google/wiki40b huggingface dataset:
Rudolf Leonhard

Biografija

Getingeno ir Berlyno universitetuose studijavo teisę ir germanistiką. Pirmojo pasaulinio karo savanoris, vėliau pradėjo laikytis pacifistinių nuostatų, už tai teistas karo teismo. Vėliau dirbo įvairiose gydymo įstaigose, karo ligoninėse. Kovojo prieš nacizmą, dalyvavo socialistinių politinių organizacijų veikloje. 1918 m. jo žmona tapo rašytoja Zuzana Keler. Sūnus rašytojas, istorikas Volfgangas Leonhardas.
Nuo 1919 m. politikos, ekonomikos ir kultūros dienraščio „Die Weltbühne“ korespondentas. 1925 m. įkūrė literatūrinę draugiją „Grupė 1925“, joje dalyvavo Bertoldas Brechtas, Alfredas Doblinas, Leonhardas Frankas ir kt., iki 1927 m. jai vadovavo. 1928–1934 m. gyveno Paryžiuje. 1933 m. vienas Vokiečių rašytojų emigrantų draugijos (Schutzverband deutscher Schriftsteller im Exil) kūrėjų. 1939–1943 m. kalintas koncentracijos stovyklose Le Vernet ir Kastre Prancūzijoje, pabėgo. 1950 m. grįžo į Vokietiją.
Sukūrė poezijos, romanų, esė, radijo pjesių. Ankstyvoji kūryba ekspresionistinė, vėlesnei būdingi realistiniai vaizdavimo bruožai, yra makabriško komizmo elementų.
Paįstrio Švč. Mergelės Marijos Globos bažnyčia

Istorija

Kaimo kapinėse 1781 m. pastatyta medinė koplyčia. Savo kunigo nebuvo. Šv. Mišių laikyti kartais atvykdavo Pumpėnų kunigas, vargonininkas. Paįstriečių prašomas iš Adamavos kaimo atvykdavo kunigas Stasys Stakelė: atlaikydavo Šv. Mišias, išklausydavo išpažinčių, palaidodavo numirėlį.
Paįstrio dvaro savininkas Hopenas pažadėjo dovanoti žemės sklypą prie koplyčios, kai tik bus nuolatinis kunigas. Praėjus ir keleriems metams kunigo nesulaukta, strigo parapijos įsteigimo klausimas.
1908 m. gruodžio 12 d. į Paįstrio dvarą atvyko kunigas. Dvare jis gavo kambarį, kuriame buvo įruoštas altorėlis. Keistasis kunigas ėmė laikyti Mišias ne lotyniškai, bet lietuviškai, o pamoksluose pulti popiežių, vyskupą, katalikų kunigus. Kelios moterys prisirašė prie naujosios „parapijos“, ėmė agituoti ir kaimynus. Buvo siekiama gauti iš dvaro senąją koplyčią.
Šios žinios pasiekė Pumpėnų kleboną Juozapą Vinkšną. Išaiškėjo, kd atvykėlis dvasininkas buvo marijavitų sektos kunigas Tulaba. Šis faktas paskatino vyskupą Gasparą Cirtautą Pumpėnų parapijos vikaru skirti kunigą Jurgį Tilvytį ir liepti jam gyventi Paįstryje. Savo pamoksluose jis marijavitų nepuolė, tiesiog vykdė savo, kaip kunigo, veiklą. Žmonės nustojo lankyti marijavitų kunigą, kuris supykęs paliko dvarą.
Poetas Jurgis Tilvytis-Žalvarnis šiai vietovei paskyrė 2 savo eilėraščių rinkinius – „Paįstriečiai“ (1910) ir „Palaimintas triūsas“ (1912).
Dvarininkas Hopenas padovanojo bažnyčiai žemės su trobesiais, be to, perleido ir buvusios marijavitų koplyčios reikmenis. Pastatyta klebonija, 1910 m. – dabartinė medinė bažnyčia.
Skulptorius Juozas Zikaras sukūrė bareljefines Kryžiaus kelio stotis, 3 šventųjų skulptūras. 1924 m. įsteigta parapija. Pirmojo klebono Stanislovo Dailidonio rūpesčiu bažnyčia 1930 m. išdažyta.

Architektūra

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, dvibokštė. Joje įrengti 3 altoriai. 1910 m. statyta medinė bažnyčia panaši į tada madingas mūrines pseudogotikines. Priekiniame fasade iškilę du liekni bokštai. Kvadratinio plano apatinis tarpsnis siekia pusę navų stogo aukščio. Antrasis tarpsnis pusiau žemesnis, netaisyklingo aštuoniakampio plano. Varpų angos uždengtos horizontaliomis grotelėmis. Bokštų stogai piramidiniai, laužytos formos. Stogų smailes puošia sudėtingo ažūro kryžiai. Bažnyčios priekinio fasado siena su trikampiu frontonu yra vienoje plokštumoje, be įprasto horizontalinio karnizo. Virš įėjimo durų įstatytas arkinis langas, virš jo – reljefiškas insignijų ornamentas.
Šventoriaus kampe, šalia bažnyčios, stovi medinė neaukšta varpinė, sulig pirmuoju bažnyčios bokštų tarpsniu. Jos stogas laužytas, su keturiais trikampiais frontonais. Karnizai padabinti panašiai kaip ir bažnyčios. Panašios ir varpų angos stogo frontonuose.
Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Algirdas Griškevičius

Biografija

Algis Griškevičius gimė 1954 m. Vilniuje. Vidurinę mokyklą baigė 1973 m. ir tais pačiais metais buvo pašauktas į kariuomenę, kurioje tarnavo iki 1975 m. Nuo 1976 iki 1980 m. dirbo Operos ir baleto teatre dailininko padėjėju. 1980 – 1985 m. studijavo Vilniaus dailės institute (dabar Akademija). Tuo pat metu , nuo 1980 iki 1990 Algis Griškevičius dirbo Valstybinio Jaunimo teatro vyriausiuoju dailininku – dekoratoriumi. Nuo 1990 – laisvas menininkas. Parodose dalyvauja nuo 1986 m. Surengė 65 personalines parodas ir dalyvavo virš 100 grupinių parodų Lietuvoje ir užsienyje. Jo darbai eksponuoti tarptautinėse parodose: Latvijoje, Laose, Tunise, Olandijoje, Vokietijoje, D. Britanijoje, Prancūzijoje, Airijoje, Lenkijoje, Rusijoje, Portugalijoje, Švedijoje, JAV, Kroatijoje, Austrijoje, Kinijoje, Belgijoje, Italijoje, Vietname, Ispanijoje, Slovakijoje, Čekijoje, Danijoje, Bulgarijoje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose, Kanadoje. Pastaraisiais metais be tapybos kuria objektus iš medžio, vario ir žalvario bei fotografuoja.

Kūryba

Surengė 60 personalinių parodų ir dalyvavo 100 grupinių parodų Lietuvoje ir užsienyje.
Jo darbai eksponuoti Tarptautinėse parodose: Latvijoje, Laose, Tunise, Olandijoje,
Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje, Prancūzijoje, Airijoje, Lenkijoje, Rusijoje, Portugalijoje,
Švedijoje, JAV, Kroatijoje, Austrijoje, Kinijoje, Belgijoje, Italijoje, Vietname, Ispanijoje,
Slovakijoje, Čekijoje, Danijoje, Bulgarijoje ir Jungtiniuose Arabų Emyratuose, Kanadoje
Pastaraisiais metais kuria objektus iš medžio, vario ir žalvario bei fotografuoja.
Išleitos dvi Algio kūrybą atspindinčios knygos, tai :
„Tapyba. Objektai. Fotografijos“ 2004 m. leidykla „Kultūros Barai“ ir
Fotografijų knyga „Mikališkių stebuklai“ 2009 m. leidykla „Tyto Alba“
Autoriaus darbų yra įsigiję:
– Lietuvos dailės muziejus, Vilnius
– Nacionalinis M.K. Čiurlionio dailės muziejus, Kaunas
– Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus, Vilnius
– Alytaus kraštotyros muziejus
– Lietuvos banko Pinigų muziejus
– Modernaus meno centras, Vilnius
– Tretjakovo dailės galerija, Maskva, Rusija
– Jekaterinburgo vaizduojamojo meno muziejus, Rusija
– Jane Voorhees Zimmerli meno muziejus, Naujasis Džersis, JAV
– įvairių šalių meno kolekcionieriai

Šaltiniai

"Vilnius, upė teka apačioje", A. A. Jonyno poezija ir Algio Griškevičiaus tapyba, 2013, išleido "Kultūros meniu". „Tapyba. Objektai. Fotografijos“ 2004 m. leidykla „Kultūros Barai“ ir
Fotografijų knyga „Mikališkių stebuklai“ 2009 m. leidykla „Tyto Alba“
http://algisg.lt/biografija/
Aleksandras Suržko

Biografija

Gimė 1988 m. birželio 5 d. Kaune. 2011 m. Rusijos Muay Thai taurėje liko antroje vietoje. 2011 m. tapo Maskvos srities Muay Thai čempionato nugalėtoju. 2014 m. tapo W5 72,5 kg kategorijos pasaulio čempionu.
Reichsveras

Reichsveras (vok. Reichswehr 'Reicho gynyba') – pirmąjį pasaulinį karą pralaimėjusios Vokietijos kariuomenės pavadinimas 1919–1935 m. 1935 m. pavadintas vermachtu (vok. Wehrmacht).

Veimaro Respublikoje

Veimaro Respublikos ginkluotųjų pajėgų galimybes ribojo Versalio sutartis. Reichsverą sudarė 100 000 karių, organizuotų į dvi kariuomenės grupes – 7 pėstininkų divizijos ir 3 kavalerijos divizijos. Uždrausti tankai, sunkioji artilerija, aviacija.

Karinis jūrų laivynas (Reichsmarine) galėjo turėti tik nedidelį kiekį laivų. Uždrausti povandeniniai laivai ir aviacija.
Prenclau

Istorija

Miestas slaviškai Premyslaw pirmą kartą paminėtas 1187 m. Tuo metu čia gyveno slavų kilmės žmonės. Vėliau kraštą kolonizavo vokiečiai (saksai).
Sudaryta partnerystės sutartis su Lietuvos miestu Varėna.
Pietų Sibiro mažoji rasė

Pietų Sibiro mažoji rasė (rus. южносибирская раса) – tarpinė antropologinė mažoji rasė. Dar vadinama Pietų Sibiro antropologiniu tipu. Kai kuriuose šaltiniuose dar vadinama Turano rase.
Daugelis tyrinėtojų šią mažają rasę laiko mišrios kilmės rase, ir šis teiginys grindžiamas archeologiniais duomenimis, kurie rodo, kad europidai ir mongolidai Eurazijos stepėse ėmė maišytis I-ajį tūkstantmetį pr. m. e.

Arealas

Šio tipo žmonės gyvena Kazachijos stepėse, Tian Šanio kalnų rajonuose, Altajuje ir Sajanuose.
Šios mažosios rasės atstovai plačiai paplitę kazachų ir kirgizų tarpe.
Irena Paugienė-Paliukaitė

Irena Paugienė-Paliukaitė (1943 m. rugsėjo 1 d. Kudgalių k., Šiaulių r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

Baigusi Šiaulių 2-osios vidurinės mokyklos devynias klases, 1959–1963 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos technikume (dėst. O. Biržytė). 1963–1968 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. K. Kavecko klasė).
1969–1970 Vilniaus medicinos mokyklos merginų choro vadovė – parengė 1970 respublikinei dainų šventei.
Nuo 1968 Vilniaus 3-osios (B. Jonušo) vaikų muzikos mokyklos mokytoja. Iš pradžių vadovavo jaunučių chorui, kuris 1977 respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse laimėjo antrąją vietą.
Nuo 1979 jaunių choro meno vadovė ir dirigentė. Chore dainuoja įvairių specialybių 70-75 moksleiviai iš Vilniaus rajono apylinkių: Juodšilių, Pagirių, Salininkų, Trakų Vokės ir kt. Choras yra koncertavęs Minske ir Kaliningrade, nuo 1980 visų respublikinių dainų švenčių, 1990 Lietuvos tautinės dainų šventės, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų švenčių bei 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventės Vilniuje dalyvis.
I. Paugienė daug prisideda prie Vilniaus Naujininkų mikrorajono dainų švenčių organizavimo ir yra jų dirigentė. 1987 apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu. 1994 jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
FK Iskra Smolensk

Istorija

1995 m. prijungta prie Kristall Smolensk klubo.
Mažeikių rajono apylinkės teismas

Mažeikių rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Šiaurės Lietuvoje. 5 teisėjai. Teritorija – Mažeikių rajonas (65 547 gyv.). Apeliacinės instancijos teismas – Šiaulių apygardos teismas.
Adresas: Urvikių g. 18, Mažeikiai, LT-89213.
Girelės rajoninė katilinė

Istorija

Katilinė pradėta eksploatuoti 1977 m. Pirmojo katilo galia siekė 8,5 MW.
1988 m. ir 1995 m. pastatyti du vienodi 18,6 MW galios katilai.
2007 m. sumontuotas mažos galios 2,8 MW galios katilas.
Girelės rajoninėje katilinėje buvo sumontuoti garo katilai. Jėgainėje deginamos gamtinės dujos ir mazutas. Katilinės galia – 48,5 MW (~2011 m.). Įrengti keturi garo katilai, bet du iš jų užkonservuoti. Dūmai šalinami per 44 m aukščio kaminą.

Biokuras

2013 m. katilinėje įrengtas naujas 10 MW šiluminės galios biokuro katilas Sumontuotas 10 MW nominalios galios biokuru kūrenamas vandens šildymo katilas, apie 5 MW galios kondensacinis ekonomaizeris, biokuro sandėliavimo ir transportavimo įrengimai, termofikacinio vandens vamzdynai, kita įranga. Projekto vertė – 10,6 mln. Lt; 4,1 mln. Lt skirta iš ES paramos. Biokuro katilinės technologinę įrangą suprojektavo, pagamino, sumontavo ir ekploatacijai paruošė UAB „Enerstena”. Naujuose biokuro įrenginiuose pagaminama 80 proc. viso Jonavos miesto šilumos energijos poreikio.
2012 metais, įdiegus pirmąjį 10 MW galios vandens šildymo katilą su 5 MW kondensaciniu ekonomaizeriu, šilumos kaina Jonavos gyventojams sumažejo 15 proc. 2013 metais, pastačius dar du vandens šildymo katilus po 5 MW, šilumos kainą planuojama sumažinti dar 10 proc. Jonavoje į biokuro katilinę investuota 23,5 mln. Lt.
Spindulinė pupuolė

Mityba

Šios pupuolės kilusios iš Indijos, tačiau kaip maisto produktas naudojamos tiek Pietų, tiek Rytų Azijos virtuvėse. Plačiai naudojamos kinų (kin. 緑豆 lǜdòu ), korėjiečių, Vietnamo (đậuxanh) ir Indijos virtuvėse.
Iš spindulinių pupuolių gaminami plonieji kiniški makaronai fěnsī, taip pat korėjietiška želė nokdumuk (녹두묵).
Labai populiarūs yra šių pupuolių daigai (kin. 芽菜 yácài), kurie tampa viena svarbiausių daržovių Tolimųjų Rytų virtuvėse. Šie daigai gali būti kepami su kitomis daržovėmis, naudojami salotoms ir kaip įdarai įvairiems patiekalams.
Hulokas

Klasifikacija

Mootnick ir Groves atliko molekulinius tyrimus, po kurių hulokai buvo išskirti iš Bunopithecus genties ir perkelti į naują gentį Hoolock. Buvę abu huloko porūšiai buvo pakelti iki rūšies rango: Hoolock hoolock ir Hoolock leuconedys (Rytų hulokas). Paaiškėjo, kad abi rūšys genetiškai stovi toliau nuo gibonų, negu mažoji šimpanzė nuo paprastosios šimpanzės.
Arboretumas

Arboretumas (lot. arbor – medis) – gausi sumedėjusių augalų kolekcija, įveista sistematiniu arba geografiniu rūšių eksponavimo principu, skirta moksliniams tyrimams, mokymui, švietimui, rekreacijai. Arboretumą galima vadinti dendrariumu (gr. dendron – medis) arba dendrologiniu sodu, dendroparku, ypač jei kolekcija nėra didelė, o jos želdiniai parkiniai, ir greta nefunkcionuoja mokslinė šios srities įstaiga. 
Sistematinėse ekspozicijose atskirai išdėstomos filogenetinės giminingų augalų grupės: klasės, šeimos, gentys. Tokiose ekspozicijose parodoma augalų evoliucijos plėtotė, šeimų, genčių ir kitų taksonominių vienetų dydis ir gausumas, galimybė palyginti atskirų taksonominių vienetų morfologinius, biologinius, ekologinius ypatumus, dekoratyvinių savybių skirtumus ir kt.
Geografiniu rūšiu eksponavimo būdu įveistose kolekcijose parodomi atskirų geografinių regionų, pavyzdžiui, Centrinės Europos, Šiaurės Amerikos, Rytų Azijos, Kaukazo ir kt. floros ypatumai, rūšinė sudėtis, konkrečiam regionui būdinga augalų išvaizda.
Lietuvoje yra Dubravos arboretumas, Aleksandro Stulginskio universiteto arboretumas, Skinderiškio dendrologinis parkas.
Juozas Žemgulys

Juozas Žemgulys (1890 m. gruodžio 17 d. Rusinuose, Veiviržėnų valsčius – 1941 m. birželio 26 d. Panevėžyje, palaidotas Panemunės kapinėse) – gydytojas, chirurgas, Lietuvos kariuomenės sanitarijos pulkininkas.

Biografija

Mokėsi Palangos progimnazijoje, 1910 m. aukso medaliu baigė  Liepojos gimnaziją, įstojo į Petrapilio karo medicinos akademiją.
1914 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę jaunesniuoju gydytoju. Pirmojo pasaulinio karo metu fronte buvo sužeistas. 1918 m. išlaikė valstybinius gydytojo egzaminus Charkovo universiteto Medicinos fakultete. Tais pat metais grįžo į Lietuvą, dirbo Jurbarko ligoninės vedėju.
Nuo 1919 m. rugpjūčio pradėjo dirbti Kauno valstybinės ligoninės Chirurgijos skyriaus vedėju. 1919 m. išrinktas pirmuoju žurnalo „Medicina" redaktoriumi. 1920 m. jis daug prisidėjo organizuodamas Aukštuosius kursus Kaune. Kursų Medicinos skyriuje dėstė chirurgiją. Nuo 1922 m. iki 1935 m. rugsėjo 1 d. dirbo Kauno karo ligoninės Chirurgijos skyriaus vedėju. Nuo 1935 m. rugsėjo iki 1939 m. balandžio dirbo Klaipėdos Raudonojo Kryžiaus ligoninės Chirurginio skyriaus vedėju. 1939 m. balandžio 27 d. vėl mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, grįžo dirbti į Kauno karo ligoninę chirurgijos skyriaus konsultantu. Nuo 1941 m. dirbo Panevėžio apskrities ligoninės vedėju ir chirurginio skyriaus vedėju. 1941 m. birželio 26 d. besitraukiančių sovietinių okupantų apkaltintas ir su kitais dviem Panevėžio apskrities ligoninės gydytojais nužudytas NKVD Panevėžyje, Vasario 16-sios g., NKVD būstinės rūsyje. Nužudytų gydytojų kūnai rasti Vokietijos kariuomenei 1941 m. birželio 27 d. užėmus Panevėžį. Gydytojų palaikai buvo 1941 m. birželio 27 d. pašarvoti Panevėžio Katedroje, o 1941 m. birželio 29 d. iškilmingai palaidoti Panevėžio Ramygalos g. kapinėse. 1943 m. rugsėjo 19 d. atidengtas skulptoriaus B. Bučo paminklas nužudytiems gydytojams. Palaikai buvo ekshumuoti 1941 m. spalio mėn. tyrimams, kuriuos atliko Vytauto Didžiojo universiteto klinikų direktorius profesorius K. Oželis ir asistentas daktaras Minelga. Po tyrimų palaikai buvo palaidoti Kauno Panemunės kapinėse.
Juozas Žemgulys parašė medicinos knygas: „Trumpas karo lauko chirurgijos vadovėlis" (1932 m.), „Karo sanitarijos tarnyba divizijos skaidinyje" (1929 m.), skelbė straipsnius chirurgijos tematika. Aktyviai dalyvavo Lietuvos šaulių sąjungos veikloje.

Įvertinimas

Buvo apdovanotas Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Gedimino ordinu, 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės 10-mečio medaliu. 1931 m. apdovanotas Lietuvos šaulių sąjungos ordinu – Šaulių žvaigžde.
Jonas Kiška

Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų giminės. Tėvas Stanislovas Kiška II, motina Ona Radvilaitė. Žmona kunigaikščio Konstantino Ostrogiškio duktė Elžbieta Ostrogiškė, vaikų neturėjo.
1554 m. mirus tėvui paveldėjo didžiulį turtą – apie 70 miestų ir 400 kaimų. Motina, išauklėta kalvinizmo dvasia, stengėsi, kad ir sūnus propaguotų abiejų valstybę sudarančių tautų brolybę. Nuo 1563 m. studijavo Bazelio universitete, jo pasaulėžiūrai poveikį darė humanistas, reformacijos šalininkas S. Curione. Jaunystėje aplankyta Italija, Prancūzija ir Ispanija.

Valstybės tarnyba

Nuo 1569 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvaro raikytojas. 1579–1588 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvaro taurininkas ir Žemaitijos seniūnas. Maskvos didžiosios kunigaikštystės kariuomenei 1579–1780 m. šturmuojant Velikije Lukų tvirtovę, į kovos lauką atvedė 400 raitelių ir 120 pėstininkų dalinį. Nuo 1588 m. Vilniaus kaštelionas, Žemaitijos seniūno pareigų atsisakė.
Jo valdose ir jo remiamos veikė beveik visos žinomos LDK antitrinitorių bendruomenės. Jis įsteigė ir išlaikė jų mokyklą Vijoje. Kiškos Lasko dvaro (Valažino apskritis) spaustuvėje 1573–1589 m. buvo išspausdinta apie 20 knygų, tarp jų Vijos mokyklos rektoriaus (1585–1592 m.) arijono Jono Licinijaus Namislovijaus (Namyslowski) dorinių sentencijų rinkinys „Sentencijos bendram visų naudojimui“ (lot. Sententiae ad communem vitae usum, 1589 m.), Cicerono, A. Volano, E. Hofmano, A. F. Modrzevskio ir kt. autorių veikalų. Savo dvare priiminėjo ir finansiškai rėmė žymius rašytojus bei poetus.
XVIII amžiaus 7-as dešimtmetis

XVIII amžiaus septintasis dešimtmetis prasidėjo 1761 metais ir baigėsi 1770 metais.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XVII amžius – XVIII amžius – XIX amžius
Dešimtmečiai:
2-as3-as4-as5-as6-as
- 7-as -
8-as9-as10-as1-as2-as
Metai: 1761 1762 1763 1764 1765 1766 1767 1768 1769 1770
Naujosios Vilnios karo belaisvių kapinės

Naujosios Vilnios karo belaisvių kapinės – karo belaisvių kapinės Naujojoje Vilnioje, Parko gatvėje. 22 kauburėliai žymi 1941–1943 metais žuvusių fašistinės Vokietijos stovyklos Sovietų Sąjungos karo belaisvių (tarybinių karių ir civilių) broliškus kapus. Broliškos kapinaitės su paminklu karo aukoms yra prie Respublikinės psichiatrijos ligoninės tvoros iš Linksmosios gatvės pusės.
Teritorijos plotas – 7320 m².

Istorija

Lietuvai atgavus Vilniaus kraštą, Sovietų Sąjunga N. Vilnios ligoninėje įsirengė didelę karinę bazę, kurią paliko tik 1941 m. vokiečių spaudžiama. Šie ją pavertė belaisvių stovykla. Joje laikomų karių laidojimui vokiečiai iškart atrėžė žemės sklypą, kurį belaisviai, šaldomi ir marinami, greitai užpildė (mirė apie 4 500 kalinių). Yra duomenų, kad karo aukų Naujojoje Vilnioje būta keliskart daugiau.
2006 m. atlikti kapinių restauracijos darbai Rusijos lėšomis.
2010 m. kapinių būklė buvo patenkinama.
Mokslinės informacijos institutas

Mokslinės informacijos institutas, MII (angl. Institute for Scientific Information, sntr. ISI) yra privati įstaiga, teikiant mokamas paslaugas, susijusias su citavimo indeksais, mokslinių publikacijų vertinimais bei tokios informacijos paieška. Paslaugos teikiamos dažniausiai mokslininkams, bibliotekoms, leidykloms.
Institutas buvo įsteigtas 1960 m. Filadelfijoje, JAV.
1992 Thomson Scientific tapo instituto savininku.
MII administruoja duomenų bazę, kurioje fiksuojami straipsniai iš tūkstančių mokslinių žurnalų kartu su cituojama literatūra. Įtrauktiems į duomenų banką žurnalams taikomi griežti reikalavimai.
Visų žurnalų sąrašas (Masterlist) yra viešai prieinamas – jame ieškoti informacijos galima pagal kokią nors sritį.
Pažymėtina, kad MII (sudaromas, pvz., ISI) sąrašas, nors ir yra plačiausiai žinomo citavimo sąrašas, tačiau nėra vienintelis, pagal kurį galima būtų spręsti apie mokslo publikacijų lygį.

MII ir Lietuva

Lietuvoje MII laikomas vienu pagrindinių kriterijų, vertinant šalies mokslininkų ir įstaigų veiklą, jos lygį. Priklausomai nuo užimamų pareigų yra nustatyti reikalavimai per tam tikrą laiką publikuoti tam tikrą skaičių straipsnių mokslo žurnaluose, įtrauktuose į MII sąrašą.
Anksčiau netgi įstaigos ar projektų finansavimas galėjo priklausyti nuo tokių MII straipsnių skaičiaus. Nuo 2006 m. humanitarinių ir socialinių mokslų mokslininkų veiklos rezultatams vertinti netaikomas MII.
Iš Lietuvoje leidžiamų mokslinių leidinių jau 2004 m. į MII sąrašą pateko žurnalas Baltic Astronomy.
Zapolė

Istorija

1910 m. minimas juodraštinėje Balninkų priešvedybinės apklausos knygoje.
Hadžar Ymas

Istorija

Pradėta kasinėti 1839 m.
Krioklys

Krioklys – upės ruožas, kuriame vanduo krenta didesniu negu 45 % nuolydžiu. Dažniausiai skirtas apibūdinti natūraliam objektui, bet kriokliai gali būti ir dirbtiniai.
Dažnai krioklį sudaro kaskados, t. y. krentančio vandens ruožus skiria mažiau nuolaidūs tarpai. Todėl, apibūdinant krioklį, gali būti nurodomas visas krioklio aukštis (atstumas tarp upės vandens lygio virš krioklio ir žemiau jo) ir ištisinio kritimo aukštis. Pavyzdžiui, aukščiausio Žemėje Anchelio krioklio aukštis 979 m., iš kurių nenutrūkstamas srautas – 807 m.

Krioklių susidarymas

Natūralūs kriokliai susidaro ten, kur upės vanduo krinta nuo erozijai atsparesnių uolienų į upės ruožą, tekantį per erozijai mažiau atsparias uolienas. Kadangi didesnių upių vandens srauto kinetinė energija yra labai didelė, kriokliai yra daugiau ar mažiau intensyviai ardomi ir „juda“ prieš srovę, pavyzdžiui, Niagaros krioklys iki hidrotechninių darbų pradžios Niagaros upėje „judėjo“ prieš srovę 60-300 cm per metus. Įspūdingas ir akivaizdus tokios vandens sukeliamos erozijos pavyzdys – Viktorijos krioklys, suformavęs zigzaginių tarpeklių virtinę.
Tam tikromis sąlygomis gali susidaryti trumpalaikiai kriokliai, tarkime, kalnų ledynų kriokliai, kurie greitai graužia ledą, sparčiai didindami debitą, ir trumpaamžis patvenktinis ežeras išsenka arba nuslūgsta tiek, kad krioklio nebelieka.
Įspūdingi ledynų kriokliai trumpam susiformuodavo ir Lietuvos teritorijoje, išmušdami gilias nedidelio perimetro daubas (kaip Velnio duobė), kuriuose susiformuodavo ežerai (Malkėstaitis Molėtų rajone).
Mažiau raižytose vietovėse tekanti upė ties krioklio viršumi dažnai išplatėja, skaidydamasi į atšakas. Upės vagoje ties krioklio apačia krintantis vanduo paprastai išmuša duobę, ir tada nedideliu atstumu nuo krioklio papėdės susiformuoja paviršinė srovė, tekanti krioklio kryptimi.
Tais atvejais, kai ties krioklio apačia glūdi minkštesnės uolienos, negu tos, kuriomis srūva upės vagos aukštesnioji dalis, krioklys išgraužia ertmę, atskirtą krioklio vandens „užuolaidos“.
FK Nov Milenium Sušica

Istorija

Klubo ištakos siekia 2006 m.