google/wiki40b huggingface dataset:
Satemizacija

Satemizacija – dalies kalbų, šiuo atveju − indoeuropiečių, fonetinė ypatybė, kai indoeuropiečių prokalbės minkštieji priebalsiai *ḱ,*ǵ, *ǵʰ yra virtę š, ž. Tolimesnė raida − š, ž > s, z (toks virsmas įvykęs visose slavų kalbose, taip pat prūsų ir kitose paliudytose mirusiose baltų kalbose bei dabartinėje latvių kalboje). Lietuvių kalba, priklausanti rytų baltų grupei, išlaikė senesnį tarimą, t. y. š, ž nevirto s, z. Pavyzdžiai: liet. lašiša, latv. lasis ir prūs. lasaso, rus. lososj; liet. žirnis, latv. zirnis ir prūs. zirnis 'grūdas', rus. zerno 'grūdas'. Manoma, kad satemizacija prasidėjo indoiranėnų kalbų areale, t. y. dabartinio Irano, Afganistano, Pakistano ir indoeuropietiškų Indijos dialektų teritorijoje. Todėl šis lingvistinis terminas ir paimtas iš indoiranėnų (Avestos raštų kalbos) žodžio satəm 'šimtas'.
Indoeuropiečių kalbos, kurios nepatyrė šio fonetinio virsmo, pagal atitinkamą senovės lotynų kalbos žodį centum (sk. kentum 'šimtas') vadinamos kentuminėmis.
Indoiranėnų kalbose satemizacija sistemiškiausia, slavų kalbose nenuoseklumų nedaug, o baltų kalbose šis virsmas nenuoseklus, yra daug žodžių porų su š − k ir ž − g: šleivoti − kleivoti, šaukti − kaukti, šeima, šeimyna − kiemas, kaimas; žnybti − gnybti, žirklės − latv. dzirkles (latv. dz < g) 'avikirpės žirklės', žentas - gentis, gentainis ir daug kitų. Dėl didelio satemizacijos nenuoseklumo baltų kalbos kartais net vadinamos „kentuminėmis, patyrusiomis satem kalbų įtaką“ arba užimančiomis tarpinę padėtį tarp satem ir centum kalbų.
Apskritai visos gyvosios indoeuropiečių kalbos pagal minkštųjų *ḱ, *ǵ, *ǵʰ priebalsių likimą skirstomos taip: satem kalbų grupei atstovauja indoiranėnų, slavų, baltų ir armėnų kalbos, o centum − germanų, italikų (romanų), keltų bei graikų. Dėl šių priebalsių specifinių virsmų albanų kalboje priskirti ją satem ar centum kalbų grupei − problemiška.
Užląstelinis skystis

Užląstelinis skystis – kūno skystis, esantis ne ląstelės viduje (kaip yra viduląstelinis skystis), o išorėje (už jos ribų).
Kai kuriuose gyvūnuose, įkaitant ir žinduolius, užląstelinis skystis gali būti dalijamas į du pagrindinius poskyrius – audinių skystis ir kraujo plazma. Užląstelinis skystis taip pat apima ir transląstelinį skystį, kuris sudaro tik 2,5 %.
Žmogaus organizme normali gliukozės koncentracija (~ 5 mM) užląsteliniame skystyje yra palaikoma homeostazės.

Funkcija

Užląstelinis skystis, kartu su viduląsteliniu skysčiu, padeda vandeniui ir elektrolitams judėti po kūną. Tam, kad būtų palaikyta osmotinė pusiausvyra, žinduolių kūno užląstelinio skysčio skyriai turi būti pajėgūs išskirti arba sugerti vandenį iš aplinkos.

Vieta

Užląstelinis skystis yra randamas kraujyje, limfoje, kūno ertmėse, padengtose serozinėmis (drėgmę išskiriančiomis) membranomis, smegenų ir stuburo smegenų ertmėse ir kanaluose bei raumenų ir kituose kūnų audiniuose.
Omoa

Istorija

1752 m. įkurtas Kamoa uostas. 1795 m. miestas pervadintas į Omoa. Pradžioje tai buvo svarbus žaliavų eksporto uostas, tačiau vėliau jį nukonkuravo greta iškilęs Puerto Kortesas ir Omoa liko žvejybiniu miesteliu.
Draugystė (Marijampolė)

Draugystė – Marijampolės valstybinės įmonės „FASA“ savaitraštis, ėjęs 1987–1990 m.

Istorija

Iki 1989 m. Nr. 17 ėjo kaip Kapsuko „TSRS 50-mečio maisto pramonės automatų gamybinio susivienijimo“ savaitraštis. Tiražas 1000 egz.
Romanas Marijošius

Romanas Marijošius (1914 m. rugpjūčio 6 d. Jekaterinburgas, Rusija – 1980 m. birželio 25 d. Vilnius) – Lietuvos dainininkas (baritonas).

Biografija

Brolis Vytautas Marijošius. 1931–1933 m. studijavo dainavimą Kauno muzikos mokyklos O. Marinio klasėje. 1935–1941 m. Valstybės teatro choro artistas. 1940–1941 m. dalyvavo koncertuose, vadinamųjų agitbrigadų išvykose. 1941 m. Stalingrado muzikinio teatro, 1945–1975 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistas. Sukūrė daugiau kaip 40 vaidmenų. Surengė estradinių dainų koncertų. Atliko daug tarybinių estradinių į lietuvių kalbą išverstų dainų („Teka Volga“, „Tamsi naktis“ ir kt.), taip pat daug lietuvių autorių dainų. Mirė 1980 metų birželio 25 dieną nuo širdies smūgio.
Juozas Mačernis

Biografija

Mokėsi Palangos progimnazijoje, Liepojos, Gomelio gimnazijose. 1924-1925 m. studijavo Ženevos pedagoginiame institute, 1927 m. baigė Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakultetą.
Lietuvių spaudoje bendradarbiavo nuo 1908 m. 1925-1926 m. mokytojavo Telšiuose, įsteigė M. Valančiaus liaudies universitetą. Redagavo savaitraštį „Žemaičių prietelius“, esperanto žurnalą „Litova stelo“.  1944 m. pasitraukė į Vakarus, 1949 m. išvyko gyventi į Argentiną.
Uruapanas

Istorija

Kraštas nuo seno buvo apgyvendintas taraskanų. 1522 m. Uruapanas buvo paskutine taraskanų valstybės sostine, vėliau miestą užvaldė ispanai, įkūrė enkomjendą. 1533 m. čia įsikūrė pranciškonai. 1806 m. Uruapaną nusiaubė žemės drebėjimas, 1817 m. – gaisras. 1863–1867 m., valdant prancūzams, Uruapanas buvo Mičoakano sostine. XIX a. suklestėjo tekstilės pramonė.
Sikariškiai (Inturkė)

Istorija

Kaimas minimas 1692 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje de Sicorkiszki.
Žemės drebėjimas

Žemės drebėjimas – staigus žemės paviršiaus judėjimas – yra staigaus žemės plutos tampriosios deformacijos energijos išsilaisvinimo, spinduliuojamo seisminėmis bangomis, pasekmė. Žemės plutos deformacijos ir jų sukuriamos įtampos atsiranda dėl litosferos plokščių judėjimo viena kitos atžvilgiu. Skirtinguose regionuose šis judėjimas yra nevienodo greičio, todėl plokštės dėl trinties sustoja ir pradeda deformuotis. Procesas vyksta tol, kol deformacijos jėgos viršija uolienų atsparumą, ir šios lūžta. Energija kaupiasi iš lėto, o atsipalaiduoja staiga, tuo sukeldama seismines bangas, kurios plačiai paplinta. Kasdien įvyksta šimtai tokių žemės drebėjimų, tačiau silpnesniųjų žmonės net nejaučia. Žemės drebėjimus sukelia ir ugnikalnių išsiveržimai ar žmogaus veiklos padariniai (pvz., aktyvios kalnakasybos rajonuose). Galingi žemės drebėjimai gali sukelti milžiniškas katastrofas.

Žemės drebėjimai Lietuvoje

Patikimai Lietuvos teritorijoje nėra užfiksuotas nė vienas vietinis žemės drebėjimas. Yra žinoma keletas paliudijimų apie juntamus žemės virpesius. Pirmasis minimas Petro Dusburgiečio kronikoje ir sako, kad 1328 metais Skirsnemunėje taip stipriai sudrebėjo žemė, kad rodėsi, jog sugrius Skirsnemunės pilis, o kryžiuočių vienuoliai išsigandę jau ruošėsi šokti nuo pilies bokšto. 1909 metais Bezdonyse Vilniaus rajone buvo juntamas žemės drebėjimas, jo metu atsirado 1 km ilgio plyšys. Tačiau manoma, kad „drebėjimas“ įvyko skylant peršalusiam žemės paviršiui. 2001 metais viena Ignalinos AE seismologinė stotis, esanti Salake, užfiksavo silpną (2,1 magnitudės) žemės drebėjimą, kurio epicentras buvo nutolęs nuo seisminės stoties per ~90 km. Tiksliau epicentro, deja, nustatyti nepavyko.
Per pastarąjį šimtmetį Lietuvoje buvo juntami keli žemės drebėjimai, kurių epicentrai buvo ne Lietuvoje. 1904 m. virpesiai atsklido iš Oslo fjordo, o 1940, 1977, 1986 ir 1990 m. iš Vrančos kalnų regiono Rumunijoje. 2004 m. rugsėjo 21 d. Kaliningrado sritį sudrebino du šiems kraštams gana galingi (4,4 ir 5,0 magnitudės) žemės drebėjimai. Pastarieji drebėjimai buvo juntami ir didžiojoje Lietuvos dalyje.
Lacerna

Lacerna (lot. lacerna) – romėnų apsiaustas, dėvėtas ant togos. Nuo penulos skyrėsi tuo, kad buvo atviras apsiaustas kaip ir graikų paliumas. Lacerna buvo susegama ant dešinio peties sagtimi fibula, tuo tarpu penula priskiriama vadinamiesiems vestimentum clausum, drabužiams su anga galvai.
Lacerna buvo įprastas Romos kariuomenės drabužis, bet Cicerono laikais dar buvo neįprastas miesto drabužis. Gana greitai lacerna Romoje tapo įprastu drabužiu. Pasakojama, kad Augustas, pamatęs daug Romos miestiečių, vilkinčių tamsias lacernas, pareikalavo, kad edilai neleistų miestiečiams taip apsirengusiems eiti į forumą ar cirką.
Daug žmonių nešdavosi lacerną ar penulą su savimi eidami į viešas žaidynes, kad turėtų kuo prisidengti nuo lietaus ar vėsos. Lacernos paprastai būdavo tamsių spalvų, dažnai būdavo daromos iš Betijos avių vilnos, tokias lacernas vadino Baeticae lacernae. Kartais lacernas dažydavo Tiro purpuru ar kitomis spalvomis. Marcialis minėjo purpurines lacernas, kainavusias iki 10 000 sestercijų. Eidami į žaidynes vilkdavosi baltas lacernas, kai būdavo žinoma, kad žaidynėse bus imperatorius.
Lacerna dažnai turėdavo gobtuvą (lot. cucullus), kurios būdavo prisiūta drabužio dalis.
Pušų riešutų aliejus

Pušų riešutų aliejus (taip pat pušų sėklų aliejus, kedrų riešutų aliejus) – augalinis aliejus, gaunamas iš keleto pušų rūšių valgomųjų sėklų. Aliejus, gaunamas iš labiau paplitusių europinių ir azijinių pušų veislių, daugiausia naudojamas kulinarijoje, tuo tarpu sibirinių pušų (augančių Rusijoje, Mongolijoje ir Kazachstane) bei korėjinių pušų (daugiausia augančių Kinijoje ir Šiaurės Korėjoje) sėklos naudojamos medicininiams tikslams dėl to, kad jose gausu pinoleno rūgšties ir antioksidantų.

Panaudojimas kulinarijoje

Pušų riešutų aliejus turi santykinai mažą smilkimo temperatūrą, todėl nėra tinkamas naudoti kepant. Jis verčiau naudojamas įvairiems valgiams pagardinti.
Rusijoje 1917 m. revoliucijos metu pušų riešutų aliejus buvo naudojamas maisto gamyboje per Didžiąją gavėnią, kuomet buvo uždrausta valgyti gyvūninius riebalus. Tuo metu 10 % Rusijos tvirtos valiutos pagrindo sudarė prekyba pušų riešutų aliejumi. Prekyba daugiausia vyko su Prancūzija, kurioje riešutų aliejus tradiciškai naudojamas maisto gamyboje.
Pagal turimas žinias, pušų riešutų aliejus puikiai padeda duoną išlaikyti šviežią ilgesniam laikui, kai gaminant nedaug jo įpilama į tešlą.

Panaudojimas medicininiams tikslams

Aliejus iš korėjinių ir sibirinių pušų veislių riešutų patraukė dėmesį dėl savo medicininių savybių.
Kompanijos „Lipid Nutrition“ tyrimų metu nustatyta, kad korėjinių pušų riešutų aliejuje esanti pinoleno rūgštis gali padėti pažaboti apetitą, kadangi jos išskiriamas hormonas cholecistokinas veikia kaip natūralus apetito supresantas. Tyrimai parodė, kad pušų riešutų aliejus padidina apetito supresantų poveikį iki 60 % keturioms valandoms.
Susidomėjimas pinoleno rūgšties savybėmis privedė prie tolimesnių tyrimų atrasti būdus, kaip padidinti šios riebalų rūgšties kiekį pušų riešutų aliejuje. Tolimesni tyrimai parodė, kad be apetito slopinimo, pušų riešutų aliejus taip pat gali sumažinti cholesterolio pernešamų mažo tankio lipoproteinų (MTL) kiekį, tokiu būdu suteikdamas dar daugiau naudos sveikatai.
Pasak Rusijoje ir Kinijoje atliktų tyrimų, sibirinių pušų riešutų aliejus pasižymi didele laisvųjų radikalų koncentracija. Kaip žinoma, laisvieji radikalai gali padėti sumažinti oksidacinę žalą, kuri savo ruožtu gali sukelti skrandžio opą ar gastritą. Dėl šių tyrimų rezultatų, pušų riešutų aliejus abiejose šalyse dabar laikomas vaistine priemone nuo šių ligų.
Bausmė (1973 filmas)

Turinys

Po to, kai atsisakė vykdyti kai kuriuos kliento įgūdžius, brangiai apmokama prostitutė Brit už nepaklusnumą buvo atiduota šio valdžiai. Mergina buvo nugabenta į tuščią namą ir nuoga užrakinta kambaryje, kuriame tebuvo lova ir spinta su įvairiais sadistiniams žaidimams skirtais žaislais. Du kliento parankiniai imasi įvairių seksualinių eksperimentų ir netrukus morališkai palaužta Brit jau yra pasirengusi tenkinti bet kokias vyriškas užgaidas. Vienas iš jos kankintojų įsimyli Brit, tačiau priverstas ir toliau grubiai elgtis su ja, laukdamas tinkamos progos padėti jai pabėgti...
Jonas Matulevičius (1869)

Biografija

Mokėsi Liudvinavo pradžios mokykloje, ruošėsi mokslams Marijampolės gimnazijoje, tačiau tėvams išsikėlus į Balsupių kaimą (Šunskų valsčius) bei dėl finansų mokslų nebetęsė.
Gyveno ir ūkininkavo tėvų ūkyje, garsėjo kaip nagingas ūkininkas, pats gaminosi ūkio padargus, Marijampolės ūkio parodoje buvo pristatyta jo pagaminta linų brukamoji mašina.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje, priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, LSLDP IR LVS blokui.
Bendradarbiavo žemės ūkio tematikai skirtoje periodikoje. Mirties data nežinoma.
Puodžiai

Istorija

Puodžiai pirmą kartą paminėti 1632 m. 1765 m. buvo 9 kiemai.
LTSR metais Puodžiai buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Pajačatos ugnikalniai

Pajačatos ugnikalniai (isp. Nevados de Payachatas) – ugnikalnių grupė Anduose, Čilės ir Bolivijos pasienyje. Sudaryta iš Parinakotos ir Pomerapės ugnikalnių. Abu ugnikalniai pastaruosius du tūkstantmečius nebuvo aktyvūs. Įeina į Laukos ir Sachamos nacionalinius parkus. Vietinių gyventojų mitologijoje Pajačatos ugnikalniai yra dievybės.
Sagva La Grandė

Istorija

Sagva La Grandė įkurta 1812 m., savivaldybe tapo 1842 m.
Kauno rajono taryba 1990–1995 m.

Kauno rajono taryba – Kauno rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – Kauno rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Kauno rajono taryba.

Teisinis pagrindas

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Kauno rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Petras Bražėnas

Biografija

1958 m. baigė Molėtų vidurinę mokyklą, 1965 m. Vilniaus universitetą. 1967–1970 m. mokytojavo. 1970–1976 m. LKP CK kultūros skyriaus instruktorius. Nuo 1975 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. 1976-1986 m. Lietuvos rašytojų sąjungos valdybos sekretorius, 1986-1990 m. Lietuvos rašytojų sąjungos valdybos pirmasis sekretorius. 1978 m. apgynė filologijos mokslų kandidato (humanitarinių mokslų daktaro) disertaciją.    
Nuo 1990 m. tuomečio Vilniaus pedagoginio universiteto (vėliau Lietuvos edukologijos universiteto) dėstytojas, nuo 1992 m. Lituanistikos fakulteto dekanas, docentas, Lietuvių literatūros katedros profesorius. [3] Bakalaurų ir magistrantūros studijose skaitė kursus "Lietuvių literatūros procesas", "Lietuvių literatūros klasikai (Petras Cvirka)", "Literatūrologinio teksto analizė" ir kt. 1976-1990 m. Lietuvos rašytojų sąjungos savaitraščio "Literatūra ir menas" redkolegijos narys. VPU mokslo darbų "Žmogus ir žodis" redakcinės kolegijos (nuo 1999 m.), VPU senato (nuo 1995 m.) narys.

Kūryba

Literatūrologinių Petro Bražėno tyrinėjimų akiratyje – lietuvių proza, jos šiandieninės tendencijos. Nuo 1971 m. literatūrinėje spaudoje jis skelbė naujausių lietuvių romanų ir apysakų knygų recenzijas, itin domėjosi J. Apučio, J. Avyžiaus, V. Bubnio, R. Kašausko, M. Sluckio proza. Studijoje "Žmogus aštuntojo dešimtmečio romane" (išleista kartu su straipsniais knygoje "Žmogus ir žodis prozoje") pateikė savą meninės žmogaus koncepcijos interpretaciją. Jos pagrindu ieškojo meninių (estetinių) kriterijų, kuriais galima būtų remtis vertinant konkrečius prozos kūrinius.
P. Bražėnas – vienas iš produktyviai tebedirbančių literatūros tyrinėtojų, kurie savo kūrybinį kelią pradėjo sovietmečiu. Nepriklausomybės metais pedagogo darbą jis derino su literatūrologija ir kritika, išleido dvi mokslo monografijas ("Petras Cvirka" ir "Juozo Apučio kūryba"), mokymo metodinę priemonę lietuvių filologijos studentams "Prozos kūrinio analizė". Naujausioje knygoje "Amžininkai ir bendraamžiai" paskelbta išsami studija apie R. Klimo romaną "Maskvos laikas", straipsnių ir recenzijų apie K. Barėno, R. Gavelio, L.Gutausko, B. Jonuškaitės, G. Kanovičiaus, V. Martinkaus, D. Mušinsko, A. Zurbos prozą, V. Daujotytės, J. Sprindytės, V. Sventicko, A. Zalatoriaus kritiką.
Skaitytojas vertina vaizdingumą ir temperamentingumą P. Bražėno straipsniuose ir studijose, polemišką, tačiau logiškai aiškią ir argumentuotą kalbą. Ne vienas P. Bražėno straipsnis yra parašytas kaip esė.
Spaudoje yra paskelbęs per 200 mokslinių straipsnių, recenzijų, esė.
Katsuni

Biografija

Katsuni gimė Lijone, jos motina prancūzė, o tėvas vietnamietis.
Baigusi mokyklą, ji įstojo į Grenoblio universitetą, kuriame studijavo politikos mokslus, o vėliau – literatūrą. Kastuni ketino tapti mokytoja, tačiau dar studijų metais pradėjo šokti go – go ir striptizą klubuose, kur ją pastebėjo „Penthouse“ fotografas. Priėmusi pasiūlymą pozuoti, ji tapo žurnalo Mėnesio mergina, o vėliau sutiko nusifilmuoti žurnalo kuriamame pornografiniame filme.
Supratusi, kad suaugusiems skirtas verslas yra labiau pelningas nei mokytojos darbas, 2002 metais pasirašė pirmąją sutartį su kompanija „Colmax“, kuriančia pornografinius filmus. Nuo tada ji suvaidino daugiau kaip 200 pornografinių filmų.
2004 metais pirmą kartą vaidino JAV. 2006 metų pabaigoje pasirašė sutartį su viena didžiausių JAV porno kompanijų „Digital Playground“, o žurnalas „Genesis“ ją įtraukė į 10 populiariausių JAV pornožvaigždžių sąrašą.
2008 metais buvo sukurtas dokumentinis filmas „Katsuni. My Fucking Life“. Keturių valandų trukmės juosta pasakoja apie jos gyvenimą, karjerą ir filmų kūrimo užkulisius.
Savo karjeros pradžioje ji vartojo slapyvardį Katsumi, tačiau 2007 metais ją į teismą padavė moteris vardu Mary Katsumi, reikalaudama nebenaudoti šio slapyvardžio, sutampančio su jos pavarde. Teismas prašymą patenkino, bet metų pabaigoje aktorė buvo nubausta 20 tūkst. eurų bauda už nurodymo nesilaikymą. Po šio įvykio ji galutinai atsisakė senojo vardo.
Katsuni šiuo metų gyvena Los Andžele ir Paryžiuje bei filmuojasi abejose šalyse kuriamuose filmuose.
2013 m. rugpjūčio 14 d. ji paskelbė apie savo karjeros pabaigą.

Kita veikla

Katsuni pasirodo kaip šokėja įvairiuose klubuose Prancūzijoje, Italijoje ir JAV. Ji taip pat nevengia viešumo ir dažnai yra kviečiama į įvairius naktinius šou Prancūzijos televizijose.
Yra nusifilmavusi atlikėjų „Miguel Bosé“, „The Electronic Conspiracy“ ir „Doc Gyneco“ vaizdo klipuose.
2005 metais JAV reperis Necro išleido albumą „Sexorcist“, kuriame tarpuose tarp dainų skamba įvairių pornografijos aktorių balsai, jų tarpe – ir Katsuni.
2006 metais ji suvaidino erotinėje dramoje „Destricted“. Šio filmo atskirus fragmentus režisavo 8 skirtingi režisieriai, o Katsuni vaidino epizode pavadinimu „Mes mylimės vieni“.
Jai priklauso kompanija „Katsuni LLC“, registruota Kanadoje.
Smiltyninis šepetukas

Paplitimas ir augavietės

Savaime paplitęs Europoje, Šiaurės Afrikoje, Šiaurėsir vakarinėje Pietų Amerikoje. Lietuvoje išplitęs tik Pietryčių smėlėtoje lygumoje, Kauno zandrų plotuose, pajūrio smėlynuose, kitur retas arba visai neauga.
Auga smėlynuose, smiltpievėse, kopose, sausuose pušynuose ir beržynuose, nekalkingame dirvožemyje.

Ekologija

Smiltyninis šepetukas – smėlynų pionierius, vienas iš pirmųjų augalų, įsitvirtinantis pustomame smėlyje, kuriame beveik nebūna augalams reikalingų maisto medžiagų.
Drauge auga kai kurios kerpės, pavyzdžiui, elninė šiurė (Cladonia rangiferina) ir samanos, kaip kad dirvoninė širmūnė (Racomitrium canescens), žilsvasis gegužlinis (Polytrichum piliferum), taip pat ir smiltyninis šlamutis (Helichrysum arenarium), kalninė austėja (Jasione montana), avinis eraičinas (Festuca ovina).

Biologija

Tai daugiametis, 10-35 cm aukščio, tankiakeris, žolinis augalas, išleidžiantis daug stiebų. Kuokštinės šaknys tankios, gausios, siekia 20-50 cm gylį. Stiebas status ar kylantis, su 2-5 bambliais, melsvai pikšvas, prie šluotelės šiurkštokas. Lapai šeriški, 2-6 cm ilgio, 0,3-0,5 mm pločio, išilgai susiklostę, jų makštys rausvos, šiurkščios. Liežuvėlis bukas, maždaug 3 mm ilgio.
1,5-8 cm ilgio ir 0,5-1,5 cm pločio, sidabriškai pilkšva smiltyninio šepetuko šluotelė prasiskleidžia žiedams žydint, kai iš žiedažvynių išlenda melsvos ar rudos, 1,2-1,6 mm ilgio dulkinės. Ir prieš augalams žydint, ir jiems peržydėjus šluotelės šakelės prisišlieja prie ašies – šluotelė susiaurėja. Varputės dvižiedės, iš šonų suplotos, balkšvos, 3-4 mm ilgio, rausvo atspalvio. Apatinis žiedažvynis turi tiesų, sustorėjusia viršūne akuotą.
Žydi birželio-liepos mėnesiais. Vaisius – grūdas. Sėklos išlieka daigios iki penkerių metų.
Uogienė

Uogienė – saldus patiekalas, paruošiamas verdant įvairias uogas ir vaisius. Dėl saldumo verdant dedamas cukrus, senovėje dažniausiai naudodavo medų. Uogienė tai paprasčiausias būdas ilgiau išlaikyti vaisius ir uogas. Verdant daugumą uogų ir vaisių išsiskiria pektinas, kuris veikia kaip tirštiklis.
Lazduonėnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos krašte, Lazduonos dešiniajame krante, santakoje su bevardžiu upeliu. Iš rytų, pietų ir pietvakarių jį juosia upelių slėniai. Šlaitai statūs, 14 m aukščio. Aikštelė ovali, 35 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir 32 m pločio. Ją iš visų pusių juosia pylimas, kuris aukščiausias šiaurinėje pusėje – 8,5 m aukščio ir 34 m pločio. Kitur pylimas žemėja iki 1,5 m aukščio, 10 m pločio. Šiaurės pusėje 9 m aukščio išorinis pylimo šlaitas leidžiasi į 6 m pločio, 1 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 75 m ilgio, 1 m aukščio, 7 m pločio pylimas. Už jo iškastas antras 7 m pločio, 1 m gylio griovys. Rytiniame aikštelės krašte yra 2,5 m pločio senasis įvažiavimas į ją.
Piliakalnis apardytas arimų, iki 1935-1936 m. ji buvo ariama, pylimas išgadintas žvėrelių urvų. Jis apaugęs lapuočiais.

Aplinkiniai piliakalniai

Juodžių piliakalnis 6 km
Gedikų piliakalnis 17 kmNorgėlų piliakalnis 9 km
Padievaičio piliakalnis 22 kmDapkiškės piliakalnis 13 km
Pakisio piliakalnis 15 kmVilkų Lauko piliakalnis 13 km
Dapkiškių piliakalnis 25 kmKaukėnų pilis 17 km
Akmeniškių piliakalnis 2 kmBirštoniškių piliakalnis 24 kmAukštupių piliakalnis 17 km
Kreivėnų piliakalnis 15 km
Vartūliškių piliakalnis 22 km
Parudaminys

Istorija

Kaimas pirmą kartą minimas 1493 m. XVI–XVII a. buvo stačiatikių cerkvė, vėliau – bažnyčia.
Tursonas

Istorija

Dalis kaimo buvo užlieta apie 1960 m. statant Kauno HE.

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardas yra galbūt iš jau nežinomo asmenvardžio Tursonas (plg. yra pavardė Tursa, kaimas Tursučiai ir kt.).
Ylava (Kaliningrado sritis)

Savivalda

1348 m. Balgos komtūras suteikė miestelio teises, tačiau 1455 m. beveik visas miestelis sudegė. 1514 m. suteikta turgaus teisė, o 1585 m. hercogas Georgas Fridrichas suteikė Liubeko miesto teises. Nuo 1819 m. 1818-1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871-1918 m. Vokietijos imperijos, 1918-1933 m. Veimaro respublikos, 1933-1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos administracinis Ylavos apskrities centras.

Ekonomika

Bagrationovske veikia šaldymo ir prekybos įrenginių gamykla, baldų fabrikas, malūnas, kitos žemės ūkio produkcijos perdirbimo ir maisto pramonės įmonės.
Vincentas Šliogeris

Vincentas Šliogeris (1832 m. spalio 5 d. Kepaliuose – 1913 m. balandžio 12 d. Alsėdžiuose) – Lietuvos kunigas, poetas ir vertėjas. Platino draudžiamą lietuvišką spaudą.

Biografija

Baigęs Šiaulių gimnaziją toliau mokėsi Žemaičių kunigų seminarijoje. Už 1863 m. sukilimo rėmimą carinės administracijos buvo suimtas. Tarpininkaujant Žemaičių vyskupui Motiejui Valančiui iš arešto buvo paleistas, bet tris metus turėjo praleisti Kretingos kunigų kalėjime. Klebonavo Meškuičių Šv. vyskupo Stanislovo, Laukžemės Šv. apaštalo Andriejaus, Laižuvos Švč. Trejybės bažnyčiuose. Paskutinius metus praleido Alsėdžių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčios altarijoje. 
Būdamas šešiasdešimties susidomėjo literatūrine kūryba.  Vertė Adomo Mickevičiaus peziją, pats kūrė bažnytines giesmes.  Parašė ir humoristinių eilėraščių, pasakėčių.  Išliko tik nedidelė Vincento Šliogerio kūrybos dalis.
Natalija Podolskaja

2005 m. Eurovizija

2005 metų vasarį dalyvavo Rusijos atrankoje į Eurovizijos dainų konkursą. Natalija laimėjo atranką ir atstovavo Rusijai su daina „Nobody Hurt No One“. Konkurse užėmė 15 vietą.