google/wiki40b huggingface dataset:
Ėgliškių (Andulių) kapinynas

Kapinynas

Įrengtas aukštumoje į pietryčius – pietus nuo Ėgliškių pilkapyno. Teritorija dirvonuojanti, buvusi ariama. Viduryje auga sena dvikamienė liepa, šiaurinę dalį kerta dujotiekis. Didesnioji kapinyno dalis yra Ėgliškių, o pietinė buvusi išnykusio Andulių kaimo žemėje, todėl literatūroje ir šaltiniuose kapinynas vadinamas Ėgliškių arba Andulių vardu.
1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR549), 1997 m. įrašytas į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą, 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu, kuris 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Į pietvakarius nuo kapinyno yra Ėgliškių (Andulių) piliakalnis ir senosios kaimo kapinės, į šiaurės vakarus – Ėgliškių IV pilkapis, o į šiaurės rytus – VI ir VII pilkapiai.

Tyrimai

Tyrė: 1895, 1903 m. – Albrechtas Goetze (Berlyno tautotyros muziejus), 1895, 1897, 1899, 1902 m. – E. Froelichas, 1901, 1903, 1906, 1908 m. – Adalbertas Becenbergeris (Karaliaučiaus universitetas), žemės savininkas Martynas Blyža, 1972 m. – Ignas Jablonskis, 1988 m. – I. Jablonskis, Julius Kanarskas ir Donatas Butkus (Kretingos kraštotyros muziejus), 2002 m. – Audronė Bliujienė, 2005 m. – J. Kanarskas.
Žvalgė: 1959 m. – Juozas Mickevičius (Kretingos kraštotyros muziejus), 1963 m. – Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas (vadovas Adolfas Tautavičius), 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (vadovas Romas Olišauskas), 1987 m. – Lietuvos dailės muziejus (archeologė A. Bliujienė), 1990 ir 1991 m. – J. Kanarskas.
Iš viso 1895–2005 m. ištirta 1 degintas III–I a. pr. m. e., daugiau kaip 845 nedegintų II–XII a. ir sudegintų IX–XIII a. kapų. Rasta darbo įrankių ginklų, namų apyvokos reikmenų, įvairių papuošalų – antkaklių, karolių, smeigtukų, segių, kabučių, apyrankių, žiedų, romėniškų monetų, lipdytos ir apžiestos keramikos ir pan. Dalis papuošalų dengta kalstytomis sidabro plokštelėmis, su mėlyno stiklo akutėmis.
Iki 1945 m. Berlyno, Karaliaučiaus, Įsruties ir Klaipėdos muziejuose saugotų radinių likimas neaiškus. Po karo daugiausia radinių sukaupta Kretingos muziejuje, dalis pateko į Lietuvos dailės ir Nacionalinį muziejus, keletas radinių išlikę Karaliaučiaus istorijos muziejuje.
Kapinynas datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga – 1263 m., priklausė 1253–1263 m. minimai Kretingos piliai.
Marijos Terezos taleris

Specifikacijos

Taleris yra 39,5–41 mm diametro, 2,5 mm storio. Svoris 28,06 gramo, iš kurio 23,38 gramo yra gryno sidabro (0,752 Trojos uncijos). Monetai suteikiama praba – 0,833, likusią dalį 0,166 sudaro varis.
Averse matomas lotyniškas užrašas „M. THERESIA D. G. R. IMP. HU. BO. REG.“, reverse „ARCHID. AVST. DUX BURG. CO. TYR. 1780 X“. Tai trumpiniais užrašytas tekstas: Theresia, Dei Gratia Romanorum Imperatrix, Hungariae Bohemiaeque Regina, Archidux Austriae, Dux Burgundiae, Comes Tyrolis. 1780 X, kurio reikšmė yra Marija Tereza, palaiminta dievo, Romos imperatorienė, Vengrijos ir Hohemijos karalienė, Austrijos hercogienė, Burgundijos kunigaikštienė, Tirolio grafienė. 1780. X yra Andriaus kryžius, pradėtas kalti 1750 m.
Monetos briaunoje imperatorienės šūkis: „Justitia et Clementi“, – „Teisingumas ir Malonė“.

Gamyba

Marijos Terezės taleris buvo kalamas Habsburgų kalyklose: Giunberge, Halėje, Karlsburge, Kremnicoje, Milane, Prahoje ir Vienoje. Monetai tapus populiaria atsiskaitymo priemone, ji buvo imta kalti Birmingamo, Briuselio, Bombėjaus, Londono, Paryžiaus, Romos ir Ultrechto miestų kalyklose.
Privilegijuota akcija

Privilegijuotoji akcija – akcija, turinti išskirtines teises, taip pat gali neturėti dalies teisių, kurias turi paprastosios akcijos.
Paprastai privilegijuotųjų akcijų savininkams išmokami tvirti, iš anksto nurodyti dividendai. Kartais privilegijuotų akcijų savininkai turi veto teisę akcinės bendrovės susiliejimo, prijungimo ar prisijungimo klausimuose. Akcininkų susirinkimo sprendimu ir privilegijuotų akcijų savininkams sutikus jos gali tapti paprastosiomis akcijomis ir taip jų savininkai įgauti tokias pačias teises, kaip ir paprastų akcijų savininkai.
Žydrūnas Grinius

Biografija

UAB „Grafų baldai“ direktorius.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Šiaulių rajono verslininkų asociacijos tarybos pirmininkas. Sutuoktinė Audronė, vaikai Ainis, Adrijus, Austėja
Vladimiras Monomachas

Biografija

Vsevolodo Jaroslavičiaus sūnus.

Valdymas

Nuo 1093 m. kariavo su polovcais, išvijo juos iš Rusios žemių, iki 1078 m. kariavo su jų sąjungininku, Černigovo kunigaikščiu Olegu Sviatoslavičiumi. 1113 m. liaudies sukilimo metu buvo bojarinų pakviestas į Kijevą. Jis numalšino sukilimą, išleido įstatymus, varžančius palūkininkų savivalę bei suteikė lengvatų zakupams ir skolininkams. Vladimiras Monomachas suvienijo apie tris ketvirčius Rusios žemių, laikinai likvidavo feodalų nesutarimus.
Išleido „Pamokymą“, propaguojantį santaiką tarp vastiečių ir feodalų.
Kolkos ragas

Kolkos ragas (latv. Kolkas rags, lyv. Kūolka nanā) – kyšulys Latvijoje, šiauriausias Kuršo taškas, 1,5 km nuo Kolkos miestelio, geografiškai atskiriantis Didžiąją jūrą (Baltijos jūra) ir Mažąją jūrą (Rygos įlanka). Kolkos rage baigiasi Slyterės nacionalinis parkas.
1874 m. rage buvo pastatytas akmeninis Kolkos švyturys, perspėjantis, kad ties ragu iki 7 km atstumu jūros gylis neviršija 2 m. Švyturys sugriautas per Antrąjį pasaulinį karą, vėliau atstatytas. Dabartinis švyturys maitinamas saulės energija, yra 20 m aukštyje virš jūros lygio ir matomas iš 10 jūrinių mylių atstumo.
Ragas pasiekiamas asfaltuotu keliu iš Rygos arba vieškeliu iš Ventspilio. 2011 m. buvo baigti asfaltavimo darbai kelyje Ventspilis-Kolka, tad dabar Kolkos ragą galima pasiekti asfaltuotu keliu ir iš Ventspilio.
Dambravos apskritis

Istorija

Apskritis įkurta 1956 m. sausio 1 d. Balstogės vaivadijoje vykdant Lenkijos apskričių ir valsčių reformą. Apskritį sudarė 19 savivaldybių: iš Augustavo apskrities – Bartnikai, Jastšembna I, Kurianka, Liepinė, Rigaluvka. Apskritis panaikinta 1975 m. gegužės 31 dieną.
Ričardas Pakalniškis

Biografija

Mokėsi Rukų mokykloje, 1954 m. baigė Mosėdžio vidurinę mokyklą. 1954–1959 m. Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1959–1961 m. mokytojavo Skuodo rajone. Nuo 1964 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute, čia išdirbo iki amžiaus pabaigos. 1965 m. filologijos mokslų kandidatas, 1987 m. habilituotas daktaras. 
Tyrinėjo Justino Marcinkevičiaus kūrybą, lietuviškos poemos raidą, išeivijos rašytojų nusistatymus, žemaičių rašytojo Stasio Anglickio kūrybą ir gyvenimą. Mirė ir palaidotas Vilniuje.
Mikėnai (Panevėžys)

Aplinkinės gyvenvietės

Jotainiai - 7 km
Vadokliai - 0,5 km
Albertas Čaplinskas

Biografija

1966 m. baigė Maskvos universitetą. 1993 m. Matematikos ir informatikos institutas, disertacijos tema: „Parametrų išvardinimų kalbų realizavimas uždaruose programų paketuose“, matematikos (specialybė: informatika) daktaras. 2004 m. Matematikos ir informatikos institutas, disertacijos tema: „Integruotų organizacijos informacinių sistemų kūrimo proceso modeliavimas ir tyrimai“, atlikta habilitacijos procedūra.
1963–1964 m. dirbo vyr. laborantu Vilniaus universite, fizikos ir matematikos fakultete. 1966 m. – asistentas Matematikos ir mechanikos fakultete, skaičiavimo matematikos katedroje. 1967–1970 m. dirbo Vilniaus universiteto skaičiavimo centre. Nuo 1970 m. dirba Matematikos ir informatikos institute (1956–1977 m. Fizikos ir matematikos institutas, 1977–1991 m. Matematikos ir kibernetikos institutas, nuo 2010 m. Vilniaus universiteto Matematikos ir informatikos institutas), nuo 1993 iki 2014 m. Programų sistemų inžinerijos skyriaus vadovas. Nuo 1970 m. dar ir Vilniaus universiteto dėstytojas, 1994–2010 m. – Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, nuo 2001 m. profesorius. Stažavosi 1970 m. Greifsvaldo, 1991 m. Trondheimo, 1997 m. Miuncheno, 1996 m. ir 1998 m. Aalborgo universitetuose. Parašė daugiau kaip 150 mokslinių straipsnių. 2014 m. suteiktas Latvijos universiteto garbės daktaro vardas.
Konbaunai

Istorija

Pradininkas Alaunpaja suvienijo Mianmarą. Valdant Bodopajai valstybė suklestėjo. 1769 m. Sinbiušinas nugalėjo kelis kartus didesnę Kinijos armiją. Mindonas bandė moderninti šalį ir naudodamasis Didžiosios Britanijos bei Prancūzijos prieštaravimais išsaugoti šalies nepriklausomybę. 1824–1826 m. – I Britų ir Mianmaro karas: britai aneksuoja Arakano (dab. Rachinų valstija), Asamo, Manipuro ir Tenaserimo (dab. Tanintairio provincija) kraštus. 1852–1855 m. – II Britų ir Mianmaro karas: britai okupuoja pietinę Mianmaro dalį, kurią pavadina Žemaja Birma. 1885 m. – III Britų ir Mianmaro karas: britai okupuoja Pagano kraštą (Aukštoji Birma). 1886 m. britų aneksuotas Mianmaras tampa Birma – Britų Indijos dalimi. Britams okupavus šalį – dinastija žlugo.
Santjago sala (Galapagai)

Santjago sala (isp. Isla Santiago), dar vadinama San Salvadoro bei Džeimso sala – sala Ekvadorui priklausančiame Galapagų salyne, esanti tarp Isabelos ir Santa Kruso salų. Plotas – 585 km².
Sala vulkaninės kilmės, visą ją užima skydinis ugnikalnis (aukštis 907 m). Plyti lavos laukai. Santjage lankosi jūrinės iguanos, tanagros, jūrų liūtai, flamingai, delfinai, kotikai ir kt.
Sala negyvenama.
Ulongas

Ulongas – dalinės fermentacijos arbata kilusi iš Kinijos. Taivanas yra antras po šios arbatos tėvynės pagal gamybos apimtis. Nuo kitų arbatos rūšių skiriasi fermentacijos trukme – oksidacija sustabdoma etape, esančiame maždaug tarp žaliosios ir juodosios arbatos. Procesas užtrunka 2–3 dienas. Išvertus iš kinų kalbos ulongas reiškia juodojo drakono arbata. Kokybiška arbata pasižymi išsiskiriančia išvaizda – lapeliai būna susukti į kamuoliukus, kurie arbatą užplikius išsiskleidžia.

Gamyba

Ruošiant šią arbatą pagal kinišką tradiciją svarbu, kad arbatmedžio lapai nebūtų nuskinti per anksti, o nuskinti – perdirbami nedelsiant. Lapai vytinami saulėje, po to nestipriai kratomi bambuko krepšiuose tam, kad lapelių kraštai apsitrintų ir suminkštėtų. Tuomet jie iškrečiami ir tolygiai paskirstomi ant padėklų, kad apdžiūtų ir pagelstų. Lapo kraštai paruduoja – patrinto lapo cheminės medžiagos reaguoja su deguonimi – vyksta fermentacija. Ji stabdoma praėjus 12–20 % viso fermentacijos laiko, lapus kaitinant aukštoje temperatūroje. Taivane fermentuojama ilgiau, todėl jų arbata yra tamsesnė, o kiniška – gelsva. Po kaitinimo lapai yra susukami ir tai yra galutinė jų forma.
Ulongo arbata neretai aromatizuojama pridedant įvairių žiedlapių (chrizantemų, jazminų ar kitų) ir eterinių aliejų. Yra ir ulongų aromatizuotų pieno garais.

Paruošimas

Vandens temperatūra – 90–100 °C. Kad arbata iškart neatšaltų, indas turi būti pašildytas. Šiai arbatai idealūs yra Jiksing molio indai. Geriausi rezultatai pasiekiami naudojant šaltinio vandenį, nes jame esančios mineralinės medžiagos suteikia arbatai savito skonio.
Vytautas Maruškevičius

Biografija

1945–1949 m. mokėsi Menkupių pradžios mokykloje, 1952–1955 m. Alksninės septynmetėje mokykloje, 1962–1967 m. Kauno politechnikume. 1969–1974 m. studijavo Maskvos aukštosios partinės mokyklos Vilniaus skyriuje.
1957–1958 m. Menkupių bibliotekos vedėjas. 1958–1962 m. tarnavo kariuomenėje. 1962–1963 m. LLKJS Kalvarijos rajono komiteto instruktorius, 1963–1964 m. Kapsuko rajono komiteto instruktorius, 1965–1969 m. LKP Kapsuko rajono komiteto Pramonės ir transporto skyriaus instruktorius, 1969–1977 m. skyriaus vedėjas. 1977–1980 m. Kapsuko rajono Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas.
1980–1990 m. Prienų rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas, 1990–1995 m. Prienų rajono valdybos Kapitalinės statybos skyriaus viršininkas, nuo 1995 m. UAB „Prienų vandenys“ darbų saugos ir statybos techninės priežiūros inžinierius. 2000–2005 m. Prienų seniūnijos seniūnas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP), nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) Prienų rajono skyriaus narys, LSDP tarybos narys, 2001–2005 m. Prienų skyriaus pirmininkas. Nuo 2005 m. Marijampolės skyriaus narys.
1997 m., 2000 m. (LDDP sąraše) ir 2003 m. (LSDP sąraše) išrinktas Prienų rajono savivaldybės tarybos nariu
.
Žmona Ona, sūnūs Arturas ir Raimundas.
Šakių spaustuvė

Šakių spaustuvė – spaustuvė, veikusi nuo 1945 m. Šakiuose.

Istorija

Spaustuvė įkurta 1945 m. kartu su Šakių apskrities laikraščio „Tikruoju keliu“ redakcija Griškabūdyje. 1947 m. perkelta į Šakius. 1950 m. ėmė spausdinti vietoje laikraščio Tarybiniu keliu pradėjusį eiti Šakių rajono laikraštį „Socialistinis kelias“, o nuo 1951 m. – ir Kudirkos Naumiesčio rajono laikraštį „Kolektyvinis darbas“, Šakių ir Plokščių MTS politinių skyrių laikraščius „Kolūkiečių draugas“ ir „Komunizmo keliu“.
1963 m. Šakių spaustuvė gavo linotipą, 1976 m. tapo Kauno „Raidės“ spaustuvės skyriumi ir spausdino Šakių rajono laikraštį „Draugas“, kuris 1963 m. pakeitė anksčiau ėjusį laikraštį „Socialistinis kelias“. 1980 m. Vilkaviškio spaustuvei įsigijus ofsetą, „Draugas“ buvo renkamas Šakiuose, o spausdinamas Vilkaviškyje. Vėliau Šakių spaustuvė spausdino blankus, smulkius spaudinius.
Direktorius Juozas Bilinskas – 1973–1995 m.
Edvardas Borisovas

Biografija

1982 m. baigė Tauragės 1-ąją vidurinę mokyklą, 1989 m. – žurnalistikos specialybę Vilniaus universiteto Istorijos fakultete.
1989–1990 m. dirbo LTSR Užsienio reikalų ministerijos Spaudos skyriuje I-uoju sekretoriumi, 1990–1991 m. – Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerijos Regionų skyriaus I-uoju sekretoriumi.
1991 m. kurį laiką buvo Lietuvos užsienio reikalų ministro atstovas Lenkijos Respublikoje. 1991–1992 m. vadovavo URM Rytų ir Vidurio Europos šalių skyriui.
1992 m. buvo Lietuvos laikinasis reikalų patikėtinis Čekijos ir Slovakijos Federacinėje Respublikoje, 1993–1994 m. – laikinasis reikalų patikėtinis Čekijos Respublikoje ir Slovakijos Respublikoje.
1994–1998 m. vadovavo URM Valstybinio diplomatinio protokolo tarnybai. 1998–2001 m. buvo Lietuvos nuolatinės misijos prie JT biuro Ženevoje ministras patarėjas. 2001–2002 m. dirbo URM Regioninio bendradarbiavimo grupės vadovu. 2002–2004 m. – URM ambasadorius ypatingiems pavedimams Baltijos jūros regiono bendradarbiavimo klausimais.
2004–2005 m. buvo Lietuvos Generalinis konsulas Sankt Peterburge (Rusija). 2005–2009 m. – Lietuvos nuolatinis atstovas prie JT biuro ir kitų tarptautinių organizacijų Ženevoje.
2009 - 2015 m. E.Borisovas dirbo Stokholme, buvo Baltijos jūros valstybių Tarybos (The Council of the Baltic Sea States) Generalinio direktoriaus pavaduotojas. 2015-2018 m. vadovavo URM Lotynų Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamentui.
Nuo 2018 m. lapkričio 19 d. - Lietuvos ambasadorius Lenkijos Respublikoje .
Proceso teisė

Proceso teisė – teisės šaka, visuma teisės normų, nustatančių, kaip gali būti ginamos pažeista, ginčijama materialioji teisė, užtikrinančių jos įgyvendinimą. Materialinė teisė nustato teisinių santykių subjektų teises ir pareigas, o proceso teisė nusako, kaip apginti pažeistą ar ginčijamą materialiąją teisę ir užtikrinti jos įgyvendinimą.
Daugumoje šalių šių šakų teisės normos kodifikuotos skirtinguose kodeksuose, tačiau kai kuriose šalyse yra vienas kodifikuotas aktas, kuris jungia civilinio ir baudžiamojo proceso teisės normas (proceso kodeksas).

Šakos

Istoriškai pirmiausia susiformavo tokios proceso teisės šakos kaip baudžiamojo ir civilinio proceso teisė. Greta šių šakų taip pat egzistuoja administracinio proceso teisė. Vokietijos teisės sistemoje taip pat egzistuoja finansinio teisinio proceso teisė ir socialinio teisinio proceso teisė, kadangi be bendrosios kompetencijos teismų egzistuoja ne tik administraciniai, bet ir socialiniai, finansiniai teismai.
Kodzukės žemė

Kodzukė (上野国; Kōzuke no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Gunmos prefektūra.
Senoji žemės sostinė buvo įsikūrusi netoli Maebašio. Iki Tokugavų atėjimo į valdžią, žemę valdė įvairūs klanai.
Konstantinas Holovčinskis

Biografija

Kunigaikščių Holovčinskių (Riurikaičiai) giminės atstovas, herbo „Labedz“ savininkas. Kunigaikščio Jaroslavo Jaroslavičiaus Holovčinskio (? – 1622) ir Konstancijos Jeronimovnos Chodkevičiūtės sūnus. Brolis – Mstislavlio vaivada, kunigaikštis Aleksandras Holovčinskis (apie 1570–1617).
1611 metais kunigaikštis Konstantinas Holovčinskis buvo paskirtas Mstislavlio kaštelionu, tais pačiais metais gavo valdyti Kryčavo seniūniją.
1620 metų rudenį Konstantinas Holovčinskis mirė.
Taganrogas

Istorija

Įkurtas 1698 m. kaip tvirtovė ir uostas Троицкая крепость. Nuo XVIII a. nusistovėjo Таганрог vardas, buvo karinė jūrų bazė. 1775 m. miesto teisės. 1869 m. nutiestas geležinkelis.
Zigmas Verbickas

Zigmas Verbickas (1939 m. balandžio 4 d. Kybartuose – 1996 m. gruodžio 16 d. Kaune) – choro dirigentas ir muzikos mokytojas.

Biografija

1957–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Andrius Kairys), o 1969–1976 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Jono Motiekaičio klasė).
1965–1972 m. – Kauno siuvimo fabriko „Baltija“ moterų choro vadovas – parengė 1970 m. respublikinei dainų šventei. 1967–1975 m. – Juliaus Janonio popieriaus fabriko dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas ir dirigentas – parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei. Vienus metus vadovavo „Inkaro“ dainų ir šokių liaudies ansambliui. 1969–1981 m. – Kauno Prano Mažylio medicinos mokyklos merginų choro (70-80 dalyvių) vadovas. Merginas išmokė nemaža dainų, dalyvavo koncertuose ir dainų šventėse, chorų apžiūrose pelnė prizinių vietų.
Nuo 1975 m. – Kauno kultūros darbuotojų profsąjungos mišriojo choro „Leliumai“ chormeisteris. 1980 m. respublikinei dainų šventei parengė Kauno J. Janonio popieriaus fabriko mišrųjį chorą.
Nuo 1984 m. – Kauno skirstomųjų šaldytuvų įmonės vyrų vokalinio ansamblio vadovas, 1982–1992 m. – Marijampolės aukštesniosios pedagoginės (pedagogikos) mokyklos muzikos dėstytojas ir vaikinų ansamblio vadovas. Ansambliai dalyvavo televizijos ir „Sidabrinių balsų“ konkursuose, kur pelnė prizinių vietų.
Nuo 1993 m. iki mirties buvo Kauno „Rasos“ gimnazijos muzikos ir dainavimo mokytojas. Pedagogas dirigavo Kauno miesto dainų šventėse.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Vytautas Bulka

Biografija

1978 m. baigė Švenčionių Z. Žemaičio vidurinę mokyklą, 1983 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, įgijo techninių disciplinų ir darbų mokytojo specialybę.
1983–1999 m. Vidutinės pagrindinės mokyklos mokytojas, dėstė fiziką, darbus ir kūno kultūrą. 1993 m. įkūrė individualią įmonę, UAB „Svirka“ direktorius.
1988 m. aktyviai dalyvavo Sąjūdžio veikloje, Švenčionių Sąjūdžio tarybos narys. Nuo 1999 m. Naujosios sąjungos Švenčionių rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas, nuo 2010 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Švenčionių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Alma, vaikai Agnė, Dominyka.
Henrikas I

Biografija

Vilhelmo I Užkariautojo jauniausias sūnus.

Valdymas

Paveldėjo sostą medžioklėje žuvus broliui Vilhelmui II Rudajam, o kitam broliui Normandijos kunigaikščiui nespėjus grįžti iš I kryžiaus žygio. Valdymo pradžioje panaikino nenuolatinius mokesčius, Bažnyčios pajamų konfiskavimą, kitas sunkesnes pirmtako įvestas prievoles, vedė anglosaksų kilmės Škotijos princesę Matildą, atšaukė iš tremties Canterbury arkivyskupą Anzelmą – taip patraukė daugelį Anglijos gyventojų. Kunigaikštis Robertas atsisakė ketinimo kariauti su Henriku I (mainais gavo Henriko I žemes Normandijoje). 1106 Tinchebrai mūšyje sumušė kunigaikščio Roberto kariuomenę, vėliau numalšino Normandijos diduomenę. Valstybės viduje siekė išlaikyti karaliaus valdžiai paklusnią Bažnyčią. Sustiprino centrinę administraciją, jo paskelbtas įstatymų kodeksas (Leges Henrici Primi) įtvirtino daug normų, išlikusių iš anglosaksų teisės. Nesuteikė dukteriai sosto įpėdinei Matildai pakankamai pilių ir žemių, kad ji galėtų apginti palikimą (po Henriko I mirties kilo pilietinis karas tarp Matildos ir kito pretendento – Normandijos kunigaikščio Stepono).
Burundžio tarptautiniai santykiai

Burundžio tarptautiniai santykiai su kaimyninėmis šalimis dažnai įtakojami saugumo padėties. Keli šimtai tūkstančių pabėgėlių iš Burundžio keldavosi į Ruandą, Tanzaniją ir Kongą. Šiuo metu keli šimtai tūkstančių Burundžio gyventojų yra kaimyninėse šalyse dėl pilietinio karo. Didžioji jų dalis, 340 000, yra Tanzanijoje.
Burundis priklauso įvairiom tarptautinėm organizacijom, tarp jų JT, Afrikos Sąjunga, Afrikos vystymosi bankas, Frankofonija.
Buvusi Švedijos integracijos ir lyčių lygybės ministrė Nyamko Sabuni yra gimusi Burundyje.
Stiprius ryšius su Burundžiu palaiko JAV. 2011 m. ši šalis išsiuntė karinę pagalbą Burundžiui ir Ugandai, vertą 45 milijonų JAV dolerių.
Donatas Mizaras

Biografija

2005 m. Vilniaus universitete baigė taikomąją matematiką, magistras.
2010 - 2012 UAB „Norfos mažmena“ Druskininkų padalinio Vytauto g. 21 direktorius.
Nuo 2011 iki 2015 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys. 
Jaunimo profesinės sąjungos „Solidarumas“ pirmininkas.
August Rei

Biografija

1904–1905 m. studijavo Tartu Imperatoriaus Aleksandro aukštojoje mokykloje, 1907–1911 m. studijavo teisę Novgorodo ir Peterburgo universitetuose.
1905 m. revoliucijos dalyvis, buvo suimtas ir kalintas. 1906 m. Taline dirbo advokatu, redagavo laikraštį „Sotsiaaldemokraat“. 1912–1913 m. tarnavo armijoje. 1913 m. advokatas Viljandyje. 1914–1917 m. artilerijos karininkas Peterburgo fortuose.
1917 m. kovo mėn. Estijos armijos organizatorius ir karininkas, Karinio komiteto pirmininkas. 1917–1919 m. vėl redagavo laikraštį „Sotsiaaldemokraat“. 1918–1919 m. darbo ir socialinių reikalų ministras, ministro pirmininko pavaduotojas, švietimo ministras.
Nuo 1919 m. Estijos socialdemokratų partijos pirmininkas. 1919 m. Estijos Steigiamojo Seimo (Asutav Kogu) pirmininkas, 1920–1937 m. I–V Seimų narys, 1925 m. II Seimo pirmininkas. 1927–1928 m. laikraščio „Rahva Söna“ leidėjas.
1928–1929 m. Estijos valstybės vadovas (est. Riigivanem) ir Ministras Pirmininkas. 1932–1933 m. užsienio reikalų ministras. 1930–1934 m. Talino miesto tarybos pirmininkas. 1936–1937 m. ministro padėjėjas.
1938–1940 m. Estijos pasiuntinys Maskvoje, vedė derybas su Stalinu ir Molotovu. 1940 m. SSRS užėmus Estiją, per stebuklą išvengė arešto ir emigravo į Švediją.
1944 m. rugsėjo mėn. Estijoje sudarytos laikinosios O. Tiefo vyriausybės užsienio reikalų ministras, 1945–1963 m. ministras pirmininkas su prezidento teisėmis, 1946–1949 m. Estijos nacionalinio fondo pirmininkas, 1947–1963 m. Estų tautinės tarybos (parlamento tremtyje) pirmininkas.
Apdovanotas „Estijos laisvės kryžiumi“, Tartu universiteto Garbės daktaras.
Poilsio laikas

Poilsio laikas - laikas, skirtas pailsėti; laisvas nuo darbo laikas. Jis gali būti reglamentuotas įstatymu, kolektyvine ar darbo sutartimi (LR darbo kodeksas, 156 str.).
Algis Liutkevičius

Biografija

1976 m. baigė Vilniaus 15–joje vidurinę mokyklą, 1983–1989 m. mokėsi Vilniaus universitete. Baigęs universitete žurnalistikos studijas, iki 1990 m. dirbo Lietuvos kino studijoje garso techniku, dalyvavo garso įrašymuose, kuriant daugelį žinomiausių lietuviškų vaidybinių ir dokumentinių filmų.
1990 m. dirbo video studijoje „Vaidila“ redaktoriumi, direktoriaus pavaduotoju gamybai. 1990–1991 m. dirbo LR Vyriausybėje informacijos tarnyboje konsultantu (videoinformacija, susijusi su Vyriausybės ir Premjero veiklos svarbiausių momentų fiksavimu ir archyvavimu, užsakomųjų filmų gamyba ir organizavimas). Nuo 1991 m. dirbo televizijos operatoriumi Lietuvos televizijoje (filmų, televizijos laidų filmavimas, transliavimas).
1993, 1994 m. stažavosi Bornholmo Baltic Media Centre kursuose Danijoje, 2007 m. – Deutsche Welle Akademie Deutsce Welle kursuose Vokietijoje.