Argyrija

Argyrija (angl. argyria, iš gr. ἄργυρος, argyros 'sidabras') – reiškinys, kai organizme susikaupia didelis kiekis koloidinio sidabro, kuris nudažo audinius pilkai mėlyna metaline spalva. Argyriją sukelia į organizmą papuolantys sidabro junginiai ar sidabro dulkės.
Argyrija būna bendroji (angl. generalized argyria) arba vietinė argyrija (angl. local argyria). Bendrosios argyrijos atveju sidabro paveiktas visas organizmas. Vietinės argyrijos atveju pažeisti atskiri odos ar gleivinės plotai.
Susijęs terminas yra argyrozė (angl. argyrosis). Ilgai šie terminai buvo laikomi sinonimais, nors argyrija vartojamas dažniau. Argyroze dažniau vadino junginės argyriją, tačiau šių žodžių vartosenoje visada stigo nuoseklumo.

Biologiniai poveikiai

Gyvūnams, tarp jų ir žmonėms, į vidų vartojant sidabro preparatus įvairiuose audiniuose kaupiasi sidabro junginiai. Dalis sidabro junginių pasižymi jautrumu šviesai, tas šviesos veikiami dalis bespalvių ar silpnai spalvotų sidabro junginių skyla išskirdami gryno metalo daleles ar sidabro sulfidą. Paprastai šios medžiagos mikroskopinėmis dalelėmis nusėda odoje, kur atrodo kaip tamsaus pigmento dariniai. Tokia organizmo būklė ir vadinama argyrija.
Chroniškas sidabro junginių valgymas gali sukelti sidabro pigmentų susidarymą organuose (tarp jų ir akyse), kurie būna daug laiko apšviesti. Sidabro dalelių nusėdimas junginėje nėra kenksmingas organizmui, bet sidabras gali nusėsti akyje (pvz., lęšiuke) ir taip pažeisti regą.
Vietinė argyrija dažnai susidaro išoriškai vartojant sidabro preparatus, pvz., akių lašus.
Bendrąją argyriją sukelia ilgą laiką į organizmą patenkantys (nuryjami ar įkvepiami) sidabro junginiai. Taip gali nutikti gydantis sidabro junginiais arba dirbant su sidabru ar jo junginiais.
Manoma, kad argyrija yra negrįžtamas organizmo pakitimas. Išvaizdos subjaurojimą galima sumažinti tik vengiant saulės šviesos. Yra duomenų, kad gydant argyriją lazerių terapija buvo patenkinamai pagerinta pacientų išvaizda.
JAV Toksinių medžiagų ir ligų registro agentūra (angl. Agency for Toxic Substances and Disease Registry; ATSDR) argyriją apibūdina kaip „kosmetinę problemą“, kuri organizmui nekenkia. Kiti teigia, kad kad rimtais atvejais argyrija būna bjaurojanti išvaizdą.
Sidabras žmonėms yra silpnai toksiškas, tad rimtos žalos pavojus nuo gydymui naudojamų sidabro junginių yra labai menkas. Klinikinis sidabro ir jo junginių vartojimas apima išorinės infekcijos židinių gydymą arba panaudojimą medicininėje aparatūroje. Ilgalaikis sidabro junginių (ypač kolodinio pavidalo) rijimas ar įkvėpimas gali sukelti odos ir kitų organų argyriją. Tai nekelia pavojaus gyvybei, bet kosmetiškai nepageidaujama.”
Pamatinė kasdieninė dozė, kurią 1991 m. nurodė JAV JAV Aplinkos apsaugos agentūra (EPA), kuri spėjamai neturi sukelti pastebimo žalos sveikatai pavojaus per visą žmogaus gyvenimą yra 5 µg/(kg*d).

Istorija

Bent jau nuo XIX a. vidurio gydytojai žino, kad sidabras ar jo junginiai gali priversti atskiras odos ar kitų kūno audinių vietas įgyti pilką ar mėlynai pilką spalvą. Argyrija prasideda žmonėms, į kurių organizmą ilgą laiką (nuo kelių mėnesių iki daug metų) patenka dideli kiekiai sidabro. Tai gali būti profesinis susirgimas, kai gamybos įmonėje darbuotojai įkvepia sidabro ar jo junginių dulkių. Praeityje yra buvę atvejų, kai darbuotojams prasidėdavo argyrija. Tiesa, nežinoma kiek tais atvejais sidabro junginių būdavo ore ir kiek laiko darbuotojai jais kvėpavo.
Koloidinis sidabras (mikroskopinių sidabro dalelių suspensija) buvo naudojama kaip vidinis vaistas kai kurių ligų gydyme. XX a. 5-tą dešimtmetį sidabrą taip naudoti nustojo, nes atsirado efektyvesni antibiotikai, be to, imta vengti argyrijos ir kitų sidabro junginių šalutinių poveikių.

Atvejai

Iki šiol nėra žinių, kad šiuolaikiniai koloidinio sidabro preparatai būtų sukėlę argyriją, nes nanometro skersmens koloidinio sidabro dalelės yra pernelyg smulkios, tad jų žmogaus ląstelės nesugeba absorbuoti ir jos per 48 val. ar greičiau pasišalina iš organizmo. Tuo tarpu savadarbių sidabro preparatų dalelių dydis gerokai didesnis.
Vienas žinomų sidabro junginių (ne koloidinio sidabro) rijimo atvejų buvo politikas iš Montanos Stanas Džonsas (Stan Jones), 2002 ir 2006 m. buvęs kandidatu į JAV Senatą.
Džonsas, bijodamas kad dėl 2000 metų problemos bus neįmanoma įsigyti antibiotikų, ėmė gerti savadarbį sidabro preparatą. Pakitusi specifinė jo odos spalva buvo pabrėžta žiniasklaidos pranešimuose apie nesėkmingą jo kampaniją. Tiesa, Džonsas tvirtino, kad labiausiai žinoma jo nuotrauka buvo paryškinta. Džonsas aiškino, kad jis savo „sidabriškos išvaizdos“ nenaudojo kaip rinkiminio triuko. Jis toliau populiarina sidabro junginių kaip naminių vaistų naudojimą. Jis teigia, kad gera sveikata yra koloidinio sidabro naudojimo pasekmė.
2007 m. spauda aprašė amerikietį Polą Karasoną (Paul Karason), vyriškį, kurio visa oda palaipsniui įgijo mėlyną spalvą. Jis gėrė savadarbį koloidinio sidabro preparatą, pagamintą iš distiliuoto vandens, druskos ir sidabro bei sidabro turinčiu tepalu tepė veidą, siekdamas išgydyti sinusitą, dermatitą, rėmensį ir kitas sveikatos problemas. Karasonas mirė 2013 m. rugsėjo 23 d. nuo širdies priepuolio.

Sidabras kaip argyrijos priežastis

2012 m. atliktas sidabro nanodalelių tyrimas parodė, kad tik reguliariai ryjant stambias sidabro junginių daleles galima susirgti argyrija. Tyrimo duomenys parodė, kad tik taip vartojant sidabrą susidaro būdingi mėlyni sidabro sulfido ir sidabro selenido dariniai, aptikti žinomuose ligoniuose su argyrija. Skrandžio rūgštinėje aplinkoje sidabro nanodalelių zolis virsta tikruoju tirpalu. Tik tada sidabro jonai patenka į ląstelių vidų. Vėliau apšvitinimas UV spinduliuote sidabro jonus atverčia į atominį sidabrą, kuris sudaro nanodaleles, o šios reaguoja su sieros junginiais ir sudaro argyrijai būdingą sidabro sulfidą.