google/wiki40b huggingface dataset:
Pluoštinė bemerija

Istorija

Iš pluoštinės bemerijos pagaminti rūbai aptikti senovės Egipte ir Kinijoje jau 5000 m. pr. m. e. Bemerijos audiniai taip pat yra naudojami Korėjos tradiciniame kostiume. Po Antrojo pasaulinio karo bemerijos pluoštas buvo plačiai paplitęs dėl palankių pasaulinės prekybos sąlygų. XXI a. bemerijos auginimas sumažėjęs, ją nukonkuruoja pigesni natūralūs ir sintetiniai pluoštai.

Naudojimas

Pluoštinė bemerija naudojama tekstilei tinkamo pluošto, daugiausiai susikaupusio augalo stiebe, gavybai. Augalai nupjaunami tik prieš ar po žydėjimo ir apdirbami stiebus sutraiškant, kaitinant šarmingame tirpale, perplaunant vandeniu ir džiovinant. Gautas pluoštas gali būti naudojamas siūlų gamybai, iš kurių audžiamos medžiagos ir siuvami rūbai. Savo savybėmis bemerija yra panaši ir gali pakeisti lininį pluoštą.
Daugiausiai pluoštinės bemerijos užauginama Kinijoje, tačiau augalas auginamas ir kitose šalyse: Filipinuose, Brazilijoje, Indijoje ir kitur.
Lapai ir šaknys taip pat gali būti naudojamos maistui.
Skavina

Istorija

XIII a. dabartinio miesto teritorijoje buvo trys kaimai: Babice Nowe, Babice Stare ir Pisary, priklausę Tynieco benediktinų abatijai. 1364 m. gegužės 22 d. karalius Kazimieras III Didysis Skavinai suteikė Magdeburgo teises. Po kelerių metų pastatyta Šventosios Dvasios bažnyčia. Miestelis turėjo gynybinę sieną ir pilį. 1509 m. sudegė, bet buvo greitai atstatytas. Sunaikintas po Švedų tvano. Po 1772 m. Abiejų Tautų Respublikos padalijimo tapo Galicijos (Austrijos provincijos) dalimi. XIX a. antroje pusėje tapo svarbus geležinkelio mazgas. Turėjo 3 geležinkelio linijas: į Krokuvą, Beskidų Suchą ir Osvencimą.
Antrosios Lenkijos Respublikos metu priklausė Krokuvos vaivadijai. 1939 m. rugsėjo 6 d. į miestą įžengė pirmosios Vermachto ginkluotosios pajėgos. Vokiečių okupacija truko iki 1945 m. sausio 23 d. Valdant komunistams, tapo svarbiu sunkiosios pramonės centru. 1954 m. atidaryta Skavinos aliuminio lydykla, kuri 1981 m. uždaryta dėl taršos. 1961 m. atidaryta Skavinos jėgainė.
Eric Saade

2007 m.: grupėje What’s Up!

2007 m. Sadė buvo švedų grupės „What’s Up!“ įkūrėjas, kurios nariai taip pat yra Robin Stjernberg, Luwdig „Ludde“ Keijser ir Johan Yngvesson. Nariai atrinkti remiantis konkurencija, kuri pritraukė šimtus pareiškėjų.
Naujai suformuota grupė gastroliavo Švedijoje nuo 2008 metų pavasario ir išleido albumą, pavadintą „In Pose“. Jie turėjo du gana sėkmingus singlus iš šio albumo. 2007 m. gegužę dainos „Go Girl!“ pasiekė 5 vietą Švedijos Singles Chart ir 2008 m. kovo mėnesį „If I Told You Once“ užėmė 16 vietą.
Vėliau Sadė paliko grupę ir tęsė solinę karjerą.

2009 m.: solinės karjeros pradžia

2009 m. rugpjūčio mėnesį Sadė pasirašė su Švedijos įrašų kompanija „Roxy Recordings“. 2009 m. gruodžio 21 d. jis išleido pirmąjį singlą „Sleepless“, kurį parašė Fredrik Kempe ir Peter Boström. Daina Švedijoje pasiekė 44 vietą. Vaizdo klipo premjera įvyko 2010 m. sausio 22 dieną, jį režisavo Anders Rune.

2010 m.: Melodifestivalen

2010 m. vasario 12 d. Erikas dalyvavo Švedijos nacionalinėje atrankoje Melodifestivalen 2010. Jis dalyvavo su daina „Manboy“, kurią parašė Fredrik Kempe ir Peter Boström. Finale jis užėmė trečią vietą. Daina Švedijoje buvo išleista 2010 m. kovo 3 d. 2010 metų birželį daina pasiekė platininį statusą.

2011 m.: Melodifestivalen ir Eurovizija

2011 m. vasario 19 d. Erikas antrą kartą dalyvavo Melodifestivalen. Jis dalyvavo trečiajame pusfinalyje ir pateko į finalą su daina „Popular“, kurią parašė Fredrik Kempe.
2011 m. gegužės 12 d. Sadė dalyvavo antrajame Eurovizijos pusfinalyje. Jis pusfinalyje užėmė pirmą vietą. 2011 m. gegužės 14 d. Sadė dalyvaudamas finale užėmė trečiąją vietą. Tai geriausias Švedijos rezultatas nuo 1999 metų, kai Charlotte Perrelli laimėjo su daina „Take Me to Your Heaven“. Jis taip pat yra penktas atlikėjas, užėmęs trečią vietą Švedijai „Eurovizijos“ istorijoje. Daina buvo išleista 2011 m. vasario 28 d. Švedijoje. Iki 2011 metų liepos jis pardavė daugiau nei 40 000 kopijų Švedijoje. Vaizdo klipo premjera įvyko 2011 m. balandžio 14 d. Po dalyvavimo Eurovizijos dainų konkurse Erikas išleido dainą ir kitose šalyse: Suomijoje, Norvegijoje, Australijoje, Graikijoje, Airijoje, Italijoje, Japonijoje, Lietuvoje, Meksikoje, Nyderlanduose, Naujojoje Zelandijoje, Portugalijoje, Ispanijoje, Jungtinėje Karalystėje ir Jungtinėse Amerikos Valstijose, Austrijoje, Vokietijoje ir Šveicarijoje.

2011 m.: dar didesnė sėkmė

2011 m. sausio mėn. Sadė buvo nominuotas šešiems Scandipop apdovanojimų kategorijoms.
Taip pat Sadė buvo nominuotas vienoje Grammi nominacijoje – metų daina.
2011 m. kovo mėn. Sadė buvo nominuotas Marcel Bezençon apdovanojimų (Melodifestivalen) kategorijoje „Meno apdovanojimas“ už dainą „Popular“.
2011 m. lapkričio 2 d. Sadė su Dev išleido singlą „Hotter Than Fire“. Dainą parašė Sadė, Jason Gill ir J-Son. 2011 m. spalio 30 d. scandipop.co.uk išleido dainos peržiūrą. Singlas pasiekė 5 vietą Švedijoje.
2011 metais Sadė buvo labiausiai ieškoma Švedijos įžymybė „Google“ svetainėje.

Asmeninis gyvenimas

Šiuo metu Sadė gyvena Stokholme. Jis ilgą laiką draugavo su Molly Sandén, jų santykiai oficialiai baigėsi 2012 metų sausį.
Ateities sandorių rinka

Ateities sandorių rinka, išvestinių finansinių priemonių rinka - pagrindinė finansų rinka, kurioje rinkos dalyviai gali prekiauti standartizuotais ateities sandoriais. Tai yra sandoris sudarytas konkrečiam žaliavų ar finansinių priemonių kiekiui su nustatytu pristatymo laiku ateityje.

Ateities sandoris

Ateities sandoris (angl. Futures) – išvestinė finansinė priemonė, įsipareigojimas pirkti arba parduoti tam tikrą kiekį finansinio turto (vertybinių popierių, valiutos, akcijų indeksų, palūkanų normos, žaliavų ir pan.) už sutartą kainą ir sutartą dieną ateityje; sandoris. Pirkdamas ir parduodamas ateities sandorį klientas moka tarpininkavimo mokestį, priklausantį nuo biržos, kurioje yra prekiaujama konkrečiais ateities sandoriais, ir perkamų arba parduodamų sandorių kiekio. Visos ateities sandorio sąlygos (išskyrus kainą) yra standartizuotos. Finansinis turtas, vertybiniai popieriai, valiutos, akcijų indeksai, palūkanų normos, žaliavos, vieno sandorio dydis, paskutinė ateities sandorio prekybos diena ir panašiai. Įvairių prekių ateities sandoriai (sandoryje yra aiškiai apibrėžta prekės pristatymo vieta, data, kokybės reikalavimai, kiekis, kaina - kitaip tariant, tai vadinamasis standartizuotasis sandoris) padidina galimybes kiek įmanoma sumažinti riziką.
Čerpėtasis baltikas

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 142 psl.
Vagaro tarptautinis oro uostas

Istorija

Vagaro saloje esantį Vagaro oro uostą Antrojo pasaulinio karo metu pastatė britų inžinieriai. Vieta buvo pasirinkta dėl prasto matomumo iš jūros pusės ir dėl galimo vokiečių karinių laivų antpuolio. 1942 m. pavasarį nutūpė pirmasis lėktuvas.
Po karo aerodromas buvo apleistas ir nenaudojamas. 1963 m. buvo atidarytas, kaip civilinis oro uostas dviejų Siorvaguro gyventojų, Hugo Fjørðoy ir Lars Larsen, kurie dirbo Islandijos oro linijų kompanijoje „Icelandair“, dėka. Iš Vagaro oro uosto buvo pradėti reguliarūs skrydžiai į Bergeno, Kopenhagos ir Glazgo oro uostus, naudojant Douglas DC-3 lėktuvą. Vėliau skrydžius pradėjo vykdyti „Faroe Airways“ aviakompanija. 1967 m. rugsėjo 28 dieną įmonė nutraukė savo veiklą. Iki 2004 m. „Maersk Air“, kartu su „Atlanto Airways“, vykdė kelis skrydžius.
2011 m. buvo pratęsti kilimo–tūpimo takai nuo 1 250 metrų iki 1 799 metrų.
Jurgis Ivanovičius Iljiničius

Biografija

Smolensko vietininko Ivano ir Onos Daugirdaitės sūnus, brolis Mikalojus.
Dvaro maršalka ir Lydos vietininkas (1500).
Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras 1502 metais atėmė iš jo Lydos vietininkystę ir atidavė savo favorito Mykolo Glinskio giminaičiui Andrejui Driozdui, kas sukėlė konfliktą tarp Glinskio ir giminės bajorų.
Vėl Lydos vietininkas (nuo 1507), Kauno (1514), Bresto ir tuo pat metu Lietuvos dvaro maršalka (nuo 1519).
1510 metais pastatė Myriaus pilį.

Šeima

Vedė Jadvygą Zaberezinskaitę, Jono Jurgaičio Zaberezinskio dukterį, kuri gavo dalį motinos palikimo: buvusį Mikalojaus Nasutos dvarą – Šarašovą Bresto paviete, Belają Palenkėje ir kitus dvarus.
Turėjo keturis sūnus, kurie po Jurgio Ivaovičiaus mirties pasidalino jo turtus.
Stanislovas Dagilis

Biografija

Jono ir Martyno Yčų dėdė iš motinos pusės. Mokėsi Kėdainių ir Slucko reformatų gimnazijose, 1873 m. baigė Peterburgo universiteto Istorijos – filologijos institutą.
1873–1894 m. Sumų (Ukraina) gimnazijos klasikinių kalbų mokytojas, grįžęs į Lietuvą gyveno Biržuose.
Bendradarbiavo „Aušroje“ (straipsniai „Lietuviška rašliava“, 1884, Nr. 1; „Keli žodžiai apie poeziją abelnai, o ypač sudėjimą eilių“, 1886, Nr. 1), „Draugijoje“, „Pasiuntinyje“, „Biržų kalendoriuose“,  parengė 1910 m. reformatų giesmyną.
Parašė šviečiamosios nuostatos eilėraščių („Skaitytojui“, „Čiūčia liūlia varguolėlį“, „Artojas“ ir kt.), poemą „Joninės Parovėjos karčemoje“. Išvertė A. Mickevičiaus „Konradą Valenrodą“, „Tris Budrius“, L. Kondratovičiaus-Sirokomlės „Lietuvą“, M. Lermontovo „Angelą“, „Tris palmes“, A. Puškino „Eugenijaus Onegino“ ištraukų, „Poetą“, F. Šilerio „Įveiktuves“ ir kitų poetų kūrinių.
Originalią ir verstinę poeziją skelbė „Lietuviško šiupinio“ pavadinimu leistais rinkiniais. Priklausė poetams aušrininkams, daugelį jų pranoko eiliavimo ir stiliaus kultūra, vienas kūrybiško vertimo lietuvių vertimų istorijoje pradininkų.
Biržuose S. Dagiliui pastatytas paminklas (autorė N. Gronskienė, 1923 m.) (unikalus kodas 8786). Kelis kartus perkeltas, šiuo metu stovi prie buvusios Biržų cerkvės.
Ingrijos suomiai

Istorija

Ingrijos suomiai kaip atskiras etnosas formavosi XVII a., kuomet Švedijos valdžia masiškai keldino suomiškai kalbančius kolonistus į naujai užimtas Ingrijos žemes. Dauguma šių atsikėlėlių buvo kilę iš Savonijos (savakotai) ir Karelijos (eiremeisai). Ilgainiui jie tarpusavyje susimaišė, taip sudarydami ingrų tautybę. Juos kartu vienijo bendra kalba ir tikėjimas, kuris skyrė nuo kitų Ingrijos gyventojų. Ta migracija buvo tokia sparti, kad XVII a. pabaigoje Ingrijos suomiai sudarė 73,8 % krašto gyventojų.
XVIII a., kuomet Ingrija sugrįžo Rusijai ir į kraštą ėmė keltis rusai kolonistai, nemažai Ingrijos suomių migravo į Kareliją, tačiau nemaža dalis jų pasiliko, nors ir sudarė mažumą. Iki XIX a. pabaigos jų skaičius išaugo iki 130,5 tūkst., o 1917 m. viršijo 140 tūkst. suomiai Rusijoje išsaugojo savo tapatybę, kalbą. Jų tarpe XIX a. pabaigoje vyko nacionalinis judėjimas. Jie leido savo suomiškus laikraščius (Pietarin Sanomat), nuo 1899 m. rengė dainų šventes.
1917 m. susikūrus TSRS, 1919 m. Ingrijos suomiai sukūrė savo valstybę – Šiaurės Ingrijos respubliką. Jos simbolika iki mūsų dienų laikoma ingrų ir Ingrijos simboliu. 1920 m. respublika prijungta prie TSRS. Nepaisant to, suomiai išsaugojo savo autonomiją, o suomių kalba jų gyvenamuose regionuose buvo oficialiai pripažįstama.
Pradedant 1930 m. TSRS politika suomių atžvilgiu keitėsi, nes jie buvo laikomi nepatikimais. 1929–1931, 1935–36, 1942 m. dauguma jų buvo masiškai tremiami į kitas TSRS vietas, o vietoj jų apgyvendinami rusai. 1937 m. uždarytos suomių mokyklos, uždrausta spauda ir žiniasklaida suomių kalba. Per karą Suomija ir Vokietija kurį laiką kontroliavo Ingriją, iš kurios iškeldino ingrus į Suomiją. Tačiau pasibaigus Tolesniam karui, 1944 m. Suomija grąžino juos atgal į TSRS, kur jie buvo išmėtyti po visą Rusiją.
Ši asimiliacijos ir tremčių politika drastiškai sumažino suomių skaičių: 1989 m. jų tebuvo 67 tūkst., išsisklaidę po visą Tarybų Sąjungą. Po TSRS žlugimo, didelė dalis šių suomių (apie 25 tūkst.) išsikėlė į Suomiją. Nemažai jų jau nemoka suomių kalbos ir susiduria su integracijos problemomis. Mokantieji suomių kalbą, priešingai, netenka savo ingriškosios tapatybės. Rusijoje likusi dalis sudaro apie 20 tūkst.
Kernavės mauzoliejinė koplyčia

Istorija

Koplyčią kaip žmonos mauzoliejų 1856 m. Kernavės kapinių teritorijoje pastatė Stanislovas Riomeris. Iš pradžių koplyčia buvo uždengta mėlynai dažytu skardiniu stogu, virš jo turėjo medinį, vario skarda apkaltą kryžių. Pagal 1895 m. aprašymą, koplyčioje buvo altorius su mediniu kryžiumi (altoriaus mensa iš akmens, dviejų laiptelių). Ant altoriaus stovėjo 6 bronzinės žvakidės. Grindys ir lubos buvo akmeninės, šonuose stovėjo juodai dažyti ąžuoliniai suolai, nedidelė komoda.
Po Pirmojo pasaulinio karo koplyčia buvo neprižiūrima, plėšiama. 1952 m. koplyčios stogas buvo kiauras, viduje ir išorėje tinkas nutrupėjęs, sienos pajuodusios. Viduje buvo tik keturios paminklinės lentos ir altoriaus pamatų likučiai su mediniu kryžiumi.
Koplyčia suremontuota 1959 m. Apskardintas stogas ir sandrikai, įrengtos naujos profiliuotos ąžuolinės durys. 1986 m. buvo parengtas restauravimo projektas. Koplyčioje išliko klauptai, altorius (apnykęs, be akmeninės mensos), komoda.
Koplyčios rūsyje palaidoti: Marija Palmira Puzinaitė-Chominska, Virginija Puzinaitė, Marija Riomerytė-Chrapovicka, Jan-Kanty Rola Liubeneckis, Aleksandra Puzinaitė-Riomerienė, Stanislovas Puzina, Stanislavas Riomeris ir Ana Zapolskytė-Puzinienė.
Biotronika

Biotronika (gr. βίος (bios) – gyvybė, gyvenimas + 'elektronika') – tai mokslo kryptis, tirianti biologinių objektų (BO) ir elektroninių objektų (EO) sąveikas, sąsajas.

Sąvoka

Biotronika   dar vadinama bioelektronika (BE), tradiciškai reiškiančią biologijai skirtų elektroninių priemonių kūrimą. Pavyzdžiui, „biomedicininė elektronika“ – elektronikos mokslo kryptis, tirianti ir kurianti elektroninius įtaisus, skirtus biomedicinos reikmėms. Biotronikos (BT) pavadinimas dar kol kas plačiai nenaudotas. Todėl jį būtų galima naudoti BO ir EO sąsajai (sąveikai) pažymėti. Tačiau ir BT terminui priskiriama keletas sampratų. Pirmoji samprata bando BT priskirti biologinių objektų spinduliavimą. Tai, matyt, daroma, ieškant analogijos su magnetronu ar klistronu. Tačiau magnetrono pavadinimas parinktas, atsižvelgiant į magnetiniu lauku valdomą elektronų pluoštą, o ne į išspinduliavimą. Graikų kalboje „thronos“ reiškia buvimo vietą. Todėl „biotronas“ tai erdvė (patalpa), kurioje puoselėjamas ir stebimas BO. Kartais „biotronika“ siejama net su radiosteziniais reiškiniais. Tačiau, žinant, kad terminas „biotronika“ yra iš dviejų žodžių: „biologija“ ir „elektronika“ sudarytas sudurtinis žodis, taip reiktų jį ir suvokti. Todėl „biotronika“ – tai BO ir EO sąsaja (sąveika). Būtina pabrėžti, kad šiuo atveju BT apibūdina glaudžią minėtų objektų sąveika, kurios metu vieno iš jų būsenos priklauso nuo kito būsenų, o šių būsenų (jų dinamikos) efektyvumą atspindi integrinis bendro veikimo rezultatas. Todėl, pavyzdžiui, radijo imtuvas ant pievos – dar ne biotronika.
Pasirinkus tokią biotronikos sampratą, susidaro daugybė naujų dviejų mokslų sandūroje iškilusių tyrimų bei valdymo problemų, apimančių gyvūnijos bei augalijos sąveikas su EO. Tokių problemų formulavimui ir skirta ši sritis. Jos tikslas – sutelkti biologijos ir elektronikos specialistus bendram darbui, rengiant tyrėjus, vykdant tyrimus bei diegiant gautus rezultatus.
Nožegariai

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Midvėjaus mūšis

Midvėjaus mūšis (angl. Battle of Midway) − stambus jūrų mūšis Ramiajame vandenyne, II Pasaulinio karo metais; prie Midvėjaus atolo.
Midvėjaus mūšis vyko 1942 m. birželio 4−7 d. tarp Japonijos ir JAV (po 6 mėn., kai Japonija užpuolė Perl Harborą). Mūšyje svarbiausią vaidmenį suvaidino aviacija. Japonija, nepaisydama nesėkmės mūšyje Koralų jūroje (1942 m. gegužės mėn.), siekė užimti Midvėjaus salą ir karines bazes Aleutų salose. Japonijos admirolas J. Isorokus prie Midvėjaus pasiuntė didesnę Japonijos laivyno dalį, tarp jų 4 sunkiuosius ir 3 lengvuosius lėktuvnešius, apie 5 000 karių, JAV − 3 sunkiuosius lėktuvnešius bei aviaciją iš Midvėjaus ir Havajų karinių bazių. Mūšiui vadovavo admirolas F. Fletčeris. Japonija neteko 4 geriausių sunkiųjų lėktuvnešių, 1 sunkiojo kreiserio, 3 500 karių, JAV − 1 sunkiojo lėktuvnešio ir eskadrinio minininko. Prie Midvėjaus JAV pilotai subombardavo geriausius japonų karo laivus. Žuvo per 4 000 elitinių Japonijos karių. Amerikos karinės pajėgos atkeršijo už Perl Harboro ataką, o vėliau aktyviai dalyvavo sprendžiant konfliktus Europoje.
Midvėjaus mūšis lėmė JAV ir Japonijos karinės kampanijos baigtį − sustabdytas Japonijos puolimas ir pasiektas santykinis karinis paritetas Ramiajame vandenyne.
Muscle car

Muscle car yra galingų sportinių automobilių tipas. Terminas dažniausiai naudojamas kalbant apie amerikietiškiems, australiškiems ir Pietų Afrikos automobiliams, turintiems didelės talpos variklius ir gamintus tarp 1964–1973 (JAV) ir tarp 1968–1976 (Australijoje) metų.
Muscle Car būdavo vidutinės klasės automobiliai su dideliais ir galingais varikliais (dažniausiai V8)
Kosovo Polė

Istorija

1389 m. šalia miesto įvyko Kosovo mūšis.
Madžūras

Madžūras (angl. Majuro, marš. Mājro) – atolas Ramiojo vandenyno vakaruose, Maršalo Salų rytuose, Ratako salų grandinėje. Atolą sudaro 64 salelės, išsidėsčiusios elipsės formos 40 km ilgio rife (Madžuro arba Ilgoji, Delapo, Uligos, Džarito, Rongrongo, Enilio ir kt.). Viso atolo sausuma užima 10 km² plotą, lagūnos plotas 295 km². Į rytus nuo Madžūro yra Arno atolas, toliau šiaurėje Auras, pietuose – Milis.
Čia įsikūrusi to paties pavadinimo Maršalo Salų sostinė. 25,4 tūkst. gyventojų (2004 m.).
Madžūras yra didžiausias atolas Maršalo Salose pagal gyventojų skaičių. Pagrindinė atolo gyvenvietė išsidėsčiusi trijose salelėse rytiniame atolo pakraštyje, kurios yra sujungtos – Delapas, Uliga ir Džaritas (iš pietų į šiaurę). Kitos didesnės gyvenvietės yra Laura, Rairokas, Adželtakė. Atole yra jūrų uosto įrengimai, Maršalo Salų tarptautinis oro uostas, nuo Lauros iki Džarito nutiestas kelias. Veikia Jungtinė Kristaus bažnyčia, katalikų katedra, mečetė. Veikia Maršalo Salų kolegija, Pietų Ramiojo vandenyno universiteto padalinys, vidurinė, pradinė mokyklos, ligoninė, teatras, prekybos centras.
Kopros apdirbimo pramonė, spaudžiamas kokosų aliejus. Šis aliejus naudojamas vietoj dyzelio automobilių, laivų, elektrinių varymui. Verčiamasi žvejyba.

Istorija

Madžūras gyvenamas bent 2000 metų. 1884 m. užimtas vokiečių, tapo jų prekybine kolonija. 1920 m. atiteko Japonijai (Pietų Ramiojo Vandenyno Mandatas), veikė karinės bazės. 1944 m. Madžūras buvo okupuotas amerikiečių. 1986 m. Maršalo Saloms paskelbus nepriklausomybę, Madžūras tapo šalies sostine.
Gerčiukai

Istorija

1838 m. kaimas priklausė Juražiškių dvarui. Kaime gyveno Motiejus Gerčiukas.
Šachmatų uždavinys

Šachmatų uždavinys – tai dirbtinė pozicija, kurioje, vienai iš pusių (paprastai baltiesiems) siūloma atlikti užduotį: (kaip taisyklė) per nustatytą ėjimų skaičių, skelbti matą.
Šachmatų uždaviniai aprėpia visas šachmatų kompozicijos dalis: tradicinę, netradicinę, pasakiškąją, ypatingąją.

Šachmatų rūšys naudojamos uždavinių sudarymui

Šachmatų užduotyje nurodoma kokia šachmatų rūšis panaudota uždavinio sudarymui. Jei nurodymo nėra – tai uždavinys sudarytas, naudojant klasikinių šachmatų taisykles. Toliau keletas šachmatų rūšių, naudojamų uždavinių sudarymuiː
Ilgiausių ėjimų, Andernacho, Kazanės, Madraso, Isardamo Kirkės (Kirkės atomo, Kirkės kamikadzės, Kirkės gegutės, Antikirkės ir Veidrodinės kirkės), Patrulių, Sargybinių, Einšteino, Kerti - eini, Cilindriniai, Berolinos šachmatai.

Pagal užduotį

Pagal užduotį ir šachmatų lentą jie skirstomi į:
tiesioginio,  sutarto, atvirkščio, refleksinio, sutarto atvirkščio, serijinių ėjimų,  tinklinių bei retrogradinės analizės, grafinius ir matematinius šachmatų uždavinius.

Pagal figūrų skaičių

Visų rūšių šachmatų kompozicijų uždavinius priimta klasifikuoti pagal esamų figūrų skaičių. Uždaviniai, kuriuose baltieji užduočiai vykdyti, be karaliaus turi tik vieną figūrą arba pėstininką, vadinami minimaliais.
Pozicijos turinčios ne daugiau kaip penkias figūras vadinamos mažylėmis, 6 ar 7, – miniatiūromis, o nuo 8 iki 12 – meriditais. Pozicijos turinčios nuo 13 iki 24 figūrų pavadinimo neturi. Kartais jos vadinamos vidutinėmis. Jos skirstomos: į lengvas (13-16 figūrų), vidutines 17-20 fig.) ir sunkias (21-24 fig.) pozicijas. 17-20 figūrų pakanka daugeliui sumanymų įgyvendinti. Tokie uždaviniai sudaro daugumą.

Uždavinio sprendinys

Uždavinio išsprendimas – tai autoriaus sugalvotos užduoties vykdymo vienintelio kelio radimas. Kuo labiau jis paslėptas, tuo uždavinys sunkesnis, stipresnis jo išsprendimo sukeltas estetinis pasitenkinimas. Tai pasiekiama, maskuojant pirmąjį ėjimą ir pačią kombinaciją, taip pat, suteikiant juodiesiems galimybę aktyviai gintis.
Mazovijos Ostruvos apskritis

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinės apskrities teritorijoje gyveno jotvingių gentis.
Nuo X a.-XI a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Plocko departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Plocko departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Plocko vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Plocko gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Ostrolenkos vaivadijai.
Šimpeliškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Varniūnai – 2 km
BIRŽAI – 6 km 
Paskratiškiai – 2,2 km
Benošiškis – 3 km
Dirvonakiai – 3,1 km
Kviriškis – 1,4 km
Mikeliškiai – 3,1 km
Svirplėnai – 2,8 km
Šliželiai – 1,8 km
Štakiriai – 2,3 km
Dno

Istorija

Dno (rus. „dugnas“) gyvenvietė šaltiniuose minima nuo XV a. Gyvenvietė išaugo XIX a., ypač nutiesus geležinkelius. Miesto statusas suteiktas 1925 m.
Rimantas Šlajus

Biografija

1978 m. baigė lituanistiką Vilniaus universitete, 1988 m. – žurnalistiką Leningrado universitete.
1978–1980 m. laikraščio „Lietuvos pionierius“ korespondentas, 1980–1985 m. – žurnalo „Mūsų žodis“ skyriaus redaktorius. 1988–1989 m. – informacijos agentūros ELTA politinės informacijos skyriaus vedėjas, 1990–1991 m. – žurnalo „Politika“ skyriaus redaktorius, 1991–1992 m. laikraščio „Tiesa“ politikos apžvalgininkas, 1992–1993 m. – leidinio „Baltic News“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1993–1995 m. – žurnalo „Baltic Industry and Society“ vyriausiasis redaktorius. 1994–1995 m. dienraščio „Lietuva“ bei žurnalo „Baltic Business Review“ vyriausiasis redaktorius. 1996–1997 m. – informacijos agentūros Baltija-ITAR-TASS atstovybės Lietuvoje vadovas, nuo 1997 m. – informacijos agentūros „Baltijos pranešimai“, vėliau UAB „Vilniaus pranešimai“ vyriausiasis redaktorius,  žurnalo „Business and Exhibitions“ vyriausiasis redaktorius.
Daugiausia rašo politinėmis ir ekonominėmis temomis.
1995–1998 m. Lietuvos ūkio partijos Vilniaus miesto valdybos pirmininkas. Vilniaus miesto ir apskrities verslininkų darbdavių konfederacijos narys.