google/wiki40b huggingface dataset:
Kalva

Terminas

Lietuvos Visuotinė lietuvių enciklopedija kalva vadina pakilumą, kurios santykinis aukštis iki 200 m.  Aukštesnė kraštovaizdžio pakiluma jau gali būti ir kalnas. Tačiau, pvz., Didžiosios Britanijos karinė geografinė žinyba (Ordnance Survey) kalva laiko iki 1000 pėdų (305 m) nuo aplinkinio vyraujančio landšafto lygio iškilusį gruntą, o Oksfordo anglų žodyno nuomone kalva gali būti iki 2000 pėdų (610 m). Vokietijoje ir Lenkijoje, kur kraštovaizdis panašus į Lietuvos, kalva gali būti pavadinta pakiluma nuo 10 iki 300 m. Rusai kalva (холм) vadina taip pat iki 200 m. nuo aplinkos pakilusią aukštumą.
Pailga kalva, kurios ilgoji ašis 4-5 kartus didesnė negu trumpoji, vadinama gūbriu arba drumlinu. Kalvagūbris susidaręs iš nuogulų vadinasi ozas. Žemuma aplink kalvą vadinasi klonis.

Kalvų susidarymas

Kalvos pagal susiformavimo priežastis skirstomos į skulptūrines, kurios susidaro egzogeninių procesų suraižytame paviršiuje ir akumuliacines, susidarančias susikaupus daug sąnašų. Skulptūrines kalvas formuoja erozija, denudacija, egzaracija, abrazija, karstas, akumuliacines - ledyniniai, moreniniai, eoliniai, vulkaniniai, ufliuvioglacialiniai procesai.
Lietuvoje kalvų daugiausia Baltijos ir Žemaičių aukštumose.

Panaudojimas

Kai kurias statesnes kalvas jau nuo seno išmokta panaudoti įrengti įtvirtintoms gyvenvietėms, gynybinėms pilims statyti. Lietuvoje nemažai tokių natūralių kalvų, dažnai šiek tiek pertvarkytų, padarant stetesniais šlaitus, tapo piliakalniais. Tačiau yra ir žmogaus darbo kalvų, vadinamų terpais, ant kurių, ypač Baltijos ir Šiaurės jūros pakrantėje buvo įrengiamos įtvirtintos gyvenvietės.
Ant kalvų ir net jų grandinės yra išaugę tokie miestai kaip Roma, Paryžius, Vilnius, Telšiai.
Gintaras Žilėnas

Biografija

Baigė Sidabravo vidurinę mokyklą, 1983 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas. Žemės ūkio kooperatyvo „Dobilas“ įkūrėjas.
Tėvynės sąjungos Radviliškio rajono skyriaus narys.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
1998 m. Sidabravo Metų žmogus, 2008 m. – Sidabravo miestelio Garbės pilietis. 2011 m. gruodžio mėn. sulaikytas kartu su kitais, susijusiais su AB „Panevėžio energija“ vykdytais galimai neskaidriais viešaisiais pirkimais. 
Sutuoktinė Laimutė, vaikai Aistė, Mantas.
Senųjų Trakų piliakalnis

Piliavietė

Piliavietė įrengta nedidelėje aukštumoje, bevardžio ežerėlio vakariniame krante. Aikštelė keturkampė, pailga vakarų – rytų kryptimi, 150x130 m dydžio. Ją iš šiaurės, vakarų ir pietų juosia 40 m pločio, 6-8 m gylio griovys, viršutinėje dalyje grįstas akmenimis, buvęs užpildytas vandeniu.
Piliavietė labai apardyta joje stovėjusių įvairių pastatų bei čia vykusios ūkinės veiklos. Šiaurės vakarinėje aikštelės dalyje ant 2 m aukščio kalvelės stovi 1899 m. pastatyta Senųjų Trakų Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai ir Šv. Benedikto bažnyčia bei po 1770 m. statytas vienuolyno pastatas, šiaurės rytų dalyje – medinis sandėlis. Šiaurinėje pusėje griovys užpiltas įrengiant įvažiavimą į piliavietę. Aikštelė dirvonuoja, jos pietiniame, vakariniame ir šiauriniame kraštuose auga didelės liepos.

Tyrimai

1955 m. piliavietę žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. 
1994–1997 m. Albinas Kuncevičius įvairiose piliavietės vietose ištyrė bendrą 355 m² dydžio plotą. Aikštelės pakraščiuose, 0,5-1,5 m gylyje aptikta pilį juosusi 2 m storio bei 4 m aukščio iš stambių akmenų ir plytų mūryta siena. Ji buvo dengta lovinėmis čerpėmis. Nustatyta, kad pilis statyta negyvenamoje vietoje, sienos mūrytos kalvos terasoje. Pastačius sienas nukasta aukštesnė centrinė kalvos dalis užpilant sienas iš vidaus ir taip išlyginant pilies kiemą. Vidinėje sienų pusėje buvo medinės galerijos, kurių vietoje susiformavusiame kultūriniame sluoksnyje aptikti 102 geležiniai arbaletiniai strėlių antgaliai, 4 lanko strėlių antgaliai, peiliai, cilindrinės spynos, raktai, žirklės, žiedai, apyrankė, moliniai verpstukai, žiestos keramikos. Piliavietės centrinėje dalyje rastas rytų – vakarų kryptimi einantis griovys leidžia spėti, kad pilis turėjo priešpilį (greičiausiai pietinėje dalyje). Piliavietės kultūrinį sluoksnį dengia 1 m storio XV a. – XVIII a. benediktinų vienuolyno laikų sluoksnis su to meto radiniais.
Piliavietė datuojama XIII a. pabaiga – XIV a. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 2008-02-13; Nr. 155. Paminklo teritorijos plotas 7,91 ha.

Gyvenvietė

Į pietus nuo piliavietės, 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1995–1996 m. Joje rastas iki 1,5 m storio XIV a. kultūrinis sluoksnis su geležiniais arbaletiniais strėlių antgaliais, peiliais, ylomis, pentinų, grandininių šarvų fragmentais, žalvarinėmis segėmis, pakabučiais, apyrankėmis, auskaru, kryželiu, akmeniniais galąstuvais, žiesta keramika.

Aplinkiniai piliakalniai

Trakų pilis 5,5 km
Varnikų piliakalnis 6 km
Neravų piliakalnis 12 km
Strėvos piliakalnis 18 km
Papiškių piliakalnis 26 km
Žuklijų II piliakalnis 22 km
Tetervinų piliakalnis 32 km
Sangėliškių piliakalnis 38 km
Pastaba: 
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Varešas

Istorija

Varešo apylinkėse geležis kasama jau nuo romėnų laikų. Viduramžiais netoliese buvo Bosnijos valdovų tvirtovė Bobovacas. Dauguma miesto gyventojų buvo katalikai (kroatai). XIX a. suklestėjo metalurgijos pramonė. Po Bosnijos karo dauguma kroatų buvo priversti palikti Varešą, nes jis atiteko bosnių valdžion.
Mažasis priešpovandeninis laivas

Mažasis priešpovandeninis laivas (rus. малый противолодочный корабль; МПК) – mažas antvandeninis karo laivas, skirtas povandeninių laivų paieškai ir naikinimui pakrantės zonoje. Tai laivų tipas TSRS Karinio jūrų laivyno karinių laivų klasifikacijoje. NATO laivų klasifikacijoje šie laivai laikomi priešpovandeninėmis korvetėmis (angl. corvettes ASW (anti-submarine warfare)).
Mažieji priešpovandeniniai laivai atsirado tobulinant vandens rajono apsaugos katerius – mažuosius medžiotuvus (MO-4 klasė, projektai 199 ir 201) bei didžiuosius medžiotuvus (projektai 122, 122A, 122-bis; vėliau perklasifikuoti į mažuosius priešpovandeninius laivus)). Jie buvo skirti kovai su povandeniniai laivais pakrantės zonoje.
Pirmaisiais specialiai suprojektuotais mažaisiais priešpovandeniniais laivais tapo projekto 204 laivai, kurių 1960–1968 m. buvo pastatyti 63 ar 66.

Toliau tobulinant šio tipo laivus buvo sukurti projekto 1124 ir jo modifikacijų mažieji priešpovandeniniai laivai, kurių pastatyta 71 vienetas.
Rodūnios rajonas

Istorija

Rajonas įkurtas 1940 m. sausio 15 d. iš 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Naugarduko vaivadijos Užubalio, Rodūnios ir kelių kitų valsčių bei Vilniaus vaivadijos Varėnos valsčiaus pietinių žemių. 1940 m. rugpjūčio 3 d. dalis vakarinių rajono žemių perduota Lietuvos TSR, Alytaus apskričiai. 1944 m. rugsėjo 20 d. rajonas priskirtas Gardino sričiai. 1962 m. gruodžio 25 d. rajonas panaikintas ir padalintas tarp Ščiutino ir Varanavo rajonų.
Tomas Jakavičius

Biografija

Baigė Joniškio 3-ąją vidurinę mokyklą, 1994 m. baigė Šiaulių universitetą, darbų mokytojas.
Įmonės „Barema“ savininkas, 2008 m. UAB „Venta windows“ pardavimų vadybininkas. 2010 m.
Partijos Tvarka ir teisingumas Šiaulių skyriaus narys. 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Viktorija, vaikai Jokūbas, Mykolas.
Maisto davinio šildytuvas

Maisto davinio šildytuvas – vandeniu aktyvuojamas egzoterminis cheminis šildytuvas, skirtas paruošto maisto pašildymui be ugnies. Pridedamas sauso maisto davinyje.

Saugumas

Maisto davinio šildytuvai gali būti pavojingi, jei netinkamai laikomi ar transportuojami.
Dobžinevo Košcelnės valsčius

Istorija

Valsčius įkurtas 1973 m. sausio 1 dieną. 2001 m. sausio 1 d. valsčiaus centras buvo perkeltas į Dobžinevo Dužės kaimą, tuo pačiu ir valsčiaus pavadinimas pakeistas į Dobžinevo Dužės valsčių.
Imperatoriaus mandatorius

Imperatoriaus mandatorius (gr. βασιλικός μανδάτωρ, basilikos mandatōr) – Bizantijos imperatoriaus rūminininko titulas. Ta vienas iš žemiausių titulų, ketvirtas iš apačios (aukštesnis už vestitorių, žemesnis už kandidatos. Pareigybė egzistavo VII–XI a., po išnyko. Nesusijęs su mandatoriais.
Pagal 899 m. dokumentą Kletorologion imperatoriaus mandatorių skiriamasis ženklas buvo raudona lazda. Kartu su kitais žemo rango rūmininkais basilikoi mandatores buvo laikomi basilikoi anthrōpoi ('imperatoriaus vyrais'), jiems vadovavo specialus valdininkas prōtospatharios tōn basilikōn.
Šeimos teisė

Šeimos teisė – privatinės teisės šaka, visuma teisės normų, reguliuojančių teisinius santykius tarp asmenų dėl santuokos, partnerystės, šeimos teisinius santykius, taip pat globą bei rūpybą, ginančių tokius teisinius gėrius kaip šeimos gerovė ir kt.

Teisės šaltiniai

Šeimos teisės šaltiniai – įstatymai, kiti norminiai teisės aktai. Gali būti kodifikuoti (Šeimos kodeksas, Santuokos ir šeimos kodeksas ir kt.).
Aguonų aliejus

Aguonų aliejus yra aliejus, gaunamas iš aguonų sėklų. Šis aliejus naudojamas kulinarijoje, farmacijoje, taip pat dažų, lakų ir muilo gamybai.
Aguonų sėklos savyje turi 45–50 % aliejaus. Kaip ir sėklos, aguonų aliejus turi daug skoninių savybių, vitamino E, tačiau jame nėra jokių narkotinių savybių.
Dietrich Bonhoeffer

Biografija

Gimė psichiatro Karlo Bonheferio aštuonių vaikų šeimoje. Dytrichas Bonheferis studijavo teologiją Tiubingeno ir Berlyno universitetuose. 1930 m. lankėsi JAV, dėstė Niujorko jungtinėje teologinėje seminarijoje. 1931–1933 m. profesoriavo Berlyno universitete (dėstė sisteminę teologiją). Atsidėjo antinaciniam Bažnyčios pasipriešinimui, buvo vienas Išpažinėjų bažnyčios, atsisakiusios jungtis į Vokietijos evangelikų bažnyčią, įkūrėjų.
1933 m. Dytrichas Bonheferis atsisakė paskirtos parapijos Berlyne ir išvyko kunigauti vokiečių bendruomenei Londone. Grįžęs į Vokietiją, 1935 m. vadovavo pogrindinei kunigų seminarijai (bendradarbiavo su Karlu Bartu). Bonhoferio seminariją ir Išpažinėjų bažnyčią pradėta persekioti, ir 1940 m. išvyko į JAV, bet netrukus vėl grįžo į Vokietiją.
1941 m. Dytricho Bonheferio veikalus uždrausta publikuoti. Buvo įtrauktas į nacistinę žvalgybą „Abverą“. Būdamas žvalgybos agentu Dytrichas Bonheferis šnipinėjo Sąjungininkams, prisidėjo prie rengiamo plano nužudyti Hitlerį (su Hansu fon Donjajumi ir kitais „Abvero“ nariais).
1943 m. teologas buvo įkalintas. Po nesėkmingo 1944 m. liepos 20 d. pasikėsinimo į Hitlerį naciai sužinojo apie Bonheferio kolaboravimą. Dytrichas Bonheferis buvo uždarytas į Biuchenvaldo, vėliau į Flosenbiurgo koncentracijos stovyklą, 1945 m. balandžio 9 d. nužudytas pakariant.

Teologija

Dytrichas Bonheferis priklausė protestantų neoortodoksų srovei, buvo E. Trelčo ir K. Barto idėjų šalininkas. Teologiją traktavo kaip kristologiją. Pasak Bonhoferio, krikščionybės esmė – mokymas apie artimo meilę, todėl reikia atsisakyti įprastinių religinių formų, laikytis krikščioniškosios etikos, sekti Jėzumi Kristumi. Nors Dievas yra anapusinė tikrovė, apie jį privalu kalbėti pasaulietiškai. Bonheferio pažiūros buvo populiarios po II pasaulinio karo tarp Vakarų Europos teologų.
VFK Dorado

Dorado – seniausias fantastų klubas Lietuvoje, veikiantis Vilniuje nuo 1979 metų. Klubo įkūrėjas ir garbės prezidentas – Gediminas Beresnevičius, dabartinis prezidentas – Justinas Žilinskas. Nuo 2006 metų kovo 30 d. oficialiai vadinasi asociacija „VFK Dorado“.
Klubas kasmet organizuoja Kūrybinę stovyklą, Hukoną, bei, kartu su kitais klubais, Vilniuje vykstančius Lituaniconus. Leidžia fenziną „Dorado raganos“. Čia veikia viena didžiausių tarp Europos ir pasaulio fantastų klubų fantastinių knygų ir žurnalų biblioteka. Joje (2005-ųjų duomenimis) buvo apie 4000 fantastinių knygų anglų kalba, apie 800 fantastinių žurnalų anglų kalba, apie 1600 fantastinių kn. rusų k. ir daugiau nei 600 fantastinių kn. lietuviškai (iš jų 64-ios parašytos lietuvių autorių). Prie arbatos puodelio diskutuojama apie fantastiką ir su ja susijusius dalykus. Klube sukurta lietuviška vaidmenų žaidimo sistema „Kariai ir magai“.
Guostagalio vėjo malūnas

Guostagalio vėjo malūnas – kepurinis akmeninis vėjo malūnas su technologine įranga, stovintis Pakruojo rajone, Guostagalyje. Malūnas stūkso kaimo pakraštyje įsikūrusiame ūkyje šalia Linkavičių, netoli kelio  2902  Linkuva–Degėsiai–Gedučiai . Priešais malūną, per kelią, stovi malūnininko sodyba. 
1992 m. objektas paskelbtas valstybės saugomu inžinerinio paveldo paminklu. Teritorija apima 0,09 ha, vizualinės apsaugos zona - 4,4 ha. Teritorijoje, be malūno, stovi raudonų plytų gyvenamasis namas, klėtis, tvartas, rekonstruotas į sandėlį.

Istorija

1891-aisiais sumūrytas vėjo malūnas iš pradžių priklausė Linkavičių dvaro savininkui Karpiui, vėliau jį perėmė vietos ūkininkas Pažemeckas ir jo palikuonys. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, malūnas buvo grąžintas paveldėtojams.
1968 m. nuimti sparnai, 1969 m. įrengti valcai.
2011 m. neapsaugotą malūną nuniokojo metalo vagys.  Vagystė išaiškinta ne iš karto – manoma, įsibrovėliai akmeniniame statinyje buvo šeimininkavę prieš keletą mėnesių. Pavogta didelės mokslinės, istorinės ar kultūrinės reikšmės įrangos dalis — valcai ir transmisijos metalinės dalys. Buvo nustatytas nuostolis – 59 tūkst. lt. Istorijos paminklas juridiškai niekam nepriklausė, prieš kurį laiką nesėkmingai buvo ieškota jo savininkų. Pakruojo paveldo tarnybos vadovo Mindaugo Veliulio  žinomis, paveldėtojai nebuvo įteisinę paminklo nuosavybės. Todėl teisiškai nebuvo kam atsakyti, kad malūnas būtų išsaugotas. Tuomet Tarnybos vadovas neatmetė, jog Guostagalio malūnas gali būti pripažintas bešeimininkiu.

Architektūra

Rytinėje malūno pusėje, virš durų, akmenyje iškalta data „1891“. Statybos autorius nežinomas. Aukštis – 10 m, skersmuo - 10,05 m. Statinys akmens mūro, tinkuotas. Jis apskrito plano, nupjauto kūgio formos, 3,5 aukštų, su rūsiu. Aukštus jungia sukti laiptai. Kepurė rekonstruota, nelikę sparnų, grąžulo. Stogas smailėjantis (anksčiau buvo gaubtas). Durų angos apmūrytos raudonomis plytomis. Yra švieslangiai. Šiaurinėje pusėje vietoj durų padarytas langas, sudėtos naujos grindys, įvesta elektra.

Technologinė įranga

Malūno I aukšte – transmisija, grūdų transportavimo įranga (norijos), valcai, kruopinė, II aukšte – girnų stovas, javų valymo mašina.
EuroBasket 2011 C grupė

EuroBasket 2011 C grupė yra viena iš keturių pirmo etapo 2011 m. Europos krepšinio čempionato grupių. Šios grupės rungtynės vyko Alytaus arenoje nuo rugpjūčio 31 iki rugsėjo 5 d. Iš šios grupės į kitą etapą pateko pirmos trys komandos – Makedonija, Graikija ir Suomija.
Mažoji Panemunė

Istorija

Latvijos vokiečių kilmės broliai Jonas (smulkus Aukštaitijos dvarininkas) ir Krisius (Sankt Peterburgo restoranų valdytojas) Kraftai prieš Pirmąjį pasaulinį karą  iš Brazdžiaus nupirko Mažosios Panemunės dvarelį. Tarpukaryje šiose pastatuose Jono sūnus Leonas iš miežių (kartais kviečių), cikorijos ir cukrinių runkelių gamino kavą. Komponentus maišydavo, gruzdindavo, sumaldavo ir, supylę į didelius maišus, veždavo į Rygą. Ir Lietuvoje buvo parduodami LK (Leonas Kraftas) ženklu pažymėti tamsiai raudonos spalvos kavos pakeliai. 1940 metais Leono šeima repatrijavo į Vokietiją, Antrojo pasaulinio karo metu grįžo.
1923 m. surašymo duomenimis, Mažojoje Panemunėje buvo du ūkiai su 24 gyventojais.
Kenijos futbolo lyga

Premier lyga - pagrindinės Kenijos futbolo klubų varžybos, organizuojamos nuo 1963 metų.
Let It Be

Dainų sąrašas

Visas dainas parašė Polas Makartnis ir Džonas Lenonas, išskyrus kur pažymėta.
Ukrainos futbolo varžybos 1997–1998 m.

Istorija

Septintasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 1997 m. liepos 9 iki 1998 m. birželio 20 d.
Nugalėtojais tapo Kijevo „Dinamo“, o Donecko „Šachtar“ buvo antri.
Lvovo „Karpati“ kiek netikėtai užėmė trečią vietą. O Odesos „Čornomorecʹ“ iškrito iš elito lygos.
Livingstono skraidančioji lapė

Aprašymas

Šikšnosparnis sveria apie 700 g, išskėstų sparnų plotis gali siekti 1,8 m, vidutinis plotis 1,4 m.
Tinkamiausia vieta gyvenimui – rūko miškai, 850–1100 m aukštyje virš jūros lygio. Maitinasi vaisiais, tokiais kaip geltonasis fikusas.
Šie šikšnosparniai retai mosuoja sparnais ir ne itin gerai skraido, bet puikiai sklando ir gali pakilti naudodamiesi šilto oro srovėmis. Jie aktyvūs tiek dieną, tiek naktį.
Palikuonius atsiveda sausuoju metu (liepos–rugsėjo mėn.), nėštumas trunka 4–5 mėnesius, jaunikliai savarankiški tampa po 3–6 mėn. Paprastai patelė atsiveda vieną palikuonį per metus.

Istorija

Livingstono skraidančioji lapė pirmą kartą aprašyta XIX a. Tada buvo manoma, kad didelė jų populiacija yra Anžuano saloje. XX a. į juos nebuvo kreipiamas didelis dėmesys ir tik aštuntajame dešimtmetyje pastebėta, kad tai maža populiacija, susidedanti iš kelių šimtų individų. 1981 m. ši rūšis buvo pirmą kartą aptikta Mohelio saloje. 1992 m. buvo suskaičiuoti 152 individai trijose kolonijose Anžuane ir vienoje Mohelyje.
Gyvenamosios aplinkos mažėjimas dėl kirtimų ir ciklonų yra didelė grėsmė populiacijos išnykimui, dėl kurios rūšis įrašyta į Raudonąją knygą.
1994 m. vadovaujant organizacijai Action Comores pradėjo veikti rūšies surašymo ir išsaugojimo programa. Šios programos dėka matomas stabilus šikšnosparnių ir kolonijų skaičiaus didėjimas. 2003 m. individų skaičius pasiekė 1200, mažiausiai dvidešimtyje kolonijų, pagrinde Anžuano saloje. Efektyviu metodu pasirodė vaismedžių sodinimas, nes net ir nedideli ploteliai derančių medžių privilioja daugybę šikšnosparnių.
Ailinginaė

Ailinginaė (marš. Aelōn̄in Ae) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės šiaurinėje dalyje. Atolas yra 13 km į vakarus nuo Rongelapo atolo.
Atolas stačiakampio formos, ištęstas iš vakarų į rytus. Koralinis rifas pietuose kelete vietų pertrūkęs. Atolo žiedą sudaro 25 salelės, visos nedidelės, išsidėsčiusios žiedo pietuose ir rytuose. Bendras sausumos plotas – 2,8 km². Lagūna užima 105,96 km².
1528 m. atolą pasiekė pirmasis vakarietis – ispanas Alvaras de Saavedra. Jis Ailinginaę, drauge su Rongelapu ir Utiriku, pavadino Islas de los Reyes („Karalių salos“).
Ailinginaės atolas negyvenamas. Jis 1954 m. buvo evakuotas dėl branduolinių bandymų Bikinio atole.
Polanecas

Istorija

1264 m. suteiktos miesto teisės. 1794 m. gegužės 7 d. Tado Kosčiuškos vadovaujama sukilėlių vadovybė paskelbė Polaneco universalą – svarbiausią 1794 m. sukilimo vadovybės aktą. Jo autoriai – Tadas Kosciuška ir Hugas Kolontajus. Universalas suteikė baudžiauninkams asmens laisvę: leido išeiti iš dvaro, atsiskaičius su dvarininku ir sumokėjus mokesčius. 33-50 procentų sumažino lažą. Sukilimo dalyviai visai atleidžiami nuo lažo, draudžiama juos išvyti iš savo ūkių. Valstiečių ginčus su dvarininkais sprendė specialūs sukilimo valdžios pareigūnai ir apskričių Tvarkomosios komisijos. Poloneco universalas buvo vykdomas visoje sukilėlių kontroliuojamoje LDK teritorijoje. Numalšinus sukilimą, Poloneco universalas panaikintas.
Raimundas Markauskas

Biografija

1984 m. baigė Alytaus 8-oje vidurinę mokyklą, 1991 m. – Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.
1984–1986 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1991–2001 m. AB „Alytaus tekstilė“ cecho viršininkas, 2001–2004 m. Alytaus apskrities viršininkas. 2005–2012 m. Alytaus rajono savivaldybės Priešgaisrinės apsaugos tarnybos direktorius.
2012–2016 m. Seimo narys, 2013–2016 m. Darbo partijos frakcijos seniūno pavaduotojas.
2017 m. UAB „Teratus“ direktorius. Nuo 2018 m. – Alytaus pataisos namų direktoriaus pavaduotojas.
2000–2004 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys, 2007 m., 2011 m. (atsisakė mandato) ir nuo 2019 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.
Buvo Naujosios sąjungos (socialliberalai) narys, Alytaus rajono skyriaus vadovas, šiuo metu yra Darbo partijos (leiboristų) narys.
Sutuoktinė Renata, vaikai Justina, Rokas.
Žagarinė

Istorija

Kaimas įsikūrė po baudžiavos panaikinimo. LTSR laikais – Rūdninkų žuvininkystės ūkio pagalbinė gyvenvietė.
Apie 1950 m. prie Žagarinės pradėta statyti durpyno darbuotojų gyvenvietė, pavadinta Naująja Žagarine ir vėliau tapusi Baltosios Vokės miestu.
Mbanza Kongas

Istorija

Senovėje Mbanza Kongas buvo Kongo karalystės sostinė. Tai buvo vienas didžiausių subsacharinės Afrikos miestų, portugalų keliautojo 1491 m. palygintas su Evora. XVI a. portugalai pradėjo miesto kolonizaciją, jis pervadintas San Salvadoru (São Salvador). 1549 m. mieste pastatyta viena seniausių Afrikos katedrų. XVII a. antroje pusėje miestas buvo nuniokotas bakongų antpuolių. 1705 m. miestas atstatytas, bet prarado savo buvusią reikšmę. San Salvadoras Angolai atgavus nepriklausomybę pervadintas atgal į Mbanza Kongą.
2017 m. senovės miesto liekanos įtrauktos į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Darius Šapola

Biografija

1994 m. baigė Kauno medicinos universitetą, gydytojas.
VšĮ „Rokiškio rajono ligoninė“ gydytojas.
Liberalų ir centro sąjungos Rokiškio rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Jovita, vaikai Lėja, Benas.
Pilypavo žydų kapinės

Pilypavo žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Filipowie) - žydų kapinės Pilypavo kaime. Kapinių teritorija 0,94 ha, kurioje išlikę apie 12 antkapių.
Vedrių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Bilionių piliakalnis 10 km
Padievyčio piliakalnis 12 kmGedminiškės I piliakalnis 7 km
Gedminiškės II piliakalnis 7 km
Kepaluškalnis 8 kmPagrybio piliakalnis 6 km
Šilgalio piliakalnis 15 kmKazokų piliakalnis 2 kmPrienų piliakalnis 5 km
Dungeriukų piliakalnis 2 kmIndijos piliakalnis 11 km
Biržų Lauko piliakalnis 10 km
Vaičių piliakalnis 10 kmReksčių piliakalnis 24 kmSimėnų piliakalnis 15 km
Kalniškių piliakalnis (Tauragė) 15 km
Miegė 5 km
Gegužkalnis 6 km
Ivangėnų piliakalniai 16 km
Kašanetas

Kašanetas (pranc. cochonnet 'maža kiaulė') – medinis rutuliukas, naudojamas petankės žaidime.
Kašanetai turi būti pagaminti iš medžio arba sintetinės medžiagos, turėti gamintojo ženklą ir tarptautinės federacijos (FIPJP) patvirtinimą, kad tiksliai atitinka keliamus standartus. Jų diametras – 30 mm (leidžiama paklaida: +/–1mm). Svoris – nuo 10 iki 18 gramų. Kad atitiktų diametro ir svorio reikalavimus, kašanetai tradiciškai gaminami iš buksmedžio arba buko. Dažyti kašanetus yra leidžiama, bet yra draudžiama, kad juos pakeltų ar pritrauktų magnetas.
Plieninius rutulius reikia mesti kuo arčiau medinio. Taškai skaičiuojami pagal tai, kiek arčiausiai kašaneto esančios komandos rutulių lenkia priešininkų arčiausiai kašaneto esantį rutulį. Išmestas kašanetas turi matytis iš lankelio (metimo vietos), jeigu nesimato, reikia mesti iš naujo.
Socialinė klasė

Socialinė klasė - socialiniuose moksluose ir politikos teorijoje naudojama sąvoka, besiremianti socialinės stratifikacijos modeliais, pagal kuriuos žmonės yra skirstomi į hierarchiškas socialines kategorijas, dažniausiai išskiriant aukštesniąją klasę, viduriniąją klasę ir žemesniąją klasę. Skirtingai nuo kitų sistemų, išskyrus pirmykštes bendruomenes, klasių sistemoje randame didesnį socialinį mobilumą ir į pasiekimus orientuotą padėtį.

Marksizmas

Klasių teorija yra susijusi su marksizmu arba neomarksizmu. Egzistuoja dviejų (marksistinis) ir daugelio (neomarksistinis) klasių modeliai. Pasak marksizmo, klasių atsiradimas yra darbo pasidalijimo produktas. Marksizmas teigia klasių visišką interesų priešiškumą (klasės turi skirtingus interesus, o tai veda į konfliktą) ir galų gale interesų išnykimą. Klasikiniame marksizme klasinė priklausomybė buvo nustatoma per asmens vietą gamybos procese, ypatingai per gamybos priemonių nuosavybę. Marksizmą kritikuojantys mokslininkai teigia, jog visuomenės skirstymas į dvi antagonistines klases yra pernelyg schematiškas. Klasių sąvokos šiuolaikinėje sociologijoje ir politologijoje vartojamos ne tik marksistų. Dažnai vartojama „viduriniosios klasės“ sąvoka.
Krikliniai

Aplinkinės gyvenvietės

PASVALYS – 19 km 
 Rinkūnai – 6 km
Daujėnai – 9 km
Vilkiškiai – 2 km 
 PUMPĖNAI – 8 km
Čiofu

Simboliai

Oficiali miesto gėlė – Lagerstroemia indica, medis – kamparmedis (Cinnamomum camphora), paukštis – Zosterops japonica.
Nuodėgulių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Užpalių piliakalnis 11 kmRuklių piliakalnis 2,5 kmBajoriškių piliakalnis 4 kmNolėnų piliakalnis 8 kmGarnių piliakalniai 6 kmVaikutėnų piliakalnis 4,5 kmKlykių piliakalnis 9 kmNoliškio piliakalnis 3 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną