google/wiki40b huggingface dataset:
Frydrichas Vilhelmas IV

Biografija

Kilęs iš Hohencolernų dinastijos, buvo vyriausias Frydricho Vilhelmo III ir karalienės Luizės santuokos sūnus. Turėjo keturis brolius, iš kurių vienas mirė kūdikystėje, ir keturias seseris, kurių viena taip pat mirė kūdikystėje. 1823 m. vedė Bavarijos princesę Elžbietą Liudviką, tačiau santuoka buvo bevaikė. Valdymo pabaigoje susirgus psichine liga, regentystė buvo suteikta dvejais metais jaunesniam broliui Vilhelmui Frydrichui Ludvigui, kuris po Frydricho Vilhelmo IV mirties paveldėjo sostą.

Vidaus ir užsienio politika

Su Frydricho Vilhelmo IV atėjimu į sostą buvo siejamos liberalų, propagavusių vokiečių nacionalistines idėjas, viltys. Nors valdymo pradžioje ėmėsi tam tikrų bendravokiškos Prūsijos politikos žingsnių, tačiau šalies viduje nesutiko suteikti konstitucijos ir tik po ilgų dvejonių 1847 m. vasario 3 d. ryžosi sušaukti jungtinį landtagą, sudarytą iš provincijų parlamentų atstovų ir turėjusį tik patariamąjį balsą; tais pat metais landtagas buvo paleistas.
1848 m. Prancūzijos revoliucijos atgarsiams pasiekus Vieną, tai paveikė visuomenę ir Berlyne. Žmonės rinkosi miesto parkuose ir už miesto vartų, išsakydami savo pageidavimus „kreipimesi į karalių“. Visiškai priblokštas savo pavaldinių veiksmų, sutiko su visais jų reikalavimais: pažadėjo sušaukti nacionalinį susirinkimą konstitucijai apsvarstyti ir spaudos laisvę. 1848 m. kovo 17 d. vykstant padėkos demonstracijai, pilies sargyba paleido į minią dvi salves, todėl tauta pamanė įvykus išdavystę. Kitą dieną Berlyne prasidėjo kruvinas sukilimas su barikadomis. Pasinaudoję neramumais, Poznanėje sukilo lenkai. Friedrichas Wilhelmas IV buvo priverstas įsakyti atitraukti iš sostinės kariuomenės dalinius, paskirti liberalius ministrus, buvo pagerbtos 273 „kovo aukos“. Kovo 21 d. karalius, lydimas ministrų ir generolų, demonstratyviai žygiavo per Berlyną parade vilkėdamas liberalų pasiūlytą naujosios Vokietijos trispalvę. Gegužės 22 d. karalius leido sušaukti nacionalinį susirinkimą konstitucijai apsvarstyti, tačiau pamažu blėstant revoliuciniams veiksmams, tų pačių metų gruodžio 5 d. susirinkimas buvo paleistas taip ir nepriėmęs konstitucijos. Vietoj to Friedrichas Wilhelmas IV „dovanojo“ valdiniams monarcho teisių beveik nesusiaurinusią, vadinamąją Mantoifelio konstituciją. Vokietijos nacionalinio susirinkimo Frankfurte 1849 m. pasiūlytos naujosios Vokietijos imperatoriaus karūnos taip pat nepriėmė, nes ji esą atsidavė „revoliucijos dvoku“. Vietoj to kartu su Austrija pasiuntė kariuomenę tramdyti likusių revoliucionierių.
Vis dėlto po Vokietijos nacionalinio susirinkimo išvaikymo, siekdamas išnaudoti padidėjusią įtaką, ketino sukurti Prūsijos vadovaujamą Vokietijos monarchų sąjungą, į kurią pavyko įtraukti Saksoniją bei Hanoverį. Tačiau Austrijai pavyko patraukti į savo pusę likusias didesnes vokiečių monarchijas ir atkurti Vokietijos sąjungos susirinkimą Frankfurte. Be to, Austrija pasiekė, kad 1850 m. lapkričio 29 d. Olmiuco sutartimi Prūsija visiškai atsisakytų savo planų ir pripažintų Vokietijos sąjungos atkūrimą.
Vidutis Jonas Mickevičius

Biografija

1985 m. baigė Marijampolės žemės ūkio technikumą, technikas mechanikas. Žemės ūkio bendrovės „Kalvarijų bekonas“ statybos darbų vadovas.
2003 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kalvarijos skyriaus narys, nuo 2006 m. Krikščionių konservatorių socialinės sąjungos Kalvarijos skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Dalia, duktė Edita.
Degsnės miškas

Degsnės miškas – nedidelis miškas (apie 440 ha, mišku apaugę 410 ha.) pietų Lietuvoje, Prienų rajono savivaldybėje (Prienų miškų urėdijos Balbieriškio girininkijoje), apie 7 kilometrus į pietus nuo Prienų ir apie 2 kilometrus į šiaurę nuo Balbieriškio. Jo ilgis šiaurės – pietų kryptimi apie 3,5 kilometrai, didžiausias plotis – 2 kilometrai. Miškas yra viršutinėse Nemuno terasose, jo paviršius išvagotas nutįsusių link Nemuno ir Dūmės griovių. Degsnės miško pietvakarinė dalis siekia kairįjį Nemuno krantą. Šiaurės rytiniu pakraščiu teka Uosos upelis, pietiniu pakraščiu – Dūmė. Į pietvakarius nuo miško yra Balbieriškio miškas, į šiaurę – Prienų šilas. Per mišką nutiestas plentas  130  Kaunas–Prienai–Alytus .
Miške yra saugomas Degsnės maumedynas, kuris našiausias Lietuvoje, ir jame augantis Europinių maumedžių porūšis (Larix decidua subsp. polonica) – vieni aukščiausių Lietuvos medžiai, iš kurių vieno individo – Degsnės miško maumedžio – aukštis siekia 49 metrus (dabar tai aukščiausias medis Lietuvoje).
Karališkasis kanjonas

Karališkasis Kanjonas (angl. Kings Canyon) yra dalis Vatarkos nacionalinio parko, Šiaurinėje teritorijoje, Australija. Kanjonas yra 323 km į pietvakarius nuo Elis Springso ir 1316 km į pietus nuo Darvino.
Kanjoną atrado tyrinėtojas Ernestas Giles’as 1872 metais.
Kanjonas, kurio sienos yra 100 metrų aukščio, sudarytas daugiausia iš smiltainio. Tai yra dalis aborigenų šventojo tarpeklio, todėl lankytojai retai išsuka iš vaikščiojimo takelių. Vietovė buvo Luritja žmonių, gyvenusių čia jau prieš 20 000 metų, namai. Wattarka jų kalba – akacijos rūšis.
Kanjone yra kiti įdomūs reiškiniai – dingęs miestas, Edeno sodas.
Jonas Rudamina-Dusetiškis (1543–1621)

Biografija

Lietuvos bajorų Rudaminų giminės atstovas, herbo „Traby“ savininkas. Vilniaus pirklio Motiejaus Rudamino-Dusetiškio sūnus.
Livonijos karo 1558–1582 m. dalyvis. Breslaujos vaiskis nuo 1600 m., Lietuvos Tribunolo deputatas 1602, 1605, 1615 metais.
Pastatė Kamojų bažnyčią.
Dotnuvos pagrindinė mokykla

Istorija

1796 m. prie Dotnuvos vienuolyno įsteigta triklasė mokykla, ji netrukus pertvarkyta į penkių klasių mokyklą. 1803–1835 m. veikė apskrities mokykla. 1844 m. įsteigta realinė dviklasė mokykla. 1849 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla. 1949–1956 m. veikė septynmetė mokykla, nuo 1956 m. vidurinė mokykla. Nuo 1996 m. Dotnuvos pagrindinė mokykla.
Stevinas (Mėnulio krateris)

Stevinas (lot. Stevinus, 32.5°S 54.2°E) – smūginis Mėnulio krateris, esantis į pietus nuo Derlingumo jūros. Pavadintas XVII a. matematiko iš dab. Belgijos Simono Stevino (1548−1620) garbei.
Stevino krateris (12, žr. schemą) yra piečiau Derlingumo jūros (2) esančioje kraterių grupėje, į porą Snelijaus (11) krateriui. Jo skersmuo 74 km ir dugnas yra 3 km žemiau keteros. Matomos keletą vidinių terasų ir stambi ne centre esanti vidurio kalva. Dugnas nuklotas išmuštos medžiagos, tačiau jos nematyti už kraterio ribų, tad tikėtina, kad kraterį išmušęs meteoritas rėžėsi į Mėnulį beveik stačiu kampu. Stevino pietryčiuose esantys maži krateriai turi ryškias spindulių sistemas, tad patį Steviną nesunku identifikuoti Mėnulio matomosios pusės pietrytiniame pakraštyje. Į pietus nuo Stevino 1993 m. balandžio 10 d. sudužo japonų „Muses A“ (Hiten) zondas.
Augustavo kanalas

Istorija

Kanalas įrengtas XIX a. Jo statybą lėmė tai, kad Prūsija, kontroliavusi tuometinės Lenkijos ir Lietuvos pakrantes ėmė didelius tranzitinius mokesčius. 1823 m. Prūsija įvedė didžiulius tranzitinius mokesčius (rugių ir miežių transportavimo mokesčiai išaugo šešis kartus, avižų trylika kartų). Todėl Rusijos imperijos ir jai pavaldžios Lenkijos pareigūnai nusprendė, kad labiau verta sujungti Nemuno ir Vyslos baseinus ir vykdyti prekybą per Latvijos uostus (Ventos žiotyse įsikūrusį Ventspilį). Lenkijos Kongreso karalystės iždininkas Ksaveras Druckis-Liubeckis davė leidimą pradėti kanalo statybas. Kanalo projektą 1824 m. sukūrė Ignotas Prandzinckis (Ignacy Prądzyński). Kanalo statyba prasidėjo 1825 m., kuriai iš pradžių vadovavo pats projekto autorius, tačiau nuo 1826 m. statybai pradėjo vadovauti Jean-Baptiste Mallet de Grandville (Jan Chrzciciel de Grandville Malletski) ir Jonas Paulius Lelevelis (Jan Paweł Lelewel) iki 1830 m. Darbai buvo sustabdyti po 1831 m. sukilimo. Po sukilimo kanalo statyba sustojo ir 1833–1839 m. buvo padaryti tik keli papildomi darbai, kuriems vadovavo Teodoras Urbanskis (Teodor Urbański). Taip pat prie kanalo statybos prisidėjo šie inžinieriai: Jurgis Arnoldas (Jerzy Arnold), Tadas Edvardas Bielinskis (Tadeusz Edward Bieliński), Mykolas Horainas (Michał Horain), Vojciechas Korčakovskis (Wojciech Korczakowski), Jonas Paulius Lelevelis (Jan Paweł Lelewel), Feliksas Panceris (Feliks Pancer) ir Augustas Šulcas (August Szulc). Nors Augustavo kanalas buvo pastatytas (atidarytas 1839 m.), bet dėl Lenkijos sukilimų Nemuno ir Ventos baseinus turėjęs sujungti Ventos-Dubysos kanalas statyti nebaigtas. Vėliau Lenkijai visai atsijungus nuo Rusijos bei pradėjus vystytis geležinkelių tinklui kanalo laivybinė reikšmė sumenko. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kanalas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Dabar kanalas naudojamas turistinėms reikmėms.
Majolika

Majolika (it. maiolica) – fajansui artima keramikos rūšis; degto molio dirbiniai (buitiniai ir dekoratyviniai indai, vazos, skulptūrėlės, apdailos plytelės, kokliai), dengti skaidria (pusiau majolika) arba neskaidria (alavo) glazūra (tikroji majolika).
Tikrosios majolikos dirbinių dekoras (dažniausiai tapyti ornamentai ir kompozicijos) kuriamas ant neskaidrios glazūros; pusiau majolikos (tapyti, sgrafito, reljefiniai ornamentai ir kompozicijos) – ant angobo, vėliau dengiamo skaidria (bespalve ar spalvota) glazūra. Paskui dirbiniai dar sykį degami.

Istorija

Dar prieš mūsų erą Egipte, Mesopotamijoje buvo glazūruotų degto molio dirbinių. Viduramžiais Rytų šalyse majolika daugiausia naudota architektūrinei apdailai. Nuo XIV a. majolika ėmė plisti Europoje. Ispanijoje sukurta maurų stiliaus majolikos dirbinių, kurie per Maljorkos salą (iš jos lotyniško pavadinimo Majolika atsirado majolikos pavadinimas) gabenti į Italiją. XV–XVIII a. Italijos miestuose, tokiuose kaip Faenca, Siena, Kastel Durantė, Urbinas, įkurta majolikos dirbtuvių, garsėjusių dirbiniais, dekoruotais liustru arba tapytomis figūrinėmis kompozicijomis, portretais, arabeskomis, groteskais (dailininkai Dž. Andreolis, N. Peliparijus), majolikos skulptūrėlėmis (dailininkų dela Robijų šeima). XVI–XVIII a. majolika sukurta Prancūzijoje (Nevero, Ruano dirbtuvėse), Vokietijoje, Rusijoje (Maskvos ir Jaroslavlio architektūrinė keramika). XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje kuriama moderno stiliaus, nuo XX a. vidurio – unikali ir serijinė majolika, ieškoma naujų išraiškos priemonių, tobulinama glazūros technologija. XX a. majoliką kūrė F. Ležė, P. Pikasas (Prancūzija), I. Frichas-Charas, I. Jefimovas (TSRS).

Lietuvoje

Lietuvoje majolika (daugiausia rūmų krosnių koklių) atsirado XV a. XVII a. buvo sukurta spalvota glazūra, reljefiniais vaizdais (portretais, figūrinėmis kompozicijomis) dekoruotų koklių. XIX–XX a. pradžioje majolikos dirbiniai, tokie kaip indai, dekoratyvinės vazos, architektūrinės apdailos plytelės, daugiausia gaminti Neborovo (Lenkija, Skernevicų vaivadija) majolikos fabrike bei privačiose dirbtuvėse.
Afrikinis kiaurasnapis gandras

Paplitimas ir biotopas

Paplitęs Užsachario Afrikoje iki Afrikos pietinės dalies. Įprastas Mozambike, Zimbabvėje, Pietų Afrikos respublikos rytuose, Botsvanos ir Namibijos šiaurėje bei Kaprivio ruože. Biotopas – pelkės, šlapynės, ežerų ir upių pakrantės, ryžių laukai.

Išvaizda

Šiek tiek mažesni už baltąjį gandrą. Kūno ilgis 80 – 94 cm, sveria 1 000 – 1 300 g. Patinas stambesnis už patelę. Kūnas juodos spalvos, šonų ir krūtinės plunksnos žvilga žalia, ruda ar purpurine spalvomis. Rainelė pilka. Aplink akis yra plikos odos žiedelis. Stambus snapas ties pamatu pilkšvas, o toliau tamsėjantis. Posnapis išlinkęs, su antsnapiu susiglaudžia tik snapo gale. Tarpas tarp posnapio ir antsnapio yra 5 – 6 mm. Kojos juodos.
Jaunikliai rudo atspalvio. Snapas pilkas, posnapis beveik tiesus.

Biologija

Bendruomeniški paukščiai. Beveik sėslūs, kartais būriais migruoja iš sausros apimtų teritorijų. Balso stygos silpnai išvystytos. Būdingi garsai: kvarkimas, gagėjimas ir kalenimas snapu. Skrenda ištiesęs kaklą. Sklando. Kartos trukmė trukmė 12 metų.
Minta pilvakojais ir dvigeldžiais, varlėmis, krabais, žuvimi, kirmėlėmis ir stambiais vabzdžiais. Maitinasi vienas arba negausiomis grupėmis. Ieškodamas grobio lėtai braido sekliuose vandens telkiniuose. Pastebėjęs grobį paukštis jį snapu pagauna ir sutraiško. Kartais tupi begemotams ant nugaros ir laukia, pasirodančių moliuskų, kurie pakyla begemotams išjudinus vandenį. Dažnai maitintis grįžta į tą pačią vietą, o moliuskų kriaukles krauna į krūvelę.
Monogamai. Veisimosi periodas prasideda prieš pat lietingąjį sezoną arba jam įsibėgėjus, nes tuo metu pagausėja sraigių. Veisiasi 60 – 170 porų kolonijose, medyje nuo 4 iki 20 lizdų. Kartais peri mišriose kolonijose su kitais paukščiais: kormoranais, garniais, afrikinėmis girnovėmis, afrikiniais žalčiakakliais irgandriniais. Lizdavietės virš vandens. Lizdo skersmuo apie 50 cm. Lizdą krauna iš šakų, nendrių, iškloja vandens augalais, žole, lapais, viksvomis. Dėtyje 3 – 5 balti kiaušiniai. Peri abu tėvai, 21 – 30 dienų. Jauniklius maitina abu tėvai, 42 dienas. Lizdą palieka 50 – 55 dienų jaunikliai.
Suaugusių paukščių priešas – azijinis erelis, o kiaušiniais minta afrikiniai linginiai vanagai, afrikinės lingės ir varanas
Kristupas Steponas Sapiega

Biografija

Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Čereisko-Ružano linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Oršos pakamario Grigaliaus Sapiegos (m. 1600) ir Sofijos Stravinskaitės (m. iki 1611) jaunesnysis sūnus. Vyresnysis brolis – Vitebsko kaštelionas ir Lietuvos didysis taurininkas Aleksandras Dažbog Sapiega. Lietuvos didžiojo kanclerio Leono Sapiegos giminaitis.
Gimus buvo kalvinistu. 1603–1605 metais kartu su pusbroliu Jonu Stanislovu Sapiega mokėsi jėzuitų kolegiume, Braneve, kur perėjo į katalikybę. Mokslus tęsė Viurcburge, Frankfurte prie Maino ir Paryžiuje. 1608 metais grįžo iš užsienio į tėvynę.
1609–1611 metais Kristupas Steponas Sapiega dalyvavo Rusijos–Lenkijos karo, Lenkijos–Lietuvos armijos Smolensko apgultyje. 1613 ir 1616 metais buvo renkamas pasiuntiniu į seimus, 1617 metais tapo Lietuvos Tribunolo maršalka. 1614 metais gavo valdyti Lydos, o 1621 metais – Mstislavlio seniūniją. Tais pačiais metais 1621 metais buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju raštininku.
Leonas Mišeikis

Biografija

1979 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, kūno kultūros mokytojas.
2003 m. Pagėgių savivaldybės Piktupėnų pagrindinės mokyklos, nuo 2008 m. Vilkyškių vidurinės mokyklos direktorius.
Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos, nuo 2005 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Pagėgių skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2004 m., 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Pagėgių savivaldybės tarybos narys. 
Vilkyškių sporto klubo „Jūra“ ir visuomeninės organizacijos „Bitutė“ pirmininkas. Sutuoktinė Alma, vaikai Laura, Dainora, Gediminas.
Bredos atidavimas

Apie paveikslą

„Bredos atidavime“ vaizduojamas Bredos miesto gynėjų miesto rakto perdavimas Ispanijos karalystės armijai 1625 m. birželio 5 d. Nyderlandų nepriklausomybės karo metu. Diegas Velaskesas nutapė šį paveikslą praėjus apie 10 metų nuo įvykių ir pats jų nematė. Paveikslas buvo skirtas prašmatniam kambariui naujai pastatytuose El Buen Retiro karališkuosiuose rūmuose Madride. Kambarys turėjo būti dekoruotas 12 paveikslų, vaizduojančių Ispanijos karaliaus Pilypo IV pergales.
„Bredos atidavimo“ scena skirta pabrėžti Ispanijos armijos pergalei ne vien mūšio lauke, bet ir moralinėje plotmėje. Ispanijos armijos generolas, genujietis Ambrozijus Spinola (itališkai Ambrodžas Spinola) beveik draugiškai padeda ranką ant peties miesto gynėjų vadui Justinui Nasau, prilaikydamas jį ir neversdamas žeminančiai atsiklaupti prieš nugalėtojus. Justinas Nasau įteikia Ambrozijui Spinolai Bredos miesto raktą po ilgalaikės apsiausties. Bredos užėmimas buvo viena iš nedaugelio Ispanijos pergalių prieš susikūrusią Nyderlandų valstybę. Pasidavimo sutartis išties buvo palanki nugalėtiesiems. Ji leido atsitraukti gynėjų armijos likučiams ir apsaugojo miestą nuo sunaikinimo ir plėšimų (vėliau Breda buvo užimta Nyderlandų kariuomenės ir pagal sutartis atiteko Nyderlandams).
Dviejų generolų susitikimas vaizduojamas be didelio pergalės patoso. Tikrasis susitikimas tikriausiai buvo visai kitoks. Karo laukai vaizduojami rūkstančių dūmų peizažu. Paveikslo dešinėje vaizduojama Ispanijos galybės trijų lygmenų alegorija: raitelių ietys (Ispanijoje paveikslas geriau žinomas pavadinimu Las lanzas − „ietys“), žemiau vaizduojami kareiviai ir pirmajame plane − arklys, nuo kurio tikriausiai yra nulipęs Ambrozijus Spinola. Kavalerija tuo metu buvo laikoma galingiausia kariuomenių jėga. Diegas Velaskesas asmeniškai pažinojo Ambrozijų Spinolą. Jis kartu su Spinola 1629 m. atvyko į Italiją. Paveiksle tikriausiai dailininkas atiduoda pagarbą generolui ir vaizduoja jį kaip kilnumo ir kario vertybių įsikūnijimą (Ambrozijus Spinola mirė 1630 m.).
Prohibicija

Prohibicija arba sausasis įstatymas (angl. prohibition) – įstatymas, pagal kurį draudžiama arba ribojama gaminti, pardavinėti, importuoti, eksportuoti alkoholinius gėrimus. Terminas taip pat taikomas laikotarpiui, kai veikė šie įstatymai, nusakyti. Labiausiai žinomas įstatymas priimtas JAV 1919 m. ir veikęs iki 1933 m., bet tokie įstatymai buvo taikomi ir kitose valstybėse.
Šio įstatymo priėmimo motyvai buvo alkoholizmo plitimas, „visuomeninės moralės“, gyventojų gyvenimo prastėjimas, darbo našumo mažėjimas, žaliavų, naudotų spirito gamybai, grūdinių kultūrų taupymo poreikis.
Vienokie ar kitokie įstatymai, ribojantys alkoholio vartojimą, veikė ar veikia dešimtyse valstybių. Vienose jie tik riboja alkoholio reklamą bei asmenų, kuriems galima parduoti alkoholį amžių, kitose visai draudžiamas bet koks pardavimas ar vartojimas. Pavyzdžiui, alkoholio vartojimas kai kuriose islamo šalyse draudžiamas pagal Islamo teisę.
Gytis Kaminskas

Gytis Kaminskas – teisininkas, verslo teisės advokatas, viena didžiausių advokatų profesinių bendrijų Lietuvoje „Jurevičius, Bartkus ir partneriai" seniūnas (vadovas), partneris.

Biografija

Studijavo Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 2001 m. advokatas, iki 2005 m. kovo 10 d. Vilniaus miesto 9-osios advokatų kontoros advokatas, nuo 2005 m. kovo 10 d. advokatų profesinės bendrijos „Jurevičius, Bartkus ir partneriai“ (kelerius metus iki 2008 m. kontoros „Jurevičius, Balčiūnas ir Bartkus“) advokatas, seniūnas, partneris.
2005-2011 m. Nuolatinio arbitražo teismo narys (6 metų kadencijai, paskyrė LR Vyriausybė).
Moka rusų, anglų kalbas.
Vainežeris (kaimas)

Istorija

Kaimo teritorijoje yra buvusio Justinavo dvaro likučiai – parkas su išlikusiais retais medžiais ir ežerėliu. Buvusiuose dvaro rūmuose mirė 1831 m. sukilimo dalyvė grafaitė Emilija Pliaterytė. Toje vietoje stovi nauja kauniečio Evaldo Pauzos sukurta skulptūra.
Lietuvos žemės reformos metu dvarą išparceliavus, jo žemėje buvo įkurtas Vainežerio (kitur rašoma – Vainežerių) kaimas.

Aplinkinės gyvenvietės

Mėčiūnai – 1 km
Metai be vasaros

Metai be vasaros – 1816 m. įvykęs klimato pasikeitimas, dėl kurio Šiaurės pusrutulio vidutinėse platumose vasarą nukrito vidutinė oro temperatūra. Tai sukėlė žymias žemdirbystės problemas. Visuotinė vidutinė temperatūra Žemėje nukrito 0,4-0,7 °C.
Metai be vasaros laikomi žemo Saulės aktyvumo ir Indonezijoje išsiveržusio Tamboros ugnikalnio sukeltos vulkaninės žiemos pasekme. 1815 m. Indonezijoje įvyko stipriausias per paskutinius 1600 m. ugnikalnio išsiveržimas, kurio metu į atmosferą buvo išmesti milžiniški kiekiai kietųjų dalelių. Be to, kelerius metus iki 1816 m. taip pat įvyko smarkių išsiveržimų, kurie prisidėjo prie atmosferos užteršimo dalelėmis (Sufrieras 1812 m., Avu 1812 m., Suvanosedžima 1813 m., Majonas 1814 m.).
1816 m. klimato kaita labiausiai pasireiškė šiaurės rytų JAV, Kanados rytų pakrantėje, Šiaurės Europoje. Pavasarį ir vasarą JAV tvyrojo tirštas sausas rūkas. Jis buvo rausvos spalvos, pro jį blyškiai švietė Saulė. 1816 m. gegužę stipri šalna nušaldė daugumą pasėlių. Birželio 6 d. sniegas iškrito Olbanyje, Meino valstijoje. Birželio pradžioje Kvebeko mieste prisnigo net 30 cm. Liepą ir rugpjūtį ežerų vanduo buvo užšalęs iki pat pietų Pensilvanijos. Dažnai pasireikšdavo dideli temperatūros šuoliai – nuo neigiamų iki normalių, ar net 35 °C karščių.
Britų salose 1816 m. vasarą ištisai pliaupė smarkūs lietūs. Dideli orų pasikeitimai užfiksuoti Vokietijoje, šiaurės Kinijoje. Indijoje vėlavo vasaros musonas. Dėl liūčių patvino Europos upės, šalnos fiksuotos net rugpjūtį. Italijoje, Vengrijoje krito spalvotas sniegas. Snigo net tokiose tropinėse vietose kaip Taivanas, pietryčių Kinija.
Dėl tokių orų žuvo didžioji derliaus dalis paveiktame regione. Prasidėjo badas, gyventojų neramumai, epidemijų plitimas, plėšimai. 1816–1817 m. žiema taip pat buvo neįprastai šalta. Naujojoje Anglijoje temperatūra nukrito iki -32 °C, užšalo Niujorko įlankos vandenys. Šveicarijoje smarkiai išsiplėtė Gjetro ledynas.
Dėl metų be vasaros paspartėjo JAV gyventojų migracija į vidurio vakarus. Tais metais sukurta daug tamsių, apokaliptinių kūrinių (Džordžo Bairono „Tamsa“, Meri Šeli „Frankenšteinas“, Džono Polidorio „Vampyras“).
Bžozove Grondai

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
PageRank

Google PageRank – „Google“ paieškos kriterijus, kuris nurodo kiekvieno individualaus puslapio populiarumą skalėje nuo 0 iki 10. „Google“ reguliariai atnaujina „PageRank“, tačiau viešai rezultatus skelbia tik maždaug kas 3 mėnesius.
Kartais „Google“ rodo skirtingus „PageRank“ rezultatus skirtingiems asmenims. Taip yra todėl, kad „Google“ turi daug duomenų centrų, išdėstytų skirtingose geografinėse vietose, todėl praeina laiko tarpas, kol visi duomenų centrai būna atnaujinti po „Google PageRank“ atnaujinimo.
Tėra vienas būdas padidinti „Google PageRank“ – turėti nuorodų kitose svetainėse į savo puslapį. „PageRank“ yra skaičiuojamas pagal nuorodų skaičių skirtinguose puslapiuose (taip pat svarbus yra tų puslapių, kuriuose patalpinta tinklalapio nuoroda, „PageRank“). Reikšmingi, aukštos kokybės tinklalapiai gauna aukštesnį „PageRank“ įvertinimą, kuris lemia tai, kaip bus pateikiami paieškos rezultatai.
Tinklalapių indeksavimo dažnumas priklauso nuo puslapio svarbumo ir naujumo, taip pat „PageRank“ yra svarbus kriterijus, kad Google paieškos vorai sugrįžtų į puslapį. Kuo didesnis puslapio „PageRank“, tuo dažniau „Google“ peržiūri tinklalapio atnaujinimus.
Alfred Louis Kroeber

Biografija

Gimė Hobokene, Niū Džersyje. 1901 m. Kolumbijos universitete apgynė daktaro laipsnį vadovaujamas Franz Boas. Daktaro disertacija rėmėsi arapahų genties tyrimais. Didžiąją dalį savo karjeros praleido Kalifornijoje, Berklio universitete.
Nors labiausiai žinomas savo darbais kultūrinės antropologijos srityje, A. L. Kroeber atliko svarbių darbų archeologijoje bei prisidėjo prie antropologijos susiedamas archeologiją ir kultūrą. Jis kasinėjo Naujojoje Meksikoje, Meksikoje ir Peru.
Kroeberis ir jo studentai atliko svarbų darbą rinkdami kultūrinius duomenis apie JAV vakarinės dalies indėnų gentis. Apie Kalifornijos gentis jis išleido Handbook of Indians of California (1925 m.). Kroeberis ir Roland Dixon buvo svarbūs klasifikuojant Šiaurės Amerikos indėnų kalbas, identifikavę tokias kalbų grupes kaip penučių kalbos ir hokanų kalbos. Jis dirbo su Ishi, kuris teigė esąs paskutinis Kalifonijos yahi genties indėnas. Kroeberio antroji žmona Theodora Kroeber parašė garsią Ishi biografiją Ishi in Two Worlds.
Su antraja žmona Theodora turėjo du vaikus; taip pat įvaikino du Theodoros vaikus iš pirmosios santuokos.