google/wiki40b huggingface dataset:
Gintaras Goda

Gintaras Goda (g. 1965 m. birželio 13 d. Švenčionių rajonas) – teisininkas, teisėtyrininkas penalprocesualistas komparatyvistas, Vilniaus universiteto Teisės fakulteto docentas, Konstitucinio Teismo teisėjas.

Biografija

1990 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, nuo 1990 m. iki 1991 m. (kartu su Egidiju Šileikiu) studijavo J. V. Gėtės Frankfurto prie Maino universiteto Teisės fakultete, kur baigė podiplomines teisės studijas, teisės magistras (LL.M.). Nuo 1992 m. iki 1995 m. mokėsi VU Teisės fakulteto doktorantūroje, 1995 m. lapkričio 10 d. apgynė disertaciją tema „Kardomasis kalinimas ir žmogaus teisių apsauga (lyginamoji teisinė analizė)“, socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras. Stažavosi Heidelberge (1995 m.), Berlyne (1993 m.).
Nuo 1995 m. iki 2002 m. Teisės instituto mokslinis bendradarbis, Lietuvos apeliacinio teismo konsultantas, LR teisingumo ministerijos tarnautojas (patarėjas baudžiamosios teisės ir proceso klausimais) LR Seimo kanceliarijos Teisės departamento tarnautojas, nuo 1996 m. iki 2002 m. Vyriausiosios rinkimų komisijos narys, 2002 m. iki 2005 m. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėjas, nuo 2005 m. liepos mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėjas.
Nuo 1990 m. VU Teisės fakulteto Kriminalistikos ir baudžiamojo proceso katedros asistentas, nuo 1995 m. vyr. asistentas, dėstytojas, nuo 1998 m. docentas, nuo 2000 m. iki 2008 metų rugsėjo mėnesio katedros vedėjas. Mokslinių interesų sritys – baudžiamasis procesas, dėstomi dalykai – Baudžiamojo proceso teisė, Užsienio šalių baudžiamojo proceso pagrindai.
Buvo naujojo LR baudžiamojo proceso kodekso rengimo darbo grupės narys; įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių turto arešto tvarką, nuostatoms išnagrinėti ir reikiamų teisės aktų (jų pakeitimų) projektams parengti darbo grupės narys nuo 1998 m. lapkričio 16 d. Dalyvavo rengiant kitų LR įstatymų projektus. Paskelbė mokslinių straipsnių, parengė mokymo priemonę; baudžiamojo proceso vadovėlių, LR BPK komentaro bendraautoris, BPK komentaro II dalies mokslinis redaktorius.
Išigakis

Simboliai

Oficiali miesto gėlė – Sakishima tsutsuji, medis – Yaeyama kokutan.
Saulės energija

Saulės energija kaip energijos šaltinis

Saulės teikiama šviesa ir šiluma yra panaudojama kaip alternatyvus energijos šaltinis, tačiau šiuolaikinės technologijos dar nėra pritaikytos efektyviai panaudoti šią energiją. 2004 m. tik 0,04 % pasaulio elektros energijos pagaminta iš Saulės energijos. Įvairiose Lietuvos vietovėse į horizontalaus paviršiaus 1 kv. metrą per metus patenka nuo 926 kWh (Biržuose) iki 1042 kWh (Nidoje) saulės spindulinės energijos.
Saulės energija verčiama elektros energija naudojant Saulės baterijas.
Saulė yra pats galingiausias atsinaujinančiosios energijos šaltinis Žemėje. Apskaičiuojama, kad teorinis metinis pasaulio saulės energijos potencialas sudaro 900 000 000 TWh ir yra apie 60 kartų didesnis už teorinį metinį pasaulio vėjo energijos potencialą, apie 2200 kartų didesnis už teorinį metinį geoterminės energijos potencialą, apie 4500 kartų – už biomasės ir apie 36 000 kartų – už hidroenergijos teorinius metinius pasaulio potencialus. Nepaisant tokio dydžio, saulės energijos potencialas elektrai ir šilumai gaminti kol kas naudojamas mažiausiai. Tokia padėtis susiklostė neatsitiktinai: pati saulės energija yra išsisklaidžiusi, silpnai koncentruota, o jos parametrai stochastiškai kinta plačiose ribose priklausomai nuo paros ir metų laiko. Dėl šių priežasčių ankstyvesnių galimybių efektyviai naudoti saulės energiją netgi šilumai gaminti nesusidarė.

Panaudojimas

2008 m. duomenimis pagal instaliuotą saulės baterijų galią pasaulyje pirmavo Vokietija su 5877 MW. Po jos sekė Ispanija – 3354 MW, Japonija – 2144 MW ir JAV – 1168 MW. Likusiosiose šalyse instaliuota galia neviršijo 1000 MW.
Ona Danutė Buivydaitė

Ona Danutė Buivydaitė-Aleknienė (g. 1947 m. rugpjūčio 25 d. Naujapieviai, Šilutės apskr.) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

Biografija

1968–1973 m. Lietuvos dailės institute studijavo tekstilę pas J. Balčikonį ir V. Daujotą. 1972–1981 m. dirbo Lietuvos dailės muziejuje , 1981–1983 m. Projektavimo, konstravimo ir technologijos institute, 1983–1991 m. susivienijime „Dovana“, nuo 1991 m. dirba Lietuvos nacionaliniame muziejuje.

Kūryba

Nuo 1975 m. dalyvauja parodose, kūriniai eksponuoti Lietuvoje ir užsienyje. Sukūrė gobelenų interjerams, skiautinių, vėliavų folkloro ansambliams (aplikacijos technika). Kūriniai kameriški, kompozicija grindžiama negausiais vaizdiniais elementais ramiame natūralių lino ar vilnos atspalvių fone.
Sekigaharos mūšis

Pajėgos

Jėgų santykis buvo beveik lygus. Tokugavos pusėje kovojo apie 89 tūkst. karių, o Hideyori pusėje apie 82 tūkst. Didelę įtaką mūšio baigčiai turėjo Kobayakawa Hideaki, kuris vadovavo 15,6 tūkst. karių, išdavystė. Kobayakawa išdavė Išidą ir perėjo kovoti į Tokugavos pusę.
Vakarinė (Toyotomi klanui ištikima) pusė turėjo strateginę persvarą, tačiau Tokugavos (rytinė) turėjo žmonių persvarą ir Tokugava Iejasu daugeliui vakarinių kunigaikščių buvo pažadėjęs žemių ir valdžios jose po mūšio, todėl jie tyčia stengėsi neįsijungti į kovą ir kitaip neakivaizdžiai padėti Tokugavai.

Baigtis

Sekigaharos mūšis baigėsi aiškia rytinės sąjungos pergale. Kai kurie vakarinės sąjungos vadai nusižudė, kiti (įskaitant ir vieną lyderių – Išidą) buvo paimti į nelaisvę. Iejasu dosniai atlygino visiems jam padėjusiems vakarinės sąjungos vadams.
Nors pasipriešinimas nebuvo visiškai sunaikintas, Iejasu Tokugavą daugelis pripažino teisėtu Japonijos valdovu.
Brendis

Brendis (iš ol. brandewijn – degintas vynas) – spiritinis (35-60 % stiprumo) alkoholinis gėrimas, gaminamas distiliuojant vynuogių vyną arba fermentuotas kitų vaisių sultis. Kartais brendžiais vadinami ir gėrimai, gauti distiliuojant išspaudas (grapa). Iš vynuogių vyno gamintas brendis paprastai brandinamas (keletą metų) ąžuolinėse statinėse, gamintas iš kitų vaisių arba iš išspaudų dažnai geriamas nebrandintas.

Bendros žinios

Brendžio atsiradimas yra susijęs su distiliacijos proceso atradimu ir tobulinimu. Silpnieji alkoholiniai gėrimai buvo vartojami senovės Graikijoje ir Romoje, ir tikriausiai Babilonijoje. Panašus į dabartinį brendis pradėtas gaminti dar XII amžiuje, o paplito XIV amžiuje. Iš pradžių vynas buvo distiliuojamas, siekiant supaprastinti jo pervežimą į tolimas šalis ir išvengti mokesčių (kurie buvo mokami už gėrimo tūrį). Nugabenus į paskirties vietą, buvo numatoma vėl pripilti vandens, pašalinto distiliacijos metu. Tačiau buvo pastebėta, kad ąžuolinėse statinėse laikytas distiliatas įgauna naują, skirtingą nuo šviežio distiliato, skonį. Be to, paaiškėjo, kad į distiliatą pripylus vandens, gautas skystis mažai kuo panašus į vyną.
Labiausiai brendžiai ėmė plisti XVII-XVIII amžiuose, įvairių šalių gamintojams bandant sukurti gėrimus, panašius į Prancūzijoje gaminamus konjaką ir armanjaką. Labiausiai paplitusios brendžio rūšys gaminamos imituojant konjako gamybos technologijas, regionuose, esančiuose netoli Cognac provincijos. Šiais laikais pamėgdžiojami netgi konjako markiravimai (X.O., Napoleon ir pan.). Kadangi brendžių standartizavimas gan menkai paplitęs, toks markiravimas neretai būna melagingu (gali reikšti seniausią iš rūšių, panaudotų gamyboje, arba net iš viso būti beprasmiu). Nepaisant to, yra ir itin gerų brendžio rūšių, niekuo nenusileidžiančių konjakams ar armanjakams.

Vartojimas

Iš vynuogių vyno gaminti brendžiai paprastai geriami gryni, vėsaus kambario temperatūros (apie 16 °C), iš didelės tulpės formos taurės. Dažnai taurė pašildoma ją apimant delnu.
Eduard Vääri

Biografija

1950 m. baigė Tartu universitetą ir nuo 1952 m. jame dėstė. Tais pačiais metais Tartu universitete pradėjo tirti finougrų kalbas, tarp jų Valdajaus karelų, vepsų, vodų ir lyvių. Nagrinėjo paveldėtąjį Baltijos finų kalbų žodyną, 1953 m. šia tema apgynė diplominį darbą, vėliau susitelkė į estų ir lyvių kalbas. 1957 m. tapo vyresniuoju profesoriaus asistentu. 1975 m. apgynė daktaro disertaciją apie lyvių kalbos paveldėtąsias darybos priesagas. 1976–1978 m. Helsinkio universitete dėstė estų kalbą. Nuo 1980 m. ėjo profesoriaus pareigas, nuo 1993 m. – atsistatydinęs nusipelnęs profesorius. Nuo 1990 m. buvo Estijos gyvybės mokslų universiteto kalbų centro lektorius. 1993–1996 m. dirbo Tartu miesto tarybos švietimo ir kultūros komitete.
E. Vėris publikavo daugiau kaip 200 mokslinių tyrimų apie lyvių kalbą. Yra parašęs estų kalbos vadovėlį, kuris buvo pakartotinai išleistas daugybę kartų. Kartu su J.Silvečiu ir R. Kleisigu, E. Vėris yra estiško „Svetimžodžių žodyno” bendraautoris.
Vileišiai (Šiauliai)

Aplinkinės gyvenvietės

Medragiai – 2,9 kmPaežeriai (Šiauliai) – 1,2 kmKURŠĖNAI – 11 km
Gaudučiai (Šiauliai) – 3 kmRepšiai (Šiauliai) – 1,7 kmŠIAULIAI – 34 km
Vilkiškė – 3,8 kmLeičiai (Šiauliai) – 3 kmPūšiliai – 2,2 kmUrkuvėnai – 5,5 km
Dievų miestas (filmas)

Istorija

Filmo veiksmas vyksta XX a. šeštajame dešimtmetyje, Cidade de Deus, viename iš skurdžiųjų Rio de Žaneiro kvartale. Filme pasakojama garsiųjų to meto gangsterių istorijos.
Rytų Turkestanas

Nepriklausomybės siekis

XX a. pab., sugriuvus TSRS, uigūrų tarpe kilo separatizmo ir pantiurkizmo idėjos, su siekiu atkurti nepriklausomą Rytų Turkestano valstybę. Kinijos valdžia su nepriklausomybės šalininkais susidoroja, motyvuodama „kova su islamo terorizmu“. Pats Rytų Turkestano termino naudojimas Kinijoje yra laikomas separatistiniu ir griežtai ribojamas.
Konstantinas Tyzenhauzas

Biografija

Pradinį ir vidurinį mokslą baigė Varšuvoje.Vėliau Vilniaus universitete studijavo gamtos mokslus ir tapybą pas Joną Rustemą. Mokėsi pas žymų gamtininką Stanislovą Bonifacą Jundzilą
Dalyvavo 1812m. kare, po karo gyveno Prancūzijoje. Grįžęs apsigyveno Pastovių dvare.

Mokslinė veikla

Surinko didelę biblioteką, kurioje ypač turtingas buvo ornitologijos skyrius. Turėjo 3000 paukščių iškamšų ir didžiulę kiaušinių kolekciją.
Daug prisidėjo prie zoologijos žinių skleidimo Lietuvoje ir Lenkijoje, sukūrė ornitologinę nomenklatūrą ir terminologiją lenkų kalba.
K. Tyzenhauzo vardu pavadinta viena vabzdžių gentis(Tyzenhausia), vienos genties Potamogeton rūšis ir vienos genties Chara maurabranginių dumblių rūšis.
Tomas Šernas

Biografija

1979–1983 m. mokėsi Buivydiškių technikume, studijavo Kauno veterinarijos akademijoje, 1997–2000 m. Vytauto Didžiojo universitete, 2000–2002 m. Vilniaus universitete. 1983–1985 m. tarnavo sovietinėje armijoje, vėliau dirbo Kauno zoologijos sode, 1991 m. – Medininkų posto muitininkas, šiuo metu – Lietuvos evangelikų reformatų generalinis superintendentas, Kauno evangelikų reformatų parapijos administratorius.
Tomas Šernas turi žmoną Rasą ir dukterį Gertrūdą.

Medininkų tragedija

1991 m. liepos 31 d. Medininkų pasienio posto užpuolimo metu Tomui Šernui šautiniu ginklu buvo sužalota galva, pažeistos smegenys. Tomas išgyveno, tačiau dėl patirtų sužalojimų kurį laiką negalėjo kalbėti bei savarankiškai judėti. Visi kiti tuo metu Medininkų poste budėję rinktinės „Aras“ bei muitinės pareigūnai žuvo iškart.
Kai kurie šaltiniai teigia, jog Tomas Šernas vėliau atpažino vieną iš OMON būrio budelių – Igorį Gorbaną, tačiau nei vienas iš jų nebuvo sulaikytas, greičiausiai dėl teiginių nepagrįstumo bei įrodymų stokos. Manoma, jog tragedijos kaltininkai slapstosi Rusijoje ir Kaliningrado srityje. Kaip 2003 m. teigė generalinis prokuroras Antanas Klimavičius, Igoris Gorbanas tragedijos metu buvo Vilniuje, tačiau į Medininkus nevyko ir žudynėse nedalyvavo.
2006 m. žurnalistė Aurelija Arlauskienė išleido knygą „Tomas Šernas: vakar buvo rytoj“, kurioje pateikiama daug faktų apie Tomo gyvenimą, tragediją, reabilitaciją, dalyvavimą evangelikų reformatų veikloje.
Ignotas Oginskis

Giminė ir dvarai

Kunigaikštis, kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Oginskių giminės, tėvas Martynas Mykolas Oginskis (1672–1750 m.). Broliai Pranciškus Ksaveras Oginskis (XVIII a. – po 1750 m.), Tadas Pranciškus Oginskis (1712–1783 m.), Kazimieras Ignotas Oginskis (XVIII a. – po 1769 m.), Stanislovas Jurgis Oginskis (1710–1748 m.).
Žmona Elena Oginskaitė (1700–1792 m.), uošvis – Kazimieras Dominykas Oginskis (po 1660 – 1733 m.).
Valdė Luokės, Vaiguvos, Grūšlaukės dvarus. 1765–1771 m. su žmona fundavo Grūšlaukės bažnyčios statybą  (pastatyta 1778 m.). 1768–1771 m. Vilniuje pastatė triaukštį Oginskių rūmų pastato korpusą prie Rūdninkų gatvės. Tada į jį buvo įjungti ten anksčiau stovėję namai. Šis pastatas užėmė plotą nuo dabartinės šiaurės vakarinės sienos iki vidaus išilginės sienos.

Veikla

Lietuvos vyriausiojo tribunolo maršalka. Nuo 1744 m. Lietuvos dvaro maršalka, 1750 m. balandžio 15 d – 1768 m. vasario 22 d. Lietuvos didysis maršalka, nuo 1768 m. Vilniaus kaštelionas, Trakų vaivada.
Augustas III du kartus jį su pavedimais siuntė į Peterburgą. Vienas iš pirmųjų Lietuvos masonų.

Apdovanojimai

1736 m. rugpjūčio 11 d. Drezdene apdovanotas Baltojo Erelio ordinu.
Alfredas Kligys

Alfredas Kligys (g. 1926 m. kovo 15 d. Bagdoniškio kaime, Rokiškio rajone – m. 2014 m.) – pedagogas.

Biografija

1934–1938 m. mokėsi Bagdoniškio, 1938–1940 m. Kriaunų mokyklose, 1940–1944 m. Rokiškio valstybinėje Juozo Tumo-Vaižganto gimnazijoje, 1952–1957 m. studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute, vokiečių kalbos mokytojas.
1947–1949 m. Rokiškio apskrities Ragelių progimnazijos mokytojas, Ragelių valsčiaus švietimo skyriaus vedėjas, 1949–1951 m. Trakų apskrities (nuo 1950 m. – Vievio rajono) Vilūniškių mokyklos mokytojas, Vievio rajono Bagdanonių, Gedanonių (nuo 1950 m. pavadinta Mergiškių), Auseniškių mokyklų vedėjas.
1952–1957 m. Malavolės septynmetės mokyklos direktorius, 1957–1960 m. Kazlų Rūdos vidurinės mokyklos (dabar – Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazija) direktorius, 1961 m. Šiaulių 2-osios mokyklos-internato auklėtojas, 1961–1987 m. Šiaulių 8–osios vidurinės, nuo 1967 m. Šiaulių rajono Bazilionų vidurinės mokyklos-darželio mokytojas, nuo 1966 m. Šiaulių Karolio Didžiulio politechnikumo, Šiaulių medicinos mokyklos, Šiaulių muzikos technikumo, Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas.
1972, 1977, 1985 m. tobulinosi vokiečių kalbos mokytojų kursuose Respublikiniame mokytojų tobulinimosi institute Vilniuje.
1962–1968 dirbo vaikų vasaros stovyklose Giruliuose, 1975 m. – Kurtuvėnuose.
1961–1971 m. Šiaulių mokytojų mišraus choro „Varsa”, respublikinių dainų švenčių dalyvis. Už pedagoginę veiklą apdovanotas garbės, pagyrimo raštais.
Vaikai – Virginija, Aurelija, Raimundas; anūkai – Laurynas, Romualdas, Rokas, Virginija, Augustas, Kristina, Domas, Izabelė, Liucija; proanūkai – Laura, Vakaris Vėjas, Titas, Liepa, Tijus Ūkas.
Gambitas

Gambitas – šachmatų debiutas, kai siekiant įgyti pozicinį pranašumą, aukojamas pėstininkas (dažniausiai). Juodųjų gambitas dar vadinamas kontrgambitu. Pirmasis gambito kaip figūrų aukojimo debiute sąvoką apibrėžė Ruy Lopez de Segura.

Strategija

Gambitai yra laikomi kaip „pasiūlymas“ varžovui ir šis pasiūlymas gali būti arba atmestas, arba priimtas. Jeigu žaidėjas priima gambitą, tai jis nukerta figūrą ir gauna materialų pranašumą, priešingu atveju, jeigu nekerta, tai tęsia savo figūrų vystymąsi.
Mergelių Salos (JAV)

Geografija

JAV Mergelių Salos yra 40 km į rytus nuo Puerto Riko ir tuoj į vakarus nuo Britų Mergelių Salų, užima Mergelių salų vakarinę dalį. Šią teritoriją sudaro 3 didesnės salos: Šv. Kryžiaus (Saint Croix, 210 km²), Šv. Jono (Saint John, 52 km²) ir Šv. Tomo (Saint Thomas, 83 km²). Be to, gausu smulkių salelių ir uolų.
Šv. Jono saloje yra įkurtas Mergelių Salų nacionalinis parkas, be to, kitose saugomose teritorijose saugomi salyno rifai, istorinis paveldas.
Salose pasitaiko žemės drebėjimų ir stiprių uraganų.

Ekonomika

Verčiamasi daugiausia turizmu. Distiliuojamas romas.
Hana (Liublino vaivadija)

Pavadinimo kilmė

Kaimo pavadinimas kilęs nuo karalienės Onos Jogailaitės (Anna Jagiellonka) vardo. Karalienė XVI a. keliaudama pro šią vietovę sustojo nakvynei ir pamaloninta vietinių žmonių svetingumo leido savo vardu vadinti šią gyvenvietę. Ilgainiui dėl vietinių žmonių tarmės gyvenvietės pavadinimas iš Anna pasikeitė į Hanna.

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1546 metais. Nuo XVII a. priklausė Radviloms. 1546 m. gyvenvietei suteiktos Magdeburgo teisės. 1739-1742 m. kaime pastatyta medinė cerkvė, kurios statybas finansavo Jeronimas Florijonas Radvila. Vėliau cerkvė tapo Hanos Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia.
Apie 1746 m. įkurtos Hanos katalikų kapinės. Iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1821 m. kovo 20 d. iš gyvenvietės atimtos miesto teisės. 1924 m. įkurta Hanos Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija.
Niukaslas prie Taino

Sportas

Mieste 1996 m. vyko X Europos futbolo čempionatas. Žymiausia komanda – Newcastle United FC.
Pakeleiviai

Turinys

Kosminis laivas „Avalonas“ su 5000 kolonistų ir 258 įgulos nariais skrenda į būsimą naują koloniją „Sodyba 2“. Kadangi kelionė trunka 120 metų, visi jie yra užmigdyti, tačiau įvyksta klaida ir vienas iš keleivių, inžinierius Džimas Prestonas nubunda 90 metų anksčiau. Metus laiko jis gyvena laive vienas, bendraudamas tik su androidu – barmenu, kol vieną dieną atkreipia dėmesį į vieną iš keleivių, Aurorą Lein. Ilgai kovojęs su savimi, jis nusprendžia ją pažadinti, nors ir supranta kad nei jis, nei ji kelionės galo nesulauks.
Aurora susitaiko su situacija, tačiau kuomet sužino, jog buvo pažadinta specialiai, nustoja bendrauti su Prestonu. Po kurio laiko laive prasideda gedimai, po kurių pabunda ir laivo kapitonas. Paaiškėja, kad laivas patyrė avariją ir vienas po kito įrengimai išeina iš rikiuotės. Laivo kapitonas dėl patirtų miego sutrikimų netrukus miršta ir Džimui su Aurora tenka bandyti patiems rasti laivo gedimą ir jį pašalinti...
Darius Raulušaitis

Darius Raulušaitis (g. 1975 m. birželio 27 d. Kauno rajone) – teisininkas, prokuroras.

Biografija

1993 m. baigė Varėnos 2-ąją vidurinę mokyklą. 1998 m. – Lietuvos teisės akademiją (MRU), įgijo teisininko kvalifikaciją. 2002 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.
1996–1999 m. Lietuvos Respublikos vadovybės apsaugos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos šaulys, inspektorius. 1999–2003 m. Vilniaus rajono apylinkės prokuratūros prokuroras. 2003–2004 m. Vilniaus apygardos prokuratūros Trečiojo sunkių nusikaltimų ikiteisminio tyrimo organizavimo skyriaus prokuroras. 2004–2010 m. Lietuvos Respublikos generalinės prokuratūros Ikiteisminio tyrimo kontrolės skyriaus prokuroras. 2010–2015 m. LR generalinio prokuroro pavaduotojas.
Lietuvos Respublikos Prezidento 2010 m. liepos 12 d. dekretu suteiktas valstybinio justicijos patarėjo laipsnis.
Vedęs. Turi sūnų ir dukrą.
Moka rusų, anglų kalbas.
Ruopažų savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Rygos rajono dalies.
Alytaus apskrities vėliava

Alytaus apskrities vėliava – viena iš Alytaus apskrities heraldikos atributų. Vėliava balta su apskrities herbu viduryje. Jo bordiūras perkeltas į vėliavos pakraštį. Laisvieji kraštai apvesti auksine virvute.
Plynaukštė

Plynaukštė – plokščia arba banguota aukštuma, dažniausiai iki 500 m absoliučiojo aukščio. Geotektoniniu atžvilgiu plynaukštės skirstomos į platformų klodines (plokštėse) ir cokolines (skyduose).
Plynaukštės dažnos neseniai tektoniškai iškilusiose platformų dalyse, dar išlaikiusiose plokščią pirminį (akumuliacinį arba denudacinį) paviršių.
Ledynų akumuliacinio reljefo srityse plynaukštėmis tapo aukštumų pakraščiai, kurie gana ilgai išbuvo apsemti prieledyninių marių ir neteko kalvotumo (pvz., Lietuvoje – Vakarų Žemaičių, Rytų Žemaičių, Nemuno vidurupio, Neries žemupio plynaukštės).
Ayla Erduran

Ayla Erduran (g. 1934 m. rugsėjo 22 d. Stambule) – turkų violončelininkė.
Liūnė Janušytė

Biografija

Gimė gydytojo šeimoje. Pirmojo pasaulinio karo metais su šeima gyveno Ugliče, Maskvoje, Tartu. 1918 m. pabaigoje grįžo į Lietuvą. Mokėsi Kretingos progimnazijoje, nuo 1926 m. bendradarbiavo periodinėje spaudoje. 1928 m. baigė Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnaziją. Nuo 1928 m. Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakultete studijavo literatūrą.
1928 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ skyriaus redaktorė, 1936–1940 m. korespondentė Estijoje, Latvijoje, Vokietijoje, Belgijoje, Anglijoje, Prancūzijoje, 3 metus gyveno Paryžiuje. 1940–1941 m. bendradarbiavo žurnale „Šluota“. Prasidėjus karui, 1941 m. grįžo į Kretingą pas motiną. Naciams nusavinus namus, glaudėsi pas žmones. Po karo apsigyveno Vilniuje, 1945–1946 m. dirbo laikraštyje „Tiesa“.  Garsėjo bohemišku gyvenimu, 1949 m. sausio mėn. trumpam buvo ištekėjusi už režisieriaus Juozo Miltinio (1907–1994).  Kretingos rajono garbės pilietė.

Kūryba

Nuo 1926 m. periodikoje spausdino feljetonus ir humoreskas Marso, Žemaičiokės, Gagrio, Ytės, Tetos Liūnės ir kt. slapyvardžiais. Feljetonuose išjuokė valdininkų, studentų, Kauno poniučių gyvenimą. Būdingos netikėtos komiškos situacijos, parodija, hiperbolės. Už valdžios žmonių įžeidinėjimą kūriniuose pašalinta iš Lietuvių rašytojų draugijos ir Žurnalistų sąjungos.
Satyriniame romane „Korektūros klaida“ pavaizdavo Paryžiaus bohemą. Sovietiniu laikotarpiu parašė ideologizuotų apysakų ir pjesių vaikams, komedijų mėgėjų teatrams, feljetonų, su Jonu Mackoniu – libretą operetei „Auksinės marios“ (past. 1955 m., kompozitorius Antanas Belazaras). Išvertė Aleksandro Fadejevo, Iljos Ilfo, Eugenijaus Petrovo ir kitų autorių kūrinių. Jos kūrybos paskelbta bulgarų, estų, latvių, lenkų, rusų kalbomis.
Jako sala

Žako sala – maža Mažųjų Sundos salų grupės sala. Ji išsidėsčiusi priešais toliausiai į rytus nutolusį Timoro salos tašką Kap Cutcha. Geografinės koordinatės: 8° 27' pietų platumos ir 127° 20' rytų ilgumos. Žako sala priklauso Rytų Timoro Lautein apskričiai. Nuo pagrindinės salos atskirtas siauru sąsiauriu, kuriuo gali praplaukti tik maži laivai. Salos plotas yra apie 10 km², aukščiausia vieta apie 100 m virš jūros lygio.
Žako sala yra negyvenama ir patekimas į ją uždraustas. Pajūrį supa gražūs smėlio paplūdimiai. Tarp vietinių paukščių priskiriami karvelinių šeimos Macropygia magna ir švilpikinių Pachycephala orpheus.
Birutė Pocienė

Biografija

1988 m. Telšių taikomosios dailės technikume baigė trikotažo koloravimą ir modeliavimą. Viešvėnų pagrindinės mokyklos bibliotekininkė.
Darbo partijos Telšių rajono skyriaus narė. Nuo 2011 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narė. 
Vaikai Linas, Deivydas.
JS Estonia Tallinn

Istorija

1935 m. komanda įveikė LGSF Kaunas klubą 3:2.
SETI@home

SETI@home (namų projektas) - programa skirta Visatai analizuoti. Projektas vykdomas interneto vartotojų namų kompiuteriais, kurio pagrindinė savininkė yra Mokslinės erdvės laboratorija, Kalifornijos universitetas Berklio mieste, JAV. Pasaulyje prie SETI@home projekto yra prisijungę apie 4 milijonai namų vartotojų.

Radijo bangų analizavimas

Radijo bangomis duomenys perduodami iš didžiausio pasaulyje Aresibo observatorijos radioteleskopo. Radijo bangų duomenys nufiltruojami ir iš labai plataus radijo dažnių spektro atrenkami tik svarbiausi dažniai. Signalo pluoštas padalinamas į smulkius gabalėlius (~300kb), kuriuos vėliau analizuoja namų vartotojų kompiuteriai. PIII 500MHz tipo kompiuteris vieną gabalėlį analizuoja apie 11 - 12 valandų.
Kompiuteris, išanalizvęs radijo bangų pluoštelius, į Berklio universitetą klasifikuoti siunčia Gauso pulsus, spyglius, pulsus ir triadas.
Edvardas Peleckas

Biografija

1980 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius statybininkas. UAB „Naska“ direktorius, 2006 m. Šiaulių multifunkcinio komplekso „Šiaulių arena“ statybos projekto įgyvendinimo grupės vadovas. Už darbą jam sumokėta 227,5 tūkst. litų 
1999–2003 m. Naujosios sąjungos narys, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys.
2000-2003 m., 2003-2007 m. ir 2007–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 2000–2003 m. valdybos narys, 2003 m. ėjo mero pareigas. 2003–2007 m. Miesto ūkio ir plėtros komiteto pirmininkas.
Žmona Laima Peleckienė, vaikai Laura, Aurelija.
Elektretas

Elektretas tai dielektrikas, kuris, išnykus išoriniam poveikiui, sukėlusiam dielektriko poliarizaciją, ilgai išlieka poliarizuotas. Elektretai yra pastoviųjų magnetų analogai. Tik elektreto aplinkoje yra elektrinis laukas.
Ribeiraun Pretas

Istorija

Ribeiraun Pretas įkurtas 1858 m. kavos augintojų. XIX a. pab. miestas buvo vienas pagrindinių kavos tiekėjų šalyje.