google/wiki40b huggingface dataset:
Brėmenas

Architektūra

Pagrindinėje viduramžių Brėmeno aikštėje (turgaus) stovi rotušė ir katedra. Taip pat ten yra ir naujesnės statybos (XX a.) parlamento rūmai.
Brėmeno turgaus aikštę puošianti rotušė pastatyta 1405 – 1410 metais su renesansiniu Weserio renesanso fasadu, kurį suprojektavo Liuderis fon Benthaimas. Fasade įkomponuotos gotikinės Karolio Didžiojo ir septynių kurfiurstų, taip pat keturių pranašų ir keturių išminčių figūros. Didžiojoje rotušės aikštėje priimdavo naujus įstatymus. Vakarinėje rotušės pusėje yra įėjimas į Poilsio rūsį (vok. Ratskeller), kur galima paragauti iki 600 skirtingų vyno rūšių ir pasigrožėti 1927 m. impresionisto Makso Slevogto sienų tapyba.
Švento Petro katedra pastatyta XI a., tačiau ilgainiui labai pakeista. Tai didinga romaninė katedra su dvibokščiu fasadu. Viduje yra išlikę vakarinio choro klauptai, taip pat XIX a. sunaikintų gotikinių klauptų fragmentai. Čia dar yra barokinė sakykla, 1638 m. įrengta Švedijos karalienės Kristinos lėšomis. Rytinėje kriptoje galima pamatyti įdomių romaninių kapitelių, o antroje rytinėje kriptoje galima pamatyti seniausią Brėmene Kristaus Visagalio skulptūrą (1050 m.), krikštyklą, kurią puošia 38 bareljefai ir dubuo, laikomas keturių liūtais jojančių raitelių. Kiemo pusėje yra įėjimas į Švino rūsį (vok. Bleikeller). Ten galima pamatyti 8 puikiai išsilaikiusias mumijas.
Kitas nuostabus architektūros kūrinys yra Šnoro kvartalas (vok. Schnoorviertel). Istorinis mažų XV–XVIII a. namų kvartalas buvo vienas vargingiausių Brėmene. Jis per stebuklą išvengė sugriovimų. Nuo 1958 m. kvartalas po truputį atstatomas. Kvartalo centre stovi kadaise pranciškonams priklausiusi gotikinė Šv. Jono bažnyčia. Pagal šio ordino taisykles, bažnyčia neturi bokšto. Šiame kvartale taip pat galima rasti žaislų muziejų bei kalėdinių prekių parduotuvę, veikiančią ištisus metus.
Viena įspūdingiausių gatvių Brėmene yra Böttcherstrasse. Šioje gatvelėje kadaise gyveno kubiliai, o 1926 metais turtingas kavos pirklys Ludvikas Roselijus rekonstravo Art Deco stiliumi. Nacionalistai ją išsaugojo kaip degeneratų meno pavyzdį. Gatvelės pradžią puošia 1920 m. bareljefas, su slibinu besikaunantį arkangelą Mykolą. Taip pat šioje gatvelėje paklausyti 30 porcelianinių varpų, esančių ant vieno iš namų frontono.
2004 m. Brėmeno rotušė ir Rolando statula turgavietėje įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Ji pastatyta 1404 m. priešais rotušę ir yra 10 m aukščio. Tai didžiausia šio riterio skulptūra visoje Vokietijoje. Karolio Didžiojo sūnėnas Rolandas simbolizuoja miesto nepriklausomybę. Jo žvilgsnis nukreiptas į katedrą, vyskupo, ne kartą bandžiusio riboti Brėmeno autonomiją, rezidenciją. Rolando teisingumo kardas simbolizuoja juridinę nepriklausomybę, o išgraviruotas šūkis patvirtina, jog imperatorius suteikė Brėmenui miesto teises.
Kitas paminklas, naujesnis (1953 m.) toje pačioje aikštėje pastatytas Brėmeno muzikantams – asilui, šuniui, katinui ir gaidžiui, kurie, kaip teigiama brolių Grimų pasakoje keliavo į Brėmeną.
Horst Erich Wolter

Biografija

Gimė 1906 m. rugpjūčio 26 d. Klaipėdoje. 1920-1924 m. baigė leidybos kursus Klaipėdoje ir nuo 1925 m. dirbo Leipcigo leidykloje Giesecke & Devrient. 1925-1930 m. vakarais studijavo tipografiką Leipcigo grafikos akademijoje. 1937 m. pasaulinėje parodoje Paryžiuje už savo darbu gavo Diplom d'Honneur apdovanojimą. Po II pasaulinio karo vadovavo leidyklos Offizin Andersen Nexö Leipzig atkūrimui. 1959 m. gavo Gutenbergo apdovanojimą. 1959, 1965 ir 1971 m. buvo pasaulinės knygų mugės Leipcige pirmininkas. 1962 m. tapo profesoriumi, 1974 m. apdovanotas nacionaliniu Vokietijos demokratinės respublikos prizu. Mirė 1984 m. vasario 14 d. Leipcige.
Kirtavietė

Kirtavietė – iškirstas ir neatsodintas, savaime dar neatžėlęs miško plotas. Miško ir kirtavietės ekosistemos yra skirtingos. Kirtavietėje, likusioje be miško augmenijos, pakinta apšvietimas, lauko temperatūra, dirvožemio drėgmės režimas, dėl ko keičiasi augalijos rūšinė sudėtis. Buvusių ūksminių augalų vietoje ima vešėti šviesomėgiai augalai.

Ar kirtavietė yra miškas?

Miškui priskiriami ne tik apaugę miško medžiais, bet ir jų dangos laikinai netekę plotai. Siekiama, kad kirtavietėse miškas būtų atkurtas ne vėliau kaip per 3–4 metus po kirtimo. Tiek kirtavietė, tiek jaunuolynas ar suaugę medžiai laikomi mišku, nes tai atskiri jo vystymosi etapai. Kirtavietės, kaip ir kiti laikinai miško medžių netekę plotai (žuvę medynai, želdintinos miško aikštės ir pan.), ne tik Lietuvoje, bet ir daugelyje užsienio šalių yra laikomos mišku pagal visuotinai pripažintą ir Jungtinių Tautų Maisto ir žemės ūkio organizacijos patvirtintą miško sąvokos apibrėžimą.

Lietuvoje

Turimų kirtaviečių apskaitą Lietuvoje veda  Valstybinė miškų tarnyba. Pasigirsta siūlymų iš įstatymų leidėjų kirtavietes išbraukti iš miškų ploto.
Griova

Griova – reljefo forma, grunte laikinų vandens srautų išgraužtas gilus griovys su stačiais neapaugusiais šlaitais. Griovų formavimasis yra erozijos atvejis.
Griovos susidaro aukštesnėse lygumose ir kalvose, susidariusiose iš purių, lengvai išplaunamų uolienų. Griovų ilgis būna nuo kelių metrų iki kelių kilometrų. Skiriamos naujos griovos, kurios dar intensyviai formuojasi, ir senos griovos.
Griovos paplitusios Rusijos europinės dalies stepėse ir miškastepėse, Vidurinėje Azijoje, Kinijos lioso srityse, kai kuriose JAV vietovėse ir kitur.
Griovos daro didelę žalą žemės ūkiui, kadangi išraižo dirbamus laukus, mažina jų plotą ir prieinamumą. Apsaugai nuo griovų susidarymo naudojami agrotechniniai metodai, mažinantys paviršinį nuotėkį ir sulaikantys drėgmę dirvoje. Besiformuojančias griovas stabdo hidrotechninėmis priemonėmis – pylimais vandeniui sulaikyti, pylimais terasomis, vandens nuotėkio kanalais, užtvankomis, atraminėmis sienelėmis ir kt. Prie griovų ir raguvų sodinamos miško juostos, apželdinami ar padengiami velėna griovų dugnai ir šlaitai, kad būtų sustabdytas griovų plitimas ir didėjimas.
Tekla Dalevska

Biografija

Gimė 1838 m. Kunkulkos palivarke, bajorų Dominyko Dalevskio ir Dominykos Narkevičiūtės šeimoje. Dalyvavo 1863 m. sukilime, su seserimis ir motina ištremta į Penzos guberniją. 1866 m. gavo leidimą persikelti į Samarą, o 1867 m. į Varšuvą. 1870 m. ištekėjo už rašytojo Ludwik Jenike. Mirė Varšuvoje, palaidota Varšuvos Augsburgo evangelikų kapinėse.
Giruliai (Zujūnai)

Aplinkinės gyvenvietės

Karveliškės – 1 kmPlatiniškės – 1 kmVaičiūniškės – 1,5 kmBieliūnai – 2 km
Mantas Adomėnas

Biografija

1979–1990 m. mokėsi Vilniaus 41-ojoje vidurinėje mokykloje, 1990–1996 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete studijavo klasikinę filologiją, 1996–2000 m. – Kembridžo universiteto (Jungtinė Karalystė) filosofijos doktorantas, apsigynė daktaro disertaciją „Nature in Flux: Plato's Reception of Presocratic Cosmological Theories“.
1999–2002 m. Demokratinės politikos instituto tarybos narys, 2000–2006 m. „Gonville & Caius College“ (Kembridžo universitetas) tikrasis narys ir dėstytojas. 2000–2004 m. Kembridžo universiteto Klasikinių mokslų fakulteto dėstytojas. 2002 m. Demokratinės politikos instituto Steigėjų tarybos narys. 2004–2006 m. Pilietinės visuomenės instituto tarptautinių programų direktorius. 2004–2008 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto docentas. 2006–2009 m. Demokratinės politikos instituto prezidentas. 
Nuo 2008 m. Seimo narys.
2006–2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo pirmininko pavaduotojo Andriaus Kubiliaus patarėjas. 2006–2007 m. Lietuvos Respublikos Ministro Pirmininko sudarytos darbo grupės aukštojo mokslo reformos principams rengti narys. 1999–2003 m. Kembridžo universiteto Katalikų alumnų ir dėstytojų draugijos prezidentas, 2002–2004 m. Kembridžo universiteto Katalikų asociacijos tarybos narys, 2003–2004 m. Kembridžo universiteto Priežiūros tarybos narys. „European Ideas Network“ narys.
2008–2018 m. Tėvynės sąjungos - Lietuvos krikščionių demokratų narys.
Žmona Viktorija – antikvarė, interjero dizainerė.
Lengvoji atletika 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse/400 m vyrai

Bėgimų raundas

Trys greičiausi dalyviai iš kiekvieno bėgimo bėgimų raunde patenka į pusfinalius kartu su trimis greičiausiais bėgikais iš viso raundo, dar nepatekusiais į pusfinalus.

Pusfinaliai

Į finalą patenka po du greičiausius dalyvius iš kiekveno pusfinalių bėgimo ir dar du greičiausi bėgikai iš visų pusfinalių begimų, dar nepatekę į finalą.
Eritrizmas

Žiogų eritrizmas

Žinomi žiogų etritrizmo atvejai. Tokios žiogų spalvos gali būti ir maskuotės variantas, kai rūšis gyvena ant raudonlapių augalų.
Mažoji bendrija

Mažoji bendrija – privatus juridinis asmuo – įmonė, kurios visi nariai yra fiziniai asmenys. Mažojoje bendrijoje gali būti ne daugiau kaip 10 narių. Mažosios bendrijos pavadinime turi būti jos teisinę formą nusakantys žodžiai „mažoji bendrija“ arba šių žodžių santrumpa „MB“. Mažosios bendrijos nariu gali būti fizinis asmuo, įnešęs ar įsipareigojęs įnešti įnašą į mažąją bendriją, taip pat mažosios bendrijos nario teises įgijęs fizinis asmuo.:
AD REM GROUP

AD REM GROUP struktūra

AD REM - didžiausia muitinės tarpininkų kompanija Lietuvoje.
Teikia visas muitinės tarpininko paslaugas: tvarko muitinės dokumentus; rengia „Intrastat“ ataskaitas; muitinėje atstovauja sutartiniams klientams; teikia fiskalinio agento paslaugą ir kitas paslaugas.
AD REM TRANSPORT - krovinių gabenimas bei ekspedijavimas tarptautiniais ir vietiniais maršrutais.
Paslaugas teikia žemės (kelių, geležinkelio), oro, jūrų transportu; vykdo multimodalinius pervežimus; vietinius krovinių pervežimus; teikia diplomatinių krovinių tarptautinio gabenimo paslaugas; asmeninių daiktų tarptautinio perkraustymo paslaugas; gabena vertingus, pavojingus, specifinius krovinius.
VILNIAUS TRANZITAS - sandėliavimo ir logistikos operatorius.
Teikia importo ir eksporto terminalo paslaugas; muitinės sandėlių paslaugas; 3PL (Third Party Logistics) paslaugas; krovinių sandėliavimo ir paskirstymo paslaugas Baltijos šalyse bei kitas paslaugas.
AD REM LEZ – logistikos centras Klaipėdos laisvojoje ekonominėje zonoje.
AD REM PLUS - muitinės procedūrų draudimo paslaugos.

Rodikliai:

Darbuotojų skaičius:
2007 m. – apie 220;
2008 m. - apie 260; 2015 m. - apie 350.
Apyvarta:
2006 m. - 52 mln. lt.;
2007 m. - 57 mln. lt.
Teritorijos plotas:
Vilniuje 2008 m. – 6,5 ha;
Klaipėdoje 2008 m. – 2 ha;
Sandėlių plotas:
Vilniuje 2008 – 31,000 m²;
Klaipėdoje 2008 - 8 200 m²;

Istorija:

1993 m. „AD REM” pradėjo veiklą.
1994 m. įkurtas transporto padalinys.
1995 m. „AD REM” tapo įgaliotu Lietuvos avialinijų krovinių agentu.
1998 m. Įsteigti muitinės tarpininkų biurai visuose Vilniaus muitinės postuose.
2000 m. Perimtas muitinės terminalo „VILNIAUS TRANZITAS” valdymas.
2004 m. pradėta teikti nauja logistikos paslauga 3PL (Third Party Logistics).
2005 m. rugsėjo mėn. AD REM tapo Lietuvos logistikos asociacijos steigėja.
2006 m. - AD REM įdiegta Kokybės Vadybos Sistema atitinkanti standartą:EN ISO 9001:2000.
2007 m. pradžioje įkurta UAB „AD REM LEZ“.
Petronėlė Orintaitė

Biografija

Lankė Keturnaujienos pradžios mokyklą. 1925 m. baigė Vilkaviškio gimnaziją. 1929 m. baigė Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą.
1929 m. mokytojavo Tauragės mokytojų seminarijoje, 1930 m. Mažeikių gimnazijoje, 1931 m. Vilkaviškio gimnazijoje. 1932–1937 m. Šiaulių gimnazijos lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja, vadovavo gimnazijos literatų būreliui, organizavo mieste švietėjiškus renginius.
1936 m. buvo vienintelė Salomėjos Nėries sutuoktuvių Paryžiuje su skulptoriumi Bernardu Buču liudininkė. 1937–1939 m. dirbo Kaune, 1939–1943 m. Vilniuje, 1943 m. vėl Vilkaviškyje.
1939 m. susituokė su teisininku Kaziu Januta (1912-2006), sūnus Donatas Januta (g. 1941 m.). 
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1945–1949 m. dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą Augsburgo lietuvių gimnazijoje. 1949 m. persikėlė į Čikagą (JAV), 1959 m. – į Los Andželą. 
Palaidota Meištų kapinėse (Kudirkos Naumiestis). 2005 m. Keturnaujienos kaime pastatytas skulptoriaus Juliaus Narušio sukurtas paminklas rašytojai, pradinėje mokykloje – jai skirtas muziejus.
Barkeliai (Imbarė)

Etimilogija

Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Barkus (Bartkus) mažybinės formos. Rašytiniuose šaltiniuose rašomas lenk. Bortkiele, Bortkele, Barkiele, rus. Борткеле, liet. Barkeliai, žem. Barkelē.

Aplinkinės gyvenvietės

GRŪŠLAUKĖ – 7 kmJuodupėnai – 2 km
KirkšiaiErlėnai – 3 km
Alka – 1 kmLeliūnai – 3 kmŽudgalis
SALANTAI – 2,5 kmBargalisPesčiai
PKNP FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 2015 m., kai buvo įkurtas Perak State Development Corporation Football Club (trumpiau PKNP FC).

Sudėtis (2018)

Atnaujinta: 2018 m. lapkričio 23 d.
Petras Gomaliauskis

Petras Gomaliauskis, Gomalevskis (1820 m. gruodžio 9 d. Paliepkalnis, Varnių parapija – 1868 m. rugpjūčio 15 d. Saločiai) – Lietuvos rašytojas, kunigas.

Biografija

1844 m. baigė Varnių kunigų seminariją, Žemaičių vyskupijos parapijų (Vainutas, Lauksodė, Alūksta, Brunava prie Bauskės) vikaras, 1868 Saločių klebonas.

Kūryba

Vienas lietuvių originaliosios prozos pradininkų. 1853 m. išleido pietų žemaičių šnekta parašytą didaktinę apysaką „Aplankymas seniuko“. Joje dviejų kaimo šeimų priešinamais sektinos ir atgrasios buities vaizdais ir iš jų išvedamais moralais skaitytojai mokomi dievobaimingumo, blaivystės, doros, darbštumo, ūkininkavimo kultūros. Aprašoma, kaip valstiečiai įsigyja žemės, samdinių, kaip stiprėja ekonomiškai. Vaizduojama žemaičių laidotuvių ir vestuvių papročiai, užsimenama apie senųjų tikėjimų apraiškas laidotuvių papročiuose. Stilistinei raiškai būdinga gyvos šnekos intonacijos, pamokslinę retorika, charakterizuojančią prasmę įgaunančių buities aprašymų realistiškumas.
Kenotafas

Kenotafas (gr. κενοτάφιον) – simbolinis antkapinis paminklas, statomas pagerbti mirusįjį, kurio kapas arba palaidojimo vieta nėra žinoma. Dažnai statomas tuo atveju, jei mirusiojo palaikai yra sunkiai pasiekiamoje vietoje, jei jie negali būti palaidoti tėvynėje, jei mirusysis buvo kremuotas.

Istorija

Kenotafai pradėti statyti Senovės Egipte ir Senovės Graikijoje. Šiuo metu kenotafai statomi ne tik kapinėse, bet ir visuomeninėse vietose – aikštėse, parkuose, skveruose, žūties vietose, keliuose. Kenotafai skirstomi pagal žuvusiųjų skaičių į vienetinius, grupinius arba masinius, pagal statinio tipą į laikinus ir nuolatinius, pagal žuvusiųjų užsiėmimą – lakūnams, alpinistams, jūreiviams, astronautams pagerbti.
Mikaičių apylinkė

Istorija

1954 m. gegužės 25 d. panaikinta prijungiant prie Griaužų apylinkės ir Juodkėnų apylinkės.
Mokykla ir gyvenimas

„Mokykla ir gyvenimas“ – Lietuvos mėnesinis pedagogikos laikraštis, ėjęs 1920 m. Šiauliuose, 1921–1941 m. Kaune.

Istorija

Leistas vietoj „Beraščio“, ėjusio 1919–1920 m. (leido Suvalkijos mokytojų profsąjunga; red. komisijos nariai: Adomas Lastas, P. Natkevičius, Jonas Valaitis). Iki 1940 m. leido Lietuvos mokytojų profesinė sąjunga, 1940–1941 m. – LTSR švietimo ir meno darbuotojų profsąjunga. Spausdino Savičio spaustuvė ir Šumausko spaustuvė Šiauliuose, Varpo spaustuvė Kaune. Tiražas 600 egz. (1935 m.). 
Rašė pedagogikos mokslo, mokymo metodikos, moksleivių ugdymo, pedagogų profesinio rengimo ir tobulinimo, mokytojų teisių ir atsakomybės klausimais. Vienas ryškiausių opozicinių laikraščių, kritikavo mokyklų sistemos ir programų reformą dėl biurokratiškų švietimo vadovų santykių su mokytojais ir netinkamo kultūros reikalų tvarkymo.
Bendradarbiavo Petras Avižonis, Mykolas Biržiška, Vincas Čepinskis, Vaclovas Čižiūnas, Vytautas Didžiulis, Tadas Ivanauskas, Augustinas Jakučionis, Kazys Kupčiūnas, Jurgis Kutra, Pranas Mašiotas, Vladas Lašas, Juozas Lazauskas, Vladimiras Lazersonas, Jonas Murka, Vincas Petronis, Jonas Puzinas, Vincas Ruzgas, Vladimiras Sezemanas, Paulius Slavėnas, Peliksas Šinkūnas, Jonas Šliūpas, Antanas Tamošaitis, Jonas Vabalas-Gudaitis, Mečislovas Vasiliauskas ir kiti.
Jonas Kalvanas

Jonas Viktoras Kalvanas (vyresnysis 1914 m. balandžio 24 d. Ruobežiai, Biržų valsčius – 1995 m. sausio 15 d. Tauragė) – Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios vyskupas.

Biografija

Baigė Biržų gimnaziją. 1933–1936 m. studijavo teologiją Vytauto Didžiojo universitete, 1939 m. baigė teologijos studijas Rygos universitete. 1940 m. ordinuotas kunigu.
Nuo 1940 m. Tauragės, Sartininkų, Batakių, Skaudvilės ir kitų parapijų kunigas, aptarnavo Lietuvos latvių kalba kalbančias evangelikų liuteronų parapijas. Nuo 1941 m. rinktas Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios konsistorijos nariu, nuo 1971 m. – pirmininkas. 1976 m. išrinktas vyskupu.
Jo pastangomis 1968 m. Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčia priimta į Pasaulinę liuteronų federaciją. 1992 m. pasirašė tarpbažnytinės bendrystės sutartis su Vokietijos Lipės krašto evangelikų liuteronų bažnyčia, 1994 m. su JAV evangelikų liuteronų bažnyčios Didžiojo Kanjono sinodu. 1992–1994 m. Klaipėdos universiteto Teologijos katedros steigimo iniciatorius, skaitė paskaitas.
Vadovavo Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios leidybinei veiklai. Su kitais kunigais nuo 1955 m. rengė ir leido „Evangelikų bažnyčios kalendorių“, Martyno Liuterio „Mažąjį katekizmą“ (1992 m.), „Augsburgo konfesiją“ (1994 m.), Česlovo Kavaliausko „Naujojo Testamento“ (1972 m., 1988 m.) vertimo vienas redaktorių. 1990 m. atkūrė ir redagavo žurnalą „Lietuvos evangelikų kelias“, parašė knygą „Dievas ir gamta“ (1994 m.). Rūpinosi Mažosios Lietuvos kultūros paveldo išsaugojimu. Mažosios Lietuvos enciklopedijos straipsnių autorius.
1946 m. vedė mokytoją Martą Račkauskaitę (1923-2011). Susilaukė šešių vaikų (penkių dukterų ir sūnaus). Sūnus Jonas Viktoras Kalvanas
Kongiariumas

Kongiariumas (lot. congiarium, iš lot. congius 'kongijus, toks tūrio matas') - tam tikros talpos indas senovės Romoje ir Romos imperatorių dalintų dovanų tipas.

Indas

Indo kongiariumo talpa būdavo vienas kongijus (lot. congius), kuris buvo lygus šešiems sekstarijams.

Dovana

Ankstyvojoje Romos respublikoje kongijais matuodavo alyvą ir vyną, kuriuos tam tikromis progomis dalindavo žmonėms. Taip žodis congiarium ėmė reikšti ir humanitarinį dovanojimą žmonėms. Paprastai taip būdavo dovanojami alyva, vynas, grūdai, pinigai, kiti daiktai. Dovanos kareiviams vadinosi donativai, nors jas irgi kartais vadindavo kongiariumais.
Kongiariumais kartais vadindavo dovanas ar pensijas, kurias duodavo aukštos padėties asmenys savo draugams.
Fabijus Maksimas (Fabius Maximus) Augusto dovanas, teiktas draugams, dėl jų mažumo vadino heminarijomis, o ne kongiariumais, nes hemina buvo 1/12 kongijaus.
Tiberijus kiekvienam piliečiui davė 75,5 denaro (300 sestercijų) kongiariumą. Kaligula dukart dalino to paties dydžio kongiariumus. Neronas dalino 400 sestercijų kongiariumą.
Trajano valdymas buvo finansiškai sėkmingas, tačiau jo įprotis dalinti Romos piliečiams didžiulius kongiariumus kėlė griežta pasmerkimą. Jo 99 m. kongiariumas, manoma, buvo tokio pat dydžio kaip ir Nervos (75 denarai piliečiui), bet jo antras ir trečias pinigų dalijimai po kiekvieno Dakijos karo buvo itin išlaidūs - kiekvienam piliečiui davė 650 denarų.
Jaučakių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis, vadinamas Kartuvių kalnu, yra į pietvakarius nuo kaimo, 0,6 km į rytus nuo Nemuno dešiniojo kranto, Pilies ir Piliakalnio upelių santakoje, miške. Tai tarp upelių įsiterpusio kyšulio vakarinė (aukštesnė) dalis. Jį iš šiaurės ir pietų juosia gilios daubos, rytinėje pusėje likusi kyšulio dalis. Nuo daubų pusės piliakalnio šlaitai statūs, 10–12 m aukščio. Viršūnės aikštelė pailga, 46x22 m dydžio. Išliko apie 0,6 m storio kultūrinis sluoksnis.

Gyvenvietė

Piliakalnio rytinėje papėdėje yra senovės gyvenvietė. Rastas iki 1,1 m storio kultūrinis sluoksnis, kuriame aptikta lipdytos grublėtu paviršiumi ir žiestos keramikos, gargažių, akmeninių sviedinių, židinių liekanų, molio tinko gabalų, Romos moneta. Gyvenvietės dalis sunaikinta kuriant sodų bendriją. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Vytauto Didžiojo karo muziejus.

Alkakalnis

Apie 0,3 km į pietvakarius nuo piliakalnio ir apie 0,3 km į rytus nuo Nemuno dešiniojo kranto yra alkakalnis. Jis dar vadinamas Svirnakalniu. Tai didelė pušimis apaugusi aukšta kalva, iš šiaurės juosiama gilaus bevardžio upelio, iš pietų ir pietvakarių pusių yra Nemuno dešiniojo kranto slėnis, iš rytų – žemuma. Viršūnės aikštelė apskrita, apie 25 m skersmens. Šlaitų viršutinėje dalyje išliko kultūrinio sluoksnio žymių.
Pasak gyventojų, ant kalno stovėjo bažnyčia, kuri prasmegusi į kalno vidų.

Tyrimai

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1951 m. atliko Petras Tarasenka. Gyvenvietės žvalgomuosius tyrimus 2003 m. atliko Aleksandras Vaškelis ir Lietuvos istorijos institutas.

Aplinkiniai piliakalniai

Butvilonių piliakalnis 10 kmPilsupių piliakalnis 31 kmPiepalių piliakalnis 13 kmŽemosios Panemunės piliakalnis 9 km
Žuklijų piliakalnis 14 kmLepšiškių piliakalnis 29 kmMikytų Smailakalnis 2 km
Šėtijų piliakalnis 4 kmJadagonių piliakalnis 4 kmBernatonių piliakalnis 15 km
Kristina Dvarvytienė

Biografija

1983 m. baigė Klaipėdos žemės ūkio technikumą, buhalterė.
Pagėgių savivaldybės socialinių paslaugų centro finansininkė.
Partijos Tvarka ir teisingumas Pagėgių skyriaus narė. Nuo 2011 m. Pagėgių savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Zigmantas, duktė Giedrė.
Grybėnai (Molėtai)

Istorija

1683 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje.
Lenín Moreno

Biografija

Gimė mažame Nueva Rokfuertės miestelyje, Peru pasienyje, kur jo tėvas dirbo švietėjišką darbą indėnų bendruomenėse. Tėvas pavadino sūnų Vladimiro Lenino garbei, o mama Voltero garbei, tačiau įvyko klaida ir jo pase buvo įrašytas Boltero vardas. Išvyko į Kitą, kur Ekvadoro centriniame universitete įgijo išsilavinimą viešojo administravimo srityje. Taip pat studijavo psichologiją.
Dirbo prekybos srityje, vėliau aktyviai prisidėjo prie turizmo vystymo šalyje, įkūrė Pičinčos turizmo rūmus.
1998 m. Leninas Moreno buvo užpultas dviejų plėšikų mašinų stovėjimo aikštelėje, ir peršautas į nugarą. Šis sužeidimas nulėmė, kad Moreno nebegalėjo vaikščioti ir kentė didelius skausmus. Jo teigimu, su liga jam padėjo susitvarkyti juoko terapija. Pats Moreno išleido kelias knygas šia tema.
2007 m. Ekvadoro prezidentu tapus Rafaeliui Korėjai, Leninas Moreno paskirtas į viceprezidento pareigas. Savo darbe skyrė daug dėmesio neįgaliųjų problemoms.
2012 m. grupė ekvadoriečių imigrantų Norvegijoje, remiami nevyriausybinių Ekvadoro organizacijų, Leniną Moreno nominavo Nobelio taikos premijai už indėlį ginant neįgaliųjų teises.
James Frazer

Biografija

Gimė Škotijoje, chemiko šeimoje. Mokėsi Glazgo universitete ir Kembridžo Šv. Trejybės kolegijoje, baigė klasikinių kalbų studijas. Dėstė Glazgo, Liverpulio universitetuose, tačiau daugiausia – Kembridžo Šv. Trejybės kolegijoje. Pats į ekspedicijas nevyko, tyrė misionierių surinktą medžiagą.
Gavo sero titulą.

Mokslinė veikla

Džeimsas Freizeris laikomas evoliucionistu. Pagrindines savo idėjas išdėstė daugiatomiame veikale „Aukso šakelė“, kuriame lygino pasaulio tautų magijos, mitologijos, totemizmo, animizmo, tabu apraiškas, folklorą. Pasak Freizerio, žmonijos raidoje iš magijos kyla religija, o šią pakeičia mokslas, žmogaus veiksmus lemia noras valdyti aplinką. Gentinėje bendruomenėje to siekiama magija ir burtais. Maginiai veiksmai neduoda norimų rezultatų, todėl žmogus kreipiasi, kaip tiki, į jo gebėjimus pranokstančias galias. Taip formuojasi religija. Remdamasis šia teorija aiškino mitų, ritualų, simbolinių papročių suvokimą. Daug dėmesio skyrė „šventojo karaliaus“, mirštančio ir prisikeliančio dievo sampratoms.
Buvo šiuolaikinės religijos, ypač katalikybės kritikas. Pats prijautė neoplatonizmo ir hermetizmo idėjoms.
Vėlesni religijotyrininkai Freizerio evoliucionizmą aršiai kritikavo, daugelis jo idėjų buvo atmestos.