google/wiki40b huggingface dataset:
Bronius Lazdynas

Biografija

Mokėsi Pasvalio gimnazijoje, bet nebaigė, nes 1944 m. lapkričio mėn. paimtas į okupacinę TSRS kariuomenę, iki 1945 m. balandžio mėn. tarnavo mokomajame 44–ajame atsargos šaulių pulke Baltarusijos Vietrino mieste. Nuo 1945 m. balandžio 26–ojo atskirojo naikintojų prieštankinio diviziono pabūklininkas Vokietijoje, mūšiuose dėl Berlyno. 1945 m. birželio – rugpjūčio mėn. tarnavo okupacinėje kariuomenėje Kyfhauzerio mieste, vėliau Rusijoje – Klincuose ir Brianske, nuo 1946 m. gegužės mėn. Pabradėje, seržantų mokykloje, nuo 1947 m. gegužės – Vilniuje, 1950 m. kovo mėn. paleistas į atsargą. Nuo 1950 m. kovo mėn. LLKJS Biržų apskrities komiteto instruktorius, skyriaus vedėjas, nuo 1950 m. liepos mėn. Biržų rajoninio laikraščio „Biržiečių tarybinis žodis“ ir laikraščio „Raudonasis artojas“ literatūrinis darbuotojas, nuo 1951 m. sausio mėn. Šiaulių srities laikraščio „Raudonoji vėliava“ korespondentas, nuo 1951 m. gegužės 1 d. Parovėjos MTS laikraščio „Kolūkiečių draugas“ redaktorius. 1951 m. baigė Biržų suaugusių vidurinė mokyklą, 1952–1954 m. studijavo Vilniaus partinėje mokykloje, vėliau teisę Vilniaus universitete.
1954–1958 m. kovo mėn. Kretingos rajono laikraščio „Stalinietis“ redaktorius, atleistas po publikacijos apie Užgavėnių šventę Kretingoje. 1958–1959 m. „Valstiečių laikraščio“ korespondentas Klaipėdos zonai. 1959–1961 m. Palangos poilsio namų „Gintaras“ direktorius, vėliau Klaipėdos jūrų žvejybos laivyno plaukiojančios bazės „Tarybų Lietuva“, jai sudegus – plaukiojančios bazės „Primorskas“ darbuotojas, kartu laikraščių „Lietuvos žvejys“, „Tiesa“ korespondentas. Už nacionalizmo pasireiškimus pašalintas iš TSKP. Nuo 1967 m. Šiaulių, nuo 1974 m. Kaišiadorių statybos ir kitų organizacijų ekonomistas, normuotojas.
Parašė novelių, publicistikos straipsnių. Jo literatūrinę kūrybą spausdino „Literatūra ir menas“, „Dienovidis“, rajoniniai laikraščiai. 2006 m. išleido literatūrinių memuarų knygą „Gyvenimo mozaika“.
Aukštuoliai (Šiauliai)

Aplinkinės gyvenvietės

Lygudai – 3,4 km
GRUZDŽIAI – 5,8 km
Daujočiai – 4 km
Žiogai – 2 km
Račiai – 4 km
Maniūšiai – 1,2 km
Kadugiai – 9,5 km
Smilgiai – 5,5 km 
 ŠIAULIAI – 13 km
Dalius Pletniovas

Kūrybinė veikla

18 metų (nuo 1993 m.) pradėjęs dirbti garso įrašų studijoje, sukūrė ir aranžavo daugiau nei 700 dainų, prodiusavo kelis tūkstančius reklaminių garso klipų, kitų muzikinių projektų. Grupės Slapjack (2005-2009) įkūrėjas. Nuo 1998 m. lygiagrečiai dirba su garso reklama, yra gerai žinomas reklaminių klipų balsas.
Nuosavoje garso įrašų studijoje yra sukūręs ir atlikęs galutines įrašų pataisas ne vienam žinomam muzikiniam albumui, garsiems hitams, dirbęs su anksčiau ir dabar gerai žinomais šalies atlikėjais, grupėmis.
2001 ir 2004 metais stažavosi Hamburge, dirbo su Vokietijos muzikos prodiuseriais ir kitais žinomais pramogų pasaulio atstovais.
Gervėčiai

Istorija

Pasak M. Strijkovskio, Gervėčiai įkurti 1271 m. Pirmąkart minimi 1511 m., ši įkūrimo data laikoma tikrąja, kai Vilniaus vyskupas Jonas iš Lietuvos kunigaikščių, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Senojo sūnus, Gervėčių dvarą užrašė Vilniaus vyskupams kaip stalo dvarą. 1526–1536 m. pastatydinta pirmoji medinė bažnyčia. XVIII a. prie bažnyčios veikė pradžios mokykla.
Nuo 1795 m. Gervėčiai priklausė Rusijos imperijai. 1797 m. Rusijos valdžia dvarą konfiskavo ir padovanojo grafui M. Šuazeliui-Gufjė; šis dvarą 1801 m. pardavė Vilniaus pakamariui M. Domeikai. XIX a. Gervėčiai buvo Ašmenos apskrityje, 1899–1903 m. pastatyta mūrinė neogotikinė Gervėčių Švenčiausios Trejybės bažnyčia, viena gražiausių tuometinėje Rytų Lietuvoje, dabar didžiausia katalikų bažnyčia Baltarusijoje (61 m aukščio). Ji nenukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą.
1921–1939 m. Gervėčius valdė Lenkija, 1939 m. jie priskirti Baltarusijos TSR. Nuo 1942 m. balandžio iki 1944 m. vokiečių okupacinė administracija Gervėčius buvo priskyrusi Lietuvos generalinei sričiai.

Gyventojai

1996 m. Gervėčiuose buvo 586 gyventojų, apie trečdalis jų – lietuviai.

Lietuviai

Iki XIX a. vidurio Gervėčiai buvo lietuvių etnografiniame plote. Gervėčių lietuvių tautinis atbudimas sietinas su vargonininko J. Petrausko šeimos, taip pat klebono A. Jakavonio lietuvybės žadinimo veikla. 1921–1928 m. Gervėčių lietuviai kovojo su Lenkijos administracija dėl lietuviškų pamaldų bažnyčioje. 1921 m. ir 1927 m. suimtas bei kalintas, vėliau iškeltas į kitą parapiją lietuvių klebonas A. Jakavonis; nuo 1927 m. lietuvių pamaldos vyko kartą per mėnesį.
1921–1924 m. Gervėčiuose veikė lietuvių mokykla, nuo 1922 m. ją globojo Ryto draugija. Veikė Blaivybės, Lietuvių ūkio, Šv. Kazimiero draugijų skyriai. Lietuviškos mokyklos, vėliau skaityklos, iki 1936 m. veikė Gervėčių apylinkės kaimuose – Galčiūnuose, Gėliūnuose, Giriose, Miciūnuose, Mockose, Petrikuose, Rimdžiūnuose; lenkų valdžios uždarytos. Prie mokyklų buvo įsteigti vakariniai kursai suaugusiesiems, skaityklos, skaitytos paskaitos, rengti vaidinimai. 1942–1944 m. Gervėčių apylinkėse buvo atkurtos kai kurios lietuviškos mokyklos, Gervėčiuose įkurta progimnazija. Nuo 1956–1957 m. lietuvių kalba leista mokyti pradinėse klasėse; vyresniesiems lietuvių k. dėstyta tik kaip mokomasis dalykas. XX a. devintojo dešimtmečio pabaigoje Gervėčiuose įkurta lietuvių vidurinė mokykla.
Gervėčių lietuvių šnekta, tirta 1951 m., 1970 m., priklauso vilniškių tarmei.
Sangrūda

Aplinkinės gyvenvietės

KALVARIJA – 13 km 
 Raudeniškiai – 7 km
Mockai – 4 km 
 Būdvietis – 9 km

Kultūra

Klebono iniciatyva kviečiami profesionalūs chorai, orkestrai ir atlikėjai, vyksta teatralizuoti vaidinimai Šv. Kalėdų bei Trijų Karalių švenčių progomis.
Minint 2000-uosius eucharistinius metus bendruomenėje organizuota savivaldybės vaikų ir jaunimo šventė „Dainuojanti ir šokanti jaunystė“. Ta proga labiausiai pasižymėjusiems kultūroje klebonas įsteigė sidabrinius atminimo ženklus. Bažnytinėje aplinkoje minimos ir valstybinės šventės, atliekant literatūrines – muzikines kompozicijas. Kultūrinėje veikloje dalyvauja Sangrūdos vidurinės mokyklos moksleiviai, Trumpalių bei Reketijos užkardų kariai, parapijiečiai.
Receptorinė endocitozė

Receptorinė endocitozė – aktyviosios pernašos rūšies - pinocitozės atmaina. Receptorinės endocitozės būdu į ląstelę patenka įvairios makromolekulės, vadinamos ligandais. Ligandai jungiasi prie receptorinių plazminės membranos baltymų ir yra įtraukiami į ląstelę, susidarant pūslelei. Šiam membraniniam dariniui (pūslelei) susidaryti padeda baltymas klatrinas, kuris yra prisitvirtinęs vidinėje plazminės membranos pusėje. Pūslei susidarius klatrinas atsiskiria. Jei į ląstelę patenka hormominė medžiaga, tuomet pūslelei susiliejus su lizosoma yra suvirškinami ne tik hormonai, bet ir visa pūslelė kartu su receptoriais. Jei į ląstelę patenka ne hormoninė ar kita signalinė medžiaga, tuomet pūslės membrana kartu su receptoriais yra grąžinama atgal į ląstelės plazminės membranos sudėtį.
Šakių rotušė

Šakių rotušė - rotušė, esanti Šakiuose. Įsikūrusi Šakių rajono savivaldybė. Pastate rengiamos parodos, ekspozicijos. Rotušės fojė kas mėnesį keičiamose parodose eksponuojami rajono, respublikos menininkų, svečių iš kitų šalių darbai. II aukšte, prie mero priimamojo, ant sienos kabo didelės, nuo laiko išblukusios, bet vis dar spalvotos fotografijos, vaizduojančios laimingą šakiečių gyvenimą brežnevinės stagnacijos laikais.
Beatričė Grincevičiūtė

Beatričė Grincevičiūtė (1911 m. lapkričio 28 d. Stolaukėlis, Bartninkų valsčius – 1988 m. lapkričio 17 d. Vilnius) – Lietuvos dainininkė (sopranas).

Biografija

Muzikos mokėsi namie, 1928 m. baigė Varšuvos aklųjų ir nebyliųjų institutą, 1933–1940 m. mokėsi Liaudies konservatorijoje Kaune ir 1933–1944 m. privačiai pas A. Sinkevičiūtę. Jos muzikiniam išprusimui įtakos turėjo Emilio Mlynarskio aplinka ir globa, 1921–1928 m. Varšuvoje gyveno jo šeimoje.
1931–1932 m. dirbo Kauno aklųjų institute. 1937 m. pradėjo dainuoti per radiją. Nuo 1943 m. rengė solo koncertus. 1944–1946 m. Lietuvos filharmonijos, 1946–1965 m. Lietuvos radijo solistė. Daug koncertavo su Baliu Dvarionu. Repertuarą sudarė daugiau kaip 1000 kūrinių – lietuvių ir kitų tautų liaudies dainos, kamerinė klasikinė muzika. Pirmoji atliko daugelį lietuvių kompozitorių dainų vaikams. Turėjo savitą lyrišką, šviesaus tembro balsą.

Atminimas

Nuo 1994 m. Vilniuje veikia jos memorialinis butas muziejus. 
2011-ji metai aklųjų ir silpnaregių bendruomenėje paskelbti Beatričės metais. Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjunga, minėdama Lietuvos kamerinio dainavimo pradininkės ir šio žanro puoselėtojos gimimo 100-ąją sukaktį, inicijavo projektą „Susitikimas su Beatriče po 100 metų“ – mobilios edukacinės parodos parengimą. Paroda pristatyta artistės memorialiniame bute-muziejuje „Beatričės namai“, vėliau ji keliavo po gimtąjį Suvalkijos kraštą: Ilguvos dvare, Šakių viešojoje bibliotekoje, Kriūkų vidurinėje mokykloje, Prienų krašto muziejuje, Kaune.
Audrius Zavadskis

Biografija

1963 m. baigė Vilniaus 7-ąją vidurinę mokyklą. 1963–1965 m. buvo Lietuvos kino studijos operatoriaus asistentas, 1965–1968 m. – šios studijos meninių filmų reklamos fotografas, 1968–1974 m. – leidyklos „Mintis“ fotografas, 1974–1993 m. – žurnalo „Mūsų gamta“ iliustracijų skyriaus redaktorius. 1993–1995 m. fotostudijos „Kodak“ vedėjas. Nuo 1995 m. buvo A. Zavadskio personalinės studijos vedėjas (savininkas).
Kurės atolas

Kurė (havajiečių kalba Mokupāpapa) – Šiaurės Vakarų Havajų salų atolas. Artimiausia sausuma – Midvėjaus atolas už ~85 km vakarų kryptimi. Kurė yra šiauriausias planetos atolas, iškilęs netoli vadinamojo Darvino taško – platumos, už kurios sąlygos koralams augti pernelyg atšiaurios. Datos keitimosi linija eina už ~160 km į vakarus.
Atolą sudaro 10 km skersmens apvalus koralinis rifas, kelios smėlio seklumos ir Žalioji sala (angl. Green Island), kurios plotas 77,69 ha. Bendras sausumos plotas 86,24 ha.

Geologija

Kurės atolas yra labiausiai į šiaurę ir į vakarus nutolęs Havajų salyno sausumos lopinėlis, suirusio ugnikalnio, priklausančio Havajų – Imperatoriaus kalnagūbriui, viršūnė. Kurė, kaip ir Midvėjus, susiformavo prieš 28 mln. metų, kai ši tektoninės plokštės vieta slinko virš karštojo taško, dabar esančio po povandeniniu Loihi ugnikalniu. Tada vulkaninė veikla iškėlė ugnikalnį, kuris po tam tikro geologinio laikotarpio užgeso, milžiniškas lavos svoris įlenkė Žemės plutą, ir ugnikalnis ėmė grimzti, o jo pakraščiai apaugo koralais.
Ramiojo vandenyno plokštei slenkant į šiaurės vakarus 9-10 cm per metus greičiu, Kurė palaipsniui atsidurs už Darvino taško, kur vandens temperatūra koraliniams polipams ir jų simbiontams – dumbliams zooksantelėms – pasidarys per žema, ir jie žus. Tada koralinis rifas suirs, vandenyno bangos užlies dabartinę sausumą, ir Kurė taps dar vienu iš daugelio povandeninių Imperatoriaus kalnagūbrio kalnų.

Tyrimų istorija

Iki XVIII amžiaus vidurio Kurės atolą aplankė keli laivai, ir kaskart jam buvo suteikiamas naujas pavadinimas. 1870 spalio 29 d. ant rifo užplaukė su JAV vėliava plaukiojęs garlaivis „Saginaw“, kurio įgula sėkmingai išsikėlė į krantą. Penki jūreiviai valtimi po 31 dienos plaukimo, įveikę 2 400 km, pasiekė Kauai salą, bet keturi iš jų nuskendo bangų mūšos zonoje, ir tik penktasis pasiekė krantą. Havajų karalius Kalakaua pasiuntė gelbėjimo laivą, kuris saugiai pargabeno įgulą. Karalius liepė Kurės atole pastatyti pastatą, kuriame turėjo būti laikoma vandens ir maisto atsargų panašių nelaimių atvejams, bet atsargos buvo išvogtos, o statinys sugriuvo.
Saloje įrengtas pakilimo – nusileidimo takas, tačiau dabar jis nenaudojamas ir neprižiūrimas.

Fauna ir flora

Kurė yra stiprių vandenyno srovių srityje, todėl čia į krantą išmetama daug žvejų tinklų liekanų ir žiebtuvėlių. Atole gyvenantys paukščiai prisiryja šių šiukšlių ir stimpa.
Juristas

Sindikas

Siñdikas (gr. syndikos) - istorinė jurist(konsult)o profesija. Senovės Graikijoje sindikas buvo gynėjas teisme. Feodalizmo laikotarpio Europos miestuose – cecho arba gildijos vyresnysis arba patarėjas teisės klausimais. Bažnytinėse organizacijose - teisininkas (pvz., vienuolių ordino sindikas, vienuolyno sindikas, generalinis ordino sindikas ir t. t.). Sindikai teikdavo teisines išvadas, patarinėdavo miestų arba atitinkamai savo organizacijų vadovams. Kai kuriose Europos šalyse (pvz., Vokietijoje) sindikas iki šiol yra organizacijos teisininkas, neretai - organizacijos arba įstaigos įgaliotinis byloms teismuose vesti. Pvz., Hamburge - Senato sindikas (vok. Senatssyndicus).

Sindikas advokatas

Siñdikas advokatas (dažniausiai vad. vok. Syndikus ('sindikas'), taip pat Syndikusanwalt arba Firmenanwalt, 'firmos advokatas') - advokatas, pagal darbo sutartį dirbantis pas darbdavį ne advokatūroje. Tai gali būti įmonė (pvz., bankas), asociacija, susivienijimas, paramos fondas, pramonės ir prekybos rūmai (ir pan.). Greta to jis taip pat turi teisę užsiimti advokato praktika (t. y. veikti kaip laisvosios profesijos atstovas). Sindikai advokatai negali savo darbdaviams atstovauti pagal Vokietijos advokatūros įstatymo 46 § (Bundesrechtsanwaltsordnung) – jeigu advokato dalyvavimas yra būtinas (vok. Anwaltszwang) – teisme arba arbitraže, veikdami kaip advokatai. Jeigu teismuose advokato dalyvavimas yra nebūtinas, tuomet sindikai turi teisę atstovauti savo darbdaviams (atitinkamoms organizacijoms).
Suvalkietis (laikraštis)

Suvalkietis – Marijampolės apskrities laikraštis, einantis nuo 1941 m. balandžio 19 d. Marijampolėje.

Istorija

Iki 1950 m. buvo LKP (b) Marijampolės apskrities komiteto ir vykdomojo komiteto leidinys, 1950–1990 m. – LKP Kapsuko rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos leidinys, nuo 1990 m. – nepriklausomas Suvalkijos laikraštis, nuo 1995 m. – Marijampolės apskrities laikraštis. Pirmaisiais Lietuvos nepriklausomybės metais pasikeitė „Suvalkiečio“ teisinis statusas: jis tapo valstybine įmone, pavaldžia Spaudos departamentui. 1992 m. prasidėjo laikraščio privatizacija, kuri baigta 1995 m. Redakcijos darbuotojai paritetiniais pagrindais išpirko akcijas, ir nuo tada „Suvalkietis“ yra uždaroji akcinė bendrovė. 
1941 m. išėjo tik 8 numeriai. Nuo 1941 m. birželio 15 d. iki 1945 m. sausio 27 d. nebuvo leidžiamas. 1945–1947 m. ėjo vienąkart-dukart, 1948–1950 m. – triskart, 1951–1954 m. – dukart, nuo 1955 m. – triskart per savaitę. Iki 1990 m. vadinosi „Naujasis kelias“. Spausdino Marijampolės spaustuvė. Tiražas 1941 m. – 5000 egz., 1987 m. – 22 500 egz., 1997 m. – 9500 egz.
Dodge Durango

2007

2007 metais modelis buvo kiek atnaujintas. Atnaujinimas buvo pristatytas 2006 metų Dalaso automobilių parodoje. 2008 metais pasirodys automobilio hibridinė versija
Henrikas IV (Anglija)

Biografija

Lankasterių dinastijos pradininkas.

Valdymas

1390-1392 m. dalyvavo Kryžiaus žygiuose į Lietuvą, vėliau padėjo kryžininkams Kipre ir Jeruzalėje. Per 1399 m. diduomenės sukilimą nuvertė Ričardą II ir parlamento buvo paskelbtas karaliumi. 1400-1405 m. slopino Anglijos ir Velso diduomenės sukilimus, praplėtė jam paklusnaus parlamento teises (vėliau prisidėjo prie Lankasterių dinastijos žlugimo).
Amatos savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Cėsių rajono dalies.
Alksnis

Vaistinės žaliavos rinkimas

Vasario-kovo mėnesiais geriausias laikas rinkti alksnių pumpurus.
Surinkti (baltalksnių, juodalksnių) "kankorėžėliai" (vaisiniai žirginiai) paskleidžiami plonu sluoksniu pastogėje. Išdžiūsta per 1-1,5 mėnesius. Iš 2,3-2,5 kg šviežių "kankorėžėlių" gaunama 1 kg sausos žaliavos.
Gerai išdžiovinti "kankorėžėliai" yra tamsiai rusvos spalvos, sutraukiančio skonio.

Etimologija

Lietuviškas žodis alksnis (bei tarm. elksnis, aliksnis) susijęs su latv. alksnis, prūs. *aliskants (baltų prokalbės *e/alisni̯a-), taip pat slavų *jelьxa/*olьxa (lenk. olsza, rus. ольха, slovėn. jélša, ček. olše, sorb. wólša), lot. alnus, angl. alder, s. maked. ἄλιζα ir kt. Visi šie žodžiai kildintini iš ide. *elisos < *H₂éliso-/eH₂. Šis žodis yra šaknies *el-/ol- vedinys ir siejamas su ruda/raudona spalva.
Gemiras Maksimovas

Biografija

1954 m. baigė Mičiurinsko vaisių ir daržovių institutą. 1957-1960 m. dirbo Chabarovsko žemės ūkio institute, 1960-1968 m. – Sibiro augalų fiziologijos institute Irkutske. 1968-1989 m. dėstė Leningrado universitete, šio universiteto Biologijos instituto Augalų biofizikos laboratorijos vadovas. Nuo 1989 m. dirbo Lietuvoje, Botanikos instituto Augalų fiziologijos laboratorijoje; nuo 1990 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Svarbiausia mokslinio darbo sritis – augalų ląstelių membranose vykstančių procesų hormoninė reguliacija. Patobulino ir įdiegė 2 metodų grupes: augalų subląstelinių struktūrų išskyrimą bei identifikavimą ir katijonų pernašos tyrimą augalo ląstelių barjerinių membranų sistemose (naudojant fluorescencinius zondus) metodus. Išradimo autorius, paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių.
Grąžtvabaliai

Aprašymas

Kūnas cilindriškas, 7-18 mm, apaugęs švelniais plaukeliais. Galva didelė.
Vabalai aptinkami ant rąstų. Lervos graužia ilgus, horizontalius takus po nusilpusių ir nudžiūvusių medžių žieve.
SSA Arka Gdynia

Istorija

Po 2006-2007 m. sezono dėl korupcijos skandalo klubas buvo išmestas iš Orange Ekstraklasa ir nuleistas į I lygą.
Walter Burley Griffin

Valteris Berlis Grifinas (angl. Walter Burley Griffin; 1876 m. lapkričio 24 d. – 1937 m. vasario 11 d.) buvo pasaulinio garso architektas. Jis labiausiai išgarsėjo Australijos projektais.
Rimkiškė

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė Pavėžupio žuvininkystės ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Kurtuvėnai – 2,1 km
Dirvonai – 1,7 km
ŠIAULIAI – 21,5 km
BUBIAI – 7 km
Alksnyniškė – 2 km
Jautmalkė I – 2,7 km
Zuikiškė – 0,7 km
Ginkūnai

Aplinkinės gyvenvietės

SUTKŪNAI – 2 km
Degučiai – 14 km 
 PAKRUOJIS – 32 km
ŠIAULIAI – 5 km
Mapo-gu

Mapo-gu (kor. 마포구) yra Pietų Korėjos, Seulo rajonas, esantis į šiaurės vakarus nuo Han upės. Čia yra keli universitetai ir vyriausybės pastatai. Mapo geriausiai žinomas dėl Hongdae klubo rajono šalia Hongik universiteto. Per rajoną eina Seulo Metropolinės Metro 1, 2 ir 5 linijos. Miesto įžymybė - Seulo Pasaulio Taurės Stadionas, stovi Sangam miestelyje, šiaurės vakarų Mapo. Kaimyninės apskritys: Yongsan-gu, Jung-gu, Seodaemun-gu and Eunpyeong-gu.
Juozas Listopadskis

Juozas Listopadskis (1899 m. kovo 27 d. Griešiai, Antanavo valsčius – 1971 m. birželio 9 d. Kaunas) – Lietuvos kariuomenės pulkininkas leitenantas, vėliau TSRS kariuomenės pulkininkas, pedagogas.

Biografija

1919 m. stojo į Lietuvos kariuomenę, bet dėl ligos paleistas. 1921 m. baigė Karo mokyklą, 1925 m. – fizinio lavinimo kursus prie Aukštųjų karininkų kursų, 1934 m. – šių kursų Generalinio štabo skyrių, suteiktos Generalinio štabo karininko teisės. 1934–1939 m. – III pėstininkų divizijos štabo skyriaus viršininkas. 1939 m. pulkininkas leitenantas. 1939–1940 m. – Šeštojo pėstininkų pulko Karo mokyklos bataliono vadas.
TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. birželio mėn. paskirtas Penktojo pėstininkų pulko, išformuojant Lietuvos kariuomenę rugsėjo mėn. – TSRS kariuomenės 29-ojo teritorinio šaulių korpuso pulko vadu. 1941 m. birželio mėn. komandiruotas į M. Frunzės karo akademiją Maskvoje. Prasidėjus TSRS-Vokietijos karui iki 1944 m. dėstė Taškente karo akademijos ir „Vystrel“ kursuose. Nuo 1944 m. rugpjūčio – 50-osios lietuvių atsargos divizijos štabo viršininkas, nuo 1945 m. kovo mėn. – 16-osios lietuviškosios divizijos, kuri tada kovėsi Kurše, vado pavaduotojas. 1945 m. paskirtas Kauno universiteto Karinės katedros viršininku, nuo 1946 m. dėstė joje, 1951–1956 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas.
Oblius

Oblius – įrankis, naudojamas mediniams paviršiams lyginti. Juo nuo seno naudojosi dailidės ir staliai. Yra žinoma, kad juo naudotasi jau geležies amžiuje.
Obliai dažniausiai būna mediniai su metaline geležte, nors yra ir visai metalinių. Be rankinių oblių taip pat naudojami ir mechaniniai obliai, kurie medieną lygina sukant specialų volą su jame įtvirtintais peiliais.
Jonas Mockus

Biografija

1952 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1966 m. technikos mokslų daktaras. 1976 m. Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys.
1969–2007 m. Matematikos ir kibernetikos instituto (nuo 1990 m. Lietuvos mokslų akademijos Matematikos ir informatikos institutas) Optimizavimo skyriaus vadovas. Nuo 1969 m. Kauno politechnikos instituto (iki 1990 m. Kauno technologijos universitetas), nuo 1999 m. dar ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, nuo 1973 m. profesorius.
Mokslinio darbo svarbiausios sritys – globalaus optimizavimo teorija ir taikymas, aukštųjų nuotolinių studijų sistema.
2003 m buvo suteiktas Kauno technologijos universiteto garbės daktaro laipsnis.
Žalioji ekonomika

Žalioji ekonomika yra tokia ekonomika, kurioje žmonių gyvenimo gerovė ir socialinė lygybė kuriama ženkliai sumažinant žalingą poveikį aplinkai. Žalioji ekonomika pasižymi mažu šiltnamio dujų išmetimu į aplinką, aukštu resursų panaudojimo efektyvumu ir socialine integracija.
Žaliosios ekonomikos iniciatyva yra Jungtinių Tautų Aplinkos apsaugos programos 2008 m. paskelbtas veiksmų planas, kuriuo siekiama tirti ir skatinti politinius pokyčius, vedančius link žaliosios ekonomikos. Jis apima žaliosios ekonomikos ataskaitų rengimą, konsultacijų valstybėms teikimą, nevyriausybinių organizacijų, verslo, mokslo institucijų ir kitų Jungtinių Tautų padalinių bendradarbiavimo skatinimą.
Šiuo metu žaliosios ekonomikos terminas plačiai naudojamas Jungtinių Tautų veikloje, ypač susijusioje su aplinkos apsauga ir darniaja plėtra.

Požymiai

Žaliojoje ekonomikoje gerovės augimą siekiama suderinti su darniu aplinkos resursų panaudojimu. Joje pajamų augimas ir darbo vietos yra kuriamos investuojant į šiltnamio dujų išmetimų bei taršos mažinimą, energijos ir resursų panaudojimo efektyvumą, biologinės įvairovės ir ekosistemų paslaugų išaugojimą. Prie tokių investicijų pereinama kuriant jas palaikančią valstybinę politiką, palaipsniui nukreipiančią kapitalo srautus iš aplinkai žalingų veiklos sričių į ją tausojančias.

Žalioji ekonomika ir darnusis vystymasis

Žaliojoje ekonomikoje siekiama suderinti ekonominę, socialinę ir ekologinę darniojo vystymosi sampratą. Tai daroma akcentuojant ne tik tai, kad ateities kartoms turėtų būti užtikrintas toks pats pajamų kiekis, kokį turi dabartiniai gyventojai, bet ir tai, kad ekonominė gerovė būtų kuriama išlaikant socialinį teisingumą bei išsaugant nepažeistą aplinką.
Aukštutinė Armėnija

Geografija

Aukštutinė Armėnija apėmė teritorijas, kur dabar yra šiaurės rytinė Turkija (Erzurumo provincija, Erzindžano provincija ir gretimos teritorijos). Kraštas buvo aukštai kalnuose, aukščiau nei dauguma kitų Senovės Armėnijos regionų, kas ir davė jam tokį pavadinimą. Čia prasidėjo nemažai upių: Araksas, Karasu, Čorochas. Teritoriją supo kiti regionai: Taikas (šiaurės rytuose), Airaratas ir Turuberanas (rytuose), Sofena (pietuose). Vakaruose buvo Mažoji Armėnija, kuri ankstyvuoju laikotarpiu buvo laikoma Aukštutinės Armėnijos dalimi. Šiaurėje regioną uždarė Ponto kalnai, kurie skyrė nuo Ponto žemumų.