google/wiki40b huggingface dataset:
Rūsys

Rūsys – požeminė patalpa, dažniausiai skirta maisto atsargoms laikyti.
Paprasčiausias rūsys yra žemėje (ypač kalvos atšlaitėje) iškasta duobė (~1,0 m skersmens, 2 m gylio) lentomis ir rąsteliais sutvirtintomis sienomis. Tokia duobė uždengiama rąstelių stogu, apipilama žemėmis, o anga užkišama šiaudais. Duobės pobūdžio rūsys gali būti įrengtas ir po virtuvės, kamaros ar viso namo grindimis.
Trobesio tipo rūsys turi žeminę ir antžeminę dalį; žeminės dalies sienos sutvirtintos akmenimis arba suręstos iš apvalių rąstų (4–6 vainikų Aukštaitijoje, kai kada 10–12 – Žemaitijoje), su dvišlaičiu arba trišlaičiu šiaudų, malksnų stogu. Lubos būdavo apipilamos spaliais, apdedamos samanomis, šiaudais, plūkto molio, plytų arba betono grindys įrengiamos gerokai aukščiau gruntinio vandens pavasario lygio. Pasieniais įrengiami aruodai ir lentynos.
Dvaruose rūsiai daržovėms, obuoliams laikyti dažniausiai buvo mūriniai (mediniuose dvaruose – mediniai), su prieangiais, ventiliuojami, statyti statesniuose šlaituose, apipilti žemėmis. Senuosiuose antžeminiuose rūsiuose paprastai būdavo laikomas ledas, kad juose vėsa laikytųsi ištisus metus (žr. ledainė).
Nuo XX a. pr. pradėjo plisti po namu įrengiami rūsiai. Tokią patalpą vėliau įgijo ne tik gyvenamieji namai, bet ir daugiabučiai, visuomeniniai pastatai. Dabartiniai rūsiai būna po visu pastatu arba jo dalimi, vieno, kai kada kelių aukštų, koridorinio arba padriko plano, su mažais langeliais arba be jų, šildomas arba nešildomas. Įrengti iš tokių pat medžiagų, kaip ir pamatas (betono, gelžbetonio, senųjų namų – iš akmenų, plytų arba mišraus mūro), paprastai be jokios apdailos.
Rūsiai nuo seno naudoti visų pirma daržovių laikymui per žiemą – temperatūra jame turi būti ne per žema, kad žaliavos nesušaltų, ir ne per aukšta, kad nepradėtų dygti, vysti, pūti. Rūsiai visų pirma kasti bulvėms, tačiau juose laikomos ir morkos, burokai, ropės, ridikai, įvairūs konservai (po namais ėmus statyti rūsius jie didžiąja dalimi pakeitė kamaras). Vasarą rūsiuose gali būti laikomi pieno gaminiai. Visuomeninių pastatų rūsiai dažniausiai naudojami kaip technologinės patalpos, juose gali būti įrengti požeminiai garažai, sandėliai, kartais ir viešosios patalpos (parduotuvės, barai, kirpyklos ir kt.).
Rūsiai nuo seno įrengiami ir po bažnyčiomis – ten gali būti įrengtos koplyčios, laidojimo patalpos, kriptos.
Salomėja Stakauskaitė

Biografija

Broliai kunigai Juozapas Stakauskas ir Pranciškus Stakauskas, sesuo Ona Stakauskaitė-Račiūnienė, kompozitoriaus Antano Račiūno motina. 1902-1909 m. mokėsi Liepojos gimnazijoje, baigusi gyveno pas brolį, Panevėžio kleboną Juozą Stakauską. Slapta dirbo pedagoginį darbą. Broliui įkūrus Panevėžio „Saulės“ seminarijėlę, joje mokytojavo ir vadovavo. 1911-1912 m. studijavo Varšuvos aukštuosiuose moterų kursuose, lankė pedagogikos ir gamtos mokslų paskaitas. Baigusi kursus kurį laiką pati dėstė privačiuose mokytojų kursuose ir ūkio mokykloje Lenkijoje. Buvo kviečiama vadovauti „Saulės“ draugijos mokytojų kursams Kaune, tačiau dėl kilusio karo šių pareigų neužėmė. Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Panevėžyje, suorganizavo mokytojų kursus. 1918 m. brolis Pranciškus pakvietė vadovauti jo įsteigtai „Saulės“ draugijos Jurbarko progimnazijai. 
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovė, išrinkta III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.
Kadencijai pasibaigus dirbo pedagoginį darbą Krekenavoje, Šėtoje. Po Antrojo pasaulinio karo dirbo Panevėžio I-osios vidurinės mokyklos mokytoja, bibliotekos vedėja.
Leizeris Aizinbudas

Leizeris Aizinbudas (g. 1921 m. vasario 23 d. Kirsanovas, Tambovo sritis, Rusija) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biologijos mokslų daktaras.

Biografija

1938–1941 m. studijavo Lietuvos veterinarijos akademijoje, 1943 m. baigė Troicko veterinarijos institutą (Čeliabinsko sritis, Rusija). 1957 m. TSRS mokslų akademijos Fiziologijos institute apgynė disertaciją „Žemės ūkio gyvulių kai kurių vegetacinių ir apsauginių reakcijų ypatumai ryšium su jų aukštąja nervine veikla“, 1958 m. biologijos mokslų daktaras, 1995 m. Lietuvos veterinarijos akademijos garbės daktaras.
1946–1972 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1950–1960 m. dar Gyvulininkystės ir veterinarijos instituto Gyvulių fiziologijos laboratorijos vedėjas; nuo 1960 m. profesorius. 1973 m. emigravo į Izraelį.

Mokslinė veikla

Tyrė aukštąją nervinę veiklą, virškinamojo trakto fiziologiją ir patologiją, gyvulių reprodukciją.
Rukai

Istorija

Rukai minimi 1702 m. dokumente – Tilžės apskrities nevedusių vyrų – tinkamų karo tarnybai – sąraše. 1709 m. kaime buvo 22 lietuvininkų sodybos, kiek vėliau kilęs maras nusinešė daug gyvybių ir sąrašuose teminimi jau tik 11 ūkininkų. 1736 m. visi kaime gyvenę žmonės vis dar buvo lietuviai.
1745 m. kaime atidaryta smuklė. 1850 m. pro kaimą nutiestas Klaipėdos-Tilžės plentas ir 1875 m. baigtas tiesti tokios pat krypties Klaipėdos-Tilžės geležinkelis. 1869 m. įkurta Rukų parapija, turėjusi apie 4 tūkstančius parapijiečių. 1886 m. pastatyta Rukų bažnyčia. 1912–1939 m. Rukuose veikė jaunimo draugija „Ąžuolas“.
XX a. pradžioje Rukai buvo valsčiaus centras, jame gyveno daugiau nei 700 žmonių. 1986 m. kaime gyveno 804 žmonės.
1953 m. Rukuose išgręžtas „Stoniškių“ geologinis gręžinys (2112 m gylio). Tai buvo pirmasis giluminis gręžinys Lietuvoje, tik kiek vėliau prie Klaipėdos išgręžtas 2353 m gylio gręžinys. Gręžinio kernas saugomas geologijos muziejuje Vievyje.

Pavadinimo kilmė

Yra dvi versijos: viena – kaimo vardas kilo nuo pavardės Rukas, kita – nuo dažnai čia tvyrančių rūkų.
Konfiskavimas

Konfiskavimas (konfiskacija; lot. confiscatio, con + fiscus) - neatlygintinis turto paėmimas valstybės nuosavybėn; baudžiamojo poveikio priemonė.
Andrzej Czechowicz

Biografija

Gimė 1937 m. rugpjūčio 17 d. Švenčionyse. Sovietams užėmus Švenčionis su šeima ištremtas į Kazachstaną. Po karo šeimai leista išvykti į Lenkijos Liaudies Respubliką, apsigyveno Aukštutinėje Silezijoje. 1962 m. baigė istorijos studijas Varšuvos universitete. Po studijų baigimo pabėgo į Vakarų Vokietiją, kur Vakarų Berlyne 1964 m. rudenį pradėjo bendradarbiauti su Lenkijos Liaudies Respublikos slaptosiomis tarnybomis. 1965 m. balandį pradėjo dirbti Laisvosios Europos radijuje, kur dirbo su buvusiu Lenkijos politiku, rezistentu Jan Nowak-Jeziorański. Dirbdamas Vakarų Berlyne šnipinėjo vietos lenkų bendruomenę. 1971 m. kovą grįžo į Lenkiją. 1974 m. išleido knygą Septyni sudėtingi metai (Siedem trudnych lat), kurioje teigė, kad Jan Nowak-Jeziorański 1940–1942 m. dirbo naciams registruojant konfiskuotą žydų turtą.
Gyvenimas (Prienai)

Gyvenimas – Prienų rajono ir Birštono miesto laikraštis, einantis nuo 1946 m. gruodžio 7 d. Prienuose.

Istorija

Iki 1950 m. Prienų apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Prienų rajono komiteto ir LDT leidinys, nuo 1990 m. – rajono laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Gyvenimas“. Iki 1995 m. Nr. 17 vadinosi „Naujas gyvenimas“.
1946–1947 m. – savaitraštis, 1948–1950 m. ėjo dukart-triskart per savaitę, 1951–1955 m. – dukart, vėliau – triskart, nuo 1990 m. – du kartus per savaitę. Tiražas 1947 m. – 2700 egz., 1987 m. – 10 900 egz., 1997 m. – 3800 egz.
Redakcijoje dirbo: Aldona Aleksėjūnienė, Audrius Siaurusevičius, J. Tarutis, Nijolė Ulozaitė, A. Žobakas.
Vladzė Prunskienė

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus žemės ūkio buhalterinės apskaitos technikumą, buhalterė, 1989 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, ekonomistė.
UAB „Druskininkų butų ūkis“ direktorė; Asociacijos „Lietuvos butų ūkis“ prezidentė.
Darbo partijos valstybės regioninės politikos ir savivaldos komiteto narė. 2011 m. (išrinkta, bet atsisakė mandato) Druskininkų savivaldybės tarybos narė. 
Išsiskyrusi, duktė Kristina.
Ukrainos futbolo supertaurė

Ukrainos futbolo supertaurė – trofėjus, dėl kurio nuo 2004 metų varžosi šalies čempionai ir taurės laimėtojai. Kol kas visose rungtynėse žaisdavo tik Kijevo „Dinamo“ ir Donecko „Šachtar“ komandos, ketveriose rungtynėse prireikė 11 m baudinių serijos.
Klaipėdos avialinijos

Veikla

Įmonė veiklą pradėjo 1977 m., kai buvo įkurta Klaipėdos aviacijos eskadrilė. Iš pradžių įmonės veikla susidėjo iš sanitarinių, gelbėjimo ir specialiųjų aviacijos darbų žemės ir miškų ūkyje. Šiandien pagrindinę aviakompanijos veiklą sudaro specialieji aviacijos darbai, orlaivių techninė priežiūra ir remontas bei pilotų ruošimas. Įmonėje atliekamas orlaivių aptarnavimas ir remontas, tiekiamos lėktuvų AN-2 dalys.

Avarijos

An-2 avarija Baltijos jūroje įvyko 2015 m. gegužės 16 d. 116 km nuo kranto, tarp Liepojos ir Palangos. „Klaipėdos avialinijų“ vienmotoris lėktuvas An-2 skrido iš Danijos per Kattlebergo oro uostą prie Geteborgo į Klaipėdą. Avarijoje žuvo du įmonės lakūnai.
Rokiškio Romuvos gimnazija

Istorija

1972 m. įkurta Rokiškio 3-ioji vidurinė mokykla. 1995 m. Rokiškio rajono tarybos sprendimu mokykla pavadinta Rokiškio „Romuvos“ vidurine mokykla. 2000 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos sprendimu mokykla reorganizuota į Rokiškio „Romuvos“ gimnaziją. 2012 m. rugpjūčio 22 d. Rokiškio „Romuvos“ gimnazija sujungta su Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto vidurine mokykla, įsteigiant Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto gimnaziją.
Psichologija tau

Istorija

Įsteigė ir leidžia UAB „Žmogaus studijų centras“. Skirtas psichologijai populiarinti, visuomenei šviesti. Tiražas 1991 m. – 12 500 egz., 1997 m. – 11 000 egz.
Vyriausiasis redaktorius Gintaras Chomentauskas – nuo 1991 m.
Dievų šventė

Istorija

Paveikslą „Dievų šventė“ užsakė Feraros hercohas Alfonsas I d'Estė (1486–1534). Paveikslas buvo skirtas kambariui, vadinamam Camerino d’Alabastro, kurį hercogas planavo dekoruoti 6 paveikslais antikinės mitologijos istorijų motyvais. Kambario vieta nežinoma. Spėjama, kad jis galėjo būti koridoriuje, kuris jungė hercogo rūmus su Feraros pilimi. Šio kambario pavyzdžiu Alfonsas I d'Estė tikriausiai paėmė jo sesers, Mantujos hercogės Izabelės d’Estė paveikslais dekoruotą kambarį studiolo Mantujoje. Paveikslas yra Džovanio Belinio pasirašytas ir datuotas. Hercogas dėl kitų darbų kreipėsi į Fra Bartolomeo ir Rafaelį. Šie atsiuntė tik po vieną piešinį (Fra Bartolomeo mirė).
Apie 1518 m. hercogas kreipėsi į Ticianą, kuris kambariui nutapė tris paveikslus: „Andrijos bakchanalija“, „Veneros garbinimas“ ir „Bakchas ir Ariadnė“. Kitą bakchanalijų paveikslą sukūrė ir bendrą kambario dekorą baigė Dosas Dosis, kuris tikriausiai kažkiek keitė Belinio paveikslo detales. Žinoma, kad Ticianas 1529 m. lankėsi Feraroje tris mėnesius. Tikriausiai šiuo metu jis koregavo Belinio „Dievų šventę“: nutapė kalną ir ultramarino mėlyną dangų. Ticiano ranką galima pažinti ir kitose paveikslo detalėse. Jo potėpiai platesni ir aliejinių dažų sluoksniai plonesni. 1598 m. Estės prarado Feraros kontrolę ir paveikslai buvo išsklaidyti.

Tema

„Dievų šventė“ tapyta remiantis Ovidijaus poezijos rinkiniu „Šventės“. Pagal poezijoje pasakojamą istoriją, paveikslo veiksmas vyksta Bakcho šventės metu. Grupė dievų, satyrų, najadžių ir nimfų užmigo po išgertuvių ir linksmybių. Vaisingumo dievas Priapas bandė tuo pasinaudoti ir išprievartauti miegančią nimfą Lotidę. Sužvengus asilui kiti dievai prabudo ir pamatę Priapo kėslus ėmė iš jo juoktis ir šaipytis.
Paveiksle vaizduojami principiniai veikėjai (iš kairės): Silenas (su asilu), vaikas Bakchas, Silvanas (su spyglių vainiku), Merkurijus (su pasiuntinio lazda), Jupiteris (geriantis, su egide), Persefonė (su geltona cidonija rankoje), Panas (nuogas su švilpyne), Neptūnas (su trišakiu prie kelių), Cerera (su kviečių vainiku), Apolonas (su laurų vainiku ir muzikos instrumentu rankoje), Priapas (prie Lotidės), Lotidė (pačioje dešinėje). Tarp veikėjų yra ir siubliovęs asilas.
Demokritas Abderietis

Visuomenės samprata

Visuomenės teorijoje Demokritas buvo vergvaldinės demokratijos šalininkas. Visuomenę laikė mechanišku susitarusių individų junginiu. Individo gyvenimo tikslu skelbė laimę, harmoningumą, sielos ramybę. Pasiekiama ji protu, saiku. Demokrito filosofija yra brandžiojo antikos materializmo išraiška.

Etika

Pagal Demokrito etiką žmogaus siekių tikslu laikoma teisinga sielos būsena, pusiausvyra ir rimtis, kurios pasiekiamos protu, saikingumu, susilaikymu nuo juslinių malonumų bei pagarba dvasinėms gėrybėms. „Dvasia turi paprastai iš savęs pačios semti savo džiaugsmus“.

Matematika

Jis taip pat vienas iš matematikos, geometrijos pionierių. Jo darbai žinomi tik iš citavimų („Apie skaičius“, „Apie geometriją“, „Apie tangentus“, „Apie atvaizdavimą“ ir „Apie iracionaliuosius“) kituose darbuose, kadangi dauguma jo darbų prarasta viduramžiais. Demokritas vienas pirmųjų pastebėjo, kad kūgis arba piramidė turi 1/3 atitinkamai cilindro tūrio ar prizmės, kurie yra tokio pat aukščio ir pagrindo.

Pasaulio samprata

Demokritas teigė, kad egzistuoja tik atomai (būtis) ir tuštuma (nebūtis). Atomai – nedalomos ir nekintančios, tuštumoje judančios materialios dalelės, kurios skiriasi forma, dydžiu, svoriu, padėtimi. Atomų judėjimas amžinas ir savaiminis, sąlygojamas visatoje viešpataujančio būtinumo. Jungiantis ir išsisklaidant atomams, atsiranda ir žūsta daiktai, pasauliai. Pastarųjų esą daug: vieniems formuojantis, kiti klesti, nyksta. Tuo pačiu principu Demokritas aiškino gyvybę, sielą, pažinimą. Siela esanti sudaryta iš apvalių, judrių lyg ugnis atomų, kuriems išsisklaidžius mirštama. Pažinime Demokritas rėmėsi analogija.
Jis teigė, kad iš atomų sudarytiems daiktams daro įtaką pirminės ir antrinės savybės. Pirminėmis vadinamos objektyvios savybės: erdviškumas, tįsumas, tankis ir kietumas, spalva, kvapas, skonis, o antrinės subjektyvios savybės yra tokios savybės, kurios gaunamos žinių dėka. Daiktai suvokiami per savo mažus atvaizdus. Jutiminius vaizdus sukelią nuo daiktų atomų srautai, mažos daiktų kopijos, kurios sudirginančios jutimų organus ir sukeliančios pojūčius.
Jutiminį pažinimą Demokritas laikė nepilnu. Tobulesnis esąs mąstymas. Juo pažįstami patys smulkiausi, pojūčiams neprieinami atomai.
Siela sudaryta iš mažų ugnies atomų, kuriuos maži atvaizdai judina ir sukelia pojūtį, t. y. visą žmogaus protinę veiklą Demokritas aiškino kaip materialų atomų judėjimo procesą.

Astronomija

Demokritas taip pat buvo vienas pirmųjų filosofų, kuris suprato, kad dangaus kūnas, mums žinomas kaip Paukščių takas, yra sudarytas iš nutolusių žvaigždžių šviesos.
Kiti filosofai, tarp jų ir vėliau Aristotelis, tą mėgino nuginčyti. Demokritas buvo vienas pirmųjų, pasiūliusių idėją, kad visata sudaryta iš daugybės pasaulių, kurių dalis apgyvendinta. „Kai kuriuose pasauliuose nėra Saulės ir Mėnulio, o kituose jie didesni nei mūsiškiame, dar kituose daug skaitlingesni. Tam tikrose dalyse yra daugiau pasaulių, kituose mažiau (…); kai kurie susidaro, kiti nyksta. Yra tokių pasaulių, neturinčių gyvūnų ar augalų, ar drėgmės.“
Heinrich Ancker

Biografija

Gimė 1850 m. gruodžio 27 d. Rusnėje. Tėvas Johanas Heinrichas Ankeris (1820-1881), motina Marie Emilie Beerbohm (1822-1873), Ernsto Vilhelmo Berbomo dukra. Ankerių giminė buvo kilusi iš Norvegijos. Jaunystėje H. Ankeris mokėsi Tilžės gimnazijoje, vėliau dirbdamas prekybos įmonėje praktikavosi kituose Vokietijos imperijos miestuose bei Anglijoje. 1881 m. po tėvo mirties kartu su broliu perėmė krovinių transportavimo ir medienos supirkimo įmonės valdymą. 1893-1898 m. dirbo Vokietijos imperijos reichstage, į kurį buvo išrinktas kaip Vokietijos laisvaminčių žmonių partijos atstovas Klaipėdos ir Šilutės apygardose. Mirė 1900 m. sausio 19 d. Rusnėje.
Ulcinis

Istorija

Ulcinio apylinkės gyvenamos nuo bronzos amžiaus, tai nustatyta pagal ilyrų kapus Zogajaus kaime netoli Ulcinio.
Manoma, kad miestą V a. pr. m. e. įkūrė kolonistai iš Kolchidės. Tai III a. pr. m. e. poemoje minėjo Apolonijus iš Rodo. Tuo metu regione gyveno ilyrai, kurie, paveikti graikų, statė didžiules ciklopines sienas.
163 m. pr. m. e. Kolchinijų (lot. Colchinium), tada priklausiusį ilyrų genčiai olciniatams, užėmė romėnai ir pagal genties pavadinimą suteikė vardą Olcinijus ({{la|Olcinium, Ulcinium). Valdant romėnams miestas gavo miesto su specialiomis privilegijomis statusą (lot. Opidum Civium Romanorum), o vėliau miestas tapo municipija. Vėliau Romos imperija skilo į dvi dalis, ir Olcinijus ėmė priklausyti Rytų Romos imperijai, kuri vėliau imta vadinti Bizantija.
Prieš viduramžius Ulcinis garsėjo kaip viena iš kelių Adrijos jūros piratų sostinių.
1183 m. Raskos didysis kunigaikštis Stefanas Nemania užkariavo Olciniją, miestas tapo svarbiu klestinčiu Raskos pakrantės miestu. Ulcinis buvo Nemaničių valdžioje iki imperatoriaus Stefano Urošo IV Dušano (Stephen Uroš IV) mirties 1355 m. antroje pusėje. 1356 m. kunigaikštis Balša I, Zetos Balšičių dinastijos įkūrėjas, iš Dušano sūnaus imperatoriaus Urošo VI gavo dalį buvusių Duklios žemių, o tada atsiskyrė nuo serbų imperijos ir įkūrė nepriklausomą valstybę Zetos kunigaikštystę. Valdant Balšičiams Ulcinyje buvo monetų kalykla, jis buvo kurortas.
1423 m. Ulcinį iš Balšos III atėmė Venecijos respublika. Venecijiečiai Ulcinį vadino Dulcigno, miestas buvo Venecijos Albanijos dalis. Ulcinio pakrantėje sudužo saracėnų laivas su vergais iš Afrikos. Vietiniai gyventojai afrikiečius išgelbėjo, ir šie netrukus asimiliavosi miesto gyventojų populiacijoje.
Venecijiečiai valdė iki 1571 m., kai osmanai užkariavo Dulcigno ir likusią Venecijos Albaniją. 1867 m. Ulcinis tapo Škoderio sandžako (Rumelijos vilajetas) miestu.
1878 m. sausio 11 d. Berlyno kongreso nutarimu Ulcinį atskyrė nuo Osmanų imperijos, o 1880 m. lapkričio 30 d. jis buvo prijungtas prie Juodkalnijos.

Turizmas

Ulcinio regionas yra populiari turizmo vieta. 2010 m. sausio mėn. „New York Times“ priskyrė Ulcinio regioną prie „31 geriausios vietovės, kur reikia nukeliauti 2010 m.“ (angl. The Top 31 Places to Go in 2010)
Daugelis į Ulcinį atvykstančių turistų yra Albanijos, Vokietijos, Italijos, Rytų Europos šalių gyventojai. Atvyksta daug albanų kilmės amerikiečių.
Ulcinis garsėja 17 km ilgio smėlio paplūdimiu.

Klimatas

Ulcinyje klimatas yra Viduržemio jūros tipo, su vėsiomis lietingomis žiemomis ir karštomis sausomis vasaromis. Temperatūra retai viršija +35 °C ir retai krenta žemiau 0 °C.

Sportas

FK Otrant - futbolo klubas.
Kiaunorių dvaras

Kiaunorių dvaras buvo Kiaunoriuose. Išlikęs medinis ponų namas, pastatytas 1851 m. (sienos iš rąstų, apkaltos lentomis, pjaustyti langų apvadai).

Istorija

Minimas nuo XVI a., ilgai jį valdė Kiaunarskiai. XX a. tarpukariu dvaro centrą valdė Janina Kiaunarskytė-Sinkevičienė, 1941 m. ištremta Sibiran. Po Nepriklausomybės dvaras atiteko jos marčiai.
Faith (George Michael albumas)

Dainų sąrašas

Visus dainų žodžius parašė George Michael, išskyrus kur pažymėta.
Vidas Pielikis

Biografija

1986 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
1986–1995 m. – Marijampolės Tarybinio ūkio technikumo vyr. agronomas. 1995 m. AB „Marijampolės grūdai“ generalinis direktorius, 2001 m. Marijampolės savivaldybės mero patarėjas žemės ūkio klausimais, 2003–2007 m. Marijampolės savivaldybės administracijos direktorius, 2007–2011 m. Marijampolės savivaldybės mero patarėjas.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2000 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003 m., 2007-2011 m. ir 2011 m. balandžio – rugpjūčio mėn. Marijampolės savivaldybės tarybos narys. 
Moka anglų, rusų, lenkų kalbas. Žmona Dalė, vaikai Eglė ir Mantas.
Anatolų kalbos

Istorija

Pagal plačiausiai priimtą indoeuropiečių kalbų susidarymo modelį, anatolų kalbos anksčiausiai atsiskyrė nuo prokalbės, todėl turi daug savybių, nebūdingų kitoms ide. kalboms. Protoanatolai apie 4 tūkstantmetį pr. m. e. iš spėjamos protėvynės Ponto stepėje atsikėlė į Mažąją Aziją per Balkanus arba Kaukazą. Dalis tyrinėtojų teigė, kad indoeuropiečių protėvynė ir yra Mažojoje Azijoje.
Dėl glaudžių ryšių su aplinkinėmis tautomis, į anatolų kalbas pateko nemažai akadų, hatų ir kitų neindoeuropietiškų žodžių. Po Aleksandro Makedoniečio žygių Mažoji Azija sparčiai helenizavosi ir manoma, kad I–II a. m. e. Anatolų kalbos jau buvo išnykusios. Galimai dalis šių kalbų žodžių pateko į armėnų kalbą.
Laisvieji žmonės

Laisvieji žmonės-valstiečių kategorija Lietuvoje XV-XIX a.
Svarbiausias laisvės požymis baudžiavos laikais buvo kilnojimosi teisė, t. y., teisė išeiti iš dvaro, apleisti savo poną ar jo išvis neturėti. Daugiausia laisvųjų žmonių gyveno Žemaitijoje. 1795 metų duomenimis laisvieji žmonės sudarė apie pusę visų valstiečių Žemaitijoje. Palanki aplinkybė tokiam gausiam laisvųjų žmonių skaičiui buvo tai, kad Žemaitijoje buvo nedaug palivarkų, nepaplito lažinis darbas, o didelė valstiečių dalis mokėjo činšą. Daugiausia laisvųjų žmonių sutinkama Telšių paviete (1795 m. 96,5 % visų valstiečių vyrų). Pasak amžininkų, apie 1815 m. laisvieji žmonės Žemaitijoje, turintys 1000 auksinų nebuvo laikomi turtingais. Tokiais laikyti turintys 10-15 tūkstančių talerių turtą. Dar 1816 m. Telšių paviete (apskrityje) baudžiaviniai valstiečiai (neturintys kilnojimosi teisės) nesudarė trečdalio visų valstiečių. Prijungus prie Rusijos buvusias LDK žemes caro valdininkai tokių valstiečių kategorijos iš viso nežinojo, jų nebuvo Rusijoje, tad surašant gyventojus jie buvo pavadinti „užsieniečiais“. Laisvieji žmonės tapo ekonomiškai nuostolingi dvarininkams nuo 1812 metų įvedus pagalvės mokestį, kuris laisviesiems žmonėms buvo nustatytas dvigubai didesnis, nei baudžiauninkams. Valstybiniuose dvaruose laisvuosius žmones baudžiauninkais ėmė versti carinė administracija ar tų dvarų nuomininkai, o privačių dvarų savininkai taip pat stengėsi jų skaičių mažinti. 1858 m. Žemaitijoje laisvųjų žmonių buvo likę tik apie pektadalį visų valstiečių. Laisvieji žmonės aktyviai priešinosi pastangoms juos įbaudžiavinti, pastebima jų dalis dalyvavo 1830-1831 metų sukilime, taip pat ir 1863-1864 m. sukilime. Baudžiavos panaikinimo išvakarėse caro valdžia išlikusius laisvuosius žmones traktavo kaip bežemius, neturinčius teisės išsipirkti žemės. Žemę išsipirkti jiems leista tik 1882 m. Jų išpirkos mokesčiai buvo 2-3 kartus didesni, palyginus su valstybinių ar privačių dvarų valstiečių žemės išpirkos mokesčiu. Daug buvusių laisvųjų žmonių buvo priversti emigruoti.
Augustas Rogalis

Biografija

Gimė 1880 m. kovo 10 d. Pavembriuose, Vilkaviškio apskrityje, pasiturinčioje evangelikų reformatų ūkininkų šeimoje. Baigė Sankt Peterburgo aukštąją verslo mokyklą. Baigęs mokslus dirbo Vitgenšteinų šeimos buhalteriu. 1914–1917 m. kariavo Pirmajame pasauliniame kare, Rytų Galicijoje. 1917 m. tapo baltagvardiečiu ir kovojo prieš bolševikus Rusijos pilietiniame kare, bėgdamas nuo bolševikų 1922 m. grįžo į Lietuvą. 1923 m. pradėjo dirbti Kauno vokiečių kooperatyviniame banke.
1923–1926 m. buvo išrinktas į II Seimą, kur priklausė vokiečių ir rusų bendrai frakcijai. Kandidatavo ir į Trečiąjį Seimą, bet nebuvo išrinktas. 1930 m. tapo Lietuvos vokiečių kooperatyvo žurnalo bei Vokiečių kalendoriaus redaktoriumi. 1941 m. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui užsirašė savanoriu į vermachtą, bet fronte buvo sužeistas ir mirė 1941 m. spalio 29 d. Klaipėdoje.