google/wiki40b huggingface dataset:
Petras Vacbergas

Petras Vacbergas (1907 m. gruodžio 18 d. Steponiškio k., Pasvalio valsč., Biržų apskr. – 1987 m. spalio 6 d. Čikagoje) – smuikininkas, chorvedys, pedagogas.

Biografija

Iš pradžių mokėsi Šiaulių gimnazijoje, o vėliau – Žagarėje. 1925–1930 m. Klaipėdos muzikos mokykloje – konservatorijoje mokėsi smuikuoti ir muzikos pedagogikos disciplinų.
1930–1935 m. muziką dėstė ir vadovavo chorui Joniškio gimnazijoje, o 1935–1940 m. – Tauragės mokytojų seminarijoje. Su šios mokyklos moksleivių mišriuoju choru (80 dalyvių) Klaipėdos apygardos mokyklų chorų varžybose laimėjo pirmąją vietą, 1937 m. baigiamosiose varžybose Klaipėdoje – trečiąją vietą, o 1938 m. visos Lietuvos analogiškose varžybose Kaune – prizinę vietą. Choras dalyvavo 1938 m. dainų šventėje Klaipėdoje, 1939 m. koncertavo Latvijoje – Rygos lietuviams ir Rygos radiofone. 1940 m. kovo 1 – 2 d. dainavo Vilniuje vykusiame Lietuvos muzikų draugijos suvažiavime.
P. Vacbergas taip pat vadovavo Šaulių sąjungos chorui, kuris 1939 m. Kaune šios sąjungos 20-mečio proga surengtame konkurse pelnė pirmąją vietą. 1940–1944 m. dėstė muziką ir dainavimą Šiaulių mokytojų seminarijoje, buvo miesto operetės chormeisteris ir Kultūros draugijos choro vadovas.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, dalyvavo kultūrinėje veikloje, vadovavo „Aušros“ lietuvių chorui. 1949 m. atvyko į JAV, apsigyveno Čikagoje, buvo „Dainavos“ ansamblio chormeisteris, o nuo 1976 m. – Šaulių būrio mišriojo choro vadovas. Suorganizavo nemaža koncertų, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Judo Evangelija

Judo Evangelija arba Judo Iskarioto Evangelija – viena iš nekanoninių ankstyvojo krikščionybės laikotarpio evangelijų. Evangelija sukurta II a. ankstyvųjų krikščionių – gnostikų sektoje. Ilgai ji buvo žinoma tik iš užuominų kituose rašytiniuose šaltiniuose. 180 m. Liono vyskupas Irenėjus ją mini savo veikale Adversus haereses kaip vieną iš gnostikų erezijų.
Judo Evangelijoje Kristaus istorija pateikiama per Judą Iskariotą. Skirtingai nei kanoninėse evangelijose, joje Judas yra ne Jėzaus išdavikas, bet jo valios vykdytojas.

Rankraščio radimo istorija

Manoma, kad aštuntajame XX amžiaus dešimtmetyje kapavietėje ties El Minya kaimu prie Nilo Egipte buvo rastas 220–340 m. rašytas gnostikų koptiškas (senovės egiptiečių kalba, užrašyta modifikuotais graikų rašmenimis) rankraštis. Dokumentas pateko į juodąją rinką. 1983 m. buvo apie jį išgirsta, kai nežinomas savininkas jį pasiūlė pirkti Mičigano universiteto mokslininkui Liudvikui Koenui (Ludwig Koenen). Ženevoje grupei mokslininkų buvo parodytas dokumentas ir už jį paprašyta 3 mln. dolerių. Sandoris neįvyko. Kartkartėmis jis buvo siūlomas pirkti įvairiems prekiautojams antikvarinėmis vertybėmis. Galiausiai gana smarkiai nukentėjęs 2000 m. jis buvo parduotas Frydai Nusberger-Čiako (Frieda Nussberger-Tchaco). Pastaroji pateikė jį įvertinti Jeilio universiteto ekspertams, ir jie pastebėjo, kad rankraštyje yra ir Judo Evangelija. 2001 dokumentą nupirko šveicarų „Maecenas Foundation for Ancient Art“. Kadangi rankraštis neteisėtai buvo išvežtas iš Egipto, fondo tikslas buvo restauruoti ir išsaugoti rankraštį, publikuoti jo tekstą ir grąžinti rankraštį į Egiptą. Šiam tikslui pasiekti fondas sudarė bendradarbiavimo sutartį su Nacionaline geografijos draugija (National Geographic Society). 2006 m. Judo Evangelijos tekstas atkurtas, išverstas į anglų kalbą. Tekstą galima rasti nacionalinės geografijos draugijos svetainėje. Restauruotas ir konservuotas rankraščio originalas perduotas eksponuoti Kairo koptų muziejui.
MP3

Istorija

Šis formatas buvo sukurtas Fraunhofer IIS ir Thomson korporacijų. Vėliau šis formatas tapo MPEG1 ir MPEG2 kodavimo formato dalimis. MPEG Layer3 formatas leidžia gerai suspausti audio signalą, beveik neprarandant įrašo kokybės. Tai lėmė šio formato populiarumą. Šiuo metu MP3 formatas plačiausiai naudojamas perduoti audio signalui tinklo kanalais realiame laike, bei Audio CD kodavimui.
Rozalimo bažnyčios šventoriaus koplyčia

Istorija

1850 m. bažnyčios šventorius baigtas apjuosti akmens mūro tvora su vartais, o 1858 m. šventoriuje pastatyta medinė koplyčia su balkonu ir „skulptoriaus darbo altoriumi”.
XIX a. devintajame dešimtmetyje bažnyčia įgijo nūdienį vaizdą, juoba jog tuo metu buvo suremontuota šventoriaus tvora, pastatyti ir dabartiniai vartai su varteliais. Per miestelio gaisrą 1930 m. sudegė aukšta medinė varpinė, stovėjusi atskirai aikštėje, priešais bažnyčią. Išsilydė joje kabėję 3 varpai, kurie svėrė 100, 500 ir 1000 svarų. Iš jų metalo liekanų nulietas vienas ir jis buvo pakabintas laikinoje varpinėje šventoriuje. 1944 m. vokiečių okupacijos metais varpas buvo nukabintas ir paslėptas. Trijų varpų motyvas panaudotas kuriant Rozalimo herbą.
1968 m. archeologinių žvalgymų metu Pakruojo rajone (vad. Adolfas Tautavičius) nustatyti du dubenuoti akmenys Rozalimo bažnyčios šventoriuje prie koplyčios–varpinės. Jos šiaurės pusėje, yra stačiakampio formos apskaldytas akmuo su dubeniu (buv. AV 796). Dydis 0,75x0,52 m, aukštis 0,4 m. Dubuo nesimetrinis smailiadugnis, skersmuo 0,28 m, gylis 0,1 m. Kitoje varpinės pusėje, taip pat prie pamato, yra dar vienas dubenuotasis akmuo (buv. AV 797). Jis keturkampio formos, dydis 0,77x0,53 m, aukštis 0,33 m, dubuo smailiadugnis, kurio skersmuo 0,21 m, gylis 0,2 m. Pasakojama, kad vienas jų buvo laikomas šventu ir atgabentas iš gretimo Paežerių kaimo. Archeologas Petras Tarasenka buvo neteisingai nurodęs – iš Zigmantiškių, tačiau Zigmantiškių šventasis akmuo yra išlikęs savo vietoje.

Architektūra

Koplyčia liaudies architektūros stiliaus, kompaktiško, vientiso tūrio. Ji medinė, karkasinės konstrukcijos, apkalta vertikaliomis lentomis. Statinys stačiakampio plano, 4x4 m dydžio, su trisiene apside. Priekiniu fasadu orientuota į bažnyčios pusę. Virš dvišlaičio stogo iškilęs dviejų tarpsnių varpinės bokštelis su akustinėmis angomis, užsibaigiantis prizmine viršūne. Smailėje įstatytas geležinis ornamentuotas kryžius. 
Fasado centre įrengta durų anga su arkos formos sąrama. Joje įstatytos dvivėrės durys apkaltos „rombu“. Priekyje, virš įėjimo esanti stačiakampė durų anga anksčiau buvo durys į penkiakampį balkonėlį (nuardytas). Jis tarnaudavęs kaip sakykla per atlaidus. Šoniniuose fasaduose įrengta po vieną stačiakampį langą. Viduje buvo altorius su Nukryžiuotojo skulptūra.
Gvaruljosas

Istorija

Miestas įkurtas 1560 m. gruodžio 8 dieną.

Pavadinimo kilmė

Tupių kalba guarulhos reiškia „storapilviai žmonės, dideli valgytojai“.
Helena Vaicekauskienė

Biografija

Širvintų rajono savivaldybės „Atžalyno“ vidurinės, nuo 2005 m. pagrindinės mokyklos direktorė.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 1998 m. Lietuvos valstiečių partijos, 2001 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narė.
1995–1997 m. (LDDP sąraše), 2000–2003 m. (LVP) ir 2003–2004 m. (VNDSP) Širvintų rajono savivaldybės tarybos narys.
Rajono direktorių tarybos narė, rajono švietimo, kultūros ir sporto komiteto pirmininkė. Sutuoktinis Leonas, vaikai Laimonas, Vaiva.
Nuristano provincija

Geografija

Provincija kalnuota, ja driekiasi Hindukušo gūbriai su giliais slėniais. Svarbiausios upės – Konaras, Alingaras, Pečas.

Gyventojai

Praktiškai visi krašto gyventojai (>99 %) yra nuristaniečiai, kalbantys Nuristano kalbomis. Jie į islamą buvo atversti tik XIX a. Svarbiausios gentys yra katai, kalašai, aškoriai, komai, satrai, parsūnai.
Dvitaškis

Lietuvių kalboje

Lietuvių kalboje dvitaškiu tam tikrais atvejais atskiriami sudėtinio bejungtukio sakinio dėmenys. Po dvitaškio, einančio po apibendrinamojo žodžio, vardijamos vienarūšės sakinio dalys. Mokslinėje literatūroje arba įstatymų tekstuose po dvitaškio vardijami sąrašo elementai.

Matematikoje

Matematikoje dvitaškis reiškia skyrybą arba santykį.
Porečas

Istorija

Gyvenvietė Parentiumas Porečo vietoje žinoma labai seniai. Prieš 2 000 metų Oktavianas Augustas suteikė Parentiumui miesto teises. Palanki miesto geografinė padėtis leido greitai plėstis ir miestui ir uostui.
III a. Poreče buvo įkurta krikščionių bendruomenė, o VI a. pastatyta krikščionių bazilika − išlikusi iki mūsų dienų.
Daugiau kaip 500 metų Porečas priklausė Venecijos respublikai.
1797 m. miestas priklausė Austrijai. 1805−1813 m. Porečą kontroliavo Napoleono kariuomenė, o 1813 m. miestas vėl priklausė Austrijai.
Po I Pasaulinio karo Porečas priklausė Italijai, o po II Antrojo pasaulinio karo Porečas perėjo Jugoslavijos žinion.
1991 m. Kroatijai atsiskyrus nuo Jugoslavijos, miestas priklauso Kroatijai.
Dubosarų rajonas

Geografija

Dubosarų rajonas šiaurės vakaruose ribojasi su Orhėju, pietvakariuose su Kriuleniu bei rytuose su Dubesariu, Padniestrėje. Rajono reljefas lygus. Šiaurinėje dalyje iškyla į 200 m aukštį. Erozija nėra intensyvi. Rajonas yra Dniestro upės, kuri teka šiaurės pietų kryptimi, baseine.
1954 m. pastačius Dubesario hidroelektrinę, buvo suformuotas Dubesario tvenkinys. Telkinio plotas – 67,5 km², ilgis pagal Dniestro vagą – apie 128 km, vidutinis plotis – 528 m, vidutinis gylis – 7,2 m, didžiausias – 19 m.
Jankovskio pusiasalis

Jankovskio pusiasalis (rus. Полуостров Янковского), Sidemio pusiasalis (rus. полуостров Сидеми; iki 1972 m.) – pusiasalis pietinėje Primorės krašto dalyje, rytinėje Petro Didžiojo įlankos dalyje. Skiria Narvos užutėkį ir Lebiažją lagūną (Лебяжья лагуна) nuo Slavų įlankos (Славянский залив).
Šiaurės vakaruose žemu užpelkėjusiu sąsiauriu jungiasi su žemynu. Rytinėje dalyje yra Geko užutėkis, o pietryčiuose – Tabunajos užutėkis (бухта Табунная), pietvakariuose – Minanešių užutėkis (бухта Миноносок). Labiausiai šiaurinis pusiasalio taškas yra Brinerio kyšulys (мыс Бринера), labiausiai rytinis – Kuprijanovo kyšulys (мыс Куприянова).
Piečiau pusiasalio yra Sidorovo (остров Сидорова) ir Gerasimovo salos, ryčiau – Triušių sala (остров Кроличий). Pusiasalyje yra daug mažų upelių.
Pusiasalio reljefas daugiausia kalnuotas. Aukščiausias taškas – 248 m. Krantai statūs, skardingi, uolėti, pietvakarinėje dalyje – lyguminiai, iš dalies užpelkėję. Jūroje ties pusiasalio krantais yra povandeninių ir antvandeninių uolų.
Rytinėje pusiasalio dalyje, Geko ir Nervos užutėkių krantuose yra Bezverchovo kaimas (село Безверхово).
Pusiasalis anksčiau vadinosi Sidemio pusiasalis, bet buvo pervardintas gamtininko, selekcininko ir verslininko Michailo Jankovskio (Михаил Иванович Янковский) garbei. Jisai pusiasalyje turėjo sodybą.
Rolf Gérard

Rolfas Džerardas (vok. Rolf Gérard, angl. Rolf Gérard; 1909 m. rugpjūčio 9 d. Berlyne – 2011 m. lapkričio 19 d. Askonoje, Šveicarija) – iš Vokietijos kilęs britų scenografas ir tapytojas.

Biografija

Gimė ir augo žinomo optinių taikiklių gamintojo Valterio Džerardo ir italų operos daininkės Mafaldos Salvatini šeimoje. Tėvo giminė buvo kilusi iš hugenotų. Po kiek laiko tėvai išsiskyrė ir Rolfas kartu su broliu Horstu augo globojami motinos. 1933 m. Mafalda Salvatini ištekėjo už Lietuvos ambasadoriaus Berlyne Jurgio Šaulio.  
Rolfas studijavo mediciną ir filosofiją. Nacionalsocialistams užėmus valdžią, 1933 m. jis buvo priverstas palikti Vokietiją ir emigravo į Prancūziją. Vėliau, 1937 m. Bazelio universitete jis įgijo mediko diplomą. Antrojo pasaulinio karo metais dirbo gydytoju Didžiojoje Britanijoje, po kurio laiko jam buvo suteikta šios šalies pilietybė. Londone sustiprėjo Rolfo Džerardo domėjimasis menu, tam turėjo įtakos ir jo ilgametė pažintis su žinomu režisieriumi Piteriu Bruku, kuriam 1947 m. Stratforde prie Eivono padėjo pastatyti garsųjį spektaklį „Romeo ir Džuljeta“.
Pastatymas pavyko ir netrukus pasipylė užsakymai teatrams kurti scenovaizdžius, aprangą ir dekoracijas. Dvidešimt metų jis darbavosi Metropolitan Opera Niujorke, vėliau kartu su žinomu operų režisieriumi Herbertu Grafu Ženevoje. Kaip filmų scenografas jam teko kurti kartu su tokiais garsiais kino meistrais kaip Gene Kelly, Joseph L. Mankiewicz, Victor Saville, Tyrone Guthrie, Arthur Maria Rabenalt.    
Gyvendamas Londone pradėjo tapyti, nuo 1950–tųjų metų nuolat dalyvaudavo parodose Niujorke ir Paryžiuje. 1977 m. apsigyveno Šveicarijos Askonoje ir pradėjo rengti personalines parodas ten, padedant 2006 m. įkurtam fondui „Fondazione Rolf Gérard“.
Kibera

Kibera - lūšnynas Nairobyje, vienas didžiausių lūšnynų Afrikoje. Atsirado 1918 m., kaip nubių kareivių gyvenvietė miške šalia Nairobio. Britų valdžia davė jiems žemės atsilygindama už karinę tarnybą Pirmajame pasauliniame ir ankstesniuose karuose. Dabar jos gyventojų skaičius vertinamas nuo 600 000 iki 1,2 mln. Plotas - 2,5 km². Tai vienas iš daugiausiai tyrinėtų Afrikos lūšnynų.
Paprastasis sausmedis

Paplitimas ir augavietės

Savaime auga Vidurio ir Šiaurės Europoje Vakarų Sibire. Lietuvoje dažnas.
Auga šlaituose, lapuotynuose, beveik visuose medynuose, išskyrus raistus ir sausus šilus. Mėgsta derlingus, karbonatingus, vidutinio drėgnumo dirvožemius, paunksmę.

Biologija

Tai daugiametis, 1–3 m aukščio, šakotas krūmas. Ūgliai vagoti, plaukuoti arba pliki. Sena žievė pilka. Pumpurai rudi, plaukuoti, smailėjantys, priešiniai. Lapai plačiai elipsiški, pagrindai apskriti arba pleištiški, su koteliais, 3–6 cm ilgio ir 2–4 cm pločio, išsidėstę poromis vienas prieš kitą. Jaunų lapų abi pusės ir pakraščiai plaukuoti. Senų lapų apačia būna gausiai plaukuota, viršus – matinis, žalias, apaugęs retais plaukeliais, tamsesnis už apačią.
Gelsvai balti žiedai poromis išaugę lapų pažastyse, truputį pagrindais suaugę. Tarpusavyje suauga ir pažiedės. Žiedkočiai gauruoti, taurelės danteliai neryškūs. Vainiklapiai penki, suaugę. Vainikėlis iš pradžių baltas, vėliau gelsvas, dvilūpis, plaukuotas, 10–15 mm ilgio. Jo išorėje plaukeliai trumpi, viduje – ilgesni.Taurėlapiai penki, suaugę. Kuokeliai penki.
Žydi gegužės–birželio mėnesiais. Žydėjimas trunka apie 10 dienų. Vaisiai – tamsiai raudonos, blizgančios, daugiasėklės, sultingos uogos, laisvos arba kartais ties pamatu suaugusios, po dvi lapų pažastyse. Prinoksta rugpjūčio mėnesį. Krūmas dauginasi sėklomis ir kelminėmis atžalomis. Kryžminasi. Išvestos kelios formos.

Ekologija

Žiedus apdulkina plėviasparniai, pavyzdžiui, kamanės. Sėklas platina gyvūnai.

Savybės

Paprastasis sausmedis yra dekoratyvinis augalas. Mediena kieta ir graži, tinkama įvairiems smulkiems dirbiniams gaminti.
Visos krūmo dalys ir uogos nuodingos, ypač lapai. Uogose yra antocianų, flavonoidų, saponinų, ciano glikozidų, karčiojo gliukozido ksilosteino.
Lincoln Futura

Istorija

Netgi šeštajame dešimtmetyje Lincoln Futura dizainas buvo pernelyg ekstravagantiškas − du plastikiniai kupolai viršuje, į priekį išsikišę priekiniai žibintai ir dideli nuožulnūs „pelekai“ gale. Be to, Futura buvo visiškai tinkama naudojimui, skirtingai nei dauguma demonstruojamų modelių. Pirminė automobilio spalva buvo balta. Automobilyje buvo sumontuotas 6 l darbinio tūrio variklis, transmisija ir važiuoklė nuo Lincoln Mark II.
Futura buvo sėkmingai naudojama kaip šou automobilis, kuris palankiai reklamavo Ford. Per keturiasdešimt metų firma Corgi Toys pagamino per milijoną plastikinių mašinėlių, o žibintų forma ir ir galinė Futura dalis buvo naudojama kitų Lincoln modelių (Premiere, Capri) dizaine.

Masinėje kultūroje

Pirma kartą automobilis nufilmuotas 1959 m. filme „It Started with a Kiss“, kuriame pagrindinius vaidmenis atliko Debi Reinolds ir Glenas Fordas. Kuriant šį filmą mašina buvo perdažyta raudonai.

„Betmobilis“

Po filmavimų automobilis atsidūrė žinomo konstruktoriaus Džordžo Bariso rankose ir ilgą laiką stovėjo priešais jo parduotuvės duris.
1966 m. Džordžas Barisas turėjo sukurti „Betmobilį“ televizijos serialui „Betmenas“. Barisas nusamdė dizainerį Diną Džefrisą, kuris turėjo sukurti automobilį serialui. Pradžioje Džefrisas dirbo prie 1959 m. Cadillac dizaino, bet kai studija pareikalavo automobilio, jis jį gražino Džordžui Barisui. Barisas nusprendė, kad neįprasta, „sparnuota“ Futuros forma kaip tik tiktų „Betmobiliui“, todėl sukūrė keturias kopijas, kurias pagrinde sudarė 1966 m. Ford Galaxie ir 1958 m. Ford Thunderbird detalės.

Tolimesnis likimas

Nepaisant to, kad pirminė automobilio kaina buvo 250 000 JAV dolerių, Lincoln Futura Džordžui Barisui buvo parduota už simbolinį 1 dolerį. Po virtimo į „Betmobilį“ Barisas vis dar lieka automobilio šeimininku, nuomodamas jį filmavimams. Dabar automobilis eksponuojamas nuosavame Bariso muziejuje Kalifornijoje.

Atgimimas

Paskutiniame dešimtmetyje Bobas Batsas, sutikus Džordžui Barisui, sukūrė „Betmobilio“ kopiją. Jis pasiėmė vieną iš Bariso „Betmobilių“ ir pagal šeštojo dešimtmečio nuotraukas „Betmobilį“ pavertė atgal į Futura. Originalioji Futura iki šiol liko „Betmobiliu“.
2010 m. kompiuteriniame žaidime Mafia 2 automobilis Lincoln Futura buvo pavadintas Jefferson Futura.
Juodupės herbas

Aprašas

Auksiniame lauke juodas kairysis banguotas kaspinas su keturiomis sidabrinėmis banguotomis gijomis.
Juodas kaspinas įprasmina upę (pro miestelį tekančią Juodupę), sidabrinės gijos simbolizuoja miestelyje klestinčią vilnos pramonę. Auksinė spalva reiškia turtą, gerovę.

Istorija

Herbo etaloną sukūrė Egilis Skuja. Herbas patvirtintas 2006 m. gegužės 4 d. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu Nr. 606.
Aimarų kalbos

Paplitimas

Aimarų kalbą vartoja 2,2 mln. žmonių Bolivijoje, 350 tūkst. Peru, šiek tiek Čilėje ir Argentinoje. Chakarų kalba šneka 725 žmonės Peru centrinėje dalyje, kauki – tik 9 gyvi šios kalbos naudotojai (2005 m. duomenimis). Kauki blogai ištirta ir anksčiau buvo laikoma atskira kalba, tačiau tyrimai vietose parodė didelį tarpusavio supratimą tarp kauki ir chakarų kalbų.
Bangų jūra

Bangų jūra (lot. Mare Undarum, 7°N 64°E) – Mėnulio jūra, esanti matomosios Mėnulio pusės rytiniame pakraštyje.
Bangų jūra (4, žr. schemą) yra netaisyklingos formos sustingusios lavos laukymė, esanti į pietryčius nuo Krizių jūros (1). Ją nuo Krizių jūros skiria Firmiko krateris (Firmicus, 6). Šiek tiek į pietvakarius yra mažesnė Putos jūra. Bangų jūros skersmuo 243 km. Pagal plotą (21 000 km²), tai labiau Mėnulio ežeras nei jūra. Jos baseine yra keletas erodavusių kraterių. Šiek tiek į pietryčius nuo centro − didelis Dubiago krateris (Dubyago, skersmuo 51 km, 4.4°N 70°E).
Pranas Razma

Biografija

Baigęs Vytauto Didžiojo universitete ekonomiką, nuo 1935 m. studijavo teisę.
1927–1928 m. Lietuvių katalikų jaunimo sąjungos „Pavasaris“ centro valdybos narys ir jos leidinio redaktorius. Nuo 1929 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ reporteris, 1933–1935 m. – jo atstovas Šiauliuose. 1933 m. savaitraščio „Šiaurės Lietuva“ leidėjas ir redaktorius, 1934–1935 m. – „Mūsų kelio“ redaktorius. 1935 m. redagavo savaitraštį „Mūsų kraštas“, 1935–1938 m. – žurnalą „Jaunoji karta“. 1937 m. buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos valdybos narys.
Bendradarbiavo periodiniuose leidiniuose „Ateitis“, „Pavasaris“, „Rytas“, „Tautos mokykla“ ir kt. 1937 m. suredagavo „Dešimtmečio sąskrydžio vadovą“ (1927–1937 m.). 1941 m. išvežtas į Sverdlovsko sritį, žuvo Sosvos lageryje.
Lietuvos Respublikos vyriausioji rinkimų komisija

Istorija

LDK miestų savivaldos organai (magistratai) ir miestiečių teismai pradėti rinkti dar XIV–XV amžiais, kai didesniems miestams suteiktos savivaldos teisė. Seniausių žinių apie valstybinės valdžios organų rinkimą Lietuvoje yra 1413 m. Horodlės unijos akte, kur numatyta, jog po Vytauto mirties Lietuvos didysis kunigaikštis turės būti renkamas. Pirmą kartą 1430 m. ponai ir bajorai juo išrinko Švitrigailą.
Nuo 1565 m. (po 1564–1566 m. LDK reformos) kiekvieno pavieto (viso – 22) bajorai savo seimelyje rinko po 2 atstovus į Seimą. Po 1569 m. Liublino unijos Lenkijos karalius ir Lietuvos didžiuosius kunigaikščius rinko specialus elekcinis seimas.
Po III ATR padalijimo miestų gyventojai buvo suskirstyti į kategorijas ir kas trejus metus rinko burmistrą ir bendrosios miesto dūmos narius. Bajorai apskričių seimeliuose toliau rinko kandidatus į teismų ir bajorų savivaldos pareigybes. Po 1861 m. reformos valstiečiams buvo leista rinkti atstovus į valsčiaus sueigą.
1919 m. gruodžio 10 d. sudaryta pirmoji institucija, atsakinga už Steigiamojo Seimo rinkimų organizavimą ir vykdymą – Vyriausioji rinkimų komisija. Jos pirmininku paskirtas žinomas teisininkas, I ir II kabineto teisingumo ministras, vėliau – IV vyriausybės vidaus reikalų ministras, VDU Teisių fakulteto dekanas Petras Leonas (1822–1933).
Sovietmečiu „rinkimų“ organizavimą vykdė LKP(b) CK biuro sudaryta komisija.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę, buvo grįžta pačios rinkimų organizavimo ir vykdymo koncepcijos ir ji gerokai pakoreguota, palyginti su prieš tai buvusia. Lietuvos Respublikos įstatymo „Dėl Lietuvos Respublikos Laikinojo Pagrindinio Įstatymo pakeitimo ir papildymo ir Lietuvos Respublikos aukščiausiosios valstybinės valdžios institucijos pavadinimo pakeitimo“ 70¹ straipsnis nustatė, kad rinkimus organizuoja rinkimų komisijos, kurios sudaromos iš politinių partijų ir visuomeninių politinių judėjimų atstovų. Tais pačiais metais Lietuvos Respublikos Aukščiausioji Taryba nutarimu „Dėl Vyriausiosios rinkimų komisijos“  pirmą kartą sudarė nepriklausomybę atgavusios Lietuvos Respublikos Vyriausiąją rinkimų komisiją.
Komercinė bankininkystė

Komercinis bankas – finansų tarpininkas, kuris sukaupia lėšas terminuotų ir einamųjų indėlių pavidalu iš juridinių ir fizinių asmenų bei sukauptas lėšas naudoja komercinėms, vartotojiškoms, hipotekos (būsto) ir kitokioms paskoloms teikti.
Tipiškas komercinio banko klientas, jei tik bankas nesiorientuoja į mažmeninę bankininkystę, yra ne pavienis fizinis asmuo, o įmonės – juridiniai asmenys. Priimami ir gyventojų indėliai, bet jie svarbūs tik kaip stabilus finansavimo šaltinis. Stambiems bankams taip pat vienodai svarbūs įmonių indėliai, kurie dažniausiai būna daug didesni.
Klasikinių komercinių bankų ne tik Lietuvoje, bet ir pasaulyje lieka vis mažiau. Bankai visuose kraštuose užsiima vis įvairiapusiškesne veikla. Jie teikia ir taupomųjų bankų ir finansų patarėjų paslaugas. Šie bankai turi antrines draudimo, finansų maklerio, išperkamosios nuomos įmones. Tai patys stambiausi ir skaitlingiausi finansiniai tarpininkai. Jie sudaro finansinį pagrindą visose šalyse.
Brizantiškumas

Brizantiškumo matavimas

Brizantiškumas matuojamas keliais būdais.

Guess testas

Vienas paprasčiausių ir populiariausių metodų yra Guess’o testas. Testo metu susprogdinamas 50 g užtaisas, padėtas ant švininio cilindro. Po sprogimo matuojama, kiek sumažėjo to cilindro aukštis. Skirtumas tarp vidutinių cilindro aukščių prieš sprogimą ir po jo laikomas sprogstamosios medžiagos brizantiškumo matu. Brizantiškumas tradiciškai matuojamas milimetrais.

Varinio krešerio testas

SM su labai dideliu detonacijos greičiu ir mažu ribiniu detonavimo skersmeniu brizantiškumą matuoti naudojant švininį cilindrą nepavyksta, nes cilindras suskyla.

Tokiais atvejais gali būti naudojamas varinio cilindro (krešerio) suspaudimo testas.
Bielsko Šv. Mergelės Marijos Gimimo parapija

Istorija

Parapija įkurta XI a. amžiuje, kai Bielsko miestas priklausė Kijevo Rusiai. Pirmoji medinė cerkvė buvo pastatyta šalia miesto pilies. Parapiją įkūrė Kijevo Pečersko Lavros vienuoliai, kunigaikščio Jaroslavo Išmintingojo valdymo laikais. 1240 m. Aukso Ordos įsiveržimo metu pirmoji parapijos cerkvė buvo sugriauta. 1289 m. Haličo-Volynės kunigaikštystės kunigaikštis Vladimiras Vasilkovičius pastatė naują cerkvę. Karaliaus Žygimanto Senojo valdymo laikais parapija gavo 4 valakus žemės prie Augustovo kaimo. 1560 m. karalius Žygimantas Augustas suteikė parapijai 2 valakus žemės šalia Strikų kaimo. XVI a. pabaigoje buvo pastatyta dabartinė parapijos cerkvė.