google/wiki40b huggingface dataset:
1994 m. žiemos olimpinių žaidynių medalių lentelė

Straipsnyje pateikiamos 1994 m. žiemos olimpinėse žaidynėse dalyvavusios šalys pagal medalių skaičių. Dalyvavo 1 737 atletai iš 67 šalių, vyko 61 rungtis iš 6 sporto šakų.
22 dalyvavusių šalių atstovai pelnė bent 1 medalį, 45 šalis palikdama be medalių.
Veliona

Veliona – spėjama senovės lietuvių amžinybės, mirties, vėlių deivė.
Mirusiųjų dievą (Vielona Deus animarum) vardu Vielona arba Vielonia mini Jonas Lasickis savo žemaičių dievų sąraše. Tačiau labai tikėtina, kad tai buvęs neteisingai suprastas velionio pavadinimas ir jo šarvojimą lydinčių apeigų reikšmė. Anot Nijolės Laurinkienės, Velionos buvimą lietuvių mitologijoje galėtų patvirtinti tai, kad latviai turi Vėlių Motę (Veļu māte). Vėlių motė, anot latvių tautosakos duomenų, turėjusi tiesioginį kontaktą su mirusiaisiais: laukdama jų sielų, paruošdavusi joms vietą, iškepdavusi paplotėlį, išvelėdavusi staltiesę. Ši motė galėdavusi pati ir atimti žmogui gyvybę, paskui jis jau keliaudavęs į jos valdas. Pėterio Šmito pažymima, kad Vėlių motė kai kuriais atžvilgiais prilygsta Žemės motei. Pasak mitologės, Veliona – galbūt viena iš Žemynos atmainų ar manifestacijos formų, išreiškianti jos specifinę, su vėlių globa susijusią funkciją ir tam tikrą jos viešpatavimo sritį.
Velioną išpopuliarino Teodoras Narbutas, su šios deivės šventykla siejęs Veliuonos miestelio vardą. Narbutas teigė Veliuonos bažnyčioje radęs lentelę su užrašu, liudijančiu čia buvus šventyklą. Velioną, remdamasi Narbutu, mini Pranė Dundulienė: ji teigia, kad Velnė, arba Veliona, buvo chtoninė mitinė būtybė. Ji rūpinosi vandeniu, oru, ugnimi, žeme, požemiu ir jo lobiais. Kai Velnė uždaro vandenis ir prasideda sausra, deivė Perkūnė (vėliau Perkūnas) ją medžioja ir stengiasi užmušti.
Žabinecas

Istorija

Kaimas įkurtas XVII a. amžiuje. 1827 m. kaime buvo 9 namai ir 64 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 4 namai ir 20 gyventojų.
Ignas Bitaitis

Ignas Bitaitis (1875 m. rugpjūčio 26 d. Lumbeliuose, dab. Pakruojo raj. – 1900 m. rugsėjo 22 d. Tbilisyje) – poetas, knygnešys.

Biografija

Tėvai buvo neturtingi, teturėjo apie 2 ha žemės. Vaikystėje teko piemenauti pas svetimus. Žiemomis mokėsi Joniškėlio mokykloje. 1888 m. su tėvais persikėlė į Rygą. Čia baigė 6 progimnazijos klases. Gyvendamas tėviškėje, slaptai mokė vaikus – daraktoriavo. Susipažinęs su knygnešiu Jurgiu Bieliniu, pradėjo gabenti iš Prūsijos ir platinti lietuvišką spaudą, įkūrė slaptą bibliotekėlę, mokė vaikus rašto. 1898 m. lapkričio 5 d. per kratą jo namuose uriadnikas rado 63 knygų bibliotekėlę, iš jų 52 lietuvių kalba, taip pat rankraščių, eilėraščių apmatų, scenos veikalų. Devynis mėnėsius laikomas kardomajame arešte Panevėžio kalėjime, susirgo džiova. Caro 1900 m. vasario 9 d. paliepimu 2 metams ištremtas į Tbilisį Gruzijoje, ten ir mirė.
Draudžiamoje spaudoje skelbė eilėraščių, publicistikos, Kaltunio slapyvardžiu išleido eiliuotą apysaką Laukinis kvietkelis (1898), kurioje gausu etnografinių ir gamtos vaizdų. Nemaža kūrybos dalis (apysaka Viensėdis, drama Dėl pačios) yra dingusi. Bendradarbiavo laikraščiuose Varpas, „Vienybė lietuvninkų“, „Ūkininkas“.
Adam Smith

Biografija

Apie A.Smito gyvenimą žinoma gerokai mažiau, nei apie jo darbus. Jo tėvas, taip pat vardu Adamas, buvo muitinės pareigūnas Kerkoldyje ir mirė prieš jam gimstant. Motina Margaret Douglas buvo turtingo žemės savininko duktė. Adamas Smitas pakrikštyas 1723 m. birželio 16 d. Kerkoldyje. Būdamas ketverių metų buvo pagrobtas, tačiau persekiojami pagrobėjai jį pametė ir jis galėjo greitai grįžti į namus.
A. Smitas buvo logikos profesorius; nuo 1752 m. Glazge dėstė ir filosofiją. Būdamas hercogo šeimos mokytojas, lankėsi Prancūzijoje (1764–1766 m.); čia susipažino su Švietimo epochos atstovais. Vėliau pasitraukė iš šios veiklos ir ėmėsi privačių studijų. Pradėjus plėtotis pramonei, mokslo populiarinimo veikaluose Smitas aprašė visas savo laikų ekonomikos teorijas bei kryptis.
Buvo nevedęs, vaikų neturėjo.

Smito teorijos

A.Smitas iškėlė egoizmą kaip gerovės variklį. Pinigus traktavo kaip prekę, mokėjimo priemonę. Skyrė darbo ir ne darbo pajamas. Iki jo visos pajamų rūšys traktuotos kaip darbo užmokestis. Rinkos mechanizmas pasak A.Smito yra savireguliacinis. Rinka reguliuoja pelną, pajamas.
A. Smitas savo darbuose toliau vystė darbinės vertės kaip sudaiktinto darbo teoriją, kurią suformulavo anglų ekonomistas Viljamas Petis (William Petty, 1623–1687). Jis pabrėžė, kad darbas yra vienintelis ir tikras prekės mainomosios (tikrosios) vertės matas; kėlė klausimą, kodėl rinkos (nominalioji) kaina paprastai nesutampa su tikrąja prekių kaina, t. y. su jų mainomąja verte. 
Bet kuriuo atveju kaina priklauso nuo paklausos, nes darbo užmokestis didesnis kylančioje ekonomikoje, t. y. didėjant paklausai, negu nuosmukio ar stabilios ekonomikos būsenoje. A. Smitas teigė, kad bet kurios prekės vertė asmeniui, numačiusiam ją pakeisti į kitus daiktus, yra lygi darbo kiekiui, kurį jis gali pirkti už ją arba gauti, todėl susidūrė su prieštaravimu: jeigu mainomąją prekių vertę sukuria savininko pirktas darbas, tai kaip paaiškinti šios vertės pasiskirstymą tarp įvairiausių visuomenės klasių. Juk visa sukurta mainomoji vertė turi priklausyti darbininkui, o jos pasiskirstymas tarp klasių yra vertės dėsnių pažeidimas, todėl A. Smitas darė išvadą, kad vertės dėsnis veikė tik pirmykštėse visuomenėse, kai dar nebuvo kapitalo ir privatinės žemės nuosavybės. T.y. jis teigė, kad vertę sudaro įdėtas darbo kiekis, tačiau tai galioja tik natūraliame ūkyje, kur nėra samdos. Ten kur yra samda vertę apsprendžia pelnas, renta ir darbo užmokestis.
A.Smitas pasisakė už didelį darbo užmokestį, nes kuo didesnis užmokestis tuo didesnė rinka, vartojimas.
Rožinio kalnas

Rožinio kalnas (lenk. Różańcowa Góra) – moreninė kalva šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Krasnapolio valsčiuje, Žubravo ežero rytiniame krante. Nuo 152,0 m virš jūros lygio esančios viršūnės gerai matosi apačioje plytintis ežeras. Archeologu tvirtinimu, kalva dar geležies amžiuje buvo naudojama gynybos tikslams. Ant Rožinio kalno pastatytas kryžius stebimas nuo šalia einančio kelio iš Ramenkinės į Krasnę. Kalno pavadinimas siejamas su padavimu apie karvių piemenį, viršūnėje radusį rožinį.
Rob Zombie

Rob Zombie (tikras vardas Robert Bartleh Cummings; g. 1965 sausio 12 d.) – JAV sunkaus metalo, groove metalo ir industrinio roko atlikėjas, muzikantas, režisierius ir rašytojas. Buvęs grupės White Zombie lyderis, dainininkas ir dainų rašytojas. Užsiėmė kino režisūra, pradėjo nuo siaubo filmų House of 1000 Corpses, kuris susilaukė tęsinio 2005 m. The Devil's Rejects.
Račių apylinkė

Istorija

Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Žemalės apylinkės.
Maciuičių kapinynas

Aprašymas

Objektas įrengtas Kalniškės kaimo pietvakariniame pakraštyje, Minijos slėnio rytiniame krašte esančioje atskiroje kalvoje. Ji ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 47 x 16 m dydžio, 2–6 m aukščio, žemesne ir siauresne šiaurine dalimi. Paviršius nežymiai išgaubtas, žemėja link kraštų. Vakarinis šlaitas nukastas tiesiant kelią (1994 m. sutvirtintas). Kalva apaugusi lapuočių mišku. Pietvakarinėje dalyje stovi medinis kryžius, įtvirtintas į betoninį dviejų tarpsnių postamentą, kurio šiaurės vakarinėje plokštumoje įspaustas įrašas: „Preivi / Atsidūksėk / už šioje Vietoje / Ilsančių sielas. / Fundacija / FREIGOFŲ / 29 – IX – 1932 m. / Gargždai“.
Teritorijos plotas – 0,27 ha.

Tyrimai

1963 m. žvalgė LII (ekspedicijos vadovas Adolfas Tautavičius). 2002 m. tyrinėjo Linas Tamulynas.
Kalvos viršūnėje ištirtas 13,5 m² plotas, kuriame aptikta suardytų II - I tūkstantmečių iki Kr. degintinių kapų liekanų su brūkšniuotos, lygios ir virvelių įspaudais puoštos keramikos šukėmis, ištirti 2 griautiniai XVI a. kapai bei suardytų kapų liekanų. Kapinyno aplinkoje ištirtas 30 m² plotas, kuriame radinių nerasta.
1972–2003 m. buvo laikomas piliakalniu. 2003 m. registruotas kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše, 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Totorkalnis

Aplinkinės gyvenvietės

Aspariškiai – 1,4 km
Krastai – 1,8 km
Ločerai – 2,7 km
Piladžiai – 1,7 km
Nemunėlio Radviliškis – 8,7 km
Tabokinė – 2,9 km
BIRŽAI – 28 km
Zabiškiai – 1,2 km
Vintertūras

Istorija

Romėnų laikais miestas buvo žinomas kaip Vitudurum.
1264 m. Vintertūras atiteko Habsburgams, kuriems miestas priklausė iki 1467 m. Vėliau miestas atiteko Ciurichui.
Elena Grinienė

Elena Grinienė (g. 1924 m. rugsėjo 19 d. Žalakiškiuose, Šiluvos valsčius) – Lietuvos maisto technologijos inžinierė, habilituota technologijos mokslų daktarė.

Biografija

1948 m. baigė Kauno universitetą, iki 1950 m. jame dirbo. 1985 m. technikos mokslų daktarė.
1950–1994 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytoja. Nuo 1986 m. profesorė. Tyrimų kryptys: pieno produktų gamyba, jų kokybės tyrimo metodai. 5 išradimų autorė.
Lavariškės

Aplinkinės gyvenvietės

STAKLIŠKĖS – 13 kmAUKŠTADVARIS – 2 km
Lenkijos vėliava

Lenkijos nacionalinė vėliava – stačiakampio formos, padalinta į dvi vienodo aukščio horizontalias juostas – viršutinę baltą ir apatinę raudona.

Istorija

Pirmą kartą oficialiai kaip lenkų nacionalinė vėliava ji buvo įteisinta per 1831 m. sukilimą prieš Rusiją. Tačiau yra ir kita vėliavos versija kur senai vėliavai pridedamas Lenkijos herbas. Vienos tikslios vėliavos nėra, bet populiaresnis pirmas variantas.

Spalvos

Lenkija baltos ir raudonos spalvų vėliava, atkartoja herbo spalvas. Naudojama gana seniai. 
        Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra;  RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.
        Pantone spalvų sistemoje: Pantone 1795;  RGB spalvų sistemoje: Raudona – 214, 40, 40.
Chakasijos herbas

Chakasijos herbas – oficialus Chakasijos respublikos simbolis, patvirtintas 2006 m. gruodžio 20 d.
Herbo skydas apvalus, apvestas plona auksine linija, sidabriniame lauke raudonas žaliu kontūru vidinis amazonių skydas su sidabriniu einančiu saugančiu sparnuotu irbiu, nupieštu auksinėmis linijomis. Virš amazonių skydo – auksinis soliarinis ženklas (roundelis, apsuptas dviem koncentriniais apskritimais, išorinis – su įžambiu kryžiumi išsidėsčiusiais trumpais trikampiais spinduliais), kurio išorinis kontūras apvestas plona žalia linija. Skydo šonuose amazonių skydą apgobia dvi raudonos beržo šakelės žaliais lapais. Po amazonių skydu žalias išlenktas kaspinas, apvestas plona auksine linija, su simetrišku auksiniu chakasų ornamentu.
Lietuvos Caritas leidykla

Lietuvos Caritas leidykla – leidykla, įkurta 1990 m. Kaune, M. Daukšos g. 21.
Kaniūkai (Ignalina)

Žymūs žmonės

Kaniūkuose prie kaimo kapinaičių nužudyta tarybinė partizanė Marija Melnikaitė (1923–1943). Čia jai pastatytas paminklas.
Duobužiai

Istorija

1645 m. Duobužiai (Siollo Dobuze) priklausė Videniškių dvarui. Kaime buvo vienkiemis Užuduobužiai (Vzudobusiey). 1654 m. kaime gyveno Steponas Dirvonas.
Biombo regionas

Geografija

Regionas yra tarp Kašeu šiaurėje, Ojo ir Bisau rytuose. Iš pietų supa Žebos estuarija, iš vakarų – vandenynas. Šiauriniu pakraščiu driekiasi Mansonos estuarija.
Maisto teisė

Maisto teisė, Maisto produktų teisė – visuma teisės normų, reguliuojančių visuomeninius santykius, susijusius su maisto produktais.

Objektas

Maisto teisė nustato teikiamo į rinką maisto bei jo tvarkymo reikalavimus, valstybės institucijų bei visuomeninių vartotojų teisių gynimo organizacijų kompetenciją užtikrinant maisto saugą, taip pat reglamentuoja maisto gamintojų, paslaugų teikėjų bei pardavėjų pareigas ir atsakomybę.
Nustato maisto ūkio politikos tikslus, valstybės, tarptautinių organizacijų (pvz., Europos Sąjungos) paramos maisto ūkiui įgyvendinimo principus, paramos priemones, šias priemones ir maisto ūkio politiką įgyvendinančias bei žemės ūkio, maisto ūkio oficialiąją statistiką.

Lietuva

Lietuvoje pagrindinis šios teisės šakos teisės aktas – 2000 m. balandžio 4 d. LR Maisto įstatymas (Nr. VIII-1608). Kiti teisės aktai – 2002 m. birželio 25 d. LR žemės ūkio, maisto ūkio ir kaimo plėtros įstatymas (Nr. IX-987), LR ŽŪM ministro 2007 m. lapkričio 29 d. Nr. 3D-524 įsakymas Dėl išskirtinės kokybės žemės ūkio ir maisto produktų etc.
Bočė

Taisyklės

Bočė dažniausiai žaidžiama natūralaus dirvožemio arba asfalto aikštelėje, kurios išmatavimai 27,5 m X 2,5–4 m. Rutulys gali būti pagamintas iš įvairaus metalo arba plastiko. Žaidimas gali vykti tarp dviejų priešininkų arba dviejų komandų. Žaidimas pradedamas išmetant specialųjį mažąjį rutulį (pallino). Taškus gali pelnyti tik ta komanda, kurios rutulys yra arčiau mažojo rutulio.
Kenesa

Kenesà (arba kinesė) – karaimų maldos namai. Dėl architektūrinio panašumo, kenesos dažnai painiojamos su judėjų žydų sinagogomis. Nors vyrai ir moterys lankosi tuose pačiuose maldos namuose, jie turi atskiras maldos patalpas. Paprastai vyrai įsikūrę pirmame aukšte, moterys palėpėje. Įėjimas į karaimų maldos namus yra šiaurinėje pusėje. Vestibiulyje (azar) būtina nusiauti batus. Pagrindinėms kenesos maldos patalpoms (Shulkhan) būdingos žemos lubos, grindys išklotos kilimais, yra klauptai, mediniai suolai. Naujesnėse kenesose yra pakyla nukreipta į pietų pusę, skirta ritualinei arkai ir šventikui.
Iki šių laikų išlikusios tik kelios kenesos Turkijoje, Ukrainoje ir Lietuvoje. Lietuvoje kenesos pradėtos statyti XIV a., jų būta Panevėžyje, Kėdainiuose, Biržuose ir kituose miestuose. Vilniaus kenesa ir Trakų kenesa veikia iki šiol, Trakų rajone išlikęs Moluvėnų kenesos pastatas.
Jaunoji Lietuva (žurnalas)

Istorija

Nuo 1923 m. Nr. 1 iki 1927 m. Nr. 9 ėjo kaip Lietuvos studentų tautininkų korporacijos „Neo-Lithuania“ nereguliarus leidinys, 1928 m. Nr. 1-6 – Lietuvių moksleivių tautininkų „Jaunosios Lietuvos“ draugovės ir korporacijos „Neo-Lithuania“ mėnesinis laikraštis, nuo 1929 m. iki 1940 m. – mėnesinis tautininkų moksleivijos žurnalas.
Rašė jaunimo auklėjimo bei švietimo klausimais, svarstė istorijos, visuomenės, kultūros problemas, informavo apie pasaulio ir Lietuvos įvykius.
Bendradarbiavo Vytautas Alantas, Petras Babickas, Vytautas Bičiūnas, Vytautas Sirijos Gira, Liūnė Janušytė, Kazys Inčiūra, Antanas Miškinis, Stasys Santvaras, Paulius Slavėnas, Rapolas Šaltenis, Jonas Puzinas, M. Radzevičiūtė, Vydūnas ir kt.

Redaktoriai

Jonas Balys, Juozas Čiburas, Kazys Dausa, Valentinas Gustainis, J. Dargis, Stasys Jakštas, Jurgis Kiaunė, Leonas Kuodys, Kazys Marčiulionis, D. Montvilas, Vladas Nausėdas, A. Siliūnas, M. Šeškus, Vincas Vileišis.
Vienuolyno biblioteka

Vienuolyno biblioteka – vienuolyne esanti biblioteka.
Bibliotekų dėka išliko ne tik daug kultūrinių Viduramžių vertybių, bet ir Antikos lotyniškosios literatūros veikalų, kūrinių.
Kiekvienoje bibliotekoje yra Biblija, Bažnyčios tėvų veikalai, komentarai, ordino taisyklės (reguliaminas).
Juvencijus Lapė

Biografija

Baigęs Kauno 9-osios vidurinės mokyklos septynias klases, įstojo į Kauno mokytojų seminariją, kurią baigė 1946 m., kartu įgijo bendrąjį vidurinį išsilavinimą. 1946–1947 m. studijavo psichologiją Vilniaus universitete, 1947–1953 m. pedagogiką ir psichologiją – Vilniaus pedagoginiame institute. Studijuodamas dirbo Vilniaus kurčiųjų internatinėje mokykloje, Mokyklų mokslinių tyrimų institute Vilniuje, Klaipėdos srities švietimo inspektoriumi.
1951 m. Rusnės kurčiųjų ir nebyliųjų internatinės mokyklos steigimo iniciatorius, 1951–1952 m. jos, 1952–1953 m. Varnių vidurinės mokyklos direktorius. 1953–1958 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas. 1958 m. vienas Lietuvos psichologų draugijos steigėjų. 1962 m. pedagogikos mokslų kandidatas.  1962–1990 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1971 m. vienas Psichologijos katedros steigimo iniciatorių, 1975–1986 m. jos vedėjas, 1966 m. docentas.  1990–1999 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1990–1999 m. Psichologijos katedros vedėjas ir Socialinių mokslų fakulteto dekanas. 1999–2002 m. Lietuvos teisės universiteto dėstytojas.

Mokslinė veikla

Mokslinės veiklos kryptys – bendroji, asmenybės, darbo, inžinerinė, eksperimentinė, teisės psichologija, pažinimo proceso, suvokimo tyrimai.
Matvejus Škiriatovas

Biografija

1921 m. VKP(b) CK partinių gretų patikrinimo ir valymo komisijos narys. 1923–1934 m. VKP(b) Centrinės kontrolės komisijos narys. 1923–1924 m. ir 1930–1934 m. VKP(b) CK Centrinės kontrolės komisijos Partinės kolegijos bei Darbininkų ir valstiečių inspekcijos kolegijos narys. 1939 m. Partinės kontrolės komiteto pirmininko pavaduotojas. 1952 m. SSKP CK Partinės kontrolės komiteto pirmininkas. 1952–1953 m. SSKP CK Prezidiumo – SSKP Politinio biuro narys.
Urna su M. Škiriatovo palaikais palaidota Kremliaus sienoje Maskvoje.
Pranciškus Miroslavas Čapskis

Biografija

Malborko pakamario Aleksandro Jono (m. 1711), Kulmo kašteliono Sebastiano (m. 1699) brolis.
Pamario vėliavininkas nuo 1676 rmetų, vėliau Malborko pakamaris nuo 1677 metų.

Šeima

Vedė Zofiją von Holtzen (Guldenblock von Holt). Kulmo vyskupo Tomo Pranciškaus (1675-1733), Elbinngo kašteliono Jano Krizostomo (1656-1716), Kulmo kašteliono Petro Aleksandro (m. 1717) tėvas.
Dziaodžou įlanka

Dziaodžou įlanka arba Dziaodžouvanas (kin. 膠州灣, pinyin: Jiāozhōu Wān) – Geltonosios jūros įlanka, įsiterpusi į rytinę Kinijos pakrantę, į pietinę Šandongo pusiasalio dalį. Užima 362 km² teritoriją, ilgis 32 km, plotis iki 27 km (siauriausioje vietoje – 6 km). Gylis siekia 12 m. Dėl dirbtinio pakrančių plėtimo, įlankos plotas mažėja. Svarbiausias uostamiestis – Čingdao.
Žebri Vielkiai

Istorija

Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 17 namų ir 118 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 32 namai ir 192 gyventojai. Šalia kaimo yra Lužitėnų kultūros žmonių pilkapynas.
Linkuva (laivas)

„Linkuva“ – Lietuvos transportinis laivas-šaldytuvas, nuskendęs 2000 m. birželį Ramiajame vandenyne.

Istorija

Dvylikos metų senumo laivas priklausė Klaipėdos transporto laivynui.
Iš Busano (Pietų Korėja) į Long Byčą (JAV) be krovinio plaukęs laivas pateko į ketvirtos kategorijos uraganą „Karlota“ (angl. Carlotta). Nustatyta, jog laivas savo reisą tęsė nepaisydamas uragano, galimai dėl to, jog uraganiniai vėjai buvo silpnesni, nei buvo tikėtasi. 350 km į pietryčius nuo Akapulko (Meksika) buvusi „Linkuva“ pranešė apie pagrindinio variklio gedimą, dėl kurio variklis buvo išjungtas, tačiau vėliau vėl paleistas. Audros metu nesunkiai susižeidė laivo bocmanas Ivanas Bogdanovičius. Amerikiečių ryšys su laivu „Linkuva“, kuriame tuo metu buvo aštuoniolikos lietuvių įgula, nutrūko birželio 21 d. 9 val. ryto Lietuvos laiku. JAV ir Meksikos pakrančių apsauga „Linkuvos“ ieškojo aštuonias dienas. Paieškų metu rastos laivo gelbėjimosi valtys, tačiau jomis įgula nepasinaudojo. Laive buvęs radijo plūduras nesuveikė. Laivo įgula liepos 28 d. paskelbta žuvusia arba dingusia be žinios.
Amontiljadas

Amontiljadas (isp. Amontillado) – spirituotas ispaniškas vynas. Pusiau išlaikytas riešutinis cheresas. Pavadinimas kilo iš Ispanijos provincijos Montillo.
Gaminamas sausas ir pussausis. Gintaro spalvos, tamsesnis už Fino, bet šviesesnis už Olorosso. Pastiprintas alkoholiu iki 18–25 %.
Amontiljadas naudojamas kaip aperityvas su alyvuogėmis, sūriu, migdolais, taip pat su vištiena ar triušiena. Tiekiamas šiek tiek atšaldytas.
Jonas Ivanauskas (1960)

Jonas Ivanauskas (g. 1960 m. vasario 18 d. Kaune) – Lietuvos Kaišiadorių vyskupas.
Anzelmas Jordonas Miknius

Biografija

1970 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas. VšĮ Ignalinos rajono poliklinikos gydytojas akušeris ginekologas, vyr. gydytojo pavaduotojas.
Tėvynės sąjunga (konservatoriai, politiniai kaliniai ir tremtiniai, krikščioniškieji demokratai) narys. Nuo 2007 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys.
Maltos pagalbos Ignalinos grupės narys. Vaikas Linas.
Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos institutas

Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos institutas – Lietuvos mokslų akademijos mokslinio tyrimo institutas Vilniuje.

Veikla

Mokslinių darbų pagrindinės kryptys: ekonomikos teorija ir matematinis modeliavimas (makroekonomikos, pusiausvyros ir kt. modeliai), Lietuvos ūkio plėtojimo ekonominės socialinės problemos. Lietuvos ekonominės integracijos į Europos Sąjungą problemos, ekonominės minties Lietuvoje istorija nuo XVI a.

Istorija

Institutas įsteigtas 1941 m. gegužės mėn., 1944 m. liepos mėn. veiklą nutraukė, 1945 m. atkurtas. Veikė 11 mokslinių padalinių – 9 skyriai, 2 laboratorijos. Institutas sprendė teorines politinės ekonomijos, ekonominės minties, ūkio istorijos ir kt. bei praktines gamybinių jėgų plėtojimo ir išdėstymo, materialinių ir darbo balansų sudarymo, gamtinių išteklių ekonominio įvertinimo, darbo našumo didinimo ir kt. problemas. Institutas atliko ir koordinavo įvairius ekonominius tyrimus. Ypač reikšmingi darbai, kuriuose buvo pasiūlytos ir pagrįstos pramonės, statybos, žemės ūkio ir transporto plėtotės pagrindinės kryptys.
Sovietinės okupacijos metais daugėjo instituto darbuotojų. 1990 m. pr. institute dirbo daugiau, kaip 180 darbuotojų, iš jų 126 mokslo darbuotojai. Išleista daugiau, kaip 50 monografijų. Atkūrus nepriklausomybę institutas reorganizuotas: 1991–1992 m. panaikinta buvusi struktūra, apie 10 kartų sumažintas darbuotojų skaičius, pakeistos mokslinės veiklos kryptys, 1992–1995 m. institutas nepriklausė Lietuvos mokslų akademijai.
Tivatas

Istorija

Manoma, kad pavadinimas Tivat atėjęs dar iš III a. pr. m. e. Keltologai teigia, kad šis žodis kilęs iš keltiško žodžio Tywod 'smėlis'.
Dokumentai rodo, kad Tivatas XIV–XV a. buvo svarbus religinis centras. Šv. Michailo Archangelo vienuolynas buvo stačiatikių Zetos arkivyskupijos centras.
Tivatas, jauniausias Kotoro įlankos miestas, įkurtas erdviame plato ties Vrmaco papėde. Pagal Kotoro miesto archyvus XIV a. vietovei vartoti šie pavadinimai – Teude, Theode ir Theudo, kurie, manoma, susiję su karaliene Teuta.
Išliko nedaug rašytinių dokumentų apie tai, kas dėjosi šiose apylinkėse valdant Nemaničiams, Balšičiams, Crnojevičiams, Venecijos respublikai, Prancūzijai ir Austrijai.
Viduramžiais derlingos Tivato apylinkių žemės priklausė Kotoro, Prčanio ir Dobrotos aristokratams. Tenai buvo jų pilys, vasarnamiai, ten nuo 1373 m. stovėjo bendra jų Šv. Anos bažnyčia. Prevlakos saloje XIII–XV a.
pastatė Zetos vyskupijos metropolito rezidenciją.
Tivatas 1420–1797 m. priklausė Venecijos Albanijai (Venecijos respublikos provincija), tuomet venetų kalba vadinosi Teodo.
XIX a. pabaigoje Tivatas tapo miestu, nes 1889 m. jame Austrija pastatė Karinio laivyno arsenalą. Vėliau Tivatas buvo Jugoslavijos, vėliau – Juodkalnijos karinė jūrų bazė. Bazę naudoja Rusija kaip techninę ir logistinę bazę savo laivyno operacijoms.

Geografija

Tivatas yra ties centine Kotoro įlankos dalimi, piečiau Vrmaco. Didžioji dalis Tivato opščinos yra piečiau miesto. Opščina pietuose turi ir priėjimą į atvirą jūrą.
Opščinoje yra Tivato oro uostas.
Mindaugas Aižinas

Mindaugas Aižinas (1934 m. liepos 29 d. Panevėžyje – 1993 m. gruodžio 8 d. Panevėžyje) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija

Baigęs Panevėžio 1-ąją vidurinę mokyklą, 1954–1958 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. A. Jozėnas). 1958–1963 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Armino klasė).
1957–1966 m. Alytaus vaikų muzikos mokyklos įkūrėjas ir direktorius, vaikų choro vadovas. Choras 1960 m. respublikinės dainų šventės konkurso laureatas, 1964 ir 1965 m. respublikinių dainų švenčių dalyvis, koncertavo per radiją ir televiziją. 1966–1986 m. M. Aižinas buvo Kupiškio vaikų muzikos mokyklos direktorius, nuo 1979 m. jaunių choro vadovas – parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms. 1973–1978 m. Kupiškio rajono švietimo darbuotojų mišriojo choro vadovas, vėliau chormeisteris. Kolektyvą parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei.
Nuo 1986 m. rudens Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos (konservatorijos) dėstytojas.
M. Aižinas buvo Alytaus ir Kupiškio rajonų dainų švenčių organizatorius, vyr. dirigentas ir dirigentas, meno mėgėjų apžiūrų vertinimo komisijų pirmininkas arba narys.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Izabelė, velnio hercogienė

Turinys

Barono de Frisako šeima buvo išžudyta, siekiant užvaldyti jo valdas bei turtus. Išgyventi pavyko tik jo dukrai Izabelei, kurią užaugino čigonai. Praėjus 20 metų mergina, išmokusi puikiai valdyti ginklą, grįžta, kad atkeršytų tėvų žudikams...