1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas

1966 m. pasaulio šachmatų čempionatas – pasaulio šachmatų čempionato trimečio ciklo (1963–1966) varžybos. Jų paskutiniame etape tarp T. Petrosiano ir B. Spaskio buvo žaidžiamas 24 partijų mačas dėl pasaulio čempiono vardo. Jis vyko 1966 m. balandžio 11 – birželio 9 d. Maskvoje. Pretendentas turėjo surinkti daugumą taškų. Esant rezultatui 12 : 12 pasaulio čempionas išsaugo titulą. Mačą laimėjo Tigranas Petrosianas 12½ : 11½ (+4 -3 =17). Jis išliko pasaulio šachmatų čempionu.

Pretendento atranka

Tai šeštas pasaulio šachmatų čempionatas, kai pretendentas buvo atrenkamas pagal FIDE nustatytą tvarką.

Zoniniai turnyrai

Pravedus 1963 m. zoninius turnyrus į 1964 m. Amsterdamo tarpzoninį turnyrą pateko geriausiai pasirodę dalyviai:
iš 1-os zonos (Vakarų Europa) – 3 v.:  S. Gligoričius,  K. Darga,  L. Lendjelas;
iš 2-os (Centrinė Europa) 3 v.:  L. Portišas,  B. Larsenas ir  Ivkovas;
iš 3-ios (Rytų Europa) 3 v.:  G. Tringovas,  I. Bilekas,  L. Pachmanas;
iš 4-os (SSRS) 4 v.:  (B. Spaskis, L. Šteinas ir D. Bronšteinas),  V. Smyslovas, kaip pasaulio eksčempionas;
iš – 5-os – (JAV) 3 v:  (R. Fišeris, A. Bisgajeris ir S. Reševskis);
iš – 6-os (Kanada) 1 v.:  D. A Janovskis;
iš – 7-os – (Centrinė Amerika) – 1 v.:  F. Perezas;
iš – 8-os – (Pietų Amerika) 3 v.:  (H. Roseto, A. Fogelmanas)  O. Kinjonesas;
iš – 9-os – (Vakarų Azija) 1 v. –  Y. Poratas;
iš – 10-os – (Pietryčių Azija) ir Okeanija 1 v. –  B. Bergeris;

Tarpzoninis turnyras

1964 m. Amsterdamo Tarpzoninis turnyras vyko Amsterdame 1964 m. gegužės 19 – birželio 24 d.
Dalyvavo 24 šachmatininkai – dešimtyje FIDE zoninių turnyrų geriausiai pasirodę šachmatininkai: iš 4-os – 4 dalyviai; iš 1-3, 5-os bei 8-os – po 3; iš 6-os, 7-os, 9-os ir 10 zonų – po 1.
Iš Kanados zoninio turnyro vietoj atsisakiusio Danieliaus Janovskio žaidė antrąją vietą užėmęs Zvonko Vranešičius. JAV zoninio turnyro nugalėtojui R. Fišeriui atsisakius dalyvauti, jo vietą užėmė L. Evansas, o A. Bisgajerį pakeitė, mačą tarp jų laimėjęs, P. Benko.
Amsterdamo tarpzoniniame turnyre 1-4 vietas pasidalijo keletas šachmatininkų: B. Larsenas, V. Smyslovas, B. Spaskis ir M. Talis – po 17 taškų.
Į kandidatų mačus, pagal FIDE taisykles, iš vienos šalies galėjo patekti ne daugiau kaip 5 žaidėjai. Kadangi pagal 1962 m. kandidatų turnyro rezultatus J. Geleris ir P. Keresas jau turėjo teisę dalyvauti 1965 m. Kandidatų mačuose, todėl iš šio turnyro į kandidatų mačus galėjo patekti tik 3 sovietų žaidėjai
Iš šio tarpzoninio turnyro pateko sekantys žaidėjai į 1965 m. kandidatų mačus:  Bentas Larsenas,  Vasilijus Smyslovas,  Borisas Spaskis,  Michailas Talis, Borislavas Ivkovas ir  Lajošas Portišas.

Pretendentas

Mažai kas abejojo, kad Borisas Spaskis, anksčiau ar vėliau, įgis teisę žaisti mačą dėl pasaulio čempiono vardo, mažai kas, nes talento turėjo pakankamai ir buvo tarp vedančiųjų 6-ojo dešimtmečio pasaulio šachmatininkų. Tik jis pakankamai ilgai „brendo“, praleidęs Talio ir T.Petrosiano (1959 ir 1962) metų ciklus.
Bet po to, kai jo treneriu tapo didmeistris I. Bondarevskis, kuris, B. Spaskio žodžiais, “sugebėjo priversti dirbti“, jo rezultatų kreivė greitai kilo aukštyn ir pasaulio čempionato cikle (1963–1966) triuškino visus konkurentus.
1962 m. B. Spaskis SSRS čempionate dar 5-as. O jau sekančias metais dalijasi 1-ąją vietą su L. Šteinu ir R. Cholmovu. Lengvai laimi turnyrą Belgrade (13 iš 17). Finišo spurtu laimi 1964 m. zoninį turnyrą, kuriame lenkia L. Šteiną, D. Bronšteiną, R. Cholmovą ir A. Suetiną, V. Korčnojų ir J. Gelerį…
Tarpzoniniame Amsterdame, pasidalijęs 1-4 vietas su V. Smyslovu, M. Taliu ir B. Larsenu, kandidatų mačų finale laimi prieš M. Talį ir patenka į pasaulio čempionato mačą. Be pagrindinių varžybų laimi turnyrus Sočyje ir Heistingse… 7-ojo dešimtmečio pradžioje B. Spaskis tampa geriausiu šachmatų turnyrų žaidėju.
Įvertinant, kaip lengvai jis laimėjo kandidatų mačus B. Spaskis galėjo drąsiai žvelgti į priekį. Jam liko įveikti tik paskutinę viršūnę.

Čempionas

T. Petrosianas, leido trejų metų laikotarpį tarp mačų dėl pasaulio čempiono titulo, palyginus ramiai. Per tą laiką jis nelaimėjo nei vieno turnyro. Žaidė 1964 m. Buenos Airėse, kur pustaškiu atsiliko nuo P. Kereso (12½ taško iš 17). Po to komandinės varžybos SSRS ir užsienyje. Čempionas, kaip visada gerai žaidė šachmatų olimpiadoje, kur 1-oje lentoje pasiekė „+6“, bet 1965 m. komandiniame Europos čempionate – tik „+2“ iš 10-ies partijų. Tie metai iš vis nebuvo jam labai sėkmingi: turnyre Jerevane čempionas atsiliko tašku nuo V. Korčnojaus ir pasidalijo 2-3 vietomis su L. Šteinu, o Zagrebe dar blogiau – tašku jį aplenkė B. Ivkovas ir V. Ulmanas.
Galima buvo pagalvoti, kad T. Petrosianas bus praradęs kovinę dvasią ir naujojo, išalkusio pergalių pretendento, iššūkio jam nesulaikyti. Bet pasaulio čempionato mačas – ypatingas atvejis ir T. Petrosianas jam ruošėsi ne mažiau, kaip 1963 m.

Prognozės prieš mačą

Ilgą laiką tarp šachmatininkų vyravo nuomonė, Kad T. Petrosianas nejaukiai jaučiasi turtingose taktiniais resursais padėtyse. Būtent taip galvojo ir pretendentas ir rengė savo žaidimo planą.
Bendrai paėmus ekspertai pirmenybę teikė B. Spaskiui, įžvelgė jo pranašumą: ryžtingas ir „išalkęs pergalių“ kovotojas, o T. Petrosianas – galimai „apsnūdęs ant čempiono laurų“.

Po mačo

T. Petrosianas, atverdamas savo „kūrybinę virtuvę“ žaidžiant mačą su B. Spaskiu, sakė: „ Manau, kad žaidimo stilius susijęs su žmogaus prigimtimi. Man būdinga atsargumas, iš esmės nemėgstu rizikos, bet aš niekados nesiskundžiau kombinacijų matymu. Aš dargi manau, kad šachmatai laikosi ant taktikos…. strategija – tai marmuro luitas, o taktika – kaltas, kuriuo darbuojasi meistras, kurdamas šachmatų meno kūrinį. Visai gali būti, kad būtent, taktinis meistriškumas sulaiko mane nuo daugelio kombinacijų, nes matau, kaip varžovas galėtų apsiginti…“