google/wiki40b huggingface dataset:
Algimantas Jasulaitis

Biografija

Gimė tarnautojų šeimoje. Mokėsi Tarpučių pradinėje ir vidurinėje mokykloje-internate. 1966 m. įstojo į Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto gydomąją specialybę. 1972 m. baigęs medicinos studijas, buvo pakviestas dirbti gydytoju-moksliniu bendradarbiu į Vilniaus universiteto Širdies-kraujagyslių chirurgijos laboratoriją. Tuo metu laboratorijai labai stigo specialisto gydytojo patologo, todėl netrukus jis išvyko 4 metams į Maskvos širdies-kraujagyslių chirurgijos institutą įsigyti širdies ligų patologo specialybės.
1981–1987 m. vadovavo VU Širdies-kraujagyslių chirurgijos laboratorijos kardiopatologijos sektoriui. 1988 m. Vilniaus universiteto rektoriaus įsakymu, kaip aukštos kvalifikacijos specialistas, buvo perkeltas į VU Medicinos fakulteto Patologijos ir teismo medicinos katedrą pedagoginiam darbui.
1990–1991 m. žurnalo „Medicina“ redaktorius. 1993–1994 m. žurnalo „Lietuvos chirurgija“ redaktorius. 1994–1995 m. laikraščio „Gydytojų žinios“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas, vyr. redaktorius. 1994–1996 m. žurnalo „Kardiologijos seminarai“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1995–1998 m. leidyklos „Džiugas“ direktoriaus pavaduotojas.
1993 m. už atliktą mokslo darbą „Plaučių hipertenzijos formos, esant įgimtiems širdies tarpskilvelinės pertvaros defektams“ jam suteiktas medicinos mokslų daktaro laipsnis. Nuo 1996 m. VU Patologijos ir teismo medicinos katedros docentas.
2001–2005 m. Mykolo Romerio universiteto Teismo medicinos instituto mokslo sekretorius. 2002–2005 m. žurnalo „Sveikata“ literatūrinio puslapio redaktorius. 2005 m. suteiktas meno kūrėjo statusas. 2009 m. suteiktas nusipelniusio Lietuvos gydytojo vardas, apdovanotas nusipelniusio Lietuvos gydytojo garbės ženklu. 2010 m. apdovanotas pirmojo laipsnio medaliu už nuopelnus Vilniui ir Tautai. 2011 m. paskirta Kunigaikščio Gedimino pirmojo laipsnio nominacija. 
Respublikonų partijos narys, 2012 m. kandidatavo į LR Seimą.
BK Marienlyst

Istorija

Klubas įkurtas 1922 m.
2013/2014 m. klubas žaidė Pirmame divizione. Liko paskutinėje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
Mindaugas Dėlkus

Biografija

Baigė Šiaulių universitetą, vadybos magistras. Nuo 2002 m. Lietuvos darbo rinkos mokymo tarnybos Šiaulių darbo rinkos mokymo centro direktorius. Lietuvos tęstinio mokymo centrų asociacijos vadovas.

Sportinė veikla

1992–1993 m. žaidė Šiaulių „Sakalo“, 1993–1996 m. Šiaulių „Karedos“ (1996 m. – Lietuvos futbolo taurė, Lietuvos futbolo čempionato prizininkas), 1997–1998 m. Panevėžio „Ekrano“ (1998 m. – Lietuvos futbolo taurė), 1998 m. Klaipėdos „Atlanto“, 2001–2002 m. Šiaulių „Sakalo“, vėliau „Juventa-99“, „Napolis“ komandose, saugas.

Ikiteisminis tyrimas

2014 m. gegužės 14 d. M. Dėlkų sulaikė Specialiųjų tyrimų tarnybos Šiaulių valdybos pareigūnai, atlikdami ikiteisminį tyrimą dėl piktnaudžiavimo, dokumentų klastojimo, neteisėto praturtėjimo. STT vykdomą ikiteisminį tyrimą kontroliavo ir jam vadovavo Šiaulių apygardos prokuratūros Organizuotų nusikaltimų ir korupcijos tyrimo skyriaus prokuroras.
Ozimas

Istorija

Vetus Auximum įkūrė tie patys graikų kolonistai kaip ir Ankoną. Vėliau dėl miesto kovojo galai ir pičėnai, kol jį užėmė romėnai, kurie miestą naudojo kaip tvirtovę nuo 174 m. pr. m. e. Iki šių laikų išliko akmeninės sienos dalys. Ozimas buvo romėnų kolonija iki 157 m. pr. m. e. Miestą gynė Pompėjų giminė, kuri priešinosi Julijui Cezariui 49 m. pr. m. e. Dėl įrašų ir paminklų miesto aikštėje manoma, kad Romos imperijos laikais tai buvo svarbus miestas.
VI a. per Gotų karus jį buvo apgulę Belisarijus ir Totila. Bizantijos istorikas Prokopijus teigia, kad tai buvo svarbiausias regiono miestas.
Vėliau Ozimas buvo popiežiaus nuosavybė, o 1100 m. tapo nepriklausomu miestu. Popiežiui jį grąžino kardinolas Gil de Albornoz, o 1399-1430 m. miestą valdė Malatestų giminė, pastačiusi neišlikusią pilį. Po to Ozimą valdė popiežius iki Italijos suvienijimo 1861 m.
Lauryšavos vienuolyno antspaudas

Lauryšavos vienuolyno antspaudas (brus. пяча́тка Ла́ўрышаўскага манастыра́) – viduramžių epochos (XIII–XIV a.) matrica–antspaudas, rastas Lauryšavos vyrų vienuolyne (Lauryšavos kaimas, Ščorsų apylinkės, Naugarduko r., Gardino sritis, Baltarusija) archeologinių kasinėjimų metu 2015 m. Halyčo–Volynės kronikoje minima, kad vienuolynas buvo įkurtas apie 1260 m., o jo įkūrėjas ir vienas iš vienuolių buvo Vaišelka (Lietuvos didysis kunigaikštis 1264–1267 m.).
Kasinėjimus atliko Lauryšava archeologų ekspedicija, kurią sudarė savanoriai (jaunimas, studentai ir moksleiviai), o jai vadovavo istorijos mokslų daktaras, profesorius Siarhej Rassadzin (Minskas). Antspaudas pagamintas iš skalūno akmens ir yra stačiakampio formos. Vienoje jo briaunoje išraižytas užrašas «Šventoji dykuma» (brus. „Святая пустынь“). Užraše naudojamos graikų kalba ir rytų slavų kirilica: Ά(για) Пꙋ[С]ТІN.
Radinys papildė ankstyvųjų antspaudų, priklausiusių Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, rinkinį.
Dongbakas

Dongbakas (viet. Đông Bắc „Šiaurės rytai“) yra Vietnamo regionas į šiaurę nuo Hongha deltos. Dongbakas yra vienas iš trijų Šiaurės Vietnamo regionų (kiti yra Taibakas ir Hongha delta). Regione gyvena apie 10 mln. žmonių.

Geografija

Per regioną teka Hongha, Chajas, Lo upė, Gamo upė, Kau, Tėngas, Luknamas, Bangas, Bakgiangas, Kytsungas.
Dongbakui priklauso du trečdaliai visų Vietnamo salų, tarp jų ginčytinos priklausomybės Spratlio salos ir Paraselio salos.
Utila

Utila (isp. Utila) – nedidelė sala Karibų jūroje, netoli Centrinės Amerikos krantų. Priklauso Hondūrui, Bahijos salų grupei. Yra į pietvakarius nuo Roatano salos. Plotas 49,3 km². Salos ilgis šiaurės rytų-vakarų kryptimi 11 km, plotis iki 4 km. Salą supa koralų rifai. Paviršius lygus, apaugęs mangrovių sąžalynais. Aukštis iki 74 m.
Utiloje gyvena ~3 tūkst. gyventojų. Vienintelė gyvenvietė – Utila Yst Harboras. Yra oro uostas. Vyrauja anglakalbiai gyventojai karakolai. Verčiamasi turizmu, žvejyba.
Bresto kaštelionas

Įgaliojimai

Lietuvos Brastos kašteliono pareigybė įsteigta 1566 m., kai, pertvarkius Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės administracinį padalijimą, buvo įsteigta ir Bresto vaivadija. Bresto kaštelioną skirdavo Didysis kunigaikštis (karalius) ir jis pareigas eidavo iki gyvos galvos arba iki paskyrimo į aukštesnes pareigas.
Kaštelionas buvo pavaldus Bresto vaivadai, taip pat karo atveju jo tiesioginis viršininkas buvo ir Lietuvos didysis etmonas. Kaštelionas atlikdavo pilies administracijos, ūkio reguliavimo, teismo ir karinės administracijos funkcijas. Kaštelionas buvo aukščiausias karinės valdžios pareigūnas vaivadijoje ir Bresto pavieto bajorų vadas, taip pat pavieto bajorų pašauktinių kariuomenės vadas.
Kaštelionas buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Bresto kaštelionas turėjo dvidešimt penktą pagal rangą poziciją iš 31 kaštelionų suole.
Pareigybė panaikinta po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m.
Jonas Kriaučiūnas (1920)

Biografija

1951 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją.
1944–1953 m. dirbo Vytėnų sodininkystės ir daržininkystės bandymų stotyje, 1953–1956 m. LKP CK darbuotojas, 1956–1962 m. Žemės ūkio ministro pirmasis pavaduotojas. 1956–1968 m. Lietuvos sodininkystės draugijos pirmininkas. 1962–1975 m. Sodininkystės ir bitininkystės tresto direktorius. Rūpinosi verslinių specializuotų sodininkystės ūkių steigimu. 1975–1983 m. Žemės ūkio ekonomikos instituto skaičiavimo centro Žemės ūkio šakų ekonominės analizės skyriaus vedėjas.
1959 m. drauge su kitais įsteigė žurnalą „Mūsų sodai“, 1959–1966 m. jo redaktorius.
National Lampoon's Senior Trip

Siužetas

Senatorius galvoja kaip galėtų pakenkti prezidentui ir jam kilo mintis, kad būtų galima senatui pristatyti moksleivius. Jo nuomone, kad labiausiai pakenktų švietimo reformai ir prezidento įvaizdžiui, jeigu Amerikai parodytų pačius blogiausius iš blogiausių. Taip Feirmauto vidurinė mokykla gauna kvietimą atvykti į Vašingtoną. Mokinukams šioje kelionėje svarbu išgerti alkoholio ir mėgautis išvyka. Beje, juos persekioja įpykęs „Žvaigždžių karų“ gerbėjas. Šioje kelionėje juos veža Redas, žolės karalius, nusenęs rokeris, narkomanas, kuris kelionėje netikėtai miršta.
San Pedro de Makorisas

Istorija

Miestą XIX a. pabaigoje įkūrė nuo savo šalies Nepriklausomybės karo bėgę kubiečiai. Jie su savimi atsigabeno cukranendrių auginimo žinias ir prisidėjo prie to, kad cukraus pramonė taptų svarbiausia šio regiono veikla. Miestas labiausiai suklestėjo XX a. pirmajame ketvirtyje, kai po Pirmojo pasaulinio karo tarptautinėje rinkoje išaugo cukraus kainos.
Normandijos salos

Normandijos salos (norm. Îles d’la Manche, pranc. Îles Anglo-Normandes, angl. Channel Islands) – salų grupė Lamanšo sąsiauryje, netoli Normandijos krantų. Priklauso Jungtinei Karalystei. Užima 196 km² plotą.

Istorija

Normandijos salos apgyvendintos žmonių prieš 25 tūkst. metų, kuomet Europą ir Didžiąją Britaniją jungė sausuma. Priešistoriniais laikais salų gyventojai statė dolmenus ir menhyrus. Vėliau čia lankėsi galų gentys, romėnai, nuo VI a. platinta krikščionybė. Nuo IX a. pr. salas puldinėjo vikingai, o 933 m. jos tapo vikingų valstybės, Normandijos hercogystės, dalimi. 1066 m. Normandijos salos tapo prancūzų vasalinė valda, bet vėliau užimtos anglų ir nuo 1259 m. yra Britų Karūnos valda. Normandijos salas dar buvo užėmę prancūzai, o II pasaulinio karo metais jos buvo vienintelė nacių užkariauta Britų Sandaugos teritorija.
Suomijos turizmas

Apie 40 % Suomijos teritorijos yra už poliarinio rato, todėl vasarą saulė beveik nenusileidžia visoje šalyje, o šiaurėje - ji pusę metų nenusileidžia visai.
Suomijoje yra daugybė ežerų, tinkamų žvejybai ir plaukiojimui baidarėmis ir kanojomis. Yra keletas didelių ežerų: Saimos, Inario ir Peijenės. Vasarą galima išbandyti pasivaikščiojimus ir žygius po civilizacijos nepaliestą gamtą. Suomijoje nėra aukštų kalnų, aukščiausias yra 1328 m aukščio Halčio kalnas netoli Enontekio.
Lavėnų dvaras

Istorija

Sena topolių alėja anksčiau buvo galima privažiuoti seną Vavžeskių dvarą, o vėliau – jį perėmusį Kazakauckų dvarą. Dvarvietėje buvo įsikūręs Mikoliškio tarybinis ūkis, Lavėnų psichoneurologinis pensionatas (1973 m. iškeltas į naujai pastatytus pastatus).
Už gyvenvietės, laukuose, išlikusi Vavžeckiams priklausiusi Niurkonių koplyčia.
Mykolas Banevičius

Mykolas Banevičius (tikroji pavardė Michail Podšibiakin, 1883 m. gruodžio 2 d. Vodianoje, Volgogrado sritis – 1963 m. kovo 10 d. Kaunas) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas.

Biografija

Rusas. 1910 m. Sankt Peterburgo universitete baigė teisę. Nuo 1921 m. gyveno Lietuvoje. Nuo 1924 m. dėstė rusų k. ir literatūrą Lietuvos universitete, Vytauto Didžiojo universiteto ir Vilniaus universitete.
Paskelbė straipsnių apie rusų literatūrą, V. Krėvės prozą. 1952 m. sovietinio saugumo suimtas, kalintas Macikų lageryje prie Šilutės, vėliau Kursko srityje. 1955 m. grįžo į Lietuvą.
Juozas Juškauskas

Juozas Juškauskas (1931 m. gruodžio 13 d. Kriauniai, Alytaus apskr. – 2000 m. kovo 20 d. Vilainiai) – Lietuvos inžinierius hidrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1955 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1994 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
1956–1962 m. dirbo Raseinių melioracijos mašinų stotyje, 1958–1962 m. direktorius. 1962–2000 m. dirbo Hidrotechnikos ir melioracijos mokslinio tyrimo institute (1990–1995 m. Melioracijos institutas, nuo 1995 m. Vandens ūkio institutas), 1970–1993 m. Polderių skyriaus vedėjas. Paskelbė apie 70 mokslinių straipsnių. Keturių išradimų autorius.
Petras Čepulis

Biografija

1998 m. P. Čepulio įmonės savininkas, 2004 m. „Lituka ir ko“ direktoriaus pavaduotojas.
Nuo 1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos (LLS) Kupiškio rajono skyriaus narys, LLS tarybos narys, LLS Kupiškio skyriaus pirmininkas. 2000–2003 m. ir 2003–2004 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos turtą ir verslą vertinančių įmonių asociacijos standartų ir metodologijos komisijos pirmininkas. Sutuoktinė Marytė, vaikai Jurgita, Agnė.
Frydrichas Georgas Vilhelmas Struvė

Biografija

Tėvas Jakobas Struvė, pabėgęs iš Napoleono užimtos Vokietijos tarnavo Rusijos kariuomenėje Latvijoje.
Frydrichas Vilhelmas, 1808 m. įstojęs į Dorpato universitetą studijavo filologiją, vėliau susidomėjo astronomija. 1813–1839 m. Dorpato observatorijos mokslinis bendradarbis, nuo 1820 m. profesorius ir observatorijos direktorius. 1839 m. įsteigė Pulkovo observatoriją prie Sankt Peterburgo, iki 1862 m. – jos direktorius. 1862–1889 m. observatorijai vadovavo jo sūnus Otonas Struvė (1819–1905 m.), atradęs daugiau, kaip 500 dvigubų žvaigždžių.
Sūnus Henrichas Struvė (1822–1908 m.) – akademikas, chemikas, kelių atradimų autorius. Kito sūnaus Bernardo Struvės (1827–1889 m.), Rusijos valstybės veikėjo, Astrachanės ir Permės gubernatoriaus, sūnus Petras Struvė (1870–1944 m.) – akademikas, 1898 m. pirmojo Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos suvažiavimo manifesto autorius, Antrojo Internacionalo Londono kongreso delegatas, vėliau Konstitucinių demokratų partijos lyderis, visų trijų Rusijos Valstybės Dūmų deputatas.
Išmanusis laikrodis

Išmanusis laikrodis (angl. smartwatch) – kompiuterizuotas rankinis laikrodis, be standartinės laiko rodymo funkcijos turintis plačias funkcines galimybes, kurios beveik nenusileidžia išmaniajam telefonui. Šiuolaikinės technologijos leidžia sutalpinti kompiuterį į laikrodžio dydžio korpusą, todėl tokio laikrodžio pagalba galima valdyti kai kurias telefone įdiegtas programas, skaityti elektroninius laiškus, trumpąsias žinutes, socialinių tinklų naujienas, valdyti skambučius.

Istorija

Įprasti nešiojami laikrodžiai kelis šimtmečius buvo tik mechaniniais ir rodė tik laiką. XX a. buvo išrastas elektroninis laikrodis, kuris galėjo žymiai daugiau nei vien tik rodyti tikslų laiką. Pirmieji išmanieji laikrodžiai, kuriuos valdė minikompiuteriai, pasirodė XX a. antroje pusėje. Kompanijos „Seiko“ modelis, kuris pasirodė 9 dešimtmečio pradžioje, turėjo pritaikytą Qwerty klaviatūrą įprastiniam elektroniniam laikrodžiui – jos pagalba laikrodžio savininkas galėjo įrašyti trumpą pastabą į atmintinę. Po dvejų metų įmonė pristatė laikrodį su nuotoline prieiga prie „Apple“ ir „IBM“ kompiuterių. Tačiau modelis stokojo funkcionalumo ir netapo populiarus. Antroje 9-ojo dešimtmečio pusėje „Seiko“ vėl pristatė savarankišką prietaisą – stilingą elektroninį laikrodį su gausybe papildomų funkcijų. Iš esmės tai buvo pažangaus žadintuvo ir užrašų knygelės mišinys. 1994 m. prie „Seiko“ konkurentų su futuristiniu modeliu prisijungė „Timex“. Netrukus „Casio“ sukūrė laikrodį–pultelį (TV, vaizdo grotuvas, stereo), o išmanųjį laikrodį suprojektavo ir „Samsung“.
Tūkstantmečių sankirtoje „IBM“ sukūrė Linux laikrodį su vibruojančiu varikliu, pirštų atspaudų jutikliu, 32 bitų procesoriumi, 8 MB RAM ir Bluetooth. „Microsoft“ pristatė projektą SPOT (Smart Personal Objects Technology). Šį laikrodį ėmė gaminti „Fossil“, „Tissot“, „Swatch“, „Garmin“ ir kt. Populiariausios jo ypatybės: galimybė užsisakyti naujienlaiškį su naujienomis, orų prognozę ir sporto renginių transliacijas. Tačiau SPOT projektas jau 2008 m. buvo užšaldytas.
Tuo metu kinai aktyviai kūrė produktus „viskas viename“, tarp jų ir telefonus-laikrodžius. Nepaisant trūkumų (programinės įrangos nesuderinamumas, gremėzdiškas ekranas), jie dėl savo pigumo buvo paklausūs. Tačiau ši pramonės šaka gyveno tik 2–3 metus, nes Azijos gamintojai perėjo prie vis labiau populiarėjančių iPhone kopijų gamybos.
Tik išplitus išmaniesiems telefonams, naujos kartos išmaniųjų laikrodžių vystymasis įgavo tikrą pagreitį. Išmaniojo laikrodžio, prisijungiančio prie interneto, leidžiančio skambinti ir fotografuoti, istorija siekia vos kelerius metus, todėl tai palyginti nauja ir kol kas brangi technologija.
Prisoner

Albumo informacija

„Prisoner“ (iš pradžių planuotas išleisti pavadinimu „Mirror Image“) yra antrasis 1979 m. Cher albumas, išleistas praėjus 9 mėnesiams nuo „Take Me Home“ išleidimo.
Tai yra paskutinis Cher albumas prodiusuotas Bob Esty. Palyginus su disko stiliaus „Take Me Home“, „Prisoner“ yra labiau new wave skambesio. „Prisoner“ taip pat žymi pirmą kartą kai Cher išleido albumą, kurio visos dainos buvo parašytos specialiai jai.
Albumo viršelyje Cher pasirodė beveik nuoga surakinta grandinėmis. Toks „sekso vergės“ įvaizdis sukėlė diskusijas tarp kai kurių už moterų teises kovojančių grupių.
Iš pradžių albumą buvo planuota išleisti pavadinimu „Mirror Image“, atkreipiant dėmesį į visiems žinomą drąsiąją Cher pusę ir jos naujai atrastą „laukinio disko“ pusę. Kadangi Cher nelabai žavėjosi nauju albumu, ji vis atmesdavo dainas ir pridėdavo kitas. „Boys & Girls“, labiau roko stiliaus daina, buvo pridėta Cher. Kai nebeliko nieko iš pradinio albumo plano, prieš išleidžiant pavadinimas buvo pakeistas į „Prisoner“.
1994 m. „Prisoner“ kartu su pirmuoju „Casablanca Records“ albumu „Take Me Home“ buvo išleistas CD formatu pavadinimu „The Casablanca Years“. Jame yra visos dainos iš abiejų albumų.

Reklama

Reklamuodama naują albumą, Cher atliko dainą „Shoppin'“ JAV televizijos laidoje. Ji taip pat įrašė specialų šou „Cher…and Other Fantasies“, kuriame buvo eskizai, neišleista daina „Like a Number“, nauja „More Than You Know“ versija ir daina „Ain’t Nobody’s Business“, kuri buvo atliekama ture „Take Me Home Tour“.
Tomas Kuzmickas

Biografija

2013 m. atstovavo Lietuvai Europos jaunimo olimpiniame festivalyje Nyderlanduose ir pelnė bronzos medalį laisvųjų pratimų rungtyje. 2014 m. dalyvavo pasaulio čempionate, kuriame užėmė 63-ią vietą daugiakovės rungtyje (laisvųjų pratimų rungtyje užėmė aukštą 27-ią vietą su 15,066 taškais). 2015 m. Kuzminckas ir Rokas Guščinas Europos čempionate pateko į daugiakovės finalą. Tai buvo pirmas kartas kai du Lietuvos sportinės gimnastikos atstovai pateko į finalą Europos čempionatų istorijoje. Finale Kuzminckas iš viso surinko 79,698 taškus ir užėmė 23-ią vietą.
Bajamas

Istorija

Bajamą 1513 m. įkūrė ispanų konkistadoras ir Kubos valdytojas Diego Velázquez de Cuéllar. XVI a. vystėsi kaip žemdirbystės ir prekybos centras. Bajamas išvengė piratų užpuolimų priešingai nei pakrantėje įsikūrę miestai, ir tai lėmė miesto klestėjimą. 1827 m. gavo miesto statusą. 1868–1878 m. Bajamas tapo pirmojo Kubos nepriklausomybės karo židiniu.
Aukso žarija

Aukso žarija – nelegalus Kauno jaunimo laikraštis, leistas 1910–1912 m. Išėjo 9 numeriai.
Sūdėnai

Aplinkinės gyvenvietės

Senoji Įpiltis – 4,3 km
Benaičiai – 0,5 kmMalūnkiemis – 4,7 kmNausėdai – 5 kmLaukžemė – 1,8 kmPelėkiai – 2 km
DARBĖNAI – 7 kmŽyneliai – 1,3 km
Aplink Mėnulį

Leidimai lietuvių kalba

Lietuviškai knygą 1965 m. išleido Vilniaus leidykla Vaga.
Džebena

Džebena (arba Džabana) – specialus kavos virimo indas naudojamas Kavos gėrimo ceremonijoje Etiopijos virtuvėje (Etiopijoje, Eritrėjoje ir Sudane). Dažniausiai puodas pagamintas iš molio. Jebena turi rutulio formos talpą ir rankeną, prijungta prie kaklelio.
Kavos gėrimo ceremonijos metu indas yra vėsinamas šaltu vandeniu iš kito puodo. Džabenoje įstatomas filtras, kuris dažniausiai yra gaminamas iš arklio uodegos. Etiopijoje yra naudojami specialūs puodeliai vadinami cini, kurie skirti gerti kavai ceremonijos metu.
Vladislava Grigaitienė

Biografija

1908 m. baigusi mokytojų kursus Kaune mokytojavo Garliavoje, Kamajuose. Nuo 1910 m. dainavo Vilniaus „Rūtos“ draugijos koncertuose. 1918 m. baigusi Petrogrado konservatorijos N. Ireckajos klasę, dėstė Vitebsko liaudies konservatorijoje, nuo 1919 m. dainavo Smolensko operos teatre (Olga – Piotras Čaikovskis. Eugenijus Oneginas).
1920 m. grįžo į Lietuvą, koncertavo, Lietuvių meno kūrėjų draugijos Muzikos sekcijos narė. 1920 m. tobulinosi Paryžiuje pas F. Litviną. 1921–1944 m. Valstybės teatro solistė, dainavo apie 30 vaidmenų.  1921–1933 m. dėstė Kauno muzikos mokykloje, 1933–1944 m. Kauno konservatorijoje. Koncertavo Latvijoje, Estijoje, ten dainavo ir operoje, Suomijoje, Vokietijoje.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Daug koncertavo. 1946 m. atvyko į JAV, apsigyveno Elizabete (Naujasis Džersis). Surengė bažnytinių koncertų. Pirmoji atliko Stasio Šimkaus baladės „Nugrimzdęs dvaras“ solo partiją (1932 m.), daugelį Juozo Gruodžio, Aleksandro Kačanausko dainų.
Mokinės: Veronika Dagelytė, Antanina Dambrauskaitė, Alodija Dičiūtė-Trečiokienė, Stasė Dievaitytė-Skačkauskienė, Alė Kalvaitytė, Elzbieta Kardelienė, Marija Lipčienė, Sofija Pusdešrytė-Adomaitienė, Pranė Radzevičiūtė, Genovaitė Vasiliauskienė-Stanaitytė.
Strėlė

Strėlė – strypelio ar virbo su antgaliu pavidalo šaudmuo, naudojamas šaudyti lanku ar arbaletu. Lanko strėlė savo konstrukcija gana stipriai skiriasi nuo arbaleto strėlės. Šios kitose kalbose vadinamos kitu žodžiu, negu lanko strėlės (pvz., angl. arrow 'lanko strėlė', o quarrel ar bolt – 'arbaleto strėlė').

Strėlių kotai

Paprasčiausi strėlių kotai gaminami iš vientiso medienos strypelio. Pavyzdžiui, nupjaudavo reikiamo storio ir ilgio vytis, kurias karštu garu ištiesindavo ir džiovindavo. Tačiau iš tokios žaliavos gamintos stėlės, gavusios drėgmės, paprastai vėl išsilenkdavo, todėl netiko ilgam laikymui.
Gerus strėlių kotus gamindavo iš keturių išilgais šonais suklijuotų strypelių, taip sudėtų, kad jų medienos plaušų kryptys būtų skirtingos. Drėkstant tokių strėlių kotai neišsilenkia, nes priešingi koto ketvirčiai lenkiasi į priešingą pusę.
Azijoje strėlių kotus darydavo iš bambukų, bet tam tinka ne kiekvienas tinkamo storio bambuko stiebas. Kai kur strėlių kotus darydavo iš nendrių stiebų.

Plunksnos

Strėlės paprastai gale turi plunksnas, kurios didina strėlės galo pasipriešinimą, dėl ko strėlė lekia tiesiai, antgaliu į priekį. Kai kurios tautos nenaudodavo strėlių su plunksnomis.
Marinas

Istorija

lotynų gentys gyveno Marino teritorijoje nuo I tūkst. pr. m. e. Senovėje Bovillae (Fratokjė), Mugilla (Santa Maria delle Mole, Marino savivaldybės dalis) ir Ferentum (dabar Marinas) priklausė Lotynų lygai. Romos respublikos laikais čia patricijai statėsi vilas, bėgdami nuo karščio Romoje.
846 m. Bovillae, tuo metu didžiausią gyvenvietę, sugriovė saracėnai ir gyventojai persikėlė į geriau ginamą Ferentum, kuris buvo pervadintas į Mariną. Nuo 1090 m. miestas priklausė Tuskulo grafams, vėliau Frangipanei, o po to Orsiniams nuo 1266 m.
1347 m. Mariną nesėkmingai apgulė Cola di Rienzo. Po 50 metų čia kovėsi Alberico da Barbiano ir prancūzų kariai, kurie rėmė antipopiežių Klemensą VII. 1419 m. miestą nusipirko Kolonų šeima ir jį išlaikė iki 1914 m.
Marine lankėsi tokios įžymios istorinės asmenybės kaip Prancūzijos karalius Karolis VIII ir Alfonso II d'Este. Čia gimė Vittoria Colonna ir praleido dalį savo gyvenimo. 1571 m. Marine iškilmingai sutiktas Marcantonio Colonna, Lepanto mūšio didvyris. Šį įvykį mini festivalis.
1870 m. Marinas tapo Italijos karalystės dalimi. 1880 m. kovo 14 d. atidarytas geležinkelis Roma-Čampinas-Marinas. 1906 m. balandžio 1 d. jį pakeitė tramvajaus linija. 1954 m. vietoj tramvajaus pradėti naudoti autobusai.