google/wiki40b huggingface dataset:
Chotyno mūšis (1673)

Prieš mūšį

ATR 30 tūkstančių karių armija, vadovaujama Lenkijos didžiojo etmono Jono Sobieskio apgulė Chotyno tvirtovę 1673 metų lapkričio pradžioje. Tvirtovė buvo gerai paruošta gynybai: įkurta Dniestro vingyje, sustiprinta žemės apkasais, grioviais, pastatyta buvusios lenkų stovyklos vietoje pirmojo Chotyno mūšio metu puse amžiaus anksčiau. Turkų pozicijų atakos prasidėjo lapkričio 10 d., bet tai buvo tik žvalgybiniai manevrai. Pagrindinis mūšis įvyko kitą dieną, kada Jonas Sobieskis sudavė smūgį turkams, išsekintiems nerimo ir nemigos.

Mūšis

Po to, kai Jono Sobieskio kariai nualino apgultuosius naktinės atakos imitacija, auštant lapkričio 11 d. Jonas Sobieskis asmeniškai vedė karius į ataką per sniego pūgą. Po lenkų ginklų salvės pėstininkai ir dragūnai puolė į turkų stovyklą, numušdami priešą nuo pozicijų ir padarydami apkasuose praėjimus raitelių atakai. Į tranšėjas ir apkasus puolė etmono Stanislovo Jablonovskio husarai. Turkai atsakė raitelių kontrataka, bet nesugebėjo pasipriešinti gerai apginkluotiems husarams, ir kova netrukus įsiplieskė visoje turkų stovykloje ir tvirtovėje. Dėl panikos, apimtos turkų karių, Huseinas Paša davė įsakymą atsitraukti į kitą Dniestro krantą, bet vienintelis tiltas Chotyne buvo sugadintas lenkų artilerijos ugnies ir griuvo nuo bėglių svorio. Tik keliems tūkstančiams turkų iš 35 tūkstančių karių pavyko pabėgti į Podolės Kamenecą. 
Turkų armijos likučiai buvo sunaikinti arba paimti į nelaisvę. Lenkų nuostoliai buvo žymiai mažesni, dėl to, kad galiausiai buvo paimta stipriai sustiprinta tvirtovė (Chotynas pasidavė lapkričio 13 d. su didelėmis maisto ir amunicijos atsargomis).

Pasekmės

Chotyno mūšis baigėsi lenkų pergale, nors neprivedė prie lūžio kare ar Kameneco paėmimo. Bet pergalė pakėlė etmono Jono Sobieskio prestižą, suteikė jam „Chotyno liūto“ pravardę ir padėjo rinkimuose į ATR karaliaus sostą.
Greatest Hits: 1965–1992

Albumo informacija

„Greatest Hits: 1965–1992“ buvo skirtas leidimui tik Europoje. Albumas Europoje buvo išleistas 1992 m. ir sulaukė didžiulės sėkmės. Nors daugelis kritikų JAV atsiliepė neigiamai, albumas pateko beveik į kiekvienos Europos šalies geriausių albumų pirmąjį dešimtuką. Dauguma Amerikos kritikų albumą įvertino neigiamai dėl hitų trūkumo jame.
AMG albumą apibūdino kaip „kažką parinktą atsitiktinai – galbūt susitelkimas tik į jos roko hitus būtų buvęs geresnis pasirinkimas, nes tik kelių senų dainų įtraukimas atrodo šiek tiek niekingai“. Apžvalga buvo paneigta Europos kritikų, nes albume buvo išskirtinai Europos hitai. AMG taip pat atkreipia dėmesį, kad kiti hitai, kaip „Half-Breed“ nebuvo įtraukti ir tai paveikia albumą, tačiau „Half-Breed“ nebuvo tokią sėkminga Europoje kaip „Gypsys, Tramps & Thieves“, kuri tapo Top-10 hitu Jungtinėje Karalystėje.
Garsiausi hitai šiame albume yra „The Shoop Shoop Song (It’s in His Kiss)“, kuri užėmė 1-ąją vietą daugiau nei 10 pasaulio šalių, „If I Could Turn Back Time“, kuri tuo metu buvo didžiausias Cher hitas ir „I Got You Babe“. Albumui taip pat buvo įrašytos trys naujos dainos: „Oh No Not My Baby“ (originalas įrašytas Maxine Brown), „Whenever You’re Near“ ir gyvai atliktos dainos „Many Rivers to Cross“ įrašas (originalas įrašytas Jimmy Cliff).
Kabala (Azerbaidžanas)

Istorija

Iki 1973 m. buvo kaimas. Iki 1991 m. vadinosi Kutkašenu.
Rimantas Didžgalvis

Biografija

Mokėsi Kauno S.Nėries vidurinėje mokykloje. Įstojo į Kauno politechnikos instituto (KPI) Elektrotechnikos fakultetą, studijas tęsė Vilniaus universiteto Matematikos fakultete, matematikas.
Nuo 1968 m. KPI bendrosios matematikos katedros asistentas, vėliau – vibrotechnikos laboratorijos vyr. mokslinis bendradarbis, technikos mokslų daktaras. Nuo 1987 m. dirbo Lietuvos žemės ūkio universiteto Matematikos katedroje, docentas.
Tėvynės sąjungos narys, Pramonės skyriaus pirmininkas. 2007–2009 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, Kultūros, bendruomenių ir savivaldos plėtojimo komiteto pirmininkas. Žaliakalnio bendruomenių centro „Žaliasis Ąžuolynas“ pirmininkas. Palaidotas Karmėlavos kapinėse.
Bakumatsu

Vėlyvasis Tokugavos šiogūnato laikotarpis (jap. Bakumatsu) – periodas tarp 1853 m. (komadoro Matthew C. Perry pasirodymas prie Tokyo krantų) iki 1867 m. (Tokugavos Jošinobu atsistatydinimas). Bakumatsu laikotarpiu Japonija baigė savo izoliacinę (sakoku) politiką ir iš feodalinės Tokugavos politikos perėjo prie modernios, vakarietiškos Meidžio vyriausybės. Pagrindinės politinės - ideologinės frakcijos buvo imperialistai ("Ishin - shishi") ir šiogūnato pajėgos, įskaitant ir elitines "Shinsengumi". Nors tik šios dvi grupės buvo dvi labiausiai matomos jėgos, daugelis kitų jėgų bandė pasinaudoti chaosu ir taip padidinti savo asmeninę galią. Lemiamas smūgis šiogūnatui buvo suduotas per Boshin karą ir Toba-Fushimi mūšį.

Izoliacijos pabaiga

1853 m. prie Edo uosto (Tokyo uosto) pasirodė keturi amerikiečių „juodieji laivai“, vadovaujami komadoro Matthew C. Perry. 1854 m. buvo pasirašyta sutartis, kuri leido Amerikiečiams laisvai prekiauti dviejuose Japonijos uostuose. 1858 m. – analogiškos sutartys su Nyderlandais, Rusija, Britanija, Prancūzija, 1860 – su Portugalija.
Japonija pradėjo savo modernizaciją ir jau 1855 m. Nagasakyje buvo įsteigta vakarietiško tipo karo mokykla, kurioje dirbo olandų instruktoriai. Po metų buvo pradėtos versti vakarietiškos knygos.
Taip buvo pabaigta daugiau negu 200 metų trukusi izoliacija, kuri sustabdė Japonijos progresą.

Užsienio misijos

Šiogūnatas išsiuntė kelias delegacijas už Japonijos ribų, kad jos daugiau sužinotų apie Vakarų civilizaciją. 1860 m. į JAV buvo išsiųstas primasis Japonijos ambasadorius, o 1862 m. - į Europą.

Modernizacija ir konfliktai

Paskutiniais Bakumatsu metais šiogūnas ėmėsi ryžtingų veiksmų išlaikyti savo valdžiai ir kartu modernizuoti Japoniją, kad ji prisivytų Vakarų šalis.
Armija ir laivynas buvo modernizuotas. Daugelis karių buvo išsiųsti mokytis į Vakarus. Buvo pasamdyti prancūzų laivų statybininkai, kurie turėjo pastatyti daug modernių laivų. 1867 m. šiogūnatas jau turėjo 8 modernius, vakarietiško tipo laivus, kurie kariavo Bošino kare.
Iškeldami imperatorių kaip vienybės simbolį, ekstremistai kovojo prieš šiogūnatą, kunigaikščius ir užsieniečius. Tuometinė feodalinė valdžia dar bandė atlikti modernizacijos reformas, tačiau nesėkmingai. 1867 m. mirė Imperatorius Kōmei, kurio sostą paveldėjo Imperatorius Mutsushito (Meiji).
Po įvairių kovų ir sukilimų, 1867 m. atsistatydino paskutininysis šiogūnas Tokugawa Yoshinobu ir simbolinė valdžia perleista jaunajam imperatoriui. Pro - imperialistinių jėgų vadai tapo naujosios Meidži vyriausybės vadovais.
Meidži era tęsėsi iki pat Imperatoriaus Meidži mirties 1912 m.
Elvyra Baltutytė

Elvyra Baltutytė (g. 1954 m. gruodžio 6 d. Šilutės rajonas) – viešojo administravimo teisininkė, Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo teisėja, Mykolo Romerio universiteto (MRU) lektorė.

Biografija

1977 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete baigė vientisąsias teisės studijas, diplomuota teisininkė.
1977–1991 m. Lietuvos TSR ir LR socialinės apsaugos ir darbo ministerijos (SADM) juriskonsultė, 1991–1995 m. SADM Įstatymų rengimo, vėliau – Tarptautinių ryšių skyriaus konsultantė, 1995–2003 m. Lietuvos žmogaus teisių centro teisininkė konsultantė, 2003–2005 m. – Lietuvos Respublikos Seimo kontrolierė, 2005–2014 m. – Lietuvos Respublikos Vyriausybės atstovė Europos Žmogaus Teisių Teisme. 1998–2012 m. – MRU Teisės fakulteto Tarptautinės ir Europos Sąjungos teisės katedros lektorė. Nuo 2014 m. kovo mėn. LR Konstitucinio Teismo teisėja.
Stažavosi įvairiose tarptautinėse organizacijose, užsienio institucijose ir mokslo įstaigose. Dalyvavo daugybėje tarptautinių mokymų ir seminarų žmogaus teisių apsaugos srityje, išleido nemažai publikacijų aktualiais žmogaus teisių apsaugos klausimais.
Paskelbė straipsnių teisės leidiniuose. Yra kelių monografijų ir mokymo priemonių bendraautorė.
Dramblio Kaulo Kranto administracinis suskirstymas

Dramblio Kaulo Krantas administratiškai skirstomas į 19 regionų, o pastarieji dalinami dar į 81 departamentą. Žemiausia administracinio skirstymo grandis šalyje yra savivaldybės.

Departamentai

Pagal 1978 m. šalies konstituciją buvo sukurtos 27 nepriklausomos savivaldybės, kurios tapo departamentų dalimi. Kiekvieną departamentą valdo generalinė tarybą, kurią skiria šalies prezidentas.
Marie Orav

Biografija

Gimė 1911 m. gruodžio 23 d. Pikeliuose. 1929 m. baigė Tartu gimnaziją. Buvo viena iš pirmųjų Estijos moterų šachmatininkių. 1937 m. laimėjo Talino šachmatų čempionatą. 1938 m. buvo pirmoji estų šachmatininkė, kuri sudalyvavo tarptautiniame turnyre. 1952 m. ir 1959 m. laimėjo Estijos šachmatų čempionatą. 1959 m. dalyvavo TSRS šachmatų čempionate. Mirė 1994 m. sausio 4 d. Taline.
Plėšikas Hocenplocas

Plėšikas Hocenplocas (vok. Der Räuber Hotzenplotz) – literatūrinis vaikų rašytojo Otfried Preußler herojus.
Plėšiko vardą Hotzenplotz Preußler parinko pagal Šlėzijos miestelio (dabar Osoblaha, Čekija) pavadinimą.
Visus tris Preußler pasakojimus iliustravo dailininkas F. J. Tripp. Knygos buvo išverstos į 34 kalbas (pvz., pranc. Le Brigand Briquambroque, ital.: Il Brigante Pennastorta, turk. Haydut Haytazot), išplatinta per 6 mln. egz. Taip pat istorijos buvo įgarsintos bei sukurti vaikų teatro vaidinimai.
Šlageris

Šlageris – populiariosios vokalinės muzikos stilius, labiausiai paplitęs Vokietijoje, Austrijoje, Šveicarijoje, Šiaurės Europoje. Šlageriui būdinga paprasta ir labai greitai įsimenama melodija. Žodžiai dažniausiai apie meilę ir kitus jausmus.
Nuo XIX a. vidurio šlageriais buvo vadinamos labiausiai mėgstamos ir lengviausiai įsimenamos operų ir operečių melodijos.
Veniovas

Istorija

Veniovas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1371 m. Miesto teises gavo 1777 m. Veniove XVII–XVIII a. veikė Viešpaties Apsireiškimo vienuolynas.
Linas Paugis

Linas Paugis – lietuvių aktorius, TV režisierius. Skelbiasi kaip L. Laugis. Baigė Vilniaus 23-čią vidurinę mokyklą.
Vytautas Augustaitis

Biografija

1925 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją. 1926–1932 m. dėstė lietuvių kalbą, gimnastiką Šiauliuose, Veiveriuose. 1931 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Humanitarinių mokslų fakultetą.
Nuo 1933 m. vadovavo Kauno miesto ir apskrities Sporto komitetui. 1934–1940 m. Kūno kultūros rūmų direktorius, vadovavo Aukštiesiems kūno kultūros kursams. Organizavo Kūno kultūros rūmų ir Kauno sporto halės statybą. 1938–1940 m. su kitais įkūrė VDU Kūno kultūros katedrą, jos vedėjas.
1938 m. kartu su kitais Kaune surengė pirmąją Pasaulio lietuvių tautinę olimpiadą. 1939–1940 m. Lietuvos olimpinio komiteto pirmininkas. Vienas pagrindinių organizatorių užmezgant ryšius su JAV lietuvių kilmės sportininkais.
Bendradarbiavo su prieškario spaudos leidiniais: „Švietimo darbas“, „Vairas“, „Lietuvos aidas“. 1934–1940 m. žurnalo „Fiziškasis auklėjimas“ vyr. redaktorius, vienas žurnalo „Tautos mokykla“ leidėjų.
1932 m. įstojo į Lietuvių tautininkų sąjungą, 1940 m. jos generalinis sekretorius. 1940 m. NKVD nuteistas 8 metus kalėti ir išvežtas į Rybinską (Rusija). 1945 m. grįžęs į Lietuvą – Lietuvos kūno kultūros instituto Pedagogikos ir psichologijos katedros vedėjas. 1949 m. pašalintas iš instituto, neleista ginti mokslų kandidato disertacijos.
Palaidotas Petrašiūnų kapinėse. 1994 m. kovo 29 d. Lietuvos kūno kultūros akademijos rūmų fojė (Sporto g. 6) atidengta memorialinė lenta (skulpt. ir archit. Algimantas Šlapikas).
Filtravimas (chemija)

Filtravimas – procesas, kurio metu naudojant filtrą atskiriamas skystis arba dujos nuo kietų priemaišų. Tai lėtesnis, bet efektyvesnis būdas už dekantavimą.

Paprastas filtravimas

Tam naudojamas piltuvėlis (arba Biuchnerio piltuvas), stiklinė ar plokščiadugnė kolba ir filtro popierius. Piltuvėlyje įtaisomas popierius ir jis uždedamas ant stiklinės. Mišinys pamažu pilamas į piltuvėlį.

Vakuuminis filtravimas

Tam naudojama Biuchnerio kolba su per sandarų kamštį primontuotu Biuchnerio piltuvu. Prie Biuchnerio kolbos atšakos jungimas vakuminis siurblys, o į piltuvą dedamas filtro popierius. Įjungus siurblį mišinys pilamas į piltuvą.
Pinčeris

Pinčeriai (vok. Pinscher) – tarnybinių ir dekoratyvinių šunų veislių grupė, kurią sudaro dobermanai, trumpaplaukiai, šiurkščiaplaukiai ir nykštukiniai pinčeriai.
Šie aukšti terjerai buvo universalūs ūkininko šunys, kilę iš Vokietijos maždaug XVIII amžiuje. Jie naikindavo graužikus, saugodavo ir varydavo galvijus, sargaudavo. Iš jų kilo nykštukiniai pinčeriai, kurie dalyvavo išvedant dobermanus.
Pinčeriai elegantiški, dailūs, vidutinio kūno sudėjimo, gerai tinka auginti bute, tačiau tai gana reta veislių grupė. Šie šunys guvūs, supratingi, gan lankstūs, pakankamai lengvai dresuojami, bet turi būti tinkama motyvacija. Pinčeriai, kaip ir terjerai, linkę įsitraukti į rietenas su kitais šunimis, todėl juos reikia griežtai auklėti.
Anksčiau pinčeriai buvo skirstomi į švelniaplaukius (trumpaplaukius) ir šiurkščiaplaukius. Tik 1892 m. šiurkščiaplaukiai pinčeriai pavadinti šnauceriais (mitelšnauceriais).
Elena Žalinkevičaitė-Petrauskienė

Biografija

Kaune lankė Petrovo baleto studiją, 1920–1922 m. mokėsi privačioje Antano Sutkaus vaidybos mokykloje, muzikos mokykloje mokėsi dainavimo.
1920–1922 m. Vilkolakio teatro ir Tautos teatro aktorė, nuo 1922 m. Valstybės teatro, nuo 1941 m. Kauno miesto teatro aktorė. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, dirbo Augsburgo lietuvių dramos kolektyve, spausdino eilėraščius tremties periodikoje, paruošė keletą vaidinimų stovyklos jaunimui. 1948 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1948 m. Kauno muzikinio teatro aktorė, 1950–1952 m. Liaudies dainų ir šokių ansamblio pranešėja, 1956–1957 m. LTSR valstybinio akademinio dramos teatro aktorė.
Režisavo spektaklius vaikams ir jaunimui, kūrė radijo vaidinimus. Paskelbė atsiminimų apie teatrą, parengė spaudai Kipro Petrausko atsiminimų.
Levas Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Kijevo bajoro Kaleniko Miškovičiaus šeimos, Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos pradininkas. Tėvas Tiška. Broliai Borisas Tiškevičius, Bazilis Tiškevičius, Gavrila Tiškevičius, Mykolas Tiškevičius. Sūnus Skuminas Tiškevičius

Valstybės tarnyba

1508 m. karaliaus dvariškis.
Araukanijos regionas

Gamta

Regione daug miškų, kuriuose auga blizgusis ir kvapusis notofagas, Laureliopsis philippiana, kiparisai. Vieni aukščiausių medžių yra čilinės araukarijos, kurias vietiniai gyventojai vadina pehuén. Jų sėklos, vadinamos piñón, yra vienas pagrindinių vietinių indėnų pehuenčų maisto objektų.
Didelę dalį miškų saugo įvairiuose nacionaliniuose parkuose (Nahuelbuta, Tolhuaca, Conguillío, Villarrica ir Huerquehue) bei nacionaliniuose rezervatuose (Malalcahuello, Las Nalcas ir Alto Biobío).

Istorija

Araukanija yra mapučių (dar vadinamų araukanais) tėvynė. Mapučiai priešinosi tiek inkų, tiek ispanų užkariavimams. Teritorija nuo Araukanijos okupavimo (1861–1883), po 1885 m. buvo Čilės dalis. Iki tol ispanai išliejo daug kraujo siekdami užkariauti mapučius, ispanai buvo priversti įsitvirtinti palei Bio Bio upę. Čilės vyriausybė, iškovojusi nepriklausomybę nuo ispanų, nevykdė okupacijos iki 1861 m., kai buvo įkurti nauji miestai, nutiesti telegrafas, keliai ir geležinkelis.
Surathanis

Istorija

Miestą pripažino karalius Rama VI 1915 metais. Jis vadinosi Gerų žmonių miestas. Iš tiesų šis miestas buvo žinomas, kaip Bandonas. 1932 metais miestas virto sanitariniu rajonu. Vėliau jis žinomas kaip „aukštas miestas“.
Vasilijus Narežnas

Biografija

Kilęs iš smulkių Mirgorodo šimtinės bajorų. Mokėsi Černigovo gimnazijoje, studijavo Maskvos universitete, bet nebaigė. Dirbo valdininku Tiflise, nuo 1803 m. Sankt Peterburge.

Kūryba

Kūrybai įtakos turėjo Gavrila Deržavinas. Ankstyvojoje kūryboje – tragedijose, panegirikose vyrauja neoklasicizmo sekėjams būdingas praeities literatūros temų, siužetų, įvaizdžių, žanrinių formų ieškojimas. Vėliau sukurtų buitinių satyrinių romanų serijoje pavaizdavo Rusijos valdininkų ir aristokratų savivalę, sukūrė satyrinių Rusijos kaimo vaizdų. Jo kūrybos tradicijas plėtojo natųralinės mokyklos atstovai.  Jo romanas „Du Ivanai, arba Aistra bylinėtis“ suteikė siužetą N. Gogolio apysakai „Kaip susipyko Ivanas Ivanovičius su Ivanu Nikiforovičium“.
Portugalijos laivyno aviacija

Laivyno aviacijos šaka

1992 m. Portugalijos laivynas įkūrė naują aviacijos dalinį, skirtą naudoti laivyno naujai įsigytus sraigtasparnius „Westland Super Lynx Mk.95“, kurie bazuojasi naujose „Vasco da Gama“ klasės fregatose. Pirmieji du sraigtasparniai buvo pateikti 1993 m. liepos 29 d., o pilotai ir aptarnavimo komandos imti mokyti D. Britanijos Karinio laivyno aviacijos ir kompanijos „Westland Helicopters“ centruose. 1995 m. rugsėjį oficialiai buvo suformuota Laivyno sraigtasparnių eskadrilė (portug. Esquadrilha de Helicópteros da Marinha, EHM). Šis dalinys dabar bazuojasi Montižo oro bazėje.
Vladimiras Sorokinas

Biografija

1977 m. Sorokinas įgijo inžinieriaus diplomą Gubkino naftos ir dujų institute Maskvoje. Tada metus dirbo „Pokyčio“ («Смена») žurnale, kurį turėjo palikti dėl atsisakymo tapti komjaunuoliu. 8-tą praėjusio amžiaus dešimtmetį V. Sorokinas dalyvavo daugelyje meno parodų bei iliustravo beveik 50 knygų. Sorokinas kaip rašytojas formavosi 9-to to amžiaus dešimtmečio pogrindinėje Maskvos dailininkų ir rašytojų scenoje. 1985 m. 6 Sorokino istorijos buvo išspausdinots Paryžiaus „A-Ya“ žurnale. Tais pačiais metais prancūzų leidėjas „Syntaxe“ išspausdino jo novelę „Ochered“ (eilė). V. Sorokino darbai – ryškūs pogrindinės kultūros pavyzdžiai – sovietmečiu buvo uždrausti. Jo pirmoji publikacija Sovietų Sąjungoje pasirodė 1989 m. lapkritį Latvijos žurnale „Rodnik“ (pavasaris). Neilgai trukus jo istorijos pasirodė rusų literatūros almanachuose ir žurnaluose: „Tretya Modernizatsiya“ (Trečioji modernizacija), „Mitin Zhurnal“ (Mitino žurnalas), „Konets Veka“ (Šimtmečio pabaiga) ir „Vestnik Novoy Literatury“ (Naujosios literatūros). 1992 m. rusų leidykla „Russlit“ išleido „Sbornik Rasskazov“ (Rinktinės istorijos) – pirmąją V. Sorokino knygą nominuotą Rusijos Bukerio premijai. 2001 m. rugsėjį Sorokinas gavo Žmonių knygos apdovanojimą; po dviejų mėnesių gavo Andrėjaus Belio apdovanojimą už išskirtinius nuopelnus Rusijos literatūrai. V. Sorokino knygos buvo išverstos ne tik į anglų, prancūzų, vokiečių, italų kalbas, bet ir lietuvių, danų, suomių, švedų, norvegų, olandų, lenkų, japonų, serbų, kroatų, rumunų, estų, slovakų, čekų, vengrų ir korėjiečių kalbas. Vienas iš jo paskutinių romanų, „Opričniko diena“, aprašo Rusiją 2028 m. su caru Kremliuje, rusų kalba su kinietiškais posakiais ir „Didžiąja Rusijos siena“ skiriančia šalį nuo kaimynų.
Jean Jaurès

Biografija

Baigė Liudviko Didžiojo licėjų, ir filosofijos studijas Paryžiaus aukštojoje normalinėje mokykloje, 1891 m. apgynė filosofijos daktaro disertaciją.
1881 Albi licėjaus mokytojas, 1883–1885 m. ir 1888–1893 m. Tulūzos universiteto dėstytojas, 1885–1889 m., 1893–1898 m. ir 1902–1914 m. Atstovų rūmų narys. 1883 m. respublikonas, 1893 m. Prancūzijos socialistų sąjungos narys, 1902 m. Prancūzijos socialistų partijos steigėjas ir lyderis. 1905 m. jai susijungus su Žiulio Gedo socialistais, partijos dešiniojo sparno lyderis. 1904 m. įsteigė laikraštį „l'Humanité“ (Žmonija).
1898 m. buvo vienas aršiausių A. Dreifuso gynėjų ir nebuvo išrinktas į Atstovų rūmus. 1898–1902 m. redagavo laikraštį „Petite Republique“ (Mažoji respublika) ir laisvą laiką skyrė socializmo studijoms. Kolektyvinio daugiatomio darbo „Socializmo istorija (1789–1900)“ organizatorius ir 4 tomų autorius.
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą 1914 m. pasireiškė kaip aršus antimilitaristas, mobilizacijos priešininkas ir jauno nacionalisto Raulio Vileno buvo nužudytas Paryžiaus kavinėje.
Jo vardu pavadintas 1992 m. Pjero Morua iniciatyva įkurtas fondas, kuris finansuoja tarptautinio bendradarbiavimo, demokratijos plėtros, tyrimų ir mokymo programas.
Riufiskas

Istorija

Iš pradžių miestas buvo žvejybinis kaimas, vadintas Tenguedj (Volofų kalba:Tëngéej), Riufiskas tapo svarbus XVI a. kaip pagrindinis Kajorų karalystės uostas. Miestą dažnai lankė portugalai (kurie pavadino jį Rio Freska ar „Gėlavandene Upe“), Olandijos, Prancūzijos ir Anglijos prekybininkai.
1840 m. pora Sen Luji prekiautojų pastatė ant kranto sandėlius riešutams saugoti. Kiti prekiautojai pasekė šiuo pavyzdžiu. Kadangi arachisų riešutų prekyba sparčiau augo, miestas plėtėsi komerciškai. 1859 m. Riufiske prancūzai pastatė uostą ir prijungė miestą prie Senegalo kolonijos. 1880 m. Riufiskas paskelbtas komuna, o 1885 m. jo uostas buvo sujungtas su geležinkelio linija Dakaras-Sen Luji. 1909 m. Galandou Diouf (miręs 1941 m.) buvo išrinktas atstovu Sen Luji kolonijos Taryboje, tapdamas pirmuoju afrikiečiu tokiose pareigose.

Uosto smukimas

XX a. pradžioje turėdamas geresnius uostus sparčiai vystėsi Dakaras, o tai smukdė Riufiską. Miestas prarado visas turizmo sektoriaus ir visuomenines investicijas, todėl šiuo metu jis yra vienas iš labiausiai apleistų Senegalo didžiųjų miestų.
Udžainas

Istorija

Udžaino miestas išaugo apie VII a. pr. m. e. kaip Malvos karalystės centras. Miestą supo 12 m aukščio siena ir gynybinis griovys. Udžainas tapo svarbiu mokslų, menų, religiniu centru. Čia kūrė legendinis Udžaino karalius Bhartharis, mieste galimai gyveno poetas Kalidasa, scenaristas Bhasa. 1235 m. miestą užėmė ir nuniokojo musulmonai. XVIII a. užkariautas marathų.
Psichikos dienos centras

Psichikos dienos centras (Psichikos dienos stacionaras) – Lietuvos sveikatos sistemos įstaigos padalinys, skirtas psichiatrijos dienos stacionaro paslaugoms teikti be nakvynės. Centre teikiamas gydymas, grupinė ir individuali psichoterapija, vykdoma psichosocialinė reabilitacija: Bendravimo grupė, Relaksacija, Užimtumas, Psichoedukacija, socialinių įgūdžių lavinimas, įvairios terapijos (Dailės, Judesio (Šokio), Muzikos, Šviesos, Filmų, kai kur Multisensorinė terapija, Biblioterapija ir kt.). Jos tikslas – padėti lėtinėmis ir sunkiomis psichikos ligomis sergantiems asmenims vystyti savo emocinius, socialinius ir pažintinius įgūdžius, kad jie galėtų gyventi, mokytis bei dirbti bendruomenėje, turėdami geresnę gyvenimo kokybę. Taip pat gali veikti Fizinio aktyvumo skatinimo grupė, Savipagalbos grupė, Meno užimtumo grupė.
Didžiausias Psichikos dienos centras Lietuvoje yra Vilniuje. Jį turi Vilniaus miesto psichikos sveikatos centras („Vasaros ligoninė“). Dienos stacionaro skyriuje yra 60 vietų, Psichoterapiniame dienos stacionare – 20 vietų.

Darbuotojai

Psichikos dienos centre dirba specialistų komanda. Ją sudaro Psichiatras, medicinos psichologas, kiti terapeutai (pvz., psichoterapeutas, ergoterapeutas, užimtumo ar meno terapeutas), taip pat psichikos sveikatos slaugytojas. Pacientams teikiamos nemokamos paslaugos (jos kompensuojamos iš PSDF). Gydymui būtina kreiptis į gydytoją psichiatrą (arba į savo šeimos gydytoją) bei gauti siuntimą (F-027/a).
Penkiukės

Penkiukės – kortų žaidimas.

Pavyzdys

Kas atidžiai stebi išėjusias kortas, gali sėkmingai baigti žaidimą. Pavyzdžiui, žaidėjas turi tik 2 kortas – pikų aštuonakę ir būgnų dešimtakę. Jeigu jis žino, kad visi vyresni pikai jau išėję, tai ir deda pikų aštuonakę. Daugiau vyresnių pikų nėra, vadinasi, ši korta, nors padėta kaip pirmutinė korta, tuo pat metu yra ir paskutinė. Todėl šis žaidėjas turi teisę vėl pradėti naują eilę, ir jis padeda savo paskutinę kortą.

Pabaiga

Žaidžiama tol, kol belieka vienas kortų turintis žaidėjas. Šis žaidėjas yra pralaimėtojas, ir už kiekvieną rankose likusią kortą jam užrašomas 1 minusinis taškas. Žaidimai kartojami tol, kol kuris nors surenka iš anksto sutartą minusinių taškų skaičių, pavyzdžiui, 15. Kas turi gavęs mažiausiai taškų, yra partijos laimėtojas.