google/wiki40b huggingface dataset:
Žirgininkas

Žirgininkas (lenk. koniuszy, lot. agaso, praefectus stabuli, pranc. chevalier) – vienas iš žemesniųjų Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos dvaro pareigūnų, vėliau titulas.
Dvaro pareigūnų hierarchijoje Karūnos didysis žirgininkas (koniuszy wielki koronny) ir Lietuvos didysis žirgininkas (koniuszy wielki litewski) buvo vienuolikti, Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės žemietijų pareigūnų sąraše žirgininkas buvo dvidešimtas.

Įgaliojimai

Žirgininkas rūpinosi karališkojo arba kunigaikščio dvaro žirgyno reikalais. Jis prižiūrėjo kaimenės plėtrą, žirgų treniravimą ir parengimą karui.
Po Liublino unijos žirgininkas tapo garbės pareigybe, o nuo 1768 m. titulu.
Bangų paketas

Fizikoje bangų paketas yra bangų darinys, sudarytas iš didelio kiekio skirtingo dažnio koherentinių bangų. Skirtingo dažnio bangos interferuoja tarpusavyje, dėl šios superpozicijos pasekmės viename erdvės taške bangos viena kitą sustiprina ir gaunama maksimali svyravimų amplitudės vertė, kituose taškuose pozityviai interferuojančių bangų skaičius mažėja ir amplitudės vertė gaunama mažesnė. Grafiškai atvaizdavę tokį virpesį bei sujungę maksimalias amplitudės vertės, gautume bangų paketo gaubtinę. Šios gaubtinės judėjimo greitis yra lygus grupiniam greičiui.
kvantinėje mechanikoje bangų paketas turi ypatingą prasmę: jis yra interpretuojamas kaip "tikimybinė banga", aprašanti tikimybę to, kad dalelė arba dalelės, esančios tam tikroje būsenoje matavimo metu, bus aptiktos duotame taške su duotu judesio kiekiu.
Šredingerio lygties pagalba yra įmanoma kvantinėje mechanikoje atskirti sistemos laikinę evoliuciją, panašiu būdu kaip klasikinėje mechanikoje tai atliekama Hamiltono formalizmo rėmuose. Bangų paketas yra matematinis Šredingerio diferencialinės lygties sprendinys. Po bangų paketą atvaizduojančios funkcijos grafiku esančio ploto kvadratas turi tikimybės rasti dalelė šioje erdvės srityje prasmę.
Koordinatiniame bangos atvaizdavime (pvz., Dekarto koordinatėse) bangos padėtis yra nusakoma bangų paketo padėtimi. Kuo siauresnis yra erdvėje bangų paketas, tuo labiau yra apibrėžta bangos padėtis, ir, tuo labiau neapibrėžtas bangos judesio kiekis.
Šis ryšis tarp padėties ir judesio kiekio yra vienas iš Heizenbergo neapibrėžtumo pavyzdžių.
Vakarų Logonės regionas

Geografija

Regionas yra savanų gamtinėje srityje. Prateka Logonės ištaka – Vakarų Logonė. Paviršius pietuose kalnuotas.

Gyventojai

Regionas priklauso Adamavos kultūrinei zonai. Daugiau nei 90 % krašto gyventojų yra sarai (jų subetnosas ngambajai).
Esminis instinktas 2

Turinys

Rašytoja Ketrina Tremel vėl įtariama žmogžudyste: policija mano, kad ji, lėkdama naktį Londono gatvėmis automobiliu su futbolininku Kevinu Frenksu, tyčia nukreipė mašiną į upę ir išsigelbėjo viena, nes Kevinas buvo apsvaigęs nuo narkotikų. Teismas paskiria atlikti jos psichinės būklės analizę, kuri pavedama daktarui Glasui. Nors šis stengiasi laikytis atstumo ir profesinės etikos, netrukus Ketrina sugeba tapti dominuojančiu veiksniu jo gyvenime. 
Kartą Glasas sulaukia buvusios žmonos skambučio, iš kurio sužino, kad nužudytas žurnalistas, turėjęs kompromituojančios medžiagos apie šio praeitį. Vėliau sekančios kelios žmogžudystės rodo, kad jų kaltininkė gali būti Tremel, tačiau kuomet policija sužino, kad žuvęs žurnalistas buvo Glaso žmonos meilužis, daktaras pats tampa įtariamuoju, o jo karjera žlunga...
Velika Gorica

Istorija

Įkurta 1278 m.
Raseinių technologijos ir verslo mokykla

Istorija

Pirmosios žinios apie profesinio mokymo užuomazgas Raseinių krašte užfiksuotos dar XIX a. pradžioje, kai vietinėje mokykloje buvo pradėti dėstyti praktiški dalykai: žemdirbystė, sodininkystė, buvo supažindinama su matininko darbu. Naujas Raseinių krašto švietimo įstaigų tinklo raidos reiškinys XX a. pradžioje – Paverkšnio žemės ūkio mokyklos įsteigimas. Ši mokykla galėjo būti ne vienintelė Raseinių krašto profesinė mokykla: intensyviai ieškota būdų tokią mokyklą įkurti Ariogaloje, Šiluvoje, tačiau tai nebuvo įgyvendinta. Profesinio mokymo raida krašte vyko su pertraukomis, jas nutraukė Pirmasis ir Antrasis pasauliniai karai.
Raseinių žemės ūkio mokykla atkurta tik 1953 m., buvusio Raseinių politinių kalinių kalėjimo, vėliau vaikų darbo kolonijos, patalpose (dab. Raseinių krašto istorijos muziejus).
Po nepriklausomybės paskelbimo, keičiantis Viešoji įstaiga Raseinių technologijos ir verslo mokyklapolitinei ir ekonominei situacijai, mokykla, kaip žemės ūkio specialistus rengianti institucija, palaipsniui prarado savo reikšmę. Buvo nutarta keisti mokyklos profilį, reikėjo naujų idėjų, mokymo programų ir patirties. 2001 m. mokyklai, vienai iš pirmųjų profesinių mokyklų Lietuvoje, patvirtintas dabartinis jos statusas – technologijos ir verslo mokykla, o nuo 2006 m. lapkričio 2 d. mokykla perorganizuota į viešąją įstaigą.
Antanas Sabaliauskas (1930)

Biografija

1951–1963 m. dirbo Vilkijoje. 1958 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1963–1973 m. Šiaulių pedagoginio instituto Visuomenės mokslų katedros, Šiaulių universiteto Humanitarinio fakulteto Filosofijos katedros dėstytojas, docentas. 1972 m. istorijos mokslų kandidatas, disertacija „Lietuvos komunistų partijos veikla vystant kolūkinę demokratiją 1952–1965 m.“  1980–1992 m. ir 1997–1999 m. vadovavo Filosofijos ir antropologijos katedrai (turėjusiai keletą besikeitusių pavadinimų). Iki 2008 m. tęsė aktyvią mokslinę ir pedagoginę veiklą universitete. LDDP Šiaulių miesto tarybos narys.
Panteleimonas Ponomarenka

Biografija

Gimė valstiečių šeimoje, ukrainietis. 1914 m. pradėjo dirbti pameistriu siuvykloje. 1918 m. įstojo į Raudonąją armiją, Pilietinio karo dalyvis. Nuo 1919 m. dirbo naftos gavybos įmonėse ir geležinkelyje, nuo 1922 m. tapo komjaunimo funkcionieriumi.
1932 m. baigė Maskvos transporto inžinierių institutą ir vėl tarnavo armijoje. 1937 m. pradėjo partinę karjerą, dirbo VKP(b) CK instruktoriumi, skyriaus vedėjo pavaduotoju. Dėl stalininių represijų atsilaisvinant postams, greitai kilo karjeros laiptais. 1938–1947 m. buvo Baltarusijos komunistų partijos CK pirmasis sekretorius, 1944–1948 m. tuo pat metu ir Baltarusijos TSR Ministrų Tarybos pirmininkas.
1942–1944 m. vadovavo Vyriausios karinės vadovybės partizaninio judėjimo Centriniam štabui (čia vienu iš jo pavaldinių buvo Antanas Sniečkus), buvo kelių frontų karinės tarybos narys. Nuo 1943 m. – generolas leitenantas.
1948–1953 m. – TSKP CK sekretorius, nuo 1950 m. tuo pat metu – ir TSRS Paruošų ministras, o 1952 m. gruodžio mėn. – 1953 m. kovo mėn. – dar ir TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pavaduotojas. Stalinas vertino P. Ponomarenkos veiklą, yra manoma, kad laikė jį galimu įpėdiniu. Po Stalino mirties pradėtas stumti nuo realios valdžios, 1953–1954 m. buvo TSRS Kultūros ministras, 1954–1955 m. – Kazachstano komunistų partijos CK pirmasis sekretorius.
1955 m. perkeltas į diplomatinį darbą – paskirtas TSRS ambasadoriumi Lenkijoje, 1957 m. – Indijoje ir Nepale, 1959 m. – Nyderlanduose. Šioje šalyje buvo paskelbtas persona non grata, kadangi dalyvavo pagrobiant tarybinę perbėgėlę Amsterdamo gatvėje ir susimušė su policininkais.
1962 – 1965 m. buvo TSRS atstovas TATENA. Vėliau buvo Visuomenės mokslų akademijos prie TSKP CK dėstytojas. 1978 m. išleistas į pensiją.
P. Ponomarenka buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1–4 šaukimų deputatas, 1939–1961 m. – TSKP CK narys, 1952 m. spalio mėn. – 1953 m. kovo mėn. – TSKP CK Politinio biuro narys, vėliau iki 1956 m. – kandidatas į Politinio biuro narius. Apdobanotas keturiais Lenino ordinais, Spalio revoliucijos ordinu, Suvorovo I-mo laipsnio ordinu, Tėvynės karo I-mo laipsnio ordinu, Garbės ženklo ordinu.
Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.
Tiltas per Kvai upę (filmas)

Siužetas

1943 metai. Anglų karo belaisviai patenka į japonų stovyklą Birmos džiunglėse, kurioje kali JAV karo belaisviai. Anglų belaisviams vadovauja pulkininkas Nikolsonas, kuris laikosi nuomonės, kad, jei jis ir jo kariai Singapūre pasidavė į nelaisvę karo vadovybės nurodymu, tai jis ir nelaisvėje lieka karo tarnyboje. Bendražygių tarpe jis palaiko discipliną ir į stovyklą įžygiuoja rikiuotėje. Nikolsonas negalvoja apie pabėgimą, nes laiko tai dezertyravimu. Jis nekreipia dėmesio į JAV karo vado Širzo žodžius, kad tai ne tarnyba, o pragaras ir yra tik du keliai iš jo, – mirti arba pabėgti ir mirti džiunglėse.
Bet japonų stovyklos vadui pulkininkui Saitui nesvarbu kuo save laiko anglai: kariais ar belaisviais. Jis turi įsakymą iki gegužės 12 d. pastatyti tiltą per Kvaijos upę, todėl visi belaisviai yra lygūs ir statyboje dirbs visi, nežiūrint į karinį laipsnį. Nikolsonas atkakliai siekia, kad būtų laikomasi Ženevos konvencijos dėl elgesio su karo belaisviais, pagal kurią karininkai atleidžiami nuo fizinio darbo. Saitas įsako visus karininkus uždaryti į karcerį, o Nikolsoną į vienutę saulės atokaitoje, kurioje vietos yra tik sėdti.
Širzas ir du bendraminčiai ryžtasi pabėgimui, bet po susidūrimo su japonų sargybiniais, Širzas lieka vienas ir po ilgos kelionės upe bei džiunglėmis, pasiekia vietos gyventojų kaimelį. Šie duoda jam valtį ir Širzas išplaukęs į vandenyną, išsigelbsti.
Tilto statyba vyksta labai lėtai ir Saitui, už vadovybės įsakymo neįvykdymą, gresia harakiri. Jis visaip bando priversti anglų karininkus dirbti, bet Nikolsonas laikosi savo nuostatos. Galų gale, Rusijos-Japonijos karo pergalės metinių proga, Saito nusileidžia ir sutinka, kad belaisviams vadovautų anglų karininkai. Stovykloje paskelbiama amnestija.
Kitą dieną Nikolsonas su kitais karininkais apžiūri statybos aikštelę ir lieka labai nepatenkintas japonų inžinierių projektu. Jis pažada baigti statyboje sabotažus ir laiku pastatyti gerą tiltą. Jis nori, kad jo žmonės tikrai parodytų, ką gali. Karas ne amžinas. Pasibaigus karui visi galės didžiuotis, kad anglų belaisviai pastatė tokį nuostabų tiltą.
Išsigelbėjęs Širzas patenka į karininkų ligoninę Ceilone. Čia jis ilsisi paplūdimyje, flirtuoja su medicinos seserimis ir ruošiasi demobilizacijai. Ligoninėje jį aplanko majoras Vordenas ir pasiūlo dalyvauti statomo tilto sprogdinimo operacijoje. Širzas ir dar du kariai vėl atsiduria Kvajos upės džiunglėse. Diversantų užduotis: susprogdinti, tilto atidarymo iškilmių proga, pravažiuojantį juo traukinį...
Spiečiūnai (Anykščiai)

Istorija

Kaimas įsikūrė Spiečiūnų dvaro vietoje. 1932 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius. 1949–1950 m. „Laisvės“ kolūkio centrinė gyvenvietė.

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad kaimo vardas kilęs nuo pavardės Spiečiūnas.
Albrechtsburgas

Albrechtsburgas (vok. Albrechtsburg) − vėlyvosios gotikos pilis Vokietijoje, Saksonijoje, Meiseno mieste.
Pilis buvo pastatyta tarp 1471 m. ir 1524 m. vietoje senos markgrafų tvirtovės, kaip saksonų kurfiurstų iš Vetinų dinastijos rezidencija. Statybų pradžioje Saksoniją valdė kurfiurstas Ernstas ir hercogas Albrechtas.
Nuo 1710 m. iki 1863 m. pilyje buvo įrengta manufaktūra ir pradėtas gaminti įžymusis Meiseno porcelianas, kurio simbolis yra sukryžiuoti mėlynos spalvos kardai.
Albrechtsburgo pilis laikoma pirmuoju pilies statiniu Vokietijoje. Pilyje veikia keli muziejai ir ekspozicijos, žinoma, yra vietos ir didžiajai miesto aistrai − porcelianui. Nepaprastai gražūs ir Švč. Dievo Motinos bažnyčios (Frauenkirche) bokšto porcelianiniai varpai, nuo 1929 m. savo skambesiu užburiantys kiekvieną besiklausantįjį. O Šv. Mikalojaus bažnyčioje (Nikolaikirche) stovi didžiausios kada nors iš Meiseno porceliano pagamintos figūros.
Jakas

Ypatybės

Stambus gyvūnas, kūno aukštis iki 2 m, ilgis iki 3,25 m, masė iki 1000 kg. Patelės smulkesnės. Kūnas ilgas su didele ketera, kojos trumpos. Kailio plaukai papilvėje labai ilgi ir beveik siekia žemę. Uodegos plaukai taip pat ilgi. Kailis juodas, snukio galas pilkšvas. Jauniems žvėrims ant nugaros būna siaura neryški pilkšva išilginė juosta. Ragus turi ir patinai, ir patelės. Patinų ragai užauga iki 95 cm ilgio, tarpas tarp jų siekia iki 90 cm. Ragų pamatai nukreipti į šonus, jie išlinksta į priekį ir aukštyn. Patelių ragai gerokai mažesni.
Minta skurdžia žoline augmenija, kerpėmis. Rujoja rugsėjo – spalio mėnesiais. Rujos metu tarpusavyje kovojantys patinai neretai sužeidžia vienas kitą. Nėštumas trunka 258 dienas. Gimsta vienas jauniklis, kuris kartu su motina būna apie metus. Lytiškai subręsta 1-3 metų, patinai 5 metų. Gyvena iki 25 metų.

Paplitimas

Paplitęs Tibete. Išgyvena itin atšiauriomis klimatinėmis sąlygomis kalnuose iki 5,2 km aukščio virš jūros lygio. Laikosi nedideliais 100–10 individų būriais, seni patinai dažnai sutinkami ir pavieniui. N. Prževalskis, atradęs ir aprašęs šį žvėrį XIX a. pab., teigė stebėjęs didžiulius kelių šimtų jakų būrius.
Kadaise aukštuose Vidurio Azijos kalnuose gyveno didžiulės laukinių jakų bandos. Ilgą laiką gyvūnai buvo negailestingai naikinami ir šiuo metu laisvėje gyvenančių jakų populiaciją sudaro apie 10 000 indvidų. Saugomas Kinijoje (Tibete ir gretimose Tibeto plynaukštės provincijose, kuriose gyvena didžioji dauguma populiacijos) ir Indijoje (Ladake apie 100 individų populiacija), išnykęs Nepale, Butane. Kenčia nuo brakonieriavimo (vertinama jų mėsa), klajoklių-piemenų (poruojasi su naminiais jakais, pasitaiko nuosavybės niokojimo, žmonių sužalojimo atvejų, todėl prieš juos kartais kerštaujama). Medžiojamas tibeto vilkų, jaunikliai ir paliegę individai – rudųjų lokių, snieginių leopardų. Įrašytas į Tarptautinę raudonąją knygą.

Prijaukinimas

Domestikuoti I tūkstantmetyje prieš mūsų erą. Naminiai jakai laikomi Tibete, Mongolijoje, Tuvoje, Altajuje, Pamyre ir Tian Šanyje. Naudojami kroviniams pernešti, auginami mėsai, pienui ir vilnai. Gali kryžmintis su galvijais.
FK Jezero Plav

Istorija

Klubo ištakos siekia 1948 m.
Licencinė sutartis

Licencinė sutartis – rašytinis susitarimas, kuriuo viena šalis (licenciaras) suteikia teisę kitai šaliai (licenciatui) naudotis licencijos objektu nustatytomis sąlygomis ir nurodytoje teritorijoje, o licenciatas įsipareigoja mokėti atlygį už naudojimąsi licencijos objektu.

Reikšmė

Licencine sutartimi gali būti leidžiama su jos objektu atlikti įvairių veiksmus: gaminti, naudoti, siūlyti parduoti, parduoti, importuoti ar eksportuoti arba tam tikslui naudoti tam tikrą gamybos būdą. Licencine sutartimi nustatoma licencijos rūšis (pvz., išimtinė ar neišimtinė), galiojimo teritorija (valstybės dalis, viena ar kelios valstybės), galiojimo terminas ir nutraukimo tvarka, licencinio atlygio dydis ir apmokėjimo tvarka, šalių teisės ir pareigos, atsakomybė už sutarties sąlygų pažeidimą ir kita.
Licencinė sutartis pagal objektą registruojama tam tikrame registre (pvz., dizaino, filmų, patentų, prekių ženklų).
Europos kultūros sostinė

Europos kultūros sostinės statusas (iki 1999 m.: Europos kultūros miestas) – kasmet nuo 1985 m. suteikiamas bent vienam Europos miestui, nuo 2007 m. – dviem, nuo 2020 m. kas trejus metus – trims. Miestai priskiriami iš Europos Sąjungos, ELPA (EEE) ir iš ES šalių-kandidačių (tarp jų ir galimų).
Idėja įgyvendinta 1985 metais tuometinės Graikijos kultūros ministrės Melinos Merkuri iniciatyva – Europos Sąjungos Ministrų Taryba oficialiai patvirtino programą „Europos kultūros sostinės“. ES programa „Europos kultūros sostinė“ siekia puoselėti bendrąsias kultūros vertybes ir padėti išlaikyti tradicines šalių narių kultūras bei didinti jų žinomumą. Kultūros sostinių yra reikalaujama integruoti programos veiklas į ilgalaikes miestų strategijas, kurios (remiantis darnumo siekiu) turėtų būti darnios plėtros strategijomis. Tokiu būdu per kultūros sostinės programą taip pat turėtų būti skleidžiamos darnumo idėjos, kurios galėtų prisidėti, keičiant žmonių vertybines nuostatas, įsitikinimus ir elgseną.
Iš Baltijos valstybių Vilnius buvo 2009 m. Europos kultūros sostine, 2011 m. – Talinas, 2014 m. – Ryga. 2017 m. kovo 29 d. Kaunas buvo išrinktas 2022 m. Europos kultūros sostine.
Artefaktas (klaida)

Artefaktas (angl. artifact) yra stebėjimo rezultatas, kuris matomas (ar kitaip aptinkamas) ne dėl stebimo objekto, bet dėl stebėjimo technikos, naudotų statistinių metodų, objekto paruošimo stebėjimui ir kitų panašių ypatybių. Neteisingai suprantant ir vertinant artefaktus, gaunamos klaidingos išvados.
Mikroskopijoje artefaktais vadinamos vaizdo detalės, atsirandančios ruošiant objektą stebėjimui (pjaustant, fiksuojant, dažant) ar jį suspaudus tarp stiklelių stebėjimo metu. Informatikoje artefaktus kartais sukelia duomenis apdorojančių algoritmų ypatumai. Statistikoje artefaktai gaunami tendencingai parenkant imtį, kuomet stebėjimams ar matavimams atrinkti objektai nėra pakankamai tipiški.
Placidas Šarkauskas

Placidas Šarkauskas (Pliacidas, 1871 m. gegužės 15 d. Raseiniuose – 1919 m. balandžio 19 d. Alovėje) – kunigas, knygnešys.

Biografija

Mokėsi Palangos progimnazijoje. Baigė Vilniaus kunigų seminariją. Į kunigus įšventintas 1898 m. ir paskirtas vikaru į Giedraičių parapiją, netrukus perkeltas į Švenčionis. Čia vikaravo 1898–1902 m.
Organizavo lietuviškos spaudos gabenimą iš Mažosios Lietuvos ir jos platinimą savoje ir aplinkinėse parapijose. Placidui Šarkauskui talkino Adomas Padleckas iš Želabų k., taip pat Mykolas ir Stanislovas Vaiškūnai iš Kurpių k. Spaudos atgabendavo ir knygnešys elgeta Antanas Šakalys.
Pargabentą spaudą (maldaknyges, elementorius ir kt. įvairias brošiūras) perduodavo knygnešiams Antanui Juršėnui, Augustinui Janutėnui ir kitiems, kurie ją platindavo savo parapijų kaimuose. Buvo sumanus ir atsargus: nei klebonijoje, nei pas artimus platintojus knygų nelaikydavo ir drausdavo tai daryti savo padėjėjams bei platintojams. Tarnaitė Konstancija lietuvišką spaudą slėpdavo viename iš parapijos vienkiemių.
Placido Šarkausko veikla neliko nepastebėta caro administracijos. 1902 m. perkeltas klebonu į Nočią (Gudija), o 1903 m. – į Gluboko parapiją (taip pat Gudija). Gerai mokėdamas rusų, lenkų, gudų kalbas, matyt, tuo patraukė į savo pusę net kai kuriuos vietos stačiatikius.
Netrukus buvo įskųstas vyskupui ir tais pačiais metais perkeltas į Mielagėnų parapiją. Tuoj pat čia įvedė pamokslus ir pamaldas lietuvių kalba, rūpinosi parapijiečių švietimo reikalais, mokė poterių iš lietuviškų maldaknygių, suorganizavo pirmąjį lietuvišką chorą, kurio repertuare buvo ne tik religinės giesmės, bet ir tautinės lietuviškos dainos. Vargonininku tuomet dirbo Leonas Bielinis.
Dėl caro valdininkų ir negausių lenkininkų skundų vyskupui 1912 m. perkeltas klebonu į Alovę. Čia taip pat rūpinosi lietuvybės gaivinimu ir įtvirtinimu, priešinosi polonizatoriams.

Atmintinos vietos ir paminklai

Kapas ir antkapinis paminklas Alovės Švč. Trejybės bažnyčios šventoriuje, užrašas: „Kun. P. Šarkauskas uolus Kristaus vyndaržyje darbininkas 1871–1919.IV.19“.
2005 m. A lyga

A lyga, informacija pirmenybes

Pirmenybėse dalyvavo 10 komandų, kurios tarpusavyje žaidė keturių ratų sistema. Viso komandos sužaidė po 36 susitikimus.
Nė viena komanda nebuvo pažeminta į žemesnį lygmenį, nes A lygos dalyvių skaičius buvo išplėstas nuo 8 iki 10.
Atsižvelgiant į 2004 m. rezultatus, 2005 m. A lygos pirmenybėse dalyvavo iš Pirmos lygos buvo perkelti du klubai FK Šiauliai ir FK Nevėžis Kėdainiai. 
Šalies čempionai gavo teisę varžytis Čempionų lygos atrankos ciklo varžybose.
Antrą vietą ir trečią vietas užėmusios komandos, varžėsi UEFA taurės turnyro atrankos varžybose nuo pirmojo etapo.
Ketvirtą vietą užėmusi komanda dalyvavo Intertoto taurės varžybose nuo pirmojo etapo.
Hartwall Arena

Hartwall Arena (Hartwall – vienas didžiausių Suomijos gėrimų gamintojų) – daugiafunkcijinė sporto halė Helsinkyje, Pasila miesto dalyje. Idėją pastatyti šią sporto areną iškėlė suomių verslininkas Harry Harkimo. Arena baigta statyti 1997 m. prieš pat Pasaulio ledo ritulio čempionatą. Oficiali atidarymo ceremonija įvyko 1997 m. balandžio 11 d.
Halė yra Elipsės formos, 133 m ilgio, 103 m pločio; aukštis – 32,5 m. Hartwall Areena gali būti perstatoma, joje vyksta kongresai, nuolat žaidžia ledo ritulio klubas „Jokerit“. Ledo ritulio rungtynių metų vietų skaičius – 13 665, lengvosios atletikos varžybų metu – 10 000, koncertų- 12 000, amfiteatras – 3000 5000. Die Halle wird außerdem für Kongresse verwendet. Prie Hartwall Areena automobilių stovėjimo aikštelių parke vietų skaičius -1 391 Fahrzeuge bietet. Požeminiame aukšte, į kurų patenkama liftu, įrengta ledo ritulio treniruočių aikštelė, įrengta uoloje, už jos – uždara gimnastikos salė.
Tetija (palydovas)

Tetija yra Saturno palydovas; jo skersmuo yra 1060 kilometrų. Jos orbitos spindulys yra 294 660 km. Palydovo orbitinį periodą sudaro 1,888 paros. Palydovo ryškis opozicijoje yra 10, 2. Geometrinis albedas arba šviesos atspindys nuo palydovo paviršiaus yra 80 %.
Palydove yra gigantiškas apie 65 kilometrų pločio ir kelių kilometrų gylio lūžis, vadinamas Ithaca Chasma, jis juosia tris ketvirčius palydovo paviršiaus. Mokslininkai spėja, kad baisus randas atsirado labai seniai, palydovui vėstant ir traukiantis. Antras stebinantis darinys Tetijos paviršiuje yra milžiniškas labai senas krateris, dar vadinamas Odisėjo baseinu. Tetija susideda iš ledo su silikatų priemaiša.
Su Tetija toje pačioje orbitoje skrenda dar du labai maži (apie 30 km skermens) palydovai Kalipsė ir Telesta.
Juozas Babravičius

Biografija

Nuo mažens išsiskyrė geru balsu, pradžios mokykloje dainavo chore ir solo. Šeimai persikėlus į Kauną, pradėjo dainuoti „Dainos“ draugijos chore, koncertuose atlikdavo ir solo kūrinių. Vieno koncerto Birštone metu jo dainavimu susidomėjo dr. Rokas Šliūpas ir patarė vykti studijuoti į Peterburgo konservatoriją, žadėdamas materialinę paramą.
1908 m. įstojo į Peterburgo konservatoriją. Studijuodamas įsitraukė į aktyvų Peterburgo lietuvių muzikinį gyvenimą, per atostogas koncertuodavo Lietuvoje. Susibičiuliavo su Česlovu Sasnausku, dainavo jo vadovaujamame Šv. Kotrynos bažnyčios chore, atliko sudėtingą tenoro partiją jo kantatoje „Jau slavai sukilo“. Studentų statytose operose J. Babravičius sulaukdavo didelio pripažinimo, o baigiamajame spektaklyje jam padainavus „Širdys mergelių“ (Džiuzepė Verdis, „Rigoletas“), studentai ėmė bisuoti. 1914 m. baigė Sankt Peterburgo konservatoriją. 
1914–1919 m. dainavo Maskvos Didžiajame teatre. Debiutavo Bajano vaidmeniu Michailo Glinkos operoje „Ruslanas ir Liudmila“. Nuo 1919 m. gastroliavo Graikijoje, Prancūzijoje, Anglijoje. 1922 m. lapkričio 2 d. įvyko jo koncertas didžiausioje Londono koncertų „Steinway Halle“ salėje. 1923 m. surengė koncertus Kaune, buvo labai palankiai įvertintas spaudoje, tačiau į teatrą nepriimtas. Koncertavo Klaipėdoje. Vėliau išvyko į JAV, dainavo garsiausiose salėse, tarp jų – žymiojoje Čikagos „Orchestra Hall“ salėje. 
1925 m. vėl sugrįžo į Kauną, teatre dainavo Lenskį ir Almavivą. 1926 m. jį į savo trupę pakvietė Fiodoras Šaliapinas, tuo metu jau gyvenęs JAV. Ši trupė su „Sevilijos kirpėju“ aplankė daug JAV ir Kanados miestų, surengė keturiasdešimt aštuonis spektaklius.
1934–1940 m. Valstybės teatro, 1940–1941 m. Valstybinio dramos, operos ir baleto teatro, 1941–1944 m. Kauno didžiojo teatro, 1944–1945 m. Lietuvos Operos ir baleto teatro solistas. 1944–1949 m. dėstė Kauno konservatorijoje, 1949–1956 m. Lietuvos konservatorijoje, nuo 1956 m. Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje. 
Mokiniai: Aloyzas Domeika, Vytautas Čepliauskas, Abdonas Lietuvninkas, Gediminas Šmitas, Kazys Znamenskas.
Vladislovas Ranonis

Vladislovas Ranonis (g. 1952 m. vasario 17 d. Pasvalio rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs prokuroras.

Biografija

1974 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
1974 m. rugpjūčio mėn. Rokiškio rajono žemės ūkio valdybos juriskonsultas, nuo 1976 m. lapkričio mėn. Lietuvos Respublikos prokuratūros Nepilnamečių reikalų skyriaus prokuroras, vyr. prokuroras.
Nuo 1986 m. gegužės Vilniaus rajono teismo, nuo 1990 m. gegužės iki 1993 m. spalio mėn. Lietuvos Respublikos Aukščiausiojo Teismo teisėjas. Nuo 1993 m. lapkričio advokatas, nuo 1997 m. gruodžio – Vilniaus apygardos teismo, nuo 2008 m. birželio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.