google/wiki40b huggingface dataset:
Euro monetų rinkinys

Euro monetų rinkinys – visų aštuonių nominalų euro monetos, supakuotos į plastikinį maišelį. Šių rinkinių tikslas pirmiausia supažindinti tos tautos piliečius su nauja valiuta, eurais. Kitas tikslas yra užpildyti kasas eurais gerokai iš anksto iki euro įvedimo dienos. Paprastai šie rinkiniai yra parduodami vietiniuose bankuose prieš kelias savaites iki euro įvedimo.
Dažniausiai išleidžiami dviejų tipų rinkiniai; verslo rinkiniai ir rinkiniai visuomenei. Didžiausias rinkinių skirtumas yra monetų kiekis jame. Verslo rinkiniai yra skirti mažmenininkams, juose yra maždaug 100 eurų, verslo rinkiniuose yra daugiau monetų negu rinkiniuose, skirtuose visuomenei. Paprastai verslo rinkiniai pateikiami ritiniais, o rinkiniai, skirti visuomenei, supakuoti į plastikinį maišelį, nes juose yra nedidelis kiekis monetų.

Austrija

Austrijos monetų rinkiniai buvo parduodami nuo 2001 m. gruodžio 15 d. Rinkinys, skirtas visuomenei, buvo parduodamas už 14,54 € (200,07 Austrijos šilingų, tačiau kaina buvo suapvalinta iki 200 Austrijos šilingų). Verslo rinkinius buvo galima įsigyti kur kas anksčiau – nuo 2001 m. rugsėjo 1 d. ir kiekviename rinkinyje buvo 145,50 € Austrijos euro monetų. Buvo išleista 6 mln. rinkinių, skirtų visuomenei ir 750 tūkst. verslo rinkinių.

Belgija

Belgijos rinkiniai buvo parduodami už 500 Belgijos frankų.

Liuksemburgas

Išskyrus skirtingą maišelį ir tekstą ant jo ir skirtingas monetų nacionalines puses, Liuksemburgo rinkiniai buvo tokie pat, kaip ir Belgijos rinkiniai. Kiekvienas rinkinys taip pat kainavo 500 frankų.

Monakas

Nors Monakas ir nėra Europos Sąjungos narys, 1999 m. jis taip pat įsivedė eurą. Taip nutiko dėl to, nes Monakas niekada neturėjo savo valiutos ir naudojo prancūziškąją, todėl, kai Prancūzija perėjo prie euro, Monakas neturėjo kito pasirinkimo ir turėjo sekti Prancūzijos pavyzdžiu. Europos Sąjunga sudarė specialią sutartį su Monaku, kuri leidžia šiai šaliai nukalti ribotą skaičių euro monetų. 2001 m. pabaigoje Monakas išleido 51 200 monetų rinkinių, kurie kainavo 15,25 € (100 frankų) už vnt; tačiau, šiuo metu jų kaina interneto svetainėse yra didesnė nei 600 €.

Nyderlandai

Nyderlandai išleido du skirtingus monetų rinkinių variantus, skirtus mokyti savo piliečius apie eurą. Vienas iš dviejų variantų buvo nemokamas Nyderlandų piliečiams. Jame buvo po vieną kiekvieno nominalo monetą, įdėtą į atviruką. Nuo tada, supakuoti, geros būklės atvirukai pradėti kolekcionuoti. Taip pat, norint pažinti euro monetas, galima buvo įsigyti papildomą rinkinį su įvairiomis monetomis. Šiuose rinkiniuose buvo 11,34 € vertės monetų, jie buvo parduodami už 25 guldenus.

San Marinas

San Marinas buvo viena iš ne Europos Sąjungos šalių, kuri 2002 m. įsivedė eurą. Iš visų šalių, įsivedusių eurą, San Marinas buvo vienintelė šalis, neišleidusi euro monetų rinkinio.
Vygantas Pavalkis

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, fizikas. 2008 m. Šiaulių kolegijoje baigė įstaigų ir įmonių administravimą.
Matuizų vidurinės mokyklos direktorius. Nuo 2000 m. Varėnos technologijos ir verslo mokyklos direktorius.
Nuo 1995 m. Lietuvos centro sąjungos, nuo 2005 m. Lietuvos centro partijos narys.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir 2011 m. (atsistatydino) Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Vilma, vaikai Vytautas, Vilgailė.
Dešimties procentų mitas

Kilmė

1908 metais Viljamas Džeimsas knygoje „Žmogaus energijos“ (the energies of man) rašė: „Visi mes išnaudojame mažą dalį savo psichinių ir mentalinių galimybių (We are making use of only a small part of our possible mental and physical resources)“. Apie nepanaudotas galimybes yra kalbėję Albertas Einšteinas ir Pierre Flourens. Hipotezės priešininkai teigia, jog šių mokslininkų citatos buvo vėliau aiškinamos klaidingai.
Mitas susiformavo XX a. dešimtajame dešimtmetyje, kai teiginiai apie tai, kad žmogus išnaudoja tik dalį savo smegenų, buvo paskelbti keliuose populiariuose leidiniuose ir reklamose.  Prie to, kad mitas išpopuliarėjo labai prisidėjo psichinės energijos ir panašių pseudomokslinių teorijų šalininkai, kurie tvirtino, kad ypatingų psichinių galių turintys žmonės išnaudoja būtent tą, „nenaudojamą“ smegenų dalį.

Mįslingas klausimas, iš kur atsirado skaičius 10 %. Iki šiol mokslas menkai žino apie tai, kaip smegenyse koduojama informacija. O nežinant kodavimo būdo nėra įmanoma įvertinti nei maksimalios informacinės smegenų talpos, nei turimos informacijos kiekio, nei informacijos apdorojimo galimybių.
Džou dinastija

Bendri bruožai

Džou dinastiją įkūrė Dzi šeima. Jos sostinė buvo Hao, netoli dabartinio Sianio. Džou daug ką perėmė iš Šangų (Inų) kultūros ir išplėtė ją nemažoje teritorijoje į šiaurę nuo Jangdzės upės. 722 m. pr. m. e. sostinė perkelta į Rytus, į Luojangą.
Džou dinastija valdė ilgiau nei bet kuri kita Kinijos istorijoje. Jos valdymo metu Kinijoje imama susiformuoja „Dangaus mandato“ idėja: valdovas („Dangaus sūnus“) valdo gavęs teisę iš Dangaus, tačiau Dangus gali atsiimti mandatą iš valdovo, kuris pasirodo esąs netinkamas. Šioje koncepcijoje Dangus (Tianas) jau yra aukščiau už Šangų dinastijos aukščiausiąjį protėvį Šangdi.
Vakaruose ne kartą mėginta Džou politinę sistemą pavadinti „feodaline“, tačiau ji išties buvo kitokia. Ko gero patogiausia jai vartoti kinišką terminą – fengdzianas (pinyin: fengjian). Politinė sistema nebuvo vienoda visu laikotarpiu.
Džou laikotarpiu imta gaminti iš geležies. Intensyviai plėtojama žemdirbystė.

Pavasarių ir rudenų laikotarpis

„Pavasarių ir rudenų laikotarpis“ (kin. 春秋時代, pinyin: Chūnqiū Shídài, liet. Čunčiu Šidai) pavadinimą gavo nuo kronikų, tradiciškai priskiriamų Konfucijui. Šiuo periodu decentralizuotoje Džou valstybėje tarpusavyje varžėsi bei kovojo apie 170 mažų valstybėlių. Centrinė Džou valdovo valdžia buvo nominali, ją labiausiai palaikė Dangaus mandato koncepcija. Kai kurios valstybėlės ilgainiui virto gan stipriais politiniais vienetais. Pačios stipriausios buvo Či (pinyin: Qi, liet. Či), Dzin (pinyin: Jin, liet. Dzin), Ču (pinyin: Chu, liet. Ču), vėliau – Čin (pinyin: Qin, liet. Čin), U (pinyin: Wu, liet. U), Jue (pinyin: Yue, liet. Jue), Lu (pinyin: Lu, liet. Lu).
Laikotarpiui būdingi nuolatiniai karai. Jie kildavo tiek tarp atskirų valstybių, tiek jų viduje. Tarpusavyje kovodavo įvairūs klanai, šeimos. Neretai karais būdavo siekiama nubausti kitą valstybę už įžeidimą ar išdavystę, padėti grįžti į sostą teisingam paveldėtojui ir pan. Karas buvo sakralinis įvykis – jo paskirtis buvo atstatyti teisingumą. Su priešu kariaujama tuomet, kai jis tampa nebe dorybingas. Taigi karais šiame laikotarpyje siekiama įgyti moralinį ir politinį, bet ne teritorinį pranašumą. Dėl nuolatinių karų VI-IV a. pr. m. e. suklesti karo strategija.
Pavasarių ir rudenų laikotarpiu Kinijoje keičiasi aristokratų klasė. Aristokratiškumą ima lemti ne turtas, o kultūra, ritualų išmanymas. Ryškėja nauja intelektualų ši (kin. 士, pinyin: shi, liet. ši) klasė.
VIII amžiuje pr. m. e. taip pat atsiranda hegemonai (kin. 霸, pinyin: bà, liet. ba). Tai buvo stipresniųjų valstybių valdovai, kurie, pasinaudodami tuo, jog jų apsauga buvo labai reikalinga mažesnėms valstybėms, turėjo faktiškai visišką valdžią savose teritorijose, beveik nekreipdami dėmesio į Džou valdovus. Pavasarių ir rudenų laikotarpiu būta penkių tokių hegemonų.
Vytautas Zaleckas

Biografija

Užaugo Salantuose. Nuo 1945 m. Lietuvos laisvės armijos Žemaičių legiono Kardo rinktinės Slyvos, 1946 m. pavadintos Tauragiu, kuopos narys, vado pavaduotojas, nuo 1947 m. – vadas.
Žuvo 1950 m. birželio 3 d. kartu su rinktinės vadu Juozu Paulausku, štabo viršininku Kazimieru Martinkumi–Saga, partizanais Justinu Rimkumi–Ąžuolu ir Leonora Viluckaite–Širšyne patekęs į Nausėdų kaimo Ganyklėlių miške MGB vidaus kariuomenės kareivių apsuptį. Palaikai išvežti į MGB Darbėnų valsčiaus būstinę. Užkasimo vieta nežinoma.
Vardas įamžintas 1995 m. Nausėdų miške pastatytame paminkle.
Vladimiras Groismanas

Biografija

Žydų kilmės ukrainos politikas 1994 m. baigė Vinicos 35-ąją vidurinę mokyklą, 2003 m. – teisės studijas Tarpregioninėje personalo vadybos akademijoje. 1994–2005 m. dirbo įvairiose komercinėse struktūrose, vadovavo tėvui priklausančiai įmonei.

Vinicos miesto meras

2002 m. tapo jauniausiu Vinicos miesto tarybos deputatu. Nuo 2005 m. lapkričio mėn. – laikinasis, nuo 2006 m. kovo mėn. – Vinicos miesto tarybos pirmininkas.
2010 m. spalio mėn. vykusiuose rinkimuose gavęs virš 77 % balsų, vėl išrinktas Vinicos meru. Dirbdamas šiose pareigose V.Groismanas ėmėsi energingai pertvarkyti daugelį miesto gyvenimo sričių – gatves, jų apšvietimą, kanalizacijos ir transporto sistemą, 2008 m. pradėjo veikti administracines paslaugas teikianti „Skaidraus ofiso“ sistema, minimalizuojanti gyventojų kontaktus su valdininkais ir leidžianti greičiau aptarnauti klientus (dokumentui gauti dabar užtenka 30 minučių).
2007–2013 m. V.Groismano iniciatyva į Vinicą pavyko pritraukti 736 mln. grivnų išorės investicijų. Žurnalo „Fokus“ 2013 m. reitinge Vinica tapo patogiausiu gyvenimui miestu Ukrainoje.

Ministro pirmininko pavaduotojas

Po Maidano revoliucijos 2014 m. vasario mėn. V.Groismanas tapo premjero A.Jaceniuko pavaduotoju bei regionų plėtros, statybos ir komunalinio ūkio ministru. Dirbdamas šiose pareigose pradėjo valdymo decentralizacijos bei vietos savivaldos reformą, vadodavo energetikos antikriziniam štabui, kuravo Tarpžinybinio pabėgėlių reikalų štabo veiklą, buvo atsakingas už Donbaso atstatymą bei darbą su tarptautiniais donorais.
Po Malaizijos oro linijų lėktuvo katastrofos vadovavo valstybinei komisijai, tyrusiai avarijos priežastis.

Ukrainos Aukščiausiosios Rados pirmininkas

2014 m. spalio 26 d. vykusiuose parlamento rinkimuose dalyvavo su Petro Porošenkos bloku. 2014 m. lapkričio 27 d. išrinktas VIII-ojo šaukimo Ukrainos Aukščiausiosios Rados pirmininku.
Ferdinandas Frydrichas Radvila

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Boguslavas Frederikas Radvila, motina Leontina Clary et Aldringen. Broliai Karolis Radvila, Edmundas Radvila.

Šeima

Žmona Pelagija Sapiegaitė (1844–1929 m.), kunigaikščio Leono Liudviko Sapiegos (1802−1878) ir Joanos Tiškevičiūtės (1813−1873) duktė. 
Sūnus Mykolas Radvila Rudasis (1870–1955 m.) – IV Pšigodzicės valdytojas, Vokietijos armijos papulkininkis, Rusijos diplomatas ir britų armijos majoras, prieš tėvų valią buvo vedęs pravoslavę Mariją de Bernordaki, bet išsiskyrė. Jų sūnus lakūnas Frydrichas (1899–1920 m.) nevedęs žuvo aviakatastrofoje. Jų duktė Leontina (g.1904 m.), išauklėta senelių Radvilų, ištekėjo už Zigmanto Skurževskio. Neilgai gyveno su antraja žmona Marija Henrieta Martinez de Medinilla de Santa Suzanna. Trečioji žmona – Harriet Steward Mc Nab.
Sūnus Zigmantas Radvila (1871–1873 m.) mirė mažas. Duktė Malgožata (1879–1962 m.) ištekėjo už Pranciškaus Salezijaus Potockio ir parašė prisiminimus apie Radvilų giminės atstovus ir jų veiklą.
Giminę pratęsė sūnūs Karolis Ferdinandas Radvila ir Jonušas Pranciškus Radvila.

Dvarai

XII Olykos valdytojas ir III Pšigodzicės valdytojas. Jam taip pat su žmonos kraičiu atiteko Chyčės ir Pavenžuvo dvarai Mažojoje Lenkijoje. Gyveno Antonine (Didžiosios Lenkijos vaivadija). Ostruvo Vielkopolskio konkatedros bažnyčios steigėjas ir patronas.

Valstybinė veikla

1874–1919 m. savo apygardos atstovas Reichstage. Prūsijos Ponų rūmų narys. Prasidėjus Kulturkampfui stojo ginti Lenkijos katalikų bažnyčią, bet dažniausiai tik žodžiais, o kaizeriui pabarus užimdavo jam palankią poziciją. Rėmė Vžešnios vaikų streiką.
1918 m. be rinkimų kooptuotas Lenkijos Steigiamojo seimo atstovu, vėliau buvo seimo maršalkos pavaduotojas.
Nikola Renjė

Biografija

1775 m. gegužės 6 d Pilies gatvėje 24, jis ir kiti to meto medikai raginami LDK Edukacinės komisijos pirmininko vyskupo I. Masalskio įkūrė pirmąją Lietuvoje medicinos mokyklą – Vilniaus Universiteto Medicinos fakulteto pirmtaką – Anatomijos ir Fiziologijos katedrą. Vilniaus universitete medicina pradėta dėstyti dar 1762 m., tačiau pats fakultetas oficialiai įkurtas tik 1781 m.
N. Renjė, lietuvių dar vadintas Mykolu, kilęs iš Lotaringijos, oficialiai vadintas praktinės barzdaskutystės ir akušerijos profesoriumi. Dėstyti anatomiją ir chirurgiją jis pakvietė Jokūbą Briotė (Jakob Briotet, 1746 - 1819), o pats skaitė studentams chirurgiją ir akušeriją. N. Renjė parengė pirmąją akušerijos programą 1781 - 1782 mokslo metams, dar po 7 metų jo iniciatyva parengta antroji akušerijos dėstymo programa.
1775 m. prie Šv. Roko ligoninės jis įsteigė pirmąjį Lietuvoje gimdymo skyrių (10 lovų) ir pirmąją akušerių mokyklą. 1799 m. sujungta 20 špitolių ir prie Domininkonų vienuolyno Šv. Pilypo ir Jokūbo bažnyčios įsteigta pirmoji Lietuvoje ligoninė, kuri nuo 1831 m. iki uždarymo vadinta Šv. Jokūbo ligonine.
1788 m. N. Renjė Karaliaučiuje apgynė disertaciją „Specimem inaugurale. De asphyxia neonatorum“ ir 1789 m. gavo mokslų daktaro laipsnį, 1793 m. - Edukacinė komisija jam suteikė visas profesoriaus teises.
Mokslinės akušerijos pradininkas N. Renjė mirė ir palaidotas Vilniuje, Šv. Stepono bažnyčios kapinėse.
Galvos skausmas

Paplitimas

Galvos skausmas drauge su nugaros skausmu priskiriamas dažniausiems sveikatos sutrikimams. Kasdieniu galvos skausmu skundžiasi apie 4–5 %, pasikartojančiais (chroniškais) – apie 70 % žmonių, Bent kartą per metus galvos skausmą jaučia 80 % vyrų ir moterų. Kas ketvirtas žmogus bent kartą per dvi savaites vartoja skausmą malšinančias priemones.

Klasifikacija

Šiuolaikinei medicinai žinoma daugiau kaip 220 skirtingų galvos skausmo rūšių. Galvos skausmai skirstomi pagal atsiradimo priežastį ir pobūdį, tačiau kliniškai abi klasifikacijos nėra griežtai atribotos.
Juozas Čyžius

Biografija

Savamokslis. 1935 m. dalyvavo Suvalkijos valstiečių streike, buvo kalinamas. 1940–1941 m. dirbo Alytaus apskrities mokesčių inspektoriumi. Nacių okupacijos metais prisidėjo prie pogrindinės spaudos leidimo. 1946–1948 m. dirbo Istorijos institute.
Spaudoje, daugiausia „Kuntaplyje“, pradėjo bendradarbiauti 1937 m. Nuo 1938 m. dirbo laikraščio „Lietuvos žinios“, nuo 1940 m. laikraščių „Tiesa“, „Tarybų Lietuva“ redakcijoje. Nuo 1948 m. dirbo „Valstiečių laikraščio“ redakcijoje. Parašė pjesių, paskelbė apsakymų, apybraižų, feljetonų.
Sirvydai (Anykščiai)

Istorija

XVII a. 2-ojoje pusėje minimas Sirvydų Dabužių dvaras. XIX a. pabaigoje veikė slapta daraktorių mokykla. Apie 1930 m. kaimą nusiaubė žaibo įžiebtas gaisras, sudegė daugiau kaip pusė sodybų, tik kai kurios jų buvo atstatytos. 1937 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius. Kaime veikė grietinės nugriebimo punktas, buvo karčema.
Studento pažymėjimas

Studento pažymėjimas - oficialus dokumentas (jaunimo pažymėjimas), patvirtinantis studento (aukštosios mokyklos moksleivio) statusą. Suteikia teisę naudotis aukštosios mokyklos biblioteka, inventoriumi, naudojamas laikant egzaminus, studijų šalies viešojo transporto lengvatomis bei įvairiomis tik studentams skirtomis nuolaidomis. Galioja studijų metu.

Vokietija

Studento pažymėjimas (vok. Studentenausweis, dar Studierendenausweis, 'studijuojančiojo pažymėjimas' arba Studienausweis - 'studijų pažymėjimas') paprastai galioja vieną semestrą arba trimestrą ir turi būti atnaujintas. Naudojamas ir kaip važiavimo bilietas („Semesterticket“; pažymėjime būna įrašas „Fahrausweis“ ir pan.). Įprastai galioja tik pateikus oficialų asmens dokumentą su nuotrauka. Pasibaigus studijoms, lieka pažymėjimo turėtojui.
Eromangas

Eromangas (Erromango) – sala Ramiajame vandenyne, Vanuatu salyno pietuose, Tafea provincijoje. Plotas 888 km². Sala vulkaninės kilmės, kalnuota. Aukščiausia salos vieta – Santopo kalnas (886 m).
Svarbiausios Eromango gyvenvietės yra Port Narvinas ir Dilons Bėjus. Saloje seniau kalbėta Eromangos kalbomis, tačiau iš jų išliko tik Sie kalba. Sorung ir ifa kalbos išnyko, o ura kalba šneka mažiau nei 10 žmonių.
XIX a. Eromangas vadintas Kankinių sala, dėl smurtinių konfliktų tarp presbiterionų misionierių ir vietinių gyventojų. 1839 m. garsus Okeanijoje dirbęs misionierius Džonas Viljamsas buvo nužudytas kanibalų. Sala XIX a. taip pat buvo svarbus santalmedžio, agatmedžio bei vaistinio puiklapio medienos gavybos rajonas.
Nit Port Talbotas

Geografija

Srities ruožas driekiasi nuo pakrantės iki Brekono Bakenų nacionalinio parko. Didžiąją dalį teritorijos apima aukštumos. 43 % ploto dengia miškai (spygliuočiai auga kalnuotose vietovėse). Žemumos plyti arčiau pakrantės bei aplink Port Talbotą. Aukštumas kerta penki slėniai: Nito, Dulojaus, Afano, Svonsio ir Aukštutinio Amano.
Route 66

Route 66 (t. y. greitkelis 66) yra 3940 km ilgio greitkelis iš Čikagos į Los Andželą per Centrines Amerikos lygumas. Oficialiai atidarytas 1926 m. Greitai tapo pagrindiniu transporto keliu iš pramoninių Šiaurės Rytų pakrantės ir Kanados regionų į Kaliforniją ir Meksiką.
Per didžiąją ekonominę krizę 1930-1940 m. juo į Kaliforniją ir Vakarų pakrantę keliavo apie 0,5 mln. bedarbių, nuskurdusių fermerių ir benamių. Populiarėjant keliui, netoliese gyvenantys žmonės labai praturtėjo ir visomis išgalėmis siekė išlaikyti „Route 66“ vienu iš svarbesnių JAV greitkelių.
Nuo 1985 m. kelias nebenaudojamas pagal savo pirminę paskirtį, tačiau įgijo nacionalinio kraštovaizdžio kelio statusą ir tapo vienu iš pasauliniu mastu žinomų simbolių.
Pikaču

Išvaizda

Pikachu yra geltonas, ilgomis ausimis, kurių galai juodi, ilga pieštinio žaibo formos uodega ir seniau uodegos galas buvo juodas, šiek tiek panašus į pelę, tik didesnis. Jis turi raudonus rutuliukus ant skruostų, kurie yra jo galios (elektros) šaltinis. Jei jis suserga, iš jo žandų ima dilgčioti elektros žaibai.
Ūgis 40 cm. Svoris 6 kg.
Pabėgėlių stovykla

Pabėgėlių stovykla (angl. refugee camp) – laikina žmonių gyvenvietė, įkurta pabėgėliams apgyvendinti. Neretai pabėgėlių stovyklose gali būti virš šimto tūkstančio žmonių. 2012 m. vidutinis pabėgėlių stovyklos gyventojų skaičius buvo 11400 žmonių. Pabėgėlių stovyklas paprastai įrengia ir prižiūri valstybės vyriausybė, Jungtinės Tautos, tarptautinės organizacijos (pvz., Tarptautinis Raudonojo kryžiaus komitetas) ar nevyriausybinės organizacijos.
Paprastai pabėgėlių stovyklos įrengiamos skubiai ir tinkamos tenkinti gyventojų poreikius tik trumpą laiko tarpą. Dažnai dėl didelio gyventojų tankio ir infrastruktūros nebuvimo pabėgėlių stovyklos būna nehigieniškos, dėl to pasižymi dideliu sergamumu infekcinėmis ligomis. Jei pabėgėliai negali grįžti (dažnai dėl pilietinio karo), gali ištikti humanitarinė krizė.
Pabėgėlių stovyklose dažniausiai gyvena karo pabėgėliai, pasitraukę dėl karo veiksmų jų tėvynėje į kaimyninę šalį, kurį suteikė prieglobstį. Kai kuriais atvejais pabėgėliai palieka namus dėl aplinkos ar ekonomikos problemų.
Kai kurios pabėgėlių stovyklos egzistuoja dešimtmečiais, ir pabėgėliai jose gyvena taip pat dešimtmečiais, kas kelia žmogaus teisių problemų. Kai kurios pabėgėlių stovyklos perauga į nuolatines gyvenvietes, kartais jos susilieja su gretimomis vietinių gyventojų gyvenvietėmis (pvz., Ein el-Helweh ir Deir al-Balah Palestinoje).

Trukmė

Žmonės pabėgėlių stovyklose gyvena, gaudami maistą ir medicininę pagalbą, kol gali saugiai grįžti į savo namus. Yra buvę atvejų kai kai kurios valstybės po keleto metų nutarė, kad pabėgėliams niekada nebus saugu grįžti namo, todėl juos perkelia į trečiąsias šalis, toliau nuo vietos, kur jie kažkada kirto valstybės sieną.
Pabėgėlių stovyklos įrengiamos kaip laikinos, tačiau neretai jos išlieka ne vieną dešimtmetį. Pvz., palestiniečių pabėgėlių stovyklos egzistuoja jau 50 metų, o Buduburamo stovykla Ganoje veikia virš 20 metų.
Turkų Kipras

Istorija

Po turkų mažumos persekiojimo graikų valdomame Kipre, 1967 m. gruodžio 28 d. suformuota turkų mažumos administracija. Tuo metu turkų gyvenamieji rajonai buvo pasklidę po visą salą. 1974 m. liepos 20 d. Turkijos armija, remianti Kipro turkų mažumą, išsilaipino Kirenijoje, salos šiaurėje, ir kariniais veiksmais užėmė šiaurinę salos dalį. Po šių įvykių daug šiaurėje gyvenusių graikų pabėgo iš šiaurės į pietus, o pietuose gyvenę turkai bėgo į šiaurę. Turkų persekiojimai pietuose ir graikų persekiojimai šiaurėje dar labiau paspartino šį procesą. Sienos buvo uždarytos, tad grįžti tapo nebeįmanoma. Pasienyje tarp abiejų Kipro dalių esantis Famagustos miestas, didžiausias Kipro kurortas, buvo visiškai apleistas.
1975 m. vasario 13 d. paskelbta Kipro Turkų federacinė valstybė (turk. Kıbrıs Türk Federe Devleti) šiauriniame Kipre. JTO suformavo buferinę zoną tarp abiejų Kipro dalių. 1983 m. lapkričio 15 d. Šiaurės Kipro Turkų Respublika paskelbė nepriklausomybę, ją pripažino Turkija. Į Turkų Kiprą imigravo nemažai turkų iš žemyninės Turkijos. Jame buvo suformuota politinė sistema ir iš esmės Kipro valdžia įtakos jai nebeturėjo. Vis dėlto kitos šalys nepripažino Turkų Kipro, nes tai sukurtų neigiamą precedentą, kad Europoje sienas galima keisti kariniu būdu, ko nebuvo nuo Antrojo pasaulinio karo. Užsienio valstybės siekė taikaus sprendimo būdo, po kurio liktų viena valstybė Kipro saloje, nepaisant labai skirtingų turkų ir graikų kultūrų.
2004 d. rugpjūčio 24 d. įvyko referendumas dėl Kipro ateities, turkai balsavo už vienos valstybės, kurioje abi tautos turi lygias teises, sudarymo planą, o graikai jį atmetė. Kadangi planui vykdyti reikėjo abiejų pusių pritarimo, jis nebuvo įvykdytas, ir į Europos Sąjungą faktiškai įstojo tik graikiškasis Kipras. Europos Sąjunga pareiškė Turkijai, kad jei ši norės pradėti derybas dėl prisijungimo prie ES, ji turi Turkų Kipro nepriklausomybės pripažinimą atšaukti. Šiuo metu Šiaurės Kipro Turkų Respubliką gina 36 000 Turkijos karių, taip pat 4 500 Turkų Kipro karių.

Geografija

Turkų Kipras užima šiaurinę salos dalį, maždaug trečdalį Kipro salos. Didžiąją Turkų Kipro dalį užima lygumos, tik palei Kirėnijos rajono pakrantę yra kalnų. Pietuose yra Troodo kalnų atšakų.

Ekonomika

Turkų Kipro ekonomika yra silpnesnė nei graikų Kipro, prie to prisideda neapibrėžtas politinis statusas ir dėl šito negalintis plėtotis turizmas.

Gyventojai

Turkai sudaro 96,4 % gyventojų.
Stare Zalesiai (Klukovo valsčius)

Istorija

Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 13 namų ir 79 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 14 namų ir 72 gyventojai.
Esther Hart

Biografija

Savo muzikinę karjerą pradėjo nuo 10-ies metų, kai prisijungė prie vaikų choro De Lenteklokjes, kur ji tapo soliste. 1988 metais pradėjo studijuoti konservatorijoje Roterdame, kur ji mokėsi vokalo. Po šešerių metų jį baigė su pagyrimu, tais pačiais metais išleido debiutinį studijinį albumą „D-Wys and the Voices of Soul“. Po metų išleido kalėdinių dainų albumą „X mas in Harmony“, kurį įrašė su a cappella grupe Stars en Belles.
2003 m. sausio mėnesį buvo paskelbta, kad Esther yra viena iš 32 dalyvių, dalyvaujančių Nyderlandų atrankoje Nationaal Songfestival 2003 į Eurovizijos dainų konkursą. Sėkmingai įveikusi pusfinalį pateko į finalą. Finale, vykusiame kovo 1 dieną Ahoy arenoje Roterdame, įveikusi 7 varžovus, užėmė pirmą vietą bei iškovojo teisę atstovauti Nyderlandams Eurovizijos konkurse. Jame, kuris vyko gegužės 24 dieną Skonto arenoje Rygoje, Esther užėmė 13 vietą iš 26 dalyvių. Po konkurso finalo, atlikėja pelnė Marcel Bezençon Meno apdovanojimą. Tais pačiais metais išleido albumą „Straight from the Hart“.
Žiemos trasa

Žiemos trasa – kalnų slidinėjimo kompleksas Vilniuje. Įsikūręs ant Laimio kalno, Liepkalnyje, Minsko pl. 2. Nuo 2014 m. trasų kompleksas priklauso bendrai Lietuvos ir Latvijos įmonei UAB „Trade state“.
Nuo slidinėjimo centro atsiveria Pavilnių regioninio parko panorama. Veikia kalnų ir lygumų slidinėjimo trasos.
Lygumų slidinėjimo trasos ilgis 3 km. Trasa yra nemokama ir ja ne varžybų metu gali naudotis visi norintieji.
Slidinėjimo komplekse veikia dešimt įvairaus sudėtingumo kalnų slidinėjimo trasų, devyni keltuvai, kavinė, sniego parkas. Taip pat dirba slidinėjimo mokykla.
Genijus, du bendrininkai ir naivuolis

Apdovanojimai

1978 m. filmas laimėjo vieną „Golden Screen“ apdovanojimą.