google/wiki40b huggingface dataset:
Vilniaus lietuvių komitetas

Vilniaus lietuvių komitetas, 1919–1935 m. Laikinasis Vilniaus lietuvių komitetas, 1935–1939 m. Tautinis Vilniaus lietuvių komitetas – Vilniaus krašto lietuviams ir jų organizacijoms atstovavęs politinis centras, 1919–1940 m. veikęs Vilniuje.

Istorija

Įkurtas 1919 m. balandžio 22 d. Steigėjai: Danielius Alseika, Jonas Basanavičius, Mykolas Biržiška, Bronislava Biržiškienė, Sofija Čiurlionienė, Augustinas Janulaitis, Ignas Jonynas, Vytautas Matulaitis, Pranas Mašiotas, Ona Mašiotienė, J. Šepetys, Juozas Tumas-Vaižgantas, Jonas Vabalas-Gudaitis.
Lenkijos okupacinei administracijai komiteto pavadinime įžvelgus Lietuvos pretenzijas į Vilniaus kraštą, 1935 m. pabaigoje pavadintas Tautiniu Vilniaus lietuvių komitetu. Komiteto veikla buvo varžoma, 1937 m. vasario 16 jis uždarytas, veikė slaptai. Legaliai ėmė veikti 1939 m. spalio mėn. Lietuvai atgavus Vilnių ir Vilniaus kraštą. TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. rugsėjo 9 d. uždarytas.

Veikla

Veikdamas kaip neoficiali Lietuvos Respublikos atstovybė, komitetas informuodavo Lietuvos vyriausybę apie Vilniaus krašto ir Lenkijos įvykius, Lietuvos ir Lenkijos piliečiams teikė teisinę pagalbą. Lietuvių teises gynė Lenkijos valdžios įstaigose, teismuose, tarptautinėse tautinių mažumų konferencijose, jų dalyvius informuodavo apie lietuvių bendruomenės padėtį, jos vardu Tautų Sąjungai, apaštaliniam nuncijui Varšuvoje, Lenkijos vyriausybei rašė pareiškimus, protestus, memorialus. Lietuvos Respublikos vyriausybės skiriamomis lėšomis komitetas finansavo Vilniaus krašto lietuvių švietimą, periodinę spaudą, kitų organizacijų veiklą, kultūrą – rengė tautines šventes, parodas, leido knygas.
Darso-Cingsto pusiasalis

Darso-Cingsto pusiasalis (vok. Darß-Zingst, Darss-Zingst) – pusiasalis šiaurės Vokietijoje, Meklenburge-Pomeranijoje, į šiaurės rytus nuo Rostoko, į vakarus nuo Riugeno salos. Išsikišęs į Baltijos jūrą, nuo žemyno skiriamas seklių lagūnų virtinės. Užima 77 km² plotą. Pusiasalį sudaro trys dalys, išsidriekusios 30 km iš vakarų į rytus: Darsas (viduryje), Cingstas (rytuose) ir su žemynu jungianti Fišlando nerija (pietvakariuose, ilgis 14 km).
Pusiasalis susidarė į sąnašinių Darso ir Cingsto salų, kurias 1874 m. sujungė pylimas. Salų plotas ilgą laiką kito. Dabar plyti apželdintos kopos, veši pušynai, yra nedidelių ežerų, pelkių. Nuo 1990 m. pusiasalis saugomas Vakarų Pomeranijos lagūnų nacionaliniame parke.
Pusiasalyje įsikūrę nedideli kurortiniai miesteliai: Prerovas, Cingstas, Vustrovas, Ahrenšopas. Darse yra senas švyturys.
Pirmoji Vilniaus sinagoga

Pirmoji Vilniaus sinagoga – istorinė žydų sinagoga Vilniuje. Pastatyta iš medžio, seniausia žinoma sinagoga Vilniuje.

Istorija

Kaip religinis pastatas pradėtas naudoti dar 1440 m. 1573 m. Varšuvos konfederacija sulygino kitatikių teises su katalikais, todėl žydai Lietuvoje pagaliau galėjo turėti savo maldos namus. Nėra žinių kaip atrodė pirmoji Vilniaus sinagoga. Per pogromus, kuriuos įvykdė Vilniaus miestiečiai 1592 m., 1606 m. ir 1635 m. sinagoga buvo apgriauta, po to vėl atstatyta. Toje vietoje pastatyta sinagoga datuojama dar 1572 m. XVII a. toje vietoje pastatyta nauja Vilniaus Didžioji sinagoga iš mūro.
Represijоs

Represijos (lot. reprimere: v. primere 'versti, spausti') – prievartinės priemonės, kurių imamasi prieš nepaklusniuosius režimui asmenis.
Terminas implikuoja moralinę kategoriją: represijos yra neteisingos ir susijusios su valdžios vykdymu. Prievartinės priemonės visada sukelia pasipriešinimą (žr. protestas, rezistencija, demonstracija).
Represijomis (ispan. La Represión) vadinamos karinės diktatūros P. Amerikoje XX a. 8-9 deš. (žr. Operation Condor).
Vokietijos advokatų notarų susivienijimas

Vokietijos advokatų notarų susivienijimas (vok. Verband Deutscher AnwaltsNotare e.V., VDAN) - registruotoji draugija, vienijanti advokatus notarus Vokietijoje. Įkurta 1989 m. Lygmuo - federalinis. Žemių lygmeniu egzistuoja vietos susivienijimai.

Veikla

VDAN siekia, kad Vokietijoje išliktų „advokatūrinis notariatas“. Atstovauja viešuomenėje, teisėsaugoje ir parlamentuose (teisėkūroje).
Prūsų lietuvių balsas

Prūsų lietuvių balsas (Prusu lietuwiu balsas: pacziu lietuwiu leidziamas laikrastis) – liberalinis lietuvių dienraštis, ėjęs 1919–1920 m. Tilžėje, 1920–1923 m. Klaipėdoje.

Istorija

Spausdintas gotišku šriftu. Leido draugija „Spauda“, nuo 1920 m. – „Ryto“ akcinė bendrovė. Tilžėje spausdino Jagomasto spaustuvė „Lituania“, Klaipėdoje – „Rytas“. Ėjo triskart per savaitę, nuo 1920 m. – dienraštis. Leido priedus „Prūsų lietuvių balso priedas“, „Rytojus“.
Kėlė lietuvių nacionalinius interesus, gynė lietuvių kalbą, propagavo bendradarbiavimą su Didžiąja Lietuva, rašė apie lietuvių papročius, tradicijas.
Kai Klaipėdos kraštas po 1923 m. sausio 15 d. sukilimo prisijungė prie Lietuvos, laikraščio pavadinimas neteko savo aktualumo ir nuo 1924 m. sausio 1 d. vietoje jo pradėjo eiti „Lietuvos keleivis“.
Bendradarbiavo Lidija Bajoraitė, Gustavas Juozupaitis, Emilijus Kraštinaitis,
Redagavo Jurgis Ašmys, Ansas Baltris, Dovas Balčys, Ieva Simonaitytė, Jokūbas Stikliorius, Jurgis Strangalys, Dominykas Valenčius.
Turizmo horizontai

Turizmo horizontai – mėnesinis laikraštis, leistas 1990–1992 m. Vilniuje.

Istorija

Iki 1991 m. ėjo kaip Lietuvos turizmo tarybos leidinys. Įsteigė ir leido UAB „Pozicija“. Tiražas 1990 m. – 10 000 egz., 1992 m. – 2500 egz.
Spausdino reklamas bei informaciją apie keliones, rašė apie poilsio organizavimo perspektyvas.
Redaktoriai Vytas Jonas Greblikas, R. Simanavičienė.
Amalie Schramm

Biografija

Gimė 1826 m. spalio 31 d. Klaipėdoje, dainininkės Henriette Schramm-Graham (1803–1876) ir aktoriaus Nikolaus Schramm šeimoje. Lankė dainavimo pamokas pas Marie von Marra-Vollmer (1822–1878). Nuo 1847 m. dainuodavo Karaliaučiuje, Rygoje, Dancige ir Magdeburge. 1856-1860 m. vaidino Berlyno teatre, o nuo 1873 m. Šverino teatre. Mirė 1907 m. gruodžio 3 d. Berlyne.
Simonas Karevičius

Biografija

Užaugo Vindeikių kaimo ūkininkų šeimoje. Mokėsi Mosėdžio valdinėje liaudies mokykloje, Parupės progimnazijoje, dirbo tėvų ūkyje. 1892 m. persikėlė į motinos Onos Palubinskaitės-Karevičienė paveldėtą 46 ha dydžio ūkį Budriuose. 1893 m. vedė Uršulę Retkutę iš Imbarės kaimo (Salantų parapija). Vaikų neturėjo.
1894 m. išrinktas Mosėdžio valsčiaus viršaičiu. Šias pareigas, su nedidelėmis pertraukomis, ėjo iki 1931 m., atstovavo valsčių Kretingos apskrities taryboje. Palikęs viršaičio pareigas, buvo renkamas į Mosėdžio valsčiaus tarybą.
Jo iniciatyva Budriuose 1921 m. atidaryta pradinė mokykla (dėl mažo mokinių skaičiaus 1926 m. uždaryta).
Už nuopelnus savivaldai, 1928 m. apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medaliu.
2014 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Europa – I grupė

2014 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos Europos zonos, I grupės rezultatai.
Konstantin Päts

Biografija

Jis buvo vienas pirmųjų estų, pradėjusių aktyvią politinę karjerą. Beveik 40 metų jis konkuravo su kitu šalies politiku Janu Tynisonu – iš pradžių žurnalistikoje, vėliau ir politikoje. 1905 m. revoliucijos metu K. Petsas buvo nuteistas mirties bausme, tačiau sugebėjo išskristi į Šveicariją. Vėliau iškeliavo į Suomiją, kur tęsė literatūros darbus. Grįžęs į Estiją, buvo įkalintas 1910–1911 m.
1917 m. K. Petsas pradėjo vadovauti autonominei Estijos vyriausybei, tačiau Spalio revoliucijos metu buvo priverstas savo veiklą tęsti pasislėpus. 1918 m. vasario 18 d. politikas tapo vienu iš trijų Estijos išsilaisvinimo komiteto narių – vėliau šis komitetas paragino sudaryti Estijos nepriklausomybės deklaraciją. 1918 m. vasario 24 d. K. Petsas vadovavo laikinajai Estijos vyriausybei, taip pat buvo užsienio reikalų ir karo ministerijų vadovu. Tai leido jam Estijos nepriklausomybės karo metu organizuoti šalies ginkluotę ir pasipriešinimą.
1922–1923 m. estas buvo parlamento Riigikogu vadovu, vėliau vadovavo 5 vyriausybėms, užimdamas Estijos valstybės vadovo (est. Riigivanem) postą. 1938 m., priėmus Estijos konstituciją, K. Petsas tapo šalies prezidentu. Jo vadovavimo metu Baltijos šalys buvo okupuotos pagal Molotovo-Ribentropo paktą. Estijos prezidentas jėga buvo priverstas pasirašyti visus kapituliacijos dokumentus. 1940 m. liepos mėnesį, dar iki Baltijos šalių aneksijos, su šeima buvo suimtas ir ištremtas į Ufą. Iki 1952 m. buvo be teismo nuosprendžio kalinamas Kazanės kalėjimo psichiatrinėje ligoninėje. 1952 m. nuteistas 25 metams laisvės atėmimo. 1956 m. sausio 18 d. mirė Tverės srities Buraševo psichiatrijos ligoninėje. 1990 m. palaikai perlaidoti Talino Metsakalmistu kapinėse.
Bražuolės pelkė

Bražuolės pelkė – pelkė Trakų rajono savivaldybės teritorijoje, 5 km į šiaurę nuo Trakų, Bražuolės upės slėnyje.
Bražuolės pelkės plotas 290 ha. Nutįsusi apie 7 km iš šiaurės į pietus iki Dekio ežero.
Žemapelkė. Durpių klodo didžiausias storis 7,8 m, vidutinis – 2,6 m. Durpių ištekliai 5 mln. m³. Vidutinis suskaidymas 25%, vidutinis peleningumas 3%.
Konservatorių rūmai (Roma)

Istorija

Dešinėje Kapitolijaus aikštės pusėje XV a. viduryje, pagal Mikelandželo projektą, ant senų Senato pastato griuvėsių, buvo pastatyti rūmai, pavadinti Romos magistratu. Mirus Mikelandželui, rūmus 1568 m. baigė statyti architektas Džiakomas Dela Porta (it. Giacomo Della Porta).
Po fasadu į aikštę atsiveria platūs portikai. Į rūmus patenkama pro centrinį įėjimą, kurio vidiniame kieme yra keli imperatoriaus Konstantino skulptūros fragmentai (pati skulptūra stovėjo Maksencijaus bazilikoje ir buvo apie 12 m aukščio).
Winfried Drochner

Biografija

1967 m. baigė Getingeno universitetą. 1970 m. agrarinių mokslų ir 1974 m. veterinarijos mokslų daktaras. Nuo 1981 m. dirbo Hanoverio gyvulininkystės institute. 1991–2001 m. vadovavo Hohenheimo universiteto Gyvulių šėrimo institutui; 1994–1995 m. žemės ūkio fakulteto dekanas, 1996–1997 m. universiteto viceprezidentas; nuo 1991 m. profesorius. 1997 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto, 1999 m. Klužo–Napokos universiteto (Rumunija) garbės daktaras. 1992 m. Hohenheimo universiteto ir Lietuvos žemės ūkio universiteto partnerystės ir bendradarbiavimo susitarimo ir 1998 m. sutarties iniciatorius ir pagrindinis vykdytojas.
Mokslinių tyrimų kryptis – veterinarija ir zootechnika. Paskelbė apie 350 mokslinių straipsnių. Žurnalo „Žemės ūkio mokslai“ redakcinės kolegijos narys.
Natrio lempa

Natrio lempa - apšvietimo įtaisas, kuriame šviesą skleidžia sužadinti natrio garai. Natrio spektras susideda iš dviejų siaurų, labai arti esančių linijų (589,0 and 589,6 nm). Jos yra matomoje spektro dalyje, todėl (skirtingai nuo fluorescencinės lemputės) nereikalinga jokia šviesos transformacija. Tai efektyviausias iš visų žinomų elektrinių šviesos šaltinių.
Šviesos elementas yra stiklinis vamzdelis, kuriame esama natrio ir šiek tiek inertinių dujų. Neveikiančioje lempoje natris yra kietoje būsenoje. Įjungta lempa kurį laiką šviečia blausia rausva šviesa. Natriui lempos viduje virtus garais, ji įsižiebia visa galia. Šis vamzdelis apgaubiamas išoriniu stiklo gaubtu kuris gerai praleidžia matomą šviesą bet sulaiko infraraudonuosius spindulius. Natrio lempos galia gali būti nuo 10 iki kelių šimtų vatų.

Naudojimas

Natrio lempos dažniausiai naudojamos gatvių ar saugomų teritorijų, patalpų apšvietimui. Šios taikymo srityse ekonomiškumas, pastovus šviesumas ir neakinanti šviesa yra svarbiau nei savitas, spalvas skirti trukdantis spektras.
Kavinėse ar įstaigose kai kada naudojamos aukšto slėgio natrio lempos, kurių konstrukcija panaši, tačiau spektras panašesnis į saulės šviesos.
Vanagai (Klaipėda)

Žymūs žmonės

Kaime gimė ir iki 1921 m. gyveno rašytoja Ieva Simonaitytė (1897–1978). Gimtąjį kaimą ji pavaizdavo garsiame romane „Aukštujų Šimonių likimas“.
Magnetinis dienovidinis

Magnetinis dienovidinis - magnetinio lauko stiprio linijos projekcija Žemėje.
Bet kuriame Žemės paviršiaus taške magnetinio dienovidinio kryptis sutampa su magnetinio lauko stiprio vektoriaus horizontalios dedamosios kryptimi (išilgai jos orientuojasi kompaso rodyklė). Kampas tarp magnetinių ir geografinių dienovidinių - magnetinė deklinacija. Jis nesutampa nei su geografiniu, nei su geomagnetiniu dienovidiniu. Tai sudėtingos kofigūracijos linijos, sueinančios Žemės šiaurės ir pietų magnetiniuose poliuose (t. y. nesutampančiuose nei su geografiniais, nei su magnetiniais poliais) ir atspindinčios realaus Žemės magnetinio lauko pasiskirstymą Žemės paviršiuje. Dėl magnetinio lauko variacijų magnetinio dienovidinio kryptis duotajame taške kinta laike.
Rytų Flandrijos provincija

Geografija

Beveik visą paviršių užima sukultūrinta lyguma. Aukščiausias taškas – 145 m (Hotonbergas). Svarbiausios upės: Lisas, Šeldė, Dandras.
Jokūbavo senovės gyvenvietė

Senovės gyvenvietė

Įrengta Babrūnės pakrantės aukštumos pakraštyje, įsiterpiančiame į upės vingį. Didžioji teritorijos dalis sunaikinta eksploatuojant karjerą, išlikusi dalis dirvonuoja.
Saugotinas kultūros paveldo objektas.
Išlikusios teritorijos plotas – apie 0,1 ha.

Tyrimai

1980 m. išaiškino, 1981 m. tyrė Ignas Jablonskis.
Ištirtas 96 m² plotas, rasta stulpinės konstrukcijos pastato su molio tinku apšildytomis sienomis bei keliais židiniais pėdsakų, skaldytų akmenų, akmens galąstuvų ir trintuvų skelčių.
Senovės gyvenvietė datuojama I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga.
Barueris

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis XVI a. pab.–XVII a. pr. jėzuitams steigiant indėnų misijas. 1875 m. miestelį pasiekė geležinkelis. XX a. pr. pradėjo sparčiai augti dėl imigrantų antplūdžio. 1948 m. sudaryta Baruerio savivaldybė (atsiskyrė nuo Santana de Parnaibos).
AtheOS failų sistema

AtheOS failų sistema (AFS) yra 64 bitų žurnalizuojanti failų sistema su atributų palaikymu. Iš dalies palaikomas ir failų indeksavimas bei minkštas trynimas. Iš pradžių ji buvo sukurta AtheOS operacinėje sistemoje ir dabar yra Syllable operacinės sistemos dalis. Ši failų sistema yra Be failų sistemos, naudojamos BeOS, praplėtimas. AFS buvo pradėta su visiškai tomis pačiomis duomenų struktūromis kaip ir BFS, vėliau daugeliu požiūrių praplėsta.
NK Ankaran

Istorija

Klubo ištakos siekia 1966 m. Atkūrus šalies nepriklausomybę žaidė žemesniuosiuose divizionuose. Į elito divizioną pateko 2017 m.
Raudondvario dvaras (Riešė)

Istorija

Raudondvario, dar vadinamas Puzinų, dvaras minimas nuo XVIII amžiaus. Nuo XIX a. antrosios pusės iki Antrojo pasaulinio karo dvaras priklausė Senkievičiams. Dvaro sodyba sunyko, kai čia buvo įsikūręs Gulbinų tarybinio ūkio centras (kai kuriuose šaltiniuose dvaras vadinamas Raudondvario (Gulbinų) dvaru).
Išlikę keletas pastatų (ponų namas, lobynas (dabar gyvenamasis pastatas), du svirnai, arklidės, kur šiuo metu įsikūręs jojimo sporto klubas „Civinskų žirgai“, kluonas, tvartas, garo mašinos pastatas). Ponų namas – vieno aukšto medinių rąstų sienomis, apkaltomis dailylentėmis, stogas dengtas šiferiu. Įdomiausiu laikomas lobynas – baroko laikotarpio vietos architektūros bruožų pastatas, statytas 1764 m. Buvo dviejų aukštų su rūsiu, gontais dengtu piramidiniu stogu. 1820 m. pastatas buvo rekonstruotas, pristatytas dviejų tarpsnių bokštelis su laikrodžiu ir varpu. 1970 m. pastatas restauruotas, pakeista bokštelio forma ir kai kurios detalės. 1998 m. neeksploatuojamame statinyje įvyko gaisras. Sudegė bokštelis, stogas, viršutinė perdanga. Likviduojant gaisro padarinius, pasirinkta tvarkymo kryptis – atkurti pirmąjį, 1764 m. laikotarpį, kurio metu nebuvo dviejų viršutinių tarpsnių. 2001 m. lobynas restauruotas, uždengtas stogas, atstatytos sienos.
Dauguma pastatų 2011 m. įvertinti kaip tik patenkinamos ar avarinės būklės (išimtis – lobyno pastatas), nerestauruoti; priklauso privatiems asmenims. Šalia dvaro yra parkas, telkšo Raudonojo Dvaro ežeras.
Robert Brown

Robertas Braunas (Robert Brown, gimė -1773 m. gruodžio 21 d.; mirė – 1858 m.) – D. Britanijos ir Škotijos botanikas.

Biografija

Augo Jameso Brauno, Škotijos vyskupijos bažnyčios dvasininko, ir Helenos Taylor, Presbiterijonų bažnyčios šventiko dukters, šeimoje. Būdamas vaikas, Braunas lankė vietinę gramatikos mokyklą (dabartinę Montroso akademiją), vėliau Aberdeeno koledžą, bet 1790 metais, šeimai išsikėlus į Edinburgą, turėjo jį palikti. Kitais metais mirė jo tėvas.
Edinburge Braunas įsitraukė į medicinos studijas, bet nesiliovė domėtis botanika. Laikui bėgant, pastaroji vis labiau įtraukė jaunąjį Brauną. Jis pradėjo lankyti Johno Walkerio paskaitas, surengė ekspediciją į Škotijos aukštumas. Po to skrupulingai aprašė ten rastus augalus. Taip pat pradėjo susirašinėti su Williamu Witheringu, vienu iš žymiausių tų dienų botanikų. Tuo laikotarpiu Braunas atrado naują augalą (žolę) Alopecurus alpinus. 1792 metų sausio mėnesį Edinburge buvo perskaitytas jo pirmasis straipsnis, bet jis taip ir nebuvo išspausdintas Braunui esant gyvam.
1793 metais Braunas metė medicinos mokslus. Vėliau 1794 metais jis buvo pašauktas į kariuomenę, ir jo pulkas buvo greit išsiųstas į Airiją. 1795 metų birželio mėnesį Braunas buvo paskirtas karo gydytojo padėjėju. Jo pulkas beveik nedalyvavo dideliuose mūšiuose, todėl jis turėjo daug laisvo laiko, kurio didžiąją dalį praleido studijuodamas augalus. Braunui nepatiko jo nesėslus gyvenimas, neleidęs kaupti asmeninės bibliotekos ir augalų pavyzdžių, ko jis taip troško.
Šiuo laikotarpiu Brauną ypač domino kriptografijos, ir tai buvo pirmojo išspausdinto straipsnio tema. Braunas pradėjo susirašinėti su Williamu Diksonu ir iki pat 1796 metų jam siuntė samanų (kerpių) aprašymus ir pavyzdžius. Dicksonas šiuos aprašymus, gavęs Brauno sutikimą bet nei karto taip ir nepaminėjęs pastarojo pavardės, įtraukė į Fasciculi plantarum cryptogamicarum.
1800-aisiais Braunas jau buvo pakankamai stipriai įsitvirtinęs tarp Airijos botanikų, susirašinėjo su eile Anglijos ir užsienio botanikų: Witheringu Dicksonu, Jamesu Edvardu Smithu, Jose Correia da serra.
1801 metais Braunas buvo pakviestas dalyvauti ekspedicijoje į Australiją. Per pusketvirtų metų jis surinko apie 3400 rūšių pavyzdžių, iš jų apie 2000 buvo anksčiau nežinomi. Didžioji šios kolekcijos dalis dingo, sudužus laivui grįžtančiam į Angliją.
Braunas liko Australijoje iki 1805 metų. Sugrįžęs į Angliją, sekančius penkerius metus jis tvarkė medžiagą, parsivežtą iš Australijos. Jis išspausdino daugybės rūšių aprašymus. Braunas yra 1200 rūšių aprašymų autorius, rastų vien tik vakarų Australijoje. Dalį jo surinktos informacijos nukopijavo ir išspausdino Richardas Anthony Salisbury.
1810 metais Braunas išleido pirmą sisteminę Australijos floros apskaitą. 1827 metais Braunas buvo paskirtas Bankso Botaninės kolekcijos saugotoju. 1822 metais jis buvo išrinktas Švedijos Karališkosios Akademijos nariu.
1858 metų birželio 10 d. Robertas Braunas mirė Londone.
Standartinis autoriaus trumpinys R.Br. yra naudojamas nurodyti šį asmenį kaip autorių, cituojant lotynišką binomą
Pusgrašis

Raida

Krokuvoje pirmą kartą išleista Išleista 1398 m. vietoj nebekaldinamo Krokuvos grašio ir vietoj trumpai egzistavusio kvartiko, kaip stambesnė ir patogesnė moneta. Netrukus pradėta kaldinti Lvove (1399–1414), o XV–XVI a. tapo labiausiai paplitusia Lenkijos moneta. 1517–1528 m. atskira pusgrašių rūšis kaldinta ir Silezijoje (Svidnicoje).
Lietuvoje pusgrašiai pradėti kaldinti Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro piniginių reformų laikais, ir kaldinti 1492–1566 m. Pusgrašiai, kartu su denarais palaipsniui išstūmė Prahos grašius. Pusgrašiai XVI a. I pusėje tapo svarbiausia Lietuvos moneta. Tuo metu lietuviškieji pusgrašiai buvo vertingesni už lenkiškuosius, ir tarp jų nustatytas kursas 4:5.
XVI a. viduryje Lenkijoje ir Lietuvoje atnaujinus grašio kalybą, pusgrašis buvo vis rečiau naudojamas. Iš apyvartos jis išėjo XVII a. pradžioje.
Pusgrašis atgaivintas XVIII a. II pusėje, bet tada kaltas iš vario ir tapo varinio grašelio sudedamąja dalimi.
Kuriko

Istorija

Kuriko (iš mapundugnų k. „juodi vandenys“) įkurtas 1743 m. gubernatoriaus Chosė Manso de Velasko. 1759 m. pastatyta Šv. Pranciškaus bažnyčia. 1830 m. suteiktas miesto statusas. 2010 m. Kuriko smarkiai apgriovė žemės drebėjimas.
Ukmergės herbas

Aprašas

Sidabriniame lauke žydra papėde šviesiai rudas mūrinis dviejų aukštų namas raudonu stogu, heraldinė dešinioji namo pusė atstatyta, kairioji - apgriuvusi, apaugusi krūmeliais. Ant namo skydo centre raudona širdis, viršutiniame lauko trečdalyje atversta sidabrinė knyga, dengianti dalį namo stogo. Dešiniajame knygos lape - rožės šakelė su raudonais žiedlapiais ir žaliais lapais, kairiajame lape - raudonas žingsniuojantis saugantis jautis.

Istorija

Pirmąjį herbą 1792 m. Ukmergei patvirtino Lenkijos ir Lietuvos karalius Stanislovas Augustas Poniatovskis, o pakartotinai – 1992 m. gegužės 27 d. LR AT pirmininkas Vytautas Landsbergis. Herbo simbolika sudėtinga, atspindi tuometinę politinę situaciją. Iš griuvėsių kylantis namas – per reformas pradedantis atgyti miestas. Knyga – miestui suteiktos laisvės. Raudonas veršis – Poniatovskių giminės simbolis. Raudona rožė, veikiausiai, susijusi su tuometinio miesto vaito Juozapo Kučevskio heraldika. Širdis – Dievo meilė, džiaugsmas gavus miesto teises.
Tiara

Tiara (gr. τιάρα, senovinis persų galvos apdangalas) – triguba karūna, išskirtinas aukštas kiaušinio formos Romos popiežių galvos apdangalas, viršuje turintis nedidelį kryžių, užpakalinėje pusėje nuo tiaros leidžiasi dvi juostos.

Tiaros istorija

Senovės graikų literatūroje tiara vadinamas persų galvos apdangalas iš vilnos, turėjęs nupjauto kūgio formą. Tiara taip pat vadinta persų valdovo karūna.
Iš pradžių buvusi paprasta aukšta kepure, tiara viduramžiais įgavo trijų vainikų formą. Tokio pavidalo tiara vaizduota pradedant popiežiumi Urbonu V. Galutinai susiformavo XVI a. pradžioje. Vainikai imti laikyti Trejybės arba trilypio Bažnyčios vaidmens simboliu: Roma, krikščioniškasis pasaulis ir dvasinė valdžia. Viduramžiais trys tiaros vainikai interpretuoti dar įvairiau. Su tiara ankstyvojoje Nyderlandų tapyboje vaizduotas Dievas Tėvas, tiara taip pat laikyta Šv. Petro ir Šv. Sofijos atributu. Popiežiai, kurie būdavo pašalinami iš šių pareigų dar tebebūdami gyvi, bei šventieji, kurių šventumas būdavo atmetamas, vaizduoti su ant žemės gulinčia tiara.
Paskutinis popiežius, kuris karūnavosi tiara buvo Paulius VI 1963 m. Tiarą jam specialiai pagamino Milano vyskupija. Vėliau Paulius VI ją atidavė į muziejų. Po to nei Jonas Paulius I, nei Jonas Paulius II, nei Benediktas XVI tiara nesikarūnavo. Benediktas XVI net pašalino tiarą iš Popiežiaus herbo. Šią tiarą įsigijo JAV katalikų bendruomenė, ir ji eksponuojama Marijos Nekaltojo Prasidėjimo nacionalinėje šventovėje bazilikoje Vašingtone.
Duomenų struktūra

Duomenų struktūra (duomenų tipas) – duomenys, logiškai jungiantys keletą paprastųjų duomenų tipų (reikšmių) arba kelias paprastesnes duomenų struktūras.
Pirmosios duomenų struktūros naudotos tik kaip reikšmių aibės, bet vėliau pradėti naudoti abstraktieji duomenų tipai (ADT) apibrėžia operacijų aibę, galimų grupuojamiems duomenimis.

Istorija

Duomenų struktūrizavimas prasidėjo atsirandant aukšto lygio programavimo kalboms. Kintamųjų tipizavimas pirmą kartą įvestas Fortran kalboje (1953), šioje kalboje naudoti skaičių tipai bei masyvai. Algol-60 išplėtė masyvo panaudojimą neribodami indeksų ir matmenų. Cobol (1961) įvesti tipai simbolių eilutei, įrašui, bylai saugoti. PL/1 (1965) leido laisvą reikšmių struktūrinimą, rodykles. Simula-67 pirmoji eksperimentinė kalba, kurioje įvesta klasė. Algol-68 (1973) ir Pascal (1970) kalbose įvestas tipų vardinimas, Pascal taip pat įvestas tipų sisteminimas. Ada (1983) plačiau pradėti naudoti abstraktieji duomenų tipai.
Selenginskas

Istorija

Selenginskas įkurtas 1961 m., pradėjus statyti celiuliozės kombinatą.