google/wiki40b huggingface dataset:
1919–1939 m. žemės reforma

Projektas

Iki reformos dvarų valdos sudarė 1384 tūkst. ha Lietuvos teritorijos, t. y., apie 26 % visos 1919 m. visos valstybės teritorijos. Po Pirmojo pasaulinio karo dalis Lietuvos dvarų buvo apleisti ar sunaikinti savininkams pasitraukus dėl karo, kas lengvino dvarų žemės nusavinimą. Be to, kai kurie dvarininkai buvo sulenkėję ir nusiteikę prieš Lietuvos nepriklausomybę.
1919 m. sausio 1 d. Mykolo Krupavičiaus pirmininkaujamas Lietuvos krikščionių demokratų partijos Centro komitetas nusprendė, jog dvarų žemės išdalijimas turi būti pradėtas vykdyti dar iki Steigiamojo Seimo pirmojo susirinkimo. Pasiūlymą vasario 21 d. priėmė Antroji Lietuvos valstybės konferencija, vykusi Kaune. Krikščionys demokratai, Tautininkų sąjunga ir Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga pasisakė už nusavintos žemės atidavimą į nuosavybę, Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partija ir Lietuvos socialdemokratų partija pasisakė už suvalstybintos žemės nuomą bežemiams ir mažažemiams. Krikščionys demokratai ir tautininkai pasisakė už atlygintiną žemės nusavinimą, socialistai liaudininkai reikalavo nusavinti neatlygintinai. M. Krupavičiaus ir A. Rimkos paruoštas reformos projektas buvo išnagrinėtas Steigiamajame Seime. 1922 m. balandžio 3 d. paskelbtas Žemės reformos įstatymas (priimtas vasario 15 d.), kuriame nurodyta nusavinti didesnių kaip 80 ha ūkių žemę, savininkams paliekant 80 ha minimumą, už nusavinimą skirti kompensacijas. Taip pat numatyta nusavinti ir išdalinti kitų šalių kariuomenėse tarnavusių ar prieš Lietuvos nepriklausomybę veikusių savininkų valdas.
1929 m. įstatymu nenusavinamos ūkių žemės minimumas padidintas iki 150 ha. Tokiu būdu dvarų savininkams palikta apie 82,7 tūkst. ha.
Pusi

Pusi (kin. 浦西, pinyin: Puxi 'Vakarinis Huangpu upės krantas') – istorinis Šanchajaus (Kinija) miesto centras. Apima 288 km² teritoriją, kurioje susitelkę maždaug 48 % Šanchajaus gyventojų. Huangpu upė skiria Pusi nuo rytuose esančio Pudongo. Nors Pudongo Ludziadzui finansų zonos reikšmė auga, Pusi tebelaikomas kultūriniu, gyvenamuoju ir komerciniu miesto centru.
Administraciškai Pusi suskirstytas į mažesnius rajonus: Yangpu, Hongkou, Zhabei, Putuo, Changning, Xuhui, Jing’an ir Huangpu. Taip pat priskiriama istorinė miesto dalis Bundas.
Pusi įsikūrę Šanchajaus teatras ir muziejus, taip pat Šanchajaus Hongčiao tarptautinis oro uostas, daugiausia aptarnaujantis vietinius skrydžius, dvi traukinių stotys ir keletas metro stočių.
Vilniaus Pranciškaus Skorinos gimnazija

Istorija

Vilniaus 68-oji vidurinė mokykla pirmuosius savo mokslo metus pradėjo 1994 m. rugsėjį. 1997 m. šios vienintelės Baltijos šalyse baltarusių mokyklos bendruomenė pasirinko XVI a. švietėjo, humanisto, pirmojo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės spaustuvininko Pranciškaus Skorinos vardą. Mokykla tęsia baltarusių gimnazijos, veikusios Vilniuje bemaž ketvirtį amžiaus tradicijas. Iki 1944 m. gimnazija rengė baltarusių nacionalinės inteligentijos šiame krašte branduolį. Joje veikė ir baltarusių muziejus. Pokario metais jo eksponatai buvo išsklaidyti po Lietuvos, Lenkijos ir Baltarusijos muziejus, o daugelis pedagogų buvo išvežti į Sibirą.
Mokykla įsikūrusi Karoliniškėse, buvusio rusiško vaikų darželio patalpose. 
P. Skorinos mokyklos simbolis –  Skorinos Biblijai būdingas asmeninis ženklas – jaunas mėnulis saulės fone.
Vilniaus miesto savivaldybės tarybos 2013 metų vasario 15 d. sprendimu Vilniaus Pranciškaus Skorinos vidurinė mokykla pertvarkyta į Vilniaus Pranciškaus Skorinos gimnaziją.
Šiaulių-Jelgavos elektros jungtis

Istorija

Tai viena iš 7-ių elektros jungčių tarp Lietuvos ir Latvijos bei viena iš keturių, kurios turi 330 kv kintamoji elektros srovę. Linija atidaryta 1962 m. kovo 26 d. Tai buvo pirmoji 330 kv aukštos įtampos elektros linija Lietuvos teritorijoje. 1997 m. prie jungties ruože tarp Meškuičių ir Joniškio buvo prijungta 93,2 km ilgio 330 kV ETL atšaka į Telšius (elektros jungtis Mūša-Telšiai).
Juodoji orka

Fizinės charakteristikos

Juodosios orkos kūnas grakštus. Nugarinis pelekas gali būti aukštesnis nei 30 cm. Uodegos galiukai smailūs, uodegos viduryje ryški įkarpa. Kūno spalva – nuo tamsiai pilkos iki juodos. Juodosios orkos – stiprios ir greitos plaukikės. Turi 44 dantis. Gyvena bendruomenėmis po 10-50 individų.

Paplitimas

Juodosios orkos gyvena tropiniuose vandenyse.
Ernestas Janušas

Biografija

1997 m. baigė Vilniaus Karoliniškių vidurinę mokyklą. 1995–2005 m. radijo stoties „Radiocentras“ laidų vedėjas, muzikos skyriaus redaktorius. 2005–2008 m. radijo stoties ZIP FM programų direktorius ir vadovas. Nuo 2008 m. epasas.lt rinkodaros skyriaus vadovas. 1999–2007 m. ir 2010–2012 m. laidos NKTV vedėjas.  Nuo 2012 m. radijo stoties „Radiocentras“ laidos „Myliumuzika.lt Top 10“ vedėjas.
Aleksandra Ekster

Biografija

Gimė 1882 m. sausio 6 d. Balstogėje, kaip Aleksandra Aleksandrovna Grigorovič turtingoje baltarusio ir graikės šeimoje. Jos tėtis Aleksandr Grigorovič buvo turtingas verslininkas. Jaunystėje Aleksandra gavo puikų išsilavinimą, mokėsi kalbų, muzikos, meno ir lankė tapybą. 1903 m. ištekėjo už iš Kijevo kilusio sėkmingai dirbusio teisininko Nikolai Evgenyevich Ekster. Tuo metu ji mokėsi tapybos Kijevo menų mokykloje. 1907 m. su vyru praleido porą mėnesių Paryžiuje, kur lankė Académie de la Grande Chaumière meno mokyklą. 1908-1924 m. laikotarpyje gyveno Kijeve, Sankt Peterburge, Odesoje, Paryžiuje, Romoje ir Maskvoje. Gyvendama Kijeve bendravo su rašytoja Ana Achmatova, Paryžiuje bendravo su Pablo Picasso ir Kazimiru Malevičiumi. 1909–1910 m. dėstė aukštosiose meno ir technikos dirbtuvėse (VCHUTEMAS), kartu su Georges’u Braque’u, Pablo Picasso, Henri Matisse’u savo kūrinius eksponavo tarptautinėje tapybos, skulptūros, grafikos ir piešinio parodoje Odesoje, Kijeve, Sankt Peterburge, Rygoje, dalyvavo rusų avangardo grupės „Būgnų valetas“ parodose.
1919 m. dekoravo Kijevo ir Odesos gatves Rusijos revoliucijos proga. 1924 m. kartu su vyru emigravo į Paryžių, kur iškarto tapo Academie de Moderne akademijos profesore. 1926-1930 m. buvo Académie d'Art Contemporain akademijos profesore. 1933 m. pradėjo kurti spalvotus su guašu tapytus rankraščius. 1939 m. išleistas Callimaque rankraštis laikomas jos kūrybos šedevru.
Sūriškiai

Istorija

XIX a. minima dvaro valda, 1859 m. pastatyta spirito varykla. XX a. pr. – Kudrevičių iš Sirutiškio palivarko valda.
Tarpukariu dar buvo dvaras.

Aplinkinės gyvenvietės

Surviliškis – 3 km
Spigučiai – 1 km
Gojus – 1,5 km
Berželė – 1 km
Kalnaberžė – 2 km
Ingušijos vėliava

Ingušijos vėliava – Rusijos Federacijos respublikos Ingušijos oficialus simbolis. Dabartinė vėliava patvirtinta 1999 m. Jos matmenys 2:3, fonas baltas, viršuje ir apačioje eina po žalią gulsčią juostą, o viduryje – raudonas triskelionas: ratas su trimis, prieš laikrodžio rodyklę nukreiptais spinduliais. Balta spalva simbolizuoja tyrumą ir dorybę, žalia – gamtos žalumą, vaisingumą, taip pat islamą, saulės simbolis – begalybę, amžinąjį visatos judėjimą, amžinybę.
Labai panaši vėliava naudota 1994–1999 m., tik jos matmenys buvo 1:2, žalios juostos bei saulės simbolis – siauresni.
Janina Babiliūtė

Biografija

1956 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1956–1958 m. dirbo laikraščio „Vakarinės naujienos“ redakcijoje. Nuo 1958 m. – Lietuvos radijo darbuotoja: iki 1963 m. literatūrinių laidų redaktorė, vėliau – radijo teatro redaktorė. Rengė radijo laidas apie rašytojus, aktorius, režisierius „Nepamirštami vardai“, „Meno pasaulyje“, „Teatrinė panorama“, „Prie knygų lentynos“ ir kt., išvertė scenos veikalų ir radijo pjesių, parengė literatūros kūrinių radijo teatrui, paskelbė periodikoje publikacijų radijo teatro teorijos ir praktikos klausimais. Užfiksavo magnetinėje juostoje daugelio Lietuvos scenos meistrų – aktorių ir režisierių darbus.
Šv.Pauliaus Atsivertimo bažnyčia

Švento Pauliaus Atsivertimo bažnyčia, lenk. Kościół Nawrócenie św. Pawła – Romos katalikų parapijinė bažnyčia pietryčių Lenkijos Liublino mieste.

Istorija

Plytų mūro pastatas bernardinų vienuolių dėka iškilo 1470–1497 m., po keleto gaisrų 1557–1569 m. ir 1602–1630 m. buvo atstatytas. Darbams vadovavo statybininkai Rudolfas Negronis ir Jokūbas Balinis, pastatas įgavo renesansinių bruožų. 1762 m. ir 1790 m. bažnyčia kapitališkai suremontuota. 1827 m. perstatytas vakarinis įėjimas, įrengtas prieangis. Po 1850–1860 m. ir 1903 m. pertvarkymų pasiketė fasado išvaizda. Darbus finansavo didikų Sobeskių, Potockių, Zamoiskių šeimos. Šventovė kelis kartus remontuota ir XX amžiuje. Šiuo metu centrinį altorių puošia Liublino globėjo Šv.Antano paveikslas, lankytojai grožisi ir išraiškingais skliautais.
ATR laikais prie Šv.Pauliaus Atsivertimo bažnyčios veikė bernardinų vienuolynas su turtinga biblioteka. 1864 m. Rusijos caro valdininkai vienuolyną uždarė, bažnyčiai aptarnauti palikti 1–2 vienuoliai. 1884 m. vyskupas Kazimieras Vnorovskis pašventino naują parapiją, kuriai priklausė pietinės miesto dalies tikintieji.  
Katalikų šventovės vardas įėjo į Liublino unijos istoriją: vienuolyne gyveno į pasirašymą atvykę bajorai, o bažnyčioje buvo aukojamos padėkos Šv.Mišios. Kad suspetų į pamaldas karalius Žygimantas Augustas nusprendė vykti ne karieta, o atjojo raitas risčia ir kartu su lietuvių bei lenkų pasiuntiniais giedojo giesmę „Te Deum Laudamus”.
Mirabilis

Mirabilis – buvęs Izraelio programinės įrangos gamintojas, sukūręs ICQ realaus laiko pokalbių programą. Mirabilis buvo įkurtas 1996 metais, tačiau nepraėjus net dvejiems metams buvo nupirktas AOL.

Istorija

Mirabilis buvo įkurtas 1996 m. birželio mėn. Įkūrėjai: Arik Vardi, Yair Goldfinger, Sefi Vigiser ir Amnon Amir.
Goldfinger, Visiger, Vardi ir Amir susipažino dar dirbdami Tel Avivo programinės įrangos įmonėje Zapa Digital Arts, kuri specializavosi 3D grafinių įrankių internetui kūrimu. 1996 m. jie išėjo iš kompanijos ir pradėjo galvoti apie naujas interneto inovacijas. ICQ sukūrė per mažiau negu 2 mėnesius, tačiau neturėjo jokio finansavimo. Yossi Vardi, Arik Vardi tėvas, sutiko investuoti keletą tūkstančių dolerių technologijos vystymui. Mirabilis buvo įkurtas mažuose San Chozė apartamentuose, Kalifornijoje.
1998 m. ICQ už 407 mln. JAV dolerių nusipirko America Online (AOL).
2010 m. balandžio 28 d. AOL pardavė ICQ Digital Sky Technologies kompanijai už 187,5 mln. JAV dolerių.
Mažoji šimtūnė

Biologija

Tai vienmetis, 2–8 cm aukščio plikas augalas. Stiebas status, kartais šakotas. Lapai kiaušiniški, lygiakraščiai, trumpakočiai, 3–6 mm ilgio.
Žiedai pavieniai, smulkūs ir neišvaizdūs, bekočiai arba trumpais koteliais. Jie išsiskleidžia tik vidurdienį. Taurėlapiai linijiški arba lancetiški, smailiomis viršūnėmis, iki 3 mm ilgio. Vainikėlis baltas arba rausvas, trumpesnis už taurelę. Kuokeliai trumpakočiai.
Žydi nuo gegužės iki rugsėjo mėnesio. Vaisius – dėžutė, rutuliška, gelsva, su lygia sienele. Sėklos apie 0,5 mm ilgio, elipsiškos arba kiaušiniškos, tribriaunės, smulkiai karpotos.

Paplitimas ir augavietės

Paplitusi Europoje, Šiaurės Afrikoje, Amerikoje, Mažojoje Azijoje. Lietuvoje reta, tačiau dėl smulkumo gali būti nepastebima ir taip labiau išplitusi.
Auga smėlėtuose laukuose, išdžiūvusiose lomose ir palaukių vagose, vandens telkinių pakrantėse.

Apsauga ir nykimo priežastys

Į Lietuvos raudonąją knygą įrašyta nuo 1989 m. Pagrindinė grėsmė yra tinkamų augaviečių
Sostinė

Valstybės sostinė yra valstybės suvereno rezidavimo vieta (demokratijose – parlamento, monarchijose – monarcho). Paprastai sostinė ir vyriausybės rezidavimo vieta sutampa, nors yra ir išimčių, pavyzdžiui, Nyderlandai (sostinė Amsterdamas, vyriausybės rezidencija Hagoje). Paprastai valstybės sostinė įvardinta įstatymuose.
Sostinėmis dažnai vadinami ir teritorinių administracinių vienetų centrai. Žodis taip pat naudojamas nurodant tam tikros veiklos centrą, pvz., „kultūros sostinė“, „pramogų sostinė“.
Laisvės balsas

Laisvės balsas – Lietuvos partizanų laikraštis, leistas 1946–1948 m.

Istorija

Leido Žemaičių apygarda. Daugintas hektografu. Išėjo 87 numeriai.
Užnugaris

Užnugaris – ta dalis ar pusė, kuri nukreipta ne į frontą ar yra priešingoje pusėje, negu frontas, priešakinis kraštas.

Užnugaris kaip teritorija

Užnugaris – tai visa kariaujančios šalies teritorija, jos gyventojai, ekonominiai ištekliai, kurie nėra karo veiksmų zonoje.

Užnugaris – kariuomenės dalis

Užnugariu vadinami ir sausumos kariuomenės ar laivyno junginių ar dalinių tiekimo, aprūpinimo, remonto ir kitos tarnybos bei pajėgos, kurios yra ne kovos veiksmų zonoje. Tai užtikrinanti sistema yra organizacinė ginkluotųjų pajėgų dalis, kuri ir vadinama ginkluotųjų pajėgų užnugariu.
Taip pat užnugariui gali būti priskiriami ir užnugario zoną sauganti karo policija ar panašūs daliniai (žandarmerija, pasieniečiai), koviniai daliniai, atitraukti poilsiui į užnugario zoną, atsarginiai daliniai, apmokantys ar permokantys kareivius.

Rikiuotės užnugaris

Užnugaris – žygio ar kovos rikiuotės dalis ar pusė, priešinga frontui (priešakinei pusei).
Uoliniai kalnai

Uoliniai kalnai (angl. Rocky Mountains, pranc. Montagnes Rocheuses) – kalnai vakarinėje Šiaurės Amerikos dalyje, besitęsiantys nuo Britų Kolumbijos šiaurinės dalies iki Naujosios Meksikos. Kalnų ilgis daugiau kaip 4800 km. Tai viena didžiausių kalnų sistemų (kalnynų) Žemėje. Kalnyno aukščiausia viršūnė yra Elberto kalnas, kurio aukštis siekia 4401 m.

Geologija

Pirmieji kalnai centrinėje uolinių kalnų dalyje iškilo dar vėlyvajame karbone. Tuo metu ties Koloradu Uolinių kalnų vietoje tyvuliavo jūra. Pirminis pakilimas suformavo du salų lankus. Šios salos buvo sudarytos iš prekambro metamorfinių uolienų ir paleozojaus klinčių sluoksnių.
Šios salos per paleozojų ir mezozojų buvo visiškai nueroduotos. Erozijos procesų metu iš salų liko nuolaužos, suformavusios nuosėdinių uolienų sluoksnius.
Per likusį mezozojų okeaninė pluta pradėjo slysti po kontinentine ir suformavo subdukcinę zoną, kurioje pradėjo kauptis magma. Subdukcijos proceso dėka Uolinių kalnų vietoje pradėjo formuotis ugnikalniai, lietis lava ir nusėsti vulkaniniai pelenai. Susiformavo 3000-4000 m vulkaninių jūrinių ir nuolaužinių sluoksnių storymė. Pagaliau tęsiantis subdukcijos procesams Uoliniai kalnai iškilo, o dabartinis jų vaizdas susiformavo pradėjus veikti ledynų ir upių tėkmių ardomajai veiklai.
Uoliniuose kalnuose randama daug naudingų iškasenų: vario, aukso, švino, molibdeno, sidabro, volframo ir cinko. Vietomis susikaupę akmens anglies, naftos ir dujų telkiniai.
Vytas Bancevičius

Biografija

1976 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas.
1995 m. UAB „Kautra“ technikos direktorius, 1999 m. AB „Autrolis“ generalinis direktorius, 2002 m. AB „Kauno keliai“ eksploatacijos direktorius, 2004 m. AB „Autrolis“ komercijos direktorius. 2007–2011 m. Kauno rajono savivaldybės administracijos direktorius.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai), 2008 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys. 1990–1995 m. Kauno miesto tarybos deputatas, 2008–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Aleksandra, vaikai (gimę santuokoje su Irena Binkauskaite) Regina, Kristina.
Makštinė viksva

Morfologija

Daugiametis, tamsiai žalias, retakeris, (10) 25–50 cm aukščio augalas, išauginantis šliaužiantį, šakotą šakniastiebį, padengtą rudų, žvyniškų makščių ir laibas, ilgas, kylančias palaipas. Lapai ir stiebas pliki. Stiebai statūs arba šiek tiek lenkti, švelnūs, tribriauniai, bukomis briaunomis, smulkiai vagoti, su šviesiai rudomis, lakštus turinčiomis makštimis pamate. Lapai plokšti, apatinėje stiebo dalyje susitelkę, trumpesni už stiebą, 2–5 mm pločio, staigiai nusmailėjusia, šiurkščiakrašte viršūne, turi ryškias gyslas apatinėje pusėje. Žiedynas retas, ištįsęs, 5–17 cm ilgio, susideda iš (2)3–4 varpučių. Apatinis žiedynlapis su plačiu, staigiai nusmailėjusiu, neviršijančiu varputės ilgio lakštu ir ilga, viršuje išpūsta, makštimi. Pažiedės rusvai rudos, balsvai neapkraštuotos. Viršūninė varputė kuokelinė, linijiškai cilindriška arba verpstiška, 0,7–2(2,5) cm ilgio ir apie 3 mm pločio, tanki, daugiažiedė; jos pažiedės pailgai atvirkščiai kiaušiniškos, apybukės, rausvai rudos, su šviesesniu ruoželiu per vidurį; varputės kotelis žydėjimo metu dažnai šiek tiek palinkęs. Piestelinės varputės (1)2–3, cilindriškos, 0,5–2,5 cm ilgio ir 4–6 mm pločio, daugiažiedės, į pamatą labai praretėjusios, ant ilgų, švelnių, rečiau truputį šiurkščių, stačių kotelių; pažiedės plačiai kiaušiniškos, staigiai nusmailėjusia viršūne, rausvai rudos, su žaliu ruoželiu per vidurį, kartais balsvu, plėviniu pakraščiu, žymiai trumpesnės už maišelius. Maišeliai kiaušiniški pūsti, tribriauniai, beveik apvaliomis briaunomis, (3)3,5–4,5 mm ilgio, žalsvai geltoni arba geltoni, neryškiai gysloti, beveik bekočiai, viršuje, laipsniškai siaurėdami, užsibaigia cilindrišku, apie 1 mm ilgio, daugiau ar mažiau lenktu snapeliu, kurio viršūnė rusva, įstrižai nukirsta ir pusmėnuliškai iškirpta. Vaisiai kiaušiniškai, rusvai pilki, apskritai tribriauniai, 2–3 mm ilgio.
Žydi gegužės ir birželio mėnesiais. Geofitas.

Augimvietės

Auga drėgnuose ir pelkėtuose miškuose, miško pievelėse, krūmuose, drėgnose ir šlapiose pievose. Priklauso arktiniam–alpiniam floros elementui.
Paplitimas Lietuvoje: gana retas, bet visoje šalyje aptinkamas augalas; šiaurinėje Lietuvos dalyje jis dažnesnis, negu kitur.
Bendras paplitimas: Vakarų, Vidurio, Šiaurės Europoje, Vakarų Azijoje, Europinės Rusijos dalies šiauriniai ir vidurio rajonai, Kaukazas, Vakarų Sibiras.
Brahma samadž

„Brahma samadž“ (beng. ব্রাহ্মসমাজ = Brāhmo samāj „Brahmano draugija“) – hinduistų religinė visuomeninė organizacija, 1828 m. įkurta bengalų brahmano Ramos Mohano Rojaus. Pradžioje vadinta Brahma sabha (ব্রাহ্মসভা = Brāhmo sabhā), o esamu pavadinimu atkurta 1861 m.
„Brahma samadž“ veikla laikoma bengalų tautinio atgimimo dalimi. Išsilavinę Bengalijos brahmanai ėmė siekti kultūrinių-visuomeninių reformų, kad Indijos visuomenė atsinaujintų ir pasipriešintų britų dominavimui. „Brahma samadž“ nariai siekė išgyvendinti iš indų visuomenės, jų požiūriu, ydingas praktikas: griežtą kastinį susiskirstymą, maldas prieš dievų atvaizdus (ikonolatriją), daugpatystę, vaikų vedybas, satės (našlės susideginimo) praktikas. Siekė reformuoti hinduizmą pagal brahmanistinę teologiją.
Apie 1830 m. organizacijos veikla prigeso, bet 1843 m. ją atgaivino Debendranathas Tagorė. XX a. pradžioje organizacija turėjo įtakos Indijos tautiniam judėjimui. „Brahma samadž“ pagrindu kūrėsi kitos panašios organizacijos Indijoje (žymiausia – „Arja samadž“). Po Indijos padalinimo „Brahma samadž“ praktiškai išnyko, bet jos atskala "„Adi Dharm“ tebėra skaitlinga organizacija.
Pavelas Kušneris-Knyševas

Biografija

1932–1934 m. SSRS prekybos atstovas Lietuvoje, 1934–1935 m. Norvegijoje. Nuo 1944 m. dirbo SSRS mokslų akademijos Etnografijos institute. Po 1945 m. buvo lietuvių etnografų pirmųjų kandidatinių disertacijų mokslinis vadovas. 1947 m. istorijos mokslų daktaras, 1959 m. profesorius.

Veikla

Tyrimams taikė ir plėtojo P. J. Šafafiko XIX a. sukurtą kompleksinį lyginamąjį istorinės etnologijos metodą. Nustatė materialiosios kultūros reiškinių raidos etnografinio kartografavimo principus. Parengė rekomendacijų, kaip remiantis etnografinių faktų ir tautinių kalbų paplitimu, nustatyti valstybės sienas bei etnines ribas.
Po Antrojo pasaulinio karo kai kuriems JAV aukštiesiems politikams ėmus skelbti, kad iš SSRS reikią atimti Karaliaučiaus kraštą (nuo 1946 m. Kaliningrado sritis), Stalinas nurodė SSRS mokslų akademijai parašyti knygą ir įrodyti, kad Rytų Prūsijos šiaurinė dalis, Mažoji Lietuva, iki 1945 m. valdyta Vokietijos, yra lietuvių – vienos iš SSRS tautų etninė teritorija. P. Kušneris-Knyševas parašė plačią, piešiniais, štrichiniais žemėlapiais bei schemomis iliustruotą monografiją „Etninės teritorijos ir etninės sienos“ (Этнические территории и этнические границы. 2 d. 1951 m.) Pirminis knygos pavadinimas buvo „Etnografinės Lietuvos teritorijos vakarinė dalis“ (Западная часть территории этнографической Литвы). Knygos antroji dalis „Pietryčių Pabaltijo etninė praeitis“ (Этническое прошлое Юго-Восточной Прибалтики) 1979 m. Čikagoje išleista lietuvių kalba, 1991 m. Vilniuje – originalo kalba. Knygoje pabrėžiama, kad Mažoji ir Didžioji Lietuva yra vientisa etninė lietuvių teritorija.
Jis vienas pirmųjų, po Vinco Vileišio ir Povilo Pakarklio tyrė Prūsos bei Mažosios Lietuvos senųjų gyventojų etninę priklausomybę. Jų baltiškumą grindė archeologiniais, etnografiniais, lingvistikos, statistikos, istorinės geografijos ir istoriniais duomenimis, naudojosi daugiausia vokiečių šaltiniais ir literatūra. Pabrėžė etninį perimamumą tarp senovės gyventojų skalvių bei nadruvių ir jų pagrindu iki XVI a. susidariusių lietuvininkų, teigė kad jie – autochtonai, o vokiečiai – kolonistai. Jis įrodė, kad Karaliaučiaus kraštas – lietuvininkų ir prūsų žemė, nors sovietiniai politikai ir propagandistai po 1945 m. ėmė skelbti, kad tai neva nuo seniausių laikų yra rusų žemė.
Marmurinis urvas (Kosovas)

Marmurinis urvas (alb. Shpella e Mermerit, serb. Мермерна пећина/Mermerna pećina) - karstinis urvas Donje Gadimlje kaime Lipliano savivaldybėje, Kosove. Urvas mažai tyrinėtas. 1966 m. dirbdamas savo sode urvą atrado kaimo gyventojas.
Pasaulio vyriausybė

Pasaulio vyriausybė – koncepcinis terminas, apibrėžiantis internacionalinį politinės valdžios organą, reguliuojantį tarptautines teisės normas.
Tai kol kas beveik visiškai konceptuali (teorinė) sąvoka, nusakanti galimą pasaulinę valdymo formą, sukuriant vieną bendrą globalią valstybę arba struktūrizuotą valdžios organizaciją, kontroliuosiančią atskirų šalių, kaip visumos, politinę, ekonominę, socialinę ir kultūrinę veiklą, arba vieną ar kelias iš šių sferų. Abiem atvejais skirtųsi tik atskirų valstybių administravimo minėtose srityse lygis, tačiau dėl to ilgainiui gali atsirasti ir kitų su tuo susijusių problemų, viena svarbiausių – suvereniteto klausimas. Dalinis ar visiškas šalių suverenumo žlugimas – vienas iš pagrindinių globalios Žemės valdžios idėjos priešininkų argumentas. Taip pat abejojama galimos Pasaulio valdžios organizacine struktūra ir sudėtimi, mat dabartinės didžiosios ir įtakingos valstybės, formuojant tokią organizaciją, gali užgožti mažesniąsias ir vėliau labiau atstovauti savo ir didžiųjų sąjungininkių interesams. Dauguma dabartinių politikų, politologų ir kiti socialinių mokslų atstovai nemano, jog šiais laikais pavyktų sukurti tokią globalią valdymo sistemą, paremtą pasaulinės valstybės ar atskirų šalių federalizmo pagrindu, kuri sugebėtų efektyviai vadovauti visai Žemei ar ateityje galimai žmonių kolonizuotiems kitiems galaktikoms kūnams (pastaruoju metu jau svarstoma ir apie galimą bendrą ateities Mėnulio vyriausybę).
Šiandien egzistuoja panašaus pobūdžio regioninės tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo organizacijos, susivienijimai ir sąjungos, pavyzdžiui, Europos Sąjunga, Afrikos Sąjunga, Pietų Amerikos Tautų Sąjunga, Pietryčių Azijos Tautų Asociacija, Amerikos Valstybių Organizacija ir nemažai kitų; taip pat ir tarptautinės institucijos, tokios kaip Jungtinės Tautos, Tarptautinis Valiutos Fondas, Tarptautinis Baudžiamasis Teismas ir kitos, šiuo metu labiausiai priartėjusios prie, bemaž, pasaulinio vaidmens. Pasaulinės valdžios šalininkai teigia, jog pastarosios organizacijos yra būsimos globalinės vyriausybės sistemos dalys, ir tik nuo laiko, t. y. demokratijos įsigalėjimo dabartinėse priešiškose (kariniu, ideologiniu, religiniu ar kultūriniu požiūriu) valstybėse, priklauso, kada pasaulio valdymo idėja taps realybe.
Alki Oroklini FC

Istorija

Klubas įkurtas 1979 m. Omonia Oroklinis pavadinimu. 2014 m. balandžio 10 d. klubas pervadintas Alki Oroklini.
Ščeberka (upė)

Pavadinimo kilmė

Švedų mokslininkas, Suvalkijos vandenvardžių ir vietovardžių tyrinėtojas Knut Olof Falk teigia, jog upelio dugnas yra nepaprastai akmenuotas, neretai primenantis akmenimis grįstą gatvę. Pasinaudodamas senesniu šio pavadinimo variantu Stebra (1547 m.) nustatė ryšį su jotvingišku žodžiu stabis (akmuo). Taigi Szczeberka (Ščeberka) yra lietuviško pavadinimo Akmena atitikmuo.
Matagalpa

Istorija

Matagalpos teritorijoje senovėje gyveno indėnai, kalbėję dabar jau išnykusia matagalpų kalba. Nuo XVII a. šioje vietoje pradėtos kurti krikščioniškos misijos. Matagalpos miestelis egzistavo nuo 1851 m., o miesto statusą gavo 1862 m.