google/wiki40b huggingface dataset:
Dagnė Vildžiūnaitė

Biografija

Dagnė Vildžiūnaitė gimė 1981 metais Vilniuje. Baigusi Vilniaus 9-ąją vidurinę mokyklą (dabar Vilniaus Šv. Kristoforo gimnazija) studijavo psichologiją Vilniaus universitete bei TV ir kino vadybą Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje. 2007 m. kartu su režisieriumi, aktoriumi ir prodiuseriu Mykolu Vildžiūnu įkūrė kino studiją „Just A Moment“, kurioje iki šiol sukurta vienuolika pilnametražių ir trumpametražių vaidybinių ir dokumentinių filmų, sulaukusių nacionalinio ir tarptautinio pripažinimo. Dagnė yra tarptautinių kino kursų Rotterdam Lab 2013, EAVE 2012, Ex-Oriente 2011, EURODOC 2010 absolventė, Lietuvių kino akademijos narė, Varšuvos kino festivalio, kino festivalio „Nepatogus kinas“ žiuri narė.
2015 metais įtakingas kino industrijos leidinys „Screen International“ įvardino Dagnę tarp perspektyviausių pasaulio prodiuserių.
Augustavo rajonas

Istorija

Rajonas buvo įkurtas 1940 m. sausio 15 d. Baltarusijos TSR Rados sprendimu. Rajonas įkurtas vietoje 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Augustavo apskrities, išskyrus Dauspudos ir Ščebros-Olšankos valsčius, kurie atiteko Trečiajam Reichui ir dalis kaimų prijungtų prie Sapackinės rajono. 1940 m. vasario 25 d. rajono komitetas suskirstė rajoną į atskiras savivaldybes: Augustavo, Barglavo, Gabove Grondų, Jonavos, Jastšembnos I, Kalino, Mogilnicos, Kroševo, Pomianų, Štabino, Ušciankų, Vulkos Karvovskos ir atskirą Augustavo miestą. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur buvo įkurta nauja Augustavo apskritis.
Sera Žeralas

Sera Žeralas arba Žeralo kalnai (portug. Serra Geral) – kalnų masyvas pietų Brazilijoje, netoli Atlanto vandenyno pakrantės, Santa Katarinos ir Pietų Rio Grandės valstijose. Kartais laikomas Sera do Maro pietine dalimi. Vakaruose tęsiasi link Argentinos ir Paragvajaus. Būdingi smarkiai sudūlėję bazaltiniai plokščiakalniai, išraižyti gilių kanjonų. Vyraujantis aukštis – 950 m. Kalnai patenka daugiausia į Urugvajaus upės baseiną.
Sera Žerale auga daugiausia drėgnieji subtropiniai araukarijų miškai. Įsteigti Sera Žeralo ir Aparados da Seros nacionaliniai parkai.
Mūsų balsas (laikraštis)

Mūsų balsas – nepartinis, meilės, vienybės ir brolybės platinimo laikraštis, ėjęs 1919–1923 m. Vilniuje.

Istorija

Leido ir redagavo J. Grondzkis. Lenkų savaitinis leidinys lietuvių kalba. Spausdino J. Bajerskio spaustuvė Vilniuje. Išėjo 82 numeriai.
Ašmena

Istorija

Minima nuo 1340 m. kaip Vilniaus kunigaikštystės miestas, nuo 1384 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvaras. Po 1387 m. pastatyta Švč. Mergelės Marijos Dangun Ėmimo katalikų bažnyčia, viena pirmųjų Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje, kurią administravo pranciškonai. 1505 m. bažnyčia sudegė, atstatyta, 1812 m. pastatyta mūrinė, XIX a. sunyko.
XV a. per Ašmeną ėjo Hanzos pirklių keliai. XV a. pradžioje – XVIII a. pabaigoje Ašmenoje būta rezidencinės pilies. 1432 m. rugsėjo 1 d. sąmokslininkai Ašmenoje nuvertė nuo sosto Švitrigailą. 1432 m. gruodžio 8 d. prie miestelio įvyko Ašmenos mūšis. XVI a. pradžioje miestui suteikta Magdeburgo teisė, nuo XVI a. pradžios iki 1940 m. buvo Ašmenos apskritis. 1519 ir 1655 m. Ašmena buvo užimta rusų kariuomenės, dėl sugriovimų ir nuskurdusių gyventojų 1655, 1661 ir 1677 m. atleista nuo mokesčių. 1566–1940 m. buvo Ašmenos apskrities centras. 1792 m. Stanislovas Augustas Ašmenai suteikė herbą. Caro laikais miestas priklausė Vilniaus gubernijai.
1667 m. dominikonai pastatė Šv. Mykolo bažnyčią. 1797 m. ji sudegė, atstatyta, 1850 m. uždaryta, 1904–1938 m. vėl atstatyta. 1794 m. Ašmenoje buvo J. Jasinskio sukilėlių štabas, suformuotas M. K. Oginskio būrys. 1812 m. Ašmeną užėmė Napoleono kariuomenė, vyko mūšiai, dalis miesto sudegė. Per 1831 m. sukilimą Ašmeną nusiaubė Rusijos imperijos kariuomenė, kuri bažnyčioje nužudė apie 150 žmonių. XIX a. antroje pusėje pastatyta stačiatikių cerkvė, smuklė (karčema). Pagal 1920 m. Lietuvos sutartį su Sovietų Rusija Ašmena atiteko Lietuvai, bet 1920 m. ją okupavo Lenkija. 1939 m. užimta sovietų, priskirta Baltarusijos SSR. 1942–1944 m. priklausė Lietuvos generalinei sričiai.

Pavadinimo kilmė

Miesto pavadinimas yra lietuviškos kilmės (susijęs su žodžiu ašmuo).

Lietuviai

Ašmenos apylinkėse nuo seno gyveno lietuviai. Per XVII a. šeštojo dešimtmečio ir XVIII a. pradžios karus, badą ir marą daug gyventojų išmirė. Į jų vietą atkelta gudų. Pirmiausia lietuviai pradėjo slavėti palei traktą Minskas-Ašmena-Vilnius, ypač greta Ašmenos. XIX a. viduryje Ašmenos apylinkių žmonės lietuviškai jau nebekalbėjo. Lenkijos statistikos duomenimis, 1919 m. Ašmenoje buvo 10 lietuvių, 1931 m. liko tik 6.
Makasaras

Istorija

Pirmieji europiečiai, pasiekę šias vietas, buvo portugalai (1512 m.). Čia jie pastatė tvirtovę Fort Roterdamą, kurią XVII a. pradžioje perėmė Olandų Ost Indijos kompanija, o 1667 m. olandai visiškai užvaldė Makasaro apylinkes. 1946–1950 m. Makasaras buvo Nyderlandų remtos Rytų Indonezijos valstijos sostinė.
Aštuonkojė

Filmas

Po „Tik Tavo akims“ pasirodymo Rogeris Moore pareiškė nebenorintis daugiau vaidinti Džeimso Bondo. Jo sutartis penkiems filmams jau buvo pasibaigusi ir prodiuseriai ėmė ieškoti kito aktoriaus. Pagrindiniai kandidatai buvo Timothy Daltonas ir Jamesas Brolinas. Tačiau kitai kino studijai pranešus apie ketinimą filmuoti „Niekada nesakyk niekada“ su Seanu Connery, prodiuseriai dar kartą sutarė su Rogeriu Moore, tikėdamiesi, kad žymus aktorius bus tinkama atsvara Conneriui. Tuo tarpu trys filmuoti Jameso Brolino testai buvo įtraukti į filmo „Aštuonkojė“ specialų leidimą su užrašu „Jamesas Brolinas: žmogus, kuris vaidins Džeimsą Bondą“.
Filmo premjeroje Odeon Leicester Square dalyvavo princas Čarlzas
ir Velso princesė Diana. Jis pasirodė keliais mėnesiais anksčiau negu konkurentų filmo „Kamuolinio žaibo“ perdirbinys „Niekada nesakyk niekada“ ir, uždirbęs 187,5 milijono dolerių, aplenkė šį pagal pajamas.

Muzika

Pagrindinę filmo dainą „All Time High“ atliko Rita Coolidge, o ją sukūrė Johnas Barry ir Timas Rice. Tai viena iš šešių titulinių Bondo serijos filmų dainų, kurių pavadinimai nesutampa su filmo pavadinimu.
„All Time High“ Billboard Hot 100 sąraše pasiekė 36 vietą, o „US Billboard Adult Contemporary“ keturias savaites išbuvo 1-oje pozicijoje.
Averonas (departamentas)

Averonas (12) (pranc. L’Aveyron, langedokiškai Avairon) – Prancūzijos departamentas šalies pietuose, Vidurio Pirėnų regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę, Tarno intaką. Administracinis centras – Rodezas (Rodez). Generalinės tarybos pirmininkas Žanas Piuešas (Jean Puech).
Departamente 3 apskritys, 46 kantonai, 35 municipaliniai susivienijimai ir 304 komunos. Plotas – 8 735 km². 1999 m. – 263 808 gyventojai, 30 gyv./km².

Istorija

Įsteigtas 1790 m., padalijus Rueržo provinciją.

Geografija

Averono departamentas ribojasi su Tarno, Tarno ir Garonos, Lo, Hero, Gardo, Lozero, ir Kantalio departamentais.
Aukščiausia departamento vieta – Mailhebiau kalnas, 1471 m. Gamta departamentą padalijo į keliolika mažų regionų.

Klimatas

Klimatą formuoja Centrinis masyvas, jaučiama ir Viduržemio jūros įtaka. Žemiausia temperatūra -17,5°C, aukščiausia +37,5 °C. Šalčiausia diena – 1985 m. sausio 16 d., karščiausia – 1987 m. rugpjūčio 16 d. 1992 m. rugsėjo 26 d. per parą iškrito 115 mm kritulių.

Ekonomika

Pagrindinės ekonomikos šakos – žemės ūkis, miškininkystė, pirštininkystė. Gaminamas sūris Rokforas (appellation d’origine contrôlée).
Industrijai atstovauja Bosch. Yra kelios logistikos įmonės. Krašto ekonomines galimybes pagerino 2 460 m ilgio ir 270 m (didžiausias – 343 m) aukščio Mijo viadukas.

Turizmas

Turistus traukia kalnai, daugiau, kaip 1000 dolmenų ir pilys.

Politika

Departamentui Prancūzijos senate atstovauja Bernaras Seijė ir Žanas Puešas, Atstovų rūmuose – 8 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 46 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Al-Ansar SC

Istorija

Klubas įkurtas 1951 m. 
Futbolo komanda 13 k. tapo šalies čempionais. (1988, 1990, 1991, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2006, 2007 m.)
Kaltaniseta

Istorija

Kaltanisetos istorija prasideda 406 m. pr. m. e., kai admirolas Nikija iš Hamilkaro Kartaginos pajėgų čia pastatė tvirtovę, pavadintą vėliau Castra Nicia.
Po Antrojo pūnų karo tvirtovė su visa Sicilija atsidūrė romėnų rankose.
829 m. miestą užėmė saracėnai. Kartaginietiško pavadinimo ir arabiško žodžio Nissa („moterys“) panašumas lėmė, kad miestas buvo pervadintas Qalat al Nissa („Moterų tvirtovė“). Pavadinimo itališka forma yra Caltanissetta. 1086 m. vietovę užėmė normanai ir išplėtė miestą.
Po normanų valdė Štaufenai, Angevinai, Aragono ir Ispanijos karaliai, kurie suteikė miestui grafystės titulą. Čia Frydrichas III buvo paskelbtas Sicilijos karaliumi. Frydricho III Paprastojo laikais čia buvo susirinkęs parlamentas.
1406 m. Kaltaniseta tapo Monkadų šeimos, kuri jau valdė Paterno, feodu ir greitai nusmuko. 1539 m. pradėta statyti katedra, o 1566 m. pastatytas tiltas per Salso upę. Miestas išplito už sienų, atsirado nauji kvartalai (Santa Flavia, San Rocco degli Zingari ir San Francesco, kuriam priklausė arabų kilmės viduramžių kaimas). Kvartalus skyrė du keliai, vedantys į centrinę aikštę (dabar Piazza Garibaldi).
1718 m. liepos 8 d. Kaltanisetą užpuolė Pjemonto kariai, žuvo daug vietinių. 1787 m. mieste lankėsi Gėtė.
1812 m. baigėsi 406 metus trukęs Monkadų valdymas, nes buvo panaikintas feodalizmas, Kaltaniseta tapo 22-aja Sicilijos Komarka. 1819 m. miestas tapo provincijos sostine, bet po metų buvo nusiaubtas dėl ištikimybės Burbonams. 1844 m. Kaltaniseta tapo vyskupystės centru.
Kadangi daugelis padėjo Tūkstančio žygyje, Giuseppe Garibaldi lankėsi mieste. Po Italijos suvienijimo, Kaltanisetoje buvo ekonominis bumas dėl sieros kasimo.
1875 m. gyventojai sukilo prieš prefektą, kuris buvo atleistas. 1878 m. balandžio 8 d. baigtas tiesti geležinkelis į miestą. Po metų mieste lankėsi karalius Umberto I su žmona ir įpėdiniu.
Per Antrą pasaulinį karą Kaltaniseta buvo subombarduota 1943 m. liepą, žuvo 351 civiliai. Liepos 10 d. amerikiečiai išsilaipino Geloje.
Varniškių liepa

Varniškių liepa – išskirtinio amžiaus ir išvaizdos liepa, augusi Utenos rajone, Tauragnų seniūnijoje, etnografiniame Varniškių II kaime, Ignalinos miškų urėdijos Minčiagirės girininkijos (185 kv., 26 skl.) teritorijoje. Laukymėje prie miško stovi šį paminklinį medį žymintis ženklas. Medis nulūžęs, jo kamienas, prispaudęs senosios informacinės lentos metalinį strypą, pūva tankiuose krūmokšniuose (2014 m. vasaros duomenimis).
Ši liepa 1960 m. paskelbta gamtos paminklu, o 1999 m. Aplinkos ministro paskelbta saugomu objektu. Pasakojama, kad liepos globėjo V. Kriungiškio tėvai ir seneliai prie liepos sustatydavo net 10 kelminių avilių, kad bitės, liepai žydint, prineštų medaus. Aviliai statomi ir dabar.
PAL

PAL (angl. Phase Alternating Line) – analoginei televizijai skirta spalvų kodavimo sistema, naudojama televizijos transliacijoms 576i standartu (625 linijų per kadrą ir 25 kadrų per sekundę) daugelyje šalių. Kitos plačiai paplitusios spalvų kodavimo sistemos yra NTSC ir SECAM.
Lietuvoje nuo SECAM prie PAL pradėta pereidinėti 2002 m. kovo 4 d. PAL sistemoje galima išgauti didesnę vaizdo spalvų raišką nei SECAM, taupiau naudojama kanalo dažnių juosta, todėl atsiranda galimybė naudoti skaitmeninį stereo garsą. Televizoriai, priimantys signalą PAL sistema, yra žymiai atsparesni veidrodinio kanalo trukdžiams, įmanomas spartesnis teleteksto duomenų perdavimas. Nuo 2012 m. spalio 29 d. Lietuvoje PAL sistemą pakeitė DVB-T.

Istorija

XX a. 6-ąjį dešimtmetį Vakarų Europos šalys pradėjo įvedinėti spalvotą televiziją ir susidūrė su problemomis, kurias sąlygojo NTSC standarto trūkumai, kaip, pvz., spalvų tono kitimas prastomis perdavimo sąlygomis. Siekiant įveikti NTSC trūkumus, buvo išrasti alternatyvūs standartai, tokie kaip PAL ir SECAM. Tikslas buvo sukurti spalvotos televizijos standartą, tinkantį Europos vaizdo dažniui, kuris atitiko 25 kadrus per sekundę (50 hercų), ir tokiu būdu pašalinti problemas iškilusias dėl NTSC standarto.
PAL Hanoveryje (Vokietija) sukūrė „Telefunken“ kompanijos darbuotojas Walter Bruch, pagelbstint kolegoms dr. Kruse ir Gerhard Mahler. Kompanijos „Telefunken“ vaizdo formatas buvo užpatentuotas 1962 m., paminint Bruch kaip jo išradėją, ir jau 1963 m. sausio 3 d. jis buvo pristatytas Europos transliuotojų sąjungos (EBU) nariams. Pirmosios transliacijos šiuo formatu pradėtos Jungtinėje Karalystėje ir Vokietijoje 1967 m. Pirmasis JK kanalas, 1964 m. savo transliacijose pradėjęs naudoti PAL kodavimo sistemą, buvo BBC2. Telefunken PALcolor 708T buvo pirmasis televizorius, gebėjęs priimti PAL signalus. Po jo sekė Loewe S 920 & F 900.
Vėliau „Telefunken“ įsigijo Prancūzijos elektronikos gamintojas „Thomson“, kuris dar taip pat įsigijo Compagnie Générale de Télévision, kurioje Henri de France išrado SECAM, pirmąjį Europos vaizdo standartą spalvotai televizijai.
Molavėnai

Istorija

Pokariu kaime buvo Kęstučio apygardos partizanų štabas.
Juodupėnų senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos upelio slėnyje stūksančioje per 3 m aukščio, 46 x 35 m dydžio, ovalo pavidalo, šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi pailgoje kalvoje. Jas juosia akmenų pylimas, kurio aukštis vakarų pusėje siekia 0,8 m, o plotis – 1,10 m. Vakarinėje dalyje, ties viduriu yra apie 1,5 metro pločio vartų vieta. Rytų pusėje tvoros akmenyje iškaltas įrašas: „P / FRAN / 1846“.
Kapinių paviršius nelygus, žemėja link kraštų. Laidojimo žymių nėra. Šiaurinėje dalyje stovi masyvus, betoninis, monumentalus kryžius su įrašu: priekyje – „DIEVE, LAIMINK MŪSŲ ŠALĮ!“, nugarinėje pusėje – „1939“. Centrinėje dalyje pastatyti du metaliniai, kaltiniai, ornamentuoti kryžiai. Prie vieno kryžiaus stiebo pritvirtinta skydo formos plokštė su įrašu: „GERBKIME BOČIŲ KAPINES“, o prie kito kryžiaus – apskrita plokštė su Aušros Vartų Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo motinos bareljefu ir įrašu: „O Marija Dievo Motina, priglausk kūdikėlius kurie žūna negimę / Ir amžinoji šviesa Jiems tešviečia Teilsisi amžinybėje“.
Teritorijos plotas – 0,13 ha, perimetras – 128 m.

Istorija

Įrengtos XVI a., vadinamos Maro kapais, Senkapiais, Kapeliais (žem. Maro kapā, Senkapē, Kapalē). Veikė iki XVIII a. pab. – XX a. pr. Laidoti Juodupėnų gyventojai. Kapines uždarius, XIX a. – XX a. pr. retsykiais laidoti Juodupėnų, Urbaičių, Kirkšių, Palšių kaimų savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, užkrečiamų ligų aukos.
1846 m. kapinės apjuostos akmenų pylimu, kurio vakarinėje pusėje pastatyti stulpinės konstrukcijos mediniai vartai, o rytų pusėje esančiame akmenyje iškalta pylimo įrengimo data.
Nuo seno kapinėse stovėjo koplytėlė ir keli ąžuoliniai monumentalūs kryžiai, kurių paskutiniai nugriuvo 1968 m. Mirusiųjų atminimui kaimo pavasarininkai 1939 m. pastatė masyvų betoninį kryžių, o Petras Giedra 1996 m. – porą metalinių, ornamentuotų kryžių.
Pasakojama, kad kapinėse vaidendavosi: pasirodydavo šmėklos, iš kapinių keliu eidavusios ugnies liepsnelės.
1997 m. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (kodas L565), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma vertybe. Memorialinį vertingųjų savybių pobūdį turintis kultūros paveldo objektas.

Tyrimai

1989, 2000, 2013 ir 2015 m. kapines žvalgė Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė), 2015 m. – Loreta Jatulionytė-Brezgienė.
El Tigrė

Istorija

El Tigrė įkurta 1933 m., pradėjus naftos gavybą. 1939 m. tapo savivaldybės centru.
Lyderinė seka

Lyderinė seka – baltymo pradžioje esanti amino rūgščių seka, nukreipianti susintetintą baltymą reikiama transportavimo kryptimi. Ten lyderinė seka paprastai nukerpama. Manoma, jog be lyderinės sekos baltyme gali būti ir daugiau transportavimo kryptį nulemiančių papildomų sekų. Lyderines sekas turi už organoidų ribų sintetinami (chloroplasto, mitochondrijos), tačiau juose veikiantys baltymai. Manoma, kad šie organoidai kažkada buvo savarankiški organizmai, o matoma struktūra yra toli pažengusios simbiozės rezultatas.
Lyderinės sekos turi bendrų dėsningumų, tačiau visgi yra gana įvairios. Manoma, jog įvairovė kilo dėl jų kilmės: iš pradžių baltymą papildant atsitiktinai „užgriebta“ anksčiau baltymų nekodavusia dalimi. Tais atvejais, kuomet ši papildoma dalis nukreipdavo baltymą reikiama kryptimi, atranka tokią padėtį įtvirtindavo ir po kurio laiko simbionto genomas šį geną prarasdavo. Nors chloroplastai ir mitochondrijos tebeturi savo DNR ir tebesintetina kai kurios baltymus, dauguma genų persikėlė į ląstelės branduolį.
Paprastai lyderinė seka tiksliai determinuoja transportavimo krypį, tačiau žinoma ir tokių sekų, kurios nulemia ją turinčių baltymų transportavimą po lygiai tiek į mitochondrijas, tiek ir į chloroplastus.
Lyderinės sekos atpažinimas ir dėsningumo nustatymai taip pat yra viena bioinformatikos krypčių, taikomi klasifikavimo algoritmai.
Mauricijus Griškevičius

Biografija

Kilęs iš nusigyvenusių bajorų. Aviacijos pradininko Aleksandro Griškevičiaus vyresnysis brolis. 1820-1821 m. mokėsi Vilniaus universiteto Moralinių politinių mokslų fakultete. Priklausė studentų žemaičių grupelei (Simonas Daukantas, Simonas Stanevičius, Kajetonas Nezabitauskis ir kt.), kuri domėjosi Lietuvos praeitimi, lietuvių kalba bei kultūra.
Nuo 1824 m. Šiauliuose Zubovų dvarų iždininkas, nuo 1832 m. dar ir Šiaulių apskrities teismo advokatas. Gyveno savo dvarelyje Andriejave.
Iš Šiaulių ekonomijos archyvo 1850-1859 m. surinktos medžiagos lenkų kalba parašė Šiaulių ekonomijos dvarų istoriją. Joje daug svarbios medžiagos Šiaulių miesto ir apskrities istoriniams, ekonominiams ir etnografiniams tyrimams. Rankraštį Mečislovas Davainis-Silvestraitis 1905 m. išvertė į lietuvių kalbą, tačiau originalo, buvusio Vilniaus mokslo bičiulių draugijos bibliotekoje, likimas nežinomas. Vertimą saugo Lietuvos mokslų akademijos biblioteka. Jo dalis paskelbta leidinyje „Mūsų senovė“. 1860 m. išvertė į lenkų kalbą Motiejaus Valančiaus veikalą „Žemaičių vyskupystė“ (Biskupstwo Żmudzkie, išsp. 1898 m. Krokuvoje).
Ø

Ø ir ø – dvidešimt trečioji raidė danų, norvegų ir farerų abėcėlėse. „Ø“ yra modifikuota raidė O.
Reiškia garsą: [ø]. Jis skamba panašiai kaip io.
Panašiais ženklais žymimas skersmuo bei tuščia aibė.

Pavyzdys danų kalba

 /ø/ (info)

Pavyzdys norvegų kalba

 /ø/ (info)
The Sold Outs

Sudėtis

Grupės nariai: vokalistas Andrius Šinkūnas (Kriuša), bosistas Stasys Urbonas, būgnininkas Mikas Stankevičius ir gitaristas Kipras Britkus.
Viljandi JK Tulevik

Istorija

1997 m. klubas nusipirko iš Lelle SK klubo licenciją žaisti aukščiausiojoje lygoje. Nuo to laiko žaidė elito lygoje, tačiau buvo iškirtęs į žemesnį divizioną. 
2015 m. Meistriliiga pirmenybėse liko paskutiniai, dešimti ir prarado vietą elito divizione. 
2016 m. laimėjo Eisliiga pirmenybes ir iškovojo teisę žaisti elito divizione. 
2017 m. dalyvavo Meistriliiga pirmenybėse.

Dubleriai

2007 m. klubo dubleriai pasiekė Estijos futbolo taurės pusfinalį.
Thérèse Steinmetz

Thérèse Steinmetz (g. 1933 m. gegužės 17 d. Amsterdame) yra olandų dainininkė.
Mokėsi Amsterdamo konservatorijoje, buvo aktyvi kaip dainininkė ir aktorė. 1966 metais vaidino televizijos seriale „Thérèse“.
1967 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Ring-dinge-ding“ užėmė 14 vietą.
1970 metais Steinmetz laimėjo tarptautinį dainų festivalį Cerbul de Aur Brašove, Rumunijoje, nugalėjusi kitą buvusią Eurovizijos konkurso dalyvę Lize Marke, kuri užėmė antrąją vietą.
Dainininkės karjerą tęsė iki devintojo dešimtmečio vidurio. Nuo 1981 m. gyvena Prancūzijos Rivjeroje, Kanuose, kur dirba tapybos srityje.
Rygos kino studija

Rygos kino studija (latv. Rīgas kinostudija) - Latvijos kino filmų gamybos kompanija, Rīgā, Šmerļa ielā 3.

Istorija

Rygos kino studija įsteigta 1940 m. kelių nacionalizuotų nedidelių privačių kino kompanijų pagrindu. 1954-1961 m. pastatytas specialus pastatų kompleksas, sukurta stipri gamybinė bazė, studijų plotas buvo didžiausias Šiaurės Europoje.
1970-1980 m. buvo studijos klestėjimo metai - čia kasmet buvo sukuriama po 10-15 kino filmų (pusė jų - pilnametražiai vaidybiniai filmai), dirbo apie 1000 darbuotojų. Kino studijoje dirbo garsūs režisieriai Pavelas Armandas, Uldis Braunas, Aloizas Brenčas, Arnoldas Burovas, Olgertas Dunkersas, Janis Cimermanis, Gunaras Cilinskis, Aivaras Freimanis, Viktoras Georgijevas, Rostislavas Goriajevas, Arvydas Krievas, Erikas Lacis, Aleksandras Leimanis, Leonidas Leimanis, Ada Neretniecė, Voldemaras Pucė, Janis Streičas ir kiti. Filmuotis Rygos kino studijos filmuose buvo kviečiama nemažai lietuvių aktorių.
Šiuo metu filmų praktiškai nekuriama, atliekami kitų kino studijų užsakymai, patalpos, inventorius ir rūbai nuomojami įvairiems renginiams.
Irena Mačerinskienė

Biografija

1972 m. baigė Kauno politechnikos instituto Inžinerinės ekonomikos fakultetą, 1988 m. – Maskvos universiteto aspirantūrą. 1988 m. ekonomikos mokslų kandidatė.
1972–1974 m. Specialiojo konstravimo technologinio biuro inžinierė–ekonomistė. 1974–1975 m. Kauno 24–osios vidurinės mokyklos mokytoja. 1975–1987 m. dirbo Kauno politechnikos instituto Sociologinių tyrimų laboratorijoje. 1987–2007 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas), 2004–2006 m. – Vilniaus universiteto, nuo 2006 m. Mykolo Romerio universiteto dėstytoja, nuo 2006 m. profesorė.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų pagrindinės kryptys: finansai, švietimo ekonomika, socialinis kapitalas, smulkusis ir vidutinis verslas.
Mohavių dykuma

Mohavių dykuma (angl. Mojave Desert) užima didžiąją dalį pietinės Kalifornijos ir dalį pietryčių Jutos, pietų Nevados Jungtinėse Valstijose. Mohavių genties vardu pavadinta dykuma užima 35 000 km² plotą.
Mohavių dykumą supa Tehačapio kalnų, San Gabrielio kalnų ir San Bernardo kalnų grandinės. Šiaurinė ir rytinė dykumos ribos mažiau aiškiai matomos.

Klimatas

Mohavių dykumoje per metus iškrinta mažiau nei 150 mm kritulių, ji yra daugiausia 1000–2000 m aukštyje. Mohavių dykumoje yra rezervatas, taip pat žemiausia ir karščiausia Šiaurės Amerikos vieta: Mirties slėnis, kur liepos pabaigos ir rugpjūčio pradžios temperatūra paprastai siekia 50 °C.
Kaip ir daugelyje dykumų, Mohavių dykumoje vasara yra labai karšta, tačiau žiemą čia būna dideli šalčiai. Dalyje Mohavių dykumos iškrenta ir sniego.

Gyvenvietės

Mohavių dykumoje yra nemažai miestų vaiduoklių, iš kurių svarbiausi yra sidabro kasėjų miestas Kalikas ir sena geležinkelio stotis Kelsas. Dykumą kertą svarbūs keliai Interstate 15, Interstate 40, US Highway 395 ir US Highway 95.
Svarbus vandens šaltinis dykumoje yra Mohavių upė. Rytinę dalį taip pat kerta Kolorado upė.
Be kaimo tipo gyvenviečių Mohavių dykumoje yra ir keletas miestų. Didžiausias miestas ir metropolinė sritis yra Las Vegasas. Kiti miestai yra Palmdeilas, Viktorvilis, Barstou, Ridžkrestas, Tventinain Palmsas ir Nidlsas Kalifornijoje; Litlfildas ir Kingmanas Arizonoje; Boulder Sitis, Hendersonas, Džynas, Nort Las Vegasas, Laflinas, Parampas ir Primas Nevadoje; Harikeinas, Aivinsas, La Verkinas, Virdžinas, Sent Džordžas, Santa Klara (Juta), Springdeilas ir Vašingtonas Jutoje.
Doiluango nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 1 170,00 km² plotą ir apima Amfoemaesuajo (Amphoe Mae Suai), Amfovfano (Amphow Phan), Amfoeviango Papao (Amphoe Wiang Pa Pao) Čiangrajaus, Amfoevangnuea (Amphoe Wang Nuea) ir Amfoengao (Amphoe Ngao) Lampango, Amfoemaečajo (Amphoe Mae Chai) ir Amfoemueango (Amphoe Mueang) Pajao apylinkėse. Parkas yra kalmuotoje vietovėje, kalnų grandinė tęsiasi nuo šiaurės lik pietų, aukščiausias kalnas – Doiluango 1 694 m.