google/wiki40b huggingface dataset:
Sugestologijos ir sugestopedijos institutas

Tyrimai

Mokslinių instituto tyrimų bei eksperimentų sritis – smegenų veiklos rezervai, mokymasis, jo terapeutiniai, pedagoginiai bei sugestyviniai metodai, smegenų nežinomos funkcijos. Atradęs nepaprastai veiksmingus mokymosi metodus, Georgis Lozanovas ėmėsi tyrinėti atskirus neurofiziologinius mokymosi veiksnius. Jame dirbo apie 100 etatinių darbuotojų. Insitute 1970–1990 buvo naudojamasi tuo metu moderniausia elektrofiziologijos laboratorija.
Instiutas artimas Sugestologijos bei asmens vystymosi tyrimų centrui (katedrai) Sofijos universitete.

Praktinė veikla

Institus nuolat rengė intensyvių užsienio kalbos kurųs mokymus, taikant sugestopediją. Praktinė veikla plėtojosi gana sparčiai ne tik dėl pažangios metodologijos, bet ir daugelio gabių bendradarbių dėka. Pirmuosius sugestopedijos eksperimentus mokantis dideles prancūzų kalbos apimtis atliko mokytojos Y. Georgieva ir I. Dimitrova, vadovaujamos Lozanovo. Pirmasis vadovėlis prancūzų kalba buvo parašytas docentės I. Dimitrovos. Taip pat buvo įkurti anglų bei vokiečių kalbų mokymosi skyriai bei paskirti darbuotojai.
Prie tolesnių tyrimų prisijungė A. Novakovas. Buvo suburta entuziastingų specialistų komanda. Šimtai kursų dalyvių buvo užsiregistravę į sugestopedijos kursus bei laukdavo savo eilės. Kursų metu vykdomi eksperimentai padėjo plėtoti mokymo metodologiją. Per 20 veiklos metų buvo parašytos dešimtys eksperimentus aprašančių knygų.

Darbuotojai

Vieną paskutiniųjų supermokymosi vadovėlių parašė Lozanovo bendradarbiai Z. Ivanova ir E. Yordanova, integravusios atskirus aprašomus metodus į vientisą metodiką.
Kursams vadovavo M. Dimcheva, L. Kozhuharova, M. Chukova ir K. Pashmakova, padėjusios vykdyti taip pat ir psichologijos eksperimentus bei tyrimus. Pirmieji tyrimai su pradinių klasių vaikais atlikto Sugestologijos instituto dalyvės veteranės Z. Dumeva pagalba.
Asistentai institute vykdė pagrindinius tyrimus, metodiškai vadovavo Georgis Lozanovas. Profesorė Gateva – muzikė ir lingvistė – 1997 padėjo rasti klasikinio meno vietas, kurias įsivaizduojant, buvo taikomi mokymosi metodai. Gateva taip pat pagerino atskirus muzikinius mokymosi vienetus, papildė metodiką gausiais pavyzdžiais, patobulino metodus, parašė naujus vadovėlius, sukūrė dainas užsienio kalbų pamokoms, operas vaikams, kurios buvo naudojamos dėstant matematiką.
Gateva mirė 1997 m. (nuo vėžio).

Plėtra

Šiuo metu Lozanovo įsteigti giminingi institutai bei mokyklos yra iki šiol jo metodologiškai vadovaujami visuose pasaulio kontinentuose.
Danutė Marčiulionienė

Biografija

1947–1955 m. mokėsi Vilniaus 7-ojoje vidurinėje mokykloje. 1955–1960 m. studijavo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete, įgijo biologės, biologijos ir chemijos mokytojos specialybę. 1960–1962 m. Arvydų žuvininkystės ūkio inžinierė žuvininkė. 1963–1964 m. Tiekimo ir realizavimo valdybos inžinierė. 1967–1970 m. LSSR MA Fizikos ir matematikos instituto jaunesnioji mokslo darbuotoja, nuo 1970 m. Botanikos instituto mokslo darbuotoja, nuo 1990 m. Radioekologijos laboratorijos vadovė. 1994 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.  1996–2004 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto dėstytoja.

Mokslinė veikla

Svarbiausių mokslinių tyrimų sritis – radioekologija ir ekotoksikologija, radionuklidų kaupimasis, migracija ir pasiskirstymas vandenyje, vandens augaluose ir jų ląstelėse, kai kurių vandens gyvūnų organizme. Atliko Kuršių marių, Lietuvos VRE vandens saugyklos ir Drūkšių ežero radioekologinius tyrimus. Ištyrė radionuklidų akumuliacijos vandens augaluose ir jų ląstelėse procesus bei įvairių faktorių poveikį jiems, radionuklidų pasiskirstymo ir jų migracijos ypatumus, radioekologinę ir ekotoksikologinę Drūkšių ežero situaciją. Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių. Trijų išradimų autorė.
Eiveniai

Aplinkinės gyvenvietės

DUSETOS – 3 km 
 Šlapės – 1 km
Brogiškės – 2 km 
 UŽPALIAI – 19 km
Pašilė – 2 km 
 Sudeikiai – 20 km
Vengruvo dekanatas

Vengruvo dekanatas (lenk. Dekanat Węgrów) - tai vienas iš 11 katalikų, Drohičino vyskupijos dekanatų.
Dangus

Dangaus mėlynumas

Giedras dangus Saulės šviesoje matomas mėlynas dėl šviesos išsklaidymo atmosferoje. Regimoji Saulės šviesa, skrosdama atmosferą, sąveikauja su deguonies ir azoto molekulėmis, kurios yra mažesnės nei regimosios šviesos bangų ilgis, todėl jos efektyviau išsklaido trumpesnes bangas, o ilgesnės lengviau jas praeina. Tokiu būdu violetinės, mėlynos ir žalios spalvos bangos lengviau išsklaidomos, o raudonos, geltonos ir oranžinės − sunkiau. Mėlynos spalvos bangos išsklaidomos 16 kartų efektyviau nei raudonos, todėl jos ateina į žmogaus akies tinklainę iš įvairių pusių, tačiau geltonos, oranžinės ir raudonos spalvos spinduliai matomi einantys iš Saulės. Kitų dalelių buvimas atmosferoje kitaip išsklaido šviesą, todėl esant smulkiems vandens lašeliams matomi debesys ir rūkas, dėl aerozolių lašelių smogas yra rudos spalvos. Vandenynų ir jūrų vanduo atspindi atmosferoje išsklaidytą šviesą, kuri dažniausiai būna mėlyna, tačiau prie krantų esant daug paviršiuje plūduriuojančių suspenduotų nuosėdų ir organinių dalelių atspindėtos šviesos bangos pailgėja į žalios spalvos spektro dalį.
Memeler Allgemeine Zeitung

Memeler Allgemeine Zeitung (vok. Klaipėdos visuotinis laikraštis) – Klaipėdos krašto dienraštis, ėjęs 1927 m. balandžio 20 d. – 1933 m. sausio 31 d. Klaipėdoje vokiečių kalba.

Istorija

Leido to paties pavadinimo bendrovė. Nuo 1931 m. leido priedą „Der landwirtschaftliche Ratgeber“ (Žemės ūkio patarėjas).
Redaktorius Jakobas Arongauzas.
Liudvigas fon Erlichshauzenas

Biografija

Į Vokiečių ordiną įstojo 1434 m. Iš pradžių Pokarvių komtūro patikėtinis, vėliau didžiojo magistro Paulio Rusdorfo patikėtinis. 1441 m. dėdė Konradas fon Erlichshauzenas jį paskyrė Grabinų vaitu. 1442 m. Kovalevo (Kujavijos Pamario vaivadija) komtūro padėjėjas, 1447 m. Gnievo komtūras.
1450 m. kovo 21 d. konservatyvaus Vokiečių ordino kapitulos sparno balsais išrinktas Vokiečių ordino didžiuoju magistru. Nesėkmingai kovojo su ordinui priešiška Prūsijos sąjunga, kurią sudarė miestiečiai ir pasaulietiniai bajorai. Išsiuntęs iš šalies popiežiaus legatą Liudviką Perezą, kuris kiršino Prūsų sąjungą prieš Vokiečių ordiną, jis paramos kreipėsi į Lietuvos didįjį kunigaikštį ir Lenkijos karalių Kazimierą Jogailaitį, bet Prūsijos sąjunga šiam pasiūlė Prūsiją paimti globon.
Lenkija 1454 m. paskelbė Vokiečių ordinui karą, kuris truko 13 metų. Vokiečių ordinas pardavė Lenkijai savo sostinę Marienburgą ir Liudvigas fon Erlichshauzenas turėjo persikelti į Karaliaučių, kuris 1457 m. tapo naująja Vokiečių ordino sostine. 1463 m. rugsėjo 15 d. pralaimėjęs Vyslos įlankos mūšį, 1466 m. spalio 19 d. Torunės taikos sutartimi jis perleido Lenkijai žemes prie Vyslos žemupio, Torunę ir Varmę, o pats Vokiečių ordinas tapo Lenkijos karaliaus lenininku.
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikai, kovodami su Lenkijos ponais dėl atplėštos nuo Lietuvos Podolės, nepasinaudojo valdovo siūlymu atgauti Prūsijos dalį prie Nemuno žemupio ir Lietuvos valstybei gauti išėjimą į Baltijos jūrą. Oficialiai tarp Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Vokiečių ordino buvo taika.
Po karinių nesėkmių užsidarė Karliaučiaus pilyje, ten ir mirė. Palaidotas Karaliaučiaus katedroje.
Žmogus su randu

Siužetas

1980 metais pabėgelis iš Kubos Antonis „Tonis“ Montana atvyksta į Majamį Floridoje. Už Kubos vyriausybės pareigūno nužudymą turtingo narkotikų prekeivio Franko Lopeso prašymu, Tonis gauna žalią kortą.
Franko dešinioji ranka Omaras Suaresas skiria Toniui ir jo draugams kita užduotį – nupirkti kokainą iš kolumbiečių narkotikų prekeivių. Tačiau sandoris neįvyksta ir kolumbiečiai bando juos nužudyti. Tonis įtaria Omarą juos išdavus, todėl nusprendžia pinigus asmeniškai pristatyti Frankui. Frankas pasamdo Tonį, tačiau per susitikimą jis susižavi Franko žmona Elvira.
Frankas išsiunčia Tonį ir Omarą į Boliviją pas kokaino narkobaroną Alechandrą Sosą. Tonis su juo sudaro sandorį be Franko patvirtinimo, o tai supykdo Omarą. Sosa teigia, kad Omaras policijos informatorius ir jį nužudo. Narkobaronas sutinka su sandorio sąlygomis ir perspėja Tonį niekada nebandyti jo išduoti.
Sužinojęs apie sandorį ir Omaro likimą, Frankas pasamdo žudikus norėdamas pašalinti Tonį. Toniui pavyksta nuo jų pabėgti ir pačiam surasti Franką. Jis prisipažįsta bandęs pašalinti Tonį, todėl Tonis jį nužudo.
Tonis susituokia su Elvira ir pardavinėdamas Sosos kokainą jis greitai susikrauna milijonus. Tačiau 1983 metais Tonis pagaunamas federalinės policijos dėl mokesčių vengimo ir jam neišvengiamai laukia kalėjimas. Siekdamas to išvengti, jis susitaria, kad Sosa panaudos savo vyriausybės ryšius išgelbėti Tonį nuo kalėjimo, jeigu jis nužudys žurnalistą, kuris žada demaskuoti Sosą. Tonis su Sosos pakaliku Albertu išsiunčiami į Niujorką po žurnalisto automobiliu padėti bombą. Tačiau į mašiną įsėda žurnalisto žmona ir vaikai, todėl Tonis nužudo Albertą siekdamas sustabdyti jį nuo bombos susprogdinimo.
Sosa paskambina Toniui prižadėdamas kerštą. Sosos smogikai užpuola Tonio rūmus ir nukauna visus Tonio vyrus. Likęs vienas ir apsvaigęs nuo kokaino, Tonis kovoja savo granatsvaidine aprūpintu M16 automatu, tačiau jį daug kartų pašauna ir jo negyvas kūnas įkrenta į fontaną.

Filmo įtaka

Eilutės iš filmo minimos reperių Nas, Jay-Z, The Notorious B.I.G. ir kitų dainose. Hiphope taip pat dažnas savęs prilyginimas Toniui Montanai.
„Žmogus su randu“ buvo didėlis įkvėpimas žaidimui „Grand Theft Auto: Vice City“, kuriame veiksmas vyksta devinto dešimtmečio Majamyje. Žaidime groja muzika iš filmo ir galima aplankyti Tonio rūmų atkurtą versiją.
2006 metais išleisti filmu paremti vaizdo žaidimai „Scarface: The World Is Yours“ ir „Scarface: Money. Power. Respect.“.
Kvapusis rozmarinas

Panaudojimas

Lapai, žiedai, jauni ūgliai tiek sausi, tiek džiovinti naudojami kaip prieskonis žuviai, daržovių sriuboms, salotoms, keptai mėsai, paukštienai, grybams, marinatui.
Eterinis aliejus naudojamas parfumerijoje.
Detalusis planas

Detalusis planas – teritorijų planavimo dokumentas, kuriame yra nustatytos žemės sklypų ribos, teritorijos tvarkymo ir naudojimo režimas (statybos ir kitos veiklos privalomosios sąlygos). Juo grindžiamas Detalusis teritorijų planavimas.
Pavėjinės salos (Žaliasis Kyšulys)

Pavėjinės salos (portug. Ilhas de Sotavento) – pietinė Žaliojo Kyšulio salų grandinė. Plotas 1805 km². Sudaro 4 vulkaninės salos: Santjagas, Majas, Fogas ir Brava. Taip pat priklauso dvi mažos Seko salos, įsiterpusios tarp Fogo ir Bravos. Aukščiausia vieta – Fogo ugnikalnis (2829 m).
Pavėjinės salos seniausiai ir tankiausiai gyvenamos Žaliojo Kyšulio salos. Santjago saloje yra šalies sostinė – Praja.
Fiodoras Kenemanas

Biografija

Fiodoras Kenemanas gimė 1873 m. balandžio 8 d. (Maskvoje), aristokratų šeimoje. 1890 m. baigė Maskvos Petropavlovsko gimnaziją ir 1892 m. įstojo į Maskvos konservatoriją smuiko klasę pas muzikos profesorių N. Zverevą. Nuo 1895 m., pas konservatorijos rektorių V. Safonovą (rus. Василий Ильич Сафонов), mokėsi fortepijono klasėje, o 1897 m. F. Kenemano teorinės kompozicijos dėstytojais buvo: Antonas Arenskis (rus. Антон (Анто́ний) Степанович Аренский), Aleksandras Tanejevas (rus. Александр Сергеевич Танеев) ir Michailas Ipolitovas–Ivanovas (rus. Михаил Михайлович Ипполитов-Иванов).
1897 m. F. Kenemanas baigė konservatorijos fortepijono ir teorinės kompozicijos klases aukso medaliu.
1897–99 m. F. Kenemanas vadovavo Astrachanės muzikos mokyklai (rus. Астраханское музыкальное училище им. М. П. Мусорского) ir dirigavo vietos simfoniniams koncertams. 1899 m. grįžo į Maskvą ir dėstė instrumentuotę ir armoniką Maskvos konservatorijoje. Iki 1901 m. buvo Rusijos chorų bendrijos antruoju dirigentu.
1912 m. F. Kenemanas tapo Maskvos konservatorijos fortepijono klasės profesoriumi.
F. Kenemanas mirė 1937 m. kovo 29 d. Maskvoje.

Kūrybinė veikla

F. Kenemanas parašė daug kūrinių: 3 chorai а capella, 16–ika romansų, variacijos E–dur, sukūrė muziką daugybei dainų, parašė Maskvos konservatorijos himną. Bet labiausiai pasauliui yra žinomas kaip F. Šaliapino (rus. Фёдор Иванович Шаляпин) akompanuotojas.
Dviejų vienmečių Fiodorų draugystė prasidėjo dar kai F. Kenemanas mokėsi konservatorijoje. Čia jis susipažino su jaunu dainininku F. Šaliapinu, kuris ką tik buvo persikėlęs gyventi iš Sankt Peterburgo į Maskvą. F. Kenemanas – virtuozas pianistas, o F. Šaliapinas – labai gabus dainininkas. Visą laiką lydėdamas F. Šaliapiną, F. Kenemanas ne tik akompanavo, bet rašė muziką jo dainoms, kurios paskui tapo ypač populiarios. Jo kūrybą atspindi tokios parašytos ir F. Šaliapino atliktos baladės: „Kaip karalius ėjo į karą“ (rus. Как король шёл на войну), „Ei, patraukim!“ (rus. Эй, ухнем!), romansai „Trys keliai“ (rus. Три дороги) ir „Kalvis“ (rus. Кузнец).
Kartu jie gastrolėse apkeliavo pusė pasaulio ir bendradarbiavimas tęsėsi iki 1922 m., kai F. Šaliapinas emigravo į Prancūziją.
Akmenio Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia

Istorija

Generolas Bžostovskis 1759 m. pastatė koplyčią. 1797 m. joje būdavo ketveri atlaidai per metus. 1861 m. koplyčia suremontuota. Per Pirmąjį pasaulinį karą sudegus Varėnos bažnyčiai, jos klebonas Juozapas Stasys persikėlė į Akmenį, pastatė kleboniją, padidino koplyčią. 1919 m. įsteigta parapija. Akmuo garsėjo Švč. Jėzaus Širdies (dešimtinės) atlaidais.

Architektūra

Bažnyčia medinė, savo forma primena didelį gyvenamąjį namą, su trisiene apside, kurios šonuose yra zakristija ir prieangis. Prieš bažnyčią stovi stulpinė varpinė. Šventorius aptvertas, vartai plytiniai, su arka. Šalia bažnyčios yra kapinaitės. Jose palaidotas liaudies dainų rinkėjas kunigas Juozapas Čaplikas (1876–1961 m.). Netoli bažnyčios yra akmuo, vadinamas „Užkeikta merga“. Dzūkai mano jį esant stebuklingą.
Stary Smokovecas

Turizmas

Stary Smokovecas savo istoriją skaičiuoja nuo 1793 m. 1904 m. gyvenvietėje pastatytas Grand Hotel viešbutis. Į vaizdingas kalnų apylinkes veda daug pažymėtų turistinių takų. Kurorte sudarytos visos sąlygos pramogoms (kavinės, barai, restoranai, diskotekos) ir aktyviam poilsiui (čiuožykla, uždari baseinai, naktinis slidinėjimas, pasivažinėjimas arkliais kinkytomis rogėmis). Poprade veikia uždarų ir atvirų terminių baseinų kompleksas „Aquacity“. Stary Smokovecas kartu yra ir balneologinis kurortas, kurio sanatorijose gydomi kvėpavimo takų susirgimai.

Slidinėjimo centras

Dėl nemažo aukščio virš jūros lygio šiame regione yra puikios sąlygos slidinėjimui. Šį kurortą mėgsta ir pradedantieji slidininkai, nes yra jiems pritaikytų trasų. Vienas populiariausių kalnų slidinėjimo centrų – „Hrebienok“ - įsikūręs ant pietinio Slavkovo kalno šlaito. Iš Stary Smokoveco į jį pakelia bėginis funikulierius, įveikdamas 246 m aukščio skirtumą. Slidininkus aptarnauja 6 keltuvai, kurie gali pakelti iki 3740 žmonių per valandą. Ilgiausia trasa yra 3 km. Šiame centre yra lengvo ir vidutinio sudėtingumo trasos, tačiau yra ir trasų, skirtų patyrusiems slidininkams. Čia yra ir vienintelė Tatruose apšviesta rogučių trasa (ilgis – 2,5 km).
1948 m. vasaros olimpinės žaidynės

Miesto rinkimai

1939 m. tarptautinis olimpinis komitetas Londonui suteikė teisė rengti 1944 m. žaidynes. Miestas varžėsi su Roma, Detroitu, Budapeštu, Lozana, Helsinkiu, Montrealiu ir Atėnais. Dėl antrojo pasaulinio karo šios žaidynės buvo atšauktos, bet Londonas vėl nusprendė dalyvauti atrankoje į 1948 m. olimpiados rengimą. Jungtinę Karalystė buvo viena iš dviejų Europos šalių, kurios pateikė prašymą ir varžėsi su keturiais JAV miestais. 1946 m. tarptautinio olimpinio komiteto sprendimu Londonas buvo vertesnis surengi žaidynes negu kiti ketui JAV miestai: Baltimorė, Mineapolis, Los Andželas ir Filadelfija, bei Šveicarijos miestas Lozana.
Lietuvių spaudos draugija

Lietuvių spaudos draugija – JAV lietuvių redaktorių ir leidėjų organizacija, veikusi 1910–1924 m.

Istorija

Iniciatorius – laikraščio „Katalikas“ leidėjas Jonas Tananevičius. Draugiją įkūrė pirmasis Amerikos lietuvių periodinių leidinių atstovų suvažiavimas, vykęs 1910 m. kovo 17-18 d. Brukline. Jame dalyvavo svarbiausių JAV lietuvių laikraščių „Draugas“, „Katalikas“, „Keleivis“, „Lietuva“, „Tėvynė“, „Vienybė lietuvninkų“ atstovai Juozas Adomaitis-Šernas , Julius Baniulis, J. Brazys, Jonas Grinius, Antanas Kaupas, Andrius Martus Martusevičius, Stasius Michelsonas, Pijus Norkus, M. Olšauskienė, Antanas Olšauskas, Vincas Paukštys, Karolis Račkauskas-Vairas, Juozas Otonas Širvydas, Vincas Šlekys, Jonas Šliūpas. Svarstyta, kaip sušvelninti leidinių ginčus, gerinti kalbą, redaktorių bei leidėjų santykius.
Netrukus po pirmojo suvažiavimo iš draugijos pasitraukė socialistinės, vėliau ir katalikiškos pakraipos leidinių atstovai. 1915 m. draugijai priklausė tik vidurinės krypties laikraščių „Amerikos lietuvis“, „Katalikas“, „Ateitis“, „Lietuva“, „Tėvynė“, „Vienybė lietuvninkų“ redaktoriai ir leidėjai. Surengti 7 suvažiavimai.
Deren FC

Istorija

Klubas įkurtas 2008 m. Nuo 2015 m. dalyvauja Premier Lygos pirmenybėse. 2017 m. užėmė ketvirtą vietą.
Briugenas

Istorija

Bergeno miestas buvo įkurtas apie 1070 m. norvegų karaliaus Olafo Kyrės. Nuo XIII a. vidurio pradėjo keltis užsieniečiai, ilgainiui jų kiekis žymiai padidėjo. Atvykdavo anglų, olandų, bet daugiausia – vokiečių. 1350 m. čia įsikūrė Hanzos sąjungos atstovybė (kontora), pirkliai ir klerkai palaipsniui įsikurdavo krantinės pastatuose, miestas tapo svarbiu prekybos uostu. Uoste vietinė produkcija (žuvys ir žuvų bei žemės ūkio produktai, mediena) buvo keičiama į užsienio šalių prekes (pavyzdžiui, grūdus, salyklą, miltus, alų). 1754 m. pirklių kontora uždaryta, kai vokiečių kilmės žvejų ir laivų savininkų pageidavimu buvo įkurtas Norvegijos prekybos postas.
Antrojo pasaulinio karo metais Bergenas buvo okupuotas nacių. 1944 m. balandžio mėn. nacių konfiskuotas olandų laivas Voorbode, naudotas kariniams tikslams, sugedo plaukiant Oslo link, todėl buvo nukreiptas į Bergeno uostą atlikti remonto darbus. Nors ir laivas buvo pakrautas 124 t sprogmenų, jis vis tiek įplaukė į uostą, o balandžio 20 d., 8:39 ryto, užsidegė ir sprogo, smarkiai apgadindamas 183 pastatus, tarp jų – ir Briugeno.

Architektūrinis paveldas

Per šimtmečius Briugenas yra nukentėjęs nuo gaisrų daugybę kartų ir po kiekvieno gaisro jis būdavo atstatomas kruopščiai pagal buvusias konstrukcijas, laikantis tradicijų, naudojant tuos pačius statybų metodus ir medžiagas, todėl šiandien pastatai atrodo beveik taip pat, kaip atrodė po 1702 m. gaisro. Siauros ir ilgos eilės dviejų–trijų aukštų pastatų, atskirtų medinių pasažų, atliekančių vidinio kiemo funkciją, išsaugojo originalią kompaktiško viduramžių miesto struktūrą. Eilės eina statmenai kranto linijai, o pastatuose yra išlikę daiktų, iliustruojančių viengungių vokiečių pirklių gyvenimo ir darbo sąlygas.
Pastatai pastatyti derinant tradicinę rąstinę konstrukciją su horizontaliai medinėmis plokštėmis dengtų sijų konstrukcija. Kraigai smailūs, šonu atsisukę į uostą. Stogai originaliai dengti čerpėmis, tačiau kai kurie padengti metaliniais lakštais, kadangi po sprogimo prieplaukoje teko skubiai remontuoti pastatus.
Kiekvieno pastato galinėje dalyje yra ugniai atsparus nedidelis akmeninėmis sienomis sandėlis įvairioms vertingoms prekėms saugoti, o kitos patalpos pritaikytos čia gyvenusių Hanzos pirklių poreikiams. Žiemą vokiečiai apsigyvendavo mažuose individualiuose mediniuose namuose.

Galerija

Šiandien priekiniuose Briugeno pastatuose įsikūrę restoranai ir suvenyrų parduotuvės, pakrantės apylinkėse daugybė turistų, tačiau šiek tiek tolėliau aplinka ramesnė ir primena laikus, kai Briugene dar gyveno Hanzos pirkliai.
Arinitė

Arinitė (Arinniti), Arina (Arinna) – hetitų saulės deivė, dar žinoma kaip Arinos saulės deivė. Arinos miestas buvo svarbiausia šios deivės kulto vieta. 
Ji buvo svarbiausia iš trijų hetitų panteono saulės dievybių. Kitos dvi dievybės buvo UTU nepisas ('dangaus saulė') ir UTU taknas ('žemės saulė').
Kai kuriuose šaltiniuose ji minėta kaip vyriausioji dievybė vietoje savo vyro audrų dievo Tešubo. Ši pora ir jų vaikai į hetitų panteoną pateko iš hatų panteono. 
Arinos deivė būdavo laikoma ir viršiausia chtonine (žemės) deive. Ji buvo susiliejusi su huritų deive Hebate.
XIV a. pr. m. e. antroje pusėje karalius Muršilis II ypatingai garbino Arinos saulės deivę.
Adraro vilaja (Mauritanija)

Geografija

Praktiškai visą regioną užima dykumos ar pusdykumės su pavienėmis oazėmis. Iškilusi Adraro plynaukštė, Zargos kalnai.
Didžiausi miestai yra Ataras, Šingetis, Šumas, Uadanas, Audžeftas.
Gerviškės

Istorija

1950–1995 m. Gerviškės buvo apylinkės ir „Spalio“ kolūkio centras. 2000 m. įkurta pradžios mokykla, dab. Butrimonių pagrindinės ir vidurinės mokyklų skyriai. Yra darželis – mokykla, biblioteka.
Hideki Tojo

Biografija

Hideki Tojo gimė 1884 m. Kodžimačyje, Tokijuje, Japonijoje ir buvo trečias Japonijos imperatoriškosios armijos generolo leitenanto Hidenorio Todžio (Hidenori Tōjō) sūnus. Du vyresnieji Hidekio broliai mirė gimdami. 1909 m. vedė Katsuko Ito, su kuria susilaukė 3 sūnų ir 4 dukterų.

Ankstyvoji karinė karjera

Tojo baigė septynioliktąją Japonijos imperatoriškosios armijos akademiją 1905 m. kaip 42-as iš 50 kadetų ir buvo įgaliotas būti antruoju pėstininkų leitenantu.

Ministras pirmininkas

Tojo išlaikė savo padėtį Armijos ministro poste jau tapęs ministru pirmininku. Jis taip pat tuo pačiu metu ėjo vidaus ministro (1941–1942), užsienio reikalų ministro (1942 m. rugsėjį), švietimo ministru (1943) ir komercijos ministru (1943).
Būdamas švietimo ministru, jis tęsė militaristinę ir nacionalistinę indoktrinaciją valstybinėje švietimo sistemoje, vėl patvirtindamas antiliberalią vyriausybės politiką.

Sugavimas, teismas ir egzekucija

Po Japonijos besąlyginės kapituliacijos 1945 m., JAV generolas Daglas Mak Arturas įsakė suimti pirmus 40 įtariamųjų karo nusikaltimais, įskaitant Tojo.
Hideki Tojo Tarptautinio Tolimųjų Rytų karinio tribunolo buvo apkaltintas ir pripažintas kaltu dėl karinių nusikaltimų ir 1948 m. lapkričio 12 d. nuteistas mirties bausme pakariant, kuri buvo įvykdyta tų pačių metų gruodžio 23 d.
Mikniūnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 15x7 m dydžio, iš visų pusių apjuosta pylimu, kuris rytiniame krašte yra iki 3 m aukščio, 2 m pločio, vakaruose - iki 4,5 m aukščio, 20 m pločio. Piliakalnio šlaitai statūs, 11-13 m aukščio (įskaitant pylimus), atrodo, grįsti akmenimis.
Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais.
Vakarinėje papėdėje, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lygios, grublėtos keramikos ir žiestos keramikos.

Aplinkiniai piliakalniai

Laukininkų piliakalnis 5 kmPociūniškių piliakalnis 3,5 kmVoniškių piliakalnis 25 kmPiliakalnio piliakalnis (Alytus) 12 kmDvarčių piliakalnis 7 kmKrištapiškių piliakalnis 17 kmMerkinės piliakalnis 12 kmDubičių piliakalnis 39 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Slabada (Breslauja)

Istorija

1920–1939 m. buvo valsčiaus centras Breslaujos apskrityje.
Griežioniškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Griežionys – 2 km
Andrioniškis – 4 km