LGBT teisės Lietuvoje

Diskriminacijos draudimas

Diskriminacija dėl seksualinės orientacijos Lietuvoje yra draudžiama įstatymu. 2003 m. sausio 1 d. įsigaliojusiame Darbo kodekse buvo įtvirtinta „darbo teisės subjektų lygybė nepaisant jų lyties, seksualinės orientacijos“ ir kitų požymių. Jo 129 straipsnyje yra nuostata, kad darbuotojo seksualinė orientacija negali būti pagrindas jo atleidimui. 2005 m. sausio 1 d. įsigaliojo Lygių galimybių įstatymas, uždraudęs diskriminaciją dėl lytinės orientacijos.

Diskriminacijos vertinimas

Europos Tarybos įkurtos Europos komisijos prieš rasizmą ir netoleraciją (ECRI) 2016 m. ataskaitoje apie Lietuvą akcentuojami subjektyvūs faktoriai – „homofobijos ir transfobijos kurstymas, žodinis užgauliojimas, bei netinkami komentarai yra dažni visuomenėje, žiniasklaidoje bei politiniame diskurse. Dėl to LGBT bendruomenės nariai nuolat jaučia diskriminaciją bei atskirtį  kasdieniniame gyvenime“, taip pat „2013 m. ES LGBT tyrimo duomenimis 39% iš 821 respondentų Lietuvoje pasakė, kad jų atžvilgiu buvo panaudotas psichologinis/seksualinis smurtas ar jiems buvo grasinama smurtu“. Komisija pabrėžia, kad Nepilnamečių  apsaugos  nuo  neigiamo  viešosios  informacijos poveikio įstatymas riboja kai kurias viešųjų veiklų rūšis LGBT asmenims: iš knygynų išimta pasakų knyga, kuriose  vaizduojamos tos pačios lyties poros; be to, Lietuvos televizijos stotys, remdamosi Žurnalistų etikos inspektoriaus tarnybos išvada (kuri buvo grindžiama šiuo įstatymu), atsisakė transliuoti televizijos reklamą, skatinančią  toleranciją  LGBT asmenų  požiūriu. Komisija rekomenduoja nustatyti teisinę sistemą, kuria būtų pripažįstami tos pačios lyties porų santykiai, ir primygtinai rekomenduoja kuo greičiau nustatyti lyties keitimo procedūrą.
Tarptautinės LGBT organizacijų interesams atstovaujančios grupės Ilga Europe 2017 m. ataskaitoje savo sukurtoje skalėje nuo 0 iki 100 (kur 0 reiškia didelius žmogaus teisių pažeidimus ir diskriminaciją, o 100 – visiškai lygias teises), Lietuvai skirta 17 taškų (39 vieta Europoje iš 49). Ataskaitoje, be kitų dalykų, nurodyta, kad Lietuvos darbo kodekse nenumatyta jokia transseksualių žmonių apsauga nuo diskriminacijos ir tai, kad nesiimta jokių priemonių sprendimui L. prieš Lietuvą įgyvendinti; nėra jokios galimybės sudaryti tos pačios lyties asmenų santuoką ar partnerystę ir yra siekiama šalies Konstitucijoje apriboti šeimos sąvoką neįtraukiant į ją tos pačios lyties porų; kita vertus, šalyje LGBT asmenys gali naudotis taikių susibūrimų teise.
Kita vertus, kai kurių organizacijų ar asmenų nuomone, homoseksualūs asmenys Lietuvoje turi tas pačias teises kaip ir kiti piliečiai. Teigiama, kad „kitokios seksualinės orientacijos žmonės (gėjai ir lesbietės) nėra už įstatymo ribų. Jie nėra nusikaltėliai. Todėl ginti atskirai jų teisių nereikia.“. Analogišką poziciją yra išsakiusi Prezidentė Dalia Grybauskaitė: „...Lietuvoje visos mažumos traktuojamos lygiai ir vienodai, tai yra visi mūsų, Lietuvos, piliečiai, kurių teisės pagal mūsų Konstituciją yra lygios.“.

Homoseksualų teisinio statuso istorija

Iki Nepriklausomybės atgavimo 1918 m. Lietuvoje galiojo Rusijos imperijos teisė. 1903 m. Rusijos baudžiamasis statutas už lytinius santykius tarp vyrų numatė laisvės atėmimą nuo trijų mėnesių iki vienų metų. Po nepriklausomybės paskelbimo Lietuvos Valstybės Taryba 1919 m. priėmė Rusijos Baudžiamojo statuto pagrindu sukurtą Lietuvos Baudžiamąjį statutą. Jo 516 straipsnis už laisvanoriškus lytinius santykius tarp vyrų numatė laisvės atėmimą iki trijų mėnesių. Šis statutas galiojo iki pat 1940 metų.
1940 m. Lietuvą okupavus TSRS įsigaliojo TSRS teisė, kurioje homoseksualūs santykiai buvo laikomi nusikaltimu. 1960 m. LTSR Baudžiamojo kodekso 122 straipsnis numatė baudžiamąją atsakomybę už lytinius aktus tarp vyrų – įkalinimą iki 3 metų.
Lietuvai atgavus Nepriklausomybę LTSR Baudžiamojo kodekso 122 straipsnis galiojo 3 metus, kol 1993 m. buvo pakeistas, pašalinant baudžiamąją atsakomybę už laisvanoriškus santykius.
1996 m. spalio 28 d. Sveikatos apsaugos ministro įsakymu visose Lietuvos sveikatos apsaugos sistemos įstaigose buvo pradėta naudoti Tarptautinę statistinę ligų ir sveikatos problemų klasifikaciją, pagal kurią seksualinė orientacija nelaikoma sutrikimu.
2003 m. gegužės 1 d. įsigaliojo nauja Baudžiamojo kodekso redakcija, kurioje heteroseksualiems ir homoseksualiems santykiams buvo suvienodintas legalaus sutikimo amžius.
2012 m. birželį Seimo „Tvarkos ir Teisingumo“ frakcijos buvo nesėkmingai siūlytas projektas surengti referendumą dėl Konstitucijos 38 straipsnio keitimo į tokią formuluotę: „Šeima kuriama sudarius santuoką. Šeima taip pat kyla iš motinystės ir tėvystės. Draudžiama propaguoti homoseksualius santykius. Homoseksualiems asmenims įsivaikinti draudžiama“. 2013 m. birželio mėn. pasiūlytas naujas projektas, pagal kurį homoseksualumas būtų išbrauktas iš socialinių grupių, turinčių apsaugą nuo diskriminacijos, sąrašo.
Lietuvoje vienalyčių partnerysčių ir santuokų registravimas nėra įteisintas, tačiau 2019 m. sausio 11 d. Konstitucinis Teismas nusprendė, kad Lietuva turi suteikti leidimą gyventi tos pačios lyties poroms, sudariusioms santuoką valstybėse, kur tos pačios lyties asmenų santuoka yra legalizuota.

Lyties keitimo reglamentavimas

2001 m. liepos 1 d. įsigaliojo naujasis Civilinis kodeksas, kurio 2.27 straipsnis numatė asmens teisę pakeisti lytį. Ši norma įsigaliojo 2003 m. liepos 1 d.; iki to termino Seimas rekomendavo Vyriausybei parengti Lyties keitimo įstatymo projektą.
2003 m. birželio 4 d. Sveikatos apsaugos ministerija įregistravo Lyties keitimo įstatymo projektą Nr. IXP-2627, bet Tėvynės sąjungos – konservatorių bei Naujosios Sąjungos (socialliberalų) frakcijų pastangomis jis buvo išbrauktas iš Seimo darbotvarkės.
2007 m. Europos Žmogaus Teisių Teismas byloje L. prieš Lietuvą priėmė ieškovui palankų sprendimą, nustatydamas 3 mėnesių terminą tam, kad pagal Civilinio kodekso 2.27 straipsnį Lietuva priimtų reikalingą specialų įstatymą dėl transseksualų lyties pakeitimo. Šis įstatymas niekada taip ir nebuvo priimtas, tačiau teisę pasikeisti lytį transseksualai gali gauti teismo keliu.

Požiūris į homoseksualumą visuomenėje

Pagal skirtingas apklausas šio klausimo vertinimas labai skiriasi. 2006 m. „Vilmorus“ atlikta apklausa parodė, kad 42 % gyventojų pritartų tos pačios lyties asmenų partnerystėms, 12 % – santuokai, 13% – teisei įsivaikinti. 2009 m. vykdytų „Spinter“ tyrimų apklausos duomenimis 16 % pritarė Vilniaus homoseksualų eitynėms, 81,5 % apklaustųjų homoseksualumą laikė iškrypimu, liga ar ištvirkimu. 2011 m. RAIT apklausos duomenimis homoseksualų partnerystės įstatymui pritartų 4 % gyventojų. 
Priešiškais pasisakymais prieš gėjus, lesbietes, biseksualus ir transseksualus Lietuvoje pasižymi kraštutinės dešiniosios (Jaunoji Lietuva, Lietuvių tautinio jaunimo centras) ir kraštutinės kairiosios (Socialistinis liaudies frontas) organizacijos. 2011 m. vykstant rinkimams į savivaldybių tarybas partija „Jaunoji Lietuva“ Vilniaus savivaldybėje naudojo šūkį „Be žydrų, juodų, raudonų ir be taboro čigonų“. 2012 m. sausio 13 d. Lietuvių tautinio jaunimo centras kvietė dalyvauti akcijoje pavadinimu „Švarus patriotų kraujas sausio tryliktosios aukoms pagerbti“, kurioje negalėjo dalyvauti homoseksualai.
2008–2012 m. kaip atsvara už tradicinę šeimą pasisakančių parlamentarų grupei „Už tradicinę šeimą“ (iki šiol veikia laikinoji grupė „Už tradicinę šeimą“) įsteigta laikinoji Seimo narių grupė „Už lygybę“, kuriai priklausė 11 parlamentarų iš beveik visų tuomet didžiausių parlamentinių partijų.
Lietuvos liuteronų religinė bendrija bažnyčios požiūrį į homoseksualų teises laiko iššūkiu, o homoseksualius santykius laiko nuodėmingais. 
Lietuvoje didžiausia pagal tikinčiųjų skaičių Romos Katalikų Bažnyčia oficialiai pasisako prieš nepagarbų elgesį su homoseksualais, Arkivyskupas Sigitas Tamkevičius LGBT judėjimą tapatina su „visuomenės susinaikinimu“ ir „rimta grėsme“, jis yra teigęs, jog „kova už žmogaus teises išauga į homoseksualizmo propagavimą, o abejojantys homoseksualizmo etiškumu apšaukiami homofobais“. Kontrolversiškų minčių apie homoseksualus yra išsakę tokie žinomi katalikų dvasininkai kaip Ričardas Doveika, br. Astijus Kungys.

Eitynės

Pirmosios Lietuvoje homoseksualų ir jų palaikytojų eitynės įvyko 2010 m. gegužės 9 d., tuometinei Vilniaus savivaldybei, vadovaujamai mero Viliaus Navicko, išdavus leidimą jį surengti. Eitynėse žygiavo 350 dalyvių, iš jų – 2 Seimo nariai (Marija Aušrinė Pavilionienė ir Rokas Žilinskas), juo saugojo 800 policijos pareigūnų. Eitynėms suteikta vieta – Upės gatvė.
Antrosios eitynės „Už lygybę“ įvyko 2013 m. liepos 28 d., pirmąkart leidimas rengti eitynes išduotas Vilniaus centrine gatve – Gedimino prospektas. Eitynėse, kurias organizavo Lietuvos gėjų lyga (LGL), žygiavo apie 800 dalyvių, tarp jų užsienio šalių ambasadoriai, europarlamentarai, 3 Seimo nariai (Marija Aušrinė Pavilionienė, Giedrė Purvaneckienė (LSDP) ir Dalia Kuodytė({LRLS)), JAV alternatyvaus roko grupė Betty, įvairios LGBT ir nevyriausybinės LBT remiančios organizacijos iš užsienio, TJA, Vaikų linija, LRLS atstovai, antifa, anarchistai ir kiti.
Per 2010 m. homoseksualų eitynes dėl riaušių kurstymo buvo suimti parlamentarai: tuomet TS-LKD priklausęs Lietuvos tautininkų sąjungos narys Kazimieras Uoka ir TT Petras Gražulis. Pastarasis, neretai laikomas vienu priešiškiausių homoseksualams politikų, vėl sulaikytas per 2013 m. eitynes.
Trečiąkart Lietuvoje organizuojant eitynes 2016 m. didesnių neramumų išvengta. Eitynėse dalyvavo ir Seimo nariai, diplomatai, įvairios bendruomenės – Lietuvos žydų bendruomenės pirmininkė Faina Kukliansky, parlamentarai Dalia Kuodytė (LRLS), Mykolas Majauskas (TS-LKD), Marija Aušrinė Pavilionienė (LSDP), Vytautas Matulevičius (DK), Vilniaus miesto tarybos narys Markas Adamas Haroldas, Izraelio ambasadorius Amiras Maimonas, Švedijos ambasadorė Cecilia Ruthström-Ruin ir kiti.

LGBT įvaizdis lietuviškoje spaudoje ir populiariojoje kultūroje

Didžiausia Lietuvoje Respublikos leidinių grupė yra išspausdinusi keletą prieš homoseksualius asmenis ir jų judėjimus nukreiptų straipsnių. Viena pirmųjų ne neigiamo pobūdžio publikacijų apie homoseksualius asmenis lietuviškoje spaudoje buvo išspausdinta dienraščio Lietuvos rytas 1995 m. liepos 4 d. numeryje, kur buvo aprašytas Vladimiro Simonko ir jo partnerio gyvenimas. Tais pačiais metais V. Simonko sudalyvavo Audriaus Giržado televizijos laidoje "Šeštadienio pokalbiai".
Dar pirmaisiais metais po nepriklausomybės buvo sukurtas keletas dainų, kur homoseksualumas vaizduojamas pozityviai - 1994 m. šokių muzikos žanro daina apie gėjus Papartėlis ir 1995 m. pop baladė Rožinė svajonė apie dviejų jaunų merginų meilę. Abi dainos sukurtos klaipėdiečių grupės XXL, dešimtajame dešimtmetyje tapusios populiaria jaunimo tarpe. 2003 m. grupės Naujieji lietuviai sukurta satyrinė daina pavadinimu Mano kaimynas gėjus.