google/wiki40b huggingface dataset:
Rimvydas Vaštakas

Biografija

1978 m. baigė Klaipėdos 10–ąją vidurinę mokyklą. 1983 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Mechaninės technologijos fakultetą ir įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę. Baigė vadybos, rinkodaros, valdymo psichologijos, pedagogikos, strategijos, projektų valdymo seminarus bei kursus Anglijoje, Prancūzijoje, Portugalijoje, Švedijoje, Rusijoje, Danijoje, Vokietijoje.
1983–1987 m. Klaipėdos politechnikumo dėstytojas, 1987–1993 m. Klaipėdos sausųjų elementų gamykloje „Sirijus“ transporto technologas, naujos technikos baro viršininkas, vyriausias mechanikas, Komercijos skyriaus viršininkas. 1993–1995 m. akcinės bendrovės „Sirijus“ generalinis direktorius. 1995–1999 m. uždarosios akcinės bendrovės „Baltijos automobilių technika“ (Vokietijos koncerno „Siemens“ dukterinė įmonė) vietinių tarnybų vadovas. 1999 m. laivų krovos akcinės bendrovės „Klaipėdos Smeltė“ gamybos ir technikos direktorius. 
2000–2003 m. Seimo narys. 2003–2007 m. laivų krovos bendrovės „Klaipėdos Smeltė“ direktorius. 2007–2009 m. UAB „Eika“ Klaipėdos regiono direktorius, vykdantysis direktorius. 2009–2012 m. susisiekimo viceministras. 2014–2015 m. koncerno „Achemos grupė“ generalinis direktorius. 2015–2017 m. Šiaulių universiteto Tarybos pirmininkas. Nuo 2017 m. uždarosios akcinės bendrovės „R2L“ direktorius.
1990–1995 m. Klaipėdos miesto tarybos deputatas, 1997–2000 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys. 2000 m. tarybos Verslo komiteto pirmininkas, Klaipėdos miesto savivaldybės valdybos narys.
Nuo 1991 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys.
Lietuvos logistikos asociacijos prezidentas, Lietuvos tranzito komiteto narys, Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos Klaipėdos regiono koordinatorius, Klaipėdos pramoninkų asociacijos tarybos narys, Klaipėdos jūrų uosto plėtojimo tarybos narys, Rotary klubo narys. Buvęs AB Lietuvos paštas valdybos pirmininkas. Buvęs Šiaulių universiteto tarybos pirmininkas.

Šeima

Žmona Onutė. Dukros Rūta bei Irma.
Cu Hilf

Cu Hilf (liet. Į pagalbą) – Lietuvos Raudonosios pagalbos Kauno rajono komiteto laikraštis, ėjęs 1937–1938 m. Kaune jidiš kalba.
Redagavo Cilė Maginskienė, Chaja Vilkoriščienė.
Pagojys

Aplinkinės gyvenvietės

Požečiai – 3,5 km
GrajauskaiARIOGALA – 6 km
Greita kaip vėjas

Turinys

Talentinga lenktynininkė Džulija po tėvo mirties yra kamuojama depresijos ir nuolatinio pinigų trūkumo. Netrukus jos gyvenime vėl pasirodo prieš 10 metų išvykęs brolis Loris su drauge, kaip paaiškėja, turintis visas teises gyventi tame pačiame būste. Loris kažkada buvo geras lenktynininkas, tačiau dabar įjunkęs į alkoholį. Džulijai taip pat nesiseka laimėti ir nors jiedu nesutaria, ji kreipiasi pagalbos į brolį. Judviejų duetas tampa pagalba vienas kitam: Džulijai – išsivaduoti iš depresijos, o Loriui – nuo priklausomybės alkoholiui...
Rita Aleknaitė-Bieliauskienė

Rita Aleknaitė-Bieliauskienė (g. 1945 m. vasario 20 d., Panevėžyje) – lietuvių pianistė, muzikos kritikė, mokslininkė ir pedagogė, profesorė.
Tėvas Jonas Alekna (1917–1964) Panevėžio teatro pirmosios kartos aktorius, režisierius. Mama Irena Fridmanaitė-Aleknienė (1915–2001) farmacininkė.
Vyras Vladas Bieliauskas – klarnetistas, ilgametis Nacionalinio simfoninio orkestro artistas.
Sūnus Vykintas Baltakas (Bieliauskas, 1972 m.), kompozitorius, dirigentas (Belgijoje). Dukra Rita Balta, muzikė, dainininkė (Vokietijoje), sūnus Darius (Lietuvoje). Penki vaikaičiai.

Biografija

Baigė Specialiąją vidurinę meno mokyklą (dabar M. K. Čiurlionio menų mokykla), fortepijono klasę pas Olgą Šteinberg. 1967 baigė jos klasę Lietuvos konservatorijoje (dabar Lietuvos muzikos ir teatro akademija), 1973–1977 m. – Lietuvos mokslų akademijos aspirantė. Humanitarinių mokslų daktarė (1990 m.), socialinių mokslų docentė, edukologijos profesorė (2008 m.).
Nuo 1964 m. koncertmeisterė Lietuvos konservatorijoje, Lietuvos radijo ir televizijos Lengvosios muzikos orkestre. Grojo fortepijono partiją įvairiuose orkestruose (Nacionaliniame, Lietuvos kameriniame, Kijevo balete ant ledo, Armėnijos, Gruzijos orkestruose. Vaidino Akademinio dramos teatro spektakliuose („Varšuvos melodija“ ir kt.).Lietuvos filharmonijoje įkūrė ir vadovavo Muzikos vaikams ir jaunimui skyrių. Parengtos reikšmingos Lietuvos jaunimui edukacinės programos, radijo, televizijos laidos. Vedė muzikinį žurnalą „Tonika“ ir kitas laidas. Sukūrė seriją video filmų apie reikšmingą Lietuvos Seimo darbą („Seimo kronikos“).
Parašė monografijas: apie D. Trinkūną, dainininką Leoną Baltrų, Joną Urbą (Smuikavimo mokymo Lietuvoje istorija), Vytautą Laurušą, Joną Jocį, Vygandą Telksnį, Ireną Laurušienę, Panevėžio dramos teatro ir aktorių, režisierių Joną Alekną, mokslo studiją apie dr. Bronių Kačkų, Lietuvos filharmonijos istorijos apybraižas, apie muziką vaikams „Geresnis pasaulis visiems“, „Skaidra eina į operą“ ir kt.. Publikuoja mokslinius straipsnius. Periodikoje nuo 1964 m. publikuoja straipsnius muzikos, kultūros temomis. Moksliniai straipsniai publikuojami Lietuvos ir užsienio mokslo straipsnių rinkiniuose.
Kultūrologė mokslų daktarė, habilitacijos procedūra, Mykolo Romerio universiteto profesorė.
Hidayet Türkoğlu

Biografija

Turkoglu pradėjo savo karjerą su Stambulo „Efes Pilsen“. Žaidęs keturis sezonus, dalyvavo Eurolygoje. 2000 m., dalyvavo NBA naujokų biržoje ir pateko į „Sacramento Kings“ komandą. Po trijų sezonų, persikėlė į San Antonio „Spurs“ komandą ir vėliau Orlando „Magic“.
Vidutiniškai, per 2008-2009 m. sezoną, Turkoglu pelnė 16,8 taško, atkovojo 5,3 kamuolius, ir rezultatyviai perdavė 4,9 kamuolius. 2009 m. liepos 9 d. buvo iškeistas į Toronto „Raptors“ klubą keturių komandų mainuose. 2010 m. liepos 14 d. buvo iškeistas Phoenix „Suns“ komandai. 2010 m. gruodžio 18 d. buvo iškeistas Orlando „Magic“ klubui. 2013 m. vasario 13 d. buvo suspenduotas 20 rungtynių dėl neleistinų preparatų naudojimo.
Turkoglu taip pat žaidžia Turkijos krepšinio rinktinėje. Jis atstovavo rinktinėje 2001 m., kai 2001 m. Europos čempionate Turkija užėmė antrą vietą (pasižymėjo kartu su Ibrahimu Kutluay), taip pat 2009 m. 2015 m. lapkričio 13 d. paskelbė savo karjeros profesionaliame krepšinyje pabaigą.
Lietuvos nepriklausomybės talka

Lietuvos nepriklausomybės talka – užsienio lietuvių konfederacinio pobūdžio tautinių organizacijų sąjunga, veikusi 1955–1964 m. JAV.

Istorija

Lietuvos nepriklausomybės talką sudarė: Lietuvių tautinis sąjūdis, Lietuvos laisvės kovotojų sąjunga (abi priklausė Vyriausiajam Lietuvos išlaisvinimo komitetui), Lietuvos rezistencinė santarvė ir Lietuvos atgimimo sąjūdis. Organizacijos tikslas buvo atkurti Lietuvos nepriklausomybę. Sąjungą sudarančios organizacijos nežadėjo Lietuvos ateities santvarką grįsti griežtai demokratiniais pagrindais, o paliko ją pasirinkti pačiai tautai ir išlaisvinimo metu sudarytai Lietuvos vyriausybei. Sąjungos žinioje veikė Lietuvos nepriklausomybės fondas ir jo finansuojamas Lietuvos studijų būklės centras.
Lietuvos nepriklausomybės talka anglų ir lietuvių kalba leido neperiodinį biuletenį „Lietuvos naujienų atranka“. 1963–1964 m. sąjungą sudarančios organizacijos prisijungė prie VLIK, Lietuvos nepriklausomybės talka 1964 m. nustojo veikti. Pirmininkas Vincas Rastenis.
Atgręžtinis reikalavimas

Atgręžtinis reikalavimas (regresas; iš lot. regressus 'grįžimas') – (teisinis) reikalavimas, nukreiptas į trečiąjį asmenį, kuriam kyla prievolė (pvz., atlyginti žalą). Kreditorius atitinkamo asmens atžvilgiu turi taip vad. Atgręžtinio reikalavimo  (regreso) teisę.
Grabovas (Kolno apskritis)

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XV a. pradžioje kaimas priklausė Stanislavui Lavskiui. 1524 m. gyvenvietė gavo Kulmo miesto teises, kurias suteikė karalius Žygimantas Senasis. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1578 m. gyvenvietė prarado miesto teises. XVI a. kaime įkurta Grabovo Šv. Jono Krikštytojo parapija.
Mechaninis laikrodis

Mechaninis laikrodis pirmą kartą buvo pagamintas XIII a. pabaigoje. Tada tokie laikrodžiai buvo naudojami viešose vietose ir bažnyčiose, kad galėtų juos matyti daug žmonių. Kišeniniai ir rankiniai laikrodžiai buvo pagaminti tik XVI amžiuje. Fabrikuose mechaniniai laikrodžiai buvo pradėti gaminti tik XX amžiuje.

Mechaninio laikrodžio veikimas

Mechaniniame laikrodyje yra spyruoklė, krumpliaračiai su dantukais arba sraigteliai. Jie suka valandų, minučių ir sekundžių rodykles ir tokiu būdu rodo laiką.
Stadionas

Stadionas yra sporto tikslams skirtas statinys, paprastai susidedantis iš didelio lauko ir vietų žiūrovams, išdėstytų laiptuotai aplink lauką. Taip pat paprastai yra įrengiamos papildomos aikštelės treniruotėms ir persirengimo kambariai sportininkams. Žiūrovų vietos gali būti ne tik sėdimos, bet ir stovimos. Stadionuose vyksta lauko sporto varžybos, koncertai arba kiti renginiai.

Istorija

Žodis stadionas kilęs iš graikų kalbos žodžio stadion (στάδιον) (liet. 'vieta kur žmonės stovi'). Seniausias žinomas stadionas yra Olimpijoje, Graikijoje, kur Olimpinės žaidynės rengiamos nuo 776 metų prieš mūsų erą. Tuo metu žaidynėse būdavo tik viena rungtis – sprintas. Senovės stadionų ilgis būdavo daugmaž standartinis t. y. 190 m. Romėnai taip pat perėmė šį standartą ir statė 180-190 m ilgio stadionus. Įdomu tai, kad nustatyta, jog žmogus maksimaliu greičiu gali bėgti apie 200 m nuotolį. Žymiausias senovės stadionas yra Koliziejus.

Tipai

Dengtieji stadionai turi stogus. Šie pastatai vadinami stadionais todėl, kad yra pakankamai dideli ir suprojektuoti lauko sporto šakoms. Dalis stadionų turi stogą tiktai virš tribūnų tam, kad apsaugotų žiūrovus nuo kritulių. Keletas stadionų turi slankiojamus stogus. Tokie stadionai geru oru gali būti atviri, o prastu uždari.
Stadione gali būti sėdimos ir stovimos vietos. Pastaruoju metu saugumo sumetimais dauguma stadionų visas vietas verčia į sėdimas.

Išplanavimas

Skirtingoms sporto šakoms reikia skirtingų dydžių aikštelių. Todėl stadionai būna skirti arba vienai sporto šakai arba būna universalesni ir juose gali vykti keleto šakų varžybos. Vien tiktai futbolui skirti stadionai yra pakankamai dažni. Pats dažniausias derinys yra futbolo aikštelė su aplink ją esančiais bėgimo takeliais. Didžiausias tokių stadionų minusas yra didesnis atstumas nuo aikštelės iki tribūnų su žiūrovais, ypač stadionų galuose. Tokiais atvejais stadionai būna: be tribūnų galuose, be tribūnos vienam gale (pasagos forma) arba su abejom tribūnom (ovalo forma).
JAV, kur beisbolas ir amerikietiškas futbolas yra populiariausi buvo pastatyta daug futbolo/beisbolo stadionų, tačiau dėl labai skirtingų reikalavimų aikštelėm tai nepasiteisino ir šiuo metu tokie stadionai nebestatomi.

Stadiono pavadinimo pardavimas

Šiuo metu ypač išpopuliarėjo parduoti stadiono pavadinimą garsiai firmai, t. y. už tam tikrą sumą sutinkama tam tikram laikotarpiui pakeisti stadiono vardą į firmos pavadinimą. Pavyzdžiui, AOL Arena stadionas Vokietijoje.
Junkūnų II piliakalnis

Piliakalnio apibūdinimas

Junkūnų piliakalnį sudaro aukštumos kyšulys tarp žemumų, iš vakarų ir šiaurės vakarų supamas bevardžio upelio ir upelio dešiniojo kranto negilaus slėnio, iš šiaurės rytų ir rytų - gana seklios žemumos, o pietuose toliau tęsiasi aukštuma. Iškyšulys apardytas ankstesnių arimų, jo viršaus šiaurinėje dalyje iškasta didelė duobė, dabar iškyšulys apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais. Piliakalnio aikštelė keturkampė, pailga beveik šiaurės–pietų kryptimi, 47x15 m dydžio per 1 m iškilusiu viduriu pietvakarinėje dalyje. Aikštelės pietiniame krašte yra 14 m ilgio, 0,6 m aukščio ir 9 m pločio pylimas 1,5 m aukščio išoriniu šlaitu. Pylimas nusklidęs ir sulėkštėjęs, apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais. Piliakalnio šlaitai vidutinio statumo, 7 m aukščio, apaugę lapuočiais medžiais ir krūmais.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu (m. e.), paminklo teritorijos plotas yra  6786 m².
Riedlenčių sportas

Riedlentės, riedlenčių sportas (angl. Skateboard) – laisvalaiko leidimo rūšis važinėjant riedlente (ją sudaro 80 cm ilgio ir apie 20 cm pločio lenta, su maždaug 20 cm ilgio ašimis ir maždaug 53 mm skersmens ratukais).
Riedlenčių sportas (angl. skateboarding) – viena iš ekstremaliojo sporto šakų.
Machačkala

Istorija

Įkurta 1844 m. kaip rusų karinė tvirtovė Petrovskojė (rus. Петровское), nors vietos gyventojai vadino Andži Kala („kankinimų tvirtovė“). Nuo 1857 m. miestas ir pavadintas Petrovsk Portu (rus. Петровск-Порт; manoma, kad čia 1722 m. žygio į Persiją metu buvo Petro I stovykla). 1870 m. pastatytas uostas. 1896 m. geležinkeliu sujungtas su Vladikaukazu ir Baku. 1921 m. tapo Dagestano respublikos sostine, 1922 m. pervadinta Machačkala pagerbiant vieną aktyviausių vietos kovotojų už tarybų valdžią Mahomedą-Alį Dachadajevą (1882–1918), kurio slapyvardis buvo Machačius. 1970 m. gegužės 14 d. miestą sukrėtė stiprus žemės drebėjimas.
Rusijos mokslų akademijos tyrimų centras, Dagestano valstybinis, technikos, pedagogikos, islamo universitetai, medicinos ir žemės ūkio akademijos, daug institutų. Yra 5 teatrai (muzikos, dramos, lėlių ir kt.), kraštotyros ir dailės muziejai. Ant Tarkitau kalno yra senovės gyvenvietė Tarki, kurioje išlikusios 3 mečetės ir tvirtovės stebėjimo punktas. Spėjama, kad VII–X a. gyvenvietės vietoje buvo chazarų miestas ir laikina sostinė Semenderas.

Kurortas

Machačkala yra balneologinis ir pajūrio kurortas. Pagrindinis gydomasis veiksnys – mineraliniai vandenys ir dumblinas purvas su sulfidais. Tarkitau garsėja versmėmis ir mineraliniais šaltiniais. Šiaurinėje kalno pašlaitėje terminiai vandenys siekia 100 °C. Miesto paplūdimiuose jūros temperatūra vasarą iki 25 °C, kartais net 30 °C.
Fagras

Fagras (gr. Φάγρης) – senovės Graikijos miestas Trakijoje, teritorijoje tarp Strimono ir Mestos upių.
Herodotas ir Tukididas minėjo Fagrą kaip įtvirtintą pierų (t. y., trakų) miestą ties Strimonu. Manoma, kad nuo V a. pr. m. e. Fagras tapo graikų miestu.
Spėjama, kad Fagrą kartu su Galepsu ir Apolonija užėmė ir sugriovė Makedonijos karalius Pilypas II. Tiesa, archeologiniai radiniai rodo, kad Fagras tebebuvo Romos laikais. Aptikti įrašai rodo, kad IV–III a. pr. m. e. Fagras buvo nepriklausomas miestas.
Fagro miestavietė iki šiol nežinoma. Spėjama, kad jis buvo ties vakariniu Pierijos slėnio galu.
Camera degli Sposi (Mantegna)

Camera degli Sposi (Vedybų kambarys) arba Camera picta (Paveikslų kambarys) – kambarys Mantujos kunigaikščio rūmuose (Palazzo Ducale) San Giorgio pilyje (Castello di San Giorgio) su Renesanso dailininko Andrea Mantenjos (1431–1506) freskomis.

Aprašymas

Freskos buvo sukurtos Mantujos kunigaikščio Liudoviko II Gonzagos užsakymu 1465 - 1474 m. laikotarpiu su pertraukomis. Kambario paskirtis neaiški. Anuo metu San Giorgio pilyje buvo daug miegamųjų, tačiau tai galėjo būti numatytas ir kaip darbo kambarys (pačioje patalpoje yra tik 2 gilūs langai). Kambario išmatavimai: 8,05 x 8,08 m., didžiausias aukštis - 6,93 m.
Dabar nustatyta, kad Mantenja darbą pradėjo nuo patalpos lubose esančio okulo arba iliuzionistinės akies, kurioje vaizduojamas atviras langas viršuje su žaidžiančiais cherubinais, praplaukiančiu debesiu, paukščiu, vazonu su gėlėmis, bei keleta žmonių veidų, žvelgiančių žemyn. Šis darbas laikomas pirmu tokio pobūdžio darbu Europos vaizduojamajame mene. Okulą supa fikciniai Romos imperatorių portretai.
Šiaurinėje sienoje dailininkas pavaizdavo Gonzagų šeimyną, kartu su kunigaikščiu, sėdinčiu soste. Vakarinėje sienoje vaizduojamas Gonzagų šeimos susitikimas su kardinolu (irgi iš Gonzagų giminės). Virš pagrindinių scenų Mantenja, tipiškai sau, dekoravo freskas girliandomis papuoštomis liunetėmis. Ant kitų dviejų sienų pieštų figūrų nėra, išskyrus liunetes ir Gonzagų giminės simboliką. Manoma, kad taip padaryta sąmoningai, siekiant, kad scenos žiūrovas tarsi žiūrėtų iš namo pro langą jausdamas sieną už savęs.
Aerozolių terapija

Aerozolių terapija (gr. aēr – oras + vok. Sole – tirpalas + gr. therapeia – gydymas) – gydymas aerozoliais.
Išskiriama natūrali aerozolių terapija, kai ligonis kvėpuoja pajūrio, kalnų ar kitokios gydomosios arba kurortinės vietos oru, prisodrintu jodo, bromo, fitoncidų, bei dirbtinė aerozolių terapija, praktikuojama gydymo institucijose. Dirbtinei terapijos rūšiai naudojami aerozolio generatoriai bei inhaliatoriai – tokiu būdu oras, prisodrintas antiseptinių mišinių, patenka tiesiai į kvėpavimo takus.
Aerozolių terapija labai paplitusi liaudies medicinoje – sergantiems kvėpavimo takų ligomis nuo seno buvo patariama kvėpuoti karštu vandeniu užplikytų vaistinių augalų garais.
Efektyvaus užmokesčio teorija

Literatūra

J. E. Stiglitz (2001). Information and the Change in the Paradigm in Economics, Nobel Prize Lecture (straipsnis anglų kalba)
Strazdas giesmininkas

Paplitimas

Paplitęs Eurazijoje nuo Pirėnų kalnų ir Skandinavijos vakaruose iki Lenos slėnio rytuose. Arealo šiaurinė riba eina Kolos pusiasaliu, Baltąja jūra, Pečioros vidurupiu, Obės žemupiu ir Jenisėjaus vidurupiu. Pietuose siekia Baikalą, Altajų, Irtyšiaus žemupį, Uralo, Volgos upių vidurupius, Užkaukazę, Mažąją Aziją, Viduržemio jūros pakrantę. Taip pat gyvena Britų salose.
Žiemoja Pietų ir Vakarų Europoje, Šiaurės Afrikoje, Irane. Introdukuotas Naujojoje Zelandijoje, Australijoje.
Lietuvoje dažna, perinti rūšis. Čia sutinkamas porūšis Turdus philomelos philomelos.

Išvaizda

Strazdas giesmininkas šiek tiek didesnis už varnėną. Viršutinė kūno dalis gelsvai rusva, kūno apačia balsva, krūtinė turi rusvą atspalvį, gausiai išmarginta rudomis dėmelėmis. Kūno šonai ir sparnų vidinė dalis geltoni. Snapas juodai rusvas, kojos rausvai pilkos arba gelsvai rusvos. Sveria 65-73 g.
Tik išsiritusių jauniklių nugara apaugusi gana ilgais gelsvai rudais pūkais.

Elgsena

Lietuvoje atskrenda kovo-balandžio, išskrenda rugsėjo mėnesį. Peri lapuočių giriose ir šiluose su eglių priemaiša. Pirmenybę teikia jaunuolynams. Skraido ir gieda dieną, prieblandos metu. Gieda skardžiai, dažniausiai eglių viršūnėse.
Strazdas giesmininkas lizdą lipdo seilėmis iš papuvusios medienos. Lizdą krauna daugiausia nedidelėse eglėse, kartais skirpstuose, baltalksniuose, pušyse. Veda dvi vadas, kiaušinius deda balandžio-gegužės ir birželio-liepos mėnesiais. Dėtis – 4-5 ryškiai mėlyni su juodais taškais kiaušiniai. Patelė peri 12-13 dienų. Jauniklių priešai yra varniniai paukščiai, suopiai.

Mityba

Maistą paprastai renka žemės paviršiuje, šokuodamas ilgais šuoliukais. Maisto ieško tarpgirių pievose, soduose. Minta sliekais, minkštakūniais, grambuolių ir sprakšių lervomis, sprindžių, lapsukių, pelėdgalvių vikšrais, įvairiomis uogomis (mėlynėmis, medlievomis, serbentais, šaltekšniais, šermukšniais).
Žemosios Panemunės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčia

Istorija

1732 m. pastatyta medinė koplyčia. Ji minima ir 1767 m. Nemuno potvynis koplyčią 1829 m. sugriovė. Tais pačiais metais pastatyta laikina maldykla Paluobiuose, o 1856 m. – Patašiuose. Žemosios Panemunės dvaro dovanotoje žemėje 1877 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia.
IKi 1905 m. bažnyčioje vikaru buvo Antanas Tulaba, marijavitų tikėjimo Lietuvoje skleidėjas. Nuo 1967 m. klebonavęs Juozas Juškaitis (1922–1986) 1986 m. bažnyčią nudažė. Jis palaidotas šventoriuje.

Architektūra

Bažnyčia neoromaninio stiliaus, stačiakampio plano, vienabokštė, su siaura apside ir žemomis zakristijomis. Vidus 3 navų, atskirtų stulpais. Šventoriaus tvora medinė, su mūriniais stulpais.
Floreso departamentas

Geografija

Departamente iškilusos Cuchilla Grande kalvos, Ojosmín aukštumos, įvairūs skardžiai, erudavusios uolos. Čamangoje yra senovinių uolų piešinių palikimas. Cuchilla Grande kalvose prasideda Negro upės intakai.

Ekonomika

Verčiamasi kviečių, kukurūzų, linų, saulėgrąžų auginimu. Pietuose vystoma pienininkystė. Tekstilės, maisto, odos apdirbimo pramonė.
Zanėnai

Istorija

Iki 1714 m. priklausė Giedraičių (arba Martyniškių) dvarui.
Plaktiniai

Istorija

Plaktiniai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1595 m. Tarybiniais metais kaimas priklausė Josvainių apylinkei.

Aplinkinės gyvenvietės

Pažiedupys - 1,5 km
 JOSVAINIAI - 3 km
Galulaukiai - 1,5 km
Vainikai - 1,5 km
Matilda (asteroidas)

Matilda – asteroidas, skriejantis asteroidų žiede.
Matilda yra netaisyklingos formos 66×48×46 km dydžio. Asteroidas nuo Saulės yra nutolęs 2,65 av. Paviršiuje yra daug kraterių. Penki krateriai yra daugiau kaip 20 km skersmens. Asteroidą Matildą yra labai sunku pro teleskopą pamatyti, nes Matilda atspindi vos 4 % Saulės šviesos. Apie ašį apsisuka per 17,4 paros.
Iliustruotas pasaulis

Iliustruotas pasaulis – įdomus miestui ir kaimui savaitraštis, leistas 1936–1938 m. Kaune.

Istorija

Leido ir redagavo Vytautas Gedgaudas. Pirmasis numeris išėjo 1936 m. gruodžio 6 d. Spausdino Adomavičiaus spaustuvė, vėliau – Varpo spaustuvė, nuo 1937 m. gruodžio – Spindulio spaustuvė Kaune. Nuo 1938 m. gegužės 29 d. vietoj „Iliustruoto pasaulio“ leistas „Naujas pasaulis“.
Spausdino rašinius apie įžymius pasaulio žmones, keliautojų nuotykius, egzotiškus kraštus, netikėtus įvykius, apie nepažįstamų kraštų papročius, gamtos stichijos padarinius, literatūros kūrinius. Leidinys gausiai iliustruotas, turėjo skyrelius „Šeimininkėms“, „Motinoms“.
Iki 1938 m. kovo redagavo Vytautas Gedgaudas, nuo 1938 m. kovo 6 d. (Nr. 9) redagavo ir leido Karolis Vairas-Račkauskas.
Kazimieras III Didysis

Valdymas

1333 m. užėmė sostą po savo tėvo Vladislovo I. Vyšegrado sutartimi (1335 m.) Sileziją atidavė Bohemijos karaliui su sąlyga, kad Bohemijos valdovai atsisakys pretenzijų į Lenkiją. Kališo sutartimi (1343 m.) Kryžiuočių ordinui pripažino teisę viešpatauti Pamaryje bei Kulmo krašte. Iki 1349 m. Kazimieras užgrobė Raudonąją Rusiją (Vakarų Ukrainą), iki 1366 m. – vakarinę Volynės dalį ir taip įgijo Kujaviją. Pirmą kartą kodifikavo Lenkijos teisę, į šalį pakvietė vokiečių kolonistus ir 1364 m. įkūrė Krokuvos universitetą.
Sofija Veiverytė

Sofija Veiverytė (g. 1926 m. balandžio 13 d., Naujatrobių kaime, Kauno rajonas – 2009 m. liepos 23 d. Vilnius) – Lietuvos monumentaliosios ir dekoratyvinės tapybos dailininkė, profesorė.

Biografija

1935 m. baigė Kauno Saulės gimnaziją, 1941 m. – Kauno suaugusiųjų gimnaziją, 1949 m. baigė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą, kur studijavo monumentaliąją tapybą (vad. Stasys Ušinskas). Lietuvos dailininkų sąjungos narė nuo 1957 m.
1948 m., dar nebaigusi studijuoti buvo pakviesta dėstyti piešimą Kauno dailės institute. Nuo 1952 m. LTSR valstybiniame Dailės institute Vilniuje dėstė piešimą, vėliau tekstilės katedroje. 1968 m. pradėjo vadovauti freskos ir mozaikos studijai. Dailininkė gilinosi į molbertinės tapybos specifiką, nuo 1978 m. tapybos katedros tapybos studijos vadovė. Nuo 1966 m. docentė, nuo 1982 m. profesorė.

Kūryba

Dailininkės kūryboje galima išskirti tris sritis: monumentaliąją dailę, molbertinę tapybą ir piešinį. Figūrinėse kompozicijose, portretuose ryškus autorės sugebėjimas perteikti vaizduojamo asmens dvasios būseną, monumentaliai ir drąsiai apibendrinti psichologinį tipą. Kartais autorė naudoja grotesko, deformavimo, neišbaigtumo raišką, kartu pabrėždama stipraus, gražaus žmogaus idėją. Nuo 9-o dešimtmečio S. Veiverytės kūryboje ima vyrauti romantizuoti žvėrių, žirgų motyvai, istorinės temos. Atsiskleidžia improvizacinė dailininkės prigimtis, minkštėja linijų plastika. Kūriniai monumentalūs, ekspresyvūs, didelės apimties, jiems būdinga raiškus piešinys, subtilūs tonų ir pustonių deriniai. Sukūrė A. Savicko, N. Ambrazaitytės, R. Staliliūnaitės, J. Kuzminskio, R. Katiliaus, K. Simanonio ir kt. portretus. 13 darbų yra P. M. Tretjakovo galerijoje ir Puškino muziejuje, 3 paveikslai Sofijos nacionalinėje galerijoje. Nemažai darbų įsigiję įvairių šalių kolekcininkai.