google/wiki40b huggingface dataset:
Kamanų rezervatas

Gamtos vertybės

Kamanų pelkė išsiskiria savo unikaliu reljefu, klampynių ir ežerokšnių gausa. Pelkių augalijai apaugus mineralinius gūbrius, tik aukščiausios jų dalys liko kyšoti kaip nedidelės Avino, Liepių, Trainauskienės salelės, o kitų vietoje susidarė net 12 klampynių su daugiau kaip 120 ežerokšnių. Pelkės puošmena yra Nimfėjų ir Salų ežerėliai su labai vaizdingomis pakrantėmis ir 6 ha ploto Kamanų ežeras. Pelkę iš visų pusių supa miškai. Pietvakariniame pakraštyje – pušynai, pietuose – daugiau beržynų, tačiau didesniąją miškų dalį sudaro tamsūs eglynai. Rezervate aptiktos net 26 saugomų augalų rūšys – čia gausu plačialapių klumpaičių, auga virgininis varpenis, mažalapė saulašarė ir kiti Lietuvoje labai reti augalai. Turtingas vabzdžių pasaulis. Nuolat gyvena vilkai, lankosi lūšys, aptinkama lazdyninė miegapelė. Kamanos garsėja dirviniais sėjikais, čia gausu ir tetervinų, peri juodieji gandrai, mažieji ereliai rėksniai. Auga baltoji vandens lelija, spanguolės.
ProLogis

ProLogis – pirmaujanti pasaulyje komercinio nekilnojamojo turto valdytoja. Šios bendrovės nekilnojamojo turto fondas buvo įsteigtas 1991 m., o jo valdomo turto vertė dabar siekia $44 mlrd. USD. Šiuo metu jos valdomą portfelį sudaro daugiau nei 55 mln.  m². ploto objektai. Bendrovė nuomuoja 3 500 komercinies paskirties nekilnojamojo turto objektus įvairioms pramonės, mažmeninės prekybos ir logistikos įmonėms 22 šalyse. ProLogis valdomas nekilnojamasis turtas aprėpia Šiaurės ir Pietų Amerikos, Europos bei Azijos rinkas.
Jonkiškė

Istorija

2001 m. kaimas priklausė Šlavantų seniūnijai.
Velando jachtklubas

Istorija

Įkurtas XX a. 6-oje dešimtmečio pradžioje. 
Nuo 2012 m. Velando jachtklubas yra įgaliotasis RYA sertifikavimo centras (1-3 lygio sertifikavimas). Vykdomi saugaus buriavimo kursai, motorlaivių naudojimo pamokos.

Sportas

Jachtklubas organizuoja sportines regatas kiekvieną sekmadienį nuo liepos iki gruodžio.
Velando jachtklube naudojamos magno, optimist, graduate, europe, topper, enterprise klases burvaltės, bei olimpinė burlaivių klasė - Laser. Taip pat vyksta motorlaivių užsiėmimai.
Pasienio karas (1487–1494)

Priešistorė

1449 m. tarp šalių sudaryta Amžinosios taikos sutartis buvo gana ilgalaikė ir tik 1473 m. fiksuotas pirmasis pavienis ginkluotas konfliktas. Situacija pasikeitė 1478 m., kada Naugardas neteko dalies savarankiškumo Maskvos naudai, nutrūko iki tol mokėta duoklė (nors ir pripažinta pagal 1449 m. sutartį).
Situacija kaito ir dar paaštrėjo 1480 m., kai prie Ugros upės Krymo chanas nesulaukė Kazimiero Jogailaičio pagalbos, tai tapo pirmuoju ženklu, jog Maskva, anksčiau nešusi totorių jungą, tampa vis labiau savarankiška.

Karo eiga

Kariniai veiksmai prasidėjo 1487 m., kai du iki tol LDK tarnavę pasienio kunigaikščiai perėjo Maskvos pusėn. Prasidėjo abipusiai antpuoliai trijų giminių valdose – Odojevskių, Vorotinskių ir Beliovskių.
1489 m. LDK pusė pasiekė teritorijas už Okos, į ką Maskvos kariuomenė atsakė Vorotinsko užėmimu, tačiau grįžtant buvo sumušta LDK dalinių. Visgi, tėvonijos sunaikinimas paskatino kunigaikštį Vorotinskį gruodį pereiti į Maskvos pusę.
1491 m. pabaigoje – 1492 m. pavasarį LDK pusė suaktyvino veiksmus ir niokojo Maskvos valdas, tačiau į didesnius mūšius nesivėlė, tenkinosi turto grobimu.
1492 m. vasarą po tėvo mirties tapęs LDK valdovu Aleksandras bandė spręsti situaciją politinėmis priemonėmis ir siuntė pasiuntinybę. Tų pačių metų žiemą iš Smolensko patraukę LDK pajėgos atsiėmę pora miestų, į ką 1493 m. pavasarį sulaukta Maskvos reidų. 1493–1494 m. vyko derybos, kurias vainikavo 1494 m. vasario 7 d. pasirašyta taikos sutartis.

Rezultatai

Taikos sutartimi LDK Maskvai užleido Viazmos kunigaikštystę ir šiaurinę Okos aukštupio srities dalį (Vorotinską, Beliovą, Kozelską, Odojevą), taip netekdama ~87 tūkst. km² teritorijos (1492 m. LDK apėmė ~800 tūkst. km²).
Ivanas III sėkmingai privertė Aleksandrą nusileisti ir sudaryti LDK nepalankią Amžinosios taikos sutartį, vesti savo dukterį Eleną, nesustojo ir toliau į savo pusę viliojo pasienio kunigaikštystes, kas 1500 m. virto antruoju LDK-Maskvos karu.
Pečas (Kosovas)

Istorija

Miestas žinomas nuo romėnų laikų Pescium pavadinimu.
Yra išlikę XIII-XVII a. architektūriniai paminklai (ortodoksų cerkvės ir vienuolynai, musulmonų mečetės).
Rudasis žvaigždulis

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, psl. 473
Baltoji

Pavadinimo kilmė

Gali būti, kad kaimelio pavadinimas kilo iš baltojo malūno.

Baltosios kapinės

Baltojoje esančiame kalnelyje atrasta žmonių kaukolių. Pagal archeologų duomenis, tai buvo prancūzų armijos karių palaikai.
Kva kalbos

Apibrėžimas

Terminas pasiūlytas 1885 m. vokiečių lingvisto Gottlob Krause, kuris jį panaudojo apjungti akanų, ga ir gbe kalboms, naudojamoms pietinėje Ganoje. Terminas pasirinktas, kadangi visose šiose kalbose kwa (kua) reiškia „žmogų“. Per vėlesnį šimtą metų įrodžius kitų kalbų giminystės ryšius, kva kalboms priskiriamų kalbų arealas stipriai išsiplėtė. XX a. II pusėje joms buvo priskiriamos dauguma kalbų, kuriomis kalbama Gvinėjos įlankos regione nuo Liberijos vakaruose iki Nigerio deltos rytuose. Šią išsiplėtusią kalbų grupę lingvistai bandė sisteminti, išskirdami Rytų (Nigerijoje) ir Vakarų (nuo Liberijos iki Benino) kva.
Nuo XX a. 8-ojo dešimtmečio vyko kva kalbų grupės mažinimas. 1977 m. Bennett & Sterk rytų kva kalbas (joruboidų, igboidų ir kt.) priskyrė Benujės-Kongo grupei. 1989 m. Stewart susiaurino kva kalbų apibrėžimą, kru kalbas (vakariausią atšaką) išskirdamas kaip atskirą grupę, taip pat atskirdamas idžoidų kalbas. Šis gerokai susiaurintas kva grupės apibrėžimas yra dar žinomas kaip naujosios kva. Vėliausiai iš grupės išmestos gbe kalbos, kurios pripažintos kaip atskira grupė.
Kundūzas

Istorija

Senovėje miestas buvo žinomas kaip Drapsaka, jame lankėsi Aleksandras Makedonietis. XX a. valdant Sher Khan Nasher tapo viena turtingiausių visos šalies provincijų, kadangi sparčiai išvystė medvilnės sektorių. Kundūzas buvo paskutinis didesnis miestas, iš kurio JAV kariuomenė 2001 m. išvijo talibus. 2015 metų vasarą vyko kovos dėl miesto su talibais.
Taškento Švč. Jėzaus Širdies katedra

Taškento Švenčiausios Jėzaus Širdies katedra – Romos katalikų bažnyčia Uzbekistano sostinėje Taškente, administraciškai priklauso Uzbekistano Apaštališkajai administratūrai ir yra jos katedra.

Architektūra

Pastatyta pagal architekto Liudviko Pančakevičiaus projektą. Pamaldų patalpos yra antrame aukšte, o pirmajame – Šv. Antano ir Šv. Jono Pauliaus II salės, biblioteka. Bažnyčią puošia vitražai, pagaminti Lenkijoje pagal Uzbekistano dailininkų eskizus, taip pat vietoje sukurti menininkų kūriniai. Bažnyčia aptverta betono tvora, link pagrindinio įėjimo veda akmeniniai laiptai

Istorija

Kiek didesnė katalikų bendruomenė tuometiniame Turkestane susidarė Lietuvoje ir Lenkijoje numalšinus 1863 m. sukilimą ir atitrėmus čionai dalį sukilėlių. Jie bandė prašyti leidimo pastatyti nors nedidelę bažnyčią, bet tuometinis krašto valdytojas Konstantinas Kaufmanas (buvęs Vilniaus gubernatorius, liūdnai pagarsėjęs kaip lietuviškos spaudos uždraudėjas) nesutiko. Nuo 1884 m. buvo meldžiamasi laikinojoje koplyčioje, o parapija užregistruota tik 1889 m.
1902 m. į Turkestano krašto sostinę Taškentą atvyko kunigas Justinas Bonaventūra Pranaitis ir ėmė telkti tikinčiuosius. Tų pačių metų spalio 25 d. koplyčioje jis aukojo pirmąsias Šv.Mišias ir pradėjo rinkti lėšas būsimai bažnyčiai. Aukojo tremtinių palikonys, katalikiškoji miesto inteligentija ir kariškiai. Kertinis akmuo padėtas 1912 m., tuo metu kartu statomos ir katalikų šventovės Samarkande, Naujajame Margilane (dab. Fergana) bei kt. Turkestano miestuose. Pirmojo pasaulinio karo metais parapiją papildė lenkų belaisviai iš Austrijos–Vengrijos kariuomenės, jų stovykla buvo įrengta netoliese. Pamaldos vykdavo neužbaigtame pastate. 1917 m. kun. J.B.Pranaitis mirė ir buvo palaidotas prie statomos bažnyčios.
Darbus tęsė kun. Bronislovas Rūtenis, 1921–1922 m. – kun. Leonas Tučko. Pastarajam mirus, statybiniais darbais vėl rūpinosi Br. Rūtenis. Pamažu dauguma lenkų ir lietuvių parapijiečių sugrįžo į savo atkurtas valstybes. 1923 m. kun. J.B.Pranaičio palaikai vietos bolševikų valdžios įsakymu buvo iškasti ir perlaidoti kitoje vietoje. 1925 m. neužbaigtą pastatą valstybė nacionalizavo, jame buvo įrengtas bendrabutis, įvairios įstaigos bei sandėliai. Tikintieji bendrai maldai rinkdavosi kitose vietose iki 1937 m., kai suėmė ir sušaudė kleboną Juozapą Sovinskį.
1975 m. tuometinė Uzbekijos TSR vadovybė buvusioje bažnyčioje įrengė koncertų salę. 1997 m. pastatas perduotas tikintiesiems, remontas ir pritaikymas katalikiškai šventovei užtruko – tik 2000 m. Taškento Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia buvo vėl konsekruota. Šiuo metu pamaldos vyksta rusų, anglų, lenkų ir korėjiečių kalbomis.
Groningeno provincija

Istorija

Iš pradžių Groningenas buvo Fryzijos dalimi. Apie 785 m. įjungtas į Frankų valstybę.
Dvarninkų lobis

Dvarninkų lobis – Radviliškio rajono savivaldybės teritorijoje, Dvarninkų kaimo (Tyrulių seniūnija) durpyne 1951 m. rastas vėlyvųjų viduramžių lobis.
Arūnas Dudavičius

Arūnas Dudavičius (g. 1963 m. liepos 31 d. Alytuje) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija

1989 m. Vilniaus pedagoginiame institute baigė istoriją ir visuomenės mokslus. 1991 m. balandžio 17 d. – 1995 m. rugpjūčio 31 d. Savanoriškos krašto apsaugos tarnybos Alytaus rinktinės (dab. KASP Dainavos apygardos 1-oji rinktinė) vadas, 1995–2000 m. SKAT Vilniaus rinktinės vadas. 1997 m. sausio mėn. – 1998 m. liepos mėn. mokėsi Paryžiaus Jungtiniame gynybos koledže, 1998 m. lapkričio – gruodžio mėn. studijavo Prancūzijos nacionaliniame gynybos institute. 2000 m. birželio mėn. – 2001 m. vasario mėn. Krašto apsaugos savanorių pajėgų štabo viršininkas. Nuo 2001 m. vasario mėn. Generolo J. Žemaičio Lietuvos karo akademijos viršininko pavaduotojas kariniam rengimui. 2003 m. pulkininkas. 2006–2007 m. Didžiojo Lietuvos etmono Jonušo Radvilos mokomojo pulko vadas.
Pskovo respublika

Kilmė

Po Kijevo Rusios susiskaldymo XII a., Pskovo miestas ir aplinkinės teritorijos palei Velikaja upę, Peipuso ežerą, Pskovo ežerą ir Narvos upę tapo Naugardo respublikos dalimi. Pskovas išlaikė specialias autonomijos teises, įskaitant teisę nepriklausomai kurti priemiesčius (seniausias iš jų buvo Izborskas). Dėl Pskovo reikšmės kovojant su Livonijos ordinu, jo įtaka žymiai padidėjo. Ilgas Daumanto valdymas (1266-1299 m.) ir ypač jo pergalė Rakverės mūšyje (1268 m.) Pskovą padarė faktiškai nepriklausomu. Naugardo bojarai formaliai pripažino Pskovo nepriklausomybę Bolotovo sutartimi (1348 m.), atsisakydami skirti Pskovo posadnikus. Pskovas liko priklausomas nuo Naugardo tik bažnytiniuose reikaluose, kol 1589 m. nebuvo sukurta Pskovo vyskupystė, o Naugardo arkivyskupai iš savo titulo pašalino Pskovą ir titulavosi tik "Naugardo Didžiojo ir Velikije Luki arkivyskupais".

Socialinė, ekonominė ir politinė struktūra

Pskovo respublikoje buvo gerai išvystytas žemės ūkis, žvejyba, kalvystė, juvelyrika ir statyba. Apsikeitimas prekėmis respublikos viduje ir prekyba su Naugardu bei kitais Rusios miestais, Baltijos jūros regionu ir Vakarų Europos miestais padarė Pskovą vienu didžiausiu Rusios amatų ir prekybos centrų. Skirtingai nuo Naugardo, Pskove nebuvo didelių dvarininkų, jų žemės buvo mažesnės ir labiau išmėtytos nei Naugarde. Pskovo vienuolynų ir bažnyčių žemės taip pat buvo mažesnės. Pskovo respublikoje susiklostę socialiniai santykiai atspindėti Pskovo Teisyne.
Pranciškus Vielopolskis

Biografija

Lenkijos magnatų Vielopolskių giminės atstovas, herbo „Starykoń“ savininkas. Karūnos didžiojo kanclerio Jono Vielopolskio (m. 1688) jaunesnysis (trečias) sūnus nuo antros santuokos su Konstancija Kristina Komorovska (m. 1675). Broliai – Krokuvos generalinis seniūnas Liudvikas Janas (m. 1688), Sveco kanauninkas Janas Kazimieras ir Novotaro seniūnas Juozapas Janas.
1697 metais Pranciškus Vielopolskis palaikė Augusto Stipriojo elekciją į Lenkijos karaliaus sostą. 1704 metais įėjo į Sandomiro konfederacijos sudėtį. .
1708 metais Lenkijos karalius Stanislovas Leščinskis išsiuntė jį į Vieną, kad pagerintų santykius su Habsburgais. 1724 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Krokuvos vaivadijos į seimą.
Žyveco ir Peskovo Skalos grafas, Lanckorono pilies valdytojas, markgrafas ir 8-tas Miruvo ir Pinčuvo ordinatas. Taip pat buvo Bochno, Žarnovo, Lanckorono ir Lipno seniūnas.
Kauno maisto pramonės ir prekybos mokymo centras

Istorija

Kauno maisto pramonės ir prekybos mokymo centras savo veiklą pradėjo 2011 m., prie Kauno maisto pramonės mokyklos prijungus Kauno prekybos ir verslo mokyklą. 2012 tapo viešąja įstaiga. 2012 m. liepos mėn. prijungtas VšĮ Dainavos darbo rinkos mokymo centras.
2012 m. mokėsi 961 mokinys, iš jų 633 – profesinio mokymo programose, 328 – vidurinio ugdymo programoje (gimnazijos), 25 mokytojai ir 46 profesijos mokytojai.
FK Randžbar

Istorija

Įkurtas 1993 m. Žaidė aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
Komanda išformuota 2000 m., o klubas likviduotas.
2005 m. atkurtas Hulbuk klubas.
Ungavos pusiasalis

Ungavos pusiasalis (pranc. Péninsule d'Ungava, angl. Ungava Peninsula) yra šiaurės rytų Kanadoje, Kvebeko provincijos Nunaviko regione, Labradoro pusiasalio šiaurės vakarinė dalis. Šiaurėje remiasi į Hadsono sąsiaurį, vakaruose ribojasi su Hadsono įlanka, rytuose – su Ungavos įlanka. Užima apie 252 tūkst. km² plotą. Pusiasalį užima Kanados skydas, su bemiškiais tundrų plotais. Gausu ežerų ir upių. 90 % Angavos pusiasalio gyventojų – inuitai. Svarbiausias miestas – Kujuakas.
Sinclair ZX81

Apibūdinimas

ZX81 naudojo NEC kompanijos su Zilog Z80 suderinamą procesorių, veikiantį 3,25 MHz dažniu. Palyginus su ZX80, supaprastėjo motininės plokštės dizainas, skaitomoji atmintis (ROM) išaugo iki 8 KB, Sinclair BASIC įgijo galimybę atlikti aritmetinius veiksmus su slankiojo kablelio skaičiais.
Sistema kainavo apie 70£ JK arba apie 100$ JAV ir turėjo 1 kB (1024 baitus) operatyviosios atminties. Ši atmintis buvo naudojama laikyti visus sistemos kintamuosius, ekrano vaizdą bei programos ar kitus duomenis. Dėl šios priežasties programuojant teko taupyti naudojamą atmintį. Išvedimas į ekraną buvo tik tekstiniu režimu, tačiau su PLOT komanda buvo įmanoma kurti blokinę 64x48 pikselių grafiką. Trūkstant vietos, buvo sumažinamas išvedamų eilučių skaičius.
Vėliau buvo siūlomi operatyvios atminties praplėtimo moduliai (16, 32 ir 64 KB).
Panterinis vėžlys

Aprašymas

Panterinis vėžlys yra ketvirta pagal dydį vėžlių rūšis, suaugę individai siekia 460 mm ir sveria 18 kg.
FK Inđija

Istorija

Klubo ištakos siekia 1933 m.
Athenaeum (Kaunas)

Istorija

Leido Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakulteto filosofijos skyrius. Išėjo 9 tomai.
Mokslininkai nagrinėjo lietuvių kalbos klausimus, literatūros mokslo metodikos problemas, analizavo Lietuvos ir Livonijos XVI a. konflikto priežastis, kovų dėl Žemaitijos XIII–XIV a. eigą, Lietuvos valstybės geopolitinės padėties savitumus.
Bendradarbiavo Juozas Ambrazevičius, Pranas Dovydaitis, Jonas Grinius, Zenonas Ivinskis, Pranas Mantvydas, Antanas Salys, Ignas Skrupskelis, Simas Sužiedėlis.
Redagavo Juozas Eretas.
Gurka

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas pirmą kartą paminėtas 1679 m. kai karalius Jonas Sobieskis šias žemes suteikė karvedžiui Samuel Mirza Krzeczowski. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Rinkon de los Sausesas

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis XIX a. pab., bet vėliau nuniokota Barankaso upės potvynio. Atsikūrė 1970 m., pradėjus naftos ir dujų gavybą. Vietovės pavadinimas ispanų kalba reiškia „gluosnių pakampė“.
Mataramas

Religija

Dauguma miesto gyventojų išpažįsta islamą. Kitos religijos Matarame yra krikščionybė, budizmas, hinduizmas ir konfucionizmas.

Kalba

Lomboko vietiniai namuose vartoja sasakų kalbą. Indoneziečių kalba vyrauja versle, švietime, vyriausybės dokumentuose.
Pokulai

Pokulai (Pockols, Pockollus) – senovės sūduvių mitologijoje – skraidančios dvasios, velniai. Jie buvę tamsos dievo Pikulo pavaldiniai. XVI a. „Sūduvių knygelėje“ aprašomas ritualas, kurio metu laidoti gabenamą žmogų lydi raiteliai ir iškeltais kardais čaižydami orą šaukia begyte, begyte, pecolle („bėkit, bėkit, jūs velniai“). Pokulai to meto bažnyčios veikėjų lyginami su romėnų furijomis. Kitur Pokulas minimas vienaskaita, kaip oro dvasių dievas.
Vasilijaus sala

Vasilijaus sala (rus. Васи́льевский о́стров) – didžiausia Nevos upės deltos sala, užimanti didžiąją Sankt Peterburgo Vasiljeostrovsko rajono dalį. Salą skalauja Didžioji ir Mažoji Neva, Suomių įlankos Nevos užutėkis, nuo Dekabristų salos skiria Smolenkos upė. Salos plotas – 10,9 km², ji driekiasi 4,2 km iš šiaurės į pietus ir 6,6 km iš vakarų į rytus, virš vandens ji iškilusi 1,3–3,5 m. Dažniausiai naudojamas salos sutrumpinimas – В. О. Saloje suplanuoti lygiagretūs prospektai, kuriuos kerta vad. linijos.
Pirmasis mūrinis pastatas – Menšikovo rūmai – saloje pastatytas 1720 m. Intensyviau statyti pradėta XVIII a. viduryje. Didžiosios Nevos pakrantėje pamažu koncentravosi pagrindiniai miesto gyvenamieji bei visuomeniniai pastatai – Peterburgo mokslų akademija, Mokslų akademijos biblioteka, Imperatoriškoji dailės akademija, Dvylikos kolegijų pastatas, Kunstkamera, Sankt Peterburgo universitetas, į salą persikėlė Peterburgo uostas. Čia buvo ir katalikiška Peterburgo dvasinė akademija, kurioje mokėsi daug garsių lietuvių.
1850 m. per Didžiąją Nevą pastatytas pirmasis nuolatinis Blagoveščenskio tiltas, sujungęs Vasilijaus salą su Admiraliteto sala. XIX–XX a. sandūroje vyko sparti gyvenamųjų namų statyba, pietinėje ir šiaurinėje dalyse atsirado stambios pramonės įmonės, 1907 m. pradėjo kursuoti tramvajus. Su miesto centru salą jungia Rūmų tiltas, su Petrogrado sala – Biržos bei Tučkovo tiltas, keturi tiltai – su Dekabristų sala. 2016 m. gruodžio mėn. baigta statyti Vakarinio greitojo diametro dalis, nepakeliamais tiltais sujungusi Vasilijaus salą su Sankt Peterburgo šiauriniais ir pietiniais rajonais.
Saloje yra metro stotis „Vasiljeostrovskaja“ ir vienas iš stoties „Sportivnaja“ vestibiulių.
Juodoji Gvardija

Juodoji gvardija (angl. Black Company) yra amerikiečių rašytojo Glen Cook tamsiosios maginės fantastikos romanų serija.

Siužetas

Knygos aprašo fiktyvaus viduramžių pasaulio elitinę samdinių gvardiją, vieną iš Laisvųjų Katovaro gvardijų. Viso serijoje aprašyta maždaug keturiasdešimt metų jos istorijos. Romanai skirstomi į tris grupes: Šiaurės knygos („Juodoji gvardija“, „Ilgėjantys šešėliai“, „Baltoji Rožė“, „Sidabrinis smaigas“), Pietų knygos („Šešėlių žaidimai“, „Plieniniai sapnai“) ir  Žaižaruojantis akmuo („Niūrūs laikai“, „Tamsa – tai ji“, „Vanduo miega“ ir „Kariai gyvi“). 
Šiaurės knygos aprašo Gvardijos tarnybą Šiaurinės imperijos Valdovei, sukilimą ir galiausiai žlugimą (išskyrus knygą „Sidabrinis smaigas“, kuri aprašo ne Gvardiją, o kelių nuo jos atsikyrusių samdinių nuotykius po trečiosios knygos įvykių). Pietų knygose Gvardijos likučiai keliauja į Katovarą gražinti metraščių, Gvardija atkuriama ir vėl beveik patiria žlugimą. Beveik visur čia pasakotojas yra Kranklys, Juodosios gvardijos gydytojas ir metraštininkas.

Viešpatavimas

Viešpatavimo epochoje, buvusioje dar prieš serijoje aprašomus įvykius, galingas burtininkas Viešpats (angl. Dominator) kartu su žmona Valdove (angl. Lady) ir dešimt Pašvęstųjų – savo valiai pajungtų žemesniųjų burtininkų (angl. Ten Who Were Taken) – įkūrė centralizuotą imperiją, kurioje tvarką palaikė bekompromisiniu žiaurumu ir smurtu. Galiausiai maištininkai, vadovaujami Baltosios Rožės, sugebėjo juos įveikti, ir, nesugebėdami sunaikinti visiškai, gyvus ir saugojamus burtų  palaidojo Pilkapiuose. Po daug metų per Burtininko Bomanzo neatsargumą Valdovė kartu su dešimt Pašvęstųjų išsivaduoja iš Pilkapių, tačiau savo vyrą palieka įkalintą. Per trumpą laiką ji vėl atkuria Šiaurinę imperiją. Maždaug tada prasideda ir pirmosios knygos siužetas, Juodąją gvardiją Sielagaudė – viena iš dešimties Pašvęstųjų – pasamdo tarnauti Valdovei ir kovoti prieš maištininkus.

Pašvęstieji

Pašvęstieji kadaise buvo galingi burtininkai, stoję į kovą prieš Viešpatį ir pralaimėję. Despotas pajungė jų valią sau ir privertė jam tarnauti. Vėliau, prisikėlę kartu su Valdove, jie tęsė tarnybą jai, tačiau nuolat regzdavo intrigas vienas prieš kitą, o vėliau ir prieš pačią Valdovę, padėdami sugrįžti Viešpačiui. Juodoji gvardija buvo nuolat išnaudojama šiose vidinėse intrigose, dažniausiai kaip Sielagaudės įrankis prieš Šlubį. Dalis Pašvęstųjų žuvo ar imitavo savo žūtį, todėl Valdovė pavergė ir naujais Pašvęstaisiais pavertė kelis gabius naujųjų maištininkų vadus. Yra žinoma, kad tarp senųjų Pašvęstųjų yra trys moterys, tačiau įvardintos tik dvi.
Iljušin Il-14

Il-14 (rus. Ил-14, pagal NATO kodifikaciją Crate) – tarybinis trumpų ir vidutinių nuotolių stūmoklinis dviejų variklių žemasparnis monoplanas atvirkščio strėliškumo sparnais. Sukurtas XX a. ketvirto dešimtmečio pabaigoje pakeisti pasenusius Li-2 ir Il-12.
Tai buvo patikimas, saugus, ekonomiškas, paprastas valdyti ir aptarnauti, galintis tūpti ir kilti nedideliuose, gruntiniuose oro uostuose, lėktuvas. Lėktuvo bazė buvo pritaikyta įvairiai paskirčiai: padidinto komforto (Il-14S, Il-14PS, Il-14SI, Il-14SO), krovininis (iki 3500 kg) Il-14G, transportinis Il-14Т, transportinis desanto Il-14-ZOD, aerofotografuojantis.

Eksploatacija

Pirmas Il-14 skrydis įvyko 1950 m., 1952 m. prasidėjo lėktuvo bandymai įvairiomis meteorologinėmis sąlygomis. Pastatyta 1100 tokių lėktuvų (tame tarpe 80 VDR, Drezdeno aviacijos gamykloje, 203- tuometinėje Čekoslovakijoje (kaip Avia-14). Il-14 modelis buvo statomas ir Kinijoje, pavadinimu Y-6.
Reguliariai keleivius skraidinti šiuo lėktuvu pradėta 1954 m. lapkričio 30 d. Iki 1960-ųjų Il-14 buvo pagrindiniu Aeroflot lėktuvu magistraliniuose vidaus ir tarptautiniuose maršrutuose. Pradėjus naudoti dujų turbininį An-24 bei reaktyvinį Jak-40, Il-14 plačiai naudotas vidinėse linijose, ypač Tolimojoje šiaurėje, Sibire. Keleivinius Il-14 naudojo Bulgarija, Čekoslovakija, Kuba, VDR, Jugoslavija, Lenkija, Vengrija, Mongolija, Šiaurės Korėja, Jemenas; karinius – Albanija, Alžyras, Afganistanas, VDR, Egiptas, Indija, Irakas, Kinija, Šiaurės Korėja, Kuba, Lenkija, Sirija, Čekoslovakija ir Bulgarija. Lėktuvas baigtas eksploatuoti 2005 m.