google/wiki40b huggingface dataset:
Vievio stačiatikių vienuolynas

Vievio stačiatikių vienuolynas – nuo XIV a. iki 1810 m. Vievyje veikęs stačiatikių vyrų vienuolynas.

Istorija

Manoma, kad pirmasis vienuolynas buvo įkurtas dar XIV a., kai kunigaikštis Gediminas savo stačiatikės žmonos Polocko kunigaikščio dukros Jaunės garbei leido čia įsikurti stačiatikių vienuoliams. Vienuolynas suklestėjo XV a. – XVI a., stačiatikiai jautėsi dėkingi kunigaikščiui ir buvo aktyvūs religinės bendruomenės nariai. XV a. pradžioje – XVI a. viduryje stačiatikybės židiniu rūpinosi garsūs didikai ir bajorai: Valavičiai, Tiškevičiai, Oginskiai, Pacai ir Giedraičiai. Gyvendami apsupti stačiatikių lietuviai patys pradėjo priimti stačiatikių religiją. Prie vienuolyno buvo atidaryta mokykla, kurioje pamokos vykdavo senąja slavų kalba. Stačiatikybė skatino mokslą, ir Vievis buvo vienas didesnių švietimo centrų.
Po Liublino unijos stačiatikiams Vievyje atėjo prasti laikai: pradėjo mažėti vienuolių, paseno cerkvė, buvo uždaryta mokykla, nutrūko parama ir iš beveik visų buvusių rėmėjų. Daugelis jų po Bresto unijos tapo unitais arba perėjo į katalikybę. Bajoras Bogdanas Oginskis brolijai padovanojo 3 kaimus, 500 dešimtinių žemės, ežerą. Brolija suremontavo cerkvę, kuri priklausė vienuolyno ir spaustuvės pastatams. Pats Bogdanas Oginskis buvo uolus stačiatikybės puoselėtojas ir unitų priešininkas. Jis buvo vienas iš nedaugelio, atsilaikiusių prieš unitų įtaką. B. Oginskio vaikai taip pat liko ištikimi tėvo nuostatoms.
Prie vienuolyno XVII a. pradžioje įsteigta spaustuvė, 1611–1660 m. spausdinusi knygas kirilica. Pirmieji jos leidiniai buvo maldaknygės bažnytine slavų kalba. 1619 m. čia išspausdinta M. Smotrickio „Slavų gramatika“ (Грамматики славенския правилное Синтагма) – viena pirmųjų bažnytinės slavų kalbos gramatikų (iš jos mokėsi ir Michailas Lomonosovas, pavadinęs knygą „mokslingumo vartais“). Iki 1660 m. spaustuvė išleido 25 knygas rusų (bažnytine slavų) ir lenkų kalbomis. Tarp knygų vyravo religinė ir poleminė literatūra, nukreipta prieš unitus ir jėzuitus.
1810 m. uždaryta cerkvė ir vienuolynas. Jis ir iki tol veikė su pertrūkiais – kartais jame gyvendavo vos po kelis vienuolius, kartais – visiškai nė vieno. Jau po kelerių metų cerkvę, vienuolyną ir spaustuvę apiplėšė ir sudegino pro šalį ėję Napoleono kariai. Tada Vievio stačiatikių bendruomenė apie keturiasdešimt metų neturėjo savų maldos namų, kai 1843 m. buvo pastatyta Vievio Dievo Motinos Ėmimo į dangų cerkvė, o vienuolynas atstatytas nebuvo.
Augustas Ambrasaitis

Biografija

1883–1898 m. Įsruties, Marienburgo, Vėluvos ir kt. mokyklų mokytojas ir rektorius (vedėjas).
Svarbiausiame veikale „Rytų Prūsijos provincija“ pateikė Mažosios Lietuvos lietuvių kultūros ir buities duomenų. Daug jo kraštotyrinių ir pedagoginių raštų yra XIX a. pabaigos – XX a. pradžios vokiečių periodikoje.
Ateities žiedas

Ateities žiedas – Šiaulių ateitininkų laikraštėlis, leistas 1918–1922 m., 1924–1925 m. Šiauliuose.

Istorija

Leido Lietuvos katalikų moksleivių ateitininkų organizacijos Šiaulių kuopos Filosofijos-literatūros sekcija. 1918–1922 m. vadinosi „Ateities žiedai“, buvo sustabdytas, 1922 m. uždraudus ateitininkų veiklą. 1924 m. balandžio 5 d. išleistas „Ateities žiedas“ pratęsė uždaryto laikraštėlio veiklą. Spausdino „Titnago“ spaustuvė Šiauliuose. Išleido satyros ir humoro priedą „Žiogas“.
Spausdino literatūros kūrinius, moksleivių kūrybos rašinėlius, informavo apie ateitininkų veiklą.
Redagavo Juozas Grušas, Kostas Korsakas.
Jonas Teodoras Liubomirskis

Biografija

Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Szreniawa“ savininkas. Karūnos didžiojo maršalkos ir Spišo seniūno, kunigaikščio Stanislovo Iraklijaus Liubomirskio (1642–1702) sūnus nuo antros santuokos su Elžbieta Denhof (1656–1702). Broliai – Karūnos armijos generolas Pranciškus Liubomirskis (m. 1721) ir Černigovo vaivada Juozapas Liubomirskis (1673–1732).
1700–1734 metais užėmė Spišo seniūno pareigybę. 1730 metais Jonas Teodoras Liubomirskis buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Krokuvos vaivadijos. 1732 metais gavo Krokuvos vaivados pareigybę. 1733 metais palaikė Saksonijos kurfiursto Augusto III Vetino išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą.
Dviejų seimų maršalka (1729 m. rugpjūčio 22–27 d. ir 1730 m. spalio 2–14 d.).
Retimnas

Istorija

Vietovė gyvenama jau nuo Mino civilizacijos laikų, tačiau dabartinis Retimno miestas iškilo salą užvaldžius venecijiečiams. Miestas tapo svarbiu prekybiniu centru tarp Chanijos ir Herakliono. 1646 m. miestą užkariavo osmanai ir vadino Resmu (turk. Resmo). Tuo metu miestas buvo sandžako centru.
Gediminas Romaška

Biografija

Trakų rajono savivaldybės energetikas – šilumininkas, tarnautojas karo prievolei administruoti, Trakų rajono priešgaisrinės gelbėjimo įstaigos direktorius.
Tėvynės sąjungos Trakų rajono skyriaus narys.
2003–2004 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Trakų rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos šaulių sąjungos Vilniaus apskrities 10–osios rinktinės Trakų 6–osios kuopos vadas. Sutuoktinė Nijolė Romaškienė, vaikai Tomas.
Sylvia Plath

Sylvia Plath (1932 m. spalio 27 d. – 1963 m. vasario 11 d.) – XX a. amerikiečių poetė, novelistė, prozininkė ir esių rašytoja.

Karjera

Gimė Bostone, Masačusetso valstijoje. Jos tėvai buvo vokiečių kilmės. Savo kūrybą S. Plath pradėjo spausdinti aštuonerių metų. S. Plath buvo vadinama Amerikos literatūros viltimi, nes dar pradinėje mokykloje mergaitė pasižymėjo neeiliniais literatūriniais sugebėjimais, lengvai rašydavo rašinius ir nepriekaištingus atpasakojimus. Kembridžo universitetą ji baigė su pagyrimu. 1950 m. rugpjūtį žurnale „Seventeen“ pasirodė jos pirmoji trumputė istorija „Vasara daugiau neateis“.
Rašytoją jau nuo paauglystės nuolat kankindavo nerviniai priepuoliai. 1953 m. rugpjūčio 24 d. pirmą kartą bandė nusižudyti išgėrusi daug migdomųjų vaistų.
Sylvia Plath visą gyvenimą rašė dienoraštį. Aprašinėdavo juose savo gyvenimą, kupiną kasdieninės energijos, šviesių jausmų, apgalvodavo kiekvieną savo poelgį. Atsiminimų sąsiuviniai sudaro kūrybos pagrindą. Tai intymūs užrašai apie pačią autorę ir jos aplinką.

Asmeninis gyvenimas

1956 m. ištekėjo už anglų poeto Ted Hughes, susilaukė dviejų vaikų. Juos lydėjo finansinė sėkmė, šeimai nieko netrūko. S. Plath gydėsi psichiatrinėje ligoninėje, dažnai be pagrindo ji užsipuldavo vyrą, kartodavosi pavydo priepuoliai. Sužinojus, jog jos vyras flirtuoja su žvaigžde Alexandra Wevil, ji, būdama vos 30-ies, nusižudė.

Palikimas

Sylvios Plath kūrybą sudaro eilėraščiai, trumpos istorijos, romanas. Poezija perpinta XVII a. anglų filosofine metafizika, būties baime, erotikos motyvais. Mirtis poetei tampa savęs patikrinimu ir individualumo išraiška.
Saugėlaukio seniūnija

Geografija

Saugėlaukio seniūnija rytuose ribojasi su Kriukų seniūnija, pietuose - su Kepalių seniūnija, šiaurės vakaruose - su Satkūnų seniūnija, vakaruose - su Joniškio miestu. Seniūnijoje yra 472,86 ha miškų, jos teritoriją kerta Virčiuvio, Audruvės ir Ašvinės upeliai.
Seniūnijoje yra paminklosaugos ir kultūrinių vertybių: vėjo malūnas ir kryžius su Jono Nepamuko skulptūra Melnių kaime, kryžius su 2 kryžmomis Puraičių kaime, Balkaičių bei Pošupių koplyčios. Veikia Mindaugių pagrindinė mokykla ir Bariūnų darželis, Pavirčiuvės ir Bariūnų medicinos punktai, Bariūnų paštas, Skilvionių ir Bariūnų žemės bendrovės, Bariūnų pieninė bei keletas individualių įmonių.
Štikjunkeris

Štikjunkeris (rus. Штык-юнкер) – žemiausias artilerijos karininkų laipsnis carinėje Rusijoje, egzistavęs 1712–1796 m. Iki 1765 m. štikjunkeriai rangų lentelėje buvo priskirti XIII klasei (kuriai iki 1884 m. priklausė armijos paporučikis). Įvedus artilerijos praporščiko laipsnį rangų lentelėje štikjunkeriai buvo pažeminti į XIV klasę ir atitiko armijos praporščiką.
Po 1798 m. artilerijoje šį laipsnį pakeitė paporučikio (rus. подпоручик) laipsnis, nuo 1811 m. – artilerijos praporščiko (rus. артиллерии прапорщик), nuo 1884 m. atsargos praporščiko (rus. прапорщик запаса).
Artilerijos karininkų (Petras I save irgi laikė artilerijos karininku) laipsniai, įvedus Rangų lentelę, buvo viena klase aukštesni už tokius pačius likusių armijos karininkų laipsnius (išskyrus gvardiją). T.y., artilerijos pulkininkas atitiko brigadininką, artilerijos papulkininkis – armijos pulkininką ir t. t. Taip paslinkus artilerijos karininkų laipsnius armijos armijos unterleitenanto (XIII klasė) laipsnio artilerijoje neatitiko joks laipsnis. Tarpui užpildyti buvo perimtas štikjunkerio (šved. Styckjunkar 'pabūklų junkeris') laipsnis iš Švedijos kariuomenės. Rusų kalboje laipsnio pavadinimas iš штик-юнкер tapo штык-юнкер, nes rusiškai штик nieko nereiškia, o штык 'durtuvas' įprastas kariškiams.
Pipedija

Pipedija – lietuviška satyros interneto svetainė (portalas), internetinė pseudoenciklopedija, Vikipedijos parodija, išgalvota, "nelabai" patikima, "amžina protestuotoja enciklopedija", už kurios slepiasi realūs asmenys. Anot vieno iš tinklalapio kūrėjų žurnalisto Ričardo Savukyno, Pipedijoje siekiama „pateikti alternatyvią informaciją, požiūrį, gandus, perskiestus humoru“. Pipedija rašoma šnekamąja kalba. Joje yra ir keiksmažodžių, abejotinų pareiškimų, tyčiojamasi iš žymių asmenų (pvz., tokių kaip Nijolė Pareigytė). Rašoma apie politiką, ekonomiką, informacines technologijas (pvz., virusus). Su Pipedija anksčiau buvo siejamas žurnalistas Andrius Užkalnis, tačiau jis interviu paneigė esąs interneto portalo „Pipedija” įkūrėjas. Pipedijos pagrindu yra startavęs ir naujienų agentūros "Pipedija Net News" (PNN) projektas, pateikiantis naujienas iš internetinių šaltinių bei užsienio portalų.
Kaip ir Vikipedija, Pipedija yra aptarnaujama MediaWiki programinės įrangos.

Istorija

2009-ųjų metų pavasarį Pipedija buvo įkurta.
2010 metų spalio mėn. svetainėje buvo 3765 straipsniai ir 363 registruoti naudotojai. Svetainė buvo nominuota tarp 5 geriausiųjų Lietuvos metų interneto apdovanojimų kategorijoje „Geriausios nuotaikos projektas internete“, taip pat ir „Pravdos“ žurnalo 2009 nominantė.
2013 metų balandžio mėn. svetainės straipsnių skaičius viršijo 6000.
2014 metais vasarą buvo apie 6800 straipsnių.

Autoriai

Tarp Pipedijos kūrėjų yra ir lietuviškosios Vikipedijos autorių (Arz,  Dirgela, JonasS, Midom, Tractor). 
Aktyviausi kūrėjai - Arabas, Digas, Egas, Fandorina, Karvespienas, Skirtum. 
Administratoriai (18) - Arz, Aš, Dirgela, Donatas, Ejik, ‎Fandorina, JonasS, Karvespienas, ‎Literatka, Lookman, Lookmanas, ‎Midom, ‎Nunslaughteris, PostFactum, Tararaika,  Vyr.redaktorius, Vytas, ‎XboZon.
Biurokratai (6) -  Arz,  Donatas, Ejik, ‎Midom, Tararaika, Šiknionis.
Aleksas Stanislovas Girdenis

Biografija

1945–1949 m. mokėsi Užlieknės pradinėje mokykloje, 1950–1953 m. Tirkšlių septynmetėje mokykloje, 1953–1957 m. Mažeikių vidurinėje mokykloje. 1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1983 m. filologijos mokslų daktaras. 1986 m. Milano kalbotyros draugijos (Sodalizio Glottologico Milanese) narys korespondentas, 1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas, 2000 m. Šiaulių universiteto garbės daktaras.
Nuo 1962 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1973–1994 m. ir nuo 2001 m. Eksperimentinės fonetikos (1993–1994 m. Eksperimentinės kalbotyros) laboratorijos mokslinis vadovas, 1994–2001 m. Bendrosios kalbotyros katedros (iki 1996 m. Eksperimentinės kalbotyros katedra, reorganizuota iš laboratorijos) vedėjas, 1984–1989 m. Filologijos fakulteto dekanas. Nuo 1986 m. profesorius. Nuo 1990 m. ir Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas. 1991–1993 m. Lietuvos mokslo tarybos narys. Nuo 1971 m. tęstinio leidinio „Kalbotyra“ lietuvių kalbos sąsiuvinių redaktorius.

Mokslinė veikla

Moderniosios eksperimentinės fonetikos, statistinės kalbotyros specialistas. Tyrė fonologijos, dialektologijos, eksperimentinės fonetikos, lietuvių kalbos ir kitų baltų kalbų istorijos, bendrinės kalbos teorijos problemas. Pirmasis iš lietuvių kalbininkų apibendrino lietuvių kalbos fonologijos tyrimus, susistemino ir sunormino terminus, sukūrė originalią klasikinės bendrosios fonologijos teoriją. 1964–1966 m. su Z. Zinkevičiumi parengė dabartinės lietuvių kalbos tarmių klasifikaciją. Įrodė, kad K. Donelaičio hegzametras remiasi ne tik toniniu, bet ir izochroniškumo principu (str. rinkinys „Darbai apie Kristijoną Donelaitį“ 1993 m.) Lietuvių kalbos enciklopedijos (1999 m.) vienas autorių. Sukaupė daugiau kaip 33 tomus tarmių tekstų.
Dragon Age II

Apžvalga

Tai trečiojo asmens vaidmenų žaidimas. Nors ir yra galimybė perkelti pirmosios „Dragon Age“ dalies išsaugotus duomenis, žaidėjas turi susikurti naują veikėją, kilusį iš Hawke šeimos. Pirmojoje dalyje žaidėjo padaryti sprendimai, darę įtaką pasaulio raidai, išlieka. Kaip ir ankstesnėje dalyje, žaidėjas gali valdyti bet kurį grupės veikėją, kurių yra 8 („The Exiled Prince“ papildymas prideda dar 2). Žaidėjas gali sustabdyti laiką kovos metu, kad kuo efektyviau suderintų veikėjų veiksmų seką, kadangi daugelis sugebėjimų sąveikaujant tarpusavyje padaro daugiau žalos priešininkams.
Didžioji dalis žaidimo istorijos pasakojama dialogais paremtais vaizdo intarpais, kurių metu žaidėjas gali pasirinkti norimą klausimą ar atsakymą, kurie daro įtaką teigiamam arba neigiamam žaidėjo bendražygių nusistatymui žaidėjo atžvilgiu. Bet koks bendražygių požiūris savo ruožtu suteikia kovos privalumų: teigiamas paprastai suteikia naudos žaidėjo veikėjui ir (arba) kitiems grupės nariams, tuo tarpu neigiamas padidina bendražygio kovos sugebėjimus. Tai pat pat suteikia galimybę užmegzti romantinius santykius.

Atsiliepimai

Metacritic tinklalapis žaidimo PS3, AK ir Xbox 360 versijas atitinkamai įvertino 82/100, 82/100 ir 79/100.
Tsubaki Nekoi

Tsubaki Nekoi (jap. 猫井 椿 = Nekoi Tsubaki; g. 1969 m. sausio 21 d.) yra manga kūrėjų komandos, susidedančios vien tik iš moterų, CLAMP narė. Ji yra vice-direktorė ir į jos pareigas komandoje įeina manga iliustracijų taisymas. Ji buvo pagrindinė kūrinių „Legal Drug“, „The One I Love“, „Wish“ ir „Suki“ dailininkė, nors paprastai toks darbas atitenka Mokonai. Be visa ko ji yra atsakinga už „xxxHOLIC“ veikėjų vyrų piešimą, kol Mokona atsako už veikėjų moterų piešimą.
Gimė Kiote, Japonijoje. Anksčiau ji buvo žinoma kaip Mick Nekoi (猫井みっく Nekoi Mikku). Per CLAMP penkiolikos metų jubiliejų jinai, kaip ir kitos CLAMP narės, pasikeitė savo vardą. Vėlesniame interviu, Ageha Ohkawa išdėstė Nekoi vardo keitimo priežastis. Pasirodo Nekoi pabodo žmonių pastabos, jog jos vardas yra toks pats kaip Mick Jagger.
D.C. United

Istorija

Įkurtas 1996 m., nuo tada rungtyniauja MLS lygoje.
Chorionas

Chorionas (sen. gr. chorion 'plėvelė, apvalkalas') – žinduolių, tarp jų ir žmogaus, gemalo dangalas. Išsivysto ir pradeda funkcionuoti anksčiau nei kiti gemalo dangalai. Pradeda formuotis implantacijos metu iš trofoblasto. Choriono paviršiuje tam tikra tvarka išdygsta išaugos (gaureliai), kurios įsiterpia ar įauga į gimdos gleivinės įdubimus. Chorionas, apaugęs gaureliais, su gimdos gleivinės audiniais sudaro placentą.
Choriono gaureliai, esantys vienoje lakūnoje, sudaro placentos funkcinį vienetą kotiledoną.
Chorionas maitina, saugo gemalą; pro jį gemalas kvėpuoja bei šalina medžiagų apykaitos produktus.
Keokukas

Istorija

Po Juodojo vanago karo 1832 m. gyvenvietė tapo žinoma kaip Keokukas. Miestelio statusas suteiktas 1847 m. gruodžio 13 d. 1853 m. Keokukas buvo vienas iš mormonų žygio į vakarus apsistojimų centrų; daugiau kaip 2000 mormonų pražygiavo pro miestelį. 1913 m. ant Misisipės upės buvo įrengta užtvanka. Keokuko gyventojų sk. 1930 m. pasiekė 15 106.
Kairiosios rankos taisyklė

Flemingo kairiosios rankos taisyklė taikoma Lorenco ir Ampero jėgos kryptims nustatyti.
Lorenco jėga nusako magnetiniame lauke judantį krūvį veikiančią jėgą.
Ampero jėga nusako magnetiniame lauke laidininką, kuriuo teka elektros srovė, veikiančią jėgą .

Lorenco jėgos krypčiai

Jeigu kairiąją ranką ištiesime taip, kad magnetinio lauko vektorius  būtų nukreiptas į delną, o ištiesti keturi pirštai nukreipti teigiamo krūvio (arba priešingai neigiamo) greičio  kryptimi, tai atlenktas stačiu kampu nykštys rodys Lorenco jėgos kryptį.

Ampero jėgos krypčiai

Jeigu kairiąją ranką ištiesime taip, kad statmenoji laidui magnetinio lauko vektoriaus  dedamoji būtų nukreipta į delną, o ištiesti keturi pirštai rodytų srovės laide kryptį, tai atlenktas stačiu kampu nykštys rodys Ampero jėgos kryptį.
Kriminalistiniai mokslai

Kriminalistiniai mokslai (lot. crimen - nusikaltimas) - visuma įvairių mokslo šakų, pošakių ir disciplinų, šakų, tiriančių delinkventinį (nusikalstamą) elgesį, baudžiamąsias veikas, su jomis susijusius reiškinius kaip nusikalstamumas bei kitus.

Disciplinos

Kriminalistiniai mokslai apima tokias įvairių mokslų šakas ir pošakius kaip kriminologija, kriminalistika, baudžiamoji teisėtyra, baudžiamoji teisės sociologija, baudžiamoji teisės istorija, kriminalinė psichologija, kriminalinė statistika, baudžiamosios teisės medicina ir kitas.

Mokslo įstaigos

Vokietijoje veikia šios baudžiamųjų teisinių mokslų įstaigos - Kriminalinių mokslų institutai (Miunsterio universitetas, Hamburgo universitetas), Marburgo universitetas, Getingeno universitetas); Austrijoje - Baudžiamosios teisės ir kitų kriminalinių mokslų institutas (Insbruko universitetas), Kinijoje - Kriminalinių mokslų koledžas (Pekino pedagoginis universitetas).
Egeris

Istorija

Egeris įkurtas XII a. Čia netrukus įkurta arkivyskupija, pastatyta pilis.
Žemdirbystė

Žemdirbystė – viena iš agronomijos sričių, vienas seniausių žmonijos verslų. Atsirado siekiant padidinti maisto išteklius. Skirstoma į primityviąją (kaplinę, lydiminę, dirvoninę), ekstensyviąją (pūdyminę, žalieninę), intensyviąją (vaismaininę, pramoninę, kt.) alternatyviąją (ekologinę, veganišką, kt.).

Istorija

Gyvulininkystei atsiskyrus ir tapus atskira žemės ūkio šaka, žemdirbystė liko susijusi su nuolatiniu žemės dirbimu. Lietuvoje atsirado viduriniame neolite. Daugiausia dirbo moterys. Neolito pabaigoje susiklostė lydiminė žemdirbystė. I–IV m. e. a. pereita prie miškinės dirvoninės žemdirbystės, o I tūkstantmečio pabaigoje atsirado ir pūdyminė žemdirbystė.
Mesapotamijoje pirmieji žemdirbiai pasirodė apie 9000 m. pr. m. e., Egipte apie 7000 m. pr. m. e., Europoje apie 5000 m. pr. m. e.
Tangaroa

Tangaroa – vienas iš didžiųjų dievų maorių mitologijoje, jūros dievas, dangaus ir žemės sūnus. Jis valdo jūrų stichiją ir viską, kas joms priklauso – žuvis, jūrų gyvūnus. Jis pats gali persikūnyti į ungurį, ryklį, ruonį, jūros paukštį. Tangaroa, mesdamas iš dangaus akmenis, sukuria salas, sausumos žemes. Iš augalų liekanų, purvo, molio sukuria pirmuosius žmones, išmoko juos amatų, sukuria jiems darbo įrankius.

Polinezijoje

Ši dievybė turi kiek skirtingus, bet panašius vardus Polinezijos regiono šalių vietinių genčių mitologijoje: Takaroa (Naujosios Zelandijos Pietų sala), Tagaloa (Samoa, Niue), Tangaloa (Tonga), Tangagoa (Saliamono Salos), Tana'oa, Taka'oa (Markizų salos), Ta'aroa (Taitis), Kanaloa (Havajai).
Birutė Banevičiūtė-Ališauskienė

Birutė Banevičiūtė – Lietuvos šokio pedagogė, edukologė ir choreografė, šiuolaikinio šokio kūrėja, Šiuolaikinio šokio asociacijos pirmininkė, šokio teatro „Dansema“ įkūrėja ir meno vadovė, pirmoji Lietuvos šokio meno edukologė, mokslų daktarė.

Biografija

Vilniaus universiteto (VU) Gamtos mokslų fakultete baigė studijas. Biologė, biologijos ir chemijos dėstytoja. Nuo 2002 metų rengė disertaciją (Darbo vadovas prof. habil. dr. Vaidas Matonis). 2009 metų spalio 2 dieną VPU Kultūros ir meno edukologijos institute apgynė disertaciją „Šokio gebėjimų ugdymas ankstyvojoje paauglystėje“, pirmoji Lietuvoje pradėjo šokio edukologijos mokslinius tyrimus. Disertacijoje nagrinėjo šokio gebėjimų ugdymo ypatumus ankstyvosios paauglystės amžiuje. Pagrindė šokio gebėjimų struktūrą, susietą su šokio elementų (judesio, erdvės, ritmo, tempo, judesio jėgos, dinamikos, metaforos) raiška kuriant šokio struktūrą ir ja bendraujant. Analizavo komunikacinę šokio gebėjimų ugdymo kryptį, kinestetinį šokio gebėjimų aspektą ir paauglių šokio veiklos ypatumus. Socialinių mokslų (edukologijos) daktarė.
2007 m. švedų kultūros atašė Torsteno Schanleario supažindinta su šiuolaikinio šokio spektakliais vaikams ir jaunimui, ėmė juos kurti. Moko šokio meno įvairaus amžiaus vaikus – pradedant pusės metų vaikais ir baigiant jaunuoliais. 2012 metais sukūrė spektaklį kūdikiams. 2009 m. spalio 10-12 d. dalyvavo seminare „Šokis ir naujosios technologijos“ (Oslas, Norvegija), 2009 m. spalio 16-18 d. festivalyje „Šiuolaikinis šokis vaikams ir jaunimui“ (Malmė, Švedija), 2007 m. gegužės 7-29 d. stažuotėje “Šokio mokykloje metodologija” (Šartras, Prancūzija).
Nuo 2006 m. Lietuvos edukologijos universiteto Ugdymo mokslų fakulteto Šokio ir teatro katedros docentė. Dėstomieji dalykai: Šokio didaktika, Kūrybinės raiškos ugdymas (Bakalauro studijos), Šokio ugdymo teorijos ir praktika (Magistrantūros studijos). 1997–2006 m. Šiuolaikinės mokyklos centro šokio mokytoja ekspertė, projektų vadovė, 2002–2007 m. Vaikų meninės studijos „Diemedis“ choreografė ir šokio mokytoja. Nuo 2007 m. šokio teatro „Dansema“ meno vadovė. Rengė Tarptautinį šiuolaikinio šokio vaikams ir jaunimui festivalį „Dansema“ (2008-2012 m.). 2007-2014 m. Šiuolaikinio šokio asociacijos pirmininkė, narė-steigėja. 2007–2009 m. Kultūros ministerijos Paramos jauniesiems menininkams komisijos narė. 2005–2009 m. Kultūros ministerijos Baleto ir šiuolaikinio šokio ekspertų komisijos narė. Nuo 2005 m. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos nepriklausoma šokio ekspertė.
Moka anglų, rusų kalbas. Turi prancūzų k. pagrindus.
Čižų valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1842 m. Rusijos imperijos Balstogės sričiai. Nuo 1842 m. iki 1914 m. Rusijos imperijos Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR. 1941-1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1952-1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Kleinikų valsčiui. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Bujakovščizna, Čižai, Hrabniakas, Hukovičė, Kamienas, Kleinikai, Kojlai, Kuraševas, Ladai, Lenevas, Leščinai, Luščė, Maksimovščizna, Možė, Osuvka, Podviežanka, Podžečanai, Rakovičė, Sapovas, Šostakovas, Viežanka, Vulka ir Zbučas.
Eligijus Butkus

Eligijus Butkus (g. 1979 m. kovo 29 d. Kelmėje) – Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro (LNOBT) vedantysis baleto solistas (primarijus).

Biografija

Augo Užventyje (Kelmės rajonas). Ten iki 9 metų amžiaus šoko lietuvių liaudies šokių būrelyje. 1999 m. baigė Nacionalinės M. K. Čiurlionio menų mokyklos Baleto skyrių. 2003–2007 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, Teatro ir kino fakultete, baigė vaidybos bakalauro studijas ir įgijo aktoriaus–šokėjo kvalifikaciją (Kurso vadovė doc. Anželika Cholina). Šiuo metu studijuoja LMTA vaidybos-choreografijos magistrantūroje.
Nuo 1999 metų LNOBT Baleto trupės solistas. Pradėjo šokti kordebalete, vėliau šoko ir solines partijas. Su teatro trupe keliavo Europoje, buvo Japonijoje, Italijoje (8 kartus kartu su trupe). Buvo gavęs keletą pasiūlymų iš JAV (su trupe keliauti po Amerikos miestus ir juose pasirodyti). Nuo 2001 m. šoko Anželikos Cholinos šokio teatre. 2010 metais kartu su dainininku grupės „El Fuego“ nariu Jonu Sakalausku ir pianiste Birute Asevičiūte koncertavo Užutrakio dvaro rūmuose, šoko parodydamas klasikinio baleto ir šiuolaikinio šokio elementus.