google/wiki40b huggingface dataset:
Tyrelio akmuo

Tyrelio akmuo (Velnio akmuo) – valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, mitologinis akmuo, esantis Joniškio rajono savivaldybėje, Gaižaičių sen., Joniškio miškų urėdijos Mikaičių girininkijos (69 kv., 14 skl.) teritorijoje, Mūšos tyrelio telmologiniame draustinyje. Iki riedulio veda Mūšos tyrelio pažintinis takas. Akmuo pasiekiamas nuėjus lentiniu taku 3,6 km ir apie 0,5 km įprastu miško taku. Šalia įrengtas stendas su išsamia informacija, yra atokvėpio vieta.

Istorija

2001 m. vasarą, Joniškio kultūros muziejaus darbuotojams betvarkant partizanų buveinę ir ruošiantis įamžinti jų atminimą, netoli gyventojų Velnio arba Akmenų sala vadinamos vietovės stūksojęs akmuo patraukė muziejininkų dėmesį. Paaiškėjo, kad šis akmuo – baltų pagoniškojo tikėjimo reliktas.
2003 m. akmuo įtrauktas į LR kultūros vertybių registrą (unik. kodas 28181). 2007 m. birželio 21 d. akmuo paskelbtas valstybės saugomu (išleistas Lietuvos Respublikos aplinkos ministro įsakymas Nr. D1-352).
Akmenyje matosi iškalti mitologiniai ženklai. Upių ištakos ir aukštupiai daugelyje kraštų nuo seno laikomi šventomis vietomis. Ne išimtis ir baltų gentys. Prie didžiųjų upių ištakų būta alkakalnių, apeiginių akmenų, šventais laikomų šaltinių. Šis akmuo yra Mūšos tyrelio sengirėje, šalia tos vietos, kur prasideda Mūšos upė.
Manoma, kad čia senovės baltų religija dar buvo propaguojama ir priėmus krikštą. Ant akmens iškaltas ožio galvos atvaizdas su ragais. Yra grioveliai aukojamo ožio kraujui nubėgti. Aplinkui yra nemažai kitų akmenų. Aiškinamasi, ar jie nėra sudėlioti pagal kokią nors sistemą, panašią į Jonionių akmenis ant Nemuno kranto, šalia Merkinės.

Duomenys

Akmens aukštis – 1,45 m, ilgis – 3,2 m, plotis – 3,0 m, didžiausia horizontali apimtis – 11,2 m, sudėtis – granitas.
Plunksnočių pelkė

Plunksnočių pelkė – pelkė (daugiausia plynraistinė aukštapelkė, pakraščiuose – raistinė žemapelkė) šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 8 km į vakarus nuo Juodupės, Plunksnočių miškuose. Plotas – 5,54 km². Iš pelkės išteka Vyžuonos intakas Valkšna, o pietiniu pakraščiu teka Vingerinės intakas Beržiena.
Dauguma durpių yra žemapelkinės, kitos – mišriaus pobūdžio. Durpių klodo vidutinis storis 1,9 m (didžiausias – 4,1 m). Durpių ištekliai 8,8 mln. m³. Durpės plynraistinės, jų peleningumas 7,4 %, vidutinis drėgnumas 84 %. Plunksnočių pelkės dugną dengia smėlis.
Askaridozė

Priežastys ir ligos eiga

Užsikrečiama suvalgius arba išgėrus produktų, užterštų iš išmatų patekusiais askaridžių kiaušinėliais. Žarnyne iš kiaušinėlių išsirita lervos, kurios, pragręžusios žarnos sienelę, su krauju patenka į plaučius. Čia jos įsiskverbia į alveoles ir patenka į trachėją, kur, sukėlusios kosėjimo refleksą, iškosimos ir nuryjamos. Tada lervos per skrandį į žarnyną patenka antrąjį kartą ir čia tampa suaugusiomis kirmėlėmis.

Profilaktika ir gydymas

Infekcijos profilaktikai reikia gerinti sanitarines sąlygas, įskaitant galimybės naudotis tualetais užtikrinimą ir tinkamą išmatų šalinimą. Nustatyta, kad apsauga pagerėja plaunantis rankas su muilu. Vietovėse, kuriose užsikrėtę daugiau nei 20 % gyventojų, rekomenduojama reguliariai gydyti kiekvieną asmenį. Dažnai pasitaiko kartotinių infekcijų. Vakcinos (skiepo) nėra. Pasaulio sveikatos organizacija rekomenduoja infekciją gydyti vaistais albendazoliu, mebendazoliu, levamizoliu arba pirantelio pamoatu. Kitos veiksmingos veikliosios medžiagos – tribendimidinas ir nitazoksanidas.

Epidemiologija

Visame pasaulyje askaridoze užsikrėtę nuo 0,8 iki 1,2 milijardų žmonių, o stipriausiai paveikta Užsachario Afrikos, Lotynų Amerikos ir Azijos populiacija . Dėl šios priežasties askaridozė laikoma dažniausia geohelmintoze (liga, kuria užsikrečiama per išmatomis užterštą dirvožemį). 2010 m. nuo jos mirė maždaug 2 700 žmonių, palyginti su 3 400 žmonių 1990 m. Kito porūšio askaridėmis užsikrečia kiaulės.
Augustas Kazimieras Sulkovskis

Biografija

Lenkijos aristokrato, pirmojo Belsko Bialos kunigaikščio (1752–1762) Aleksandro Juzefo Sulkovskio (1695–1762) ir Marijos Franciskosa fon Štein sūnus.
1754 metais Augustas Kazimieras Sulkovskis buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Veliunos žemės. Dalyvavo Septynerių metų kare prieš Prūsiją (1756–1763). 1762 metų gegužę po savo tėvo mirties Augustas Kazimieras Sulkovskis paveldėjo Belsko Bialos kunigaikštystę Silezijoje ir Rydzino ordinaciją.
1764 metais kunigaikštis Augustas Kazimieras Sulkovskis dalyvavo Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkime į Lenkijos karaliaus sostą. Tais pačiais 1764 metais gavo Karūnos didžiojo raštininko pareigybę, 1765–1768 metais generolo laipsnyje buvo kadetų korpuso Varšuvoje vicekomendantu.
Jo garbingi titulai: Augusto III kamergeris, Ispanijos grandas, Anglijos peras, Maltos ordino Lenkijoje prioras. 1765 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi. 1766 metais buvo antrą kartą išrinktas į seimą nuo Plocko vaivadijos. Edukacinės komisijos, sudarytos 1773 metais, narys.
1768 metais kunigaikštis Augustas Kazimieras Sulkovskis buvo paskirtas pirmuoju Gniezno vaivada, 1775 metais gavo Kališo vaivados pareigybę, o 1778 metais tapo Poznanės vaivada. 1775–1776 metais – Pastovios Tarybos maršalka. 1782 metais gavo Lenkijos armijos generolo-leitenanto laipsnį. 1774 m. gruodžio 23 d. tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.
1773–1775 metų seime Augustas Kazimieras Sulkovskis įėjo į seimo delegacijos, priverstos Rusijos, Austrijos ir Prūsijos diplomatams spaudžiant sutikti pirmam ATR padalijimui, sudėtį.
Nuo 1775 metų Augustas Kazimieras Sulkovskis gavo metinę pensiją nuo Rusijos pasiuntinio.
1784 metais Rydzine įkūrė karinę mokyklą.
Maltos ordino narys, Aleksandro Neviškio ir Švento Huberto ordinų kavalierius.
1786 metų sausį 56-metis kunigaikštis Augustas Kazimieras Sulkovskis mirė Lešne, buvo palaidotas Rydzynoje.

Šeima

1766 m. birželio 15 d. kunigaikštis Augustas Kazimieras Sulkovskis vedė Liudviką Mnišek (1751–1799), Lietuvos didžiojo pakamario Jono Karolio Mnišeko (1716–1759) ir Katerinos Zamoiskos (m. 1771) dukterį, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.
Vilsandis

Vilsandis (est. Vilsandi) – dvylikta pagal dydį Estijai priklausanti sala Baltijos jūroje, į vakarus nuo Saremos salos, su kuria ją skiria seklus sąsiauris. Toliausiai į vakarus nutolusi gyvenama šalies sala. Plotas – 8,75 km², ilgis – 6,3 km, plotis – 2,3 km. Priskiriama Kihelkonos valsčiui. Pasiekiama valtimis iš Saremos ar sunkvežimiais nuslūgus vandeniui.
Saloje gyvena apie 30 žmonių. Yra 1809 m. pastatytas 37 m aukščio švyturys.

Istorija

Iš jūros iškilo prieš maždaug 2000 metų. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Vilsandis paminėtas 1645 m. Pirmieji gyventojai buvo jūreiviai, atsikraustę XVIII a. Geriausiais laikais, prieš Antrąjį pasaulinį karą, saloje gyveno apie 200 gyv. 1927 m. atidarytas Vilsandžio muziejus.

Geografija

Vakariniai ir šiauriniai salos krantai sudaryti iš kietų dolomitinių uolienų. Beveik visa salos teritorija įeina į Vilsandžio nacionalinį parką, kuris 1910 m. įkurtas kaip paukščių rezervatas (pirmasis Baltijos šalyse). Parke apsistoja ir peri dauguma praskrendančių paukščių. Atrastos apie 247 paukščių rūšys. Sutinkamos pilkosios žąsys, paprastosios gagos, didžiosios ir urvinės antys, taip pat Estijoje retas uolinis kalviukas. Dažniausiai aptinkami žinduoliai yra stirnos, ežiai bei įvairūs maži mėsėdžiai ir graužikai. Pasitaiko ir šernų ar briedžių. Taip pat aptinkamas geltonskruostis žaltys ir pilkoji rupūžė.
Rasta apie 660 augalų rūšių, iš kurių 57 Estijoje paskelbtos saugomomis. Paplitusios ir Saremoje aptinkamos tuklės rūšys bei mažasis barškutis.
Chlorcianas

Chlorciano panaudojimas sintezėje

CNCl yra naudingas organinės sintezės reagentas, jis yra sulfonilcianidų ir chlorsulfonilo izocianato pirmtakas.

Cheminis ginklas

Dėl didelio toksiškumo chlorcianas buvo naudotas kaip cheminis ginklas (karinis žymėjimas – CK). Pirmąkart jį panaudojo Antantės kariuomenė 1916 m. liepos mėn.
Chlorcianas išsyk pažeidžia organizmą vos palietęs akis ir kvėpavimo organus. Sąlyčio simptomai yra mieguistumas, rinorėja (tekėjimas iš nosies), ryklės skausmas, kosėjimas, dezorientacija, pykinimas, vėmimas, edema, sąmonės praradimas, traukuliai, paralyžius ir mirtis. Jis ypač pavojingas, nes jo nesulaiko įprastiniai dujokaukių filtrai.
Veikimu chlorcianas yra analogiškas ciano vandeniliui, jam veikiant organizme irgi susidaro ciano jonai. Papildomai dar veikia ir kaip dirginantis cheminis ginklas, kadangi molekulės reaguoja su kai kuriais gleivinių receptoriais.
Medianinė mirtinoji koncentracija LC₅₀ ore yra 11 mg·min./l.
Chlorcianas nėra kaupiamasis nuodas, jo veikimas pasireiškia išsyk. Koncentracijai pasiekus 0,002 mg/l pasireiškia dirginimasis veikimas, pasiekus 0,06 mg/l – prasideda gausus ašarojimas ir vokų spazmai. 0,4 mg/l koncentracija per 10 min. gali būti mirtina.
CK dėl polimerizacijos yra nestabilus junginys.
Chlorcianas yra sąraše junginių, kurių sintezę ir panaudojimą seka Cheminio ginklo draudimo organizacija.
AV projektai

Istorija

Pagrindinė įmonės gamykla buvo įkurta 1993 metais Molėtų rajone kaip šeimos verslas ir pradėta prekiauti medžio gaminiais Lietuvoje. 2011 metais buvo atidaryta pirmoji elektroninė parduotuvė „Chalet de jardin“ Prancūzijoje. Tada 2012 metais atidaryta elektroninė parduotuvė „Quick garden“ Jungtinėje Karalystėje ir 2015 metais – „Pineca“ Vokietijoje.

Apdovanojimai

2014 metais „AV projektai“ gavo „Gazelė 2014“ apdovanojimą, kurį gauna sparčiausiai augančios Lietuvos įmonės pagal paskutinių 4 metų pardavimus.

Parama

2014 metais „AV projektai“ tapo labdaros paramos fondo „SOS vaikų kaimų Lietuvoje draugija“ rėmėju.
Gaudeamus (radijo stotis)

Istorija

KTU internetinė radijo stotis „Gaudeamus“ įkurta 2005 m. 2008 m. vasario mėnesį Lietuvos Ryšių reguliavimo tarnyba suteikė teisę radijo stočiai transliuoti programą ir FM bangomis 93,6 MHz dažniu Kauno mieste.
KTU radijo stoties „Gaudeamus“ idėjos autorius ir įkūrėjas – Humanitarinių mokslų fakulteto dekanas prof. Giedrius Kuprevičius, pavadinęs stotį „Gaudeamus“ vardu. Jis ilgą laiką atliko radijo programos redaktoriaus pareigas. 
Radijo veikla nuo 2015 m. sausio 1 d. nevykdoma. Sprendimas nutraukti veiklą priimtas įvertinus žmogiškuosius ir finansinius išteklius, kanalo vertę KTU tikslams, klausytojų auditoriją bei techninius niuansus (perkėlus anteną). Šis sprendimas buvo suderintas su radijo kilmės vieta (Kauno technologijos universiteto Humanitarinių mokslų fakultetas (SHMMF)).

Misija

„Gaudeamus“ radijo stoties tikslas – transliuoti įvairią, mažiau populiarią muziką, kurios mėgėjų akademinės bendruomenės tarpe yra dauguma, bei būti šios žmonių grupės aktualiu eteriu žinių ir informacijos prasme. Ruošiant atskiras radijo laidas ar specifinius radijo projektus bendradarbiauta su kitais Lietuvos universitetais. Didelis dėmesys skirtas tiesioginėms kultūrinių bei muzikinių renginių transliacijoms, suteikiant galimybę kiekvienam išgirsti kokybišką ir kartais sunkiau atrandamą muziką.
Leuvendalderis

Raida

Pirmieji leuvendalderiai buvo nukaldinti 1575 m., kai Nyderlandai kovojo už nepriklausomybę. Netrukus leuvendalderius jau kaldino šešios iš septynių Nyderlandų provincijų bei kai kurie didieji miestai (Kampenas, Deventeris, Zvolė). Leuvendaldariai buvo kaldinami iš 27,7 g 750 prabos sidabro. Jie buvo lengvesni už tada apyvartoje buvusias didesnių nominalų monetas (dukatonus ir rijksdalderius).

Osmanų imperijoje

Prekybininkai buvo linkę mokėti už užsienio prekes būtent leuvendalderiais, jie tapo viena pagrindinių užsienio prekybos monetų. Leuvendalderius naudojo Viduriniuose Rytuose, panašias monetas kaldino kai kuriuose Vokietijos ir Italijos miestuose.
Su Osmanų imperija prekiaujantys Europos prekybininkai XVI–XVIII a. į Osmanų imperiją įveždavo sidabrines Europos monetas. Daugiausia tai buvo Venecijos, Ispanijos, Austrijos, Vokietijos, Lenkijos ir Nyderlandų monetos. XVII a. labai sustiprėjo olandų prekyba su osmanais, todėl padidėjo Nyderlandų monetų poreikis. XVII a. Nyderlandų leuvendalderiai išstūmė kitų šalių valiutą, naudotą Balkanuose, Moldovoje, vakarų ir centrinėje Anatolijoje, Sirijoje, Egipte ir šiaurės vakarų Afrikoje. Čia apyvartoje buvo labai daug leuvendalderių, kuriuos osmanai vadino esedi qurush ir aslanli qurush. Leuvandalderiai tuose kraštuose buvo tokie populiarūs, kad Levanto kompanija (britų įkurta 1581 m. prekybai su osmanais, panaikinta 1825 m.) 1666 m. algas savo darbuotojams irgi mokėjo leuvendalderiais.
Daugiau kaip šimtą metų šias monetas kaldino nekeisdami išvaizdos. Po 1713 m. leuvendalderius jau nebekaldino. XVIII a. juos išstūmė Marijos Terezės taleriai, imti kaldinti 1751 m.
Ferdinandas VII

Biografija

Vyriausiasis Karloso IV ir jo žmonos Maria Louisa de Parma sūnus.

Valdymas

Jam valdant prasidėjo Pietų Amerikos nepriklausomybės karas.
Ljivija

Istorija

Ljivija gyvenama nuo seno, čia stovėjo iberų opidumas, romėnų vadintas Julia Lybic. Vėliau buvo Serdanijos srities sostinė. Ljivijos dabartinė padėtis nulemta 1659 m. Pirėnų sutarties – pagal ją įvairios šiaurinės Serdanijos žemės priskirtos Prancūzijai, bet kadangi sutartyje buvo paminėti tik kaimai, o Ljivija jau turėjo miestelio (villa) statusą, jai sutartis neįsigaliojo. Fransisko Franko laikais miestas buvo gana izoliuotas, nes gyventojams reikėjo specialaus paso kirsti Prancūzijos teritoriją.
Thomas Edward Lawrence

Biografija

Baigė Oksfordo universitetą. 1910 m. su Britų muziejaus archeologijos ekspedicija lankėsi senovės hetitų mieste Karkemiše (dab. Karkamis, Turkija), vėliau keliavo po Sinajų, kur išmoko arabų kalbą.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui pašauktas tarnauti į britų karinę žvalgybą Kaire. Su pagalbos vilkstine pasiųstas pas arabų princą Feisalį (nuo 1921 m. Irako karalius Feisalis I) į Chidžazą (dab. Saudo Arabija) rengė, vėliau faktiškai vadovavo arabų sukilimui prieš Vokietijos sąjungininkę Turkiją. Kurio metu gavo „Arabijos Lorenso“ pravardę. 1919 m. su Feisalio delegacija dalyvavo Paryžiaus taikos konferencijoje, bet neįstengė pasiekti, kad arabams būtų suteikta nepriklausomybė. 1919-1922 m. Kolonijų reikalų ministerijos patarėjas Artimųjų Rytų klausimais. Atsistatydinęs J. H. Rosso vardu (siekdamas išvengti viešumo, 1923 m. pasivadino T. E. Šo) stojo tarnauti į karo aviaciją. Žuvo per Dorsete vykusias motociklų lenktynes.
Apie jį 1962 m. sukurtas filmas „Arabijos Lorensas“, rež. Deividas Linas, gavęs 7 Oskarus. Pagrindinį vaidmenį atliko Piteris O Tulas.
Dūdos (Vija)

Istorija

Iki 1795 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Ašmenos apskrities ir valsčiaus centras. Nuo 1608 m. valdė Jonas Karolis Chodkevičius, nuo 1766 m. – Zenkavičiai. 1712 m. pastatyta medinė Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia (1772 m. iš naujo pašventinta, kaip filija priklausė Vijos parapijai).

Lietuviai

XIX a. pab.- XX a. pr. apie 1/3 parapijos tikinčiųjų buvo lietuviai, bet nesėkmingai reikalavo pamaldų lietuvių kalba. 1922 m. trumpai veikė lietuviška „Ryto draugijos mokykla. Vėliau vietos lietuviai subaltarusėjo.
Kocieviakai

Kocieviakai (lenk. Kociewiacy) – maža lenkų etninė grupė, gyvenanti Pamaryje, piečiau Gdansko.
Kocieviakų gyvenamas rajonas vadinasi Kociewie, joje gerai išvystyta pramonė ir žemės ūkis. Regiono sostinė yra Gdansko Starogardas, o didžiausias miestas – Tčevas.
Daugelis kocieviakų yra katalikai. Gerokai žinomesnė tų žemių etninė grupė yra kašubai.
Kocieviakų dialektas, skirtingai nei kašubų kalba, mažai skiriasi nuo bendrinės lenkų kalbos. Nežiūrint geografinio artumo kocieviakų dialektas labai skiriasi nuo kašubų kalbos ir daug artimesnis kujavų dialektui. Dalis kalbininkų kocieviakų dialektą laiko kujavų dialekto variantu.
Manoma, kad kocieviakai yra vieni iš pamarėnų palikuonių.
Joringas

Istorija

Vienas iš seniausių Danijos miestų. Miesto teisės suteiktos beveik prieš 800 metų. (1243 m.)
Kazimieras Gečys

Kazimieras Gečys (lenk. Kazimierz Gieczys, 1900 m. vasario 22 d. Miškiniai prie Molėtų – 1986 m. liepos 15 d. Balstogė) – Lietuvos katalikų kunigas, istorikas, teologijos (1935 m.) ir filosofijos daktaras.

Biografija

1925 m. baigė Vilniaus kunigų seminariją, kartu ir Vilniaus universitetą. Lenkiškos Vilniaus arkivyskupijos vadovybės būdavo skiriamas į atokias parapijas vikaru, retkarčiais – klebonu ir tikybos mokytoju. Jo tarnybos sąraše: Daugėliškis, Pružanai, Zietela, Švenčionys, Vidžiai, Lyda, Balstogė, Valkaviskas, Senieji Trakai, Naujoji Vilnia. Dėl dažno kilnojimo išvyko į Didžiąją Britaniją, 1938-1939 m. Mančesterio lietuvių kolonijos kunigas. Nuo 1949 m. gyveno JAV. 1951 m. baigė politinius mokslus Fordhamo universitete (Niujorkas), filosofijos daktaras. 1957-1967 m. šio universiteto dėstytojas. Kunigavo Putnamo lietuvių parapijoje, nuo 1970 m. – Balstogėje, pakeltas prelatu.

Mokslinė veikla

Knyga „Blaivybės brolijos Žemaičių vyskupijoje 1858-1864 m.“ iki šiol yra išsamiausias darbas apie blaivybės sąjūdį. Pažymėjo vyskupo M. Valančiaus reikšmę, sąjūdį siejo su valstiečių tapimu moderniosios lietuvių tautos nariais.
Plimuto koledžas

Plimuto koledžas - 1877 m. įkurtas koledžas Anglijoje, Plimute. Itin gabiems sportininkams (Elito programos grupei) suteikiama stipendija. Koledžas turi specialiai plaukikams pritaikytą treniruočių ir mokslo programą. Ją vykdo bendradarbiaudamas su plaukimo klubu „Plymouth Leander”, vienu geriausių Didžiojoje Britanijoje. Mokslo kaina apie 24 tūkst. svarų (daugiau nei 104 tūkst. litų) per metus.
Kšemionkai

Kšemionkai (lenk. Krzemionki) – neolito titnago kasyklos Pietų Lenkijoje, prie Opatovo Kšemionkų kaimo (Šventojo Kryžiaus vaivadija. Lenkija).

Paminklas

Kšemionkų titnago kasyklos priskiriamos piltuvėlinės keramikos kultūrai. Tai viena didžiausių šios archeologinės kultūros titnago kasyklų Europoje. 1919 m. rasta apie 700 šachtų. Jos 10–11 m skersmens ir 11 m gylio, sujungtos požeminiais takais, šachtose aptikta senovės kasybos įrankių ir titnaginių kirvių. Netoli Kšemionkų titnago kasyklų rasta Čmieluvo gyvenvietė su dirbtuvėmis, kuriose gaminti titnaginiai kirviai, naudoti Šiaurės Europoje; manoma, jie buvo gaminami iš Kšemionkų kasyklų titnago.
Nuo 1994 m. priskiriamas prie Lenkijos istorijos paminklų.
Al-Wehdat SC

Istorija

Klubas įkurtas 1956 m. Turi įvairių sporto rūšių komandas. (Futbolo, krepšinio, tinklinio ir stalo teniso.)
Futbolo komanda net 16 k. tapo šalies čempionais. (1980, 1987, 1992, 1995, 1996, 1997, 1997, 2005, 2007, 2008, 2009, 2011, 2014, 2015, 2016, 2018 m.)
Juozas Pupinis

Biografija

1980 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, agronomas.
Pakruojo raj. Triškonių kolūkio pirmininkas. 1995 m. ūkininkas, 1998 m. UAB „Agronova“ konsultantas, 1999 m. Pakruojo rajono savivaldybės žemės ūkio skyriaus vedėjas.
Nuo 1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pakruojo rajono grupės ir skyriaus narys.
1995–1997 m., 2003 m. kovo – balandžio mėn., 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys. 
Pakruojo ūkininkų kredito unijos paskolų komiteto pirmininkas. Pakruojo bitininkų draugijos „Dobilas“ valdybos narys.
Sutuoktinė Nijolė, vaikai Rolandas, Giedrė, Aistė, Paulius.
Lyduvėnų akmuo

Lyduvėnų akmuo – akmuo su vadinamąja velnio pėda Lyduvėnų kapinių pakraštyje, Dubysos kairiajame krante.

Akmuo

Vietos gyventojų pasakojimu, Lyduvėnų kapinyne (sunaikintas) buvę du akmenys, vienas 1955 m. dingęs, antras perkeltas į kapinaites. Išlikęs akmuo – pilkas smulkiagrūdis granitas, 1,3 x 1,1 m dydžio. Jo viduryje yra 19–20 cm skersmens apskritas iki 3 cm gylio žiedas, kurio viena pusė nebaigta kalti; žiedo griovelis – 1–4 cm gylio. Iš šono ženklas primena įspaustą apskritą arklio kanopą, kuri vietos gyventojų vadinama velnio pėda. Pasak padavimų, bėgdamas velnias užlipęs ant akmens ir jame liko pėda.
Martynas Pocius (1983)

Biografija

2002 m. baigė Klaipėdos statybininkų mokyklą, biuro komersantas.
M. Pociaus IĮ savininkas, Judrėnų Stepono Dariaus pagrindinės mokyklos inžinierius.
Pilietinės demokratijos partijos Tvarka ir teisingumas Klaipėdos rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Veiviržėnų bendruomenės narys. Žmona Erika, duktė Toma.
Tarptautinis Kauno kino festivalis

Tarptautinis Kauno kino festivalis – nekomercinių kino filmų renginys. Nuo 2007 m. tradiciškai vyksta kasmet spalio mėnesį Kaune ir Vilniuje. 2011 m. penktojo festivalio programos filmai taip pat buvo rodomi Panevėžyje ir Nidoje. Organizuoja VšĮ „Visos mūzos“, festivalio direktorė – Ilona Jurkonytė, programos sudarytojas – Tomas Tengmark.

Festivalio tikslai

Kino festivalio tikslas – pristatyti plataus tarptautinio pripažinimo sulaukusius filmus, atspindinčius ne vien pasaulines šių dienų kino meno raidos tendencijas, bet ir vietiniame bei pasauliniame kontekste aktualią visuomeninę problematiką. Festivalis siekia sukurti galimybę iki šiol neatrastiems ir nežinomiems kino kūrėjams pristatyti savo kūrinius žiūrovams. Organizuojami kino seansai, diskusijos, paskaitos, susitikimai su kino kūrėjais.
Festivalio atsiradimo istorija yra sietina su siekiu puoselėti kino kultūros sklaidą bei išsaugoti seniausią Lietuvoje veikiantį kino teatrą „Romuva“. Kaune festivalis turi reprezentacinio miesto renginio statusą.
Bielkaučiznos piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Mineikiškių piliakalnis 5 kmLiaudiškių piliakalnis 10 kmBaltkajų piliakalnis 26 kmVencavų piliakalnis 14 kmPakalniškių piliakalnis (Zarasai) 8 kmKiemionių piliakalnis 13 kmJakiškių piliakalnis 11 kmVitkūnų piliakalnis 11 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Hamletas

Siužetas

Pagrindiniam herojui Hamletui, Danijos karalystės princui, apsireiškusi jo neseniai mirusio tėvo šmėkla paveda atkeršyti jo žudikui – dabartiniam karaliui Klaudijui. Hamletas apsimeta pamišusiu, idant išprovokuotų Klaudijų išsiduoti. Vengdamas atskleisti savo siekius, jis atstumia Ofeliją. Galų gale jam pavyksta išprovokuoti Klaudijų per Hamleto surengtą vaidinimą, kuriame vaidinama kaip Klaudijus nužudo jo tėvą ir suvilioja motiną. Klaudijus išsiduoda. Šnekėdamasis su motina Hamletas išgirsta už kilimo besislepiantį Polonijų, mano, kad ten karalius, bet sako – žiurkė, todėl nuduria. Herojų įsimylėjusi mergina išprotėja, o vėliau paskęsta. Klaudijus išsiunčia Hamletą į kaimyninę šalį su laišku, pavedančiu įteikėją nužudyti, tačiau herojus atskleidžia klastą ir netikėtai pasirodo dvare per Ofelijos laidotuves. Įvyksta konfliktas tarp jo ir Laerto – mirusiosios brolio ir Polonijaus sūnaus. Pasinaudodamas situacija, Klaudijus inspiruoja fechtavimo rungtynes tarp Hamleto ir Laerto – pastarajam patikėta nuodais sutepta špaga. Herojai fechtuojasi, po pirmų smūgių susikeičia ginklais ir abu lieka sužeisti. Laertas miršta pirmasis. Perpratęs sąmokslą, Hamletas be dvejonių nužudo karalių. Taip pat miršta ir Hamleto motina – Danijos karalienė, išgėrusi taurę užnuodyto vyno, skirto Hamletui. Kūrinio pabaigoje miršta ir pats Hamletas išgėręs taurę nuodų.
P2P

P2P (angl. Peer-to-peer) yra tinklo modelis, kuriame keitimasis resursais vyksta tiesiogiai tarp vartotojų. Tai yra priešingybė kliento-serverio modeliui. Gryname P2P tinkle nėra kliento ir serverio sąvokų – susijungę vartotojai yra lygiaverčiai, t. y. kiekvienas veikia ir kaip klientas, ir kaip serveris.
Enciklopedinis kompiuterijos žodynas siūlo lietuvišką „peer-to-peer“ atitikmenį lygiarangiai. Jame lygiarangių architektūra apibrėžiama kaip „tinklo architektūra, sudaryta iš dviejų arba daugiau kompiuterių, kurie keičiasi duomenimis naudodami tą pačią arba to paties tipo programinę įrangą“. 
Vienas iš P2P modelio taikymo pavyzdžių yra IRC DCC pokalbis ar failo siuntimas. Centriniai serveriai šiuo atveju reikalingi tik tam, kad padėtų surasti kitą pusę, o paskui bendravimas jau vyksta tiesiogiai. Gnutella ir kitos panašios sistemos sugeba atlikti paiešką ir nenaudodamos centrinio serverio. Tokių sistemų neįmanoma išjungti iš vieno centro: kartą paleistos, jos veikia tol, kol yra pakankamai norinčių jomis naudotis klientų.