google/wiki40b huggingface dataset:
Hani Kolder

Turinys

Trys broliai Klemensai, sprukdami po banko apiplėšimo, atsiduria atokioje rančoje. Nužudę šeimininką, jie išprievartauja jo žmoną ir sudegina namus, tačiau moteriai pavyksta likti gyvai. Jai palaidojus vyrą, pasirodo nusikaltėlių medžiotojas Tomas Praisas, kurio Hani ima prašyti išmokyti šaudyti, kad atkeršytų savo skriaudikams. Praisas atsisako, tikindamas, kad ją bet kuriuo atveju nužudys, tačiau Hani nenusileidžia ir galiausiai jis sutinka.
Jiedu vyksta į Meksiką pas Praiso pažįstamą ginklų meistrą, kur Hani mokosi šaudyti, o šis pagamina specialiai jai pritaikytą ginklą.
Nusprendusi, kad yra pasirengusi, Hani vyksta ieškoti broliu Klemensų, nors Praisas mėgina ją atkalbėti. Jiedu susipyksta ir išsiskiria, tačiau Praisas nutaria užbėgti įvykiams už akių ir suimti Klemensus, tačiau žūva per susišaudymą ir Hani lieka viena vykdyti savo keršto plano.
Eduardas Jurėnas

Biografija

Mokėsi Kupiškio gimnazijoje. 1941 m. įstojo į Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą, po metų persikėlė į Vilniaus dailės akademiją. Karas nutraukė studijas. 1945 m. išlaikė egzaminus į Vilniaus dailės instituto trečiąjį kursą. 1949 m. baigęs institutą, 1949–1987 m. jame dėstė, nuo 1966 m. docentas. 1950–1960 m. Valstybinės grožinės literatūros leidyklos vyr. dailininkas.

Kūryba

Sukūrė estampų ciklų („Rankos“ 1968 m., V. Borcherto raštų motyvais, 1972 m.), apipavidalino ir iliustravo Antano Vienuolio (1953 m.), Žemaitės (1956 m.), Antono Čechovo (1960 m.) serijinius raštus, Balio Sruogos atsiminimų knygą „Dievų miškas“, Juozo Paukštelio romaną „Kaimynai“ (abu 1959 m.), Vytauto Petkevičiaus romaną „Apie duoną, meilę ir šautuvą“ (1967 m.), Petro Cvirkos romaną „Meisteris ir sūnūs“ (1976 m.), A. Vienuolio apsakymą „Paskenduolė“ (1982 m.).
Daugiausia kūrė medžio raižinio, linoraižinio, oforto ir akvatintos technika. Kūriniuose vyrauja politizuota socialinė kritika, būdingas energingas štrichas, apibendrintas piešinys. Sukūrė apie 100 portretų (Kompozitorius Jonas Švedas, 1950 m.; Maironis, 1956 m.), portretų ciklų („Kėdainių chemijos kombinato žmonės“, 1963 m.), estampų (ciklai „Jie kovojo už Tarybų valdžią“, 1967 m.; „Pergalė“, 1975 m.; „Sakmė apie Tarybų šalį“, 1977 m.). Jo portretams būdinga stambaus plano kompozicija, konstruktyvus piešinys, suplokštintas vaizdas, apibendrinta formų modeliuotė. Nuo 1950 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios parodos surengtos 1966 m., 1973 m., 1983 m. Vilniuje, 1973 m. Kaune, 1993 m., 2003 m. Kupiškio etnografijos muziejuje.
Valera

Istorija

Miestas įkurtas XIX a. pradžioje, oficialia jo įkūrimo data laikomi 1820 metai.
Džunija

Istorija

Džunija buvo sujungta su gretimomis vietomis keliais, kuriomis važinėdavo karietos. Tarp tų vietovių buvo Bkerké, kai Dawud Basha valdė Libano kalnus. Jis buvo sujungtas ir su Gaziru 1867–1868 m., nepaisant vietinių pasipriešinimo. Valdant Rustum Basha Džunija sujungta keliu su Beiruto tiltu. Valdant Wasa Basha (1883–1892 m.) kelias ėjo į šiaurę iki Batruno. 1892 m. Džunija geležinkeliu sujungta su Beirutu. 1876 m. mieste buvo virš 300 parduotuvių, 5 šilko fabrikai, 3 viešbučiai, 3 sulčių fabrikai, dirbtinio ledo fabrikas, „Baghos“ bankas, kelios burlaivių statyklos.
1906 m. Ibrahim Beik Al-Soud Libano gidas teigė, kad Džunijoje gyveno 2400 žmonių. Prancūzai ir maronitų patriarchas rėmė uosto atidarymą komerciniams laivams. Džunija suklestėjo, kai ji tapo oficialiu Libano kalnų uostu.
1913 m. ir mandato laikais Džunija patyrė nuosmukį, kai dalis prancūzų administracijos buvo perkeltos į Beirutą. Po Pirmojo pasaulinio karo Džuniją nusilpnino badas ir ekonominė stagnacija. 1932 m. mieste buvo 1286 šeimos. Vieninteliai aktyvūs sektoriai buvo mokyklos, smulkieji amatai, citrusinių medžių sodinimas, cukranendrių ir daržovių auginimas. Situacija pasikeitė tik valdant prezidentui Fuad Chehab, kuris modernizavo miestą, padedamas prancūzų inžinieriaus Ekochar. 1959 m. čia atsikėlė pirmieji bankai. 1975 m. buvo 6 bankai, dabar yra 38 bankai.
Žemės kaina pakilo penkis kartus 1960–1965 m.
Džunijoje išsiplėtė statybų sektorius, miestas tapo komerciniu ir turizmo centru.
1980–1990 m. Džunijoje apsigyveno daug Beiruto pirklių. Pasibaigus kovoms Libane, Džunija tapo sausakimšomis cemento džiunglėmis, pajūris ir žalios zonos buvo užstatytos.
Brandon Davies

Karjera

2017 m. birželio 23 d. pasirašė dviejų sezonų (pagal formulę 1+1) trukmės kontraktą su Kauno „Žalgirio“ klubu. 2018 m. balandžio 11 d. kontraktas pratęstas iki 2019–2020 m. sezono pabaigos.
2019 m. pasaulio krepšinio čempionatas

Miesto rinkimai

Savo kandidatūras rengti čempionatą buvo pateikusios šios šalys – Filipinai, Rusija, jungtinė Vokietijos ir Prancūzijos paraiška, jungtinė Lietuvos, Latvijos, Estijos ir Suomijos paraiška, Puerto Rikas, Venesuela, Brazilija.  
2015 m. kovo 16 d. buvo patvirtinta, kad šis čempionatas vyks Azijoje – Filipinai ir Kinija liko vienintelės kandidatės. Galutinis sprendimas bus priimtas 2015 m. rugpjūčio 7 d.
2015 m. rugpjūčio 7 d. Tokijuje, Japonijoje įvyko FIBA komisijos narių balsavimas. 14 narių balsavo už tai, kad čempionatas vyktų Kinijoje, 7 nariai – kad Filipinuose. Tokiu būdu nuspręsta, kad 2019 m. pasaulio krepšinio čempionatą rengs Kinija.
XV pasaulio futbolo čempionatas

Atrankos varžybos

Atrankos varžybose dalyvavo 133 rinktinės, kurios varžėsi dėl 22 kelialapių (čempionė Vokietija ir šeimininkė JAV pateko be atrankos).
Vitalis Stankevičius

Biografija

Tėvas Vitalijus Stankevičius taip pat buvo futbolininkas, vėliau Lietuvos rinktinės trenerio asistentas.
Angonita Rupšytė

Biografija

Šiauliuose baigė vidurinę, Vilniaus universitete įgijo fizikės profesiją.
Kilusi iš 1941 m. tremtinio šeimos, todėl, prasidėjus Atgimumui įsijungė į Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veiklą kaip žaliaraištė, vėliau viena iš pirmojo Sąjūdžio suvažiavimo organizatorių. Nuo 1988 m. gruodžio 13 d. Sąjūdžio rinkimų koordinacinės darbo grupės, kurios uždavinys buvo organizuoti ir koordinuoti TSRS liaudies deputatų Sąjūdžio rinkimų kampaniją, narė.  Po sėkmingos rinkimų kampanijos, kurioje laimėjo 36 iš 39 iškeltų Sąjūdžio kandidatų – nuolatinė visų Sąjūdžio rinkimų kampanijų organizatorė, Sąjūdžio sekretoriato darbuotoja, Sąjūdžio atsakingoji sekretorė. Viena iš 1989 m. rugpjūčio 23 d. Baltijos kelio organizatorių ir koordinatorių.
Sąjūdžiui 1990 m. laimėjus rinkimus į Lietuvos TSR Aukščiausiąją Tarybą – jos pirmininko Vytauto Landsbergio sekretoriato darbuotoja. Nuo 1992 m. Vyriausiosios rinkimų komisijos narė, konsultantė, darbuotoja. Nuo 2005 m. Seimo Informacijos technologijų ir telekomunikacijų departamento vyriausioji specialistė, nuo 2009 m. Lietuvos Respublikos Seimo kanceliarijos Parlamentarizmo istorijos ir atminties įamžinimo skyriaus vedėja. 2010 m. viena iš „Laisvės kelio“ sienos organizatorių.
Nuo 2009 m. balandžio 4 d. VU Fizikos fakulteto Alumnio draugijos valdybos narė.
Akmenės valsčius

Akmenės valsčius buvo šiaurės vakarų Lietuvoje. Centras – Akmenė.
Edzenai

Edzenai („šeimininkai“) arba edzetai, eženai (buriatų), eznai (kalmukų), chanai, chatai, nojonai, sabdakai, šibdakai, debdžidai (iš tibet.  = sa-bdag, gzi-bdag „vietos valdovai, laukpačiai“, bde-byed „geradėjai“) mongolų tautų mitologijoje – tam tikrų gamtos vietų (kalnų, upių, ežerų, miškų ir kt.), būstų, įrankių dvasios. Jos taip pat globoja skirtingas žmogaus veiklas. Atitinka tiurkų Eje.
„Slaptajame pasakojime“ (XIII a.) pasakojama apie Edzenus – žemės ir dangaus viešpačius (Гадзар усуно эдзет хат). Mongolų šamanistiniuose iššaukimuose vardijami atskirų upių, uolų, pelkių Edzenai, minimi aštuonių giminių Edzenai, 24, 49 Edzenai, podraug su jais – „Žemės-vandens viešpats“ (хан Гадзар усун), esantis lyg ir visų kraštovaizdžio dvasių paveikslu, lyg ir jų valdovu. Dalis mongolams bendrų Edzenų priartėja prie žemės dievybių kategorijos (pvz., Changajaus dvasia-šeimininkė yra oiratų žemės Edzenas, o Tanu kalnagūbrio – Mongolijos).
Kai kurie Edzenai neįasmeninti, tačiau liaudyje tikima, kad jie gali apsireikšti baltu žmogumi baltais rūbais, o jų valdovas, Cagan Ebugenas, žilabarzdis senolis. Pavyzdžiui, buriatų mitologijoje vienas iš miškų Edzenų, Sagannojonas, įsivaizduojamas kaip milžiniškas senis, jojantis briedžiu. Tiesa, kitur tikima, kad Edzenai žmonėms visai nesirodo.
Tikima Edzenus esant turtingais, todėl jų prašoma turtų, jie taip pat globoja augalus, gyvūnus, yra medžiotojai, gyvulių bandų varovai. Vandenų Edzenai (bur. Уха Лосон, Уха Лусан, kalm. Усун хадын эзэн) globoja žuvis ir žvejybą. Mongolų tikėjimu, aštuoni debdžitai, vadovaujami Nansaruno, pagal Hormustos valią valdo lietų, sniegą, vėją, perkūniją. Kaip viduriniojo, žmogiškojo, pasaulio būtybės, Edzenai gali būti tarpininkais tarp žmonių ir Tengri. Buriatų mitologijoje chanai, chatai, nojonai suprantami kaip Tengri vaikai ir vaikaičiai, nusileidę iš dangaus. Su Edzenais dažnai sumišęs protėvių kultas. Mongolai tiki, kad Edzenais tampa žymių žmonių, šamanų, raganių dvasios. Buriatai juos dar vadina „babajais“, „batiuškomis“ (t. y., senoliais, tėvokais). Jie skirstomi į gerus ir blogus: geri yra vakarų chanai ar chatai, gyvenantys šiaurės Sajanuose, Pabaikalėje, o blogi, šalti yra rytų kalnų chanai. Jie važiuoja juodais vežimais, pakinkytais varnomis. Blogųjų chanų viešpats – Erlenchanas (Erlikas).
Abdal Ula Alvasikas

Istorija

Abdal Ula Alvasikas 1266 m. nuvertęs Umarą Almurtadą užėmė valdžią, bet Marinidai nepripažino šio perversmo ir 1269 m. rugsėjį užėmė Marakešą. Abdal Ula Alvasikas pabėgo į Atlaso kalnus ir iš ten tęsė kovą. 1275 m. Marinidai suėmė Abdal Ula Alvasiką ir nuteisė. Almochadų dinastija žlugo.
Thalassa (grupė)

Istorija

Grupė buvo suformuota muzikantų Yiannis Valvis ir Dionisia Karoki specialiai „Eurovizijos“ dainų konkursui. Duetas šalies nacionaliniame finale įveikę kitus 7 varžovus, iškovojo teisę atstovauti Graikijai „Eurovizijos“ konkurse. Jame pasirodę su daina „Mia Krifi Evesthisia“ grupė liko 20 vietoje. Tai iki šiol užimta žemiausia vieta per visą šalies dalyvavimo „Eurovizijoje“ istoriją.
Iš karto po dalyvavimo duetas iširo. Šiuo metu Dionisia Karoki dirba vokalo mokytoja privačioje muzikos mokykloje. Yiannis Valvis dirba garso inžinieriumi Graikijos radijo stotyje „Best Radio“.
Barzdžių senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos aukštumos kyšulyje, žemėjančiame į rytus ir pietryčius. Jos netaisyklingo plano, pailgos šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 25 m ilgio ir 20 m pločio. Šiaurinis pakraštys apaugęs krūmais ir lapuočiais medžiais, likusi dalis – dirvonuoja. Šiaurės rytinėje dalyje stovi 2 koplytėlės, o už jų – aukštas kryžius. Juos juosia stačiakampio plano statinių tvora, kurios rytinėje dalyje yra varteliai. Aptvaro kampuose priešais koplytėles pastatyta po betoninį antkapinį kryžių, parvežtą iš Kalnalio kapinių.
Teritorijos plotas – 0,05 ha, perimetras – 166 m.

Koplytėlės

Abi koplytėlės vienodos, medinės, pastatytos ant betoninių pamatų, stačiakampės stačiasienės, vienkamarės, su trišlaičiais skardos stogeliais. Priekyje įrengtos dvigubos durelės: išorinės - aklinos, vidinės - viršuje įstiklintos. Frontonai trikampiai, paremti ant 2 profiliuotų, keturkampių kolonėlių. Ties viduriu įrengta po įstiklintą nišą. Pietinėje koplytėlėje stovi Nazariečio, o šiaurinėje – Marijos Maloningosios skulptūra. Koplytėlių aukštis – po 1,8 m.

Kryžius

Medinis, monumentalus, kryžmiškas. Stiebas platėja į apačią, viršuje iš priekio pritvirtintas link galų siaurėjantis skersinis, prie kryžmos prikalta lieto metalo Nukryžiuotojo figūrėlė, virš kurios yra puslankiu išlenktas skardos stogelis. Kryžiaus viršūnės ir pečių galai stačiai nukirsti.

Istorija

Įrengtos XVI a., veikė iki XVIII a. pab. – XIX a. pr. Jose laidoti Barzdžių gyventojai. Kapines apleidus, iki Pirmojo pasaulinio karo čia buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai ir pan.
Vadinamos Kapine, Maro kapeliais, Markapiais, Senkapiais (žem. Kapìnė, Maru kapalē, Markapē, Senkapē). Nuo seno jose stovėjo koplytėlė ir 3 aukšti ąžuoliniai kryžiai, kuriems sunykus gyventojai statydavo naujus.
Dabartinis kryžius 1972 m. perkeltas iš griaunamos vienkieminės sodybos. Senoji koplytėlė (meistras A. Domarkas) su ornamentuotu kryželiu ir Marijos Maloningosios skulptūra 1971 m. buvo paskelbta vietinės reikšmės dailės paminklu (DV1510). 1986 m. skulptūra buvo pavogta. 1988 m. kryžius, 1990 m. koplytėlė atnaujinti, šalia pastatyta kita analogiškų formų koplytėlė (meistras J. Kniukšta). Į koplytėles įdėtos Švč. Marijos Maloningosios ir Nazariečio skulptūros (XX a. pradžia, autorius nenustatytas), parvežtos iš Švėkšnos apylinkių. Kasant duobes kryžiui ir koplytėlių pamatams aptikta tankiai ir negiliai sulaidotų žmonių kaulų.
1972–1984 m. kapinės (senkapis) buvo vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV496), 1997 m. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (kodas L569), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros paveldo vertybe.
Dailės ir memorialinį vertingųjų savybių pobūdį turintis kultūros paveldo objektas.

Tyrimai

1935 m. išaiškino Klausgalvų pradžios mokyklos vedėjas Juozas Kudarauskas, 1938 m. žvalgė Pranas Kulikauskas, 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1984, 1991, 1999, 2014 ir 2015 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė), 2015 m. – Loreta Jatulionytė-Brezgienė (KPC).
Paavo Lipponen

Biografija

Mokėsi Kuopio mokyklose, 1959 m. baigė Kuopio licėjų, metus studijavo literatūrą ir filosofiją Dartmuto koledže JAV, 1971 m. baigė tarptautinės politikos studijas Helsinkio universitete, tarptautinės politikos magistras.
1963–1965 m. redagavo studentų laikraštį „Ylioppilaslehti”, 1965–1967 m. buvo Suomijos radijo korespondentas.
Nuo 1963 m. Suomijos socialdemokratų partijos (SDP) narys, nuo 1965 m. užėmė įvairias pareigas partijoje. 1979–1982 m. Ministro pirmininko Mauno Koivisto sekretorius.
1983 m. – 1987 m., 1987–1995 m. ir nuo 2003 m. Eduskuntos (Suomijos parlamento) narys. 1995 m. – 2003 m. Suomijos ministras pirmininkas. 2003–2007 m. buvo Suomijos parlamento pirmininkas.
1993–2005 m. SDP pirmininkas, jo vadovaujama partija laimėjo 1995 m. ir 1999 m. parlamento rinkimus. 2005 m. partijos lyderio postą užleido Erui Heinaluomai.
Nuo 2003 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.
Dalyvavo 2012 m. Suomijos prezidento rinkimuose, pirmajame ture surinko 6,7 % balsų. Nepatekęs į antrąjį rinkimų turą pareiškė apie pasitraukimą iš politikos.
Vytautavos Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Istorija

Būsimai bažnyčiai 1930 m. Donatas Malinauskas dovanojo Paulinavos ūkio žemę ir kitur esančius ūkinius pastatus. Vytauto Didžiojo metų proga būsimą parapiją nutarta pavadinti Vytautava. Kunigo Nikodemo Švogžlio-Milžino rūpesčiu 1939 m. iš atvežto kluono ir kitų ūkinių pastatų suręsta bažnyčia, įkurta parapija. 1940 m. nupirktas gyvenamasis namas ir pastatoma klebonija. Kunigas Juozapas Rakickas (1908–1946) 1945 m. bolševikų suimtas, kalintas ir nužudytas.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora medinių statinių.
Uogintai

Aplinkinės gyvenvietės

Pamieris – 5 km
Antakalnis – 2 km
Naganas (Japonija)

Geografija

Miestas įsikūręs netoli Čikumos ir Sajaus upių santakos. Šiaurėje ribojasi su Šinanu, Ijidzuna ir Mioku, rytuose – su Nakanu, Obuse ir Sudzaka, pietuose – su Ueda ir Čikuma, pietvakariuose – su Omačiu ir Omiu, Čikuhoku ir Ikusaka, vakaruose – su Šinšiušinmačiu, Nakadžiju ir Ogava, šiaurės vakaruose – su Hakuba ir Otariu.

Sportas

1998 m. Nagane vyko XVIII žiemos olimpinės žaidynės.

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė yra obelis, medis – Japoninė liepa.
Pranas Čarneckis

Pranas Čarneckis (apie 1819 m. Minsko gubernija, dab. Baltarusija – apie 1841 m.) – antirusiško judėjimo Lietuvoje dalyvis.

Biografija

1838–1839 m. Vilniuje vadovavo slaptam būreliui, kurį sudarė Vilniaus medicinos – chirurgijos akademijos studentai bei neturtingi tarnautojai. Tęsė S. Konarskio organizacijos veiklą. 1839 m. balandžio mėn. būrelis buvo susektas, jis ir du studentai nuteisti mirties bausme. Vėliau bausmė pakeista karo tarnyba be teisės gauti laipsnį.
Saviečiai

Istorija

XX a. pr. Saviečiai turėjo bajorkaimio statusą. Pagrindiniai žemvaldžiai buvo Duklakovai, Zasimovičiai, Losinčiai, Budrevičiai, Solominovai. Tarybiniais metais buvo „Varpos“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Norvegijos herbas

Aprašas

Raudoname lauke auksinis šėlstantis liūtas su auksine karūna ir kirviu sidabrine galva ir auksiniu kotu letenose. Virš skydo – karaliaus karūna.
Herefordas

Istorija

Miesto teisės suteiktos 1189 metais.
Vytautas Liutikas

Biografija

1937–1949 m. mokėsi Kretingos gimnazijoje. 1949–1955 m. neakivaizdžiai studijavo Vilniaus pedagoginiame institute.
1949–1954 m. Kretingos vidurinės mokyklos mokytojas. 1954–1955 m. Kretingos rajono švietimo skyriaus vedėjas. 1955–1973 m. Švietimo ministerijos mokyklų valdybos viršininkas, aktyviai priešinosi mėginimams rusifikuoti mokyklas, skatino lietuviškų mokyklų tinklo plėtotę pietryčių Lietuvoje. Nuo 1955 m. Kauno politechnikos instituto Vakarinio fakulteto Vilniaus skyriaus ir kitų Vilniaus aukštųjų mokyklų dėstytojas. 1967 m. fizikos – matematikos mokslų daktaras, 1972 m. suteiktas docento vardas. 1973–1992 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto matematikos katedros vedėjas. 1992–1996 m. LR Seimo narys. 1996–1997 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto profesorius.
1954–1989 m. TSKP, iki 1990 m. LKP narys, 1990–1997 m. LDDP narys ir LDDP tarybos narys. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio I ir LKP XX suvažiavimų delegatas, aktyviai rėmęs LKP atsiskyrimą nuo TSKP ir reorganizavimą į LDDP. Nuo 1958 m. Lietuvos matematikų draugijos valdybos narys. Žmona Sabina, dukros Dalia ir Lilija.

Kūryba

Paskelbė paskelbė apie 20 matematiką populiarinančių straipsnių žurnaluose „Mokslas ir gyvenimas“, „Mokslas ir technika“, „Mokykla“, darbų apie procesų valdymo matematinius metodus, tikimybių teorijos ir matematinės statistikos panaudojimą pedagogikoje ir psichologijoje.
Višnicės dekanatas

Višnicės dekanatas (lenk. Dekanat Wisznice) - tai vienas iš 25 katalikų, Sedlcų vyskupijos dekanatų. Dekanato centras yra Višnicės kaime.
VIII amžius pr. m. e.

Aštuntasis amžius prieš mūsų erą – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 800 m. pr. m. e. sausio 1 dieną ir pasibaigęs 701 m. pr. m. e. gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 2 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis
Amžiai: IX amžius pr. m. e. – VIII amžius pr. m. e. – VII amžius pr. m. e.
Ištab

Ištab (Ixtab) – majų jukatekų mitologijoje – savižudybių deivė. Aprašyta vyskupo Diego de Landa. Jukatane savižudybė, ypač pasikariant, tam tikromis aplinkybėmis buvo laikoma garbinga mirtimi. Ištab buvo laikoma savižudžių psichopompu – vedle į pomirtinį pasaulį. Drezdeno kodekse Ištab vaizduojama kaip moteris, pasikabinusi ant virvės. Siejama su Mėnulio užtemimo kultu. Ištab gyvenamoji vieta – medžių šakos (pasaulio medžio rojus).
Majų folklore Ištab laikoma piktavale moteriška dvasia, kuri miškuose suvilioja ir pražudo vyrus.
Hugo Grotius

Biografija

Hugas Grocijus gimė pasiturinčioje protestantų šeimoje. Vaikystėje buvo vunderkindas. H. Grotius pradėjo studijuoti būdamas 11 m. Leideno universitete. Būdamas 12 m. laisvai kalbėjo lotynų ir graikų kalbomis, lotynų kūrė eiles, kurias dėl jų elegancijos ir subtilumo gyrė net mokslininkai. Pradžioje baigė įprastus laisvųjų menų kursus. 1599 m. tapo Orleano universiteto garbės daktaru.
H. Grocijus greitai kilo karjeros laiptais. Būdamas 16 metų tapo advokatu, Olandijos valstybių valstybės advokatas, prokuroras, advocaat - fiscaal (1607 m.), Rotterdamo pensionierius (miesto sindikas) (1613 m.). H. Grocijus rėmė Olandiją kovoje su ortodoksiškais kalvinistais ir princu Moricu fon Oraniečiu.

Tarptautinės teisės teoretikas

Hugas Grocijus veikale „Trys knygos apie karo ir taikos teisę“ išleistame 1626 m. apibendrino visą tarptautinės teisės teoriją ir praktiką. Šis veikalas tapo pagrindinių Europos universitetų programų privaloma dalimi. 1758 m. jis išverstas į visas pagrindines Europos kalbas.
H. Grocijus nuo tarptautinės teisės atskyrė teologiją, parodė tarptautinės teisės savarankiškumą. Karą laikė teisingu atsakant į neteisybę (kai kėsinamasi į suverenių valstybių pagrindines teises: teisę į lygybę, į nepriklausomybę, į išlikimą, į pagarbą, į tarptautinę prekybą). Kai užsienio valstybė kėsinasi į atitinkamas teises, nukentėjusioji valstybė įgyja teisę į savigyną.
Argentinos socialistų partija

Argentinos socialistų partija (PSA, isp. – El Partido Socialista de la Argentina) – Argentinos kairioji socialinės demokratijos ideologijos politinė partija.
Įkurta 1896 m. birželio 28 – 29 d. Chuano B. Chusto (Juan B. Justo), kuris iki mirties 1942 m. ir vadovavo partijai, iniciatyva. Žymiausias to meto lyderis – Alfredas Palacijus, 1904 m. tapęs pirmuoju socialistu parlamentaru Amerikoje, 1935 m. tapęs senatoriumi.
Iš pradžių laikėsi marksistinių pozicijų, bet po I pasaulinio karo, kai nuo jos atskilo Internacionalinė socialistų partija, vėliau tapusi komunistų partija, pasuko reformistiniu keliu.
1961–1965 m. skilo į Socialistų (PSA), Argentinos demokratinių socialistų partiją (PSD) ir Argentinos socialistų liaudies partiją (PSP). Po 1966 m. karinio perversmo buvo uždrausta. 2002 m. PSA ir PSD vėl susijungė į PSA.
Nuo 1987 m. išlaiko mero postą Rosarijaus mieste. 2005 m. rinkimuose sąjungoje su socialistais radikalais gavo 5 vietas žemuosiuose rūmuose.
Leidžia laikraštį La Vanguardia. SI narė nuo 1992 m.
Pirmininkas nuo 1999 m. Rubenas Džiustinjanis.