google/wiki40b huggingface dataset:
Venera Viktriks

Apie skulptūrą

1804 m. A. Kanova Romoje buvo užsakytas sukurti Napoleono sesers Paulinos Bonapart Borgezės (1780−1825) skulptūrą. Užsakovu buvo jos vyras princas Kamilas Borgezė. Paulina Bonapart, tuomet našlė, atvyko į Romą 1803 m. ir buvo apvesdinta su galingos Romos Borgezių giminės atstovu. A. Kanova pasiūlė pavaizduoti ją kaip romėnų medžioklės deivę Dianą, tačiau tai būtų buvę šiek tiek ironiška, nes Paulina buvo pagarsėjusi intrigomis ir neištikimybe. Paulinos noru A. Kanova ją pavaizdavo Venera, laikančią rankoje auksinį obuolį, kaip aliuziją į Pario teismo mitą. Aplinkinių paklausta, kaip jautėsi pozuodama su tiek mažai drabužių, į tai Paulina atsakydavo replikomis: „kambaryje buvo labai karštas židinys, taigi aš nesušalau“ arba „kiekvienas drabužis turi nukristi prieš Kanovą“. Tikėtina, kad A. Kanova eskizus kūrė salone Borgezių rūmuose, o paruošiamąjį modelį sukūrė savo studijoje, kur jį užbaigtą 1804 m. liepą matė Paulinos brolis Liusjenas. Galutinės skulptūros nukalimas užtruko iki 1808 m.
Skulptūra neįprasta A. Kanovai tuo, kad modeliuota ne pagal antikinius pavyzdžius, o jos ištakos labiau sietinos su venecijietiškos dailės pavyzdžiais, pavyzdžiui, Ticiano paveikslu „Venera ir liutnistas“. Čiužinys, ant kurio guli Venera, yra iš kitos marmuro rūšies nei figūra ir pavaizduotas labiau natūralistine virtuoziška maniera, labiau būdinga Berninio barokiškai skulptūrai. Dėl jos neįprastumo (imperatoriaus Napoleono sesuo vaizduojama nuoga), skulptūrą princas Kamilas Borgezė laikė uždarą nuo visuomenės, tačiau apie ją buvo sužinota ir ji iššaukė daugiausiai neigiamas reakcijas, kaip ir bendras Paulinos elgesys Romoje. Napoleonas jai rašė: „Man buvo skaudu išgirsti, kad jūs neturite tinkamo takto prisiderinant prie Romos miesto moralės ir papročių; kad jūs leidžiatės save išstatyti vietinių pajuokai… Mylėkite vyrą ir jo šeimą, būkite gera ir prisitaikykite prie miesto dorovės supratimo“.
Velžio Švč. Jėzaus Širdies koplyčia

Istorija

Tarpukaryje Velžio kaimas turėjo savo bažnyčią, pastatytą apie 1930 m. Čia būdavo dveji atlaidai. Vyskupas Kazimieras Paltarokas pašventino bažnyčią, kuri stovėjo Uršulei Valentinavičiūtei priklausančioje žemėje. Ši moteris paaukojo bažnyčiai 4 ha žemės. Bažnyčia ir klebonija pastatytos iš kaimo žmonių surinktų aukų. Velžio kaime aktyviai veikė pavasarininkų kuopa.
Sovietmečiu Velžio kaimas priklausė Staniūnų tarybiniam ūkiui. Yra išlikęs sovietinių laikų Velžio religinės bendruomenės registracijos pažymėjimas, išduotas 1948 m. rugsėjo 2 d. Pažymėjime nurodoma, kad bendruomenei priklauso ten esanti bažnyčia (kulto pastatas). Bet vėliau bažnyčia buvo nacionalizuota, uždaryta, perstatyta ir paversta gyvenamuoju namu.
1997 m. kitame gyvenamame name įkurta dabartinė koplyčia.
2007 m. gegužės 14 d. Panevėžio vyskupo dekretu Nr. 169/07 įkurta Velžio švč. Jėzaus Širdies parapija, priklausanti Panevėžio–Krekenavos dekanatui. Parapijoje, be Velžio, esantys kaimai: Pajuodžių, Keravos, Žeriaukų, Tautkūnų, Kirkūnų, Staniūnų, Vyčių, Velželio, Karūžiškių, Liūdynės, Pakalnių.
Sudaryta parapijos taryba, kuri kartu su klebonu rūpinasi naujos bažnyčios pastatymu. 2007 m. parengtas bažnyčios projektas,  2011 m. paskirtas sklypas bažnyčios statybai Alantos gatvėje.
Specnaz

GRU SpecNaz (rus. cпецназ – santrumpa, žyminti spec. dalinius, rus. подразделения специального назначения) – TSRS bei Rusijos specialieji daliniai, pavaldūs GRU tarnybai. Paskirtis – žvalgyba, asimetrinis karas, kova su terorizmu. Daliniai daug kartų panaudoti ypatingoms operacijoms TSRS teritorijoje, Rusijoje bei užsienyje.
Europos Iššūkio taurės 2008–2009 m. sezonas

Turnyro sistema

Kaip ir praeitame sezone, varžybos prasidėjo atrankos turnyru, tačiau šį sezoną pasitiko ir naujovė – ekipos, iškritusios iš analogiško ULEB Europos taurės atrankos turnyro patenka tiesiai į grupių etapą. Jame iš viso dalyvauja 32 klubai, suskirstyti į 8 grupes po 4 komandas. Iš kiekvienos grupės į tolimesnį Top16 etapą patenka po 2 stipriausias grupių komandas, kurios vėlgi suformuoja 4 grupes po 4 ekipas. Po dvi stipriausias šių grupių komandas keliauja į ketvirtfinalį, kuriame atrintamųjų varžybų principu iki dviejų pergalių susirungia dėl patekimo į Finalinio ketverto varžybas, kurios vyks balandžio 24-26 dienomis.

Finalinis ketvertas

Finalinio ketverto (pusfinalių, finalo, rungtynių dėl 3-čiosios vietos) etapas prasidėjo 2009 m. balandžio 22 d., o baigėsi 2009 m. balandžio 24 dieną.
Vostok

„Vostok“ (rus. Восток ,„Rytai“) - serija pirmųjų tarybinių kosminių laivų, kurtų 1958 - 1963 m. S. Koroliovo vadovaujamame konstruktorių biure.
1961 m. balandžio 12 d. kosminiu laivu „Vostok“ įvyko pirmasis pasaulyje žmogaus skrydis į kosmosą. Kosmonauto Jurijaus Gagarino pilotuojamas kosminis laivas „Vostok-1“ per 108 minutes  vieną kartą apskrido aplink Žemę.
Nuo to laiko balandžio 12-oji Rusijoje ir kitose šalyse minima kaip Pasaulinė aviacijos ir kosmonautikos diena.
„Vostok“ paskirtis buvo tirti kosminio skrydžio poveikį kosmonauto sveikatai ir darbingumui, kosminio laivo konstrukcinius principus ir sistemas. 
„Vostok“ bazinė konstrukcija tapo tarybinių ir rusiškų palydovų, naudotų karinei žvalgybai, kartografijai, biologiniams tyrimams, pagrindu. 
Visi skrydžiai vyko iš Baikonuro kosmodromo.
Moldavijos ATSR

Istorija

1918 m. sausio 14 d. Moldavijoje buvo paskelbta Tarybų valdžia. 1917 m. gruodžio viduryje Rumunijos kariuomenė, padedama Antantės, įsiveržė į Besarabiją ir iki 1918 m. kovo vidurio ją užėmė ir aneksavo. 1918 m. lapkričio 27 d. Krašto tarybos deputatų grupė paskelbė nutarimą, kad Besarabija prijungiama prie Rumunijos. 1918 m. lapkričio pabaigoje − gruodžio pradžioje Kairiakrantėje Moldavijoje įsitvirtino Ukrainos direktorijos valdžia. 1919 m. sausio pabaigoje Kairiakrantę Moldaviją (su Tiraspoliu) užėmė Antantės kariuomenė. 1919 m. pavasarį ją užėmė Raudonoji armija. 1920 m. vasario mėnesį čia galutinai buvo įvesta Tarybų valdžia. Besarabija liko Rumunijos valdžioje.
Pasibaigus Pilietiniam karui, Kairiakrantėje Moldavijoje prasidėjo socializmo kūrimas.
1924 m. spalio 12 d. buvo įkurta Moldavijos ATSR, įeinanti į Ukrainos TSR sudėtį. Tarybų I suvažiavime 1925 m. buvo priimta Moldavijos ATSR konstitucija, išrinktas Moldavijos ATSR Centro Vykdomasis Komitetas (prezidiumo pirmininkas G. Staras), kuris sudarė Liaudies Komisarų Tarybą (pirmininkas A. Strojevas).
1930 m. prasidėjo masinė žemės ūkio kolektyvizacija; iki 1937 m. į kolūkius įstojo 96 % valstiečių ūkių.
1929−1940 m. buvo rekonstruotos senos ir pastatyta naujų pramonės įmonių.
1940 m. birželio 26 d. nota TSRS vyriausybė pareikalavo iš Rumunijos grąžinti Tarybų Sąjungai Besarabiją. Rumunijai priėmus šį reikalavimą, susidarė sąlygos susijungti moldavų tautai ir sudaryti sąjunginę respubliką.
Sakalai

Paplitimas

Paplitę visuose žemynuose, išskyrus Antarktidą.

Buveinė

Gyvena tiek tundroje, dykumų, pusdykumių regionuose, tiek tropiniuose miškuose, tiek gyvenvietėse ar dideliuose miestuose.

Elgsena

Aktyvūs dieną. Labai geri skrajūnai. Tai greičiausi pasaulio gyvūnai, pavyzdžiui sakalas keleivis gaudydamas auką krenta žemyn iki 389 km/val greičiu, . Turi puikią regą.

Mityba

Plėšrūs, medžioja daugiausiai smulkius ir vidutinio dydžio paukščius, smulkesnius žinduolius, iš kurių dažniausiai įvairius graužikus bei roplius, vabzdžius.

Apibūdinimas

14-65 cm kūno ilgio, 35-1735 g svorio paukščiai. Mažiausi pošeimyje yra juodašlauniai nykštukiniai sakalėliai (Microhierax fringillarius), o stambiausi medžiokliniai sakalai (Falco rusticolus). Smailūs sparnai, siaura uodega.
Zita Želvienė-Juzumaitė

Biografija

Baigusi Renavo (Mažeikių r.) aštuonmetę mokyklą, 1962–1963 mokėsi vienų metų chorvedžių kursuose prie Mažeikių vaikų muzikos mokyklos (diriguoti mokė J. Spalvienė). 1963–1967 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos technikume (dėst. V. Žvirblis), 1980–1987 muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė Z. Kariniauskienė).
1967–1969 Tryškių (Telšių r.) kultūros namų direktorė ir vyrų choro vadovė. 1969 trumpai buvo Klaipėdos žemės ūkio technikumo kulturos namų direktore. 1969–1990 Naujosios Akmenės vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir jaunių choro vadovė. Chorą parengė 1975, 1977, 1985 respublikinėms dainų šventėms ir 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje. Beveik dešimtmetį buvo Akmenės rajono mokytojų mišriojo choro meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą parengė 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms, 1979 eksperimentinei zoninei dainų šventei Kėdainiuose, 1981 XVI moksleivių spartakiados atidarymo iškilmių koncertui Vilniuje ir Akmenės rajono dainų šventėms, surengė nemaža koncertų, chorų apžiūrose ir konkursuose laimėjo prizinių vietų.
Nuo 1990 Mažeikių Senamiesčio vidurinės mokyklos vyresnioji muzikos mokytoja. Buvo Akmenės rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Marija Viurtembergietė

Biografija

Kilusi iš Lietuvos didikų Čartoriskių giminės. Tėvas Adomas Kazimieras Čartoriskis, motina rašytoja Izabelė Fleming. Broliai Adomas Jurgis Čartoriskis ir Konstantinas Adomas Čartoriskis.
Vaikystėje gyveno ir mokėsi Varšuvoje, 1782 m. su šeima persikėlė į Pulavus, kurie ją sužavėjo visam gyvenimui, ji tapo Pulavų daine.

Šeima

1784 m. ištekėjo už Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės vado kunigaikščio Liudviko Viurtembergiečio. Su juo susilaukė sūnaus Adomo (1792-1847 m., Lenkijos karalystės generolas). Tačiau kai paaiškėjo, jog vyras susirašinėja su Prūsija ir kad jo vadovaujamas kariuomenės korpusas neatsilaikys prieš Rusijos kariuomenę, nusiuntė jam skyrybų dokumentus.
Po skyrybų gyveno Varšuvoje, 1798-1804 m. žiemas leisdavo Vienoje, vasaras – Pulavuose. 1808-1816 m. Varšuvoje, Žydruosiuose rūmuose laikė literatūrinį saloną, kuriame vadinamuosiuose žydruosiuose šeštadieniuose susitikdavo daugelis būsimų gabių rašytojų. Salono siela buvo rašytojas, buvęs jos tėvo adjutantas Julijonas Ursinas Niemcevičius (Julian Ursyn Niemcewicz). Dalyvavo ir literatūrinės Iksų draugijos veikloje. kaip viso šio bendravimo išdava 1816 m. pasirodė jos apysaka „Malvina, arba širdies apmąstymai“, laikoma pirmuoju lenkišku psichologiniu paprotiniu romanu. Deja, po 1820 m. neišleido nei vieno naujo kūrinio.
Įsigijusi Pilicos kaimą (Mazovijos vaivadija), atnaujino ankstesnių savininkų apleistą parką ir pasistatė rūmus, kurie konkuravo netgi su garsiąja Radvilų Arkadija prie Nieborovo ir jos motinos rūmais Povonzkuose, Varšuvoje. Be to, rėmė neturtinguosius, leido į mokslus jų vaikus. Jos padėjėjas visoje veikloje buvo garsus to meto kompozitorius ir pianistas Francišekas Leselis.
1831 m. sukilimo metu gyveno Galicijoje, o nuo 1837 m. Paryžiuje, pas brolį Adomą Jurgį.
Minamatos konvencija dėl gyvsidabrio

Minamatos konvencija dėl gyvsidabrio – tarptautinė sutartis, kuria siekiama apsaugoti žmonių sveikatą ir aplinką nuo žalingo gyvsidabrio poveikio. Ji buvo pateikta pasirašymui 2013 m. spalio 10 d. ir įsigaliojo 2017 m. rugpjūčio 16 d. Sutartį yra pasirašiusios 128 šalys (tarp jų ir Lietuva), ratifikavusios – 98. Minamatos konvencijos pavadinimas kilo iš Japonijos Minamatos miesto, kuriame 1956 m. buvo atrasta gyvsidabrio taršos sukelta Minamatos liga.

Istorija

Gyvsidabrio naudojimą reguliuojančios sutarties būtinybės klausimas buvo iškeltas JT Aplinkos apsaugos programos 2009 m. vasarį, o sulaukus pritarimo inicijuotas paruošiamojo komiteto suformavimas. Komitetas susitiko penkis kartus ir paskutinio susikimo metu 2013 m. sausio 19 d. Ženevoje pasiekė sutarimą dėl konvencijos teksto. Valstybių vadovų pasirašymui sutartis buvo pateikta tų pačių metų spalio 10 d. Kumamoto mieste (Japonijoje) vykusios diplomatinės konferencijos metu. Pirmą dieną ją pasirašė 86 valstybės, įskaitant ir Lietuvą. 2018 m. rugsėjo mėn. duomenimis konvenciją yra pasirašę 128 valstybės, ratifikavusios – 98. Minamatos konvencija įsigaliojo 2017 m. rugpjūčio 16 d., praėjus 90 dienų po 50-tosios ratifikacijos.

Turinys

Konvenciją ratifikavę šalys pasižada nutraukti gyvsidabrio gavybą ir eksportą (išskyrus konvencijos leidžiamas išimtis), mažinti jo patekimą į aplinką, užtikrinti tinkamą šio metalo saugojimą, prisidėti prie gyvsidabrio naudojimo mažinimo besivystančiose šalyse (ypač kasyklose išgryninant auksą) teikiant finansinę ir techninę pagalbą.
Serpuchovas

Istorija

Minimas nuo 1328 m. kaip Серпохов. 1341–1456 m. kunigaikštystės centras. 1556 m. pastatytas akmeninis kremlius. Nuo XVI a. nusistovėjo Серпухов pavadinimas. XVI–XVII a. didelis prekybos ir amatų centras, XVIII a. – tekstilės pramonės centras. 1781 m. gavo miesto teises.
Artiomas Gorlovas

Biografija

Nuo 2014 m. dirba treneriu. Iš pradžių tapo Domodedovo klubo antrosios komandos treneriu, vėliau dirbo ir su pagrindine komanda.
Dirbo Kuban-2 Krasnodar ekipos treneriu (2017–2018). 2018 m. tapo Dolgoprudny treneriu.
2019 m. sausio pabaigoje mėn. pranešta, kad treniruos FK Palangą.
2019 m. liepos mėnesį FK Palanga A lygoje buvo paskutinėje (aštuntoje) vietoje. Pranešta, kad klubą treniruos naujas treneris.
Mečislovas Bulaka

Biografija

1931 m. baigė Kauno meno mokyklą, mokytojai Mstislavas Dobužinskis, Adomas Galdikas.
1940–1951 m. dėstė Vilniaus dailės institute, 1944–1945 m. instituto rektorius. 1952–1954 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1944 m. docentas. 1954–1960 m. Lietuvos kino studijos dailininkas.

Kūryba

Nuo 1931 m. dalyvavo parodose. 1936 m. Kaune, 1997 m. Vilniuje surengtos individualios parodos. Sukūrė medžio raižinių („Miežiapjūtė“, „Motina per karą“, abu 1932 m.) knygų iliustracijų (Kazys Boruta. „Duona kasdieninė“, 1934 m., Jonas Biliūnas. „Beletristika“ ir „Liūdna pasaka“, abi 1937 m., pastaroji Paryžiaus pasaulinėje parodoje apdovanota aukso medaliu). Raižiniai tikslaus, griežto štricho, ekspresyvūs. Sangvinu sukūrė piešinių (ciklas „Vilniaus senamiesčio vaizdai“, 1943–1950 m.). Apipavidalino knygų (Martynas Mažvydas. Pirmoji lietuviška knyga, 1947 m., Antanas Juška. „Lietuviškos dainos“ 1954 m. ir „Lietuviškos svotbinės dainos“, 1955 m.). Valstybės teatro, Panevėžio dramos teatro spektaklių, kino filmų dailininkas.
Kovos spragilas

Spragilo pavadinimų etimologija

Rus. pavadinimas молотило kilęs iš veiksmažodžio молотить 'kulti' (plg. su rus. молот 'kūjis'). Pavadinimas цеп aiškinamas dvejopai. Vladimiras Toporovas jį sieja su žodžiu цепь 'grandinė' (ryšys paprastai būdavo grandinė) ir цепить 'prikabinti'. Tuo tarpu Maksas Fasmeris jį aiškino kaip labai senos indoeuropietiškos kilmės žodį, susijusį su gr. σχίπων ir lot. scīpiō 'lazda, vaikščiojimo lazda' ir net gr. σχίζω 'skaldo', lot. scindō 'skeliu' (tuomet į šią grupę patektų ir liet. skilo, skiedra, skydas…).
angl. flail 'spragilas', manoma, iki 1300 m. buvo retai naudojamas. Apie 1200 m. jis buvo vadinamas flegl, spėjama, kilęs iš sen. angl. *flegel (giminingo vid. olandų ir vid. vok. aukštaičių žodžiui vlegel 'spragilas'). Visi šie germaniški žodžiai turbūt yra skoliniai iš lot. flagellum 'spragilas, rimbas, rykštė' (o dabar biologijoje – žiuželis). (Chambers Dictionary of Etymology, 1988).

Giminingi ginklai

Panašūs ginklai su lanksčiais ryšiais – dvinarės (jap. nunčiakai) ir trinarės (kin. sanjiegun, sansetsukon) lazdos, blokštai, kovos rimbai su svareliais.
Vahaika

Vahaika, wahaika (maor. wahaika) – maorių tradicinė trumpa (30-50 cm ilgio, iki 10 cm pločio) kaulinė ar medinė plokščioji kuoka, kurios vienas kraštas išlenktas, kitas - įlenktas. Paprastai smūgiuodavo išlenktuoju kraštu.

Kartais vadinta rorehape, akau, meremere.
Žodis maor. wahaika reiškia 'žuvies burna'. Viename krašte kuoka vahaika turi turi išdrožą, kuri naudojama priešininko ginklui sugriebti. Kirstynėse vahaikomis atlikdavo baksnius ir smūgius briauna.
Reiner Stahel

Reiner Stahel (1892 m. sausio 15 d. Bylefelde – 1955 m. lapkričio 30 d. TSRS) – Vokiečių karininkas ir nacių partijos veikėjas, taip pat tarnavęs ir Suomijos kariuomenėje, išgarsėjęs prasiveržimu iš apsupto Vilniaus.
Ksaveras Kairys

Biografija

1926–1928 m. priklausė LLKJS Biržų organizacijai. 1929 m. baigė Biržų gimnaziją, 1939 m. baigė Rygos komercijos mokslų institutą.
1940 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarnautojas. 1940–1941 m. dirbo SSRS ryšių liaudies komisariato įgaliotinio Lietuvoje valdybos revizorius, inspektorius, kadrų skyriaus viršininkas. Antrojo pasaulinio karo pradžioje – 16-osios lietuviškosios divizijos karininkas.
1942 m. atšauktas iš armijos, 1943–1945 m. dirbo SSRS ir LSSR mėsos ir pieno pramonės liaudies komisariatuose. 1945–1946 m. LSSR mėsos ir pieno pramonės liaudies komisaro pavaduotojas. 1946–1947 m. LSSR pienininkystės kooperacijos draugijų sąjungos organizacinio biuro pirmininkas.
1947–1950 m., 1951–1953 m. ir 1954–1957 m. LSSR mėsos ir pieno pramonės ministras. 1950–1953 m. ir 1962 m. balandžio mėn. – 1965 m. balandžio mėn. LSSR MT pirmininko pavaduotojas. 1953 m. LSSR lengvosios ir maisto pramonės ministro pavaduotojas.
1953–1954 m. maisto produktų pramonės ministro pirmasis pavaduotojas. 1957–1958 m. LSSR Liaudies ūkio tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas, 1958–1961 m. pirmininkas, 1961–1962 m. ir 1965–1983 m. LSSR MT pirmininko pirmasis pavaduotojas. Nuo 1983 m. patarėjas prie LSSR MT.
1946–1989 m. SSKP narys. 1949–1952 m., 1956–1986 m. LKP CK narys, 1960–1964 m. LKP CK prezidiumo narys, 1967–1984 m. LKP CK biuro narys. 1951–1963 m. ir 1967–1985 m. LSSR AT, 1962–1979 m. SSRS AT deputatas. 1970–1979 m. SSRS AT Tautybių tarybos pramonės komisijos pirmininkas. 
Vienas iš Vilniaus universiteto ansamblio atkūrimo ir restauravimo iniciatorių. 1984–1991 m. Lietuvos veteranų respublikinės tarybos pirmininkas.
Šiaulių metraštis

Šiaulių metraštis – tęstinis leidinys, leistas 1930–1933 m., 1938 m. ir nuo 1994 m. leidžiamas Šiauliuose.

Istorija

1930 m., 1931 m., 1932 m., 1933 m. ir 1938 m. leido Šiaulių kraštotyros draugija. Spausdino spaustuvė „Titnagas“. Išėjo 5 knygos. Pirmosios trys – tai informaciniai leidiniai apie Šiaulių miesto ir apskrities įstaigas, organizacijas, įmones. Ketvirtojoje knygoje publikuota tik muziejininkystės ir kraštotyros medžiaga, o penktoji knyga buvo skirta Lietuvos Respublikos dvidešimtmečiui, atspindinti 1918–1938 m. laikotarpį.
Bendradarbiavo Petras Avižonis, Aleksandras Merkelis, Jonas Puzinas, Juras Arnas Šaltenis, Balys Tarvydas ir kt.
Redagavo Peliksas Bugailiškis. 
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, vėl buvo grįžta prie „Šiaulių metraščių“ leidimo idėjos. 1994 m. miesto mero Arvydo Saldos iniciatyva Šiaulių miesto savivaldybės taryba nutarė atnaujinti „Šiaulių metraščių“ leidimą. Pirmųjų trijų metraščių (1990–1993 m., 1994–1995 m., 1996–1998 m.) rengėjas istorikas, Šiaulių universiteto docentas Jonas Sireika, kitas, apimančias laikotarpius pagal Šiaulių miesto savivaldybės tarybos kadencijų trukmę, leidžia Šiaulių Aušros muziejus, pasitelkęs platų autorių ratą. Išleisti 1999–2002 m., 2003–2006 m. metraščiai, rengiamas 2007–2011 m. tomas.
Kramatorsko mūšis

Eiga

Susidūrimai prasidėjo balandžio 12 d., kai grupė separatistų iš Donbaso liaudies milicijos pabandė užimti policijos skyrių. Po susišaudymo separatistams tai pavyko. Užėmę pastatą separatistai nuplėšė nuo jo Ukrainos herbą ir iškėlė Donecko Liaudies Respublikos vėliavą. Po to sukilėliai paskelbė ultimatumą, kuriuo grasino užimti miesto tarybos pastatą, jei miesto meras ir jo pavaldiniai neprisieks ištikimybės Liaudies Respublikai. Po to separatistai susirinko prie miesto tarybos pastato, į jį įsiveržė ir virš pastato iškėlė DLR vėliavą. Donecko Liaudies Respublikos atstovas kreipėsi į vietinius prie užgrobto policijos skyriaus, tačiau minia jį sutiko neigiamai. Miesto prieigose keletas sukilėlių pasistatė patikros punktą prie vietinio karinio oro uosto.
Balandžio 15 d. Ukrainos laikinoji vyriausybė pradėjo kontrpuolimą prieš sukilėlius Donecko srityje. Ukrainos kariuomenė puolė sukilėlių patikros postą prie oro uosto ir perėmė paties oro uosto kontrolę. Puolimo metu manoma, kad žuvo nuo keturių iki vienuolikos sukilėlių.

Tolimesnės kovos ir pabaiga

Po to, kai vyriausybinės pajėgos liepos 5 d. atsiėmė Slovjanską, sukilėliai iš ten pasitraukė į Kramatorską. Tą pačią dieną Donecko Liaudies Respublikos premjerministras Aleksandras Borodajus patvirtino, kad sukilėliai iš Kramatorsko pasitraukė į Donecką.
Audrius Šlekys

Biografija

Rezultatyviausias 2002 m. Lietuvos pirmenybių žaidėjas (19 įvarčių). Lietuvos čempionas su Inkaras Kaunas (dukart) ir FBK Kaunas (triskart) komandomis.
Žuvo avarijoje nesuvaldęs automobilio.  Palaidotas Jonučių kapinėse.
Vaizdo stabilizacija

Vaizdo stabilizavimas (angl. image stabilization, IS) – metodas fotografuojant gauti aiškų, ryškų vaizdą nepalankiomis aplinkos sąlygomis, nenaudojant blykstės ar stovo. Dėl šios funkcijos išvengiama vadinamojo „šokinėjančio vaizdo“ efekto.
Fotoaparatuose naudojamos trys stabilizavimo rūšys. Dažniausiai yra skaitmeninis stabilizavimas (pvz., „Samsung VP D363“), tačiau kai kurie modeliai naudoja optinį stabilizavimą (tam reikalinga speciali objektyvo konstrukcija, dėl kurios neįmanomi virpesiai) arba elektroninį.

Skaitmeninė vaizdo stabilizacija

Plačiausiai naudojama video kamerose. Ši technika atrenka ir pakeičia elektroninį vaizdą video kadruose taip, kad judesys būtų pašalintas, neutralizuotas. Tam naudojami pikseliai, esantys už vizualiai matomo kadro rėmų, taip leidžiant slopinti virpesius ir pagerinti stabilaus kadro kokybę. Taip padidinamas išlaikymas (exposure) nesuliejant vaizdo. Skaitmeninis stabilizavimas beveik nekenkia vaizdo kokybei ir nedidina triukšmo lygio (noise level).
Kai kurie video kamerų gamintojai aprašymuose rašo, kad jų įrenginys turi „skaitmeninę vaizdo stabilizacijos sistemą“, tačiau neretai kamera yra labai jautri su trumpu išlaikymu (exposure), kuris lemia mažesnį vaizdo suliejimą esant judesiui, tačiau sukuria didesnį triukšmą.

Elektroninė vaizdo stabilizacija

Elektroninė vaizdo stabilizacija (angl. electronic image stabilization, EIS) naudoja elektroninį vaizdo apdorojimą, kad būtų užtikrintas stabilumas. Jei įrenginio jutikliai aptinka kameros sudrebėjimą, EIS truputį pakreipia vaizdą taip, kad jis liktų toje pačioje CCD pozicijoje. Elektroninis vaizdo stabilizavimas gali sumažinti kadro rezoliuciją.

Optinė vaizdo stabilizacija

Optinė vaizdo stabilizacija (angl. image stabilization; vibration reduction; anti-shake) – fotoaparatuose bei videokamerose naudojamas metodas, kai specialus mechanizmas įrašomą vaizdą stabilizuoja keisdamas optinį atstumą tarp lęšio ir vaizdo jutiklio.
Pats optinis stabilizavimas dažniausiai įdiegiamas objektyvuose – būtent tokia versija parodyta pirmame video. Egzistuoja atskira aparatinių stabilizatorių modifikacija, kurie integruojami pačiuose fotoaparatuose, tačiau tokiu atveju judinamas ne lęšis, o pats vaizdo jutiklis. Pirmuoju atveju stabilizatorius gali būti priderinamas prie konkretaus objektyvo ypatumų, tačiau ženkliai padidėja objektyvo kaina; antruoju atveju stabilizatorius yra universalus ir tinkamas daugumai objektyvų, tačiau ne visada leidžia įvertinti atskirų objektyvų modelių konstrukcinius ypatumus.