google/wiki40b huggingface dataset:
War

Apie albumą

Komerciškai tai sėkmingas U2 albumas, iš topų viršūnės Jungtinėje Karalystėje išstūmęs Michael'o Jackson'o albumą Thriller.
1989 m. žurnalo „Rolling Stone“ sudarytame sąraše „100 geriausių 1980-ųjų albumų“, War užsiėmė 40-ąją poziciją, o 2003 m. to paties žurnalo „500 geriausių visų laikų albumų“ sąraše pasiekė 221-ąją vietą.
Albumą War U2 pradėjo įrašinėti 1982 m. gegužės 17 d. Grupė padarė pertrauką, kol vokalistas Bono su žmona Alison buvo išvykę į Jamaiką leisti medaus mėnesio. Albumo įrašymo darbai pabaigti tų pačių metų rugpjūtį.
2008 m. rugpjūčio 21 d. grupė perleido War trimis skirtingais formatais, įtraukdami ir seniau neišleistus bei retus kūrinius
Lietuvos futbolo taurė 2005 m.

Lietuvos futbolo taurė 2005 m. – 17-asis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras, vykęs nuo kovo iki spalio mėnesio.
Voveraičiai

Aplinkinės gyvenvietės

Tūbausiai – 3 kmSungailaiRuginiai – 3 kmTraidžiai – 2 km
Kurmaičiai – 4,5 kmŠatilgalis – 8 kmKlibiai – 2,5 km
KRETINGA – 8 kmDaktarai – 3 kmRubuliai – 5 km
Šarm el Šeichas (filmas)

Turinys

Draudimo agentui Fabio atėjo sunkūs laikai: kompaniją, kurioje jis dirbo, įsigijo turtuolis Gvido Saračenis, kaip ir kito konkurento Dženaro verslą, ir abu agentai supranta, kad vienas iš jų neabejotinai bus atleistas. Prasideda varžytuvės, kuris labiau įtiks naujajam šeimininkui, į kurias įsijungia ir vyrų antrosios pusės. Galiausiai Fabio pavyksta įgyti pranašumą, kuomet jo jaunesnioji duktė Džulija susipažįsta su Gvido anūku, tačiau šiedu dingsta dykumoje ir visa kompanija leidžiasi jų ieškoti.
Gintautas Šivickas

Biografija

1975 m. pradėjo lankyti Kauno 17-ąją vidurinę mokyklą, vėliau mokėsi Kauno 35-ojoje, 1986 m. baigė 38-ąją vidurinę mokyklą. 1996 m. baigė Kauno technologijos universiteto Vadybos fakultetą, įgijo lengvosios pramonės gamybos vadybos bakalauro mokslinį laipsnį, 1998 m. finansų vadybos magistro mokslinį laipsnį. Magistro darbo tema – draudimo rinkos diegimas Lietuvoje.
Nuo dešimties metų žaidė krepšinį, po tarnybos armijoje tapo profesionaliu krepšininku. Žaidė Kauno „Žalgirio“, Vilniaus „Sakalų“, Marijampolės „Kraitenės“, Alytaus „Alitos“ krepšinio klubuose. 1999–2000 m. UAB „Corpus sanum“ finansininkas. 2000–2004 m. Seimo narys.
Nuo 2000 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys, Kauno rajono skyriaus tarybos narys.
Geležinkelio plūgas

Geležinkelio plūgas – geležinkelio riedmenų rūšis, jo esminė dalis yra didelis plūgas. Jis naudojamas karo metu ardyti geležinkelio pabėgiams ir sankasos viršutinei daliai.
Rudasis FK

Rudasis FK (angl. Brown FK; Kipper Brown; Chocolate Brown FK; C.I. Food Brown 1) – rudas šešių sintetinių azo dažiklių ir natrio chlorido ir/ar natrio sulfato mišinys. Šis mišinys labai tirpus vandenyje.

Panaudojimas

Naudojamas kaip maisto priedas dažiklis žymimas kodu E154.

E154 naudojamas rūkytai ir sūdytai skumbrei ir kitokiai žuviai, keptiems kumpiams ir kitokiai mėsai, traškučiams paspalvinti. Rudasis FK suteikia sveiką spalvą, kuri neišnyksta termiškai apdorojant ir neišsiplauna.

Sveikata

Rudąjį FK „Hiperaktyvių vaikų paramos grupė“ (angl. Hyperactive Children's Support Group) rekomenduoja pašalinti iš vaikų maisto, ypač kartu su benzoatais.

Šis dažiklis salicilatams jautriems žmonėms gali sukelti alergines reakcijas, gali paryškinti astmos simptomus.
Rudasis FK yra uždraustas Europos Sąjungoje (išskyrus D. Britaniją), Australijoje, Austrijoje, Kanadoje, JAV, Suomijoje, Japonijoje, Airijoje, Švedijoje, Šveicarijoje, Naujojoje Zelandijoje ir Norvegijoje.
Rudasis FK bakterijoms Salmonella typhimurium yra mutagenas.
Paželvių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Želvos kairiajame krante. Aikštelė trapecinė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 55 m ilgio, 20 m pločio rytiniame gale bei 10 m pločio vakariniame, 1,5 m žemesniu vakariniu galu. Vakariniame ir pietiniame aikštelės pakraščiuose buvęs 10 m pločio griovys ir už jo supiltas 4 m pločio pylimas, kurių vietoje vakarų pusėje dabar likusi terasa. Šiaurinis ir rytinis piliakalnio šlaitai statūs, 20 m aukščio, pietinis ir vakarinis nuolaidesni, 3-4 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, šiaurės rytų šlaitas nuslinkęs į Želvą. Piliakalnis dirvonuoja, šiaurinis šlaitas apaugęs medžiais.
Pietų – pietvakarių papėdėje, 0,4 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Aplinkiniai piliakalniai

Berzgainių piliakalnis 5,5 kmVargulių piliakalnis 11 kmVališkių piliakalnis 9 kmJuodausių piliakalnis 18 kmDaubariškių piliakalnis 3 kmPilionių piliakalnis 5 kmKiauklių piliakalnis 10 kmAmbraziškių piliakalnis 13 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Elvyra Klimavičienė

Elvyra Klimavičienė (g. 1959 m. balandžio 12 d. Panevėžyje) – Lietuvos architektė.

Biografija

Vyras Valdas Klimavičius. 1982 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1982–2000 m. Miestų statybos projektavimo instituto Panevėžio skyriaus architektė, vadovaujanti architektė, vyr. architektė, nuo 2002 m. bendrovės „Panprojektas“ direktorė.
Michailas Aleksandrovičius Tveriškis

Biografija

Varžėsi su Maskvos didžiuoju kunigaikščiu Dmitrijumi Doniečiu dėl valdžios Rusioje. Rėmėsi sąjunga su Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Algirdu, kuris 1350 m. vedė jo seserį Julijoną. Triskart bėgo į Lietuvą, 1368 m., 1370 m. ir 1372 m. su Algirdu surengė žygius į Maskvą, bet jos neužėmė. 1370 m., 1371 m. ir 1375 m. iš Aukso ordos chano gavo jarlyką būti Rusios nominaliu siuzerenu – Vladimiro didžiuoju kunigaikščiu. 1375 m. priverstas pripažinti Dmitrijaus Doniečio viršenybę, atsisakė pretenzijų į Vladimiro didžiojo kunigaikščio sostą.
Kanonizuotas, senovės rusų biografinių apysakų herojus.
Plikių valsčius

Plikių valsčius buvo Mažojoje Lietuvoje. Centras – Plikiai.
Patumšiai

Istorija

1575 m. minimas Patumšių valsčius, o 1578 m. – Patumšių valsčius. XVIII a. pabaigoje Šiaulių reparticijoje buvo Patumšių pavietas.
Pernu vaivada

Pernu vaivada (lenk. Wojewoda parnawski) – aukščiausias Pernu vaivadijos ir vienas iš Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnų.

Įgaliojimai

Pernu vaivadą dažniausiai iš Infliantų bajorų šeimų skirdavo karalius ir jis pareigas eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, kuriems suteiktos Magdeburgo teisės, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.
Vaivada buvo Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Pernu vaivada pagal rangą turėjo vieną žemiausių pasauliečių pozicijų. Pernu vaivadija faktiškai nustojo egzistuoti jau 1621 m., kai kraštą užėmė Švedija. Pernu miestas buvo užimtas jau 1617 m. Formaliai Pernu vaivadija panaikinta po Olivos taikos 1660 m., bet vaivados pareigybė liko centrinės valdžios pareigybių sąraše. Pernu vaivados pareigybė buvo panaikinta po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m.
Biglis

Kilmės istorija

Pirmą kartą apie mažuosius skalikus žinių randama 1481 m. XVI a. šie šunys tapo ypač vertinami Anglijos aristokratijos. Karalienė Elžbieta I išvedė ypatingai mažų, nesiekiančių nei 20 cm, biglių tipą.
Iki XIX a. anglų aristokratija tobulino šią mažųjų skalikų veislę. 1879 m. buvo pristatytas kalytės Barmaid eksterjeras, kuris beveik atitiko šių dienų biglio standartą. 1891 m. bigliai pirmąkart dalyvavo parodoje.
1890 m. Anglijoje įkurtas Anglijos biglių klubas. Nuo klubo įkūrimo prasidėjo veislės standartizavimas.
XIX amžiaus antroje pusėje bigliai buvo nuvežti į Prancūziją, kur tapo viena populiariausių veislių.
Po Pirmojo pasaulinio karo 1920 m. įvykusioje šunų parodoje nebuvo nė vieno biglių veislės šuns. Iškilo grėsmė biglių išlikimui.
Tikrojo populiarumo veislė sulaukė tik XX amžiaus pabaigoje. Kūrėsi veislynai, bigliai buvo nuvežti į Ameriką, kur tapo itin populiarūs.
Ši veislė dabar labai vertinama Suomijoje, Danijoje, Vokietijoje.

Išvaizda

Bigliai savo dydžiu bei išvaizda įvairiose šalyse gali būti skirtingi. Biglis pasižymi tvirtu kūno sudėjimu: vidutiniškai gili krūtinė su elastingais šonkauliais, raumeningos šlaunys, tvirtos, sugniaužtos letenos su standžiomis pėdomis.
Nosis juoda arba rudai rausva (šviesesnių atspalvių šunims leidžiama mažesnė pigmentacija). Snukis vidutinio ilgio, nesmailėjantis, su tvirtais žandikauliais ir taisyklinga bei pilna žirkliška sąkanda. Lūpos saikingai nukarusios, antakiai nesuraukti, galva be raukšlių. Akys tamsiai arba šviesiai rudos, pakankamai didelės, išraiškingos. Ausys ilgos, gale užapvalintos. Kaklas ilgas, lengvai išlenktas.
Bigliai juda lengvai, laisvu ir plačiu žingsniu, stipriai atsispirdamas užpakalinėmis kojomis. Judant nugara tvirta ir lygi, be kūprinimosi požymių.

Charakteris

Biglių veislės šunys labai nepriklausomi ir savarankiški. Jie pasižymi nuoširdumu, draugiškumu, džiaugsmingumu ir meile visiems šeimos nariams. Tai labai nuovokus ir išradingas šuo. Dresuojant šios veislės šunis reikia daug kantrybės.
Bigliui būtinas pastovus bendravimas su šeimos nariais, jo negalima ilgam palikti vieno, nes tai gali neigiamai paveikti biglio psichiką.
Bigliui, kaip medžiokliniam šuniui, būtina daug judėti. Nejudėdami bigliai tunka. Be to, dažniausiai rekomenduojama nepaleisti biglio nuo pavadėlio, nes užuodęs pėdsaką biglis ieško gyvūnų ir neretai pasiklysta. Biglis yra gana stiprus – jaunesni vaikai gali šio šuns neišlaikyti už pavadėlio.
Šios veislės šunys labai myli ne tik vaikus, bet ir naminius gyvūnėlius, net kates.

Priežiūra

Biglio kailio priežiūra nesudėtinga. Nerekomenduojama dažnai maudyti. Pakanka retkarčiais perbraukti kailį rankšluosčiu ar šukomis, skirtomis trumpaplaukiams šunims. Daugiau dėmesio reikėtų skirti biglio ausims bei akims.
Vakarų Sibiro lyguma

Vakarų Sibiro lyguma (rus. Западно-Сибирская равнина), Vakarų Sibiro žemuma – viena didžiausių akumuliacinių lygumų Žemėje. Plyti Rusijoje, Vakarų Sibire, tęsiasi nuo Karos jūros šiaurėje iki Kazachijos kalvyno ir Altajaus priekalnių pietuose. Rytuose riboja Vidurio Sibiro plokščiakalnis, vakaruose – Uralo kalnai. Plotas ~3 mln. km². Paviršius plokščias, su nedideliais aukščio skirtumais (50-300 m). Vyrauja platūs, plokšti tarupiai, su pavieniais kalvagūbriais, skliautkalvėmis ir aukštumomis. Išskiriama Vasiuganės žemuma, Barabos, Išimo, Kulundos stepės. Pagrindiniai aukštumų masyvai – Paobės plynaukštė, Sibiro skliautagūbriai.
Klimatas kontinentinis, daugiausia vidutinių platumų bei subarktinis. Vidutinė sausio temperatūra -16 – -28 °C, liepos 4 d.- 22 °C. Per metus iškrenta nuo 200 mm kritulių stepėse ir tundroje iki 600 mm taigoje. Lygumos teritorija gausiai išraižyta upių. Didžiausios – Obė, Irtyšius, Jenisėjus, Ketė, Tazas, Tobolas, Puras. Daug ežerų (Čanų, Ubinsko ir kt.) iš kurių dalis druskingi. Labai gausu pelkių. Dirvožemį kausto amžinasis įšalas.
Šiaurėje vyrauja tundra ir miškatundrė, einant į pietus prasideda milžiniški pelkėtos taigos (eglės, balteglės, kedrai, pušys, maumedžiai) su lapuočių (uosių, beržų) ruožais plotai. Pietuose plyti miškastepių ir stepių plotai.
Vakarų Sibiro lygumoje glūdi gausūs naftos ir gamtinių dujų telkiniai.
Hermanas Jėkelis

Hermanas Jėkelis (vok. Hermann Jaekel; 1901 m. gruodžio 17 d. Striūpuose (Šakių valsčius, Naumiesčio apskritis, Rusijos imperija) – 1980 m. sausio 8 d. Getingene, VFR) – evangelikų liuteronų kunigas Lietuvoje ir Vokietijoje.

Biografija

Studijavo teologiją ir filosofiją Vytauto Didžiojo universitete Kaune, taip pat Marburge ir Leipcige. 1930 m. Tauragės evangelikų liuteronų bažnyčioje įšventintas kunigu. Aptarnavo Sudargo, Skirsnemunės, Batakių, Žvyrių parapijas, nuo 1933 m. ir Raseinių evangelikus. Nuo 1933 m. buvo vienas iš Lietuvos vokiečių evangelikų liuteronų senjorų. 1937 m. tapo Žemaičių Naumiesčio evangelikų liuteronų bažnyčios kunigu. 1941 m. repatrijavo į Vokietiją.
Giustrovo katedros pamokslininkas, Antrojo pasaulinio karo metais dažnai vykdavo į Rytprūsius, kur aptarnavo be kunigų likusias parapijas. 1948 m. persikėlė į Vakarų Vokietiją ir iki 1972 m. tarnavo Atcenhauzeno (kaimas prie Getingeno) evangelikų bažnyčios kunigu. Aktyviai dirbo su iš Lietuvos TSR pokaryje persikėlusiais tautiečiais, 1951 m. paskirtas Pagalbos Lietuvos vokiečiams komiteto vadovu.
Parašė prisiminimų knygas apie Kauno universitete veikusią vokiečių studentų organizaciją „Arminia“ ir Lietuvos vokiečių evangelikų veiklą.
Formozos kalbos

Formozos kalbos – austroneziečių kalbų dalies bendras pavadinimas. Šiuo terminu įvardijamos 9 iš 10 šios šeimos kalbinių grupių, kurias visas vartoja Taivano aborigenai. Formozos kalboms nepriklausanti dešimtoji grupė yra malajų-polineziečių kalbos. Nors lingvistiškai Formozos kalbų skirstymas yra labai sudėtingas, kalbančiųjų skaičiumi jos toli gražu neprilygsta malajų - polineziečių kalboms: dauguma jų – nykstančios arba išnykusios.
Akčaabatas

Istorija

Įkurtas VII a. pr. m. e.
Vimbarai

Istorija

2008 m. Liepos mėnesį po tiltu per upelį Vimbarų kaime vaikai aptiko 56 Rusijos gamybos rankines granatas F-1, kurias vėliau sunaikino Juozo Vitkaus inžinerijos bataliono išminuotojai.
Vaclovas Chomskis

Biografija

Nuo 1916 m. mokėsi Rietavo pradžios mokykloje, nuo 1921 m. Rietavo gimnazijoje, Kauno technikos mokykloje. 1929 m. baigė Kauno mokytojų profsąjungos vakarinę mokyklą. 1929–1938 m. Vytauto Didžiojo universiteto Matematikos-gamtos fakultete studijavo matematiką ir fiziką. 1938–1940 m. dirbo mokytoju Rokiškio gimnazijoje.
Nuo 1940 m. dėstė Vilniaus universitete, 1945–1952 m. Kartografijos katedros, 1952–1968 m. Fizinės geografijos ir kartografijos katedros vedėjas, 1946–1964 m. Gamtos mokslų fakulteto dekanas, nuo 1968 m. profesorius. 1967 m. geografijos mokslų daktaras. 1946–1956 m. dar dirbo Geologijos ir geografijos institute, suorganizavo ežerotyros grupę ir jai vadovavo. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Mokslinė veikla

1953–1957 m. vadovavo LSSR MA ežerotyros ekspedicijoms. Jo rūpesčiu 1966 m. Vilniaus universitete įkurta Kartografijos laboratorija, kuri jam vadovaujant parengė Lietuvos SSR atlasą (išl. 1981 m., LSSR valstybinė premija), atlaso mokslinės komisijos pirmininkas. Ištyrė ežero dubens formos įtaką mažų vandens baseinų terminiam ir dinaminiam režimui. Sukūrė naujų matematinių metodų šilumos pernašai ir vandens masės stabilumui apskaičiuoti. Pirmasis atskleidė Lietuvos ežerų hidrodinaminius bruožus, pateikė dinaminę ir terminę ežerų klasifikaciją. Parašė mokslinių darbų iš Lietuvos kartografijos istorijos.  Publikavo mokslo populiarinimo straipsnius žurnaluose „Mokslas ir gyvenimas“, „Mūsų gamta“.
Vera Matora-Tauragienė

Vera Matora-Tauragienė (g. 1938 m. rugsėjo 10 d. Orlove, Kirovo sritis, Rusija) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

Su tėvais apsigyvenusi Kaune, 1941–1944 m. kalinta Kauno žydų gete ir Ežerėlio koncentracijos stovykloje.
1949–1954 m. mokėsi Kauno vaikų muzikos mokykloje skambinti fortepijonu (mokyt. S. Langevičienė). 1956–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Benediktas Mačikėnas). 1961–1967 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Jono Motiekaičio klasė).
1962–1964 m. Kauno karininkų namų vaikų muzikos mokyklos fortepijono mokytoja ir „Drobės“ fabriko mišriojo choro vadovė, vėliau – miesto ligoninės vokalinio ansamblio vadovė.
Nuo 1968 m. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos koncertmeisterė, vėliau – choro dirigavimo dėstytoja, 1969–1990 m. mokyklos merginų choro vadovė ir mišriojo choro chormeisterė-dirigentė. Pastarąjį kolektyvą padėjo parengti valstybiniams egzaminams, konkursams ir dainų šventėms.
Nuo 1987 m. kurį laiką buvo Respublikinio moksleivių estetinio metodinio centro tautinių šokių „Voruta“ vokalinės grupės vadovė. 1990 m. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorijoje subūrė 30 moksleivių kamerinį mišrųjį chorą „Cantus“ ir iki 1997 m. jam kūrybiškai vadovavo.
Choras parengė įdomių kūrinių (dauguma lietuvių kompozitorių) programą, nemažai koncertavo ir dalyvavo įvairiuose kultūros renginiuose. 1991, 1992 m. – Anglijoje (Llangollen) ir 1993 m. – Ispanijoje (Cantonigros) tarptautiniuose chorų konkursuose jis pelnė antrąsias premijas, 1994 m. dalyvavo chorų festivalyje Graikijoje (Atėnuose), koncertavo Vokietijoje, 1995 m. dainavo chorų festivalyje Italijoje, 1996 m. tarptautiniame chorų konkurse Ispanijoje (Cantonigros) laimėjo dvi trečiąsias vietas.
Nuo 1993 m. Vilniaus konservatorijos mokymo dalies vedėja. Nuo 1995 m. Lietuvos muzikų draugijos narė. Pedagogė išugdė apie 40 jaunųjų chorvedžių. 1997 m. suteiktas vyr. dėstytojos vardas.
Zarka

Istorija

Zarka įkurta 1902 m. kaip čečėnų imigrantų gyvenvietė. Nutiesus geležinkelį, miestas pradėjo sparčiai vystytis. 1926 m. britai Zarkoje įkūrė karinių bazių kompleksą.
Palėpė (teatras)

„Palėpė“ – Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VGTU) teatras–studija. Įkurtas 1999 m. režisieriaus Olego Kesmino, prieš tai dirbiusio Nacionaliniame dramos teatre.

Istorija

Savo kūrybinį kelią „Palėpė” pradėjo dviem skirtingais pastatymais: modernia pjese - Pėterio Šaferio „Equus” ir Viljamo Šekspyro „Audros” interpretacija, pavadinta „Auditorija 225”. Pirmoji naujai atsiradusios ir tada dar neturėjusios pavadinimo teatro studijos premjera įvyko 2000 m. kovo 9 d., kai publika pirmąkart išvydo „Equus” spektaklį.
VGTU „Palėpės” teatras-studija neturi įprastos teatro salės - vaidinimams yra pritaikytos dvi greta esančias auditorijos. Šiose kamerinėse patalpose, talpinančiose 30-50 žiūrovų, ir yra rodomi teatro vaidinimai, o scenografijai panaudojamos patalpos sienos. Šiuo metu studijos veikloje dalyvauja apie 40-50 žmonių - ne vien VGTU studentų. Daugumos jų studijos ar darbas visiškai nesusiję su menais. Nepaisant to, studijos nariai ne tik vaidina, bet ir patys režisuoja, kuria dekoracijas ir kostiumus, taip pat dirba šviesos ir garso operatoriais, ruošia spektaklių programėles ir afišas.
Teatras-studija „Palėpė” aktyviai dalyvauja užsienyje vykstančiuose tarptautiniuose universitetinių teatrų festivaliuose (Prancūzijoje, Belgijoje, Latvijoje, Graikijoje, Rumunijoje, Maroke, Italijoje, Ispanijoje, Baltarusijoje, Rusijoje), Tarptautiniame vaikų ir jaunimo festivalyje „Mes”. Kartu „Palėpės” nariai ne tik dalyvauja, bet ir aktyviai prisideda organizuodami Tarptautinius universitetų teatrų forumus.
Kasmet teatras sukuria mažiausiai du naujus spektaklius. Per sezoną, kuris tęsiasi nuo rugsėjo iki birželio, parodoma apie 100 spektaklių, iš jų pusę anksčiau sukurtų.
Lantanoidai

Lantanoidai - elementai pradedant ceriu (Z=58) ir baigiant luteciu (Z=71) kartais vadinami vidiniais pereinamaisiais metalais.
Juos vienija elektroninės sandaros panašumas: einant nuo vieno sekos elemento prie kito keičiasi elektronų skaičius 4f orbitalėse. Visi šie elementai labai panašūs į lantaną (Z=57), todėl kartu su lantanu vadinami lantanoidais, arba retaisiais žemės elementais. Pavadinimas „retieji žemės elementai“ nėra visiškai teisingas, nes jie yra plačiai paplitę, tačiau retai sudaro didelės koncentracijos telkinius.

Oksidacija

Lantanoidai (bendras žymėjimas Ln) yra aktyvūs metalai, oksiduodamiesi iki Ln³⁺ (aq) jie išstumia H₂ (d) iš karšto vandens ir iš praskiestų rūgščių. Lantanoidai reaguoja su O₂ (d), siera, halogenais, N₂ (d), H₂ (d) ir anglimi maždaug taip pat, kaip žemės šarminiai metalai. Laisvus lantanoidus galima išskirti elektrolizuojant išlydytas druskas.
Būdingiausias visų lantanoidų oksidacijos laipsnis +3. Maždaug pusei visų lantanidų dar būdingas oksidacijos laipsnis +2, kitai pusei +4. Kai kurių lantanoidų būdingus oksidacijos laipsnius galima paaiškinti didesniu pusiau užpildytų f orbitalių stabilumu (f7). Bet kodėl visi lantanoidai gali įgyti oksidacijos laipsnį +3 nėra iki galo aišku. Dauguma lantanoidų jonų yra paramagnetikai, jų tirpalai yra spalvoti.

Paplitimas

La, Ce ir Nd yra labiau paplitę už šviną, Tm yra maždaug tiek pat paplitęs, kaip jodas. Dažniausiai randami mineralai, kurių sudėtyje yra lantanidų oksidų. Dideli klodai lantanidų buvo rasti Kalifornijos ir Nevados pasienyje. Nemažai lantanoidų mineralų randama ir kitose vietose. Lantanoidai naudojami gaminant spalvotus kineskopus.
Protezas

Protezas (pranc. prothèse, iš gr. pro(s)thesis 'pridėjimas, prijungimas') – mechaninis įtaisas, kuris pakeičia nesamus galūnės ar kurios nors kitos kūno dalies segmentus, taiso funkcinius ir kosmetinius defektus.
Protezai būna anatominiai (yra to organo formos, kartais atlieka dalį funkcijos, pvz., rankos, kojos, akies, nosies protezai), funkciniai (pašaliniu energijos šaltiniu atlieka organo funkciją, pvz., rankos protezas su bioelektriniu valdymu, klausos aparatas) ir gydomieji (laikinai apriboja organo funkciją, taiso deformacijas, pvz., ortopediniai aparatai).
Protezai daromi iš medžio, metalo, plastikų, odos, stiklo. Dantų protezai dar būna daromi iš aukso, platinos, porceliano.
Voveriškių pagrindinė mokykla

Istorija

Apie 1920 m. Daušiškių kaime radėjo veikti pradinė mokykla. Pirmieji čia dirbę mokytojai buvo Pranė Jankutė, Leimontaitė, Dagienė, Tuzinienė. Ilgus metus (nuo 1958 m.) čia dirbo mokytoja Dangirutė Vasiliauskaitė.
1942–1955 m. pradinės mokyklos veikė ir aplinkiniuose Toliočių, Kadugių kaimuose. Didėjant mokinių skaičiui 1956–1957 m. Voveriškių gyvenvietėje pradėjo veikti nauja mokykla.
1957–1958 m. ji pavadinta mokytojos Pranės Jankutės pradine mokykla.
1960–1965 m. jai vadovavo direktorius Romas Kigas. Jau 1961–1962 m.m. mokykla tapo septynmetė, vėliau aštuonmetė.
Nuo 1968 m. iki 1991 m. mokyklai vadovavo direktorė Adelė-Teodora Skujienė. Mokykloje ji dirbo 28 metus (24 metus – mokyklos direktore ir 4 metus – matematikos mokytoja).
1970 m. rugsėjo 1 d. pastatyta nauja, erdvi mokykla.
Nuo 1991 m. iki 2014 m. mokyklai vadovavo direktorė Danguolė Tamutienė.
2005 m. pradėjo veikti renovuotas II mokyklos korpusas (buvęs vaikų darželis). Čia įrengta moderni valgykla, aktų-sporto salė, technologijų, dailės kabinetai. 2013 m. vyko dalinė mokyklos renovacija (pakeisti I korpuso mokyklos langai). Mokyklos direktorė ir grupė mokytojų inicijavo kaimo bendruomenės įkūrimą 2013 m. Danguolė Tamutienė, mokyklos direktorė, tapo pirmąja bendruomenės pirmininke.
Mokykla didžiuojasi darniu, darbščiu, jaunatvišku mokyklos kolektyvu, kuris ugdo Lietuvos ateitį. Taip pat garsėja gražiomis tradicijomis, gerais santykiais su mokiniais, jų tėvais ir kaimo bendruomene.
Siela egiptiečių mitologijoje

Siela (pats žmogus) egiptiečių mitologijoje sudaryta iš penkių elementų: ren, šeut, ka, ba, ak. Šie elementai panašiai taikomi ir egiptiečių dievams.