google/wiki40b huggingface dataset:
Trumas

Veisimas

Trumų plantacijas užveisti nesudėtinga. Rudenį ar pavasarį į humusingą, gerai išpurentą žemę šachmatine tvarka sodinami jauni ąžuoliukai, kurių šaknys apkrėstos valgomojo trumo grybiena arba sodinami susmulkinti trumo vaisiakūniai ant šaknų. Jų plantacijas reikia rūpestingai prižiūrėti: ravėti, purenti, kai sausa palieti, rudenį ir pavasarį patręšti, ąžuolus reikia nugenėti, kad geriau praeitų oras, saulės spinduliai. Mineralinės trąšos, kaip fosforas, magnis, azotas, pagreitina trumų augimą. Po 7-9 metų trumai pradeda augti. Derlius gaunamas ne mažiau kaip 30 metų. Nualintoje žemėje derliui sumažėjus, plantacija užveisiama kitoje vietoje.
Kad trumai auga tam tikroje vietoje, galima spręsti iš keleto požymių. Jeigu aplink medžius pradeda nykti miško paklotės žolinė danga, vadinasi, netrukus pasirodys vaisiakūniai. Grybiena išskiria medžiagas, kenksmingas žoliniams augalams. Vėliau apie susiformavusius trumus sulėtėja ąžuolų augimas, ant apatinių šakų atsiranda „raganų šluotos“, mat daugelį maisto medžiagų sunaudoja šie grybai. Trumų žinoma apie 200 rūšių, tačiau vertingos iš jų tik 3-5.

Naudojimas

Trumas ir pats yra gurmanų vertinamas delikatesas, ir įeina į tokių brangių delikatesų sudėtį, kaip, pvz., prancūziškas žąsų kepenėlių paštetas (Foie gras).
Laima Andersonė-Silarė

Biografija

1960 m. baigė Latvijos konservatoriją. 1960–1985 m. Latvijos operos ir baleto teatro solistė. 1976–1991 m. dėstė Latvijos konservatorijoje; 1987 m. profesorė. Surengė solinių koncertų.
Benaičių alkakalnis (Balkos kalnas)

Balkos kalnas

Tai šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi pailga, 110 m ilgio, 50 m pločio ir iki 10 m aukščio kalva, apaugusi medžiais ir apsupta dirbamų laukų. Kalvos viršūnėje guli stambus, 1,8 m ilgio, 1,2 m pločio ir 80 cm aukščio akmuo lygia plokštuma, pasvirusia į pietryčių pusę.
350 km į vakarus yra akmuo, vad. Kūliu bobele.

Istorija

Seniau kalva buvo Medvalakiu vadinto miško vakariniame pakraštyje, o iš vakarų pusės ją supo pelkėtos buvusios bendrosios Benaičių kaimo ganyklos. 1935 m. kalva pateko į P. Benečiui paskirtą žemės sklypą, kurio savininkas kalvos pietvakarinėje papėdėje pasistatė sodybą.
Pasakojama, kad ant akmens pagonys senovėje aukoję aukas dievams. Kiti padavimai pasakoja, kad ant kalno stovėjusi bažnyčia (koplyčia). Jai prasmegus skradžiai žemę, paviršiuje dar ilgai kyšojo kryželis. Be to pasakojama, kad Balkos kalnu kalva vadinama todėl, jog ant jos kadaise gyvenęs žydelis Balkus.
1999 m. kalnas ir akmuo įrašyti į kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąrašą (M138K), 2005 m. pripažinti valstybės saugoma kultūros vertybe.

Tyrimai

1936 m. Balkos kalną žvalgė ir apmatavo Balys Tarvydas.
Juozas Chlivickas

Biografija

1935–1938 m. mokėsi Kauno Darbo rūmų gimnazijoje suaugusiems. 1935 m. įsijungė į pogrindinę komunistų veiklą. 1937–1939 m. kalėjo Raseinių, Kauno ir Šiaulių kalėjimuose.1940–1941 m. dirbo „Tiesos“ redakcijoje. Karo metais – Raudonosios armijos 16-osios lietuviškos divizijos kareivis.
1945–1949 m. Klaipėdos laikraščio „Raudonasis švyturys“ redaktorius. 1950 m. laikraščio „Tarybų Lietuva“ redaktorius.  1950–1960 m. „Kauno tiesos“ redaktorius. 1960–1971 m. Lietuvos rašytojų sąjungos dramaturgijos konsultantas. 1972 m. biuletenio „Sparnai“ redaktoriaus pavaduotojas. 1973–1975 m. Eksperimentinio meninio konstravimo biuro leidybinio skyriaus vedėjas.

Kūryba

1936 m. žurnale „Mūsų jaunimas“ išspausdino pirmąjį apsakymą. 1949 m. kartu su Juozu Gustaičiu parašė agitacinio turinio kaimo kolektyvizaciją paradiškai vaizduojančią pjesę „Obelys žydės“, pastatytą Klaipėdos ir Vilniaus teatruose. 1957 m. parašyta pjesė „Neramios širdys“, apie komunistų organizuojamus streikus (išleista pavadinimu „Žmogus nori gyventi“, 1958 m.). 1972 m. išėjo apybraiža „Žvalgas kasdien pavojuje“. Visi kūriniai parašyti socialistinio realizmo maniera. 
Iš rusų kalbos išvertė J. ir K. Čapekų, V. Kaverino, V. Rozovo, D. Ugriumovo, N. Vladimovo pjesių.
Alfredas Vaitiekus Potockis

Biografija

Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Lenkijos rašytojo ir keliautojo Jano Nepomuko Potockio (1761–1815) ir Julijos Liubomirskos (1764–1799) sūnus.
Jam priklausė šios valdos: Kšešovicė, Lancutas, Ležaiskas ir Uladivka. 1809–1815 metais Alfredas Vaitiekus Potockis tarnavo Varšuvos kunigaikštystės karininku. 1812 metais tapo Lenkijos brigados generolo, kunigaikščio Juzefo Antonijaus Poniatovskio adjutantu, ir dalyvavo Napoleono Bonaparto žygyje prieš Rusiją. Borodino mūšyje buvo sužeistas. Taip pat buvo Austrijos slaptasis patarėjas ir Haličo didysis hofmeisteris.
Vienos rūmų pritarimu Alfredas Vaitiekus Potockis vykdė daugelį valstybinių funkcijų Haličo ir Lodomerijos karalystėje. 1838 metais įkūrė giminės ordinaciją Lancute.
Nuo 1861 metų nacionalinio seimo narys Galicijoje ir Austrijos imperijos reichstago narys.
Alfredas Potockis prisidėjo prie žemės ūkio modernizavimo Galicijoje. Jis 1839–1844 metais įkūrė tekstilės fabrikus, o 1836 ir 1841 metais – cukraus fabrikus.
Romas Kašinskas

Romas Kašinskas (g. 1938 m. rugpjūčio 1 d. Griebčiuose, Kybartų valsčius) – Lietuvos gydytojas otorinolaringologas, biomedicinos mokslų daktaras, Vilniaus universiteto Ausų, nosies, gerklės ir akių klinikos įkūrėjas.

Biografija

1963 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, 1969 m. medicinos mokslų kandidatas. 1973 m. baigė anglų kalbą ir literatūrą Vilniaus universiteto Filologijos fakultete.
Nuo 1968 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto dėstytojas, nuo 1990 m. jo Ausų, nosies, gerklės ligų klinikos, nuo 1996 m. Akių ligų klinikos vedėjas, nuo 1978 m. docentas. 1990–2002 m. Ausų, nosies, gerklės ligų klinikos, 2002–2007 m. Ausų, nosies, gerklės ligų centro direktorius, Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Ausų, nosies, gerklės ir akių ligų klinikos vedėjas.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo sritis – frontalinio sinusito, faringito, vazomotorinio rinito diagnostika ir gydymas. Paskelbė apie 60 mokslinių straipsnių. Sukūrė otorinolaringologų mokyklą, prisidėjo prie sveikatos reformos vykdymo Lietuvoje. Stažavo Vokietijoje, Danijoje.
1952 m. Stokholmo Tarpzoninis turnyras

1952 m. Stokholmo tarpzoninis šachmatų turnyras – tai pasaulio čempionato ciklo (1951–1954 m.) atrankinės šachmatų varžybos. Antrasis tarpzoninis vyrų turnyras vyko 1952 m. rugsėjo 14 – spalio 21 d. Saltsjobadene – Stokholme.

Turnyras

Turnyras atrinko 5-is šachmatininkus žaisiančius 1953 m. Kandidatų turnyre.

Dalyvių atranka

Dalyvavo 21 dalyvis iš 14 šalių (pradžioje – 22, bet po 2-jo rato dėl ligos iš turnyro pasitraukė Chulijo Bolbočanas, Argentina). Dalyviai buvo atrinkti iš 2-ojo zoninių turnyrų ciklo aštuonių zonų: iš 1-os, 3-os po 5 šachmatininkus, iš 2-os zonos - 4; iš 7-os – 2; iš 4-os, 5-os 6-os ir 8-os zonų po 1. Iš FIDE atsarginių sąrašo į turnyrą buvo įtrauktas H. Pilnikas (neatvykus JAV šachmatininkui) ir Štalbergas (vietoj mirusio J. Folčio). Turnyre dalyvavo ir Povilas Vaitonis.

Rezultatai

Turnyre pirmąją vietą iškovojo A. Kotovas – 16½ taško; 2-3 vietas pasidalijo T. Petrosianas ir M. Taimanovas – po 13½; 4-as buvo J. Geleris – 13; 5-as – J. Averbachas – 12½, kuris pagal geresnius papildomus rodiklius, aplenkė : S. Gligoričių, L. Sabo, G. Štalbergą, kurie vėliau irgi buvo įtraukti į 1953 m. kandidatų turnyrą.
Drestas VIII

Drestas VIII (Drestas mak Talorganas) – piktų karalius 782–787 metais.

Biografija

Drestas III pakeitė savo tėvą Talorkaną II piktų karalystės soste 782 metais. Jis valdė penkerius metus, iki 787 metų. Po Dresto mirties piktų karaliumi tapo Konalas mak Tadgas arba Konstantinas.
Aida Vėželienė

Biografija

Nuo 1986 m. iki 1990 m. dirbo Lietuvos Telefilme režisieriaus asistente prie menininių telefilmų „Benjaminas Kordušas“ (rež. V.Bačiulis), „Strazdanota vasara“ (rež. B.Talačka), „Kalvio Ignoto teisybė“ (S.Vosylius), „Chameleono spalvos“ (rež. S.Vosylius). Lietuvos televizijoje vedė muzikinę laidą „Roko savaitgalis“ (1992–1994), organizavo koncertus. LTV muzikinės laidos „Muzikinis viešbutis“ kūrybinės grupės narė, LTV laidos „Šurmas“ bendraautorė, žurnalistė, vedėja (1994–1998). Mokėsi Lietuvos Muzikos Akademijoje kur įgijo režisieriaus specialybę. Nuo 2000 metų dirba kaip režisierė ir redaktorė prie įvairių televizijos pramoginių, dokumentinių laidų bei filmų. Organizuoja renginius, koordinuoja parodas. Nuo 2008 m. Lietuvos Žurnalistų Sąjungos narė, „Režisierių gildijos“ pirmininkė. Suteiktas Lietuvos Respublikos Meno kūrėjos statusas (2009). Baigė Vilniaus Justino Vienožinskio dailės mokyklos vakarines suaugusiųjų tapybos studijas (2015). Augina sūnų Augustą.
Atmos laikrodis

Atmos yra mechaninių laikrodžių, Šveicarijoje gaminamų Jaeger-LeCoultre, rūšies pavadinimas. Šių laikrodžių nereikia prisukti; jie gauna energiją, reikalingą jų veikimui, iš temperatūros ir atmosferos slėgio kaitos aplinkoje. Be priežiūros jie gali veikti daug metų.
Atmos laikrodžio energijos šaltinis yra jo viduje įtaisyta hermetiškai užsandarinta kapsulė, pripildyta etilo chlorido dujų ir skysčio pavidale. Temperatūrai kylant, etilo chloridas plečiasi ir suslegia spyruoklę; temperatūrai krentant, dujos kondensuojasi ir spyruoklė atpalaiduojama. Šis judėjimas prisuka eigos spyruoklę. Temperatūrai pakitus tik vienu laipsniu (tarp 15 ir 30 laipsnių Celsijaus) ar slėgiui pakitus 3 mmHg, laikrodžio mechanizmas gauna pakankamai energijos, kad galėtų veikti dvi dienas. Norint, kad Atmos laikrodžiui užtektų tiek mažai energijos, mechanizmo veikime turi susidaryti kuo mažiau trinties. Laikas matuojamas sukamojo judesio švytuokle, kuri sunaudoja mažiau energijos nei įprasta švytuoklė. Sukamojo judesio švytuoklė atlieka tik du svyravimus per minutę, o tai yra 1/60-oji svyravimų, atliekamų įprastame laikrodyje.

Istorija

Pirmąjį laikrodį, veikiantį dėl atmosfero slėgio ir temperatūros svyravimų, sukūrė Cornelis Drebbel ankstyvajam XVII-tam amžiuje. Drebbel sukūrė aštuoniolika šių laikrodžių, kurių žymiausieji buvo sukurti karaliams – Didžiosios Britanijos monarchui Džeimsui VI-ajam ir I-ajam, bei Bohemijos karaliui Rudolf I-ajam. Karaliaus Džeimso laikrodis, pavadintas Eltham Perpetuum, buvo žinomas visoje Europoje. Jis paminėtas dviejuose Ben Johnson veikaluose.
Eksperimentiniai laikrodžiai, veikiantys dėl atmosferos slėgio ir temperatūros pakitimų, vėl buvo kuriami Švietimo amžiuje. Ankstyvieji tokių laikrodžių pavyzdžiai yra Pierre de Rivaz 1740-ais metais sukurtas laikrodis ir Cox laikrodis, 1760-aisiais sukurtas James Cox bei John Joseph. Seniausias kūrinys, kuris veikia iki šiol, yra 1864-ų metų Beverly laikrodis.
Pirmąjį Atmos laikrodį 1928-ais metais sukonstravo Jean-Léon Reutter, technikas iš Nešatelio, Šveicarijos. Šis nekomercinis prototipas, kuris pasirodė anksčiau už Atmos vardą, bet dabar yra neoficialiai žinomas kaip Atmos 0, veikė gyvsidabrio plėtimosi stikle principu. Mechanizmas veikė vien dėl temperatūros kaitos.
1929-ų metų birželio 1-ą dieną Compagnie Générale de Radio (CGR) Prancūzijoje pradėjo pirmojo komercinio modelio, pavadinto Atmos 1, gamybą. Šio laikrodžio energijos šaltinis buvo gyvsidabrio ir amoniako dumplės. 1935-ų metų liepos 27-ą dieną Jaeger-LeCoultre perėmė Atmos 1 gamybą, tuo pat metu plėtodami naują mechanizmą, kuris rėmėsi etilo chlorido energijos šaltiniu (naudojamu ir šiuolaikinių Atmos laikrodžių gamyboje). Šis modelis, vėliau pavadintas Atmos 2, buvo pristatytas 1936-ų metų sausio 15-ą dieną, tačiau įvairios problemos nukėlė masinės gamybos datą iki 1939-ų metų vidurio. Vėlesni modeliai rėmėsi Atmos 2 mechanizmu. Iki šiol yra pagaminta virš 500,000 Atmos laikrodžių.
Vincas Bartuška

Sporto pasiekimai

V. Bartuška atstovavo LFLS Kaunas, buvo Lietuvos futbolo rinktinės narys, saugas. 1923–1926 m. sužaidė 6 draugiškas rungtynes. 1923 m.žaidė pirmosiose rinktinės oficialiose rungtynėse prieš Estiją, taip pat 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje, kur su Lietuvos rinktine užėmė 17-22 vietas.
Siono išminčių protokolai

Siono išminčių protokolai (rus. Протоколы сионских мудрецов) yra XX a. pradžioje Rusijoje išleisti tekstai, tariamai aprašantys žydų planus užvaldyti pasaulį. Įvairūs nepriklausomai atlikti tyrimai parodė, kad tai yra carinės Rusijos slaptosios policijos padaryta klastotė. Taip pat, The Times laikraštis 1921 metais išspausdintoje serijoje straipsnių įrodė, kad didelė dalis teksto Siono išminčių protokoluose yra nurašyta nuo Ženevoje (Šveicarija) išleisto satyrinio kūrinio „Dialogas pragare tarp Makiavelio ir Monteskjė“ (pranc. Dialogue aux enfers entre Machiavel et Montesquieu).
Nepaisant to, ir šiais laikais yra žmonių, tikinčių šių raštų originalumu, ypač kraštuose, kur stiprus antisemitizmas. Siono išminčių protokolai dažnai cituojami įvairiuose antisemitiniuose straipsniuose ar knygose, pateikiami kaip žydų sąmokslo įrodymas.
Siono išminčių protokolai dažnai laikomi sąmokslų teorijų literatūros pradžia.
UEFA čempionų lyga 2011–2012 m.

UEFA čempionų lyga 2011–2012 m. – 20-asis UEFA čempionų lygos turnyras (57-asis skaičiuojant nuo UEFA čempionų taurės), prasidedantis 2011 m. birželį.

Grupių etapas (šešioliktfinalis)

Vietoje Fenerbahce Istanbul klubo, kuris tapo Turkijos čempionu, tačiau šalies čempionate buvo įsivėlęs į korupcijos skandalą, į Čempionų lygą įtrauktas SK Trabzon klubas, tapęs šalies vicečempionu ir šiame Čempionų lygos turnyre spėjęs nesėkmingai sužaisti dvikovą prieš „Benfica“ klubą.
Laukinės salos

Laukinės salos arba Selvaženšo salos (portug. Ilhas Selvagens) – nedidelių negyvenamų salų grupė Atlanto vandenyne, Makaronezijoje, tarp Kanarų (165 km) ir Madeiros (280 km) salų. Priklauso Portugalijai, administruojamos iš Madeiros.
Plotas 2,73 km². Laukines salas sudaro Didžioji Laukinė sala (Selvagem Grande, 2,45 km²), Mažoji Laukinė sala (Selvagem Pequena, 0,30 km²), Fora (0,08 km²) bei dar keletas salelių ir uolų (Šiaurės salos, Apvalioji sala, Aukštoji sala, Didžioji sala ir kt.). Salos uolingos, skardingos. Aukštis iki 163 m (Almajos k., Did. Laukinė s.). Gėlo vandens, augalijos beveik nėra. Laukinėse salose gausiai peri įvairūs jūriniai paukščiai. Aplinkiniuose vandenyse gausu vandens gyvūnijos. Salos paskelbtos gamtos rezervatu.
Manoma, kad šios salos pažymėtos dar 1367 m. venecijiečių žemėlapyje. XV a. salas pasiekė portugalai. XVI a. Laukinės salos priklausė vienai šeimai iš Madeiros. Salose buvo renkami augalai natrio karbonato gavybai, taip pat renkamos kriauklės, moliuskai, gaudomi paukščiai, žvejai prie šių salų žvejodavo. XIX a. čia ieškota piratų lobių. 1911 m. Didžiojoje Laukinėje saloje pastatytas švyturys. 1938 m. salos pripažintos Portugalijai, tačiau į salas pretenzijas reiškia ir Ispanija. Dažnai virš salų neleistinai skraido Ispanijos kariniai lėktuvai ar plaukioja žvejybiniai laivai.
Laukinės salos negyvenamos, tačiau čia yra dvi prižiūrėtojų būstinės.
Ispanijos Nyderlandai

Raida

1556 m. Habsburgų Nyderlandus valdęs Karolis II atsisakė sosto ir paskelbė, kad visos Habsburgų valdos padalijamos į kelias dalis. Habsburgų Nyderlandai, kaip ir visa Burgundijos apskritis, turėjo pereiti Ispanijos Habsburgų atšakai, t. y. jo sūnui Filipui II. Kadangi 1568 m. Nyderlanduose prasidėjo Nyderlandų revoliucija, o 1581 m. septynios šiaurinės provincijos atsiskyrė kaip nepriklausoma valstybė Nyderlandų Septynių Provincijų Respublika, Habsburgų valdos Nyderlanduose labai sumažėjo. Tik Parmos hercogo Aleksandro Farnezės dėka, pietinės Habsburgų Nyderlandų teritorijos buvo išlaikytos Ispanijos karūnai. Po 1581 m. jos tapo žinomos kaip Pietiniai Nyderlandai, arba Ispanijos Nyderlandai.
Nepaisant to, kad 1581 m. de facto atsiskyrė šiaurinės provincijos, Ispanija šio atsiskyrimo nepripažino ir išliko karo būklėje su Nyderlandais iki pat 1648 m. Vestfalijos sutarties. Šio Aštuoniasdešimties metų karo metu buvo nualintas krašto ūkis, daug gyventojų migravo į šiaurę, t. y. į Nyderlandus, bėgdami nuo Ispanijos inkvizicijos ir mokesčių politikos. Seniau turtingiausia Žemutinių provincijų pietinė dalis dabar ėmė nusileisti šiaurinei, kur egzistavo nepriklausoma valstybė.
1648 m. Ispanija buvo priversta pripažinti šiaurinių provincijų nepriklausomybę ir atiduoti nepriklausomiems Nyderlandams šiaurines Flandrijos, Brabanto provincijų dalis (jos tapo administruojamos kaip generalinės žemės). Tuo pačiu metu Ispanija kariavo su Prancūzija, kurios armijos siaubė pietinius Ispanijos Nyderlandų pakraščius. 1659 m. Pirėnų sutartimi Prancūzija atėmė Artua ir Kambrė. 1668 ir 1678 m. sutartimis ji pasiėmė pietinę Flandriją ir pietinį Hainautą. Po šių sutarčių susiformavusi šiaurinė Prancūzijos riba atitinka dabartinę Prancūzijos-Belgijos sieną. Taip Pietinių Nyderlandų teritorijos labai susitraukė.
1701–1713 m. Ispanija įsitraukė į Ispanijos įpėdinystės karą, po kurio ji visiškai pralaimėjo. 1713 m. Utrechto sutartimi jos valdoma teritorija Ispanijos Nyderlandai perėjo Habsburgų monarchijai ir tapo žinomi kaip Austrijos Nyderlandai.
Liudvikas Mieroslavskis

Biografija

1830–1831 metų sukilimo dalyvis. Jį numalšinus emigravo. 1834–1835 m. organizacijos „Jaunoji Lenkija“, nuo 1837 m. – Lenkijos emigracijos susivienijimo veikėjas, nuo 1843 m. – vienas Lenkijos demokratinės draugijos vadovų. 1845 m. paskirtas visoje Lenkijoje rengiamo sukilimo vadovu, 1846 m. grįžo į Lenkiją. Iškart suimtas Prūsijos policijos, 1847 m. nuteistas mirti, bet bausmė pakeista kalėjimu iki gyvos galvos. Per Tautų pavasarį 1848 m. kovo mėn. Berlyne kilus revoliucijai paleistas. Per 1848 m. kovo mėn. Poznanės sukilimą vadovavo Poznanės didžiosios kunigaikštystės kariuomenei, generolas. Vokiečiams ją nuginklavus ištremtas. 1848 m. gruodžio – 1849 m. balandžio mėn. vadovavo Sicilijos revoliucijos ginkluotosioms pajėgoms, kovojo su Neapolio Burbonais, 1849 m. birželio mėn. – respublikonų sukilimui Badene ir Pfalce.
Gyvendamas Prancūzijoje nuo šešto dešimtmečio pab. propagavo Lenkijos sukilimo idėją, jos likimu bandė sudominti Napoleoną III. Vienas vadinamųjų raudonųjų vadovų, prasidėjus 1863 m. sukilimui grįžo į Lenkiją. 1863 m. vasario mėn. sukilimo diktatorius. Rusijos kariuomenei sumušus jo sukilėlių būrį grįžo į Paryžių.
Parašė istorijos ir karybos istorijos veikalų.
OFK Žarkovo

Istorija

Klubo ištakos siekia 1925 m.
Ašinis laikas

Ašinis laikas –  XX amžiaus filosofo Karlo Jasperso terminas, sugalvotas apibūdinti periodui (800–300 m. pr. m. e). Ašiniame laike vyko perėjimas iš kolektyvinės bendruomeninės sąmonės į individualų mąstymą. Tuo metu atsirado pamatinės filosofijos idėjos, pasaulinės monoteistinės religijos. Šiuolaikinių religijų ištakos taip pat glūdi Ašiniame laike, kuomet buvo pradėtos skelbti dorovinės ideologijos didžiųjų žmonijos išminčių (Sokrato, Platono, Mahavyros, Budos, Zaratustros, Laodzi, Konfucijaus, judeo-krikščioniškų pranašų ir kt. apie 500–300 m. pr. m. e).
Didžioji jubėja

Etimologija

Ši palmių gentis pavadinta karaliaus Jubos II, berberų Numidijos valstybės valdovo ir botaniko, garbei.

Ekologija

Jubėjos augimvietėse žiemos turi būti švelnios, nors jubėjos atlaiko šalnas iki -15 °C, o vasaros – santykinai vėsios. Dėl to jubėjos laikomos vienomis patvariausių palmių plunksniškais lapais. Jubėjos auga iki 1400 m aukštyje virš jūros lygio. Gamtoje šios palmės auga daugiausia stačiuose šlaituose.
JAV šios palmės geriausiai auga į vakarus nuo Sietlo, į pietus iki San Diego. Rytuose siekia Arizoną, Naująją Meksiką ir vakarų Teksase. Teritorijose su aukšta oro temperatūra ir drėgme šios palmės nukenčia ir gali žūti.

Panaudojimas

Angliškas jubėjos pavadinimas angl. Chilean wine palm 'čilinė vyno palmė' rodo, kad iš šios palmės sulos anksčiau darydavo fermentuotą gėrimą palmių vyną. Virinant sulą gaunamas palmių sirupas, kuris vadinamas isp. miel de palma 'palmių medus'.
Jubėjos kaulavaisių (2-3 cm skersmens) sėklos turi labai kietą kauliuką. Švieži kauliukai kraštuose, kur jubėjos auga, pardavinėjami kaip riešutai. Jubėjų vaisių lietuviškas pavadinimas irgi yra jubėja (isp. coquito).

Apsauga

Čilėje ši rūšis yra iš dalies saugoma, nes žmonių skaičiaus ir ganyklų plotų didėjimas paskutinius kelis šimtmečius sumažino jubėjų populiaciją. Jubėjų nykimas susijęs su tuo, kad renkant sulą jubėjas tenka nukirsti.
Granita

Granita (it. granita, granita siciliana) – sicilietiškas pusiau šaldytas desertas, smulkintas vaisinis ledas su cukrumi. Tai tirštesnė šerbeto atmaina, primena itališką ledą. Kulinarijos kritikas Jeffrey Steingarten mini, kad granitos tirštumas skirtingose Sicilijos vietovėse skiriasi. Vakaruose, Palerme, granita yra grubiausia, o rytuose – švelniausia, primena šerbetą. Paplitusi ir likusioje Italijoje.
Gaminant granitą ledas gaunamas skirtingai – puresni granitos variantai gaunami šaldant ledų gaminimo mašinoje, o tirštesnei granitai ima gatavą ledą (pvz., gramdo nuo šaldiklių sienelių).
Tradiciniai ingredientai yra citrinos ir apelsinų sultys, jazminaitis, pistacijos, migdolai, kava, mėtos ir sezoninės uogos – žemuogės ir šilkmedžio uogos.
Katanijoje tradicinė šokoladinė granita, kuri, pagal Steingarten'ą, niekur kitur Sicilijoje nedaroma.
Arijandas Šliupas

Biografija

1997 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, 2007 m. – ISM Vadybos ir ekonomikos universitetą.
1995–2003 m. UAB DSV transporto vadybininkas. 2004–2005 m. UAB „Nordnet“ vykdantysis direktorius. 2005–2007 m. UAB „Balti logistika“ generalinis direktorius. 2007–2012 m. VĮ „Kauno aerouostas“ generalinis direktorius. Nuo 2012 m. rugsėjo iki gruodžio – UAB „Litcargus“ komercijos direktorius. Nuo 2012 m. gruodžio 21 d. iki 2016 m. Lietuvos Respublikos susisiekimo viceministras.
LMTA Klaipėdos fakulteto Šokio katedra

Šokio katedra – Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Klaipėdos fakulteto  katedra.

Darbuotojai

Šokio katedroje dirba: prof. dr. Vidmantas Mačiulskis, doc. Agnija Sarulienė-Šeiko, doc.Violeta Milvydienė, doc. Alvydas Soraka, lekt. Sandra Žilinskienė, lekt. Darius Berulis, lekt. Inga Kuznecova, asist. Diana Mockuvienė, asist. Mantas Černeckas, asist. Daiva Palubinskaitė, asist. A.Prijmenko.
Balys Brazdžionis

Biografija

Nuo 1934 m. bendradarbiavo leidiniuose Jaunasis ūkininkas, Ūkininkas, „Ūkininko patarėjas“, „Karys“, „Lietuvos žinios“, „Pavasaris“.
Nuo 1947 m. gyveno Anglijoje. Buvo Bredfordo lietuvių sąjungos pirmininkas, rašinius spausdino laikraščiuose „Britanijos lietuvis“, „Išeivių draugas“. Nuo 1952 m. gyveno JAV, Čikagos radijo programos biuletenio „Pasaulio lietuvių žinios“ redaktorius ir žurnalo „Karys“ karių gyvenimo skyriaus vedėjas, fotokorespondentas, rašė į laikraščius „Draugas“, „Darbininkas“, „Tėviškės žiburiai“.
Konstantinuvas (Liublino vaivadija)

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1452 m., kaip Kozierady. Iki 1616 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, Bresto apskričiai. 1660 m. kaime buvo susirinkę Stefano Čarneckio vadovaujami pulkai prieš pradedant žygį į ATR-Maskvos karą. 1729 m. kaimo valdytojas Karol Józef Odrowąż Siedlnicki pervadino kaimo pavadinimą į Konstantinuvą, savo žmonos Konstancijos Branickos garbei bei išrūpino gyvenvietei miesto teises. 1744 m. kaimo valdytojas pasistatė kaime baroko architektūros stiliaus rūmus su parku.
XVIII a. pabaigoje kaimą nusipirko Palenkės vaivada Tomas Aleksandrovičius, kurio šeimai kaimas priklausė iki XIX a. pabaigos. Apie 1840 m. kaimo valdytojas Stanislavas Aleksandrovičius užsakė perstatyti kaimo rūmus angliškuoju neogotikiniu architektūros stiliumi, pagal architekto Pranciškaus Jaščoldo projektą. 1869 m. iš gyvenvietės buvo atimtos miesto teisės. XIX a. pabaigoje kaime gyveno apie 2000 žmonių.
1902-1903 m. pastatyta Konstantinuvo Rūpestingosios Dievo Motinos cerkvė. 1909 m. 85% miesto gyventojų iš 2300 žmonių buvo žydai. 1909 m. įkurta Konstantinuvo Šv. Elžbietos Vengrės parapija. 1867-1932 m. kaimo vardu buvo vadinama Konstantinuvo apskritis, kurios centras buvo Palenkės Januve. Iki II pasaulinio karo kaime veikė Konstantinuvo žydų kapinės. 1952-1954 m. kaimas buvo Zakanalės valsčiaus centras.
Darius Dilda

Darius Dilda (g. 1963 m. rugsėjo 30 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.

Biografija

Žaidė Sakalas Šiauliai (1992), ROMAR Mažeikiai (1992–1995; Lietuvos čempionas), Kareda Šiauliai (1995–1996) komandose.