google/wiki40b huggingface dataset:
Antiochijos kunigaikštystė

Istorija

Kunigaikštystę įkūrė I-ojo kryžiaus žygio dalyviai. Kol Balduinas I ir Tankredas žygiavo į rytus, kur įkūrė Edesos grafystę, didžioji kariaunos dalis, vedama Taranto kunigaikščio Boemundo, pasuko į pietus ir, po daugiau nei pusmečio apgulties, užėmė seldžiukų valdytą Antiochiją. Vėliau miestą buvo apgulę seldžiukai, bet kryžininkai jį išlaikė savo valdžioje. Kunigaikštystei priklausė teritorija prie Viduržemio jūros, apie dabartinį Antakijos miestą. Jos ribos nebuvo pastovios – vienus miestus kryžininkai užkariaudavo, kitus prarasdavo. Kunigaikštystei priklausė Tarsas, Laodikėja (Latakija), Haranas, Aleksandreta (Iskenderunas), Zardana, Apamėja, Sant Simeonas (Samandahas). 1119–1188 m. Antiochijos kunigaikštystei vasaliniais ryšiais priklausė Saono pilis.
Kunigaikštystė kariavo tiek su musulmonų valstybėmis, tiek su Bizantijos imperija. Nuo 1100 m. buvo kryžininkų įkurtos Jeruzalės karalystės vasalė. 1144 m. žlugus Edesai, Nuro ad Dino pajėgos įsiveržė į Antiochijos kunigaikštystę ir užėmė daugumą žemių. 1138–1153 ir 1159–1183 m. kunigaikštystė buvo Bizantijos imperijos vasalė. Mirus Manuilui I Komninui, Antiochija atsimetė nuo Bizantijos, įsivėlė į vidines kovas dėl Tripolio grafystės sosto. 1254 m. faktiškai tapo Kilikijos Armėnijos vasaline teritorija, bet pateko į mongolų ir mameliukų karo sūkurį. Antiochijos kunigaikštystė sudarė sąjungą su tuo metu galybę pasiekusiu Ilchanatu, padėjo mongolams užkariauti Alepą ir Damaską. 1260 m. Ain Džaluto mūšyje mameliukams įveikus mongolus, Baibarsas I atkovojo daugelį Ilchanato užimtų žemių, tarp jų ir Antiochiją (1268 m.).

Santvarka

Daugumą kunigaikštystės gyventojų sudarė armėnai, sirai, taip pat nedidelis skaičius kryžininkų ir jų palikuonių, kurie sudarė valdantįjį visuomenės sluoksnį. Antiochijos kunigaikštystės valdymo sistema buvo panaši į Jeruzalės karalystės ir Bizantijos.
Ramutė Miliauskienė

Biografija

1999 m. Kazlų Rūdos pradinės mokyklos direktorės pavaduotoja. Pedagogų profesinės raidos centro konsultantė.
Nuo 1998 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kazlų Rūdos skyriaus narė, nuo 2003 m. skyriaus iždininkė.
Vaikai Dainius, Edita.
Laterano IV susirinkimas

Laterano IV susirinkimas – dvyliktasis Visuotinis Bažnyčios susirinkimas, įvykęs 1215 m. Romoje.
Šį susirinkimą sušaukė popiežius Inocentas III bule, pasirašyta 1213 m. balandžio 19 d. Susirinkimas prasidėjo 1215 m. lapkričio 11 d. Laterano Šv. Jono bazilikoje.
Susirinkimo tikslas – kova su erezijomis, siekis paremti penktąjį Kryžiaus žygį, taip pat Bažnyčios reformos.
Susirinkime dalyvavo septyniasdešimt vienas patriarchas ir metropolitas, 412 vyskupų ir devyni šimtai abatų ir priorų. Į susirinkimą pirmą kartą buvo pakviesti katedrų ir vienuolynų kapitulų nariai bei pasaulietiniai valdovai. Pasiuntinius atsiuntė Šventoji Romos Imperija, Lotynų imperija, Prancūzija, Anglija, Aragonas, Vengrija, Kipras, Jeruzalės karalystė. Įvyko trys vieši posėdžiai: lapkričio 11, lapkričio 20 ir lapkričio 30 d.
Susirinkimas patvirtino Fridrichą II Šventosios Romos imperijos imperatoriumi. Taip pat buvo primtas 71 kanonas.
Prmasis kanonas buvo suformuluotas kaip tikėjimo išpažinimas. Laikoma, kad jame pirmą kartą panaudotas žodis „transsubstancija“. Antrasis kanonas pritarė Petro Lombardo mokymui apie Švenčiausiąją Trejybę ir pasmerkė ją kritikavusį abatą Joachimą Fionietį bei Amalriką Berietį, kurio mokymas buvo pripažintas beesąs „labiau beprotiškas nei eretiškas“. Devynioliktasis kanonas draudė kunigams laiminti vandenį ar karštą geležį ordalijoms. Dvidešimt pirmasis kanonas reikalavo, kad kiekvienas krikščionis, sulaukęs sąmoninko amžiaus, bent kartą per metus atliktų išpažintį ir bent per Velykas priimtų Šv. Komuniją. Tas pat kanonas nustatė bausmę už išpažinties paslapties atskleidimą.
FK Iskra Borčice

Istorija

Klubo ištakos siekia 1951 m.

Pasiekimai

2015–16 2. Liga vakarų grupėje buvo pirmoje vietoje. Pateko į stipriųjų grupę, bet dėl finansinių nepriteklių pasitraukė iš pirmenybių.
XRCO apdovanojimas

XRCO apdovanojimas – apdovanojimas, skiriamas pornografijos kino pramonės atstovams. Nominacijas ir nugalėtojus skiria „XRCO“ kritikų organizacija: rašytojai ir redaktoriai iš suaugusiųjų pramogų pramonės.
Apdovanojimai įteikiami kasmet nuo 1985 m. Holivude. Iki 1991 m. tai vykdavo per Valentino dieną.
Šiuo metu yra skiriamos 27 apdovanojimų kategorijos, taip pat ir „Šlovės galerija“. Be įprastinių geriausių yra renkamas ir „Blogiausias filmas“.
Anglininkai

Pavadinimo kilmė

LDK laikais anglininkais buvo vadinami valstiečiai baudžiauninkai, turėję už naudojamą žemę gaminti medžio anglis ginklų kalykloms ir dvarų kalvėms, ypač geležiai iš balų rūdos lydyti. Gali būti, kad kaimą ir įkūrė tokie valstiečiai.
Edujai

Edujai (aedui, haedui, hedui, gr. Αἰδούοι) – galų gentis, gyvenusi dabartinės Prancūzijos teritorijoje, tarp Araro (Sona) ir Ligerio (Luara) upių. Jų kraštas vėliau priklausė Romos provincijai Lugduno Galijai. Dabar tai šiuolaikinių Prancūzijos departamentų Sona ir Luara, Kot d'Oras ir Njevras teritorija.

Geografija

Edujų kraštas buvo minėtas antikos laikų rašytojų kūriniuose. Luara sudarė vakarinę edujų krašto sieną, kuri skyrė arvernus nuo biturigų.  
Sona sudarė edujų krašto rytinę sieną, skyrusią nuo sekvanų. 
Segvanai negyveno rajone, kur Du upė įteka į Soną, o ši - į Roną. Cezaris rašė, kad helvetai, perėję perėją tarp Juros kalnų ir Ronos, priklausiusią segvanams, pateko į edujų žemes.

Istorija

Pagal Livijų (v. 34) edujai dalyvavo Beloveso (Bellovesus) žygyje į Italija VI a. pr. m. e.
Dar prieš Julijų Cezarį edujai šliejosi prie romėnų, jiems buvo suteiktas Romėnų tautos brolių ir giminaičių vardas. Kai sekvanai, edujų kaimynai iš kito Sonos kranto, su kuriais edujai nuolat kariavo, įsiveržė į edujų kraštą ir, padedami germanų vado Ariovisto (Ariovistus), užkariavo edujus, edujai siuntė druidą Diviciaką (Diviciacus) į Romą prašyti Senato pagalbos. Tačiau Diviciako misija buvo nesėkminga. 
58 m.pr.m.e atvykęs į Galiją Julijus Cezaris atstatė edujų nepriklausomybę. Nepaisant to edujai prisijungė prie galų koalicijos prieš Cezarį (B. G. vii. 42), bet po Vercingetorikso pralaimėjimo ir pasidavimo Alezijos mūšyje edujai vėl grįžo į Romos sąjungininkų padėtį.  Imperatorius Augustas pastatė naują miestą Augustoduną (lot. Augustodunum), dabartinį Oteną (pranc. Autun), kuris tapo naująja edujų sostine. Senoji sostinė Bibrakta (Bibracte) palaipsniui sunyko.  
21 m., Tiberijaus valdymo laikais, edujai sukilo ir užėmė Augustoduną, bet netrukus buvo Gajaus Silijaus (Gaius Silius) numalšinti (Tacitas Analai iii. 43-46). 
Edujai buvo pirmieji galai, kuriems imperatorius Klaudijus suteikė galimybę naudotis jus honorarium. Pagrindinis edujų magistratas Cezario laikais buvo vergobretus (pagal Theodor Mommsen pavadinimas reiškė 'nuosprendžių darbuotojas'), kuris būdavo renkamas kasmet. Jam būdavo draudžiama peržengti edujų teritorijos sienas. 
Gali būti, kad daug valdymo metodų edujai perėmė iš romėnų, pvz., magistratų ir kitų valdininkų rinkimą. Nors tai galėjo būti ir natūralaus jų politinės sistemos vystymosi rezultatas. Manoma, kad kitos keltų gentys, pvz., remai (remi) ir bajokasai (baiocasses) irgi rinkdavo savo vadus.
Ažulanka

Istorija

Kaimas užrašytas 1852 m. Joniškio bažnyčios metrikų knygoje.
Audrius Skimborauskas

Biografija

1987 m. baigė Kauno 13-ąją vidurinę mokyklą. Mokydamasis domėjosi tiksliaisiais mokslais. Nuo 1981 m. lankė Visuomeninę šachmatų mokyklą Panemunės šachmatų seklyčią. Daugkartinis jos čempionas. 1986–1988 m. Lietuvos čempionas (Lietuvos komandinės pirmenybės), nuo 1986 m. – kandidatas į meistrus, šachmatų ekspertas.
1987 m. įstojo į Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą, studijavo fiziką ir matematiką. 1990–1995 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo katalikų teologiją ir Vakarų Europos filosofiją. 1993 m. dalyvavo Trondheimo universiteto (Norvegija) organizuotose studijose. 1997–1998 m. KTU Administravimo fakultete mokėsi viešosios politikos analizės, lobizmo, 2004–2006 m. – verslo vadybos.
Redagavo laikraščius: „Eisra“, „Kolpingo žinios“, „Tautos valia“, „Jaunoji Lietuva“. Knygos „Jaunoji Lietuva. Kelias į laisvę“ redaktorius. 1995 m. laimėjo laikraščio „Kauno diena“ ir LUMA organizuoto publicistinio Martos Raišukytės konkurso premiją.
1994–1997 m. vadovavo Jaunalietuvių šachmatų klubui. Kauno „Jaunoji Lietuva“, vadovaujama komandos kapitono A. Skimborausko, laimėjo tarptautinį Neo-Lithuania turnyrą. 1994 m. Lietuvos šachmatų klubų čempionate Kauno „Jaunoji Lietuva“ iškovojo trečiąją vietą. 1995 ir 1996 m. (du kartus iš eilės) Kauno „Jaunoji Lietuva“ tapo brigados generolo V. Gustaičio taurės – Lietuvos komandinių šachmatų pirmenybių nugalėtoja.
Nuo 2007 m. Tarptautinės šachmatų mokyklos ICS (International Chess School) vadovas. 2008 m. žygio per Lietuvą „Už kitokią Lietuvą!“ organizatorius ir dalyvis. E-parduotuvės internetinių pardavimų konsultantas.  Palaidotas Panemunės kapinėse.
Europos Sąjungos notariatų taryba

Europos Sąjungos notariatų taryba (angl. Council of the Notariats of the European Union, CNUE) – pelno nesiekianti asociacija, įkurta 1993 metais, Europos Sąjungos institucijose atstovaujanti Europos notarams. CNUE nariais yra šių Europos Sąjungos valstybių narių notariatai: Vokietijos, Austrijos, Belgijos, Ispanijos, Prancūzijos, Graikijos, Italijos, Liuksemburgo, Olandijos, Portugalijos, Estijos, Vengrijos, Latvijos, Lietuvos, Maltos, Lenkijos, Čekijos, Slovakijos, Slovėnijos ir nuo 2007 m. kovo 2 d. – Bulgarijos bei Rumunijos (viso 21 narys). 2004 m. gegužės 1 d., Lietuvos Respublikai įstojus į Europos Sąjungą, 2004 m. gegužės 13-15 dienomis Atėnuose vykusioje Europos Sąjungos notariatų konferencijos Generalinėje asamblėjoje Lietuvos notariatas iškilmingai buvo priimtas į CNUE.
CNUE misija – notariato plėtra ir aktyvus dalyvavimas Europos institucijų sprendimų dėl piliečių teisinio gyvenimo, dėl prieinamumo prie teisingumo arba dėl vartotojų apsaugos priėmime. Be to, CNUE nuolat informuoja savo narius apie įstatymų leidybą Europoje bei įvairias Sąjungos iniciatyvas, rūpinasi notarų švietimu Europos Sąjungos teisės srityje.
Europos Sąjungos notariatų konferencijos prezidentas – Juan Bolas Alfonso (Ispanija).
Organizacijos būstinė yra Briuselyje, Avenue de Cortenbergh 52, B-1000, Belgija.
Telangana

Geografija

Valstija yra Dekano plokščiakalnyje, kuriuo teka Godavario, Krišnos, Bhymos, Mandžaros, Mūsi upės. Klimatas musoninis, per metus vidutiniškai iškrenta nuo 700–900 mm kritulių pietuose, iki 900–1500 mm šiaurėje. Liūčių laikotarpis trunka nuo birželio iki rugsėjo. Veši tropiniai miškai, savanos.

Gyventojai

Didžioji dauguma Telanganos gyventojų yra telugai (76 %), taip pat yra kalbančiųjų urdu (12 %) ir kitomis kalbomis (12 %). Dauguma tikinčiųjų (86 %) yra hinduistai, musulmonai sudaro 12,4 % gyventojų, krikščionys – 1,2 %. 2011 m. raštingumas Telanganoje buvo 67,22 %.
Ne vien rock ir pop

Ne vien rock ir pop – dvisavaitis leidinys muzikos mėgėjams ir profesionalams, ėjęs 1991–1995 m. Vilniuje.

Istorija

Iki 1992 m. laikraščio „Žvilgsnis“ priedas ir vadinosi „Rock ir pop“. Leido Lino Jučo leidybos ir informacijos firma. Tiražas 1991 m. – 40 000 egz., 1995 m. – 3000 egz.
Marc Gasol

Karjera

M. Gasolis karjerą pradėjo 2000 m. Barselonos dublerių komandoje, kurioje praleido vieną sezoną, po jo krepšininkas išvyko į JAV, kur tapo Lausanne vidurinės mokyklos komandos nariu. JAV M. Gasolis praleido 2 metus ir grįžo į Barselonos dublerių ekipą, tačiau sezono viduryje buvo pakviestas į pagrindinę komandos sudėtį.
Barselonoje M. Gasolis žaidė iki 2005–2006 m. sezono pabaigos, aikštėje ispanas pasirodydavo tik trumpam, tad nusprendė pereiti į kitą Katalonijos klubą – „Akasvayu“. 2008 m. liepos 9 d. M. Gasolis pasirašė sutartį su Memphis „Grizzlies“ komanda. 2019 m. vasario 8 d. buvo išmainytas į Toronto „Raptors“ klubą už Joną Valančiūną, C.J. Miles, Delon Wright.
2006 m. su Ispanijos nacionaline rinktine tapo Pasaulio čempionu.
Povilas Karvelis (1954)

Biografija

1978 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas.
Všį Pakruojo ligoninės gydytojas.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai, Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Pakruojo rajono skyriaus narys, TS-LKD skyriaus pirmininko pavaduotojas.
1990–1995 m. Pakruojo rajono tarybos deputatas, 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys.  Savivaldybės tarybos sveikatos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas, bendruomenės sveikatos tarybos narys.
Sutuoktinė Vida, vaikai Asta, Mindaugas, Viktorija.
Skuolių koplyčia

Istorija

Koplyčia pastatyta apie 1846 m. kaip Labeikių dvarininkų Kirsnevskių maldos ir giminės kapavietės statinys. Joje meldėsi aplinkinių kaimų tikintieji. Birželio 13-ąją buvo švenčiami visuotiniai Šv. Antano atlaidai. Koplyčios pagrindinis akcentas buvo nežinomo dailininko aliejinės tapybos Šv. Antano Paduviečio paveikslas.
Po 1863 m. sukilimo caro valdžia koplyčią uždarė. XX a. pradžioje Želvos krašte darėsi laisviau. Tik po 40-ties metų pertraukos, 1905 m. vėl buvo atnaujintos pamaldos. 1906 m. Skuolių vyrai per atlaidus vargonuojant Kanapeckui jau lietuviškai traukė „Pulkim ant kelių“ ir kitas giesmes.
1960 m. koplyčia buvo uždaryta ir nuniokota. 1989 m. restauruota, vėl naujai pašventinta, sutvarkyta aplinka, kapinės.
Juta

Ekonomika

Dirbamos žemės nėra mažai, dėl mažo valstijos ploto. Pagrindiniai žemės ūkio produktai yra kukurūzai, miežiai, kviečiai, tačiau dauguma valstijos pajamų iš žemės ūkio gaunama iš gyvulių ir jų produktų.
Dauguma valstijos gyventojų dirba kalnakasybos srityje. Daugiausia kasamas varis, mažesniais kiekiais auksas, molibdenas, magnis.
Dabar Jutos valstija yra aviacijos tyrimų, raketų, erdvėlaivių, kompiuterinių technologijų, elektroninių sistemų centras. Kiti valstijos gamintojai apdirba maisto produktus, gamina įvairius mechanizmus, kurą. Turizmas vis daugiau vietos užima valstijos ekonomikoje.
Algirdas Margeris

Algirdas Margeris (tikroji pavardė Konstantinas Šeštokas, 1889 m. vasario 18 d. Sarmačinuose, Vilkaviškio raj. – 1977 m. gruodžio 24 d. Vilniuje) – gydytojas, rašytojas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija

1905–1906 m. dalyvavo revoliuciniuose įvykiuose, organizuojant streikus. Už tai policijos persekiotas. 1907 m. išvyko į JAV, kur įsijungė į visuomeninę veiklą, platino spaudą, organizavo lietuviškas draugijas. 1908–1911 m. studijavo filosofiją Valparaiso universitete, literatūrą Lojolos universitete, 1917–1925 m. studijavo mediciną Čikagos Šiaurės vakarų universitete. 1920 m. – bakalauras, 1925 m. – medicinos daktaras. Dirbo gydytoju Čikagoje.
1918–1925 m. vadovavo lietuvių darbininkų korespondencinei mokyklai. Bendradarbiavo laikraščiuose „Keleivis“, „Naujienos“, „Tėvynė“, kitoje Amerikos socialistų spaudoje. Leido laikraštį „Meilė ir šeimyna“. Parengė žodyną „Amerikos lietuviai ir angliškųjų skolinių žodynas“ (1958 m.).
Parašė studijas „Lietuva 1931 metais“ (neišleista), „Lietuva šiandien“ (su Stasiu Jokubka, 1960 m.), „150 dienų Tarybų Lietuvoje“ (1961 m.). Išleido romanus „Šliūptarniai“ (1949 m.), „Širdies rūmai“ (1951 m., išleista Vilniuje 1961 m.), „Saulės rūstybė“ (1955 m.), „Už jūrių marių“ (Vilniuje, 1959 m.), „Mėlynos akys“ (Vilniuje, 1961 m.), „Mirties kvieslys“ (Vilniuje, 1966 m.), apsakymų rinkinį „Čikagos šešėliai“ (1952 m.).
1967 m., išėjęs į pensiją, grįžo į Lietuvą.
Petras Rolofas

Biografija

Gimė ir augo Kėdainiuose. 1940 m. jo tėvą už papasakotą antisovietinį anekdotą suėmė NKVD. Petro motinai pavyko įrodyti, kad jos vyras yra vokiškos kilmės, tad jį apgynė Vokiečių repatrijavimo komisija, veikusi Kaune. 1941 m. gelbėdamasi nuo represijų, šeima išvažiavo į Vokietiją, bet ten neaptiko savo šaknų. Tėvas žuvo Antrojo pasaulinio karo metais. Karui baigiantis dirbo amerikiečių karinėje bazėje Elzaso srityje pasiuntinuku, po karo – senovinių vazų prekybos agentu.
Su motina Zofija Hofneriene persikėlė į Lenkiją, tarnavo Lenkijos laivyne mičmanu. Vedė lenkaitę, tačiau po kiek laiko išsiskyrė. 1954 m. iš Gdynės persikėlė į Punską. Rašė tautiškumą keliančius straipsnius į Lenkijos lietuvių žurnalą „Aušra“. 1956 m. jo iniciatyva buvo įsteigti Punsko lietuvių kultūros namai, kuriems trumpai vadovavo. P. Rolofo pastangų dėka Kreivėnų kaime buvo atidengtas paminklinis akmuo knygnešiui Povilui Matulevičiui.
1956 m. grįžo į Lietuvą ir dirbo Kaune bei Kėdainiuose dailininku. Tyrinėjo Lietuvos piliakalnius. Dar ir šiandien Lietuvos istorikai naudojasi jo 1957 m. surinktais duomenimis apie Pilionių piliakalnį (Kėdainių raj.). Sovietmečiu savanoriškai pradėjo platinti nurašytą lietuvišką spaudą Baltarusijos, Rusijos Kaliningrado srities ir Lenkijos lietuvių tarpe. Veikla ypač suaktyvėjo po 1991 metų. Vien į Lenkiją siuntų su laikraščiais ir žurnalais buvo nugabenta keletas tonų.
Atkūrus šalies Nepriklausomybę, tapo Lietuvos kariuomenės savanoriu. Palaidotas Karmėlavos kapinėse.
Nikola Tesla

Biografija

Gimė 1856 m. liepos 10  d. serbų šeimoje Smiljanės kaimelyje, tuometinėje Austrijos imperijoje. Tėtis Milutinas buvo ortodoksų kunigas, motina Duka neturėdama išsilavinimo,buvo gabi kuriant įvairius, mechaniškus prietaisus skirtus namų reikmėms. Tesla buvo ketvirtas iš penkiavaikės šeimos. Brolis Deinas, seserys: Milka, Andželina ir Marika. Deinas žuvo po tragiškai pasibaigusio jodinėjimo, kai Nikolai buvo tik 5 metai.
1861 m. Nikola pradėjo lankyti Smiljanės pradinę mokyklą, kurioje mokėsi vokiečių kalbos, aritmetikos ir religijos. 1862 m. su šeima persikraustė į Gospičiaus miestą, kuriame Teslos tėtis dirbo pastoriumi. Tais pačiais metais Nikola pabaigė pradinę mokyklą. 1870 m. išvyko į Karlovacą mokytis gimnazijoje. Čia jį įkvėpė matematikos mokytojas Martinas Sekuličius. 1873 m. pabaigė Karlovaco gimnaziją mokydamasis tik per trejus metus (vietoj ketverių privalomų). 1873 m. grįžo į gimtąjį miestelį Smiljanėje, kurioje susirgo cholera. Sunkiai sirgdamas, būdamas ant mirties ribos, po devynerių praleistų mėnesių lovoje sugebėjo pasveikti. Jo tėtis pažadėjo išleisti jį į geriausią inžinerijos mokyklą jei tik sūnus pasveiks, nors norėjo, jog Tesla eitų jo pėdomis ir pasirinkų kunigystę. 1874 m. Nikola išvengė šaukimo į austrų-vengrų kariuomenė Smiljanėje ir pradėjo slapstytis bėgdams Tomingajaus miestelį, į jo kalnus.
Makaronų salotos

Makaronų salotos – salotos, kurių pagrindą sudaro viena ar daugiau makaronų rūšių, dažniausiai pagardintos aliejumi, majonezo ir kitais padažais. Paprastai patiekiamos kaip užkandis, garnyras arba pagrindinis patiekalas. Makaronų salotos dažnai ruošiamos pavasarį ar vasarą, bet gali būti patiekiamos ištisus metus. Diskutuojama dėl to, ar makaronų salotos tikrai yra „salotos“, nes jose pagrindinis ingredientas  yra makaronai, o ne daržovės.
Salotoms gaminti naudojamos sudedamosios dalys labai skiriasi, priklausomai nuo regiono, restorano, sezono ar virtuvės šefo. Salotos gali būti visiškai paprastos, kaip šalti makaronai, sumaišyti su majonezu, arba sudėtingesnės, kai derinamos kelios rūšys makaronų su įvairiais padažais, šviežiais, konservuotais arba virtais ingredientais. Prie įprastų makaronų pridedami ditalini makaronai, daržovės, ankštiniai augalai, sūriai, riešutai, žolelės, prieskoniai, mėsa, paukštiena arba jūros gėrybės. Brokoliai, morkos, kukurūzai, agurkai, alyvuogės, svogūnai, pupelės, avinžirniai, pipirai ir parmezano arba fetos sūriai yra populiarūs ingredientai, paprastai esantys Šiaurės Amerikos salotų baruose.
Dažnai rekomenduojama išvirtus makaronus, kad jie nesuliptų, nuskalauti prieš dedant į salotas. Galima alternatyva – į makaronus įmaišoma aliejaus (pvz., alyvuogių aliejaus), be to, makaronai paskleidžiami atvėsti ir jie nesulimpa dėl aliejumi padengto paviršiaus.
Šianbų konfederacija

Istorija

Iš Mandžiūrijos kilę šianbai per I a. nuolat puldinėjo savo vakarinius kaimynus šiaurinius šiongnu Mongolijos plynaukštėje. Pačioje I a. pabaigoje, kuomet šiongnu buvo nugalėti ir migravo į vakarus, šianbams susidarė galimybė įsigalėti plynaukštėje ir sukurti savo konfederaciją.
Konfederacija savo stiprybę pasiekė II a. II pusėje, valdant valdovui Tanšihuai. 156 m., būdamas vos 15 metų amžiaus, jis buvo išrinktas visų šianbų genčių vadu. Jis įtvirtino stepės gyventojų tarpe tam tikras normas, įtvirtino sostinę Darchano kalne. Netrukus jis nugalėjo šiaurinius kaimynus dinglingus, vakarinius kaimynus vusunius ir kitas aplinkines tautas. Jo imperija iš rytų į vakarus driekėsi 7000 km.
Vėlesni kinų metraščiai (Vėlyvųjų Han knyga) apie konfederaciją rašė: "Nors šiauriniai šiongnu ir pabėgo, šianbai tapo galingesni, ir jų gyventojų daugėjo. Jie užėmė visas šiongnu žemes ir skelbėsi turintys 100000 karių <..> Į šių sukilėlių rankas pateko geros kokybės metalai ir geležis. Pabėgėliai iš Han imperijos taip pat siekė prieglobsčio ten, ir tarnavo jiems kaip patarėjai. Jų ginklai buvo aštresni, o arkliai greitesni, nei šiongnu. "
Auganti Šianbų konfederacija netrukus susidūrė su Kinijos imperija, tuo metu valdoma Han dinastijos. 177 m. Kinija siuntė 30000 karių, kuriuos vedė trys žymūs karvedžiai. Visi jie patyrė triuškinantį pralaimėjimą, ir grįžo su savo armijų likučiais. Taip į Šianbų konfederacijos rankas pateko ir Pietiniai šiongnu, iki tol pripažinę vasalitetą Kinijai.
Po Tanšihuai mirties 181 m., šianbų galybė silpo. Iš pradžių valdė jo neįgalus sūnus Helian, vėliau – šio pusbrolis Kuitoi, galiausiai į valdžią atėjo jo brolis Budugenas. Šiam valdant, konfederacijoje iškilo ir kiti stiprūs lyderiai, tarp kurių svarbiausias buvo Kebinengas. Tai vedė konfederaciją prie pilietinio karo, į kurį kišosi Kinija (nuo 220 m. – Cao Vei), remdama tai vieną, tai kitą pusę. 233 m. po nepavykusio sukilimo Budugenas buvo nužudytas. Netrukus, 235 m. nužudžius Kebinengą, konfederacija galutinai suiro į atskirus klanus. Po to 100 metų (iki Rouranų įsigalėjimo 330 m.) Mongolijos plynaukštėje nebebuvo vieningos valdžios. Svarbiausias Šianbų imperijos paveldėtojas buvo Tabgačų klanas.
Samanis (ežeras)

Aprašymas

Tai ilgas ir siauras ledyninės kilmės ežeras, esantis Rospudos upės rinoje, rytinėje ežero dalyje yra ozas. Ežeras tęsiasi iš šiaurės į rytus, truputį palinkdamas į rytus. Krantai statūs, smėlėti ir apaugę miškais. Iš ežero galima plaukti baidarėmis į Rospudos upę. Pietinėje ežero dalyje yra kelios stovyklavietės.

Pavadinimo kilmė

Švedų mokslininko, Suvalkijos vietovardžių ir vandenvardžių tyrinėtojo Knut Olof Falk nuomone ežero pavadinimas iš lietuviškosios Samanis formos pasikeitė į lenkiškąją Sumowo dėl Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės raštininkų neretai vartotos sulenkintos formos Somonis, kurią dažnai tardavo Sumanis. Laikui bėgant, pavadinimą Sumanis susiejo su žuvies pavadinimu sum (šamas) ir pakeitė formą į Sumowo.
Paso de los Libresas

Istorija

Gyvenvietę 1843 m. rugsėjo 12 d. įkūrė generolas Joaquín Madariaga. Čia vyko įnirtingi susirėmimai su Brazilijos armija. Pavadinimas Paso de los Libres ispanų k. reiškia „laisvųjų perėja“. Šis pavadinimas suteiktas, kadangi čia įsikūrė 108 žmonės, pabėgę iš nelaisvės Brazilijoje.

Pramogos

Mieste vyksta kasmetinis libreños ir dar daug kitų karnavalų. Paso de los Librese galima išvysti puikios architektūros bažnyčių, apsilankyti kazino, naktiniuose klubuose, muziejuose, iškylauti gamtoje, žvejoti, ilsėtis prie upės.