Refleksas

Refleksas – nevalinga organizmo reakcija į dirgiklį.

Istorija

Refleksinę teoriją XVII a. pasiūlė ir aprašė R. Dekartas, tačiau teorijos jis nepajėgė išaiškinti ir materialistiškai pagrįsti, o traktavo idealistiniu požiūriu.
H. Prochazka pasiūlė reflekso terminą ir paskelbė refleksinę teoriją, kurią I. Sečenovas moksliškai pagrindė ir įrodė refleksinės teorijos materialų pagrindą.
XIX a. Ivanas Pavlovas papildė refleksinę teoriją mokymu apie sąlyginius refleksus ir aukštąją nervinę veiklą.

Sąlyginiai ir nesąlyginiai

Refleksai taip pat skirstomi į sąlyginius ir nesąlyginius.

Nesąlyginis refleksas

Tai įgimta reagavimo į biologiškai reikšmingus aplinkos poveikius ar organizmo vidinius pokyčius forma. Svarbiausi nesąlyginiai refleksai skirstomi į mitybinius, lytinius, gynybinius, orientacinius.

Sąlyginis refleksas

Sąlyginis refleksas – refleksas, susidarantis tada, kai tuoj po kokio nors indiferentiško dirgiklio ima veikti kitas dirgiklis, sukeliantis nesąlyginį refleksą. Kartojant tokias dirgiklių poras nedideliais laiko tarpais, atsiranda reakcija į pirmąjį dirgiklį, kuris iš pradžių buvo indiferentiškas, ir tas dirgiklis tampa sąlyginiu – į jį pradedama reaguoti kaip prieš tai reaguota į nesąlyginį dirgiklį.

Susidarymo mechanizmas

Fiziologinis sąlyginio reflekso susidarymo mechanizmo pagrindas yra CNS laikinų ryšių susidarymas tarp sąlyginio dirgiklio poveikio projekcinio centro ir su juo daugelį kartų sugretinto nesąlyginio reflekso centro. Ryšiuose dalyvauja smegenų žievė ir požievinės struktūros, ypač tinklinis darinys ir gumburas. Sąlyginiui refleksui susiformuoti svarbi įgimta orientacinė reakcija, kurią sukelia pakitusi aplinka. Jos metu didelis informacijos srautas nespecifiniu keliu patenka į tinklinį darinį ir aktyvina jo veiklą. Tinklinis darinys aktyvina smegenų žievės neuronus ir palaiko jų optimalų dirglumą. Motorinio pobūdžio reakcijai būdingi vegetaciniai komponentai: pakinta kvėpavimas bei širdies veikla.
Sąlyginių refleksų susidarymui didelę įtaką turi motyvacijos ir emocijos.
Iš pradžių sąlyginiai dirgikliai yra netvirti ir nepastovūs. Todėl ne į kiekvieną sąlyginį dirgiklį gaunamas atsakas. Atsakas gali būti gaunamas ir į panašius dirgiklius. Sąlyginiai refleksai pasidaro pastovūs ir specializuoti tik daugelį kartų sugretinus dirgiklių veikimą. besivystant pastoviam sąlyginiam refleksui, orientacinė reakcija silpnėja, vėliau visiškai išnyksta.
Sudarant sąlyginį refleksą smegenų žievėje susidaro takai ir laikini ryšiai tarp dviejų nesąlyginių refleksų žievinių projekcinių darinių, dažniausiai tarp refleksinių lankų žievinių šakų neuronų, dviejų arba keleto nesąlyginių refleksų sintezė smegenų žievėje.
Tinklinis darinys aktyvindamas žievę pagerina laikinų ryšių susidarymą, kurie dažniausiai susidaro įterptinių neuronų sinapsėse.
Klasikinis sąlyginio reflekso pavyzdys galėtų būti šuns seilių išsiskyrimo susiejimas su garsu.
Šuniui pateikiamas nesąlyginis dirgiklis – maistas – sukelia nesąlyginį atsaką – seilių išsiskyrimą. Jeigu tuoj po to, kaip šuniui duodamas maistas, pateikiamas neutralus dirgiklis – garsas, po tam tikro skaičiaus pakartojimų vien garsas (tapęs sąlyginiu dirgikliu) sukels seilių išsiskyrimą (sąlyginį atsaką).

Reikšmė

Refleksai padeda geriau prisitaikyti prie aplinkos poveikio. Jie taip pat praturtina, padaro plastiškesnę žmonių ir aplinkos sąveiką su kintančiomis aplinkos sąlygomis. Refleksai yra mokymosi pagrindas. Jie išplečia žmonių, gyvūnų veiklą.