google/wiki40b huggingface dataset:
Neimantiškė

Istorija

1950–1962 m. Kuršėnų rajono, 1962–1995 m. Šiaulių rajono Raudėnų apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Paežerių tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Šeškiai – 1,4 km
Medragiai – 1,4 km
KURŠĖNAI – 11 km 
Dirvonėnai – 3,1 km
Endrietiškiai – 5,8 km
ŠIAULIAI – 35 km
Repšiai (Šiauliai) – 1,6 km 
Kraupšiai – 1 km
Girlaukė – 2,7 km
Šilėnai (Raudėnai) – 1,6 km
Pamockė – 0,8 km 
Leičiai (Šiauliai) – 2,4 km
Mazovija

Geografija

Mazovija yra Lenkijos rytinėje dalyje. Ji apima drėgnas žemumas, sutampančias su Vyslos vidurupio baseinu. Per Mazoviją teka Narevas, Bugas, Vikra, Bzura, kurios visos įteka į Vyslą. Iš trijų pusių Mazoviją uždaro aukštumos. Šiaurėje yra istorinė Prūsija, šiaurės rytuose ji pereina į Palenkės regiono aukštumas, pietryčiuose ribojasi su Galicija, o pietuose – su Mažąja Lenkija. Vakaruose Mazovija susisiekia su kitu žemumų kraštu – Kujavija.

Istorija

Senieji Mazovijos gyventojai buvo mazovai, kurių teritorijoje formavosi ankstyvosios žemės. Tarp jų buvo Plocko, Varšuvos, Lomžos, Čersko, Ravos ir kitos. Spėjama, kad Mazovija tapo iš Didžiosios Lenkijos regiono kilusios Lenkijos kunigaikštystės dalimi Mieško I (~935–992), pirmo Lenkijos kunigaikščio iš Piastų dinastijos laikais.
Džordžo banka

Džordžo banka (angl. Georges Bank) – Atlanto vandenyno sekluma (banka) netoli Jungtinių Amerikos Valstijų kranto, į rytus nuo Niujorko, į pietus nuo Meino įlankos. Mažiausias gylis 45 m.
Džordžo bankos pavadinimo kilmė yra neaiški. 1610 m. Velasko žemėlapis, paruoštas Anglijos karaliui Džeimsui I, naudojo pavadinimą „St. Georges Bank“, nes tai reikšdavo anglų globėją šv. Jurgį, o jo vardu anglai dažniausiai vadindavo kolonizuotas vietoves.
Džordžo banka – viena svarbiausių žvejybos vietų Šiaurės Atlante.
Albertas Šniras

Biografija

Vilniaus apskrities viršininko administracijos Vilniaus rajono žemėtvarkos skyriaus vyr. geodezininkas, Žemėtvarkos skyriaus vyr. specialistas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus rajono skyriaus narys, skyriaus iždininkas. 2003 m. LSDP Finansų komisijos narys.
Ukrainos futbolo varžybos 2018–2019 m.

Pirma lyga 2018–2019 m.

Ukrainos Pirma lyga yra antros pakopos futbolo pirmenybės. Sezoną pradėjo 16 klubų, bet sezono metu net dvi komandos pasitraukė iš pirmenybių.
Leila Alijeva

Leila Alijeva (azer. Leyla Əliyeva; g. 1986 metais, Baku) – Azerbaidžano televizijos vedėja. 2012 m. gegužės 22, 24 ir 26 dienomis kartu su Eldaru Gasimovu ir Nargiz Birk-Petersen vedė 2012 m. Eurovizijos dainų konkursą, kuris vyko Baku, Azerbaidžane.
Leila Alijeva baigė Baku muzikos akademiją ir turi muzikos magistro laipsnį. 2004 m., pirmaisiais studijos metais, ji buvo pasamdyta İTV kanalo dirbti muzikos departamente. 2007 metais tapo ITV Eurovizijos organizacinio komiteto nare. Alijeva 2008 m. Eurovizijos finale paskelbė Azerbaidžano taškus.
Lietuvos policija

Lietuvos policija – teisėsaugos institucija Lietuvoje; policija.

Istorija

Lietuvoje iki 1924 m. ir 1940–1990 m. buvo vadinama milicija (lot. militia 'karo tarnyba').
1924 m. sausio 1 d. milicija oficialiai pervardyta į policiją. Jos veiklą reglamentavo to meto įstatymai ir statutai. Pagrindiniai jų: 1920 m. gegužės 14 d. Milicijos įstatymas, 1935 m. gegužės 19 d. – Valstybinio saugumo departamento statutas, Policijos aplinkraščių Sąvadas ir Instrukcija policijos tarnautojams.
Iki 1933 m. viešoji policija buvo pavaldi savivaldybėms ir vidaus reikalų ministerijai, nuo 1933 m. kriminalinė ir valstybės saugumo policija buvo perduotos valstybės saugumo departamentui, kitos policijos rūšys buvo pavaldžios policijos departamentui ir apskričių viršininkams.
1936 m. įsteigta Vandens kelių policija prie Susisiekimo ministerijos.

Struktūra

Šiuo metu Lietuvoje yra dvi sudėtinės policijos dalys: kriminalinė ir viešoji. Tai vientisa policijos organizacija, kurios jungiamoji ir vadovaujamoji grandis – Policijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos.
Šinsengumi

Šinsengumi (jap. 新選組) – vėlyvojo šogunato laikotarpio Japonijos policija, ginkluota japoniškais kardais. Jie vilkėdavo tradicinius samurajų rūbus.

Istorinės aplinkybės

Po to kai Japonija atsivėrė Vakarams po JAV komandoro Matthew Perry vizito 1853 m., nuotaikos Tokugavos šiogūnato atžvilgiu tapo neigiamos ir daugelis piliečių ilgėjosi Imperatoriaus valdžios. 1863 m. Kijokava Hachirō įkūrė Rošigumi (浪士組), 234 samurajų, neturinčių šeimininkų (roninų) grupę, kuri gynė Tokugavos šiogūno interesus Kiote.

Vaizdavimas mene

2004 m. Japonijos transliuotojas NHK pradėjo transliuoti metų trukmės draminį serialą, pasakojantį Šinsengumi istoriją, vadinamą 新選 (Šinsengumi) rodytą sekmadienio vakarais. Seriale vaidino Kōdži Jamamoto, Tatsuja Fudživara, Džoe Odagiri ir Katori Šingo iš pop grupės SMAP.
2003 m. japonų samurajų drama „Kai ištraukiamas paskutinis kardas“ vaizduoja Šinsengumi žlugimą, susitelkdama ties įvairiom istorinėm asmenybėm, pvz.: Saito Hadžime.
Istorinėje grožinėj mangoje Kaze Hikaru, mergina, vardu Tominaga Sei, apsimeta berniuku ir pasivadina Kamija Seizaburo, kad prisijungtų prie Mibu-Rošigumi (vėliau žinomą Šinsengumi pavadinimu), kad atkeršytų už tėvo ir vyresniojo brolio mirtį.
Istorinė grožinė anime Peacemaker Kurogane (Taikdarys Kurogane) vaizduoja įvykius, vedusius į Ikedaja aferą, o mangoj parodyti ir po to buvę įvykiai.
Kita populiari istorinė manga Rurouni Kenshin, pagal kurią sukurta anime, vaizduoja Hadžime Saito po Šinsengumi, dirbantį Meidži policijos departamente, pasivadinus Goro Fudžita. Hadžime Saito pavaizduotas ir Rurouni Kenshin OVA, vadinamą kartais Samurajai X. OVA ir manga parodo scenas iš Ikedaja aferos laikų. Saito dažnai remiasi „Aku Soku Zan“ (Sunaikink-Blogį-Tuoj pat) tarsi Šinsengumi būtų vienintelė valdžia. Reikia pažymėti, kad „Aku Soku Zan“ išgalvotas. Be to kiti Šinsengumi nariai trumpai pavaizduoti serijose.
1999 m. filme Gohatto Šinsengumi vaizduojama praėjus metams po Ikedaja aferos.
„Lemties kardas“ (1966 m.) yra Ryunosuke, kuris gauna įsakymą nužudyti Kondo.
11 metrų baudinys

11 m baudinys – baudos smūgis futbolo varžybose, taikomas už pražangą prieš puolančiąją komandą baudos aikštelėje. Kamuolys pastatomas ant žymos esančios 11 m nuo vartų. Mušant baudinį baudos aikštelėje gali būti tik mušantysis žaidėjas bei vartininkas (ant vartų linijos). Jei kamuolys baudinio metu atšoka nuo vartų arba yra atmušamas vartininko žaidėjai toliau gali grumtis dėl kamuolio ir bandyti įmušti įvartį. Mušantysis baudinį negali įsibėgėjęs sustoti, palaukti kol nukris vartininkas, ir tada mušti. Už tokius veiksmus teisėjas rodo geltoną kortelę ir nurodo mušti baudinį iš naujo.
Praktikoje 11 m baudiniai yra dažniausiai realizuojami, net jei vartus gina aukščiausios klasės vartininkas; daugiau viskas priklauso nuo mušančiojo žaidėjo meistriškumo ir psichologinio pasiruošimo.
11 m baudinys yra paskiriamas jei baudos aikštelėje akivaizdžiai stumiamas, griaunamas puolantysis žaidėjas arba besiginantis žaidėjas sužaidžia ranka. Dažnai 11 m baudinio paskyrimai vertinami prieštaringai, nes dalis futbolininkų imituoja pražangą prieš juos taip siekdami uždirbti baudinį ir įgyti lengvesnes sąlygas įmušti įvarčiui. Atpažinęs vaidybą teisėjas gali nubausti suvaidinusį žaidėją kortele.

Baudinių serija

Jei atkrentamosios arba finalinės varžybos baigiasi lygiosiomis (paprastai dar žaidžiamas ir 30 min. pratęsimas) išsiaiškinti nugalėtojui skiriama 11 m baudinių serija. Šiuo atveju baudiniai nėra įskaičiuojami į varžybų rezultatą, žaidėjas negali mušti atšokusio kamuolio. Iš kiekvienos komandos parenkama po 5 žaidėjus, kurie paeiliui muš baudinius. Kad sąlygos būtų vienodos, parenkami tik vieni vartai, į kuriuos bus mušami baudiniai. Jei kiekvienai komandai mušus po 5 baudinius įmuštų baudinių skaičius toks pats, tada kiti žaidėjai eilės tvarka muša baudinius „iki pirmos klaidos“. T. y. jei vienos komandos žaidėjas baudinio neįmuša, o kitos įmuša – laimi antroji komanda, jei abiejų komandų žaidėjai neįmuša baudinių, serija tęsiasi. Jei visi 11 komandos žaidėjų jau mušė baudinius, tada vėl muša tie patys žaidėjai nuo pradžių. Tačiau jei dar mušant pirmuosius 5 baudinius viena komanda aiškiai atsilieka ir nebegali pasivyti varžovų (pvz., 4-1), serija baigiama anksčiau.
Baudinių serijos lėmė brazilų ir italų pergales 1994 ir 2006 m. pasaulio čempionatuose. Iš didžiųjų komandų itin nesėkmingai baudinių serijas muša Anglija (1990 m. pasaulio čempionate, 1996 m. Europos čempionate, 1998 m. pasaulio čempionate, 2004 m. Europos čempionate, 2006 m. pasaulio čempionate, 2012 m. Europos čempionate) ir Nyderlandai. Sėkmingu baudinių mušimu pasižymi Vokietija, Portugalija.
Ilgiausios pasaulyje profesionalių futbolo varžybų baudinių serijos rekordas priklauso 2005 m. Namibijos taurės varžyboms tarp KK Palace ir Civics. Palace klubas laimėjo seriją 17-16, iš viso mušti 53 baudiniai. Tarptautinėse varžybose užfiksuotos ilgiausios baudinių serijos: Dramblio Kaulo Krantas-Gana (11-10, mušti 24 baudiniai, 1992 m. Afrikos Tautų taurė) ir Dramblio Kaulo Krantas-Kamerūnas (12-11, mušti 24 baudiniai, 2006 m. Afrikos Tautų taurė).
Vaskonai

Vaskonai (lot. vns. vasco, dgs. vascones) - senovinė tauta, kuri, regioną pasiekus romėnams, gyveno teritorijoje, atitinkančioje šių dienų Navarą, Žemutinę La Riochą, šiaurės vakarų Aragoną. Manoma, kad jie gali būti šių dienų baskų protėviai. Baskai paveldėjo ir jų pavadinimą.

Romos laikotarpis

Atrodo, kad vaskonai, skirtingai negu akvitanai ar kantabrai, buvo išsiderėję aukštesnį statusą Romos imperijoje.

Sertorijaus karo metu Gnėjus Pompėjus vaskonų teritorijoje įkūrė savo štabą, tapusį Pompela (lot. Pompaelo), kuri tapo šių dienų Pamplona. Vaskonų žemėse romanizacija buvo intensyvi Ebro slėnyje (tada vadintame Ager Vasconum), o kalnuotose srityse ji buvo silpna. Vaskonų - emės romėnams buvo svarbios kaip grandis, jungianti Šiaurės Ispaniją su pietvakarių Galija.
IV-V a. vaskonų žemėse vyko neramumai, ką liudija sudegintų romėnų vilų likučiai, monetų kalyklų, kaldinusių monetas įgulų algoms mokėti, gausa. Šiuos neramumus daug istorikų sieja su bagaudų maištais. Tuo metu atskirti vaskonų genties narius nuo kitų baskiškai kalbėjusių žmonių, irgi vadintų vaskonais, praktiškai neįmanoma.

Ankstyvieji viduramžiai

407 m. vaskonų kariuomenė, vadovaujama romėnų vadų Didimo (Didimus) ir Veriniano (Verinianus), atrėmė vandalų, alanų ir svebų puolimą. 409 m. germanai ir sarmatai netrukdomi praėjo į Ispaniją. Dėl šio įvykio ir vaskonų neramumų romėnai Akvitanijos Galiją (Gallia Aquitania) ir Tarako Ispaniją (Hispania Tarraconensis) perdavė vizigotams už šių kaip sąjungininkų tarnybą. Vizigotai netrukus išstūmė vandalus į Afriką.
G4S Lietuva

G4S Lietuva – didžiausia saugos bendrovė Lietuvoje, tarptautinės „G4S“ įmonių grupės narė. Dirba apie 1680 darbuotojų. Jie aptarnauja per 25 000 objektus verslo, viešajame bei privačiame sektoriuose. Vadovas Saulius Vincentas Tulevičius.

Istorija

1994 metais buvo įkurtas UAB „Redenas“.
1997 metais pasikeitus akcininkams, įmonė pervadinta į UAB „ESS Saugos tarnyba“.
1999 metais įmonę įsigijus Falck koncernui, įmonė pervadinta į UAB „Falck Security“.
2007 metų pabaigoje įmonė tapo UAB „G4S Lietuva“.
Laibiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

UKMERGĖ – 7 km
DAINAVA – 3 km
IPv6

IPv6 (angl. Internet Protocol version 6) – tai Interneto Protokolas, sukurtas, siekiant pakeisti dabar naudojamą IPv4 protokolą, kurio dėka internetas augo ir vystėsi daugiau kaip dvidešimt metų. Nepaisant to, kad IPv4 puikiai tarnauja, adresų skaičius baigiasi — protokolo autoriai nenumatė, jog jų kūrinys bus toks sėkmingas.
Naujasis protokolas gerokai patobulintas tokiose srityse kaip: saugumas, mobilumas, paslaugų kokybės užtikrinimas, tinklo architektūros bei maršrutizavimo lankstumas.
Siekiant sklandžiau pereiti nuo IPv4 prie IPv6, diegiama galimybė nauju protokolu naudotis lygiagrečiai. Tikimasi, kad IPv6 po truputį pakeis IPv4, nors abu protokolai dar ne vienerius metus veiks kartu.
IPv6 adresas yra 128 bitų, kai tuo tarpu IPv4 adresui skiriami 32 bitai. IPv6 adresas įprastai rašomas šešioliktaine skaičiavimo sistema, po 4 skaitmenis atskiriamais dvitaškiais, o adreso nulių grupės viena nuo kitos gali būti atskiriamos dvigubais dvitaškiais.
Naujos kartos mobilūs tinklai (4G LTE) IPv6 naudoja kaip pagrindinį komunikacijos protokolą.
Jonas Bitvinskas

Jonas Bitvinskas (g. 1946 m. sausio 9 d. Plembergas, Ariogalos valsčius) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija

1953–1957 m. mokėsi Stenionių pradžios mokykloje, 1964 m. baigė Ariogalos vidurinę mokyklą. 1968 m. baigė Leningrado Kirovo aukštąją motorizuotųjų šaulių karo mokyklą, 1978 m. baigė Frunzės karo akademiją Maskvoje.
Tarnavo TSRS kariuomenėje. 1968–1975 m. būrio vadas Rytų Vokietijos okupacinėje kariuomenėje, kuopos vadas Kamčiatkoje, 1978–1979 m. divizijos žvalgų bataliono vadas Kazachstane, 1979–1982 m. divizijos žvalgybos viršininkas Kirgizijoje, 1982–1984 m. sovietų kariuomenės 14-osios pėstininkų divizijos patarėjas žvalgybai Afganistane. 1984–1991 m. Lietuvos civilinės gynybos štabo viršininko pavaduotojas. Vadovavo Černobylio atominės elektrinės nukenksminimo darbams.
1991–1992 m. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijos Pasienio tarnybos mokomojo centro Visagine mokomojo skyriaus viršininkas. 1992–1994 m. Savanoriškos krašto apsaugos tarnybos specializuotojo mokomojo centro vyr. specialistas, viršininko pavaduotojas, centro viršininkas. 1993 m. pulkininkas. 1994 m. Generalinio štabo žvalgybos ir analizės skyriaus viršininkas. 1994–1996 m. SKAT štabo viršininkas.
Juozas Bagdonas (1917)

Biografija

Pramokęs muzikos pas Luokės vargonininką J. Batorą, kurį laiką vargonininkavo Luokėje, suorganizavo chorą ir surengė koncertų. Kartu lankė Konrado Kavecko vadovaujamus vargonininkų kursus Kaune. 1947–1950 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. Klemensas Griauzdė, Juozas Karosas ir Juozas Matutis). Vadovavo mėgėjų chorams. 1955–1960 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Algimanto Lopo klasė).
1950 m. apsigyvenęs Panevėžyje, kurį laiką dėstė pedagoginėje mokykloje ir vaikų muzikos mokykloje, vadovavo moksleivių chorams. Daug metų choro dirigavimą ir kitas disciplinas dėstė Panevėžio J. Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (konservatorijoje), išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. Be pedagoginio darbo, vadovavo daugeliui Panevėžio miesto chorų ir vokalinių ansamblių.
1963–1970 m. buvo Statybos-remonto valdybos vyrų choro vadovas. Kolektyvą parengė 1963 m. I-ajam respublikiniam vyrų chorų sąskrydžiui ir 1965 m. respublikinei dainų šventei. 1964–1972 m. vadovavo „Lietkabelio“ mišriajam chorui, kurį parengė 1965 m. ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms.
Daug metų vadovavo Panevėžio cukraus fabriko vyrų chorui – parengė 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms bei chorų sąskrydžiams. Chorus išmokė nemaža klasikinių ir šiuolaikinių kompozitorių sudėtingesnių kūrinių, rengė tradicinius chorų jubiliejinius koncertus, dainavo Lietuvoje ir svetur, chorų apžiūrose ir konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų.
1993 m. suorganizavo Lietuvos šaulių sąjungos Panevėžio rinktinės 35 dalyvių mišrųjį chorą, kuris rengia koncertus, gieda bažnyčiose, dalyvauja dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Jau giedojo ir dainavo ne tik Panevėžyje, bet ir Kupiškyje, Anykščiuose, Utenoje, Radviliškyje, Troškūnuose, Subačiuje, Ramygaloje ir kitur. Per metus surengiama 25-30 koncertų; pirmąsias vietas pelnė Šaulių sąjungos chorų konkursuose Kaune, dalyvavo 1998 m. II-ojoje Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Sulaukęs 90 metų, atsisveikino su aktyvia chorine veikla. 
J. Bagdonas harmonizavo ir sukūrė dainų chorams, vokaliniams ansambliams ir solistams. Buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas ir Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentas. Ne kartą buvo apdovanotas už ilgametį gerą pedagoginį ir kūrybinį darbą, aktyvią visuomeninę veiklą, nuopelnus muzikinei kultūrai.  Palaidotas Šilaičių kapinėse.
Tomas Versetis

Tomas Versetis (angl. Tommy Vercetti) yra išgalvotas veikėjas Grand Theft Auto žaidime, jį įgarsina Ray Liotta. Jis atlieka pagrindinį vaidmenį žaidime Grand Theft Auto: Vice City, kuriame jis tapo savo paties organizacijos lyderis. Taip pat jis minimas Grand Theft Auto: San Andreas
Tomas Versetis ryškiai atspindi išgalvotą narkotikų baroną Tonį Montaną iš 1983 metų filmo Žmogus su randu.

Prologas

Tomas Versetis teigia, kad jo tėvas visą savo gyvenimą dirbo spaustuvėje ir po daugelio metų prisimena kaip padėdavo jam valyti spausdinimo mašinas. Tomas norėjo sekti savo tėvo pėdomis ir pratęsti šeimos verslą, bet jis gyveno kitokį gyvenimą ir tapo nusikaltėliu.
Versetis buvo pasodintas į Liberty City kalėjimą 1971 metais dėl vienuolikos žmogžudysčių (Nors Donas iš Forelių šeimos nusiuntė Tomą, kad nužudytu tik vieną žmogų). Tomis įgijo „harvudo mėsininko“ pravardę. Sonis Forellis nusiuntė Tomi nužudyti vieną žmogų, nors jis tik norėjo atsikratyti Tomiu. Deja, Versetis sėkmingai nužudė tą žmogų dėl kurio buvo nusiųstas, bei dar 10 kitų kuriuos buvo pasiuntes Sonis Forellis, kad užtikrintų, kad Tomas bus nužudytas.
Astara (Azerbaidžanas)

Istorija

Astarai miesto statusas suteiktas 1945 m.
Varaklianų savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Maduonos rajono dalies.
Pranciškus Skorina

Biografija

Skorina gimė Polocke, anais laikais žymiame prekybos centro mieste, pirklių šeimoje. Skorina pasiekė aukštą humanitarinį išsilavinimą.
Jis studijavo Krokuvos universitete, kur 1506 m. gavo laisvųjų mokslų bakalauro laipsnį (laisvieji menai, arba mokslai, buvo septyni: gramatika, logika, retorika, muzika, aritmetika, geometrija ir astronomija).
Vėliau jis įsigijo laisvųjų mokslų daktaro laipsnį, apkeliavo daugelį Europos šalių. 1512 m. Italijoje, Padujos universitete, gavo dar medicinos daktaro laipsnį ir nuo to laiko vadino save laisvųjų mokslų ir medicinos daktaru.
Paskui jis atvyko į Prahą, žymų slavų kultūros centrą, kuriame tebebuvo gyvos Jano Huso tradicijos, plito humanizmo idėjos. Čia Skorina turtingų Vilniaus miestelėnų padedamas, 1517 m. įkūrė spaustuvę. Joje išspausdino „Psalmyną“ (1517 m.) ir „Rusų bibliją“ – Senojo Testamento 22 knygas (1518–1519 m.). Tuos kuklius ir patogius, mažo formato ir pigius, tačiau labai skoningai apipavidalintus leidinius Skorina skyrė liaudžiai šviesti – paprastiems žmonėms gerai pamokyti.
1519 m. Skorina išvyko iš Prahos ir sugrįžo į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę, atsigabendamas su savimi spaustuvės reikmenis ir popieriaus atsargų. 1522 m. gegužės 20 d. Vilniaus burmistro Jokūbo Babičiaus namuose jis įkūrė pirmąją spaustuvę LDK. 1522 m. Pranciškus Vilniuje išleidžia „Mažąją kelionių knygelę“ su kalendoriumi.
1525 m. šioje spaustuvėje išspausdino ir pirmąsias knygas – „Apaštalas“ («Апостол») ir „Mažoji kelionių knygutė“ («Малая подорожная книжица»). Pirmąjį leidinį sudarė vadinamieji apaštalų laiškai iš Naujojo Testamento, o antrąjį – psalmių ir įvairių didaktinių pamokymų rinkinys.
1530 m. po Vilniaus gaisro, sunaikinusio didelę miesto dalį, o kartu, matyt, ir spaustuvę, Skorina išvyko į Karaliaučių, kur tikėjosi gauti paramos iš kunigaikščio Albrechto. Tačiau atkurti Vilniuje spaustuvę ir atgaivinti knygų leidybą jam nepavyko. Apie tolimesnį Skorinos gyvenimą mažai kas težinoma.
Skorina stengėsi rašyti paprasta, šnekamąja baltarusių liaudies kalba. Jo leidiniai pasižymėjo aukšta spaudos technika, poligrafine kultūra: aiškiu ir stilingu šriftu, turtinga ornamentika (vinjetėmis, inicialais), puikiomis graviūromis. Jie buvo plačiai skaitomi, skatino ir kitus rūpintis knygų leidimu. Skorinos leidiniai pradėjo knygų spausdinimo tradiciją Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje.
Bajė gobelenas

Bajė gobelenas − apie 70 m ilgio, 49,5 cm pločio gobelenas, nuaustas XI a. pabaigoje, kurio scenos vaizduoja normanų Anglijos užkariavimą. Saugomas Bajė miesto (Prancūzija) muziejuje.

Apie gobeleną

„Bajė gobeleną“ sudaro 8 lino audiniai, kurie tarpusavyje sujungti sudaro apie 70 m ilgio vientisą audinį. Audinio raštai sukurti 8 spalvų vilnos siūlų išsiuvinėjimais. Audinio scenose vaizduojami istoriniai normanų Anglijos nukariavimo įvykiai iki 1066 m. Heistingso mūšio, kuriame Normandijos hercogo Vilhelmo kariuomenė įveikė Anglijos karaliaus Haraldo Godvinsono pajėgas. Anglijos karalius žuvo.
„Bajė gobelene“ pavaizduotos apie 79 scenos pradedant Haraldo Godvinsono atsisveikinimu su karaliumi Eduardu apie 1063−1064 m. ir jo išplaukimu į Normandiją, baigiant anglų bėgimu iš Heistingso mūšio 1066 m. spalio 14 d. Tikėtina, kad audinys buvo dar ilgesnis. Virš scenų yra lotyniški užrašai, paaiškinantys įvykių seką. „Bajė gobeleną“ užsakė tikriausiai normanai, nes jame įvykiai vaizduojami iš normanų požiūrio pusės, tačiau stilistiniai bruožai rodo, kad jis sukurtas anglų. Tradiciškai teigta, kad audinį užsakė Vilhelmo žmona Matilda, tačiau mokslininkai tokią versiją atmetė. Labai tikėtina, kad jį užsakė Bajė vyskupas Odas, hercogo Vilhelmo pusbrolis, ir jis sukurtas Kenterberyje Kente (Odas buvo paskirtas Kento erlu 1067−1082 m.). Tikėtina, kad „Bajė gobelenas“ buvo pademonstruotas 1077 m. Bajė katedros dedikavimo proga.
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose „Bajė gobelenas“ paminėtas 1476 m. buvęs Bajė katedros inventoriuje. Kitą kartą jis paminėtas tik 1724 m., kai dalis scenų buvo perpiešta eskizais. Pirmą kartą pilnas „Bajė gobeleno“ scenų vaizdas buvo publikuotas 1728−29 m. Monfokono leidinyje „Prancūzijos monarchijos monumentai“. Napoleono pageidavimu „Bajė gobelenas“ 1803−1804 m. buvo eksponuotas Paryžiuje ir po to perduotas Bajė miesto civilinei valdžiai. 2007 m. „Bajė gobelenas“ įtrauktas į UNESCO „Pasaulio atminties“ registrą. Stilistiškai audinys priskiriamas ir romaniniam, ir anglosaksų menui.
Antarktinis pingvinas

Paplitimas

Paplitę Antarktidos pusiasalyje ir subantarktinėse salose. Daugiausiai kolonijų yra  Pietų Šetlando, Pietų Orknio ir  Sandvičio salose. Populiacijoje apie 8 mln suaugusių individų.

Išvaizda

Vidutinio dydžio pingvinas. Kūno ilgis 72 cm, svoris – 3,5 – 5 kg.  Išskirtinis požymis – per smakrą  einanti plona juoda linija. Smakras, veidas ir pilvas yra balti. Kakta, viršugalvis, nugara, uodega ir išorinė sparnų pusė – juodos spalvos. Snapas yra juodas. Kojos rožinės, padai juodi. Jauniklių nugara pilka, o pilvas baltas.

Biologija

Pati agresyviausia pingvinų rūšis. Gyvena 15 – 20 metų
. Lytiškai subręsta 3- 7 metų. Maisto ieškoti plaukia apie 80 km nuo kranto. Paneria į 50 - 100 m gylį
. Po vandeniu išbūna trumpiau nei minutę. 95% maisto raciono sudaro krilis, o  5% - kiti vėžiagyviai ir smulkios žuvys 
Kovo – spalio mėnesius praleidžia jūroje, maitindamiesi. Į veisimosi vietas grįžta lapkričio mėnesį, kiekvienais metais į tą pačią vietą. Veisiasi didelėse, virš 100 000 porų, kolonijose. Monogamai.  Lizdavietės ant stačių šlaitų, kurias pasiekia kabindamiesi snapais ir aštriais nagais. Iš akmenėlių patinas krauna apvalų , 40 cm skersmens ir 15 cm aukščio lizdą. Dėtyje du kiaušiniai. Inkubacija trunka 33 - 35 dienas. Peri abu tėvai, kas 5 – 10 dienų pasikeisdami. Po 20 – 30 dienų jaunikliai būriuojasi „lopšeliuose“. Šildydami vieni kitus laukia grįžtančių tėvų su maistu.  Po 7- 9 savaičių jaunkliai apsiplunksnuoja ir išplaukia maitintis į jūrą. Suaugę į jūrą grįžta kovo mėnesį. 
Natūralus suaugusių pingvinų priešas yra jūrų leopardas. Sausumoje kiaušiniais ir jaunikliais minta baltieji makščiasnapiai ir Stercorarius antarcticus.