google/wiki40b huggingface dataset:
Pranas Vilūnas

Biografija

1903 m. baigė Kauno kunigų seminariją. 1920 m. metė kunigystę, įsijungė į nelegalią komunistinę veiklą, bendradarbiavo komunistinėje spaudoje. 1922 m. išrinktas į Pirmąjį Seimą pagal kuopininkų sąrašą. 1923–1926 m. kalėjo Kaune. 1923 m. redagavo komunistinį žurnalą „Naujoji gadynė“, 1926 m. – žurnalą „Vilnis“. 1927–1928 m. padėjo leisti lietuvių komunistinę spaudą Vokietijoje. Nuo 1928 m. gyveno SSRS, iki 1936 m. mokytojavo Dimanovo lietuvių mokykloje Vitebsko srityje, priklausė Baltarusijos proletarinių rašytojų asociacijos lietuvių sektoriui. 1937 m. suimtas ir sušaudytas.
Vijoliai

Aplinkinės gyvenvietės

Kadugiai – 1,8 km
Pakarčiūnai – 2,4 km
Vinkšnėnai – 4,4 km
KURŠĖNAI – 23 km 
Toliočiai – 2,4 km
Medelynas (Šiauliai) – 2 km
Voveriškiai – 2,5 km
Andrijava – 1,4 km
ŠIAULIAI – 3,5 km

Istorija

1649 m. minimas Šilo Kalnelio kaimas, kuriame buvo karčema. Dabar ta vieta vadinama Vijolių kaimu. Nuo 1795 m. minimi kaip Vijoliai (turėjo 8 kiemus, 12 valakų, priklausė Šiaulių klebonijai). Po valakų reformos į vakarus nuo Šiaulių miesto abipus Vijolės upelio buvo suformuotas Pagyžių – Vijolių 25 valakų žemės masyvas. Jis dvarui nepriklausė. Rytinėje šio sklypo dalyje žemės gaudavo Šiaulių miesto tarnautojai savo asmeniniams ūkiams kurti. Dalis sklypų buvo vadinami suolininkų žeme. Suolininkai – vaito ar seniūno padėjėjai tvarkai mieste palaikyti. Vakarinė masyvo dalis buvo paskirta bažnyčiai (jurisdika). Apie 1830 m. carinė valdžia atiminėjo katalikų bažnyčių ir vienuolynų žemes. Savo žemių Vijolių, Verdulių ir Gegužių kaimuose neteko ir Šiaulių bažnyčia. Vijolių kaimo žemė atiteko Gubernijos dvarui. 
Vinkšnėnų vaismedžių sodininkystės ūkio gyvenvietė pradėjo kurtis po Antrojo pasaulinio karo. Sodininkystės ūkį sujungus su Bridų kolūkiu gyvenvietė buvo atskirta ir nuo 1962 m. pradėjo plėstis, užimdama naujas pamažu naikinamo sodo žemes.
Tolesnei integracijai į miestą trukdo dviguba gyvenvietės priklausomybė – viena Vandentiekio ir Šaltalankių gatvių pusė priklauso miestui, kita – rajonui.
Apie 2008 m. tapo seniūnijos centru.
Žmogus, kuris persekiojo pats save

Turinys

Haroldas Pelhemas patenka į automobilio avariją. Operacijos metu jis trumpam patiria klinikinę mirtį, po kurios gydytojai ekrano monitoriuje kurį laiką mato dvi širdies dūžių kreives.
Išėjus iš ligoninės, Pelhemo gyvenimas tarsi apsiverčia, žmonės pradeda jį matyti vienu metu keliose vietose, o jis pats neprisimena ten buvęs. Kas tai: asmenybės susidvejinimas ar tobulas antrininkas, siekiantis užimti Pelhemo vietą?
Žaslių GS

Aplinkinės gyvenvietės

Žasliai – 3,6 km
Kaišiadorys – 14 km
Vievis – 19 km
 A1  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  - 4 km
Elektrėnai - 10 km

Istorija

1862 m. Talpūnuose kaimo žemėje pastatyta Žaslių geležinkelio stotis. Tuo metu tai buvo didžiausia tarpinė stotis tarp Vilniaus ir Kauno su garvežių depu ir dirbtuve. 1975 m. balandžio 4 d. Žaslių geležinkelio stotyje įvyko didžiausia geležinkelio katastrofa Lietuvos istorijoje, kurioje pagal to meto ne visiškai tikslius duomenis žuvo 20 žmonių.
Azapai

Azapai, azabai – nereguliarieji lengvieji Osmanų imperijos kariuomenės pėstininkai.
Azapai dar buvo žinomi kaip „viengungiai“. Jie būdavo savanoriai, kuriems mokėdavo tik kampanijų metų ir kurie galėdavo palikti kariuomenę kada tik nori. Pradžioje azapais būdavo tik Anatolijos turkai, bet pradedant XVI a. antrąja puse į azapus įstoti galėdavo musulmonai iš bet kurios osmanų provincijos. Azapai kovodavo ir kaip pėstininkai lankininkai, nors jie dažnai kovodavo ir raiti.
Kautynėse azapai rikiuodavosi prieš janyčarus, jie pirmieji atakuodavo priešus. Jie turėdavo sutrikdyti priešo ataką ir/ar rikiuotę, kažkiek jų nukauti, o po to atsitraukti ir leisti atakuoti janyčarams. Vėliau, kai priešus sukrėsdavo patrankų ir muškietų ugnis, azapai ir janyčarai juos turėdavo apsupti ir sutriuškinti. XIV–XVI a. azapai buvo lengvieji lankininkai, neturėję savo uniformos ir nedėvėję šarvų.
Būdami savanoriai azapai naudodavo labai įvairius ginklus. Tai galėjo būti ilgakočiai ginklai, kirviai, buožės, lankai, kardai, retkarčiais – arbaletai. Vėliau atsirado muškietos.
Einant laikui azapų reikšmė ir galia pradėjo nykti. Pradžioje buvę janyčarų konkurentai, vėliau ėmė gauti menkesnes užduotis, pvz., gabenti šaudmenis, pasikasinėti po priešo tvirtovių sienomis ir pan.
XVI a. pabaigoje į azapus galėdavo įstoti bet kuris. Iš 20–30 namų ūkių į azapus eidavo vienas karys, kurį šie ūkiai po to išlaikydavo. Tuo metu tipiniai ginklai buvo muškietos ir kardai.
Igoris Verbovikas

Igoris Verbovikas (g. 1967 m. gruodžio 9 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.

Biografija

Atstovaudamas Vilniaus „Lokomotyvo“ komandai tapo rezultatyviausiu šalies I lygos pirmenybių žaidėju. Nuo 2018 m. dirba FTK Šaulys komandoje.
Michalovo valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XIII–XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII–XIV a. iki 1507 m. viso dabartinio valsčiaus teritorija priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai. 1507 m. rytinė valsčiaus dalis buvo prijungta prie Naugarduko vaivadijos. 1513 m. pietinė valsčiaus dalis buvo prijungta prie Palenkės vaivadijos. Po 1569 m. Liublino unijos pietinė valsčiaus dalis iki 1795 m. priklausė Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijai, o šiaurinė ir rytinė valsčiaus dalis ir toliau iki 1795 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai ir Naugarduko vaivadijai. Rytinė valsčiaus dalis 1795–1796 m. priklausė Rusijos imperijos Slanimo gubernijai, 1796–1801 m. Lietuvos gubernijai ir nuo 1801 m. iki 1914 m. priklausė Gardino gubernijai. Vakarinė valsčiaus dalis 1795-1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui ir 1807-1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842-1914 m. Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1921–1939 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Jaluvkos valsčiui. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Balstogės rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1973–1976 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Šimkų valsčiui. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Bachurai, Bagniukai, Barščevas, Biendziuga, Boltrikai, Bondarai, Borsukovizna, Budai, Bžezina, Cisuvka, Civoniukai, Dublanai, Garbarai, Gončarai, Gorbače, Hieronimovas, Hožna, Jaluvka, Julianka, Juškovi Grudas, Kalitnikas, Kamieni Brudas, Kazimierovas, Kiturikai, Kobilanka, Kokotovas, Kokotovo Lešničuvka, Kolešne, Kondratkai, Kopce, Kovalovi Grudas, Krugli Lasekas, Krinica, Krukovščizna, Kuchmi Kuce, Kuchmi Pietrukai, Kurilai, Leonoviče, Levše, Macejkova Gura, Maidanas, Marinka, Michalovas, Michalovo Kolonija, Mostovlani Kolonija, Mošciska, Nova Luplanka, Nova Vola, Nove Kuchmai, Novosadai, Odnoga Kužmai, Osedle Bondarai, Oziablai, Pienkai, Pienki Kolonija, Plantai, Potoka, Pulkas, Ribakai, Rochentalas, Romanovas, Rudnia, Sacharkai, Sokole, Stanekas, Stara Luplanka, Stare Kuchmai, Suprunai, Sušča, Šimkai, Švinobrudas, Tanica Dolna, Tanica Gurna, Tokarovščizna, Topolanai, Tilvica, Tilvica Kolonija, Tilvica Majontekas, Vierch Topolanai, Zaima, Zalešanai ir Žednia.
Andrius Zakarauskas

Biografija

Andrius gimė ir augo Kaune. Studijavo tapybą Vilniaus dailės akademijoje. Nuo 2004 m. dalyvavo daugybėje grupinėse parodose Europoje ir JAV. Nuo 2005 m. rengia asmenines parodas Lietuvoje ir užsienyje. Šiuo metu jo darbus atstovauja „The Rooster Gallery“.

Kūryba

Darbams būdingos anonimiškos vyriškos figūros, vaizduojančios dailininką. Paveiksluose vaizduojamas pasaulis dažnai būna tarp abstraktaus ir realaus. Nagrinėja dailininko ir paveikslo santykį, dailininko statusą ir paveikslo vietą meno pasaulyje.
Zakarauskas sako: „Pirmiausia klausimas, kas yra tapyba… Pagrindinis dalykas – dažai. Dažai, drobė, aš kaip tapytojas. Tada vėl klausiu iš naujo, sulig kiekvienu nauju paveikslu. Neatsakau iki galo niekad, to klausimo dažniausiai užtenka. Galbūt atsakau – rezultatu. Na, kas yra tapyba…. Aš pats sau esu tapyba.“

Apdovanojimai

2009 m. apdovanotas Jaunojo tapytojo prizu. 2011 m. Lietuvos Respublikos ministerija Andriui skyrė Jaunojo menininko premiją.
Vilniaus dantų technikų mokykla

Respublikinė Vilniaus dantų technikų mokykla - mokykla, veikusi nuo 1945 m. gruodžio 29 d. iki 1951 m. rugpjūčio 25 d. Vilniuje. Ji buvo įsteigta Lietuvos TSR Sveikatos apsaugos liaudies komisaro 1945-12-29 įsakymu Nr. 402. 1951-08-23 SAM įsakymu mokykla nuo 1951-08-25 buvo prijungta prie Kauno medicinos felčerių-akušerių mokyklos.
Kęstutis Birieta

Kęstutis Birieta (1946 m. lapkričio 21 d. – 2008 m. spalio 22–23 d.) – Lietuvos futbolininkas, vėliau – teisėjas, po 1996 m. teisėjų inspektorius, dirbo FBK Kaunas veteranų komandos treneriu.
Juodasis žirkliasnapis

Išvaizda

Suaugęs paukštis yra 40–50 cm ilgio, jo sparnų mostas siekia 107–127 cm, svoris – nuo 212 iki 447 g, patinai stambesni. Išskirtinis snapas ryškiaspalvis, prie pagrindo raudonas, toliau - tamsus, juodas. Jo posnapis ilgesnis, pritaikytas košti vandeniui skrydžio metu. Turi neįprastas paukščiams akis, panašias kaip kačių, su vertikaliais vyzdžiais.

Paplitimas

Peri Pietų ir Šiaurės Amerikoje. Šiaurinė populiacija žiemoja šiltesniuose Karibų jūros ir subtropinio Ramiojo vandenyno pakrančių vandenyse, tuo tarpu Pietų Amerikos žirkliasnapiai perskrenda tik nežymius atstumus ryšium su kasmetiniais potvyniais, užliejančiais jų mitybos plotus upių seklumose. Daug laiko praleidžia smėlingose upių ir lagūnų seklumose, pakrantėse, paplūdimiuose. Veisiasi pavienėmis grupėmis. Padeda nuo trijų iki septynių kiaušinių, kuriuos peri abu tėvai.

Mityba

Grobį gaudo daugiausia dideliais būriais, skrisdami žemai prie vandens paviršiaus. Skrydžio metu panardinta apatine snapo dalimi košia vandenį, taip užkabindami ir susemdami smulkių žuvų, vabzdžių, vėžiagyvių, moliuskų. Maitinasi ir dieną, ir naktį.
Dimitrijus Gelpernas

Dimitrijus Gelpernas (1914 m. rugpjūčio 25 d. Petrogradas – 1998 m. liepos 17 d. Vilnius) – antinacinio pasipriešinimo Lietuvoje dalyvis, spaudos darbuotojas.

Biografija

1955 m. baigė Maskvos poligrafijos institutą. 1940–1941 m. LTSR poligrafijos tresto skyriaus viršininkas. 1941–1944 m. Kauno geto kalinys, 1942–1944 m. geto antifašistinės kovos organizacijos komiteto sekretoriaus pavaduotojas, nuo 1944 m. balandžio mėn. – sekretorius. 1944 m. liepos – 1945 m. balandžio mėn. nacių kalintas Dachau koncentracijos stovykloje. 1945–1979 m. Politinės ir mokslinės literatūros (nuo 1964 m. leidykla „Mintis“), 1979–1982 m. – „Mokslo“ leidyklos, 1982–1990 m. Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos darbuotojas, 1994–1998 m. dirbo Lietuvos valstybiniame žydų muziejuje (nuo 1997 m. Valstybinis Vilniaus Gaono žydų muziejus).
Paprastoji saulėgrąža

Morfologija

Augalas vienmetis, žolinis. Stiebas 0,6-3 m aukščio, status, tvirtas, padengtas šiurkščiais plaukeliais. Lapai išsidėstę pražangiai ant ilgų lapkočių, paprastieji, ištisiniai iki 40 cm ilgio, taip pat dengiami šiurkščių plaukelių. Žiedai auga stiebų viršūnėse. Tai labai stambūs graižai, kurių skersmuo siekia 30-50 cm. Kraštiniai žiedyną sudarantys žiedai liežuviški, oranžiškai geltoni, 4-7 cm ilgio, paprastai bevaisiai. Vidiniai žiedlapiai vamzdiški, rudai geltoni, dvilyčiai, gausūs (500–2000 viename žiedyne). Paprastoji saulėgrąža dažniausiai išaugina vieną žiedyną, nors kartais gali būti dar keli smulkesni. Pasižymi tuo, jog dienos bėgyje žiedynai gręžiasi Saulės kryptimi. Žydi liepos-rugsėjo mėnesiais. Rudenį subrandina juodas arba juodai-baltai dryžuotas sėklas.

Panaudojimas

Paprastoji saulėgrąža – labai svarbus aliejinis, pašarinis, maistinis augalas. Iš sėklų spaudžiamas saulėgrąžų aliejus – vienas pagrindinių augalinių aliejų pasaulyje. Saulėgrąžų sėklos valgomos šviežios taip pat skrudintos, sūdytos, jomis gardinama duona, konditerijos gaminiai. Sėklų išspaudos naudojamos galvijams šerti. Dekoratyvinės saulėgrąžų veislės auginamos darželiuose.
Paprastosios saulėgrąžos lapų ir žiedų preparatai vartojami apetitui sužadinti. Saulėgrąžų aliejumi patariama gydyti žaizdas, nudegimus, votis bei aterosklerozę.

Simbolika

Heralidikoje saulėgrąža yra vaisingumo, vienybės, Saulės šviesos, nušvitimo, taikos simbolis.
Pranas Balckus

Biografija

1978 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas. UAB „Lekodomus“ direktorius, IĮ „Santovita“ savininkas.
Nuo 1999 m. Lietuvos centro sąjungos narys, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, Radviliškio rajono skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Veterinarijos farmacijos asociacijos valdybos narys. Sutuoktinė Rima, vaikai Monika, Karolina.
Leposavičius

Demografija

Pagal Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos duomenis, savivaldybės teritorijoje gyveno 18 600 gyventojų, iš kurių 18 000 buvo serbai. Maždaug 200 Kosovo albanų gyvena pietuose.
Rūta Kleva Vidžiūnienė

Biografija

Baigė Šv. Kazimiero gimnaziją Kaune. Kalifornijos universitete studijavo kalbas, pedagogiką ir politinius mokslus, gavo bakalauro laipsnį.
Mokytojavo gimnazijose, dalyvavo „Santara-Šviesa“ federacijos bei Lietuvių žurnalistų sąjungos veikloje. Nuo 1979 m. redagavo Lietuvių žurnalistų sąjungos leidinį (žurnalą) „Lietuvis žurnalistas“. Nuo 1982 m. Los Andžele redagavo lietuvių radijo valandėlę. 1984–1995 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos pirmininkė.
Straipsnius ir beletristikos kūrinius spausdino laikraščiuose „Darbininkas“, „Dirva“, „Draugas“, žurnale „Lietuvių dienos“.
Plika

Plika (angl. plica; iš lot. plica 'klostė') – pergamentinio akto ar chartijos elementas, dvilinka apatinė dalis, sutvirtinanti apatinį dokumento kraštą. Toks sutvirtintas kraštas yra tvirtesnis pamatas pakabinamam atspaudui (pvz., popiežių bulėse). Plika apsaugo apatinį kraštą nuo plyšimo. Paprastai plikoje išpjaudavo plyšius, pro kuriuos praverdavo virvelę, ant kurios būdavo tvirtinamas metalinis ar kitoks atspaudas.
Mūsų jaunimas (Klaipėda)

Istorija

Leido Klaipėdos krašto jaunųjų taryba. Spausdino spaustuvė Rytas Klaipėdoje. Išėjo 15 numerių. Nuo 1931 m. spalio vietoje „Mūsų jaunimo“ pradėtas leisti „Mažosios Lietuvos jaunimas“.
Svarstė jaunimo ir vyresniosios kartos santykius, jaunimo dvasinio ugdymo, švietimo, profesinio rengimo klausimus, pasakojo apie Lietuvos istoriją, geografiją, literatūrą. Bendradarbiavo Jonas Gudaitis, P. Navardaitis, V. Pakuršis, Vydūnas ir kt.
Redagavo J. Lingys.
Vladislovas Michelevičius

Biografija

Mokėsi Kauno jėzuitų gimnazijoje. 1944-1949 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje. 1948 m., dar nebaigęs seminarijos, įšventintas kunigu. 1980–1981 m. studijavo Aukštųjų lotynų kalbos studijų institute Romoje.
1949–1950 m. Kavarsko vikaras, 1950–1951 m. Zibalų (Širvintų rajonas) klebonas. Nuo 1951 m. dėstė Kauno kunigų seminarijoje, 1959 m. tarybų valdžios reikalavimu atleistas. 1959–1965 m. Šv. Kryžiaus, 1965–1971 m. – Šv. Juozapo bažnyčios (abi Kaune) vikaras. 1960–1965 m. ir 1968–1986 m. Kauno arkivyskupijos bažnytinio tribunolo teisėjas, 1965–1968 m. – notaras. 1968–1996 m. vėl dėstė Kauno kunigų seminarijoje; 1972–1978 m. jos dvasios tėvas, 1989–1990 m. rektorius. 1979–1986 m. Kauno arkivyskupijos ir Vilkaviškio vyskupijos apaštalinio administratoriaus sekretorius. 1986 m. titulinis Tapso vyskupas. Nuo 1986 m. Kauno arkivyskupijos ir Vilkaviškio vyskupijos apaštalinio administratoriaus generalinis vikaras, 1989–1999 m. Kauno arkivyskupo augziliaras ir generalinis vikaras. 1991–1992 m. Lietuvos vyskupų konferencijos sekretorius. Nuo 1999 m. vyskupas emeritas. Sulaukęs 75-erių atsistatydino iš užimamų pareigų ir pagal išgales pagelbėjo pastoracijoje. Mirė 2008 m. lapkričio 12 d. Kaune. Palaidotas prie Kauno arkikatedros bazilikos.
Kuvada

Kuvada (pranc. courvoole 'kiaušinių perėjimas') – vyro paprotinė gimdymo imitacija (vyras stimuliuoja sąrėmius, gulasi į gimdyvės lovą, priima sveikinimus gimus naujagimiui, slaugo vaiką).

Trumpa istorija

Šis paprotys būdingas daugeliui tautų. Jį aprašė senovės Graikijos istorikai: Diodoras Sicilietis – Korsikos saloje; Strabonas, viešėdamas pas keltus ir baskus Ispanijoje. Paprastai vyras priiminėdavo kaimynų sveikinimus atsigulęs lovoje kartu su naujagimiu. Tuo tarpu vaiką pagimdžiusi žmona dirbdavo namų ruošos darbus ir kartais prieidavo pamaitinti naujagimį.
R. Bretonas (pirmasis misionierius Gvadelupoje 1635–1656 m.) aprašė Karibų salų indėnus: „Jie turi įdomią ceremoniją. Moteris po gimdymo iš karto atsikelia ir imasi darbų. Tuo metu vyras guli hamake glostydamas pilvą ir skundžiasi skausmais“. Dar neseniai šis paprotys egzistavo tarp Kalifornijos ir Pietų Amerikos indėnų, Pietų Indijoje, Nikobarų salose, Sulavesije, Borneo ir tarp ainų.
XIX a. toks paprotys buvo pastebėtas tarp baltarusių ir Smolensko gubernijoje. Žmonai gimdant vyras apsirengdavo suknelę arba sijoną, ant galvos užsirišdavo skarelę ir dejuodavo. Tarp Kaukazo tautų toks paprotys pastebėtas pas čerkesus. Priimta laikyti, kad tokio pobūdžio paprotys susijęs su noru apsaugoti gimdyvę ir naujagimį nuo piktųjų dvasių ir apgauti jas. Priešingai nuo gimdyvės, tėvas ritualine prasme yra švarus ir stiprus. Jis lygtai užima jos vietą ir saugoja vaiką, namą nuo piktų jėgų įsiveržimo. Tikėtina, kad tokiu būdu tėvas patvirtindavo savo teisę į vaiką.
Stranraer FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1870 m.
Algirdas Dambrauskas

Algirdas Dambrauskas (g. 1932 m. sausio 8 d. Žemaičiuose, Dotnuvos valsčius) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1964 m. baigęs Krasnojarsko politechnikos institutą jame dėstė. 1983 m. technikos mokslų daktaras. 1984–1991 m. Robototechnikos ir techninės kibernetikos katedros vedėjas, nuo 1984 m. profesorius. Nuo 1991 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1996 m. Vilniaus technikos universitetas) dėstytojas, 1991–1996 m. Automatikos katedros vedėjas.

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai iš automatinio valdymo teorijos.
NK Bačka 01

Istorija

Seniausias Serbijos futbolo klubas, kuris įkurtas 1901 m.
Organinis junginys

Nomenklatūra

Dėl junginių gausos juos pavadinti ir tuos pavadinimus įsiminti yra neįmanoma. Paprastumo dėlei priimta IUPAC nomenklatūra, leidžianti pavadinimus nesunkiai sudaryti remiantis junginio struktūra. Tai tik dalinis sprendimas, kadangi pagal dabartinę IUPAC nomenklatūrą sudėtingesnių junginių pavadinimai tampa labai gremėzdiški, kartais net sunkiai telpa į kelias eilutes, todėl toks sprendimas taip pat nėra idealus. Greta nomenklatūrinių pavadinimų visi plačiau naudojami junginiai turi ir įprastus, tradicinius.
Džiugai (Anykščiai)

Istorija

1932 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius, priklausė Kurklių valsčiui.
1968–1973 m. čia buvo Staškūniškio apylinkės centras.
Bielinio ąžuolas

Paminklas

Ąžuolas 2 m skersmens ir 16 m aukščio. Knygnešio Jurgio Bielinio (1846-1918) sūnus Juozas prisimena, kaip jie su tėvu po ąžuolu buvo iškasę slėptuvę, laikę joje lietuvišką spaudą. Tokią slėptuvę turėjo ir po akmeniu už kelių dešimčių metrų nuo ąžuolo. Ąžuole yra kulkų skylių. Šnekama, kad medį apšaudę Rusijos imperijos kariuomenės kareiviai, ieškodami slaptų spaudinių.
Vaistinė ožragė

Augalo morfologija

Ožragės išauga iki 60 cm aukščio. Lapai trilapiai, sudaryti iš 2 cm ilgio ovalo formos lapelių, kurių kraštai truputi dantyti. Žiedai smulkūs, nuo gelsvai baltų iki šviestai violetinių, skleidžiantys stiprų kvapą. Žydi gegužės – birželio mėn. Iki 10 cm ilgio lenktose ankštyse būna daug rudų sėklų.

Vardai

Vaistinė ožragė dar vadinama kupranugarių žole arba graikiniu šienu. Kitose kalbose: angl. Common fenugreek, Cultivated trigonella, Fenugreek, Fenugreek seeds, Greek clover, Greek hay., pranc. Fénugrec, Foin grec, Graines de fénugrec, Sénegrain, Trigonelle, malaj. Kelabet, kin. Hu lu ba).

Panaudojimas

Vaistinę ožragę galima vartoti maistui, prieskoniams, kosmetikai, vaistams. Vaistams tinka sumaltos ožragės sėklos bei džiovintų lapų arbata. Nedideli kiekiai vaistinės ožragės naudojami geros kokybės kario milteliuose. Ožragė populiari Pietų Indijoje, ir yra visur vartojamo tamilų prieskonių mišinio sambaar podi sudėtyje. Karčiai aromatingos sėklos – būtina bengališko penkių prieskonių mišinio panch phoron sudedamoji dalis. Vaistinės ožragės lapai – svarbus prieskonis visose šalyse nuo Vakarų Azijos iki Šiaurės Indijos. Džiovinti ožragės lapai vartojami Gruzijoje prieskonių mišiniui khmeli-suneli. Šiaurės Indijoje jie kartais vartojami ruošiant tipišką šiaurinę mielinę duoną methi naan.
Kosmetologai vaistinę ožragę naudoja įvairiose odos gražinimo bei gaivinimo procedūrose.
Vaistinės ožragės sėklose yra kumarinų, steroidinių saponinų, eterinio aliejaus, suteikiančio sėkloms būdingą kvapą, ir alkaloidų, o stiebuose ir lapuose – cholino, saponinų, diosgenino, gleivių, kartumynų, tanino, dervų, vitamino C bei riebiųjų aliejų. Iš vaistinės ožragės pagaminti preparatai mažina cukraus kiekį kraujyje, sėklose esantys steroidiniai saponinai slopina cholesterolio absorbciją žarnyne ir cholesterolio gamybą kepenyse. Sėklų nuoviru gydomas kosulys bei astma.
Wagon Restaurant

Dainos

Dauguma dainų yra lietuvių kalba, tačiau yra keletas dainų parašytų ir kitomis kalbomis, pavyzdžiui, anglų, rusų ir prancūzų. Daina "Miegojau prie stalo restorane" turi ir rusišką versiją.
Alternatyvūs ginčų sprendimo būdai

Alternatyvūs ginčų sprendimo būdai (angl. Alternative Dispute Resolution, ADR – „alternatyvus ginčų reguliavimas“) kaip ginčų sprendimo būdai yra naudojami kaip alternatyva teismo procesui. Pažeistas subjektines teises ir įstatymų saugomus interesus gina ne tik teismas. 
Čia gali būti taikomi alternatyvūs ginčų sprendimo būdai. Jie (pavyzdžiui, tarpininkavimas) iš tikrųjų leidžia šalims vėl užmegzti dialogą, stengiantis išspręsti savo ginčą derybomis, užuot atkakliai vadovavusis konflikto ir priešiškumo logika, kurios rezultatas paprastai tebūna toks, kad vienas laimi, o kitas lieka pralaimėjęs. Tarpininkavimo poreikis yra labai akivaizdus, ypač kilus ginčams šeimoje, nors šis būdas gali praversti ir tuomet, kai reikia spręsti įvairius kitų rūšių ginčus.
Alternatyvūs ginčo sprendimo būdai vis labiau taikomi sprendžiant sudėtingus komercinius ginčus, kurių šalys, norėdamos išspręsti ginčą, kartu siekia išlaikyti ir tęsti tarpusavio komercinę veiklą. Tai vis labiau tampa įprastu ginčų, kylančių dėl su medicina susijusių nelaimingų atsitikimų, sprendimo būdu. Šiuose ginčuose remiantis tarpininkavimu galima nustatyti naujoviškus sprendimo būdus, susijusius su labai delikačiais ginčais, ir pasiūlyti kūrybiškus teisės gynimo būdus, kurių negalėtų pasiūlyti teismai.

Rūšys

Taikinamasis tarpininkavimas (mediacija), taikinimas, arbitražas, derybos, miniprocesas (teismo) ir kt.
Dov Ber Abramowitz

Biografija

Gimė 1860 m. Vabalninke, 1870 m. su tėvais emigravo į Jeruzalę. Mokėsi pas rabiną Shmuel Salant, o vėliau dirbo rabinu vienoje iš Jeruzalės sinagogų. 1894 m. emigravo į JAV. Po kelerių metų paskirtas rabiniškojo teismo atstovu Sent Luise. Jo iniciatyva įkurta JAV ir Kanados rabinų ortodoksų sąjunga. Taip pat jo iniciatyva įkurtas pirmas sionistinis Mizrahi judėjimo filialas Amerikoje ir jis tapo pirmuoju filialo vadovu. Mirė 1926 m. Jeruzalėje. Jo vaikaitis Abram L. Sachar (1899-1993) buvo JAV istorikas.
Vaiva Mainelytė

Biografija

Mokėsi Rokiškio, Trakų internatinėje sporto mokykloje, Širvintų vidurinėje mokykloje. 1970 m. LSSR konservatorijoje baigė aktoriaus meistriškumo katedrą, aktoriaus specialybę (dėstytojai Juozas Rudzinskas, Vytautas Buožis). 
1969–1973 m. Šiaulių dramos teatro, 1973–1992 m. LSSR dramos teatro (nuo 1990 m. Lietuvos valstybinis akademinis dramos teatras) aktorė. 1992 m. „Vaidilos ainių“ teatro steigėja ir aktorė, 1995–1997 m. „Vaidilos“ teatro aktorė. 1999–2006 m. UAB „Ineco“ vadybininkė. Nuo 2006 m. Lietuvos nacionalinio dramos teatro trupės aktorė. „Soroptimist“ klubo narė.

Politinė veikla

Kazimiros Prunskienės rėmėja, dalyvavo Moterų partijos, Valstiečių liaudininkų sąjungos veikloje. 2008 m. Valstiečių liaudininkų sąjungos sąraše Vilniaus Žirmūnų rinkimų apygardoje nesėkmingai kandidatavo į LR Seimą (surinko 2,61% rinkėjų balsų).