Didingasis kėnis

Paplitimas ir augavietės

Savaime paplitęs Šiaurės Amerikos žemyno vakaruose - JAV Kalifornijos, Oregono valstijose ir iš dalies Nevados valstijos labai mažoje vakarinėje dalyje. 
Auga 1400–2700 metrų altitudėse, bet retai pasiekia medžių augimo ribą. 
Žemiausia jų augimo kalnuose riba 1620-1800 m Kaskadiniuose ir Siskijų kalnuose (Siskiyou Mountains) kalnuose ir riba kyla aukštyn einant į pietus, kur pietinėje Siera Nevadoje pasiekia 2130 m aukščio altitudes.
Aukščiausia riba kyla einant tolyn į pietus, Kaskadiniuose ir Siskijų kalnuose ji prasideda nuo 2010-2190 m aukščio ir pietinėje Siera Nevadoje pasiekia 2740 m. Taip pat šiose vietose galima aptikti augantį ir žemesnėse vietose kanjonuose ir panašiai, kur dėl vyraujančių kiek šaltesnių oro masių dirvožemio ir oro temperatūra pasitaiko kiek žemesnė. Kalifornijos pakrantės kalnų grandinėse, apie Šastą, dažniausiai auga 1400-1830 m aukštyje.
Klimatas kuriame savaime palitę didingieji kėniai, bendrai yra vėsokas ir drėgnas, bei iki šalto bei drėgno. Kaip aukštikalnių miškuose, toks klimatas pakankamai švelnus, nes vasaromis temperatūra kartais pakyla iki +29 °C šilumos, o žiemomis retai nukrinta žemiau -29 °C šalčio. Vienas įsidėmėtinas dalykas - vasarą yra 4-5 mėnesių sausas laikotarpis, per kurį tarp balandžio arba gegužės ir spalio mėnesių pasitaikančių padrikų griaustinių su liūtimis procentas nežymus. Beveik visi krituliai (apie 80 proc., vėliau įskaitant ir sniegą) iškrinta tarp spalio ir kovo mėnesių. Sniego paklotė Siera Nevadoje gali siekti iki 4 metrų sluoksnį ar iki 2 m sluoksnio Oregone bei šiaurės vakarų Kalifornijoje. Bendras kritulių kiekis per metus šiuose rajonuose svyruoja nuo 750 iki 1500 mm, o ir geriausias šių medžių augimas pasireiškia tose arealo vietose, kur į metus iškrenta panašus, tai yra 750-1250 mm kritulių kiekis.
Labiau mėgsta augti šiaurinės pusės kalnų nuokalnėse. Gerai toleruoja pilną paunksmę (didelėse sengirėse), taip pat gerai auga dalinoje paunksmėje, bet atviroje vietoje kur gauna daugiausiai Saulės šviesos, augimo tempai geriausi. Augimui tinkamiausias lengvas (smėlingas), vidutinio lengvumo (priemolinis), taip pat sunkus (molingas) bei rūgštus ir neutralus dirvožemis, bet svarbu kad būtų pakankmai drėgnas ir pratakus (nuolat užmirkusi vieta netinkama). Netoleruoja užteršto oro.

Auginimas Lietuvoje

Lietuvoje neauginamas, bet pagal klimatines augimo galimybes, didingasis kėnis priskiriamas iki 5 atšiaurumo zonos, o ši zona yra vyraujanti vidurio bei rytų Lietuvoje.

Požymiai

Vienanamis augalas - jame vyriški ir moteriški žiedai sukrauti ant to pačio medžio, kuriuos apdulkina vėjas. Jų laja siaurai kūgiškos formos. Jaunų medžių žievė pilka, plona, lygi su sakų pūslelėmis, su amžiumi tampanti oranžiškai rausva, šiurkšti, stora ir įtrūkinėjimais. Spygliai 2-3,7 cm ilgio ir 2 mm pločio. Kankorėžiai pailgi cilindro formos 15-20 cm ilgio ir 7-10 cm pločio, pradžioje violetiniai, vėliau tampantys gelsvai ar žaliai rudi. Sėklytės 15 mm ilgio ir 6 mm pločio, tamsiai rausvai rudos. Jų sparnelis panašaus ilgio kaip ir pats jos pagrindas. Sėklos subręsta spalį.

Matmenys

Medžiai auga vidutinišku greičiu. Tai viena aukščiausiai užaugančių Šiaurės Amerikos medžių rūšių. Įprastai užauga 40–57 m ir iki 2,5 m skersmens kamienu.
Storiausiu kamienu medis auga Josemičio nacionaliniame parke (Kalifornija), jo kamieno skersmuo 295 cm, aukštis - 52,4 m. Aukščiausias auga Sekvojų nacionaliniame parke (Kalifornija), jo aukštis 76,8 m, kamieno skersmuo - 153 cm  (pagal Robert Van Pelt e-paštu atsiųstus duomenis 1998.03.18).

Didingasis ir kvapusis kėniai

Didingajam kėniui labai artimas Kvapusis kėnis, kurio pietinis arealo pakraštys yra šiaurės Kalifornijoje bei pietų Oregone - Kaskadiniuose kalnuose. Abiejų šių rūšių populiacijos kontaktinėje arealo zonoje kryžminasi tarpusavyje ir rūšys labai panašios. Juos atskirti lengviausia pagal spygliukus. Kvapiojo kėnio spygliukai turi griovelį, palei pagrindinę gyslelę spygliuko viršutinėje dalyje, kai čia aprašomas didingasis kėnis šio požymio neturi. Didingojo kėnio spygliukai ant šakelių mažiau vieni prie kitų priglūdę, o ant ūglių tarp spygliukų matoma ir šakelė, ant kurios laikosi spygliukai, bet tuo tarpu kvapiojo kėnio ūgliukai tankesniais spygliukais ir šakelė ant kurios laikosi per juos nematoma. Didingojo kėnio kankorėžiai didesni 15-20 cm ilgio, kai kvapiojo kėnio kiek mažesni - 10-15 cm ilgio.
Dalis botanikų didingojo kėnio (Abies magnifica var. shastensis) porūšį priskiria naturaliai susiformavusiam tarp didingojo ir kvapiojo kėnių hibridui.

Amžius

Savo paplitimo areale didingieji kėniai palyginus vidutiniškai ilgaamžiai medžiai. Vienam žinomam seniausių didingojo kėnio individui buvo nustatyta 518 metų, nors be paremtų šaltinių ir tikėtina kad suskaičiuota pagal medžio rieves (Carder 1995). Kitas vienas seniausių žinomų šios rūšies medžių yra Abies magnifica var. shastensis porūšio ir žinomas kaip CL2-5 pavadinimu, turintis 665 metų. Jis auga Kalifornijos Klamato kalnuose (Klamath Mountains). Didingieji kėniai kurie nuo savaiminio paplitimo arealo introdukuojami tolimesniuose Žemės regionuose, dažniausiai gyvena gerokai trumpiau.

Panaudojimas

Jų mediena lengva, minkšta, pakankamai patvari, bet ir neypatingai stipri. Pagrinde naudojama biodegalams, taip pat statybose antraeiliams darbams, popieriaus gamybai, bei jauni medeliai Kalėdų laikmečių puošiami kaip kalėdų eglutės. Medžiai dekoratyvūs, tad dažnai auginami parkuose.