google/wiki40b huggingface dataset:
Vladas Motiekaitis

Vladas Motiekaitis (1896 m. gegužės 30 d. Kaune – 1971 m. spalio 10 d. Los Andžele, JAV) – smuikininkas, pedagogas, dirigentas.

Biografija

Tėvas mokėjo groti klarnetu. Iš gausios šeimos užaugo tik 3 vaikai: Vladas – smuikininkas, Bronius – violočelininkas, Izabelė – medikė. 1911–1913 m. Vladas mokėsi smuikuoti pas lenkų smuikininkę Vandą Bohuszewicz, kuri atvyko dirbti į Ippo-Gechtmano muzikos mokyklą Kaune.
Pirmojo pasaulinio karo metais V. Motiekaitis pateko į rusų kariuomenę Odesoje (Ukraina) ir buvo pulko orkestro kapelmeisteris, surengė solo koncertų. Odesoje baigė šešias gimnazijos klases, o 1921 m. – konservatoriją (prof. K. Gavrilovo smuiko klasę).
Grįžęs į Kauną, Valstybės teatre surengė koncertą. 1922–1924 m. smuiko studijas tęsė Leipcigo konservatorijoje pas prof. E. Wolgandta. Studijuodamas pirmą kartą atliko Juozo Gruodžio „Sonatą d - moll“. Baigęs konservatoriją, gavo smuikininko solisto kvalifikacijos diplomą. Nuo 1924 m. rudens – Kauno muzikos mokyklos, nuo 1933 m. – konservatorijos smuiko ir kamerinės muzikos klasės mokytojas, nuo 1937 m. – vyresnysis mokytojas. Keletą metų visuomeniniais pagrindais dėstė ir E. Laumenskienės liaudies konservatorijoje.
Iki 1944 m. Kauno mokyklose išugdė visą būrį gerų smuikininkų. Vadovavo pirmajam lietuvių styginių kvartetui, Kauno radiofone subūrė instrumentinį trio, koncertavo kaip solistas smuikininkas ir su instrumentiniais ansambliais bei simfoniniais orkestrais. 1928–1933 m. buvo Kauno radiofono simfoninio orkestro vyr. dirigentas (vėliau koncertmeisteris), dirigavo Vinco Kudirkos ir Vilniaus simfoniniams orkestrams.
1944 m. pasitraukė į Vakarus, trumpai gyveno Austrijoje (Leobene ir Bruch-Mure), kur mokytojavo muzikos mokyklose, 1945 m. persikėlė į Vokietiją ir ten lietuvių stovyklose vadovavo chorams, vargonininkavo, mokytojavo gimnazijoje (nuo 1946 m. Hanau lietuvių stovykloje).
1949 m. emigravo į JAV ir apsigyveno Detroite. Dvejus metus dėstė Sparkso konservatorijoje Royal-Oak, MI. Nuo 1952 m. iki mirties gyveno ir dirbo Los Andžele. Vertėsi privačiomis muzikos pamokomis ir derino muzikos instrumentus, 1964 m. išėjo į pensiją.
Sukūrė instrumentinių ir vokalinių kūrinių: Sonatą fortepijonui F-dur (1966 m.), pjesių smuikui ir fortepijonui, dainų. Išaugino keturis vaikus: Aldona – pianistė ir chorvedė, Algimantas – violončelininkas, Jurgis – foto menininkas, Zita Ramulė – kompiuterininkė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Turto mokestis

Turto mokestis plačiąja prasme yra mokestis visam finansiniam ir nefinansiniam turtui – žemei, būstams, namų ūkių turimoms ilgalaikio vartojimo prekėms (automobiliams, jachtoms, meno kūriniams ir pan.), įmonių turimoms prekių ir žaliavų atsargoms, taip pat vertybiniams popieriams. Tačiau praktikoje šiuolaikinis turto mokestis taikomas kaip vertės (ad valorem) mokestis siauresnei turto bazei – žemės ir nekilnojamojo turto rinkos vertei ir yra pagrindinis savivaldybių, ne centrinės vyriausybės išlaidų finansavimo šaltinis. Turto mokestis yra sena civilizuoto pasaulio priemonė finansuoti valstybės (suvereno) viešąsias išlaidas. Šiuo metu praktiškai visos išsivysčiusios šalys tokį mokestį turi.
Zvezda (TKS modulis)

„Zvezda“ (rus. Звезда́ 'žvaigždė') aptarnavimo modulis tapo pirmuoju pilnai rusišku indėliu į Tarptautinę kosminę stotį (TKS) ir ankstyvoje stoties kūrimo stadijoje buvo visų atvykusių į stotį astronautų ir kosmonautų gyvenamąja bei pagrindine darbo vieta. Modulį į orbitą iškėlė Rusijos nešančioji raketa „Proton“, startavusi iš Baikonuro kosmodromo Kazachstane.
Be gyvybės palaikymo sistemų, modulyje veikia duomenų apdorojimo, skrydžio kontrolės bei variklių valdymo sistemos. Modulyje taip pat įdiegta ryšio sistema, kuri leidžia valdyti modulį nuotoliniu būdu iš valdymo centro Žemėje. Prie „Zvezda“ modulio jungiasi atvykstantys Rusijos pilotuojami „Sojuz“ bei transportiniai „Progress“ erdvėlaiviai. Taip pat numatyta galimybė jungtis Europos automatiniams transportiniams aparatams.

Istorija

Modulio „Zvezda“ generaliniu rangovu tapo Raketinė-kosminė korporacija (RKK) „Energija“, o pagrindiniu subrangovu – M.V.Chruničiovo vardo valstybinis mokslinių tyrimų ir gamybinis centras. Šio centro konstruktorių biuras „Saliut“ įvykdė didelę dalį projektavimo ir konstravimo darbų. RKK pagamino korpusą, surinko modulį bei atliko dalį bandymų. „Zvezda“ modulis yra rusiškojo Tarptautinės kosminės stoties segmento šerdis. Modulis užtikrina iki 6 žmonių ekipažo veiklą bei pastoviai kintančios konfigūracijos stoties valdymą. Tai sudėtingiausias ir turintis daugiausiai įvairios aparatūros Rusijos modulis Tarptautinėje kosminėje stotyje.
Dėl raketos nešėjos keliamosios galios apribojimų ne visa įranga ir aparatūra buvo pristatyta į orbitą kartu su moduliu „Zvezda“. Ją buvo planuojama pristatyti krovininiais „Progress“ bei „Shuttle“ erdvėlaiviais. Dalis aparatūros bei įrangos, pavyzdžiui, veloergometras bei bėgimo takelis jau buvo anksčiau pristatyta į stotį „STS-88“, „STS-96“ bei „STS-101“ misijų metu ir buvo saugoma modulio „Zaria“ krovinių skyriuje.

Konstrukcija

„Zvezda“ modulį sudaro 4 skyriai: trys hermetiški – pereinamasis, darbo bei tarpinė kamera ir vienas nehermetiškas – agregatų skyrius. Pastarajame sumontuotas jungtinis variklių įrenginys (rus. объединенная двигательная установка). Dviejų išskleistų saulės elementų sistemų ilgis 29,73 m, bendras elementų plotas 76 m². Maksimali generuojama galia – 9,8 kW. Taip pat numatyta sumontuoti keturias papildomas saulės elementų sistemas. Jas sumontavus elektros galia išaugs iki 13,8 kW. Vis tik pagrindinė duomenų apdorojimo sistema DMS-R pagaminta ne Rusijoje, ją pateikė Europos kosmoso agentūra (ESA).
Rumunijos futbolo taurė

Rumunijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Rumunijoje, vyksta nuo 1933 metų.
Didysis tautų kraustymasis

Didysis tautų kraustymasis – IV-VII amžiais vykęs barbarų genčių veržimasis į Romos imperiją bei su tuo susiję socialiniai, politiniai ir etniniai pokyčiai Europoje.

Priežastys

Barbarai keitė gyvenamąsias vietas ne dėl klajoklinio pobūdžio, bet dėl klimato pokyčių, populiacijos pertekliaus gyventose teritorijose.

Raida

Kartais skirstoma į du etapus – pirmajame (300-500) daugiausiai germanai užėmė beveik visą Vakarų Romos imperijos teritoriją, antrajame etape (500-900) slavai, tiurkai ir kitos gentys judėjo Rytų Europoje, Kaukaze, Anatolijoje.
Belkovo sala

Belkovo sala (rus. Бельковский остров, jak. Бельков арыыта) – sala Arktyje, Naujojo Sibiro salose, Anžu salų grupėje. Priklauso Rusijai, Jakutijai. Yra Laptevų jūroje, į vakarus nuo Kotelno salos.
Plotas 500 km². Paviršiaus aukštis iki 120 m. Vyrauja lygumų reljefas, krantai aukšti, vietomis skardingi. Būdinga samanų ir kerpių tundra. Gausios jūrinių paukščių kolonijos, vėplių gulyklos. Yra baltųjų lokių.
Salą 1808 m. atrado rusų poliarinių pirklių ekspedicija, vadovaujama N. Belkovo, kurio vardu sala ir pavadinta.
Šventasis Daubų ąžuolas

Istorija

Archeologų manymu, Karmazinų piliakalnis nuo VI a. galėjo būti naudojamas kaip šventvietė – alkakalnis. Apie šį alkakalnį ir Daubų vietovę bei Buivydų piliakalnį yra pasakojama daug padavimų, kuriuose minima čia buvusi šventykla, pagonių maldos vieta. Iš senųjų metraščių užuominų galima spėti, kad šiose vietovėse senovėje būta didžiulės ąžuolų girios, kuri tęsėsi nuo Kauno pusės iki Maišiagalos ir Vilniaus. Šioje didelėje ąžuolų girioje, tikėtina, buvo nemaža šventviečių. Šios didžiosios girios likučiai yra Dūkštų ąžuolynas ir tebežaliuojantys pavieniai didžiuliai ąžuolai Vilniaus apylinkėse.
Buivydų kaimo senoliai pasakoja, kad į Daubas eidavo melstis lietuviai, kai dar buvo pagonimis. Kaime pasakojama, kad iš Daubų miško atšliaužia didžiulis žaltys. Žmonės šiose vietose iki šiol atsimena jų prosenelių žodžius, kad žalčio mušti negalima, nes jis yra šventas gyvūnas.
Otokar

Otokar - Turkijos ratinių transporto priemonių gamybos kompanija, gaminanti ir karines mašinas. Kompanijos Koç Holding padalinys, būstinė Sakarjoje (Turkija).
Otokar ėmė veikti 1963 m. Stambule, ji ėmė gaminti tarpmiestinius autobusus pagal Magirus Deutz licenciją. Tuo metu Otokar pasižymėjo kaip labai modernių autobusų gamintojas. Po 1970 m. ėmė gaminti miniautobusus su Deutz AG varikliais. Tuo metu Koç Holding supirko daugumą Otokar akcijų.
Po 1980 m. Otokar ėmė gaminti ir miesto autobusus. Apie 1985 m. Otokar pagamino Turkijos ginkluotosioms pajėgoms pirmuosius šarvuotuosius automobilius. 1987 m. Otokar ėmė pagal Land Rover (D. Britanija)licenciją gaminti karinius Land Rover Defenders.
XX a. dešimto dešimtmedžio pradžioje Otokar sukūrė Otokar šarvuotąjį transporterį, Otokar Okrep ir Otokar Cobra. Tai buvo pirmieji Turkijos lengvai šarvuoti 4x4 formulės automobiliai.

1997 m. Otokar persikėlė į Sakarją.
2002 m. Otokar nusipirko vilkikų gamybos kompaniją. 2002 m. pabaigoje Otokaras sukūrė mažą autobusą Navigo, kuris Turkijoje žinomas kaip Sultan. 2003 m. Otokar ėmė bendradarbiauti su Singapore Technologies Kinetics (STK) - kartu gaminti 8x8 ratines pėstininkų kovos mašinas Otokar-Yavuz.

2005 m. Otokar padidino savo šarvuotųjų automobilių asortimentą. 2007 m. balandį Turkijos vyriausybė nutarė pradėti derybas su Otokar dėl turkiško originalaus tanko konstravimo.

Vilkikai

Otokar gamina įvairios paskirties vilkikų priekabas, skirtas tekstilei, šaldytam maistui, sunkioms mašinoms, pavojingoms medžiagoms, automobiliams ir kt. pervežti.

Džipai

Otokar pagal Land Rover-UK licenciją gamina kelis Land Rover variantus - Land Rover Defender 90, Defender 110, ir Defender 130, kurie naudojami kaip įprastiniai džipai, greitosios pagalbos ir gelbėjimo automobiliai.
Zokorių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Gasių piliakalnis 9 km
Vencavų piliakalnis 5 km
Degučių piliakalnis 5,5 km
Verslavos piliakalnis 4,5 km
Šiukščių piliakalnis 3,5 km
Daugailių piliakalnis 9 km
Ūžėniškių piliakalnis 7 km
Galminių piliakalnis 3 km
Pastaba: 
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
MRK Žalgiris Kaunas

Istorija

Pradėjus 1962 m. vykdyti TSRS čempionatus, žalgirietės nuolat laimėdavo prizines vietas, o 1967 ir 1968 metais tapo TSRS čempionėmis. Tai būtent ir suteikė joms teisę dalyvauti Europos taurės varžybose. Kauno Žalgirio komanda – vienintelė tuo metu Europoje – laimėjo Europos čempionių taurę du kartus pamečiui 1967 ir 1968 metais. Tai buvo pirmoji Lietuvos sportinių žaidimų komanda, laimėjusi Europos taurę. Iki tol nė vienai Lietuvos sportinių žaidimų komandai to nebuvo pavykę padaryti.
Honorata Danilčenko

Biografija

1971 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1985 m. žemės ūkio mokslų kandidatė.
1975–1980 m. dirbo Kauno šiltnamių kombinate. Nuo 1981 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) Agronomijos fakulteto dėstytoja, nuo 2008 m. profesorė.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritis – abiotinių ir biotinių sąlygų įtaka augalinės žaliavos ir perdirbimo produktų kokybei ir saugai. Paskelbė apie 90 mokslinių ir apie 60 mokslo populiarinimo straipsnių.
Aldona Svidinskienė

Biografija

1985 m. Antazavės Juozo Gruodžio vidurinės mokyklos direktorė. Turi I vadybinę kvalifikacinę kategoriją.
1995 m. Naujosios demokratijos – Moterų partijos narė, 2000 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Zarasų rajono skyriaus narė.
2003–2004 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narė.
Chanijos nomas

Geografija

Chanijos nomas, neformaliai dažnai vadinamas Vakarų Kreta, yra gražaus nesugadinto gamtovaizdžio kraštas.
Pietinėje nomo dalyje yra Samarijos tarpeklio gamtos parkas, svarbus turistų traukos centras ir bezoarinio ožio kretinio porūšio Capra aegagrus creticus prieglobstis.
Baltieji kalnai (gr. Λευκά Όρη), išraižyti Samarijos, Aradenos, Imbro ir kitų tarpeklių, yra didžiąją nomo dalį užimantys kalkakmenio kalnai, kurių viršūnės paprastai iki gegužės nuklotos sniego. Kalnuose yra daugiau kaip 40 viršūnių, kurios yra aukštesnės kaip 2000 m. Aukščiausia viršūnė – 2453 m aukščio Pahnas (Pahnes).
Vakarų Kreta itin populiari turistų tarpe pavasarį, augalų žydėjimo metu. Turistai mėgsta ir paukščių stebėjimą, populiarios rūšys – barzdotasis grifas (Gypaetus barbatus) ir kilnusis erelis (Aquila chrysaetos). Būdama sala Kreta turi daug endeminių augalų ir gyvūnų rūšių.
Chanijos nome, už 47 km nuo Chanijos, netoli sienos su Retimno nomu, yra vienintelis Kretos gėlas ežeras Kurnas (Kournas), kurio ilgis 1,1 km, plotis – 0,9 km. Seniau ežeras buvo vadinamas Korisia, pagal netoliese buvusį senovinį Korion miestą, kuriame buvo Atėnės šventykla. Anksčiau ežeras garsėjo unguriais.
Los Lagoso regionas

Geografija

Los Lagoso regionui priklauso Čilojės salynas su Čilojės sala. Rytiniu pakraščiu driekiasi Patagonijos Andai su antru pagal dydį Čilės ežeru Ljankihuė. Klimatas drėgnas ir vėsus. Vyrauja Valdivijos drėgnieji miškai.
Vienos klasicistinė mokykla

Vienos senoji mokykla

Vienos senoji mokykla – Vienos klasicistinės mokyklos paruošiamasis etapas (apie 1730-1780 m.). Senosios mokyklos sąvoka taikoma retai. Senosios mokyklos kompozitorių G. Ch. Wagenseilio, G. M. Monno, G. Muffato, G. Reutterio (j.), J. Starzerio, F. L. Gassmanno ir kt. kūryboje pasireiškė klasicistinės muzikos stilistikos bruožai, kristalizavosi muzikinės medžiagos formavimo ir plėtojimo principai, sonatos formos modelis, buvo kuriami Vienos klasicistinei mokyklai būding žanrai. Senosios mokyklos kompozitoriai kūrė operas, operetes, baletus, simfonijas, koncertus, styginių kvartetus, sonatas, bažnytinę muziką. Su senąja mokykla buvo susieti kiti tuo metu Vienoje kūrę kompozitoriai – K. D. Dittersdorfas, M. Haydnas, L. Mocartas, J. G. Albrechtsbergeris, A. Salieri. Senoji Vienos mokykla kartu su J. S. Bacho sūnų, vėlyvąja G. Ph. Telemano bei Manheimo mokyklos kompozitorių kūryba sudarė vadinamąjį priešklasicistinį arba ankstyvąjį klasicistinį periodą.
Evaldas Dikmonas

Biografija

1990 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius. AB „Ignalinos pieninė“ direktorius, AB „Rokiškio sūris“ paruošų direktorius, komercijos direktorius, žaliavos direktorius, nuo 2008 m. bendrovės valdybos narys.
1995 m. Lietuvos valstiečių partijos narys. 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys, Kaimo ir ekologinių reikalų komiteto pirmininkas.
Ceikinių liaudiškos muzikos kapelos „Keiziai“ dalyvis.
Vedęs: žmona Milda, sūnūs Nerijus ir Egidijus.
Namai (albumas)

Kritikų vertinimas

Kaip ir pirmasis albumas „Viskas teka“, „Namai“ sulaukė daugiausiai teigiamų atsiliepimų iš kritikų.
Albumą recenzavo muzikos ekspertas Ramūnas Zilnys, kuris albumui paskyrė 8 iš galimų 10 balų. Apžvalginininkas gyrė duetą dėl unikalių aranžuočių, skirtingų muzikos instrumentų, stilių, vokalų derinamumo. Savo apžvalgoje negailėjo liaupsių ramiai albumo nuotaikai: „Jei reikėtų rasti vieną žodį šiam albumui apibūdinti, jis būtų „jaukus“. Bet juk tokie ir turi būti namai, į kuriuos norisi sugrįžti.“. 
Žurnalistas Mindaugas Peleckis savo recenzijoje gyrė grupės pasirinkimą dainuoti lietuvių kalba. Savo straipsnyje rašė, kad tai „įstabus, skaidrus, stiprus ir labai gražus kūrinys.“
Gelvonų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia

Istorija

Gelvonų savininkas iki 1642 m. pastatė evangelikų reformatų koplyčią. Naujasis Gelvonų savininkas Jonas Krizostomas Daumantas Sesickis 1686 m. koplyčią perdavė vienuoliams pranciškonams ir pastatė jiems vienuolyną. Įkurta parapija.
1736 m. bažnyčia (buvusi koplyčia) perstatyta. Veikė parapinė (vienuolyno) mokykla (1820 m. jai buvo skirtas pastatas). 1828 m. vienuoliai pamokslus sakydavo lenkų kalba ir tik retkarčiais lietuviškai. Po 1831 m. sukilimo Rusijos valdžia vienuolyną 1832 m. uždarė ir mūriniame 2 aukštų jo pastate įrengė kareivines. Bažnyčia 1842 m. apnaujinta.
1895 m. sudegus bažnyčiai, pamaldos perkeltos į mūrinę koplyčią, statytą 1842 m. Nuo 1848 m. rugpjūčio 1 d. iki 1849 m. rugpjūčio 19 d. pas Gelvonų kleboną gyveno Antanas Baranauskas, būsimasis poetas, vyskupas.
Gelvonų dvaro savininkas grafas Pliateris ir parapijiečiai 1895–1897 m. pastatė dabartinę tašytų akmenų bažnyčią. J. Krinskis, klebonavęs Gelvonuose 1892–1902 m., nemokėjo lietuviškai. 1905–1911 m. lietuviškų pamaldų bažnyčioje beveik nebūdavo. Už triukšmo kėlimą bažnyčioje per lietuviškas pamaldas 1915 m. teisti 2 triukšmadariai. Lenkai, 1919 m. lapkričio 19 d. užėmę Gelvonus, sumušė, areštavo ir išvežė kleboną Danielių Buivį.

Architektūra

Bažnyčia tašytų akmenų, neoklasicistinė, bebokštė. Šventoriuje stovi medinė varpinė.
Bražuolės sutartis

Bražuolės sutartis Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos ir Vokiečių ordino atstovų sutartis, sudaryta 1382 m. liepos 6 d. Bražuolės pilyje prie Trakų.

Priežastys

Jogailai sukilus prieš Lietuvos didijį kunigaikštį Kęstutį ir 1382 m. birželio 12 d. užėmus Vilnių, kartu ir didžiojo kunigaikščio sostą, Kęstučio ir Vytauto padėtis tapo sunki, jie buvo atskirti nuo Trakų. Tuo naudodamasis Jogaila apgulė Trakus, prie kurių artėjo tuo metu į Lietuva įsiveržusi Vokiečių ordino kariuomenė. Jogaila, 1380 sudaręs su Vokiečių ordinu sau palankią Dovydiškių sutartį, vis dėlto nebuvo tikras dėl kryžiuočių ketinimų, nes 1381 m. buvo praradęs didžiojo kunigaikščio sostą. Jogailos kariuomenė patraukė prieš kryžiuočius. Skirgailai tarpininkaujant, buvo išsiaiškinta, kad Vokiečių ordinas ketina, kaip ir anksčiau, remti Jogailą. Šalys pasižadėjo nepulti viena kitos iki 1382 m. rugsėjo 8 d., kryžiuočiai įsipareigojo neremti Kęstučio ir jo sūnų.

Pasekmės

Jogaila sutartimi garantavo Vokiečių ordino paramą prieš Kęstutį, o Vokiečių ordinas pasiekė, kad Kęstutis prarastų galimybę susitarti su Jogaila ir dėl to paaštrėtų lietuvių kunigaikščių tarpusavio kovos. Per jas 1382 m. Kęstutis buvo nužudytas.
Molukų salos

Molukai, Molukų salos (kolonijiniais laikais taip pat vadintos Prieskonių salomis) – Malajų salyno salų grupė tarp Sulavesio ir Naujosios Gvinėjos. Šiuo metu priklauso Indonezijai. Salos apima 74 505 km² plotą, kuriame gyvena 2,5 mln.(2010m) gyventojų.
Pavadinimas galbūt kilęs iš arabų kalbos Jazirat - al-Muluk („karalių žemė“), o VII a. kinai mini Miliku salas.

Geografija ir administracinis suskirstymas

Regiono sostinė yra Ambonas. Nuo 1950 iki 1999 m. buvo viena Molukų provincija, vėliau padalinta į Šiaurės Molukus (Maluku Utara) ir Molukus (Maluku, arba Pietų Molukus).
Svarbiausios pietinės grupės salos yra Ambonas, Seramas ir Buru, taip pat Bandos, Aru ir Tanimbaro salos; svarbiausios šiaurinės dalies salos yra Halmahera, Ternatė ir Sula.

Gyventojai

Gyventojai daugiausia malajai ir alfurai. Didelė krikščionių dalis (apie 33 proc.) mažėja dėl didelės musulmonų imigracijos iš kitų Indonezijos dalių (transmigracijos politika).

Istorija

Molukų salos nuo senų laikų vaidino svarbų vaidmenį Malajų salyno istorijoje, XV-XVIII a tapdamos atskiru kultūriniu ir politiniu vienetu, kontroliavusiu prieskonių gamybą ir prekybą. Šis faktas iki dabar skatina salų gyventojų separatizmą.
Tinvaldas

Tinvaldas (menks. Tinvaal) − Meno salos parlamentas.
Tinvaldas yra vienas seniausių parlamentų visame pasaulyje. Parlamentą sudaro 35 deputatai. Jis buvo įkurtas dar 979 m. Daglaso mieste.
Parlamento vadovu būna Tinvaldo Pirmininkas, kurį išrenka parlamento nariai. Parlamentas sprendžia vidaus ir užsienio politikos klausimus. Tinvaldas susideda iš dviejų rūmų: Žemutinių ir Aukštutinių. Įstatymų leidyba užsiima Žemutiniai rūmai, o Aukštutiniai − juos tvirtina. Tačiau Žemutiniai rūmai ir be Aukštutinių rūmų patvirtinimo, turi teisę apeidami Aukštutiniuosius rūmus paduoti įstatymo tvirtinimą Meno salos Lordui. Todėl politinis svoris Aukštutinių rūmų nėra didelis.
1979 m. švenčiant Tinvaldo tūkstantmečio jubiliejų, įvyko iškilmingas posėdis, kuriam pirmininkavo Elžbieta II.
Varėnos rajono taryba 1990–1995 m.

Teisinis pagrindas

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Varėnos rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Prancūzijos karalius

Prancūzijos karalius – (pranc. Roi de France) bendras dabartinėje Prancūzijos teritorijoje gyvenusių tautų, padėjusių pagrindą prancūzų tautai, valdovų monarchų pavadinimas.

Istorija

Prancūzų istorikai savo šalies valdovų dinastijas pradeda skaičiuoti nuo saliečių frankų, kurių vadas Faramondas, atsiskyręs nuo Reino frankų šakos, persikėlė per upę ir įsikūrė dabartinio Turo apylinkėse. Nuo 420 m. skaičiuojama ir Merovingų dinastijos pradžia. Tačiau šis skaičiavimas yra sąlyginis, nes Merovingų ir Karolingų laikais mirus karaliui, karalystė buvo padalijama jo sūnums. Subyrėjus Senovės Romai nei germanai, nei frankai valstybės nebesukūrė. Tik vėliau, atsiradus teisinei sistemai, valstybės samprata atgijo. Manoma, kad tokios pirmosios Prancūzijos pradžia galėtų būti laikytina 843 m. Verdeno taika arba Hugo Kapeto valdymo pradžia 987 m., nes ir vienu ir kitu atveju vyko žymus dabartinės Prancūzijos žemių vienijimas. XII a. pirmoje pusėje karalių Liudviko VI ir Liudviko VII patarėjas Sen Deni abatas Sugerijus, sustiprinęs bažnyčią, atliko lemiamą vaidmenį karališkos valdžios įtvirtinimo procese.
Tačiau iš esmės frankų, o vėliau prancūzų valdovai – karaliai, imperatoriai, prezidentai, nuo 486 m. iki šiol nenutrūkstamai tęsia tos pačios teritorijos, tos pačios tautos tą pačią valdžią. Lentelėje naudojamas terminas Neustrija apima Centro ir Vakarų Prancūzijos žemes, Austrazija – Rytų Prancūziją, dalį Vokietijos ir dalį Italijos. Lentelėje taip pat įtraukti keli valdovai, kurių prilyginimas krašto valdovams abejotinas. Jų vardai išskirti kursyvu arba skliausteliais. Paryžiaus karaliai taip pat priskiriami Prancūzijos karaliams.
Virusas

Virusai sukelia žmogaus, gyvūnų ir augalų ligas

Patekę į žmogaus, gyvūno ar augalo organizmą virusai sukelia ligas. Daugelis žmogaus virusų prisitaikė daugintis tik tam tikrame audinyje. Pavyzdžiui, ŽIV virusai (AIDS sukėlėjai) įsiskverbia į žmogaus baltąsias kraujo ląsteles, dauginasi ir jas naikina. Todėl silpnėja organizmo atsparumas kitiems ligų sukėlėjams. Pasiutligės virusai puola žinduolių ir žmogaus nervines ląsteles, todėl pažeidžia centrinę nervų sistemą.
Jei virusais užsikrečia augalai, nukenčia jų išvaizda, sumažėja derlius. Tačiau kartais sunku atskirti, ar augalas serga virusine liga, ar jam trūksta neorganinių junginių.

Virusai, naikinantys bakterijas

Virusai, kurie dauginasi bakterijose, vadinami bakteriofagais (bakterijų ėdikais). Jie dažniausiai turi galvutę ir uodegėlę su ataugomis. Šie virusai prisitaikę naikinti bakterijas. Todėl jie naudojami prieš ligas sukeliančias bakterijas.
Manoma, kad trečiajame tūkstantmetyje bakteriofagai bus svarbiausi kovotojai su bakterijų sukeliamomis ligomis. Jie yra nekenksmingi organizmo ląstelėms ir puola tik tam tikros rūšies bakterijas, deja, ne visas. Todėl šiuolaikinėmis genetinėmis technologijomis bandoma „išmokyti“ bakteriofagus naikinti žmogui kenksmingas bakterijas.