google/wiki40b huggingface dataset:
Miesto raštininkas

Miesto raštininkas (vok. Stadtbuch; lot. Notarius civitatis, 'bendruomenės notaras') - miesto tarnautojas, į miesto knygas užrašinėdavęs miesto administracijos teisiškai privalomus aktus, juos registruodavęs; raštininkas. Svarba išaugo su didėjančiu Viduramžių miestų savarankiškumu (XII a.) miesto valdovo atžvilgiu. Nyderlanduose panašią funkciją vykdė pensionaras (lot. Pensionaris).

Reikalavimai

Iš pradžių turėjo tik labai gerai mokėti lotynų kalbą. Vėliau - tik turėdamas platų administravimo išsilavinimą. Vėliausiai nuo XV a. - akademinį arba teisinį, tačiau nebūtinai baigtas studijas. Įdarbinant teisininką, raštininkas tuo pačiu galėjo veikti ir kaip viešasis notaras. Reformatorius Kaiser Sigismunds (1438 m.) imperijos miestuose netgi to reikalavo.

Veikla

Knygas vedė miesto raštininkas Miesto tarybos pavedimu. Didesnių miestų kanceliarijose vyriausias miesto raštininkas (pronotarius, pronotaras) grynai protokolinę veiklą deleguodavo savo pirmiesiems padėjėjams, miesto raštininkams (notarius). Raštininkai iš pradžių įrašus žymėdavosi vaško lentelėse ar popieriuje, o vėliau perkeldavo į miesto knygas. Miesto knyga įgavo viešąjį patikimumą, iki XIV a. įgijo procesinę įrodomąją galią.
Kai kurie raštininkai sudarė teisės rinkinius. Pvz., Conrad Heyden - 1436 m. Klagspiegel, Ulrich Tengler - Laienspiegel (1507 m.).
Šaravų Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia

Istorija

Vietos gyventojai, jėzuitų padedami, 1932–1933 m. pastatė medinę koplyčią 1863 m. žuvusiems sukilėliams atminti. Ji 1933 m. rugpjūčio 13 d. pašventinta. Pamaldos joje laikytos kartą per mėnesį. 1938 m. paskirtas nuolatinis kunigas; koplyčia tapo bažnyčia.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su žema penkiasiene apside, virš stogo iškilusiu bokštu ir bokšteliu.
Viekšnių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Istorija

Viekšnių bažnyčią XVI a. pabaigoje pasisavino evangelikai reformatai. Bažnyčiai 1626 m. dovanotas Milių kaimas. 1634 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. 1680 ir 1816 m. atnaujinta.
1841 m. patvirtintas inžinieriaus Keršteino mūrinės bažnyčios projektas. 1854 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (projekto autorius Karolis Gregotovičius). Altoriai perkelti iš senosios.
Vykstant Pirmajam pasauliniam karui, 1915 m. birželio 14 d. vokiečių artilerija bažnyčią padegė ir sugriovė. Klebono V. Jarulaičio rūpesčiu 1915 m. pastatyta laikina. Kunigas Valentinas Gudavičius su parapijiečiais bažnyčią 1921 m. atstatė. Atstatant stengtasi išsaugoti jos pirmykštę išvaizdą. Langai pasiaurinti, padaryti 2 nauji. 1939 m. spalio 23 d. bažnyčios bokšte kilo gaisras, nukrito varpai.

Architektūra

Bažnyčia kryžminio plano, vienabokštė. Įrengti 5 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Jūra (Klaipėda)

Istorija

1994 m. vasario 5 d. „Klaipėdos“ laikraščio redakcija išleido jūreivystės, žvejybos, buriavimo ir marinistinės literatūros savaitraštį „Mūsų jūra“, kurį įsteigė kartu su Lietuvos jūrininkų sąjunga. Leidinys išėjo su autentiška ikikarine žurnalo „Mūsų jūra“ antrašte. Leidinį jūrinei visuomenei norėjo leisti leidybos teises įgijusi pati jūrininkų sąjunga, tačiau tam ji neturėjo lėšų, todėl pagal sutartį tarp Lietuvos jūrininkų sąjungos ir „Klaipėdos“ laikraščio redakcijos jį ėmė leisti profesionalūs žurnalistai.
Leidinio sudarytojomis buvo Adelė Žičkuvienė ir Zita Tallat-Kelpšaitė. Leidinys „Mūsų jūra“ turėjo ir būrį profesionalių konsultantų, leidinio kolegiją sudarė Eimutis Astikas, Romualdas Baltuška, Arsenijus Bičas, Henrikas Butkus, Ričardas Lučka, Aleksandras Nagys, Vytautas Paulauskas, Sigitas Šileris, Andrius Tenkutis. Leidinys nuo 1996 m. tapo savarankišku. Leidinio redaktore tapo Zita Tallat-Kelpšaitė. 1999 m. pirmoje pusėje bandyta leisti 16 puslapių „Jūrą“ su Klaipėdos uosto bendrovių finanasine parama, bet redaktorė, sukūrusi savo verslą, atskirai ėmėsi leisti žurnalą „Jūra“, kuris transformavosi į „Jūra. More. Sea“.
Darbo žodis

Darbo žodis – komunistinis laikraštis, išėjęs 1919 m. rugpjūčio 10 d. Raseiniuose. Išleido ir redagavo Stanislovas Eimutis, Jonas Kovalskis, Karolis Požėla ir kt.
Adama Barrow

Adama Barau (g. 1965 m. vasario 16 d. Mankamang Kunda, Gambija) – Gambijos politikas ir trečiasis bei dabartinis Gambijos prezidentas nuo 2017 m., atstovaujantis Gambijos politinių partijų koalicijai. 2017 m. jis Gambijos prezidento rinkimuose įveikė iki tol buvusį prezidentą Yahya Jammeh.
Marija Kruopienė

Marija Kruopienė (1920 m. vasario 2 d. Pelesa – 2003 m. liepos 29 d. Trakų Vokė) – Baltarusijos lietuvių visuomenės veikėja, tautosakininkė.

Biografija

Baigė Pelesos „Ryto“ lietuvių pradžios mokyklą, 3 klases lenkų kalba Rodūnioje, toliau mokėsi savarankiškai. 1941–1943 m. mokytojavo Pelesoje. Po Antrojo pasaulinio karo iki 1953 m. lietuvių partizanų ryšininkė. Nuo 1954 m. jos namai tapo neoficialiu lietuvių kultūros centru, kuriame vieni pirmųjų lankėsi ir kurį laiką gyveno kalbininkai Juozas Balčikonis, Juozas Senkus, Elena Grinaveckienė, Jadvyga Kardelytė, Aloyzas Vidugiris, Zigmas Zinkevičius, etnografai Vacys Milius, Norbertas Vėlius, Vladimiras Toporovas, t. p. kitų lingvistinių ir etnografinių ekspedicijų dalyviai, žygeiviai, studentai. Nuo 1955 m. rūpinosi sovietinės valdžios leidimu Pelesoje atidaryti lietuvių mokyklą, nuo 1962 m. – katalikų bažnyčią; tuo tikslu važiavo į Maskvos, Vilniaus, Minsko įstaigas, teikė surinktus vietos gyventojų prašymus. 1963 m. su T. Ivanausku ir J. Valeika nuvežė į Maskvą 2000 gyventojų prašymą prie Lietuvos TSR priskirti lietuviškus Pelesos ir Gervėčių kaimus.
Jos pastangomis 1957 m. Pelesos, Pavalakės ir Dubinių rusiškose mokyklose buvo leista dėstyti lietuvių kalbą kaip dalyką, bet nuo 1960 m. lietuvių kalbos pamokos liko tik Pelesoje. 1989 m. atšventinta Pelesos Šv. Lino bažnyčia, 1992 m. Lietuvos Respublikos valstybės lėšomis pastatyta Pelesos vidurinė mokykla.
Tau ir namams

Tau ir namams – iliustruotas ketvirtinis žurnalas, leistas 1993–1995 m. Vilniuje.

Istorija

Rašė apie žmones ir jų aplinką, namus bei daiktus. Tiražas 1993 m. – 8000 egz., 1995 m. – 7300 egz.
Redaktorės V. Kavaliauskienė, Ona Liugailienė.
2014 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Europa

Straipsnyje pateikiami atrankos į 2014 m. pasaulio futbolo čempionatą Europos zonos rezultatai.

Tvarka

Atranka vyksta įprasta tvarka. Komandos suskirstytos į 9 grupes. Grupių nugalėtojai į pasaulio čempionatą patenka automatiškai, o 8 antras vietas užėmusios komandos (devintoji atmetama pagal prasčiausią rezultatą) varžosi tarpusavyje dėl likusių 4 kelialapių.
Danutė Aleksiūnienė

Biografija

Baigė Seirijų vidurinę mokyklą, 1975 m. baigė Kauno politechnikos institutą ir įgijo inžinierės mechanikės specialybę.
1979–1990 m. Vievio grūdų produktų kombinato inžinierė.
1990–1993 m. Vievio miesto mero pavaduotoja, 1995–1997 m. Vievio seniūnijos seniūnė. 1997–2000 m. Seimo narė. Nuo 2003 m. Elektrėnų savivaldybės administracijos Viešųjų ryšių ir projektų vadybos tarnybos vedėja.
1995 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos, 2000–2001 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narė.
1993 m. Lietuvos centro sąjungos narė, 2001 m. Liberalų ir centro sąjungos narė, Elektrėnų skyriaus sekretoriato vadovė.
1995 m. įsteigė Vievio globos centrą asocialių šeimų vaikams ir smurtą patyrusioms moterims. Sutuoktinis Antanas, sūnus Vaidotas, duktė Asta.
Recesija

Recesija (lot. Recessus – atsitraukimas) – tai situacija, kai nemažiau kaip du ketvirčius iš eilės fiksuojamas neigiamas bendro vidaus produkto augimas, o tai savo ruožtu sukelia ekonomikos susitraukimą. Recesija taip pat yra viena iš ekonominių ciklų fazių.

Recesijos bruožai

Recesijai būdingas vertybinių popierių kainų kritimas, ženklus valiutos nuvertėjimas, ekonomikos susitraukimas, infliacijos kritimas, gamybos nuosmukis, bendrovių bankrotai, nedarbo lygio augimas ir kiti nemalonūs ekonominiai dalykai.
Bariai

Istorija

Bariai yra vieni seniausių Pietų Sudano gyventojų, čia atsikėlę dar prieš nilotų migracijas. Gyvendami derlinguose regionuose, bariai ne kartą turėjo gintis nuo aplinkinių genčių invazijų. Jie nesuformavo jokių politinių junginių, o gyveno atskiromis gentimis ir klanais. Tautosakoje išlikę prisiminimai apie karus su luo invazijomis (XVI–XVII a.), taip pat apie kovas su azandžiais (XVIII–XIX a.). Kovodami su pastaraisiais, bariai vienijosi su greta gyvenančiais morais ir mundais.
Nuo 1841 m. į barių žemes buvo rengiamos egiptiečių ir europiečių ekspedicijos, siekiant atrasti Nilo ištakas. Netrukus buvo suprasta, kad barių žemėse yra daug dramblio kaulo, dėl ko suintensyvėjo prekybiniai santykiai su Sudano arabais šiaurėje. Tai lėmė Gondokoro prekybinės gyvenvietės išaugimą regione. 1854 m. įvykus konfliktui tarp barių ir pirklių, santykiai paaštrėjo, ir regione pradėta vergų prekyba, vietos gyventojus vežant į Sudaną. Tai nualino regioną, ir šie įvykiai vis dar gyvi barių foklore.
Intensyvėjant vergų prekybai, į barių regioną atvyko britas Samuelis Beikeris, kuris siekė kovoti su vergove. 1871 m. Egipto chedivatas prisijungė barių žemes ir įsteigė čia Ekvatorijos provinciją. Taip bariai buvo įtraukti į Sudano teritoriją. 1894 m. barių žemes į vakarus nuo Nilo britai atidavė Belgijai, ir jos tapo Lado enklavu (Kongo Laisvosios Valstybės eksklavu). Daugiau nei 15 m. belgai eksploatavo barius, naudodami juos kaip nešikus gabenant dramblio kaulą į Atlanto pakrantę.
1910 m. Lado enklavas prijungtas prie Sudano kondominiumo, tačiau krašto vystymusi nebuvo rūpinamasi. Tiesa, britai siekė platinti krikščionybę, kuri sėkmingai prigijo tarp vietos genčių. Po Sudano nepriklausomybės 1956 m. bariai aktyviai dalyvavo Sudano pilietiniuose karuose, kas labai nualino kraštą.

Kultūra

Bariai yra sėslūs žemdirbiai ir gyvulių augintojai. Svarbiausios jų auginamos kultūros yra kasava, sorgas, kukurūzas, sezamas, kvietys, saldžioji bulvė, okra, tikmedis ir kt. Gyvuliai buityje vaidina pagalbinį, tačiau atlieka daugiau socialinį, ritualinį vaidmenį. Bariai augina ožkas, avis, kiaules. Galvijų auginimas labai apribotas musės cėcė paplitimo regione.
Visuomenė organizuota pagal amžiaus grupes. Čia išskiriami lupudyöt (berniukai), kö’disi (mergaitės), kalipinök (iniciaciją praėję jaunuoliai), teton (kariai) ir temejek (seniai). Iniciacija tradiciškai atlikdavo labai svarbų vaidmenį. Jos metu jaunuolis turėdavo išsimušti sau priekinius apatinius dantis. Merginoms dar būdavo daromos tatuiruotės. Egzistuoja ir kitas visuomenės skirstymas į lui (laisvuosius), dupi (diduomenę), medžiotojus, žvejus ir amatininkus. Iš lui kyla genčių vadai – kimak.
Bariai tiki vietiniais afrikiniais dievais (ŋun), tačiau krikščionybė vaidina svarbų vaidmenį jų visuomenėje, maišydamasi su vietiniais elementais. Turi turtingą dainuojamąjį, muzikinį, pasakojamąjį folklorą.
Medis (duomenų struktūra)

Pasukimas

Medžio pasukimas tai operacija dvejetainiame paieškos medyje, skirta pakeisti viršūnių padėtį, nepažeidžiant medžio savybių. Yra du operacijos tipai: pasukimas į kairę ir į dešinę. Atliekant pasukimą viena medžio viršūnė kyla, kita – leidžiasi. Dažniausiai ši operacija reikalinga pomedžių aukščiams pakeisti.
Pavyzdžiui, jei turėtume tokį medį:
       D
      / \
     /   \
    B     E
   / \
  A   C
jis galėtų būti pasuktas ir atrodyti taip:
     B
    / \
   /   \
  A     D
       / \ 
      C   E 
Tai būtų pasukimas į dešinę. Jei norėtume iš antro medžio pereiti prie pirmo, reikėtų atlikti pasukimą į kairę.
Jei užrašytume mūsų medžius infiksine tvarka (kairysis pomedis, viršūnė, dešinysis pomedis), tada pirmas medis atrodytų taip: ((A, B, C), D, E), antras – taip: (A, B, (C, D, E)). Toks užrašymas gali padėti išsiaiškinti painius atvejus.
Vokietijos notarų žurnalas

Vokietijos notarų žurnalas (vok. Deutsche Notar-Zeitschrift, DNotZ) – kasmėnesinis teisės mokslo dalykinis žurnalas apie notariatą. Vokietijos notariato įstatymas (Bundesnotarordnung) jį nurodo kaip oficialų bei Vokietijos notarams privalomą leidinį.
Turinys – moksliniai straipsniai, teismo sprendimai ir nutartys iš notariato teisės, Notarų rūmų oficialūs pranešimai.

Leidyba

Leidykla – Verlag C. H. Beck (Miunchenas, Bavarija), Vokietija.
Leidėjas – Vokietijos notarų rūmai (Bundesnotarkammer).
Išleidžiama apie 9 000 egzempliorių.
Sundų valstybės

Hinduistinis laikotarpis

Pirmiausia čia minima Salakanagara valstybė (130–358 m.), o vėliau – Tarumanagara (358–669 m.). Tryliktojo šios valdovo Tarusbava laikais didėjo grėsmė iš malajų Šrividžajos valstybės, todėl 670 m. jis perkėlė sostinę ir pervardino valstybę į Sunda. Tačiau rytinių teritorijų valdytojas Wretikandayun turėjęs artimų ryšių su javiečių Kalingga valstybe, atsiskyrė nuo Sundos ir sukūrė Galuho valstybę. Šios dvi valstybės turėjo artimus dinastinius ryšius, ir vėliau Galuhas buvo absorbuotas Sundos.
Sunda gyvavo iki pat XVI a vidurio. XIV a ji formaliai buvo prijungta prie Madžapadhito, tačiau išlaikė didelę nepriklausomybę.

Islamo laikotarpis

Nuo XVI a Sunda vadinama Padžadžaranu, ir jos sostine buvo uostas Sunda (dabartinė Džakarta). Greta jo egzistavo svarbūs musulmoniški sultonatai Čirebono sultonatas ir Banteno sultonatas.
Aviva

„Aviva“ grupė – didžiausa Jungtinėje Karalystėje ir šešta pagal dydį pasaulyje gyvybės draudimo ir pensijų kaupimo grupė.
„Aviva“ grupės valdomas turtas yra 379 milijardų svarų (2009 m. gruodžio 31 d.). Tai sudaro 1,45 trilijono litų. „Aviva“ grupės būtinojo mokumo atsarga sudaro 3,7 mlrd. svarų (14,8 milijardų litų). „Aviva“ grupės akcijos 2009 m. pradėtos kotiruoti Niujorko akcijų biržoje.
Grupė „Aviva” turi 53 milijonus klientų visame pasaulyje. „Aviva“ turi 43 000 darbuotojų ir veikia 28-iose pasaulio šalyse, tarp jų JAV, Azijoje ir daugumoje Europos valstybių.
Tarptautinės finansinės grupės „Aviva“ ištakos – 1696 metai. Didžiojoje Britanijoje įsikūrė bendrovė „Hand in hand“, draudžianti nuo gaisrų nuostolių – tai seniausia tokio tipo bendrovė pasaulyje. 1864 metais Londono gyventojai jau galėjo apdrausti gyvybę kompanijoje „Commercial Union“.
Draudimo bendrovė „Commercial Union” buvo tarp bendrovių, apdraudusių „Titaniką“ ir po laivo katastrofos sumokėjo vieną milijoną svarų sterlingų draudimo išmokų. Šių dienų kainomis tai sudarytų apie šimtą milijonų Jungtinių Amerikos Valstijų dolerių. Nepaisant to, metų pabaigoje „Commercial Union“ skaičiavo solidų pelną ir išlaikė pirmaujančias pozicijas pasaulinėje draudimo rinkoje.
Uždaroji akcinė gyvybės draudimo ir pensijų bendrovė „Aviva Lietuva“ priklauso tarptautinei „Aviva“ grupei. Lietuvoje grupė pradėjo veiklą 2001 m. pabaigoje, įkūrusi bendrovę tuometiniu pavadinimu „Commercial Union Lietuva Gyvybės draudimas“, kuri 2007 m. gruodį perėmė visos didžiosios „Aviva“ grupės vardą ir tapo Uždarąja akcine gyvybės draudimo ir pensijų bendrove „Aviva Lietuva“.
Bendrovės paslaugomis Lietuvoje naudojasi daugiau nei 200 tūkstančių Lietuvos gyventojų (2011 m., kovas). Bendrovės „Aviva Lietuva“ paslaugas platina daugiau nei 500 draudimo konsultantų visoje šalyje.
Narystės:
„Aviva Lietuva“ yra aktyvi Nacionalinio socialiai atsakingų įmonių tinklo „Global Compact“ narė, aktyviai dalyvauja visuomeniniuose projektuose. Taip pat priklauso Britų prekybos rūmams (British Chamber of Commerce) – britų ir lietuvių bendradarbiavimo organizacijai. Aktyvi Lietuvos gyvybės draudimo įmonių asociacijos narė.
Utenos rajono apylinkės teismas

Utenos rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Šiaurės Lietuvoje. 7 teisėjai. Teritorija – Utenos rajonas. Antros instancijos teismas – Panevėžio apygardos teismas. Teisme yra Hipotekos skyrius.
Adresas: J. Basanavičiaus g. 65, Utena, LT-28240.
Hičkokas

Turinys

1959 metais režisierius Alfredas Hičkokas baigė filmuoti savo paskutinį filmą ir imasi ieškoti idėjos naujam savo darbui, nors žurnalistai abejoja ar jis ne per senas toliau kurti. Hičkokas susidomi rašytojo Roberto Blocho knyga „Psichopatas“, pasakojančia apie serijinį žudiką Edą Geiną. Režisierius nurodo išpirkti visus knygos egzempliorius, kad žiūrovai, išgirdę apie jo būsimą darbą, iš anksto negalėtų sužinoti kaip baigsis filmas ir kartu su savo agentu kreipiasi į kompanijos „Paramount Pictures“ vadovus. Nors Hičkoko vardas jiems eilę metų garantuoja pelną, kompanija atsisako finansuoti filmą, manydama, kad šis bus nesėkmingas, o galbūt ir uždraustas.
Hičkoką vis labiau užvaldo idėja ekranizuoti šią istoriją ir jis nusprendžia užstatyti savo namą. Kompanija leidžia režisieriui naudotis jos patalpomis, tačiau prasidėjusius filmavimo darbus pradeda trikdyti paties Hičkoko santykiai su jo žmona ir įkvepėja Alma, kurią jis įtaria užmezgus romaną su netalentingu scenarijų autoriumi.
Filmavimas vyksta atsiliekant nuo grafiko, režisierių spaudžia kino studija, o cenzūra atmeta pirmąją j versiją. Tuo metu Hičkoko ir Almos santykiai pasiekia kulminaciją, tačiau jiedu susitaiko ir žmona, kaip ir dažnai iki tol, ši ima jam padėti. Filmas permontuojamas, gaunamas cenzūros pritarimas, tačiau kino kompanija nusprendžia juostai skirti mažai reklamos ir demonstruoti jį tik keliuose kino teatruose. Norėdamas išvengti nesėkmės, Hičkokas su komanda parengia specialias taisykles kino teatrų, kuriuose bus demonstruojamas „Psichopatas“, savininkams ir tokiu būdu sužadina didžiulį susidomėjimą juosta.
Vainiūnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis buvo įrengtas atskiroje kalvoje. Apie 1964-1965 m. jis per 2 savaites nustumdytas kolūkio fermos statybos aikštelei. Viršus buvo kiek iškiliu viduriu, apie 15 m skersmens, šlaitai vidutinio statumo, apie 8 m aukščio. Detalesnių duomenų apie piliakalnį neišliko. Dabar piliakalnio vietoje yra lygi vieta su žole apaugusiomis stumdymo žymėmis, esanti į rytus nuo fermų griuvėsių, į šiaurę nuo nežymios aukštumėlės.

Aplinkiniai piliakalniai

Paserninkų piliakalnis 5,5 kmZaramciškių piliakalnis 12 kmKrikštonių piliakalnis 8,5 kmŠlavantų piliakalnis 13 kmMerkinės piliakalnis 22 kmMėčiūnų piliakalnis 14 km
Paveisininkų piliakalnis 18 kmDruskininkėlių piliakalnis 9 km
Černiauskų piliakalnis 10 kmRadyščiaus piliakalnis 12 km
Liškiavos piliakalnis 16 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Arsenjevas

Istorija

Gyvenvietė sukurta 1902 m. ir pavadinta Semionovka (Семёновка). 1938 m. gavo miesto tipo gyvenvietės statusą, o 1952 m. – miesto statusą ir pervadinta keliautojo V. Arsenjevo garbei.
Manuilas II Paleologas

Biografija

Kilęs iš Paleologų dinastijos, tėvas Jonas V Paleologas, motina Elena Kantakuzina, žmona Elena Dragas, vaikai Jonas VIII Paleologas, Teodoras II Paleologas, Mykolas Paleologas, Andronikas Paleologas, Konstantinas XI Paleologas, Tomas Paleologas.
Tapo įpėdiniu vietoj vyresniojo brolio Androniko IV Paleologo, 1373 m. nesėkmingai sukilusio prieš tėvą. Tais pačiais metais Manuilas II Paleologas tapo imperatoriaus bendravaldžiu. 1376 m. Andronikas IV Paleologas užgrobė sostą, bet 1379 m. Manuilas II Paleologas ir Jonas V Paleologas jį nuvertė. Už paramą kovoje dėl valdžios Jonas V Paleologas turėjo mokėti duoklę turkams osmanams, nuo 1390 m. Manuilas II Paleologas liko įkaitu sultono Bajazito I Staigiojo dvare. 1391 m. sužinojęs apie tėvo mirtį Manuilas II Paleologas pabėgo.
Turkams osmanams užėmus Tesaliją ir Peloponesą Vakarų valstybės 1396 m. surengė kryžiaus žygį prieš juos, bet jų pajėgos buvo sumuštos prie Nikopolio (dab. Bulgarija). 1399–1403 m. Manuilas II Paleologas nesėkmingai ieškojo paramos Romoje, Milane, Londone ir Paryžiuje, bet 1403 m. sudarė taiką su naujuoju turkų osmanų sultonu Mechmedu I, kuri truko iki 1421 m. 1421 m. Manuilas II Paleologas perleido daugumą valdovo pareigų sūnui Jonui VIII Paleologui, vėliau pasitraukė į vienuolyną.
Marijampolės savivaldybės taryba

Marijampolės savivaldybės taryba – Marijampolės savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama pagal Savivaldybės tarbų rinkimų įstatymą.
Tarybą sudaro 27 tarybos nariai. Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija

Marijampolei savivaldos teises 1792 m. vasario 23 d. suteikė Lenkijos karalius ir Lietuvos Didysis Kunigaikštis Stanislovas Augustas Poniatovskis. Suteikus savivaldą, miestiečiai gavo laisvę ir žemės nuosavybę, teisę rinkti magistratą, statyti rotušę, plytinę, verstis prekyba. Pirmuoju burmistru išrinktas G. Michalovskis.
Prūsijos karalystės ir Carinės Rusijos okupacijos metais miestiečiai aktyviai gynė suteiktas teises ir laisves, rinko magistratą ir burmistrą.
Baigiantis Pirmajam pasauliniam karui, vokiečių valdžios Marijampolės apskrities kreishauptmanas baronas fon Miunchauzenas 1918 m. lapkričio pradžioje prie pedagoginės mokyklos sušaukė miesto gyventojų susirinkimą, kuriame pareiškė, jog miestiečiai gali išrinkti savo atstovus ir perimti valdžią. 1918 m. lapkričio 13 dieną sudaryta komisija rūpinosi santykiais su okupacine vokiečių valdžia. Jai vadovavo advokatas Andrius Bulota.
Laikinosios miesto tarybos kandidatai lapkričio 19 d. išrinko 20 tarybos narių. Jais tapo advokatas Krasauskas, V. Kulikauskas, E. Draugelis, P. Katilius, P. Krukonis, P. Bartuška, A. Andziulis, P. Rakickis, A. Prostko, P. Lietuvininkas, P. Matulaitis, P. Venclovas, P. Šačkus, J. Sirutis ir kiti. Laikinosios tarybos prezidiumo pirmininku išrinktas E. Draugelis. Kitą dieną tarybą papildė šie tautinių mažumų atstovai: žydų – A. Goldengeimas, S. Meklenburgas, J. Zimenskis, Berenšteinas, vokiečių – Vegneris ir Šetleris. Per 1918 m. gruodžio 6 dieną įvykusius rinkimus į pirmąją miesto tarybą išrinkti 22 tarybos nariai. Pirmuoju tarybos pirmininku burmistru išrinktas J. Sirutis. Rinkimuose atsisakę dalyvauti kairieji pabandė įvykdyti rinkimus į darbininkų tarybą, tačiau ją išvaikė vokiečių žandarai.
Sovietinės okupacijos metais formaliai savivaldai atstovavo darbo žmonių deputatų tarybos, tačiau jų savarankiškumas ir teisės buvo apribotos. Respublikos pavaldumo miesto teisės suteiktos 1977 m. Miesto vykdomasis komitetas tapo pavaldus Darbo žmonių deputatų tarybai ir LR Ministrų Tarybai. Atgavus nepriklausomybę 1990 m. pirmuoju Marijampolės tarybos pirmininku išrinktas A. Bajarkevičius, meru – B. Beržinis.
Iki 2000 m. buvo renkamos Marijampolės miesto ir Marijampolės rajono tarybos. Pradėjus savivaldybių reformą buvo sudarytos atskiros Kalvarijos savivaldybė, Kazlų Rūdos savivaldybė ir Marijampolės savivaldybė, kurių bendruomenės renka savo savivaldybių tarybas.
Kepler-438b

Kepler-438b (dar vadinama KOI-3284.01) – egzoplaneta, 2015 m. sausio 6 d. atrasta NASA Kepler kosminiu teleskopu. Egzoplaneta yra panaši į Žemę, nes turi uolėtą paviršių bei panašią temperatūrą. Sukasi aplink savąją žvaigždę raudonąją nykštukę Kepler-438. Kepler-438b yra gyvybės zonoje. Ji yra maždaug už 470 šviesmečių nuo Žemės.

Egzoplanetos apibūdinimas

Kepler-438b planetos spindulys yra 1,12 karto didesnis už Žemės. Šios egzoplanetos žvaigždė yra mažesnė ir šaltesnė už Saulę. Aplink šią žvaigždę planeta apsisuka per 35,2 dienas.

Gyvybė

Kepler-438b egzoplaneta yra gyvybės zonoje. Manoma, kad kai kur paviršiuje gali būti skysto vandens. Egzoplanetos panašumo į Žemę indeksas (ESI) yra 0,88.
Mario Primorac

Mario Primoracas (g. 1961 m. spalio 3 d.) – Bosnijos ir Hercegovinos krepšinio treneris, nuo 2013 m. rugsėjo 1 d. trumpai vadovavęs Alytaus „Dzūkijos“ komandai. Tris pirmas LKL varžybas komandai pralaimėjus dideliais skirtumais, vyr. treneris buvo atleistas ir išvyko dirbti į gimtinę.

Biografija

Mario Primoracas anksčiau buvo krepšininkas, gynė Jugoslavijos bei Bosnijos ir Hercegovinos rinktinių garbę. 1989 metais su Jugoslavijos krepšinio rinktine tapo Europos čempionu. Didžiąją karjeros dalį rungtyniavo Sarajevo „Bosna“, su kuria 1983 metais tapo Jugoslavijos čempionu, ir Berlyno „Alba“, su kuria tapo Vokietijos pirmenybių vicečempionu, ekipose. Pradėjęs trenerio karjerą dirbo su įvairiais klubais, tarp jų – Sarajevo „Bosna“ ir Mariboro „Maribor“.
Algirdas Paulavičius

Algirdas Romualdas Paulavičius (g. 1943 m. spalio 27 d. Kėdainiuose) – lietuvių teatro ir kino aktorius.
1966 m. baigė J. Miltinio teatro studiją ir pradėjo dirbti Panevėžio dramos teatre. Teatre sukūrė virš 80-ties vaidmenų, tarp jų Figaro Bomarše „Sevilijos kirpėjuje“, Juozapą II-ąjį P. Šefero „Amadėjuje“, Aleksejų Turbiną M. Bulgakovo „Turbinų dienose“, Veršininą A. Čechovo „Trijose seseryse“, Kreontą Sofoklio „Care Edipe“ ir kitus.