google/wiki40b huggingface dataset:
Emil Cioran

Biografija

Gimė nedideliame Rešinario miestelyje tuometinėje Austrijoje-Vengrijoje, stačiatikių popo šeimoje. Sulaukęs 17-os praėjo filosofijos studijas Bukarešto universitete, ten susipažino su kitais žymiais rumunų filosofais ir rašytojais – Mirča Eliade, Konstantinu Noika, Eudženu Jonesko. 1933 m. Čoranas gavo Berlyno universiteto stipendiją ir išvyko į Vokietiją. Ten tapo fašizmo ir nacionalsocializmo idėjų šalininku. 1934 m. Rumunijoje išleido savo pirmą knygą „Nevilties viršūnėje“, už kurią gavo geriausio jaunojo rašytojo apdovanojimą. Vėliau išleido dar kelias knygas. 1936 m. baigęs studijas Berlyne, Čoranas ėmė dėstyti Brašovo aukštojoje mokykloje, tačiau kitais metais išvyko į Paryžių. Ten jis atsižadėjo savo nacionalistinių pažiūrų. Nuo 1949 m. pradėjo rašyti prancūzų kalba. Jo pirmasis prancūziškas kūrinys „Trumpa nuosmukio istorija“ apdovanotas Rivarolio premijai. Vėliau Čoranas atsisakė visų jam skiriamų premijų, gyveno atsiskyrėliškai Paryžiaus Lotynų kvartale ir susitikdavo tik su keletu artimų draugų. Palaidotas Monparnaso kapinėse.

Kūryba

Čorano filosofijai būdingas pesimistinis būties ir pasaulio suvokimas. Kūriniuose vyrauja Dievo, laiko, meilės, mirties, kančios, blogio apmąstymai. Laikėsi absurdizmo, nihilizmo filosofinių idėjų, teigė, kad absurdiškame pasaulyje gyvenantis žmogus yra pasmerktas kančioms ir nevilčiai, jo egzistencija neturi prasmės. Stilius lakoniškas, aforistinis.
FK Orenburg

Istorija

Klubas įkurtas 1976 m. Ilgą laiką vadinosi „Gazoviku“. 2016 m. gegužės 25 d. pervadintas į „Orienburg“.
2016/2017m. m. sezone dalyvavo Premjer Lygoje, bet liko 13 vietoje ir iškrito iš elito diviziono. 
Dalyvauja Nacionalinėje futbolo lygoje (Antra pakopa).
Namų rungtynes žaidžia „Gazovik“ stadione, kuris talpina 7 500 žiūrovų.
Ipolitas Užkurnys

Biografija

Gimė Pyplių kaime (dab. Širvintų rajonas), daugiavaikėje šeimoje. 1934–1937 m. mokėsi Bagaslaviškio, Laukžemės (Kretingos r.), Gibišėlių (Klaipėdos r.), Pryšmančių (Kretingos r.) mokyklose. Piemenavo, dirbo įvairius žemės ūkio darbus, paaugęs su kitais meistrais statė aplinkinių kaimų sodybų pastatus. 1950 m. apsigyveno Vilniuje, dirbo mūrininku, statybininku, 1963–1986 m. – Vilniaus metalo konstrukcijų Bandomojoje eksperimentinėje gamykloje.
Nuo 1965 m. atsidėjo medžio drožybai, dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios Vilniuje (1968, 1969, 1971, 1976, 1983–1986 m.), Lenkijoje (1970, 1976, 1977 m.), Leningrade (1981 m.), Maskvoje (1982 m.).

Darbai

Ipolitas Užkurnys išdrožė daugiau kaip 1400 medinių kūrinių; tarp jų – apie 250 monumentalių skulptūrų koplytstulpių ansambliams Lietuvoje (Ablingoje, Birštone, Šiauliuose, Čiurlionio kelyje, Anykščiuose, Juodkrantėje), Lenkijoje, Vengrijoje, Vokietijoje, Suomijoje. Kūrė antkapinius paminklus, horeljefus, bareljefus, skulptūrinius portretus, istorinės, literatūrinės ir religinės tematikos daugiafigūres kompozicijas (Vilniaus įkūrimas 1973 m., Žalgirio mūšis 1978 m., Skerdžius 1992 m., Kristaus vainikavimas 2000 m.). Skulptūros ekspresyvios plastikos, raiškaus silueto, darnios kompozicijos.
Parašė autobiografinę knygą Mano Jėzus (1997 m.).
Žmogaus genomo projektas

Pagrindiniai Žmogaus genomo projekto tikslai

1, Identifikuoti visus numanomus 20,500 genus, esančius žmogaus DNR.
2. Nustatyti apie 3 milijardų cheminių bazių sekas, kurios sudaro žmogaus DNR.
3. Kaupti šią informaciją kompiuterinėse duomenų bazėse.
4. Pagerinti programinę įrangą duomenų bazių analizei.
5. Sukurti greitesnius, pigesnius ir veiksmingesnius DNR sekvenavimo metodus.
6. Numatyti teisinius, etinius ir socialinius Žmogaus genomo projekto padarinius.

Svarbiausi gauti rezultatai

1. Žmogaus haploidinį genomą sudaro apie 3,2 milijardo nukleotidų.
2. Žmogaus genome yra 20-30 tūkstančių baltymus koduojančių genų.
3. Atskirų žmonių genomo sekos panašios daugiau kaip 99,9%. Taigi genetiniai skirtumai tarp žmonių yra tik 0,1%.
4. Didžiąją genomo dalį sudaro kartotinės DNR sekos.
5.Žmogaus chromosomose genai nėra pasiskirstę proporcingai: genome nustatyti regionai, kuriems būdingos genų sankaupos, taip pat yra regionų, kuriuose nerasta jokių genų. Šie regionai sudaro apie 20% genomo.
6. Mažiausias genų tankis nustatytas 13-ojoje ir Y chromosomose, o didžiausias – 17-ojoje chromosomoje.
7. Didžiausias genų skaičius yra 1-ojoje chromosomoje, o Y, 21, 22 chromosomose jis yra mažiausias.
8. Šimtai žmogaus genų tiesiogiai paveldėti iš bakterijų.
9. Moterų mutacijų dažnis mažesnis nei vyrų.
Pilėnai (Anykščiai)

Istorija

1949 m. viensėdis buvo įjungtas į kolūkį, vėliau priklausė „Nugalėtojo“, „Atžalyno“ kolūkiams.
Taširas

Istorija

Įkurtas Saratovo rusų, Rusijos imperijos įsakymu, 1844 m. kaip Vorontsovka. 1886 m. gyveno 2284 gyventojai. Daugumą sudarė rusai. 1935 m. pervadintas revoliucionieriaus Kalinino garbei. 1983 m. tapo miestu. 1991 m. pervadintas į Taširą.
Šv.Trejybės koplyčia Liubline

Šventos Trejybės koplyčia (lenk. Kaplica Trójcy Świętej) – Romos katalikų koplyčia pietryčių Lenkijos Liublino mieste, istorinis ir architektūrinis XIV–XV a. paminklas. Ypač vertinamos vidaus patalpų viduramžių freskos, nutapytos bizantiniu stiliumi.

Istorija

Koplyčios atsiradimas siejamas su Lenkijos karaliaus Kazimiero Didžiojo valdymo laikais; manoma, kad 1327 m. ji jau buvo išmūryta. Šventovė priklausė Liublino piliai ir stovėjo jos kieme. 1407 m. Lietuvos–Lenkijos valdovo Jogailos iniciatyva koplyčia buvo rekonstruota gotikiniu stiliumi, o 1418 m. į Liubliną buvo pakviesti tapybos meistrai iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės rytinių žemių. Jiems buvo pasiūlyta ištapyti koplyčios vidines sienas.
Darbus atliko anoniminių menininkų grupė pagal tuo metu nusistovėjusius stačiatikių bažnyčios kanonus. Freskų atsiradimą finansavo Jogaila – tai byloja ir išlikęs Jogailaičių dvigubas kryžius virš įėjimo, be to karaliui pašvęsti du paveikslai. Viename jų Jogaila pavaizduotas ant žirgo, angelas deda jam ant galvos karūną ir į rankas įteikia kryžių. Antrame jis klūpo prie Dievo Motinos.
Katalikiška koplyčia aptarnavo pilies gyventojus. 1569 m. jos menėse buvo susirinkę Lietuvos ir Lenkijos bajorų pasiuntiniai ir derėjosi dėl būsimos Liublino unijos sąlygų. Ant koplyčios vienos iš sienų matomas užrašas lotynų kalba: Pio(tr) Jeżewski (1569) unia facta est cum ducatus Lytuanie. Jį galėjo palikti vienas iš Unijos pasirašymo liudininkų ir primena Lietuvą (tekste Lytuanie).
Stanislovas Batoras

Biografija

Baigė Krekenavos liaudies mokyklą, o pas vietinius vargonininkus išmoko vargonuoti. Nuo 1895 m. pradėjo savarankiškai vargonininkauti ir vadovauti chorui Eržvilko parapijoje. Choras ne tik giedojo bažnyčioje, bet ir koncertavo aplinkiniuose miesteliuose bei dvaruose. 1908 m. suorganizavo ir dūdų orkestrą, kuris talkino chorui bažnyčioje, griežė vestuvėse ir laidotuvėse.
S. Batoras platino draudžiamą spaudą, buvo 1908 m. balandžio 29 d. Kaune įkurtos Vargonininkų draugijos valdybos narys (pirmininkas Juozas Naujalis). Eržvilko choras dalyvavo 1909 m. Stasio Šimkaus suorganizuotoje dainų šventėje Jurbarke.
1926 m. baigė muzikos ir dainavimo kursus, surengtus Klaipėdos konservatorijos. 1925–1931 m. mokytojavo ir vadovavo chorui Eržvilko mokykloje. Bažnytinį ir mokyklos chorus (40-60 dalyvių) parengė 1924 m., 1928 m. ir 1930 m. visos Lietuvos dainų šventėms Kaune. Aktyviai dalyvavo parapijos ir mokyklos tėvų komiteto veikloje, kurį laiką buvo Eržvilko valsčiaus raštininkas.
Išaugino dvi dukras – Eufemiją (giedojo chore) ir Zofiją, augintinį Petrą Baranauską.
Urvas (biologija)

Urvas – gyvūnų iškastas tunelis arba ertmė žemėje ar kitame substrate. Urvas gali funkcionuoti kaip nuolatinė gyvenamoji vieta, laikinas prieglobstis, arba gali būti šalutinis judėjimo po žeme produktas. Urvai apsaugo gyvūnus nuo plėšrūnų ir kitų žemės paviršiuje tykančių pavojų, todėl urvų kasimas plačiai paplitęs tarp gyvūnų. Urvai gali būti įvairaus sudėtingumo, nuo neilgo nesišakojančio urvelio iki persipinančių tunelių sistemos su įvairios paskirties kameromis.
Urvus kasa tiek stuburiniai, tiek bestuburiai gyvūnai. Geriausiai žinomi žinduolių, ypač graužikų bei vabzdžiaėdžių (kurmių), urvai. Taip pat urvus rausia triušiai, plėšrieji žinduoliai (lapės, barsukai ir kt.), sterbliniai (vombatiniai). Stambiausias urvus rausiantis gyvūnas – baltieji lokiai, kurių patelės su jaunikliais gyvena sniege ar žemėje iškastuose urvuose. Stambių gyvūnų urvai dažnai vadinami olomis.
Paukščiai urvus dažniausiai kasa minkštame dirvožemyje. Tokių paukščių pavyzdžiai – pingvinai, tulžiai, bitininkai.
Urvai gali būti įrengti ne tik dirvožemyje – termitai prasigraužia urvelius medienoje, o jūrų ežiai – akmenyse.
Philips Wouwerman

Filipsas Vouvermanas (Vauvermansas, ol. Philips Wouwerman, ar Wouwermans, 1619 m. gegužės 24 d.(?), Harlemas, Nyderlandai – 1668 m. gegužės 19 d., ten pat) – XVII a. Nyderlandų tapytojas. Tapė peizažus, buities vaizdus, gyvulius, mūšių scenas.

Biografija

Filipsas Vouvermanas gimė Harleme. Pakrikštytas 1619 m. gegužės 24 d. Jis buvo vyriausias iš 3 tapytojo Pouwels Joosten sūnų. Jo motina Susanna van den Bogert buvo ketvirtąja tėvo žmona. Iš pradžių Vouvermanas tikriausiai mokėsi pas tėvą, po to − pas Fransą Halsą. Gali būti, kad dėl arklių vaizdavimo jį instruktavo tapytojas Pieter Verbeeck. 1638 m. Vouvermanas trumpai lankėsi Hamburge, pasak jo mokinio Matthias Scheits, norėdamas vesti katalikę moterį Annetje Pietersz van Broeckhof prieš protestantiškos giminės nuostatas. Hamburge Vouvermanas mokėsi pas menkai žinomą istorinį tapytoją Evert Decker (m. 1647 m.).
Iki 1640 m. Filipsas Vouvermanas su žmona grįžo į Harlemą ir 1640 m. rugpjūčio 8 d. įstojo į Harlemo Šv. Luko tapytojų gildiją. 1642 m. jo mokiniais minėti švedas Koert Witholt, olandai Nicolaes Ficke ir Jacob Warnars. 1642 ir 1655 m. Vouvermanas registruotas vietos civilinėje sargyboje. Jis su žmona turėjo daug vaikų, iš kurių 7 išgyveno vaikystę. Filipsas Vouvermanas mirė 1668 m. gegužės 19 d., buvo palaidotas Harlemo Naujojoje bažnyčioje (Nieuwe Kerk). Filipsas Vouvermanas pažymėtas apie 1000 paveikslų autoriumi, visgi didelę dalį šio palikimo iš tikro nutapė jo broliai Piteris (1623–1682) ir Janas (1629–1666), bei kiti imituotojai. Labai mažai paveikslų datuoti, todėl nustatyti Vouvermano kūrybos chronologiją yra sunku.
Išskirtiniais Vouvermano kūriniais laikomi paveikslai, vaizduojantys arklius, dažniausiai mūšio ar medžioklės metu. Kai kurių peizažų stilistika artima itališkai. Nemanoma, kad Vouvermanas kada nors būtų buvęs Italijoje, tikriausiai itališkus motyvus jis paėmė iš Harlemo tapytojo Pieter van Laer (1592−1642), kuris praleido keletą metų Italijoje, kūrybos. 1737 − 1759 m. laikotarpyje Jean Moyreau publikavo 89 graviūras pagal Vouvermano paveikslus, tokiu būdu dailininkas XVIII a. tapo vienu iš žinomiausių Olandijos tapytojų.
Vanda Aleksiejūnienė

Biografija

1997 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, inžinierė ekonomistė.
AB „DnB NORD bankas“ Molėtų KAP vadovė.
Lietuvos socialdemokratų partijos Molėtų rajono skyriaus narė. Nuo 2011 m. Molėtų rajono savivaldybės tarybos narė.
Kalio sorbatas

Gamyba

Kalio sorbatas pramonėje gaminamas kalio hidroksidu neutralizuojant sorbo rūgštį. Pirmtakė sorbo rūgštis gaminama dviejų etapų procese kondensuojant krotono aldehidą ir keteną.

Panaudojimas

Kalio sorbatas naudojamas pelėsių ir mielių augimui maisto produktuose (sūris, vynas, jogurtas, džiovinta miesa, sidras, bealkoholių ir vaisių sulčių gėrimai, kepiniai) slopinti. Jis naudojamas gaminant klevo sirupą, pieno kokteilius.  
Jis naudojamas kaip ingredientas džiovintų vaisių produktuose. Kalio sorbato paprastai turi žolelių maisto papildai, nes jis stabdo pelėsių ir kitų mikrobų dauginimąsi ir tai pailgina laikymo trukmę. Į mnaisto produktus sorbato dedama tiek, kad susidaranti koncentracija nesukeltų šalutinių poveikių sveikatai. Produktų etiketėse šis konservantas nurodomas kaip kalio sorbatas (angl. potassium sorbate) ar E202.
Kalio sorbatas įeina ir į kosmetikos priemonių receptūras, jis naudojamas mikroorganizmų vystymuisi stabdyti ir laikymo trukmei pailginti. Kai kurie kosmetikos ir farmacinių preparatų gamintojai kalio sorbatą naudoja vietoje parabenų. Kalio sorbatas gali būti naudojamas maisto medžiagų preparatuose, kurias ligoniai maitinami vamzdeliais tiesiai į skrandį, nes tai padeda sumažinti patogeninių bakterijų kiekį.
Kalio sorbatas dar vadinamas vyno stabilizatoriumi, patekęs į vyną jis virsta sorbo rūgštimi. Pasibaigus aktyviai vyno fermentacijai ir nuskaidrinto vyno butelius sudėjus į lentynas kalio sorbatas stabdo tolesnį mielių dauginimąsi. Taip sustabdomas tolesnis vyno cukrų virtimas CO₂ iretanoliu. Tai svarbu saldintiems vynams, sorbato į juos dedama prieš pilstant į butelius. Sorbatas paprastai naudojamas kartu su kalio metabisulfitu. Kalio sorbatas dedamas į saldžiuosius, putojančius vynus, sidrus, taip pat į kai kuriuos stalo vynus, kurie po išpilstymo prastai išlaiko skaidrumą.
Kai kurie pelėsiniai grybai (pvz., kai kurios Trichoderma ir Penicillium padermės) ir mielės geba neutralizuoti sorbatus. Jie dekarboksilina sorbatus sudarydami trans-1,3-pentadieną. Pentadienas pasižymi būdingu žibalo ar naftos kvapu.

Toksikologija

Kalio sorbatas dirgina odą, akis bei kvėpavimo takus. Kai kurie tyrimai nurodo, kad sorbatai jau senai saugiai vartojami, tačiau kai kurie in vitro tyrimai rodo, kad sorbatai yra genotoksiški ir mutageniški žmogaus kraujo ląstelėms. Kalio sorbatas, kaip aptikta, pažeidžia kraujo limfocitų DNR. Kalio sorbatas dažnai naudojamas kartu su askorbo rūgštimi ir geležies druskomis, kurios didina jo efektyvumą, bet tokiomis sąlygomis gali susidaryti mutageniniai junginiai, kurie pažeidžia DNR.
Tipiška sorbatų koncentracija maisto produktuose būna 0,025-0,100%, t. y., 100 g produkto būna 25-100 mg sorbatų. Leidžiama kasdieninė sorbatų dozė žmogui yra 12,5 mg/kg (arba 875 mg suaugusiam žmogui, sveriančiam 70 kg) pagal FAO/Pasaulio sveikatos organizacijos Maisto priedų ekspertų komitetą.
Biržos brokeris

Biržos verteiva (angl. Trader) – brokeris nesinaudojantis finansų maklerio paslaugomis. Biržos brokeris prekiauja įvairiomis finansinėmis priemonėmis akcijų, valiutų, skolos vertybinių popierių, žaliavų ir išvestinių finansinių priemonių rinkose. Biržos verteiva gali įsidarbinti investiciniame banke arba investicinių fondų valdymo įmonėje.
Jonas Kuodis

Biografija

1923 m. baigė Panevėžio vyrų gimnaziją, 1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1933–1936 m. stažavo Vienos aukštojoje technikos mokykloje, dalyvavo pasaulinio garso specialisto profesoriaus R. Saligerio atliekamuose gelžbetoninių sijų bandymuose ir tyrė tų sijų plyšių grynojo lenkimo zonoje gylį. 1936 m. vokiečių kalba apgynė disertaciją „Gelžbetoninė sija su aukštos kokybės plienu“, 1936 m. liepos 11 d. jam suteiktas technikos daktaro laipsnis. 1938 m. apgynė habilitacijos darbą „Gelžbetonio ir betono darbų kontrolė“ (šis darbas išspausdintas atskira knyga 1938 m. Kaune), jam suteiktas docento vardas.
Nuo 1932 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1940–1944 m. Tiltų konstrukcijų katedros vedėjas; nuo 1941 m. profesorius. 1937–1940 m. dirbo ir Kauno miesto savivaldybės Statybos skyriuje. Lietuvos energijos komiteto narys. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1946–1947 m. dėstė Miuncheno universitete (UNRRA), 1947–1974 m. dirbo projektavimo bendrovėje „Stone & Webster“ (JAV). Gyvendamas JAV projektavo tiltus, užtvankas, elektrinių, pramonės įmonių ir civilinius pastatus, daugiausia iš gelžbetonio, taip pat ir plieninių konstrukcijų, suprojektavo vaikų ligoninės Bostone gelžbetonines konstrukcijas. Su kitais per 6 metus suprojektavo 11 agregatų Rocky Reach Dam hidroelektrinės užtvanką ir kitus hidrotechnikos statinius prie Kolumbijos upės.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys: nearmuoto ir armuoto betono valkšnumas, susitraukimas, ribinis ištįsimas, pleišėjimas, armatūros ir betono sankiba, armatūros korozija, betono užpildų stiprumas, granuliometrinė sudėtis, užterštumas. Pirmasis Lietuvoje apgynė (Vienoje) technikos daktaro disertaciją iš gelžbetonio. Paskelbė mokslinių straipsnių.
Iecavos savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Bauskės rajono dalies.
Daktariškės gyvenvietės

Tyrimai

1979–1980 m. ir 1987 m. tirtos 5 gyvenvietės (vadovas Adomas Butrimas). Daktariškės 5 gyvenvietėje rasta keturkampių stulpinės konstrukcijos pastatų liekanų, gausiai ornamentuotos keramikos su augalinėmis, organinėmis ir grūsto granito priemaišomis, titnago, kaulo, rago, gintaro dirbinių, akmeninių kirvukų, galąstuvų, kaplių, pasvarų, grūdų trintuvų, gintaro žaliavos. 5 gyvenvietė priskiriama ankstyvajai ir vėlyvajai Narvos kultūrai, virvelinės keramikos kultūrai ir Pamarių kultūrai. Daktariškės gyvenvietės, ypač 1-oji gyvenvietė, rodo jų sąveiką ir baltų kultūros formavimąsi Žemaičių aukštumoje 3-2 tūkstantmečio pr. m. e. sandūroje (1820±110 m. pr. m. e.). Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Olivia Del Rio

Biografija

Olivija yra kilusi iš gausios šeimos ir yra dvylikta iš 16 šeimos vaikų. Gimusi Rio Kaskoje, vėliau augo Belo Horizontėje Minas Gerais valstijoje.
Baigusi mokyklą ji išvyko į Prancūziją ieškoti geresnio gyvenimo ir, neradusi geresnio varianto, įsidarbino namų šeimininke. Netrukus paaiškėjo, kad namo Paryžiaus priemiestyje šeimininkas Patrice Cabanel kuria mėgėjiškus pornografinius filmus.
Po kelių mėnesių darbo Patrice netikėtai pasiūlė jai suvaidinti vienoje scenoje. Kadangi Olivija jau iki tol buvo mačiusi keletą filmavimų, be to, jai pažadėtas atlygis buvo kur kas didesnis nei ji gaudavo iki tol, Olivija be didesnių dvejonių sutiko. Filmas vadinosi „Private Video Magazine 2“ ir buvo sukurtas 1993 m.
Iš pradžių Olivija manė, kad pasiūlymas bus vienkartinis, tačiau jau 1995 m. ji vaidino net 6 filmuose ir netrukus išpopuliarėjo visoje Europoje. 1996 m. Europos „Penthouse“ žurnalas paskelbė 7 populiariausių Europos pornografinių filmų aktorių sąrašą, kuriame be Lauros Sinkler, Anitos Blond, Anitos Dark bei Lėjos Martini atsidūrė ir Olivija Del Rio.
Kaip ir daugelis Europoje išgarsėjusių pornografinių filmų aktorių, ji išmėgino jėgas ir JAV, kur buvo nominuota ne vienam AVN apdovanojimui.
2003 m. Olivija pasirodė Švedijos TV serialo „High Chaparall“ dvejuose epizoduose.
Visa jos karjera su pertraukomis truko nuo 1993 iki 2007 m., per kuriuos Olivija nusifilmavo beveik 140 juostų ir buvo nominuota apdovanojimams ne tik Europoje, bet ir JAV.

Asmeninis gyvenimas

Olivija yra ištekėjusi ir turi 2 dukras. Maroke kartu su vyru turi nuosavą barą, tačiau dalį laiko praleidžia Prancūzijoje.
Visagino miesto taryba 1990–1995 m.

Visagino miesto savivaldybės taryba – Visagino miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – Visagino miesto Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Visagino miesto taryba, nuo 1994 m. liepos mėn. Visagino miesto savivaldybės taryba.
Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Visaginui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas.
Rinkimai įvyko 1990 m. kovo 24 d., pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d., tačiau kai kuriose rinkimų apygardose rinkimai neįvyko.
Kiūčių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnio, dar vadinamo Minakalniu, rytiniai šlaitai statūs, 5–6 m aukščio, vakariniai – lėkšti, jo vakarinėje papėdėje tekėjo Šaltenio upelis, kuris po melioracijos išdžiuvo. Aikštelė ovali, 100x40 m dydžio. Jos šiaurinėje dalyje yra kapinyno liekanų. Didelė kalvos pietinė ir rytinė dalis suardyta XX a. 4-6 dešimtmetyje kasant žvyrą. Rasta žmonių kaulų, žalvarinė juostinė apyrankė, akmeninis kirvukas. Piliakalnis 1960 m. buvo apsodintas medžiais.

Aplinkiniai piliakalniai

Peleniškių piliakalnis 47 kmĄžuolpamūšės piliakalnis 36 kmMoliūnų piliakalnis 16 kmVelžių piliakalnis 42 kmAukštupėnų piliakalnis 42 kmBaimainių piliakalnis 34 kmUpytės piliakalnis 17 kmKaukazo piliakalnis 39 km
Dvarčėnai

Aplinkinės gyvenvietės

 
 
DAUGAI 
 
 
 
Rimėnai – 1 km
John Rawls

Džonas Rolsas (John Rawls) (1921 m. vasario 21 d. – 2002 m. lapkričio 24 d.) – buvo amerikiečių filosofas, Harvardo Universiteto politinės filosofijos profesorius ir knygų autorius. Anglakalbėse šalyse jis laikomas vienu svarbiausių XX a. politinių filosofų, o bendrai laikomas įtakingiausiu liberalizmo šalininku po John Stuart Mill.
Rolsas buvo apdovanotas Schock prizu už logiką ir filosofiją ir National Humanities medaliu, kuris buvo įteiktas prezidento Bill Clinton pripažįstant Rolso teorijas „padėjusias visai kartai išsimokslinusių amerikiečių atgauti tikėjimą demokratija.“
Europos diena

Europos diena – kasmetinė tarptautinė šventė, simbolizuojanti Europos taiką ir vienybę. Europos Taryba šią šventę švenčia gegužės 5 d., Europos Sąjunga – gegužės 9 d.

Istorija

1950 m. gegužės 9 d. Prancūzijos užsienio reikalų ministras Roberas Šumanas (Robert Schuman) pakvietė Prancūziją, Vokietiją ir kitas Europos šalis suvienyti savo sunkiąją pramonę – anglies ir plieno gamybą. Šios šakos buvo svarbiausios karo pramonėje. Pagrindinė plano idėja buvo tokia: tas, kas nekontroliuoja anglių ir plieno gamybos, nebus pajėgus kariauti. Netrukus prie plano prisijungė Italijos, Belgijos, Liuksemburgo ir Nyderlandų vyriausybės. 1951 m. balandžio mėn. šešios valstybės Paryžiuje pasirašė susitarimą dėl Europos anglių ir plieno bendrijos steigimo. Taip Europa pradėjo įgyvendinti taikos iniciatyvą. R. Šumano pasiūlymas laikomas dabartinės Europos Sąjungos užuomazga. 1985 m. Europos Sąjungos vadovų aukščiausiojo lygio susitikime Milane buvo nuspręsta gegužės 9 d. švęsti kaip taikos, Europos dieną. Anot kitų šaltinių, 1949 m. gegužės 5 d. Londone buvo pasirašytas Europos Tarybos nutarimas, tad Europos diena būtų galima laikyti ir gegužės 5-ąją.
Lietuvoje Europos diena plačiau pradėta švęsti nuo 2002 metų. Organizuojami Europos dienai skirti renginiai, kurių metu visuomenė supažindinama su Europos Sąjunga, diskutuojama visai Europai svarbiais klausimais.
Savas (laikraštis)

Savas – dvisavaitis Lietuvos (iš pradžių – Kauno) studentų laikraštis, einantis nuo 1995 m. gegužės mėn. Kaune.

Istorija

Leidžia tautinė lietuvių studentų korporacija Neo Lithuania. Tiražas 1995 m. – 3300 egz., 1997 m. – 10 000 egz.
Vyriausieji redaktoriai J. Vitkauskas, S. Ridzevičius, L. Pupelis.
Koforidua

Istorija

Koforidua įkurta 1875 m. akanų, kurie pabėgo iš Asantemano. 1923 m. nutiestas geležinkelis į Kumasį.
Pranciškus Stanislavas Vitkevičius

Biografija

1934–1941 m. mokėsi Tirkšlių pradžios mokykloje, 1941–1945 m. Mažeikių gimnazijoje. 1945–1950 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1950 m. balandžio-liepos mėn. Mažeikių apskrities komjaunimo komiteto agitacijos ir propagandos skyriaus vedėjas.
1950 m. įstojo į dvimetę Vilniaus juridinę mokyklą. 1951–1955 m. Utenos rajono liaudies teismo teisėjas. 1953–1958 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakulteto neakivaizdiniame skyriuje. 1956–1970 m. LSSR Aukščiausiojo Teismo teisėjas, 1967–1970 m. dar ir jo prezidiumo narys. 1969 m. teisės mokslų kandidatas. 1970–1992 m. Vilniaus universiteto vyr. dėstytojas, 1976 m. docentas, 1984 m. Civilinės teisės ir proceso katedros profesorius. 1981 m. Maskvos universitete apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją. 
Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, Lietuvos ateities forumo valdybos narys. 1991 m. išrinktas Lietuvos mokslų akademijos nariu ekspertu. 1992–1996 m. LR Seimo narys, išrinktas Skuodo-Mažeikių (Nr. 37) apygardoje (LDDP).  Nuo 1996 m. VU Teisės fakulteto profesorius, nuo 1997 m. Lietuvos teisės akademijos profesorius. 
Žmona Vlada, sūnus Valdas. 
Palaidotas Vilniaus Rokantiškių kapinėse.