google/wiki40b huggingface dataset:
Eranos

Eranos – intelektualų diskusijų ratelis, skirtas nagrinėti psichologijos, religijos, filosofijos ir dvasingumo klausimams. Pavadinimas kilo nuo senovės graikų žodžio ἔρανος, reiškiančio pokylį, kurį remia svečiai, kuris neturi šeimininko.
1933 m. Eranos įkūrė olandų teosofė Olga Fröbe-Kapteyn. Konferencijos vyksta kasmet Šveicarijoje, Madžorės ežero pakrantėje netoli Askonos. Susirinkimų tikslas – suburti skirtingų sričių specialistus, kurie galėtų iškelti, apjungti, išdiskutuoti įvairias mintis dvasiniais klausimais. Kiekviena konferencija vyksta 8 dienas, jos dalyviai gyvena, valgo drauge. Kasmet paskelbiama vis nauja tema, kuria kiekvienas dalyvis parengia 2 val. pranešimą. Paskaitų gali klausyti kiekvienas, sumokėjęs nedidelį mokestį.
Olgą Fröbe-Kapteyn šį klubą įkurti paskatino vokiečių teologas Rudolf Otto. Ankstyvuosiuose Eranos susirinkimuose dalyvavo tokie žymūs mokslininkai kaip indologas Heinrich Zimmer, graikų mitologas Karl Kerényi, religijotyrininkas Mircea Eliade, psichologai Carl Gustav Jung, Erich Neumann, simbolistas Alfons Rosenberg, teologas Gilles Quispel, kabalistas Gershom Scholem, islamo specialistas Henry Corbin, zoologas Adolf Portmann, meno kritikas Herbert Read, fizikas Max Knoll, mitologas Joseph Campbell.
Mažorinė dermė

Mažorinė dermė (arba mažorinė gama, trumpiau – mažoras arba dur) – viena iš diatoninių dermių. Ją sudaro septynios skirtingos natos (laipsniai) ir aštuntoji, kuri yra tokia pati kaip ir pirma, tik oktava aukščiau. Paprasčiausia parašyti do mažorinę gamą. Ši gama yra vienintelė mažorinė gama, neturinti prieraktinių ženklų ir pianinu ją galima pagroti vien baltais klavišais:
 Do mažorinė gama (info)

Struktūra

Mažorinė gama yra sudaryta iš dviejų tetrachordų, atskirtų tonu. Jos sandara yra d2 d2 m2 d2 d2 d2 m2. Kiekvienas tetrachordas susideda iš dviejų tonų ir pustonio.

Kvintų ratas

Skaičiai rato centre nurodo bemolių ir diezų skaičių prieraktyje. Diezai eina pagal laikrodžio rodyklę, bemoliai – prieš (pradedant C dur, kuri neturi prieraktinių ženklų).
Ryzenčnauceris

Naudojimas

Ryzenčnauceriai pradžioje buvo veisiami ūkininkų ūkių priežiūrai, gyvulių ir namų apsaugai. Vėliau išpopuliarėjo tarp miesto gyventojų ir tapo sarginiu šuniu fabrikams ir įvairioms pramonės įmonėms. Iki pat I pasaulinio karo šie šunys nebuvo populiarūs toliau nuo Bavarijos, tačiau šio ir II pasaulinio karo metu tapo kariniais šunimis.
Šiais laikais šie šunys dalyvauja įvairiose šunų sporto varžybose, taip pat juos naudoja policija.

Išvaizda

Šie šunys turi tankų kailį, apsaugantį juos nuo blogų oro sąlygų bei įvairių kenkėjų. Ryzenčnauceriai būna dviejų spalvų – visiškai juodi arba šviesiai pilkos spalvos. Kur tai legalu, šiems šunims apkarpo ausis ir uodegą. Kaip ir kiti šnauceriai, jie turi aiškią barzdą ir antakius.

Sveikata

Dėl tokio tankaus kailio jį dažnai reikia prižiūrėti. Kas dvi ar keturias savaites privalu išvalyti kailį ir gerai iššukuoti ar tiesiog apkirpti. Kai kurie ryzenčnauceriai gali būti alergiški šampūnui.
Gali pasitaikyti sąnarių ar klubų displazijos. Šie šunys susiduria ir su akių ligomis, tokiomis kaip glaukoma, katarakta ar tinklainės displazija. Ryzenčnauceriams būna ir įvairių odos ligų – plaukų netekimas, vitiligo ar odos vėžys. Būna ir neoplazmos atvejų.
Dažniausia šių šunų mirties priežastimi būna limfoma ir plaučių vėžys.
Gediminas Matiekus

Biografija

1971–1974 m. mokėsi Rokiškio rajono Apaščios pradinėje mokykloje, 1974–1982 m. – Rokiškio rajono Pandėlio vidurinėje mokykloje. 1982–1990 m. studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute, rusų kalbos mokytojas, 1992–1994 m. – Šiaulių pedagoginiame institute, lietuvių kalbos mokytojas.
1990–1994 m. Rokiškio rajono savivaldybės Kultūros, švietimo ir sporto skyriaus vyriausiasis inspektorius metodininkas, 1994–2000 m. Rokiškio 3-iosios vidurinės mokyklos direktorius. 2000–2001 m. – Rokiškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2001–2003 m. Rokiškio rajono savivaldybės meras. Nuo 2003 m. Rokiškio „Romuvos“ gimnazijos direktorius.
Nuo 1993 m. Lietuvos centro sąjungos narys, 1995–2004 m. Lietuvos centro sąjungos Rokiškio skyriaus pirmininkas. Nuo 2004 m. – Liberalų ir centro sąjungos Rokiškio skyriaus pirmininkas.
2000–2003 m., 2003–2004 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Ilona (g. 1965 m.), vaikai Eimantas (g. 1987 m.) ir Getautė (g. 1992 m.).
Mirė 2017 m. lapkričio 2 d.
Maorių vėliava

Maorių vėliava - maorių etnoso vėliava.
Viena labiausiai pripažintų maorių vėliavų yra Tino Rangatiratanga 'Maorių nepriklausomybės judėjimo' vėliava. Ją 1990 m. sukūrė Hiraina Marsden, Jan Smith ir Linda Munn, ji laimėjo nacionalinį konkursą maorių vėliavai sukurti.
Vėliava yra trispalvė. Viršutinė dalis juoda, apatinė - raudona, jas skiria siaura balta horizontali juosta, kuri ties riba tarp pirmo ir antro trečdalių yra „perlaužta“ sūkurio tipo „lūžiu“.
Laisvės kelias (Panevėžys)

Laisvės kelias – nelegalus hektografuotas laikraštis, ėjęs nuo 1915 m. spalio iki 1918 m. birželio Panevėžyje.

Istorija

1915–1916 m. ėjo pavadinimu „Liuosas kelias“. Ragino priešintis vokiečiams. Išėjo 22 numeriai. Leido Antanas Liaudanskas, Vincas Palukaitis, Juozas Indriūnas, Vincas Jonuška.
Vandenynis rifinis garnys

Vandenyninio rifinio garnio savybės

Vandenynis rifinis garnys yra vidutinio dydžio garnių genties atstovas, paprastai 57-66 cm ilgio ir 400 g svorio. Sparnų ilgis – tarp 90 ir 110 cm. Turi labai trumpas geltonas kojas, rudą snapą, geltonas akis. Pilkas kaklas ir smakras pažymėti siaurais baltais dryžiais.
Žiezdrių akmuo

Žiezdrių akmuo – riedulys, savivaldybės saugomas gamtos paveldo objektas, esantis Žiezdrių kaime, Utenos rajone, apie 4 km į pietryčius nuo Tauragnų.
Viename riedulio šone yra gilus atspaudas, vadinamas velnio pėda. Stūkso dirbamų laukų apsuptyje, ant nedidelės kalvelės su keliais medžiais, kur įrengtas naujas aptvaras, pastatytas informacinis ženklas.
Lietuvos futbolo varžybos 1966 m.

Geriausi žaidėjai

Pirmąkart išrinkti geriausi lygos žaidėjai: Algirdas Gustaitis (vartininkas), Henrikas Markevičius (gynėjas), A. Dereškevičius (saugas), Petras Siniakovas (puolėjas).

I lyga

Pirmenybės vyko „Nemuno“ ir „Žalgirio“ grupėse (po 13 komandų). Teisę žaisti A klasėje kitame sezone iškovojo Chemikas Klaipėda ir Žalgiris Naujoji Vilnia.
Sankt Peterburgo Švento Stanislovo bažnyčia

Švento Stanislovo bažnyčia (rus. Храм Святого Станислава) – Romos katalikų šventovė Rusijos Sankt Peterburgo mieste. Administraciškai priklauso Maskvos Dievo Motinos arkivyskupijai. Neoklasicistinio stiliaus architektūros paminklas. Pamaldos vyksta lenkų ir rusų kalbomis.

Istorija

Tai antroji pagal amžių katalikų bažnyčia mieste. XIX a. pr. Rusijos imperijos katalikų metropolitas Stanislovas Bogušas–Sestšencevičius padovanojo sklypą ir pinigų bažnyčios statybai. Projektavo architektas Dovydas Viskontis (it. David Visconti). 1825 m. St. Bogušas–Sestšencevičius ją pašventino, o po metų pats buvo bažnyčioje palaidotas. Pastatas plane yra kvadrato formos, dvi jo pusės nukreiptos į gatves. Vidinę erdvę dvi eilės kolonų dalija į trejas navas. Ant kolonų laikosi ir freskomis ištapytas kupolas. Lankytojai į šventovę patenka per šešerias duris.
Parapijiečių skaičius sparčiai augo. XIX a. pab.–XX a. pr. tarp jų buvo nemažai lietuvių, šventovėje vykdavo lietuviškos pamaldos. Šią tradiciją įvedė kun. Kazimieras Prapuolenis, 1902 m. pasakydamas lietuviškai pirmąjį pamokslą Lietuvių ir žemaičių labdaringosios draugijos 10-ųjų sukaktuvių proga. 1887–1921 m. bažnyčioje tarnavo kun. Antonijus Maleckis, vėliau pripažintas Dievo tarnu.
Po Spalio perversmo tikintieji buvo persekiojami, daug bažnytinio turto konfiskuota. 1934 m. šventovė uždaryta, joje įrengti sandėliai, po to – pramonės cechai. XX a. aštuoniasdešimtaisiais metais pastatas kapitališkai suremontuotas, jame įrengtas madų salonas ir aktų salė. Atsikūrusiai katalikų bendruomenei grąžintas 1992 m., o 1998 m. Lenkijos primas Juzefas Glempas bažnyčią atšventino.

Mokykla

Už metropolito paaukotus pinigus gretimoje gatvėje 1842 m. buvo pastatytas triaukštis namas, jame įsikūrė pradinė mokykla. Nuo 1862 m. buvo mokomasi pagal progimnazijos programą. Nemokamą mokyklą noriai lankė katalikų vaikai, 1917 m. joje mokėsi apie 200 mokinių. St. Bogušo-Sestšencevičiaus įkurtą mokyklą baigė ir žinomi Lietuvos kunigai Augustinas Vaitiekaitis, Jonas Jeronimas Jakaitis, Stanislovas Kiškis.
Standartinės raiškos televizija

Standartinės raiškos televizija (SDTV) – televizijos sistema, kurios naudojama vaizdo raiška nepriskiriama nei raiškiajai televizijai (1080i, 1080p, 1440p, 4K UHDTV ir 8K UHD), nei padidintos raiškos televizijai (EDTV 480p). Du plačiausiai paplitę SDTV signalų tipai yra 576i (PAL ir SECAM) ir 480i (NTSC). Standartinė raiškioji televizija pasižymi šiek tiek aukštesne raiška nei analoginė televizija. SDTV yra skaitmeninės televizijos atmaina, todėl transliuojama skaitmeniniais signalais.

Techniniai parametrai

Remiantis ATSC standartais, SDTV gali būti transliuojama trejais skirtingais būdais. Pirmuoju būdu transliuojamo vaizdo kraštinių santykis lygus 16:9, o vaizdo raiška – 704x480 taškų. Antruoju – 4:3 vaizdo santykis ir 704x480 taškų raiška. Trečiuoju – 4:3 vaizdo santykis ir 640x480 taškų raiška. Kadrų dažnis atitinkamai lygus 24, 30, 60 kadrų per sekundę.
FC Kuressaare

istorija

Klubas įkurtas 1997 m. Yra žaidęs elito divizione. Aukščiausias pasiekimas klubo istorijoje yra du kartus užimta septintoji vieta elito divizione.
Ely Galleani

Biografija

Elė gimė Alassio, Ligūrijoje, italų grafo ir lietuvių kilmės lenkės motinos šeimoje. Kine ji debiutavo 1970 m. nedideliu vaidmeniu juostoje „Quella piccola differenza“. Per savo karjerą, trukusią iki 1978 m., Elė suvaidino 26 filmuose.
Jos pusseserė Halina Zalewska, taip pat aktorė, kuri, sulaukusi 36, 1976 m. žuvo gaisro metu.
Elė buvo ištekėjusi už italo kino režisieriaus Carlo Vanzina, tačiau vėliau išsiskyrė.
Roš ha-šana

Roš ha-šana (hebr. ראש השנה) – žydų Naujųjų Metų šventė (pažodžiui „metų galva“), švenčiama kasmet. Kiekvienais metais šios šventės data skiriasi, nes žydai metus skaičiuoja nuo biblinio pasaulio sukūrimo, t. y., pagal Hebrajų kalendorių. Metų pradžia – tišrio (tishrei) mėnesio 1-2 dienomis (atitinka rugsėjo-spalio mėnesius).

Papročiai

Pasak judėjų religijos, Aukščiausiasis kiekvienais metais rašo naują metų knygą. Tai laikas žydams susikaupti, pagalvoti apie nuveiktus gerus darbus, prisiminti suklydimus, atgailauti už klaidas, pasiruošti ateinantiesiems metams, prašant taikos, sutarimo, sveikatos. Išvakarėse visų, kuriuos per metus galėjo nuskriausti, prašoma atleidimo ir stengiamasi atleidimą suteikti visiems, kurie jo prašo. Ypatingas dėmesys yra skiriamas labdarai, lankomi artimųjų kapai. Visa tai yra tarsi pasiruošimas Naujiesiems Metams. Tikėjimas tuo, kad Visagalis kiekvienam linki gėrio ir sėkmės, šią dieną paverčia švente.
1-oji tišrio diena yra laikoma žmogaus sukūrimo diena. Šią pirmąją šventės dieną yra einama prie upės ar kito gamtinio vandens telkinio ir, skaitant maldą, yra iškratomos drabužių kišenės, taip simboliškai išsivaduojama iš nuodėmių, kurias nusineša vanduo. Šis ritualas vadinamas tašlichu („išmetimu“). Per Naujuosius Metus, 2-ąją tišrio dieną, sinagogoje yra pučiamas šofaras – avino ragas. Naujųjų Metų sutikimas siejamas su šventiška puota, tradiciniais žydų patiekalais.
Štedelio muziejus

Štedelio muziejus (trumpiau − Štedelis, pilniau − Štedelio meno institutas ir savivaldybės galerija, vok. Städelsches Kunstinstitut und Städtische Galerie) − meno muziejus Frankfurte prie Maino, Vokietijoje.

Istorija

Štedelio muziejus įkurtas 1816 m. Frankfurto bankininko Johano Frydricho Štedelio (Johann Friedrich Städel, 1728–1816) testamentu, kuriuo bankininkas paliko savo meno kolekciją ir turtą jo vardo meno institutui Frankfurto mieste įsteigti. Institutas apėmė meno muziejų ir dailės mokyklą. 1816 m. bankininkas jau buvo sukaupęs apie 500 paveikslų, daugiausiai olandų ir vokiečių baroko tapybos kūrinių. 1817 m. muziejus atidarytas viešajam lankymui. Pasak muziejaus svetainės, tai yra seniausias meno muziejus Vokietijoje.
Reinhold Messner

Alpinisto pasiekimai

1978 m. Mesneris drauge su austru Peteriu Habeleriu (Peter Habeler) tapo pirmaisiais žmonėmis, įkopusiais į Everestą be papildomo deguonies. Tais pačiais metais Mesneris vienas įkopia į devintąją pagal aukštį pasaulio viršukalnę Nanga Parbatą – tai yra pirmasis pasaulyje vieno žmogaus įkopimas į aukštesnį nei 8000 m kalną.
1982 m. jis pirmasis pasaulyje per vienerius metus įkopia į tris aukštesnes kaip 8000 m viršukalnes. 1986 m. Mesneris tapo pirmuoju žmogumi, įkopusiu į visas keturiolika aukštesnių nei 8000 m pasaulio viršūnių.
1990 m. su vokiečiu Arvedu Fuchsu slidėmis – be jokių transporto priemonių – peršliuožia Antarktidą. Po trejų metų – Grenlandiją, o 1995 m. pasiekia Šiaurės ašigalį. 2004 m. Mesneris įgyvendina seną savo svajonę – įveikia maždaug 2000 m kelią pėsčiomis, pereina Gobio dykumą.
Nuo 1999 m. iki 2004 m. Mesneris buvo Europos parlamento nariu.
Panų kalnas

Panų kalnas, Mergakalnis – istorinės ir mitologinės reikšmės objektas, alkakalnis, esantis Pasruojės kaime Telšių rajone, UAB „Žemaitijos žuvis“ tvenkinių rytų pusėje esančiame iškyšulyje, apie 1 km į vakarus nuo kelio  161  Telšiai–Seda . Šiame kelyje stovi nuoroda į kalną, kuris pasiekiamas miško keliuku. 1996 m. gruodžio 23 d. įrašytas į Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą (kodas 3472). Panų kalno koplyčia priklauso Alsėdžių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo parapijai.
Tai pailga, smėlėta ir pušimis apaugusi kalva, apie 210 m ilgio ir 100–150 m pločio. Šlaitai nuolaidūs, 5-6 m aukščio. Iš šiaurės, vakarų ir pietų yra tvenkiniai, iš rytų – miškas. Kalvos viršūnė plokščia, ji iškilusi 124,1 m virš jūros lygio. Teritorijos plotas apie 2,5 ha.

Istorija

Panų kalną Lietuvos archeologas Fiodoras Pokrovskis įtraukė į Kauno gubernijos archeologijos žemėlapį, kurį jis išleido Vilniuje 1899 m. Kalną minėjo ir Petras Tarasenka 1928 m. knygoje „Lietuvių archeologijos medžiaga“. Panų kalno rytinėje dalyje nuo seno stovėjo dvi koplytėlės. Apie vandalizmą šioje vietoje sovietmečiu rašė Lietuvos Katalikų Bažnyčios Kronika. 1980 m. balandžio 4 d. jos buvo nuverstos ir nustumtos į tvenkinį. Koplytėlės atstatytos 1990 m. liepos mėn.
Ciano vandenilis

Cheminis ginklas

Oras, kuriame yra 0,03 % HCN, nužudo žmogų per kelias minutes. Cianido jonas blokuoja ATP sintezę mitochondrijose.
Ciano vandenilis minimas tarp kovinių nuodingųjų medžiagų, sukeliančių bendrąjį apsinuodijimą. Kadangi ciano vandenilis yra potencialus cheminis ginklas, dideliais kiekiais naudojamas pramoninėje gamyboje, todėl gamyklos, gaminančios HCN daugiau kaip 30 t per metus, turi tai deklaruoti ir gali būti tikrinamos specialių inspektorių.
HCN kaip kovinę nuodingąją medžiagą pirmą kartą panaudojo Prancūzijos armija 1916 m. liepos 1 d. Tačiau jis pasirodė mažai efektyvus ir daugiau nebuvo naudojamas. Priežastys – Vokietijos kareiviai naudojo dujokaukes su filtrais, o HCN kaip medžiaga pasirodė pernelyg laki ir greitai išsisklaidanti.
Nepatvirtinta informacija rodo, kad Irakas galėjo naudoti HCN prieš Irano kariuomenę (Irako-Irano karas 1980–1988 m.) ir prieš kurdus šiaurės Irake.

Mirties bausmės priemonė

Kai kuriose šalyse HCN naudoja dujų kamerose kaip dujinius nuodus mirties bausmėms vykdyti. Žudomasis žūsta per 4-10 min, retkarčiais – iki 17 min.
Ciano vandenilį pavadinimu „Ciklonas B“ (Zyklon B) hitlerinė Vokietija Antrojo pasaulinio karo metais naudojo žmonėms masiškai naikinti mirties stovyklose.

Kenkėjų naikinimo priemonė

HCN naudojamas graužikams ir kitiems svirnų kenkėjams naikinti grūdų sandėliuose ir panašiose saugyklose.

Organizmų „cheminis ginklas“

Yra duomenų, kad kai kurie šimtakojų potipio nariuotakojai naudoja HCN kaip savigynos priemonę.
Gana daug gaubtasėklių augalų kaupia nuodingas medžiagas, tarp jų – cianogeninius glikozidus. Pažeidus šių glikozidų turinčius audinius glikozidai ima irti ir išsiskiria cianido jonai. Didelius kiekius augalinių audinių suėdantys žolėdžiai daugiau ar mažiau apsinuodija cianidais. 100 g. obuolių sėklų gali turėti 217 mg amigdalino (amygdalin), iš kurio gali išsiskirti ~10 mg HCN.
Šilkverpis

Vikšrai

Vikšrai yra rusvos ar gelsvos perlinės spalvos. Kai kurių veislių vikšrai yra juosvai pilki arba visai juodi. Trečiojo ir aštuntojo segmentų nugarinėje yra dvi pusmėnulio formos dėmės, nors kai kurios veislės jų neturi.
Po 30-35 dienų nuo išsiritimo vikšrai gali pradėti gaminti siūlus. Vikšras išleidžia ore greitai siūlu virstančią baltyminę medžiagą ir charakteringais galvos judesiais suka siūlus į kokoną. Kokoną sudaro vientisas iki 3000 m ilgio siūlas. Kokonas yra ištęstos ovalo fomos, vietinių Kinijos veislių – geltonas, japoniškų veislių – žalsvas, kitų veislių – baltas.
Specialiai šilko gamybai šilkverpių vikšrai auginami Kinijoje, Japonijoje, Indijoje ir pietų Europoje. Per kryžminimą gaunami skirtingų spalvų siūlai, pvz., auksinės spalvos arba kitų atspalvių. Šilkverpių auginimą komplikuoja tai, kad jie minta vien tik šilkmedžių (Morus gentis) lapais. Dėl to šio augalo lapai yra importuojami į Europą.
Gediminas Varvuolis

Biografija

1993 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, 1995 m. Politikos mokslų institute Prancūzijoje įgijo DEA (antrosios pakopos studijų) diplomą.
Darbą Užsienio reikalų ministerijoje pradėjo 1995 m., Politikos departamento Vakarų Europos šalių skyriuje. 1998–2002 m. dirbo Lietuvos ambasados Prancūzijoje pirmuoju sekretoriumi.
2002 m. grįžo dirbti į URM, buvo Integracijos į NATO skyriaus pirmasis sekretorius, 2003 m. paskirtas Grėsmių analizės, krizių valdymo ir tarptautinių operacijų skyriaus vedėju, o 2005 m. – NATO skyriaus vedėju.
2005–2009 m. dirbo Lietuvos nuolatinės atstovybės prie Šiaurės Atlanto Sutarties Organizacijos ministru patarėju. 2009–2013 m. buvo URM Transatlantinio bendradarbiavimo ir saugumo politikos departamento politikos direktorius.
2013 m. spalio 2 d. paskirtas Lietuvos Respublikos nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi Belgijos Karalystėje, juo dirbo iki 2018 m. sausio mėn.
Nuo 2018 m. vasario mėn. - Lietuvos ambasadorius Japonijoje.
Vedęs. Be gimtosios lietuvių moka anglų, prancūzų, rusų kalbas.
Būriškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis buvo įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, apie 35x15 m dydžio. Joje rasta grublėtos keramikos. Šlaitai nuolaidūs, 6-10 m aukščio. Piliakalnis buvo ariamas, apie 1955 m. nustumdytas buldozeriu. Dabar jo tikslesnė vieta užmiršta. Piliakalnis buvo iš I tūkstantmečio.

Aplinkiniai piliakalniai

Kampinių piliakalnis 8 kmTarašiškių piliakalnis 6 kmVarnupių piliakalnis 10 kmLakinskų piliakalnis 6 kmBambininkų piliakalnis 12 kmNavininkų piliakalnis 16 kmMaišymų piliakalnis 13 kmAtesninkų piliakalnis 12 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Naminė pelėda

Išvaizda

Kūno ilgis 37–46 cm, atstumas tarp išskleistų sparnų 81–105 cm, svoris 385-800 g (patinėlių apie 500 g, patelių apie 600 g). Kūno spalva gana įvairuoja, viršutinė pusė išmarginta išilginėmis ir skersinėmis dėmėmis, apačia balsva, išmarginta išilginėmis juosvomis dėmėmis su skersinėmis atšakomis. Kojos plunksnuotos iki nagų. Snapas gelsvas. Nagai juodi.

Mityba

Tai sutemų paukštis ir aktyviausias prietemoje ir naktį, bet, kai reikia maitinti augančius jauniklius, medžiojančius kartais galima pamatyti ir dieną. Dažniausiai minta smulkiais žinduoliais, kaip kad žiurkėmis, pelėmis, pelėnais, kurmiais ir kitais smulkiais žinduoliais, nedidesniais kaip triušių jaunikliai. Pasigauna ir smulkius ar nedidelius paukščius. Rankioja sliekus ir kitas kirmėles, vabalus. miestuose dažniau pasigauna net ančių, tripirščių kirų (priklausomai nuo regiono). Grobį paprastai praryja visą, vėliau tik atrydama jo liekanas, kurias galima pamatyti po jos lizdais.

Biotopas

Gyvena miškuose, parkuose. Lietuvoje labiau renkasi mišrius lapuočių ir spygliuočių miškus.
Lizdą įsirengia seno medžio drevėje, genių iškaltuose uoksuose ar kiaurymėje, bei pasinaudoja apleistais šarkų lizdais, pastatų plyšiuose bei iškeltais inkilais. Lietuvoje į būsimas perėjimo vietas jos sugrįžta sausio gale – vasario pradžioje. Paprastai deda du ar tris (48 x 39 mm dydžio) blizgius baltus kiaušinius, kuriuos peri tik patelė apie trisdešimt dienų. Jaunikliai dar neišmokę skraidyti palieka lizdą ir slapstosi tarp medžių šakų.

Paplitimas

Naminė pelėda Lietuvoje yra sėsli bei žiemojanti, vietomis gana dažnas paukštis.

Amžius ir kita

Paprastai išgyvena iki penkerių metų, nors yra patvirtintų duomenų apie gamtoje išgyvenusias virš aštuoniolikos metų bei virš 27 metų prijaukinto ir auginto paukščio pas žmones. Gamtoje šios pelėdos nukenčia nuo didžiųjų apuokų, kilniųjų erelių, vištvanagių, paprastųjų suopių. Jų lizdus plėšia miškinės kiaunės.
Naminės pelėdos bebaimiai paukščiai, jos visada gina savo lizdą ar jauniklius. Kartais nuo jų sunku apsiginti, kadangi jos skrenda tyliai ir taip puola netikėtai aštriais nagais priešininkui už galvos. Prie lizdo besiartinančius puola tiek žmones, tiek kates, šunis net jų neišprovokavus. Per ataką yra nukentėjęs ir paukščių fotografas Eric Hosking, netekęs akies, kada bandė fotografuoti prisiartinęs prie jų lizdo.
Monrealis

Istorija

Indėnai šioje teritorijoje gyvena jau 8 tūkst. metų. Pirmieji europiečiai Monrealio salą ir joje esantį Hočelagos kaimelį aplankė 1535 m. Monrealiu miestas pradėtas vadinti nuo 1775 m.
1967 m. čia vyko Pasaulinė paroda.

Sportas

1976 m. mieste vyko XXI vasaros olimpinės žaidynės.
Mieste žaidžia Monrealio „Canadiens“ ledo ritulio klubas.

Ekonomika

Monrealis yra svarbiausias Kanados jūrų uostas. Miesto pramonė yra: farmacijos, plieno, elektros prietaisų, perdirbtos naftos, transporto įrangos, tekstilės, drabužių, maisto ir alkoholinių gėrimų, tabako gamyba.
Amnioskopija

Amnioskopija (amnio ir gr. skopeo – žiūriu, stebiu) – vaisiaus būklės tyrimo metodas – vaisiaus vandenys ir dangalai apžiūrimi amnioskopu (instrumentu, kurį sudaro kūgio formos metalinis vamzdelis su šviesos šaltiniu). Šis instrumentas įvedamas per makštį ir gimdos kaklelio kanalą iki vaisiaus vandenų pūslės. Normalių vaisiaus vandenų spalva balzgana. Dėl vaisiaus patologijos jų spalva kinta (prasidėjus hipoksijai vaisius pasituština ir jo vandenys nusidažo žalia spalva, kai vaisius pernešiotas, vandenų mažai, jie tiršti).
1962 m. amnioskopiją pradėjo taikyti E. Salingas (Vokietija).
Jurgis Oksas

Biografija

Pokariu gyveno senelio ūkyje prie Panevėžio. 1949 m. dalis šeimos buvo išvežta į Sibirą, tęsė mokslą Kaune, kur jį globojo vienuolė Marija Strašinskaitė. 1950 m. su draugais mokykloje įkūrė pogrindinę savanorių jaunimo organizaciją. Už antitarybinę veiklą nuo 1952 m. buvo kalinamas Kauno bei Vilniaus kalėjimuose ir Archangelsko srities lageriuose. Iš tremties sugrįžo 1962 m.
Grįžęs 1969 m. dirbo Mokslinėse restauracinėse-gamybinėse dirbtuvėse, kurias pertvarkius, nuo 1970 m. tęsė darbą Paminklų konservavimo institute – tyrinėjo senojo Kauno bei Kėdainių istoriją. 1971–1976 m. dirbdamas menotyrininku, studijavo Vilniaus universitete ir įgijo istoriko specialybę. Be tiesioginio darbo, vertė ir slapta platino religinę bei patriotinę literatūrą.
Prasidėjus Atgimimui, buvo išrinktas Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio, Politinių kalinių ir tremtinių sąjungos tarybos nariu.

Atminimas

2007 m. nauja Kauno gatvė Romainiuose pavadinta J. Okso vardu.
Sumu-ilas

Sumu-ilas arba Sumu-Elas – Larsos miesto-valstybės karalius, valdęs 1894–1866 m. pr. m. e. (pagal trumpąją chronologiją). Tai pirmasis Larsos valdovas, kurio vardas užrašomas su dantiraščio ženklu, žyminčiu dievybę. Sumu-ilas buvo amoritas.
Sumu-ilo valdymo laikai pasižymėjo tolesne Larsos įtakos sferos plėtra regione (pradėta valdant Gungunumui). Kaip žinoma iš metų vardų, būta karinių susirėmimų šiaurinėje Babilonijoje. Be to, valdant Sumu-ilui buvo statomi nauji kanalai ir užtvankos. Viena vertus, taip buvo užtikrintas vandens tiekimas karaliaus valdomam regionui, kita vertus, vandens neteko Isino miestas, kuris buvo Larsos priešininkas. Kaip minima vėlesnio valdovo Sin-Idinamo įraše, Šumu-ilo valdymo pabaigoje buvo kilusi didelė įsiveržimo grėsmė. Teigiama, esą nuo šio įsiveržimo galėjęs apsaugoti tik dievų įsikišimas.