google/wiki40b huggingface dataset:
André Claveau

André Claveau (1911 m. gruodžio 17 d. Paryžius – 2003 m. liepos 4 d.) – prancūzų dainininkas ir aktorius, populiarumo viršūnėje buvęs tarp keturiasdešimtųjų ir šešiasdešimtųjų metų.
1958 m. André Claveau atstovavo savo gimtajai šaliai Eurovizijos dainų konkurse. Daina „Dors mon amour“ (Kompozitorius – Pierre Delanoë, žodžių autorius – Hubert Giraud) užėmė pirmąją vietą.
GŠ-6-23

Modernizuotas variantas

Modernizuotas patrankos variantas vadinasi GŠ-6-23M (rus. ГШ-6-23М). Šovinių komplektas – 500 vnt.
Tomas Donela

Tomas Donela (g. 1960 m.) – lietuvių kino scenaristas, režisierius ir prodiuseris.

Biografija

1982 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. 1987-1993 m. studijavo Australijos kino, televizijos ir radijo mokykloje (AFTRS). 1999 m. įkūrė „Donelos studiją“.
Stažavosi pas rusų režisierių N.Michalkovą. Dirbo dubliažo režisieriumi, teksto adaptuotoju. Lietuvos kinematografininkų sąjungos narys.

Papildoma informacija

Filme „Atsisveikinimas“ vaidinęs Remigijus Vilkaitis, tapęs Kultūros ministru bandė paveikti režisierių, kad būtų iškirpta ministrui nemaloni filmo scena.
2008 m. Malaizijos Grand Prix

Pirmoji dalis

Kovo 21 d. penktadienio treniruočių pirmojoje dalyje geriausiai pasirodė Felipe Massa (Scuderia Ferrari). Jis greičiausią ratą nuvažiavo per 1 min. 35,392 sek. Kitas šios komandos pilotas Kimi Räikkönen ratą įveikė per 1 min. 36,459 sek. (apytiksliai 1 sekunde lėčiau nei F. Massa).
Treniruočių pradžioje į priekį išsiveržė Kimi Räikkönen, bet gana greitai pasitraukė iš kovos dėl pasibaigusio kuro.
Trečią vietą užėmė Heikki Kovalainen (laikas - 1:36.556, McLaren).
Red Bull Racing lenktynininkas David Coulthard nesuvaldes bolido 12 ir 13 posūkiuose atsitrenkė į kelkraštį (lūžo pakaba) ir taip baigė pasirodymą šioje dalyje. Vėliau dėl variklio gedimo iš trasos buvo priverstas pasitraukti ir kitas šios komandos pilotas australas Mark Webber. Dėl tokios pačios priežasties pasitraukė ir Force India komandos lenktynininkas Adrian Sutil.
Dėl Red Bull Racing komandos David Coulthard incidento, kai lūžo pakaba (taip pat ir per 2008 m. Australijos Grand Prix) teisėjai pradėjo tyrimą. Komanda atstovus paprašyta paaiškinti incidento priežastis. Vėliau pranešta, kad komandos argumentai, jog bolido pakaba yra pakankamai tvirta ir nekelia pavojaus lenktynininkų saugumui, teisėjų kolegijos neįtikino ir jei komanda nespės įtikinti FIA specialistų iki šeštadienio (kovo 22 d.) treniruočių pradžios, gali būti, kad komandai nebus leista dalyvauti lenktynėse

Antroji dalis

Penktadienio treniruočių antrojoje dalyje prognozuotas lietus taip ir nepasirodė. Treniruotės vyko esant sausam orui. Šioje dalyje greičiausiai, per 1 min. 35,055 sek, ratą apvažiavo Lewis Hamilton (McLaren). Antrą ir trečią vietas užėmė Scuderia Ferrari pilotai Felipe Massa (laikas - 1:35.206) ir Kimi Räikkönen (laikas - 1:35.428).
Antrojoje treniruočių dalyje nepasirodė Red Bull Racing lenktynininkas David Coulthard. Scuderia Toro Rosso komandos pilotui Sébastien Bourdais nepavyko nuvažiuoti greičiausio rato. Manoma, kad sugedo Ferrari variklis.

Šeštadienio treniruotės

Šeštadienio treniruotėse greičiausias buvo BMW-Sauber pilotas vokietis Nick Heidfeld, kuris geriausią savo ratą įveikė per 1 min. 35,019 sek. Antras liko suomis Kimi Räikkönen iš Scuderia Ferrari komandos (laikas - 1:35.262). Kitas Ferrari komandos lenktynininkas brazilas Felipe Massa liko tračias (laikas - 1:35.388).
Kolektyvinių darbo santykių subjektų autonomija

Kolektyvinių darbo santykių subjektų autonomija - kolektyvinės darbo teisės principas. Apima kolektyvinių darbo santykių subjektų laisvę sudaryti sutartis, susitarimus, t. y. kolektyvines sutartis, jas (pa)keisti bei nutraukti, taip pat pasirinkti savo santykiams reguliuoti taikytiną teisę ir kt. Veiklos laisvės nuo valstybės kyšimosi kolektyvinių darbo santykių srityje garantija.

Vokietija

Kolektyvinių darbo santykių subjektų autonomija (vok. Tarifautonomie - 'tarifinė autonomija) Vokietijoje konstituciškai garantuojama per koalicijų laisvę (9 str. 3 d., Artikel 9 Absatz 3). Autonomiją konkretizuoja Vokietijos kolektyvinių sutarčių įstatymas (vok. Tarifvertragsgesetz).
Jolanta Dadonienė

Biografija

1983 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1990 m. medicinos mokslų kandidatė.
1983–1985 m. dirbo Kurortologijos mokslinio tyrimo laboratorijoje Birštone, 1985–1993 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute, nuo 1995 m. šio instituto direktoriaus pavaduotoja. 1993–1999 m. dirbo Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Bendrosios terapijos ir reumatologijos klinikoje, 1999–2008 m. – Reumatologijos, gerontologijos, dematovenerologijos ir reabilitacijos klinikoje, nuo 2008 m. – Reumatologijos, ortopedijos, traumatologijos ir rekonstrukcinės chirurgijos klinikoje. Nuo 1999 m. Vilniaus universiteto dėstytoja; nuo 2008 m. profesorė. Stažavo Suomijoje, Estijoje, Vokietijoje, Rumunijoje, Olandijoje, Didžiojoje Britanijoje.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo pagrindinės sritys: reumatoidinio artrito, sisteminės raudonosios vilkligės, seronegatyvaus spondiloartrito, sisteminio vaskulito paplitimas, tyrimo ir gydymo tobulinimas, naujų gydymo schemų kūrimas. Nuo 1995 m. Pasaulinės vaskulitų tyrimų grupės narė. Paskelbė daugiau kaip 20 mokslinių straipsnių.
Lileikėnų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Padievaičio piliakalnis
Pavėžio piliakalnis 9 kmRubinavo piliakalnis 7 kmIndijos piliakalnis 13 km
Batakių piliakalnis 30 kmPakisio piliakalnis 1 kmDapkiškės piliakalnis 4 km
Spraudaičių piliakalnis 7 km
Vilkų Lauko piliakalnis 8 kmPagramančio piliakalnis 16 km
Naujininkų piliakalnis 17 km
Kreivių piliakalnis 14 km
Kampinasas

Istorija

Miestą 1774 m. liepos 14 d. įkūrė Barreto Leme.
Meikiu karalystė

Meikiu karalystė (japoniškai – 迷宮キングダム) – japoniškas fentezi stiliaus vaidmenų žaidimas, išleistas 2004 metais. Žaidimo veiksmas vyksta pasaulyje, kuris magiškai pavirto ištisu vientisu požemiu, veikėjai (karalius, viziris, nindzė, orakulas, riteris ir tarnas) mėgina atkariauti karalystę.
Virginijus Grabliauskas

Biografija

Baigė Vilniaus 44-ąją vidurinę mokyklą.  1995 m. baigė studijas Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete. 
1994-2004 m. „ZPR International Inc.“ atstovybės analitikas-asistentas, 2004-2007 m. investicinių bendrovių valdymo įmonės „Investicijų portfelių valdymas“ finansų analitikas.
Nuo 2008 m. VšĮ „Nacionalinė šachmatų lyga“ direktorius. 
Pirmasis treneris - Juozas Butkus. 2000 m. pradėjo žaisti korespondenciniais šachmatais. Sėkmingai atstovavo Lietuvai Europos čempionatuose.  2007 m. vyresnysis korespondencinių šachmatų meistras. Nuo 2009 m. Irano nacionalinės jaunių šachmatų rinktinės treneris.  2010 m. ICCF kongresas Turkijoje suteikė korespondencinių šachmatų didmeistrio titulą.
1999-2000 m. organizavo Tarptautinės korespondencinių šachmatų federacijos (ICCF) kongresą Deitona Biče, Florida (JAV). 
2002-2008 m. Lietuvos korespondencinių šachmatų federacijos (LKŠF) sekretorius. Nuo 2004 m. LKŠF atstovas ICCF serveryje (LKŠF organizuojamų turnyrų organizatorius ir turnyrų direktorius).  
2005 m. Lietuvos šachmatų klubų lygos (LŠKL) bendrasteigėjas. Nuo 2003 m. Vilniaus šachmatų ir bridžo klubo „NSEL30“ sekretorius.
Vasario 15

Vardadieniai

Faustinas – Girdas – Girdenė – Girdenis – Girdys – Girdmantas – Girdmantė – Girdutė – Girdutis – Jordanas – Jotautas – Jotautė – Jotys – Jovita – Jovitas – Jurgina – Jurgita – Vytis – Zygfridas
Charles De Geer

Biografija

Charles De Geer yra kilęs iš turtingų aristokratų švedų šeimos. Užaugo Olandijoje, tačiau grįžo į Švediją 1739 metais. Vos 19 metų buvo išrinktas į Švedijos mokslų akademiją. Vėliau buvo laikomas svarbiausiu XVIII amžiaus švedų mokslininku po Karlo Linėjaus.
Notodden FK

Istorija

Klubas įkurtas 1999 m. Žaisdavo antros arba trečios pakopos pirmenybėse.
2018 m. pateko į antros pakopos pirmenybes.
Overpeltas

Vandens malūnai

Nuo kaimyninio Nerpelto (Neerpelt) skiria Maso intakas Domelis. Ant Domelio Overpelte pastatyti keturi vandens malūnai, du iš jų – Kleinmolen ir Wedelse Molen minimi jau 710 m.

Cinko fabrikas

Overpelte yra svarbus Umicore cinko fabrikas, kurį 1888 m. įkūrė vokiečių pramonininkas Wilhelm Schulte. Schulte fabrikui vietą čia pasirinko po to, kai negavo leidimo fabriko statybai Rūre, nes jau tuo metu tokių gamyklų veikla Vokietijoje laikyta labai taršia.
Žemės ūkiu besiverčiančiame Overpelte, kurio apylinkių žemės nėra derlingos, Schulte fabrikas buvo sutiktas su džiaugsmu, nes kartu su naujuoju Maso-Šeldės kanalu ir Antverpeno-Mionchengladbacho geležinkeliu į miestelio apylinkes atėjo pramonė. Po Pirmojo pasaulinio karo gamykla buvo nacionalizuota. Nuo 1989 m. priklauso Umicore.

Aplinkos užterštumas

Umicore cinko fabrikas, kartu su panašaus pobūdžio gamyklomis Lomelyje, Balene ir Budelyje stipriai kadmiu užteršė gruntą. Overpelte negalima gerti gruntinio vandens, nepatariama daržuose auginti daržoves. Didesnis vėžio susirgimų skaičius apylinkėse kartais aiškinamas cinko poveikiu, tačiau moksliškai tai nėra įrodyta.
2004 m. Umicore sudarė susitarimą su Flamandijos vyriausybe, pagal kurį perėmė žemės ir gruntinio vandens 4 gamyklose ir aplink jas valymo kaštus. Po grunto tyrimų 2006 m. rudenį pradėti vykdyti uždarytos Overpelto gamyklos dalies teritorijos valymo darbai.
Stojų–Samanyno pelkė

Stojų–Samanyno pelkė – pelkė pietų Lietuvoje (Varėnos rajone) ir Gudijoje, 1,5 km į pietus nuo Dubičių, netoli Stojų, Dainavos girioje. Plotas – 5,15 km². Didžiąją dalį Stojų–Samanyno pelkės sudaro ežerinis žemapelkinis raistas, kuriame telkšo Stojų ir Samanyno ežerai (jų bendras plotas 1,13 km²). Šiaurės rytinę dalį sudaro raistinė aukštapelkė (1,9 km²). Pelke teka Ūlos aukštupys Pelesa.
Durpių klodo vidutinis storis 1,6 m (didžiausias – 3,7 m). Durpių ištekliai 6,3 mln. m³. Durpės daugiausia medieninės–viksvinės, nendrinės, jų peleningumas 6,3 %, vidutinis drėgnumas 86 %. Pelkės dugną dengia smėlis, o tarp jo ir durpių slūgso sapropelio sluoksnis (iki 4,5 m).
Pranas Eidukaitis

Biografija

1906, 1908, 1913 ir 1936–1938 m. kalintas. 1940 m. Liaudies Seimo, o 1941 m. – LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo narys.
Žiedvabaliai

Požymiai

Žiedavabaliams priklauso vidutinio dydžio ir smulkūs vabalai (3 mm - 80 mm dydžio). Kūnas nuo stipriai paplokščio iki lengvai pusapvalio, antsparniai purpuriškai raudoni. Kūno danga mažai chitinizuota. Antsparniai ryškūs. Kai kurioms rūšims būdingas ryškus seksualinis dimorfizmas.

Gyvenimo būdas

Aptinkami pamiškėse, miško aikštelėse, pievose. Aktyvūs dieną ir prieblandoje, mėgsta saulėtas vietas. Tupia ant įvairių žiedų, kurių nektaru minta. Lervos vystosi trūnijančioje medienoje, senuose kelmuose, rąstuose.
Vaiguvos valsčius

Vaiguvos valsčius buvo vakarų Lietuvoje. Centras – Vaiguva.
Gožiai

Aplinkinės gyvenvietės

Pakalniškiai – 1 km
Padargupiai – 2 km
ARIOGALA – 6 km
Gižiemiai – 1 km
Pernarava – 4 km
Spengla (kaimas)

Istorija

Spenglos kaimas sudarytas 2002 m., atskyrus Valkininkų seniūnijos dalį, kurioje buvo įsikūrę Valkininkų vaikų globos namai „Spengla“.
Gediminas Juzeliūnas

Biografija

Tėvas kompozitorius Julius Juzeliūnas. 1981 m. baigė Vilniaus universitetą. 2000 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.
1989–1990 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Fizikos institute, nuo 1990 m. Vilniaus universiteto Teorinės fizikos ir astronomijos instituto mokslo darbuotojas, nuo 2000 m. vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1992–1994 m. dirbo mokslinį darbą Rytų Anglijos universitete Norviče, 1997–1998 m., 1999 m., 2000 m. Ulmo universitete, 2000–2001 m. Oregono universitete.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritys – kondensuotųjų medžiagų optika ir spektroskopija, kvantinė optika, eksitonų ir poliaritonų teorija, atomų Bozės ir Einšteino kondensatų, šaltųjų atomų dujų fizika. Išplėtojo poliaritonų metodą spinduliuotės kvantavimui nusakyti, pritaikė šį metodą lėtajai šviesai tirti šaltųjų atomų dujose. Daugiau kaip 50 mokslinių publikacijų autorius.
Juozas Šmulkštys

Juozas Šmukštys (1866 m. kovo 14 d. Sūduvoje – 1931 m. birželio 21 d. Bartininkuose, Vilkaviškio apskritis, palaidotas Bartininkų senosios bažnyčios šventoriuje) – Romos katalikų kunigas, knygnešys.

Biografija

Baigęs Seinų kunigų seminariją, 1889 m. buvo įšventintas kunigu. Sielovados darbą pradėjo Kalvarijos kalėjime kapeliono pareigose, vėliau perkeltas vikaru į Pakuonio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčią. Pasižymėjo puoselėdamas lietuvybę, platino draudžiamą spaudą, pamokslus skelbė lietuviškai. Klebonas V. Bukontas tam nepritarė ir skųsdavo J. Šmulkštį žandarams. 1898 m. vikaro butas buvo kratomas, jame rasti lietuviškų pamokslų rankraščiai. 1899 m. birželio mėn. 23 d. teismo sprendimu Juozas Šmulkštys dvejiems metams ištremtas į Odesą.
Kartu su ten ištremtu knygnešiu Juozu Rimša skaitė lietuvišką spaudą, prenumeruodavo „Varpą“ ir „Ūkininką“. Po tremties vikaravo Lomžos gubernijoje, Zambrave. Nuo 1907 m. Plutiškių Šv. Juozapo bažnyčios klebonas, o nuo 1915 m. iki mirties klebonavo Bartninkų Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčioje.
Kunigas Juozas Šmulkštys yra pasižymėjęs knygnešys, jo vardas amžiams iškaltas Knygnešių sienelėje Kaune.
Rimantas Jasas

Biografija

1957 m. baigė Vilniaus universitetą. 1957–1968 m. dirbo Lietuvos istorijos institute, 1968–1975 m. ir 1979–2000 m. – Lietuvos mokslų akademijos centrinės bibliotekos Rankraščių skyriuje, 1976–1979 m. – Vyriausiojoje enciklopedijų redakcijoje.

Mokslinė veikla

Tyrė XIII a. – XVI a. ir 1788–1794 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės bei Lietuvos istoriją. Knygoje „Lietuvių karas su kryžiuočiais“ nušvietė baltų kovą su Vokiečių bei Livonijos ordinais nuo Šiaulių (Saulės) mūšio 1236 m. iki XIII a. pabaigos. Svarbiausias darbas – „Bychovco kronikos“ vertimas į lietuvių kalbą su išsamiais komentarais. Paskelbė LDK užsienio prekybos ir pirmojo gyventojų surašymo duomenis, į lietuvių kalbą išvertė J. Goštauto beletrizuotus memuarus, T. Narbuto „Lietuvių tautos istoriją“, Vygando Marburgiečio „Naująją Prūsijos kroniką“. Spaudai parengė dokumentų rinkinių, Lietuvos mokslų akademijos centrinėje bibliotekoje saugomų XVIII a. – XX a. pirmosios pusės Šilutės dvaro savininko H. Šojaus archyvo ir istoriko K. Jablonskio rankraštinio palikimo aprašymus (neišspausdinti).
Čelekeno pusiasalis

Čelekeno pusiasalis (turkm. Çeleken) – pusiasalis Turkmėnijoje, Kaspijos jūros rytuose. Plotas – 500 km², maždaug 40 km ilgio ir 22 km pločio. Didesniosios dalies paviršiaus absoliutinis aukštis yra žemiau  vandenyno lygio, tik pats vidurys siekia keliasdešimt metrų aukščio. Iki  1937 m. Čelekenas buvo sala, tačiau nuslūgus Kaspijos jūros vandens lygiui tapo pusiasaliu.
Yra naftos, ozokerito telkiniai. Čelekeno nafta buvo žinoma dar Čingischano laikais. Šimtmečius ji buvo semiama iš versmių odiniais maišais ir gabenama į Iraną, Astrachanę.
Kažin ar žmogus čia gyventų, jei ne gelmių turtai. Apie juos rašė dar antikos rašytojai Plinijus ir Herodotas.Net Čelekeno pavadinimas siejamas su persų kalbos žodžiu čarakan - "keturi lobiai". Nuo seno jais buvo laikoma nafta, ozokeritas, mineraliniai dažai ir mineralinė druska.
Čelekeno šiaurė priklauso Turkmenbaši rezervatui.
Ornamentas

Ornamentas (lot. ornamentum – papuošalas) – puošybinis elementas dailėje bei architektūroje, kelių besikartojančių geometrinių arba vaizdinių figūrų raštas.
Ornamentų knygos pasirodė Vokietijoje jau XVI amžiuje. Jose pateikti raštų pavyzdžiai tiko audimui, rankdarbiams, raštų spausdinimui ant medžiagos, knygų, akmens, medžio, metalo dirbinių puošybai. Ornamentais gražinti namų apyvokos daiktai, amatininkų gaminiai, ginklai, baldai, statinių vidus ir išorė, žmogaus kūnas (tatuiruotės).
Žagrė

Žagrė - senovinis padargas žemei arti. Svarbiausias lietuvių žemdirbių naudotas arimo įrankis feodalizmo laikotarpiu buvo dvidantė žagrė, atsiradusi gerokai vėliau už vienadantį arklą. Spėjama, kad žagrė imta naudoti I tūkstantmečio antrojoje pusėje, atsiradus dvilaukei bei trilaukei žemdirbystei.
Beveik iki XIX a. pabaigos žagrė buvo pagrindinis arimo įrankis Lietuvoje. Ne tik tai XIX a., bet ir vėliau, XX a. pradžioje, kai kurie neturtingieji valstiečiai tebenaudojo primityvias savo pačių pasidirbtas žagres, kurios jiems beveik nieko nekainuodavo, o tuo metu krašte jau pradėję plisti plūgai dar tebebuvo gana brangūs ir neturtingam valstiečiui neprieinami. Ypač populiari žagrė buvo Vilniaus krašte. Čia kai kurie neturtingieji valstiečiai savo prastą žemę arė žagrėmis net iki 1939 m., nors XX a. pradžioje jau plačiai buvo visur paplitęs plūgas.
Žagrės Lietuvoje buvo dviejų tipų: su dviem verstuvėmis, vadinamosios lietuviškosios, ir su viena verstuve. Pirmasis detaliau žagres aprašė ir jų brėžinius pateikė S. Lavrinovičius, 1819 m. Vilniaus spaudoje paskelbęs straipsnį apie žemdirbystę Kauno paviete. Straipsnyje aprašyta dviverstuvė žagrė, kuri pavadinta prūsiškąja žagre buvo pritaikyta traukti vienam arkliui. Lietuviškoji žagrė buvo sukonstruota labai sumaniai ir racionaliai. Ji susidėjo iš ragočiaus, padirbto iš šakotos su šaknimis pušaitės, kurio viename gale dvi šaknys sudarė rankenas, o kitame gale buvo išgręžtos trys skylutės per kurias prie ragočiaus vageliu buvo tvirtinamas jungas. Vageliu, įstatomu į atitinkamas skylutes, artojas galėjo reguliuoti vagos gylį. Prie rankenų iškaltoje skylėje buvo įtaisomas kieto medžio (beržo ar ąžuolo) išara, nuo rankenų į ragočiaus galą pakrypusi 43-45° kampu. Iš viršaus į išorę buvo įkalama ąžuolinė ar geležinė vinis, kad išara neiškristų. Kitas išaros galas baigėsi šakėmis su dviem ragais, ant kurių užkalti geležiniai noragai. Abu noragai yra skirtingi ir įtvirtinti šiek tiek įstrižai tam tikru kampu. Dešiniojo norago funkcija yra pakelti žemės juostą nuo žemės ir nustumti ją link verstuvų. Kairysis noragas atrėžia velėną nuo dirvos. Lietuviškoji žagrė su asimetriška ariamąja dalimi turėjo visas geriausias plūgo ir arklo savybes.
XIX a. žagrė buvo naudojama visoje Šiaurės rytų Europoje, o Vokietijoje ir kituose Vakarų Europos kraštuose ji nebuvo naudojama.
Augalai

Augalų evoliucija

Ilgą laiką, kol Žemėje dar nebuvo deguonies ir ozono sluoksnio, pirmykščiai organizmai galėjo vystytis tik gilesniame jūrų vandenyje, storo vandens sluoksnio saugomi nuo kenksmingos kosminės spinduliuotės. Kai kurie organizmai įgavo žalio chlorofilo ir ėmė vykdyti fotosintezę. Tai buvo labai reikšmingas įvykis, nes atmosferoje ėmė kauptis deguonis, pradėjo formuotis ir ozono sluoksnis.
Susidarė sąlygos aukščiau išnirti ir jūrų organizmams. Apgyvenę seklias pakrantes, organizmai pamažu kėlėsi į sausumą. Prieš 400 milijonų metų į sausumą išsikėlę daugialąsčiai dumbliai davė pradžią dar belapiams stuomeniniams augalams – psilofitams. Tai buvo nedideli žalieji augalai, dar neturintys lapų, šaknų ir buvo tarsi išsišakojusios ašys, tačiau savo sandara labiau išsivystę nei dumbliai. Buvo išsivystęs jų dengiamasis audinys – odelė ir apytakiniai audiniai – mediena bei karniena. Psilofitai dauginosi sporomis.
Prieš 300 mln. metų iš psilofitų atsirado sporiniai induočiai, kurie jau turėjo stiebus, lapus ir šaknis. Šiltas ir drėgnas klimatas buvo palankus augti ir daugintis paparčiams, asiūkliams bei pataisams. Vėliau Žemėje pasidarė sausiau ir šalčiau, sporiniai induočiai ėmė nykti, atsirado primityvių plikasėklių augalų. Kai klimatas pasidarė dar atšiauresnis, senieji plikasėkliai pamažu išnyko, juos pakeitė tobulesni augalai – senoviniai spygliuočiai. Paskui vietoje jų atsirado dabartiniai plikasėkliai – pušys, eglės, kėniai. Galiausiai atsirado gaubtasėkliai (žiediniai) augalai. Jie – labiausiai prisitaikę gyventi sausumoje augalai. Šie augalai greitai paplito visoje Žemėje ir auga jau daugiau kaip 60 mln. metų.
Šiuo metu augalai yra esminis vandens apytakos ir kitų biogeocheminių ciklų elementas.

Augalų įvairovė

Augalų įvairovę sąlygoja skirtingos gyvenamosios vietos, prie kurių kiekvienas augalas yra pripratęs. Jų protėviai tūkstančius metų buvo priklausomi nuo kurios nors vietos ir turėjo pakankamai laiko prie jos prisiderinti ir taip ištobulinti gyvenimo ritmą, trukmę, formą, kad galėtų sėkmingai daugintis. Augalai turi jo rūšiai būdingą genetinę programą, lemiančią jo amžių, dydį, išvaizdą. Savo gimtinėje iki kelių metrų aukščio išaugantys medžiai ar krūmai, patekę į visai skirtingą aplinką, tampa visai mažučiai, beveik nebrandina vaisių.
1980 m. AFC Azijos taurė

Atranka

Atrankoje į čempionatą dalyvavo 18 AFC narių (neskaitant būrio komandų, pasitraukusių prieš ar per atranką). Kuveitas kaip šeimininkai, ir Iranas kaip tuometiniai čempionai pateko be atrankos.
Viktoras Pranckietis

Biografija

Nuo 1965 m. mokėsi Tytuvėnų vidurinėje mokykloje, 1973 m. pradėjo mokytis Tytuvėnų tarybiniame ūkyje–technikume. 1977–1982 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, įgijo mokslinio agronomo kvalifikaciją. 
1976–1977 m. dirbo Tytuvėnų sodininkystės tarybinio ūkio sodo agronomu. 1982–1984 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos jaunesnysis mokslo darbuotojas. 1984–1986 m. tarnavo armijoje. 
1986–1991 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos asistentas, 1988–1991 m. Agronomijos fakulteto prodekanas, 1991–1998 m. – vyr. asistentas. 1998–2016 m. – docentas, 2016 m. – profesorius.
2006–2008 m. – Sodininkystės ir daržininkystės katedros vedėjas, 2008–2016 m. – Agronomijos fakulteto dekanas.
2015–2016 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. Nuo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys, Seimo pirmininkas.
Stažavosi JAV, Švedijos, Lenkijos, Vokietijos, Olandijos universitetuose, mokslo ir gamybinėse įstaigose, mokslo knygų, vadovėlių, straipsnių autorius, yra išvedęs augalų veislių.
Nuo 1999 m. ūkininkauja, pagrindinė veikla – sodininkystė.
2014–2019 m. Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos tarybos ir valdybos narys, pirmininko pavaduotojas.
Vedęs, žmona – Irena, vaikai – Vaidotas, Viktorija, Monika.
Moka anglų, rusų, vokiečių, lenkų kalbas. Pomėgiai: gamta, istorija, sportas.
Sabinai

Sabinai (lot. Sabini, sen. gr. Σαβῖνοι) – italikų gentis, antikiniais laikais gyvenusi vidurio Apeninuose (Abrucyje, Umbrijoje), taip pat Lacijuje į šiaurę nuo Anjenės (iki įkuriant Romą). Sabinų gyvenamas kraštas vadintas Sabina arba Sabinų aukštumomis. Sabinų kalba greičiausiai priklausė italikų šakai, oskų-umbrų pošakiui, bet jos pėdsakų išlikę labai mažai.
Lotynams įsteigus Romą, sabinų populiacija išsiskyrė – vieni tapo romėnais ir perėmė lotynų kalbą, kiti, gyvenę kalnuose, priešinosi užkariavimui. Antikos rašytojai teigė, kad pagrindinis sabinų miestas buvo Lista.
Pasak legendos, romėnai, siekdami išplėsti įkurtą Romą, išprievartavę sabinų moteris. Dėl to kilęs karas, kurį nutraukusios pačios moterys, išėjusios su vaikais tarp kariaujančių pusių. Pasak Livijaus, po šio konflikto tarp romėnų ir sabinų, abiejų valstybės susijungė, ir sabinų karalius Titas Tacijus valdęs Romą sykiu su Romulu (šis vedęs sabinę Hersiliją). Sabinų kilmės romėnai ilgą laiką saugojo savo kilmę ir ja didžiavosi. Manoma, kad sabinai, gyvenę Romos Kvirinalo, Viminalo ir Eskvilino kalvose, buvo reikšmingi formuojantis romėnų tautybei.
Apie 290 m. pr. m. e. Roma užkariavo visas sabinų žemes, 268 m. pr. m. e. jiems buvo suteikta Romos pilietybė.
Sabinų kilmės Romos mokslininkas Markas Terencijus Varonas sudarė sabinų dievų sąrašą, į kurį įtraukė šiuos dievus: Feroniją, Minervą, Palę, Salusę, Fortūną, Fontą, Fidėją, Opę, Florą, Vejovisą, Saturną, Solį, Luną, Vulkaną, Sumaną, Larundą, Terminą, Kviriną, Vertumną, Laras, Dianą, Luciną.
Užvenčio dvaras

Istorija

Nuo 1527 m. minimas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Užvenčio dvaras. Apie 1820 m. dvaras atiteko Pranciškui Druckiui-Liubeckiui. 1887–1898 m. Užvenčio dvarą buvo išsinuomoję rašytojos Marijos Pečkauskaitės-Šatrijos Raganos tėvai. 1909 m. pavasarį dvarą nusipirko Lietuvos Nepriklausomybės Akto signataras Jonas Smilgevičius, dvare gyvenęs 1912–1942 m. Tuo metu dvare buvo spirito varykla, plytinė, malūnas.
Užvenčio kraštotyros muziejus dvare buvo įkurtas 1965 m., o nuo 1973 m. muziejus įsikūrė restauruotame Užvenčio dvaro svirne. Parke įrengta vaikų žaidimo aikštelė ir pėsčiųjų takas. Prie dvaro centrinio pastato tebeauga graži alėja, kurią apysakoje „Sename dvare“ aprašė Šatrijos Ragana.