google/wiki40b huggingface dataset:
Klijai

Klijai – gamtinės arba sintetinės medžiagos, naudojamos paviršiams sujungti klijavimo būdu.

Sudėtis

Svarbiausia klijų sudedamoji dalis - rišiklis, t. p. jų sudėtyje gali būti tirpiklis, skiediklis, kietiklis, minkštiklis, užpildas. Pagal cheminę prigimtį skirstomi į neorganinius ir organinius, gamtinius ir sintetinius klijus.
Neorganiniai klijai yra skystasis stiklas (natrio ir kalio silikatų vandeninis tirpalas) ir fritas (žemos lydymosi temperatūros stiklas).
Organiniai klijai būna gamtiniai ir sintetiniai. Gamtiniams gyvūninės kilmės klijams gaminti naudojamas kolagenas (gliutininiai klijai), kazeinas (kazeininiai klijai), albuminas (albumininiai klijai). Gamtinių augalinės kilmės klijų gamyboje naudojamas natūralus kaučiukas (mastika), gutaperčia, krakmolas, dekstrinas. Dažniausiai augaliniams klijams gaminti naudojama gauruotoji soja, valgomoji bulvė, saldžioji ceratonija, sakai.
Didžiausią grupę sudaro sintetiniai klijai, kurie pagal cheminę prigimtį skirstomi į termoreaktyviuosius, termoplastinius ir elementų organinius. Termoreaktyviųjų klijų pagrindinis komponentas dažniausiai yra pati oligomerinė derva arba jos tirpalas organiniame tirpiklyje (pvz., fenolformaldehidiniai klijai), dervos tirpalas monomere arba kelių dervų (pvz., fenolformaldehidinės ir polivinilacetatinės arba poliamidinės) tirpalai organiniuose tirpikliuose. Šie klijai yra vienkomponenčiai, paruošti naudoti vienoje pakuotėje. Daugiakomponenčiai, dažniausiai dvikomponenčiai, klijai sudaryti iš polimero, oligomero ar jo tirpalo ir kietiklio, pvz., epoksidiniai klijai. Jų komponentai sumaišomi prieš naudojimą.
Termoreaktyviaisiais klijais klijuojama apkrovų veikiamos metalinės konstrukcijos (epoksidiniais), metalai (fenolformaldehidiniais, polivinilacetatiniais ir poliuretaniniais), mediena (poliuretaniniais ir karbamid arba melaminformaldehidiniais). Termoreaktyvieji klijai tvirtai suklijuoja įvairias medžiagas, yra chemiškai ir termiškai atsparūs.
Prie termoplastinių klijų (oligomerų ar polimerų tirpalai) priskiriami poliakriliniai, poliamidiniai, polibenzimidazoliniai, karbinoliniai klijai. Jie elastingi, bet nelabai atsparūs. Jais klijuojamos nemetalinės konstrukcijos, naudojamos neaukštoje temperatūroje, metalai, metalai prie plastiko ar gumos.
Elementų organiniai klijai yra silicio, boro, alavo, aliuminio ir kt. metalų organiniai polimerai. Termiškai atsparūs iki 1000 °C, jie naudojami metalams, plastikams klijuoti.
Pagal paskirtį klijai skirstomi į konstrukcinius (statinių ir dinaminių apkrovų veikiamoms detalėms klijuoti) ir nekonstrukcinius (apdailos, neaustinėms medžiagoms, elektrotechninėms, radiotechninėms detalėms klijuoti).
Lietuvoje polivinilacetatinius ir karbamidinius klijus gamina bendrovė „Achema“.
Švedijos demografija

Šiame straipsnyje pateikiama informacija apie Švedijos gyventojus.

Istorija

Senieji šalies gyventojai vertėsi medžiokle ir žvejyba. III tūkstantmetyje pr. m. e. paplito gyvulininkystė ir žemdirbystė. II tūkstantmetyje pr. m. e. įsiveržė gyvulių augintojų gentys (spėjama, kad indoeuropiečiai). Jos pavergė vietos gyventojus. Pirmaisiais mūsų eros amžiais čia apsigyveno šiaurės germanų gentys svionai ir gautai. IX-XII a. dabartinės Švedijos teritorijoje susiformavo švedų etninė grupė.
Buba (Bisau Gvinėja)

Istorija

Miestą įkūrė portugalai kaip karinę bazę. Valdant prezidentui Kumbai Jalai planuota į Bubą perkelti šalies sostinę, bet po perversmo jį nušalinus šie planai žlugo.
Janovo geležinkelio stotis

Janovas (ukr. Янів) – geležinkelio stotis stovinti Pietvakarių geležinkelio atkarpoje Čerginovas-Ovručius, netoli Pripetės, Ukrainoje.

Istorija

Stotis pradėjo veikti 1925 m. Nuo Janovo kaimo ir stoties pradėjo kurtis Pripetės miestas.
Iki Černobylio AE avarijos, stotis priklausė Pietvakarių geležinkeliui. Stotyje buvo aptarnaujami keleiviai, kraunami kroviniai, jungėsi Černobylio AE, sandėlių, naftos bazės ir kitų Pripetės įmonių geležinkeliai.
Janovo geležinkelio stotis patenka į valstybinės įmonės „Černobylservis“ transporto kompleksą.
Stotyje yra vienas pagrindinis, trys atvykimo-išvykimo keliai ir keletas pagalbinių kelių vagonų sąstatams. Yra įranga krovos darbams šalia Černobylio AE ir panaudoto branduolinio kuro saugyklos kelių.
Vakarinėje stoties pusėje yra išlikus vandens talpa garvežių užpildymui.
Rekonstruojant geležinkelio atkarpą Černigovas-Janovas, Černobylio AE personalo ir kitų organizacijų susisiekimo užtikrinimui, 1986–1987 m. Janovo stotis nuo Janovo iki Slavutyčiaus buvo elektrifikuota. Dabar kontaktinis tinklas nenaudojamas ir išmontuotas pačioje stotyje ir atkarpoje Janovas-Semichodai.
Dabar, vienas iš kelių, nutiestas per stotį, rekonstruotas ir naudojamas objekto „Uždanga-2“, naujo Černobylio AE sarkofago statybai.

Kompiuteriniuose žaidimuose

Janovo geležinkelio stotis – vienas iš vietovės „Jupiterio apylinkės“ elementų kompiuteriniame žaidime S.T.A.L.K.E.R.: Call of Pripyat
Kuturiai (Tauragė)

Aplinkinės gyvenvietės

PAGRAMANTIS – 2 km
Zenitinė savaeigė

Zenitinė savaeigė (rus. зенитная самоходная установка; ЗСУ; angl. self-propelled anti-aircraft weapon; vok. Flugabwehrpanzer) – sausumos kovos mašina, skirta dalinių, karinių ir civilinių objektų oro gynybai nuo aviacijos atakų, ginkluota zenitinėmis patrankomis, zenitinių raketų leistuvais ar tiek patrankomis, tiek leistuvais.
Savaeigėms artimas dalykas yra zenitiniai automobiliai, kurių kėbule įtvirtinta zenitinė patranka. Tikrųjų zenitinių savaeigių ypatumas – integralus zenitinio ginklo sujungimas su mašina.

Istorija

Pirmąja zenitine savaeige gali būti vadinamas 1906 m. „Erhard“ kompanijos šarvuotasis automobilis su dideliu patrankos pakėlimo kampu.
Pirmojo pasaulinio karo metais visuose frontuose naudojo dešimtis zenitinių automobilių, gamintų iš komercinių sunkvežimių.
Šį būdą naudojo ir tarpukaryje. Mažakalibres automatines ar didesnio kalibro zenitines patrankas montuodavo sunkvežimių arba artilerijos vilkikų kėbuluose. Tokie zenitiniai automobiliai būdavo pernelyg pažeidžiami paprasčiausių šaulių ginklų kulkomis, todėl antrojo pasaulinio karo metais ėmė gaminti tikrąsias zenitines savaeiges šarvuočių ar tankų bazėje. Pvz., vokiškos zenitinės savaeigės Ostwind ir Wirbelwind.

Antrojo pasaulinio karo laikų zenitinės saveigės

Po antrojo pasaulinio karo kuriamos savaeigės pasižymėjo suporinta ar suketverinta sparčiašaude patrankine ginkluote. Vėliau – raketų leistuvais bei ugnies valdymo elektronika. Šiuolaikinės zenitinės savaeigės pavyzdys yra Rusijos „Tunguska“.

Patrankiniai zenitiniai automobiliai

Nešarvuoti ar šarvuoti automobiliai su kėbule įtvirtinta zenitinė patranka:

Raketiniai zenitiniai automobiliai

Nešarvuoti ar šarvuoti automobiliai su kėbule įtvirtintu zenitinių raketų leistuvu:
Pabradės apskritis

Pabradės apskritis (nuo 1918 m. vidurio Naujųjų Švenčionių apskritis) buvo Lietuvos rytuose, į šiaurės rytus nuo Vilniaus. Centras – Pabradė, nuo 1918 m. Švenčionėliai. Apskrities plotas 1745 km².

Istorija

Apskritį sudarė 1915 m. lapkričio 23 d. vokiečių valdžia. 1915–1916 m. priklausė Oberosto Vilniaus, 1916–1917 m. Vilniaus-Suvalkų, 1917–1918 m. Lietuvos sričiai. Panaikinta 1918 m. pabaigoje sudarius Švenčionių apskritį.
Maksimilianas Austras

Biografija

Austrijos erchercogas, kilęs iš Habsburgų giminės. Tėvas Šventosios Romos imperijos imperatorius Maksimilijonas II Habsburgas, motina – Ispanijos karaliaus Karolio V duktė Marija Ispanė.
1587 m. dalies Abiejų Tautų Respublikos bajorų išrinktas pretendentu į Respublikos karaliaus sostą. Kai karaliumi buvo išrinktas Žygimantas Vaza, Olomouco katedroje paskelbė savo pacta conventa ir iš Silezijos pradėjo intervenciją į Lenkiją. Karūnos didysis etmonas Jonas Zamoiskis Byčinos mūšyje jo kariuomenę sumušo, o Maksimilianą paėmė į nelaisvę ir išsivežė į Zamostę, kur jam buvo patikėtos Zamoiskio dukters krikšto tėvo pareigos.
1589 m. kovo 10 d. Habsburgai pripažino Žygimantą Vazą ir Maksimilianas grįžo namo. Nuo 1590 m. katalikiško Vokiečių ordino didysis magistras.
Senoji Geisčiūnų kriaušė

Senoji Geisčiūnų kriaušė – botaninis gamtos paveldo objektas, 1960 metais paskelbta saugoma. Auga Geisčiūnų kaime, Nemunaičio sen., Alytaus raj., netoli Nemunaičio–Alytaus kelio.
Medžio rūšis – miškinė kriaušė (Pyrus pyraster (L.) Burgsd.). Senosios kriaušės kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 380 cm, aukštis – 16 m. Medis išsišakojęs 5 m spinduliu, tankia laja, turi tarpusavyje suaugusių šakų. Spėjama, kad šiai kriaušei daugiau nei 200 metų.
Lex XI FC

Istorija

Klubas įkurtas 1975 m. Yra žaidę kelis sezonus Cymru Alliance lygoje, bet joje neįsitvirtino.
Juškaičių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, aikštelė ovali, pailga šiaurės - pietų kryptimi, 24x20 m dydžio. Jos pietiniame krašte supiltas pusės metro aukščio ir 11 m pločio pylimas. Šlaitai 10 m aukščio, viršutinėje 4-5 m aukščio dalyje pastatinti. 
Piliakalnis apardytas arimų, jo šiaurinis galas nukastas žvyrui. Aikštelė dirvonuoja, šlaituose vietomis auga lapuočiai. Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 33000 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Kazokų piliakalnis 13 kmKalvalių piliakalnis 5,5 km
Gegužių piliakalnis 4 kmSimėnų piliakalnis 8 kmIndijos piliakalnis 16 km
Kreivių piliakalnis 15 kmIvangėnų piliakalniai 7 kmPagramančio piliakalnis 16 km
Naujininkų piliakalnis 17 km
Matiškių piliakalnis 19 kmBatakių piliakalnis 9 km
Kiukiškių piliakalnis 22 kmNosaičių piliakalnis 7 km
Pravažumas

Grioviai ir slenksčiai

Šio kliūtys svarbios daugiausia karinėms mašinoms. Dviašė ratinė mašina pervažiuoja griovį, kurio plotis mažesnis už rato skersmenį. Daugiaašės ir vikšrinės mašinos gali pervažiuoti griovį, kurio plotis lygus trečdaliui ar pusei bazės,
Slenksčiai (vertikalios sienelės). Automobilis viena varoma ašimi gali įveikti sienelę, kurios aukštis lygus 2/3 rato spindulio, o automobilis abiem varomomis ašimis – vieno rato spindulio aukščio sienelę.
Ir nelabai aukštos tokios kliūtys gana efektyviai sustabdo net tankus. Tokias kliūtis paprastai įveikia naudojant parankines priemones – fašinas, buldozeriniu peiliu sustumiamą gruntą, sprogmenis.
FK Aktas Vilnius

Istorija

Komanda suburta 1990 m. Saulėtekio studentų miestelio vieno dangoraižių 16-ajame aukšte. Tuo metu, kai dabartiniame Seime buvo skelbiamas Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo aktas, Vilniaus inžinerinio statybos instituto (VISI, dabar - VGTU) Statybos fakulteto pirmakursiai subūrė komandą. Pavadinimas parinktas prisimenant Nepriklausomybės aktą.  Komanda žaidė salės futbolo studentų varžybose. Ir šiandien ją daugiausia sudaro įvairių Vilniaus universitetų (VGTU, VU, VPU, MRU) esami ir jau buvę studentai.
2003 m. komanda ėmė žaisti III lygoje, 2007 m. prisijungė prie SFL, dalyvavo „Žalgirio“ draugijos organizuojamose „Žalgiriadose“, Lietuvos paplūdimio, salės futbolo pirmosios ir A lygos pirmenybėse ir kituose turnyruose.
Muzika, suradusi mus (filmas)

Siužetas

Jaunas charizmatiškas airių gitaristas Luisas ir kilminga amerikietė violončelistė Laila pamilo vienas kitą. Po stebuklingos nakties Niujorke, aplinkybės susiklostė taip, kad teko išsiskirti. Gimęs jų sūnus Evanas, nelaimingų aplinkybių dėka atsidūrė vaikų namuose. Sulaukęs vienuolikos metų Evanas pabėga iš vaikų namų ieškoti tėvų ir pradeda groti Niujorko gatvėse. Vienintelę galimybę surasti tėvus jis laiko savo muziką. Jaunas muzikantas tiki, kad jei jis gros, jo muziką galės atpažinti tėvai ir taip berniukas suras juos. Vaiko talentu pasinaudoja kaubojiškais rūbais pasipuošęs keistuolis Maksvelas, suteikęs Evanui Augusto Rašo sceninį pseudonimą…
Švendrinė donacija

Biologija

Švendrinė donacija yra 7–12 mm dydžio, kūnas rausvas su vario atspalviu, rečiau žaliai bronzinis, padengtas sidabriškai pilkais plaukeliais, antsparniai su taškinių įdubimų eilėmis. Vabalai maitinasi virš vandens palinkusių augalų lapais: šiurpių, švendrų, nendrių, viksvų. Lapus graužia iš abiejų pusių. Lervos vystosi ant plačialapių ir siauralapių švendrų šaknų.
Eligijus Masiulis

Biografija

1992 m. baigė Klaipėdos Smeltės vidurinę mokyklą. 1993 m. įstojo į Klaipėdos universitetą, 1999 m. baigė magistro studijas ir įgijo politologo specialybę. 1994 m. – pirmasis Klaipėdos universiteto studentų sąjungos prezidentas.
1998–2000 m. Klaipėdos miesto savivaldybės mero Eugenijaus Gentvilo patarėjas. 1997–1998 m. ir 2000–2002 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys, Švietimo, kultūros ir sporto komiteto pirmininkas.
2000–2016 m. Seimo narys. 2008–2012 m. Susisiekimo ministras.
2005–2006 m. Seimo Liberalų frakcijos seniūno pavaduotojas, 2006–2016 m. – Liberalų sąjūdžio frakcijos seniūnas.
Nuo 2016 m. UAB „Versanus“ savininkas ir vadovas.
1996–2003 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003–2005 m. – Lietuvos liberalų ir centro sąjungos narys. 1996–1998 m. Klaipėdos liberalaus jaunimo organizacijos pirmininkas. Nuo 1998 m. Lietuvos liberalų sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas, 2001–2003 m. šios sąjungos Valdybos narys, Lietuvos liberalaus jaunimo organizacijos narys. 2006–2008 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio pirmininko pavaduotojas, 2008–2016 m. – pirmininkas.
Taip pat yra viešosios įstaigos „Atvira visuomenė ir jos draugai“ bei visuomeninės organizacijos „Liberalios reformos“ steigėjas, Klaipėdos „Rotoract“ klubo garbės narys. Nuo 2004 m. Klaipėdos dviračių sporto federacijos prezidentas.

Korupcijos skandalas

2016 m. gegužės 12 d. Specialiųjų tyrimų tarnyba (STT) paskelbė, kad pradėjo ikiteisminį tyrimą dėl įtariamo E. Masiulio kyšininkavimo, papirkimo ir prekybos poveikiu stambiu mastu. Politiko namuose buvo rasta 250 tūkst. eurų. Tą pačią dieną E. Masiulis paskelbė, kad atsistatydina iš Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio pirmininko pareigų ir traukiasi iš partijos, taip pat atsisako Seimo nario mandato. Kitą dieną Vilniaus miesto apylinkės teismas leido 20 dienų suimti kyšio E. Masiuliui davimu įtariamą R. Kurlianskį - jis įkalintas Lukiškių tardymo izoliatoriuje. Atsižvelgdama į E. Masiulio prašymą VRK jo Seimo nario mandatą panaikino nuo 2016 m. gegužės 20 d.
Pasikartojantis kodas

Pasikartojantis kodas (angl. duplicate code) – ta pati instrukcijų seka programos tekste pasikartoja dukart ar daugiau. Tokią programą sunkiau prižiūrėti (jei pasikartojančiame fragmente aptinkama klaida, ją reikia taisyti iškart keliose vietose). Pasikartojantis kodas yra rimta ir paplitusi programavimo problema. Manoma, jog daugelyje didesnių sistemų jis sudaro apie 10%–15% viso kodo.

Pavyzdys

Pavyzdžiui, sakiniai:

  int s1 = 0;
  for (int i = 0; i < 10; i = i + 1)
    s1 = s1 + i * i;
  int s2 = 0;
  for (int i = 0; i < 10; i = i + 1)
    s2 = s2 + i;
daug aiškiau atrodytų bei būtų greičiau vykdomi sujungti į vieną:

  int s1 = 0;
  int s2 = 0;
  for (int i = 0; i < 10; i = i + 1)
    {
      s1 = s1 + i * i;
      s2 = s2 + i;
    }

Trijų pakartojimų taisyklė

Yra žinoma "trijų pakartojimų taisyklė", kurios autoriai siūlo imtis pertvarkymų (atsikratant pakartojimo) jei kodo fragmentas kur nors kartojasi daugiau nei du kartus. Kiti šaltiniai siūlo apskritai vengti bet kokių pasikartojimų.
Milašius (kaimas)

Istorija

Tarybiniais metais priklausė Mielagėnų apylinkei.
Krūtės piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Gruobinios pilis 21 kmPurmsačių piliakalnis 5,7 kmBrūverių piliakalnis 5,7 kmGramzdos piliakalnis 9 kmSenosios Įpilties piliakalnis 23 kmKalvių piliakalnis 16 kmKalėtų piliakalnis 5 km
Kubiliškės piliakalnis 12 km
Torpednešis

Torpednešis - lėktuvas, skirtas laivams naikinti torpedomis. Torpednešiai atakuodavo laivus tiek jūrose, tiek reiduose ar uostuose. Juos naudodavo ir aviacinėms bomboms mėtyti ar jūrinėms minoms statyti.
Pirmieji torpednešiai atsirado Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje. Jie buvo ginkluotėje tarp pasaulinių karo ir Antrojo pasaulinio karo metu. Jie buvo plačiai naudojami Antrajame pasauliniame kare (pvz., Perl Harboro atakoje). Po Antrojo pasaulinio karo atsirado priešlaivinės raketos, kurias gali leisti įprastiniai bombonešiai ir kurių efektyvumas viršijo torpednešių efektyvumą. Todėl torpednešiai kaip lėktuvų klasė išnyko. Šiaurės Korėja yra šalis, ilgiausiai išlaikiusi torpednešių aviaciją - ji išformuota tik po 1980 m.
Torpednešiai naudodavo specialias aviacines torpedas, kurios buvo mažesnės ir lengvesnės už laivines torpedas, kurias naudodavo antvandeniniai ir povandeniniai laivai. Tuometinės aviacinės torpedos sverdavo iki 900 kg, kas beveik dvigubai viršijo tuometinių vienmotorių bombonešių bombų krovinį, todėl torpednešiams reikėjo galingesnių variklių. Torpedoms reikėjo arba skyriaus, didesnio už bombų skyrių, (jei torpedą gabendavo viduje) arba bent jau ilgo korpuso (jei torpeda buvo pakabinama po korpusu).
Torpednešius turėdavo dengti naikintuvai, kadangi patys torpednešiai apsiginti nuo priešo naikintuvų nepajėgdavo. Daugiamotorių torpednešių buvo nedaug, bet ir jų (pvz., Mitsubishi G4M Betty) efektyvumas nebuvo didesnis. Gera naikintuvų priedanga ir gausi efektyvi priešlėktuvinė artilerija leisdavo apsiginti nuo priešo torpednešių.
Torpednešių silpnybė buvo ta, kad prieš paleisdamas torpedą torpednešis turėdavo gana ilgai skristi tiesiai ir neaukštai, išlaikydami pastovų aukštį ir taikydami į atakuojamą laivą. Tuo momentu jie būdavo itin pažeidžiami tiek naikintuvų, tiek priešlėktuvinės artilerijos. Tuo metu efektyvi apsauga būdavo ir universaliųjų laivų pabūklų (kalibras virš 100 mm) ugnis - torpednešiai įsirėždavo į sprogimų aukštyn išmestus vandens stulpus. Aviacinės torpedos irgi buvo gana jautrus ginklas, nevykusiai numetus jos neretai sugesdavo.
Torpednešių atakos būdavo efektyvios jei priešas neaptikdavo besiartinančių torpednešių arba jei būdavo surengiama kompleksinė ataka, kai naikintuvai slopina priešlėtuvinių pabūklų ugnį, pikiruojantys bombonešiai atakuoja iš viršaus, o torpednešiai - iš šonų, palei vandens paviršių.
Stovinčių laivų apsauga nuo torpednešių buvo prieštorpediniai tinklai, saugoję nuo bet kokių torpedų, tiek aviacinių, tiek laivinių. Judantys laivai nuo torpednešių atakų galėdavo apsisaugoti plaukdami visu greičiu ir manevruodami. Neretai pakakdavo vienos torpedos, kad judantis laivas būtų tiek pažeistas, kad prarastų greitį ir/ar galimybę manevruoti. Po to jie jau tapdavo lengvais taikiniais. Labai pažeidžiami buvo laivai, neturintys povandeninės šarvų juostos (pvz., lengvieji kreiseriai). Sunkieji laivai su povandenine šarvų juosta irgi prarasdavo judrumą, jei torpeda pataikydavo į vairus ar sraigtus.
Kochlearinis implantas

Kochlearinis implantas arba klausos implantas – tai elektroninis medicininis prietaisas, kurio dėka kurtiesiems grąžinama klausa. Procesorius transformuoja aplinkos garsus į elektroninį signalą, o implanto elektrodas, įkištas į vidinėje ausyje esančią sraigę, perduoda šį signalą klausos nervui, toliau impulsas keliauja į smegenų žievę ir implantuotasis asmuo girdi.
Pastaraisiais dešimtmečiais įrodyta, kad kochlearinė implantacija yra saugus ir veiksmingas klausos reabilitacijos būdas kurtiems vaikams. Implanto technologija keitėsi – nuo vienkanalio iki daugiakanalio, operacijos technika tapo mažai traumatiška, išsiplėtė indikacijos operacijai. Nors girdėjimo kokybė naudojant kochlearinį implantą skiriasi nuo normalaus girdėjimo, kochlearinė implantacija revoliuciškai keičia kurčių vaikų kalbos raidą. Remiantis moksline literatūra, pusės vaikų, naudojančių kochlearinius implantus, kalbos suvokimo ir kalbinių įgūdžių lygis gali priartėti prie normaliai girdinčių bendraamžių.
Pomigačė

Istorija

Kaimas įkurtas apie 1500 metus. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1577 m. kaimas sudarė 40 valakų, buvo smuklė ir kalvė. 1880 m. pastatytas malūnas. 1908 m. pastatytas dar vienas malūnas.
Algimantas Litvaitis

Biografija

1954 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete įsigijo žurnalistikos specialybę.
1949–1951 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korektorius, literatūrinis darbuotojas, 1951–1952 m. tuometinės Vilniaus srities ir miesto laikraščio „Raudonoji vėliava“ atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas. Nuo 1952 m. žurnalo „Sportas“ literatūrinis darbuotojas. 1956 m. žurnalui tapus laikraščiu trumpai dirbo redaktoriaus pavaduotoju, 1956–1988 m. – redaktorius. Jam vadovaujant laikraštis tapo trečiu pagal vienkartinį tiražą leidiniu. 1957 m. jo iniciatyva įkurta Sporto žurnalistų sekcija prie Lietuvos žurnalistų sąjungos (dab. Lietuvos sporto žurnalistų federacija), 1957–1958 m. jos pirmininkas.
Rašė daugiausia sporto temomis. Dalyvavo rengiant rinkinius „Tarybų Lietuvos sportas“, „Olimpinė ugnis negęsta“ (1961 m.).
Nijolė Laurinkienė

Biografija

Vyras Mečys Laurinkus. 1974 m. baigė Vilniaus universitetą. 1997 m. habilituota humanitarinių mokslų daktarė.
Nuo 1985 m. dirba Lietuvių kalbos ir literatūros institute (nuo 1990 m. – Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas), buvo Sakytinės tautosakos skyriaus vadove.
Tyrimų sritys – baltų mitologija, lietuvių liaudies etnologija ir folkloras. Rengė tęstinį leidinį „Tautosakos darbai“.
Kazimieras Vasiliauskas (1922)

Biografija

Gimė 1922 m. balandžio 9 d. Kateliškių kaime, Valės Baniulytės–Vasiliauskienės (1897–1984) ir Juozo Vasiliausko (1874–1961) šeimoje. Abu tėvai palaidoti Kuprių kapinėse. Mokėsi Čypėnų pradžios mokykloje ir Biržų gimnazijoje. 1941 m. baigė Biržų gimnaziją.
1941–1946 m. rengėsi tapti kunigu, studijavo Kauno ir Vilniaus kunigų seminarijose. 1946 m. arkivyskupas Mečislovas Reinys Vilniaus arkikatedroje įšventino Kazimierą Vasiliauską kunigu.
1949 m. buvo suimtas, 1950 m. – ištremtas į Sibirą. Iki 1958 m. dirbo Intos ir Vorkutos (Komių ASSR) anglių kasyklose. Pasibaigus kalinimo laikui, jam nebuvo leista grįžti į Lietuvą, todėl beveik 10 metų dirbo Latvijoje, Daugpilio rajone, kolūkio buhalteriu ir šilumvežių fabriko elektriku.
1969 m. jam leista grįžti į Lietuvą. Pirmoji K. Vasiliausko, kaip kunigo, darbo vieta buvo Varėnos parapija, kurioje jis kunigavo iki 1975 m.
1975 m. kunigas K. Vasiliauskas iš Varėnos buvo perkeltas į Vilniaus šv. Rapolo parapiją vikaro-adjutoriaus pareigoms.
Nuo 1989 m. Vilniaus arkikatedros klebonas. 1993–1995 m. – Vilniaus kunigų seminarijos rektorius.
Mirė 2001 m. spalio 14 d. būdamas Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčios emeritu.
Palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse, Menininkų kalnelyje.