google/wiki40b huggingface dataset:
Wolfgang Rihm

Biografija

Volfgangas Michaelis Rihmas gimė 1952 m. kovo 13 d. Karlsrūėje, Vokietijos pietuose. Ankstyvoje jaunystėje susipažinęs su tapyba, literatūra bei muzika, 1963 m. pradėjo komponuoti. 1972 m. Karlsrūės aukštojoje muzikos mokykloje baigė muzikos teorijos ir kompozicijos studijas. 1973–1976 m. Freiburgo aukštojoje muzikos mokykloje studijavo kompoziciją bei muzikologiją. Nuo 1985 m. dėsto kompoziciją Karlsrūės aukštojoje muzikos mokykloje. Nuo 1982 m. yra Vokietijos kompozitorių sąjungos narys. Aktyviai dalyvauja įvairių šiuolaikinės muzikos organizacijų veikloje. Kompozitorius yra pelnęs daugybę meno apdovanojimų.

Kūrybos bruožai

V. M. Rihmo ankstyvojoje kūryboje ryški vėlyvųjų instrumentinių Bethoveno kūrinių bei Šionbergo, Bergo ir Vėberno muzikos įtaka. Daugelis laikė tai opozicija Avangardo muzikos kūrėjams. Nuo buvusiojo 8-ojo dešimtmečio pabaigos kompozitorius siejamas su „Naujojo paprastumo“ judėjimu. 1990 m. V. Rihmas siekia šių dviejų pozicijų sintezės. Kompozitoriaus stiliaus formavimąsi taip pat paveikė Luidžio Nono, Helmuto Lachenmano ir Mortono Feldmano kūryba.
V. Rihmas yra ypatingai produktyvus kompozitorius, parašęs šimtus sceninės, chorinės simfoninės bei instrumentinės muzikos kūrinių.
Danas Pozniakas

Biografija

Gimė Lenkijoje, netoli Balstogės. Po karo Pozniakų šeima persikėlė į Baltarusiją, o apie 1950 m. atvyko į Vilnių. Bokso treniruotes pradėjo lankyti 14 metų, 1958 m. pirmą kartą tapo Lietuvos čempionu.
1960 m. baigė Vilniaus radiotechnikos karo mokyklą. 1960–1966 m. tarnavo sovietinėje armijoje.
1970 m. baigė boksininko karjerą.
Nuo 1974 m. tarptautinės (AIBA) kategorijos bokso teisėjas. 1983–1988 m. treniravo Seišelių salų boksininkus. 1991–1994 m. pirmasis Lietuvos bokso federacijos (LBF) prezidentas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Nuo 2005 m. kasmet vyksta tarptautiniai Dano Pozniako jaunimo (iki 18 m.) bokso turnyrai.
Aliai

Istorija

Kaimas dar minimas kaip Ėliai arba Gėliai.
1671 m. buvo 9 gyventojai, valdę 2,5 valako. 1853 m. buvo 95 šeimos.
Nechama Lifšic

Biografija

Gimė 1927 m. spalio 7 d. Kaune, kaip Nechama Lifšicaitė. II pasaulinio karo metu gyveno Uzbekistane. Grįžusi į Lietuvą, 1951 m. baigė Vilniaus konservatoriją ir buvo geriausiai žinoma žydų dainininkė Lietuvos TSR, dainavo jidiš kalba. Kaip rašo S. Atamukas: „Tiek Lietuvoje, tiek plačiojoje Sąjungoje N. Lifšicaitė skleidė savo kultūros apraiškų ištroškusiems žydams gaivinantį tautinį ir dvasinį peną [...] Nechamos (ivrito kalba – Paguoda) dainos išreiškė giliausius Tarybų Sąjungos žydų išgyvenimus ir lūkesčius, jos sukrėsdavo ir įdvasindavo“. 1969 m. emigravo į Izraelį, dirbo su prodiuseriumi Gioroju Godiku, vėliau Tel Avivo bibliotekoje.
1988 m. AFC Azijos taurė

Atranka

Atrankoje į čempionatą dalyvavo 24 AFC narės, tačiau atrankos metu pasitraukė Irakas, Singapūras, Birma ir Omanas. Kataras kaip šeimininkai, ir Saudo Arabija kaip tuometiniai čempionai pateko be atrankos.
Komjaunuolis (1931)

Komjaunuolis – nelegalus komunistinis laikraštis, ėjęs 1931–1934 m. Kaune.

Istorija

Leido LKJS Kauno rajono komitetas. Išėjo 2 numeriai. Nr. 1 spausdintas rotatoriumi, Nr. 2 – spaustuvėje. Nr. 2 tiražas – 1500 egz.
Jonas Pinskus

Biografija

1974 m. baigė Kuršėnų aštuonmetę mokyklą, 1978 m. baigė Šiaulių K. Didžiulio politechnikumą ir įgijo statybininko techniko specialybę. 1985 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos kibernetikos ir finansų fakultetą ir įgijo ekonomisto diplomą.
1990–1993 m. uždarosios akcinės bendrovės „Sajona" direktorius. 1993–2000 m. uždarosios akcinės bendrovės „Edroma“ generalinis direktorius ir vienas iš savininkų. 1995–2002 m. Kėdainių uždarosios akcinės bendrovės „Guotas“ stebėtojų tarybos pirmininkas. 2001–2004 m. įmonės „Dovydo transportas“ savininkas, direktoriaus pavaduotojas.
2004–2011 m. Seimo narys, 2006 m. Darbo partijos frakcijos seniūnas. 2011–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės mero pavaduotojas. 2011–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 
2004 m. Darbo partijos narys, 2006 m. partijos pirmininko pavaduotojas.
Žmona Živilė Pinskuvienė. Duktė iš pirmos santuokos Justina, duktė iš antrosios santuokos Daniela, sūnus Dovydas.

Sportinė karjera

Nuo 1977 m. aktyviai sportavo, 1979–1988 m. TSRS akademinio irklavimo rinktinės narys, nusipelnęs sporto meistras. 1980 m. olimpinių žaidynių Maskvoje prizininkas. 1981 ir 1985 m. pasaulio čempionas. Pasaulio čempionatų prizininkas: 1983 m. užėmė 3-iąją vietą, 1986 m. – 2-ąją vietą. Septynis kartus TSRS čempionas. Tris kartus Lietuvos čempionas. Daugkartinis tarptautinių regatų nugalėtojas.
1988–1990 m. „Dinamo“ sporto draugijos treneris.
Apdovanotas dviem TSRS medaliais. 1998 m. apdovanotas medaliu „Už nuopelnus Lietuvos sportui“. 2001 m. išrinktas Šiaulių krašto šimtmečio sportininku. 1996–2000 m. sporto veteranų asociacijos „Penki žiedai" prezidentas.
Užtemdomoji dvinarė

Užtemdomoji dvinarė – dvinarė žvaigždė, kurios narių orbitos plokštuma yra taip arti regėjimo spindulio, kad narės užtemdo viena kitą. Jei dvinarė žvaigždė taip pat yra spektrinė dvinarė ir žinomas sistemos paralaksas, žvaigždė yra gana tinkama analizei.
Per paskutinį dešimtmetį užtemdomųjų dvinarių parametrų matavimas tapo įmanomas su maždaug 8 metrų skersmens teleskopais. Tapo įmanoma išmatuoti jų šviesį. Neseniai tai buvo panaudota atstumams iki Didžiojo Magelano Debesies, Mažojo Magelano Debesies, Andromedos ir Trikampio galaktikų matuoti. Taigi buvo atrastas naujas metodas galaktikų nuotoliui matuoti 5 % tikslumu.
Užtemdomosios dvinarės yra kintamosios žvaigždės, bet ne dėl narių šviesio kitimo, o dėl užtemimų. Matuojant žvaigždės spindesį, pastebimi praktiškai pastovaus spindesio periodai su periodiškais spindesio sumažėjimais. Jei viena žvaigždė yra didesnė nei kita, viena žvaigždė bus užtemdyta visiškai, kita – dalinai.
Užtemdomosios dvinarės orbitinis periodas gali būti apskaičiuotas tiriant žvaigždės spindesio kitimo kreivę, o jos narių dydžių santykis žinant orbitos spindulį – stebint kokiu greičiu kinta spindesys artimesnei žvaigždei užtemdant tolimesnę. Jei žvaigždė yra ir spektrinė dvinarė, gali būti apskaičiuoti ir orbitos elementai, o žvaigždžių masė gali būti apskaičiuota gana lengvai, taigi galima apskaičiuoti žvaigždžių tankių santykį.
Lisianskio sala

Lisianskio sala (havajietiškai Papaapoho) – viena iš Havajų salyno Šiaurės Vakarų salų, 1676 km į š. v. nuo Honolulu. Artimiausia sausuma – Laisano sala už 215 km vakarų kryptimi. Sala negyvenama.
Salą 1805 m. lapkričio 15 d. atrado ir pavadinimą jai suteikė Rusijos karinio laivyno karininkas Jurijus Lisianskis, plaukęs tiriamuoju laivu „Neva“. 1857 m. liepos 10 d. Havajų karalius Kamehameha IV aneksavo Lisianskio salą. 1890 m. ją dvidešimčiai metų išsinuomojo guano gavyba užsiimanti „North Pacific Phosphate and Fertilizer Company“. 1909 m. sala tapo Havajų salų paukščių draustinio teritorija.

Geologija

Lisianskio sala, kaip ir kitos Havajų Šiaurės Vakarų salos, yra suirusio ugnikalnio, priklausančio Havajų – Imperatoriaus kalnagūbriui, viršūnė. Ji, kaip ir Kurės, Midvėjaus ir kiti gretimi atolai, susiformavo prieš keliasdešimt milijonų metų, kai ši Ramiojo vandenyno tektoninės plokštės vieta slinko virš karštojo taško, dabar esančio po povandeniniu Loihi ugnikalniu. Tada vulkaninė veikla iškėlė ugnikalnį, kuris po tam tikro geologinio laikotarpio užgeso, milžiniškas lavos svoris įlenkė Žemės plutą, ir ugnikalnis ėmė grimzti, o jo pakraščiai apaugo koralais.
Nors pati sala nedidelė, koralinio rifo sudaryta sekluma, supanti salą (Nevos sekluma), užima net 979 km² plotą.

Fauna ir flora

Saloje gyvena Havajų ruoniai vienuoliai (Monachus schauinslandi), žalieji vėžliai (Chelonia mydas), peri daug paukščių, ypač audrapaukščių Pterodroma hypoleuca.
Kai kurias gyvūnų ir augalų rūšis norom ar nenorom čia atgabeno žmonės. 1844 m. iš laivo pabėgo pelių, vėliau čia buvo paleista triušių, kurie labai nuniokojo salos augmeniją ir, kaip manoma, paspartino čia gyvenusios besparnių paukščių – Laisano švygždų (Porzana palmeri) – populiacijos nykimą. Salą paskelbus saugoma teritorija ir uždraudus švygždų medžioklę (jų plunksnos buvo tapusios kolekcionavimo objektu), 1920 m. saloje išsilaipino ginkluota komanda, kuri suėmė brakonierius ir konfiskavo bei sunaikino 1,4 tonos plunksnų, kainavusių gyvybę ~140 000 paukščių.
Koraliniai rifai (24 koralų rūšys) dėl formų įvairovės vadinami „koralų sodais“, pasižymi didele žuvų įvairove, čia gyvena daug labai agresyvių ryklių.
Aubrey Beardsley

Obris Berdslis (angl. Aubrey Beardsley, 1872−1898 m.) – XIX a. pabaigos Anglijos grafikas, iliustratorius, literatas.

Biografija

Obris Berdslis gimė 1872 m. rugpjūčio 21 d. Braitone, pakrikštytas spalio 24 d. 1879 m. O. Berdslis jau žinojo, kad serga tuberkulioze, tuo metu nepagydoma liga, ir jo gyvenimas bus trumpas. Tėvai nebuvo pasiturintys ir siekė jį išlavinti muzikos ir literatūros srityse. 1883 m. šeima persikėlė į Londoną, kur kitais metais O. Berdslis pradėjo rodytis viešumoje muzikuodamas kartu su seserimi. Gramatikos mokykloje jis rašė ir piešė. Jo kūrinių pasirodė mokyklos žurnale „Praeitis ir dabartis“ (Past and Present). Po mokslų baigimo 1888 m. O. Berdslis įsidarbino architektūros firmoje, kurioje jo grafinį stilių pastebėjo Edvardas Bern-Džounsas. Jo paskatintas O. Berdslis mokėsi Vestminsterio dailės mokyklos vakarinėse klasėse. Nusprendęs tapti menininku O. Berdslis 1892 m. keliavo į Paryžių, kuriame susipažino su japoniškais estampais ir A. de Tuluz-Lotreko afišomis.
1893 m. O. Berdslis gavo pirmąjį užsakymą − sukurti iliustracijas Anglijos vidurmažių rašytojo T. Melorio knygos „Artūro mirtis“ leidimui. Daugelį savo piešinių O. Berdslis publikavo 1894−1897 m. leistame, savo paties kartu su JAV rašytoju Henriu Harlandu redaguotame literatūros žurnale Yellow Book. Daugelis jo iliustracijų buvo mitologinių siužetų motyvais. O. Berdslis buvo susijęs su estetizmo srovės kūrėjais, rašytoju O. Vaildu, iliustravo jo pjesę „Salomėja“. 1895 m. suėmus O. Vaildą nukentėjo ir O. Berdslio reputacija. Jis buvo atleistas iš žurnalo Yellow Book ir trumpam išvyko į Prancūziją. 1897 m. jis išleido piešinių rinkinį „Penkiasdešimt O. Berdslio piešinių“ (A Book of Fifty Drawings by Aubrey Beardsley). O. Berdslis bendradarbiavo žurnaluose The Studio ir The Savoy. Jis buvo pastarojo žurnalo bendrasteigėjas ir jame publikavo keletą savo literatūrinių kūrinių.
Gyvenimo metu menininkas nuolat kentėjo dėl ligos. Kartais negalėdavo išeiti iš namų. 1897 m. kovą jis atsivertė į katalikybę ir prašė leidėjo sunaikinti jo iliustruotos Aristofano „Lisistratos“ kopijas ir kitus „blogus“ piešinius. Vėliau tais metais blogėjant sveikatai O. Berdslis persikėlė į Prancūzijos Rivjerą, kur mirė nuo tuberkuliozės 1898 m. kovo 16 d. Mentono mieste, viešbutyje esant motinai ir seseriai. Jam buvo 25 metai, palaidotas Mentone. O. Berdslio plunksnos tušo piešimo stilius buvo įtakotas japoniškų graviūrų, Azijos grafikos ir pasižymėjo groteskiškų, dekadentiškų, erotiškų motyvų išryškinimu. Bendrai šie bruožai atitiko estetinio art nouveau judėjimo bruožus. O. Berdslis paveikė Europos art nouveau ir simbolistų judėjimus. Menininkas yra apie save pasakęs: „Aš turiu vieną tikslą − groteską. Jei aš nesu groteskiškas, tai esu niekas“.
Komečingonai

Komečingonai – bendras indėnų genčių, gyvenusių Pampų kalnagūbriuose dabartinėse Argentinos Kordobos ir San Luiso provincijose, pavadinimas. Šis pavadinimas atkeliavo iš gretimos sanavironų genties ir reiškia „urviniai žmonės“. Patys komečingonai save skirstė į hênîa (gyveno šiaurėje) ir kâmîare (gyveno pietuose).
Komečingonai siejami su Ongamiros kultūra, iškilusia apie 4600 m. pr. m. e., o pati gentis susiformavo apie VI a. Prasidėjus konkistadorų žygiams po Pietų Ameriką, daug komečingonų mirė nuo atneštų virusinių ligų. Vėliau plečiantis kolonizacijai dalis žuvo mūšiuose, daugelis susigiminiavo su europiečiais. 1750 m. dar buvo žinoma grynų komečingonų gyvenvietė Nono. Tiesa, dalis argentiniečių save tebelaiko komečingonų palikuonimis – per 2001 m. surašymą tokių užfiksuota 10 863, nors nei vienas iš jų negyveno indėnų bendruomenėje.
Komečingonai buvo sėslūs vertėsi žemės ūkiu (augino bulves, kukurūzus, moliūgus, pupeles, balandas), medžiokle, rankiojimu. Buvo prisijaukinę lamas, kalnines penelopes. Buvo išvystę tekstilės, keramikos amatus. Dėvėjo pončus, gyveno pusiau požeminiuose namuose. Pasižymėjo savo netipine indėnams išvaizda – buvo aukštaūgiai (iki 1,7 m), šviesios odos spalvos, vyrai barzdoti, apie dešimtadalis turėjo žalias akių raineles.
Komečingonai kalbėjo komečingonų kalba, apie kurią žinoma labai mažai, nes konkistadorai kolonizacijos metu diegė kečujų kalbą kaip bendrą Kujo regiono indėnų kalbą. Tiesa, dalis žodžių ir fonetinių ypatybių tebėra išlikę Kordobos provincijos gyventojų vartojamoje ispanų kalboje.
Aishwarya Rai

Mis Pasaulis 1994

44 Mis Pasaulis ceremonija vyko PAR. Kartu su Aishwarya varžėsi 87 dalyvės iš viso pasaulio. Finaliniame penketuke varžėsi Zimbabvės, Kroatijos, PAR ir Venesuelos atstovės. Aishwarya kelių taškų persvara laimėjo konkursą.
Lietuvos entomologų draugija

Lietuvos entomologų draugija – Lietuvos visuomeninė mokslinė organizacija, veikianti nuo 1965 m. gruodžio 30 d. Vilniuje.

Veikla

Draugijos nariai tiria Lietuvos vabzdžius, voragyvius, nagrinėja biologines, ekologines, fiziologines problemas, rengia Lietuvos raudonąją knygą, gamtosaugos planus, tvarko entomologinius draustinius. Draugija organizuoja mokslines ir pažintines išvykas, talkina jauniesiems entomologams.
Fiusenas

Istorija

Romėnų laikais čia buvo gyvenvietė prie Via Claudia Augusta kelio ir vadinosi Foetibus.
Ričerdas Kriovė

Biografija

1989 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.
UAB „Ramuja“ veterinarinės vaistinės vedėjas.
Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narys. 1995–1997 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Alma, vaikai Eglutė, Raimonda.
Didmaišis

Didmaišis (angl. Flexible Intermediate Bulk Container, FIBC, big bag, bulk bag, Super Sack) – standartizuota didelių matmenų talpyklė, skirta laikyti sausus birius produktus, tokius kaip smėlis, trąšos, plastiko granulės, kuras ir kt.
Didmaišiai paprastai gaminami iš storo audeklo, dažnai pinto iš polietileno ar poplipropileno juostelių. Šis audeklas gali būti padengtas papildoma danga. Didmaišių skersmuo paprastai būna apie 110 cm, o aukštis nuo 100 iki 200 cm. Į juos paprastai telpa nuo 0,5 iki 2,0 tonų krovinio, o pagal tūrį – iki 3 m³. Tuščias didmaišis, skirtas gabenti 1 toną krovinio, paprastai sveria 2-3 kg. Didmaišiai nesunkiai perdirbami (grąžinamasis perdirbimas}.
Didmaišiai idealiai tinka bet kokioms birioms medžiagoms (milteliai, granulės, dribsniai ir pan.). Kuriami didmaišiai ir skysčiams gabenti.
Didmaišiai gabenami ir/ar kraunami naudojant padėklus arba didmaišių kėlimo kilpas. Didmaišiai paprastai turi 1, 2 ar 4 kėlimo kilpas. Didmaišius su vienintele kilpa gali kilnoti ir vienas žmogus, nes nereikia kito, kuris ant kablio užkabintų antrąją kilpą.
Didmaišiai ištuštinami naudojant specialias angas dugne, pvz., išpylimo kaklelį (angl. discharge spout), ar tiesiog prapjaunant dugną.

Istorija

Nėra tiksliai žinoma, kur ir kada ėmė naudoti pirmuosius didmaišius, bet XX a. 5-tą dešimtmetį juos jau naudojo gaminiams pakuoti. Tai buvo didmaišiai iš PVC gumos, kuriuose gumos pramonėje perveždavo techninius suodžius, naudojamus kaip žaliavą gumos gamyboje. Vienas pirmųjų žinomų didmaišių importuotojų į JAV buvo Robert Williamson, kompanijos B.A.G. Corp. įkūrėjas, užsiėmęs tuo 1969 m. Tuos pirmuosius didmaišius importavo iš Japonijos ir pateikė vartotojams žemės ūkyje. Didmaišiuose tada ėmė tiekti trąšas ir pesticidus, kas palengvino šių medžiagų tiekimą ir pylimą į barstymo lėktuvus.
7-tą dešimtmetį ėmus naudoti polipropileną ir atsiradus naujoms audimo technologijoms buvo sukurti dabartinės išvaizdos didmaišiai, kuriuos plačiai ėmė naudoti naftos perdirbimo ir chemijos pramonėje miltelinėms ir granulinėms medžiagoms laikyti ir gabenti.

7-to dešimtmečio viduryje naftos krizės metu didmaišiuose ėmė masiškai gabenti cementą iš Europos į Artimuosius Rytus, kur jo daug reikėjo plečiamai naftos gavybos pramonei. Didžiausio cemento poreikio metu kiekvieną savaitę Europoje į laivus pakraudavo iki 50000 tonų cemento didmaišiuose.
1983 m. kompanijos, gaminusios didmaišius, įkūrė Didmaišių asociaciją (angl. Flexible Intermediate Bulk Container Association, FIBCA). Dabar FIBC priklausančių kompanijų gaminamais didmaišiais kasmet pervežama virš ketvirčio milijardo tonų krovinių. Didmaišiuose gabenamos įvairiausios medžiagos, nuo grūdų ir pašarų iki miltelių pavidalo chemikalų.
Al Dhafra FC

Istorija

Klubas įkurtas 2000 m. Žaidžia elito divizione.
Permainų knyga

Yijing (kin.trad.: 易經; supapr.: 易经; pinyin: Yì Jīng; dar rašoma I Jing, Yi Ching, Yi King, I Ching), Idzingas, Permainų knyga arba Permainų kanonas - vienas seniausių klasikinių filosofinių veikalų Kinijoje. "Permainų knygoje" išdėstyta senovinė kosmologinė-filosofinė sistema, sudaranti kinų kultūros pagrindą. Knygą sudaro simboliai (heksagramos), jų paaiškinimai ir komentarai.
Tradiciškai sakoma, kad "Permainų knygai" pagrindus padėjo legendinis kultūrinis herojus Fusi (Fuxi): jam apsireiškė aštuonios trigramos. Dabar nustatyta, kad knyga negalėjo būti sudaryta anksčiau nei Vakarų Džou laikais, galbūt apie IX a. pr. m. e. Nors tradiciškai "Dešimties sparnų" (十翼 shí yì) "Permainų knygos" komentarai priskiriami Konfucijui, jie ko gero buvo sudaryti Kariaujančių valstybių periodo pabaigoje, gal net Vakarų Han laikais.
"Permainų knygos" pagrindą sudaro 64 iš šešių ištisinių ir pertrauktų linijų (爻 yáo) sudaryti simboliai - heksagramos (卦 guà). Ištisinės linijos atitinka Jang, pertrauktos - In. Heksagramas taip pat galima padalinti į trigramas - trijų linijų darinius. Tradiciškai manoma, kad iš pradžių atsirado trigramos, vėliau - heksagramos, tačiau archeologiniai duomenys leidžia spėti, kad buvo atvirkščiai. Kiekviena heksgrama atspindi vieną būseną kismo procese. Būrimo praktikose heksagramos gaunamos metant kraujažolės stiebelius, taip pat naudojama ir kitų metodų. Knygoje kiekviena heksagrama yra paaiškinta, jai apibūdinti parinktas aforizmas.
Merkinė (kaimas)

Istorija

Iki 2017 m. buvo laikomas viensėdžiu.
Sausumos pusrutulis

Sausumos pusrutulis (angl. Land hemisphere) – Žemės rutulio paviršiaus pusė, taip išskirta, kad turėtų maksimalų sausumos plotą. Jos centras yra 47.411667°N 2.620833°W (Prancūzijoje, île Dumet sala Biskajos įlankoje netoli Sen Nazero) arba 47°13′N 1°32′W (Nantas, Prancūzija). Kitas analogiškas pusrutulis yra vandens pusrutulis.
Sausumos pusrutulyje yra beveik 7/8 Žemės sausumos: Europa, Afrika, Šiaurės Amerika, beveik visa Azija, dauguma Pietų Amerikos. Europa yra šio pusrutulio centre. Tačiau net ir sausumos pusrutulyje vandenynų plotas viršija, nors ir nedaug, sausumos plotą. Žemėje tik 29,2% jos paviršiaus yra sausuma. Ir jei daugiau kaip 85,6% šio ploto būtų viename pusrutulyje, jis turėtų daugiau sausumos nei vandens. Laikais, kai egzistavo toks superkontinentas kaip Rodinija, Žemėje egzistavo ir sausumos pusrutulis, kuriame dominavo sausuma.
Gražina Sviderskytė

Gražina Sviderskytė (g. 1973 m. kovo 22 d. Vilniuje) – televizijos žurnalistė, istorinių bei dokumentinių filmų kūrėja.

Biografija

Tėvas Vytautas Stanislovas Sviderskis.
1980–1991 m. mokėsi Vilniaus 40-ojoje vidurinėje mokykloje, 1987–1991 m. Šiaulių neakivaizdinėje jaunųjų fizikų mokykloje „Fotonas“. 1991–1996 m. studijavo Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete, 1999–2002 m. – Prancūzų kultūros centre, 2012–2016 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultete.
1992–1994 m. LTV Naujienų direkcijos reporterė, užsienio informacijos redaktorė. 1994–1996 m. LTV laidos „Labas rytas“ reporterė ir laidos vedėja. 1996–1999 m. laidos „Lietuvos ryto“ televizija“ (LNK, TV3) reporterė ir vedėja. 2001–2002 m. VU Žurnalistikos instituto CNN studentų biuro dėstytoja. 1999–2003 m. ir 2007–2011 m. LNK žinių vedėja ir korespondentė. 2000–2003 m. CNN World Report programos reporterė. Nuo 2004 m. VšĮ „Socialiniai ir kultūros projektai“ direktorė. 2004–2009 m. televizijos dokumentikos projektų autorė ir vadovė.

Kūryba

Kaip nepriklausoma režisierė kuria istorinius dokumentinius filmus. Su istoriku Arvydu Anušausku sukūrė pirmą lietuvišką istorinės dokumentikos serialą „XX amžiaus slaptieji archyvai“. 2003 m. laidų ciklo „Uragano” kapitonas“ apie tarpukario Lietuvos karo aviacijos karininką Romualdą Marcinkų autorė. Sukūrė trijų dalių apybraižą apie Mykolo Žilinsko kolekcijos istoriją „Šimtmečio kontrabanda. Paskutinis reisas“.
Vanna (dainininkė)

Biografija

Nuo 10 metų dalyvavo įvairiuose nacionaliniuose vaikų ir jaunimo konkursuose. Lankė muzikos mokyklą Koprivnicoje. 1989 metais debiutavo Zagrebfest festivalyje, kiek vėliau buvo kroatų grupės Boa vokalistė.
Profesionalios dainininkės karjerą pradėjo 1992 m. Tais pačiais metais prisijungė prie Eurodance grupės Electro Team, kuri buvo ne tik jos narė, bet ir rašė dainas. Grupė laimėjo daug svarbių Kroatijos muzikos apdovanojimų. Be to, visi oficialūs grupės albumai tapo platininiais. Daina „Tek je 12 sati“ tapo hitu ir tapo populiari visoje buvusioje Jugoslavijoje.
1997 metais Vanna paliko grupę ir pradėjo solinę karjerą bei įrašė savo pirmąjį albumą „I to sam ja“. Trejus metus iš eilės (1999, 2000 ir 2001 m.) laimėjo muzikos festivalį Zadarfest (surengtas Zadare). Jos albumas „24 sata“, išleistas 2000 metais, šalyje tapo auksiniu.
2000 m. Kroatijos nacionaliniame finale į Euroviziją Dora užėmė antrą vietą. Antrą kartą dalyvavo 2001 metais ir jame užėmė pirmą vietą. Netrukus po atrankos, dainininkė pagimdė dukrą Jana. Vanna atstovavo Kroatijai 2001 m. Eurovizijos konkurse Kopenhagoje ir jame su daina „Strings of My Heart“ užėmė 10 vietą.
Po Eurovizijos, Vanna išleido koncertinį albumą „Vanna u Lisinskom“ ir laimėjo Zadarfest konkursą su daina „Više nisi moj“.
Vanna yra vedusi Andrija Vrdoljak (kroatų režisieriaus Antun Vrdoljak sūnus). Pora turi du vaikus (berniuką ir mergaitę). Šeima šiuo metu gyvena Zagrebe.
Senosios Įpilties III senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos pakilumos viršūnėje, miške. Ovalo plano, pailgos šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 80 m ilgio, 25 m pločio, apjuostos akmenų aptvaro, kurio vakarinėje dalyje paliktas tarpas praėjimui. Laidojimo žymių nesimato. Ties viduriu stovi metalinis kaltinis kryžius. Paviršius išraustas žvėrių urvų. Apaugusios spygliuočiais medžiais. Anotacinio kultūros paveldo objekto ženklo nėra.
Teritorija – apie 0,17 ha, perimetras – 160 metrų.
2,5 km į šiaurės vakarus yra Senosios Įpilties I senosios kapinės, 1,9 km į šiaurę – Naujosios Įpilties senosios kapinės, 1,25 km į pietvakarius – Benaičių senosios kapinės.

Istorija

Kapinės veikė XVI a. – XX a. pr. Senosios Įpilties kaimo Vidgirių (seniau – Šilinės) miške. Jose laidoti Senosios Įpilties, Naujosios Įpilties ir Kiaupiškių gyventojai.  Vadinamos Markapiais, Maro kapeliais, Senkapiais (žem. Markapē, Maro kapalē, Senkapē). Kapines uždarius, XIX a. – XX a. pr. retsykiais laidoti savižudžiai, nekrikštyti kūdikiai.
XVIII a. aptvertos akmenų pylimu. Kapinėse stovėjo keletas monumentalių kryžių (vienas statytas 1814 m.) ir koplytėlė, kurie XX a. II pusėje sunyko. XX a. viduryje pastatytas kaltinis kryžius.
1956 m. žvalgė Vladas Šaulys, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).
1972–1984 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV535). 1997 m. registruotos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (L543), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Daniel Pennac

Daniel Pennac (Danielis Penakas, tikroji pavardė Daniel Pennacchioni, g. 1944 m. gruodžio 1 d. Kasablankoje, Maroke) – prancūzų rašytojas.
Tai vienas populiariausių šiuolaikinių, savito stiliaus, prancūzų rašytojų, atidus Paryžiaus gyvenimo stebėtojas, savo kūriniais priverčiantis juoktis kiekvieną. Labiausiai jis išgarsėjo savo trilogija apie Malosenų šeimą, kuri išversta į daugelį kalbų.
Baganūras

Baganūras – (mong. Багануур 'Mažasis ežeras') – vienas iš dviejų Mongolijos sostinės Ulan Batoro savivaldybės eksklavinių rajonų. Rajono plotas – 620 km², jis ribojasi su Tiobo ir Chento provincijomis.
KF Adriatiku Mamurrasi

Istorija

2017 m. komanda buvo išformuota, anksčiau laiko pasitraukė iš pirmenybių.