo, kuria pakeitė Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos pavadinimą į „Aukščiausioji Taryba – Atkuriamasis Seimas“.

Seimo veikla

Tik pradėjusi darbą Aukščiausioji Taryba 1990 m. kovo 11 d., priėmė Lietuvos Nepriklausomos valstybės atstatymo aktą ir įstatymą Dėl Lietuvos Respublikos laikinojo pagrindinio įstatymo. Kovo 12 d. Aukščiausioji Taryba priėmė nutarimą „Dėl 1967 m. spalio 12 d. TSRS visuotinės karinės prievolės įstatymo negaliojimo Lietuvos Respublikos teritorijoje“. Taip pat buvo nacionalizuotas visas TSRS turtas, esantis Lietuvos Respublikos teritorijoje, priimti kiti įstatymai, sudarę teisines sąlygas realizuoti Lietuvos valstybės suverenitetą. Tačiau šiems veiksmams ėmė priešintis TSRS, kai kovo 15 d. TSRS liaudies deputatų suvažiavimas priėmė rezoliuciją, kuria Lietuvos Respublikos nepriklausomybės atkūrimas paskelbtas neteisėtu ir negaliojančiu. Už šią rezoliuciją balsavo 1463 deputatai, prieš – 98, susilaikė – 128.
1990 m. balandį TSRS pradėjo Lietuvos ekonominę blokadą, kuri pristabdė Lietuvos ekonominę plėtrą, o užsienio valstybės Lietuvos nepriklausomybės atkūrimą pripažinti delsė. Formalia priežastimi buvo deklaruojama, kad Lietuva nepriklausomybės atkūrimą skelbė okupacijos sąlygomis ir pagal okupacijos metu galiojusius įstatymus buvo išrinktas parlamentas.
Praefectus Castrorum

Praefectus Castrorum, kastros prefektas – ankstyvosios Romos imperijos kariuomenėje trečias pagal vyresnumą legiono karininkas, už kurį vyresni tik legatas ir vyresnysis karo tribūnas (lot. tribunus laticlavius).

Prefekto pareiga būdavo prižiūrėti įrangą ir įtvirtinimų statybos darbus, bet jis galėdavo ir vadovauti legionui, kai nebūdavo vyresniųjų vadų.

Šias pareigas paprastai užimdavo išeiviai iš centurionų, kurie jau būdavo atitarnavę vyriausiuoju legiono centurionu primpilu (lot. primus pilus). Tad kastros prefektu galėdavo tapti ir paprastas pilietis.
Paežeris

Istorija

Kaimas minimas nuo 1562 metų, tada kaimas pavadinimas buvo Nartikas. Kaimas buvo Paežerio vaitystės centras, o vaitas – Petras Jočaitis.
Avadžis

Avadžis (jap. 淡路 = Awaji) – nedidelė Japonijos sala, įsiterpusi tarp Honšiū ir Šikoku salų.
Kartu tai yra viena iš senųjų Japonijos žemių, dar vadinama 淡州 Tanšiū.

Geografija

Salą nuo Honšiū skiria Akašio sąsiauris, o nuo Šikoku – Naruto sąsiauris. 1998 m. pastačius Akašio tiltą, atsirado galimybė pateikti į salą sausumos keliu.

Istorija

Pasak šintoistinių mitų, Avadžis buvo viena pirmųjų salų, pagimdytų deivės Izanami.
Nuo VII a. Avadžio žemė buvo dalis Nankaido regiono. Kadangi ji siekėsi su Ava žeme Šikoku saloje, jos pavadinimas reiškė „Kelias į Ava“.
Senovėje sala buvo naudojama kaip tremties vieta politiniams nusikaltėliams.
Edo laikotarpiu ją valdė Ava žemės klanas Hačisuka, ir sala buvo priklausoma nuo šios žemės. XIX a. pabaigoje, kuriant dabartines prefektūras, Avadžis pageidavo prisijungti prie Hiogo, o ne prie Tokušimos prefektūros. Pastaroji pakeitė Ava žemę, su kuria Avadžis turėjo daug nesutarimų.
Margava

Žymūs žmonės

Margavos kaime gimė Vytautas Prūsaitis – išradėjas, automobilininkas, konstruktorius, aviatorius, tragiškai žuvo nukritus skraidymo aparatui Sasnavos aerodrome.
Atomoksetinas

Atomoksetinas (C₁₇H₂₁NO) – selektyvus noradrenalino reabsorbcijos inhibitorius, kuriuo gydomas vaikų, paauglių ir suaugusiųjų aktyvumo ir dėmesio sutrikimas. Lietuvos vaistinėse parduodamas kaip receptinis vaistas, pavadinimu Strattera. Vaisto patentas ir rinkodaros teisės priklauso JAV registruotai pasaulinei farmacijos kompanijai „Eli Lilly and Company“.
Tiesioginis gydymo poveikis paprastai pasireiškia po 2–4 savaičių. Dažniausiai pasitaikantys šalutiniai reiškiniai (daugiau nei 10 iš 100 tiriamųjų) buvo pykinimas, burnos džiūvimas, apetito praradimas ir skausmas viršutinėje pilvo dalyje, nemiga, nuovargis, galvos skausmas, taip pat padidėjusi savižudybės rizika. Lietuvoje atomoksetinas įvardijamas naujausiu pirmo pasirinkimo vaistu ADS gydyti tuo atveju, jei atsisakoma psichostimuliuojančių preparatų. Nors atomoksetinas sukelia mažiau nepageidaujamų reiškinių nei psichostimuliuojantys vaistai, įrodyta, kad jis gali būti ir mažiau veiksmingas. Atomoksetinas ypač tinka tais atvejais, kai kartu su ADS pasireiškia nerimo, depresijos simptomai, tikai, piktnaudžiaujama psichotropinėmis medžiagomis.
Nijolė Gelžinytė

Nijolė Gelžinytė (1938 m. kovo 17 d. Šiauliuose – 2018 m. rugsėjo 17 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro ir kino aktorė, režisierė.

Biografija

1956 m. baigė Šiaulių 2-ąją vidurinę mokyklą. 1960 m. baigė Lietuvos konservatorijos Irenos Vaišytės ir Jono Kavaliausko kursą. 1960–1965 m. Lietuvos televizijos ir radijo, nuo 1965 m. – Jaunimo teatro aktorė. Vaidino kino filmuose. Sukūrė vaikų spektakliuose travesti amplua vaidmenų. 1997 m. Keistuolių teatre pastatė A. Čechovo „Žuvėdrą“. 1998 m. Vilniaus universitete įkūrė teatro studiją „Teatriukas“.
Aldona Juodvalkytė

Biografija

Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro Memorialinio departamento vyriausioji specialistė. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių apie tremties ir kalinimo vietas autorė.
Hoffmann & Hoffmann

Grupės istorija

Pirmuoji Hoffmannų sėkmė atėjo 1977 metais su The Bellamy Brothers dainos „Crossfire“ vokiška versija, patekusi į Vokietijos singlų topo dvidešimtuką. Vėlesni jų singlai dažnai patekdavo į šį sąrašą, tačiau aukštų pozicijų nepasiekė.
1983 metais Hoffmanai išrinkti atstovauti savo šaliai Vokietijoje vykusiame „Eurovizijos“ dainų konkurse. Su daina „Rücksicht“ duetas užėmė penktą vietą.
Nors „Rücksicht“ laikoma sėkmingiausia jų atliekama daina, tačiau ilgalaikio populiarumo nesulaukė.
Vienas dueto narių Günter Hoffman iš gyvenimo pasitraukė 1984 m. kovo 15 d., iškritęs iš viešbučio lango Rio de Žaneire (Brazilija).
Vėlesniais metais Michael Hoffman reiškėsi kaip kompozitorius, sukūręs dainų atlikėjams Gitte Hænning, Wenche Myhre ir Nicole. 1987 m. kaip solistas dalyvavo Vokietijos nacionalinėje „Eurovizijos“ atrankoje, joje užėmė penktą vietą.
Mau rakau

Mau rākau (maor. Mau rākau 'laikyti ginklą') – kovos menas, paremtas tradiciniais maorių ginklais.

Ginklai

Mau rākau reiškia įgudusį ginklų naudojimą. Terminas maor. mau taiaha ' reiškia taiahos, o ne kokių kitų ginklų naudojimą.
Pasakojama, kad naudoti ginklus mokydavo Whare-tū-taua ('karo namai' ar 'karo mokykla'). Žodžiu Whare-tū-taua vadindavo pagrindinį jaunų karių toa apmokymą karo meno.
Nuolatinės mokyklos veikia Rotorua ežero Mokojos saloje, jose mokoma kautis taiaha.

Mitologija

Maorių mituose pasakojama, kad tokius ginklus kaip taiaha ir patu įteikė miško dievas Tāne bei karo dievas Tū, du Rangi-nui ir Papatuanuku sūnūs.
Jurgis Rimvydas Palys

Biografija

1965 m. baigęs KPI, dirbo Žemėtvarkos (1965–1967 m.), Miestų statybos (1967–1969 m.), Paminklų restauravimo (1969–1971 m.), Komunalinio ūkio (1971–2002 m.) projektavimo institutų Kauno filialuose (vadovaujantis architektas). Nuo 1994 m. dėsto VDA Kauno dailės institute; docentas (2009 m.), profesorius (2014 m.). Kauno archit. urbanistinės tarybos narys-ekspertas, nekilnojamųjų kultūros vertybių ekspertas. Parengė ~100 projektų, svarbesni: Kaune – Ūkio banko (buv. statybos-remonto tresto) pastatas J. Gruodžio g. (1974 m.), Vilniaus g. rekonstrukcija į pėsčiųjų gatvę, jos mažosios formos (SSRS MT premija, 1988 m.), degtinės gamyklos „Stumbras“ ist. komplekso nauji korpusai K. Būgos ir Bažnyčios g. (1992 m.), viešbutis „Santaka“ J. Gruodžio g. (ir interjeras, baldai, 2004 m.), šio viešbučio korpusas Smalininkų g., Vytauto Didžiojo (buv. Aleksoto) tilto rekonstrukcija, b-vės „Doleta“ administracinis pastatas (visi 2007 m.), apžvalgos aikštelė Žemaičių plente Vilijampolėje (su skulptoriaus V. Kašubos obelisku „Perkūno žirgai“, 2008 m.). Statiniai subtiliai įkomponuoti aplinkoje, jų funkcija atsispindi savitoje architektūrinėje raiškoje.
Kim Hill

Kim Hill (Kimberley Lockett) – amerikiečių soul muzikos dainininkė ir dainų autorė.
Ji geriausiai žinoma, kaip buvusi hiphopo grupės „Black Eyed Peas“ narė.
Kim paliko grupę 2000 m. dėl grupės krypties pakeitimo ir ją 2003 m. pakeitė Fergie.
Nuo to laiko ji pradėjo solo karjerą.
Medelynas (Šiauliai)

Geografija

Rytine rajono riba eina geležinkelis į Rygą, skiriantis nuo Gubernijos rajono, pietuose ribojasi su Vijoliais, vakaruose ir šiaurės vakaruose rajonas siekia šiaurinį Šiaulių miesto aplinkkelį, vakaruose ribojasi su Kadagyne, šiaurėje su Pakarčiūnais, Vinkšnėnais ir Šiaulių rajonui priklausančiu Bridų gyvenamuoju kvartalu. Rajono rytinė dalis pagal geležinkelį skirta pramonei, likusi teritorija užstatyta mažaaukščiais gyvenamaisiais namais.
Medelyną kerta Vijolės upelis, o šiaurine dalimi prateka Vijolės intakas Švendrelis.

Istorija

Pavadinimas kilęs nuo medelynu vadinto Vinkšnėnų vaismedžių sodininkystės ūkio gyvenvietės. Sodininkystės ūkį sujungus su Bridų kolūkiu gyvenvietė buvo prijungta prie miesto ir nuo 1962 m. pradėjo plėstis, užimdama naujas pamažu naikinamo sodo žemes.
Už aplinkkelio esantis miškas dar ir dabar vadinamas prieš Pirmąjį pasaulinį karą šią miško dalį saugojusio eigulio Bartašiaus vardu. I pasaulinio karo metais prie miško įvyko didelis vokiečių susirėmimas su kazokų būriu. Kazokai iškapojo daug vokiečių pėstininkų. To karo metu tiesiant Šiaulių – Rygos geležinkelį šiame ruože dirbę belaisviai rusai pasipriešino vokiečiams. Už tai vokiečiai Bartašiaus miško pakraštyje sušaudė apie 200 belaisvių.

Infrastruktūra

Rajonas turi labai gerą susisiekimą geležinkeliu, jo rytinėje dalyje yra Gubernijos geležinkelio stotis, turinti keliolika pakrovimo – iškrovimo rampų ir aikštelių bei traukinių formavimo kelių. Daugelis geležinkelių infrastruktūros objektų po 1990–1995 m. vykusių Gubernijos ir Medelyno rajonuose buvusių įmonių bankrotų neišnaudojami.
Medelyno pietinėje dalyje yra antroji pagal galingumą Šiaulių miesto Birutės vandenvietė, kurioje 2000 m. sumontuoti vandens kokybės gerinimo įrenginiai. Vandenvietėje veikia 33 gręžiniai nuo 180 iki 215 m gylio, kurių bendra galia 32 000 m³ geriamojo vandens per parą.
Medelyne veikia kelios metalo prekybos ir perdirbimo įmonės, prekybiniai sandėliai, tačiau jų susisiekimas su miestu ir aplinkkeliais apsunkintas dėl siaurų gatvių. Planuojama Sodo ir V. Bielskio gatves sujungti su aplinkkeliu. 1990 m. pastatytą AB „Šiaulių energija“ Šiaurinę katilinę, bankrutavus įmonėms, kurių aprūpinimui garu ir šilumos energija ji buvo skirta, 2007 m. rengiamasi užkonservuoti.
Olfordas

Istorija

XIV a. pastatyta Olfordo Šv. Vilfredo bažnyčia.
1837 m. atidarytas penkių sparnų malūnas. Išlikęs iki šių dienų, įrašytas į paveldo sąrašą.
Darbo frontas

„Darbo frontas“ – lietuvių emigrantų laikraštis, leistas Rygoje.

Istorija

Lietuvos socialdemokratų organizacijos užsienyje (LSDOU) organas. Nuo 1933 m. liepos mėn. iki 1934 gegužės mėn. tai buvo pagrindinis socialdemokratų laikraštis, leistas padedant Latvijos socialdemokratų darbininkų partijai.
Pirmieji numeriai buvo spausdinami spaustuvėje „Gaisma“, nuo 1933 m. gruodžio – Pirmojo kooperatyvo spaustuvėje.
Redagavo Vladas Pilotas.
Uždarytas po valstybės perversmo Latvijoje.
Vytautas Balsys (1923)

Biografija

1944 m. gavęs šaukimą į Raudonąją Armiją, būdamas 21-erių, susiruošė partizanauti, 1945 m. žiemą jau praleido bunkeriuose. Partizanavo Kazlų Rūdos miškuose, buvusio Lietuvos kariuomenės puskarininkio Jono Misevičiaus būryje. 1944–1948 m. buvo Tauro apygardos partizanas, 1945 m. sunkiai sužeistas Žiemkelio kautynėse.
1948 m. vasario 4 d. buvo suimtas. Ypatingojo pasitarimo prie SSRS valstybės saugumo ministerijos (MGB) 1948 m. liepos 3 d. nutarimu „už dalyvavimą kontrrevoliucinėje nacionalistinėje gaujoje“ nuteistas 10 metų pataisos darbų lagerio. 1955 m. paleistas iš Norilsko lagerio ir ištremtas į Kazachijos SSR. Lietuvos SSR Ministrų Tarybos 1966 m. nutarimu leista gyventi Lietuvoje. Iš tremties į Kauną grįžo 1966 m., sukūrė šeimą.
2003 m. Kauno įgulos karininkų ramovėje vyko visų Lietuvos partizanų suvažiavimas, jo metu V. Balsys paskirtas Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio štabo vadovu.

Šeima

Tėvas Zigmas Balsys (1896-1945) žuvo 1945 m. rugpjūčio 28 d. Drapakampio miške, Papiškės–Novos partizanų stovyklavietėje.   Motina Ona Balsienė 1948–1960 m. buvo tremtyje Irkutsko ir Karagandos srityse. Brolis Viktoras 1945 m. birželio 13 d. žuvo būdamas 17 m. Balsių namuose Kluoniškiuose  per kautynes, kai partizanus apsupo priešas. Brolis Kazimieras mirė 1948 m. dėl kankinimų: mokytojaujant Jurbarke jį iškvietė tardymams, kankinimų metu smarkiai sužeistas, sugebėjęs grįžti po tardymo mirė.
Su žmona medike Irena kartu augino dukrą Rūtą, sūnus neišgyveno.
Knišino girios kraštovaizdžio parkas

Augalija

Parke auga šie retesni augalai: Paupinis jonpapartis, Pelkinė našlaitė, Pelkinė laksva, Liekninis beržas, Apskritalapė saulašarė, Dėmėtoji gegūnė, Nariuotoji ilgalūpė, Pietinė stumbražolė, Juodoji varnauogė, Pelkinė glindė ir Bestiebė karlina.

Gyvūnija

Parke gyvena šie retesni žinduoliai: Vikrusis driežas, Gyvavedis driežas, Geltonskruostis žaltys, Paprastoji angis, Juodasis gandras, Vapsvaėdis, Gyvatėdis, Nykštukinis erelis, Jerubė, Tetervinas, Pilkoji gervė, Didysis apuokas, Žvirblinė pelėda, Lututė, Baltnugaris genys, Tripirštis genys ir Juodoji meleta.
Vaida Giraitytė

Biografija

2001 m. baigė Marijampolės 6-ąją vidurinę mokyklą, 2004 m. baigė Marijampolės kolegiją, vadybininkė, 2008 m. – vadybą Vilniaus universitete.
Seimo nario padėjėja – sekretorė. Marijampolės savivaldybės Tarybos sekretorė.
Darbo partijos Marijampolės skyriaus narė, Jaunimo organizacijos „Darbas“ Marijampolės skyriaus pirmininkė.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narė. 
Skaisčiūnų kaimo bendruomenės narė.
Žalioji Lietuva

Žalioji Lietuva – Lietuvos žaliųjų judėjimo laisvas ir nepriklausomas mėnesinis laikraštis, leistas nuo 1989 m. Vilniuje.

Istorija

Įsteigė ir iki 1993 m. leido Lietuvos Žaliųjų judėjimo Koordinacinė taryba. Po pertraukos, nuo 1996 m. lapkričio mėn. buvo priedas „Žaliojo pasaulio“, kurį leido Ekologinio švietimo centras, remiamas Vakarų gamtosaugos organizacijos CCB (Švarios Baltijos koalicija). Tiražas 1989 m. – 45 000 egz., 1996 m. – 3000 egz.
Rašė ekologijos temomis, nušvietė Lietuvos žaliųjų veiklą.
Bytautė Pajėdienė

Biografija

1948 m. vasarą su Telšių merginų krepšinio komanda respublikinėje moksleivių spartakiadoje tapo čempione. 1948–1953 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete. 1951–1958 m. žaidė Lietuvos moterų krepšinio rinktinėje.
1953–1956 m. vaikų žurnalo „Žvaigždutė“, laikraščio „Sportas“ literatūrinė darbuotoja. Nuo 1956 m. Lietuvos kino studijos literatūros konsultantė, 1958–1967 m. kino kronikos „Tarybų Lietuva“ redaktorė, 1967–1991 m. vyriausioji redaktorė, nuo 1965 m. dokumentinių filmų režisierė.  Lietuvos kinematografininkų sąjungos narė. 1995 m. su Vilniaus krepšininkėmis-veteranėmis įkūrė klubą „Kamanė“. Palaidota Saulės kapinėse.
Jeronimas Uborevičius

Jeronimas Uborevičius (rus. Иерони́м Петро́вич Уборе́вич; 1896 m. sausio 14 d., Antandrijos kaimas, Kauno gub. – 1937 m. birželio 12 d. Maskvoje) – lietuvių kilmės tarybinis karinis ir politinis veikėjas, pirmo rango komandarmas.
Sušaudytas „Tuchačevskio byloje“ (1937 m.). 1957 m. reabilituotas (po mirties).
Priklausė daliai caro armijoje išaugusių lietuvių karininkų (Vytautas Putna, Feliksas Baltušis-Žemaitis, V. Penkaitis), nuėjusių tarnauti į Raudonosios gvardijos eiles.
Gražina Daunoravičienė

Gražina Daunoravičienė (g. 1955 m. birželio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikologė, humanitarinių mokslų daktarė, Vyriausybės kultūros ir meno premijos lauretė.

Biografija

Skulptoriaus L. Žuklio duktė. 1978 m. baigė Lietuvos konservatorijos J. Gaudrimo klasę. 1990 m. apgynė disertaciją „Muzikos žanras ir žanrų sąveikos problema šiuolaikinėje muzikoje“, menotyros kandidatė.
1978–1980 m. dirbo Lietuvos televizijos Muzikos redakcijoje. Nuo 1979 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, nuo 1993 m. docentė, 1998–2003 m. Muzikos teorijos katedros vedėja. 1987–1989 m. gyveno Alžyre, Tiareto mieste.
1983–1984 m. ir 1989–1990 m. stažavo Maskvos P. Čaikovskio konservatorijoje pas J. Cholopovą. 1993 m. baigė muzikos analizės specialųjį kursą Mocarteumo Vasaros akademijos kursuose Zalcburge, 1996 m. stažavo, dirbo mokslinį ir pedagoginį darbą Vokietijoje, 2002 m. stažavo Oksfordo universiteto Muzikologijos fakultete.

Mokslinė veikla

Tiria muzikos žanrų (genotipų) bei muzikos formos teorijos klausimus XX a. muzikoje, kompozicinių technikų tendencijas šiuolaikinėje lietuvių muzikoje. Paskelbė mokslinių darbų Lietuvoje ir užsienyje. Jos iniciatyva pradėta leisti žurnalas „Lietuvos muzikologija“, knygų serija apie šiuolaikinius lietuvių kompozitorius.
Šeduva

Pavadinimo kilmė

Šeduvos vardas (suvokietintas) užtinkamas dar 1378 m. Livonijos riterių žygių į Lietuvą aprašyme. Vilhelmo von Frimerskeimo žygio metu Šeduva pavadinta Sandeniskes. XVI a. Šeduvą žmonės vadino Šiauduva (miestas įsikūręs prie upelio Niauduva). M. Valančius miesto pavadinimą rašė Szaduwa, XIX a. pab. vadinamas gorod Šaduva. A. Vaičius 1905 m. Vilniaus žiniose miestą vadina Šėduva, o P. Butkus 1908 m. – Šeduva. 
Manoma, kad miesto vardas yra asmenvardinės kilmės, prie pavardės Šedas (ar Šedis, Šedys) arba Šadas (ar Šadys, Šadis) pridedant priesagą -ava, kuri ilgainiui tapo -uva. Tokių paralelių turime daug, pavyzdžiui, Dainava // Dainuva, Dotnava // Dotnuva, Labgava // Labguva, Latava // Latuva, Linkava // Linkuva, Tytava (Tytauka) // Tytuva. Dar palyginkime istorinių etnonimų poras Sūdava // Sūduva, Nadrava // Nadruva, gretimines bendrinių žodžių formas baudžiava // baudžiuva, ganiava // ganiuva, keltava // keltuva ‘galvijas’. Tikrinių vardų variantai su priesaga -uva lietuvių kalboje vis labiau įsigali, o su -ava nyksta. Vardai su -ava populiaresni Latvijoje.
Viduramžiais miestas vadintas Šauduva, Šiauduva.

Ekonomika

Šeduva garsėja avininkyste, auginamos senojo genotipo Lietuvos juodgalvės avys.

Kultūra

Pats seniausias XVII a. objektas ir kultūros vertybė yra Šeduvos Romos katalikų bažnyčia (ATV579). Šeduvos kultūros namų folkloro ansamblis „Šeduva“ 2005 m. pelnė „Aukso paukštės“ geriausio kaimo folkloro ansamblio vardą. Įspūdinga aplinka pasižymi Šeduvos malūnas (1967 m. įrengta pakelės užeiga „Užuovėja“) – dabar modernūs svečių namai, kavinė su tradicine lietuvių virtuve, galima pajodinėti žirgais.
Neveronys

Aplinkinės gyvenvietės

KAUNAS – 14 km
Asahikava

Istorija

Asahikava įkurta 1922 m.
Jadvyga Kutkuvienė

Biografija

Vyras Aleksandras Kutkus. Dainuoti mokėsi Kauno muzikos mokykloje ir privačiai pas O. Pavlovą. 1920 m. debiutavo Operos vaidyklos pirmajame spektaklyje – Dž. Verdžio operoje „Traviata“. 1920–1944 m. Valstybės teatro solistė. Gavusi Švietimo ministerijos stipendiją 1929–1930 m. studijavo Paryžiuje pas S. Gladkają-Kedrovą. 1941–1943 m. dėstė dainavimą Kauno konservatorijoje. 1944 m. pavasarį persikėlė į Vilnių, dainavo Vilniaus operoje, dėstė muzikos mokykloje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1947 m. Detmolde dainavo lietuvių pabėgėlių pastatytoje Dž. Rosinio operoje „Sevilijos kirpėjas“. 1949 m. apsigyveno JAV, Čikagoje, dėstė dainavimą muzikos studijoje. Valstybės teatre Kaune sukūrė apie 50 vaidmenų.
Kvalifikacinis teisės laipsnis

Kvalifikacinis teisės laipsnis (angl. Law degree) - akademinis, mokslo laipsnis, suteikiamas baigus teisės studijas. Kvalifikaciniai teisės laipsniai skiriasi įvairiose teisės šeimose bei atskirose valstybėse, kadangi teisininko profesiją reglamentuoja nacionalinės teisės aktai. Baigus teisės studijas gali būti suteikiami klasikiniai ES, kitose Europos valstybėse - bakalauro, magistro ir daktaro - laipsniai bei pažymintys būtent teisės krypties studijas, pridedant pažymimąjį žodį „teisės“, kartais ir specializaciją, pavyzdžiui, verslo teisės magistras (LL.M. oec.), lyginamosios teisės teisės magistras (LL.M. comp., M. Comp. L.).
Tigras (kinų zodiakas)

Tigras – trečiasis iš dvylikos metų ciklo gyvūnų, sutinkamų kinų zodiake. Tigro metai yra siejami su žemės šakos simboliu 寅.
Šio gyvūno elementas – medis, o laikas – 3–5 val., tada tigrai medžioja.
Metų laikas – žiema, o mėnuo – vasaris.
Spalvos – mėlyna, pilka, balta, oranžinė. Skaičiai – 1, 3 ir 4.
Labiausiai atitinkantis Vakarų horoskopo ženklas – Vandenis.
Bočkai

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1502 m. Nuo XVI a. iki 1752 m. gyvenvietė priklausė Sapiegų šeimai, vėliau Potockiams. gruodžio 3 dieną. 1509 m. karalius Žygimantas Senasis suteikė gyvenvietei Magdeburgo teises. 1513 m. balandžio 13 d. įkurta Bočkų Šv. Juozapo parapija. 1568 m. į miestą buvo pakviesti apsigyventi žydai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. 1571 m. mieste buvo 235 namai ir 1400 gyventojų. Ant upės stovėjo 4 malūnai. 1674 m. 54 % miesto gyventojų buvo unitai, 25 % katalikai ir 21 % žydai. XVII a. pabaigoje pastatyta Bočkų Senoji sinagoga. XVIII a. pabaigoje mieste gyveno 1,513 gyventojai iš kurių 666 buvo žydai. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1807-1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842-1914 m. Gardino gubernijai. 1807 m. pastatyta Bočkų Naujoji sinagoga. XIX a. įkurtos Bočkų Senosios žydų kapinės ir Bočkų Naujosios žydų kapinės. 1860 m. gyveno 405 katalikai, 290 stačiatikiai ir 743 žydai. 1878 m. sausio 1 d. buvo 1,900 gyventojų, iš kurių 1,262 buvo žydai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1931 m. mieste gyveno 1,158 katalikai, 763 žydai ir 421 stačiatikiai. 1934 m. gyvenvietė prarado miesto teises, tuo metu kaime gyveno apie 2,300 gyventojų, iš kurių 58 % buvo lenkai. Kaime stovėjo 400 namų. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Bielsko rajonui. 1941-1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.