google/wiki40b huggingface dataset:
Jurgis Čepulionis

Jurgis Čepulionis (angl. George Chip, 1888 m. rugpjūčio 25 d. Skrantonas, Pensilvanijos valstija – 1960 m. lapkričio 6 d. Niu Kastlis, Pensilvanijos valstija) – Lietuvos boksininkas, pirmasis lietuvių kilmės boksininkas, tapęs pasaulio čempionu.

Biografija

Dirbo anglių kasyklose. Boksavosi mėgėjų, vėliau profesionalų ringe. 1913 m. spalio 11 d. tapo pasaulio čempionu vidutinio svorio kategorijoje, 6 raunde nokautavęs F. Klausą. Praėjus vienam mėnesiui, lapkričio 15 dieną, J. Čepulionis gynė titulą prieš Leo Houck. Pagal to meto taisykles, jei kova nesibaigia anksčiau laiko, nugalėtojas nebūdavo paskelbiamas ir titulas likdavo pas čempioną. Tačiau įdomumo dėlei pergales taškais skirdavo laikraščių žurnalistai, nors tai įtakos diržams ir neturėdavo. Tą kartą kova vyko visą skirtą laiką ir nugalėtojas nebuvo paskelbtas. Čempionu liko Čepulionis, tačiau laikraščiai pergalę skyrė Leo Houckui. 1913 m. gruodžio 23 d. antrą kartą F. Klausą nokautavo 5 raunde. Tačiau ši kova nebuvo titulinė, nes ji vyko kitoje, tarpinėje, svorio kategorijoje. Iš viso pasaulio čempiono titulą Čepulionis apgynė 5 kartus, o jį prarado 1914 m. balandžio 6 d. gana netikėtai pirmajame raunde pralaimėjęs Al McKojui. 1915 metų balandžio 6 dieną Čepulionis vėl susitiko su čempionu Al McKojumi. Nors laikraščių sprendimu Čepulionis pripažintas nugalėtoju, diržas liko pas Al McKojų, nes kova vyko visą laiką ir oficialiai nugalėtojas nebuvo paskelbtas. 1916 m. sausio 20 d. jis vėl susitiko su Al McKojumi, tiesa pastarasis jau čempiono titulą buvo praradęs. Scenarijus pasikartojo – kova truko visą laiką, nugalėtojas nebuvo paskelbtas, o laikraščių sprendimu nugalėjo Jurgis Čepulionis. 1916 m. rugsėjo 30 d. Jurgis dar kartą bandė susigrąžinti čempiono titulą, kurį tuo metu turėjo Les Darcy. Tačiau 20-ies raundų kovoje Čepulionis buvo nokautuotas 9-ajame raunde. Ringą Jurgis Čepulionis paliko 1922 m.
Ringe kovėsi 155 kartus, iš jų 42 kovas laimėjo (35 nokautu), 16 pralaimėjo, 3 baigė lygiosiomis, 97-ose nugalėtojas nepaskelbtas, vienerios anuliuotos.
Ghosts

Ghosts – indie rock grupė iš Londono, JK.
Aukštųjų Šančių karių kapinės

Aukštųjų Šančių karių kapinės – karių kapinės Kaune, Aukštuosiuose Šančiuose (Ašmenos 1-oji g.). Kapinėse palaidoti Rusijos, Vokietijos ir Lietuvos kariai.

Istorija

Aukštųjų Šančių kapinės įkurtos 1891 m. už tuometinių Kauno miesto ribų Rusijos kariuomenės Kauno įgulos kariams. 1932 m., po Aukštųjų Šančių prijungimo prie Kauno miesto, kapinių ribos buvo išplėstos. Iš viso kapinėse istoriškai susiformavo 7 laidojimo kvartalai.

Lietuvos karių kapai

Lietuvos kariai Aukštųjų Šančių kapinėse pradėti laidoti apie 1922 m. Beveik kvadratinėje teritorijoje buvo laidojami tarnybos metu žuvę ar mirę nuo ligų Lietuvos kariuomenės kariai. Iki 1929 m. užlaidotas ir sutvarkytas Lietuvos karių kapų pirmas sklypas, iki 1940 m. – kiti du sklypai. Karių kapai pažymėti tipiniais betoniniais kario kryžiais, tiražuotais pagal 1927 m. Krašto apsaugos ministro įsakymu patvirtintą modelį (autorius Antanas Aleksandravičius, dailininkas Adomas Varnas). Kapų eilės antrame sklype atkartojo Gedimino stulpų piešinį.
2001–2007 m. parengtas ir įgyvendintas Lietuvos karių kapų tvarkymo projektas. XX a. pradžioje betonas buvo prieinama medžiaga masinei gamybai, tačiau iš šios medžiagos pagamintų paminklų amžių trumpina atmosferos ir biologinė tarša, jų restauracija yra trumpalaikė, o irimą spartina staigūs gamtinių temperatūrų pokyčiai. Seni kryžiai buvo sunykę, aptrupėję, o karių pavardės nebeįskaitomos, todėl kapinėse pastatyta apie 560 naujų granitinių kryžių. Tai gausiausia Lietuvos karių, žuvusių 1919–1940 m., laidojimo vieta Lietuvoje. 
2006 m. Kultūros paveldo departamento darbuotojai inicijavo šio kultūros paveldo objekto skelbimą valstybės saugomu. Tais pačiais metais pradėtas rengti nekilnojamojo kultūros paveldo apsaugos specialusis planas. 2009 m. spalio 7 d. Lietuvos karių kapams suteiktas valstybės saugomo objekto statusas.
Veike Marja

Istorija

1346 m. pastatyta liuteronų bažnyčia (tvirtovės bažnyčia). Nuo XIV a. Veike Marja yra parapijos centras. 1873 m. įkurta parapinė mokykla, 1896 m. įsteigta vietos ūkininkų sąjunga (atkurta 1995 m.).
Mikalojus Viesiolovskis

Biografija

Lietuvos bajorų Viesiolovskių giminės atstovas, herbo „Ogončik“ savininkas, Lietuvos didžiojo maršalkos Petro Viesliolovskio sūnus.
Lietuvos didysis prievaizas 1611–1623 m., Lietuvos didysis stalininkas 1623–1626 m., Lietuvos didysis raikytojas 1626–1630 m., Lietuvos pataurininkis 1630–1633 m., Žemaitijos kaštelionas nuo 1633 metų; nuo 1606 m. Dysnos ir nuo 1621 m. Kano seniūnas.
Paryžiaus Šv. Genovaitės biblioteka

Šventosios Genovaitės biblioteka  (pranc. Bibliothèque Sainte-Geneviève) – viena didžiausių Prancūzijos sostinės Paryžiaus universaliųjų ir viešųjų bibliotekų, orientuota į studentus. Biblioteka pavadinta miesto globėjos Šv. Genovaitės vardu, jos palaikai ilsisi kaimynystėje esančiame Panteone. Pastatas iškilęs V miesto apskrityje, ant Šv. Genovaitės kalvos. Virš dviejų milijonų knygų ir kt. saugomų vienetų. Direktorius François Michaud (nuo 2015 m.).

Istorija

Pradžią bibliotekai davė knygų rinkinys VI a. įkurtoje Šv. Genovaitės abatijoje, viename iš labiausiai žinomų vienuolynų Paryžiuje. Daiktiniu įrodymu, patvirtinančiu šios vienuolyno bibliotekos egzistavimą, yra jos XII a. ekslibrisas, pažymėtas rankraštyje, dabar saugomame Suasono mieste. XIII a. sudarytas knygų katalogas aprėpė 226 tomus, jame liko neįtraukti liturginiai veikalai. XVIII a. biblioteka buvo viena iš nedaugelių, kuri tapo prieinama plačiajai visuomenei. Didžiosios prancūzų revoliucijos metu vienuolynas buvo uždarytas, 1790 m. biblioteka nacionalizuota ir pavadinta Panteono vardu (šie pasikeitimai išsilaikė iki pat Burbonų valdymo atstatymo). Jos rinkiniai tuo metu pasipildė 20 000 tomų, tai buvo įvarių uždarytų vienuolynų konfiskuotos knygų kolekcijos ir Napoleono karų grobiai iš užsienio. Prancūzijos karaliaus Karolio X įsaku nuo 1828 m. biblioteka pradėjo gauti naujai išleistų medicinos, teisės, filosofijos ir teologijos knygų privalomus egzempliorius; jos rinkiniai vėl tapo prieinami studentams ir eiliniams piliečiams. Nuo 1851 m. įsikūrė dabartiniame pastate, kuris paskelbtas istorinio paveldo objektu.

Architektūra

XIX a. vid. naujai statomuose pastatuose Europoje pradėtos naudoti plienines konstrukcijas. Jei tuo metu paruoštuose projektuose perdangą laikantys metaliniai elementai buvo slepiami plytų mūru arba patalpinami į nematomas  vietas, tai Šv. Genovaitės bibliotekos architektas Henri Labrouste nuėjo priešingu keliu: plieninės kolonos ir arkos išdėstytos pabrėžtinai atvirai – pačioje skaityklos patalpoje. Toks 1843–1851 m. statomos bibliotekos konstrukcinis sprendimas iššaukė neigiamą žinovų kritiką, ypač juo liko nepatenkintas garsus XIX a. architektūros teoretikas Gotfrydas Zemperis (vok. Gottfried Semper). Vėliau požiūriai pasikeitė ir šiandieną bibliotekos erdvės lankytojus stebina savo lengvumu ir elegancija.     
Fasadas primena italų renesanso stilių, pastato išorėje po arkiniais langais iškaltos 810 žymiausių poetų, mąstytojų ir mokslininkų pavardės. Tarp jų yra įrašytas ir Lietuvos istorijos tyrinėtojas, vyskupas ir poetas Adomas Naruševičius.
Didžiąją pirmo aukšto dalį užima vestibiulis, jo abiejose pusėse įrengti tarnybinės patalpos ir knygų saugyklos. Visą 1780 m² ploto antrąjį aukštą užima Pagrindinė skaitykla. Tiesiog jos viduriu išstatyta 16 plieninių kolonų, į kurias (o taip pat į išorines sienas) remiasi 32 arkos, laikančios stogo konstrukcijas. Tarplangiuose sustatytos penkių metrų aukščio lentynos su knygomis (viršutinėse lentynose patalpintas knygas galima pasiekti keturiomis laiptinėmis užsilipus į antrą aukštą).
Alfa spiralė

α spiralė – antrinė baltymų struktūra, susidaranti dėl vandenilinių ryšių tarp aminorūgščių.
α spiralės ir β klostės polipeptidinėje grandinėje susidaro dėl šias struktūras stabilizuojančių vandenilinių ryšių, susidarančių tarp deguonies dalinio neigiamo ir vandenilio dalinio teigiamo krūvių. Skiriasi abiejų struktūrų kampai tarp peptidinio ryšio azoto ir α anglies atomo bei anglies ir kito α anglies atomo.
Frédéric Dubois de Montpereux

Biografija

Parašė aprašomojo pobūdžio veikalą iš savo kelionių „Kelionės aplink Kaukazą, pas čerkesus ir abchazus, po Gruziją, Armėniją ir Krymą“ (Voyage autour du Caucase, chez les Tchérkèsses et les Abkhazes, en Géorgie, en Arménie et en Crimée 1839-1843 m., 6 t.).
Kurį laiką gyveno Lietuvoje, Pakruojyje, kasinėjo pilkapius, piliakalnius (Gergždeliai, Karpiškiai, Raginėnai), atodangas. 1830 m. ir 1845 m. paskelbė veikalų apie kai kurių Lietuvos vietų geomorfologines, hidrologines sąlygas, naudingąsias iškasenas, apie archeologijos kasinėjimų duomenis. 1830 m. sudarė geognostinį Lietuvos ir Latvijos pietinės dalies žemėlapį – geologijos žemėlapio prototipą, t. p..
Sokulkos apskrities herbas

Sokulkos apskrities herbas (lenk. Herb powiatu sokólskiego) - Sokulkos apskrities heraldinis simbolis.

Aprašas

Raudoname lauke žiūrintis atgal nuleistus sparnus demonstruojantis auksinis sakalas, su skambučiu ant kairės kojos.
Herbas patvirtintas 2005 m. lapkričio 25 dieną.
Ivanas Merabišvilis

Biografija

1985 m. įgijo vidurinį išsilavinimą. Gruzijos technikos universitete (Tbilisis) studijavo geodeziją, baigė 1992 m., inžinierius.
Iki 1995 m. universiteto asistentas, nuo 1995 m. įsitraukė į visuomeninę ir politinę veiklą. 1999 m. Gruzijos parlamento narys, nuo 2000 m. Ekonomikos komiteto pirmininkas. Aštrus Prezidento Ševardnadzės kritikas. Nuo 2004 m. birželio 7 d. valstybės saugumo ministras, nuo 2004 m. gruodžio 18d. – VRM ministras. Remiantis International Crisis Group (ICG) tyrimais, Gruzijoje vienas „įtakingiausių po Prezidento".
Nuo 2009 m. rugsėjo mėn. Merabišvilio patarėjas – Darius Jurgelevičius, buvęs Lietuvos VSD generalinio direktoriaus pavaduotojas.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo varžybos 2017–2018 m.

Dalyviai:

1 FK Željezničar Sarajevo

2 Zrinjski Mostar

3 FK Sarajevo

4 NK Široki Brijeg

5 FK Krupa        

6 FK Mladost Doboj Kakanj

7 Borac Banja Luka (grįžo nugalėję 2016–2017 m. RS Pirmos lygos pirmenybėse) 

8 Radnik Bijeljina

9 NK GOŠK Gabela

10 Sloboda Tuzla

11 NK Čelik Zenica

12 NK Vitez

Dalyviai

Bichačo „Jedinstvo“ 
Čaplinos HNK 
Gračanicos „Bratstvo“ 
Bugoino „Iskra“ 
Gradačaco „Zvijezda“ 
Jaicės „Metalleghe-BSI“ 
Kakanio „Rudar“ 
Konico „Igman“ 
Mostaro „Velež“ 
Orašjės HNK 
Sarajevo „Olimpik“ 
Tešanio TOŠK 
Travniko NK 
Trebinės „Leotar“ 
Tuzlos „Sloga Simin Han“ 
Visoko „Bosna“ 
Živinicės „Slaven“

RS 2017/2018 Pirmos lygos dalyviai

Bania Lukos „Željezničar“ 
Bijelinos (Stanišičių) „Zvijezda Brgule“ aka „Zvijezda `09“ 
Derventos „Tekstilac“ 
Dobojaus „Sloga“ 
Mrkonič Grado „Sloboda“ 
Fočos „Sutjeska“ 
Janios „Podrinje“ 
Gradiškos „Kozara“ 
Prijedoro „Rudar“ 
Sarajevo „Slavija“ 
Donji Šepako „Napredak“ 
Zvorniko „Drina“
Italijos Šiaurės Afrika

Osmanų valdymo laikai

XVI a. viduryje Šiaurės Afriką ir Libiją užėmė Osmanų imperija. Osmanai Tripolitaniją dažniausiai valdė tiesiogiai, o Kirenaiką ir Fecaną per vietos genčių vadus. Oficialiai valdė sultono skiriamas paša. Šalyje didelę įtaką įgijo janyčarų ir korsarų vadai. XVII a. išryškėjo Tripolitanijos, Kirenaikos ir Fecano politinės integracijos požymiai. Nuo 1711 m. Libiją valdė Karamanlių, faktiškai tapusių nepriklausomais valdovais, dinastija. Karamanliai skatino korsarystę ir prekybą, gaudami iš to naudos. XIX a. pradžioje Vakarų valstybių pastangomis korsarystė buvo panaikinta, Karamanlių įtaka susilpninta. 1835 m. šalyje Osmanai atkūrė savo valdžią. 1837 m. Libijoje susikūrusi senusitų religinė brolija ėmė vadovauti kovai su Osmanų valdžia.

Italijos valdymo laikai

XIX a. pabaigoje dėl įtakos Libijai pradėjo varžytis Italija ir Prancūzija. 1911 m. Italija dėl Libijos pradėjo karą su Osmanų imperija (1911–1912 m. Italijos–Turkijos karas). Osmanų imperija, kuri kariavo dar ir Balkanuose, pralaimėjo ir 1912 m. Lozanos taikos sutartimi turėjo Libijos atsisakyti. Dėl vietos gyventojų priešinimosi Italija sugebėjo įsitvirtinti tik Libijos pajūrio rajonuose; Kirenaikoje italams aktyviai priešinosi senusitai. 1915 m. senusitų vadovu tapo as Sajidas Muhamadas Idrisas al Mahdi as Senusis (1890–1983 m.).
Per Pirmąjį pasaulinį karą Italija didžiausią dalį kariuomenės iš Libijos turėjo išvesti. 1918 m. paskelbta Tripolitanijos respublika. 1922 m. Kirenaikos ir Tripolitanijos sutartimi Idris as Senusis tapo abiejų sričių valdytoju. 1922 m. Italijoje įsigalėjus fašistams, kolonijinis karas Libijoje buvo atnaujintas, o Idris as Sanusis išvyko į Egiptą. Iki 1931 m. šalis, išskyrus jos vidinius rajonus, buvo užkariauta. Prasidėjo jos kolonizacija, kurią nutraukė Antrasis pasaulinis karas.
Vietos gyventojai buvo išstumiami į Libijos pietinius rajonus, į jų vietą kėlėsi kolonistai, jų atvyko apie 100 000. 1939 m. Libija paskelbta Italijos dalimi. 1940 m. Libijoje prasidėjo Didžiosios Britanijos kariuomenės mūšiai su Italija, nuo 1941 m. ir su Vokietija. Idris as Senusis mainais už pažadą po karo pripažinti Libijos nepriklausomybę parėmė Didžiąją Britaniją. 1943 m., iš Libijos išstūmus Italijos ir Vokietijos kariuomenes, Kirenaiką ir Tripolitaniją pradėjo valdyti Didžiosios Britanijos, Fesaną – Prancūzijos karinė administracija. Per karą Libija buvo nuniokota.

Libijos karalystės įkūrimas

1949 m. Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos sprendimu Libija iki 1952 m. turėjo tapti nepriklausoma. 1950 m. priimta konstitucija. 1951 m. gruodžio 24 d. paskelbta Libijos jungtinės karalystės, kurią sudarė Fezano, Kirenaikos ir Tripolitanijos provincijų federacija, nepriklausomybė. Karaliumi tapo Idris as Sanusis, pasivadinęs Idrisu I.
Vladas Algirdas Bumelis

Karjera

Šiuo metu einantis Generalinio direktoriaus ir valdybos pirmininko pareigas UAB „Biotechpharma“.
2012 - 2013 m. LTD "Teva Pharmaceuticals" konsultantas.
1999 - 2012 m.  UAB „Sicor Biotech“ Generalinis direktorius ir valdybos pirmininkas.
2010 - dabar    Jungtinės Inovatyvios medicinos centro Biofarmacijos skyriaus vadovas, vyriausiasis mokslo darbuotojas.
1996 - 1999 m. UAB "Biofa" Generalinis direktorius ir valdybos pirmininkas.
1997 - 2014 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto profesorius. 
1995-2001 m. Vilniaus universiteto profesorius. 
1992-1996 m. Biotechnologijos instituto „Fermentas“ direktorius. 
1984-1992 m. Mokslinio gamybinio susivienijimo „Fermentas“ Skyriaus vedėjas.
1976-1984 m. Sąjunginio Taikomosios Enzimologijos instituto Vyresnysis mokslinis bendradarbis.
1975-1976 m. Chemijos ir cheminės technologijos instituto Jaunesnysis mokslinis bendradarbis.
Kaniūkų akmuo

Kaniūkų akmuo – stambus riedulys Šalčininkų rajone, Gerviškių seniūnijoje, Kaniūkų kaime, apie 4 km į pietryčius nuo Gerviškių, 2 km į pietus nuo kelio  126  Šalčininkai–Butrimonys–Eišiškės .
Riedulys slūgso mišriame miške, supamas krūmokšnių, apie 350 m į vakarus nuo valstybinės sienos su Baltarusija. Nepažymėtas informacinėmis rodyklėmis, sunkiai surandamas ir pasiekiamas. Pro objektą veda provėžuotas miško keliukas, kuriuo važinėja pasieniečių patrulių visureigiai.
Akmuo yra geologinis gamtos paveldo objektas, paskelbtas valstybės saugomu Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1964 m. kovo 27 d. įsakymu Nr. 76.
Darbas (almanachas)

Darbas – literatūros almanachas, išėjęs 1932 m. Kaune.

Istorija

Išleista tik viena knyga. Antroji knyga konfiskuota. Išspausdino Juozo Baltušio, Kazio Jakubėno, Vytauto Montvilos ir Antano Venclovos kūrinius.
Redaktorius Kazys Boruta.
Viešieji darbai

Viešieji darbai – teisės politikos priemonė. Ji gali būti kaip darbo rinkos politikos priemonių dalis arba bausmė (skiriama už baudžiamąsias veikas).
Juozas Jokimas

Biografija

1974 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas. Biomedicinos mokslų daktaras.
1995–1998 m. AB „Jonavos baldai" generalinis direktorius. 1998–1999 m. – UAB „Girvita" generalinis direktorius. 1999–2000 m. Lietuvos valstybinės mokslinės veterinarijos preparatų kontrolės laboratorijos direktorius. Maisto ir veterinarijos nacionalinio rizikos vertinimo instituto Bendrųjų reikalų departamento direktorius. Buvo Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, nuo 2010 m. partijos Tvarka ir teisingumas narys. Nuo 2011 m. Jonavos rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Vida Jokimienė, dukros Sigita, Živilė Jokimaitė-Dolgich, politikos mokslų bei viešųjų ryšių specialistė, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo atstovė ryšiams su visuomene.
Lietuvos kaimo bendruomenių tarybos narys, LVFA viceprezidentas, žurnalo "Vetinfo" redkolegijos narys, Šveicarijos kaimo bendruomenės pirmininkas. Moka anglų, rusų kalbas.
Sigitas Motuzas

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus inžinerinis statybos institutą, inžinierius ekonomistas.
UAB „Žemaitijos keliai“ cecho viršininkas; UAB „Jonsiga“ direktorius.
Lietuvos socialdemokratų partijos Telšių rajono skyriaus narys, LSDP tarybos narys. 2011–2017 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Aldona, vaikai Donata, Inga, Titas.
Polis Emilis Bota

Biografija

Italų kilmės, tėvas gydytojas ir istorikas Karlas Džiuzepė Giljermas Bota. 1842–1846 m. būdamas Prancūzijos konsulu Mosule (dab. Irakas) pagal senovės rašytojų ir Biblijos aprašymus pradėjo kasinėti prie Mosulo. Atrado ir tyrė senovės asirų miestus Nineviją ir Dur Šarukiną (dab. Chosrabadas). Radinius (Sargono II rūmų detales, statulas, skulptūras, dantiraščio užrašus) perdavė Luvro muziejui.
Druskininkų lynų kelias

Techninės galimybės

Tai vieno lyno sistemos įrenginys su keturiomis uždaromis kabinomis – gondolomis, pakylančiomis į 45 m aukštį. Jose telpa po 10 žmonių. Gondolos pagamintos iš skaidraus stiklo, todėl keleiviai iš tokios judančios apžvalgos aikštelės mato įspūdingą Druskininkų panoramą. Iš vienos Nemuno pusės į kitą keliamasi maždaug 1 km atstumu, sugaištama apie 7 min. Per valandą galima perkelti iki 240 keleivių. Vienas keltuvų pritaikytas ir fizinę judėjimo negalią turintiems keleiviams.
Statant keltuvą dalyvavo ir specialistai iš Šveicarijos bei Italijos. „Lynų keliui“ įrengti iš viso prireikė 2,3 km ilgio specialaus 4 cm diametro lyno, kurio bendras svoris yra apie 11 tonų. Lynų kelio įrengimo darbus atliko bendrovės „Eltel Networks“ ir „Bartholet Maschinenbau AG“. Lynų kelio projekto vertė siekia 3,9 mln. eurų.
Nutrūkus elektros tiekimui, keltuve numatytas alternatyvus elektros energijos tiekimas.
Vienintelis panašus keltuvas Baltijos šalyse yra Siguldoje (Latvija).
Padievytis

Aplinkinės gyvenvietės

Laukuva - 4 kmŠiauduva – 2 km
Ruy López de Segura

Gyvenimas ir šachmatai

Tiksli gimimo data nežinoma, kadangi įrašai Candelaria de Zafra parapijos gimimo knygoje prasideda nuo 1534 m. Tėvai buvo turtingi pirkliai, turintys namus prie Badachoso provincijos Zafros miesto centrinės aikštės. Studijavo Salamankoje.

Pradžia

Nuo jaunystės susižavėjo šachmatais. Pradžioje buvo Candelaria in Zafra parapijos kunigu, vėliau išvyko į karaliaus Pilypo II, kuris mėgo šachmatus, dvarą, kur tarnavo karališkuoju nuodėmklausiu ir patarėju.

Šachmatai

1560 m. atvykęs į Romą žaidė su stipriausiais italų šachmatininkais, tarp jų ir su jaunuoju Leonardu da Kutriu ir prieš visus varžovus laimėjo. Dar kartą Italijoje žaidė 1573 m. Tačiau 1575 m. Madride pralaimėjo Leonardui da Kutriui ir Paului Boi.

Partijų pradžios

Nors Ispaniškoji partija buvo žinoma ir anksčiau (Getingeno rankraštis apie šachmatus), bet dėl Rui Lopeso analitinių tyrinėjimų, ji dar vadinama Rui Lopeso pradžia. Tiesa, pats Rui Lopesas savo analizais stengėsi įrodyti, kad juodiesiems po 1.e4 e5 2.Žf3 nenaudinga žaisti 2….Žc6 dėl 3.Rb5. Jis siūlė po 2.Žf3 žaisti 2….d6.
Partijų pradžios ir variantai turintys Lopeso vardą pavadinime:
1) Rui Lopeso pradžia (Ispaniškoji partija) (C60)
1. e4 e5 2. Žf3 Žc6 3. Rb5
2) Lopeso debiutas (C20)
1. e4 e5 2. c3
3) Rikio pradžia, Lopeso gambitas (C23)
1. e4 e5 2. Rc4 Rc5 3. Ve2 Žc6 4. c3 Žf6 5. f4
4) Priimtasis karaliaus gambitas, Rikio gambitas, Rui Lopeso gynyba (C33)
1. e4 e5 2. f4 exf4 3. Rc4 c6
5) Priimtasis karaliaus gambitas, Rikio gambitas, Lopeso-Geanutio kontragambitas (C33)
1. e4 e5 2. f4 exf4 3. Rc4 f5
6) Filidoro gynyba, Lopeso kontragambitas (C41)
1. e4 e5 2. Žf3 d6 3. Rc4 f5
7) Keturių žirgų debiutas, dvigubas Rui Lopesas (C49)
1. e4 e5 2. Žf3 Žc6 3. Žc3 Žf6 4. Rb5 Rb4
Imantas Kuokaras

Biografija

Brolis Gidas Kuokaras. 1956 m. baigė Latvijos konservatorijos Mendelio Bašo klasę.
1961–2000 m. Jazepo Vytolo Latvijos muzikos akademijos dėstytojas, 1977–1991 m. rektorius, nuo 1976 m. profesorius. 1951–1990 m. vyrų choro „Dziedonis“, 1969–2003 m. kamerinio choro „Ave sol“ vadovas. Nuo 1965 m. Latvijos dainų švenčių vyr. dirigentas. Su chorais gastroliavo daugelyje Europos šalių, Lietuvoje, Japonijoje, Filipinuose.
Ksantė

Istorija

Miestas minimas nuo IX a. XI a. Ksantė buvo įkurta. Miestas XIX a. suklestėjo, kai jame imta plėtoti tabako pramonę.

Žymūs žmonės

Netoli Ksantės yra gimę Protagoras ir Demokritas.
Tetiušai

Istorija

Tetiušai įkurti XVI a. antroje pusėje kaip gynybinė tvirtovė nuo totorių antpuolių. 1781 m. suteiktas miesto statusas. Iki XX a. pr. buvo svarbus prekybinis taškas.
Geigerio ir Miulerio skaitiklis

Geigerio ir Miulerio skaitiklis, Geigerio-Miulerio skaitiklis arba Geigerio skaitiklis (orig. Geiger-Müller) – dujinis dalelių detektorius, matuojantis jonizuojančiąją spinduliuotę.

Veikimas

Geigerio ir Miulerio skaitikliai naudojami jonizuojančiai spinduliuotei aptikti, dažniausiai alfa ir beta spinduliuotei, kartais ir kitai spinduliuotei. Pagrindinė skaitiklio sudedamoji dalis – daviklis, vadinamas Geigerio-Miulerio vamzdžiu, kuris yra pripildytas inertinėmis dujomis (dažniausiai heliu, neonu ar argonu su halogenų priemaišomis), jų būna apie 90%, likusius 10% vamzdyje sudaro spirito garai. Kai dalelė patenka į šį vamzdį, jonizuoja dujas, kurios tampa laidžios ir trumpam sukuriama elektros srovė. Vamzdis tam tikru būdu sustiprina dujų laidumą ir nusiunčia srovės impulsą į skaičiuotuvą, fiksuojantį impulsų skaičių.
Kai kurie Geigerio ir Miulerio skaitikliai gali būti naudojami gama spinduliuotei matuoti, tačiau jų jautrumas didelės energijos gama spinduliavimui gali būti mažesnis, nei kitų tipų detektorių, kadangi Geigerio-Miulerio vamzdyje esančių dujų tankis ir didesnės energijos fotonai praeina kamerą nedetektuoti.

Taikymas

Nors Geigerio ir Miulerio skaitiklis yra gana pigus įrenginys, tačiau juo galima tik aptikti jonizuojančios spinduliuotės egzistavimą ir išmatuoti jos intensyvumą. Dėl konstrukcinių ypatybių (žr. Geigerio-Miulerio vamzdis) šiais skaitikliais negalima nustatyti fiksuojamų dalelių energijų.

Istorija

Pirmąjį tokio tipo skaitiklį 1908 m. sukonstravo Hansas Geigeris ir Ernestas Rezerfordas. Jis tegalėjo aptikti tik alfa daleles. 1928 m. Geigeris ir Valteris Miuleris patobulino skaitiklį, kad pastarasis galėtų aptikti visų rūšių jonizuojančią spinduliuotę.