google/wiki40b huggingface dataset:
Paul Hindemith

Biografija

Gimė Hanau, netoli Frankfurto prie Maino (Vokietija). Vaikystėje mokėsi groti smuiku. Jis įstojo į Frankfurto Hocho konservatoriją, kur mokėsi groti smuiku pas Adolfą Rebnerį (Adolf Rebner), taip pat dirigavimo ir komponavimo pas Arnoldą Mendelzoną (Arnold Mendelssoh) ir Bernardą Ziklisą (Bernhard Sekles). Iš pradžių pragyvenimui užsidirbdavo grodamas šokių grupėse ir muzikinės komedijos grupėse. 1914 m. Hindemitas tapo Frankfurto operos orkestro vadovo pavaduotoju, o 1914 m. paaukštintas iki vadovo. Nuo 1914 m. Rebnerio styginių kvartete jis grojo antruoju smuiku. 1921 m. jis subūrė Amaro kvartetą, kuriame grodamas altu, plačiai gastroliavo po Europą.
1922 m. keletas jo kūrinių groti Tarptautinės šiuolaikinės muzikos draugijos festivalyje Zalcburge, kur jis patraukė tarptautinės publikos dėmesį. Kitais metais Hindemitas pradėjo dirbti Donauešingeno festivalio organizatoriumi, rengdamas keleto avangardo kompozitorių, tokių kaip Antonas Vebernas ir Arnoldas Šionbergas, programas. 1927 m. paskirtas Berlyno muzikos akademijos profesoriumi. Hindemitas parašė muziką Hanso Richterio 1928 m. avangardo filmui „Vormittagsspuk“, taip pat jame ir vaidino. Deja garso takelis neišliko.
XX a. 4-ajame dešimtmetyje jis lankėsi Kaire, keletą kartų Ankaroje, kur jis vadovavo Turkijos muzikinio ugdymo programos pertvarkai ir pirmiesiems mėginimams įkurti Turkijos valstybinį operos ir baleto teatrą. Jo kūriniai padarė didelę įtaką vėlesniajai Turkijos muzikų kūrybai. Dešimtmečio pabaigoje keletą kartų Amerikoje atliko alto ir viola d'amore solo pasirodymus.
Kompozitoriaus muzika nacių nežavėjo, jie nevengė viešai peikti jo muziką. Diskusijos, susijusios su jo veikla, nerimo, tad jis galop 1938 m. emigravo į Šveicariją (iš dalies dėl to, kad jo žmona buvo pusiau žydų kilmės).
1940 m. Hindemitas emigravo į Jungtines Valstijas, dėstė Jeilio universitete, skaitė paskaitas Harvardo universitete. 1946 m. jis tapo JAV piliečiu, bet 1953 m. sugrįžo į Europą, apsigyveno Ciuriche, kur dėstė universitete. Einant link gyvenimo pabaigos jis ėmė daugiau diriguoti, įrašė daugybę įrašų, daugiausia savos kūrybos. 1962 m. apdovanotas Balcano premija. Užsitęsus pablogėjusiai sveikatai (nors jis tęsė eilių rašymą iki pat mirties), Hindemitas mirė Frankfurte, nuo pankreatito, eidamas 68-uosius metus.

Kūryba

Kūryboje aprėpė įvairius žanrus, didelį dėmesį skyrė kamerinei muzikai. Jo kūrybos stiliui iš pradžių įtaką darė Šionbergo muzika ir ekspresionizmo meno srovė, bet vėliau jis perėjo prie neoklasikinės muzikos ir visiškai atsisakė Šionbergo požiūrio į muziką. Kūriniuose siekė įprasminti saikingą emocionalumą, vienodai ir motoriškumą, ir lyrizmą. Hindemitas ilgą laiką grojo Amaro kvartete altu, dalyvavo Zalcburgo kamerinės muzikos festivaliuose. Sonatas rašė smuikui, fortepijonui, altui, violončelei ir t. t. (sukurta bent po vieną sonatą visiems simfoninio orkestro instrumentams, išskyrus mušamuosius). Mėgo polifonines priemones, kurios geriausiai atsispindi cikle fortepijonui „Garsų žaidimas“ (Ludus tonalis).
Landshutas

Istorija

Landshutą ir Trausnico pilį įkūrė Liudvikas I, Bavarijos kunigaikštis, 1204 m. Čia buvo jo rezidencija prieš 1231 m., o 1255 m., kai Bavarija skilo per pusę Landshutas tapo Žemutinės Bavarijos sostine. Kunigaikštis Henrikas XVI buvo pirmasis iš trijų turtingų kunigaikščių, valdžiųsių Bavariją-Landshutą XV a. Kunigaikščio Jurgio vestuvės su Lenkijos princese Jadvyga Jogailaite 1475 m. buvo viena iš prašmatniausių švenčių viduramžiais. Po jo mirties ir Landshuto įpėdinystės karo miestas atiteko Bavarijai-Miunchenui.
Liudvikas X, Bavarijos kunigaikštis, po vizito Italijoje pastatė mieste rezidenciją 1537–1543 m. Viljamas V, Bavarijos kunigaikštis, liepė patobulinti Trausnico pilį ir iš jos padaryti renesansinį kompleksą, kai čia gyveno kaip karūnos princas dešimt metų iki 1579 m. Po to Landshutas prarado svarbą, kol iš Ingolštato buvo perkeltas universitetas 1800 m. Tačiau 1826 m. universitetas perkeltas į Miuncheną.
Per Antrą Pasaulinį karą Dachau koncentracijos stovykla buvo perkelta į miestą, kad tiektų vergų darbą vietinei pramonei.
JAV armija buvo mieste iki 1965 m.
Kolumbas (Džordžija)

Istorija

Kolumbas įkurtas 1828 m. Džordžijos įstatymų leidžiamojo organo nutarimu. Gyvenvietė pavadinta Kristupo Kolumbo vardu. Plantacijose palei upę auginti medvilnės laukai. Amžiaus viduryje nutiesus geležinkelį išaugo pramonės svarba, atidaryti tekstilės fabrikai. Šalyje įsiplieskus pilietiniam karui, Kalumbas išplėtė gamybos apimtis ir karo metu buvo antras pagal atsargų Konfederacijos kariuomenei tiekimą, po Ričmondo (Virdžinija). Be tekstilės fabrikų, mieste veikė geležies dirbinių ir kardų gamyklos, taip pat laivų statykla. Čia 1865 m. vyko Kolumbo mūšis.
Po karo miestas suklestėjo. Industrializacija paspartino miesto augimą. Ispanijos-Amerikos karo metu mieste pradėjo veikti tramvajų tinklas. XX a. vid. atidarytas Kolumbo koledžas (vėliau pervadintas į universitetą).
Alytaus rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.

Teisinis pagrindas

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Alytaus rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.

Veikla

Rajono meru išrinktas Ignas Aleškevičius, jo pavaduotoju Algirdas Reipas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Kęstutis Kviecinskas.
Žurnalų leidybos grupė

Istorija

Žurnalų leidybos grupė priklausė „Schibsted“, „Eesti Meedia“ bendrovėms. „Kemplake“ nuo 2014 m. gruodžio mėn. valdė 90 % ŽLG akcijų („Eesti Meedia“ turėjo likusias 10 %), o nuo 2016 m. balandžio pabaigos „Kemplake“ išpirko likusius 10 %. 2017 m. „Žurnalų leidybos grupė“ įsigijo 100 % UAB „Vertikali medija“ akcijų (jai priklauso autogidas.lt, domoplius.lt ir shopspy.lt portalai).
Lejahas

Istorija

Miestas įkurtas 1550 m. Kamalio Chano.
Čongmingas (rajonas)

Čongmingas (kin. 崇明, pinyin: Chóngmíng) – Šanchajaus rajonas, esantis šiaurėje. Čongmingo rajoną administraciškai sudaro trys lygumų aliuvinės salos Čongmingas, Čangsingas ir Hengša, išsidėsčiusios prie Jangdzės žiočių, į šiaurę nuo Šanchajaus pusiasalio. Po didžiulės plėtros XX a. pagrindinė Čongmingo sala tapo antra didžiausia žemyninėje Kinijoje, po Hainano. Čongmingas laikomas paskutine palyginti nepaliesta Šanchajaus miesto teritorija. Plotas 1411 km², gyventojų apie 700 000 (2010 m.).
Kas Vidruk

Biografija

Gimė 1925 m. spalio 6 d. Šiauliuose. 1942 m. baigęs mokyklą pasirašė $50 kontraktą su Winnipeg Blue Bombers. 1943-1945 m. tarnavo Kanados karališkajame jūrų laivyne. 1945 m. žaidė Grey Cup finale, bet pralaimėjo Toronto Argonauts. 1948 m. persikėlė į Montrealį, kur pradėjo žaisti už Montreal Alouettes ir studijuoti Makgilio universitete. 1949 m. su Montrealio komanda tapo Grey Cup nugalėtoju. Už Montrealio komandą iš viso sužaidė 30 varžybų. 1951-1955 m. vėl žaidė už Winnipeg Blue Bombers, 1953 m. dalyvavo Grey Cup finale. Baigęs karjerą studijavo Manitobos universitete, buvo įvairių asociacijų ir federacijų tarybų narys. 1987 m. už nuopelnus Manitobai įtrauktas į šlovės galeriją. Mirė 1986 m. spalio 21 d. Vinipege.
Marija Ladigaitė-Vildžiūnienė

Biografija

Tėvas generolas Kazys Ladiga, motina publicistė, Trečiojo Seimo atstovė Stefanija Paliulytė-Ladigienė. Vyras skulptorius Vladas Vildžiūnas, duktė Liudvika Pociūnienė, sūnūs Domantas Vildžiūnas, Kunotas Vildžiūnas.
1960 m. neakivaizdžiai baigė Maskvos poligrafijos instituto Grafikos fakultetą. 1966–2000 m. (su pertraukomis) Vilniaus mokyklų dailės mokytoja. Nuo 1961 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Kūryba

Nuo 1964 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje. Individualios parodos surengtos Vilniuje (1964 m., su V. Vildžiūnu), Gilforde (Didžioji Britanija, 2001 m.).
Dauguma darbų atlikti monotipija, šilkografija, tušu plunksnele, akvarele, tempera, nespalvotais ir spalvotais pieštukais.
Daugiausia iliustravo vaikų literatūros knygas, apipavidalino knygų, nutapė miniatiūrų, sukūrė estampų. Kūriniams būdingi romantiški Lietuvos gamtos vaizdai, svajingi personažai, gausu vaikystės įspūdžių, simbolinės kompozicijos pasižymi monumentalių ir trapių linijų bei formų kaita, subtiliomis spalvų dermėmis, įvairiomis faktūromis.
Žirginys

Žirginys – sudėtinis žiedynas. Ant pagrindinės ašies išsidėstę kuokeliniai žiedai. Augalams žydint, ašis būna nulinkusi, todėl lengvai siūbuojant išbarstomos žiedadulkės.
Būdingas lazdynui, alksniui, beržui.
Deimantė Kondrotaitė

Deimantė Kondrotaitė (g. 1981 m. lapkričio 18 d. Joniškyje) – lietuvių dailininkė, muziejininkė, parodų kuratorė.

Biografija

2000 m. baigė Joniškio 2-ąją vidurinę mokyklą.
1992–1996 mokėsi Joniškio meno mokykloje.
2005 m. Šiaulių universitete įgijo dailės bakalauro ir mokytojo profesinę kvalifikaciją, o 2007 m. tame pačiame universitete įgijo grafikos magistro laipsnį.
Nuo 2005 m. rugsėjo dirba Šiaulių „Aušros" muziejuje.
Žmogaus ir piliečio teisių deklaracija

Žmogaus ir piliečio teisių deklaracija (pranc. Déclaration des Droits de l'Homme et du Citoyen) – žmogaus teisių aktas, XVIII a. politinis bei konstitucinės teisės dokumentas. Priimtas Prancūzijoje.

Turinys

1789 m. rugpjūčio 26 d. priimtoje žmogaus ir piliečio teisių deklaracijoje skelbiama:
1. Žmonės gimsta laisvi ir lygiateisiai ir tokiais išlieka. Visuomeniniai skirtumai gali būti grindžiami tik bendra nauda.
2. Visų politinių susirinkimų tikslas – saugoti prigimtines ir neatimamas žmogaus teises. Šias teises sudaro laisvė, nuosavybė, saugumas ir priešinimasis engimui.
3. Suverenios valdžios šaltinis yra tauta. Jokia žmonių grupė, joks asmuo negali turėti valdžios, kuri aiškiai nesuteikta tautos.
4. Laisvės esmė – daryti viską, kas nekenkia kitam. Taigi kiekvieno žmogaus prigimtinių teisių įgyvendinimas turi tik tas ribas, kurios kitiems visuomenės nariams garantuoja galimybę naudotis tomis pačiomis teisėmis. Šias ribas gali nustatyti tik įstatymas.
14.Visi piliečiai turi teisę patys ar per savo įgaliotinius nuspręsti, ar reikia mokesčių, savarankiškai sutikti juos mokėti, sekti, kur jie panaudojami, ir nustatyti, kiek mokėti, už ką mokėti, mokėjimo tvarką ir trukmę.
Rugpjūčio 16

Vardadieniai

Rokas – Steponas – Butvydas – Alvita – Jokimas

Įvykiai

(kol kas nėra)
Feliksas Janušis

Biografija

1887 m. baigė Kauno gimnaziją, 1893 m. baigė Maskvos universiteto Medicinos fakultetą. Maskvoje dalyvavo slaptos lietuvių studentų draugijos veikloje, metus buvo jos pirmininkas, vėliau įsijungė į socialdemokratų judėjimą. Nuveždavo Maskvoje studijuojantiems lietuviams tuo metu draudžiamos spaudos.
Dirbo gydytoju Balbieriškyje, nuo 1895 m. – Kretingoje.  1899 m. rugpjūčio 8 d. dalyvavo pirmojo lietuviško spektaklio Palangoje pastatyme, už tai iš Kretingos trejiems metams buvo ištremtas į Smolenską. Grįžo 1902 m. ir vėl dirbo gydytoju Kretingoje. Režisavo pirmąjį lietuvišką vaidinimą Kretingoje pagal A. Keturakio komediją „Amerika pirtyje“, miestelėnams parodytą 1907 m.  Pirmojo pasaulinio karo metu, 1914–1919 m. dirbo Jaroslavlyje, Maskvoje, Tartu. 1919 m. vėl grįžo į Lietuvą. 1919 m. Kretingos apskrities savivaldybės ligoninės vienas steigėjų, 1919-1920 m. – pirmasis jos vadovas. 
1891–1892 m. ir 1895 m. bendradarbiavo laikraščiuose „Varpas“, 1892 m. – „Ūkininkas“, 1893 m. – „Apšvieta“, „Garsas“, 1894 m. – „Naujoji Gadynė“, 1900 m. – „Vienybė Lietuvninkų“.
Panaikinus spaudos draudimą, rašė į laikraščius 1905 m. – „Vilniaus žinios“, 1906 m. – „Lietuvos ūkininkas“. Išvertė V. Korolenkos apsakymą „Miškas ūžia“ (1891 m.), kitų autorių prozos kūrinių, išleido keletą mokslą populiarinančių darbų. Pasirašinėdavo slapyvardžiais: P. Jogvilietis, P. Jogv., P. Miškinis, Dr. J., J.J.
Algirdas Petrikas (1951)

Biografija

Nuo 1999 m. Aplinkos ministerijos Šiaulių regiono Aplinkos apsaugos departamento Telšių Aplinkos apsaugos agentūros vyr. inspektorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Telšių rajono skyriaus narys, tarybos narys.
Nuo 2003 m. balandžio mėn. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys, komiteto pirmininko pavaduotojas.
Medžiotojų ir žvejų draugijos narys.
Bandundu (provincija)

Istorija

Po bantų migracijų visa teritorija buvo apgyvendinta bantų genčių. Bandundu savanos istoriškai sudarė buferinę zoną tarp aukštesnio lygio Kongo civilizacijos vakaruose ir Afrikos savanų valstybių į pietryčius.
Didžiuma dabartinių gyventojų atsikėlė iš rytų, t. y. iš Lundos karalystės. Svarbiausios šiuo metu gyvenančios gentys yra bajakai, bapende, basuku ir daugybė kitų. Kai kurios jų XVII–XVIII a. sukūrė savo valstybinius junginius, agresyviai puldinėjo Kongo imperiją.
Pačioje XIX a. pabaigoje, kolonijinėms valstybėms dalijantis Afriką, šių genčių teritorijos priskirtos Belgijai ir tapo Laisvosios Kongo valstybės dalimi, o vėliau – Belgijos Kongo dalimi. Iš pradžių dabartinės provincijos teritorija sudarė dalį Belgijos Kongo Leopoldvilio provincijos. Kaip atskira provincija sukurta 1966 m. Nuo 2005 m. planuojama provinciją padalinti į tris smulkesnes provincijas.

Geografija

Kraštovaizdžiui daugiausia būdinga lyguma, padengta savanos augmenijos su džiunglių plotais upių slėniuose. Teritoriją kerta Kongas bei jo intakai – Kasajus, Kvangas, Kvilu, Kvengė, Lukenijė. Šiaurėje telkšo didelis Mai Ndombės ežeras.
Chromtau

Istorija

Įkurtas 1967 m. kaip chromo gavybos gyvenvietė. Čia aptiktas didžiausias pasaulyje chromitų telkinys.
Universitetas už taiką

Bendra informacija

Siekiant užtikrinti akademinę laisvę, universitetas įkurtas remiantis atskira chartija, patvirtinta JTO Generalinės asamblėjos. UPEACE netaikomi JTO apribojimai, ir jis valdomas atskiros tarybos, sudarytos iš nusipelniusių asmenų, išmanančių taikos bei saugumo klausimus. Tai leidžia universitetui sparčiai progresuoti, koncentruojantis į naują, intensyvią akademinę programą, kurioje tiriamos konfliktų priežastys remiantis daugiadiscipliniu, daugiakultūriškai orientuotu požiūriu. JTO generalinis sekretorius Ban Ki Munas yra universiteto Garbės prezidentas.
Platesnė universiteto misija turėtų būti vertinama Jungtinių tautų siekiamos pasaulinės taikos ir saugumo tikslų kontekste. Universiteto chartija kviečia UPEACE „prisidėti prie didžios bendros švietimo vardan taikos užduoties, imantis mokymo, tyrimų, papildomo mokymo bei žinių, būtinų žmonių ir bendruomenių vystymuisi skleidimo per daugiadisciplinių visų su taika susijusių dalykų studijas“.
UPEACE programos finansuojamos valstybių - donorių, fondų ir įstaigų, tikinčių universiteto misija.
UPEACE vizija yra tapti bendradarbiaujančių UPEACE centrų ir misijų skirtinguose regionuose tinklu, vadovauti jam iš centrinės būstinės Kosta Rikoje bei bendradarbiauti su dideliu skaičiumi universitetų, NVO ir kitų partnerių, vykdant švietimą ir tyrimus vardan taikos. UPEACE šiuo metu siekia akreditacijos.

Studentų miestelis

UPEACE Kosta Rikos studentų miestelis užima daugiau nei tris kvadratinius kilometrus ir yra 20 km į vakarus nuo sostinės San Chosė. Studentų miestelyje yra saugomas senovinis miškas ir Taikos parkas, dovanotas vyriausybės.

Organizacija

UPEACE dėstomos aštuonios vienerių metų magistro programos: Tarptautinė teisė ir žmogaus teisės, Tarptautinė teisė ir ginčų sprendimas, Lytis ir taikos kūrimas, Tarptautinės taikos studijos, Taikos mokymas, Aplinkos sauga ir taika ir Žiniasklaida, konfliktas ir taika. UPEACE taip pat siūlo dvigubą magistro studijų programą kartu su Amerikos universitetu Vašingtone. Po dvejų metų akademinio darbo studentai gauna Amerikos universiteto Tarptautinės tarnybos mokyklos Tarptautinių santykių magistro laipsnį bei UPEACE Natūraliųjų išteklių ir tvarios plėtros magistro laipsnį.
Be būstinės Kosta Rikoje UPEACE sistemą sudaro atstovybės Ženevoje ir Niujorke, Afrikos regioninių programų biuras Adis Abeboje, Lotynų Amerikos ir Karibų regiono programų biuras Kosta Rikoje. Rengiamos kitos regioninės programos Azijoje ir Ramiajame vandenyne, Centrinėje Azijoje bei kiti tarptautiniai centrai.
Burokaraistis

Istorija

Iki 1954 m. – Burokaraisčio apylinkės centras.
Hidrologinės prognozės

Hidrologinės prognozės – hidrologijos sritis, apimanti natūraliuose vandens objektuose vykstančių procesų išankstinį numatymą (prognozavimą), nagrinėjanti jam būtinus mokslinius metodus ir jų taikymo galimybes.
Seramas

Seramas (indonez. Pulau Seram) – sala Indonezijoje, Molukų salyne, Maluku provincijoje. Plotas 17 100 km². Sala kalnuota. Aukščiausia vieta – Binajos kalnas (3027 m). Dengia tropiniai miškai.
Salos šiaurės rytuose išgaunama nafta. Apdirbama kopra, dervos, sago, auginami gvazdikėliai, muskatai, žvejojama žuvis. Senieji salos gyventojai yra vemaliai ir aluniai. Didžiausias Seramo miestas – Masohis.
XV–XVI a. Seramas buvo pavaldus Ternatei ir jos vasalinei valstybei Buru. XVI a. aktyviai veikė portugalų misionieriai. Nuo XVII a. pr. Seramas tapo pavaldus olandams.
Česlovas Valdemaras Obcarskas

Česlovas Valdemaras Obcarskas (g. 1929 m. liepos 18 d. Navasoduose (Novasaduose), Utenos apskritis) – poetas, medikas

Biografija

Būdamas moksleivis, 1944 m. kartu su seserim Emilija pasitraukė į Vokietiją, vėliau – į Angliją, ten 1952 m. baigė gimnaziją. Gavęs slaugos mediko diplomą, dirbo Kanadoje, taip pat Anglijoje – Liverpulio, Mančesterio, Londono ligoninėse (iki 1980 m.), žurnalo „Šaltinis“ redakcijoje (iki 1999 m.).
Rašė straipsnius, skelbė savo kūrybą išeivijos lietuvių spaudoje. Pasirašinėjo V. Milašiaus, R. Geležinio pseudonimais. Gyvena Notingame. Už darbą apdovanotas dviem medaliais.

Kūryba

Eilėraščių rinkiniai: „Laikai neša žmones“ (1974), „Audrų išrauti medžiai“ (1988), rinktinė „Šviesos vandenynas“, poezijos rinkinys „Eilėraščiai vienišiems medžiams“ (1999).
Derinija

Istorija

Apie 1974 m. 75 proc. gyvenvietės okupavo turkai.
Semoškai

Istorija

Iki 1954 m. – Semoškų apylinkės centras.
Bab Azizas: Princas, kuris apmąstė savo sielą

Siužetas

Filmo siužetas kompleksinis ir nevienakryptis. Pagrindinė siužeto linija – aklas, senas dervišas Bab Azizas kartu su savo anūke Ištar keliauja į sufijų susirinkimą, vykstantį tik kartą per 30 metų. Jie nežino kelio, tad keliauja dykuma vedini tikėjimo. Kad anūkei nebūtų nuobodu, Bab Azizas pradeda pasakoti istoriją apie princą, kuris paliko savo kasdienybę ir sedėdamas prie šaltinio apmąstė savo sielą. Keliautojai besiblaškydami po dykumą sutinka įvairius žmones, kuriuos į dykumą atvedė jų gyvenimo istorijos. Kuomet keliautojai pasiekia sufijų susirinkimą, Bab Azizo gyvenimo kelionė baigiasi.
Arvydas Pocius (1958)

Biografija

1976–1981 m. mokėsi Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko specialybę.
1981–1983 m. – dirbo Trakų rajono prokuratūroje stažuotoju, prokuratūros tardytoju. 1983–1987 m. – Šiaulių rajono prokuratūroje prokuroro padėjėjas.
1986 m. tapo Tarybų Sąjungos Komunistų partijos nariu.
1987–1992 m. – Šakių rajono prokuratūros vyriausiasis prokuroras.
1989 m. gruodžio 26 d. įtrauktas į KGB rezervą; laipsnis - vyresnysis leitenantas.
1992–1995 m. – Marijampolės miesto ir rajono prokuratūros vyriausiasis prokuroras.
1995–1999 m. – Marijampolės rajono apylinkės prokuratūros vyriausiasis prokuroras. 
1999 m. spalio 4 d. tapo Valstybės saugumo departamento generalinio direktoriaus pavaduotoju. 2001 m. gavo Valstybės saugumo departamento pulkininko laipsnį, 2002 m. – Valstybės saugumo departamento saugumo vyresniojo valstybės patarėjo tarnybinį rangą.

Darbas VSD

Arvydas Pocius Valstybės saugumo departamento generaliniu direktoriumi Lietuvos Respublikos Prezidento Artūro Paulausko dekretu buvo paskirtas 2004 m. balandžio 30 dieną.
2006 m. gruodžio 22 d. Arvydas Pocius įteikė Prezidentui Valdui Adamkui pareiškimą dėl atsistatydinimo iš Valstybės saugumo departamento generalinio direktoriaus pareigų. Jam buvo pavesta ir toliau laikinai eiti pareigas.
2007 m. kovo 15 d. Seimas balsavo dėl A. Pociaus atleidimo, tačiau jis baigėsi Saugumo vadovo pergale. Lemiami balsai buvo pareikšti Darbo partijos, kuri anksčiau buvo už pareigūno atleidimą, o jų apsisprendimą pakeitė prieštaringai vertinama Pociaus kalba Seimo salėje.
Skandalingame pranešime A. Pocius paskelbė informaciją, kad keli saugumiečiai perdavė ar net pardavė informaciją apie „Mažeikių naftą“ privatizavimą. Taip pat jis kaltino Seimo nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto vadovą Algimantą Matulevičių bendradarbiavus su sovietų saugumo tarnyba KGB. Liustracijos komisija ištyrė, kad šie kaltinimai neturi pagrindo. Taip pat, jau balandžio 9 d., A. Pocius pranešė negalįs pagrįsti ir „perdavimo ar net pardavimo“ nuogąstavimų.
2007 m. gegužės 10 d. Seimas pritarė Arvydo Pociaus atleidimui iš Valstybės saugumo departamento (VSD) generalinio direktoriaus pareigų.

Kritika

Piliečių Santalkos judėjimas išsiuntė viešą laišką Lietuvos Respublikos generaliniam prokurorui, kuriame prašyta pradėti ikiteisminį tyrimą dėl per Audrių Penkauską viešai paskleistų melagingų A. Pociaus ir jo pavaduotojo Dainiaus Dabašinsko prasimanymų, kad jų kolega V. Pociūnas iškrito pro langą, kai girtas mėgino nusišlapinti nuo palangės.  Po prašymu pasirašė svarbūs Lietuvos kultūros žmonės, tokie kaip Petras Repšys, Donatas Katkus, Kazys Saja, Nijolė Sadūnaitė, Andrius Mamontovas ir kt..
Vyriausiosioji tarnybinės etikos komisija pripažino, kad A. Pocius pažeidė Viešųjų ir privačių interesų derinimo valstybės tarnyboje įstatymą, kai 2007 m. Seime pradėjus A. Pociaus atstatydinimo procedūrą paaiškėjo, kad jis ruošiasi privatizuoti tarnybinį butą už dukart mažesnę nei rinkos kainą. Anksčiau A. Pocius žiniasklaidai neigė privatizuojantis tarnybinį būstą.
Kerkenos salos

Kerkenos salos (arab. جزر قرقنة = ǧazir Qerqenah) – grupė salų, išsidėsčiusių rytinėje Tuniso pakrantėje Gabeso įlankoje. Salų reljefas žemas, aukščiausias lygis virš jūros neviršija 13 m. Pagrindinės salos yra Chergui ir Gharbi. Salyno plotas siekia apie 160 km², gyventojų – 14 400 (2006 m. duomenys).
Svarbiausias miestas Remla (Chergui saloje) turi 2 000 gyventojų. Gyventojų skaičius salose ženkliai sumažėjo po XX a. 9-ajame dešimtmetyje užklupusios sausros. Dėl nuolat senkančių švaraus vandens atsargų ir nepakankamos drėkinimo sistemos dauguma salų gyventojų buvo priversti persikelti į arčiausiai žemyninėje Tuniso dalyje esantį Sfakso miestą.
Romos imperijos laikais salos buvo naudojamos kaip uostas ir užjūrio teritorijų žvalgybos punktas.
Salose vyrauja šiltas ir sausas klimatas, pučia stiprūs vėjai, daugiausia paplitę palminiai augalai. Salų dirvožemis nėra tinkamas žemdirbystei, gyventojai užsiima gyvulių auginimu (ožkos, vištos) ir daugiausia žvejyba (prekiaujama aštuonkojais).
Mikrožemynas

Mikrožemynas – buvusių superžemynų ir žemynų dalys ar jų fragmentai, salų pavidalu atskilę ir nutolę nuo pagrindinio žemyno (dažnai per daugiau kaip keleto šimtų kilometrų atstumą). Ne didesni už Australijos žemyną. Prie mikrožemynų priskiriami ir povandeniniai kalnagūbriai bei povandeninės plynaukštės.
Clube Ferroviário da Huíla

Istorija

Įkurtas 1950 m. Lubango mieste. Aukščiausias klubo pasiekimas Girabola pirmenybėse, tai 1986 m. iškovota trečioji vieta.
Du kartus iškovojo šalies futbolo taurę.
Namų rungtynes žaidžia Estádio do Ferroviário da Huíla stadione.