google/wiki40b huggingface dataset:
Mis 45

Turinys

Nebylė mergina Tana, dirbanti Manhetene siuvėja, pakeliui į namus užpuolama ir išprievartaujama ginkluoto vyriškio. Ištrūkusi ji grįžta į butą, kuriame aptinka įsilaužėlį. Šis Taną taip pat išprievartauja, tačiau mergina, smogusi lygintuvu jam į galvą, vyriškį nužudo. Negalėdama atsikratyti kūno, ji supjausto jį dalimis ir šiukšlių maišais išmėto po įvairias Niujorko vietas. Po kurio laiko Tanai ima krikti nervai ir ji vis dažniau regi košmarus, kuriuose jai pasirodo jos nužudytas vyras.
Ji pradeda vaikščioti ginkluota nužudyto vyro 45 kalibro pistoletu. Kartą vienas vyras, pamatęs, kaip ji išmeta paketą, pagalvoja, kad mergina jį pametė ir puola vytis, norėdamas grąžinti. Bijodama vėl tapti prievartos auka, Tana nuo jo bėga, o atsidūrusi akligatvyje, pribėgusį vyrą tiesiog nušauna.
Pamažu vyrų žudymas tampa jai įprastu dalyku. Tana pradeda rengtis labiau provokuojamai, kad būtų lengviau vilioti ir nužudyti ją erzinančius vyrus.
Filmo kulminacija tampa jos darbovietės organizuojamas Helovino vakarėlis. Jame Tana pasirodo persirengusi vienuole ir nužudo prie jos pradėjusį priekabiauti savo viršininką. Prasideda šaudymo šėlsmas, kuriame žmonės žūsta vienas po kito, kol Tanos smūgiu iš nugaros nenuduria jos bendradarbė.
Bolivijos himnas

Eilės

Priedainis
De la Patria, el alto nombre,
 en glorioso esplendor conservemos.
 Y en sus aras de nuevo juremos:
 ¡Morir antes que esclavos vivir!
 ¡Morir antes que esclavos vivir!
 ¡Morir antes que esclavos vivir!
Pakruojo herbas

Aprašas

Auksiniame herbinio skydo lauko apatiniame trečdalyje - juodas arkinis tiltas. Virš tilto skydo centre - raudonas skydelis su auksiniu vėjo malūnu.

Istorija

Miesto teises Pakruojis gavo tik 1950 m., tapo rajono centru. Pavadinimas kilęs iš Kruojos upės.
1968 m. sukurtame herbe (panaikintas 1970 m.) laukas buvo perskeltas į raudoną heraldinę dešinę pusę ir mėlyną kairiąją pusę. Abiejose pusės buvo po stilizuotą sidabrinę kviečio varpą.
Sidabrinės kviečių varpos daugiau simbolizavo rajoną nei miestą. Lietuvos heraldikos komisija, atkuriant Pakruojo herbą, nutarė paieškoti kitų, daugiau miestui būdingų, simbolių. Miestas iš kitų išsiskyrė vėjo malūnais ir vieninteliu arkiniu tiltu Lietuvoje. Šie išskirtiniai simboliai buvo panaudoti dabartiniame Pakruojo herbe.
Pakruojo herbas patvirtintas Lietuvos Prezidento 1993 m. lapkričio 24 d. Etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.
Mokyliai (Suginčiai)

Istorija

Pirmasis žinomas paminėjimas Alantos metrikų knygoje (11v p.) de Mokile (1658). 1669 m. Mokylių palivarką, priklausantį Skudutiškio dvarui, Eustachijus ir Ana Borchai pardavė Anai Tremlinskai Borkovai. XVIII a. pab. Mokyliai priklausė Svobiškio dvarui.
Vaitiekus Albertas Gorskis

Dvarai

Iš tėvo paveldėjo Sepijoniškių dvarą (Trakų apskritis), administravo brolio Konstantino Povilo Aleksandro Henriko Gorskio Salantų dvarą (Telšių apskritis).

Veikla

Telšių pavieto bajorų maršalka.
1847 m. drauge su Grūšlaukės dvaro savininku Juozapu Tiškevičiumi remontavo Salantų bažnyčią.
Alberto Gorskio prašymu apie 1826 m. Salantų klebonu buvo paskirtas jo mokytojas, kunigas Stanislovas Čerskis, kuris čia įsteigė medžio raižyklą knygų iliustracijoms, žemėlapiams daryti.
Jarcevas (Smolenskas)

Geografija

Jarcevas įsikūręs prie Dniepro dešiniojo intako Vopės upės. Pro Jarcevą eina geležinkelis ir plentas Maskva-Minskas. Yra ekstilės (medvilninių audinių), statybinių medžiagų, maisto pramonės įmonės, tekstilės pramoninės įrangos ir automobilių atsarginių detalių, variklių, pianinų gamyklos; plieno liejykla. Kraštotyros muziejus. Šv. Petro ir Povilo (nuo 1915 m.), Dievo Motinos ikonos Visų liūdinčiųjų džiaugsmas (nuo 1998 m.) cerkvės.

Istorija

Jarcevo-Perevozo kaimas žinomas nuo 1859 m., jo vietoje 1873 m. pradėjus statyti tekstilės fabriką, kūrėsi darbininkų gyvenvietė. Miesto teisės nuo 1926 m.
Antrojo pasaulinio karo metu Lietuvą vėl užėmus Raudonosios armijos daliniams, prie Jarcevo buvo įkurta koncentracijos stovykla, į kurią uždaryti Lietuvos rytinėje dalyje sugauti jaunuoliai. Iš jų, kelis mėnesius laikytų pusbadžiu ir muštruotų, 1944 m. vasarą buvo suformuota 50-oji lietuviškoji atsargos šaulių divizija. Nuo rugpjūčio mėn. jos kontingentas buvo siunčiamas papildymui į 16-ąją lietuviškąją šaulių diviziją, tuomet turėjusią tik trečdalį – apie 5000 karių. Tik spalio 15 d. – lapkričio 4 d. apie 30 tūkst. kariškių turinti divizija buvo perkelta į Lietuvą. Tačiau prasidėjus masiniam dezertyravimui, pasitraukimui netgi su ginklais į mišką pas partizanus, dalis karių buvo pasiųsti į frontą prie Karaliaučiaus, o 1945 m. sausio mėn. 50-osios lietuviškosios atsargos šaulių divizijos pulkai buvo perkelti į atsargos divizijas, daugiausia dislokuotas Maskvos karinėje apygardoje.
Tokijo įlanka

Geografija

Tokijo įlanką riboja Boso pusiasalis (Čibos prefektūra) rytuose ir Miuros pusiasalis (Kanagavos prefektūra) vakaruose. Siauresne prasme, Tokijo įlanka yra sritis į šiaurę nuo tiesios linijos tarp Kanono rago (観音崎 Kannon - zaki) Miuros pusiasalyje ir Fucu rago (富津岬 Futtsu - misaki) Boso pusiasalyje. Ši sritis užima apie 922 km². Tokijo įlankai platesne prasme priklauso ir Uragos kanalas. Tokiu atveju jos plotas yra 1320 km².

Plėtra

Tokijo įlankoje yra įsikūrę Tokijo, Čibos, Jokohamos, Kavasakio ir Jokosukos uostai. Pastarajame uoste veikia jūrinės Japonijos armijos bei Jungtinių Valstijų pajėgų bazės.
Vakarinėje Tokijo įlankos pakrantėje prasideda Keihin pramoninė zona, jungianti 3 svarbiausius regiono miestus - Tokiją, Jokohamą ir Kavasakį, kuri buvo įkurta Meidži eroje. Po Antrojo pasaulinio karo metų, ši teritorija išsiplėtė į šiaurę ir rytus.
Per Tokijo įlanką, išilgai driekiasi Tokijo įlankos vandens greitkelis, kuris jungia Kavasakio ir Kisarazu miestus.

Istorija

1850-aisiais, Tokijo įlankoje, įvyko derybos tarp Jungtinių Valstijų komodoro Matthew C.Perry ir Tokugavų šiogunato, kurios buvo lemiamas taškas prieš Meidži restauraciją.
Tokijo įlankoje, Antrojo pasaulinio karo metu, t. y. 1945-ųjų liepos 22-23d., įvyko Tokijo įlankos mūšis.
Dadra ir Nagar Havelis

Istorija

Dadra ir Nagar Havelis buvo portugalų kolonija nuo 1779 iki 1954 metų. Nuo 1954 iki 1961 teritorija turėjo savo vyriausybę, administracija vadinosi Varišta Panchajat Laisvosios Dadros ir Nagar Havelio.  Ji tapo sąjunginė teritorija 1961 metais  ir ją tiesiogiai valdė Indijos parlamentas, Žemieji Rūmai (Lok Sabha) ir Aukštieji rūmai (Radžja Sabha).
Avramkos metraštis

Avramkos metraštis – metraščių sąvadas, kurį Smolensko vyskupo Josifo nurodymu 1495 m. sudarė raštininkas Avraamka.
Parašytas Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kanceliarine slavų kalba. Panaudotas 1448 m. Naugardo metraščių sąvadas, Naugardo IV ir V metraščiai ir Lietuvos didžiųjų kunigaikščių metraštis. Jo tekstas baigiasi 1470 m. pradžia. Tai pagrindinis šaltinis, nušviečiantis Naugardo padėtį nuo 1456 m. iki 1470 m. pradžios.
Avramkos metraštį 1889 m. paskelbė Peterburgo archeografijos komisija. Originalas yra Lietuvos mokslų akademijos bibliotekoje (PRMR t. XVI).
Rozalimo pažintinis miško parko takas

Istorija

2001-aisiais Rozalimo miestelio bendruomenės ir Lietuvos žaliųjų judėjimo iniciatyva buvo įkurtas miško parkas, kurio plotas – 287,8 ha. Be to, dar prijungtas pusiau privatizuotas Kanapinis miškas, buvo parengtas ir patvirtintas parko kūrimo planas. Rozalimo aktyvistės Genovaitės Valčiukienės (1934–2012) iniciatyva 2010 m. pabaigoje įvyko susitikimas dėl Rozalimo miško parko išsaugojimo. Viešumu buvo užkirstas kelias pragmatiškiems sumanymams dar 4 hektarais padidinti jau veikiančio žvyro karjero teritoriją šalia pušyno. Rozalimo miško parko bičiulių klubo iniciatyvinė grupė kreipėsi į Valstybinės saugomų teritorijų tarnybą su prašymu, kad būtina ne tik nemažinti Rozalimo miško parko ploto, bet visą teritoriją paskelbti kraštovaizdžio draustiniu. Taigi, debatai dėl Rozalimo miško ateities tęsėsi daugiau negu dešimtmetį.
Gamtos pažinimo ir poilsio parką Rozalime suprojektavo arch. Aurimas Vengras. 2002 m. miško parkas įrengtas visuomenės, savivaldybės ir miškininkų pastangomis 2002 m. Buvo ištirtos parko teritorijoje esančios gamtinės ir kultūrinės vertybės. 2010 m. Lietuvos miškotvarkos instituto specialistai parengė Rozalimo miško parko rekreacinio sutvarkymo projektą. 2013 m. Pakruojo miškų urėdijos Rozalimo girininkijoje atidarytas pažintinis takas.

Pažintinis takas

Miško parke poilsiui ir pramogoms iš 290 ha miško skirta 55 ha. Naujieji rekreaciniai takai nusidriekia nuo Laičių tvenkinio iki Rozalimo miestelio. Prie takų įrengtuose stenduose pateikta visa reikiama informacija. Lankytojai gali susipažinti su parko augmenija ir jos vertingumu, paukščiais, žvėrimis, krašto istorija, atokvėpiui skirtomis vietomis. Rozalimo miško pievose auga į Raudonąją knygą įrašyti augalai: raktažolė pelenėlė, tuklė, įvairių rūšių gegūnės. Drėgnuose eglynuose stiebiasi saugomas statusis atgiris. Čia lizdus suka ir peri reti paukščiai: raudongalvės sniegenos, svilikai, jerubės, perkūno oželiai, raibosios devynbalsės, egliniai kryžiasnapiai, volungės ir kiti. Keliaujantieji taku pamato Lapgirių ozą, Paežerių tvenkinio užutekius, sužino apie Zigmantiškių akmenį su Marijos pėda.
Tako pradžioje, ant pagrindinių vartų, kabo trys varpai, įamžinantys žemės ir dangaus ryšį. Pastatyta lauko scena renginiams. Tako viduryje įrengta prieiga prie Zigmantiškų mitologinio akmens. Pakruojiškių medžio drožėjų Egidijaus Impolio, Eugenijaus Rimdžiaus ir Prano Miežio sukurtos skulptūros primena ne tik garsius Pakruojo krašto menininkus, bet ir literatūrinius personažus bei siužetus. Parke lankytojai gali sutikti Jono Biliūno piemenėlį Jonuką su žąsimi po pažastimi, šunelį iš „Brisiaus galo“, katytę iš apsakymo „Kliudžiau“, prisėsti ant Henriko Radausko suolelio.
Kembornas

Istorija

XX amžiaus 9-oje dešimtmečio pabaigoje paskelbta apie planus panaudoti 400 hektarus žemės ūkiui skirtų žemių naujai gyvenvietei šalia Kembridžo įsteigti. 1994 m. Kembridžšyro grafystės taryba ir nekilnojimo turto plėtotojų grupė pasirašė susitarimą. 1996 m. išduoti statybos leidimai, o 1998 m. oficialiai pradėtos miestelio statybos.
2008 m. išduotas planavimo leidimas 3300 naujų namų statybai, o 2011 m. dar papildomai 950 namų.
Pradiniuose planuose miestelis vadintas Monkfildu, anksčiau čia stovėjusios fermos pavadinimas. Vėliau priimta idėja miestelį pavadinti Kembornu. Pavadinimas kildinamas iš dviejų šalia esančių gyvenviečių – Kembridžas ir Bornas.
2004 m. oficialiai suformuota Kemborno seniūnija.
Pajurgiškių akmuo

Pajurgiškių akmuo – stambus riedulys, saugomas geologinis gamtos paveldo objektas Pajurgiškių kaime, (Beižionių sen.) Elektrėnų savivaldybėje, apie 3,5 km į pietryčius nuo Beižionių. Pasiekiamas iš kelio  4716  Dzenkūniškės–Beižonys–Klėriškės  pasukus į pietvakarius ir pavažiavus gruntiniu keliu apie 1,6 km.
Akmuo slūgso nuošalioje vietoje, pietiniame Pajurgiškių ežerėlio krante, įkalnėje, aptverto pasodinto miško kampe, prie keliuko. Pastatytas medinis informacinis ženklas su jo pavadinimu. Apatinė riedulio dalis apkaupta gruntu.
Akmuo yra saugomas remiantis Elektrėnų savivaldybės tarybos 2008 m. rugsėjo 24 d. sprendimu Nr. TS-184, siekiant išsaugoti išskirtinės kristalų formos, vieną aukščiausių riedulių savivaldybės teritorijoje.
Zabluduvo Senosios žydų kapinės

Zabluduvo Senosios žydų kapinės (lenk. Stary cmentarz żydowski w Zabłudowie) – žydų kapinės, kurios veikė Zabluduvo mieste. Nėra tiksliai žinoma kada kapinės buvo įkurtos. Kapinės buvo įsikūrusios pietinėje miesto dalyje. Kapinės buvo sunaikintos per II pasaulinį karą, antkapių neišlikę.
Monrealė

Istorija

Palermą užėmus arabams vyskupas turėjo persikelti. Nauja katedra tapo kukli bažnyčia Aghia Kiriaki greta buvusiam kaime, kuris vėliau buvo pavadintas Monreale. Atvykus normanams 1072 m. krikščionys atgavo katedrą Palerme. Tikriausi ši laikino bažnyčios centro rolė paskatino Viljamą II čia pastatyti katedrą.
Monrealė buvo eilinis kaimas, kol normanų karaliai nusprendė jį paversti savo medžioklės kurortu ir pastatyti rūmus (tikriausiai dabartinė rotušė).
Valdant Viljamui II iš Kava de Tirenio atvyko benediktinai ir jiems buvo suteikta daug žemių. Monrealėje buvo įsikūręs Sicilijos metropolitas.

Katedra

Monrealės katedra yra vienas didingiausių išlikusios normanų architektūros pavyzdžių. Ją pradėjo Viljamas II 1174 m., o 1182 m. bažnyčia, skirta Švenčiausios Mergelės Marijos Ėmimui į Dangų, pagal popiežiaus Liucijaus III bulę tapo metropolito katedra.
Rūmai ir vienuolyno pastatai pietinėje pusėje buvo gražūs ir dideli. Juos supo siena su 12 bokštų. Tai buvo perstatyta ir vėliau sugriuvo, tad liko tik kelių bokštų griuvėsiai. Vienuolių miegamieji ir choras baigti apie 1200 m. Choras išliko ir dabar laikomas vienu gražiausiu Italijoje.
Bažnyčios planas yra Rytų ortodoksų ir Romos katalikų tradicijų mišinys. Navos kaip italų bazilikose, bet trijų apsidžių choras yra kaip ankstyvųjų trijų apsidžių bažnyčių, kurių pavyzdžių galima rasti Sirijoje ir kitose šalyse.
Skalūnai

Skalūnai – plonais sluoksneliais, plokštelėmis skylančios uolienos. Skiriamos dvi didelės skalūnų grupės: nuosėdiniai ir kristaliniai (metamorfiniai) skalūnai.
Nuosėdiniams skalūnams priklauso smulkiagrūdės labai plonų sluoksnelių nuosėdinės uolienos (daugiausiai molingos), beveik nepakitusios ar šiek tiek pakitusios dėl diagenezės bei menko metamorfizmo ir įgijusios sualūnuotumą.
Kristalizuoti skalūnai susidaro iš stipriai metamorfizuotų nuosėdinių uolienų (paraskalūnai) arba magminių uolienų (ortoskalūnai). Jas sudarantys plokšteliniai prizmiški, pailgi žėručių, amfibolų, feldšpatų kristalai išsidėstę beveik lygiagrečiose plokštumose (žėručio skalūnai, sericito skalūnai).

Pagal mineralinę sudėtį būna chlorito, epidoto, talko, olivino, granato, staurolito, kainito skalūnai; pagal tekstūrines ypatybes – dėmėtieji, dryžuotieji skalūnai; pagal spalvą – žalieji, raudonieji, melsvieji. Daugelis yra naudingosios iškasenos: degieji skalūnai ir piroskalūnai (vartojami kurui, iš jų gaminami bitumas, degiosios dujos), vario skalūnai (vario ir kitų spalvotų metalų rūda), magnetito skalūnai (geležies rūda), molio skalūnai, filitas (statybinė medžiaga stogams dengti, pastatų sienų apdailai), juodieji urano skalūnai (urano rūda), žėručio skalūnai (abrazyvų, keramikos žaliava), juodieji skalūnai (dažų žaliava).
Kazys Kiaulakis

Biografija

1966–1970 m. mokėsi Girininkų pradžios mokykloje, 1970–1974 m. – Vėžaičių aštuonmetėje mokykloje, 1974–1977 m. – Gargždų 2–oje vidurinėje mokykloje. 1982 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius-statybininkas.
1982–1984 m. Alytaus Statybos tresto darbų vykdytojas, Vilkaviškio Statybos valdybos meistras, 1984–1987 m. darbų vykdytojas, vyr. darbų vykdytojas, 1987–1992 m. valdybos viršininkas. 1992–2011 m. UAB „Vilkasta“ generalinis direktorius, valdybos pirmininkas.
2013–2019 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas.
1995–2019 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys.  2000–2003 m. valdybos narys, Statybos komiteto pirmininkas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys.
Vilkaviškio Rotary klubo narys. Sutuoktinė Rūta, vaikai Artūras, Arvydas.
Steve Keen

Styvas Kynas (Steve Keen, g. 1953 m. kovo 28 d.) – Australijos ekonomistas ir knygų autorius. Jis save laiko postkeinsistu, neoklasikinės ekonomikos, kaip nenuoseklios, nemoksliškos ir empiriškai nepagrįstos, kritiku. Pagrindinę įtaką S. Kyno ekonominėms idėjoms padarė Džonas Keinas, Karlas Marksas, Hymanas Minskis, Pjeras Srafa, Augustas Gracianis, Džozefas Aloizas Šumpeteris, Toršteiasn Veblenas ir Fransua Kesnė. Hymano Minskio finansinio nestabilumo hipotezė yra pagrindinė ekonominė idėja, kuria remiasi daugelis S. Kyno indėlių į ekonomikos mokslą, kuriuose daugiausia dėmesio skiriama matematinių modelių kūrimui bei finansinio nestabilumo simuliavimui. Jis yra žinomas Australijos nekilnojamojo turto burbulo kritikas.

Minsky programinės įrangos projektas

Neseniai, S. Kunas pradėjo programinės įrangos paketo, vadinamo Minsky, kūrimą. Jis skirtas vaizdžiai sumodeliuoti nacionalines ekonomikas jų modeliuose tiksliau atvaizduojant makroekonominius sąryšius nei tai galima padaryti įprastais makroekonominiais modeliais. Anot jo, įprasti modeliai negeba tinkamai įtraukti skolos, pinigų ir bankų dinamikos. S. Kynas mano, kad programa gali būti naudojama tiek edukaciniais, tiek tyrimų tikslais.
Pirmąjį programos paketo vystymo etapą finansavo akademinių trimų dotacija. 2013 metų vasarį S. Kynas pradėjo crowdfunding projektą „Kickstarter“ platformoje, kad leistų visuomenei prisidėti prie tolimesnio Minsky vystymo. Per pirmas 24 valandas, šis projektas pasiekė maždaug 15 % savo lėšų tikslo, o nuo to laiko jau visiškai pasikekė savo pradinį finansavimo tikslą – 50 000 JAV dolerių.
Mutas

Mutas (finik. 𐤌𐤅𐤕 mōwet, hebr. ‏מות‏‎ māweṯ) – dievybė vakarų semitų mitologijoje, mirties ir požemio pasaulio dievas, įkūnijantis chaosą. Manyta, kad sukeliantis sausras, nevaisingumą. Svarbiausias priešininkas – dievas Baalas.
Dievybės vardas kilęs iš semitų *mwt („mirti“), plg. akadų k. mutum („mirtis“). Iš ugaritų tekstų žinoma keletas šios dievybės epitetų, kaip antai bn ilm mt („Mutas [yra] dievų sūnus“) bei ydd il gzr („Elo numylėtasis“). Tai rodo, kad Mutas laikytas dieviškosios tvarkos dalimi. 
Mutas minimas Ugarito mituose, pasak kurių, yra milžiniško dydžio ir suryja visa, kas gyva, pražiodamas burną nuo žemės iki dangaus. Muto liežuvis siekiąs žvaigždes. Tikėta, kad mirusieji iškeliauja į Muto požemio karalystę arba pas mirštančiuosius ateinąs pats Mutas. Išlikęs ugaritų pasakojimas apie didvyrį Karatu, kurį nuo pas jį atėjusio Muto išgelbėjusi tik dieviškoji gydytoja Šaatikat, sukurta aukščiausiojo dievo Elo. Muto požemio karalystė mituose apibūdinama kaip „giliausioji žemės vieta“, kurioje pilna puvėsių, purvo, gleivių. Mirti reiškia būti surytam Muto.
Buvo tikima, jog mirtis, kurią personifikuoja Mutas, galinti patekti į namus pro langą. Apie tokį tikėjimą užsimenama ir Senajame Testamente (Jeremijo 9,20). Greičiausiai dėl to Baalas pasipriešinęs Kotaro-Chasio užmojui Baalo rūmuose įrengti langą. Mutas buvo vienas iš tų, kurie siekė užvaldyti pasaulį. Jis pakvietė Baalą į puotą ir nužudė, taip kilo sausra, nuniokotas pasaulis. Visgi ir pats Mutas buvo nužudytas Baalo sesers deivės Anat. Po septynerių metų Mutas atgyja ir kovoja su Baalu, tačiau nelaimi. Mūšis tarp šių dievų niekad nesibaigia, jis nuolat atsinaujina. Tiek Muto mirtis, tiek Baalo prisikėlimas susiję su gyvybe ir vaisingumu. Gali būti, kad Mutas turėjęs ir vaisingumo galią (ją galėjo įgyti miręs). Pasak mito, Anat puola dievą Mutą, kerta jį kalaviju, sijoja per rėtį, degina ugnimi, trina tarp akmenų ir išbarsto palaikus laukuose kaip grūdus. Po to atgyja gyvybė, o kartu ir Baalas. Teigiama, kad šie mitiniai vaizdiniai atspindi gamtos ciklų kaitą, kai vaisingą, lietingą metų laiką keičia sausros laikotarpis.
Sanchuniatono teogonijoje (veikalas neišliko), kurią savo Finikijos istorijoje panaudojo Filonas iš Biblo, minima būtybė Mut. Anot Filono, pradžioje egzistavęs tik tamsus, vėjuotas oras bei tamsus, dumblėtas chaosas. Vėjas „pamilęs savo paties pradžią“ ir kaip Pothos, „geismas“, išskyręs būtybę Mut. Greičiausiai ši būtybė nėra tapati Baalo priešininkui Mutui.
Akomodacija

Akomodacija – (lot. accomodatio 'pritaikymas, prisitaikymas'), akies gebėjimas taip kaitalioti savo laužiamąją gebą, kad aiškiai matytų įvairiai nutolusius daiktus. Akomodacijos laipsnis priklauso nuo daikto tolumo. Žiūrint į tolimus daiktus, sveikai žmogaus akiai akomoduoti nereikia, nes pro jos optinę sistemą praėję lygiagretūs spinduliai susikerta tinklainėje. Žiūrint į artimus daiktus, akis turi savo laužiamąją gebą padidinti, tai yra akomoduoti, nes be akomodacijos nuo daiktų atėję skleistiniai spinduliai susikirstų už tinklainės, ir jų vaizdas būtų neryškus. Akomoduojant akies krumplyno raumuo susitraukia, lęšiuką laikantys saitai atsipalaiduoja, jis išsigaubia ir jo laužiamoji geba padidėja.
Akies optinės sistemos laužiamoji geba matuojama dioptrijomis; 1 dioptrija (dpt) atitinka laužiamąją gebą lęšio, kurio židinio nuotolis yra 1 metras. Didžiausia laužiamoji geba iki 10 metų vaikui (apie 10 dioptrijų). Žmogaus akies gebėjimą akomoduoti rodo vadinamosios akomodacijos ribos – atstumas tarp aiškaus matymo artimiausio (kai akis maksimaliai akomoduoja) ir tolimiausio (akis visiškai neakomoduoja) taškų. Senstant akomocacijos ribos siaurėja (palaipsniui tolsta artimiausias aiškaus matymo taškas), mažėja lęšiuko elastingumas. Senatvėje akomodacija visiškai išnyksta, atsiranda senatvinė toliaregystė, vietoj susilpusios akomodacijos skaitymui reikia akinių.
Gulkevičiai

Istorija

Gulkevičiai įkurti 1875 m., nutiesus geležinkelį ir pastačius stotį. XX a. pradėta plėtoti maisto, ypač cukraus, pramonė. Nuo 1959 m. – miesto tipo gyvenvietė, nuo 1961 m. – miestas.
Dominykas Vaitiekūnas

Išsilavinimas

2006 m. baigė Panevėžio Juozo Balčikonio gimnaziją. 2006 – 2010 m. dramos aktoriaus bakalauro studijos Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, kurso vadovas prof. Vladas Bagdonas. Specialybės dėstytojas Saulius Bareikis. 2010 – 2012 m. dramos aktoriaus magistro studijos Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje. Nuo 2016 metų yra urbanistinių šokių mokyklos "Low air" mokinys. Nuo 2017 m. Dominykas tobulina dainavimą lankydamas muzikinio teatro studijas privačioje prof. Derek Barnes dainavimo klasėje, Londone.

Biografija

2006 m. įstojo į specialų Vlado Bagdono ir Vytauto Kernagio surinktą aktorių – renginių vedėjų kursą Lietuvos Muzikos ir Teatro akademijoje. 2012 m. baigęs studijas ėmė dirbti pagal specialybę – iki šiol dalyvauja įvairiuose scenos menų pastatymuose.
Vaidino Klaipėdos Valstybinio Muzikinio teatro ir Kauno Valstybinio Muzikinio teatro spektakliuose, A. Giniočio, A. Cholinos, K. Jakšto, E. Jaro ir kitų režisierių darbuose. Siekdamas tapti profesionaliu miuziklo žanro atlikėju, ėmė aktyviai gilintis į miuziklo atlikimo subtilumus, tobulino profesinius scenos judesio ir šokio įgūdžius Lietuvoje, o specialios miuziklinio dainavimo technikos mokytis nuo 2017 metų vyko į Jungtinę Karalystę pas prof. Derek Barnes.
Devyneris metus kūrė ir dainavo grupėje „Liūdni slibinai“. Grupė išleido 4 autorinius muzikos albumus, sukūrė keletą muzikinių programų, dalyvavo didžiuosiuose Lietuvos populiariosios muzikos festivaliuose, o 2012 metais buvo pripažinta geriausia muzikinė grupė Lietuvoje – laimėjo Muzikos Asociacijos „M.A.M.A“ apdovanojimą. 2017 metų atlikėjas kartu su Vilniaus miesto styginiu ansambliu „Mikroorkéstra“ pristatė ir pirmąją savo muzikinę pjesę-komediją „Muzikanto (iš)gyvenimo simfonija“ (meno vadovas – Martynas Levickis). Nuo 2018 m. rudens pasirinkęs Vitalijaus Špokaičio sceninį pseudonimą rengia muzikinio stendapo autorinius pasirodymus, 2019 m. pavasarį išleido albumą „Geras Žmogus“ ir kartu su ritmo grupe pristatė dviejų dalių programą „Geras Žmogus“.
Penkerius metus vedė TV projektą Lietuvos Tūkstantmečio vaikai (LRT), informacinę laidą „Kultūros diena“ (LRT PLIUS), ir ne vieną dešimtį įvairaus žanro renginių – žiemos ir vasaros įmonių renginius (įmonės Western Union, Danske Bank, Alma Littera ir kt.). Ne kartą yra tapęs Lietuvos Respublikos Prezidentūros, Lietuvos Banko renginių vedėju, vedęs Versli Lietuva organizuojamas ir kitas mokslo konferencijas.

„Liūdni slibinai“

2008 m. sukurta muzikos grupė. Pagrindiniai grupės nariai – Dominykas Vaitiekūnas, Vaidas Kublinskas ir Aistė Lasytė. 
 Daugiau apie grupės „Liūdni slibinai“ koncertinę veiklą galite paskaityti čia: Koncertinė veikla.
Benediktas VIII

Biografija

Tik išrinktas popiežiumi Benediktas VIII turėjo bėgti iš Romos, jam oponavo antipopiežius Grigalius VI (1012 m.). Padedamas imperatoriaus Henriko II susigrąžino Romą ir karūnavo imperatorių 1014 m. vasario 14 dieną. Viso savo pontifikavimo metu palaikė gerus santykius su Šventosios Romos Imperijos valdovu. Valdant Benediktui VIII saracėnai atnaujino savo antpuolius Sardinijoje. Tuo pačiu metu Normanai kėlėsi į Italiją. Popiežius palaikė normanus jų kovoje su saracėnais. Pavijoje surengė sinodą pasmerkdamas simoniją (dvasininkų pareigybių prekyba).
1020 m. keliavo į Vokietiją, kad aptartu su Henriku II grėsmę kylančia iš Bizantijos pietų Italijai. Jis įtikino imperatorių pasiųsti kariuomenę į Italiją numalšinti popiežiaus vasalus, kurie perėjo į graikų pusę.