google/wiki40b huggingface dataset:
Vytauto Kasiulio dailės muziejus

Vytauto Kasiulio dailės muziejus – Lietuvos dailės muziejaus padalinys, veikiantis Vilniuje, Goštauto g. 1. Muziejus atidarytas 2013 m.  birželio 27 d. 
Muziejus įsikūręs XX a. pr. neoklasicistinio stiliaus pastate, buvusioje Vilniaus mokslo bičiulių draugijos būstinėje.
Nuolatinė ekspozicija pristato lietuvių išeivijos dailininko Vytauto Kasiulio (1918-1995) kūrybą. Muziejuje taip pat rengiamos laikinos parodos.

Literatūra

Vytauto Kasiulio dailės muziejus. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2013, p. 3-4, 12.
Gyvieji didvyriai

„Gyvieji didvyriai“ – 1959 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas keturių kino novelių rinkinys. Filmo trukmė – 80 min.
Filme skirtingų vaikų likimais parodomi keli Lietuvos istoriniai laikotarpiai.
Amalienborgas

Kopenhagos Amalienborgo rūmai (dan. Amalienborg Slot) yra Danijos karališkosios šeimos žiemos rezidencija. Tai yra ketverių rūmų, išsidėsčiusių aplink centrinę aštuonkampio formos aikštę, kompleksas. Rūmų fasadai papuošti kolonomis ir laikomi Danijos Baroko šedevrais. Aikštės centre yra raito Frederiko V-ojo statula.
Rūmai iki šiol yra Danijos karališkosios šeimos nuosavybė, juose reziduojant karalienei iškeliama vėliava. Jei rūmuose yra karališkoji šeima kasdien 12 valandą prie rūmų vyksta sargybos pasikeitimo ceremonija.
Amalienborgas buvo pastatytas keturioms didikų šeimoms, tačiau 1794 m. vasario 26 d. sudegus Christiansborgo piliai, karališkoji šeima supirko rūmus ir perkėlė į Amalienborgą savo rezidenciją.

Pirmasis Amalienborgas

Dabartinės rezidencijos vietoje 1669-1673 m. buvo Frederiko III-ojo Braunšveigo-Liuneburgo princesei Sofijai Amalijai pastatyta pasilinksminimų pilis. Karalius mirė 1670 m. ir nesulaukė rūmų pastatymo, o Sofija Amalija, kurios antruoju vardu pavadinti rūmai, čia gyveno iki savo mirties 1685 m.
1689 m. šalia buvusiame teatro pastate kilo gaisras, kuris persimetė į Amalienborgą, liepsnos sunaikino rūmus, kuriuose žuvo 180 žmonių. Pilies vietoje, kuri buvo Kopenhagos miesto sienos ribose, kurį laiką nieko nebuvo statoma. XVIII a. pradžioje Frederikas IV čia viduryje prancūziško parko pastatė nedidelį pavilioną.

Keturių rūmų kompleksas

300-ųjų Oldenburgų dinastijos metinių proga Frederikas V-asis sukūrė planą kaip išplėsti iki tol viduramžišką Kopenhagą ir Prancūzijos pavyzdžiu pastatyti naują barokinį miesto kvartalą. Šio Frederikstadeno pagrindiniu akcentu turėjo būti aštuonkampio formos aikštė, supama didikų rūmų su centrine ašimi į Marmurinę bažnyčią. Atsakingu už projekto įgyvendinimą 1749 m. buvo paskirtas rūmų architektas Nicolai Eigtved.
Numatytame naujajame kvartale karalius pasiūlė sklypus statybai įvairioms Danijos didikų šeimoms. Su sąlyga, kad bus laikomasi Eigtvedso planų, statytojai gavo 40 metų atleidimą nuo mokesčių. Darbai pradėti 1750 m. 1754 m. buvo pabaigti pirmieji rūmai, pastatyti Adam Gottlob Moltke, 1757 m. baigti iš Holšteino kilusios grafės Schack rūmai. 1760 m. baigta barono Brockdorff ir grafo Levetzau rūmų statyba. Šiuose rūmuose, kaip tuomet įprasta, buvo gyvenama tik retkarčiais, nes didikų šeimos be miesto namų turėjo didelius dvarus užmiestyje.
1794 m. Kopenhagos miesto pilyje Christiansborge kilo didelis gaisras, kuris praktiškai visiškai sunaikino pastatą, o karalius Kristijonas VII-asis liko be būsto. Moltke šeima, kuri turėjo dideles valdas Fiune ir savo rūmais Kopenhagoje naudojosi retai, perdavė juos karaliui. Palaipsniui karališkoji šeima įsigijo ir likusius rūmus ir įkūrė čia savo rezidenciją. Christiansborgo pilis buvo atstatyta tik reprezentatyviniams tikslams, čia vėliau įsikūrė Danijos parlamentas ir aukščiausiasis teismas.
Moltke ir Schack rūmai XIX a. buvo sujungti klasicistiniais vartais. Stogo terasa sudarė galimybę patekti iš vienų rūmų į kitus neišeinant į aikštę.
Vaidotas Ramoška

Biografija

Gimė 1980 m. vasario 4 d. Želvoje. Baigė Želvos vidurinę mokyklą, Ukmergės vaikų dailės mokyklą, Vilniaus dailės akademiją, kur studijavo skulptūrą. Menininkas rengia personalines ir dalyvauja grupinėse parodose, kuria herbus, medalius, dalyvauja konkursuose, akcijose bei projektuose. V. Ramoška yra Rytų Lietuvos rašytojų sąjungos ir Ukmergės kino ir foto klubo narys, yra išleidęs poezijos rinkinėlį “Vienas ant plento”.
Išgarsėjo originaliomis meninėmis instaliacijomis, skulptūromis, akcijomis. Vienas pirmųjų projektų buvo „Nepagrįsta neapykanta", kurios simbolis „Žydras ožys" buvo suniokotas miesto vandalų. Paskui sekė kilnojamieji balti angelai, mokinukų skulptūrėlės judriose ir avaringumu pasižyminčiose Vilniaus vietose, kurios perspėja vairuotojus elgtis atidžiau, Senamiesčio vaizdas iš obuolių prekybos ir laisvalaikio komplekse „Panorama“ ir kitos.
Skulptorių ypač išgarsino nuo 2004 m. kuriamos baltų angelų skulptūros, įsikūrusios daugelyje sostinės vietų (Europos, Katedros aikštėse, prie Rotušės, Vilniaus g.) ir tapusios savotišku Vilniaus simboliu. Angelams kurti menininkas naudoja plieną, metalo armatūrą, putų polistireną, dervą, automobilių glaistą ir akrilinius dažus. Kelios angelų skulptūros padovanotos Europos sostinėms ir kitiems miestams. 2008 m. „už Vilniaus angelus“ Vaidotas Ramoška apdovanotas Šv. Kristoforo statulėle.
Šipliškė

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Argyraspidai

Argyraspidai (gr. Ἀργυράσπιδες 'sidabriniai skydai') – Aleksandro Didžiojo kariuomenės dalinys, taip vadintas dėl naudotų sidabruotų skydų.
Argyraspidai buvo elitinis dalinys, kuriam vadovavo Nikanoras Makedonietis ir kuriuos Aleksandras Didysis labai vertino. Tai buvo hipaspistų dalinys, kuriems argyraspidų vardą suteikė kampanijos Indijoje metu. (Arr. Anab. 7.11.3). 323 m. pr. m. e. mirus Aleksandrui argyraspidai pakluso Eumenui. Tai buvo veteranų dalinys, ir nors daug jų jau buvo apie 60 m. amžiaus, jų bijojo ir juos gerbė dėl jų patirties ir kovinių gebėjimų.
Gabienės mūšyje argyraspidai perėjo į Antigono pusę, kai šis sugebėjo užgrobti gurguolę, kurioje buvo jų šeimos ir visas turtas, kurį šie gebėjo sukaupti per 40 m. kovų. Argyraspidai atgavo savo gurguolę, bet Antigonui perdavė suimtą Eumeną (316 m. pr. m. e.).
Netrukus Antigonas šį dalinį ėmė išsklaidyti, nes jis buvo pernelyg neklusnus. Antigonas argyraspidus perdavė Arachosijos satrapijos satrapui Sibirtijui, kad šis nedidelėmis grupelėmis išsiuntinėtų į pavojingas misijas ir taip greitai sumažintų jų skaičių.

Seleukidų argyrospidai

Siriją valdę seleukidai turėjo falanginių pėstininkų dalinį, kuris irgi vadinosi argyraspidai. Rafijos mūšyje (217 m. pr. m. e.) jie buvo užėmę pozicijas prieš Ptolemėjo falangą. Polibijus rašė, kad šie argyrospidai buvo ginkluoti makedonietišku stiliumi. (Polyb. 5.79.4, 82.2). Jų vieta Magnezijos mūšyje greta karaliaus liudija, kad šie argyraspidai galbūt buvo aukštos klasės pėsčioji gvardija seleukidų kariuomenėje. Karius į šį dalinį rinko visoje karalystėje (Polyb. 5.79.4), Rafijos mūšio metu jų buvo apie 10 000 vyrų. Dafnės parade, kurį 166 m. pr. m. e. surengė Antiochas IV buvo apie 5 tūkst. argyraspidų. Tačiau Polibijus aprašė dar 5 tūkst. vyrų dalinį, ginkluotą ir šarvuotą romėnišku stiliumi. Bar-Kochva iškėlė mintį, kad šis dalinys irgi buvo argyraspidai, todėl bendras argyraspidų skaičius tebebuvo 10 tūkst.
Romėnų imperatorius Aleksandras Severas, imituodamas Aleksandrą Didįjį, savo kariuomenėje turėjo dalinius, kuriuos vadino argyroaspides ('sidabriniai skydai') ir chrysaspides ('auksiniai skydai').
Livijus minėjo kavalaerijos dalinį, vadintą sidabriniais skydais, kuris buvo Antiocho III armijos dalis Magnezijoje.
Leonas Baltrūnas

Biografija

1937 m. Kaune baigė Aukštuosius kūno kultūros kursus, dėstė Aukštesniojoje technikos mokykloje. 1936–1940 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės žaidėjas, 1937 m. II Europos krepšinio čempionato ir 1939 m. II Europos krepšinio čempionato nugalėtojas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. apsigyveno Australijoje. Pirmą kartą Australijoje 1950 m. Melburne surengė lietuvių krepšinio čempionatą, įsteigė lietuvių sporto klubą „Varpas“, buvo Fizinio auklėjimo sąjungos pirmininkas. 1949–1953 m. Viktorijos valstijos krepšinio rinktinės, 1955 m. Australijos vyrų krepšinio rinktinės treneris, vėliau vadovavo Melburno aukštosios technikos mokyklos Kūno kultūros ir sporto katedrai, dėstė kūno kultūrą. Viktorijos valstijoje išpopuliarino tinklinį.
Edward Witten

Biografija

Edvardas Vitenas gimė Baltimorėje (Merilandas, JAV), žydų Lorraine W. Witten ir Louis Witten šeimoje. Brandeso universitete gavo istorijos bakalauro laipsnį. Vitenas planavo tapti politiniu žurnalistu, rašė straipsnius į „The New Republic“ ir „The Nation“. Trumpai dirbo George McGovern prezidento rinkimų kampanijoje. Vėliau vieną semestrą studijavo ekonomiką Viskonsino-Medisono universitete, tačiau iškrito. 1976 m. apgynė fizikos mokslų daktaro disertaciją Prinstono universitete (vadovas David Gross).
E. Vitenas vedęs Chiara Nappi, fizikos profesorę Prinstono universitete. Jo brolis, Matt Witten, yra kelių populiarių televizijos serialų (pvz., „Daktaras Hausas“ ir „L. A. Law“) vienas iš scenaristų ir prodiuserių.

Akademinė karjera

1980-1987 m. dirbo profesoriumi Prinstono universitete. 1999-2001 m. trumpai darbavosi Kalifornijos technologijų institute. Šiuo metu yra matematinės fizikos profesorius Institute for Advanced Study Prinstone, Naujajame Džersyje (JAV).

Tyrimai ir pasiekimai

Edvardas Vitenas daug prisidėjo prie teorinės fizikos. Aktyviai reiškėsi kvantinėje lauko teorijoje, stygų teorijoje bei kai kuriose topologijos ir geometrijos srityse. Jo indėlis apima supaprastintą teigiamos energijos teoremos įrodymą, darbus supersimetrijoje ir Morzės teorijoje, įžangą į topologinę kvantinę lauko teoriją bei M teorijos numatymą.
Tulčos apskritis

Geografija

Apie trečdalį apskrities teritorijos užima Dunojaus delta: Dunojus išsiskaido į Kilijos, Sulinos ir Šv. Jurgio protakas, tarp kurių gausybė salų, senvagių, pelkynių, ežerų. Iš rytų skalauja Juodoji jūra, kurios pakrantėje įsiterpia didelės lagūnos – Razelmas ir Sinoė. Centrinę dalį užima senovės kalnų liekana – Mečino masyvas.
Generolas leitenantas

Generolas leitenantas – generolo rangas sausumos kariuomenėje bei oro pajėgose. Rangas yra žemesnis už generolo, aukštesnis už generolo majoro.
Bezdonių Švč. Mergelės Marijos, Aušros Vartų Gailestingumo Motinos, bažnyčia

Istorija

Bezdonys 1609–1773 m. priklausė Vilniaus jėzuitams. 1937 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1947 m. uždaryta, 1988 m. grąžinta tikintiesiems ir suremontuota. Bažnyčia yra Nemenčinės parapijos filija.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu.
Spindulys (Seinai)

Istorija

Leido pasitikėjimo bendrovė „Laukaitis, Dvaranauskas, Narijauskas ir Bendrovė“.
Redaktorius Juozapas Grajauskas; nuo 1910 m. faktiškai redagavo Stasys Tijūnaitis.
Gintautas Dominas

Biografija

1986 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius elektrikas. Nuo 1990 m. Švaininkų kaimo ūkininkas.
Nuo 1996 m. Lietuvos centro sąjungos narys, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.
2004–2007 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.
Ūkininkų sąjungos narys. Sutuoktinė Regina, vaikai Ugnė, Valda, Medeina.
Raimondas Doviltis

Biografija

1985 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas.
VšĮ Plungės rajono savivaldybės ligoninė Neurologijos skyriaus vedėjas.
Nuo 2011 m. (koalicija „Vieninga Plungė“) Plungės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Vokiečių klubo, Lions klubo, Plungės kamerinio choro, gydytojų asociacijų narys. Žmona Lolita, vaikai Urtė, Matas.
Lušanas

Politinė reikšmė

Čiang Kai-ši, kaip tuometinis Kinijos lyderis, dažnai praleisdavo savo vasaras Lušano kalnuose. 1937 m. birželio mėn. Džou Enlai, vienas pagrindinių komunistų partijos lyderių, susitiko su Čiangu šiuose kalnuose aptarti vieningą frontą prieš Japonijos invaziją. 1937 m. liepos mėn. iš Lušano kalno Čiang Kai-ši paskelbė apie visišką jėgų mobilizavimą kare prieš Japoniją.
1959 m., 1961 m. ir 1970 m. Mao Dzedunas sušaukė tris dideles vyresniųjų partijos pareigūnų konferencijas Lušano kalnuose. 1959 m. konferencija tapo žinoma kaip Lušano konferencija.
2014 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Okeanija

Straipsnyje pateikiami atrankos į 2014 m. pasaulio futbolo čempionatą Okeanijos zonos rezultatai.

Tvarka

Tradiciškai Okeanijos komandų atranka į pasaulio čempionatą vykdavo Ramiojo vandenyno žaidynių metu, tačiau šįsyk ji vyksta atskirai. Atranka vyksta trimis etapais: pirmame dalyvavauja silpniausios regiono komandos iš kurių viena patenka į kitą etapą. 2-asis etapas tuo pačiu atitinka 2012 m. OFC Tautų taurės čempionatą, rengiamą Fidžyje. Antrame etape komandos rungtyniauja grupėse, o abiejų grupių nugalėtojai ir antrosios komandos patenka į trečiąjį etapą. Tačiau atrankos trečiasis etapas nesutampa su finalinėmis OFC taurės varžybomis – į OFC taurės finalinį ketvertą patekusios komandos vėl susitinka jau pasibaugus čempionatui ir kovoja dėl vieno kelialapio į papildomas atrankines varžybas į pasaulio čempionatą.
Ivo Nikkolo

Ivo Nikkolo - rūbų linija. Šio ženklo įkūrėjas ir pagrindinis kolekcijų autorius Ivo Nikkolo, Estijoje labiausia žinomas dizaineris. Kolekcijose pristatomos stilingos skandinavišku minimalizmu dvelkiančios moteriškų drabužių linijos, sukurtos pasitelkus moderniausius technologinius sprendimus.
Užsienio politika

Užsienio politika yra politinių tikslų rinkinys, kuriuo siekiama apibrėžti kaip konkreti valstybė sąveikaus su kitomis pasaulio šalimis. Užsienio politika paprastai skirta apginti šalies nacionalinius interesus, nacionalinį saugumą, įgyvendinti ideologinius tikslus bei užtikrinti ekonominį klestėjimą. Užsienio politika gali būti įgyvendinama taikiomis priemonėmis – diplomatija, taikiu bendradarbiavimu, taip pat agresyviais veiksmais, karu ir išnaudojimu. XX a. užsienio politikos reikšmė ypač padidėjo, nes praktiškai kiekviena šalis gali sąveikauti su kitomis vienokia ar kitokia diplomatine forma.
Sprendžiamąjį vaidmenį užsienio politikoje paprastai atlieka valstybės vadovas. Politiką įgyvendina vykdomosios valdžios institucijos, tiesiogiai užsienyje – diplomatinės atstovybės ir, iš dalies, konsulinės įstaigos. Tam tikrą įtaką užsienio politikai gali turėti ir įstatymų leidžiamoji valdžia – ratifikuojant tarptautines sutartis ir pan.
Užsienio politika paprastai skirta ginti šalies nacionalinius interesus, nacionalinį saugumą, ideologinius tikslus ir ekonominę gerovę.
Algirdas Dulkinas

Biografija

1960–1965 m. Vilniaus universitete studijavo Lietuvių kalbą ir literatūrą.
1959–1960 m. Kėdainių rajono Ažytėnų kultūros namų direktorius. 1964–1974 m. žurnalo „Švyturys“ skyriaus redaktorius. 1974–1987 m. – žurnalo „Šeima“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Daugiausia rašė socialinėmis bei moralės temomis.
Lenkų karinė organizacija

Lenkų karinė organizacija (lenk. Polska Organizacja Wojskowa, POW, peoviakai) – slapta karinė organizacija, įkurta 1914 m. spalio mėn. Varšuvoje Juzefo Pilsudskio. Jis iki 1917 m. liepos mėn. buvo organizacijos vyr. komendantas, vėliau jai vadovavo Edvardas Rydz-Šmiglas.

Istorija

Veikė Lenkijos karalystėje, Galicijoje, Ukrainoje, Lietuvoje, Gudijoje, Rusijoje. Rengėsi ginkluotai kovai su Rusija, vėliau ir su Austrija-Vengrija bei Vokietija dėl Lenkijos nepriklausomybės. Peoviakai organizavo jaunimo karinį mokymą, žvalgybą, rengė sabotažus, diversijas. 1915–1916 m. organizacijai vadovavo Nacionalinis centro komitetas. 1915 m. Lenkijos karalystę okupavus Vokietijai peoviakai ėmė veikti pusiau legaliai, daug jos narių įstojo į Austrijos-Vengrijos kariuomenėje suformuotus lenkų legionus. Kai 1916 m. lapkričio mėn. buvo paskelbtas Dviejų imperatorių manifestas, POW nuo 1917 m. sausio mėn. tapo pavaldi Laikinajai valstybės tarybai. 1917 m. balandžio mėn. organizacijoje buvo 11 292 nariai, iš jų 36 aukštieji karininkai, 46 žemesnieji karininkai, 440 puskarininkių ir 10 770 kariai. 1917 m. liepos mėn. J. Pilsudskis, uždraudęs Austrijos-Vengrijos ir Vokietijos kariuomenėse tarnavusiems lenkams prisiekti ištikimybę šioms valstybėms, buvo suimtas, POW vėl grįžo į pogrindį.
1918 m. peoviakai dalyvavo nuginkluojant Lenkijos teritorijoje esančią kitų valstybių kariuomenę. 1918 m. lapkričio mėn. organizacija tapo pavaldi Laikinajai liaudies vyriausybei Liubline, o gruodžio mėn. įsiliejo į Lenkijos kariuomenę. Ukrainoje veikė iki 1920 m. birželio mėn. Panašios organizacijos 1918–1919 m. veikė Didžiojoje Lenkijoje, Lietuvoje, 1919–1921 m. Silezijoje. Jos dalyvavo rengiant Didžiosios Lenkijos ir Silezijos sukilimus.
Giannis Karagiannis

Biografija

Dainininkas ir dainų autorius gimė 1995 metais Limasolyje, mieste pietinėje Kipro pakrantėje. Muzika bei kūryba vaikiną lydi nuo šešerių. Atlikėjas yra daugelio Kipro talentų konkursų laimėtojas. 2007 ir 2008 metais Giannis dalyvavo nacionalinėje Kipro atrankoje į vaikų „Euroviziją“, tačiau pergalės abu kartus iškovoti nepavyko.
2015 m. vasario mėn. atlikėjas su daina „One Thing I Should Have Done“ laimėjo Kipro nacionalinį finalą „Eurovision Song Project“, kur iškovojo kelialapį į 2015 m. Eurovizijos dainų konkursą Vienoje, Austrijoje. Konkursinį kūrinį One Thing I Should Have Done sukūrė kompozitorius Mike Connaris.
SSK Šiaulių Grifas-Ekso

Istorija

Komanda įkurta 2007 m. pabaigoje. Nuo 2008 m. pradėjo žaisti III lygos Šiaulių zonoje, 2010 m. debiutavo LFF taurės varžybose, rungtyniauja mažojo futbolo turnyruose. Komandą 2011 m. pradėjo remti saugos tarnyba „Ekso“.
Dzavchano aimakas

Demografija

Gyventojų skaičių augimas nustojo 1994 m., kuomet aimake gyveno 103 150 žmonių. Nuo tada jų pradėjo mažėti ir 2005 m. duomenis gyveno tik 78 668 žmonių.
2007 m. Europos ralio čempionatas

2007 m. Europos ralio čempionatas buvo 55-asis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengiamas Europos ralio čempionatas. Prancūzijos lenktynininkas Simon Jean-Joseph laimėjo antrą Europos ralio čempionato titulą, nepaisant to, kad nelaimėjo nei vieno ralio etapo iš dešimties.
Demarchas

Demarchas (gr. δήμαρχος) – Graikijos administracinio vieneto demo vadovas.

Dabartiniai demarchai

Dabartinėje Graikijoje demarchai renkami visuotiniais rinkimais kas ketveri metai. Demarchai vadovauja Graikijos miesto tipo savivaldybėms demams. Demarcho pareigybė atitinka kitų valstybių merus ar burmistrus.
John Harvard

Džonas Harvardas (angl. John Harvard; 1607 m. lapkričio 26 d. – 1638 m. rugsėjo 14 d.) buvo Anglijos dvasininkas, kurio garbei buvo pavadintas Harvardo universitetas.

Biografija

Harvardas gimė ir užaugo Londone, Soutvarko (Southwark) rajone, buvo ketvirtas iš devynių vaikų, sūnus Roberto Harvardo (1562–1625), mėsininko ir tavernos savininko, ir jo žmonos, Katherine Rogers (1584–1635), kilusios iš Stratfordo prie Eivono, kurios tėvas, Tomas Rodžersas (1540–1611), kaip kartais manoma, buvo Viljamo Šekspyro (1564–1616) kompanionas. Džonas Harvardas mokėsi Šv. Išganytojo vidurinėje mokykloje Soutvarke (angl. St Saviour's Grammar School), kur jo tėvas Robertas buvo mokyklos valdytojas.
1625 m. jo tėvas, įseserė ir du broliai mirė nuo maro. Iš jo artimiausių giminių, tiktai jo motina ir vienas brolis, Tomas, išgyveno. Jo motina susituokė antrą kartą su Džonu Eletsonu (1580–1626), kuris mirė praėjus dviem mėnesiams nuo jų vestuvių, paskui 1627 m. su Ričardu Jervudu (1580–1632). Harvardas įstojo į Emanuelio koledžą (Kembridžas), paskui į Puritonišką tvirtovę (angl. Puritan stronghold) 1627 m. gruodį ir 1632 m. įgijo bakalauro laipsnį. Harvardo motina Katerina 1635 m. mirė, brolis Tomas 1637 m. pavasarį. Džonas 1636 m. balandį vedė Aną Sadler (1614–1655) iš Ringmerio miestelio Sasekse, kunigo Džono Sadlerio dukterį ir Harvardo bendramokslio Džono Sadlerio, advokato ir orientalisto, seserį.
1637 m. gegužę jis su savo žmona emigravo į Naująją Angliją ir apsigyveno Čarlztaune, Masačusetsas, kur daugelis jo bendraklasių jau buvo atvykę. Čarlztaune jis tapo bažnyčios pastoriumi, bet po kelerių metų, 1638 m. rugsėjo 14-ąją, mirė nuo tuberkuliozės. Jis yra palaidotas Phipps gatvės kapinėse Čarlztaune.
Bevaikis Harvardas 779£ (pusė jo turto) ir savo biblioteką su apytiksliai 400 knygų testamentu paliko Naujai kolegijai kaimyniniame Kembridže, kuris buvo įsteigtas 1636 m. rugsėjo 8-ąją, ir savo draugui, pirmam šios kolegijos mokytojui Natanieliui Ytonui. Ytono užrašai nurodo, jog naujosios kolegijos statybos prasidėjo nedelsiant 1638 m. kartu su dailidės Tomo Mekinso sūnumi, Tomu Mekinsu Jaunesniuoju iš Čarlztauno pagalba. Pastatai buvo statomi tik iš medienos, su akmeniniais pamatais ir rūsiu, kolegija turėjo savo obuolių sodą, ir buvo matyt įrengta sutariant apytiksliai su 30 studentų, jog jie ten gyvens ir dirbs, taip buvo pirmuosius metus.
Mokykla 1639 m. kovo 13-ąją pakeitė pavadinimą į „Harvardo kolegija“, ir Harvardas iš pradžių pagal naująją 1780 m. Masačusetso konstituciją buvo priskiriamas universitetui, o ne kolegijai. Nėra išlikę jokių įrašų ar iliustracijų apie ankstyvąjį kolegijos periodą, nes viskas sudegė 1674 m. kartu su 400 Harvardo paaukotomis knygomis.

Statula

Džono Harvardo statula, sukurta Daniel Chester French, stovi Harvardo aikštėje Harvardo universitete. Nepaisant jos vardo, statula nevaizduoja tikslios Džono Harvardo išvaizdos, kadangi skulptorius neturėjo jokio tikslaus jo atvaizdo. Statula, Harvardo kelionės vadovų pristatoma kaip „trijų melų statula“, tvirtina, kad tai Džonas Harvardas, Įkūrėjas, 1638 m., bet iš tikrųjų Harvardas buvo rėmėjas, o ne įkūrėjas; įstaiga buvo įsteigta 1636 m.
Cytherea

Biografija

Citerėja gimė Solt Leik Sityje, Jutos valstijoje, kai jos motinai buvo vos 18. Po metų ji ištekėjo ir vėliau susilaukė dar 4 vaikų: berniuko ir 3 mergaičių. 
Baigusi mokyklą Citerėja du su puse metų dirbo „Wendy‘s“ užkandinėje,  kol 2003 metais nusprendė persikelti į Las Vegasą.
Čia ji interneto svetainėje „Yahoo Group“ atidarė savo nuotraukų galeriją, daugiausia apsinuoginusios, į kurią dėmesį atkreipė pornografijos kūrėjai ir pasiūlė Citerėjai darbą. Ši tuo metu jau buvo priklausoma nuo narkotikų ir pornografija pasirodė kaip lengvas būdas užsidirbti pinigų. 
Kadangi Citerėja nieko nežinojo apie pornografijos verslą, kompanijos atstovai ją pakvietė į vakarėlį, kur buvo daug aktorių. Čia ji susipažino su Belladonna ir apsisprendė taip pat tapti aktore. 
Apie savo pseudonimą ji kalbėjo taip: „- Pradžioje galvojau pasirinkti savo tikrąjį vardą, kaip tai daro Džindžer Lyn. Bet tada išgirdau apie deivę Citerėją ir man tai pasirodė gražus ir egzotiškas vardas“. 
Citerėja debiutavo 2003 metais filme „I’ve Never Done That Before 14.“ Iki 2013 metų ji suvaidino beveik 250 filmų. 2007 ir 2010 metais ji buvo pristabdžiusi savo karjerą, tačiau kiekvieną kartą ją vėl atnaujindavo.

Kita veikla

2004 metais kartu su vyru įkūrė kompaniją „Cytherea Productions“.
Vaidino HBO seriale „Sex Games: Vegas“, dramoje „Naked Players“ (2006), trileryje „Tumbling After“ (2007) ir komedijoje „Finishing the Game: The Search for a New Bruce Lee“ (2008). Ją taip pat buvo galima išvysti Playboy TV programoje „Night Calls“ bei Hovardo Šterno ir Tom Leykis šou.
„KSEX“ radijo stotyje Citerėja vedė laidą „Goddess of Gush“.

Šeima

Buvo ištekėjusi už Briano Kissingerio, tačiau išsiskyrė.
Turi 2 vaikus.
Artiomas Inozemcevas

Biografija

1951 m. baigė Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. 1951–1952 m. Noginsko teatro, 1952–1959 m. Kauno dramos teatro, nuo 1960 m. Vilniaus rusų dramos teatro aktorius.
Teatre sukūrė daugiau kaip 100 vaidmenų, vaidyba plataus diapazono, temperamentinga, įtaigi. Sukurti personažai – neramūs, konfliktiški žmonės, nepripažįstantys kompromisų, atvirai polemizuojantys. Nuo 1966 m. vaidino daugiau kaip 20 kino ir TV filmų. Režisavo spektaklių Vilniaus rusų dramos teatre ir Lietuvos televizijoje. Palaidotas Antakalnio kapinėse.