google/wiki40b huggingface dataset:
Kėdainių rotušė

Kėdainių rotušė – viena iš trijų Lietuvoje išlikusių renesanso stiliaus rotušių. Stovi Didžiosios rinkos aikštėje. Adresas: Didžioji g. 1, Kėdainiai. Dviaukštis mūrinis kampinio plano pastatas.
Rotušėje vyksta parodos, įvairūs reprezentaciniai ir kultūriniai renginiai, koncertai. Rotušės Skulptūrų kiemelyje eksponuojami lietuvių skulptorių darbai. Nuo 1991 m. iki 2002 metų čia veikė Rotušės dailės galerija, ekspozicijos salėse buvo rengiamos Lietuvos ir užsienio šalių profesionalaus meno parodos, vyko simpoziumai, plenerai, koncertai ir kiti kultūriniai miesto renginiai. Šiuo metu rotušėje įsikūręs Civilinės metrikacijos skyrius. I aukšto fojė eksponuojami menininkų darbai.
Anksčiau rotušės rūsyje buvo kalėjimas ir archyvai, pirmame aukšte – parduotuvės (jose buvo laikomos pavyzdinės svarstyklės, ilgio bei saiko matai), o antrame – Magistrato darbo patalpos ir teismo salė. Rotušėje įsikūrė viena pirmųjų Lietuvoje vaistinių (patalpą vaistinei nuomojo škotas Tomas Čenčeris).

Istorija

XVI a. pabaigoje buvo pastatyta pirmoji gotikos stiliaus mūrinė miesto rotušė.
1653–1654 m. buvusi Kėdainių rotušė perstatyta iš dviejų aukšto mūro, renesanso stiliaus. Ji buvo L raidės formos, turėjo bokštą su laikrodžiu. Abu rotušės bokšto laikrodžio varpai skelbė magistrato posėdžių pradžią ir pabaigą, kvietė pirklių brolijos ir amatininkų cechų narius į susirinkimus, karines pratybas ir paradus.
Po 1770 m. gaisro rotušė sunyko.
1960 m. ir 1983 m. pastatas atnaujintas.
Liudvikas Butkevičius

Biografija

1902 m. baigęs Veiverių mokytojų seminariją mokytojavo kaimo mokyklose. 1914 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę. 1916 m. Poltavoje baigė Vilniaus pėstininkų karo mokyklą, Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, paporučikas.
1918 m. birželio mėn. grįžęs į Lietuvą išrinktas Gelvonų valsčiaus komiteto pirmininku; suorganizavo miliciją ir apsaugos būrį. Nuo 1918 m. lapkričio 30 d. Lietuvos kariuomenės savanoris – Pirmojo pėstininkų pulko karininkas. 1919–1920 m. dalyvavo kovose su Raudonąja armija, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais. Nuo 1923 m. gruodžio mėn. Lietuvos Trečiosios karo apygardos intendantas. 1926 m. mokėsi Prahos karo akademijoje. 1926–1937 m. kariuomenės tiekimo valdybos ūkio inspektorius. 1930 m. pulkininkas. 1938–1940 m. Ekonominės karių bendrovės direktorius.
Per 1941 m. Birželio sukilimą vietinės apsaugos vadas Kaune. Per nacių okupaciją veikė pogrindyje, Lietuvos aktyvistų fronto propagandos skyriaus viršininkas, bendradarbiavo nelegalioje spaudoje. Jo iniciatyva išspausdintas atsišaukimas prieš paskelbtą lietuvių jaunimo mobilizaciją į Vokietijos kariuomenę. 1944 m. vasario 24 – kovo 3 d. buvo vokiečių suimtas.
TSRS vėl okupavus Lietuvą, 1945 m. birželio mėn. pradėjo leisti pirmąjį Suvalkijoje pogrindinį laikraštį „Girios balsas“. 1945 m. rugpjūčio 15 d. Skardupiuose (Kriūkų valsčius) su kitais įkūrė partizanų Tauro apygardą, jos štabo politinio skyriaus viršininkas. 1945 m. rugsėjo 16 d. išrinktas Lietuvos išlaisvinimo komiteto pirmininku. Parengė komiteto ir karinio štabo nuostatus bei memorandumo projektą, skirtą Jungtinėms Tautoms. Planavo Lietuvoje atkurti Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto veiklą. 1945 m. spalio 21-22 d. naktį dėl išdavystės Skardupių parapijos klebonijoje, kur oficialiai dirbo zakristijonu, suimtas. Teisme, gelbėdamas kitus, visą kaltę stengėsi prisiimti sau. Kalintas Karagandos ir kituose Kazachijos lageriuose. 1955 m. gruodžio mėn. grįžęs į Lietuvą apsigyveno Marijampolėje. Rašė atsiminimus, kuriuos KGB atėmė, eilėraščius, kurių dalis išspausdinta „Laisvės kovų archyvo“ t. 2. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse. Karys savanoris (1999 m., po mirties).
Feliksas Žemulis

Biografija

1965–1967 m. mokėsi Kalnaberžės mokykloje-internate (Kėdainių rajonas), 1967–1968 m. Barkūniškio aštuonmetėje mokykloje (Kėdainių rajonas), 1969–1971 m. Grinkiškio vidurinėje mokykloje (Radviliškio rajonas). 1971–1973 m. Radviliškio rajono laikraščio korektorius, literatūrinis darbuotojas, skyriaus vedėjas. 1972–1983 m. Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, vėliau žurnalistiką.
1973–1976 m. Jurbarko rajono laikraščio korespondentas, skyriaus vedėjas. Nuo 1976 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. 1976–1977 m. dienraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas. 1977–1983 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos konsultantas, skyriaus vedėjas. 1983–1984 m. LSSR AT Prezidiumo pirmininko Antano Barkausko padėjėjas. 1984–1985 m. Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos skyriaus redaktorius. 1985–1993 m. žurnalo „Mūsų gamta“ atsakingasis sekretorius, skyriaus vedėjas. 1993–2006 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ korespondentas. 2006–2013 m. dienraščio „Lietuvos žinios“ korespondentas.

Veikla

Rašė daugiausia ekologijos, gamtos ir gamtosaugos temomis. Paskelbė apybraižų apie žymius Lietuvos gamtininkus ir gamtosaugininkus. Kritiniuose straipsniuose ir žurnalistiniuose tyrimuose gvildeno aktualias ekologijos problemas. Išspausdino apsakymų, novelių, humoreskų.
2009–2010 m. buvo LR Vyriausybės darbo grupės, suburtos Lietuvos teisės aktams tobulinti įgyvendinant Orhuso konvenciją dėl visuomenės teisės gauti informaciją aplinkos klausimais narys.
Aldona Bartusevičienė

Biografija

Gimė Lietuvos karininko Stanislovo Valiuškio šeimoje. Brolis architektas Gediminas Valiuškis (1927–1999).
1932–1936 m. mokėsi Ukmergės pradžios mokykloje, 1936–1939 m. Ukmergės Antano Smetonos gimnazijoje, 1939–1940 m. Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje, 1940–1942 m. Vilniaus 2-ojoje vidurinėje mokykloje. 1942–1947 m. studijavo Vilniaus universiteto Medicinos fakultete.  Šoko Valstybiniame dainų ir šokių ansamblyje, kuriam vadovavo kompozitorius Jonas Švedas.
1945–1947 m. VU Medicinos fakulteto Anatomijos ir histologijos katedros laborantė, 1947–1951 m. asistentė. 1951–1963 m. Vilniaus respublikinės klinikinės ligoninės rentgeno kabineto vedėja, VU Medicinos fakulteto dėstytoja, 1963–1965 m. Terapijos katedros asistentė, nuo 1965 m. docentė, nuo 1977 m. profesorė. 1974 m. medicinos mokslų daktarė.  1983–1989 m. VU Estetinio lavinimo katedros vedėja. Nuo 2007 m. Lietuvos veiklios ilgaamžystės akademijos prezidentė.
Patobulino 9 rentgeninio tyrimo metodus.
Tytuvėnėlių dvaras

Istorija

Dvaras minimas jau 1796 m. Rūmai buvo mediniai, priklausė Valavičiams. XVII a. vedybų keliu dvaras perėjo į kitas rankas, jį valdė Radvilos, Burbos, Pšeciševskiai. XIX a. šalia dvaro, prie Gryžuvos upės, įkurtas mišrus parkas. 1866 m. Izidorius Riomeris (1843–1910) vedė tėvo draugo dukterį Celiną Pšeciševskaitę ir dvaras perėjo Riomeriams. Tarpukariu dvaras priklausė Riomerių giminei. 1923 m. dvaro žemė išdalinta, šalia dvaro įsikūrė Tytuvėnėlių kaimas. Paskutinis dvaro valdytojas buvo Eugenijus Riomeris (1871–1943).
Tarybiniais metais senieji pastatai tinkamai nebuvo prižiūrimi, sunyko. Teritorijoje pastatyta naujų statinių. 1958 m. dvaro parkas pradėtas saugoti valstybės, 1986 m. paskelbtas vietinės reikšmės gamtos paminklu.
Iki šių dienų iš dvaro rūmų išliko apgriuvę rūsiai, tebestovi sūrinė ir tvartas. Parke išliko liepos, klevai ir kaštonai, yra liepų, klevų ir uosių alėja.
Point Fortinas

Istorija

1906 m. atradus naftos telkinius, pradėjo kurtis Point Fortino gyvenvietė. Palaipsniui miestas tapo naftos pramonės centru, atidaryta naftos perdirbimo gamykla. Vėliau Point Fortinas patyrė ekonominį nuosmukį.
Miranda Cosgrove

Biografija

Cosgrove karjerą pradėjo būdama trejų metų, kai nusifilmavo keliose televizijos reklamose. Kaip aktorė debiutavo 2003 m. komedijoje „School of Rock“, atliko Summer Hathaway vaidmenį. Vėliau atliko keletą nežymių vaidmenų televizijoje, o 2004 m. gavo vaidmenį „Nickelodeon“ televizijos situacijų komedijoje „Drake & Josh“, seriale vaidino visose serijoje iki jo pabaigos 2008 m.
Po keleto metų Cosgrove gavo pagrindinį vaidmenį to paties kanalo seriale „iCarly“, jame vaidino merginą Carly, kuri kartu su keletu draugų kuria savo internetinį šou. Serialas tapo viena populiariausių televizijos programų Amerikoje. Cosgrove už kiekvieną seriją gaudavo 180 tūkst. JAV dolerių ir tapo antra geriausiai apmokama vaikų aktore visoje šalyje. 2012 m. aktorė buvo įtraukta į Gineso rekordų knygą kaip daugiausiai uždirbanti vaikų aktorė.
Žinoma iš animacinių filmų „Despicable Me“ ir „Despicable Me 2“, kuriame įgarsino Margo. 2013 m. aktorė gavo vaidmenį NBC seriale „Girlfriend in a Coma“. Komediją planuojama transliuoti 2013–2014 televizijos sezono metu.
Po serialo „iCarly“ sėkmės 2008 m. buvo išleistas jo garso takelis, kuriame Cosgrove atliko keturias dainas. 2010 m. balandžio 27 d. išėjo debiutinis dainininkės albumas „Sparks Fly“.
Jonas Stanislovas Šiukšta

Jonas Stanislovas Šiukšta (m. iki 1697 m. gegužės 6 d.) – Kauno pakamaris 1677-1694, Kauno pateisėjas 1667-1676, Kauno miesto teisėjas 1657-1664.
Buvo pasiuntiniu nuo Kauno pavieto, Trakų vaivadijos į 1672 metų seimą.
Sauė

Istorija

Pradėjo formuotis kaip Talino priemiestis 1920 metais. Nuo Talino atsiskyrė 1994 m.
Kovenas

Kovenas - terminas, apibūdinantis raganų susibūrimą. Dabar šis terminas taip pat vartojamas kaip Wicca tikėjimo, tęsiančio raganavimo tradicijas, bendruomenės apibūdinimas. Wicca tikėjimo kovenų galima rasti daugelyje pasaulio šalių - Didžiojoje Britanijoje, Airijoje, Italijoje, Vokietijoje, JAV, Prancūzijoje ir nuo 2008 m. - Lietuvoje. Coven, išvertus iš anglų kalbos, reiškia "sąskrydis".
Evenų-Bytantajaus ulusas

Geografija

Teritorija yra už šiaurės poliarinio rato, tarp Lenos ir Janos upių. Vakarinę pusę užima Verchojansko kalnagūbris, šiaurės rytinę – Kularo kalnagūbris. Ulusas yra vienas sunkiausiai pasiekiamų Jakutijoje.
Poso Koloradas

Istorija

Iki 1999 m. Poso Koloradas buvo departamento centru (vėliau perkeltas į Vilja Hajesą).
Stasys Liatukas

Biografija

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys.
1995–1997 m. (LDDP) Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys.
Alazėjos plokščiakalnis

Alazėjos plokščiakalnis (rus. Алазейское плоскогорье, jak. Алаһыай хаптал хайалаах сир) – plokščiakalnis Rusijoje, Jakutijoje, šiaurės vakarų Sibire, Indigirkos, Kolymos, Alazėjos ir Ožoginos tarpupyje. Aukštis iki 954 m. Sudarytas daugiausia iš gneisų, perdengtų vulkanogeninėmis nuosėdinėmis bei tufinėmis uolienomis, granitu.
Šlaituose auga supelkėję maumedžių retmiškiai, aukščiau 450 m – žemųjų pušų sąžalynai ir kalnų tundra.
Stupelių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Muldeniekų piliakalnis 15 kmGribtainių piliakalnis 10 km
Margos kalnas 400 mKnavų piliakalnis 7 kmStrobukų piliakalnis 19 kmAlksnių piliakalnis 5 kmŽiobų piliakalnis 38 kmGudiškių piliakalnis 6 kmSidabrinės piliakalnis 8 km
Janis Lycytis

Biografija

1940 m. baigė Latvijos konservatorijos J. Vytuolo klasę, 1947–1950 m. dėstė joje. Nuo 1957 m. dėstė Rygos Jazepo Medino muzikos mokykloje.

Kūryba

Sukūrė simfoniją kameriniam orkestrui (1970 m.), oratoriją „Jūs sugrįžote“ (1967 m.), kantatų, apie 80 choro ir solo dainų, 5 styginių kvartetus (1946–1973 m.). Užrašė apie 150 lietuvių liaudies dainų, 7 jų harmonizavo balsui ir fortepijonui, parašė variacijas fortepijonui lietuvių liaudies dainos „Sėdžiu po langeliu“ tema (1957 m.).
Zenonas Valantiejus

Zenonas Valantiejus (1937 m. rugsėjo 16 d. Paltiniškės k., Tauragės r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija

1953 m. baigė Stulgių (Kelmės r.) septynmetę mokyklą, o 1959 m. metinius chorvedžių kursus Tauragėje. 1960–1965 choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat Kelpšos muzikos technikume (dėst. V. Ūselis).
Nuo 1964 m. kvalifikaciją kėlė dainuodamas Respublikiniame muzikos mokytojų mišriajame chore.
Nuo 1960 iki 1961 m. Batakių (Tauragės r.) kultūros namų meno vadovas ir vidurinės mokyklos muzikos mokytojas. 1961–1963 m. Pajūrio žemės ūkio technikumo choro vadovas ir Žvingių vidurinės mokyklos muzikos mokytojas. 1963–1975 m. Kvėdarnos kultūros namų meno vadovas ir vidurinės mokyklos muzikos mokytojas. 1964 m. respublikinei moksleivių dainų šventei parengė jaunučių ir jaunių chorus, 1969 m. ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms jaunių chorą. 1965 m. respublikinėje dainų šventėje chorvedys dalyvavo su kultūros namų mišriuoju choru ir kaimo kapela, o 1975 m. analogiškoje dainų šventėje su mišriuoju choru.
Nuo 1975 m. iki 1980 m. Telšių 5-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir moksleivių chorų vadovas. Jaunučių ir vyresniųjų klasių mišrųjį chorą parengė 1977 m. respublikinei moksleivių dainų šventei. Mišrusis choras dalyvavo ir konkurse. 1980–1983 m. Z. Valantiejus mokytojavo ir vadovavo chorams Telšių Žemaitės vidurinėje mokykloje, o 1983–1994 m. Telšių „Atžalyno“ vidurinėje mokykloje. Pastarosios mokyklos mišrųjį chorą parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei. Mokytojas Kvėdarnos ir Telšių vidurinių mokyklų moksleivių vokalinius ansamblius bei solistus paruošdavo „Dainų dainelės" respublikiniams konkursams, o chorus rajoninėms dainų šventėms. Telšiuose vadovavo rajono kooperatinės sąjungos moterų chorui, kurį parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei.
Nuo 1992 m. chorvedys vadovauja Telšių tremtinių ir politinių kalinių mišriajam chorui. Kolektyvą paruošė tremtinių ir politinių kalinių dainų šventėms „Leiskit į Tėvynę" Vilniuje (1993 m.), Panevėžyje (1995 m.) ir Klaipėdoje (1997 m.), taip pat 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
Z. Valantiejus – Šilalės ir Telšių rajoninių dainų švenčių dirigentas, Lietuvos sąjūdžio Telšiuose organizatorius ir vienas iš vadovų, tremtinių ir politinių kalinių dainų švenčių Panevėžyje ir Klaipėdoje dirigentas. Dainavo Telšių vyrų chore „Žemaičiai“ ir Telšių fabriko „Mastis" dainų ir šokių liaudies ansamblyje. 1969 m. mokytojas apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.
Kristupas Jesmanas

Biografija

Lietuvos bajorų Jesmanų giminės atstovas, herbo „Korczak“ savininkas, karaliaus poručikas, Biržų pilies įgulos komendantas, drąsiai gynė tvirtovę nuo švedų. Buvo Vištyčio seniūnas 1669 metais, Minsko kaštelionas.

Šeima

Turėjo dukterį Konstanciją, kuri ištekėjo už Dominyko Priseckio, ir tris sūnus: Kristupą, Dominyką ir Pranciškų. Kristupas buvo Vištyčio vaitas, mirė 1701 metais.
Dekadentizmas

Dekadentizmas (pranc. décadentisme – pagal žurnalo „Décadent“ (1886–1889), suformulavusio prancūzų literatūros krypties programą, pavadinimą) – XIX a. pab. Vakarų Europos kultūros tendencija ir pasaulėjauta, kuriai būdingos dekadanso apraiškos. Kartais dekadentizmu laikomas bet koks menas, nepaisantis tradicinių estetinių, dorinių normų ar totalitarinių dogmų.

Termino vartojimas

Filosofijoje dekadentizmo idėjos atsirado kaip pasipriešinimas natūralizmui, pozityvizmui, intelektualizmui. Jas savo veikaluose plėtojo Frydrichas Nyčė, Anri Bergsonas, Artūras Šopenhaueris. Literatūroje dekadentizmo idėjas populiarino poetai Šarlis Bodleras, Stefanas Malarmė, Artūras Rembo, Polis Verlenas, rašytojai Oskaras Vaildas, Gabrielė D'Anuncijus. Dekadentai tikrovę traktavo alegoriškai, metaforiškai, kėlė grynojo meno idėją, aukštino kūrėjo asmenybę, jų santykis su tradiciniu skoniu buvo provokuojamas, jausena miestiška, juos kankino amžinųjų idealų ilgesys, tradicinių dvasinių vertybių kaitą jie suvokė kaip Europos kultūros žlugimą. Dekadentizmo menui būdingas nusivylimas, mirties poetizavimas, misticizmas, erotika. Tai naujos, besiformuojančios modernistinės meninės sąmonės bruožai. Dekadentizmo idėjos davė pradžią labai įtakingai literatūrinei srovei – simbolizmui.
Šarlio Bodlero eilėraščių rinkinys „Piktybės gėlės“, O. Vaildo romanas „Doriano Grėjaus portretas“, T. Mano romanas „Mirtis Venecijoje“, D’Anuncijaus romanas „Malonumas“ (lietuviškas pavadinimas „Geismų kūdikis“) – kūriniai, kuriems būdinga dekadentizmo pasaulėjauta.
Medžio stilius

Istorija

1999 m. įkurta įmonė gamino ąžuolines grindis, po trejų metų, 2002 m., įkūrė gamybinę įmonę „UAB Ecowood“ Vilkijoje. 2010 m. pradėjo gamybą ir prekybą ąžuolinėmis masyvo vidaus durimis, po metų – ąžuoliniais laiptais.
Nuo 2013-ųjų pradėta plėtra į Lenkiją.

Veikla

Gamyboje ąžuolo žaliava naudojama atsivežta iš Ukrainos (35%)  ir Lenkijos (35%), lietuviška žaliava sudaro 5%. Visame prekybos tinkle Lietuvoje dirba apie 60 žmonių.
Drūzų kalnai

Drūzų kalnai (arab. جبل الدروز = Jabal al-Druze) arba Arabų kalnai (arab. جبل العرب = Jabal al-Arab) – kalnų grandinė pietų Sirijoje, Suveidos gubernijoje. Tai senovinio vulkaninio lauko 118 ugnikalnių kūgių grandinė. Šie ugnikalniai buvo aktyvūs pleistoceno pabaigoje – holocene. Aplink driekiasi bazaltinės lavos laukai. Aukštis iki 1803 m (Tel Kenio k.). Būdinga dykumų augmenija.
Kalnuose gyvena drūzai (izmailitų atšaka). Prancūzų valdymo laikais šis drūzų gyvenamas regionas sudarė atskirą autonomiją – Džabal al-Druzą.
Algirdas Saudargas

Biografija

1966 m. baigė Kauno „Saulės“ vidurinę mokyklą, 1972 m. Kauno medicinos institutą, biofizikas. 1972–1977 m. LSSR MA Fizikos ir matematikos instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1977–1982 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos vyresnysis dėstytojas. 1982–1986 m. Cheminių junginių biologinio tyrimo instituto Kauno filialo vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1986–1990 m. Kauno medicinos instituto Centrinės mokslinių tyrimų laboratorijos, Neurochirurgijos laboratorijos vyresnysis mokslinis bendradarbis.
1988–1990 m. Sąjūdžio Seimo politinio komiteto pirmininkas. 1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos deputatas, signataras. 1990–1992 m. Kazimiros Prunskienės, Gedimino Vagnoriaus ir Aleksandro Abišalos Vyriausybėse – užsienio reikalų ministras. 1992–1996 m., 1996–2000 m. ir 2000–2004 m. LR Seimo narys. 1996–2000 m. Gedimino Vagnoriaus, Rolando Pakso ir Andriaus Kubiliaus Vyriausybėse – užsienio reikalų ministras. 2004–2008 m. LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius prie Šventojo Sosto ir Maltos Ordinui. Nuo 2009 m. Europos Parlamento narys, atstovauja Europos liaudies partijos (krikščionių demokratų) grupei. 2018 metais Politico portalo buvo išskirtas, kaip parlamentaras, įdarbinantis daugiausia, 17 padėjėjų, nepaisant gan mažo aktyvumo.
Vienas iš Lietuvos krikščionių demokratų partijos atkūrėjų, 1995–1999 m. partijos pirmininkas. Dėl prasidėjusių LKDP vidinių konfliktų iš partijos vadovo posto pasitraukė, 2001–2004 m. partijos vicepirmininkas. 2008 m. LKDP susijungus su Tėvynės sąjunga – TS-LKD narys. Moka rusų, lenkų ir anglų kalbas.
Sausio 7

Vardadieniai

Jaugeda (Jaugedas) – Jaugėla – Jaugėlė – Jaugilė – Jaugys – Julius – Liucidas – Liucijus – Liucilė – Liucina – Liucius – Raimundas – Raudvydė – Raudvilė – Rūtenis – Valentinas
Pamiškė

Pamiškė žemėlapiuose

Topografiniuose žemėlapiuose miškai vaizduojami žalia spalva. Jų pakraščiai, kaip ir kiti vietovės požymiai, paprastai nustatomi pagal aeronuotraukas, bet kartais ir pagal antžeminę vietovės apžvalgą. Tačiau jie atspindi tik esamą vaizdą, nes beveik visi miškai turi tendenciją plisti ir palaipsniui užpildyti erčias. Be to, sunku tiksliai nustatyti miško kraštą ten, kur krūmynuose ima augti ploni medžiai. Žemėlapių sudarytojų nuomonių skirtumai, nurodant miško pakraštį, dažnai siekia keliolika metrų. Be to, daugelis kartografų nori parodyti net mažas medžių salas, o kiti, priklausomai nuo žemėlapio mastelio, renkasi bendresnes, ištisines linijas miško ar pamiškės vaizdavimui. Specializuotam darbui dažnai naudojamos oro nuotraukos ar vaizdai iš palydovų, todėl nereikia taisyti žemėlapių, kurie dėl išlaidų gali būti atnaujinami tik gana dideliais laiko intervalais.

Pamiškės biologija

Miško pakraštyje keičiasi ne tik flora, bet ir fauna bei dirvožemio rūšis. Daugelis gyvūnų rūšių renkasi pamiškes, o ne miško gilumą, nes jie čia gali ir pasislėpti, ir gauti šviesos. Miško pakraštyje medžiai dažnai yra kitokie, nei miško gilumoje. Tas pats pasakytina ir apie kitą, žemiau besivystančią augmeniją. Kuo laipsniškesnis perėjimas nuo atviro kraštovaizdžio į miškingą teritoriją (pavyzdžiui, per tarpinius jaunus medžius ar krūmus), tuo mažesnė rizika, kad audringu oru stiprus vėjas pažeis pamiškės išorines medžių eiles. Miško pakraščio medynų ir kitos augalijos sudėtis yra svarbūs miškotvarkoje, ypač atkuriant mišką. Pamiškes savo tikslams dažnai išnaudoja medžiotojai, kuriems patogu čia pastatytuose bokšteliuose stebėti gamtą ar medžioti gyvūnus. o kultūrinės ribos nėra teisiškai įpareigojančios
Bonifratrai

Istorija

Vienuoliją 1540 m. įsteigė portugalas šv. Dievo Jonas. 1611 m. sausio 7 d. popiežius Paulius V brolijos narius pripažino tikraisiais vienuoliais.

Bonifratrai Lietuvoje

1635 m. Lietuvoje bonifratrus įkurdino Vilniaus vyskupas Abraomas Vaina ir pavedė jiems Vilniaus Šv. Kryžiaus bažnyčią prie dabartinės Daukanto aikštės.
Vienuoliai Lietuvoje veikė iki 1843 m., vėliau trumpam buvo atnaujinę veiklą XX a. pirmoje pusėje.
Vidaus apsaugos kariuomenė

Vidaus apsaugos kariuomenė, VOChR kariuomenė (rus. войска внутренней охраны, войска ВОХР) – RTFSR VČK, OGPU, NKVD kariuomenė, saugojusi ir gynusi ypatingos svarbos objektus, lydėjusi krovinius, saugojusi įkalinimo vietas.
1919 m. gegužės 28 d. Darbininkų ir valstiečių gynybos tarybos nutarimu visa pagalbinė kariuomenė, buvusi pavaldi VČK, RTFSR Maisto produktų liaudies komisariatui, Glavvodui, Glavsacharui, Glavnefčiai ir pan. ir vykdžiusi įvairias apsaugos funkcijas, buvo reorganizuota į vidaus apsaugos kariuomenę ir perduoti RTFSR Vidaus reikalų liaudies komisariatui. Šią kariuomenę ėmė valdyti Vidaus apsaugos kariuomenės štabas (Штаб войск ВОХР), kuris anksčiau vadinosi VČK kariuomenės štabas (Штаба войск ВЧК)
1919 m. birželio 25 d. įsakymu VČK kariuomenės batalionai (41 atskirasis šaulių batalionas) buvo pervadinti į atskiruosius Respublikos vidaus apsaugos kariuomenės batalionus, numeruotus nuo 1 iki 41. Atskiroji Pamaskvės akmens anglies baseino apsaugos kuopa ir 12-asis Maskvos šaulių pulkas išlaikė pavadinimus, bet irgi tapo vidaus apsaugos kariuomenės atskirąja kuopa bei pulku.
Kitų žinybų kariuomenės daliniai birželio 25 d. ir rugsėjo 9 d. įsakymais irgi buvo performuoti į atskiruosius šaulių batalionus, kurie buvo sujungti į vidaus apsaugos kariuomenės brigadas (бригады войск ВОХР, kurių etatinė struktūra atitiko Raudonosios Armijos brigadas.
Eugenija Meškienė

Biografija

1953–1961 m. mokėsi Šiupylių septynmetėje mokykloje, 1961–1965 m. Ginkūnų neakivaizdinės mokyklos Šiupylių vakarinėje vidurinėje mokykloje. 1966–1971 m. studijavo zootechniką Lietuvos veterinarijos akademijoje, 1981–1984 m. Estijos A. Meldero gyvulininkystės ir veterinarijos instituto aspirantūroje, biomedicinos kandidatė, agrarinių mokslų daktarė.
1961–1964 m. Šiaulių rajono „Tarybinės žemės“ kolūkio fermos, 1964–1966 m. Valstybinės veislininkystės stoties darbininkė, 1966 m. „Tarybinės žemės“ kolūkio pieno kontrolierė, 1967–1975 m. vyr. zootechnikė, 1975 m. Pakruojo rajono „Komunizmo ryto“ kolūkio vyr. zootechnikė. 1976–1978 m. Akmenės rajono Žemės ūkio valdybos vyr. zootechnikė. 1978–1987 m. valdybos viršininko pavaduotoja, 1987–1989 m. Akmenės raj. liaudies kontrolės komiteto pirmininkė.
1992–1996 m. Seimo nario Juozo Baranausko padėjėja. 1995–1997 m. Akmenės rajono Žemės ūkio valdybos viršininkė. 1997–2007 m. Akmenės rajono savivaldybės mero pavaduotoja. Nuo 2007 m. balandžio 11 d. Akmenės rajono savivaldybės merė.
1989 m. LKP Akmenės rajono tarybos pirmoji sekretorė, 1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos Akmenės rajono tarybos pirmininkė. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narė, Akmenės rajono skyriaus narė. Nuo 2001 m. sausio mėn. LSDP tarybos narė, Akmenės skyriaus pirmininko pavaduotoja, nuo 2003 m. pirmininkė, LSDP Šiaulių apskrities tarybos pirmininkė. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos Šiaulių apskrities koordinatorė.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007–2008 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narė.
Lietuvai pagražinti draugijos centro valdybos narė, draugijos Akmenės rajono skyriaus pirmininkė. Lietuvos moterų draugijos valdybos narė, Lietuvos moterų kolegijos prezidiumo narė, Akmenės rajono savivaldybės bendruomenės sveikatos tarybos pirmininkė, Akmenės kultūros ir švietimo labdaros fondo pirmininkė, Vaikų rėmimo fondo narė. 
Po sunkios ligos mirė 2008 m. lapkričio 27 d.