google/wiki40b huggingface dataset:
Stanislovas Liutkevičius

Biografija

1982 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.
1982–1985 m. Kauno Vidaus reikalų valdybos tardytojas, vyriausiasis tardytojas. 1985–1986 m. Kauno avalynės fabriko „Lituanika“ vyriausiasis juriskonsultas, Kauno ekonomikos technikumo dėstytojas. 1986–1988 m. Kauno vidaus reikalų valdybos tardytojas, 1988–1992 m. valdybos Tardymo skyriaus viršininko pavaduotojas, 1992–1999 m. Kauno tardymo valdybos viršininkas.
1999–2003 m. Tardymo departamento prie Vidaus reikalų ministerijos direktorius. 2003–2005 m. Lietuvos policijos generalinio komisaro pavaduotojas.
2005–2009 m. LR vidaus reikalų ministerijos sekretorius. 2009–2011 m. vidaus reikalų viceministras.
Nuo 2014 m. advokatas.
Vedęs. Žmona Rasa. Sūnūs Alminas ir Antanas.
Salbio tvenkinys

Istorija

1976 m. buvo nutarta Salbio slėnyje įrengti tvenkinį. Pirminis projektas buvo pateiktas 1977 m. 1979 m. projektas buvo patvirtintas ir pradėtos užtvankos statybos.
Užtvanka buvo statoma dviem etapais – pradžioje iki 35 m aukščio, po to – iki 60 m. 60 m aukščio tvenkinio užtvanka buvo pabaigta 1982 m. rugpjūtį. Tvenkinys užsipildė 1983 m. balandžio mėn. Tvenkinį valdo Meno salos vandenų administracija (Isle of Man Water Authority).
Sporting Fingal FC

Istorija

Klubas per 3 sezonus nuo įkūrimo sugebėjo patekti į aukščiausiąją lygą, kur debiutiniame sezone 2010 m. užėmė 4-ąją vietą, tačiau dėl finansinių sunkumų klubas po sezono pasitraukė iš lygos.
Merw FK

Istorija

Klubas įkurtas 1991 m.
Menora

Menora (hebr. מְנוֹרָה Menorah „šviestuvas“) – septynšakė žvakidė. Menora laikoma vienu svarbiausių judaizmo simbolių ir yra Izraelio valstybės simbolis, įtrauktas į valstybės herbą. Simbolis siejamas su Jeruzalės šventyklos auksine žvakide, kurią po Jeruzalės šventyklos sugriovimo romėnai pagrobė ir laikė Romoje iki VI amžiaus, tačiau vėliau ji buvo sugrąžinta į Jeruzalę.
DVD

DVD-Video

Video diskas su filmu ar kita vaizdo medžiaga, pastaruoju metu vis labiau keičiantis videokasečių (VHS) bei VCD standartus. Jame įmanoma įrašyti vaizdą gera kokybe, kiek aukštesne vaizdo raiška, taip pat su erdvinio garso (pvz., 5.1 Surround) palaikymu. DVD Video galima žiūrėti kompiuterio monitoriuje ar per specialius prie televizorių jungiamus leistuvus, tačiau paprastas televizorius negali išgauti maksimalios kokybės vaizdo, tam reikia HDTV televizoriaus. Taip pat DVD suteikia galimybę rodyti subtitrus (dažnai pasirenkant vieną iš galimų kalbų), kai kuriais atvejais (daugiausia pornografiniuose filmuose) galima pasirinkti, iš kokio taško stebėti veiksmą filme.
Pagrindinis DVD Video trūkumas lyginant su kitomis vaizdo saugojimo sistemomis yra tas, kad dėl kino studijų siekio kontroliuoti filmų paplitimą, buvo įvesti DVD regionai, kur viename regione pirktas DVD neveiks kitame regione įsygytame leistuve ar DVD-ROM, tad, pavyzdžiui, parsivežę DVD iš JAV, Europoje jo galit ir nepaleisti.
Eik ir gyvenk

Turinys

Filme pasakoja apie 1980 m. Izraelio vykdytą žydų perkėlimą iš Etiopijos į Izraelį. Pagrindinis filmo herojus – krikščionis sudanietis berniukas, kurį pabėgėlių stovykloje motina atidavė sūnų praradusiai etiopei, laukiančiai perkėlimo. Vos patekusi į Izraelį, moteris miršta ir berniukas įvaikinamas iš Prancūzijos kilusių žydų šeimos. Jam tenka įveikti prisitaikymo, svetimos kultūros ir rasizmo problemas, be to, jis negali atskleisti savo tikrosios kilmės ir tikėjimo, priešingu atveju būtų deportuotas. Galiausiai jis baigia medicinos mokslus Paryžiuje ir nuvyksta dirbti į tą pačią pabėgėlių stovyklą, kurioje tikisi sutikti savo tikrąją motiną…
Deltaedras

Deltaedras yra briaunainis, kurio sienos yra lygiakraščiai trikampiai. Figūros pavadinimas kilęs iš graikų abėcėlės mažosios raidės delta (Δ), kuri primena lygiakraštį trikampį. Egzistuoja be galo daug deltaedrų, bet tik aštuoni yra iškilieji briaunainiai, turintys 4, 6, 8, 10, 12, 14, 16 ir 20 sienų. Šie deltaedrai aprašyti žemiau pateikiamoje lentelėje.
Alis Vidūnas

Biografija

1952–1958 m. studijavo Kauno politechnikos institute, Hidrotechnikos fakultete įgijo inžinieriaus specialybę. 1995 m. balandžio 10 d. – 1997 m. sausio 21 d. – Vilniaus miesto meras. 1997 m. sausio 15 d. – 2000 m. lapkričio 15 d. – Vilniaus apskrities viršininkas. Nuo 2001 m. dirbo UAB „Greitkelis“ direktoriumi rinkodarai.
Žmona Gražina Vidūnienė – ekonomistė. Sūnus Vytis Vidūnas dirba Vilniaus universiteto Orientalistikos centre indologijos studijų lektoriumi.
Kunigokalnis

Kunigokalnis (arba Kunigų kalnas) stūkso Aukštaitijoje, prie Salako, Gražutės RP. Alkakalnis yra 1 km į šiaurės rytus nuo Salako pilkapyno, Salako girioje.

Istorija

Ant kalno kadaise stovėjo benediktinų vienuolynas ir bažnyčia. Čia pat, pastatų rūsiuose buvo laidojami mirę kunigai ir vienuoliai.

Legendos

Pasakojama, kad baudžiavos laikais Salako apylinkėse gyvenęs kunigas, turėjęs labai daug žemės. Su jo žemę dirbančiais darbininkais jis buvęs žiaurus – vertęs daug dirbti, mušdavęs ir kitaip bausdavęs. Jo laukuose ir šis kalnas buvęs – ant jo užlipdavęs kunigas ir stebėdavęs kaip dirbama.
Juozas Jankauskas (1931)

Biografija

1957 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1957–1965 m. dirbo inžinieriumi, 1959–1991 m. LSSR MA Ekonomikos institute Vilniuje, 1973–1979 m. mokslinis sekretorius. 1970 m. ekonomikos mokslų kandidatas.  Kartu 1982–1990 m. dėstė Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institute; 1987 m. docentas. 1989 m. Lietuvos ekonominio savarankiškumo koncepcijos vienas autorių. 1991–1993 m. LR Vyriausybės patarėjas sporto ir turizmo klausimais.  1992 m. vadovavo Lietuvos krepšinio rinktinei Barselonos olimpinėse žaidynėse. 1997–1998 m. Valstybinio turizmo departamento direktorius.
1959–1992 m. Lietuvos krepšinio teisėjų kolegijos pirmininkas. 1970–1986 m. FIBA teisėjas, 1986–2002 m. techninis komisaras. 1993–1996 m. vienas Lietuvos krepšinio lygos (LKL) steigėjų, patarėjas, direktorato vadovas. 1998–2006 m. Lietuvos studentų krepšinio lygos (LSKL) prezidentas.
Nuo 1999 m. Lietuvos kariuomenės karių, nukentėjusių nuo sovietinio ir nacistinio genocido, artimųjų sąjungos veikėjas, jos leidinio „Lietuvos kariuomenės karininkai“ 1918–1953 m. (t. 1-4 išsp. 2001–2004 m. vienas iš autorių. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių apie Lietuvos kariuomenę autorius.
Škuna

Škuna (ol. Schoener) – burinio laivo tipas, turintis ne mažiau kaip du stiebus su įstrižomis burėmis.

Aprašymas

Pagal įrangos tipą škunos skirstomos į gafelines, bermudines, stakselines, marselines ir bramselines. Bramselinė škuna nuo marselinės skiriasi esančia bram-stenga ir viena papildoma tiesia bure – bramseliu. Todėl marselines ir bramselines dvistiebes škunas (ypač su brifoku) lengva supainioti su brigantina. Nepriklausomai nuo įstrižų burių tipo (gafelinių ar bermudinių), škuna gali būti marselinė (bramseline). Škunos buvo mažos grimzlės, todėl galėjo plaukioti sekliuose vandenyse.

Istorija

Pirmieji laivai su škuniniu takelažu pasirodė dar XVII a. Nyderlanduose ir Anglijoje, bet labiausiai paplito Amerikoje. Jie turėjo du stiebus su gafelinėmis burėmis ir buvo naudojami kabotažiniams pervežimams. XVII – XVIII amžiuose buvo pagrindiniais piratų laivais Karibų jūroje.
XIX a. pabaigoje garlaivių konkurencija privedė prie komandinių laivų mažinimo. Dėl įrangos paprastumo ir lengvo valdymo, būtent škunos galėjo konkuruoti su garlaiviais. Pagrinde buvo statomos dvistiebės ir tristiebės škunos, rečiau keturstiebės, penkiastiebės ar šešiastiebės. 1902 m. Kvinsio mieste, Masačusetse (JAV), į vandenį buvo nuleista vienintelė pasaulyje septynstiebė škuna pavadinimu „Thomas W. Lawson“. Ši škuna buvo skirta anglies plukdymui. Kiekvienas iš plieninių stiebų buvo 35 m aukščio, ir svėrė 20 t. Jų pratęsimui buvo naudojamos 17 metrų medinės stengos. Jūreivių darbą lengvino įvairūs mechanizmai. Neturinti variklio škuna, buvo aprūpinta garu varomu vairu, garinėmis gervėmis, elektros sistema ir netgi telefoniniu tinklu. Po pirmo pasaulinio karo, kai trūko prekybinių laivų, amerikiečiai, turintys puikių miškų, pastatė daug įvairaus dydžio škunų, turinčių nuo trijų iki penkių stiebų.
Vienybės medis

Vienybės medis – akmens skulptūra, atidengta 2009 m. liepos 7 d. Vilniaus Vingio parke, minint Lietuvos vardo tūkstančio metų jubiliejų.  Skulptūros autoriai – skulptorius Tadas Gutauskas ir architektas Rolandas Palekas.
CortRon

CortRon (angl. CortRon, iš escort squadron 'palydos eskadra'), kartais CORTRON - JAV karinių jūrų pajėgų santrumpa, reiškianti palydos (eskorto) eskadrą. Terminas plačiai naudotas Antrojo pasaulinio ir Korėjos karų metu.
CortRon'o vadas oficialiame susirašinėjime buvo vadinamas COMCORTRON, o po šio žodžio buvo nurodomas numeris. Pvz., COMCORTRON THREE buvo CortRon 3 (kitaip CORTRON THREE) vadas.
Ekonomikos stebuklas

Ekonomikos stebuklas (vok. Wirtschaftswunder) – ilgalaikis ekonomikos augimas.
Terminas atsirado apibūdinant VFR spartų vystymąsi įvykdžius valiutos reformą 1948 vasarą.
Pirmasis Vokietijos ekonomikos stebuklas siejamas su Vokietijos Imperijos laikais (1890-1914).
Antrojo stebuklo pradžia – maždaug 1955 m. Pokario Europoje Maršalo planas padėjo Vokietijai atsistoti ant kojų, bet nebuvo vienintelė ekonomikos stebuklo priežastis. Kitos valstybės gavo nepalyginamai didesnę paramą: Jungtinė Karalystė – 3,6 mlrd., Prancūzija - 3,1 mlrd. ir Nyderlandai - 1,0 mlrd. JAV dolerių. Karo metu sugriauta Vakarų Vokietija gavo tik 1,4 mlrd. JAV dolerių. Ekonomikos stebuklą paskatino ekonomikos liberalizavimas bei kainų politikos atsisakymas.
Palenkės Mendzižecas

Istorija

X a. pabaigoje šias žemes užėmė Kijevo Rusia. Žlugus Kijevo Rusios valstybei šios žemės atiteko Haličo-Volynės kunigaikštystei, kuriai žlungnat XIII-XIV a. dėl šių žemių kovojo LDK, Lenkijos karalystė ir kryžiuočiai. 1174 m. gyvenvietėje buvo pastatyta Šv. Mikalojaus cerkvė. XIV a. pabaigoje šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji kunigaikštystė ir prijungė prie Trakų vaivadijos, kuriai priklausė iki 1569 m. Liublino unijos. XV a. įkurta Palenkės Mendzižeco Šv. Mikalojaus parapija.
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Mendzižeco kaimas paminėtas 1390 m., kai karalius Jogaila suteikė šias žemes Abrahamui Chamiecui. XV a. jis smarkiai išsiplėtė, atsikėlė daug lenkų mazovų, 1477 m. gavo miesto teises. Mieste plėtoti amatai (puodininkystė, kalvystė, druskos gavyba), XVIII a. jis tapo didžiausiu Palenkės miestu ir prekybos centru. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Liublino vaivadijos valdose. XVII a. pabaigoje susidarė didelė žydų bendruomenė. 
Nuo 1795 m. iki 1809 m. šios žemės priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijai. 1809–1816 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. 1816–1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai. 1831 m. rugpjūčio 29 d. įvyko Palenkės Mendzižeco mūšis tarp 1831 m. sukilėlių ir Rusijos imperijos kariuomenės. 1837–1844 m. priklausė Palenkės gubernijai, kuri 1844 m. prijungta prie Liublino gubernijos. 1867 m. šios žemės prijungtos prie naujai sukurtos Sedlcų gubernijos, kurios jai priklausė iki 1912 metų. 1912-1915 m. priklausė Chelmo gubernijai. 
1915–1919 m. priklausė Oberostui. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Liublino vaivadijai. 1921 m. įkurta Palenkės Mendzižeco Šv. Mergelės Marijos Sutuoktinio Juozapo parapija. 1938 m. kovo 21 d. pradėtas naudoti Palenkės Mendzižeco miesto herbas ir Palenkės Mendzižeco miesto vėliava. Iki II pasaulinio karo mieste veikė Palenkės Mendzižeco žydų kapinės. 
1939–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho Generalgubernijai. Per Antrąjį pasaulinį karą veikė priverstinio darbo ir karo belaisvių stovyklos, įkurtas Palenkės Mendzižeco getas, kuriame buvo naikinami žydai, kurie 1939 m. sudarė 75 % miesto gyventojų. 1945–1975 m. priklausė Lenkijos Liaudies Respublikos Liublino vaivadijai. 1975–1998 m. priklausė Palenkės Bialos vaivadijai. 1994 m. įkurta Palenkės Mendzižeco Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija ir Palenkės Mendzižeco Karaliaus Kristaus parapija.
Ras al Chaima

Miestas

Šis emyratas, kuriame gyvena daugiau 150 tūkstančių gyventojų, yra žymus savo prekybine praeitimi. Čia buvo senas Džiulfaro miestas, anksčiau garsus kaip prekybos perlais centras. Mūsų laikais šis miestas žymus savo archeologiniais kasinėjimais. Emyrato sostinę – Ras Al Chaima miestą – Chor Ras Al Chaima įlanka dalina į dvi dalis. Vakarinė sostinės dalis – Senoji Ras Al Chaima. Čia yra Nacionalinis muziejus, kai kurios valstybinės įstaigos. O rytinėje miesto dalyje – Al Nachil – yra Valdytojo rūmai, valstybinės įstaigos, komercinės firmos. Šias dvi miesto dalis jungia didelis tiltas per Al-Chor. Pietrytinėje dalyje yra turistinė zona Chaat ir Masafi rajonas, žymus natūraliu geriamu vandeniu. Senasis Ras Al Chaima – puiki vieta pasivaikščiojimui. Yra senovinis turgus. Viena iš įžymybių – karštasis Chaato šaltinis, kurio vanduo turi gydomųjų savybių.
Šokio teatras

Šokio teatras – šokio meno forma, išplėtota XX amžiaus antroje pusėje. Skirtingai nuo klasikinio baleto (su savo itin stilizuota, tradicine judesio kalba), šokio teatrui būdingi eksperimentiniai judesio elementai. Jis ieško naujų žanrus peržengiančių formų šokio spektakliui. Čia yra itin pabrėžiamas teatro aspektas. Atstovai Rudolf Laban, Kurt Jooss, Mary Wigman; Pina Bausch, Reinhild Hoffman, Susanne Linke.
Aušra Ručienė

Biografija

1979 m. baigė Kauno 9-ąją vidurinę mokyklą eksternu. 1985 m. baigė Vilniaus universitetą, teisininkė.
1985–1987 m. Alytaus rajono apylinkės prokuratūros prokuroro padėjėja. 1987–1990 m. Prienų rajono apylinkės prokuratūros prokuroro padėjėja. 1990–1991 m. Prienų rajono apylinkės prokuratūros vyriausioji prokurorė.
1991–1992 m. Trakų rajono apylinkės teismo teisėja. Nuo 1992 m. A. Ručienės advokatų kontoros advokatė. 1993 m. įrašyta į Lietuvos Respublikos advokatų sąrašą. Specializacija – baudžiamoji teisė.
2011–2015 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė. 
Partijos Tvarka ir teisingumas narė.
Lietuvos teisininkų draugijos (LTD) Tarybos narė, Kauno skyriaus pirmininkė, nuo 2002 m. LTD Prienų skyriaus pirmininkė.
Vyras Rimas Antanas Ručys (g. 1954 m.), Seimo narys, buvęs degalinės UAB "Ručenta" vadovas. Dukros Deimantė ir Dovilė.
Moka rusų, prancūzų kalbas.
Amjenas

Žymūs žmonės

Amjeno kapinėse palaidotas rašytojas Žiulis Vernas (1828–1905).
Anarcho-komunizmas

Anarcho-komunizmas – viena iš anarchizmo krypčių, kuri siekia valstybės ir kapitalizmo sunaikinimo, norint sukurti horizontalų savanoriškų asociacijų tinklą, per kurį kiekvienas galėtų laisvai patenkinti savo norus.
Anarcho-komunizmas taip pat žinomas kaip komunistinis anarchizmas arba libertarinis komunizmas.

Idėjų vystymasis

Anarcho-komunizmo idėjos pirmą kartą buvo suformuluotas itališkoje Pirmojo Internacionalo sekcijoje. Tai padarė Carlo Cafiero, Errico Malatesta, Andrea Costa ir kiti. Iš pagarbos Michailui Bakuninui jie aiškiai neatsiskyrė nuo individualistinio anarchizmo ir mutualizmo iki pat pastarojo mirties. 1876 m. Florencijoje surengtoje Italijos Internacionalo Federacijų Konferencijoje buvo paskelbti anarcho-komunizmo principai.

Teorija

Anarcho-komunizmas pabrėžia svarbą sunaikinti socialinę hierarchiją ir klasių skirtumus, kylančius iš nelygaus turto paskirstymo. Taip pat kapitalizmo ir pinigų panaikinimą, darbo produktų kolektyvizaciją ir dovanų ekonomikos įvedimą, norint palengvinti prekių paskirstymą.
Anarcho - komunizme, privati nuosavybė daugiau nebeegzistuos. Prekės bus atiduodamos kaip dovanos žinant, kad ir kiti atiduos produktus atgal. Pramonėje ši situacija, vyks tarp darbininkų sindikatų kaip ir tarp atskirų asmenų. Jeigu vienas iš sindikatų nesidalins produktais, jis nebegaus jų iš kitų sindikatų.
Anarcho-komunistai taip pat yra samdomo darbo panaikinimo šalininkai. Jie rekomenduoja darbininkų savivaldą, norėdami pagerinti darbo sąlygas, padidinti efektyvumą ir paversti darbą maloniu.
Virbalio konfederacija

Virbalio konfederacija (lenk. Konfederacja w Wierzbołowie) - karinė konfederacija įkurta Virbalyje 1655 m. rugpjūčio 23 dieną. Konfederaciją įkūrė Švedijos karalystė ir Jonušas Radvila siekdami išlaikyti karalių Jona Kazimierą Vazą savo soste ir bendrai kovoti prieš LDK puolančius rusus. Konfederacijos sudarymas buvo vienas iš pirmųjų Jonušo Radvilos bandymų gelbėti LDK suartėjant su švedais ir nutraukiant ryšius su Lenkija. Radvilos bandymų suartėti su Švedija pasekoje 1655 m. spalio 20 d. buvo pasirašyta Kėdainių sutartis.
Anfildas

Sportas

„Anfield“ stadione namų rungtines žaidžia Liverpool FC. Šiame stadione žaidė kita miesto komanda: Everton FC, kuri išsikėlė į Goodison Parką 1892 m. Dabartiniame stadione telpa daugiau kaip 45 000 žmonių. Visos vietos yra sėdimos.
Liverpulio klubas planuoja 2010 m. persikelti į statomą Stanley Park stadioną, kuris yra Anfildo Stenlio parke.
Islandijos futbolo lygos taurė

Islandijos futbolo lygos taurė – Islandijos futbolo taurės turnyras, kuriame dalyvauja stipriausių divizionų komandos.
Edmund Burke

Reakcija į Prancūzijos revoliuciją

Išgarsėjęs kaip atkaklus Amerikos Revoliucijos rėmėjas ir karališkosios prerogatyvos kritikas, E. Berkas daugelį nustebino 1790 m. išleidęs savo knygą „Reflections on the Revolution in France“ (Prancūzijos revoliucijos apmąstymai). Šia knyga E. Berkas tapo vienas iš pirmųjų ir aršiausių Prancūzijos revoliucijos priešininkų. Revoliuciją jis matė ne kaip judėjimą link atstovaujamosios konstitucinės demokratijos, bet kaip drastišką maištą prieš tradiciją ir kompetentingą valdžią, taip pat kaip eksperimentą, atitrūkusį nuo visuomenės realijų, užtikrinantį katastrofišką baigtį. Ankstesni E. Burke rėmėjai, tokie kaip Tomas Džefersonas ir partietis vigas Č. Dž. Foksas toliau šmeižė E. Berką, vadindami jį reakcionierium ir demokratijos priešu. 1791 m. atsakydamas į E. Berko poziciją, Tomas Peinas parašė „The Rights of Man“ (Žmogaus Teisės). O kiti demokratiją remiantys politikai, tokie kaip amerikiečių politikas Džonas Adamsas, sutiko su E. Berko požiūriu į Prancūzijos revoliuciją. Daugelis gąsdinančių E. Berko pranašavimų išsipildė: karaliaus Liudviko XVI egzekucija, po to sekęs Didysis teroras ir galiausiai Napoleono autokratinio režimo įsigalėjimas.

Įtaka ir reputacija

Publikacijos metu E. Berko knyga „Reflections on the Revolution in France“ tapo labai prieštaringa. Dėl nežaboto stiliaus ir faktų neatitikimo, daugelis pradėjo žiūrėti į E. Berką kaip į praradusį sveiką nuovoką. Tačiau Prancūzijoje prasidėjus prievartai ir chaosui, E. Berko darbas buvo įvertintas iš naujo, kaip teisingai įžvelgęs revoliucijos pasekmes ir palaipsniui tapo žinomiausiu autoriaus darbu. Anglakalbėse šalyse E. Berkas laikomas šiuolaikinio konservatizmo tėvu, o jo tekstai paveikė liberalizmo klasikų, kaip antai Frydricho Augusto von Hajeko ir Karlo Poperio, politinę filosofiją. E. Berko „liberalusis“ konservatizmas pripažįsta palaipsnės reformos svarbą, bet atsisako teoretiniu pagrindu sukurtų ir bandomų įgyvendinti radikalių politinių permainų. Pastarieji principai neturėtų būti painiojami su autokratinio konservatizmo antirevoliucinėmis koncepcijomis, siūlytomis tokių veikėjų, kaip Joseph de Maistre. Maršalas Makluanas savo knygoje „War and Peace in Global Village“ (Karas ir taika pasauliniame kaime) cituoja E. Berką rašydamas: „pirmutinė civilizuoto žmogaus teisė yra teisė būti apsaugotam nuo savo paties neišmanymo pasekmių“.
Žibininkų apylinkė

Istorija

Įkurta 1940 m. pabaigoje, atkurta 1944 m. pabaigoje vietoje Žibininkų seniūnijos. Priklausė Palangos valsčiui (Kretingos apskritis), 1950 m. birželio 20 d. priskirta naujai įkurtam Kretingos rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Lazdininkų ir Rūdaičių apylinkių.
Viktoras Turovskis

Biografija

Baigęs Gardino (Grodno-Baltarusija) gimnaziją, 1945 lankė parengiamuosius muzikos kursus prie Minsko konservatorijos. 1946–1952 choro dirigavimą studijavo Vilniaus ir Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. J. Motiekaitis). Studijuodamas dainavo Valstybinio radijo komiteto vokaliniame ansamblyje ir mokytojavo Vilniaus vidurinėse mokyklose. Baigęs studijas, vadovavo jvairiems Vilniaus miesto meno mėgėjų kolektyvams. 1955–1979 buvo Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų Lenkų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Vilija" meno vadovas ir dirigentas. Ansamblis turėjo parengęs įdomių koncertinių programų, daug koncertavo Lietuvoje ir užsienyje.
Nuo 1961 V. Turovskis dėstė muziką Vilniaus pedagoginėje mokykloje, iki 1973 buvo muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas, iki 1976 merginų choro vadovas. Choras ne kartą pelnė pirmąsias ir kitas prizines vietas meno mėgėjų apžiūrose ir respublikinių dainų švenčių konkursuose. Chorvedys šefavo įvairius meno mėgėjų kolektyvus, dirigavo Vilniaus miesto ir respublikinėse dainų šventėse (1965, 1970, 1975). 1975 jam suteiktas nusipelniusio kultūros – švietimo darbuotojo garbės vardas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Osvaldas Šarmavičius

Biografija

1970 m. baigė Ukmergės muzikos mokyklą, 1973 m. – Vidiškių vidurinę mokyklą. 1973–1978 m. studijavo Kauno politechnikos institute, inžinierius technologas. 2006 m. baigė Mykolo Romerio universitetą, teisės magistras.
Dirbo Jonavos baldų kombinate meistru. 1992–1996 m. Seimo nario padėjėjas. 2000 m. Šilalės rajono savivaldybės meras. 2001–2002 m. dirbo Tauragės apskrities viršininko pavaduotoju, Vyriausybės atstovu Tauragės apskrityje. 2002–2010 m. Valstybės tarnybos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos direktorius. 2010–2012 m. Lietuvos pieno ūkių asociacijos administracijos direktorius. 2013–2017 m. Valstybės tarnybos departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės direktorius, 2017–2019 m. direktoriaus pavaduotojas.
1981–1990 m. Šilalės rajono DŽD Tarybos deputatas, 1990–1995 m. Šilalės rajono tarybos narys, 1995–2006 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys.
1989 m. išrinktas savarankiškos LKP Centro Komiteto nariu, 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos skyriaus pirmininku, respublikinės tarybos nariu, 2000 m. LDDP ir LSDP koalicinės tarybos nariu, 2003–2005 m. LSDP prezidiumo nariu, 2005–2007 m. LSDP Etikos ir Procedūrų komisijos pirmininku. Nuo 2013 m. LSDP tarybos narys.
Žmona Aldra, vaikai Jurgis ir Vainius.
Al-Ittihad Club (Džida)

Istorija

Klubas įkurtas 1927 m. 
Futbolo komanda 8 kartus tapo šalies čempionais. (1982, 1997, 1999, 2000, 2001, 2003, 2007, 2009 m.)
Oro tarša

OUI nustatymas

Įvertinama KD₁₀, NO₂, SO₂, CO, O₃ koncentracija stotyse. Pagal koncentracijos lygį iš pradžių kiekvienam matuojamam teršalui nustatomas tarpinis indeksas. Nustatant stsoties OUI išrenkama  didžiausia tarpinio indekso vertė, t. y. aukščiausias oro užterštumo lygis. Miestuose, kuriuose yra daugiau nei viena oro kokybės tyrimo stotis, miesto OUI nustatomas pagal tos stoties, kur oro užterštumo lygis aukščiausias, duomenis. Tokiu būdu, OUI atspindi blogiausią oro kokybę mieste. "OUI dabar" nustatomas pagal matavimo stočių duomenis ir atsinaujina kas valandą. "OUI rytoj" prognozuojamas atsižvelgiant į meteorologines prognozes rytdienai.

Perspėjimas

OUI yra tik kokybinė oro užterštumo įvertinimo išraiška, neturinti jokios mokslinės vertės ir negali būti naudojama kaip pagrindas ataskaitoms, vertinimams ar kitokioms mokslinėms interpretacijoms. Bet kokios oro kokybės vertinimo studijos turi remtis matavimo duomenimis.