google/wiki40b huggingface dataset:
Povilas Masilionis

Biografija

1959 m. baigė Troškūnų vidurinę mokyklą. 1959–1962 m. Vilniaus universiteto Filologijos ir istorijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. Studijuodamas buvo lituanistų kurso profsąjungos pirmininkas. Mirus motinai grįžo į tėviškę, 1962–1964 m. Anykščių rajono „Gegužės 1-osios“ kolūkio (centras – Vašuokėnai) partinės organizacijos sekretorius. 1962–1964 m. neakivaizdžiai tęsė ir baigė studijas Vilniaus universitete. 1962 m. laimėjo I vietą Vilniaus universiteto konkurse už literatūros kritikos darbą "Jaudinančios mūsų apsakymo problemos", vėliau parengė ir apsigynė diplominį darbą „Poezija ir gyvenimas“. 1972 m. baigė Leningrado aukštąją partinę mokyklą. 
1964–1970 m. Molėtų rajono laikraščio „Pirmyn“ redaktoriaus pavaduotojas, 1972–1979 m. Jonavos rajono laikraščio „Jonavos balsas“ redaktorius, subūrė Jonavoje pirmąjį literatų ir poezijos mėgėjų klubą „J. B. klubas“, kurio pagrindu vėliau susikūrė Lietuvos kaimo rašytojų sąjunga. 1979–1980 m. Vilniaus Politinio švietimo namų konsultantas, 1980–1988 m. LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus spaudos sektoriaus instruktorius. 1988–1990 m. žurnalo „Komunistas“, 1990–1993 m. „Politika“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1994–2004 m. žurnalo „Gairės“ vyriausiasis redaktorius. Tapęs  leidyklos „Gairės“ direktoriumi, redagavo ir išleido aktualius publicistinius leidinius, grožinę literatūrą, parengė ir išleido apie 150 knygų, tarp kurių - ir žymesnių disidentų, tokių kaip Liudas Dambrauskas, nukentėjusių Tarybiniais metais, memuarai. 
Pats rašė politikos, visuomenės gyvenimo temomis. Nuo 1950 m. kūrė eilėraščius. Jo satyrinė poema „Meilė iš butelio“ (1967 m.) neišliko, tačiau paskatino vėliau kurti satyrinius eilėraščius ir parodijas. Parodijos publikuotos rinkinyje „Velnio tuzinas“ (1977 m.), antologijoje „Lietuvių epigrama ir parodija“ (1983 m.) Parašė ir išleido kelias autorines knygas:
1979 m. – "Šešiasdešimt dveji metai su Spalio vėliava : medžiaga lektoriui" (informacinė brošiūra).
1999 m. – "Sukryžiuotų kalavijų karalystėje : nešukuota publicistika".
2007 m. – "Peliukų vasara" (eilėraščiai vaikams).
2009 m. – "Rasota akmenų tyla" (eilėraščiai, parodijos).
Sudarė informacinius leidinius "Nepriklausomybės žingsniai" (su Povilu Lapeikiu ir Vaclovu Paulausku), "Kas yra kas Lietuvoje 1997" (su V. Paulausku, 1997 m.), "Nepriklausomybės ir demokratijos žingsniai : 1989–1999 metų kronika" (su P. Lapeikiu ir V. Paulausku, 1999 m.), "Partizanų teroro aukų atminimo knyga" (2011 m.).
2007 m. ir 2008–2009 m. buvo nepartinio kairiosios minties dvisavaitinio laikraščio „Opozicija“ laikinasis redaktorius. P. Masilionis buvo Lietuvos komunistų partijos, savarankiškosios Lietuvos komunistų partijos narys, dabar yra nepartinis.
P. Masilioniui buvo suteiktas Lietuvos nusipelniusio žurnalisto garbės vardas.
Žeimelio kapinių koplyčia

Istorija

Kapinių viduryje stovinti akmenų mūro koplyčia išsiskiria su jos frontone gerai matoma 1831 m. data. Tai metai, kuriais buvo pastatyta koplyčia mirus Glebavo  dvarininkui Peteriui Petrauskui (Petrauskiui). Šalia koplyčios P. Petrauskui pastatytas masyvus antkapinis pilko tufo kryžius. Ant jo yra įrašas: „Grob Piotra Piotrowskiego Fundatora Kościola Zeymelskiego Katolickiego, Dziedzica dóbr Hlebowa y Zeymel - Przechodniu! na proźbę  zmarlego žony Scholastyki, westchniy za im do BOGA – umart 1819. Feb. 28“.
Žeimeliečiai mena prie koplyčios buvus varpą, tačiau prieš kelis dešimtmečius jis buvo pavogtas dėl brangaus metalo. Šiandien jo likimas nežinomas.
Kodėl ši koplyčia, skirta dvarininko P. Petrausko atminimui, čia atsirado, siejama su gyva legenda. Pasakojama, kad dvarininkas latvis P. Petrauskas labai mylėjo savo žmoną. Jis pats buvo protestantas, o lenkaitė žmona Sholastika – katalikė. Iš pagarbos mylimos žmonos tikėjimui, dvarininkas Žeimelyje 1826 m. pastatė katalikų bažnyčią. Savo ruožtu, mirus Glebavo dvarininkui, žmona mylimam vyrui atminti koplyčią pastatė jo išpažintos religijos bendruomenės kapinėse.
Amerikietiškasis futbolas

Amerikietiškasis futbolas – komandinis sportas, XIX a. pabaigoje sukurtas regbio pagrindu. Stačiakampėje aikštėje žaidžia po 11 dviejų komandų žaidėjų, žaidimo tikslas – pelnyti kuo daugiau taškų. Rungtynėse yra žaidžiami keturi kėliniai po 15 minučių. Po pirmų dviejų kėlinių būna 12 minučių pertrauka. Esant lygiam rezultatui yra žaidžiamas pratęsimas, per kurį pirmoji pelniusi taškus komanda laimi. Jei ir per pratęsimą neišaiškinamas nugalėtojas, skelbiamos lygiosios.
Taip pelnomi 6 taškai (Touchdown). Priklausomai nuo situacijos, komanda po pelnyto touchdown pasirenka arba smūgį į vartus nuo 2 jardų atstumo (apie 1,83 m; taip pelnomas vienas papildomas taškas), arba nuo 2 jardų atžymos stengiasi surengti ataką ir dar kartą įsiveržti į varžovų galinę liniją (pelnomi 2 taškai). Dažniausiai komanda renkasi pirmą variantą, tačiau esant būtinybei, pvz., kai atsiliekama dviem taškais baigiantis rungtynių laikui, dažniausiai rizikuojama stengiantis išlyginti rezultatą.

Istorija

Amerikietiškojo futbolo istorija susijusi su futbolu ir regbiu. 1869 m. lapkričio 6 d. Niubrunsviko mieste (Naujasis Džersis, JAV) Ratgerso (Rutgers) ir Prinstono (Princeton) universitetų komandos futbolo aikštėje sužaidė kažką panašaus į futbolą ir regbį. Nuo tada ši data laikoma amerikietiško futbolo gimimo data.

Aikštė

Žaidimas vyksta stačiakampio formos, 120 jardų (110 m) ilgio ir 53 1/3 jardų (49 m) pločio, aikštėje. Aikštės galuose, nutolusiose viena nuo kitos 100 jardų (91,44 m), yra įvarčių linijos. Tarp aikštės pabaigos ir įskaitinės linijos yra 10 jardų (9,14 m) įskaitinės zonos.
Skersai aikštės, kas 5 jardus, yra nubrėžtos linijos, jos sunumeruotos nuo 5 iki 50 (nuo įskaitinės zonos iki aikštės vidurio). Tokiu būdu galima nustatyti, kokį atstumą liko komandai įveikti iki įskaitinės zonos, kad būtų uždirbti taškai.
Kiekvienos aikštės galuose stovi vartai, sudaryti iš dviejų virpstų ir skersinio tarp jų. Įvarčiai mušami aukščiau skersinio, tarp dviejų virpstų.

Vartai

Amerikietiško futbolo vartų dydis panašus į regbio. Skersinis iškeltas į 10 pėdų (3 m) aukštį, atstumas tarp virpstų 18,6 pėdų (5,7 m). Aikštėse, skirtose tik amerikietiško futbolo varžyboms, vartai tvirtinami tik ant vienos, centrinės, atramos.

Žaidimo laikas

Žaidimas trunka 4 kėlinius po 15 minučių, su pertrauka tarp antro ir trečio kėlinių. Kiekvienas kėlinys vadinamas ketvirčiu. Laikas stabdomas, kai kamuolys (arba žaidėjas su kamuoliu) išlėkė už aikštės ribų, nebuvo pagautas perduodamas į priekį kamuolys, kamuolys perėjo kitai komandai, buvo uždirbti taškai, paimta minutės pertraukėlė ir dar kai kuriais atvejais. Todėl paprastai rungtynės trunka apie 3 valandas.
Esant lygiam rezultatui, žaidžiamas 15 minučių pratęsimas. Pratęsimo metu, komanda, pirmoji uždirbusi taškus, skelbiama laimėtoja. Pasibaigus pratęsimo laikui, ir esant lygiam rezultatui, reguliariame NFL čempionate skelbiamos lygiosios, o atkrentamosiose žaidžiami pratęsimai, kol bus išaiškintas nugalėtojas.
Living Proof

Albumo informacija

Pirmasis albumo singlas Europoje ir Australijoje buvo „The Music’s No Good Without You“, o JAV – „Song for the Lonely“. „The Music’s No Good Without You“ sulaukė vidutiniškos sėkmės Jungtinėje Karalystėje, o „Song for the Lonely“ pasiekė 85 Billboard Hot 100 topo vietą ir 1-ą vietą Billboard Hot Dance Music/Club Play tope (viena iš 3 albumo dainų pasiekusių aukščiausią vietą JAV dance tope). Taip pat ji išbuvo 21 savaitę 1-oje topo Maxi-Singles vietoje. „Song for the Lonely“ tapo hitu dėl savo prasmingų žodžių ir sąsajos su rugsėjo 11 d. atakomis, pavaizduotomis muzikiniame klipe. Ji pateko į top 40 visuose kituose JAV topuose. „Alive Again“ ir „A Different Kind of Love Song“ buvo kiti singlai. „A Different Kind of Love Song“ pasiekė aukščiausią Billboard Hot Dance Music/Club Play topo vietą, o Hot 100 tope tepasiekė 105-ąją. „Alive Again“ nepavyko patekti į jokį topą, išskyrus singlų pardavimų. Nepaisant to, kad nebuvo išleista kaip singlas, daina „When the Money’s Gone“ užėmė 112-ąją vietą Hot 100 tope.
Trečiasis singlas (tik JAV) buvo „When the Money’s Gone/Love One Another“. Už „Love One Another“ Cher buvo nominuota „Grammy“ apdovanojimui.
Cher laimėjo daug muzikinių apdovanojimų, tarp kurių Pasaulio Muzikos apdovanojimas (Metų Dance/Club Play atlikėja) ir apdovanojimas už Gyvenimo indėlį į muzikos industriją.
Po albumo išleidimo buvo surengtas Cher turas „Living Proof: The Farewell Tour“.
Albume taip pat buvo 3 bonuso dainos: „You take it all“, „The Look“ ir „When You Walk Away“.
Janina Jameikienė-Linkutė

Biografija

1945–1952 m. lankė Betygalos (Raseinių r.) vidurinę mokyklą, 1955–1960 m. choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje – technikume (dėst. V. Ūsevičius ir E. Kriščiūnienė).
1974–1978 m. muziką neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė R. Songaila ir R. Pupelis).
1952–1956 m. Nevočių (Šilalės r.) septynmetės mokyklos pradinių klasių ir muzikos mokytoja, 1956–1960 m. Tenenių (Šilalės r.) septynmetės mokyklos muzikos mokytoja. Abiejose mokyklose vadovavo vaikų chorams. 1960–1967 m. Švėkšnos (Šilutės r.) internatinės mokyklos muzikos mokytoja ir jaunių choro vadovė. Kolektyvą parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei ir kasmentinėms Šilutės rajono dainų šventėms. 1967–1970 m. Viešvilės (Jurbarko r.) vaikų namų ir septynmetės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja. Jos vadovaujamas vaikų namų choras pirmavo Jurbarko rajone. 1970–1976 m. Veliuonos (Jurbarko r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro (60 dalyvių) vadovė. Choras nemažai koncertavo, dalyvavo Jurbarko rajono dainų šventėse, 1976 m. mokyklų chorų zoninėse varžybose Tauragėje laimėjo trečiąją vietą.
Nuo 1976 m. rudens Žiežmarių (Kaišiadorių r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovė. 1983 m. mokyklų chorų varžybose Vilniuje mišrusis choras (60 dalyvių) pelnė trečiąją vietą. Jaunučių chorą mokytoja parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje; 1998 m. choras pasivadino „Varpelių" vardu, jį globoja Kaišiadorių laisvalaikio organizavimo centras.
J. Jameikienė- Šilalės, Šilutės, Jurbarko ir Kaišiadorių rajonų dainų švenčių dirigentė. 1994 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės, o 1996 m. – muzikos mokytojos ekspertės kvalifikacijos kategorija.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Jamblichas

Jamblichas iš Chalkio, arba Jamblichas Chalkietis (sen. gr. Ἰάμβλιχος, 245–325 m.) buvo graikų neoplatonizmo filosofas iš Sirijos, kuris stipriai įtakojo vėlyvajį neoplatonizmą ir vakarų pagonių filosofiją. Jis yra labiausiai žinomas dėl savo „Pitagorininkų teiginių rinkinio“ (išliko tik dalis). Taip pat parašė traktatą „Apie egiptiečių misterijas“ bei komentarus Platono, Aristotelio veikalams. Išplėtojo Plotino emanacijos koncepciją (padidino būties hipostazių skaičių, dvasios ir sielos hipostazes papildė naujais emanacijos židiniais – dievybėmis, angelais, demonais, herojais). Sielos keliu į Absoliutą laikė ne jo pažinimą, o susiliejimą su juo. Filosofijos sistemą papildė graikų ir Rytų religijos idėjomis, teologizavo ją, sustiprino jos iracionalizmą, misticizmą.
Neoplatonizmas kaip spekuliatyvi teorija labiausiai buvo išplėtotas Plotino. Jamblicho įvesti pakeitimai buvo jos pagrindinių dalių detalizacijos, sistemingiau taikomas Pitagoro skaičių simbolizmas, o Rytų sistemų įtakoje, kruopštus mitų išaiškinimas, į ką neoplatonizmas žiūrėjo formaliai. Skirtingai nuo Plotino, kuris atskilo nuo Platono tradicijos ir tvirtino, kad siela nenusileidžia, Jamblichas vėl įtvirtino sielos įsikūnijimą materijoje, tikėdamas, kad materija yra dieviška, kaip ir visas kosmosas.
Ramunė Gaisrienė

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus universiteto medicinos fakultetą, gydytoja.
Alytaus rajono savivaldybės pirminės sveikatos priežiūros centro Daugų slaugos ir palaikomojo gydymo ligoninės gydytoja terapeutė, Daugų ambulatorijos bendrosios praktikos gydytoja, 2007 m. UAB „Disolis“ direktorė ir šeimos gydytoja.
Tėvynės sąjungos narė. 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narė. 
Daugų miesto bendruomenės visuomeninės organizacijos „Daugų kraštas“ pirmininkė, kolegijos narė, privalomojo sveikatos draudimo fondo tarybos narė.
Sutuoktinis Gintautas, vaikai Vaiva, Tautvydas.
Louis Antoine de Saint-Just

Biografija

Gimė Decize miestelyje, dabartinio Njevro departamento pietuose, tuomet Burgundijoje kavalerijos karininko šeimoje. Mokėsi Suasono kolegijoje, 1788 m. baigė Reimso universitetą. 1789 m. išleido Prancūzijos monarchiją ir aristokratiją, jų papročius kritikuojančią satyrinę poemą „Organt“.
Prasidėjus Prancūzijoje revoliuciniams įvykiams, juose aktyviai nedalyvavo. Po pažinties su žurnalistu ir revoliucijos veikėju C. Desmoulins, grįžo į tėvų namus jau palaikydamas revoliucines idėjas. 1790 m. pirmųjų revoliucijos metinių pažymėjimo metu susipažino su M. Robespjeru. Netrukus tapo nacionalinės gvardijos būrio vadu, įsitraukė į politinę veiklą. 1792 m. tapo jauniausiu Konvento deputatu, išrinktu nuo Enos departamento. Buvo vienas aktyviausių montanjarų, labai geras oratorius. 1792 m. lapkričio 13 d. Konvente pasakė kalbą, kuri jį išgarsino. Kalboje Sen Žiustas apkaltino Liudviką XVI, įvardijo jį prancūzų priešu, su kuriuo būtina kuo skubiau susidoroti. 1793 m. sausio 15 d. balsavo už mirties bausmę karaliui Liudvikui XVI. Prisidėjo prie 1793 m. Prancūzijos Konstitucijos rengimo. Prieš pat išvejant žirondistus iš Konvento, 1793 m. gegužę, tapo Visuomenės gelbėjimo komiteto nariu. Tapo artimu M. Robespjero bendražygiu. Nuo 1794 m. vasario 19 d. iki gegužės 5 d. buvo Konvento pirmininku. Remiantis jo pasiūlymu, Konventas priėmė Ventôse dekretą, kuriuo revoliucijos priešų žemės turėjo būti konfiskuojamos ir perduodamos revoliucijos rėmėjams. Dekretas buvo įgyvendintas tik keletą mėnesių. Rėmė Jakobinų vykdytą teroro politiką ir susidorojimą su Dž. Dantono rėmėjais. Pasisakė už baudimą mirties bausme visų, kurie entuziastingai nerėmė revoliucijos. 1794 m. birželį prisidėjo prie Prancūzijos kariuomenės pergalių Belgijoje. 1794 m. liepą, nuvertus M. Robespjerą, buvo suimtas ir giljotinuotas.
Simas Račiūnas

Biografija

Gimė Onos Labanauskaitės-Račiūnienės ir Mykolo Račiūno ūkininkų šeimoje Panevėžio rajone, Uliūnų kaime. Tarp dešimties vaikų (Simas, Julija, Bronius-Vytautas, Ona-Alfonsa, Zenonas, Petras, Kazimieras, Anelė, Vytautas, Rimantas) jis buvo vyriausias sūnus. Baigė Panevėžio berniukų gimnaziją.
1950 m. įstojo į Vilniaus pedagoginį institutą, kuriame studijavo Lietuvių kalbą ir literatūrą. 1951 m. balandžio mėn. už eilėraščius, pripažintus antitarybiniais, buvo suimtas KGB ir, kaip politinis kalinys, nuteistas 10 metų kalėti tremtyje, dar 3 metams atimant pilietines teises. Po Stalino mirties viso laiko neiškalėjo, 1955 m. grįžo į Lietuvą. Sugrįžęs iš tremties, dirbo įvairius darbus.
1957–1962 m. Vilniaus universitete studijavo vokiečių kalbą ir literatūrą. Tapęs vokiečių filologijos specialistu, ėmėsi klasikos ir modernių autorių vertimo. Periodinėje spaudoje nuo 1950 m. skelbė eilėraščius, poezijos vertimus, parašė religinių giesmių. Tarp žymiausių poezijos vertimų – pasaulinė klasika: Dž. Leopardis, J. V. Getė, F. Šileris, B. Brechtas. Vertingiausia S. Račiūno poezijos dalis – ankstyvoji, parašyta 1948–1955 metais. Eilėraščiuose vyrauja tėviškės ir tėvų šeimos ilgesys, tautosakos motyvai ir gamtos lyrika, tremties patirtis bei skaidri prarastosios namų būties tematika. Keletas S. Račiūno eilėraščių („Toli nuo tėvynės“, „Boružėlei“) tapo dainomis ir giesmėmis („Šiluvos švč. Mergelei Marijai“, muzika J. Sližio).
Mirė 1998 m. kovo 31 d. Vilniuje. Palaidotas Antakalnio kapinėse, poetų kalnelyje.
Jurgis Baltrušaitis (1903)

Jurgis Baltrušaitis (1903 m. gegužės 7 d. Maskva – 1988 m. sausio 25 d. Paryžius) – Lietuvos diplomatas, dailės istorikas medievistas.

Biografija

Tėvas poetas ir diplomatas Jurgis Baltrušaitis. 1926 m. baigė istorijos ir archeologijos studijas Sorbonoje. 1931 m. meno istorijos daktaras.
1931–1939 m. Lietuvos atstovybės Prancūzijoje kultūros patarėjas, 1951–1954 m. konsulas. 1933–1939 m. Vytauto Didžiojo universiteto Kaune dėstytojas, nuo 1941 m. Prancūzijos, Vokietijos, Olandijos universitetų, Kolumbijos ir Jeilio universitetų vizituojantis profesorius.

Mokslinė veikla

Tipologiniu ir struktūrinės lyginamosios analizės metodais analizavo Viduramžių dvasinę kultūrą, Rytų ir Vakarų meno stilius, meno formų kaitą ir virsmus.
Mykolas Giedraitis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Giedraičių giminės. Nuo vaikystės silpnos sveikatos, luošas, vaikščiojo su ramentais. Į atgailos kanauninkų vienuolyną Bistryčioje (dab. Astravo rajonas) įstojo XV a. šeštame dešimtmetyje. Noviciatą baigė ir amžinuosius įžadus davė Krokuvoje. Manoma, 1461-1465 m. studijavo Krokuvos universitete ir įgijo filosofijos bakalauro laipsnį. Gyveno vienuolyne prie Šv. Morkaus bažnyčios Krokuvoje, buvo zakristijonas. Palaidotas prie didžiojo altoriaus.
Garsėjo šventumu, nuolankumu, pamaldumu. Daug laiko skyrė Nukryžiuotojo Jėzaus Kristaus garbinimui. Turėjo aiškiaregystės dovaną – išpranašavo, kad sudegs Šv. Morkaus vienuolynas. Prie kapo buvo meldžiama jo užtarimo.
Karstas pirmą kartą atidarytas 1521 m., palaikai buvo nesuirę. 1625 m. jo relikvijos perkeltos į sarkofagą viešam gerbimui. Nuo tada Lietuvoje ir Lenkijoje laikytas palaimintuoju, jo biografija įtraukta į šventųjų gyvenimo aprašymus. Pradėtas beatifikacijos procesas, bet 1634 m. pasikeitus beatifikacijos tvarkai, liko nebaigtas; XX a. pabaigoje atnaujintas. Kultą skatino atgailos kanauninkai ir Giedraičių giminė. Mykolas Giedraitis – zakristijonų globėjas.
Oficialiai paskelbtas palaimintuoju 2018 m. lapkričio 8 d.
Iliustruota Lietuvos ūkininko apžvalga

Iliustruota Lietuvos ūkininko apžvalga – nemokamas laikraščio „Lietuvos ūkininkas“ priedas, leistas 1930–1932 m. Kaune.

Istorija

Ėjo du kartus per mėnesį. Išėjo 32 numeriai. Spausdino akcinės bendrovės „Varpas“ spaustuvė.
Spausdino žymiausių pasaulio politikų, kultūros veikėjų, artistų, įžymių žmonių portretus, gražiausių vietovių, paminklų, miestų, įvykių, gamtos stichijų nuotraukas. Leidinyje tekstas tik informuoja apie tai, kas užfiksuota fotografijose.
Trimitas

Konstrukcija

Trimitas pagamintas iš varinio du kartus sulenkto vamzdžio, kurio ilgis apie 130 cm – 150 cm. Turi puodelio pavidalo pūstuką.
Lehman Brothers

Bankrotas

„Lehman Brothers“ bankrutavo dėl per didelės prisiimtos rizikos – jo portfelyje buvo sukaupta per didelė dalis rizikingų aktyvų, o siautėjant rizikingų būsto paskolų krizei, aktyvų vertė staigiai krito, sukeldama „Lehaman Brothers“ akcijų vertės biržoje kritimą ir, svarbiausia, kitų bankų ir partnerių nepasitikėjimą. Nepasitikėjimas lėmė, kad „Lehman Brothers“ daugiau niekas neskolino ir bankas buvo paliktas vienas tvarkytis su savo įsipareigojimais, o to padaryti nebeįstengė. Bankrutavęs vien tik „Freddie Mac“ (JAV hipotekos paskolų milžinui) bankas liko skolingas 400 mlrd. USD. „Lehman Brothers“ Azijos ir Europos padalinius prisijungė „Nomura“, o „Barclays“ įsigijo pastarojo JAV padalinį.
Šrividžaja

Įkūrimas

Apie šios valstybės įkūrimą žinoma labai nedaug. Žinoma, kad ji atsirado Musio upės slėnyje, kur susiformavo Palembango miestas. Yra laikoma, kad prieš Šrividžajos įkūrimą toje pat vietoje egzistavo senesnė valstybė Kandali (ar Kantoli). Ankstyvuoju laikotarpiu Šrividžajos dinastijai iš Palembango pavyko apjungti vietos genčių vadus ir įgyti hegemoniją upės baseine. Dinastijos atstovai turėjo artimus ryšius su tuo pačiu metu gretimoje Javos saloje klestėjusiu Mataramu.

Aukso amžius (683-X a.)

Apie 683 m., Palembango maharadža Dapunta Hyang Sri Jayanasa užpuolė šiaurėje buvusią priešišką Melaju valstybę (Batang Hari upės slėnis) ir ją nukariavo. Tai buvo pirmasis žingsnis į tolimesnę ekspansiją, kurios kulminacija buvo VIII a.
Per VIII a. Šrividžaja tapo galinga jūrine imperija, kontroliavusia milžiniškas teritorijas. Ji kontroliavo sundų regioną vakarinėje Javoje, taip pat visą rytinę Sumatrą, o vėliau ir Malakos pusiasalį. Visose šiose užkariautose teritorijose formavosi vieninga kultūra, konsolidavosi bendra kalba, tapatybė. Taip susiformavo malajų istorinis arealas.
Imperija klestėjo dėl to, kad ji kontroliavo abu svarbiausius kelius per Malajų salyną tarp Indijos ir Kinijos. Tai buvo Malakos sąsiauris ir Sundos sąsiauris. Klestėjimo laikotarpiu ji palaikė draugiškus santykius su tuometinėmis valstybėmis Šailendrų Java, Palų Bengalija ir Čolų tamilais. Šrividžaja ne kartą siuntė misijas į Kiniją.

Nuosilpis (XI–XIII a.)

Pradedant XI a. pradžia, Šrividžaja patyrė savo kaimynių agresiją. Pirmiausia ėmė pulti javiečiai, o galiausiai Šrividžają nusiaubė tamilų Čola imperija, kuri ją puolė 1017, 1025 ir 1068 m. ir trumpam užkariavo.
Po šių istorinių kataklizmų Šrividžaja ėmė byrėti ir prasidėjo permainingas periodas, kuomet vis dar buvo bandoma susigrąžinti senąją hegemoniją. 1268–1292 m. Javoje valdęs valdovas Kertanagara surengė karines ekspedicijas prieš Šrividžają. Vienos jų metu buvo užimtas Palembangas, ir valstybė baigė savo egzistenciją. Ji atiteko Madžapahito imperijai.

Po žlugimo (XIII a.-1402 m.)

Po to, kai Šrividžaja tapo Madžapahito dalimi, vietinė dinastija išlaikė tęstinumą. Išvyti iš Palembango princai iš pradžių įsitvirtino Riau salyno saloje Bintane. 1324 m. vienas iš princų persikėlė į Singapūro salą, kur kurį laiką valdė.
1401 m. Singapūrą valdant princui Paramešvarai, javiečių karalystės Singasario pajėgos užpuolė sąlą, ir Paramešvara buvo priverstas migruoti toliau į šiaurę. Po ilgų dvejonių naujai savo sostinei įkurti jis pasirinko Malakos upės žiotis, kur įkūrė Melakos uostą. Taip Šrividžajos dinastija sudarė tęstinumą Malakos sultonatui.
Finansų makleris

Finansų makleris – asmuo, turintis teisę tam tikra (valstybės) nustatyta tvarka teikti finansinio tarpininkavimo paslaugas.
Finansų maklerių misija – suvesti konkrečios paslaugos interesantą (pirkėją) su (potencialiu) pardavėju ir sklandžiai įvykdyti konversinę operaciją.

Sąlygos

Asmens, pretenduojantis tapti finansų makleriu, turi turėti žinių apie vertybinių popierių rinkos (VPR) funkcionavimo principus, VPR dalyvių veiklos būdus, formas bei teisinį reguliavimą; tokios žinios paprastai yra patikrinimos kvalifikacinio egzamino metu.
Paprastai makleriu gali būti fizinis asmuo, tik turintis finansų rinkos priežiūros institucijos (Lietuvoje – Vertybinių popierių komisijos) išduotą licenciją. Tokia licencija vadinama finansų maklerio licencija.
Kazimieras Meilius

Kazimieras Meilius (1958 m. gruodžio 8 d. Rimšėnuose, Ignalinos raj. – 2017 m. kovo 28 d. Vilniuje) – Lietuvos kunigas, teologas, teisininkas kanonistas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorius.

Biografija

Baigė Kauno kunigų seminariją, 1982 m. įšventintas kunigu. 1996 m. baigė Popiežiškojo Laterano universiteto Civilinės ir kanonų teisės institutą Romoje, 1999 m. apgynė disertaciją, kanonų teisės daktaras.
1982–1991 m. Vilniaus Šv. Teresės (Aušros Vartų) parapijos vikaras, 1991–1994 m. Vilniaus Visų Šventųjų bažnyčios klebonas. Nuo 1996 m. Vilniaus arkivyskupijos Tribunolo viceoficiolas. 1999–2003 m. Vilniaus pedagoginio universiteto, 1999–2008 m. Vytauto Didžiojo universiteto, nuo 2000 m. Lietuvos teisės universiteto, (nuo 2004 m. MRU) dėstytojas; nuo 2004 m. profesorius. 2000–2005 m. Vilniaus arkivyskupijos Meno komisijos pirmininkas.
Mokslinės veiklos sritys – Bažnyčios ir valstybės santykiai, Bažnyčios teisminiai procesai, socioteisinė Bažnyčios integracija, bioteisė, šeimos kanonų teisė. Daugelio publikacijų Lietuvoje ir užsienyje autorius ir bendraautoris.