google/wiki40b huggingface dataset:
Nigerijos vėliava

Nigerijos vėliava – stačiakampė, suskirstyta į tris vienodo pločio vertikalias juostas: žalią, baltą, žalią.

Istorija

Vėliavą 1959 metais sukūrė studentas iš Ibadano Michael Taiwo Akinkunmi. Įteisinta 1960 metų spalio 1 dieną, šiai šaliai iš Jungtinės Karalystės atgavus nepriklausomybę. Iki tol oficiali šios teritorijos vėliava buvo pagal Jungtinė Karalystė standartus kolonijoms bei priklausomoms teritorijoms sukurta vėliava su tam tikru skiramuoju ženklu, apibūdinančiu tam tikrą teritorijos specifiką.

Spalvos

        Pantone spalvų sistemoje: Pantone 348; RGB spalvų sistemoje: Žalia – 0, 135, 81.
        Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.

Simbolika

Žalia spalva simbolizuoja Nigerijos gamtą bei jos žemės turtus, balta – taiką, šioje daugiakultūrėje bei daugiatautėje šalyje.

Panašios vėliavos

Šios vėliavos dizainas bei spalvų gama panaši į buvusios Pietų Rodezijos (dabartinės Zimbabvės) vėliavą, naudotą 1968 – 1979 metais. Nigerijos Federacinės Respublikos vėliava yra bene ilgiausiai išlikusi nepakeista Afrikos šalių kontekste.
Shabab Al-Aqaba Club

Istorija

Klubas įkurtas 1965 m.
Chosė Migelio de Velasko provincija

Istorija

Provincija įkurta 1880 spalio 12 d. ir pavadinta Bolivijos prezidento José Miguel de Velasco garbei.

Geografija

Šiaurėje Chosė Migelio de Velasko provincija ribojasi su Beni departamentu, vakaruose su Njuflo de Čaveso provincija, pietuose su Čikitoso provincija, pietryčiuose su Anchelio Sandovalo provincija, rytuose su Brazilija.
Vyraujantis provincijos reljefas - lyguma, tik šiaurinėje dalyje yra keletas kalnų grandinių. Provincijos upės priklauso Amazonės baseinui. 
Šiaurinei provincijos daliai būdingas sausas subtropinis klimatas, pietinei daliai šiltas tropinis klimatas. Vidutinė metinė temperatūra 24,7 °C, vidutinis kritulių kiekis 1173 mm.
Petronėlė Bernadišienė

Petronėlė Bernadišienė (1910 m. balandžio 12 d. Geišiai, Jurbarko valsčius – 1993 m. liepos 24 d. Vilnius) – Lietuvos kalbininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija

1933 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1962 m. filologijos mokslų kandidatė.
Mokytojavo. 1946–1984 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytoja, nuo 1964 m. docentė. Viena akademinės „Lietuvių kalbos gramatikos“ (t. 2 1971 m.) autorių. Parašė mokomąją knygą „Lietuvių bendrinės kalbos kirčiavimo pagrindai“ (1973 m.). Paskelbė straipsnių apie lietuvių kalbos sangrąžinius veiksmažodžius.
Ugandos karinės pajėgos

Karinės oro pajėgos

Pranešimai apie oro pajėgose eksploatuojamus orlaivius prieštaringi..
Neuroanatomija

Neuroanatomija – mokslas, tiriantis nervų sistemos sandarą. Tai neurobiologijos bei medicinos šaka, gimininga neurofiziologijos ir neurochemijos disciplinoms.
Neuroanatomiją domina gyvūnų bei žmogaus nervų sistemos dydis, jos atskirų struktūrų padėtis, reikšmė bei sandaros išskirtinumai.

Šakos

Lyginamoji neuroanatomija tiria ryšius tarp galvos ar nugaros smegenų struktūrų, ir pateikia žinių apie nervų sistemos evoliuciją (įvairių gyvūnų).
Taikomoji neuroanatomija taiko žinias, gautas nagrinėjant nervų sistemos sandaros ypatumus, sprendžiant vieną ar kitą problemą.
LIFE

LIFE – tarptautinis teatrų festivalis, vykęs Vilniuje 1993, 1995, 1996, 1997, 1999 ir 2000 m. Festivaliui iki 1998 m. vadovavo Rūta Vanagaitė. Nuo 1998 m. ją pakeitė Tauras Čižas.

Istorija

Po 1991 m. vasarą įvykusių sėkmingų Jaunimo teatro gastrolių JAV su Eimunto Nekrošiaus spektakliais „Kvadratas“ ir „Dėdė Vania“, Jaunimo teatro vadovė Rūta Vanagaitė paskelbė savajame teatre „šimto dienų moratoriumą“. Teatras buvo uždarytas žiūrovams, vyko intensyvios naujųjų spektaklių repeticijos. Iš teatro repertuaro išbraukta daug spektaklių, daugiausia režisuoti Dalios Tamulevičiūtės. „Moratoriumas“ buvo paskelbtas rugsėjo mėnesį, o spalį buvo įkurtas festivalis LIFE. Iš pradžių festivalį ketinta pavadinti „LiTeF“ pagal Jugoslavijos teatrų festivalį „BiTeF“, bet vėliau apsistota ties LIFE. Pasirengimas pirmajam festivaliui, trukęs dvejus metus, Lietuvoje inicijavo naujoves – savanorystę bei rėmimą. 
Iki 1998 m. festivalis buvo orientuotas į tradicinio ir iškiliausio pasaulio teatro pristatymą, o 1998 m. žiūrovams buvo pateikta netradicinė, cirko ir akrobatikos elementų pilna programa, orientuota į platesnę publiką. Tais metais festivalis patyrė didelių nuostolių, o festivalio direktorė R. Vanagaitė pasitraukė iš savo pareigų, palikdama vadovavimą T. Čižui, pareiškusi, kad Lietuvos publika nėra pakankamai supratinga ir išsilavinusi.
Penktasis LIFE festivalis, Tūkstantmečio minėjimo iškilmių proga pervadintas į „Vilnius 2000 – Skriejantis Žmogus“.
Skafandras ir drugelis (filmas)

Siužetas

Populiaraus madų žurnalo "Elle" vyriausiasis redaktorius Žanas–Dominykas Bobi po netikėto insulto atsigauna su itin retu "uždaryto viduje" sindromu. Visiškai paralyžiuotas Žanas tampa įkalintas savo kūno skafandre ir gali judinti tik kairiąją akį, mirksinčią tarsi drugelis suplasnoja savo sparneliais. Vienas mirksnis reiškia "taip", o du mirksniai - "ne". Toks bus tolesnio jo gyvenimo kodas. Bet laki vaizduotė, nepalaužiamas protas, specifinis humoro jausmas ir neblėstanti atmintis veikia visu pajėgumu. Neįtikėtina kantrybe apsiginklavusios ligoninės seselės vieną po kitos garsiai skaityto alfabeto raides, o Žanas išgirdęs teisingą garsą reikiamu momentu sumirksi. Tokia unikali aplinkybė leido Žanui perduoti artimiausiems žmonėms savo mintis bei pojūčius. Ilgo proceso metu jis sugebėjo paraidžiui sudiktuoti biografinės knygos tekstą…..
FK Merkys Varėna

Istorija

Komanda žinoma nuo Nepriklausomybės atgavimo laikų, 1990 m. žaidė I lygoje, iki 1992 m. II lygoje, vėliau III lygoje. 2011 m. pavasarį laimėjo Alytaus apskrities salės pirmenybių 3-ąją vietą. 2016 m. AAFF trečiosios lygos pirmenybėse varėniškių ekipa užėmė trečiąją vietą.
2017 m. ekipa pradėjo pirmenybes, bet nesugebėjo surinkti pilnos sudėties, žaidė net devyniese ir buvo nuspręsta trauktis iš Trečios lygos, Alytaus zonos pirmenybių. Tačiau klubas tęsė dalyvavimą mažojo futbolo pirmenybėse.

Klubo spalvinė gama

Ankstesniais metais žaisdavo raudonais marškinėliais ir juodais šortais, o šiuo metu jų aprangos yra žalios spalvos, su geltonais užrašais.
Algis Arlauskas

Biografija

Algis Arlauskas gimė lietuvio ir ispanės šeimoje. Tėvas Juozas Arlauskas 1949 m. iš Lietuvos buvo nusiųstas į Maskvą studijuoti Aukštojoje partinėje mokykloje, motina buvo Ispanijos pilietinio karo dalyvio duktė, kartu su kitomis dviejomis seserimis 1937 m. emigravusi į TSRS, 1944 m. įstojusi į Maskvos Energetikos institutą. Ji daugiausiai užsiėmė sūnaus auklėjimu, šeimoje buvo kalbama ispaniškai.
1978 m. baigė Maskvos Boriso Ščiukino teatro institutą. 1978–1983 m. buvo Maskvos Jaunojo žiūrovo teatro aktorius.
1987 m. baigęs studijas S. A. Gerasimovo kinematografijos universiteto (VGIK) režisūros fakultete (A. Kočetkovo kursas), kūrė dokumentinį kiną. 1986 m. išleido dokumentinį filmą apie sovietinį gyvenimą „Gyvenimas atvirkščiai“ (Жизнь наоборот). Vienas iš geriausių dokumentinių filmų – „Laiškas motinai“ (Письмо матери), pelnė apdovanojimą už dramaturgiją 10-ajame tarptautiniame Maskvos žmogaus teisių kino festivalyje „Stalkeris“.
1991 m. kartu su žmona – rusų aktore Marija Šimanskaja, ir vaikais emigravo į motinos gimtąjį Bilbao Ispanijoje, kur ėmėsi režisieriaus darbo, dirbo televizijoje. Dėsto aktoriaus meistriškumo specialybės studentams, stato spektaklius. Nuo 2008 m. atnaujino darbą Rusijos kine.
Priešpilis

Priešpilis (angl. fore-work, vok. Warte (Außenwerk), rus. форбург) – viduramžių pilies komplekso dalis, už pilies ribų atitverta įtvirtinta teritorija. Primena papilį, tačiau priešpilis yra grynai gynybinis darinys (o papilys – gyvenama įtvirtinta dalis). Tokie priešpiliai būdingi medinėms pilims. Vėliau daugelyje pilių priešpiliai buvo apgyvendinti ir tapo papiliais, o dar vėliau – tiesiog apie pilį susidariusio miesto dalimi.
Priešpilį paprastai įrengdavo silpniausioje pusėje, tai būdavo gynybai skirta piliakalnio aikštelės dalis (kartais – net gretimas artimas piliakalnis). Maždaug 6 % Lietuvos vėlyvųjų piliakalnių turėjo priešpilius. Paprastai būdavo vienas priešpilis, nuo pagrindinės pilies atskirtas grioviu ir/ar pylimu. Lietuvoje būdingesni piliakalniai su pylimu atskirtais priešpiliais. Retkarčiais pasitaiko piliakalnių, kurie kažkada turėjo du priešpilius (pvz., Kernavė, Medvėgalis). Atskiroje kalvoje įrengtas priešpilis neretai laikomas atskiru piliakalniu. Pvz., Kernavėje Mindaugo Sostas ir Lizdeikos Kalnas yra pagrindinio piliakalnio (Aukuro Kalno) priešpiliai.
Laumekiai (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

Taupriai – 1,8 km
Putriai (Biržai) – 1,3 km
Kuosakiai – 2,3 km
Globinai – 1,7 km
Smilgiai (Biržai) – 2,6 km
PAČERIAUKŠTĖ – 6,5 km
Skruzdėlynė (Pasvalys) – 3,7 km
Pasvaliečiai – 3,8 km
Toliūnai – 3,4 km
BIRŽAI – 17 km
Irena Uss-Armonienė

Irena Uss-Armonienė (g. 1954 m. balandžio 6 d. Kaune) – Lietuvos pianistė, pedagogė. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos profesorė, Koncertmeisterio katedros vedėja. Lietuvos Respublikos Vyriausybės kultūros ir meno premijos laureatė (2017 m.)

Biografija

Tėvas Vadimas Ūsas. Mama Anna Turovska-Ūsienė. Brolis Aveniras Ūsas 
1977 m. su pagyrimu baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademiją (prof. J.Karnavičiaus klasę). 1986-1988 m. dėstė fortepijono specialybę Alžyro nacionaliniame muzikos institute (pranc. L’Institut National de Musique d’Algérie). Nuo 1988 m. dėsto Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje. Nuo 1999 m. docentė, nuo 2007 m. profesorė, nuo 2010 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Koncertmeisterio katedros vedėja.    Dėstomi dalykai:
Akompanimentas, Koncertmeisteris, Interpretacijos seminarai.
Koncertuoja Armonas Uss duo ir fortepijoninio Armonų trio sudėtyse Lietuvoje ir užsienio šalyse. 
Žymiausi mokiniai -.doc.dr Indrė Baikštytė, Jonė Punytė, Eglė Andrejevaitė, dr.Eglė Kižytė, Agnė Railaitė-Jurkūnienė, dr.Paulė Gudinaitė, Robertas Lozinskis,  Justas Čeponis, Feliksas Zakrevskis, Inga Vyšniauskaitė,
Skandalo užrašai

Siužetas

Valdingu charakteriu pasižyminti Barbara Kovet dirba vienoje Londono mokykloje. Ji sugeba pažaboti pačius nepaklusniausius mokinius, tačiau iš tiesų po griežtumo kauke slypi vienišas, draugų ir artimųjų neturintis žmogus, vakarais savo mintis išliejantis nesibaigiančiame dienoraštyje. Kol vieną dieną mokykloje ir Barbaros gyvenime atsiranda Šeba. Nuoširdi, šilta dailės mokytoja, turinti gražią šeimą, randa kelią į Barbaros širdį. Įsiliejusi į Šebos gyvenimą, pagyvenusi moteris joje randa ištikimą draugę, kurios visada ieškojo. Tačiau viena netikėtai atskleista intymi paslaptis visam laikui pakeičia jų draugystę.
Šeba užmezga pavojingą ir neleistiną romaną su savo penkiolikmečiu mokiniu Stivenu. Sužinojusi apie tai, jos draugė grasina atskleisti paslaptį vyrui Ričardui ir visai visuomenei. Šaltai manipuliuojanti pasimetusia moterimi, ji tampa tarsi pilkuoju kardinolu, sumaniai besinaudojančiu kito žmogaus pasitikėjimu, baime ir sumaištimi. Tačiau bežaisdama šį žiaurių žaidimą, Barbara pati nepastebi, jog pamažu aiškėja jos niūraus pasaulio užkulisiai. O juose slypi ne viena apgavystė, pakeisianti abiejų moterų gyvenimą…
Imperatorius Henrikas II

Biografija

Paskutinis iš Saksonijos Otonų Ludolfingų dinastijos. Bavarijos hercogo Henriko II sūnus. Žmona Kunigunda Liuksemburgietė, vaikų neturėjo.
Po tėvo mirties paveldėjo Bavarijos hercogystę. 1001 m. Otoną III lydėjo į Italiją, kur imperatoriaus ryžto dėka buvo išvengta romiečių sukilimo. Italijoje netikėtai mirus Otonui III užvaldė jo regalijas ir nužudė tikrąjį pretendentą Ekhartą Meisenietį. Karaliumi tapo daugiausia Mainco arkivyskupo Vigilio pastangomis, nes jo kandidatūrai priešinosi Vokietijos diduomenė.
1003-1018 m. kovėsi su Lenkijos karaliais. Boleslovas I Narsusis padėjo Henriko broliui Brunui, siekusiam Bavarijos karūnos, bet buvo sumuštas. Bavarijos hercogu Henrikas paskyrė žmonos brolį Henriką Liuksemburgietį.
Italams išsirinkus savo karalių išžygiavo į Italiją, 1004 m. numalšino savo priešininkus Lombardijoje ir privertė jį vainikuoti geležine Italijos karaliaus karūna. Per žygį į Romą 1014 m. vasario 14 d. gavo imperatoriaus titulą. Padėjo popiežiui Benediktui VIII kovoti su Bizantija Apeninų pusiasalio pietuose.
Tramdydamas pasaulietinių kunigaikščių savarankiškumą rėmėsi abatais ir vyskupais, kurie tapo teritorijų valdytojais, atskaitingais karaliui. 1012 m. įsteigė Bambergo vyskupiją, kuri virto vienu svarbiausių viduramžių Vokietijos meno ir kultūros centrų. 1146 m. popiežius Klemensas II jį kanonizavo, šventė liepos 13 d. Vienintelis kanonizuotas Vokietijos valdovas.
Mosėdžio valsčius

Mosėdžio valsčius buvo šiaurės vakarų Lietuvoje. Centras – Mosėdis.
Viktoras Trofimovas

Biografija

1982–1993 m. mokėsi Panevėžio 17-oje vidurinėje mokykloje. 1998 m. baigė Kauno technologijos universiteto Panevėžio fakulteto studijas, vadybos bakalauras. 2003 m. baigė Kauno kolegijos studijas ir įgijo verslo teisės specializacijos teisininko kvalifikaciją.
1995–1997 m. V. Trofimovo individualios įmonės savininkas. 1997–2001 m. dirbo Panevėžio apskrities valstybinėje mokesčių inspekcijoje. 2001–2003 m. AB banko „Hansabankas“ paskolų projektų vadovas. 2003–2005 m. Panevėžio miesto savivaldybės mero patarėjas ekonomikos ir investicijų klausimais. 2005–2008 m. Panevėžio miesto savivaldybės administracijos Miesto ūkio skyriaus Vadovaujantysis eksploatavimo inžinierius. Nuo 2006 m. uždarosios akcinės bendrovės „Panevėžio gatvės“ valdybos pirmininkas, uždarosios akcinės bendrovės „Panevėžio regiono atliekų tvarkymo centras“ valdybos narys. 2008–2010 m. Panevėžio apskrities viršininkas, 2010–2016 m. Panevėžio teritorinės darbo biržos direktorius.

Visuomeninė, atstovaujamoji veikla

Nuo 2009 m. lapkričio mėn. iki 2014 m. gruodžio mėn. Europos Sąjungos Regionų komiteto tikrasis narys (nuo 2010 m. vasario pakaitinis narys).
Nuo 2011 m. iki 2015 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.

Partinė veikla

Nuo 2005 m. partijos Tėvynės sąjunga (nuo 2008 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai) narys, nuo 2008 m. Panevėžio miesto skyriaus sekretorius. Nuo 2008 m. LR Seimo nario Vito Matuzo padėjėjas – sekretorius. Nuo 2009 m. spalio mėn. Panevėžio miesto skyriaus pirmininko pavaduotojas.
Nuo 2014 m. spalio 6 d. nepartinis.

Asmeninis gyvenimas

Domisi informacinėmis tecnologijomis, mėgsta medžioklę, futbolą. Moka anglų, rusų kalbas. Žmona Edita, vaikai Viktorija, Marija, Matas.
Kybartų Šv. Aleksandro Neviškio parapija

Istorija

Parapija įkurta 1870 m., pastačius cerkvę per miestelį geležinkelį tiesiantiems darbininkams. 1919 m. pradžioje vidaus reikalų ministerija cerkvę, mokyklos pastatą ir 2 parapijos namus su žeme perdavė Seinų vyskupijai. Įkurta bažnyčia. Tuo metu apie 420 stačiatikių rinkdavosi maldai nuomojamose patalpose. Jie daug kartų kreipėsi į valdžią gražinti cerkvę. Pastatui reikėjo kapitalinio remonto.
1929 m. katalikų parapija iš finansų ministerijos išsireikalavo gauti paskolą naujai bažnyčiai statyti. Tada apgriuvusi cerkvė ministrų kabineto nutarimu grąžinta stačiatikiams. 1935 m. atnaujinta cerkvę iškilmingai pašventinto Lietuvos ir Vilniaus metropolitas Dimitrijus Bogojavlenskis.
1937 m. parapijai priklausė 1431 tikintysis. Prie jos veikė Apvaizdos brolija. Parapija visos Lietuvos cerkvėms gamino žvakes. 1945 m. parapijoje buvo 280 tikinčiųjų. 1947 m. tarybų valdžia ją oficialiai įregistravo. Į Kybartus vykdavo tikintieji iš Kaliningrado srities.
Lietuvos TSR herbas

Lietuvos TSR herbas – vienas Lietuvos TSR valstybinių simbolių, gyvavęs nuo sovietų okupacijos pradžios 1940 m. viduryje iki 1990 m. kovo 11 d., kai Lietuvai atkūrus nepriklausomybę toliau kaip valstybės herbas vartotas Vytis.
Bandar Seri Begavanas

Istorija

Iki 1970 m. miestas buvo žinomas kaip Brunei Taunas (angl. Brunei Town).
Spalio 28

Šventės

Vilniaus atgavimo šventė

Vardadieniai

Judas – Tadas – Simonas – Almantė – Gaudrimas – Simas
Katyte, katyte, aš tave myliu

Turinys

Italijoje gyvenantis scenaristas Fredas paniškai bijo praplikti, todėl imasi lankytis pas psichiatrą, kuris pasirodo besąs šarlatanas. Jis turi žmoną Milę, meilužę Ornelą, tačiau negali abejingai praeiti pro bet kurią moterį, o tai gresia santuokos žlugimu. Fredas pasakoja daktarui įvairius gyvenimo epizodus, susijusius su moterimis, tačiau gydytoją domina ne pats gydymas, o paciento istorijos, nes jis pats priklausomas ir bijo savo valdingos žmonos.
Ustiurto plynaukštė

Ustiurto plynaukštė (kaz. Üstirt, turkm. Üstyurt) – plynaukštė centriniame Azijos regione, Kazachijos ir Uzbekijos teritorijose. Ustiurtas yra tarp Kaspijos pakrantėje esančių Mangyšlako pusiasalio ir Kara Bogaz Golo įlankos vakaruose ir Aralo jūros likučių bei Amudarjos deltos rytuose.
Ši plynaukštė užima apie 200 000 km² plotą, vidutinis aukštis 150 m. Pagrindinis kraštovaizdis – molinga dykuma, apaugusi kiečiais ir druskėmis. Pietrytinėje plynaukštės dalyje gruntai molingi, su skalda. Vietomis yra druskožemių, o šiaurinėje dalyje – smėlio dykumos.

Pusiau klajokliai vietiniai gyventojai augina avis, ožkas ir kupranugarius.
Plynaukštės teritorijoje buvo atlikti keli požeminiai branduoliniai sprogimai. Pvz., Mangyštau srityje, Mangyšlake, XX a. 7-tą dešimtmetį buvo atlikti 3 sprogdinimai (vietovės Akotta, Mulkaman ir Kindikti).
Genovaitė Stanaitytė-Vasiliauskienė

Genovaitė Stanaitytė-Vasiliauskienė (g. 1921 m. balandžio 6 d. Griškabūdyje, Šakių apskritis) – Lietuvos dainininkė (lyrinis sopranas) ir chorvedė.

Biografija

Meilę muzikai paveldėjo iš motinos, kuri giedojo bažnyčios chore ir atlikdavo solo partijas. Baigusi gimnaziją, 1940 m. įstojo į Kauno konservatoriją. Dainuoti mokėsi pas M. Gedan ir Vladislavą Grigaitienę. Fortepijoną dėstė Aleksandras Kačanauskas, kitas disciplinas – Jurgis Karnavičius, Antanas Budriūnas, Petras Oleka, Stasys Santvaras ir kt. Baleto meno mokė Jadvyga Jovaišaitė-Olekienė. Vėliau dainuoti dar mokėsi ir Vilniaus muzikos mokykloje pas S. Krzyzanowska.
1944 m. pasitraukusi į Vokietiją, nuo 1945 m. dainavimo studijas tęsė Hamburgo konservatorijoje pas prof. S. Bergerį. 1949 m. išvyko į Australiją ir 1950 m. įstojo į Adelaide Elder Conservatorium, kur pas prof. B. Howardą studijavo dainavimą. Privačiai dar tobulinosi pas solistę ir pedagogę A. Binkevičiūtę-Gučiuvienę. 1950 m. vokalistų konkurse laimėjo pirmąją vietą.
Nuo 1957 m. visą dešimtmetį dainavo Adelaidės valstybiniame radiofone, dalyvavo lietuvių ir australų koncertuose Adelaidėje, Melburne, Sidnėjuje, dainavo daugelyje Australijos lietuvių kolonijų. Taip pat koncertavo JAV ir Kanados miestuose, 1965 m. išleido plokštelę.
G. Vasiliauskienė daug metų sėkmingai dirbo su chorais ir vokaliniais ansambliais. 1969–1989 m. vadovavo Adelaidės lietuvių chorui „Lithuania“ (27 moterys ir 18 vyrų), kuriam talkino ir solistas P. Rūtenis. Choras uoliai propagavo lietuvių kompozitorių kūrinius, statė muzikinius veikalus. Parengė Broniaus Budriūno kantatas „Lietuvos šviesos keliu“ (pati G. Vasiliauskienė atliko solo partiją) ir „Per pasaulį keliauja žmogus“. Pastaroji kantata buvo atlikta 1988 m. XV Lietuvių meno dienoje Adelaidėje. Dirigentė parengė chorą ir solistus, įvedė deklamaciją. Dar kartą ši kantata buvo atlikta Universiteto salėje minint birželio tremties dieną. Choras suorganizavo nemaža koncertų australams ir lietuviams, dalyvavo dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose.
Be choro, G. Vasiliauskienė vadovavo pramoginės muzikos vyrų oktetui „Klajūnai“, pastatė Miko Petrausko operetę „Consilium facultatis“. 1977 m. suorganizavo 14 mergaičių chorą „Eglutės“, dalyvavo su juo koncertuose. Lituanistinėse mokyklose vaikus mokė dainuoti, padėjo bažnyčios chorui ir lietuviškoms radijo valandėlėms. 1985 m. subūrė moterų senjorių vokalinį oktetą, kuris irgi pasirodydavo koncertuose.
G. Vasiliauskienė organizavo dainų šventes ir kitus tautinius renginius. Už lietuvybės palaikymą PLB valdyba ją apdovanojo Vilniaus universiteto 400 metų jubiliejiniu medaliu, o 1994 m. už nuopelnus lietuvių ir australų kultūrai apdovanota Australijos medaliu.
Laisvės alėja (mėnraštis)

Laisvės alėja – pramoginis miesto mėnraštis, ėjęs 1996 m. Kaune.

Istorija

Leidėjas ir vyr. redaktorius Linas Virginijus Medelis. Redaktorius Romutis Navardauskas Palaima. Tiražas 4000 egz.
Liežuvis

Liežuvis (lot. lingua) – judrus, iš skersaruožių raumenų sudarytas ir gleivinės dengiamas stuburinių gyvūnų virškinimo sistemos organas, esantis burnos ertmėje.

Žinduolių liežuvis

Žinduolių liežuvis raumeningas ir labai paslankus organas, galintis keisti savo formą ir padėtį. Užčiaupus burną, užpildo visą jos ertmę, priekyje ir šonuose liečia viršutinius ir apatinius dantis, viršuje – gomurį. Liežuvis yra pagalbinis kramtymo organas, kuris kartu su žandais stumia maistą tarp dantų, maišo jį su seilėmis, formuoja kąsnį ir ryjant stumia jį link ryklės. Liežuvis taip pat yra jutimo organas, jo gleivinėje yra daug bendro jutimo – lytėjimo, temperatūros, skausmo – ir skonio receptorių. Kartu su gomuriu ir žandais liežuvis burnos ertmėje gali sudaryti neigiamą slėgį. Tai būdingas žinduolių požymis, susijęs su jauniklių mitybos būdu. Skruzdėdų liežuvis kaip virvė, labai ilgas ir lipnus, juo rankiojami termitai. Atrajotojai liežuviu skina žolę, prispausdami ją prie aštrabriaunių apatinių priekinių dantų. Chameleonų liežuvis labai ilgas ir lipnus, todėl juo lengva pagauti maistą maždaug 50 cm atstumu.

Paukščių liežuvis

Paukščių liežuvis yra su apragėjusiu galu. Žąsų ir ančių liežuvis mėsingas, o genių – laibas ir gali būti labai toli iškišamas.
Jonas Virbickas (1911)

Biografija

Gimė ūkininkų šeimoje. 1921–1923 m. mokėsi Paįstrio pradžios mokykloje, 1923–1930 m. Panevėžio gimnazijoje. Nuo 1931 m. Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1931–1940 m. dirbo žurnalo „Židinys“ administracijoje, žurnalo pagalbinis redaktorius.
Vokiečių okupacijos metais redagavo 1941–1942 m. legaliai leistą Lietuvių aktyvistų fronto dienraštį „Į laisvę“, kurį laiką vyr. redaktorius. Dienraštį uždarius, 1942–1944 m. kartu su Antanu Strabuliu redagavo pogrindinį Lietuvių fronto laikraštį „Į Laisvę“. Nuo 1944 m. mokytojavo Panevėžyje. 1945 m. rugpjūčio mėn. suimtas, 1946 m. birželio 12 d. nuteistas 10 metų kalėjimo ir 5 metus tremties. Žuvo sovietiniame lageryje.
Skribakių apylinkė

Istorija

Apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
1954 m. prijungta dalis Duobėdžių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl Lietuvos TSR apylinkių sustambinimo“ Skribakių apylinkė prijungta prie Bučiūnų apylinkės ir Saugėlaukio apylinkės.
Dulkės saulėje

„Dulkės saulėje“ – 1977 m. Lietuvos kino studijoje kartu su kino studija „Mosfilm“ sukurtas meninis filmas (rusiškas pavadinimas „Пыль под Солнцем“). Filmo trukmė – 98 min.

Siužetas

Filme parodomos dvi dienos iš lietuvių kilmės bolševikų veikėjo, Simbirsko gubernijos revoliucinio komiteto vadovo Juozo Vareikio gyvenimo, kuomet jis, Raudonosios Armijos Pietų fronto vadas, 1918 m. liepos mėn. organizavo kairiųjų eserų generolo Muravjovo maišto malšinimą. Kartu su J. Vareikiu malšinime dalyvavo busimasis maršalas Michailas Tuchačevskis.