google/wiki40b huggingface dataset:
Mažasis Duimunas

Mažasis Duimunas (far. Lítla Dímun) – negyvenama sala tarp Suvurojaus ir Didžiojo Duimuno, priklausanti Farerų saloms. Pagal plotą, tai mažiausia iš 18-os Farerų salų. Salos plotas yra mažesnis nei 100 ha. Matoma nuo Hvalbos ir Sandviko kaimų.
Pietinėje salos dalyje yra stačios uolos, likusioje dalyje stūkso Slættirnir kalnas, kurio viršūnė siekia 414 metrų. Saloje ganosi avys, apsistoja jūriniai paukščiai. Į salą galima patekti tik kopiant virve.
WannaCry

WannaCry – kenkėjiško pobūdžio, išpirkos reikalaujanti programa (angl. Ransomware),  paleista 2017 m. gegužės 12 d. Mainais į „Windows“ sistemos kompiuteriuose esančių duomenų atblokavimą ji reikalauja susimokėti kriptovaliuta bitkoinais. Plinta apgaulingais el. laiškais su užkratu prisegtose Word, Excel ar PowerPoint tipo bylose.

Viruso veikla

„Windows“ programos spragomis SMB protokole pasinaudojančio viruso kibernetinės atakos mastas apėmė interneto naudotojus daugelyje pasaulio šalių, paralyžiavo stambių verslo įmonių ir finansinių institucijų veiklą, nukentėjo fiziniai asmenys. Atakos pradžioje, vos per kelias dienas, buvo pažeista per 200 tūkst. kompiuterių, esančių daugiau nei 150 šalių. Microsoft dar 2017 m. kovo 14 d. išleido pataisas šioms spragoms ištaisyti, tad aukomis tapo savo operacinių sistemų neatnaujinę vartotojai. ji sparčiai plinta ir yra unikali tuo, kad kenkėjiška išpirkos reikalaujanti programa platinama kartu su kirminu. Tai reiškia, kad per vieną kompiuterį automatiškai užkrečiamas visas tinklas.

Kitų operacinių sistemų pažeidžiamumas

„WannaCry“ ataka gali pasikartoti ir kitoje operacinėje sistemoje. „Linux“ vartotojų naudojamame laisvosios programinės įrangos programų rinkinyje „Samba“ saugumo spraga aptikta 2010 m. Ji leidžia nuotoliniu būdu perimti užkrėsto įrenginio kontrolę. Gavę nuotolinę prieigą prie „Linux“ valdymo komandų, programišiai gali trinti duomenis, atsisiųsti ir paleisti bet kokias programas iš interneto. Tačiau dažniausiai į užkrėstą kompiuterį įdiegiamas vienas populiariausių atviro kodo kriptovaliutos gavybos įrankis „cpuminer“. Kaip ir „WannaCry“ atveju, „Linux“ vartotojams būtina imtis saugumo priemonių: atnaujinti „Samba“ programinę įrangą, pasitikrinti, ar kompiuteris nėra užkrėstas kenksmingų programų.

Prevencija

Lietuvoje naudotojai gali pranešti apie kibernetinius incidentus ar pasitikrinti savo įrenginius Kompiuterinių incidentų tyrimo tarnybos CERT-LT svetainėje.
Eugenijus Algimantas Bagdanskis

Eugenijus Algimantas Bagdanskis (g. 1943 m. gegužės 26 d. Naujasodžiai, Jurbarko valsčius) – Lietuvos inžinierius radiotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1988 m. technikos mokslų daktaras.
1967–1969 m. Vilniaus politechnikumo dėstytojas, 1972–1992 m. mokslinio gamybinio susivienijimo „Venta“ vadovaujantysis inžinierius, vėliau technikos direktoriaus pavaduotojas – specialiojo konstravimo biuro vadovas. Nuo 1992 m. UAB „Girba“ generalinis direktorius.

Mokslinė veikla

Daugiau, kaip 60 išradimų autorius. Svarbiausi darbai iš greitaveikės oscilografijos, integrinių grandynų matavimo metodikos, prietaisų kūrimo ir gamybos.
Laimutė Teresė Tamašauskienė

Biografija

1974 m. baigė Kauno Prano Mažylio medicinos mokyklą, medicinos felčerė. VŠĮ Šakių ligoninės sveikatos statistikė.
Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos, 2005 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai Šakių rajono skyriaus narė.
Nuo 2007 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narė.
Vaikas Raimonda.
Gyvybė

Gyvybė – organizmo būsena tarp prasidėjimo ir mirties.
Būtų pakankamai paprasta nurodyti gyvybės gaires, jeigu užtektų apibrėžti dabar žinomus Žemėje procesus (biosferą). Išplėtus savoką ir įtraukus gyvybės kilmę, gyvybės galimybę už Žemės ribų ar dirbtinio gyvenimo idėją, tampa aišku, kad šis klausimas yra iš esmės sudėtingas ir problematiškas.
Personalizmas

Istorija

Filosofas Immanuel Kant, nors formaliai nepriskiriamas personalistams, prie personalizmo vystymosi prisidėjo savo teze, jog į asmenį negali būti žvelgiama kaip į priemonę kitų žmonių tikslams pasiekti, bet kad jis turi orumą (absoliučią vidinę vertę) ir turi būti vertinamas kaip tikslas savaime.
Martin Luther King patyrė didžiulę personalizmo įtaką studijuodamas Bostono universitete. King pritarė nuostatai, jog tik asmenys yra tikri. Tai sutvirtino jo Dievo kaip triasmenio Dievo suvokimą. Personalizmas taip pat suteikė metafizinį pagrindą jo įsitikinimui, jog visi žmonės turi orumą ir yra savaime vertingi.
Popiežius Jonas Paulius II taip pat išpažino personalizmo idėjas. Prieš tapdamas popiežiumi, jis paraše filosofinį veikalą „Asmuo ir veiksmas", kuriame gausu personalistinių minčių. Dorovės normų kilmę savo enciklikose ekonomikos ir seksualinės moralės temomis Jonas Paulius taip pat aiškino iš personalistinės perspektyvos. Jo, kaip popiežiaus, kūryba padarė didelę įtaką visai katalikų teologų kartai.
Lietuvos rusų dramos teatras

Lietuvos rusų dramos teatras (rus. Русский драматический театр Литвы) – dramos teatras, veikiantis Vilniaus centre, Jono Basanavičiaus gatvėje nr. 13.
Teatrui vadovauja aktorė ir scenos kalbos dėstytoja Olga Polevikova (nuo 2018 m. liepos mėn.), pakeitusi režisierių Joną Vaitkų. Teatro trupėje yra daugiau nei trisdešimt aktorių. Statomi spektakliai pagal šiuolaikines ir klasikines lietuvių, rusų ir užsienio autorių pjeses, kuriami spektakliai vaikams. Vaidinimai daugiausia vyksta rusų kalba (arba rusų k. su lietuviškais titrais), taip pat lietuvių kalba.

Istorija

Rusų dramos teatro trupė Vilniuje pradėjo veikti nuo 1864 m. gruodžio. Keletą sezonų (1894–1895 ir 1895–1896 m.) teatre vaidino didžioji rusų teatro aktorė Vera Komisarževskaja. Daug metų teatro pastatas buvo Jogailos gatvėje, o nuo 8 dešimtmečio vidurio kolektyvas persikėlė į istorinį buvusio Pohuliankos teatro pastatą. Tai seniausias teatro pastatas Lietuvoje, 2013 m. spalio mėn. šventęs 100 metų jubiliejų ir pirmasis pastatytas Lietuvoje šiam tikslui.
Pirmojo pasaulinio karo metais trupė iširo, o nuo 1946 metų rugsėjo 21 d. stacionarus teatras vėl pradėjo veikti.
Teatrui vadovavo Artiomas Inozemcevas, Michailas Jevdokimovas, Vladimiras Jefremovas (1988–1990), Viačeslavas Kokorinas (1990–1992), Linas Marijus Zaikauskas (1992–1999), Vladimiras Tarasovas (1999–2002), Тatjana Rinkevičienė (2002–2008), Jonas Vaitkus (2008–2018).
Aštrusis kūgenis

Paplitimas

Yra aptinkama Australijoje, Etiopijoje, Fidžyje, Filipinuose, Indijoje, Indonezijoje, Izraelyje, Japonijoje, Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kinijoje, Madagaskare, Omane, Papua Naujoje Gvinėjoje, Pietų Afrikos Respublikoje, Prancūzijos Polinezijoje, Saliamono Salose, Tailande, Vanuatu, Vietname.
Ateitis (Tilžė)

Istorija

Leistas kaip 1943–1944 m. Kaune ėjusio to paties pavadinimo dienraščio tęsinys. Leistas tris kartus per savaitę.
Leidėjas ir redaktorius Bronius Daunoras, redaktorius Bronius Tiškus.
Bitča

Istorija

Miestas įkurtas 1946 m. sujungus Mažosios Bitčos, Didžiosios Bitčos ir Hliniko ant Vaho gyvenvietes. Pirmoji miesto dalis paminėta rašytiniuose šaltiniuose yra Didžioji Bitča. Ji paminėta 1234 m. kaip Bitčos Žemė. Gyvenvietė miesto statusą gavo 1378 m.

Demografija

Pagal 2001 m. visuotinį gyventojų surašymą mieste gyvena 11150 žmonės. 98,27 % yra slovakai ir 0,58 % etniniai čekai. 90,87 % visų gyventojų išpažįsta katalikybę, 4,35 % laisvamaniai ir 1,51 % liuteronai.
Haifongas

Istorija

Haifongas įkurtas 43 m. Valdant Makų dinastijai tai buvo viena šalies sostinių. Prancūzų valdymo laikais Haifongas buvo svarbiausia Indokinijos karinė bazė. Vietnamo karo metu miestas smarkiai subombarduotas JAV ir Prancūzijos pajėgų.
Peptidazė

Peptidazė (proteinazė, proteazė) – bet kuris fermentas, dalyvaujantis baltymų skaidyme – proteolizėje. Peptidazės yra svarbūs maisto įsisavinimui organizme, virškinimo procese, tačiau patologinėmis sąlygomis gali atlikti ir destruktyvų vaidmenį – pvz., didinti auglio invazyvumą ir metastazavimo galimybes, nors tam tikrose situacijose atskiros peptidazės atlieka ir piktybinius procesus slopinantį vaidmenį.
Rytų Timoro himnas

Portugališkos eilės

Pátria, Pátria, Timor-Leste, nossa Nação.

Glória ao povo e aos heróis da nossa libertação.

Pátria, Pátria, Timor-Leste, nossa Nação.

Glória ao povo e aos heróis da nossa libertação.

Vencemos o colonialismo, gritamos:

abaixo o imperialismo.

Terra livre, povo livre,

não, não, não à exploração.

Avante unidos firmes e decididos.

Na luta contra o imperialismo

o inimigo dos povos, até à vitória final.

Pelo caminho da revolução.

Lietuviškas vertimas

Tėvyne, Tėvyne, Rytų Timore, mūsų Tauta.

Šlovė liaudžiai ir mūsų išsivadavimo herojams.

Tėvyne, Tėvyne, Rytų Timore, mūsų Tauta.

Šlovė liaudžiai ir mūsų išsivadavimo herojams.

Mes nugalime kolonializmą, mes skelbiame:

Žemyn imperializmą.

Laisva žemė, laisva liaudis,

Ne, ne, ne išnaudojimui.

Žygiuokim vieningi, tvirti ir ryžtingi.

Į kovą prieš imperializmą

Liaudies priešus iki galutinės pergalės.

Revoliucijos keliu.
Paprastasis kurklys

Išvaizda

Kūnas stambus, 35–55 mm, tamsiai rudas. Galva didelė, apsaugota chitininio šarvo. Kiaušdėties nėra. Cerkai ilgi. Pilvelis beveik 3 kartus ilgesnis už krūtinėlę, rudas. Kojos stiprios, priekinės – rausiamojo tipo. Antsparniai trumpi (apie 1,5 cm), sparnai ilgi, sulankstyti ir sudėti virš pilvelio, išsikiša už jo galo. Kurkliai gerai skraido, kartais nuskrenda iki 8 km.

Kovojimo būdai

Kurklį iš jo gyvenamosios zonos išnaikinti yra sunku – „Decis“ (vabzdžių naikinimo cheminis preaparatas) tik kuriam laikui juos atbaido, tačiau vėliau jie vėl grįžta į tas pačias vietas. Vienas paprastas būdas yra rudenį iškasti ~50 cm gylio duobę ir ją prikrauti mėšlo. Kurkliai žiemojimui ieško sąlyginai šiltesnės vietos, tad ir įsirausia į mėšlo krūvą. Orams atšalus, duobę atkasti ir visą turinį paskleisti plonu sluoksniu. Kurkliai sušąla. Taip pat galima į urvelius pribarstyti sugrūstų kiaušinių lukštų, maišytų su nerafinuotu aliejumi. Jų prisivalgę kurkliai žūsta. Kitas labai efektyvus būdas – įsigyti cheminio preparato, kuris rusiškai vadinasi „Медведка“. Veiksmingesnis yra „Медветокс“.
Kurklius galima gaudyti ir kitaip: suradus gilyn einantį urvelį į jį pilti vandenį. Kurklys greitai pabėga iš užtvindyto urvo. Taip juos galima pagauti gyvus. Kitas būdas – gaudyti pagal kurkimą. Suradus vietą, kur kurklys kurkia, su kastuvu galima jį iškasti, nes jis tūno paviršiuje.
Natūralus kurklio biologinis priešas gamtoje – žygiai, šunys, katės, gyvatės, kurmiai, varnėnai, skruzdės, driežai. Žygiai dirbtinai veisiami siekiant išnaikinti kurklių populiacijas.
KF Erzeni Shijak

Istorija

Klubo ištakos siekia 1931 m.
Afroazinė katė

Apibūdinimas

Kūno ilgis apie 50 cm, uodega apie 25 cm. Įprastai sveria apie 5–6 kg, rečiau iki 8 kg.

Paplitimas

Paplitusios beveik visoje Afrikoje, išskyrus didžiąją Sacharos dalį ir Pusiaujo Afrikos tropinius miškus.
Azijos žemyne aptinkamos: Arabijos pusiasalyje, Vidurio Azijoje, Indostano pusiasalyje, Kinijos valdomose vakarinėje Vidinės Mongolijos dalyje ir Uigūrų autonominiame regione.
Europoje savaime gyvena Sardinijos, Korsikos ir Kretos salose.
Togo istorija

Kolonijinis laikotarpis ir nepriklausomybė

Britų imperijai įsitvirtinus Akanalande (Ganoje) vakaruose, o Prancūzijos imperijai - Dahomėjoje rytuose, XIX a. pabaigoje Vokietija įsiterpė tarp jų. Negaudami sutikimo įsikurti iš vietos pakrančių karalysčių - Anecho ir Agbodrafo, 1884 m. vokiečiai sudarė protektorato sutartį su mažo Togo kaimelio vaduku Mlapa III, ir tai davė pradžią jų kolonijai, o kartu šalies pavadinimui. Taip suformuota Togolando kolonija. Vokietija iš jos eksportavo kavą, kakavą ir medvilnę.
1914 m., prasidėjus Pirmajam Pasauliniam karui, į Togą įsiveržė britų ir prancūzų pajėgos. 1916 m. teritorija padalinta į britiškąją ir prancūziškąją, o po Antrojo pasaulinio karo Togą ir toliau admistravo Jungtinė Karalystė (Britų Togolendas) ir Prancūzija (Prancūzijos Togolandas).
1956 britiškoji (vakarinė) dalis gavo nepriklausomybę (sudėtinė Ganos – tada Aukso kranto – dalis). 1955 m. Prancūzų Togolandas gavo autonomijos statusą Prancūzijos sudėtyje. Prancūzų Togolando nepriklausomybė paskelbta 1960 m. balandžio 27 d.
Pirmieji nepriklausomybės metai buvo susiję su politiniu nestabilumu. 1963 m. nušautas pirmasis prezidentas Sylvanus Olympio – nušovė pulkininkas leitenantas Étienne Eyadéma. Šaliai pradėjo vadovauti nušautojo Olimpio svainis Nicolas Grunitzky, kurį 1967 m. pakeitė pasikėsinimo organizatorius Eyadéma, jau tapęs generolu.
Gazuotas gėrimas

Gazuotas gėrimas – gėrimas, dirbtinai prisotintas anglies dioksido.
Gazuoti gėrimai dirbtinai įsotinami anglies dioksido iki 0,3–0,6%. Ištirpęs anglies dioksidas gėrimui suteikia gaivinantį veikimą, veikia kaip konservantas, nes padidina rūgštingumą, kuris slopina mikroorganizmų gyvybinę veiklą. Gazuotų gėrimų gaivinantis veikimas ir skonis geriausiai pasireiškia kai gėrimas atvėsintas iki 10–12°С. Neretai gazuoti gėrimai praturtinami vitaminais.
Gazuotiems gėrimams priskiriamas paprastas gazuotas vanduo, gazuotas vanduo su sirupu (paprastai pardavinėjami iš gazuoto vandens pardavimo automatų), gazuoti gėrimai, kurie pardavinėjami paruošti vartojimui, taip pat – sausi gazuotų gėrimų mišiniai. Į gatavus gazuotų gėrimų sudėtį įeina vaisių (kartais – ir daržovių) sultys, vaisių, daržovių ir žolelių sirupai ir ekstraktai, cukrus ir dirbtiniai saldikliai, vynai, trauktinės, aromatizatoriai, kiti maisto priedai.
Gazuojami ir kai kurie alkoholiniai gėrimai – pvz., putojantys vynai
Jonas Rimantas Kadžys

Biografija

1970 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas stomatologas. PĮ Jono Rimanto Kadžio stomatologinis kabinetas, savininkas, gydytojas – stomatologas.
Tėvynės sąjungos Širvintų rajono skyriaus narys.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Rimutė Ona, vaikai Dalia, Jūratė.
Jurgis Krikščiūnas (1894)

Biografija

Brolis Antanas Krikščiūnas. 1914 m. baigė Marijampolės gimnaziją. 1914–1918 m. studijavo Petrogrado universitete. 1923 m. baigė Halės universitetą. 1924 m. gamtos mokslų daktaras
1924–1926 m. Šiaulių apskrities agronomas ir Šiaulių mokytojų seminarijos mokytojas. Vienas pirmųjų Lietuvoje pradėjo lauko bandymus. 1926 m. ir 1939 m. žemės ūkio ministras. 1939–1944 m. kooperatinės bendrovės „Linas“ direktorius. 1926–1943 m. Dotnuvos Žemės ūkio akademijos dėstytojas, nuo 1938 m. profesorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946–1947 m. dėstė Pabaltijo universitete Hamburge ir Pineberge prie Hamburgo.
Vienas Žemės ūkio rūmų steigėjų, 1927–1939 m. jų (nuo 1938 m. Žemės ūkio ministerijos) padalinio – Žemės ūkio tyrimo įstaigos – valdytojas, vienas žemės ūkio tyrimų stočių Lietuvoje organizatorių. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos, Lietuvos vartotojų bendrovių sąjungos veikėjas, bendrovės „Lietūkis“ pirmininkas, akcinės draudimo bendrovės „Kooperacija“ valdybos pirmininkas.
1932–1936 m. Ekonominių studijų draugijos valdybos vicepirmininkas, 1936–1938 m. pirmininkas. Ilgametis Lietuvos agronomų sąjungos pirmininkas. Lietuvių sąjungos, Lietuvių tremtinių sąjungos valdybos pirmininkas. Propagavo linų auginimą, smulkius ir vidutinius ūkius, tyrė Lietuvos žemės ūkio produktų rinką, teikė siūlymų tęsti žemės reformą Lietuvoje.
Redagavo „Žemės ūkio vadovą“ (1927–1939 m. 5 t.).  Nuo 1910 m. bendradarbiavo „Aušrinėje“. Iki 1918 m. Petrograde leisto laikraščio „Naujoji Lietuva“ sekretorius, 1913 m. Vilniuje – savaitraščio „Lietuvos ūkininkas“ sekretorius. 1927–1939 m. redagavo žurnalą „Žemės ūkis“. Nuo 1933 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Parašė daug straipsnių ir knygų įvairiais žemės ūkio klausimais.
Jelizovas

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1848 m. ir vadinta Staroostrožnojė (Староострожное). 1897–1923 m. vadinta Zavoika (Завойко, Kamčiatkos gubernatoriaus Vasilijaus Zavoikos garbei). 1923 m. pervadintas į Jelizovą (pagal tarybinį revoliucionierių Georgijų Jelizovą).
Miesto statusas suteiktas 1975 m.
Julija Naudžiūnaitė

Julija Naudžiūnaitė (1933 m. birželio 27 d. Balceriškių k., Kaišiadorių r. – 1979 m. liepos 30 d. Vilniuje), choro dirigentė.

Biografija

Baigusi Žiežmarių vidurinę mokyklą, 1954–1958 choro dirigavimą studijavo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. D. Einikienė), o 1958–1962 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. J. Barauskas). Dar studijuodama pradėjo vadovauti mėgėjų chorams. Buvo Vilniaus vaikų namų ir vidurinių mokyklų moksleivių chorų vadovė, Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų jaunimo choro vadovė ir kt. 1961–1973 vadovavo Vilniaus lengvosios pramonės technikumo merginų chorui, kuris daug metų buvo vienas iš geriausiųjų mokyklinių chorų ne tik sostinėje, bet ir Lietuvoje. Kolektyvas nemažai koncertavo, pirmąsias vietas pelnydavo chorų apžiūrose ir konkursuose.
Nuo 1964 chorvedė dirbo Lietuvos valstybiniame radijo ir televizijos komitete vyresniąja muzikos redaktore. Rengė meno mėgėjų radijo žurnalą, chorinės muzikos koncertus, su garso įrašų aparatūra aplankė daugelį Lietuvos meno mėgėjų kolektyvų. Gausindama meno mėgėjų muzikos fondus ir rengdama laidas, daug prisidėjo prie chorinės kultūros ugdymo, radijo klausytojų meninio skonio formavimo. Dirigavo Vilniaus miesto dainų šventėse, buvo 1973 respublikinio moterų ir vyrų chorų sąskrydžio Šiauliuose dirigentė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Sumbava

Sumbava (indonez. Sumbawa) – Indonezijos sala, esanti viduryje Mažųjų Sundos salų grupės, į rytus nuo Lomboko, į vakarus nuo Floreso ir į šiaurės vakarus nuo Sumbos.

Geografija, demografija, turizmas

Sumbavos plotas – 15 448 km² (triskart mažesnis nei Lomboko), gyventojų skaičius 1 540 000 (2004 m.)
Sala žymi ribą, iki kurios vakarinės salos buvo įtakotos Indijos kultūros ir religijos, priešingai rytiniam regionui, kuris nebuvo tiek įtakotas. Pačioje saloje islamą paskleidė makasariečiai (iš Sulavesio).
Istoriškai Sumbavoje gyvuoja dvi pagrindinės skirtingų kalbų grupės. Vakarinėje salos dalyje vartojama bahasa sumbava kalba, panaši į Lomboko sasak; rytuose vartojama nggahi mbojo.
Sumbavos pakrantės yra populiarus banglenčių sporto regionas.

Istorija

Vakarinė Sumbava seniau priklausė Rytų Javos Majapahit imperijai, dėl gamtos išteklių buvo nuolatos puolama japonų, olandų, makasariečių. Olandai pirmą kartą užėmė Sumbavą 1605 m., tačiau nebuvo įsitvirtinę pilnai iki XX a. pradžios. Vakarinė Sumbava trumpą laiką buvo valdoma ir Balio salos Gelgel karalystės.

Ugnikalniai

Sumbava yra Ramiojo vandenyno Ugnies žiede. Saloje esančio Tamboro ugnikalnio išsiveržimas 1815 m. padarė ypatingai daug žalos, žuvo apie 71 000 žmonių, taip pat buvo sunaikinta maža Tamboro karalystė.
MŠK Žiar nad Hronom

Istorija

Klubo ištakos siekia 1919 m. Komanda buvo išformuota 2012 m.
Janas Zamoiskis

Biografija

Gimė Chelmo kašteliono Stanislavo Zamoiskio ir Anos Hubertaitės šeimoje. 1551 m. jo tėvas, o kartu ir jis tapo kalvinistu. Pirmuosius mokslus pradėjo Krasnistave, vėliau būdamas 13 metų buvo išsiųstas studijuoti į Paryžių. Vėliau studijavo Strasbūre ir Padujoje, kur atsivertė į katalikybę. Padujoje studijavo teisę, kur gavo daktaro laipsnį. 1563 m. tapo Padujos universiteto rektoriumi, tais pačiaimetais parašė brošiūrą De senatu Romano apie Senovės Romos politinį gyvenimą, kurio kai kuriuos aspektus vėliau bandė pritaikyti Abiejų Tautų Respublikos politikoje. 1565 m. grįžęs į ATR, tapo karaliaus Žygimanto Augusto sekretoriumi. Steponui Batorui tapus ATR karaliumi, tapo jo artimiausiu padėjėju. 1576 m. karalius jį paskyrė didžiuoju karūnos pakancleriu, 1578 m. didžiuoju karūnos kancleriu ir 1581 m. didžiuoju karūnos etmonu. 1580 m. išsireikalavo miesto teisių Zamostės gyvenvietei.
1586 m. mirus Steponui Batorui prasidėjo kovos dėl valdžios. Visi, kurie buvo nepatenkinti buvusio karaliaus tvirta ranka, tuojau pakėlė galvas, ypač buvo puolamas jo pirmasis padėjėjas, Lenkijos kancleris etmonas Janas Zamoiskis. Į Elekcinį seimą 1587 m. J. Zamoiskis ir jo priešininkai suvažiavo su dideliais kariuomenės būriais. Elekcijos laukas atrodė, kaip dviejų priešų karo stovykla. Pirmasis kandidatas į sostą buvo imperatoriaus Rudolfo II brolis Maksimilianas, kurį rėmė ir Lietuvos didikai. Antrasis kandidatas buvo Maskvos caras Fiodoras I. Trečiasis kandidatas buvo švedų karalaitis Zigmantas Vaza, dėl kurio išrinkimo labiausiai rūpinosi S. Batoro našlė Ona Jogailaitė, mat, jis buvo jos sesers Kotrynos Jogailaitės sūnus. Visą mėnesį Seimas negalėjo susitarti dėl kandidatų. Pagaliau abi lenkų partijos išsirinko sau po atskirą karalių: J. Zamoiskio partija paskelbė išrinktu Zigmantą Vazą, o jos priešai – Maksimilianą. J. Zamoiskis, kaip etmonas, vadovaudamas Lenkijos kariuomenei, atvykstančio Maksimiliano neįleido į Krokuvą. 1587 m. gruodžio 27 d. buvo karūnuotas Zigmantas Vaza. Maksimilianas dar bandė kariauti, bet Silezijoje, ties Byčina, 1588 m. sausio 24 d. pralaimėjo mūšį, pateko J. Zamoiskiui į nelaisvę ir buvo priverstas atsisakyti sosto.
Jo metinės pajamos siekė apie 200 000 zlotų, priklausė 12 miestų ir 612 kaimų. 1589 m. siekdamas išlaikyti visą šį turtą ir palikti jį neišsiskaldžiusį savo vaikams, įkūrė Zamoiskių ordinaciją, kuri išlaikė didžiają dalį šeimos turtų iki pat 1944 m. J. Zamoiskis 1595 m. įkūrė karinę akademiją, vadinamą Zamoiskio akademija. 1600–1601 m. jis dalyvavo ATR-Švedijos kare, kur dalinai išstūmė švedus iš Infliantų. 1601 m. gruodžio 19 d. užėmė Valmierą, 1602 m. gegužės 16 d. Viljandį ir 1602 m. rugsėjo 30 d. Paidę. 1602 m. pabaigoje dėl prastos sveikatos atsistatydino iš etmono pareigų.

Šeima

Per savo gyvenimą buvo keturis kartus vedęs. Pirmoji žmona Ana Osolinska, antroji Kristina Radvilaitė, trečioji Grizelda Batoraitė ir ketvirtoji Barbara Tarnovska, su kuria susilaukė vienintelio sūnaus Tomo Zamoiskio. Mirė 1605 m. birželio 3 d. nuo insulto.
San Migelis (Buenos Airės)

Istorija

XIX a. apylinkėse kūrėsi prancūzų, italų, vokiečių, ispanų imigrantai. 1864 m. įkurta San Chose de Pilaro gyvenvietė, tačiau kai atsiskyrė nuo Pilaro partido, pervadinta San Migeliu.

Sportas

Miestui atstovauja futbolo klubas „Club Atlético San Miguel“ (tačiau jo stadionas yra Los Polvorinese).
Kamena Gura

Istorija

Kamena Gura rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1249 m., o miesto teises gavo 1292 m. Pradžioje buvo pavaldi Silezijos Piastams, bet 1392 m. atiteko Čekijai. XVI-XVIII a. buvo didelis amatų ir prekybos centras, suklestėjo tekstilės pramonė.
Kama Ginkas

Biografija

Plungės kunigas Petras Lydnugaris jį išgelbėjo iš Holokausto.
Žmona – teatro režisierė Henrieta Janovskaja. 1959–1962 m. studijavo Lietuvos konservatorijoje. 1967 m. baigė Leningrado teatro, kino ir muzikos institutą. 1970–1981 m. režisavo spektaklių Rygos, Krasnojarsko, Leningrado teatruose, nuo 1981 m. kuria Maskvos ir užsienio teatruose. Nuo 1985 m. dėsto Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje, Didžiosios Britanijos, JAV, Norvegijos, Suomijos teatro mokyklose, Aukštosios teatro mokyklos Helsinkyje profesorius.
Režisūrai būdingas dramatizmas, psichologija, hiperrealistinės detalės, dažnai naudojamos grotesko priemonės; nuo buitinio tikroviškumo pereinama prie absurdo ir siurrealistinių efektų.
FK Megasport Almaty

Istorija

2008 m. žaidė šalies pirmenybėse, sėkmingai jas baigė, ir nors neturėjo finansinių sunkumų kaip nemažai kitų šalies klubų, 2009 m. pradžioje susijungė su FK Almaty į naują – Lokomotiv Astana klubą.
Hirkano nacionalinis parkas

Klimatas

Klimatas drėgnas, žemumoje subtropinis, aukštumoje jūrinis, kalnuose drėgnas žemyninis. Metinis krotulių kiekis žemumoje nuo 1400 iki 1600 mm, kalnuose – 1800 mm.
Dienos lapas

Dienos lapas (Deinos laps) – laikraštis Mažosios Lietuvos gyventojams, leistas 1909–1910 m. Klaipėdoje.

Istorija

Leido Martynas Jankus. Pirmasis bandomasis numeris pasirodė 1909 m. rugpjūčio 7 d. Ėjo 6 kartus per savaitę. Nuo Nr. 10 tapo savaitraščiu. Nagrinėjo prekybos, ūkininkavimo klausintus, skelbė žinias „Iš svetur“ ir „Iš Lietuvos“. Spausdino M. Jankaus spaustuvė Klaipėdoje.