google/wiki40b huggingface dataset:
Nanseno pabėgėlių apdovanojimas

Nanseno pabėgėlių apdovanojimas (angl. Nansen Refugee Award) – Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių komisaro valdybos (UNHCR) teikiamas kasmetinis humanitarinis apdovanojimas už ypatingus nuopelnus, dirbant su priverstinai perkeltais žmonėmis. Gali būti apdovanojami atskiri žmonės, grupės ar organizacijos. Suteikiant šį apdovanojimą, pagerbiami jo įkūrėjo, Norvegijos delegato Tautų Sąjungoje Fritjofo Nanseno darbai, atkreipiamas dėmesys į laureatų atkaklumą ir stiprybę priešiškomis sąlygomis, prisidedama prie UNHCR ir šios organizacijos partnerių palaikymo.
Nanseno pabėgėlių premija įsteigta 1954 m. Premijos laureatams yra skiriama 100 000 JAV dolerių investicijai į jų atliekamus gyvybiškai svarbius darbus.
Balsių harmonija

Balsių harmonija, arba sinharmonizmas, – fonologinis balsių asimiliacijos procesas. Priklausomai nuo terminologijos, tai yra viena iš dviejų metafonijos atmainų. Kalbose, kuriose galioja balsių harmonija, yra apribojimų, kokie balsiai gali atsidurti vienas greta kito, tai yra balsiai pagal tam tikrą kriterijų turi būti suderinti.
Vytautas Antanas Kleiza

Biografija

1944 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1944–1950 m. Vytauto Didžiojo universiteto (nuo 1946 m. Kauno valstybinis universitetas) dėstytojas. 1950–1953 m. Šiaulių srities vyr. chirurgas, 1953–1956 m. Šiaulių miesto vyr. chirurgas. 1956–1960 m. Vilniaus respublikinės ligoninės vyr. gydytojas. 1960–1980 m. LSSR sveikatos apsaugos ministras.  1966 m. medicinos mokslų kandidatas.  1966–1972 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1969 m. docentas. 1975–1980 m. Inkstų transplantacijos ir hemodializės centro vadovas. 1980–1994 m. dirbo Onkologijos centre Vilniuje, 1990–1992 m. Chirurgijos klinikos vadovas, 1992–1994 m. mokslinis konsultantas. Palaidotas Antakalnio kapinėse. 
1961–1964 m. kandidatas į LKP CK narius, 1964–1980 m. LKP CK narys. 1963–1980 m. LSSR AT deputatas.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų svarbiausia kryptis – hemodializė, organų transplantacija. 1974 m. pirmasis Lietuvoje atliko sėkmingą inksto persodinimą žmogui.
Buka

Buka (angl. Buka Island) – sala Okeanijoje, Saliamono salyne, šalia Bugenvilio salos (nuo jos atskirta Bukos sąsiauriu). Priklauso Papua Naujosios Gvinėjos Bugenvilio provincijai. Plotas 500 km². Paviršius kalnuotas, aukštis iki 498 m. Pagrindinė gyvenvietė – Lonahanas.
Bukos salą 1767 m. atrado britų jūrininkas Philip Carteret. II pasaulinio karo metais vyko smarkios kovos tarp JAV ir Japonijos karių.
Stasys Goštautas

Biografija

1944 m. su tėvais pasitraukė į Vakarus. Nuo 1949 m. gyveno Kolumbijoje, 1958–1961 m. dirbo mokytoju. 1961–1962 m. studijavo Bogotos, 1962–1966 m. Fordhamo (Niujorkas), 1968–1969 m. Harvardo universitetuose. 1964–1966 m. dirbo UPI žinių agentūroje, 1966–1968 m. – Niujorke Lotynų Amerikai ispanų kalba leidžiamo žurnalo „Vision“ redakcijoje. Nuo 1966 m. bendradarbiavo Encyclopaedia Britannica redakcijoje. 1968–1977 m. dėstė ispanų kalbą ir Lotynų Amerikos literatūrą Niujorko universiteto „Wellesley“ kolegijoje, 1977–1980 m. – Bostono universitete, 1981–1982 m. – Lafajeto (Ystonas, Pensilvanijos valstija) kolegijoje. 1972 m. daktaras. 1982–1984 m. Teksaso universiteto literatūros vertėjų sąjungos ALTA vykdomasis direktorius, žurnalo „Translations Review“ vienas redaktorių.
Nuo 1979 m. PEN klubo Emigrantų centro JAV valdybos narys, atstovavo lietuvių rašytojams PEN suvažiavimuose – 1979 m. Brazilijoje, 1983 m. Venesueloje. Parašė knygų apie dailę ir literatūrą. Bendradarbiavo žurnaluose „Aidai“, „Metmenys“, „Amerikos lietuvis“, laikraštyje „Draugas“.
Dalnerečenskas

Istorija

Įkurtas 1859 m. kazokų kaip stanica Grafskaja (Графская), pavadinta grafo Nikolajaus Muravjovo-Amūrskio garbei. 1897–1973 m. gyvenvietė (nuo 1917 m. – miestas) vadinosi Imanu (Иман), pagal ankstesnį Didžiosios Usurkos pavadinimą. Vėliau pavadintas Dalnerečinsku, nes po Kinijos-Tarybų Sąjungos pasienio konflikto imta urmu pervadinėti kiniškus vietovardžius Rusijos Tolimuosiuose Rytuose.
Bado priešas

Bado priešas – kairiųjų pažiūrų profsąjungų Centro biuro laikraštis, nelegaliai ėjęs 1933–1934 m. Kaune.

Istorija

Spausdintas rotatoriumi. Buvo skirtas bedarbiams.
Voriko universitetas

Vorviko universitetas (angl. University of Warwick) – vienas prestižiškiausių Jungtinės Karalystės universitetų. Įsikūręs Koventrio mieste, netoli Birmingemo.
Voriko universitetas įkurtas 1965 m. ir nuo pat savo gyvavimo pradžios nė karto nebuvo pasitraukęs iš Jungtinės Karalystės geriausių universitetų dešimtuko (kiti du nuolatiniai dešimtuko universitetai yra tik Oksfordas ir Kembridžas). Neseniai mokslinių tyrimų vertinimo ekspertų grupė Voriko universitetui skyrė penktąją vietą pagal mokslinių tyrimų kokybę.
Obas (departamentas)

Obas (10) (pranc. L’Aube – Prancūzijos departamentas šalies šiaurės rytuose, Šampanės-Ardėnų regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę, Senos dešinįjį intaką. Administracinis centras – Trua. Generalinės tarybos pirmininkas Filipas Adno (Liberalų ir moderatų judėjimas, MLM)
Departamente 3 apskritys, 33 kantonai, 14 municipalinių susivienijimų ir 433 komunos. Plotas – 6 004 km². 1999 m. – 292 131 gyventojas, 49 gyv./km² .

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais apimant Šampanės provincijos dalį.

Geografija

Obo departamentas ribojasi su Marnos, Aukštutinės Marnos, Kot Doro, Jonos ir Senos ir Marnos departamentais.

Politika

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Filipas Adno ir Janas Gajaras, Atstovų rūmuose – Pjeras Miso, Žanas Klodas Matisas ir Fransua Baruenas. Generalinę tarybą sudaro 37 nariai.
Goitcho perėja

Goitcho perėja (rus. Гойтхский перевал) – kalnų perėja, esanti Rusijoje, Krasnodaro krašte, Didžiojo Kaukazo kalnų vakarinėje dalyje. Aukštis – 336 m. Per perėją eina Tuapsės–Belorecko–Maikopo plentas ir geležinkelis. Po perėja iškastas Goitcho tunelis.
Vilniaus Pynimėlis

Vilniaus Pynimėlis - jaunimo tautinių šokių ansamblis. Kolektyve šoka apie 30-40 šokėjų, puoselėjančių lietuvišką šokį, kultūrą ir tradicijas. "Vilniaus Pynimėliui" nuo 2006 metų vadovauja valstybinio dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ šokėjas, vyr. baletmeisterio asistentas Edgaras Suprunas.

Istorija

2005 m. sausio 19-tą įvyko pirmoji "Vilniaus Pynimėlio" repeticija. Nuo pat kolektyvo įsikūrimo jo branduolį sudaro buvę Panevėžio miesto vaikų dainų ir šokių ansamblio „Pynimėlis“ šokėjai, tačiau ansamblį papildo ir šokėjai iš kitų kolektyvų ir miestų. 
Nuo 2006 metų spalio mėnesio kolektyvui ėmė vadovauti Edgaras Suprunas. Vadovas taip pat yra ir Valstybinio dainų ir šokių ansamblio "Lietuva" šokėjas, vyr. baletmeisterio asistentas. Kolektyvo koncertmeisterė - Neringa Butkutė.
Nuo 2007 metų rugsėjo kolektyvas pradėjo repetuoti Kirtimų kultūros centre ir tapo Vilniaus miesto savivaldybės Kirtimų kultūros centro jaunimo šokių ir dainų ansambliu. "Vilniaus Pynimėlio" repeticijos vyksta Kirtimų kultūros centre bent du kartus per savaitę.
Rimantas Remeika

Biografija

1980 m. baigė Pakruojo vidurinę mokyklą. 1985 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą ir įgijo techninių disciplinų darbų mokytojo specialybę. 1996 m. baigė Vilniaus pedagoginio universiteto socialinių mokslų magistrantūros studijas.
1985–1989 m. Švenčionių ir Vilniaus rajonų vidurinių mokyklų mokytojas. 1989–1990 m. Vilniaus rajono komjaunimo komiteto sekretorius. 1990–1992 m. Automobilinės užpildymo dujomis kompresorinės stoties meistras. 1992–1995 m. Vilniaus rajono Pagirių vidurinės mokyklos direktorius. 1995–1999 m. Vilniaus apskrities administracijos Švietimo, socialinio skyriaus vedėjas. 1999–2004 m. Vilniaus Jono Basanavičiaus vidurinės mokyklos direktorius. 2004–2008 m. – Lietuvos Respublikos Seimo narys. 2008–2009 m. Sveikatos apsaugos ministro patarėjas. 2009–2013 m. Sveikatos apsaugos ministerijos kancleris. Nuo 2013 iki 2018 m. Ekstremalių sveikatai situacijų centro direktoriaus pavaduotojas plėtrai.
1993–1995 m. Vilniaus rajono tarybos narys, 2000–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
1989–1990 m. Sąjūdžio Vilniaus rajono tarybos narys. 1994–2003 m. Lietuvos centro sąjungos (LCS) narys, Vilniaus skyriaus pirmininko pavaduotojas, 1994 m. vienas iš LCS Vilniaus, 1996 m. Vilniaus rajono skyrių steigėjų, 2002–2003 m. LCS valdybos narys. Nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos (LiCS) narys, 2003 m. LiCS Vilniaus skyriaus pirmininko pavaduotojas, 2003–2005 m. LiCS valdybos narys.
1996 m. vienas iš laikinosios vaikų globos namų „Atsigręžk į vaikus“ steigėjų, iki 2002 m. valdybos narys. 2001 m. vienas iš Vilniaus Pilaitės mikrorajono gyventojų bendruomenės steigėjų, iki 2004 m. valdybos narys. Išsiskyręs, sūnus Dominykas, dukra Monika.
Budaörsi SC

Istorija

Klubas įkurtas 1924 m. Namų rungtynes žaidžia „Árok utca“ stadione.
Tarko Salė

Istorija

Vietovės pavadinimas kilo iš nencų kalbos ir reiškia „gyvenvietė tarp upių“. Tarko Salė įkurta 1932 m., o miesto statusą įgijo 2004 m.
Druskininkų miesto savivaldybės taryba 1995–1997 m.

Teisinis pagrindas

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Buvo panaikintos savivaldybių pakopos, iki 25 sumažintas savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.

Veikla

Meru išrinktas Vytautas Janonis, jo pavaduotoju Kornelijus Platelis. Administratore paskirta Marytė Rozalienė.
Rudolfas Kinderis

Biografija

Nuo 1905 m. Kauno miesto ligoninės inspektorius, Kauno miesto dūmos mokyklų ir finansų komiteto laikinas pirmininkas. Vokiečių evangelikų liuteronų konsistorijos pirmininko pavaduotojas. Vokiečių vidurinės mokyklos tarybos pirmininkas.
1920 m. gegužės 15 d. – 1920 m. rugsėjo 15 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Vokiečių tautinės mažumos atstovas seime.  Mandato atsisakė, jį pakeitė Oskaras Biuchleris. 1921–1934 m. Kauno miesto tarybos narys. Nuo 1923 m. kovo 12 d. Vyriausiosios rinkimų komisijos narys.
1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas, išrinktas pagal suvienytų mažumų bloko sąrašą, priklausė vokiečių ir rusų frakcijai. 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas, išrinktas pagal Lietuvos vokiečių ir evangelikų partijos sąrašą, priklausė klaipėdiečių ir vokiečių frakcijai. Trečiojo Seimo pirmasis sekretorius.
1924–1930 m. Lietuvos vokiečių kultūrinės sąjungos (vok. Kulturverband der Deutschen Litauens) pirmininkas.
Štumas

Istorija

Štumas – sena prūsų gyvenvietė, kurią 1236 m. užėmė Vokiečių ordinas. 1326-1335 m. kryžiuočiai pastatė mūrinę pilį, kuri nuo 1330 m. tapo jų vaito rezidencija. 1377 m. mieste apsilankęs Austrijos kunigaikštis Albrechtas suteikė herbą ir davė lėšų kalėjimo statybai. Po 1410 m. Žalgirio mūšio miestas kurį laiką buvo lenkų rankose. 1416 m. didysis Vokiečių ordino magistras Mykolas Kiuchmeisteris fon Šternbergas suteikė miesto teises, kurias 1553 m. patvirtino Lenkijos karalius Žygimantas Augustas. 1454 m. rugpjūčio 8 d. miestą vėl užėmė lenkai, bet jie jame išsilaikė tik iki rugsėjo 21 d. 1466 m. Torūnės taika Štumas atiteko Lenkijai.
1468-1772 m. Štumas buvo Malborko vaivadijos pavieto centras, jame rinkosi vaivadijos seimelis. Per Lenkijos-Švedijos karą miestą buvo užėmę švedai. Pralaimėjęs 1626 m. Trčiano mūšį Gustavas Adolfas Vaza buvo pasislėpęs Štume. 1629 m. Altmarko taika Štumas atiteko Brandenburgo elektoriui. 1655-1660 m. Švedų tvano metu miestą vėl buvo užėmę švedai. Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas lėmė, kad Štumas pateko Prūsijos karalystės, o nuo 1870 m. Vokietijos imperijos valdžion. 1883 m. nutiestas geležinkelis Malborkas-Torūnė paskatino miesto pramonės augimą. 1920 m. plebiscito metu gyventojų dauguma pageidavo likti Vokietijos valdžioje. 1945 m. miestas vėl atiteko Lenkijai. 1945-1975 m. priklausė Gdansko vaivadijai, o 1975-1998 m. – Elbingo vaivadijai. 1998 m. pastebėję, kad sudėtingą istoriją turinčio Štumo nebėra Lenkijos pavietų žemėlapyje gyventojai sukėlė protestų bangą, todėl nuo 2001 m. miestas vėl yra pavieto centras.
Žaidimų pultas

Žaidimų pultas (angl. gamepad, joypad, control pad) – vienas iš žaidimų valdymo įrenginių tipų. Žaidimų pultas laikomas dvejomis rankomis ir daugiausia valdomas nykščiais.
Daugelis kompiuterinių žaidimų konsolių valdomos išimtinai žaidimų pultais. Žaidimų pultus taip pat galima naudoti ir valdant asmeninius kompiuterius, paprastai žaidžiant žaidimus, kurie suprojektuoti žaisti su pultu (kaip, pvz., konsolių žaidimai, pritaikyti asmeniniams kompiuteriams). Asmeniniams kompiuteriams skirtų žaidimų pultų pavyzdžiais būtų Asus Eee Stick, Gravis PC, Microsoft SideWinder ir Saitek Cyborg.
Egzistuoja ir tokie žaidimų valdymo įrenginiai, kurie geba emuliuoti klaviatūrą ar pelę. Jie sukurti tam, kad būtų galima apeiti tokių valdymo įrenginių palaikymo kompiuteriuose nebuvimą. Tai pat yra programų (kaip, pvz., JoyToKey, Xpadder ar Pinnacle Game Profiler), kurios gali atlikti tokią pačią funkciją.

Konstrukcija

Žaidimų pultą paprastai sudaro mygtukai tam tikriems veiksmams atlikti, valdomi dešiniuoju nykščiu, ir krypties valdiklis, valdomas kairiuoju nykščiu. Senesni krypties valdikliai buvo kryžminės formos ir turėjo keturias kryptis (angl. taip pat vadinti joypad arba d-pad), bet daugelis modernių pultų papildomai (arba kaip pakaitalą) turi po vieną ar daugiau analoginių kreiptukų.
Kai kurie standartiniai žaidimų pultai palei kraštus taip pat turi menčių formos mygtukus (angl. shoulder buttons), centre įmontuotą „Start“ mygtuką, pasirinkimo ir režimo mygtukus bei nedidelį, vidinį motorą, kuris skleidžia vibraciją.
Marija Radvilienė

Marija Lupu-Radvilienė (rumun. Maria Lupu; g. ? –  m. 1660 m., Sluckas) – Moldavijos kunigaikštytė, Lietuvos didžiojo etmono Jonušo Radvilos žmona.

Biografija

Gimė Moldavijos gospodario Baziliaus Lupu šeimoje. Tėvas, būdamas Osmanų imperijos vasalas, turėjo gauti turkų sultono sutikimą savo vaikų vedyboms. Viena duktė Ruksandra ištekėjo už Ukrainos kazokų vado Bogdano Chmelnickio sūnaus Timofejaus, o Marija – už našlio Jonušo Radvilos. Pastarosios jungtuvės vyko 1646 m. liepos 5 d. (kitais duomenimis 1645 m. vasario 15 d.) Moldavijos mieste Jasuose, Trijų hierarchų cerkvėje (?) (rumun. Biserica Trei herarhi).
Į vyro valdas Kėdainiuose Marija Radvilienė atsivežė didelį kraitį. Jos lėšomis miesto Knypavos aikštėje 1648–1650 m. buvo pastatyta Šv. Andrejaus cerkvė ir šalia įsteigtas Kristaus Atsimainymo stačiatikių vyrų vienuolynas. Vienuolynas ilgainiui nunyko, o cerkvė buvo perkelta į stačiatikių kapines, dar vėliau – į Rumšiškių Liaudies buities muziejų.   
Jonušą Radvilą už sąjungos su Švedijos karalyste sudarymą imta persekioti, 1655 m. kariuomenės apgultoje pilyje Tikocine jis mirė. Likusi viena, Marija norėjo dalį savo kraičio paaukoti vienuolynui Zabluduve, kitų dviejų stačiatikių vienuolynų steigimui Vilniuje. Tokius sprendimus užginčijo vyro pusbrolis Lietuvos didysis žirgininkas kunigaikštis Boguslavas. Bylą kelis kartus nagrinėjo Vyriausiasis Lietuvos Tribunolas.
Kunigaikštienė Marija Radvilienė mirė Slucke, palikuonių neturėjo. Buvo palaidota vietiniame Šv.Trejybės stačiatikių vienuolyne. Po Antrojo pasaulinio karo vienuolyno teritorijoje buvo įkurdintas karinis dalinys, kapas neišliko.
Jonas Nekrašius

Biografija

1967 m. baigė Šiaulių 2-ąją vakarinę vidurinę mokyklą, 1967–1969 m. mokėsi Šiaulių 13-oje profesinėje techninėje mokykloje (įgijo tekintojo specialybę). 1969–1973 studijavo Charkovo juridiniame institute (Ukraina), baigęs įgijo teisininko specialybę.
1973–1974 m. Joniškio rajono žemės ūkio valdybos juriskonsultas. 1974–1975 tarnavo Tarybinėje Armijoje. Nuo 1975 m. iki 1976 m. Molėtų rajono apylinkės teismo teisėjas-stažuotojas, 1976–1979 m. Šalčininkų rajono liaudies teismo teisėjas, 1979–1992 m. Pakruojo rajono apylinkės teismo pirmininkas. Nuo 1992 m. Šiaulių advokatų kontoros advokatas, nuo 2002 m. advokato Jono Nekrašiaus kontoros advokatas. Šiaulių universiteto Humanitarinio fakulteto Filosofijos katedros dėstytojas.
Nuo 2005 m. Lietuvos advokatų tarybos narys.
Žmona Janina (g. 1950 m.).

Kūryba

Dalyvavo ekslibriso, grafikos, fotografijos ir mail art’o (laiško meno) parodose Belgijoje, Japonijoje, Ispanijoje, Olandijoje, JAV ir kitose šalyse. Keliolikos fotografijų konkursų kelionių ir turizmo tema diplomantas ir prizininkas. Tarptautinių ekslibriso konkursų Šiauliuose organizatorius, Ekslibrisų muziejaus ordanizatorius ir vadovas.
Knygų „Keliant teisinę kultūrą“ (1982), “Teismas eina” (1983), „Priima teisėjas“ (1988), „Žmogus atėjo į teismą“ (1988), „Ex libris. Dailininkas Gerardas Bagdonavičius“ (1998), “Ex libris. Mikalojaus Daukšos “Postilei” – 400” (1999), “Fluxus: šiuo atveju” (kartu su G. Mažeikiu, 2002), „Minčių namai“ (2003), „Gubernija. Ex libris. Saulės žiedu nuo 1665“ (kartu su D. Dragūnu, 2006) ir kitų leidinių autorius ir sudarytojas, apie 1500 populiarių str., žinučių apie teisę, dorovę, antropologiją, kultūrą, meną, keliones, įžymius žmones autorius. 2012 m. įteikta Mato Šalčiaus premija.
Anagrama

Anagramà (gr. ana – per + gramma – raidė; gr. anagraphein = perrašyti) – žodžio raidžių ar skiemenų sukeitimas, kai yra sudaromas kitas žodis arba prasminga frazė.
Anksčiau anagramos buvo kuriamos įvairių žodžio raidžių variacijų pagalba, dabar IT pagalba yra sukurti specialūs raidžių ir iš jų galimų sudaryti prasmingų žodžių generatoriai.
Antanas Levickas (1965)

Biografija

1984 m. baigė Šilutės profesinę technikos mokyklą, vairuotojas – autošaltkalvis. IĮ „Gitonis“ savininkas.
Partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Pagėgių savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Irena, vaikai Gita, Antanas.
Trua

Istorija

Trua buvo keltų genties trikasų (Tricassii arba Tricasses), Romos imperijoje vadintas Augustobona Tricassium. Miestas buvo daugelio kelių susikirtimo taškas – svarbiausi keliai vedė į šiaurę iki Reimso ir į pietus iki Milano, taip pat svarbūs keliai buvo į Puatjė ir Orleaną. IV a. miestas tapo vyskupystės centru. 451 m. į vakarus nuo Trua vyko Katalaunijos mūšis tarp Atilos ir Aecijaus.
Imbangalai

Kilmė

Nėra žinoma, iš kur tiksliai kilo imbangalai, ir dėl to yra keliama keletas hipotezių. Viena jų teigia, kad jie atkeliavo iš Lundos karalystės rytuose, kitu juos tapatina su vietniais Angolos gyventojais. Lygiai taip pat nėra aiškūs imbangalų santykiai su kita, tauta džagais, kurie panašiu laiku siaubė Kongo imperijos rytines teritorijas.
XVI-XVII a. dokumentuose imbangalai aprašomi kaip ypač žiauri tauta, kurių gyvenimo būdas labai ryškiai skyrėsi nuo šiaurinių kaimynų bakongų ir mbundu gyvenimo būdo. Apie juos buvo pasakojama, kad jie rengdavo žiaurius reidus į žemdirbių kaimus, kur masiškai kirsdavo palmes, iš jų sulčių gamindavo didelius kiekius palmių vyno. Pagrobtus vaikus jie versdavo kariais, ir kariu tapdavo tik tas, kuris nužudydavo žmogų mūšyje. Imbangalų tarpe buvo paplitęs kanibalizmas, ritualimiai nužudymai, kankinimai. Visa tai civilizuotų jų šiaurinių kaimynų akimis buvo įvardijama kaip kixila, t. y. „draudžiami įstatymai“.

Sąjunga su portugalais

XVII a. pradžioje Kvanzos upe tyrinėdami kraštą, kuris buvo Ndongo pietinis pasienis, portugalai pasiekė imbangalų teritorijas ir sudarę su jais sąjungą, paskatino pulti Ndongo. 1617 m. jungtinės portugalų ir imbangalų pajėgos užpuolė Ndongo ir nusiaubė valstybę. Imbangalų kariai po to buvo naudojami portugalų armijose, nors portugalai pripažino, kad juos labai sunku suvaldyti.
Imbangalų istorijoje žinomi keletas stiprių klanų: Kasandžės, Kazos ir Nzinga Mona. Kazos klanas sudarė sąjungą su Ndongo karaliene Nzinga kovoje prieš portugalus, tačiau vėliau ją išdavė 1629 m. Nzinga pati subūrė dar vieną klaną, kuriam vadovavo jos patikėtinis Nzinga Mona ("Nzingos sūnus"). Jo vadovaujami imbangalai apsigyveno Matambos karalystėje, kur asimiliavosi su vietos gyventojais.
Pakartotiniai 2012 m. LR Seimo rinkimai

Pakartotiniai 2012 m. LR Seimo rinkimai vyko 2013 m. kovo 3 dieną trijose apygardose – Zarasų–Visagino, Biržų-Kupiškio ir Ukmergės. Šių rinkimų metu po II turo buvo išrinkti trys nariai į 2012-2016 m. Seimą – Aleksandras Zeltinis, Algimantas Dumbrava ir Kazys Grybauskas.
Pirmose dvejose apygardose pakartotiniai rinkimai vyko dėl 2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose nustatytų rinkimų įstatymo pažeidimų. Ukmergės apygardoje rinkimai kartojami dėl pernai mirusio čia išrinkto Seimo nario Juliaus Veselkos.
Antrasis šių rinkimų turas vyko kovo 17 d.

I turo rezultatai

Biržų – Kupiškio apygardoje daugiausiai balsų surinko Aleksandras Zeltinis (31,23% nuo dalyvavusių rinkėjų). Kadangi jis nesurinko daugiau nei pusės balsų, bus rengiamas antrasis turas.
Zarasų – Visagino apygardoje 51,72% balsų nuo visų rinkėjų gavo Algimantas Dumbrava.
Ukmergės apygardoje daugiausiai balsų gavo Kazys Grybauskas – 20,56%, antra liko Janina Galiauskienė (17,36%), trečias – Rolandas Janickas (16,02%). Šioje apygardoje taip pat bus rengiamas antrasis turas.

II turo rezultatai

Kaip ir pirmame rate, Biržų-Kupiškio apygardoje daugiausiai balsų (57,10%) surinko ir rinkimus laimėjo A. Zeltinis. Zarasų – Visagino apygardoje nugalėjo (68,93% balsų surinkęs) A. Dumbrava. Ukmergės apygardoje Seimo nario mandatą gavo K. Grybauskas (61,27%).
Baudžiamasis įstatymas

Baudžiamasis įstatymas – įstatymas, numatantis baudžiamąsias teisines pasekmes (sankcijas) už tam tikrą veiką. Jo paskirtis – baudžiamosios teisės priemonėmis ginti žmogaus ir piliečio teises bei laisves, teisinius gėrius, visuomenės ir valstybės interesus nuo nusikalstamų veikų.
Pagrindinis baudžiamasis įstatymas Kontinentinės teisės valstybės – Baudžiamasis kodeksas.
Milda Mildažytė

Biografija

1960 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokėsi pas Vladą Karatajų. Nuo 1960 m. (su pertrauka) Nacionalinio Čiurlionio dailės muziejaus darbuotoja, 1982–1997 m. M. K. Čiurlionio skyriaus vedėja. 1976–1980 m. Kauno J. Naujalio meno mokyklos mokytoja.
1987 m. su kitais įsteigė M. K. Čiurlionio draugiją. Sudarė lietuvių dailininkų kūrybos katalogų (Jonas Vaitys, Antanas Žmuidzinavičius), paskelbė straipsnių apie M. K. Čiurlionio kūrybą.

Kūryba

Akvarele nuliejo peizažų („Pažaislis“ 1970 m., „Pavasaris už Kauno marių“ 1982 m., „Plungės parko tiltas“ 2007 m.), teminių kompozicijų („Grybautojos“ 1970 m., „Kazlų Rūdos lentpjūvė“ 1981 m.), architektūros paminklų vaizdų („Dvaras Burbiškėse“ 1997 m., „Paštuvos bažnytėlė“ 1998 m.), nutapė aliejinės tapybos kūrinių („Kelias į Braziukus“ 1971 m., ciklas „Raudonas dvaras“ 1997–1998 m.). Kūrybai būdinga dinamika, lyrizmas, ekspresija, laisvas potėpis, išgrynintų spalvų deriniai.
Nuo 1961 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Latvija, Lenkija, Vokietija); individualios parodos: Vilnius – 1971 m., 2008 m., Kaunas – 1971 m., Panevėžys – 2007 m., Druskininkai – 2008 m. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Amžinoji šviesa

Siužetas

Penktojo dešimtmečio Lietuvos kaimas. Žmonės gyvena įvairiai vertinamais nepriklausomos Lietuvos prisiminimais, niekas netiki būsimos sovietinės Lietuvos klestėjimo mitais, tačiau kiekvienas iš vidinės inercijos atkakliai laikosi nors ir mažiausio asmeninio ūkio teikiamų galimybių. Tai filmas, subtiliai pasakojantis apie meilę ir taikaus gyvenimo kaime pradžią: matininką kankina jį be atsako įsimylėjusi Pranė, Amilia, įsimylėjusi Zigmą, bet ištekėjusi už matininko Aniceto, kaimo filosofas Bernasius žino viską: jei yra amžinoji tamsa, tai yra ir amžinoji šviesa…
Gopher

Nepasiteisinusios atgimimo viltys

Kadangi Gopher perduodamų panašaus turinio dokumentų apimtis mažesnė, buvo tikimasi, jog standartas atgims mobilaus ryšio sistemose, kur informacijos perdavimo kaina tebėra didelė. Dar anksčiau buvo tikimasi, jog dėl tų pačių priežasčių standartas galbūt taps populiarus valsybėse su prastai išvystyta informacijos perdavimo infrastruktūra. Tačiau šios viltys nepasiteisino.
Trasa Zolder

Adresas

Terlaemen 30

B-3550 Heusden-Zolder

Belgium
Gegužės 31

Vardadieniai

Angelė – Gintautas – Petrė – Petronėlė – Rimvilė