google/wiki40b huggingface dataset:
Nansi

Istorija

Nansi žinomas nuo X amžiaus. Nuo XIII a. iki 1766 m. čia buvo Lotaringijos hercogų rezidencija, vėliau įėjo Prancūzijos sudėtin. Miestas glaudžiai susijęs su Lietuvos–Lenkijos karaliumi Stanislovu Leščinskiu. Versalyje išleidęs savo dukterį už Prancūzijos karaliaus Liudviko XV, jam pačiam 1735 m. buvo suteikti Lotaringijos ir Baro kunigaikštysčių hercogų titulai; Leščinskis su žmona apsigyveno Nansi. Jis čia įkūrė Stanislovo akademiją.
Nansi mieste stovi katedra, XVIII a. statyta mūsų krašto valdovo. Tai turėjo būti ir Leščinskių šeimos laidojimo koplyčia, kadangi jis, būdamas svetimšaliu, negalėjo ilsėtis šalia Lotaringijos valdovų. Ant šios Notre-Dame de Bonsecours bažnyčios fasado yra ir ATR herbas. Antkapius, dar Leščinskiams gyviems esant, sukūrė Nikola Sebastajanas ir Klodas-Luji Vasė. Karalienė Kotryna pavaizduota atsiklaupusi prie angelo, kuris ragina sugrįžti į dangų. Karalių Stanislovą apverkia Gailestingumas ir Lotaringija.
Prie Leščinskių kapų lankėsi į Prancūziją pasitraukę 1831 m. sukilimo dalyviai lenkai ir lietuviai. Jų ir šalyje studijavusių tautiečių pastangomis 1758 m. abiejų karalių palaikai buvo laivu išplukdyti į Sankt Peterburgą. Rusijos caras nutarė atkeršyti nepaklusniam valdovui ir neleido karstų gabenti į Krokuvą, jie buvo palaidoti Šv. Kotrynos bažnyčioje. Tik 1922 m., sutinkamai su pasirašyta Rygos sutartimi, Lečinskių palaikai buvo palaidoti tėvynėje.
Pasaulietinis humanizmas

Sekuliarusis humanizmas, pasaulietinis humanizmas – humanistinė filosofija, kuri remiasi mokslu, etika ir teisingumu, ji visiškai atmeta religiją, kaip netinkamą pagrindą, kuriuo remiantis galima būtų daryti sprendimus.
Terminas „sekuliarusis humanizmas“ buvo sugalvotas XX a. tam, kad aiškiai atsiskirti nuo religinio humanizmo.

Didžiausios organizacijos

Norvegijos humanistų asociacija (Human-Etisk Forbund), turi 72 000. narių. Rengia nereligines vardo suteikimo, vestuvių ir laidotuvių ceremonijas.
Tarptautinė humanizmo ir etikos sąjunga (International Humanist and Ethical Union). Skėtinė organizacija, vienijanti skeptikus, sekuliaristus, laisvamanius, ateistus, racionalistus visame pasaulyje. Įkurta 1952 m. Amsterdame. Organizacija reprezentuoja apie 3 milijonus humanistų iš 100 nacionalinių organizacijų ir 40 šalių, turi patarėjo statusą JTO.
Pagrindiniu savo dokumentu sekuliarūs humanistai laiko „Amsterdamo deklaraciją 2002“.
Kronobergo lėnas

Administracija

Kronobergo leno gyventojai kas ketverius metus renka 45 narių lėno tarybą – landstingą.
Zolotinka

Istorija

Išaugo statant geležinkelį Tynda–Berkakitas. 1977 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.
Asociatyvinis vienetas

Asociatyvinis vienetas (angl. associative entity) – objektas, įterpiamas tarp dviejų logiškai susietų objektų taip, jog sąsają „daug į daug“ pakeistų dvi sąsajos „vienas į daug“.

Pavyzdys

Yra daug studentų ir daug neprivalomų (papildomų) paskaitų kursų universitete. Kiekvieną kursą studijuoja daug studentų, ir kiekvienas studentas studijuoja daugelį tokių kursų. Jei tenka rašyti tokią duomenų struktūrą turinčią programą, reikalingi algoritmai šios informacijos išsaugojimui ir paieškoms.
Dauguma programavimo kalbų turi lentelės struktūrą, kuri leidžia efektyviai dirbti kuomet vieną objektą (studentą ar kursą) atitinka susietas vienas kitas objektas. Duomenų bazių indeksai efektyviai palaiko ir „vienas į daug“ sąsajas (paieška pagal eilutės laukelio reikšmę). Tačiau galimybių tiesiogiai dirbti su sąsajomis „daug į daug“ paprastai nebūna.
Asociatyvinis vienetas yra pagalbinė struktūra, turinti nuorodas, indeksus ar duomenų bazės raktus į dvi kitas lenteles. Mūsų pavyzdyje kiekvienam kursui priklauso daug asociatyvinių vienetų ir kiekvienam studentui priklauso daug asociatyvinių vienetų, tačiau kiekvienas vienetas turi nuorodą tik į vieną kursą ir tik į vieną studentą. Tokią sistemą jau paprasta realizuoti naudojant dvi lenteles (kurso numeris į kursą ir studento numeris į studentą) ir bet kokią kolekciją, vektorių ar dar vieną lentelę visiems esantiems asociatyviniams vienetams saugoti.
Manowar

Istorija

Grupė Manowar susikūrė 1980 metais. Įkūrėjais tapo Joey DeMaio ir Ross Friedmann (dar vadintas „Ross The Boss“). Vaikinai susipažino per legendinės metalo grupės Black Sabbath turą „Heaven and Hell“. DeMaio buvo bosistas, tuo metu atsakingas už pirotechniką. Tuo tarpu Rossas Friedmann’as grojo gitara apšildančioje grupėje „Shakin' Street“. Po pirmųjų demonstracinių įrašų kartu su būgnininku Carl Canedy ir vokalistu/gitaristu David Feinstein (The Rods) bei vokalistu Eric’u Adams’u (kuris buvo Joey’o mokyklos draugas) 1982 metais grupė įrašė pirmąjį albumą „Battle Hymns“. Albumo įrašymo metu prie būgnų sėdėjo jau nebe Carl Canedy, o Donnie Hamzik.
Nuo antrojo albumo grupės būgnininku tapo Scott Columbus. Tačiau 1990 Scott turėjo palikti grupę dėl ūmios sūnaus ligos ir galėjo grįžti tik 1996. Kol Scott nedalyvavo grupėje, jo vietą buvo užėmęs Kenny Earl Edwards (dar vadintas „Rhino“).
Po albumo Kings of Metal grupę paliko gitaristas Friedmann’as, kadangi jo grojimo stilius pradėjo panašėti į bliuzą ir pankroką. Pradžioje jo vietą užėmė David Shankle. Tačiau 1993 jis nusprendė palikti grupę, nes nerado pakankamai laiko savo soliniam projektui „David Shankle Group“. Į jo vietą 1994 metais atėjo Karl Logan, kuris ir iki šiol tebėra grupės pagrindinis gitaristas. Jo debiutiniu albumu grupėje tapo „Louder than Hell“ (1996 m.).
Pradžioje grupės įrašų firmos ne kartą keitėsi. 1991 m. Niujorke grupė įkūrė savo nuosavą įrašų studiją „Haus Wahnfried Tonstudio“. Nuo 2003 m. grupė perėmė studijos valdymą ir pavadino ja „Magic Circle Music“.
2014 m. „Kings of Metal“ albumo išleidimo 25-mečiui paminėti skirtas pasaulinis turas buvo iki tol didžiausias „Manowar“ koncertinis turas per visą grupės gyvavimo istoriją.

Koncertai Lietuvoje

Grupė Manowar koncertavo Vilniaus Sporto rūmuose 1994 metais. Apšildanti grupė buvo „Katedra“. Koncertas vyko vasario 14 d. Tuo metu Valentino diena Lietuvoje buvo mažai žinoma ir tik pradėta švęsti. Solistas po koncerto pasveikino žiūrovus su Valentino diena bei pakvietęs į sceną vieną žiūrovę efektingai pasibučiavo su ja.
2014 m. kovo 29 d., „Manowar“, po dvidešimties metų pertraukos surengė antrą koncertą Lietuvoje. Koncertas vyko Vilniuje, Teatro arenoje. Jo metu nuskambėjo visos dainos iš „King of Metal“ albumo. Trumpos pertraukėlės metu, „Joey“, bendraudamas su žiūrovais kalbėjo lietuviškai.
Sūri lakrica

Sūri lakrica arba salmiaki yra lakricos rūšis, dažna Šiaurės šalyse, Nyderlanduose, Baltijos šalyse ir Šiaurės Vokietijoje. Amonio chloridas sūriai lakricai suteikia kandų, sūrų skonį, kuris apibūdinamas kaip „nutirpinantis liežuvį“ ir „beveik geliantis“. Sūri lakrica yra išskirtinio skonio, prie kurio reikia priprasti, todėl žmonėms nepažįstantiems amonio chlorido skonio sūri lakrica gali būti fiziškai neįveikiama. Sūri lakrica dažniausiai yra juodos arba tamsiai rudos spalvos, rečiau – baltos, pilkos, gali būti minkšta arba kieta ar trapi. Augalinė anglis šiame produkte naudojama kaip dažiklis. Sūri lakrica naudojama kaip skoninė sudedamoji dalis kituose produktuose, kaip leduose ar alkoholiniuose gėrimuose.

Istorija

Žodis salmiak arba salmiakki kildinamas iš lotynų kalbos žodžio sal ammoniacus, reiškiančio „Amono druska“. „Amonas“ minimas todėl, kad senovės graikai amonio chloridą aptiko Amono šventykloje, Sivos oazėje. Žodis amoniakas yra tos pačios kilmės. Amonio chloridas buvo naudojamas kaip atsikosėjimą lengvinantis vaistas. Suomių rašytojas Jukas Anala (suom. Jukka Annala) teigia, jog sūri lakrica buvo pradėta gaminti vaistinėse, kaip vaistas nuo kosulio. Kur ir kada pirmą kartą buvo sujungta lakrica ir amonio chloridas, norint išgauti sūrią lakricą, neaišku, tačiau jau 1930 m. ji buvo pardavinėjama Suomijoje ir Norvegijoje kaip saldumynas.

Rūšys

Skirtingose kalbose sūri lakrica vaidinama „salmiaki lakrica“ (kaip salmiaklakrits švediškai), arba tiesiog „sūri lakrica“. Sūri lakrica dažniausiai yra juodos arba tamsiai rudos spalvos, rečiau – baltos, pilkos, gali būti minkšta arba kieta ar trapi. Augalinė anglis šiame produkte naudojama kaip dažiklis. Be amonio chlorido į sūrią lakricą dedama ir kitų stiprių skoninių medžiagų, kaip valgomoji druska ar pipirai, kaip Turkiškų pipirų saldainiuose. Vokietijoje yra sūrios lakricos rūšis, kuri, norint suteikti sidabrinį atspalvį, apibarstoma metalo pudra, nuo jos saldainis tampa laidus elektrai. Dažniausiai sūrios lakricos saldainiai gaminami deimanto formos. Deimanto forma sūrios lakricos saldainiams yra tokia tipinė, jog suomių kalboje žodis „salmiakki“ kartais gali reikšti deimanto formą, o ne patį saldainį.

Kitas pritaikymas

Sūrios lakricos skonio būna ne tik saldainiai, tačiau ir degtinė, šokoladas, samanė, ledai, kolos gėrimai, švediškas uostomasis tabakas (snusas), ir netgi mėsa.
Pranciškus Ksaveras Liubomirskis

Biografija

Braclavo vaivados Stanislovo Liubomirskio (1704–1793) ir Liudvikos Pociejūtės (m. 1786) vyresnysis sūnus. Jaunesnieji broliai – Lenkijos armijos generolas-leitenantas Juozapas, Prancūzijos armijos generolas Aleksandras, ir Lenkijos armijos generolas-leitenantas Mykolas.
1772 m. gavo paveldėjimą nuo savo tėvo seniūniją Radomo gubernijoje, prie Vyslos upės. Kijevo vaivadijos pietryčių dalies, kuri apėmė 9 miestus, 179 kaimus, didelio turto valdytojas. Gyveno savo rezidencijoje Smelo mieste.
Po pirmo ATR padalijimo 1777 m. įstojo į Rusijos tarnybą generolo-leitenato laipsniu. 1781 m. tapo tapo brigadininku, o po to 1783 m. – generolu-majoru. 1784 m. buvo apdovanotas Rusijos Šventos Anos ordinu.

Šeima ir vaikai

Nuo Pranciškaus Ksavero Liubomirskių eina vyresnioji Liubomirskių liniją, kurios atstovai didele dalimi buvo Rusijos piliečiai. Buvo vedęs tris kartus.
Pirmoji žmona – Antonija Potocka, su kuria turėjo dvi dukteris – Elžbietą ir Klementiną, antroji – (nuo 1786 m.) – Teofilė Rževuska (1762–1831), nuo tos santuokos gimė dvi dukterys – Amelija ir Karolina ir du sūnūs Konstantinas ir Eugenijus. Trečioji žmona – Marija Lvovna Naryškina (1766–1806), L. A. Naryškino duktė, turėjo su sūnus Antonijų (1801–1885) ir Aleksandrą (1802–1893).
Rila

Rila (bulg. Рила) − kalnų masyvas Bulgarijos pietvakariuose; aukščiausias Balkanuose. Didžiausias aukštis 2925 m (Musalos kalnas).
Rilos kalnai susidarę iš kristalinių ir metamorfinių uolienų. Juose vyrauja alpiškas reljefas. Kalnuose daug ežerų; mineralinės versmės.
Kalnuose yra Rilos vienuolynas − architektūrinis ir istorinis Bulgarijos paminklas.
Didelę kalnų dalį užima Rilos nacionalinis parkas.
Space Invaders

Space Invaders (liet. Kosmoso įsiveržėliai) – 1978 m. Japonijos kompanijos „Taito“ sukurtas šaudyklinis žaidimas žaidimų automatams. Vėliau pasirodė žaidimo adaptacijos SNES, „Game Boy“, „TurboGrafx CD“, „PlayStation“, „WonderSwan“, „Saturn“, „Wii“, „PlayStation 3“, „PSP“, „PS Vita“ ir kitoms platformoms
„Space Invaders“ žaidime žaidėjas, valdydamas šaudyklinį įrenginį, turi apginti Žemę nuo įsiveržusių ateivių. Ateiviai atakuoja eilėmis, šaudydami ir nuolat artėdami iš viršaus prie Žemės paviršiaus. Žaidime yra keletas ateivių rūšių, kurių nušovimas įvertinamas skirtingu taškų kiekiu. „Space Invaders“ buvo vienas populiariausių žaidimų, sukurtų žaidimų automatams. Skelbta, kad 1982 m. duomenimis jis buvo instaliuotas 340 000 automatų ir surinko 2702 mln. JAV dolerių pajamų.
Nojabrskas

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis 1976 m. tiesiant geležinkelį į Naująjį Urengojų. 1982 m. suteiktas miesto statusas.
UEFA Intertoto taurė 2008 m.

2008 m. Intertoto taurė – turnyras, vyksiantis 2008 m. vasarą. Į UEFA taurės turnyro antrąjį atrankos etapą pateks 11 klubų-nugalėtojų. Tai paskutinysis Intertoto taurės turnyras – nuo kito sezono komandos, kurios įgytų teisę žaisti šiame turnyre, dalyvaus UEFA taurėje.

Dalyviai

Kiekvieną šalį turnyre atstovauja po 1 komandą. Tai, nuo kurio etapo komandos pradės turnyrą, lemia 2002–2007 m. UEFA lygų koeficientai.
Vakarų Lietuvos ledo ritulio čempionatas

2008-2009 m. galutinė komandų rikiuotė

1. "Sadvita" (Klaipėda)
2. "LRK" (Kretinga)
3. "Lokiai" (Telšiai)

4. "Ledo Linija" (Šiauliai)

5. "Kirai" (Klaipėda)

6. "Ledera" (Mažeikiai)

7. "LRK" (Plungė)

8. "Ledžinga" (Gargždai)

9. "LRK" (Tauragė)

Arenos

Varžybos vyksta tik Klaipėdos Akropolio, Šiaulių Akropolio, bei Mažeikių ledo arenose. Kadangi Telšiuose, Kretingoje, Gargžduose, bei Plungėje ledo arenų nėra.
Kačio kalnas

Kačio kalnas (isp. Nevado de Cachi) arba El Libertadoras (Cerro el Libertador) – užgesęs ugnikalnis Argentinos šiaurės vakaruose, Saltos provicijoje, Valles Calchaquíes regione, netoli Kačio miesto, Aguaskaljenteso kalnagūbryje. Aukštis 6720 m (kitais duomenimis 6380 m). Sniego riba 5500 m aukštyje.
Pavadinimas Kak-chi indėnų kakanų kalba reiškia „tylos akmuo“.
Kamuolys

Kamuolys – dažniausiai tuščiavidurė, apvali (būna ir kitokių – kiaušinio formos ar kieti kaip bilijardo) žaidimo priemonė. Žaidimuose su kamuoliu dažniausiai reikia su juo kur nors pataikyti, jį mėtant, spardant ir stumdant.
Salamiesčio evangelikų reformatų bažnyčia

Istorija

Salamiestis – istorinė evangelikų reformatų lietuviška parapija. Evangelikų reformatų parapiją mini istoriniai šaltiniai apie 1583 m. Parapija pergyveno ir išsilaikė sunkiausią XVIII a. vidurio kontrreformacijos laikotarpį ir išliko šalia kitų Biržų krašto evangelikų reformatų parapijų, buvo mažiausia iš jų.
Salamiestis priklausė kunigaikščiams Radviloms. Jų įkurti reformatų maldos namai minimi 1673 m. inventoriuje. Kunigą Radvilos išlaikydavo iš savo iždo. Pamaldos buvo laikomos lietuviškai. Miestelyje būta religinių nesutarimų, todėl reformatų maldos namai su klebonija buvo apiplėšti, sumušti pamokslininkai. Vietos reformatai padavė skundą net Prūsijos rezidentui Varšuvoje.
Nuo 1751 m. Salamiestyje ne visą laiką būdavo net ir vienas reformatų kunigas. Paskutiniuoju nuolatiniu kunigu yra buvęs Jonas Snarskis, į Salamiesčio parapiją paskirtas 1837 m. 1841 m. jis buvo iškeltas į Biržus ir nuo to laiko Salamiesčio parapija savo kunigo nebeturėjo.
Per I Pasaulinį karą Salamiesčio parapiją (kartu su gretimomis parapijomis) aptarnavo kun. Miulleris, atvykęs iš Klaipėdos krašto, prastai mokėjęs lietuviškai. Per karą sudegė klebonija ir ūkio pastatai, bet pati bažnytėlė išliko nepaliesta. 1918 m. į parapiją paskirtas kun. Adomas Šernas.
Nepriklausomybės metais parapijos reformatų veiklą nustelbė katalikų tikėjimas. 1938 m. parapijoje gyveno vos 57 evangelikų reformatų tikybos žmonės. Pastovaus klebono parapija neturėjo, o vizituojantis kunigas per metus parapijoje lankydavosi 3-4 kartus laikyti pamaldų parapijiečiams. Klebonija liko neatstatyta.
Ši bažnyčia buvo mažiausia iš 5 sovietiniais metais neuždarytų Lietuvos evangelikų reformatų bažnyčių (Biržų, Papilio, Nemunėlio Radviliškio ir Švobiškio) ir čia tuo laikmečiu buvo, nors ir rečiau, bet laikomos pamaldos.
1995 m. Lietuvoje patvirtinus Religinių bendruomenių ir bendrijų įstatymą, parapijos maldos namai yra įtraukti į teisminius ginčus su kitais religinei bendruomenei atstovaujančiais juridiniais asmenimis – tarp Lietuvos evangelikų reformatų bažnyčios Sinodo kolegijos ir Lietuvos evangelikų reformatų bažnyčios Unitas Lithuaniae sinodo.

Architektūra

Dabartinė bažnyčia pastatyta 1830 m. Ji medinė, ant mūrinių pamatų, stačiakampė, su keturių kolonų klasicistiniu portiku, kuris šiuo metu apkaltas lentomis ir padarytas uždaras prieangis. Šventoriaus gale prie mūrinės tvoros pastatyta archajiškų formų varpinė (varpas neišliko). Bažnyčios vidaus įranga medinė, kukli. Išliko sena sakykla, kunigų suolai. Bažnyčią supa parapijos kapinaitės, kuriose ilsisi žymių šios vietovės žmonių palaikai.
Kurt Waldheim

Biografija

Gimė čekų kilmės mokyklų inspektoriaus šeimoje. Baigęs mokyklą, nuo 1936 m. iki 1937 m. tarnavo Austrijos kariuomenėje. 1938 m. Vokietijai aneksavus Austriją, įstojo į Vokietijos nacių partijos studentų sąjungą. 1939 m. baigė Vienos diplomatijos akademiją. 1941 m. pradžioje paimtas į tarnybą Vermachte, buvo siunčiamas į Rytų frontą, kuriame daugiausia atliko vertėjo funkcijas, tarnavo štabuose ir ryšių karininko pareigose. Antroje karo pusėje studijavo teisę Vienos universitete. Po studijų dirbo Austrijos diplomatinėje tarnyboje: nuo 1948 m. – Austrijos ambasadoje Prancūzijoje, nuo 1951 m. iki 1956 m. – Austrijos užsienio reikalų ministerijoje. 1956 m. paskirtas Austrijos ambasadoriumi Kanadoje. 1960 m. vėl grįžo į Austrijos užsienio reikalų ministeriją, o 1964 m. paskirtas Austrijos nuolatiniu atstovu Jungtinėse Tautose. 1968 m. paskirtas Austrijos užsienio reikalų ministru. 1970 m. Austrijos liaudies partijai pralaimėjus parlamento rinkimuose, dar kartą paskirtas atstovu Jungtinėse Tautose. 1971 m. balandžio 25 d. dalyvavo Austrijos prezidento rinkimuose, tačiau juose, surinkęs 47,2% balsų, pralaimėjo F. Jonui.
1971 m. gruodžio 21 d. Jungtinių Tautų Saugumo Tarybai rekomendavus, kitą dieną Generalinė Asamblėja pritarė jį skirti į Jungtinių Tautų Generalinio sekretoriaus pareigas. Generalinio sekretoriaus pareigose siekė taikos Izraelio ir arabų šalių konflikte; taip pat Kipre, po 1971 m. Indijos ir Pakistano karo. 1976 m. liepos 4 d. Izraelio pajėgoms Ugandoje įvykdžius Entebės operaciją, kurios metu buvo išlaisvinti teroristų Entebės oro uoste laikyti įkaitai, K. Waldheimas pasmerkė Izraelio veiksmus, nurodydamas, kad jie pažeidė Jungtinių Tautų narės suverenumą. 1976 m. buvo perrinktas antrajai Jungtinių Tautų Generalinio sekretoriaus kadencijai. 1979 m. Jungtinių Tautų vadovas pirmą kartą lankėsi Šiaurės Korėjoje. 1980 m. bandė tarpininkauti tarp Irano ir JAV sprendžiant Teherane kilusią amerikiečių įkaitų krizę. 1981 m. trečią kartą iškėlė savo kandidatūrą į Jungtinių Tautų vadovo pareigas, tačiau jį 16 kartų vetavo Kinija ir naujuoju organizacijos Generaliniu sekretoriumi buvo išrinktas Ch. P. de Kueljaras.
1986 m. antrą kartą nusprendė dalyvauti Austrijos prezidento rinkimuose. Pasiruošimo prezidento rinkimams metu, 1985 m., buvo atskleisti faktai apie K. Valdheimo veiklą Vermachto karinėje žvalgyboje Antrojo pasaulinio karo metu, kurie sukėlė tarptautinę kontroversiją. Nepaisant to, K. Valdheimas, remiamas Austrijos liaudies partijos, antrajame rinkimų ture surinko 53.9% balsų ir buvo išrinktas devintuoju Austrijos prezidentu. Jam užimant šias pareigas, pablogėjo Austrijos santykiai su Izraeliu, o JAV ir kelios kitos valstybės paskelbė K. Valdheimą nepageidaujamu asmeniu. Jam užimant prezidento pareigas, Austrija atkūrė diplomatinius santykius su Lietuva.
Pasibaigus Austrijos prezidento kadencijai, nesiekė kandidatuoti antrą kartą. Parašė kelias knygas. Mirė 2007 m. birželio 14 d. nuo širdies smūgio. Palaidotas Vienos centrinėse kapinėse.
FC UNA Strassen

Istorija

Klubas įkurtas 1922 m.

Pasiekimai

Žaisdamas elito divizione 2015–2016 m. sezone užėmė 5 vietą.
Elektrocheminis potencialas

Elektrochemijoje elektrocheminis potencialas, \bar{\mu}, kartais trumpinamas ECP, yra termodinamis matas, kuris apjungia cheminį potencialą ir elektrinį krūvį. Elektrocheminio potencialo matavimo vienetas yra J/mol.
Philip Zimbardo

Filipas Zimbardo (angl. Philip Zimbardo; 1933 m. kovo 23 d.) − JAV psichologas, nuo 1968 m. – Stanfordo universiteto profesorius.
Labiausiai žinomas dėl Stanfordo kalėjimo eksperimento, Drovumo klinikos steigėjas, daugelio knygų autorius, iš kurių labiausiai žinoma – „Psychology and life“ (Psichologija ir gyvenimas). Aktyviai dalyvavo psichologijos populiarinimo procese, dalyvaudamas programų cikle „Discovering Psychology“. 2002 m. buvo Amerikos Psichologų Asociacijos (American Psychology Association) prezidentu.
1954 m. gavo bakalauro diplomą Bruklino koledže, po metų – magistro diplomą Jeilio universitete. Tame pačiame universitete 1959 m. gavo daktaro laipsnį. 1960–1967 m. dėstė Jeilio, Kolumbijos, Barnardo koledže bei Niujorko universitetuose.
Filipas Zimbardo domėjosi įvairiomis psichologijos sritimis, ypač socialine psichologija, tyrinėjo drovumą. Darbo efektai aprašyti įvairiuose straipsniuose bei knygoje „Shyness: What it is, What to do about it“ (Drovumas: Kas tai? Ką su juo daryti?). Jis taip pat įkūrė Drovumo kliniką prie Pacific Graduate School of Psychology Palo Alto mieste.
Be to, savo darbuose daug dėmesio skiria blogio, terrorizmo ir dehumanizacijos psichologijai. Šie jo tyrimai yra aprašyti 2007 m. išleistoje knygoje „The Lucifer Effect: Understanding How Good People Turn Evil“ (Liuciferio Efektas: Kaip geri žmonės tampa blogais) bei specialiame internetiniame puslapyje, skirtame šiems tyrimams.
Šimleu Silvaniėjus

Istorija

Apylinkėse seniausi archeologiniai radiniai datuojami II m. e. a., tuo metu čia viešpatavo dakai. Gyvenvietė minima nuo 1251 m., ji priklausė Batorų giminei. 1319 m. Transilvanijos valdovas Miklošas Batoras čia pastatė pilį. 1592 m. Batorų šeima persikraustė į mieste pastatytus rūmus, o pilį apleido (dabar stūkso griuvėsiai).
Po 1526 m. įvykusio Mohačo mūšio miestas perėjo Transilvanijos kunigaikštystės priklausomybėn ir iki 1774 m. kentėjo nuo turkų antpuolių. Nuo XVII a. pabaigos priklausė Austrijos-Vengrijos imperijai, pasibaigus Pirmajam pasauliniam karui – Rumunijai. Po Antrojo Vienos arbitražo atiteko Vengrijai. Antrojo pasaulinio karo metais žydų tautybės gyventojai buvo suimti ir išvežti į koncentracijos stovyklas. 2005 m. mieste atidarytas pirmasis Rumunijoje Holokausto muziejus.
Kibiauodegis meškėnas

Išvaizda

Kibiauodegio meškėno kūnas 41-57 cm, uodega – 40-55 cm ilgio. Aukštis ties pečiais apie 25 cm, svoris 1,5-2,7 kg. Priekinės letenos trumpesnės už užpaklaines. Galva apskrita, uodega kibi, kuria lengvai kabinasi nuo šakos prie šakos.
Kailis tankus, aksominis, nugaros pusė rausvai pilka, pilvo – rausvai geltona. Snukis tamsiai rudas arba juodas. Uodega vienspalvė, tamsenė už kūno spalvą.

Paplitimas

Paplitęs Šiaurės Amerikos pietuose, taip pat Centrinėje ir Pietų Amerikoje į pietus iki Brazilijos. Gyvena drėgnuose tropiniuose miškuose.

Mityba

Gyvena medžiuose. Dieną slepiasi drevėse, o naktį pavieniui arba poromis medžių šakomis keliauja ieškoti maisto.
Minta daugiausia vaisiais, nektaru, žiedais ir lapais. Retkarčiais ėda vabzdžius, ypač skruzdėles. Manoma, nors nėra tiesiogiai įrodyta, kad gali ėsti varles, driežus, paukščių kiaušinius.

Veisimasis

Kibiauodegis meškėnas išgyvena iki 23 metų. Tipinę šeimą sudaro patelė, du patinai ir įvairaus amžiaus jaunikliai. Miega kartu, vienas kitą prižiūri ir rūpinasi, bet maitinasi pavieniui. Maždaug po 2,5 metų šeimą palieka patelė. Tada teritorija atitenka patinui ir jaunikliams patinams.
Nėštumas 112-118 d. Patelė pavasarį ar vasarą pagimdo 1, retkarčiais 2 aklus jauniklius. Patinai lytiškai subręsta po 1,5, patelės – po 2,5 metų.
Gamtoje praktiškai priešų neturi. Tačiau Amazonijos miškų kirtimas gali smarkiai sumažinti populiaciją. Lengvai pakenčia nelaisvę, kartais laikomi kaip egzotiniai augintiniai.
Algimantas Gradeckas

Algimantas Gradeckas (g. 1934 m. kovo 3 d. Inkliuzuose, Šimonių valsčius) – Lietuvos miškininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1958 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1988 m. žemės ūkio mokslų daktaras.
1952–1960 m. dirbo Šilutės, Kretingos, Neringos miškų ūkiuose. Nuo 1960 m. Miškų instituto mokslo darbuotojas, nuo 1988 m. Miškų atkūrimo sektoriaus vedėjas. Nuo 1994 m. Žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) dėstytojas, nuo 1996 m. profesorius.
Mokslinio darbo kryptis – miško želdinimas.