google/wiki40b huggingface dataset:
Šarūnas Birutis

Biografija

1979 m. baigė Šiaulių J. Janonio vidurinę mokyklą. Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultete baigė pramonės planavimo, 1984 m. – ekonomikos studijas, ekonomistas; 1998 m. įgijo bankrutuojančių įmonių administratoriaus kvalifikaciją, o 2003 m. baigė teisės magistro studijas Lietuvos teisės universitete, įgijo teisininko kvalifikaciją, teisės magistras. 1999 m. stažavosi Japonijoje valstybės politikos verslo plėtros klausimais. 2001 m. išklausė LBDFI ir JAV ambasados Ekonomistų tobulinimosi programos kursus, 2001–2002 m. išklausė įvairius kursus Lietuvos viešojo administravimo institute.
1982-1984 m. LTSR valstybinio akademinio dramos teatro ūkio skyriaus, 1984-1986 m. Kauno termofikacinės elektrinės Ekonomikos – planavimo skyriaus darbuotojas. 1986-1991 m. dirbo organizacinį, finansų – kontrolės, vadovaujamą darbą Kauno miesto komitete bei tuometiniame Lietuvos komjaunimo centro komitete, Lietuvos jaunimo forume.
1990-1999 m. dirbo privačiame versle. Konsultavo pirmųjų Lietuvoje UAB steigimą ir registraciją, įkūrė ir vadovavo Lietuvos rašytojų sąjungos leidyklai, įkūrė ir vadovavo turizmo firmai „Taika“, organizavo Vakarų turistų srautus į Lietuvą, kitas Baltijos valstybes ir Rusiją,
įkūrė ir vadovavo UAB „Mono - turizmas“, viešbučiui „Nidos auksinės kopos“, kūrė kaimo turizmo projektus Lietuvoje, dalyvavo kituose verslo projektuose.
Nuo 1999 m. iki 2002 m. dirbo Ūkio ministerijoje kuriant Smulkaus ir vidutinio verslo skyrių ir jam vadovavo. Koordinavo daugelio tyrimų, programų rengimą bei verslo plėtros projektų įdiegimą atskiruose Lietuvos regionuose. Buvo stojimo Europos Sąjungą derybų skyriaus „Mažos ir vidutinės įmonės“ sektoriaus vadovas, Lietuvos derybinės delegacijos narys. Už darbą apdovanotas ūkio ministro garbės raštu bei Europos Komisijos generalinio direktoriaus raštu „Už reikšmingą indėlį Lietuvos derybose su Europos Sąjunga“.
Nuo 2002 m. gegužės mėn. iki 2003 m. birželio mėn. dirbo Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos atstovu LR Seime ir Vyriausybėje, nuo 2002 m. iki 2003 m. dirbo neatlyginamu LR Vyriausybės konsultantas, nuo 2003 m. birželio mėn. Valstybinės lošimų priežiūros komisijos LR Ministro pirmininko skirtas narys (dalyvavo kuriant ir tobulinant LR teisės aktus).
Nuo 2004 m. birželio mėn. iki 2009 m. šeštosios kadencijos Europos Parlamento narys. Buvo Liberalų ir demokratų aljanso už Europą frakcijos, taip pat Pramonės, mokslinių tyrimų ir energetikos komiteto narys, Vidaus rinkos ir vartotojų apsaugos komiteto pavaduojantis narys; Delegacijos ES-Ukrainos parlamentinio bendradarbiavimo komitete narys; Delegacijos ryšiams su Pietų Azijos valstybėmis ir Pietų Azijos regioninio bendradarbiavimo asociacija (SAARC), pavaduojantis narys. Nuo 2009 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos atstovas LR Seime ir Vyriausybėje. Nuo 2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 
2012 m. išrinktas Seimo nariu. Nuo 2012 m. gruodžio mėn. - Kultūros ministras 16-oje Lietuvos vyriausybėje.  
Žmona Rasa, dukra Rūta Marija.
Šiaulių miesto savivaldybės taryba

Šiaulių miesto savivaldybės taryba – Šiaulių miesto savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 31 tarybos narys. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Benediktas Labanauskas

Benediktas Labanauskas (1904 m. rugsėjo 21 d. Baidokai, Krekenavos valsčius – 1978 m. rugsėjo 12 d. Kaunas) – Lietuvos miškininkas, žemės ūkio mokslų kandidatas.

Biografija

1929 m. baigė Žemės ūkio akademiją. 1960 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
1929–1931 m. dirbo girininku Šiaulių ir Raseinių miškų urėdijose, 1931–1933 m. – Miškų departamente, 1933–1941 m. – medienos apdirbimo įmonėse Viešvilėje, Klaipėdoje. 1945–1947 m. Pajūrio miško pramonės ūkio sektoriaus viršininkas. 1948–1949 m. Vilniaus miškų technikumo dėstytojas, direktoriaus pavaduotojas. 1949–1957 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas. 1950–1976 m. dirbo Lietuvos miškų institute; 1957–1973 m. Miško biologijos ir miškininkystės skyriaus vedėjas.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritis – ąžuolynai ir jų atkūrimo galimybės. Paskelbė apie 70 mokslinių straipsnių.
Bakolodas

Istorija

Bakolodas įkurtas 1770 m.
Darius Kazulėnas

Biografija

1995 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.
Zarasų rajono valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos viršininkas.
2011 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narys (atsistatydino) Darbo partijos sąraše. 
Žmona Jolita, vaikai Aurimas, Ieva, Agnė.
Camelia Toader

Camelia Toader (g. 1963 m. Rumunijoje) – rumunų teisininkė, teisėtyrininkė civilistė, Bukarešto universiteto profesorė, EBTT teisėja.

Išsilavinimas, mokslinė ir pedagoginė veikla

1986 m. Camelia Toader Bukarešto universitete baigė teisės studijas, apgynė teisės disertaciją, teisės daktarė (1997 m.). Bukarešto universiteto civilinės teisės ir Europos sutarčių teisės lektorė (1992–2005 m.), profesorė (2005–2006 m.). Vienos universiteto kviestinė dėstytoja (2000 m.), Nacionalinio teisėjų instituto ES teisės dėstytoja (2003 m. ir nuo 2005 iki 2006 m.). Nuo 1992 m. iki 2004 m. stažavosi Vokietijoje, atliko keletą daktaro studijų ir tyrimų Makso Planko tarptautinės privatinės teisės institute Hamburge. Toader yra keleto teisinių žurnalų redakcinių kolegijų narė.

Praktinė veikla

Buftea pirmosios instancijos teismo teisėja stažuotoja (1986–1988 m.), Bukarešto 5-ojo sektoriaus pirmosios instancijos teismo teisėja (1988–1992 m.), Rumunijos teisingumo ministerijos Europos integracijos skyriaus vedėja (1997–1999 m.), Rumunijos Aukščiausiojo Kasacinio ir Teisingumo Teismo teisėja (1999–2006 m.), nuo 2007 m. sausio 12 d. – Europos Bendrijų Teisingumo Teismo teisėja.
Vladislovas Nakas

Vladislovas Nakas, latv. Vladislavs Nakass (1888 m. rugpjūčio 6 d. kaime prie Rokiškio – 1944 m. sausio 2 d. Liepojoje) – Lietuvos ir Latvijos vargonininkas, chorvedys.

Biografija

Pradinį muzikinį išsilavinimą įgijos Rokiškio dvare, grafienės M.Tyzenhauz-Pšezdzeckienės įkurtoje muzikos mokykloje. Kaune baigęs gimnaziją, Vl.Nakas studijavo vargonų muziką Varšuvos aukštojoje muzikos mokykloje, prof. K.Makovskio klasėje. Sunkios materialinės sąlygos neleido jam baigti šią aukštąją mokyklą. Grįžo į Aukštaitiją, tarnavo Žiobiškio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčios vargonininku. Nuo 1911 m. – vadovavo Mintaujos Šv.Jurgio bažnyčios chorui ir vargonavo pamaldų metu. 1918 m. persikėlė gyventi į Liepoją, priimtas vargonininku į katalikišką Šv.Juozapo katedrą. Kartu dirbo latviškoje Rainio, lietuviškoje, lenkiškoje pradinėse miesto mokyklose dainavimo mokytoju, vadovavo Liepojos lietuvių jaunimo chorui „Kanklės“. Vėliau buvo paskirtas Liepojos valstybinės muzikos mokyklos vargonų skyriaus vadovu. Žmona Stanislava mokytojavo vietos lenkų pradinėje mokykloje.
Antrojo pasaulinio karo metu buvo rastas negyvas Liepojos uosto teritorijoje, mirties aplinkybės išaiškintos nebuvo. Palaidotas Liepojos Senosiose kapinėse.
Pavelas Morozovas

Pavelas Trofimovičius Morozovas (Павел Трофимович Морозов, geriau žinomas mažybine forma Pavlikas 1918 m. lapkričio 14 d. – 1932 m. rugsėjo 3 d.) – jaunuolis, šlovintas Sovietų Sąjungos propagandos kaip kankinys.
1932 m. trylikametis paauglys įdavė savo tėvą sovietų valdžiai ir už tai vėliau buvo nužudytas. Apie istorijos tikrumą išlikę labai nedaug liudijimų, dauguma jų – gandai iš antrinių liudininkų, kurie „kažką girdėjo“. Dabar manoma, kad visa istorija tikriausiai tėra grožinis kūrinys, nors dėl paties Pavliko egzistavimo beveik nėra abejonių.

Istorija

Pagal vieną iš versijų, P. Morozovas gimė neturtingų valstiečių šeimoje Gerasimovkos kaime netoli Jekaterinburgo. Pavlikas buvo pavyzdingas komunistas, vadovavo savo mokyklos pionieriams ir rėmė kolektyvizacijos procesą. 1932-aisiais, būdamas 13 metų amžiaus, jis įdavė savo tėvą NKVD už tai, kad šis (kaip nurodyta nuosprendyje) „klastojo dokumentus ir pardavinėjo juos banditams bei Tarybų Sąjungos priešams“. Trofimas Morozovas buvo nuteistas 10 metų kalėti Gulage ir, nors jo likimas nežinomas, manoma, kad ten ištvėrė neilgai. Tų pačių metų rugsėjo 3 d. Pavliko dėdė, senelis, močiutė ir pusbrolis už tėvo įdavimą NKVD nužudė Pavliką bei jo mažąjį broliuką.
Tūkstančiai telegramų iš visos Sąjungos prašė teisėjo nepasigailėti Pavliko žudikų. Sovietinė valdžia paskelbė P. Morozovą kankiniu, nužudytu reakcionierių. Jo garbei buvo statomos statulos bei vadinamos mokyklos. Gerasimovkos mokykla, kurią Pavelas lankė, buvo paversta muziejumi, kurį lankydavo mokinių ekskursijos iš visos Sąjungos.
Pavliko istorija įkvėpė gausybę vaikų literatūros, dainų, pjesių, simfoninę poemą, operą bei 6 biografijas.
Caritas

„Caritas“ (lot. „gailestingumas“) – katalikiška labdaros organizacija. Tai savanorystės principu veikianti organizacija, teikianti įvairiopą labdarą (maistą, drabužius, vaistus, slaugos, socialines paslaugas) vargingai gyvenantiems žmonėms.
XIX a. pab. ėmė kurtis katalikiškos organizacijos, kuruojančios karitatyvinę veiklą. 1924 m. Amsterdame susikūrė tarptautinis „Caritas“ komitetas, 1951 m. Vatikane – tarptautinė konfederacija „Caritas Internationalis“. Dabar „Caritas“ skyriai veikia beveik visose pasaulio šalyse.
Lietuvoje „Caritas“ įkurtas 1926 m. (apvienijo keletą katalikiškų labdaros draugijų). TSRS laikais oficialiai uždraustas, veikė pogrindyje, 1989 m. atsikūrė. Nuo 1989 m. leidžia žurnalą „Artuma“ (iki 1997 m. „Caritas“). Pavaldi Lietuvos vyskupų konferencijai.
Losicės apskrities herbas

Losicės apskrities herbas (lenk. Herb powiatu łosickiego) - Losicės apskrities heraldinis simbolis. Skydo formos herbo viršuje vaizduojami Lenkijos herbo baltasis erelis ir riteris su skydu, kuriame vaizduojamas Jogailaičių dvigubas kryžius. Herbo apačioje vaizduojamas baltas žirgas, kuris simbolizuoja Losicės herbą.
Jurgis Kasusna

Biografija

Kaip liudytojas dalyvavo 1379 m. Lietuvos didiesiems kunigaikščiams Kęstučiui ir Jogailai sudarant sutartį su Vokiečių ordinu, 1384 m. – Trakų kunigaikščiui Vygantui užrašant ordinui savo žemes – minimas lietuvių bajoras Jurgis, vok. Jorge, veikiausiai yra Jurgis Kasusna.
Spėjama, kad Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymų 1385 m. pranešime minimas Jurgio kaimas (Jorgendorf) netoli Ditvos upės (dab. Šalčininkų rajono savivaldybė) yra Jurgio Kasusnos valda.
Eglė Kulvietienė

Biografija

1967 m. baigė Mažeikių vidurinę mokyklą, 1972 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete – lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
1974–2002 m. dirbo žurnalo „Šeima“ redakcijoje. 1990–1992 m. tvarkė žurnalo skyrių „Gerumo paštas“. Rašė apie žmonių, šeimos narių tarpusavio santykius, krizines situacijas šeimoje. Straipsnių apie atliktus žurnalistinius tyrimus paskelbė žurnale „Švyturys“ ir kituose leidiniuose. Atgimimo laikotarpiu dirbo „Šeimininkės“ savaitraštyje, žurnaluose „Edita“, „Moters savaitgalis“, „Mažylis“, spausdinosi „Savaitėje“.  Vėliau buvo leidinių „Valstiečių laikraštis“, „Būrėja“, VšĮ Bičiulystė ir kitų žurnalistė.
Keliaujant į pietus

Turinys

Arkliavagis Henris Mūnas, bėgdamas nuo teisėsaugos pareigūnų, perplaukė upę, skiriančią JAV ir Meksiką ir jau tikėjosi išsigelbėjęs, tačiau persekiotojai taip pat pažeidė sieną, sučiupo jį ir pargabeno į miestą, kuriame jau buvo paruoštos kartuvės. Senieji Mūno kompanionai neketina rizikuoti jį gelbėjant, tačiau šerifas primena seną, nuo pilietinio karo laikų galiojantį įstatymą: myriop nuteistą vyrą gali išgelbėti moteris, nusprendusi už jo ištekėti. Kai atrodo, kad mirtis neišvengiama, storžievį Mūną nusprendžia išgelbėti pagyvenusi moteris. Šis apsidžiaugia gavęs galimybę išsisukti nuo kartuvių, tačiau moterį netrukus ištinka širdies smūgis ir ši miršta. Mūnas vėl nutempiamas į kartuves, tačiau dabar jį išgelbėti nusprendžia jauna vieniša moteris Džiulija Teit.
Atsidūręs jos fermoje Mūnas sužino, kad ši turi ir šachtą, kurioje tikisi rasti aukso ir kad jis buvo išgelbėtas tik tam, kad joje dirbtų. Šis bando pasprukti, tačiau miesto apylinkes budriai saugo šerifo padėjėjai ir Mūnas vėl grąžinamas atgal. Džiulija ketina radusi aukso išvažiuoti į Filadelfiją, tačiau ją spaudžia bankas ir ji teturi mėnesį, kad sumokėtų skolas arba jos ūkis bus nupirktas geležinkelį tiesiančios kompanijos. Jos santykiai su naujuoju „vyru“ klostosi permainingai, tačiau galiausiai jiems pavyksta rasti aukso. Sukrovę jį į dėžę, jiedu atiduoda ją saugoti į banką, o patys tęsia kasinėjimus. Vieną vakarą į svečius užklysta buvę Mūno kompanionai ir netrukus Džiulija su šiuo susipyksta, įtarusi atnaujinant santykius su buvusia meiluže Hermina.
Įširdęs Mūnas pasiūlo savo buvusiai gaujai apiplėšti banką, kuriame saugomas Džiulijos auksas. Šiems išvykus, Mūnas su Džiulija susitaiko ir šis ankstų rytą pirmas skuba į banką, kad aplenktų buvusius draugus. Kadangi bankas oficialiai dar nedirba, Mūnas prievarta atima Džiulijos dėžę ir grįžta į namus, tačiau Džiulijos neberanda. Įtardamas klastą, jis atidaro dėžę, tačiau vietoje aukso aptinka akmenis. Tuo matu pasirodo šerifas su padėjėjais ir įsako suimti Mūną už banko apiplėšimą. Netrukus pasirodo ir apgautieji jo kompanionai, prasideda susišaudymas, o Henris, sužinojęs, kad Džiulija pardavė ūkį ir išvyko diližanu, pasinaudojęs sąmyšiu puola ją vytis...
Antanas Ridikas

Biografija

Antanas Ridikas mokėsi Užpalių gimnazijoje, baigė Trakų mokytojų seminariją, 1956 m. iš Vilniaus persikėlė į Ukmergę. 1962 m. baigė Žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultetą. Dirbo Gegužinės (Trakų apskr.) pradinės mokyklos mokytoju, slapstėsi nuo vokiečių ir sovietinės valdžios mobilizacijos ir armiją, už tai buvo represuotas ir kalinamas.
Vėliau dirbo pieninėje, vartotojų kooperatyve, o įgijęs miškų ūkio inžinieriaus specialybę, 1956–1985 m. dirbo Ukmergės, Veisiejų ir Druskininkų miškų urėdijose. Latežerio, Baltašiškės girininkijų girininkas, Druskininkų miško chemijos ruožo viršinininkas. Domėjosi Lietuvos vietovių praeitimi, kultūros paveldu, žmonių likimais. Nuo jaunystės rašė eiles. Nuo 1990 m. kūrybą siuntinėjo į laikraščius „Gimtinė“, „Druskonis“ ir kt.
Žmona Genovaitė, dukros: Adrijana Kalpokienė (1957 - 2008) ir Almantė Ridikaitė

Kūryba

Kūryboje vyrauja taupus metraršininko braižas, ryškai pastebima gyvenimo patirties branda, atklysta dažni praeities aidai, poetą jungiantį su gimtųjų Užpalių kraštu ir antrąja gimtine – Druskininkais. Poezijoje ryškiai prasišviečia daug buities, dvasinio paveldo, gamtos ir tėviškės konkretumo.
Priklausė Lietuvos kaimo rašytojų sąjungai, Lietuvos tautotyros draugijai.
Lotynų kalbos fonologija

Lotynų kalbos fonologija – lotynų kalbos fonemų ir jų raiškos kalboje visuma ir atitinkamas fonologijos mokslo laukas – šios konkrečios kalbos fonologinis tyrimas ir apibūdinimas.

Dvibalsiai

Lotynų kalba turėjo dvibalsius ae (< ai), oe (< oi), au, eu, pvz., aurōra – aušra, neuter – nei vienas, niekatras. Dvibalsiai ae ir oe respublikos laikotarpio pabaigoje kaime ėmė vienabalsėti, tačiau procesas tęsėsi iki trečiojo ar net penktojo amžiaus. Dabar ae, oe tariami kaip vienas balsis, ae tariamas ē eː], oe tariamas kaip vokiečių kalbos ö (pvz., žodyje der Löwe) arba prancūzų eu (žodyje jeune), pvz.: saepe (tariama sēpe) – dažnai, foedus – sutartis, coepī – pradėjau. Jeigu ae ir oe reikia tarti dviem skiemenimis tai ant e dedami du taškai (trema), pvz.: poëta – poetas, aër – oras.
Plopenis

Gyventojai

1930 m. Plopenyje gyveno 1 000 gyventojų. 2002 m. Rumunijos gyventojų surašymo duomenimis, miestas turėjo 9 612 gyventojų, iš kurių 9 493 buvo rumunai ir 112 romų.
Darbotvarkė 21

Darbotvarkė 21 yra su aplinkos apsauga ir darniuoju vystymusi susijęs veiksmų planas, priimtas Aplinkos ir plėtros konferencijoje 1992 metais. Darbotvarkė 21 apima platų temų sąrašą ir yra sukurtas kaip patarimų rinkinys, galintis padėti tarptautinėms organizacijoms, valstybėms, nevyriausybinėms organizacijoms ir pavieniams individams pritaikyti darnios raidos principus praktikoje. Darbotvarkės 21 svarba ir įgyvendinimo būtinybė buvo iš naujo patvirtinta 2002 metais vykusiame Žemės susitikime dėl darnios plėtros bei 2012 m. rengtoje Konferencijoje dėl darnios plėtros.

Struktūra

Darbotvarkė 21 suskirstyta į 4 dalis ir 40 skyrių. Pirmoji dalis skirta socialiniams ir ekonominiams darnios raidos klausimams. Antroji – resursų apsaugai ir efektyviam panaudojimui. Trečioji – įvairių įtakos grupių, kaip kad vietinių gyventojų, valdžios institucijų ir NVO, įtraukimui į sprendimų priėmimą ir jų įtakos stiprinimui. Ketvirtoji – iškeltų tikslų įgyvendinimo būdams (kaip kad technologijoms, švietimui, institucijoms) ir jų finansavimui.

Įgyvendinimas

Jungtinių Tautų darnios raidos komisija veikia kaip Darbotvarkės 21 įgyvendinimą prižiūrinti institucija.
Darbotvarkė 21 nėra teisiškai įpareigojantis dokumentas, valstybės neprivalo įgyvendinti jame išdėstytų nuostatų. Dėl to joje iškeltų tikslų įgyvendinimas yra lėtas ir ribotas. Nepaisant to, Darbotvarkė 21 padarė įtaką šalims sukurti savas darnios raidos strategijas, įgyvendindamos darniojo vystymosi principus ja remiasi įvairios organizacijos bei pačios Jungtinės Tautos.
Vyšnevė

Istorija

Gyvenvietė pradėjo augti apie 1887 m. įkurtą Žigulianų geležinkelio stotį. Sparčiau pradėjo augti XX a. antroje pusėje. Miesto statusas suteiktas 1971 m.
Vokalinė muzika

Vokaline muzika vadinama muzikos rūšis, atliekama vieno arba kelių dainininkų, kuriems gali akompanuoti muzikos instrumentai, tačiau pagrindinis dėmesys yra koncentruojamas dainavimui. Muzika, kurioje dainavimas nėra akcentuojamas, yra laikoma instrumentine muzika, net jei joje yra dainuojama. Priešingu atveju, kai muzikos kūrinys atliekamas tik balsu be jokių instrumentų, tai yra vadinama a cappella.
Pagrindinį vaidmenį vokalinėje muzikoje dažniausiai atlieka dainuojami žodžiai, tačiau yra pavyzdžių, kai dainuojami iš dalies arba visiškai beprasmiški žodžiai arba balsu kuriami įvairūs triukšmai, tarkim, siekiant imituoti kitus garsus, sutinkamus gamtoje. Trumpas vokalinės muzikos kūrinys su dainuojamais žodžiais apibendrintai yra vadinamas daina.
Manoma, kad vokalinė muzika yra pati seniausia iš visų žmonijai žinomų muzikos formų, kadangi jai nebūtini jokie kiti instrumentai, tik žmogaus balsas. Šią prielaidą paremia ir faktas, kad absoliučiai visose žmonijos kultūrose egzistuoja kokia nors vokalinės muzikos forma.
Kai kuriose kalbose (ypač paplitusiose rytinėje ir pietrytinėje Azijoje) tariamo garso aukštis yra svarbi charakteristika, galinti pakeisti žodžio reikšmę. Analogiškai nemažoje kalbų dalyje pastebima garso ilgio, garsumo ir kitų charakteristikų, būdingų vokalinei muzikai, svarba. Taigi, vokalinė muzika ir kasdieninė kalba yra itin glaudžiai susijusios, nors atlieka iš esmės skirtingas funkcijas.
Atleisk (žurnalas)

Atleisk – gyvenimo būdo dvisavaitinis žurnalas, leistas 2003–2006 m.

Istorija

Žurnalas „Atleisk“ – periodinis leidinys, aprašęs per TV laidą „Atleisk“ rodytų žmonių gyvenimo istorijas. Buvo panaudota visa medžiaga, liekanti po TV laidų filmavimo, taip pat buvo skelbiamos ir visai naujos asmenų paieškos, jeigu to pageidauja patys laidos žiūrovai, ar šio žurnalo skaitytojai. Buvo žurnale pakankamai vietos skirta ir straipsniams apie žmonių šeimyninį gyvenimą, tarpusavio santykius, pažinčių skelbimams. Pirmasis numeris buvo išleistas 2003 m. gegužės mėnesį. Leido UAB „Trys dručkiai“.

Redakcija

Kiti žurnalą rengę asmenys: Egidijus Knispelis, Rūta Laukaitytė, Violeta Gabrėnienė, Gintarė Alasauskytė, Rasa Poviliūtė, Meilė Jančorienė, Tomas Kuprys, Rolandas Cikanavičius, Rimantas Garnelis, Justinas Jarmalavičius, Birutė Steikūnienė, Rasa Juraitytė, Sigita Adomavičienė.
Geras FM

Istorija

Programa pradėta transliuoti 2003 m. spalio 29 d. Pirmąsias savo laidas pradėjo transliuoti Vilniuje ir apylinkėse 101,9 MHz dažniu iš siųstuvo, esančio Vilniaus TV bokšte. Pirmosios reguliariai transliuojamos laidos buvo „Man gerai“ su „auksaburniais robotais“, Nėriumi Pečiūra ir Gyčiu Balčiūnu.
2007 m. spalio 29 d. prasidėjo transliacijos Kaune 92,0 MHz dažniu.
2013 m. sausio 14 d. stotis pakeitė dažnį Kaune: 91,9 MHz.

Muzika

Radijo stoties eteryje transliuojami geriausi šių dienų ir praeities hitai.
Polichlorinti bifenilai

Polichlorinti bifenilai (PCB) – organinių junginių grupė. Šiai grupei priklauso 209 junginiai, kurių cheminė formulė C₁₂H₁₀₋ₓClₓ. Polichlorintą bifenilą sudaro nuo 1 iki 10 chloro atomų, prisijungusių prie bifenilo molekulės (dviejų benzeno žiedų).
Anksčiau PCB buvo naudojami kaip aušalai ir izoliaciniai skysčiai transformatoriuose bei kondensatoriuose, stabilizuojantys priedai elektros laidų ar elektroninių dalių PVC izoliacijoje, pesticidų plėtikliai, pjovimo aušinimo alyvos, liepsnos lėtikliai, hidrauliniai skysčiai, sandarinimo medžiagos, klijai, dažai, chirurginiuose implantuose ir kt.
Daugelis PCB junginių ir mišinių yra stipriai nuodingi, todėl 8-9 dešimtmečiuose PCB, susijusių su atviru panaudojimu, gamyba ir naudojimas buvo uždrausti. Polichlorinti bifenilai priskiriami prie patvarių organinių teršalų (POT).
Buldurų geležinkelio stotis

Istorija

1877 m. atidaryta. 1944 m. (Antrojo pasaulinio karo metu) medinis pastatas sudegė.
Sviesto mišinys

Sviesto mišinys (angl. compound butter; pranc. beurre composé) – sviesto ir papildomų komponentų mišinys. Dažniausi gardinti mišiniai, kurie naudojami sustiprinti kitų patiekalų skoniui, panašiai kaip ir padažai.
Sviesto mišiniai daromi namuose ar perkami fabrikinės gamybos. Sviesto mišinys daromas plakant sviestą su žolelėmis, prieskoniais ar aromatingais skysčiais. Tada gauta sviesto masė suformuojama, pakuojama plastikinėje plėvelėje ar pergamentiniame popieriuje ir atvėsinama, kad eitų pjaustyti.
Tokie gardinti sviesto mišiniai naudojami išlydyti kaip mėsos ar daržovių patiekalų padažai, kaip gaminamų padažų komponentai arba kaip užtepai.
Komendanto valanda

Komendanto valanda – ypatingoji padėtis mieste, kuomet nustatytu paros metu (paprastai naktį) gatvėse ir kitose viešose vietose draudžiamas civilių asmenų (arba jų dalies – pvz., nepilnamečių) judėjimas.
Komendanto valanda įvedama susidarius nepaprastajai situacijai – kilus karui, pilietiniams neramumams, po stichinių nelaimių, masinės evakuacijos ir kt., kuomet smarkiai padidėja nusikalstamumas. Tuo metu teritoriją kontroliuoja armija, policija ar kitos specialiosios tarnybos. Jų tikslas būna užtikrinti gyventojų ir turto saugumą, išvengti bereikalingų aukų.
Dalyje šalių, pvz., Rusijoje, Islandijoje, vietomis JAV teisiškai įvesta komendanto valanda, draudžianti nepilnamečiams vaikščioti naktį be suaugusiųjų.
Trojos palydovas

Trojos palydovas arba Trojos mėnulis – gamtinis palydovas, skriejantis L4 ir L5 Lagranžo taškuose. Jie pavadinti pagal analogiją su Trojos asteroidais, kurie užima L4 ir L5 Jupiterio – Saulės sistemos taškus.
Keturi pavyzdžiai yra žinomi Saturno sistemoje: Telesta ir Kalipsė tarp Tetijos, o Elenė ir Polideukas tarp Dionės. Žemės – Mėnulio Lagranžo taškai yra nuolat stebimi, bet nieko, išskyrus galimus nežymius dulkių sutankėjimus (žr. Kordylevskio debesys) nebuvo rasta.