Pakuočių ir pakuočių atliekų tvarkymas

Pakuočių atliekos ir komunalinės atliekos

Pakuočių atliekos sudaro žymią dalį (iki 30–40 proc. užimamą tūrį ir 10–12 proc. pagal svorį) komunalinių atliekų. Komunalinės atliekos – tai daugiarūšių atliekų srautas.

Pakuočių ir pakuočių atliekų tvarkymo organizavimas Lietuvoje

Pagal LR atliekų tvarkymo įstatymą už komunalinių atliekų tvarkymą atsakingos savivaldos institucijos. Komunalinių atliekų tvarkymui taikomas „teršėjas moka“ principas. Tuo tarpu pakuočių atliekų tvarkymui taikomas „gamintojo atsakomybės“ principas, kuris reiškia, kad gamintojai ir importuotojai, išleidžiantys supakuotas prekes į rinką, turi netiesioginę pareigą surinkti iš gyventojų ir kitų pakuočių atliekų turėtojų po vartojimo likusias pakuotes.
Pagal šalyje galiojančius įstatymus gamintojai ir importuotojai privalo organizuoti savo produkcijos pakuočių atliekų surinkimą, perdirbimą ar kitokį naudojimą ir vykdyti numatytas pakuočių atliekų tvarkymo užduotis arba mokėti valstybės nustatytą mokestį už aplinkos teršimą šiomis atliekomis. Gamintojai ir importuotojai savo prievole rūpintis pakuočių atliekų tvarkymu gali perduoti organizacijai, turinčiai Aplinkos ministerijos išduotą licenciją rūpintis pakuočių atliekų tvarkymo organizavimu ir visuomenės švietimu (pirmoji licencija Lietuvoje 2006 m. gegužės 23 d. buvo išduota VšĮ „Žaliasis taškas“). Gamintojai, importuotojai, pardavėjai ir kiti ūkinės veiklos vykdytojai taip pat gali sukurti atskirą pakuočių atliekų surinkimo ir tvarkymo sistemą arba sudaryti atitinkamas sutartis ir naudotis savivaldybių organizuojamomis komunalinių atliekų surinkimo ir tvarkymo sistemomis.

Pakuočių surinkimo rodikliai Lietuvoje

Pakuočių ir pakuočių atliekų tvarkymas – aktuali su atliekų tvarkymu susijusi aplinkosaugos problema. Šiuo metu Lietuvoje vis dar nemaža pakuočių atliekų dalis patenka į komunalinių atliekų srautą. Pripažįstama, kad pakuočių atliekų surinkimas ir pirminis rūšiavimas daugiausia priklauso nuo visuomenės sąmoningumo, todėl šiame procese ypač didelis dėmesys turi būti skiriamas gyventojų švietimui.
Remiantis licencijuotos pakuočių atliekų tvarkymo organizavimo įstaigos „Žaliasis taškas“ duomenimis, 2007 m. Lietuvoje surinkta apie 20–30 proc. visų pakuočių atliekų. Statistika rodo, kad rūšiuoja kiek mažiau nei trečdalis Lietuvos gyventojų. Taigi, gyventojai „neatiduoda“ pakuočių ten, kur reikia, o surinkėjai dažnai nesugeba ar negali jų efektyviai surinkti.
2007 m. nevykdomos buvo tik valstybinės stiklinės pakuotės (kurios absoliučią daugumą sudaro prekinė pakuotė) atliekų tvarkymo užduotys. Šalyje išleidžiama vidutiniškai po 24–25 kg vienam gyventojui tenkančios stiklinės pakuotės (2007 m. preliminariais duomenimis). Iš konteinerių prie gyvenamųjų namų yra pašalinama apie 14–17 kg vienam gyventojui tenkančios stiklinės pakuotės. Dar po 2–3 kg vienam gyventojui per metus tenkančių stiklo pakuočių surenkama iš įstaigų, organizacijų, įmonių bei stiklo dūžio supirktuvių. Neturima duomenų, kur atsiduria likusios stiklinės pakuotės atliekos – vienam gyventojui vidutiniškai tenkantys 5–8 kg per metus arba 18–27 tūkst. tonų stiklinių pakuočių atliekų per metus. Reikia pripažinti, kad nežymi dalis stiklinės pakuotės numetama į neprižiūrimą bei nevalomą aplinką arba užkasama (pasitaiko kaimo vietovėse).