google/wiki40b huggingface dataset:
Bernard Katz

Biografija

Gimė Vokietijos žydų šeimoje. Baigė Leipcigo karaliaus Alberto gimnaziją. 1934 m. baigęs mediciną Leipcigo universitete, dėl Hitleriui atėjus į valdžią prasidėjusių žydų persekiojimų emigravo į Angliją. 1935–1939 m. dirbo Londono universiteto koledže, 1938 m. medicinos daktaras. 1939–1942 m. dirbo Sidnėjaus ligoninėje Australijoje.
Per Antrąjį pasaulinį karą 1942–1946 m. tarnavo Australijos karinėse oro pajėgose. Grįžęs į Londoną dirbo ir dėstė Londono universiteto koledže. Nuo 1952 m. profesorius. 1952–1978 m. vadovavo šio koledžo Biofizikos katedrai.
Įvairių mokslinių draugijų narys ir garbės daktaras. 1969 m. seras.

Veikla

Mokslinio darbo kryptis – nervų ir raumenų fiziologija, impulso sklidimas iš nervo į raumenį ir proceso cheminiai mechanizmai. Nustatė kalcio jonų įtaką nervinio impulso perdavimui, jį perduodančių medžiagų atsipalaidavimui sinapsėse ir jo periodiškumui.

Įvertinimas

1970 m. jo veikla kartu su Juliumi Akselrodu ir Ulfu fon Euleriu įvertinta Nobelio fiziologijos ir medicinos premija.
Čelutajus

Lietuviai

1948 m. birželio mėn. į Čelutajaus geležinkelio stotį atvežtas ešelonas tremtinių lietuvių ir lenkų iš TSRS okupuotos Lietuvos. Beveik pusė jų išskirstyta po gretimas miško kirtavietes palei geležinkelio atšakas, einančias Briankos ir Čelutajaus upelių krantais. Tremtiniai gyveno japonų karo belaisvių buvusio lagerio barakuose. 1956 m. Lietuvos lenkai išvyko į Lenkiją, 1957–1958 m. lietuviai grįžo į Lietuvą. Daugelio lietuvių palaikai iš Čelutajaus kapinių 1989–1991 m. parvežti į Lietuvą. 1990 m. Čelutajaus kapinėse buvusio tremtinio J. Lukšės rūpesčiu pastatytas paminklas. 1992 m. į Čelutajų buvo nuvykusi bendrijos „Lemtis“ ekspedicija.
Vladimiras Beriozovas

Biografija

Lankė Kauno V. Kudirkos pradžios mokyklą, vėliau mokėsi vidurinėse mokyklose ten, kur gyveno tėvai. 1950–1953 m. tarnavo sovietinėje armijoje. Nuo 1952 m. SSKP narys. 1953–1967 m. LKP Molėtų rajono komiteto sekretorius, Širvintų ir Ignalinos rajonų Vykdomųjų komitetų pirmininko pavaduotojas. 1962–1967 m. neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus pedagoginiame institute. 1967–1988 m. LKP CK instruktorius, skyriaus vedėjas, 1969–1971 m. sekretorius. 1971–1981 m. Politinio švietimo namų vedėjas. 1984–1985 m. partinės komisijos prie LKP CK pirmininkas. 1985–1988 m. LKP CK organizacinio partinio darbo skyriaus vedėjas.
Prasidėjus Atgimimui Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio palaikomas ir remiamas 1988 m. išrinktas LKP antruoju sekretoriumi, kuriuo galėjo tapti tik rusas. Pirmasis po 1956 m. tose pareigose ne iš Maskvos atsiųstas, ėjo šias pareigas iki 1991 m., kol buvo įteisinta Lietuvos demokratinė darbo partija (LDDP).
1989 m. išrinktas SSRS Liaudies deputatų suvažiavimo liaudies deputatu. Tarp Lietuvoje rinktų deputatų jis surinko daugiausia rinkėjų balsų.
1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos deputatas, Kairiųjų frakcijos pirmininko pavaduotojas, Lietuvos nepriklausomos valstybės atkūrimo akto signataras.  1992–1997 m. prezidento Algirdo Brazausko patarėjas. Signatarų klubo narys. Buvo pripažintas bendradarbiavęs su sovietų valstybės saugumu.  Pasižymėjo prieštaringa veikla.  2000 m. prezidentas Valdas Adamkus apdovanojo Lietuvos nepriklausomybės medaliu. 
Nuo 1989 m. LDDP narys, 1990 m. gruodžio 9 d. išrinktas LDDP tarybos pirmininko pavaduotoju. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Leningrado sritis

Geografija

Sritis išsidėsčiusi Rytų Europos lygumoje, tarp Baltijos jūros Suomijos įlankos, Ladogos ir Onegos ežerų. Reljefas suformuotas ledyno – gausu kalvagūbrių, klonių, aukštumų, ledyninių ežerų. Aukštis iki 291 m (Vepsų aukštumoje). Klimatas vidutinių platumų, pereinantis iš jūrinio į žemyninį. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -7 °C, liepos 15 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis siekia 850 mm. Pagrindinės upės: Neva, Volchovas, Svirė, Luga, Vuoksa, Sjasė. Vyrauja mišrieji miškai.
Dalia Grigaravičienė

Biografija

1973 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, gydytoja.
Kudirkos Naumiesčio slaugos ligoninės gydytoja, Kudirkos Naumiesčio PSPC, V. Lekienės įmonės gydytoja.
Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos, 2003 m. Tėvynės sąjungos Šakių rajono skyriaus narė.
1997–2000 m. ir nuo 2007 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Julius, vaikai Giedrė, Julius.
Grįžtamasis ryšys

Grįžtamasis ryšys (angl. Feedback) – signalų sistemoms būdingas atgalinis ryšys, sąlygojamas tiesioginio poveikio ar ryšio.

Pasireiškimas struktūrose

Kelių elementų sąveika pasižymi tiek tiesioginiu, tiek grįžtamuoju ryšiu. Šių dviejų ryšių dėka įmanomas sistemos egzistavimas, funkcionavimas ir vidinė organizacija.

Savybės

Pagrindinis bruožas – gebėjimas koreguoti tiesioginio ryšio poveikį, drauge padedant siekti sistemos tikslų, gauti norimų rezultatų.
Bet kuris valdymas yra autoreguliacinis (savireguliacija kaip savaiminis procesas). Save reguliuojančios sistemos geba savarankiškai išlaikyti esamą organizacijos ir tarpusavio integracijos lygį, netgi jį didinti.

Literatūra

Petrušenko. Princip obratnoi sviazi. Maskva, 1967.
New Wave of British Heavy Metal

Naujoji britiškojo sunkiojo metalo muzikos banga (angl. NWOBHM - New Wave Of British Heavy Metal) - heavy metal muzikos žanro banga, judėjimas, atsiradęs 1970 m. Jo populiarumas tęsėsi maždaug 10 metų.
NWOBHM grojo Diamond Head, Sweet Savage , Motorhead, Def Leppard, Iron Maiden ir daug kitų grupių. Šis stilius padarė įtaką grupės Metallica kūrybai.
Milda Brehmanė-Štengelė

Biografija

Mokėsi privačiai ir Rygos muzikos mokykloje. 1923–1924 m. tobulinosi Paryžiuje, Berlyne, Italijoje. 1913 m. debiutavo Rygoje. 1919–1953 m. Latvijos operos ir baleto teatro solistė. 1944–1962 m. dėstė Latvijos konservatorijoje.
Pavandenės pagrindinė mokykla

Istorija

1918 m. sukurta Telšių apskrities Varnių valsčiaus Pavandenės pradžios mokykla, 1935–1936 m. mokykla peraugo į 6 skyrių mokyklą. 1944 m. mokykla pertvarkyta į Telšių apskrities Varnių valsčiaus Pavandenės pradinę mokyklą. 1948 m. Pavandenei atsidūrus Janapolės valsčiuje, mokykla tapo Telšių apskrities Janapolės valsčiaus Pavandenės pradine mokykla, 1949 m., įvedus septynmetį privalomą mokslą, Telšių rajono Janapolės valsčiaus Pavandenės septynmete mokykla. 1950 m. panaikinus valsčius, mokykla tapo Klaipėdos srities Varnių rajono Pavandenės septynmetė mokykla, o 1953 m. panaikinus sritis, Varnių rajono Pavandenės septynmete mokykla, kuri 1954 m. pertvarkyta į Varnių r. Pavandenės vidurinę mokyklą. 1961 m. panaikinus Varnių rajoną, Pavandenė atsidūrė Telšių rajone, todėl mokykla pervadinta į Telšių rajono Pavandenės vidurinę mokyklą. 2001 m. vidurinė mokykla tapo Pavandenės pagrindine mokykla.
2015 m. mokykla buvo uždaryta.

Mokiniai

Aleksandras Vasiliauskas – pirmoji abiturientų laida (1958 m.)
Komalapa

Istorija

Miestas smarkiai nukentėjo nuo 1976 m. žemės drebėjimo.
Juodoji kiauliauogė

Ekologija

Auga daržuose, bergždynuose, laukų pasėliuose, šiukšlynuose, dykvietėse, panamėse, pakelėse, upių pakrantėse. Gerai auga sunkesnėse molio ir priemolio dirvose, mėgsta šiltas, atviras vietas, kur gausiau azoto. Augalas prisitaikęs išgyventi skirtingose augimo sąlygose, tačiau neištveria ilgų sausrų. Kai kuriose šalyse paskelbtas piktžole.
Žiedus apdulkina žiedmusės, bitės ir kamanės. Sėklas platina gyvūnai.

Biologija

Tai vienmetis, iki 70 cm aukščio žolinis augalas, skleidžiantis nemalonų kvapą. Stiebas status, briaunotas, šakotas. Lapai 2,5-7 cm ilgio, 2-4,5 cm pločio, kiaušiniški arba beveik trikampiški, ilgais kotais, dažniausiai pliki, kraštai įlankstyti, atokiai dantyti. Visos augalo dalys apaugusios plaukeliais.
Balti taisyklingi žiedai panašūs į valgomosios bulvės, tik mažesni, nedideliuose žiedynuose. Žiedynkočiai 14-28 mm ilgio, rečiau 8 mm. Žiedkočiai nulinkę žemyn, su sustorėjusiom viršūnėm. Taurelė 1,2-2,5 mm ilgio, varpo formos, sudaryta iš penkių kiaušiniškų taurėlapių. Per vaisių brendimą taurelė truputį padidėja. Vainiklapiai penki, tarpusavyje suaugę, sudaro žvaigždės formos vainikėlį. Kuokeliai 1,5-2,5 mm ilgio, jų dulkinės geltonos, suaugusios į vamzdelį, kuris gaubia liemenėlį.
Žydi liepos – spalio mėnesiais. Vaisius – žalia, vėliau pajuostanti, rutuliška, 6-10 mm skersmens, žirnio dydžio uoga. Pasitaiko geltonų, raudonų ar net balkšvų uogų. Kiekviena uoga turi 40-60 sėklų. Sėklos plokščios, 1,7-2,4 mm ilgio, blyškiai geltonos.

Naudojimas

Augalas nuodingas. Kaip ir visos kiauliauogių genties rūšys turi alkaloido solanino, taip pat ir gliukozidų, saponinų. Neprinokusiose uogose solanino yra daugiausia, todėl jomis kartais apsinuodija vaikai. Visai prinokusios uogos maistui tinkamos. Iš uogų verdamos uogienės, jų dedama į pyragus. Kai kuriose šalyse augalas auginamas kaip lapinė daržovė, vartojami termiškai apdoroti lapai. Vaistams naudojama žolė. Turi diuretiko, narkotiko, uždegimą, karščiavimą malšinančių savybių.
Šilukai

Teritorija

Šilukai koncentruojasi siauroje ir ilgoje teritorijoje – Baltojo Nilo atkarpoje, kuri eina per Aukštutinio Nilo vilają. Dauguma šilukų gyvena vakarinėje Nilo pakrantėje, ir tik labai nedidelė dalis – rytinėje. Šiaurėje jų teritorijos ribojasi su Nubija (Butana), o vakaruose – su Kordofanu. Į rytus nuo jų gyvena bertai, pietvakariuose – dinkai. Pietinė šilukų gyvenamoji riba sutampa su Nilo santaka su Sobatu, už kurios į pietus gyvena nuerai.
Šilukai gyvena palyginti derlingoje vietovėje, kurią nuolat drėkina Nilo upė. Tai yra šiauriausiai gyvenanti nilotų kalba kalbanti etninė grupė.
Darius Lelėnas

Biografija

Gimė 1982 m. spalio 15 d. Elektrėnuose. 2002 m. ir 2004 m. Pasaulio II diviziono čempionato aukso medalio laimėtojas.
Raimondas Kurlianskis

Biografija

Studijavo Vilniaus universitete, baigė VU Ekonomikos fakultetą, įgijo darbo ekonomikos specializaciją. Vilniaus universiteto Tarptautinio verslo mokykloje baigė tarptautinio verslo administravimą.
1990-1991 m. VU Ekonomikos fakulteto Valdymo ir tarptautinių ekonominių santykių katedros dėstytojas-stažuotojas; 1992 m. TŪB „Lietuvos investicija" ekonomistas-ekspertas; 1992–1996 m. IAB „Investicijos fondas" investicijų valdytojas; 1997–1998 m. UAB „Ifanta", direktoriaus pavaduotojas; Nuo 1998 m. „MG Baltic Investment" (buv. „Ifanta") generalinis direktorius; 2004-2005 m. Lietuvos telegramų agentūros „ELTA“ generalinis direktorius.
Žmona Rima. Dukterys Ieva ir Agnė.
Pomėgiai: istorija, knygos (temos: kariniai konfliktai, valstybių lyderiai), žvalgyba.
Kazys Račkauskas

Biografija

Mokėsi Našlėnų pradžios mokykloje, 1953 m. baigė Paparčių septynmetę mokyklą. 1953–1954 m. Paparčių (Vievio rajonas) bibliotekos vedėjas. 1953-1959 m. mokėsi Kauno ir Klaipėdos pedagoginių mokyklų neakivaizdiniame skyriuje. 1954–1955 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1956 m. Čižiūnų (Vievio raj.) bibliotekos vedėjas. 1956–1960 m. Aukštadvario vidurinės mokyklos mokytojas. 1960-1966 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete. 1961–1965 m. Kauno istorijos muziejaus vyr. mokslinis bendradarbis. 1965–1971 m. LKP Kauno miesto Lenino rajono komiteto darbuotojas. 1966–1971 m. Paminklų apsaugos ir kraštotyros draugijos Kauno skyriaus pirmininkas. 
1971–1990 m. Paminklų apsaugos ir kraštotyros draugijos Centro tarybos pirmininko pavaduotojas, pirmininkas. 1973–1976 m. LSSR MA Istorijos instituto aspirantas; apgynė disertaciją „Kraštotyros sąjūdis Tarybų Lietuvoje (1961–1980)“, 1987 m. humanitarinių mokslų daktaras.  1989–2009 m. laikraščio „Gimtinė“ vyr. redaktorius. 1989–2003 m. Tėvynės pažinimo draugijos koordinatorius, projektų vadovas, Valdybos narys, 2004–2012 m. Valdybos pirmininkas, nuo 2013 m. šios draugijos garbės pirmininkas. 1990 m. įsteigė neperiodinių leidinių leidyklą „Gimtinė“ ir jai vadovauja. Nuo 1993 m. jo paties įsteigto Tėviškės pažinimo paramos fondo direktorius. Nuo 1989 m. telkė paveldo puoselėtojus ir ėmėsi gaivinti T. Daugirdo, V. Nagevičiaus ir kitų šviesuolių dar 1919 m. pradėtos kurti unikalios organizacijos  - Tėvynės pažinimo draugijos veiklą. Tuo tikslu įsteigė ir leido "Gimtinės" mėnraštį, steigė šios draugijos miestų ir rajonų atstovybes, rengė ir įgyvendino pažintinius tautotyros projektus, nuo 2010 m. parengė ilgalaikio mokslinės krypties "Tautotyros metraščio" tęstinės leidybos projektą, sudarė ir išleido pirmuosius jo tomus, įsteigė T. Daugirdo ir dr. N. Kairiūkštytės premijas bei kitaip skatino ir ugdė tautotyros savanorius.  
Rašė kraštotyros, tautotyros, rezistencijos, švietimo ir kultūros raidos, jaunimo ugdymo, paminklosaugos, visuomeninės muziejininkystės temomis.  Paskelbė daugiau kaip 2000 straipsnių, apsakymų, eilėraščių. Išleido 40 autorinių knygų ir brošiūrų, sudarė, redagavo savo ir kitų tautotyros savanorių 100 knygų ir brošiūrų, per 120 projektų ir masinių renginių programų lankstinukų bei kalendorių.  
Nuo 1963 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, 2007 m. suteiktas meno kūrėjo statusas, taip pat yra Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos narys. 2015 m. suteiktas Lietuvos žurnalistų draugijos garbės nario vardas.
Gvajakilio įlanka

Gvajakilio įlanka (isp. Golfo de Guayaquil) – Ramiojo vandenyno įlanka, giliai įsiterpusi į Ekvadoro teritoriją. Ilgis pietvakarių-šiaurės rytų kryptimi 115 km, plotis ties išėjimu į vandenyną 115 km, didžiausias gylis – apie 200 m. Svarbiausia įtekanti upė – Guajasas. Jūriniai potvyniai vyksta kas pusę paros, jų aukštis iki 4,4 m. Šiaurinėje įlankos dalyje yra Punos sala (plotas 919 km²), o ties pietrytine pakrante – Chambeli salos.
Svarbiausi uostai – Gvajakilis, Puerto Bolivaras (Ekvadoras), Tumbesas (Peru).
Frances Hodgson Burnett

Biografija

Frensė Hodžson Bernet gimė Mančesteryje. Buvo vidurinė atžala penkių vaikų šeimoje. Kartu su seserimis lankė seminariją, tačiau aukštojo išsilavinimo neįgijo. Nepaisant to, būsimoji rašytoja skaitė Šekspyro, Valterio Skoto, Čarlzo Dikenso ir kitų rašytojų kūrinius. Jau vaikystėje susidūrė su didžiuliais socialiniais kontrastais, stebėjo nepriteklius kenčiančių žmonių likimus – visa tai padarė įtaką ir rašytojos kūrybai.
1865 m. būsimosios rašytojos šeima dėl finansinių nepriteklių išplaukė į Ameriką. 1868 m., būdama aštuoniolikos, Frensė išsiuntė savo kūrybą moterų žurnalui ir gavo pirmąjį honorarą. Vėliau kūrybą siuntė ir į prestižinius leidinius.
1870 m. mirė rašytojos motina. 1873 m. Frensė Hodžson ištekėjo už Svono Berneto. Santuoka truko iki 1898 m. Svonas Bernetas buvo gydytojas, padėjo žmonai tvarkyti leidybinius reikalus, tačiau jųdviejų ryšys dėl skirtingo požiūrio į gyvenimą nebuvo tvirtas.
1874 m. Bernet pagimdė sūnų Laionelį, o 1876 m. – Vivianą, su kuriuo rašytoja visą gyvenimą išlaikė tvirtą ryšį. Sūnus Vivianas paskatino Bernet parašyti žymiąją knygą „Mažasis lordas Fontlerojus“, kuri rašytojai atnešė pasaulinę šlovę.
Uždirbdama iš kūrybos, Bernet pradėjo dažnai keliauti į Europą, kur pabuvojo daugiau nei 30 kartų. Vėliau ištekėjo antrąjį kartą, tačiau ir antroji santuoka nebuvo laiminga. 1905 m. Frensė Hodžson Bernet priėmė Amerikos pilietybę. Mirė 1924 m., nesulaukusi savo 75–ojo gimtadienio.

Kūryba

Parašė kelias dešimtis kūrinių suaugusiems, tačiau labiausiai išgarsėjo kūryba vaikams. Žymiausiuose kūriniuose vaikams Bernet pasakoja apie mažųjų galimybes keisti aplinkinį pasaulį bei nelaimingų žmonių likimus, asmenybę perkeičiančią gamtos galią, vidinį kilnumą ir stiprybę.
Lietuviškai išleisti žymiausi Bernet kūriniai: „Mažasis lordas Fontlerojus“ (1886 m.), „Mažoji princesė“ (1905 m.) bei „Paslaptingas sodas“ (1911 m.).
7400 (mikroschema)

7400 buvo pirmoji plačiai gaminta nedidelio integracijos laipsnio mikroschema, turinti keturis Loginius elementus IR-NE. Mikroschema buvo maitinama penkių voltų įtampa. Buvusioje Tarybų Sąjungoje buvo gaminamas beveik niekuo nesiskiriantis plačiai mėgėjų naudotas jos analogas K155ЛA3, kuriame netgi kontaktai buvo išdėstyti lygiai taip pat.
Loginio vieneto sutartas lygis buvo 2,4 volto, nors pati mikroschema generuodavo beveik maitinimo šaltinio įtampą. Loginio nulio lygis buvo 0,4 volto. Nebuvo neįprasta šį skaitmeninį prietaisą aptikti Šmito trigeriuose, multivibratoriuose, netgi kai kuriuose įtampos stabilizatoriuose. Analoginėse grandinėse elemento įėjimai buvo sujungiami kartu ir jis buvo naudojamas kaip invertuojantis įtampos stiprintuvas (įėjimo įtampai balansuojant ties loginio nulio ir loginio vieneto riba).
Gaminamų mikroschemų vidinė sandara laikui bėgant keitėsi, didinant veikimo greitį bei mažinant vartojamą srovę. Šie modeliai ir toliau buvo žymimi skaičiumi 7400, tačiau pridedant skirtingą raidę (nuo pirmųjų L iki labai greitų ir mažai srovės reikalaujančių VHC). 2005 m. šias mikroschemas galima įsigyti mokant tik 0,25 dolerio už vienetą.
Kostšynas prie Odros

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis XII a., pastačius pilį ir įsteigus muitinę. Kostšynas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1232 m. (priklausė tamplieriams, nuo 1234 m. – Silezijos Piastams). 1261 m. miestą užėmė vokiečiai ir ėmė vadinti Kiustrinu (vok. Küstrin). Miesto teisės suteiktos 1300 metais. XV a. miestą valdė kryžiuočiai, 1444 m. pastatė pilį . 1536–1571 m. buvo markgrafo rezidencija. Vėliau miestas priklausė Prūsijai, klestėjo pramonė (veikė tekstilės, krakmolo fabrikai). Per Antrąjį pasaulinį karą miestas praktiškai visiškai sugriautas. Po 1945 m. grąžintas Lenkijai, o kitapus Odros likęs pakraštys – Vokietijai.
Viktoras Pelevinas

Viktoras Pelevinas (rus. Пелевин, Виктор Олегович, 1962 m. lapkričio 22 d. Maskvoje) – rusų grožinės literatūros rašytojas. Jo knygoms dažnai būdingi mokslinės fantastikos žanro formalūs bruožai, kurie panaudojami kuriant daugiasluoksnius postmodernistinius tekstus, sujungiant populiariosios kultūros ir paslaptingos filosofijos elementus. Kai kurie kritikai jo tekstus priskiria Naujojo nuoširdumo ar Naujojo realizmo literatūriniams judėjimams.

Biografija

Po mokyklos V. Pelevinas baigė Maskvos energetikos institutą, vėliau lankė kūrybinio rašymo seminarus Literatūros institute. Eidamas „Mokslo ir religijos“ žurnalo redaktoriaus pareigas buvo atsakingas už Rytų misticizmo straipsnių ciklą.
Rašytojo pirma istorija publikuota 1989 m., vėliau trejus metus jis spausdinosi įvairiuose žurnaluose ir rinkiniuose. 1992 m. jo knyga „Mėlynasis žibintas“ buvo apdovanota Rusijos Mažosios knygos apdovanojimu. Tais pačiais metais pasirodė jo pirmoji apysaka „Omonas Ra“.
Rašytojas retai duoda interviu, o kai duoda, kalba apie proto prigimtį, o ne apie savo paties rašymą. Nuo 2006 m. jis leido visus savo tekstus publikuoti internete nekomerciniam naudojimui. Kai kurie romanai taip pat prieinami garso formatu rusų kalba.

Literatūrinis stilius

Pelevino prozoje dažniausiai nėra dialogo tarp autoriaus ir skaitytojo. Tai atitinka jo filosofiją, kad didžiąja dalimi tekstui suteikia prasmę skaitytojas. Ant jo romano „Babilonas“ viršelio parašyta tokia frazė: „Bet kokia mintis, kilusi skaitant šią knygą, yra autorinių teisių subjektas. Nesankcionuotas mąstymas draudžiamas.“
Pepis II

Ankstyvieji metai

Jo motina Ankhesenpepi II (jos vardas skirtingai tariamas) vadovavo kaip regentas (labiausiai tikėtina) jo viešpatavimo pradžioje. Statybinė statulėlė Bruklino muziejuje vaizduoja jauną Pepį II su karališkomis regalijomis, sėdintį ant motinos kelių. Nepaisant jo ilgo viešpatavimo, ši statulėlė yra vienas iš tiktai trijų žinomų 5-ojo VI dinastijos valdovo atvaizdų (t. y. skulptūrinis). Karalienei motinai galbūt padėjo valdyti savo ruožtu jos brolis Džau, kuris buvo viziris ankstesnio faraono dvare.
KK229

Istorija

Ilgą laiką kelias KK229 buvo  E67  kelio dalis. Todėl keliu per patį Kėdainių centrą eidavo gausios sunkiasvorių automobilių kolonos. 2003 m. nutiesus Via Baltica aplinkkelį eismo apimtys keliu sumažėjo, šiam kelio ruožui suteiktas krašto kelio statusas. Už Kėdainių, sankryžoje su  144  Jonava–Kėdainiai–Šeduva  keliu įrengtas žiedas.
Bingamo kanjono kasykla

Bingamo kanjono kasykla (angl. Bingham Canyon Mine) – atviroji vario kasykla Jungtinių Amerikos Valstijų vakaruose, Jutoje, į pietvakarius nuo Solt Leik Sičio, Oukero kalnuose. Veikia nuo 1904 m., 1966 m. paskelbta JAV nacionaliniu istoriniu paminklu.
Bingamo kanjono kasykla yra didžiausias žmogaus sukurtas kasinys Žemėje, matomas iš kosmoso. Ji yra 0,97 km gylio, 4 km pločio ir apima 770 ha teritoriją. Tai viena produktyviausių kasyklų pasaulyje – iki 2004 m. iš jos buvo iškasta virš 17 mln. tonų vario, 715 t aukso, 5900 t sidabro, 386 tūkst. t molibdeno. Kasykloje yra ~0,835 mlrd. tonų rūdų atsargų, kuriose yra 0,48 % vario ir 0,041 % molibdeno. Taip pat randama platinos, nikelio, paladžio, seleno.
Bingamo kanjono kasykla priklauso kompanijai „Rio Tinto“. 2013 m. kasykloje įvyko dvi galingos nuošliaužos.
Savihipnozė

Savihipnozė, autohipnozė (gr. autos - pats + hypnos - miegas) – tokia hipnozės forma, kai hipnotizuojantysis (hipnotizuotojas) tuo pat metu yra ir hipnotizuojamasis (hipnotizantas).
Save hipnotizuoti yra daug sunkiau negu kitus, kadangi tuo pat metu turi būti tinkamai atliekami abu vaidmenys. Hipnozės procesas ir sugestijų pasirinkimas šiuo atveju veiksmingesnis, kadangi niekas geriau nežino už patį žmogų, kas šiuo metu jaučiama, kokie vaizdiniai kokius pojūčius sukelia ir kaip jie veikia žmogaus sąmonę ir pasąmonę.

Forma

Nesvarbu, ar kalbama tyliai, pašnibždomis, mintyse, galvojama garsiai ar tyliai, tai turi tam tikrą poveikį. Jis gali būti ištirtas, bet nebūtinai sąmoningai kontroliuojamas.
Sugestijos yra individualaus mąstymo produktai, todėl turi atitinkamą emocinį atspalvį, kuris sąlygojamas išorinių potyrių, suvokimo pojūčių. Kadangi sąmonė yra intencionali, ji visada yra nukreipta į tam tikrus dalykus, mintis. Autohipnozės metu svarbu yra tai, kad tam tikri vaizdiniai ir afirmacijos pasiektų pasąmonę ir – idealiu atveju – joje įsitvirtintų.
Jei klausomasi garso įrašų, kuriuose girdimas savas balsas, tai laikoma jau hipnoze, o ne savihipnoze. Pastarosios atveju sugestijos turi būti generuojamos čia ir dabar, nes taip jos gali veiksmingiau įsivyrauti sąmonėje.

Sąlygos

Kaip ir hipnozės atveju pasirinkta vieta turi būti rami, be išorinių trikdymų. Pernelyg didelio nuovargio atveju gali būti užmiegama vos prasidėjus pirmosioms saviįtaigos formulėms. Iš transo būsenos pereinama į miego būseną. Tai nėra pavojinga.
Sugestijų turinys ir poveikis savihipnozės metu neturi būti vertinamas. Kiekvienas vertinimas sąlygoja minčių tėkmę ir vidinį kalbėjimą, aktyvuojama sąmonė. Hipnozės metu svarbu išlikti sąmonės būsenoje, bet tiesiogiai kartu veikti ir pasąmonę. Abejonės tampa antisugestijomis, afirmacijos tampa neveiksmingomis.

Pradžia

Pradėjus praktikuoti savihipnozės techniką, pradžioje nereikia kelti didelių reikalavimų ir lūkesčių. Su vis didėjančia patirtimi ir įgūdžiais pavyksta vis lengviau pasiekti hipnotinio transo būseną. Meditavimo ar autogeninės treniruotės patirtis šiuo atveju labai praverčia. Mentalinis psichikos treniravimas nėra lengvesnis už žmogaus fizinio lavinimosi procesą. Todėl pažanga pastebima palaipsniui, o ne iš karto, po pirmos treniruotės.
Liuftvafė

Liuftvafė (vok. Luftwaffe) – nacistinės Vokietijos vermachto karinės oro pajėgos, veikusios nuo 1935 m. iki 1945 m. Liuftvafė pradėta organizuoti tais pačiais metais, kai Adolfas Hitleris atėjo į valdžią. Pagal Versalio sutartį Vokietija negalėjo turėti karinių oro pajėgų, todėl iki 1939 metų invazijos į Lenkiją pradžios, Liuftvafė plėtota slaptai. Nuo 1936 m. iki 1939 m. Liuftvafė dalyvavo Ispanijos pilietiniame kare bei palaikė Francisco Franco sukilėlių pusę. Liuftvafė įtakojo didelę dalį Antrojo pasaulinio karo eigos tokiuose šio karo veiksmuose kaip Britanijos mūšis, Mūšis dėl Prancūzijos, Operacija „Barbarosa“ ir kt. Liuftvafė pradėjo irti jau 1945 m., kai Hermanas Geringas bandė perimti valdžią iš Hitlerio, bet tam nepavykus, oro pajėgų įkūrėjas Hermanas Geringas buvo palaikytas išdaviku, todėl neteko reichsmaršalo ir Luftvafės vado pareigų. Fiurerio įsakymu tais pačiais metais oro pajėgų vadu buvo paskirtas Robertas Riteris fon Greimas. Pasibaigus karui, 1945 m., Liuftvafė sustabdė bet kokius karinius veiksmus bei buvo išformuota tik 1946 metais.
Inter Club d'Escaldes

Istorija

Klubas įkurtas 1993 m.