google/wiki40b huggingface dataset:
Mūsų laikraštis

„Mūsų laikraštis“ – savaitraštis, ėjęs 1928–1940 m. Kaune.

Savaitraštis

Leido Katalikų veikimo centras. Spausdino Spindulio spaustuvė bei „Žaibo“ spaustuvė Kaune. Tiražas 87 000 egz. (1939 m.). Rašė apie ekonomiką, politiką, švietimą, kultūrą, religiją, katalikų spaudą ir kita.
Bendradarbiavo: Bernardas Brazdžionis, Julius Būtėnas, Pranas Garšva, Stasys Yla, Kazys Inčiūra, Zenonas Ivinskis, Steponas Kolupaila, Jonas Kriščiūnas, Juozas Prunskis ir kiti.
Vilniaus Žemynos gimnazija

Istorija

Vilniaus „Žemynos“ gimnazija duris moksleiviams atvėrė 1987 m. rugsėjo 1 d. 1997 m. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas. 2002 m. rugsėjo 1 d. tapo išgryninta gimnazija ir persikėlė iš Pašilaičių į Šeškinę, į buvusios „Verdenės“ vidurinės mokyklos (kuri dar anksčiau vadinosi „52-oji vidurinė mokykla“, tai buvo mokykla, kurioje mokyta rusų kalba) patalpas. 2009 m. gimnazijos pastatas buvo renovuotas.
Simas Karaliūnas

Biografija

1956 m. baigė Joniškio 1-ąją vidurinę mokyklą. 1961 m. baigė lietuvių kalbos ir literatūros Vilniaus universiteto Istorijos Filologijos fakultete. Nuo 1962 m. dirbo Lietuvių kalbos institute pradžioje jaunesniuoju, vėliau vyresniuoju ir vyriausiuoju mokslo darbuotoju. 1967 m. apgynė kandidatinę (nostrifikuotą daktaro) disertaciją „Kai kurie baltų ir slavų kalbų seniausiųjų santykių klausimai“, 1987 m. – habilituoto daktaro  disertaciją „Baltų kalbų struktūrų bendrybės ir jų kilmė“.
1962–1995 m. dirbo Lietuvių kalbos institute (iki 1990 m. Lietuvių kalbos ir literatūros institutas). Nuo 1996 m. Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto dėstytojas, 1996–2003 m. lietuvių kalbos katedros vedėjas, nuo 1999 m. profesorius. Stažavosi Anglijoje, Bulgarijoje, Islandijoje, Suomijoje, Švedijoje. Tarptautinės baltistų draugijos, International Saga Society, Baltų – slavų komisijos prie Tartptautinio slavistų komiteto narys, žurnalų „Baltistica“, „Linguistica Baltica“ (leidžia Jogailos universitetas Krokuvoje), „Darbai ir dienos“ (leidžia Vytauto Didžiojo universitetas), „Baltų filologija“ (leidžiamas Rygoje) redakcinių kolegijų narys.

Mokslinė veikla

Daugiausia tyrė baltų ir slavų kalbų bendrybes ir skirtumus, veiksmažodžio istorijos ir sociolingvistikos problemas. Paskelbė mokslinių straipsnių iš baltų kalbų istorijos fonetikos ir gramatikos, istorijos leksikologijos, etimologijos, kalbų kontaktų. Iš vokiečių k. išvertė E. Frenkelio knygą „Baltų kalbos“ (1969 m.).
Kanivas

Istorija

Miesto įkūrimo data nėra žinoma. Pirmą kartą paminėtas Kijevo Pečersko Lavroje šalia Kijevo XI amžiuje.
FK Okžetpes Kôkšetau

Istorija

Klubo įkūrimo data laikoma 1957–ieji metai. Namų rungtynes žaidžia „Okžetpes“ stadione, kuris talpina 4 500 žiūrovų.
Aukštaitijos siaurasis geležinkelis

Susisiekimas

Aukštaitijos siaurukas – kultūrinio turizmo ir laisvalaikio traukinys, kuriuo keliaujant susipažįstama su Aukštaitijos krašto gamtos, istorijos ir kultūros paminklais, transporto inžineriniu paveldu. Kelionę galima derinti su įvairiomis kultūrinėmis programomis: muzikavimu, kulinariniu paveldu, „traukinio apiplėšimu“, kelionėmis dviračiais, vandens pramogomis Pagojės tvenkinyje ir kt. Rengiami reguliarieji reisai, užsakomosios kelionės, edukacinės, šventinės iškylos. Keliautojų traukinius traukia šilumvežiai Tu2. Reguliarūs edukaciniai reisai – tai trumpos kelionės, organizuojamos gegužės – spalio mėnėsiais iš Anykščių geležinkelio stoties.
Siauruko maršrutas:
Panevėžys • Taruškos • Rekstino miškas • Bajoriškiai • Raguvėlė • Surdegis • Vašuokėnai • Troškūnai • Pagojus • Anykščiai • Žažumbris • Bičionys • Rubikiai
Antanas Mikelis

Biografija

Mokėsi Želmenų pradžios mokykloje, 1955 m. baigė Raseinių gimnaziją. Dirbo Raseinių rajono komjaunimo komiteto skyriaus vedėju, pirmuoju sekretoriumi. Bendradarbiavo Raseinių rajono laikraštyje „Naujas rytas“, buvo šio leidinio redakcijos literatūrinio skyriaus neetatinis vedėjas.
1967 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. 1967 m. pradėjo dirbti savaitraščio „Agitatorius“ redakcijoje, buvo žurnalo „Laikas ir įvykiai“ redakcijos skyriaus vedėjas. 1970 m. išvyko dirbti į Radviliškio rajono laikraščio „Komunizmo aušra“ redakciją, buvo redaktoriaus pavaduotojas, 1975–1995 m. šio laikraščio, 1989 m. pavadinto „Mūsų kraštas“, redaktorius. Nuo 1995 m. neetatinis politikos apžvalgininkas, laikraštyje turėjo nuolatinę skiltį.
1991–1996 m. išleido 6 Radviliškio anekdotų knygeles, rengė Radviliškio kalendorių. Parašė daugiau kaip 100 humoreskų. 2001 m. suteikta Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos premija.
Organdis

Organdis (angl. organdy, organdie) – labai lengvas, pusiau permatomas, dažytas ar margintas medvilninis drobinio pynimo audinys iš plonų šukuotinių verpalų, sustandintas apdailos metu; vartojamas suknelėms, palaidinukėms, apsiuvams. Laikomas lengviausiu ir labiausiai šiugždančiu medvilniniu audiniu.
Zavadų valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo X a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos, Lenkijos karalystės, Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Balstogės rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1919–1954 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Chlebiotkų valsčiui. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Cibori Galeckiai, Cibori Chžčonai, Cibori Kolačkai, Cibori Krupai, Cibori Markai, Cibori Vitkai, Gura Strenkova, Konopki Klimkai, Konopki Pokživnica, Kževo Plebankai, Kurpikai, Laš Točilovas, Mališevo Linkai, Mališevo Perkusai, Marilkai, Nove Chlebiotkai, Nove Grabovas, Nove Kževas, Rudnikai, Stare Chlebiotkai, Stare Grabovas, Stare Kževas, Strenkova Gura, Targonie Vielkiai, Targonie Kritulai, Targonie Vitai, Viečorkai, Zavadai, Zavadi Borisuvka ir Zavadi Kolonija.
Alkojus

Istorija

Miestą įkūrė maurai, o 1256 m. užkariavo Aragono karalius Jonas I. Miestas įgijo strateginę reikšmę kaip pietinis Valensijos karalystės įtvirtinimas. 1800 m. įkurta karališkoji tekstilės faktorija.
Rytų galindai

Istorija

Pirmą kartą coldae vardu rytų galindai paminėti VI a. viduryje Rytų Romos imperijos istoriko Jordano veikale Getika (De origine actibusque getarum). Galimas daiktas, kad žodžiu coldae Jordanas perteikė suslavintą rytų galindų savivardį. Tautovardis galindai veikiausiai reiškia 'galiniai, pakraščio gyventojai'.
Rusėnų metraščiuose rytų galindai (goliad', goliadi) minimi nuo 1058 m. O 1147 m., drauge pirmą kartą paminint ir Maskvą, metraštyje vėl rašoma: Ir žygiavo Sviatovslavas, ir nugalėjo galindus Protvos aukštupyje (И шедъ Святославъ и взя люди Голядь, верх Поротве). Jų centras turėjo būti apie Možaiską. Dalis rytų galindų išvengė viatičių kolonizacijos ir pagal V.Sedovą išliko nepriklausomi iki XIII a., kai metraščiuose minima, kad Maskvos kunigaikštis žuvo kovoje „su Lietuva prie Protvos“. XII–XIV a. šios genties gyventa tuoj į pietvakarius nuo galindų žemėje įkurtos Maskvos, daugiausia Protvos (kairysis Okos intakas) baseine.
Pasak archeologų, darbo įrankius ir ginklus (kirvius, pjautuvus, strėlių antgalius ir kt.) rytų galindai gaminosi iš jų pačių lydytos geležies.
Iki VIII a. pradžios pietvakarinis rytų galindų kaimynas buvo baltiškos Koločino kultūros gentis (vėliau – slavai severėnai), o vakaruose rytų galindų kraštas bent iki X a. ribojosi su baltiškos Tušemlios kultūros atstovų etnoso žemėmis. Šiaurėje bei rytuose rytų galindų kaimynai iki X a. buvo meriai ir kt. finų gentys.
VIII–X a. Okos baseino galindus nuo kitų, vakariau gyvenusių baltų atskyrė į šiaurę slenkantys slavai (būsimųjų viatičių „lingvistiniai protėviai“,– viatičiai, kaip savita rusėnų etnokultūrinė grupė susiformavo rytų galindų substrato pagrindu), kurie jau VIII–IX a. asimiliavo didžiąją (pietinę) rytų galindų dalį. Slavų kolonizacija metraščiuose minimų galindų teritorijoje Protvos aukštupyje nevyko iki XV a. Maskvos kunigaikščiams kuriant miestus galindų teritorijoje ir sumažėjus jų kariniam pasipriešinimui Naros, Pachros ir jų intakų pakrantes iš pietų pradėjo kolonizuoti viatičiai, kurie Maskvos apylinkėse susitiko su krivičiais. XV a. baltų likučiai šiame regione buvo galutinai asimiliuoti slavų.
Henrikas Petrauskas

Biografija

1973 m. baigė Vievio vidurinę mokyklą, 1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius elektrikas.
1978 m. Kietaviškių žuvininkystės ūkio, jį reorganizavus, UAB „Bartžuvė“ inžinierius energetikas. 1995–2003 m. Kietaviškių seniūnijos seniūnas. 2003–2012 m. Elektrėnų savivaldybės administracijos direktorius, UAB „Elektrėnų komunalinis ūkis“ valdybos pirmininkas.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, Elektrėnų skyriaus pirmininkas, LKDP valdybos narys, nuo 2009 m. Krikščionių partijos Elektrėnų skyriaus pirmininkas. 2000–2003 m., 2003 m., 2007 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Elektrėnų savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Danė, vaikai Jovilė, Arminas.
Viktoras Paukštelis

Biografija

Motina – pianistė, pedagogė Tatjana Radovič, tėvas – kompozitorius  Viktoras Paukštelis.
1989–2000 m. studijavo Nacionalinėje M. K. Čiurlionio menų mokykloje, 2001 m. baigė B. Dvariono muzikos mokyklą. 2001–2007 m. studijavo Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, įgijo Meno Licenciato laipsnį. Bakalauro laipsnį įgijo prof. Mariam Azizbekovos klasėje, magistro – Veronikos Vitaitės klasėje. 2007 m. stažavosi Hamburgo muzikos ir teatro akademijoje (vadovas prof. Evgenijus Koroliovas)  Vokietijoje.
2009–2013 m. studijavo École Normale de Musique de Paris konservatorijoje, prof. Jean-Marco Luisada klasėje.

Muzika

Koncertuoja Lietuvoje, Jungtinėse Valstijose, Prancūzijoje, Vokietijoje, Skandinavijos šalyse, dalyvauja įvairiuose festivaliuose. Grojo kartu su Lietuvos kameriniu orkestru (vadovas  Saulius Sondeckis),  Vilniaus Balio Dvariono dešimtmetė muzikos mokyklos  mokytojų styginių orkestru (vadovas  Petras Kunca). Dalyvavo Verbier festivalyje Šveicarijoje (vadovai prof. Gary Graffman ir prof. Boris Petrushansky), West Chester universiteto festivalyje Jungtinėse Valstijose (vadovas prof. Anthony di Bonaventura), Pite Älvdal festivalyje Švedijoje (vadovas prof. Jiri Hlinka), International Holland Music Sessions meistriškumo kursuose Olandijoje (vadovas Michailas Voskresensky).
Nuo 2001 m. tobulina profesinius įgūdžius pianistės Noros Ray klasėje.
2009 m. laimėjo  Alberto Rousselo stipendiją mokslams École Normale de Musique de Paris.2009–2012 m. laimėjo galimybę tobulintis ir gyventi Cité Internationale des Arts Paryžiuje.
Be gerai žinomų klasikos kūrinių, atlieka ir rečiau skambinamus Jeano-Philippe Rameau, Domenico Scarlatti, Anatolijaus Lyadovo, Aleksandro Skriabino, Césario Francko kūrinius. Atlieka savo brolio kompozitoriaus Vytauto Paukštelio kūrinius.
Jaunųjų pianistų respublikinio konkurso Musica Amabile nuolatinis vertinimo komisijos pirmininkas. 2015 m. kovo 26 d. koncertavo Berlyno filharmonijoje – rečitalis 'The Recital of Restless Paintings'.

Kita veikla

Dalyvauja Mikalojaus Konstantino Čiurlionio fondo veikloje. Koncertuoja fondo organizuojamuose renginiuose. Inicijavo minėtojo fondo projekto „Išsaugokime Lietuvos pilis, dvarus ir parkus" renginių ciklą Trakų salos ir Gedimino pilyse, 2007 m. metų apdovanojimus Vilniaus rotušėje „Už atgimusią istoriją“, vėliau išsivysčiusius į tęstinį M. K. Čiurlionio fondo projektą „Lietuvos šviesuoliai“. Pradėjo edukacinį projektą „Augame su M. K. Čiurlioniu“, prisidėjo prie Užutrakio rūmų atstatymo veiklos.
Nuo 2013 m. rengia „Paliesiaus dvaro plenerą“.
Aktyviai dalyvauja bėgimuose, maratonuose.
Darbas (Brazilija)

Darbas – Brazilijos komunistų partijos lietuvių frakcijos laikraštis, ėjęs 1934 m. San Paule.

Istorija

Išėjo trys numeriai. Redagavo Albinas Kynas.
Creative Assembly

Istorija

Gyvavimo pradžioje bendrovė perkūrinėjo Amiga ir ZX Spectrum platformoms skirtus žaidimus, juos pritaikydama DOS sistemai, vėliau dirbo su „Electronic Arts“ prie jų žaidimų, leidžiamų su „EA Sports“ prekiniu ženklu. 1999 m. bendrovės turimi ištekliai leido jai užsiimti nauju projektu – kompiuterinio strateginio žaidimo „Shogun: Total War“ kūrimu. Projektas ypatingai nusisekė, tad buvo nuspręsta sukurti tęsinių.
2005 m. kovą „Creative Assembly“ buvo įsigyta japonų milžinės „Sega“ ir tapo jos padaliniu Europoje. Būdama „Sega“ sudėtyje bendrovė toliau kūrė „Total War“ serijos žaidimus ir žengė į žaidimų konsolių rinką su tokiais veiksmo-nuotykių žaidimais kaip „Spartan: Total Warrior“ ir „Viking: Battle for Asgard“.
Arvydas Ališanka

Arvydas Ališanka (g. 1963 m. kovo 15 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius.

Biografija

Brolis Eugenijus Ališanka. 1982–1991 m. (su pertraukomis) studijavo Vilniaus dailės akademijoje, nuo 1993 m. joje dėsto.

Kūryba

Nuo 1988 m. dalyvauja parodose, surengė individualių parodų. Sukūrė smulkiosios, kamerinės skulptūros kūrinių („Ąžuolinė eglė“ 1995 m., „Apsauga kūnui“ 1999 m.), parko skulptūrų („Rankų darbo gyvūnas“, Talinas, 1996 m., „Spąstai akmeniui“ Gotsdorfas, Vokietija, 1997 m., „Suspaustas akmuo“, Kelokoskis, Suomija, 1998 m., „Erdvė kūnui“, Juodkrantė, „Medžio viduje“, Irdningas, Austrija; abi 1999 m.), antkapinių paminklų. Kūrinių kompozicija asociatyvi, metaforiška, paradoksali, forma suabstraktinta, konstruktyvi.
Lina Romay

Biografija

Romei gimė Katalonijos sostinėje Barselonoje. Baigusi mokyklą, ji pradėjo studijuoti metus ir ištekėjo už aktoriaus bei fotografo Raymond Hardy. 1970-ųjų pradžioje Romei susipažino su režisieriumi Jesus Franco ir tapo pagrindine jo filmų aktore. Netrukus ji išsiskyrė su Hardy ir tapo Franco gyvenimo palydove.
Debiutavusi 1972 m. juostoje „La Maldicion de Frankenstein“, per savo karjerą Romei sukūrė daugiau kaip 100 vaidmenų vien Franko filmuose, kuriuose dažnai buvo balansuojama ties pornografijos riba. Be to, ji dirbo kaip scenaristė, prodiuserė, vėliau – ir kaip režisierė, tačiau dėl nuolatinio bendradarbiavimo su Franko bei jo filmų reputacijos nesulaukė kitų režisierių dėmesio ir rimtų vaidmenų.
Nepaisant ilgametės partnerystės su Franko tiek ekrane, tiek asmeniniame gyvenime, Romei už jo ištekėjo tik 2008 m.
2012 m., sulaukusi 57, ji mirė nuo vėžio.
Spyna

Istorija

Pirmosios medinės spynos darytos Egipte II tūkstantmetyje prieš mūsų erą. Metalines spynas pradėta gaminti V–VI m. e. a. Pietų Europoje; pakabinamąsias spynas taip pat pirmieji pagamino romėnai. Manoma, jog Kijevo Rusios amatininkai XI–XII a. pradėjo daryti cilindrines spynas. Viduramžiais spynų gaminimu garsėjo Niurnbergo kalviai. Vadinamoji prancūziška spyna buvo sukonstruota 1640 m. Prancūzijoje; XVII–XVIII a. vis sudėtingesnės ir gražesnės spynos buvo konstruojamos Prancūzijos, Didžiosios Britanijos, JAV meistrų.
Lietuvoje raktai ir metalinės spynos vartojami nuo IX a., cilindrinės spynos – nuo XI–XII a., pakabinamosios (tarp jų ir arklių) – nuo XV–XVI a. XVI–XIX a. spynų gaminimu ypač garsėjo Vilniaus, Klaipėdos, Kretingos kalviai, kurių darytos spynos (šalia fabrikinių) buvo vartojamos iki XX a. 3–4 dešimtmečio. XIX a. pabaigoje Kaune spynos pradėtos gaminti fabrikiniu būdu.
Piliakiemiai

Istorija

Kaimas minimas 1775 m. Giedraičių mirusiųjų metrikų knygoje.
Skrebotiškio Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia

Istorija

Bažnyčią norėta įrengti prieš Pirmąjį pasaulinį karą. Į Skrebotiškį 1918 m. atsiųstas kunigas Adomas Kačkus. Senas mūrinis grūdų sandėlis pertvarkytas į bažnyčią. Juozapas Žagrakalys jai 1922 m. dovanojo 15 ha žemės Kildiškių kaime.
1925 m. ši žemė pakeista į kitą, esančią netoli šventoriaus. Šventorius 1924–1925 m. apmūrytas. Jame 1935 m. pastatyta medinė varpinė. 1938 m. išdažytas bažnyčios vidus.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano (31,2 × 11,3 m), žema, vienabokštė, su 2 šoniniais bokšteliais. Vidus 3 navų. Yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė.
Limoges FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1947 m. Nuo 1958 iki 1961 m. žaidė elito divizione. Vėliau iškrito į žemesnius divizionus.
Namų rungtynes žaidžia „Stade Saint-Lazare“, kuris talpina 3 000 žiūrovų.
Kolektyvinių darbo ginčų sprendimas pasitelkiant tarpininką

Kolektyvinių darbo ginčų sprendimas pasitelkiant tarpininką - kolektyvinių ginčų sprendimo būdas (kiti - Trečiųjų teismas, darbo arbitražas, teismas). Užduotis – suderinti šalių interesus ir pasiekti abi puses tenkinantį susitarimą (LR darbo kodeksas, 75-1 str. 1 d.).

Tarpininkas

Tarpininką pasirenka kolektyvinio darbo ginčo šalys bendru sutarimu iš LR socialinės apsaugos ir darbo ministro patvirtinto tarpininkų sąrašo per 3 darbo dienas nuo darbdavio pranešimo apie sprendimą dėl gautų reikalavimų gavimo dienos. Šalims nesusitarus dėl tarpininko paskyrimo, jį burtais ne vėliau kaip per 2 darbo dienas nuo vienos iš kolektyvinio darbo ginčo šalių kreipimosi parenka trišalės tarybos sekretoriatas.
Kolektyvinis darbo ginčas pasitelkiant tarpininką turi būti išspręstas per 10 dienų nuo tarpininko paskyrimo (parinkimo) dienos. Šalių susitarimu šis terminas gali būti pratęstas. Darbdavys ar darbdavių organizacija turi sudaryti tarpininkui darbo sąlygas.
Tarpininkavimo metu pasiektas susitarimas tarp ginčo šalių yra įforminamas raštu. Jis yra ginčo šalims privalomas vykdyti susitarime nustatytais terminais ir tvarka. Tuo atveju, jeigu tarpininkavimo metu kolektyvinio darbo ginčo šalių atstovams susitarimo priimti nepavyksta, surašomas nesutarimų protokolas. Susitarimą ar nesutarimų protokolą pasirašo ginčo šalių atstovai ir tarpininkas.
Į tarpininkų sąrašus gali būti įtraukiami nepriekaištingos reputacijos ir turintys specialių žinių, reikalingų kolektyviniams darbo ginčams spręsti, fiziniai asmenys.
Tarpininkų sąrašo sudarymo, tarpininkų parinkimo, tarpininkavimo, tarpininkų darbo apmokėjimo tvarką nustato LR Vyriausybė.
Čerč Stretonas

Istorija

Čerč Stretono apylinkės gyvenamos tūkstantmečius. Geležies amžiaus laikotarpiu ant Caer Caradoc kalno stovėjo pilis. 1214 m. suteikta teisė rengti turgus. 1593 m. Čerč Stretoną nusiaubė gaisras. Iki XX a. pr. garsėjo tekstilės pramone.
Arekipos departamentas

Istorija

Archeologiniai radiniai liudija, kad Arekipos departamentas gyvenamas jau 8000 metų. Pirmoji čia suklestėjo Vario kultūra, vėliau juos pakeitė Čurajono kultūros žmonės, o šiauriniuose slėniuos vykstėsi Čukibambos kultūra. Pasak inkų legendos, Arekipos miestą įkūrė ketvirtasis inka Maita Kapakas. Nors jis su daugeliu žmonių persikėlė į kitą vietą, buvo dalis norėjusių pasilikti. Nuo to kilo miesto pavadinimas – ari qipay kečujų kalba reiškia „taip, pasiliksime“. Konkistos laikotarpiu įkurta daugelis miestų.

Geografija

Didžiąją teritorijos dalį užima Andų kalnai ir vulkaninės plynaukštės, kertamos gilių kanjonų (jų tarpe – giliausias pasaulyje Kolkos kanjonas). Departamente yra keletas ugnikalnių – Misti, Čačanis, Pikču Pikču, Mismi, Solimana ir Koropuna (6305 m – aukščiausia departamento vieta), taip pat iškilusios Ampato, Ualkaualkos viršukalnės. Pakrantėse vyrauja plynaukštės ir kopos, charakteringos Arekipos dykumoms. Netoli kranto yra nedidelės Orniljoso, Blankos, Kaskos ir Saragosos salos. Upės priklauso tiek Ramiojo vandenyno, tiek Amazonės baseinams; svarbiausios – Okonija, Jauka, Kamana, Kilka. Didžiausi ežerai – Mururukos ir Salinaso lagūnos.

Ekonomika

Arekipos departamentas – pietinės Peru ekonominis centras. Auginami apelsinai, ryžiai, svogūnai, alyvuogės, įvairūs vaisiai. Avių, galvijų, alpakų auginimas. Yra svarbūs vario (Sero Verdėje), sidabro (Kailjomoje), geležies (Akari) telkiniai. Maisto (pieno, alaus, šokolado, gėrimų), cemento, tekstilės, odos pramonė. Pagrindinė Čarkani hidroelektrinė yra ant Čili upės.

Turizmas

Arekipos departamentas yra vienas svarbiausių pietinės Peru turistinių centrų. Čia turistus traukia Misti ugnikalnis, senoviniai malūnai (Sabandijoje), terminiai šaltiniai (Juroje), andalūziško tipo alėjos (Janavaroje), Kolkos kanjonas su stulbinančiais kondorų skrydžiais. Taip pat svarbūs turistiniai objektai yra Toro Muerto petroglifai, Kotavasi kanjonas, kolonijinis Arekipos miestas, Ugnikalnių slėnis (Valle de los Volcanes) su 80-čia nedidelių ugnikalnių, sukuriančių Mėnulio peizažą, Lagunas de Mejía nacionalinis draustinis, kurime saugojama vandenyno pakrančių gamta, Sumbajaus urvas su paleolito laikų radiniais, Piedras de Imata suakmenėjęs miškas.
Pranas Šarpnickis

Biografija

1974 m. pradėjo lankyti pradinę Krakių mokyklą (Skuodo raj.). 1985 m. baigė Skuodo antrąją vidurinę mokyklą. 1992 m. baigė Vilniaus Universitetą ir įgijo žurnalisto specialybę. 1986-1996 m. dirbo šalies žiniasklaidoje. Korespondentu Skuodo rajono laikraštyje "Mūsų žodis" ir Kauno rajono laikraštyje "Komunizmo vėliava". LRTV radijo reporteriu. Spaudos reporteriu: žinybiniuose laikraščiuose "Statybų pastoliai" ir "Ave vita" (reporteriu ir redaktoriu), savaitraštyje "Ūkininko patarėjas", dienraštyje "Kauno laikas". Atsakinguoju sekretoriumi dienraštyje "Kauno diena". 1996-2014 m. - UAB "Mūsų linija" direktorius. 1987-2000 m. TV žurnalistų konkurso "Tele maratonas Ad Rem" vykdantysis prodiuseris. 2000 m. - publicistinės TV laidos "Autodafė" (LRTV) vykdantysis prodiuseris.

Kūrybinė veikla

1992-1994 m. parašė ir iliustravo tris knygutes vaikams: "Šešėlių vagys", "Tiksėjimo meistras", "Drakonų krašte". 1994-1997 m. dienraščio "Kauno diena" pasakų ir žaidimų puslapio vaikams "Laputa" sumanytojas ir redaktorius. 1993m. - pirmojo lietuviško komiksų žurnalo "BUS DAR" leidėjas ir redaktorius. 1994m. - pirmojo lietuviško komiksų savaitraščio "BUS DAR" leidėjas ir redaktorius. 2000-2002m. - literatūrinio mokslinio žurnalo "Imperija" leidėjas ir redaktorius.

Įvertinimai

1997–1999 m. už mokslinės fantastikos apsakymus („Vietos laiku...“, „Keturi“, „Vienas žmogus“, „Karys“) kasmetiniame „Eridano“ leidyklos organizuojamame „Geriausios Lietuviškos Fantastikos“ konkurse apdovanotas premijomis.
Antilai

Antilai – salų grupė Atlanto vandenyno vakarinėje dalyje. Antilai juosia Karibų jūrą, šiaurėje ir rytuose skiria ją nuo Atlanto vandenyno. Kartu su Bahamais sudaro Vest Indiją. Antilai dalijami į dvi grupes – Mažuosius Antilus ir Didžiuosius Antilus.
Užima ~220 000 km².
Gerson Acevedo

Karjera

2018 m. prieš A lygos sezoną atvyko į Lietuvą. Atstovauja FK Sūduva Marijampolė. 
Turėjo problemų dėl drausmės pažeidimų ir buvo išsiųstas pasižaisti už rezervinę Sūduva B ekipą.
Debiutavo 2018 m. vasario 24 d. pirmojo turo rungtynėse prieš FC Stumbras. Pasižymėjo įvarčiu.
2019 m. tapo Alashkert FC (Armėnija) žaidėju.
Fulų kalba

Abėcėlė

Fulų alfabetas paremta lotynų abėcėle. Fulų abėcėlę sudaro 37 raidės:
a, aa, b, mb, ɓ, c, d, nd, ɗ, e, ee, f, g, ng, h, i, ii, j, nj, k, l, m, n, ŋ, ny (ñ arba ɲ), o, oo, p, r, s, t, u, uu, w, y, ƴ
Pašilių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Gabrieliškių piliakalnis 24 kmGėluvos piliakalnis 11 km
Bažavalės piliakalnis 13 kmDaugėliškių piliakalnis 11 kmMeškininkų piliakalnis 48 kmVikūnų piliakalnis 20 kmSeredžiaus I piliakalnis 8 km
Seredžiaus II piliakalnis 8,5 kmButvilonių piliakalnis 5,5 kmPiepalių piliakalnis 21 km
George Patterson

George Patterson (g. 1887 m. - m. 1955 m.) buvo futbolininkas, futbolo treneris ir sekretorius. Žaidė Mersisaido Marine FC klube. 1908 m. tapo Tom Watson asistentu. 1915 m. Watson mirus tapo klubo sekretorius. 1928 m. buvo paskirtas treneriu, pakeičiant Matt McQueen. Trenerio karjera nebuvo sekminga. 1936 m. paliko trenerio postą, bet toliau dirbo Liverpulio klube kaip klubo sekretorius.