google/wiki40b huggingface dataset:
Benon Łastowski

Biografija

Gimė 1913 m. liepos 15 d. Adutiškyje, Edmundo ir Anos Juchnevičiūtės šeimoje. 1933 m. baigė technologijų mokyklą Vilniuje. 1933-1934 m. mokėsi karinės inžinerijos mokykloje. 1936 m. sausio 1 d. suteiktas poručiko laipsnis. 1939 m. rudenį Vokietijos kariuomenei užpuolus Lenkiją rugsėjo 18 d. kirto Lenkijos-Rumunijos sieną ir buvo internuotas. 1940 m. gegužę išvyko į Prancūziją, kur paskirtas į inžinierių mokymo centrą. Vokiečiams užėmus Prancūziją tų pačių metų birželį pasitraukė į Jungtinę Karalystę, kur paskirtas į parašiutininkų korpusą. 1944 m. balandžio 9 d. operacijos metu Weller 2 iššoko su parašiutu Lenkijoje vykdyti žvalgybinės veiklos ir prisijungė prie Armijos Krajovos. 1944 m. balandžio 10 d, suteiktas kapitono laipsnis. 1944 m. gegužės 21 d. suimtas Gestapo ir pasodintas į Paviako kalėjimą. Iš ten išsiųstas į Gros-Roseno koncentracijos stovyklą, išvaduotas 1945 m. sausio 23 d. 1945 m. gegužę grįžo į Lenkiją ir įsitraukė į pogrindinę veiklą prieš komunistinę valdžią, bet bijodamas suėmimo rugsėjo mėnesį pabėgo į Jungtinę Karalystę. Parašė atsiminimų knygą Ostatni transport z Pawiaka i Wigilia w kacecie. Apdovanotas įvairiais medaliais už nuoeplnus Lenkijos kariuomenei. Mirė 1996 m. lapkričio 2 d. Londone.
Aldona Kvintufelienė

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą, ekonomistė organizatorė. 2000–2001 m. Kelmės rajono savivaldybės mero patarėja. 2001 m. socialinių paslaugų tarnybos direktorė. Vaikų ir jaunimo užimtumo dienos klubo „Parama“ vadovė.
1999 m. Naujosios sąjungos (socialliberalai) Kelmės rajono skyriaus narė. 2000–2003 m. ir 2003–2004 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narė.
Žemės ūkio darbuotojų profsąjungos Kelmės rajono pirmininkė. Vaikai Arūnas, Ingrida.
Choras (Kataras)

Istorija

Koras valdomas Al-Thani giminės iki šių dienų. Manoma, kad Al Mohanadi giminė, kuri gyveno Kore susiformavo XIX a. pabaigoje. Giminė susideda iš 7 beduinų ir persų šeimų. Mūsų laikais dauguma Koro piliečių yra iš minėtų šeimų.

Įdomybės

Kore gerai žinomas Al-Sultan paplūdimio viešbutis ir poilsiavietė, rūmai, kurie perdaryti į viešbutį, taip pat modernios ir istorinės mečetės. Pagrindinė miesto pramonės šaka – žvejyba. Čia yra keletas puikių paplūdimių, supančių Korą.
Hapoel Hadera FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1930 m. 
2006 m. prisijungė Hapoel Ironi Eran Hadera klubą. 
2015 m. susijungė su Giv'at Olga FC.
Namų rungtynės žaidžia Afuloje.
Iciūnai (Panevėžys)

Aplinkinės gyvenvietės

Rodai II – 2 km
Naujarodžiai – 2 km 
 KREKENAVA – 7 km
Tallinna JK

Istorija

Klubas įkurtas XX a. tarpukariu. 1922 m. jis viešėjo Lietuvoje, kur 7:1 įveikė čempionus LFLS Kaunas komandą, nors su Kauno rinktine sužaidė 0:0.  1937 m. TJK pralaimėjo Taline LFLS Kaunas klubui.  Užėjus sovietams komanda iširo. 2002 m. atkurta, tačiau 2008 m. su SK Legion Tallinn susijungė į Tallinna JK Legion klubą.
Sultonas

Sultonas (arab. سلطان) – Islamo titulas, turintis keletą istorinių reikšmių. Iš pradžių tai buvo abstraktus arabų kalbos daiktavardis, reiškęs 'jėga', 'valdžia' ar 'valdovas', kilęs iš arab. سلطة sulṭah 'galia; valdžia'. Vėliau sultonais pradėti vadinti tam tikri musulmonų valdovai, kurie teigė esą nepriklausomi (neturėjo viršesnio valdovo), bet nereiškė pretenzijų į visą kalifatą. Be to, sultonais buvo vadinami galingi kalifato provincijų valdytojai. Paskui tam tikrame kontekste sultonas įgavo kitų reikšmių. Sultono valdoma dinastija ir žemės vadinamos sultonatu (arab. سلطنة).

Musulmonų valdovai pagal šariatą

Pagal Koraną sultonas turi didelę politinę ir religinę valdžią, bet pats nėra religijos mokytojas. Pirmasis valdovas naudojęs sultono titulą buvo turkmėnų vadas Mahmudas Gaznevi, valdęs 998–1030 m. Vėliau tai tapo įprastu seldžiukų tiurkų valstybių ir Osmanų imperijos valdovų bei Ajubidų ir Mameliukų dinastijų Egipte titulu. Vėliau sultono titulą naudojo imperatoriaus žmonos. Religinį titulo įteisinimą rodo faktas, kad šešėlinis kalifas Kaire suteikė sultono titulą Muradui I, trečiam Osmanų imperijos valdovui 1383 m. Ankstesni valdovai buvo „tik“ bėjai ar emyrai.
Vėliau net ne tokie svarbūs valdovai pradėjo vadintis sultonais. Pvz.: šiuolaikinės Maroko dinastijos ankstesnieji lyderiai. Dabar titulą naudoja tik Omano, Brunėjaus (abi yra nepriklausomos valstybės) sultonai bei Džohoro, Kedaho, Kelantano, Pahango, Perako, Selangoro, Terenganu ir Malaizijos federacijos valstijos sultonai, be to yra keli sultonai Javoje ir pietinėje Filipinų dalyje. Sultono titulą vis dažniau pakeičia karalius.

Karinis rangas

Persijos imperijoje sultonas buvo karinis rangas atitinkantis Europos kapitoną, visuomenėje jis priklausė penktai rango klasei.
Vakarų Sumatra

Geografija

Provincija išsidėsčiusi Sumatros salos centrinėje dalyje, prie Indijos vandenyno kranto. Vakaruose ribojasi su Šiaurės Sumatra, šiaurėje – su Riau, rytuose – su Džambi ir Benkulu provincijomis. Pajūryje driekasi lygumos, o provincijos šiaurinėje dalyje kyla Barisano kalnai, kuriuose gausu veikiančių ugnikalnių (Marapis, Sago, Singalangas, Talakmau, Talangas, Tandikatas). Provincijai priklauso Mentavajaus salos, nuo Sumatros atskirtos Mentavajaus sąsiauriu. Gausu didelių ežerų: Manindžau (99,5 km²), Sinkarakas (130,1 km²) ir kt. Vakarų Sumatrą dengia tankios tropinės džiunglės, kuriose auga didžiausią pasaulyje žiedą turinti raflezija, gyvena Sumatros tigrai, siamangai, malajos tapyrai, debesėtieji leopardai, gausu įvairių paukščių.
Aligarhas

Istorija

Senovėje miestas buvo žinomas kaip Kolas. 1194 m. miestą užkariavo musulmonai. Kole lankėsi ir jį aprašė žymus arabų keliautojas Ibn Batuta. XVIII a. miestas pervadintas į Aligarhą. XIX a. pr. miestą ir fortą užkariavo britai.
Petras Tiškevičius Logoiskis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Jurgis Tiškevičius Logoiskis. Motina Hana Kotovič. Broliai Teodoras Frederikas Tiškevičius Logoiskis, Martynas Tiškevičius Logoiskis, Jonas Eustachijus Tiškevičius Logoiskis, Aleksandras Tiškevičius Logoiskis, Jurgis Tiškevičius Logoiskis

Šeima

1598 m. vedė Reginą Holovčinską (Regina Hołowczyńska). Vaikai Kazimieras Tiškevičius, Barbora Tiškevičiūtė, Marijona Tiškevičiūtė (Marianna Tyszkiewicz, vyras Adomas Motiejus Sakavičius, Adam Maciej Sakowicz), Sofija Tiškevičiūtė (Zofia Tyszkiewicz, vyrai Aleksandras Kaleckis ir Teodoras Druckis Horskis), Kristina Tiškevičiūtė (Krystyna Tyszkiewicz, vyras Jonas Zyzemskis, Jan Zyzemski), Kotryna Tiškevičiūtė (Katarzyna Tyszkiewicz, vyras Kristupas Zaviša Kęsgaila, Krzysztof Zawisza Kieżgajłło)

Valstybės tarnyba

1611 m. Minsko kaštelionas, 1618 m. Minsko vaivada.
Mičinesas

Geologija

Mičinesas priklauso seniausiai Farerų salų daliai ir susiformavo maždaug prieš 60 milijonų metų. Farerų bazaltas yra padalintas į tris išsiveržimo etapus: žemiausią ir seniausią, vidurinį, viršutinį ir jauniausią.
Piotras Badmajevas

Piotras Badmajevas (Пётр Алекса́ндрович Бадма́ев, Žamsaran) – Tibeto medicinos gydytojas.
Mokėsi Peterburgo universitete, ten priėmė krikštą ir krikšto tėvu pasikvietė sosto įpėdinį, būsimąjį carą Aleksandrą III. 1875–1893 m. tarnavo užsienio reikalų ministerijos Azijos departamente. Turėjo didelę įtaką Aleksandrui III ir Nikolajui II, kuriems pateikė savo planą tiesti geležinkelį į Kinijos vidurį, kas jo teigimu būtų palengvinę Rusijai galimybes prisijungti Kiniją, Mongoliją ir Tibetą. Kartu su Aleksandru Bezobrazovu sukurstė Nikolajų II prieš Japoniją ir buvo vienas pagrindinių 1904–1905 m. Rusijos Japonijos karo iniciatorių. Praktikavo netradicinę Tibeto mediciną, kuri jam davė dideles pajamas. Taip pat lobo ir iš didelių valdžios subsidijų. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą susidraugavo su G. Rasputinu, kurio įtaka taip pat naudojosi.
Subligakulumas

Subligakulumas (lot. subligaculum) – apatinis romėnų drabužis, buvęs glaudžių ar paprasto šlauniaraiščio apie klubus pavidalo. Subligakulumus vilkėdavo tiek vyrai, tiek moterys. Šlauniaraiščio pavidalo subligakulumas būdavo apsukamas apie klubus ir praeidavo tarp kojų.
Ankstyvojoje Senovės Graikijoje buvo laikotarpis, kai atletai viešose žaidynėse vilkėdavo drabužį, dengusį klubus ir kirkšnių sritį. Tačiau graikai gana greitai šio drabužio atsisakė ir ėmė dalyvauti žaidynėse visiškai nuogi. Priešingai negu graikai romėnai sportuodami visada dėvėdavo subligakulumus. Subligakulumus dėvėdavo ne tik sportuojantys, bet ir aktoriai scenoje, gladiatoriai, kojomis traiškantys vynuoges.
Lietuvos pensininkų partija

Istorija

Lietuvos pensininkų partijos kūrimąsi lydėjo 2006 m. per Lietuvos nacionalinį radiją (LRT) kelis kartus transliuota reklama, kurioje pensininku prisistatantis V. Kadžys kvietė Lietuvos pensininkus prisidėti prie naujai kuriamos politinės partijos. Naujos organizacijos atsiradimą paskatino pensinio amžiaus žmonių skurdas, jų vargana socialinė padėtis, netenkinanti nei Vyriausybės, nei Seimo veikla. Partijos kūrimą ir steigimą iš savų santaupų rėmė iniciatyvinės grupės nariai. Tais pačiais metais Kaune įvyko steigiamasis suvažiavimas.
Partijos įkūrėjas V.Kadžys (g. 1942 m.) yra buvęs profesionaliu kariškiu, Tautininkų partijos nariu. Kelis kartus nesėkmingai siekė valdžios – 1996 m. jis kandidatavo į Seimą Nepartinių judėjimo „Rinkimai’96“ sąraše, 2000 m. kandidatavo savivaldos rinkimuose su Lietuvos nacionaldemokratų partija. V.Kadžys nelinkęs Pensininkų partijos priskirti dešiniajam ar kairiajam politiniam sparnui: „Mes pasirengę bendradarbiauti su visais, kuriems priimtini mūsų tikslai“.
2012 m. partija turėjo 1304 narius, 2013 m. – 1189 narius.
Aleksandras Liberis

Aleksandras Liberis (g. 1915 m. lapkričio 18 d. Žvirbliuose, Panevėžio raj.) – Lietuvos vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas.

Biografija

Paaugęs dirbo tėvų ūkyje ir padieniu darbininku pas turtinguosius, o žiemomis mokėsi. Nuo 1934 m. pradėjo mokytis muzikos pas Ramygalos progimnazijos muzikos mokytoją R. Dovydaitį. 1936–1938 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje ir gavo puskarininkio laipsnį.
Nuo 1939 m. pradėjo vargonininkauti Ėriškių parapijoje, nuo 1942 m. vargonininkavo Grinkiškyje, nuo 1943 m. Troškūnuose. Visur turėjo subūręs 25-35 dalyvių chorus, kurie atlikdavo religinius ir pasaulietinius kūrinius. 1944 m. įstojo į Vilniaus muzikos mokyklą, kur vargonuoti mokė Zigmas Aleksandravičius, diriguoti – Konradas Kaveckas. 1947–1952 m. choro dirigavimą studijavo Vilniaus ir Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Vincas Arnastauskas, Jonas Motiekaitis, Konradas Kaveckas ir Antanas Budriūnas). Studijuodamas dainavo Lietuvos valstybinės filharmonijos chore ir Radijo komiteto vokaliniame ansamblyje.
1952–1979 m. Panevėžio muzikos mokyklos (vėliau muzikos technikumo, Jono Švedo pedagoginės muzikos mokyklos) choro dirigavimo dėstytojas. 1952–1969 ir 1977–1979 m. moksleivių choro studijos vadovas, 1953–1979 m. choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas. Moksleivių mišrųjį chorą išmokė daug sudėtingų klasikinių ir šiuolaikinių autorių kūrinių, 1957 m. I-ajame respublikinio jaunimo festivalio konkurse šis choras pelnė laureato vardą, 1960 ir 1965 m. respublikinių dainų švenčių konkursuose – prizines vietas. Mokykloje išugdė 108 jaunuosius chorvedžius.
Be pedagoginio darbo, A. Liberis nuolat vadovavo ir mėgėjų chorams. 1956–1968 m. vadovavo Panevėžio lietkoopsąjungos mišriajam chorui, kurį parengė 1957 m. I-ajam respublikiniam jaunimo festivaliui Vilniuje, 1960 ir 1965 m. respublikinėms dainų šventėms, konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, koncertų surengė daugelyje Lietuvos miestų ir miestelių. 1962–1964 ir 1973–1975 m. vadovavo Panevėžio „Lietkabelio“ mišriajam chorui (70 dalyvių) – jį parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei. 1964–1968 m. vadovavo Panevėžio medicinos darbuotojų mišriajam chorui, nuo 1968 m. keletą metų dirbo su Panevėžio autokompresorių gamyklos mišriuoju choru (60-70 dalyvių), su juo 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse laimėjo trečiąją vietą.
Nuo 1979 m. vadovavo Panevėžio melioracijos statybos valdybos vyrų chorui, miesto dujofikacijos valdybos ir Paežerio kaimo kultūros namų mišriesiems chorams. Pastarąjį parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms. 1986–1991 m. vadovavo Panevėžio baldų fabriko moterų vokaliniam ansambliui.
A. Liberis buvo Panevėžio miesto dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas Obelių, Rokiškio, Pakruojo ir Biržų rajonams, 1965 m. respublikinės dainų šventės dirigentas, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri pirmininkas bei narys.
Andromeda (grupė)

Biografija

1999 metais Johan Reinholdz įrašė demo albumą "Welcome to forever". Tų pačių metų rudenį prie jo prisijungė Martin Hedin (klavišiniai), Thomas Lejon (mušamieji) ir Gert Daun (bosinė gitara). Šis ketvertas pasivadino Andromeda.
2000 metų kovą grupė pradėjo įrašinėti debiutinį albumą su samdytu vokalistu Lawrence Mackrory. Extension of the Wish 2001 metų balandį išleido Century Media. Dar prieš albumo išleidimą grupę papildė vokalistas David Fremberg. Po to Andromeda intensyviai koncertavo Švedijoje, o spalį pasirodė ProgPower festivalyje Nyderlanduose. Taip pat buvo perrašytas pirmasis albumas su naujuoju vokalistu.
2002 metų vasarį Andromeda koncertavo Prancūzijoje kartu su Evergrey. Likusius metus grupė praleido kurdama ir įrašinėdama antrąjį savo darbą – II=I (Two Is One).
2003 metų kovą su Century Media pagalba išleistas albumas pasižymėjo labiau kompleksiniu, į vokalą orientuotu skambesiu. Tais pačiais metais naujuoju grupės bosistu tapo Fabian Gustavsson, pakeitęs tik metus grupėje išbuvusį Jakob Tanentsapf. Nuo tada grupės nariai nesikeitė.
Po daugybės koncertų, 2004 metais Andromeda pradėjo dirbti prie trečiojo albumo. Chimera su Massacre Records pagalba buvo išleistas 2006 metų sausį ir muzikine prasme buvo kiek paprastesnis negu ankstesni darbai.
2008 metais buvo išleistas ketvirtasis Andromeda albumas The Immunity Zone.
2011 m. grupę paliko bosistas Fabian Gustavsson, jį pakeitė Linus Abrahamson. Tais pačiais metais buvo išleistas ir penktasis studijinis albumas Manifest Tyranny.
Ivan Tavčar

Ivanas Tavčaras (slovėn. Ivan Tavčar, 1851 m. rugpjūčio 28 d. Poljana, Slovėnija – 1923 m. vasario 19 d. Liubliana) – slovėnų rašytojas, advokatas, politikas ir žurnalistas. Vienas pirmųjų slovėnų realizmo atstovų.

Biografija

Būsimasis rašytojas gimė vargingoje valstiečių šeimoje Poljanoje, kur 1858 metais pradėjo mokytis pradinėje mokykloje. Ją baigęs įstojo į gimnaziją Liublianoje, tačiau dėl disciplinos pažeidimų turėjo palikti šią mokymo įstaigą ir pereiti į kitą gimnaziją Novo Meste. Vis dėlto, Tavčaras naujoje mokykloje nesimokė ilgai, nes jam pavyko sugrįžti į gimnaziją Liublianoje, kurią baigęs pasirinko teisės studijas Vienos universitete. 1875 metais Tavčaras grįžo į Liublianą ir tapo teisės praktikantu, bet šiame mieste gyveno trumpai, nes neilgai trukus (1877) atvyko į Kranją ir įsidarbino pas dr. Mencingerją. Tačiau 1880 metais jis ir vėl sugrįžo į Liublianą ir tąkart pasiliko šiame mieste iki savo mirties. Prabėgus keleriems metams po grįžimo į Liublianą, 1884 metais atidarė privačią advokatų kontorą bei Kranjo valstybiniame susirinkime pradėjo politinę karjerą, su savo bendražygiu Ivanu Hribarju įkūręs ypač radikalią liberalų partijos būstinę, o 1894 metais pats pradėjo jai vadovauti bei kurį laiką tvarkė partijos „Slovėnų tauta“ suvestinę. 1901–1907 m. Tavčaras buvo valstybinio susirinkimo deputatas, nuo 1911 iki 1921 metų – Liublianos meras. Rašytojo žmona Franė Tavčar buvo viena svarbiausių tuometinių „Slovėnijos moterų judėjimo“ atstovių. Jos skatinamas Tavčaras aktyviai dalyvavo daugybėje nacionalinių draugijų: tapo pirmosios slovėnų dviračių organizacijos „Slovėnijos dviratininkai“ klubo prezidentu ir gimnastikos draugijos „Sokol“ vadovu. Paskutiniais gyvenimo metais, susirgęs žarnyno vėžiu, rašytojas nutraukė aktyvų dalyvavimą visuomeninėje veikloje ir tuo metu daug laiko praleido savo dvare Visokoje. Tavčaras mirė Liublianoje ir buvo palaidotas Visokos kapinėse.
Antanas Juška (1902)

Biografija

1925 m. baigė Getingeno universitetą. 1929 m. jame apgynė astronomijos daktaro disertaciją.
1925–1927 m. mokytojavo Pasvalio, 1927–1930 m. Vilkaviškio, 1930–1936 m. Biržų gimnazijose. 1934–1937 m. Švietimo ministerijos Kultūros departamento, 1937–1939 m. Kauno 5-osios gimnazijos, 1939–1940 m. Valstybės teatro Kaune direktorius. 1935–1938 m. Sąjungos Vilniui vaduoti pirmininkas. 1941–1942 m. Švietimo vadybos Mokslo ir meno departamento direktorius. 1929–1944 m. su pertraukomis – Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1941 m. docentas. 1958–1984 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas. 
Žurnalistinį darbą pradėjo 1919 m. Vilniuje kaip laikraščio „Nepriklausoma Lietuva“ kronikos vedėjas, vėliau dirbo ir dienraščio „Laisvė“ redakcijoje. Vėliau rašė į leidinius Lietuva, „Lietuvos aidas“, „XX amžius“, „Židinys“, „Kultūra“ ir kt. 1935–1938 m. žurnalo „Mūsų Vilnius“ redaktorius. 1939 m. priimtas į Lietuvos žurnalistų sąjungą. Pokario metais publikacijas skelbė žurnale „Mokslas ir gyvenimas“, kituose populiariuose leidiniuose. Parašė per 300 mokslinių ir populiarių knygų, brošiūrų, straipsnių iš astronomijos ir matematikos, vadovėlių.
Segeža

Istorija

1695 m. dabartinio miesto apylinkėse įsikūrė Vygoreco vienuolynas. XX a. pr. minimas mažas karelų kaimas Segeža. 1914 m. tiesiant geležinkelį, pastatyta Segežos stotis. 1932 m. pastatyta medienos apdirbimo gamykla, o vėliau – celiuliozės fabrikas. 1943 m. Segežai suteiktas miesto statusas.
Utrechtas

Istorija

I a. romėnų generolas Korbulas dabartinio miesto vietoje įkūrė Traektumo tvirtovę. Dabar šioje vietoje stovi gotikinė Šv. Martyno katedra su 112,5 m aukščio bokštu. 1122 m. Utrechtui suteiktas miesto statusas, įkurta vyskupija.

Sportas

1998 m. mieste vyko Pasaulio vyrų žolės riedulio taurė.
Mišabelis

Mišabelis (vok. Mischabelhörner) – kalnų masyvas Alpėse, Šveicarijos Valė kantone, skiriantis Saastal ir Mattertal slėnius. Aukšciausia Michabel viršūnė – Dom (4545 m), kuri taip pat yra aukščiausia Šveicarijos vidinė viršūnė (savo aukščiausią viršūnę Dufourspitze (4634 m) Šveicarija dalinasi su Italija).
Kitos dvi iškilios Mischabel viršūnės yra Täschhorn (4491 m) ir Südlenz arba Lenzspitze (4294 m).
Mischabel papėdeje įsikūręs žymus Šveicarijos slidinėjimo kurortas Saas Fee, turintis aukšciausią Europoje slidinėjimo metro (viršutinė metro stotelė Mittel Allain – 3454 m)
Panafrikos parlamentas

Panafrikos parlamentas – Afrikos Sąjungos įstatymų leidimo organas.
Genrik Pavliukianec

Biografija

1996 m. baigė Vilniaus Antano Jonyno vidurinę mokyklą, vėliau profesinėje mokykloje įgijo tekstų rinkėjo profesiją. 2016 m. baigė reklamos vadybos studijas Tarptautinėje teisės ir verslo aukštojoje mokykloje.
Dirba Lietuvos aklųjų bibliotekoje leidybos skyriaus vedėju.
Dhofar Club

Istorija

Klubas įkurtas 1972 m. Užsiima ne tik futbolu, bet ir kitomis sporto šakomis. 
Futbolo komanda žaidžia elito divizione. Net dešimt kartų tapo šalies čempionais (1982–83, 1984–85, 1989–90, 1991–92, 1992–93, 1993–94, 1998–99, 2000–01, 2004–05, 2016-17 m.)
UniCredit Bank Lietuva

AS „UniCredit Bank“ Lietuvos skyrius („UniCredit Bank“ Lietuva) − UniCredit Group finansų grupei priklausantis Lietuvos bankas.
Iki 2007 m. rugsėjo 1 d. buvo Vokietijos „HypoVereinsbank“ banko skyriumi.
Banko veiklai Baltijos šalyse vadovauja Valdyba, kurią sudaro Ralf Cymanek (Valdybos pirmininkas), Algimantas Kundrotas, Torstenas Tegtmajeris, Guenter Fieldt.
AS „UniCredit Bank“ Lietuvos skyriaus Generalinis direktorius - Gintaras Mazelis.

Plėtra Lietuvoje

2007 m. sausio mėnesį Lietuvoje įkurtas Latvijos banko „UniCredit bank“ AS Lietuvos skyrius.
2007 m. rugsėjo 1 d. AS „UniCredit Bank“ perėmė „HVB~Bank“ Vilniaus ir Talino skyrių verslą. Prekės ženklas „HVB~Bank“ pakeistas į „UniCredit Bank“.
Dailidė (amatas)

Istorija

Dailidės profesija atsirado kartu su darbo įrankiais, kuriuos žmogus išmoko pasigaminti. Senovės graikai ir kitų civilizacijų atstovai jau buvo kvalifikuoti šio amato meistrai. Jų darbus liudija išlikę puošnios šventovės ir rūmai.

Kvalifikacija

Dailidė moka dirbti rankiniais ir elektriniais įrankiais, mechanizuoto medienos apdirbimo staklėmis ir įrengimais, statyti rąstinius, karkasinius ar kitų konstrukcijų medinius namus, įrengti juose perdengimus, montuoti stogo konstrukcijas, langus ir duris, medines grindis ir laiptus. Savo darbe dailidė panaudoja ir kitos rūšies medžiagų atskiras detales, sudarančias galutinio produkto visumą (kartono, plastiko, stiklo, metalo). Dailidė pažįsta ir skiria medienos rūšis, jų biologines bei mechanines savybes, taiko konkrečiai medienos rūšiai tinkamus žymėjimo, matavimo, pjovimo ir apdorojimo būdus. Atlieka grubią ir galutinę medinių paviršių apdailą. Savo darbe vadovaujasi nesudėtingų gaminių brėžiniais, gali parengti jų eskizus. Taip pat žino ir naudojasi visomis saugaus darbo priemonėmis.
Dailidės amatui yra artima staliaus profesija, nes dailidės savo darbo praktikoje plačiai naudoja gatavus stalių gaminius.

Mokymas

Lietuvoje dailidės profesiją galima įgyti darbo rinkos ar pagrindinio profesinio mokymo įstaigose, vykdančiose mokymą pagal dailidės mokymo programą. Be teorijos, didžiąją mokymo turinio dalį (per 70%) sudaro praktinis profesijos mokymas. Asmenims, siekiantiems dailidės kvalifikacijos, privaloma turėti pagrindinį išsilavinimą. Kandidatai, savo praktinėje veikloje neformaliai ar savaiminiu būdu įgiję tokio darbo sugebėjimų, gali būti pripažįstami kvalifikuotais dailidėmis, jeigu išlaiko kvalifikacijos egzaminą. Tokius egzaminus paprastai organizuoja atestuoti profesinio mokymo centrai.
Didysis drebulenis

Aprašymas

Kūnas 20 - 30 mm ilgio. Kūnas juodas, masyvus. Apaugęs tankiais, smulkiais rusvais arba gelsvais, rečiau balsvais arba pilkšvais plaukeliais. Antsparniai su stambiais plikais taškais. Ūsai ilgi, vienuolikos narelių, patinų ūsai ilgesni už kūną.
Vabalai skraido birželio – rugsėjo mėnesiais.

Pažeidžia drebules, gluosnius ir kitus minkštuosius lapuočius. Labai žalingas kenkėjas. Lervos medienoje graužia vertikalius, iki 15 cm ilgio takus, kurie būna pilni rupių ilgų išgraužų. Čia jos praleidžia dvi žiemas, lėliukėmis virsta trečių metų pavasarį. Pažeidimo vietoje kamienai storėja. Jaunos drebulės pažeistos dažnai žūsta.

Paplitimas

Paplitę Europoje, šiaurinėje Korėjoje ir šiaurės Kinijoje. Lietuvoje dažnas.
Vilkyškių valsčius

Vilkyškių valsčius (arba Vilkiškių valsčius) buvo Mažojoje Lietuvoje. Centras – Vilkyškiai.
Natkiškių valsčius

Natkiškių valsčius buvo vakarų Lietuvoje. Centras – Natkiškiai.