google/wiki40b huggingface dataset:
Djakas

Djakas (rus. Дьяк, gr. διακονος, diakonos 'tarnas)' – prikazo viršininkas.

Istorija

Pradžioje turėjo menką padėtį, buvo asmeniniais kunigaikščio tarnais, dažnai nelaisvi; saugojo kunigaikščio iždą, vedė raštus. Tokie buvo XIII–XIV a. Terminas „djakas“ paplito tik XIV a. Iki tol naudotas rusiškas sinonimas raštininkas, rus. писец.
XVI a. djakai vaidino svarbų vaidmenį vietos savivaldoje.
Viduramžių užsienio istoriniuose šaltiniuose djakai buvo vadinami kancleriais.

Literatūra

Гаврила Успенский. «Опыт повествования о древностях русских». Харьков, 1818 стр. 334–337
Panevėžio apskritis

Pramonė

Panevėžio apskrityje 2003 m. sukurta virš 3,4 mlrd. Lt BVP. Vienam apskrities gyventojui teko 10,6 tūkst. Lt (2,6 tūkst. JAV dolerių). 126 pramonės įmonėse dirbo per 20 tūkst. darbuotojų. 2003 m. apskrities pramonės įmonės pardavė produkcijos už beveik 2 mlrd. Lt. Tai sudarė apie 9% visos šalies pramonės produkcijos. Beveik pusę (47%) pramonės produkcijos pagamina maisto ir gėrimų pramonės įmonės.
Albertas Cibas

Albertas Cibas (1913 m. liepos 7 d. Vladikaukazas, Šiaurės Osetija – 1976 m. balandžio 23 d. Maskva) – Lietuvos architektas, inžinierius.

Biografija

1939 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1945–1950 m. Klaipėdos vyr. architektas. 1950–1956 m. Klaipėdos miesto Vykdomojo komiteto Architektūros reikalų skyriaus viršininkas, 1956–1966 m. Lietuvos TSR statybos reikalų komiteto Civilinės statybos ir architektūros skyriaus viršininkas, 1966–1974 m. Sąjunginio techninės estetikos instituto Vilniaus filialo direktorius.
1958–1966 m. ir 1970–1972 m. Lietuvos architektų sąjungos valdybos pirmininkas. Jo rūpesčiu Lietuvos architektūroje pradėta atsisakyti sovietinei architektūrai būdingo pseudoistorizmo, pompastikos, puošybiškumo. 
Pagal jo projektus pastatyta privačių gyvenamųjų namų Klaipėdoje, Palangoje, Kretingoje, Mažeikiuose. 1952 m. Klaipėdos rekonstrukcijos plano bendraautoris.
CD Mafra

Istorija

Klubas įkurtas 1965 m. Pastaraisiais dešimtmečiais žaidė trečios arba ketvirtos pakopos pirmenybėse. 
2014/2015 m. sezone Campeonato Nacional F grupėje liko antri, bet sugebėjo nugalėti atkrinatmųjų varžybų ciklą ir pateko į LigaPro pirmenybes.
2015/2016 m. žaidė antros pakopos pirmenybėse, bet liko 21 vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
Namų rungtynes žaidžia „Estádio Municipal de Mafra“ stadione, kuris talpina 1 200 žiūrovų.
Augustijonų gatvė

Augustijonų gatvė – D kategorijos (pagalbinė) Vilniaus miesto gatvė, esanti Vilniaus senamiestyje. Ribojasi su Šv. Kazimiero ir Savičiaus gatvėmis. Pavadinta vienuolių augustijonų vardu. Priklauso Senamiesčio seniūnijai. Gatvės ilgis siekia apie 170 metrų. Artimiausias yra Vilniaus 1-asis paštas (adresas: Vokiečių g. 7). Pašto kodas: 01127. Gatvės danga – akmenų grindinys (nuo Savičiaus g.), trinkelės. Gatve eismas leidžiamas, ribojamas dėl renginių, statybos darbų gretimose gatvėse.

Istorija

Augustijonų gatvė yra senoji Medininkų kelio atšaka, besidriekusi dabartinėmis Šv. Kazimiero ir Augustijonų gatvėmis į „Civitas Ruthenica“. Augustijonų gatvės dešinėje pusėje (einant link miesto centro) 1979 metais buvo aptikti L raidės formos gotikinio pastato trys skirtingų laikotarpių rūsiai ir aptvarinės mūro sienos liekanos. Pastatas statytas po 1437 metų. Augustijonų gatvės Nr. 6 bokštinio namo kiemo rytinė kraštinė buvo 36 m ilgio, pietinė – 26 m, vakarinė – 44 m, šiaurinė – 26 m.
Apie 1670 metus šioje vietoje buvo pastatyta Karmelitų medinė koplyčia (bažnyčia). Ji nuo 1675 metų su jai priklausančiais dviem žemės sklypais Savičiaus gatvėje atiteko broliams augustinams, nuo 1673 metų gyvenusiems Vilniuje iš išmaldos, ieškojusiems vietos įsikurti.
XVIII amžiuje buvo pastatytas Augustijonų vienuolynas, bažnyčia, gyvenamasis namas, administracinis pastatas. Pastatų kompleksas šiuo metu yra vad. Vilniaus augustinų vienuolyno ansamblis.
1991 metais Vilniaus miesto savivaldybės taryba kompleksą perdavė Lietuvos katalikų mokytojų sąjungai. Ši Dalyje pastatų planavo įkurti gimnaziją-licėjų. Augustijonų gatvėje 2010 metais įsikūrė VšĮ „Savitri” jogos centras, dabar vad. „Mai Ram Yoga“ ašramas (Vadovė Greta Vosylienė), vegetarų kavinė „Vegafé“. Gatvėje šiuo metu yra išlikusios rūsių liekanos (pagrindiniai statiniai, statyti XIV–XVI amžiuose, stovėjo mūrine tvora apribotame sklype).

Namai

Iš viso gatvėje yra 4 namai (adresai). Su lyginiais numeriais yra 3 namai, nelyginiais – 1 namas. Mažiausias namo numeris yra 3, didžiausias – 8. Su raidėm yra vienas adresas (Augustijonų g. 4A). 1979 metais architektas Sigitas Benjaminas Lasavickas Augustijonų gatvėje identifikavo bokštinį namą (vieną iš 6 tokių namų Vilniuje). Jį tuomet pavadino „turmhauzu“, įvesdamas šią sąvoką į Lietuvos mokslinę terminologiją.
Juozas Kudirka (1939)

Biografija

Juozas Kudirka 1963–1965 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Centrinėje bibliotekoje, 1965 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1969–1974 m. dirbo Istorijos institute, 1974–1980 m. – Filosofijos, sociologijos ir teisės institute, 1980–1992 m. Liaudies kultūros centre, 1986–1990 m. buvo šio centro folkloro skyriaus vedėjas. 1995 m. tapo habilituotu humanitarinių mokslų daktaru.
Juozas Kudirka buvo vienas veikliausių liaudies kūrybos ir tradicinių švenčių puoselėtojų; nuo 9 dešimtmečio pradžios skatino atgaivinti tradicinę liaudies kūrybą, šventes, rengė tautodailės ugdymo ir tyrimo programas, mokslines ir praktines konferencijas, rinko medžiagą apie Vakarų Baltarusijos lietuvių papročius.
1999 m. apdovanotas Jono Basanavičiaus premija.
Sorbo rūgštis

Istorija

Sorbo rūgštį 1859 m. distiliuodamas šermukšnių vaisių aliejų išskyrė A.W von Hofmann. Šiame aliejuje yra sorbo rūgšties laktono, kuriam hidrolizuojantis susidaro sorbo rūgštis.
Sorbo rūgšties antimikrobinis aktyvumas buvo aptiktas XX a. 4-to dešimtmečio pabaigoje – 5-tą dešimtmetį. Komerciškai ji pasidarė prieinama 5-to dešimtmečio pabaigoje – 6-tą dešimtmetį. Nuo 9-to dešimtmečio sorbo rūgštis ir sorbatai imti naudoti kaip Clostridium botulinum inhibitoriai mėsos produktuose. Čia sorbatai pakeitė nitritus, iš kurių susidaro karcinogeniniai nitrozaminai.

Sintezė

Tradicinis sintezės būdas apima malono rūgšties ir transbutenalio kondensaciją. Sorbo rūgštis taip pat gali būti gaunama iš izomerinių heksadieno rūgščių, kurios gaunamos nikeliu katalizuojant alilo chlorido, acetileno ir anglies monoksido reakciją. Komerciniu būdu ši rūgštis gaunama iš krotono aldehido ir keteno. Kasmet susintetinama apie 30 tūkst. tonų sorbo rūgšties.

Sauga

Sorbo rūgšties LD₅₀ yra maždaug 10-7,4 g/kg, tai yra labai didelė. Junginys yra palyginti nepatvarus ir dirvožemyje sparčiai skyla, tad yra laikomas draudišku aplinkai.
Ontarijo ežeras

Geografija

Ontarijo ežeras virš jūros lygio iškilęs 75 m. Jo plotas – 18 960 km², didžiausias ilgis 311 km, plotis 85 km. Ežeras tektoninės ir ledyninės kilmės. Ontarijas įsiterpęs tarp JAV (Niujorko valstijos) ir Kanados (Ontarijo provincijos). Ontarijo ežeras – Šv. Lauryno vandens kelio dalis. Niagaros upe siejasi su Erio ežeru, Šv. Lauryno upe – su Atlanto vandenynu. Velando kanalu siejasi su Erio ežeru (aplenkia Niagaros krioklį), o Erio kanalu – su Hadsono upe.

Ekonomika

Žiemos metu Ontarijo ežeras užšąla. Svarbiausi pakrančių miestai: Torontas, Hamiltonas, Kingstonas (Kanada), Ročesteris (JAV).
Saulius Girdauskas

Biografija

1989 m. baigė Kauno 33-iąją vidurinę mokyklą. 1989 m. įstojo į Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakultetą. 2004 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, įgijo transporto mašinų ir įrenginių inžinieriaus specialybę.
1994–1998 m. UAB „Haupas“ komercijos direktorius. 1997–2004 m. viešosios įstaigos „Regentus“ valdybos pirmininkas. 1998–2004 m. UAB „Hautera“ direktorius.
2003 m. Darbo partijos narys, nuo 2004 m. šios partijos Kauno skyriaus pirmininkas. 2004–2008 m. Seimo narys. 2007–2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.
Aktyviai sportuoja. Dalyvauja Lietuvos ir tarptautiniuose automobilių ralio čempionatuose. 5 kartus tapo absoliučiu Lietuvos ralio čempionu, 4 kartus laimėjo Lietuvos Prezidento taurę, 2003 m. Turkijoje iškovojo Pasaulio čempionato etapo taurę. 1995–2004 m. Kastyčio Girdausko automobilių sporto klubo pirmininkas.
Žmona Vilma, dukros Justina ir Anetė.
Genovaitė Abromavičienė

Biografija

1968 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, matematikos mokytoja.
1996 m. Širvintų laisvalaikio centro direktorė. 2003–2007 m. Širvintų rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotoja.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė, Širvintų rajono tarybos pirmininkė, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Širvintų rajono skyriaus narė, LSDP tarybos narė, Širvintų skyriaus pirmininkė.
1997–2000 m., 2000–2003 m. (LDDP sąraše), 2003–2007 m. (LSDP sąraše) ir nuo 2007 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narė.
Vaikas Inga.
Brude VI

Brude VI (škot. gėl. Bridei VI) – piktų karalius 842 metais.

Biografija

Jis valdė trumpą laiką 842 metais tarp Vurado ir Kiniodo II.
Sfumato

Sfumato (iš italų kalbos „išnykstantis“, nuo it. fumo − rūkas) – tapybos technika, kai spalvos ar tonai taip subtiliai vienijami, kad sunku atskirti, kada spalva ar tonas pereina vienas į kitą. Leonardas da Vinčis laikomas pirmuoju, meistriškai įvaldžiusiu šią techniką. Giorgio Vasari Leonardo darbuose naudojamą sfumato laikė vienu požymių, atskiriančių naująją dailę (Brandusis renesansas) nuo italų ankstyvojo renesanso (quattrocento) stilistikos. Tipiniais sfumato naudojimo pavyzdžiais laikomi šešėliai apie „Mona Lizos“ lūpas ir akis.
Alikas Milko

Biografija

1990 m. Vilniaus pedagoginame institute baigė techninių disciplinų ir darbų mokslus, 2004 m. Vilniaus pedagoginiame universitete – socialinių institucijų vadybą (edukologija).
1996—1997 m. Visagino „Ateities“ vidurinės mokyklos technologijų mokytojas. 1997–2001 m. Visagino Žiburio pagrindinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas, 2001–2007 m. – direktorius. 2007 m. Visagino Gerosios vilties vidurinės mokyklos direktorius.
2000–2001 m. Seimo nario padėjėjas. 2007–2011 m. Visagino savivaldybės administracijos direktorius. 2011–2014 m. UAB „Energetikos montažas“ technikos direktoriaus pavaduotojas. 2015–2019 m. UAB „Visagino linija“ projektų vadovas. Nuo 2019 m. Visagino Česlovo Sasnausko menų mokyklos direktorius.
2007 m. (mandato atsisakė) ir 2011–2015 m. Visagino savivaldybės tarybos narys.  Visagino bendruomenės vaiko teisių apsaugos tarybos pirmininkas.
Lietuvos centro sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Visagino skyriaus narys, 2008 m. Lietuvos liberalų sąjūdžio Visagino skyriaus pirmininkas.
Sutuoktinė Anželika, vaikai Enrika, Ingrida.
Pataisinė drepanė

Biologija

Pataisinė drepanė – pleurokarpinė žalioji samana. Stiebas iki 30 cm ilgio, gali būti gulsčias, pakilęs, šliaužiantis, nešakotas ar iš dalies netaisyklingai šakotas. Pjautuvo formos dantyti lapeliai siekia 1,5–3 mm. Dvinamė samana, nuo žalios iki gelsvai rudos spalvos, auganti vejomis ar pavieniui, įsiterpusi tarp kitų samanų, mėgstanti kalkingas žemapelkes.
Sporofitai išauga retai. Sporas subrandina pavasarį, vasaros pradžioje.

Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje pataisinė drepanė nuo 1989 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Pirmą kartą aptikta: 1937 m. Akmenės raj., 1940 m. Kupiškio raj., 1953 m. Vilniaus raj., 1954 m. Alytaus, Trakų, Švenčionių raj., 1956 m. Kauno raj.
Pastaraisiais metais drepanė pastebėta tik 2 radavietėse. Gausesnė populiacija yra Panevėžio raj., kur vyrauja visos pelkės Caricetum lasiocarpae bendrijų samanų dangoje. Negausiai jų auga Žuvinto apyežerėje, Kelmės ir Anykščių raj. Kauno raj. buvusi radavietė 1959 m. buvo užlieta Kauno marių. Vėlesnių tyrimų metu nebeaptikta drepanių Kamanų pelkėje. Kitų populiacijų būklė nežinoma. Radavietėse pH sudarė apie 6,2. Rūšiai grėsmę kelia vandens lygio reguliavimas.
Zigmantas Gliogeris

Biografija

Kilęs iš prūsų bajorų. 1865-1868 m. Varšuvos aukštosiose mokyklose ir Krokuvos universitete studijavo teisę. Varšuvoje kartu su Kazimieru Kulviecu ir Aleksandru Janovskiu 1906 m. dalyvavo steigiant Lenkijos kraštotyros draugiją, buvo išrinktas jos pirmininku ir prisidėjo leidžiant šios organizacijos žurnalą „Ziemia“.

Mokslinė veikla

Etnografiją laikė viena iš istorijos pagalbinių disciplinų, kuri teikia žinių apie tautas; etnografinį lyginimo metodą aprašė knygoje „Vestuvių apeigos“. Nuo 1871 m. ne kartą keliavo Nemunu nuo Gardino iki Kauno, rinko etnografinę medžiagą ir tyrinėjo jo pakrantes. Išleido dainų rinkinių. 
Pirmasis Lietuvoje surado akmens amžiaus gyvenviečių, surinko daug įvairių iškasenų ir sudarė jų chronologiją, tai aprašė žurnale „Wiadomości archeologiczne“. Archeologiniai rinkiniai saugomi Krokuvos ir Varšuvos muziejuose bei bibliotekose. Išleistose knygose pateikė duomenų ir iš viduramžių Lietuvos.
Liberijos architektūra

Liberijos architektūra – Liberijos, valstybės Vakarų Afrikoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, architektūra.

Būstas

Tradicinis gyvenamasis būstas – apskrito, kai kada stačiakampio plano karkasinė moliu drėbta lūšna be langų. Stogai kūgio pavidalo, dengti šiaudais. Sienos dekoruotos polichrominiais geometriniai ornamentais, medžio drožyba. Nuo XVII a. gyvenvietėse statyti stačiakampio plano plokščiastogiai trobesiai su bambukų perdangomis.

Miestų architektūra

XX a. pastatyta taisyklingo plano miestų; visuomeniniai pastatai Europos architektūros stilių, eklektiški. Po Antrojo pasaulinio karo miestuose pastatyta šiuolaikinių statybinių konstrukcijų ir medžiagų (gelžbetonis, aliuminis, stiklas) administracinių ir gyvenamųjų pastatų. Per 1990–1997 m. pilietinį karą, sunaikinta didelė dalis miestų pastatų.
Bioetika

Bioetika – taikomosios etikos atšaka, tirianti moralines problemas, kylančias iš mokslo ir juo paremtų naujųjų technologijų poveikio gyvybei, ypač žmogui. Bioetika siejasi su ekologine etika, medicinos etika, elgesio su gyvūnais etika, biotechnologijų mokslu. Kaip akademinė disciplina dėstoma universitetuose - gamtos mokslų, ypač medicinos, filosofijos, teologijos specialybių studentams.
Prahos pilis

Prahos pilis (ček. Pražský hrad) pilis Čekijoje, Prahoje, įsikūrusi ant aukščiausios miesto kalvos, kairiajame Vltavos krante. Prahos pilies apylinkės vadinamos Hradčanais.
Prahos pilis buvo įkurta IX a. kunigaikščio Borživojaus. Nuo jos prasidėjo Prahos istorija. Pilis buvo svarbiausia Habsburgų rezidencija. Kiemai datuojami 1753 - 1775 m., kai visa erdvė buvo perstatyta vėlyvojo baroko ir neoklasicizmo stiliumi. 1918 m. Prahos pilis tapo Čekoslovakijos prezidento rezidencija. Čia pat įsikūrusi dabartinė Čekijos Respublikos prezidento būstinė.
Pilis buvo statoma įvairiais architektūriniais stiliais ir ji plito daugiau horizontaliai, nei vertikaliai. Pagrindinis pilies objektas yra Šv. Vito katedra (XIV a.), papuošta chimeromis. Šv. Vito katedra buvo pradėta statyti 1344 m. Katedros koplyčioje saugomos šventos relikvijos, daug karališkųjų antkapių, Bohemijos karūnos brangenybės. Šv. Vaclovo koplyčioje yra Vaclovo kapas.
Prahos pilis buvo Čekijos vadovų, karalių, Šventosios Romos imperijos imperatorių ir Čekoslovakijos prezidentų susirinkimo vieta. Tai didžiausia senovinė pilis pasaulyje, pastatyta IX a. Jos aukštis 570 m, o plotis 130 m. Prie pilies esanti Auksinė gatvelė − viena iš seniausių ir gražiausių Prahos gatvių su mažais, įvairiaspalviais namais, kuriuose gyveno pilies šauliai ir auksakaliai, nuo kurių ir kilo gatvės pavadinimas. Dabar gatvės nameliuose veikia suvenyrų parduotuvės.
Vytautas Makaraitis

Biografija

1968-1971 m. mokėsi Kauno politechnikos institute, 1973 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1973-1991 m. dirbo Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filiale. 1996-1999 m. Lietuvos architektų sąjungos Kauno skyriaus pirmininkas.
Žvaigždžių miestelis

Istorija

Sovietų Sąjungos laikais miestelis daug kartų minėtas televizijos reportažuose, tačiau apie jo vietą pradėta atvirai kalbėti tik 1990-ųjų pradžioje. Oficialiai dar buvo vadinamas Ščiolkovo–1 bei Zviozdny. 1994 m. tapo atviras gretimas karinis Čkalovskio oro uostas (Чкаловский).
Anksčiau šioje vietoje įkurta slapta oro pajėgų bazė, net ir pagal sovietinius standartus buvo stipriai saugoma. Ši uždara gyvenvietė nebuvo pažymėta nė viename sovietinių laikų žemėlapyje. Sovietų kosmoso programoms plečiantis, atsirado poreikis įsteigti kosmonautų mokymo centrą. Pastačius jį, perspektyvūs būsimi kosmonautai ėmė kraustytis čia su šeimoms. Karinis objektas pamažu peraugo į teisėtą, bet uždarą miesto tipo gyvenvietę ir taip gimė Žvaigždžių miestelis. Jo ribose iškilo paštas, kino teatras, geležinkelio stotis, pora mokyklų.
2009 m. Kosmonautų rengimo centras iš Gynybos ministerijos perėjo Kosmoso agentūros „Roskosmos“ žinion. Tais pačiais metais pirmą kartą įvyko vietos civilinės valdžios rinkimai, o karinis miestelis tapo miesto tipo gyvenviete.
Šiuo metu Rusijos turizmo organizatoriai siūlo specialias ekskursijas į Žvaigždžių miestelį. Kosmonautų rengimo centre suteikia galimybę išbandyti kosmonauto kostiumą, specialią centrifūgą, nesvarumo būseną, aplankyti pirmojo kosmonauto Jurijaus Gagarino kabinetą. Veikia planetariumas, Kosminių kelionių muziejus su įspūdinga skafandrų ir atsiskyrusių kapsulių kolekcija.
Algirdas Kuniutis

Biografija

Istorikas. 1974 m. baigė Linkuvos vidurinę mokyklą, 1979 m. Vilniaus pedagoginį institutą.
1979–1984 m. Ežerėlio vidurinės mokyklos mokytojas, 1984–1991 m. Klaipėdos Žalgirio sporto mokyklos direktorius. 1991–1996 m. Klaipėdos miesto savivaldybės socialinės rūpybos skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1996–1998 m. Valstybinio socialinio draudimo fondo valdybos Klaipėdos ūkiskaitinio padalinio „Vėtrungė“ direktoriaus pavaduotojas, nuo 1999 m. Klaipėdos sporto centro direktoriaus pavaduotojas.
Nuo 1989 m. gruodžio mėn. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1990–1998 m. Klaipėdos skyriaus tarybos pirmininkas, 1990–1999 m. LSDP tarybos narys, 1997–1999 m. Prezidiumo narys.
1995–1997 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.
Santo Andrė

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1553 m. ir pavadinta Santo André da Borda do Campo, tačiau perkelta dėl indėnų antpuolių (senojoje vietoje vėliau išaugo San Bernardo do Kampas). Savivaldybės centru tapo 1910 m.
Tauro apygardos partizanų ir tremties muziejus

Tauro apygardos partizanų ir tremties muziejus – 1993 m. Marijampolėje įkurtas Lietuvos partizanų kovoms Sūduvoje ir šio krašto žmonių tremtims atminti skirtas muziejus. Tauro apygardos partizanų ir tremties muziejus yra Marijampolės kraštotyros muziejaus filialas. Muziejaus archyve kaupiamos, o salėse eksponuojamos tremtinių ir partizanų kovų laikotarpio relikvijos, ginklai, archyviniai dokumentai, nuotraukos, žmonių atsiminimai.
Chačaturas Abovianas

Biografija

Kilęs iš armėnų didikų Abovencų šeimos. 1918–1822 m. m. mokėsi Ečmiadzine, 1824–1826 m. mokėsi Tbilisio armėniškoje Nersisiano seminarijoje. 1830–1836 m. studijavo Dorpato universitete.
1827–1828 m. Sanaino vienuolyno mokytojas, 1829–1830 m. Ečmiadzino katoliko bei sinodo sekretorius ir vertėjas. 1829 m. rugsėjo 29 d. su Dorpato universiteto profesoriaus F. Paroto ekspedicija užkopė į Ararato viršūnę.
Grįžęs iš studijų Dorpate atsisakė dvasinio titulo, nuo 1836 m. dirbo Tbilisio apylinkinės mokyklos inspektoriumi. Tais pačiais metais atidarė ir privačią mokyklą, kurioje pagal eurpietiškos pedagogikos principus rengė mokytojus liaudies mokykloms. Nuo 1843 m. rugpjūčio Jerevano apylinkinės mokyklos inspektorius. Kritikavo armėnų dvasininkų ir inteligentų konservatyvumą, buvo persekiojamas rusų valdininkų. 1848 m. pavasarį paskirtas Tbilisio Nersisiano mokyklos direktoriumi, bet balandžio 14 d. dingo be žinios.

Veikla

Rinko armėnų, azerų ir kurdų tautosaką, pirmasis Armėnijoje pradėjo moksliniu pagrindu rinkti etnografinę medžiagą. Parašė pedagogikos, istoriografijos veikalų, vadovėlių (tarp jų ir aritmetikos vadovėlis, 1838 m.), armėnų bendrinės kalbos – ašcharabaro gramatiką.
Romanai „Armėnijos žaizdos“ (parašytas 1841 m., išleistas 1858 m., lietuvių kalba – 1950 m. sutrumpintas, 1980 m. visas vertimas) – pirmasis armėnų socialinis istorinis romanas, parašytas ašcharabaru. Jame vaizduojamos Turkijos ir Irano pavergtų armėnų kančios, jų išsivaduojamoji kova 1827–1828 m. , gausu istorinių pasakojimų, papročių ir buities aprašymų, dainų, legendų. Romanui būdingas romantinis patriotinis patosas ir švietėjiškos idėjos, ryškūs charakteriai.
Sukūrė eilėraščių, novelių, pasakėčių, pjesių, kelionių aprašymų, mokslo populiarinimo apybraižų. Išvertė į bendrinę armėnų kalbą Homero, J. V. Getės, F. Šilerio, Ž. Ž. Ruso, I. Krylovo, N. Karamzino kūrinių.

Atminimas

1937 m. Aboviano gimtajame name atidarytas jo muziejus, kuriame surinkti jo asmeniniai daiktai, ranraščiai, knygos, periodika. Prieš pastatą iškilo paminklas šiam didžiam Armėnijos kultūros veikėjui.
Lukas Kopecas

Biografija

Lietuvos bajorų Kopecų giminės atstovas, Visilijaus Kopeco ir Palonijos Valavičiūtės, Smolensko vaivados Grigaliaus Valavičiaus dukters sūnus. Turėjo brolius Lydos žemės maršalką Filoną ir Naugarduko kaštelioną Visilijų.

Šeima

1610 metų vasario 14 d. vedė Kateriną Firlej, Krokuvos vaivados Mikalojaus Firlejaus dukterį. Nuo santuokos su kuria turėjo sūnų Bresto kaštelioną Aleksandrą Pranciškų.
Čangdė

Istorija

Vietovė gyvenama nuo akmens amžiaus laikų. II a. pr. m. e. buvo žinoma Linjuano pavadinimu, valdant Tangų dinastijai – Ulingu, o dabartiniu pavadinimu Čangdė minima nuo 1164 m. Čingų dinastijos laikais Čangdė buvo svarbus prekybos maisto produktais centras.
Europos moterų rankinio čempionatas

Europos moterų rankinio čempionatas – geriausių Europos šalių nacionalinių moterų rinktinių varžybos, kurias kas dvejus metus organizuoja Europos rankinio federacija. Norvegija yra daugiausiai kartų čempionatą laimėjusi šalis.
Algirdas Šertvytis

Algirdas Šertvytis-Šurkus-Stumbras – žvalgybininkas, Lietuvos laisvės armijos (LLA) žvalgas.

Biografija

Vokiečių okupacijos metais dirbo geležinkelių valdyboje ir buvo vienas iš jaunimo organizatorių priešinantis nacių įvestai tvarkai. Baigė Nojhofo žvalgų mokyklą, buvusią už septyniolikos kilometrų nuo Karaliaučiaus. 1944 m. rudenį nusileidę iš Rytprūsių parengti LLA kovotojai Adolfas Kubilius, Algirdas Šertvytis, Šarūnas Jazdauskas, Jonas Dūda ir kiti įkūrė Žemaitijoje LLA Žemaičių legioną. A. Šertvytis dirbo LLA štabe ryšininku ypatingoms užduotims, vežiojo pogrindžio spaudą, platino laikraščius „Į Laisvę“ bei „Karinės ir politinės žinios“. 
1999 m. apdovanotas Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžiumi, 2001 m. Kariuomenės kūrėjų savanorių medaliu.
Jordy van de Corput

Klubinė karjera

Jordy van de Corput futbolo pagrindų sėmėsi Roterdamo „Spartos“, „Feyenoord“ bei FC „Utrecht“ jaunimo akademijose. Profesionalo karjerą vartininkas pradėjo FC „Den Bosch“ ekipoje Olandijoje, po to rungtyniavo FC „Dordrecht“ bei „ASHW“ ekipose, o legionieriaus karjerą pradėjo „Launceston City FC“ klube Australijoje.

Karjera Lietuvoje

2016 metais žaidė Telšių FC „Džiugas“ ekipoje. Atstovavo žemaičių ekipą 23 rungtynėse.
2017 m. atstovauja FC Pakruojis ekipai.
Vyžpiniai

Istorija

Minimi nuo 1736 m.
Ogana Luis

Karjera

Žaidė Portugalijoje. Atstovavo Bragos jaunimo komandai.
2018 m. prieš sezoną tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. Pasižymėjo devyniais įvarčiais.
Po 2018 m. sezono su futbolininku atsisveikinta.
Ekranoplanas

Ekranoplanas – orlaivis, kuris sklendžia naudodamasis ekrano efektu. Šio tipo orlaivius pirmasis pradėjo konstruoti rusų inžinierius Rostislav Alekseev. Orlaivis ekranoplanas gali skristi virš sąlyginai lygaus paviršiaus. Vėliau buvo sukonstruotas patobulintas modelis, kuris galėjo sklęsti virš lygaus paviršiaus kaip tikrasis ekranoplanas, taip pat kaip paprastas lėktuvas.
Alach akbar

Alach akbar – arabiška frazė (arab. الله أكبر = allāhu akbar), reiškianti „Dievas didis“. Akbar yra būdvardžio kabir („didis“) aukščiausiasis laipsnis, todėl tikslesnis būtų vertimas „Dievas yra visų didžiausias“. Frazė alach akbar apibūdinama terminu takbir.
Takbiras vartojamas įvairiose situacijose: išreikšti džiaugsmą, kaip pritarimo kieno nors išsakytoms mintims ženklas (vietoje aplodismentų); kviečiant maldai; maldos metu. Tai taip pat kovinis musulmonų šūkis.
„Alach akbar“ įrašytas Irako ir Irano valstybių vėliavose. Ši frazė kartojama kaip Libijos himno priedainis.