Pasaulio šachmatų čempionatas

Pasaulio šachmatų čempionatas išaiškina pasaulio šachmatų čempioną. Čempionatas yra atviras: visi žmonės, nežiūrint lyties ir amžiaus gali kovoti dėl šio titulo.
Oficialūs pasaulio čempionatai prasidėjo nuo 1886 m., kai du vedantieji Europos ir JAV šachmatininkai, atitinkamai, Johanas Cukertortas ir Vilhelmas Šteinicas sužaidė mačą dėl pasaulio čempiono vardo.
Nuo 1886 iki 1946 m. čempionas nustatydavo visas sąlygas, kurias turėjo įvykdyti bet kuris pretendentas į titulą: surinkti į prizinį fondą čempioną tenkinančią lėšų sumą ir laimėti mačą prieš čempioną.
Nuo 1948 m. iki 1993 m. pasaulio čempionatą organizuodavo Pasaulio šachmatų federacija (FIDE).
1993 m. tuometinis pasaulio čempionas G. Kasparovas pasitraukė iš FIDE ir sukūrė priešišką PŠA organizaciją, kuri greta FIDE pasaulio čempionatų organizavo savo pasaulio čempionatus. Susidarė situacija, kai pasaulyje vienu metu buvo du pasaulio šachmatų čempionai: vienas nuo FIDE, kitas nuo PŠA, (vėliau Braingames ir Einšteino TV). Šachmatų pasaulis vėl buvo suvienytas per 2006 m. pasaulio šachmatų čempionatą.
Dabartinis pasaulio čempionas Magnus Karlsenas laimėjo 2013 m. pasaulio čempionatą nugalėjęs tuometinį čempioną Višvanataną Anandą.
Nors pasaulio šachmatų čempionatas yra atviras: jame gali dalyvauti ir moterys ir jaunimas ir senjorai, tačiau rengiami ir kiti: pasaulio moterų šachmatų čempionatas, kuris išaiškina moterų pasaulio šachmatų čempionę, jaunimo čempionatas, jaunių čempionatas, Pasaulio šachmatų mėgėjų čempionatas, senjorų čempionatas (60+ vyrams , 50+ moterims), kompiuterių čempionatas, kur šachmatų programa rungtyniauja prieš programą.

Pasaulio čempionato organizavimas

Daug šimtmečių nebuvo rengiami pasaulio čempionatai, bet visada būdavo žaidėjų, kurie savo žaidimu, pasiekimais bei idėjomis, o kartais ir knygomis apie šachmatus, buvo pagarsėję amžininkų tarpe.
Tie, kurie, savo laiku, buvo pripažįstami, kaip stipriausi šachmatų žaidėjai pasaulyje, dabar vadinami neoficialūs pasaulio šachmatų čempionai.

Oficialūs čempionatai iki FIDE (1886–1946)

Tačiau oficialiai dėl „pasaulio čempiono“ titulo pirmą kartą buvo kovojama 1886 m. V. Šteinico ir J. Cukertorto mače. Šio mačo nugalėtojas V. Šteinicas buvo paskelbtas pirmuoju oficialiu pasaulio šachmatų čempionu.
Nuo to laiko prigijo tradicija, pagal kurią vyrų pasaulio čempiono titulas iškovojamas žaidžiant mačą.
Nuo XIX a. iki XX a. vidurio pasaulio šachmatų čempionatas vykdavo niekieno nevaržomas: jei žaidėjas galvodavo, kad jis yra pakankamai pajėgus kovoti dėl „karūnos“, jis (ar jo draugai) ieškojo finansinių lėšų – mačo prizinio fondo rėmėjų, ir iškviesdavo „karaliaujantį“ čempioną į dvikovą. Jei laimėdavo mačą, tapdavo naujuoju pasaulio čempionu. Pretendento atranka nebuvo vykdoma. Nežiūrint to ši sistema vis tik sugebėdavo iš to laikotarpio stipriausiųjų žaidėjų tarpo išaiškinti pasaulio čempionus: Vilhelmą Šteinicą, Emanuelį Laskerį, Chosė Kapablanką, Aleksandrą Aliochiną ir Maksą Euvę. Visi jie čempionais tapo, laimėję mačą prieš „karaliaujantį“ čempioną.

Emanuelis Laskeris (1894–1921)

Nors E. Laskeris gynė titulą dažniau už V. Šteinicą, tačiau po 1911 m. jo derybos dėl mačų sąlygų keldavo diskusijas. Kai 1911 m. jis gavo iš R. Kapablankos iškvietimą žaisti mačą dėl pasaulio čempiono titulo, jis iškėlė ne tik aukštus finansinius reikalavimus, bet ir pasiūlė naujų sąlygų: mačas turėtų būti pripažintas pasibaigęs lygiosiomis, jei nei vienas iš žaidėjų neįgijo dviejų taškų persvaros; turi būti sužaista ne daugiau 30-ies partijų ir baigtis, jei kuris nors iš dalyvių laimėjo 6 partijas ir pirmauja dviem taškais (iki tol buvo, kad nugali pirmasis, laimėjęs nustatytą partijų skaičių, paprastai-10) R. Kapablanka prieštaravo reikalavimui, pagal kurį nugalėtojas turi pirmauti dviem pergalėmis. E. Laskerį papiktino R. Kapablankos dviejų taškų persvaros reikalavimo kritika ir jis nutraukė derybas.
Kita diskusija kilo, kai E. Laskeris į mačo su A. Rubinšteinu sutartį įtraukė sąlygą, kad jei E. Laskeris atsistatydintų nustačius mačo pradžios datą, A. Rubinšteinas turėtų tapti pasaulio čempionu.
Tą patį jis siūlė R. Kapablankai ir po to, 1920 m. birželio 27 d. jis atsistatydino R. Kapablankos naudai. Dėl to jis sulaukė visuomenės kritikos. Komentatoriai abejojo E. Laskerio teise skirti savo įpėdinį. R. Kapablanka atsisakė dovanėlės ir antrą kartą iškvietė E. Laskerį į mačą. Žaidžiant 1921 m. pasaulio čempionato mačą, R. Kapablanka nesunkiai nugalėjo.

FIDE, A. Aliochinas, M. Euvė ir AVRO

1924 m. buvo įkurta tarptautinė šachmatų federacija (FIDE).
Jai susikūrus, susidariusi padėtis taip pat nepasikeitė: čempionato klausimais pasaulio čempionai vis nepripažindavo jos jurisdikcijos.
1925 m. ir 1926 m. FIDE Kongresai išreiškė norą dalyvauti pasaulio čempionato organizavime. FIDE buvo patenkinta Londono susitarimu, bet, jos nuomone, reikalavimas dėl prizinio fondo (10 000 JAV dolerių) yra neįgyvendinamas ir kvietė R. Kapablanką, kartu su vedančiaisiais meistrais, peržiūrėti susitarimą.
1926 m. FIDE įkūrė paralelinį titulą „FIDE čempionas“ ir 1928 m. dėl šio titulo pravedė mačą tarp J. Bogoliubovo ir M. Euvės. Nugalėjo J. Bogoliubovas.
A. Aliochinas sutiko, kad ateityje pasaulio čempionato mačus globotų FIDE, išskyrus jo mačą revanšą (kuris niekada ir neįvyko) su R. Kapablanka, kurį jis pageidavo žaisti tomis pačiomis sąlygomis, kaip ir 1927 m. mače. FIDE norėjo surengti apsijungimo mačą tarp A. Aliochino ir J. Bogoliubovo, bet po to, kai J. Bogoliubovas ir A. Aliochinas 1929 m. patys surengė mačą „FIDE čempionato“ idėja visai dingo.
Kai su A. Aliochinu buvo tariamasi dėl 1937 m. mačo revanšo sąlygų, M. Euvė pasiūlė, kad jei jis išlaikytų titulą, ateityje FIDE turėtų atrinkti pretendentus ir organizuoti pasaulio čempionato mačus.
Nuo 1935 m. FIDE bandė parengti pretendentų atrankos taisykles. Daugumoje pasiūlymų vyravo nuomonė, kad atranką turėtų atlikti tam tikra komisija.
Kol jie diskutavo dėl procedūrų, o Aliochinas ir Euvė ruošėsi 1937 m. pabaigoje mačui revanšui, Olandijos šachmatų federacija pasiūlė pasaulio eksčempionų ir kylančių žvaigždžių super turnyrą (AVRO), kuris turėtų atrinkti sekantį pretendentą.
FIDE atmetė šį pasiūlymą ir komisija pasiūlė oficialiu pretendentu Salo Florą. Po to M. Euvė pareiškė, jei jis išlaikytų titulą revanšo mače su A. Aliochinu jis būtų pasirengęs 1940 m. žaisti mačą su S. Floru: jis taip rezervavo sau teisę (1938 m., ar 1939 m.) surengti mačą dėl titulo su R. Kapablanka, kuris jį buvo praradęs 1927 metais; jei M. Euvė pralaimėtų R. Kapablankai, tada turėtų būti įgyvendintas FIDE sprendimas ir R. Kapablanka turėtų 1940 m. žaisti mačą su S. Floru.
Dauguma šachmatų žurnalistų ir žaidėjų labiau rėmė idėją, kad pretendento atranką atliktų olandų pasiūlytas super turnyras, o ne FIDE paskirta komisija. Kol šis konfliktas sprendėsi, M. Euvė sugražino titulą A. Aliochinui.
Vis tik 1938 m., nors ir be pretendento atrankos teisės, AVRO turnyras įvyko. Surinkę po lygiai taškų Paulius Keresas ir Roibenas Fainas pasidalijo pirmąją vietą. Pritaikus papildomus turnyro rodiklius pirmoji vieta pripažinta P. Keresui. Turnyre žaidė dauguma to meto vedančiųjų šachmatininkų, tame tarpe, A. Aliochinas, R. Kapablanka, S. Floras, kurie užėmė, atitinkamai, 6-ąją, 7-ąją, 8-ąją vietas. 
Prasidėjęs 1939 m. 2-asis pasaulinis karas nutraukė tolimesnes diskusijas dėl pasaulio čempionato organizavimo.

Karpovas ir Kasparovas (1975–90)

1977 m. FIDE pakeitė pasaulio čempionato mačo taisykles, pagal jas: mačas tęsiasi iki 6-ių pergalių, esant rezultatui pagal pergales 5 : 5 žaidžiama iki pirmos pergalės. Pralaimėjęs mačą čempionas turi teisę į mačą revanšą. Pagal šias taisykles A. Karpovas žaidė 2 pasaulio čempionato mačus su V. Korčnojumi.
1984–1990 m. laikotarpis pasižymėjo A. Karpovo ir G. Kasparovo atkaklia tarpusavio konkurencija dėl pasaulio čempiono titulo – sužaisti 5 mačai. G. Kasparovui nepavyko įvykdyti savo svajonės ir dideliu skirtumu laimėti prieš savo varžovą. Po penkių sužaistų mačų (+4,=1) ir 154 (!) partijų, jo persvara prieš A. Karpovą liko kukli – tik du taškai – 78 : 76.
1983 m. FIDE vėl peržiūrėjo pasaulio čempionato mačo taisykles: už mačo pravedimą personaliai buvo atsakingas FIDE prezidentas, kuriam buvo suteiktos didelės teisės. Laikotarpis tarp mačų buvo sumažintas nuo 3 iki 2 metų. Pagal šias taisykles buvo žaidžiamas A. Karpovo- G. Kasparovo 1984/85 m. mačas, kuris, kaip per ilgai užsitęsęs, FIDE prezidento sprendimu buvo sustabdytas.
Po to, FIDE vėl grįžo prie 24 partijų mačo, palikdama 6 pergalių sąlygą. Esant lygiam rezultatui (12 : 12) pasaulio čempionas išlaiko titulą, tačiau pralaimėjęs į mačą revanšą nebeturi teisės.
Tačiau A. Karpovui, padarė įšimtį vienam 1986 m. mačui revanšui, kadangi iki priimant nuostatų pakeitimą jis jau turėjo teisę į mačą revanšą.
1986 m. FIDE priėmė sprendimą vėl grįžti prie 3 metų pasaulio čempionatų ciklo.
Ryšium su tuo, kad 1986 m. pralaimėjęs mačą revanšą nespėjo dalyvauti 1985 m. kandidatų turnyre, A. Karpovui buvo suteikta teisė sužaisti 14 partijų mačą su finalinio kandidatų mačo nugalėtoju. Šio mačo nugalėtojas A. Karpovas 1987 m. žaidė eilinį pasaulio čempionato mačą su G. Kasparovu, kuris pasibaigė lygiosiomis, bet G. Kasparovas pagal nuostatus išlaikė savo titulą. 1990 metų mače su A. Karpovu vėl laimėjo G. Kasparovas.

Dvivaldystė (1993–2005)

1993 m. N. Šortas laimėjo kandidatų mačus ir tapo pretendentu žaisti pasaulio čempionato mačą su G. Kasparovu.
Pagal FIDE taisykles galutinis sprendimas dėl pasaulio čempionato mačo vietos iš pateiktų pasiūlymų priklausė trims subjektams – FIDE, pasaulio čempionui (Kasparovui) ir pretendentui (Šortui), kurie kartu ir turi nuspręsti, kur bus rengiamas mačas. G. Kasparovas ir N.Šortas, apkaltinę FIDE prezidentą F. Kampomanesą pažeidus šią taisyklę – paskelbus, kad mačas bus žaidžiamas Mančesteryje.
1993 m. vasario 26 d., Linareso turnyro metu abu pasaulio čempionato mačo dalyviai paskelbė bendrą pranešimą, kad mačą dėl pasaulio čempiono vardo žais ne FIDE globoje.

PŠA ir BrainGames mačai

G. Kasparovas ir N. Šortas įkūrė PŠA ir paskyrė Bobą Raisą (Bob Rice) organizacijos pirmininku. 1993 m. spalio mėn, jie žaidė remiami ką tik įkurtos organizacijos (ŠPA) pasaulio čempionato mačą.
Mačas vyko Londone, jį finansiškai rėmė „The Times“ laikraštis. G. Kasparovas laimėjo dideliu skirtumu 12½ : 7½  ir išliko pasaulio šachmatų čempionu.
1993–1995 m. PŠA surengė tarpzoninį turnyrą ir kandidatų mačus. PŠA kandidatų mačus laimėjo Višvanatanas Anandas. Po to G. Kasparovas gynė PŠA Pasaulio čempiono titulą prieš V. Anandą mače, kuris prasidėjo 1995 m. rugsėjo 11 d. Niujorke. 20 partijų mače G. Kasparovas nugalėjo anksčiau laiko V. Anandą 10½ : 7½.
1996 m. sausio mėn. G. Kasparovas praneša, kad kontraktas su „Intel“ baigėsi – tai buvo didelė netektis.
Netrukus po pagrindinio rėmėjo „Intel“ pasitraukimo PŠA susilpnėjo. G. Kasparovui trūko lėšų tinkamai organizuoti pretendento atrankos ciklą. Tad mačai dėl pasaulio čempiono toliau nevyko.
G. Kasparovas 1998 m. suformavo „Pasaulio šachmatų tarybą“, kuri organizavo kandidatų mačą tarp Aleksejaus Širovo ir Vladimiro Kramniko. A. Širovas mačą laimėjo.
Tačiau tuoj po mačo paaiškėjo, kad laukto mačo finansavimo iš pagrindinio rėmėjo Rentero nebus. Po to PŠT pasiūlė surengti mačą, kurio fizinis fondas būtų nedidelis, dėl šios priežasties A. Širovas atsisakė ir derybos dėl mačo su G. Kasparovu nutrūko.
Kitas planas 1999–2000 m. surengti G. Kasparovo ir V. Anando mačą irgi žlugo. Galų gale, 2000 m. G. Kasparovas, pats pasirinkęs pretendentu Vladimirą Kramniką, žaidė su juo 2000 m. pasaulio čempionato mačą. Finansiškai šį mačą rėmė „Braingames“ bendrovė. V. Kramnikas nugalėjo ir tapo klasikinų šachmatų pasaulio čempionu. Vėliau subankrutavus „BrainGames“ klasikinių šachmatų čempionato rengimo teises perėmė Einšteino TV.

FIDE trumpieji mačai

Tuo metu FIDE atsisakė tarpzoninių turnyrų ir Kandidatų mačų ir 1998 m. surengė atkrentamųjų mačų varžybas, kuriose žaidėjai keletą savaičių varžėsi trumpuose mačuose. Lygiųjų atveju, mačo nugalėtojas buvo nustatomas, naudojant greitųjų šachmatų ir žaibo partijas. Varžybų nugalėtojas Anatolijus Karpovas tapo FIDE pasaulio čempionu. Daug kas teigė, kad šitokia pasaulio čempionato tvarka negalinti užtikrinti aukščiausios kokybės žaidimo. G. Kasparovas, taip pat V. Kramnikas po mačo su G. Kasparovu atsisakė jose dalyvauti šiose varžybose. Pirmosiose varžybose A. Karpovas pateko iš karto į finalą, bet sekančiose (1999 m. čempionate) jis turėjo žaisti jau nuo pradžių, kaip ir kiti žaidėjai. A. Karpovas, dėl naujų taisyklių, atsisakė jose dalyvauti. Tad 1999 m. čempionate A. Chalifmanas tapo nugalėtoju ir FIDE pasaulio šachmatų čempionu, o 2000 m. čempionate – V. Anandas, 2002 m. čempionate – R. Ponomariovas, 2004 m. čempionate – R. Kasimdžanovas.

Seiravano pasiūlymas

2002 m. kovo mėn JAV didmeistris imasi inciatyvos ir pateikia pasiūlymą, kaip išeiti iš aklavietės:
FIDE rengia tris pasaulio čempionatus: klasikinių, trumpųjų atkrentamųjų mačų ir greitųjų šachmatų.
Klasikinis čempionatas: zoniniai turnyrų nugalėtojai su pakviestais pagal reitingą + 64 moterys ir 4 organizatorių kviestiniai – viso 196 dalyviai, žaidžia šveicariškąja sistema (13 ratų) ir išaiškina 5 geriausius. Šie kartu su R. Ponomariovu, V. Kramniku ir G. Kasparovu žaidžia ketvirtfinalyje 10 partijų, pusfinalyje – 14 , o finale – 20 partijų mačus ir išaiškina pasaulio čempioną.
Jis taip pat pasiūlė įvesti, atstovaujančią žemynus, trijų komisionierių tarnybą, kurioje komisionieriai keistusi kas 5 metai, kuri prižiūrėtų čempionatą ir turėtų galutinį sprendimą.

Einšteino TV pasiūlymas

Jo esmė – abi pusės atrenka žaidėjus, kurie susitikę susivienijimo mače išaiškina neginčijamą pasaulio čempioną.
Tuoj po Einšteino kandidatų turnyro Dortmunde nugalėtojas 2003 m. balandžio mėn. žaidžia 16 partijų mačą su V. Kramniku.
FIDE išaiškina savo atstovą:
1-as mačas. V. Anandas žaidžia 6 klasikinių partijų mačą.
2-as mačas. G. Kasparovas žaidžia mačą su pirmojo mačo nugalėtoju. Šio mačo nugalėtojas žaidžia 16 partijų mačą su FIDE čempionu R. Ponomariovu. Jis turėtų vykti 2003 m. gegužės/birželio mėn.
Pasaulio čempionatų susivienijimo mačas.
Einšteino TV ir FIDE mačų nugalėtojai žaidžia susivienijimo 16 partijų mačą. Jį organizuoja Komisionierių tarnyba. Taisykles parengia Didmeistrių komitetas.
Netrukus po mačo rengiamas naujas ciklas, kuris yra šiek tiek patobulintas J. Seiravano pasiūlymo variantas.
Pasaulio klasikinių šachmatų čempionatą organizuoja naujoji profesionalių šachmatų organizacija. FIDE ją pripažįsta ir su ja bendradarbiauja. FIDE palikta rengti greitųjų šachmatų, žaibo pasaulio čempionatus ir t. t.

Prahos susitarimo įgyvendinimo sunkumai

Prahos susitarimus pasirodė ne taip lengva įgyvendinti: dėl lėšų trūkumo mačus buvo sunku suorganizuoti V. Kramniko – P.Leko mačą, dabar vadinamą, 2004 m. klasikiniu šachmatų čempionatu, pavyko pravesti tik 2004 m. pabaigoje. Šis mačas baigėsi lygiosiomis, bet V. Kramnikas išlaikė titulą.
FIDE taip pat niekaip negalėjo pravesti G. Kasparovo mačo nei su 2002 m. FIDE čempionu R. Ponomariovu, nei su 2004 m. FIDE čempionu R. Kasimdžanovu. Po to, 2005 m., G. Kasparovas, vis dar tebeturėdamas aukščiausią reitingą, iš vis pasitraukė iš šachmatų.
Netrukus FIDE atsisakė pasaulio čempionate trumpųjų atkrintamųjų mačų modelio ir paskelbė 2005 m. FIDE pasaulio čempionatą, dviejų ratų turnyrą San Luise, kuriame dalyvautų 8 pasaulio vedantieji šachmatininkai. V. Kramnikas reikalavo, kad titulas būtų išaiškinamas mače ir atsisakė dalyvauti. Turnyrą įtikinamai laimėjo bulgaras Veselinas Topalovas. Prasidėjo derybos dėl titulo susivienijimo mačo surengimo tarp V. Kramniko ir V. Topalovo.

Pasaulio čempionato varžybos po 2006 m.

Pasaulio šachmatų susivienijimo čempionatas įvyko 2006 m. pabaigoje Elistoje. Jį laimėjo V. Kramnikas. Jis tapo pirmuoju nediskutuojamu pasaulio šachmatų čempionu po 1993 m., kai G. Kasparovas atsiskyrė nuo FIDE ir įkūrė PŠA.
Netrukus, 2007 m. buvo surengtas pasaulio šachmatų čempionatas Meksike. Jame dalyvavo ir V. Kramnikas. Tai buvo 8 dalyvių 2 ratų turnyras. Jį laimėjo Višvanatanas Anandas ir tapo pasaulio šachmatų čempionu. V. Kramnikas dar prieš turnyrą buvo sakęs, kad jei nelaimėtų turnyro, prarastų titulą.
Tačiau V. Anando dar laukė mačas dėl pasaulio čempiono vardo su V. Kramniku, kuris turėjo teisę į mačą revanšą. Šis 12 partijų mačas įvyko 2008 m. spalio mėn. Bonoje.
Nugalėjo V. Anandas (6½–4½) ir išliko pasaulio čempionu. Jam teko sužaisti dar vieną mačą su 2005 m. FIDE čempionu Veselinu Topalovu, kuris tapo pretendentu, 2009 m. mače nugalėjęs 2007 m. pasaulio taurės nugalėtoją Gatą Kamskį.
12-kos partijų 2010 m. pasaulio čempionato mačas vyko Sofijoje. Nugalėjo V. Anandas (6½ : 5½) ir antrą kartą išlaikė pasaulio čempiono titulą.
Pretendento atranka prasidėjo 2008 m. Didžiojo prizo varžybose – baigėsi, kai B. Gelfandas laimėjo 2011 m. kandidatų mačus ir įgijo teisę kovoti su V. Anandu 2012 m. pasaulio čempionato mače. Mačas baigėsi lygiosiomis, bet V. Anandas, žaidžiant keturias greitąsias partijas, nugalėjo 2½–1½ ir išliko pasaulio čempionu.
Sekantis čempionatas vyko 2013 m. pabaigoje Indijos Čenajaus mieste. Magnus Karlsenas nugalėjęs V. Anandą 6½ : 3½ tapo pasaulio šachmatų čempionu.FIDE buvo skelbusi, kad čempionato ciklo trukmė nuo 2012 m. – dveji metai. Tačiau nuo 2012 m. ji pradėjo rengti pasaulio čempionatus kas metai: 2012 m., 2013 m., paskelbta ir apie 2014 m. čempionatą 
Tad sekantis čempionatas vyko 2014 m. lapkričio 7-27 d. Sočyje. Jame Magnusas Karlsenas 12 partijų mače gynė pasaulio čempiono titulą prieš buvusį pasaulio čempioną Višvanataną Anandą. Mačą, sužaidus 11-ką partijų, anksčiau laiko laimėjo Magnusas Karlsenas - 6,5 - 4,5 (+3, =7, -1).
Sekantis pasaulio čempionato mačas buvo surengtas po 2-jų metų. 2016 m. lapkričio 11 - 30 d. Niujorke vyko 12 partijų pasaulio čempionato mačas tarp titulą ginančio Magnuso Karlseno ir   2016 m. kandidatų turnyrą laimėjusio rusų didmeistrio Sergejaus Karjakino. Nors, laimėjęs 8-ąją partiją, pirmas į priekį mače išėjo Sergejus Karjakinas, bet M. Karlsenas laimėjo 10-ąją ir išlygino mašo rezultatą. Sekančios dvi partijos baigėsi lygiosiomis ir pagrindinis mačas baigėsi taikiai - 6:6 (+1, =5, -1). Žaidžiant papildomas 4-ias greitųjų šachmatų partijas, M. Karlsenas, po pirmų dviejų lygiųjų, laimėjęs trečiąją  ir ketvirtąją partijas, išlaikė pasaulio čempiono titulą.
2018 m. lapkričio 9 - 28  Londone vyko pasaulio šachmatų čempionato mačas tarp pasaulio čempiono Magnuso Kalseno ir pretendento, 2018 m. Kandidatų turnyro  nugalėtojo, JAV didmeistrio  Fabiano Karuano. 12-kos partijų mačas, kur visos partijos buvo nerezultatyvios, baigėsi lygiosiomis (6-6).
Nugalėtojo išaiškinimui mačo dalyviams teko žaisti papildomą mačą iš 4 greitųjų  šachmatų (25 min. + 10 sek.) partijų. Magnus Karlsenas, iškovojęs  trijose papildomose partijose pergales, laimėjo mačą  bendru rezultatu 9-6. 
Tai buvo jo  4-as laimėtas FIDE pasaulio šachmatų čempionato mačas, kuris sekantiems dvejiems metams užtikrino jam pasaulio čempiono titulą.