google/wiki40b huggingface dataset:
Insulinas

Insulinas (iš lot. insula 'sala') – nedidelis (51 aminorūgšties liekana) kasoje gaminamas ir į kraują išskiriamas polipeptidinis hormonas, kurio masė 5808 Da. Jis verčia raumenų ir kepenų ląsteles gaminti glikogeną, o riebalų ląsteles gaminti riebalus.

Insulino struktūra

Insulino empirinė formulė: C₂₅₇H₃₈₃N₆₅O₇₇S₆.

Funkcijos

Funkcija – gliukozės kiekio kraujyje reguliacija. Gliukozės kiekis kraujyje dažniausiai pakyla suvalgius angliavandenių turinčio maisto. Sutrikus insulino gamybai, gliukozės koncentracija padidėja, dėl ko gali ištikti hiperglikeminė koma, ir net mirtis.

Atradimas ir tyrimai

1869 m. Berlyne medicinos studentas Paul Langerhans kasoje pastebėjo nežinomus darinius, vėliau pavadintus Langerhanso salelėmis.
1889 m. Oscar Minkowski su Joseph von Mering pastebėjo, kaip musės geria šuns, kuriam buvo pašalinta kasa, šlapimą. Atlikus šlapimo tyrimus paaiškėjo, kad jame gausu angliavandenių ir todėl jis taip traukė muses. 1901 m. Eugene Opie susiejo Langerhanso salelių irimą su diabetu.
1920 m. Frederick Banting, perskaitęs Oscar Minkowski darbus, nusprendė imtis darbo ir paprašė J. J. R. Macleod pagalbos. Nors J. J. R. Macleod, žinodamas apie ankstesnių bandymų nesėkmes, buvo labai pesimistiškas, bet Frederick Banting visgi sugebėjo gauti laboratoriją, dešimt šunų ir asistentą Charles Best. Praėjus metams į komandą buvo pakviestas James Collip. Netrukus sudaryta komanda jautėsi pasiruošusi klinikiniams bandymams.
1922 m. mirštančiam keturiolikmečiui berniukui Leonard Thompson buvo suleista komandos pagaminto insulino. Šis bandymas buvo nesėkmingas, nes dėl nepakankamo insulino grynumo prasidėjo alerginė reakcija, ir tolimesni bandymai buvo sustabdyti. Kitas dvylika dienų James Collip dirbo dieną ir naktį, kad tik gautų grynesnį ekstraktą. Antra dozė berniukui davė stulbinamų rezultatų. Vėliau komanda ligoninėje savo rankomis leisdavo ekstraktus dešimtims merdinčių vaikų, ir kai paskutinis gaudavo savo injekciją, pirmieji jau busdavo iš komos lydimi tėvų džiaugsmo šūksnių.
1923 m. Frederick Banting ir J. J. R. Macleod gavo Nobelio premiją medicinos srityje už insulino atradimą. Bet abu buvo nepatenkinti jiems vieniems suteikta garbe ir pasidalino premija su Charles Best ir James Collip.
1958 m. Frederick Sanger gavo Nobelio premiją chemijos srityje už insulino pirminės struktūros nustatymą.
1969 m. Dorothy Crowfoot Hodgkin už insulino tretinės struktūros nustatymą gavo jau antrąją Nobelio premiją chemijos srityje.
Atakamos regionas

Istorija

Regione gyveno indėnai diagitai (isp. Diaguita), čangai (isp. Chango) ir inkai.
Regiono ekonomika padarė šuolį, kai 1832 m. buvo atrastas sidabro telkinys ir įkurta Čanarsiljo (isp. Chañarcillo) sidabro kasykla, kuri daug metų buvo trečia pagal dydį. Nuo XIX a. regione išgaunami geležis, varis, sidabras, auksas.

Gamta

Didžioji dalis regiono yra Atakamos dykuma, kurioje slypi gausūs mineralinių iškasenų ištekliai.

Atakamos regione aptinkama daug floros ir faunos rūšių. Regione gyvena mažojo nando (Rhea pennatus) porūšis Rhea pennata tarapacensis, laikomas esančiu prie išnykimo ribos. Šių paukščių skaičius sumažėjęs dėl ankstesniųjų laikų ir dabartinės medžioklės, bet taip pat ir dėl vis didesnių žemės plotų panaudojimo žemės ūkiui didėjant regiono gyventojų skaičiui.

Ekonomika

Kalnakasyba uždirba 45% regiono BVP ir užtikrina 90% regiono eksporto. Nauji geologiniai tyrimai aptinka vis naujus iškasenų telkinius.
Geležies rūdos kasimas yra viena iš paplitusių kalnakasybos veiklų. Gausios nedidelės šachtos savo iškastą rūdą parduoda nacionalinei kalnakasybos kompanijai ENAMI, kuri Paipotės lydykloje išlydo geležį. Pagrindinė regiono vario kasykla yra Kandelarijos (Candelaria) kasykla, kuri per metus išgauna apie 200 000 tonų vario. Šią kasyklą valdo tarptautinė korporacija „Phelps Dodge“. Antra pagal svarbą yra El Salvadoro vario kasykla (savininkas nacionalinė vario kompanija CODELCO), kasmet iškasanti 81 000 tonų vario. Abi kasyklos eksportuoja per Čanjaralio uostą (isp. Chañaral).
Paskutiniais dešimtmečiais regionas ėmė eksportuoti šviežius vaisius, tai prasidėjo Kopjapo ir Huasko slėniuose ėmus auginti vaisius. Šioje veikloje regionas turi pranašumą, kadangi dėl saulėto klimato regione vaisia sunoksta anksčiau nei kitur Čilėje, tad regiono augintojai pirmieji pradedfa tiekti naujo derliaus vaisius Čilės rinkai bei šiauriniam pusrutuliui. Pagrindinė vaisinė kultūra yra vynuogės, taip pat auginami alyvuogės, pomidorai, paprika, svogūnai, pupos, citrusiniai, nektarinai, persikai, raudonėlis. Iš vynuogių gaminamo razinos. Regione išvystyta ir gėlininkystė.
Regiono biologinė įvairovė, švarūs vandenys ir uždarų užutėkių gausa leido išvystyti marikultūros verslą. Auginami moliuskai (šukutės, austrės Tiostrea chilensis bei Crassostrea gigas, kiti dvigeldžiai, pilvakojai Haliotis), žuvys (pvz., paprastasis otas), dumbliai.

Iš žuvies gamina rūkytą ir sūdytą žuvį, žuvies filė, ikrus, žuvainius.
Amambajaus Kordiljera

Amambajaus Kordiljera (isp. Cordillera de Amambay) – kalnų grandinė Paragvajaus šiaurėje, Amambajaus departamente. Aukštis 300–400 m. Sudaro šios aukštumos: Cerro Corá, Tacurupytá, Guazú, Alambique.
AC Milan

Istorija

Klubas įkurtas 1899 m. Šiuo metu akcijų paketas priklauso Rossoneri Sport Investment Lux (99.93%).

Žymūs žaidėjai

Klube žaidė daug žymių pasaulio futbolininkų – Paolo Maldini, Marco van Basten, Ruud Gullit, Clarence Seedorf, Roberto Baggio, Cafu, Dida, Kaká, Rivaldo, Andrijus Ševčenko, Roberto Ayala, Hernán Crespo ir kiti.
Valkininkų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia

Istorija

Seniausia žinoma Valkininkų bažnyčios 1555 m. fundacija. 1611 m. inventoriuje minima prie turgavietės naujai pastatyta bažnyčia. 1635–1650 m. Valkininkuose pastatytas mūrinis vienuolynas su bažnyčia.
1655 m. parapinė bažnyčia sudegė, netrukus atstatyta. Vietoje 1772 m. sudegusios parapinės bažnyčios pastatyta laikina, kurią 1818 m. sausio 17 d. audra sugriovė. Pamaldos perkeltos į kapų koplyčią. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla.
Parapinei bažnyčiai 1822 m., be jurisdikos miestelyje, priklausė Kuklių ir Puodžių kaimai. Vienuolynas turėjo jurisdiką Valkininkuose ir Kuršių kaimą. Rusijos valdžia vienuolyną 1832 m. uždarė ir pavertė kareivinėmis. Vienuolyno bažnyčia 1832–1837 m. naudojosi parapijiečiai. Po 1837 m. valdžia ją pertvarkė į stačiatikių kariuomenės cerkvę, 1883 m. perstatė į viešą cerkvę. 1941–1944 m. čia buvo karo belaisvių stovykla. 1944 m. hitlerininkai pastatą susprogdino.
1822–1837 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1854 m. konsekravo vyskupas Vaclovas Žilinskas. Dar 1881 m. prašyta leidimo padidinti parapinę bažnyčią. Valdžia neleido, o kleboną V. Živoronoką už aukų rinkimą iškėlė iš Valkininkų. 1885 m. parengtas naujas bažnyčios padidinimo projektas. Vėl neleista statyti, nes bažnyčia savo išvaizda būtų nustelbusi stačiatikių cerkvę. 1895–1898 m. bažnyčia padidinta.
Valkininkuose 1884–1892 m. klebonavęs Silvestras Gimžauskas (1844–1897) skųstas valdžiai dėl lietuviškos spaudos platinimo, dėl jo nepageidautinos įtakos valdinei mokyklai. Jam buvo iškeltos kelios bylos. Valdžiai pareikalavus S. Gimžauskas iš Valkininkų pašalintas. Nuo 1918 m. klebonavęs Jonas Karvelis (1874–1933) Lenkijos valdžios persekiotas, 1927 m. suimtas ir ištremtas į nepriklausomą Lietuvą.
1944 m. Valkininkų klebonas Juozas Bardišauskas išprašė nacių leisti palaidoti Pirčiupių kaimo aukas. Vėliau jis vadovavo vietinei pogrindžio organizacijai „Lietuvos partizanų sąjunga“. 1946–1949 m. klebonavęs Stanislovas Kakarieka persekiotas, baustas už vaikų katekizaciją. Klebonui Algimantui Keinai valdžia 1970 ir 1973 m. trukdė remontuoti bažnyčią.
Gintaris Aloyzas Dapkus

Biografija

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys.
1995–1997 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Rafinavimas

Rafinavimas – technologinis apdorojimo procesas, kurio metu objektas ar žaliava valoma bei gryninama siekiant atskirti tik pageidaujamą medžiagą bei jos pavidalą.
Plačiausiai žinomi bei naudojami rafinavimo būdai – distiliacija, tirpinimas, frakcionavimas, kristalizacija, redukcija, filtravimas, mechaninis atskyrimas.
Rafinavimo procesas plačiai taikomas gryninant metalus, aliejus, kurus, cukrus, druskas, alkoholius, dujas, stiklą, silikoną.
Ito Hirobumi

Palikimas

Ito Hirobumio portretas nuo 1963 m. iki 1984 m. buvo vaizduojamas ant 1000 jenų banknoto.
Bazilionų valsčius

Bazilionų valsčius (iki 1947 m. Padubysio valsčius) buvo Žemaitijoje. Centras – Bazilionai.
Vasario 29

Vardadieniai

Gustis – Tolvaldas
Berkovica

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1488 m., Osmanų dokumentuose. Įkurtas netoli senos gynybinės gyvenvietės, tarp Sofijos ir Lomo. Forto ir bažnyčios liekanos buvo aptiktos į vakarus nuo dabartinio miesto.
Novogrudo valsčius (1870–1927)

Istorija

Valsčius tik iš vieno Novogrudo kaimo įkurtas 1870 m. gegužės 31 dieną, kai miestas prarado miesto teises. Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčius priklausė Lomžos gubernijos, Lomžos apskričiai. 1927 m. vasario 11 d. valsčius buvo panaikintas kai miestui buvo gražintos miesto teisės.
Clement Greenberg

Clement Greenberg (1909 sausio 16 – 1994 gegužės 7) buvo įtakingas JAV kritikas, susijęs su abstraktaus meno judėjimu JAV, ypatingai daug rašęs apie abstraktųjį ekspresionizmą ir palaikęs glaudžius ryšius su šios srovės tapytoju Jackson Pollock.

Kičas

Greenberg buvo Syracuse universiteto auklėtinis, pirmą kartą prisistatęs viešumoje savo rašiniu Avant-Garde & Kitsch, išleistu 1939 m. Partisan Review žurnale. Šiame straipsnyje Greenberg teigė, jog avangardo ir modernizmo menas padeda priešintis kultūrą niveliuojančioms kapitalizmo jėgoms. Vokiškos kilmės žodis kičas tekste pritaikomas pastarųjų kapitalizmo procesų apibūdinimui. „Avant Garde & Kitsch“ taip pat išreiškė nuomonę dėl modernistinio meno judėjimų sunaikinimo Nacistinėje Vokietijoje ir Tarybų Sąjungoje ir naujų, valstybės sankcionuotų, Arijų ir Socialistinio realizmo stilių sukūrimo.
Novogrudo valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. valsčiaus šiaurinėje dalyje, į šiaurę nuo Narevo upės gyveno lietuviams artimos baltų gentys – jotvingiai ir galindai. Nuo XV a. šias vietoves pradėjo kolonizuoti mozūrai ir lenkai. Pietinėje valsčiaus dalyje nuo V a. pr. m. e. iki X a. gyveno jotvingių gentis. Nuo X a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1870-1927 m. egzistavo iš miesto teises praradusio Novogrudo gyvenvietės sudarytas Novogrudo valsčius. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. ir 1944 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Lomžos rajonui. 1941-1945 m. priklausė Trečiajam reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Balikai, Chmielevas, Dzežgai, Grondai, Gžimalai, Jankovo Mlodzianovas, Jankovo Skarbovas, Kupnina, Montvica, Morgovnikai, Novogrudas, Ptakai, Servatkai, Slaviecas, Slavieco Dvorskai, Sulimai ir Šablakas.
Liaodongo įlanka

Liaodongo įlanka (kin. 辽东湾, pinyin: Liáodōng Wān) – įlanka Geltonojoje jūroje prie Kinijos krantų, į vakarus nuo Liaodongo pusiasalio; Bohai įlankos šiaurinė dalis.

Geografija

Liaodongo įlanka įsiterpusi į žemyną 220 km; didžiausias plotis 175 km, didžiausias gylis 50 m. Į Liaodongo įlanką įteka Liaohė, Dalinghė. Potvynių didžiausias aukštis 4,5 m. Didžiausias uostas Ingkou.
Plačiava

Plačiava – durpynas Lietuvoje, Ukmergės rajone, 6 km į šiaurės vakarus nuo Ukmergės, Plačiavos miške. Užima 6,33 km². Rytiniu durpyno pakraščiu teka Šventosios intakas Storė.
Nenusausintos pelkės (žemapelkės) durpių sluoksnio vidutinė storymė buvo 2,2 m, didžiausia – 5,2 m. Durpių vidutinis susiskaidymas 30 %, peleningumas 10,9 %, vidutinis drėgnumas 89 %. Po durpėmis slūgso sapropelio sluoksnis (iki 2 m). Po juo guli priesmėlis.
Plačiavos durpyne nuo 1953 m. durpes kasė Jonavos durpių įmonė – 1985 m. ji pagamino 28 000 t durpių. Po Antrojo pasaulinio karo į durpyną produkcijai išvežti nutiesta Jonavos–Ukmergės geležinkelio atšaka (1958 m. išardyta). XX a. pab. eksploatacija baigta.
Bumthangas

Bumthangas – pagrindinis Butano Bumthango rajono slėnis.
Pagrindinis slėnio miestas – Džakaras. Butano vienintelė alaus darykla, kuri gamina Red Panda kvietinį alų, yra Džakare.
Slėnyje yra gausūs spygliuočių miškai.
Eurovizijos dainų konkursas 1998

Nugalėtojas

Dana International iš Izraelio laimėjo šių metų Euroviziją su daina „Diva“, kurią parašė Svika Pick ir Yoav Ginai. Dainininkė sulaukė daug žiniasklaidos dėmesio tiek Izraelyje, tiek Europoje, nes 1993 metais jai buvo atlikta lyties pakeitimo operacija. Ji yra pirmoji atlikėja-transseksualas, dalyvavusi konkurse.
Makedonija konkurse dalyvavo pirmą kartą. Belgija, Izraelis, Rumunija, Slovakija, Suomija grįžo į konkursą po vienerių metų pertraukos. Austrija, Bosnija ir Hercegovina, Danija, Rusija ir Islandija neteko teisės dalyvauti, nes šios šalys surinko mažiausią balų vidurkį per pastaruosius penkerius metus. Italijos transliuotojas RAI nusprendė pasitraukti iš konkurso.
Jonavos apdaila

UAB Jonavos apdaila - statybos ir apdailos bendrovė Jonavos rajone. Direktorius - Petras Gidžiūnas. 106 darbuotojai. Įstatinis kapitalas - 0,26408 mln. Lt (2009 m.). Bendrieji statybos darbai - žemės darbai; surenkami, juostiniai ir monolitiniai pamatai; surenkami ir monolitiniai gelžbetoniniai pastatų karkasai; mūro darbai; sutapdinti ir šlaitiniai įvairių tipų stogai. Apdaila - visų tipų grindų įrengimas; išorės ir vidaus sienų tinkavimas, glaistymas ir dažymas, taikant įvairias apdailos sistemas; visų tipų pakabinamų lubų įrengimas; langų ir durų pastatymas. Turi atestatą statyti (atlikti darbus) ypatingos svarbos objektams. Renovavo Jonavos mokyklas. 94 darbuotojai (2006 m.).
Adresas - Kauno g. 4 Jonava, LT-55176.

Istorija

1967 m. įkurtas Jonavos chemijos statybos trestas.
1990 m. trestas reorganizuotas į VĮ „Jonavos statyba".
1991 m. VĮ „Jonavos statyba" padalinta į savarankiškas 5 įmones (VĮ „Apdaila Nr. 1", VĮ „Apdaila Nr. 2", VĮ „Apdaila Nr. 3", VĮ „Apdaila Nr. 4" ir VĮ „Apdaila Nr. 5").
1993 m. VĮ „Apdaila Nr. 3" (kaip ir kitos) privatizuota.
1994 m. įkuriama AB „Jonavos apdaila".
1998 m. reorganizuojama į UAB „Jonavos apdaila".
Spalio 19

Vardadieniai

Akvilinas – Izaokas – Paulius – Geisvilas – Kantrimė – Kleopatra – Laura – Povilas
Mikalojus Tryzna

Biografija

Valkavisko maršalkos Grigaliaus Tryznos ir Rainos Sapiegaitės, Minsko vaivados Bogdano Povilo Sapiegos dukters sūnus.
Slanimo pakamaris nuo 1608 m., Lietuvos didysis prievaizas 1623–1635 m., Lietuvos didysis iždininkas nuo 1635 metų.
1626 m. ir 1640 m. fundavo vienuolyno ir bažnyčios statybą Bicėnuose.

Šeima

Vedė Marcijoną Dorohostaiską, Polocko vaivados Mikalojaus Dorohostaiskio dukterį. Turėjo sūnų Bresto vaivadą Teofilį, dukteris Reginą – ištekėjo už Gabrieliaus Šemetos, Teodorą – ištekėjo už Bresto pakamario Kazimiero Tiškevičiaus.
Jadvyga Laureckienė

Biografija

1973 m. baigė Vilniaus kultūros mokyklą, bibliotekininkė. Skuodo rajono savivaldybės administracijos Kultūros ir turizmo skyriaus vyr. specialistė kultūrai.
Tėvynės sąjungos Skuodo rajono skyriaus narė.
1995–1997 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Skuodo rajono savivaldybės tarybos narė.
Žemaičių kultūros draugijos narė, Mosėdžio miestelio bendruomenės pirmininkė. Sutuoktinis Jonas, vaikai Raimundas, Orestas, Aurelija.
Huanghė

Geografija

Upės ištakos – Tibeto kalnyno rytuose, Činghai provincijoje. Prasideda daugiau nei 4000 m aukštyje, prateka Orin Nuro ir Džarin Nuro ežerus, toliu teka Kunluno ir Nanšano pašlaitėmis. Vidurupyje Huanghė kerta Ordoso ir Lioso plynaukštes, sudaro plačią salpą. Žemiau giliais tarpekliais prasiveržia per Šansi kalnus ir paskutinius 700 km vingiuoja Didžiąja Kinijos lyguma. Geltonosios upės žiotys yra Šandonge, Donginge (Dongying). Upė įteka į Geltonosios jūros dalį, Bohaivano įlanką, ir sudaro deltą.
Upės režimas musoninis, vasarą kyla poplūdžiai, kurių metu upės vandens lygis pakyla nuo 4-5 m lygumose iki 15-20 m kalnuose. Geltonoji upė ardo tirpias Lioso plynaukštės ir Šansi kalnų uolienas ir neša jas žemyn link jūros. Iš viso upė per metus nuneša ~1300 mln. tonų nešmenų (daugiausiai iš visų pasaulio upių). Nešamos uolienos kartais patvenkia vagą ir sukelia katastrofiškus potvynius.
Huanghės vanduo naudojamas drėkinimui, įrengtos kelios hidroelektrinės. Didžiuoju Kinijos kanalu sujungta su Hvaihės upe. Laivuojama žemupyje ir atskiruose ruožuose aukščiau.
Geltonosios upės slėnis tankiai apgyvendintas. Didžiausi miestai prie upės: Landžou, Uhajus, Baotou, Kaifengas, Dzinanas.

Reikšmė

Geltonoji upė Kinijoje vadinta ir „Kinijos pasididžiavimu“ (Zhōngguó de Jiāoào), ir „Kinijos sielvartu“ (Zhōngguó de Tòng). Nuo 602 m. pr. m. e. upė bent penkis kartus smarkiai keitė savo vagą, pylimus pralaužė daugiau nei 1500 kartų. 1194 m. pakitus vagai Hvai upės drenažo sistema buvo išvesta iš rikiuotės artimiausiems 700 metų. Geltonosios upės dumblas užkimšo Huai žiotis, tūkstančiai žmonių neteko savo namų. Dabartine vaga upė ėmė tekėti 1897 m., paskutinis didelis pasikeitimas buvo 1855 m.
Upė yra geltonos spalvos, nes plukdo daug smulkaus aleurito iš Lioso plynaukštės. Šimtmečius plukdytos sąnašos lėmė tai, kad upė teka aukščiau nei aplinkinės dirbamos žemės, ir jos potvyniai labai pavojingi. Per Huanghės potvynius žūdavo daugybė žmonių: 1887 m. – 900 000-2 000 000 aukų, 1931 m. – 1 000 000-3 700 000 aukų.
Kartais Geltonoji upė poetiškai pavadinama Džou Liu (Zhuo Liu 濁流) – „Purvinąja Srove“. Kinai turi posakį „kai Geltonoji upė bus skaidri“, kuris reiškia tą patį kaip „kai lazda sužaliuos“.
Provincijų Hebei ir Henano pavadinimai tiesiogiai susiję su Huanghe: jie reiškia atitinkamai „į šiaurę“ ir „į pietus nuo upės“.
Ričardas Janilionis

Ričardas Janilionis (g. 1956 m. lapkričio 24 d. Kupiškyje) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1974 m. baigė Vilniaus 21-ąją vidurinę mokyklą, 1980 m. – Vilniaus universitetą. 2002 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
1980–2013 m. Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Centro filialo gydytojas. 1991–2002 m. Vilniaus universiteto Torakalinės chirurgijos klinikos vadovas, 2002–2007 m. Pulmonologijos ir radiologijos klinikos Krūtinės chirurgijos centro vadovas; nuo 2003 m. profesorius. Nuo 2007 m. Krūtinės ligų, alergologijos ir radiologijos klinikos vadovas.
Nuo 2004 m. Lietuvos krūtinės ir širdies chirurgų draugijos prezidentas, Lietuvos gydytojų sąjungos Vilniaus skyriaus pirmininkas.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo kryptis – kvėpavimo takų chirurgija. Stažavo Vokietijoje, Švedijoje, Norvegijoje, JAV.
Fiumės krona

Keitimo kursas

1919 m. lapkritį 1 Fiumės krona buvo lygi 3 Jugoslavijos kronoms arba 0,40 Italijos liros. Tiesa, juodojoje rinkoje viena Fiumės krona buvo parduodama už 0,21 Italijos liros.
Kartupėnai

Aplinkinės gyvenvietės

Vencloviškiai - 2 km
Pilis I – 2 km
Šviesis

Šviesis – žvaigždės, žvaigždžių spiečiaus ar galaktikos spinduliavimo galia. Šviesis matuojamas bolometriniu absoliutiniu ryškiu, Saulės šviesio vienetais (L_\odot) arba vatais. Daugumos žvaigždžių šviesis yra nuo 10^6 L_\odot iki 10^{-6} L_\odot.
Saulės šviesis L_\odot lygus 3,827 × 10²⁶ W arba 3,827 × 10³³ergų/s.
Sumbiar ÍF

Istorija

1994–1995 m. buvo prisijungęs prie VB Vagur klubo, 2005 m. vėl prisijungė.
Vaclovas Volkus

Biografija

1940 m. baigė Jonavos pradžios mokyklą, 1944 m. – progimnaziją, 1948 m. – Jonavos gimnaziją. 1956 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto istorijos fakultetą, Joniškėlio žemės ūkio technikumo agronomijos fakultetą. 1971 m. neakivaizdžiai baigė Vilniaus universiteto teisės fakultetą. 1984 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus statybos technikumo civilinės statybos fakultetą.
1948–1949 m. mokytojavo. 1949–1952 m. tarnavo tarybinėje armijoje Vilniuje, tuometinėje Lietuviškojoje divizijoje tankistu. 1953–1957 m. Kėdainių rajono Kultūros ir švietimo skyriaus vedėjas. 1957–1971 m. Šėtos kolūkio pirmininkas. 1972–1979 m. dirbo Kėdainių raj. Lietuvos hidrotechnikos ir melioracijos institute statybos darbų vykdytoju ir Kėdainių profesinėje mokykloje dėstė istoriją. 1979–1995 m. Kėdainių tarpmokyklinio gamybinio mokymo kombinato, 1995–2000 m. Kėdainių jaunimo mokyklos direktorius. 2000 m. išėjo į pensiją.
Nuo 1991 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1993–1996 m. ir 1997–1999 m. Kėdainių skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys. Nuo 1999 m. „Socialdemokratija – 2000“ narys, Kėdainių skyriaus pirmininkas.
1995–1997 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys, ekonomikos, biudžeto ir finansų komisijos pirmininkas.
Poetas, poezijos rinkinių autorius, išleido vienuolika poezijos knygų. Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos narys. Aktyviai dalyvauja Lietuvos bajorų karališkosios sąjungos veikloje.
Altarista

Altarista (lot. altarista altoristas) – kunigas, neturintis pareigos eiti nuolatinės įprastos tarnystės kaip nuolatiniai patarnavimai tikintiesiems (krikštijimas, laidojimas), Šv. Mišių aukojimas, klebono pareigų ėjimas ir kt.
Altarista paprastai yra garbaus amžiaus kunigas, dažniausiai dėl savo fizinės sveikatos negalintis eiti savo pareigų; tai kunigas, esantis „pensijoje“. Jo namai, prižiūrimas ūkis vadinami altarija.
Vardas „altarista“ žinomas nuo XV a.