google/wiki40b huggingface dataset:
Novara

Istorija

Novarą įkūrė romėnai ir pavadino „Naujaja Arija“, nes galai Arija vadino aplinkines sritis.
Senasis miestas dar iš ligūrų laikų buvo kelyje iš Milano į Verčelį. Maksimianas sugriovė miestą 386 m., nes jis rėmė Valentinianą II kovoje dėl imperatoriaus sosto. Novarą atstatė Teodosijus I Didysis, o nusiaubė Radagaisas (405 m.) ir Atila (452 m.).
Valdant lombardams Novara tapo kunigaikštystės, o Karolio III Storojo laikais - hercogystės centru. Po to ji tapo laisvu imperijos miestu. 1110 m. Novarą sugriovė imperatorius Henrikas V, bet 1167 m. ji įstojo į Lombardijos lygą. XII a. pabaigoje miestas priėmė Milano globą ir tapo Viskončių, o vėliau Sforcų valda. 1513 m. Novaros mūšyje šveicarai kovoję už Sforcas nugalėjo prancūzus. Po pralaimėjimo baigėsi Prancūzijos invazija į Italiją per Kambrų sąjungos karą.
1706 m. Novarą užėmė Savojos kariai. Utrechto sutartimi Novara su Milanu atiteko Habsburgams. Savojiečiai vėl užėmė miestą 1734 m. ir kitais metais prijungė prie savo karalystės.
Napoleono laikais Novara buvo Agonjos departamento sostinė, bet 1814 m. grįžo Savojos karalystei. 1821 m. Novaroje reguliari Savojos armija nugalėjo konstitucinius liberalus.
Prie Novaros 1849 m. kovo 23 d. austrų armija sumušė italus. Dėl to Sardinijos karalius Albertas atsisakė sosto, o jo įpėdinis Emanuelis II pasirašė taikos sutartį su Austrija.
1859 m. dekretas įkūrė Novaros provinciją, kuriai priklausė dabartinės Verčelio, Bjelos ir Verbano-Kuzijo-Osolos provincijos.
1861 m. Novaroje gyveno 25 144 gyventojai, o 1981 m. jau 102 088 gyventojai.

Žymūs žmonės

Mieste gimė 9-tasis šalies prezidentas Oscar Luigi Scalfaro (1918–).
Kokšetau ežerai

Kokšetau ežerai (rus. Кокчетавские озёра) – ežerų sistema Kazachstane, Akmolos srityje, Kokšetau aukštumoje. Ežerai yra 200 metrų virš jūros lygio. Didžiausi ežerai: Borovojė, Ščučė, Zelenda, Eidabulis, Did. ir Maž. Čebačjų.
Kazys Ambrozaitis (1911)

Kazys Ambrozaitis (1911 m. liepos 24 d. Ardiškiuose, Viduklės valsčius, Raseinių apskritis – 2017 m. sausio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas rentgenologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1935 m. su pagyrimu baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1937–1938 m. mokėsi Kauno karo mokykloje. 1966 m. medicinos mokslų daktaras. 1988 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys.
1939 m. gydytojas Šiluvoje, nuo 1940 m. Kaune, universiteto klinikų Vidaus ligų skyriuje. 1945–1947 kalėjo Vorkutos lageryje. 1949–1957 dirbo ligoninėje Vilniuje, 1957–1969 m. Onkologijos instituto Rentgenologijos ir radiologijos skyriaus, 1969–1989 m. Vilniaus universiteto Rentgenologijos ir ftiziatrijos katedros vedėjas; nuo 1970 m. profesorius.
1972–1990 m. vadovavo Lietuvos rentgenologų ir radiologų draugijai. Nuo 1995 Lietuvos veiklios ilgaamžystės akademijos viceprezidentas.
Žmona Birutė Kučinskaitė, pediatrė, sūnūs Arvydas Ambrozaitis ir Ramūnas Ambrozaitis.

Mokslinė veikla

Su kitais sukūrė elektrorentgenografijos metodą ir jį įdiegė praktikoje. Paskelbė apie 300 mokslinių publikacijų. 14 knygų autorius ir bendraautoris.
Ignalinos rajono taryba 1990–1995 m.

Ignalinos rajono taryba – Ignalinos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – Ignalinos rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Ignalinos rajono taryba.

Teisinis pagrindas

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Ignalinos rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Leonas Teiberis

Biografija

1958 m. baigęs Marijampolės 2–ąją vidurinę mokyklą, studijavo Vilniaus universitete ir įsigijo žurnalisto specialybę.
Nuo 1958 m. bendradarbiavo žurnale „Tarybinė moteris“, dirbo žurnalo „Banga“ redakcijoje, Eltos fotokronikos skyriuje, Gamtos apsaugos komitete, 1966-1968 m. laikraščio „Liaudies sargyboje“ redakcijoje. Dalyvavo įvairiuose fotografijos renginiuose. 1968-1971 m. Kūno kultūros ir sporto komiteto vyr. instruktorius. 1971-1973 m. dirbo laikraščio „Lietuvos pionierius“, 1973-1987 m. – žurnalo „Moksleivis“ redakcijose. Nuo 1988 m. dirbo Fotomeno draugijoje, laikraščių „Vakarinės naujienos“, „Lietuvos aidas“ redakcijose. 1995 m. kovo mėn. Paryžiuje išėjo prancūzų kalba jo parašyta knyga „La Lituanie“ (Paris, Karthala, avec la collaboration de Tauras Teiberis et M. Jegelevičius), gausiai iliustruota autoriaus ir kitų fotografų nuotraukomis.
Arubos florinas

Istorija

Nacionaline valiuta tapo 1986, kai pakeitė Nyderlandų Antilų guldeną.

Monetos

1986 buvo įvesti 5, 10, 25 ir 50 centų, 1 ir 2 ½ florino nominalai. 2005 įvestas 5 florinų vertės nominalas.
Igariai

Gamtinės vertybės

Igariai patenka į Salantų regioninio parko teritoriją. Kaime yra Igarių riedulynas (10,5 ha), patenkantis į Erlos geomorfologinį draustinį. Jame pirmykštėje padėtyje slūgso 10-12 tūkstančių metų senumo rieduliai.
Bundestago praktikos stipendija

Tarptautinė parlamento stipendija (vok. Internationales Parlaments-Stipendium, IPS, iki 2007 m. - Internationales Parlaments-Praktikum, IPP - tarptautinė parlamento praktika) – jauniems specialistams skirta Vokietijos Bundestago ir Berlyno Humboldtų universiteto programa, suteikianti galimybę maždaug 115 jaunų žmonių iš 21 šalies kasmet atlikti Vokietijos Bundestago narių vadovaujamą praktiką, susipažinti su Vokietijos politikoje vykstančiais sprendimų priėmimo procesais ir sukaupti praktinės patirties parlamentinio darbo srityje.
IPS programa kiekvienais metais prasideda kovo 1 d. ir trunka 5 mėnesius. IPP dalyviai iš Vokietijos Bundestago biudžeto kas mėnesį gauna 450 EUR stipendiją. Be to, dalyviams užtikrinamas nemokamas apgyvendinimas ir apmokamos sveikatos, civilinės atsakomybės draudimo ir draudimo nuo nelaimingų atsitikimų išlaidos bei kompensuojamos atvykimo į Berlyną ir išvykimo iš jo išlaidos.
Stipendininkai dalyvauja specialiuose renginiuose, seminaruose, ekskursijose, lankosi federalinių fondų būstinėse (Adenauerio, Ėberto, DAAD ir kituose fonduose) išklauso 3 Berlyno universitetų (Laisvojo, Humboldto ir technikos universiteto) kursą, atlieka praktiką Bundestago narių biuruose (tvarko dokumentus, vyksta susitikti su rinkėjais ir pan.).
Pretenduoti gali aukštųjų mokyklų absolventai iki 30 m., besidomintys politika, turintys labai geras vokiečių kalbos žinias.

IPS ir Lietuva

Iki 2008 metų daugiau nei 10 lietuvių dalyvavo IPS programoje. 2009 m. - Kristina Pešelytė (projektų asistentė NVO „Būsto iniciatyva Rytų Europai“, vok. IWO) ir Rūta Jazukevičiūtė (užsienio reikalų ministerijos Elektroninės komunikacijos skyriaus atašė). Lietuvoje veikia buvusius praktikantus vienijanti visuomeninė organizacija (ALUMNI).
Gudiškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiros ilgos kalvos pietiniame krašte. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 19x15 m dydžio. Šlaitai statūs, 5-6 m aukščio, išskyrus šiaurinį, kuris yra tik 1,5 m aukščio, viršutinėje 1,5 m aukščio dalyje pastatinti.
Piliakalnis apardytas arimų, pietinis šlaitas nuardytas kasant karjerą. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę spygliuočiais.

Aplinkiniai piliakalniai

Strobukų piliakalnis 20 kmStupelių piliakalnis 4 km
Ziemelių piliakalnis 6 kmUžubalių piliakalnis 4 km
Alksnių piliakalnis 6 kmŽiobų piliakalnis 28 km
Klausučių piliakalnis 45 kmSidabrinės piliakalnis 6 kmKerelių piliakalnis 35 km
Aukštupėnų piliakalnis 42 kmMoškėnų piliakalnis 17 km
Martiniškėnų piliakalnis 19 kmBryzgių piliakalnis 6,5 km
Lukštų piliakalnis 20 km
Juodasis Turinas

Turinys

Po to, kai futbolo rungtynių metu stadione nužudomas žmogus, policija suima ir apkaltina Rosario Rao – darbininką, anksčiau turėjusi konfliktų ir su teisėsauga, ir su nužudytuoju. Vyras atsiduria už grotų, o jo nepilnamečiai sūnūs Rafaelis ir Mino, padedami advokato Mankuzo, mėgina surinkti įrodymus ir rasti tikrąjį žudiką...
Jonas Ignotas Monkevičius

Jonas Ignotas Monkevičius (m. prieš 1769 m.) – Vilniaus žemės teisėjas 1765-1767, Vilniaus pateisėjas 1748-1765, Vilniaus taurininkas 1731-1748, Vilniaus deputatas į Lietuvos tribunolą 1747, 1738, 1731 metais.
Kaip pasiuntinys nuo Vilniaus vaivadijos į 1764 metų gegužės 7 d. pasirašė manifestą, pripažįstantį, kad būvimas Rusijos armijos seime yra neteisėtas.
Agaporniai

Išvaizda

Tai nedidelės papūgėlės, kurių kūnas 16-17, sparnai – 10, o uodega – 5 cm ilgio; svoris – 40-60 g. Galva didelė. Vyraujanti plunksnų danga žalios spalvos, bet atskiros kūno dalys – antuodegis, krūtinė, galva, kaklas ir gurklys – rožinės, raudonos, mėlynos, geltonos ir kitokių spalvų. Snapas storas, labai riestas ir stiprus; žmogų gali stipriai sužeisti. Vienų rūšių snapas ryškiai raudonas, kitų – geltonas, šiaudų spalvos. Uodega trumpa ir suapvalinta. Kojos taip pat trumpos, bet gerai bėgioja ir laipioja medžiais. Apie akis ryškus baltas žiedas.

Paplitimas

Paplitusios Afrikoje ir Madagaskare.

Gyvenimo būdas

Apsigyvena tropiniuose ir subtropiniuose miškuose. Taip pat yra stepinių ir kalninių rūšių. Gyvena pulkais. Labai gerai ir vikriai skraido. Naktį praleidžia medžiuose. Kartais pešasi su kitais pulkais, atlėkusiais į jau užimtus medžius.
Lizdą krauna medžių uoksuose, kuriuose iškloja tik dugną. Lizdui naudoja žoles, įvairių medžių šakeles ir žievės gabaliukus. Vienos rūšys statybinę medžiagą parsineša snapu, kitos pasikišusios po sparnų ar po krūtinės plunksnomis. Dėtyje 4-8 kiaušiniai. Peri patelė. Jaunikliai išsrita po 3-3,5 savaičių, po 42-56 dienų jie lizdą palieka, tačiau tėvai ir toliau jais rūpinasi bei maitina.
Šios papūgos sudaro labai glaudžias poras. Patinas ir patelė daug laiko praleidžia kartu ir dažnai valo vienas kitam plunksnas.
Šeštokai

Aplinkinės gyvenvietės

Naujiena – 5 km 
 KALVARIJA – 15 km
SIMNAS – 15 km 
 Krosna – 8 km
Jukneliškė – 2 km
Biruta - 3 km
Rudamina – 9 km 
 LAZDIJAI – 17 km
Naujoji Kirsna – 4 km
Frederikas VIII

Biografija

Kilęs iš Gliuksburgų dinastijos. Tėvas Kristijonas IX. Brolis Vilhelmas – Graikijos karalius Jurgis I. Sesuo Aleksandra Danė – Didžiosios Britanijos karalienė. Sesuo Dagmara – Rusijos imperatorienė Marija Fiodorovna, imperatoriaus Aleksandro III žmona, Nikolajaus II motina.
Žmona Lovisa Švedė. Sūnūs Kristijonas X, Karolis Danas, 1905–1957 m. Norvegijos karalius Hokonas VII, princas Haroldas Danas ir princas Gustavas Danas. Dukterys princesės Luiza, Ingeborga, Tyra ir Dagmara.

Valdymas

1864 m. paskelbtas sosto įpėdiniu dalyvavo kare su Prūsija ir Austrija, vėliau nuolat padėdavo tėvui sprendžiant valstybinius reikalus.
Palaidotas Roskildės katedroje.
Kiurasao vėliava

Kiurasao vėliava – mėlynas laukas su horizontalia geltona juosta, truputį žemiau vidurio, ir dviejomis baltomis penkiakampėmis žvaigždėmis kantone. Mėlyna spalva simbolizuoja jūrą ir dangų, o geltonas įžambus brūkšnys – ryškią saulę, kuri šildo salą. Dvi baltos žvaigždės simbolizuoja Kiurasao ir Mažąjį Kiurasao, bet taip pat ir „Meilę ir laimę“. Penki taškai kiekvienoje žvaigždėje atspindi penkis žemynus, iš kurių Kiurasao žmonės atkeliavo.
Po Arubos vėliavos pasisavinimo, Kiurasao atgavo palankią nuomonę vėliavai 1979 m.. 2000 projektų buvo pateikti specialiai tarybai. 10 projektų buvo įtraukti į galutinį sąrašą, iš kurio 1982 m. lapkričio 29 d. taryba išsirinko vieną. Su keletu modifikacijų, vėliava priimta 1984 m. liepos 2 d.
Vatikano valstybės sekretorius

Vatikano valstybės sekretorius – aukščiausias Vatikano administracijos pareigūnas, antras po popiežiaus pagal įtaką valdant Šventąjį Sostą.
Vatikano valstybės sekretorius yra atsakingas už santykius su kitomis valstybėmis bei rūpinasi vietinių Bažnyčių ryšiais su Romos kurijos dikasterijomis. Į šias pareigas dažniausiai skiriami žymūs Šventojo Sosto diplomatai, apaštaliniai nuncijai arba visam diplomatijos korpusui vadovavę hierarchai, būtinai – kardinolai. Ne kardinolai gali būti skiriami tik laikinai eiti šias pareigas. Kardinolas valstybės sekretorius kontroliuoja seniausią ir vieną svarbiausių Romos kurijos įstaigų – Vatikano valstybės sekretoriatą. Jis eina „ministro pirmininko“ pareigas – yra atsakingas už politinę ir diplomatinę Vatikano politiką. Sede vacante laikotarpiu (popiežiui mirus ar palikus savo postą) buvęs valstybės sekretorius netenka šių pareigų ir kartu su Šv. Romos Bažnyčios kamerlengu ir Vatikano miesto-valstybės popiežiškosios reikalų komisijos pirmininku dirba komisijoje, vykdančioje Vatikano valdymo funkcijas iki naujojo popiežiaus išrinkimo.
Nuo 2006 m. rugsėjo 15 d. iki 2013 m. vasario 28 d. Vatikano valstybės sekretoriumi dirbo žymus Italijos Katalikų Bažnyčios hierarchas Genujos arkivyskupas kardinolas Tarcizijus Bertonė. Iki jo Vatikano valstybės sekretoriaus pareigas 15 metų ėjo italas kardinolas Andželas Sodanas (atsistatydinęs dėl amžiaus).
Vaičiūnų klevas

Vaičiūnų klevas (Vincentavo klevas) – išvaizda ir amžiumi išsiskiriantis medis, esantis Kauno rajone, Zapyškio sen., Vincentavo kaime, 0,2 km į rytus nuo kelio  140  Kaunas–Zapyškis–Šakiai . Medis auga pamiškėje, šalia Audriaus Vaičiūno sodybos.
Kauno rajono savivaldybės tarybos pritarimu (sprendimas Nr. TS-343), 2013 m. rugpjūčio 29 d. klevas paskelbtas rajono saugomu gamtos paveldo objektu.
Valstybinės saugomų teritorijų tarnybos prie Aplinkos ministerijos skelbiamame savivaldybių saugomų gamtos paveldo objektų sąraše Vaičiūnų klevas yra penktasis saugomas medis, kiti keturi – Žiegždrių liepa, Nevėžio ir Bakšių ąžuolai, Šilagirio pušis.
Klevas auga sodyboje, esančioje tarp buvusio senojo ir naujojo kelio Kaunas–Šakiai. Sodyba pastatyta sudegusio Vincentavos dvaro vietoje. Iš buvusio dvaro išlikęs pasivaikščiojimų tako fragmentas, du apleisti tvenkinukai ir prie senojo kelio tebeaugantis klevas. Juo rūpinasi Vaičiūnų giminė, kurios atstovai ir inicijavo medžio įtraukimą į saugomų gamtos objektų sąrašą, norint apsaugoti klevą nuo sužalojimų ar nukirtimo.

Duomenys

Medis yra 21 m aukščio, daugiau nei 3 m apimties. Apimtis 1,3 m aukštyje yra 3,12 m. Spėjama, kad klevo amžius siekia 150 metų.
Vilijampolės sinagoga

Istorija

Pastatyta XVIII a. antroje pusėje tuometiniame Kauno priemiestyje Vilijampolėje, gausiai apgyvendintoje žydų. Pirmoji mūrinė sinagoga Kaune. Baroko stiliaus. Dešiniajame Neries šlaite sinagogą pastatė rabino Izaoko sūnūs Mozė ir Abraomas Soloveičikai. Pasakojama, kad statinį suprojektavo italų architektas. Pasak knygos apie Kauno žydų istoriją autoriaus Davido Lipmano (David Mattityahu Lipman), sinagoga buvo suręsta iš didelių masyvių akmenų, o sienų storis siekė amah ir daugiau. Viduje lubas rėmė keturios masyvios kolonos, daugeliu detalių panašios į buvusias Vilniaus Didžiojoje sinagogoje. Lubas dekoravo profesionalūs dailininkai. Ant jų buvo įrašytos eilės iš įvairių psalmių. Tyrinėtojai pabrėžė, kad interjero paviršius ant sienų ir lubų taip pat puošė ornamentai ir piešiniai, vaizdavę kai kurias Eretz Israel (Izraelio Žemės) gyvenimo scenas: žydus, švenčiančius pirmų vaisių aukojimą, žydų grupes, keliaujančias į šventyklą, maldos namų daiktus.
Sinagoga buvo restauruota 1774 m. Šalia stovėjęs mūrinis namas – Senasis betmidrašas šaltiniuose paminėtas 1814 m. Jo antrame aukšte buvo įsikūręs ir žydų bendruomenės taryba Kahalas. Per Vilijampolės gaisrą XIX a. pabaigoje sudegus stogui, jos atstatyti neleido caro valdžia, ribojusi žydų teises ir jų ekonominę veiklą Kauno mieste ir priemiesčiuose. Žydai buvo priversti naudotis medine Vilijampolės sinagoga, į kurią pernešė apdegusį Aron kodešą. Sinagoga po 1892 m. gaisro prastovėjo be stogo ir apgriuvusi. 1925 m. statinį tyrinėjo prof. Mykolas Songaila, arch. Blokas, inž. Ožinskis. Buvo aptikta vertingų radinių, sudarytas aprašas, kreiptasi į Archeologijos komisiją, kad pripažinti objektą negriautinu. Tačiau galiausiai 1930 m. buvo nuspręsta ilgai nebenaudojamą, potvynių semiamą pastatą galutinai nugriauti. Tarpukariu žydai galėjo statyti savo maldos namus be apribojmų įvairiose kitose miesto dalyse. Didžioji sinagoga ir šalia stovėjęs Senasis betmidrašas išlikę tik nuotraukose.
Benazir Bhutto

Politinė veikla

B. Bhutto politinė karjera prilygo judėjimui "amerikietiškais kalneliais": ji tapo pirmąja premjere moterimi islamo pasaulyje, tačiau po audringų kaltinimų korupcija buvo priversta atsistatydinti ir paliko šalį. Spalį B. Bhutto grįžo į tėvynę, kad galėtų dalyvauti sausio pradžioje vyksiančiuose parlamento rinkimuose ir mesti iššūkį prezidentui Pervezui Musharrafui. Šis po nepaprastosios padėties paskelbimo opozicijos lyderei buvo skyręs namų areštą.
B. Bhutto buvo nusiteikusi kovoti su islamo ekstremistais, įsitvirtinusiais pasienio su Afganistanu teritorijoje. "Aš esu simbolis to, ko labiausiai bijo vadinamieji džihadistai, Talibanas ir Al Qaeda, - rašė ji savo autobiografijoje. - Aš esu politinė vadovė, kuri kovoja už tai, kad Pakistaną pasiektų naujovės, komunikacija, švietimas ir technika".
B. Bhutto pasekė savo tėvo Zulfikaro Ali Bhutto pėdomis. Prezidentas ir ministras pirmininkas savo vyriausiąją dukterį išsiuntė į Oksfordą ir Harvardą studijuoti politikos ir valdymo. Tėvo nuvertimas nuo valdžios per karinį pučą 1977-aisiais ir po to įvykusi jo egzekucija suteikė B. Bhutto ryžto tęsti jo darbus. Vadovaujant generolui Zia ul Haqui, ji kelis kartus buvo suimta, kol 1984-aisiais galėjo pasitraukti į emigraciją Anglijoje. Po dvejų metų ji grįžo ir vadovavo masinėms demonstracijoms, kuriose reikalauta sugrąžinti šaliai civilinę vyriausybę.
Permainos prasidėjo 1988-aisiais. Po Zia ul Haqio mirties per mįslingą lėktuvo katastrofą B. Bhutto susilaukė pirmojo iš trijų savo vaikų, atvedė į pergalę Pakistano liaudies partiją (PPP) ir tapo pirmąja islamo šalies ministre pirmininke. Tačiau jau netrukus politikė susivaidijo su kariniu elitu. Po 20 mėnesių pirmoji jos vyriausybė buvo apkaltinta korupcija ir atstatydinta. 1993 metais B. Bhutto vėl buvo išrinkta premjere, tačiau likimo smūgiai nesibaigė: 1996-aisiais Karačyje buvo nušautas jos brolis Murtaza. Jauniausias jos brolis Shahnawaz mįslingomis aplinkybėmis mirė Prancūzijoje anksčiau.
B. Bhutto tada kaltino prezidentą Farooq Leghari prisidėjus prie Murtazos mirties. Netrukus po to prezidentas atstatydino ir antrąją B. Bhutto vyriausybę, apkaltinęs ją prastu ūkininkavimu.
1996 metais B. Bhutto valdžią užleido savo priešininkui Nawazui Sharifui. Tyrimas dėl korupcijos buvo toliau forsuojamas. B. Bhutto tada ryžosi palikti Pakistaną. Prieš tai teismas pripažino ją kalta ir uždraudė užimti bet kokius politinius postus. Nuosprendis vėliau buvo atšauktas, tačiau B. Bhutto liko tremtyje.

Žūtis

2007 m. B. Bhutto nusprendė grįžti į Pakistaną ir dalyvauti šalies politiniame gyvenime. Gruodžio 27 d. vykstant rinkimų kampanijai Ravalpindyje, sprogmuo sužeidė Benazir Bhutto ir užmušė daugiau nei 22 žmones. Vėliau ligoninėje, atliekant operaciją, mirė ir buvusi ministrė pirmininkė. Politikės kūnas vėliau nuskraidintas į gimtąjį kaimą Sindho provincijoje palaidoti.
Kai kurių šaltinių teigimu atsakomybę dėl politikės nužudymo prisiėmė Al-Qaeda , tačiau vėliau ši teroristinė organizacija paneigė, kad susijusi su Bhuto žūtimi.
Premjerės nužudymas buvo pasmerktas visame pasaulyje. JT saugumo taryba pavadino tai smerktinu teroristų išpuoliu.
Manama Club

Istorija

Klubas įkurtas 1946 m.
Paracetamolis

Paracetamolis (acetaminofenas) – preparatas, plačiai naudojamas kaip skausmo (galvos, mėnesinių, dantų, raumenų) malšiklis, taip pat mažina karščiavimą. Dažnai naudojamas kaip ingredientas vaistuose nuo peršalimo ir gripo.
Vartojamas rekomenduojamomis dozėmis (1000 mg/dozė iki 4000 mg/dieną suaugusiam žmogui) nepavojingas. Perdozuotas gali pakenkti kepenims.

Pašaliniai poveikiai ir įspėjimai

Didelės paracetamolio dozės gali sukelti kepenų pažeidimus. Atsargiai vartotinas kepenų ligomis sergantiems pacientams. Neturėtų būti vartojamas kartu su alkoholiu, nes didėja kepenų pažeidimo rizika. Nevartotinas kartu su sudėtiniais vaistais nuo peršalimo, kurie sudėtyje turi paracetamolio (pvz., Thera Flu). Jaunesniems nei 2 metų vaikams paracetamolio galima duoti tik pasitarus su gydytoju. Ilgai ir didelėmis dozėmis vartoti tik gydytojui prižiūrint.
Karo lauko virtuvė

Karo lauko virtuvė – speciali transporto priemonė arba priekaba, naudojama karštam maistui paruošti ir juo aprūpinti kareivius lauko pratybų ir mokymu metu, per karines operacijas. Taip pat praverčia atokiose vietovėse, kur nėra stacionarių objektų maistui gaminti.
Karo lauko virtuvės populiarios ir civiliniame gyvenime, t. y. renginiuose, kuriuose reikia pamaitinti dalyvius lauko sąlygomis. Gali būti paruošiama kareiviška košė, sriubos, mėsos patiekalai, arbata, kava ir daug kitų įvairių patiekalų.
Virtuvė įrengiama ant mobilios važiuoklės arba krovininio automobilio platformos. Į virtuvės sudėtį įeina vienas ar keli katilai, virtuvės reikmenų, maisto produktų gamybos ir saugojimo skyriai. Paprastai kūrenama malkomis. Taip pat gali priklausyti ir patalpa maitinimui – valgykla.

Istorija

Pirmosios lauko virtuvės per visą karinių kampanijų istoriją buvo vežamos keturračiuose vežimuose. Tokios virtuvės buvo naudojamos pamaitinti didelę keliaujančių žmonių grupę. XIX a. pabaigoje Amerikoje paplito dengti vežimai (chuckwagon). XX a. paplito mažesnės, dviratės virtuvių priekabos.
Rusijos imperijos kariuomenėje pirmosios lauko virtuvės pasirodė 1898 m. Iki tol maistas lauko sąlygomis buvo ruošiamas katiluose ant laužo.
Pūstelninkai (Vilkaviškis)

Istorija

Nuo XIX a. iki 1914 m. kaimas buvo Lešnictvo valsčiaus centras.

Žymūs žmonės

Kaime gimė rašytojas Pranas Mašiotas (1863–1940).
Pedro Fernández de Quirós

Pedras Fernandesas de Kirosas arba Keirušas (portug. Pedro Fernandes de Queirós, isp. Pedro Fernández de Quirós; g. 1565 m. Evoroje – m. 1614 m. Panamoje) – portugalų keliautojas, tarnavęs Ispanijai, Ramiojo vandenyno tyrinėtojas.

Biografija

Gimė Portugalijos mieste Evoroje, jaunystėje įstojo į Ispanijos laivyną. 1595 m. dalyvavo Alvaro de Medanjos de Neiros ekspedicijoje po Ramųjį vandenyną. Vėliau grįžo į Europą, 1600 m. lankėsi Romoje, gavo audienciją pas popiežių.
1603 m. iš Kaljao uosto Peru išvyko su trijų laivų ekspedicija, kurios tikslas buvo rasti mitinę Tierra Australis ir paskelbti ją Ispanijos valda. Kiroso ekspedicija praplaukė Tuamotu salas, 1606 m. sausio 26 d. atrado Diusi salą, o vėliau pasiekė Vanuatu salas. Kirosas pamanęs, kad atrado ieškotąjį žemyną, žemę pavadino Austrialia del Espíritu Santo (dabar Espiritu Santas). Ten ispanai bandė įkurti Naujosios Jeruzalės koloniją, bet dėl tarpusavio nesutarimų ir vietinių antpuolių, ji buvo greitai apleista. Vėliau dėl blogo oro laivai išsiskyrė – Luiso Vaeso de Toreso vadovaujami laivai nuplaukė toliau į vakarus, o Kirosas grįžo į Akapulką.
1607 m. Pedras Fernandesas de Kirosas grįžo į Ispaniją, gyveno skurde, siekė gauti iš karaliaus paramą naujai kelionei. Vėliau išvyko į Ameriką, kur 1614 m. ir mirė.
XIX a. Australijos katalikai bandė išpopuliarinti teoriją, kad Kirosas buvo pirmuoju Australijos atradėju. Jis taip pat laikomas vietovardžio „Australija“ autoriumi.