Kava

Kava – iš kavamedžio krūmo vaisių sėklų (kavos pupelių) pagamintas, kofeino turintis gėrimas.

Istorija

Kava kilusi iš Etiopijos (tikriausiai Kafos regiono, nuo kurio vardo galėjo kilti ir pats žodis „kava“), kur natūraliomis sąlygomis auga arabinis kavamedis.
Pasaulyje kavą išpopuliarino arabai.
Kavamedžiai auginami atogrąžų rajonuose: Afrikoje, Azijoje, Centrinėje ir Pietų Amerikoje. Šiuo metu – 76 pasaulio šalyse.

Kavos pupelių rūšys

Kavos pupelių rūšys skirstomos pagal kavamedžių auginimo vietą (Kenijos, braziliška kava ir kt.) arba kavamedžių rūšį (arabika, liberika, robusta).
Kavos pupelių savybės taip pat priklauso ir nuo to, kokiame aukštyje kavamedžiai auginami. Kokybiškesnės pupelės yra aukštumose, virš 700 m aukščio, auginamų krūmų.

Liberika

Liberika – yra mažiausiai paplitusi kavamedžių rūšis. Ji yra gana prasto skonio. Šios pupelės naudojamos kavos gėrimams bei tirpiai kavai gaminti ir užima apie 1% pasaulinės produkcijos.

Vartojimas

Dėl joje esančio kofeino (0,6–2,4 %) kava turi tonizuojančių savybių ir geriama kaip žvalinantis, energetinis gėrimas. Kofeino kiekis kavoje gana menkai priklauso nuo jos skonio: prasta vandeninga kava gali turėti daugiau kofeino, nei kokybiška ir gerai išvirta. Tai labiausiai susiję su tuo, kad kofeinas vandenyje ištirpsta anksčiau, nei skonį suteikiančios medžiagos. Neretai itin daug kofeino turi kavos automatuose pagaminta bei tirpi kava.
Specialaus serviravimo arba stipri kava Moka, rytietiška kava, kava su plakta grietinėle – dažnai geriamos be papildomų patiekalų. Prie jų tinka tik maži saldūs, pikantiški arba neaštrūs sumuštiniai.
Prie sumuštinių kava geriama su pienu, grietinėle arba juoda.

Kavos ruošimas

Yra daug kavos paruošimo būdų. Labai svarbu, kad kavinukas nebūtų naudojamas kitiems gėrimams. Taip pat svarbu kavos pupelių kokybė.
Vanduo kavai turi būti šviežias, gero skonio, minkštas (su trupučiu kalcio ir magnio junginių). Vanduo užvirinamas, paskui užpilama malta kava. Iš verdančio vandens išsiskiria lakiosios dujos, todėl jo ilgai virinti nereikia, nes gėrimas neteks skonio.
Dažnai sumaišoma kelių rūšių skoniu ir aromatu viena kitą papildanti kava. Kavos pupelės skrudinamos uždaruose būgnuose 180°–200 °C temperatūroje, kol tampa šviesiai rudos. Iki juodumo paskrudinta kava yra nemalonaus skonio. Paskrudinta kava geriau kvepia. Iš pupelių išgaruoja vanduo, jos palengvėja 11–30 %, bet 30–50 % padidėja jų tūris. Paskrudintą kavą reikia greitai atvėsinti ir laikyti hermetiškame inde. Namų sąlygomis kavą galima laikyti gerai uždarytame stikliniame, keraminiame arba metaliniame inde. Patalpa turi būti sausa. Ilgai laikyti kavos pupelių nepatartina, nes jos sugeria drėgmę („prakaituoja“), jose esantys aliejai skyla, todėl pablogėja gėrimo skonis. Gera kava gaunama iš šviežiai paskrudintų pupelių. Pastovėjusias pupeles prieš vartojimą galima truputį paskrudinti, bet neleisti pajuoduoti. Galima įdėti truputį sviesto. Paskrudintas permalti. Stambiai sumalta kava ilgiau verdama, o smulkiai sumalta – būna drumzlina. Malti reikia tik tiek kavos, kiek vienu metu jos suvartojama. Malta ji greitai netenka kvapo, sugeria įvairius pašalinius kvapus. Jeigu perkama jau sumalta kava, ją reikia laikyti neilgai ir sandariame inde.
Geriausia kava gaunama specialiame kavinuke, sudarytame iš dviejų dalių, tarp kurių yra filtras. Malta kava suberiama į jį. Į vieną kavinuko dalį įpilama karšto vandens ir kaitinama. Verdantis vanduo garuoja per esančią filtre kavą. Kitoje kavinuko dalyje susikaupia stiprus kavos ekstraktas. Sandariame kavinuke gaunamas aromatingas gėrimas. Būna tiesiog puodelyje įtaisomų filtrų: į filtrą suberiama kava, pro jį pilamas verdantis vanduo, į puodelį suteka švarus, malonaus skonio kavos ekstraktas. Dauguma kavinukų veikia geizerio principu. Ant dugno vertikaliai tvirtinamas metalinis vamzdelis, prie kurio viršaus įtaisytas uždengiamas sietelis, į jį beriama malta kava. Verdantis vanduo ant kavos pilamas pro vandenį praleidžiantį dangtelį, kad jis siektų sietelio dugną. Po to verdama ant lėtos ugnies. Vanduo kyla vamzdeliu ir skalauja sietelyje esančią kavą, ekstraktas patenka į jį. Reikiamo stiprumo gėrimas esti po 8–10 min. Kai kurių panašaus tipo kavinukų dangtelis padarytas iš ugniai atsparaus stiklo, per kurį galima sekti kavos spalvą. Senoviniuose kavinukuose malta kava buvo dedama į medžiaginius maišelius. Verdant aromatinės ir skoninės savybes priklauso nuo ugnies stiprumo ir virimo trukmės. Gera kava gaunama ją verdant 6-8 minutes ant silpnos ugnies. Sandarus dangtelis išsaugo skonį ir aromatą.
Labai skani taip paruošta kava: keraminis arba porcelianinis kavinukas įkaitinamas verdančiu vandeniu. Po kelių minučių vanduo išpilamas. Jeigu kavinukas keraminis, ši procedūra atliekama keletą kartų, tada jis gerai įkais ir ilgai išsaugos šilumą. Į karštą kavinuką suberiama kava, užplikoma verdančiu vandeniu, uždengiama dangteliu ir laikoma šiltai 8–10 min. Kad greičiau nusistotų, įlašinami keli lašai šalto vandens. Gėrimas perpilamas į kitą taip pat įkaitintą kavinuką arba serviruojama tame pačiame. Tokią kavą reikia pilti atsargiai, nes kavinuko snapelyje dažnai susidaro „kamštis“, trukdantis išbėgti kavai.
Didesnį kavos kiekį patogu paruošti talpesniame inde. Užkaitinamas iki virimo reikiamas vandens kiekis, paskui suberiama kava ir išmaišoma. Indas uždengiamas, verdama ant labai silpnos ugnies keletą minučių, statoma šiltai ir 5–6 min. leidžiama nusistoti. Tada įpilama šiek tiek šalto vandens, kad kava greičiau nusistotų. Paskui ji supilama į iš anksto įkaitintus kavinukus.
Kavą galima virti užpylus ir šaltu vandeniu. Tada vanduo tik užvirinamas, bet toliau nevirinama. Taip virta kava blogesnio skonio, negu virta anksčiau aprašytu būdu, bet jos gaunama daugiau ir stipresnės. Išvirta kava laikoma šiltai.
Anksčiau išvirta kava pašildoma, bet neužvirinama.
Su sumuštiniais paprastai geriama karšta kava. Šalta, į kurią dedama valgomųjų ledų arba ledo gabalėlių, geriama kaip gaivinantis, tonizuojantis gėrimas.