google/wiki40b huggingface dataset:
Mykolas Marcinkevičius

Biografija

Buvo jauniausias keturių vaikų šeimoje. Mokėsi Andrioniškio rusiškoje pradžios mokykloje, 1908–1912 m. privačioje gimnazijoje. 1912–1913 m. gyveno Maskvoje, išlaikė vaistininko mokinio egzaminus. 1913–1914 m. dirbo įvairiose Rusijos miestų vaistinėse: Tverėje, Dmitrijeve, Tuloje, Permėje. 1914 m. Kijeve išlaikė vaistininko padėjėjo egzaminus, dirbo vaistinėse.
1919 m. grįžo į Lietuvą, buvo pašauktas į Lietuvos kariuomenę, tarnavo Kauno karo ligoninės vaistinėje. Baigęs tarnybą studijavo Lietuvos universiteto Medicinos fakultete, 1926 m. įgijo vidaus ligų gydytojo išsilavinimą.
1926–1928 m. dirbo gydytoju universiteto vaikų ligų klinikoje. 1928–1930 m. Rokiškio apskrities ligoninės gydytojas. 1930–1931 m. kūrė pirmuosius vaikų sveikatos centrus Linkuvoje ir Pašvitinyje.
1931–1944 m. gyveno Panevėžyje. Panevėžio ligoninės vidaus ir vaikų ligų skyriaus vedėjas, ligoninėje įkūrė modernią laboratoriją, įrengė rentgeno aparatūrą. 1932–1933 m. studijavo Prahoje ir Vienoje. 1942 m. paruošė ir apsigynė medicinos daktaro disertaciją „Blužnis kaip kraujo rezervuaras įvairioms sąlygoms veikiant“. 1941 m. Panevėžyje organizavo gailestingųjų seserų kursus. Aktyviai propagavo blaivybę, rengė antialkoholines parodas.
1944 m. dalyvavo kuriant VU Medicinos fakultetą. Dėstė studentams medikams ir vadovavo katedrai iki 1970 m. Nuo 1959 m. Medicinos mokslų daktaras. Nuo 1961 m. VU profesorius.
1997 m., praėjus 10-čiai metų po mirties, ligoninei, kurioje ilgą laiką veikė VU Medicinos fakulteto Vidaus ligų propedeutikos katedra, suteiktas Mykolo Marcinkevičiaus vardas.
Rauda

Lietuvių laidotuvių raudos

Lietuviai raudodavo įvairiomis progomis, tačiau gausiausia – laidotuvių raudų grupė. Kadaise laidotuvių raudos buvo svarbi laidojimo apeigų dalis. Apeiginė laidotuvių raudų funkcija – padėti velioniui persikelti į kitą pasaulį (buvo manoma, kad neapraudojus mirusiojo jam bus „užrakinta žemė” – velionis vaidensis, neturės ramybės). Apraudama visa laidotuvių seka: mirties ženklai, mirtis, prausimas, guldymas „ant lentos”, giminių atvykimas, „namelių statymas” (karsto ruošimas), perkėlimas į karstą prieš lydint į kapines, atsisveikinimas su namais, lydėjimas, laidojimas. Išlikę raudų motyvai, kuriais kreipiamasi į mirusįjį ir prašoma nunešti žinią seniau mirusiems giminaičiams, jų prašoma tinkamai priimti ateinantį. Raudama ne tik per laidotuves, bet ir minint mirusiuosius devintą ir keturiasdešimtą dieną po laidotuvių bei lankant kapus per Vėlines ir kitomis progomis. Su laidotuvių raudomis artimai susijęs ir išvykstančiųjų į karą (t. y. iš sėslaus, ramaus, uždaro kaimo bendruomenės gyvenimo į nežinią ir galbūt žūtį) apraudojimas.
Lietuvių raudos minimos jau XIII a. istoriniuose šaltiniuose. Raudojimą prie mirusiojo mini Henrikas Latvis ir Eiliuotoji Livonijos kronika (XIII a.) Iš dokumento „Recessus generalis“ (XVII a.) sužinome, kad lietuviai mirusiuosius pavesdavo apraudoti elgetoms arba žyniams, kuriems atsilygindavo javais, duona, mėsa, drabužiais ir kt. Šį paprotį, kaip pagonišką, Katalikų bažnyčia naikino, o neklausančius baudė kaip nusikaltėlius. Tačiau raudos prie mirusiojo išliko ir XX a. pirmais dešimtmečiais. Dzūkijoje raudos išsilaikė ilgiausiai, kai kur net iki mūsų dienų. Šiandien jos ir yra išlikusios tik pietryčių Lietuvoje ir lietuvių gyvenamose vietose Baltarusijoje.
Rauda ne tik apgailimas mirusysis ir atsisveikinama su juo, bet ir tikimasi paveikti velionio likimą po mirties, jo santykius su gyvaisiais. XIX a. antrosios pusės raudose išliko lietuvių pagoniško nekrokulto pėdsakų, pomirtinės šalies supratimo vaizdinių ir kt. Žmona, raudodama vyro, į savo mirusius tėvus kreipiasi šitaip: „O priimkite savo žentėlį, mano vyrelį, už baltų rankelių, o užstokite ant vėlių durelių, o atidarykit vėlių dureles. Tik jūs pirmesni, tik jūs kytresni, o atidarykite vėlių dureles, o pasodinkite į vėlių suolelį.“
Jau seniausiose užrašytose raudose kartojamas retorinis kreipinys į velionį, pvz.: „Ar tu neturėjai duonos, kviečių, ko tu numirei?“, „U-le – le – le! Ko numirei! Ar negeri buvo bendrai, ar nebuvo geri pasekėjai?“ Išskaičiuodavo, ką mirusysis veikė. Raudos neturi pastovaus teksto, kiekvieną kartą kuriama tartum iš naujo, nors ir naudojamasi tradiciniais vaizdais. Kiekvienas raudotojas atsižvelgia į konkretų atvejį ir išsako savo patirtį.
Matrica. Perkrauta

Siužetas

Filmo veiksmas prasideda po 6 mėn. nuo įvykių filme „Matrica“ pabaigos. Laisvieji žmonės, gyvenantys Žemės gelmėse esančiame mieste Zione gauna žinią, kad planetos viršuje karaliaujančios mašinos ruošia ataką prieš miestą. Pasitelkusios įspūdingus grąžtus, mašinos gręžiasi miesto link. Miesto gynybos vadas, komandoras Lokas, įsako visiems patruliuojantiems prie paviršiaus laivams grįžti į miestą ir ruoštis jo gynybai. Laivų kapitonų susirinkime, laivo „Nabuchodonosaras“ kapitonas Morfėjas pasiekia, kad komandoro įsakymas būtų sulaužytas ir vienas laivas liktų netoli paviršiaus, kad galėtų priimti žinias iš Matricos ir pasiųsti į ją žmones, nes tiki, kad Neo, „išrinktasis“ žmogus, kuris gali kontroliuoti Matricą apie save, gali baigti karą tarp žmonių ir mašinų.
Tuo tarpu, Matricoje pasikeičia kenkėjiška programa Agentas Smitas, kuri buvo Neo nugalėta ankstesnėje filmo dalyje. Agentas Smitas turėjo grįžti į centrinį kompiuterį, kad būtų ištrintas kaip neatlikęs užduoties, tačiau jis to nepaklauso ir toliau persekioja Neo. Jis pradeda siekti ne tik nugalėti Neo, bet ir absoliučios galios Matricoje. Agentas Smitas suranda gebėjimą daugintis kaip virusas, sugeba išeiti iš Matricos ir įsikūnyti į realaus žmogaus sąmonę. Taip jis žmonių išjungimo iš Matricos metu įsigauna į realų pasaulį vieno laivo įgulos nario Beino asmenyje. Beinas iš Matricos perdavė žinutę, kad Orakulas laukia Neo. Neo susitinka su Orakulu, nors jau žino, kad Orakulas nėra tikras žmogus, o tik viena Matricos programų, skirta kontrolei. Orakulas paaiškina Neo, kad jis turi grįžti į centrinį kompiuterį, kur buvo sukurta jo pirminė programinė versija Tomas Andersonas. Tik tokiu būdu jis gali išgelbėti žmonių miestą Zioną nuo sunaikinimo, tokia ir yra „išrinktojo“ paskirtis Matricoje. Tačiau Matricos Architektas nenumatė, kad Agentas Smitas turi savų tikslų Matricoje, o Neo yra įsimylėjęs ir nesielgia kaip numato logika...
Ramkhamhaengo nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 341,00 km², apima Bandanlanhojo (Ban Dan Lan Hoi), Khirimato (Khiri Mat) ir Mueango (Mueang) apylinkėse, 20 km į pietvakarius nuo provincijos centro Sukhothajaus.

Flora ir fauna

Ramkhamhaengo nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai, lapuočių, mišrūs miškai ir pievos. Iš retų augalų parke sutinkama: kvapioji hopėja (Hopea odorata), didysis tikmedis (Tectona grandis), Tetrameles nudiflora, rudoji šorėja, shorea siamensis, puošnioji šorėja (Shorea roxburghii), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), cinamonas (Cinnamomum iners) ir kt.
Parke gyvena: Azijinis dramblys (Elephas maximus), Indijos muntjakas, šernas, Indinis zambaras, baltarankis gibonas, makakos, ausytasis skujuotis (Manis pentadactyla) ir kt, sutinkama daug paukščių: vanagas, mėlynsparnis žaliasis lapinukas (Chloropsis cochinchinensis),žalsvanugarė spalvingoji nekatrina (Cinnyris jugularis), akiniuotoji voralesė (Arachnothera flavigaster), raudonnugaris žiedsiurbys (Dicaeum cruentatum), javinė šventoji maina (Gracula religiosa), Rišaro kalviukas (Anthus richardi), pilkakepuris bulbiulis (Pycnonotus aurigaster), tamsiakrūtė nendrinukė siuvėja (Orthotomus atrogularis)  ir kt.
Liudvikas Bugenis

Biografija

Tauragės rajono Dauglaukio, nuo 2004 m. Šakviečio pagrindinės mokyklos fizikos mokytojas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Tauragės rajono skyriaus narys.
1995–1997 m. ir 1997–2000 m. (LDDP sąraše) Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys.
Frolas Kozlovas

Biografija

Į Komunistų partiją įstojo būdamas 16-kos metų, iškart tapo komjaunimo funkcionieriumi. 1936 m. baigė Leningrado M.Kalinino vardo politechnikos institutą, dirbo inžinieriumi Iževsko metalurgijos gamykloje. 1939–1940 m. buvo šios gamyklos partijos komiteto sekretorius. Nuo 1940 m. – VKP(b) Iževsko miesto komiteto sekretorius.
Nuo 1944 m. dirbo VKP(b) CK aparato Kadrų valdyboje, 1947–1949 m. buvo Kuibyševo srities komiteto antrasis sekretorius. 1949 m. pradėjo dirbto Leningrade: buvo Kirovo (Putilovo) gamyklos partorgas, VKP(b) Leningrado miesto komiteto antrasis, pirmasis sekretorius, nuo 1952 m. Leningrado srities komiteto antrasis, o 1953–1957 m. – pirmasis sekretorius.
1957–1958 m. buvo Rusijos TSFR Ministrų tarybos pirmininkas. Nuo 1958 m. dirbo TSRS Ministrų Tarybos pirmininko pirmuoju pavaduotoju. 1960 m. gegužės mėn. –1964 m. lapkričio mėn. – TSKP CK sekretorius, atsakingas už gynybos pramonę. Ištikus insultui ilgai gydėsi, dėl ligos buvo atleistas iš pareigų (jas užėmė Leonidas Brežnevas) ir netrukus mirė.
TSKP CK narys nuo 1952 m., Politinio biuro narys 1957–1964 metais. TSRS Aukščiausiosios Tarybos 3–6 šaukimų deputatas. Socialistinio darbo didvyris (1961 m.). Palaidotas Kremliaus sienoje Maskvoje.

Veiklos vertinimas

F. Kozlovas buvo laikomas karjeristu, palaižūnišku, arogantišku, ribotu, tačiau energingu darbuotoju. Aktyviai dalyvavo "Leningrado byloje", negailestingai valė partinius kadrus Leningrade, nors vėliau dėl to kaltino G.Malenkovą. Prieštaravo dokumentų, susijusių su stalininėmis represijomis, publikavimui. N.Chruščiovo valdymo periodu buvo laikomas antru pagal svarbą asmeniu TSRS vadovybėje, galimu jo įpėdiniu. Novočerkasko įvykių metu 1962 m. vadovavo pasipriešinimo numalšinimui, tiesiogiai įsakė kareiviams šaudyti į demonstrantus(tuomet žuvo 16 žmonių). Šio komunistinio karjeristo krauju suteptos rankos buvo nekartą, tačiau žiaurios žudynės Rusijos pietuose, sukrėtė visus. Būtent Kozlovas įtikino Chruščiovą leisti žudyti sukilusius darbininkus.
Mėta I

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Senųjų Trakų herbas

Aprašas

Herbo raudoname lauke auksiniai Gediminaičių stulpai.

Istorija

2001 m. liepos 24 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1439. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Narkolepsija

Narkolepsija (gr. narkē – sustingimas ir lēpsis – priepuolis) – liga, pasižyminti staigiais mieguistumo ar miego priepuoliais.
Prasideda be aiškios priežasties arba po encefalito, galvos smegenų traumos, augant augliui. Narkolepsijai atsirasti turi įtakos paveldimumas. Miego priepuoliai prasideda įvairiomis aplinkybėmis (net darbe, einant, važiuojant) ir trunka nuo 1 iki 10 min. Ligoniui kartais dar pasitaiko katalepsijos priepuolių, sutrinka miegas. Gydoma vaistais.
Ingrida Mazaliauskienė

Biografija

1989 m. baigė Pasvalio Petro Vileišio vidurinę mokyklą, 1994 m. Kauno technologijos universiteto Vadybos fakultetą.
1994 m. Panevėžio AB „Linas“ ekonomistė, Finansų skyriaus viršininko pavaduotoja, nuo 2002 m. Lietuvos lengvosios pramonės profesinės sąjungos pirmininkė.
Nuo 1996 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Panevėžio skyriaus narė, Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos narė, 1997–1999 m. LSDJS Panevėžio skyriaus pirmininkė. Nuo 1999 m. LSDP tarybos narė. LSDP tarybos koordinatorė Panevėžio miestui.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Henrikas, duktė Eva.
Pranas Noreika (1927)

Biografija

1945–1946 m. Radviliškio garvežių depo elektromonteris. 1946–1950 m. mokėsi Kauno politechnikume, 1950–1955 m. studijavo KPI elektrotechniko inžinieriaus specialybę. 1950–1952 m. Petrašiūnų elektrinės valdymo pulto budėtojas, 1952–1955 m. šios elektrinės pamainos viršininkas, 1955–1957 m. meistras.
1957–1960 m. LSSR Ministrų tarybos reikalų valdybos referentas bei LSSR liaudies ūkio tarybos Energetikos valdybos vyr. inžinierius. 1960–1962 m. vadovavo Lietuvos elektrinės statybai, 1962–2010 m. šios elektrinės direktorius. Tuo pat metu 1977–1990 m. vadovavo Kaišiadorių hidroakumuliacinės elektrinės statybai. 
Nuo 1972 m. LKP CK narys. 1975–1980 m. LSSR AT deputatas, nuo 1979 m. SSRS AT deputatas.
Arūnas Kanapeckas

Biografija

1991 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas. Vilniaus apskrities valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos vyr. veterinarijos gydytojas.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys. Nuo 2007 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Nijolė, vaikas Donatas.
Danguolė Bilkienė

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, gydytoja higienistė epidemiologė.
1984–1991 m. Vilniaus rajono sanitarijos epidemiologijos stoties sanitarijos gydytoja, 1991–1995 m. skyriaus vedėja, 1995–1999 m. direktorė. 1999 m. laimėjus konkursą – Vilniaus apskrities vyriausioji valstybinė gydytoja higienistė, nuo 2000 m. Vilniaus apskrities Valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos Rinkos priežiūros skyriaus vedėja, nuo 2002 m. Valstybinės maisto produktų inspekcijos viršininko pavaduotoja, nuo 2003 m. Valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos audito tarnybos viršininko pavaduotoja.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus rajono skyriaus narė.
Nuo 2003 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narė.
Nuo 1998 m. Vilniaus krašto higienistų draugijos valdybos narė.
Flower Tucci

Biografija

Flauer gimė Burbanke, Kalifornija 1977 m, nors kai kurie šaltiniai nurodo 1981 m.  Iki 13 metų ji dalyvavo keliuose vaikų grožio konkursuose, o viename iš jų – „Miss Prie-Teen“ – Los Andžele pateko tarp 10 finalininkių ir gavo teisę varžytis nacionalinėje atrankoje Floridoje. Taip pat mokykloje ji dalyvavo krepšinio ir softbolo varžybose bei niekada nelaikė savęs nutrūktgalve.
Savo giminėje turinti italų, švedų ir airių kraujo, pornografinių filmų aktore Flauer tapo atsiliepusi į skelbimą, kurį išspausdino „LA Weekly“. Tuo metu ji dirbo konditerijoje, kur dekoruodavo tortus ir tvirtina iki savo 21 gimtadienio nemačiusi nei vieno pornografinio filmo, o iki tampant aktore turėjusi ne daugiau 10 partnerių. Debiutinė juosta vadinosi „Balls Deep 6“, kurioje ji vaidino su Lexington Steele, tuo pačiu tapusiu pirmuoju jos juodaodžiu partneriu.
Pseudonimą „Flower“ ji pasirinko dėl didelės, per visą nugarą, tatuiruotės, vaizduojančios gėles bei vijoklius, tačiau tokiu vardu jau vadinosi viena azijiečių kilmės aktorė, todėl prie vardo buvo pridėtas žodis „Tucci“.
Nuo 2002 iki 2012 m. ji vaidino beveik 300 filmų ir pelnė 2 AVN apdovanojimus.
Flauer, kuri yra specializuotos drabužių kompanijos „Mofowear“ veidas, du kartus yra dalyvavusi jau neveikiančioje radijo stotyje KSEX, laidose „The Porn Hunnies Smut Top 20“ ir „Tushy Talk“ bei atlikusi epizodinį vaidmenį seriale „Family Business“.
Kalbėdama apie pornografiją, Flauer sakė: „- Žinai, aš visiškai suprantu ką darau ir mėgstu tai. Bet taip pat žinau, kad realiame pasaulyje, jei mėginsi susitikinėti su vaikinais, kurie nepriklauso porno bizniui, jie tiesiog tavęs nesupras. Ypač čia, Amerikoje. Taigi iš tiesų tu negali turėti santykių anapus verslo.“
Yra žinoma, kad ji keletą metų palaikė artimus santykius su kolege aktore Olivia O‘Lovely.
Aiseno regionas

Istorija

Iki pat XX amžiaus devintojo dešimtmečio čia esantys miestai nebuvo sujungti keliais – Augustas Pinočetas savo valdymo metu pabandė pakeisti situaciją. Buvo nutiestas beveik 1000 kilometrų ilgio žvyrkelis iš pietų į šiaurę, turintis magistralės statusą ir sujungęs svarbiausius regiono miestus (tačiau jis nesijungia su jokiais kitų regionų keliais); jis vadinamas „Carratera Austral“ (Pietų plentas), dėl to ir visas regionas, ypač turistiniuose bukletuose, dažnai vadinamas „Pietų plentu“. Į šiaurę yra Ežerų regionas (Los Lagos), į pietus – Magelano ir Čilės Antarktidos regionas.
Atalanta BC

Istorija

Klubas įkurtas 1907 m. Dalyvauja Serie A  pirmenybėse. 
2018-2019 m. sezone komanda pirmą kartą istorijoje užėmė 3 vietą ir pateko į UEFA Čempionų lygos turnyrą. Dėl savo stadiono renovacijos ir neatitikimo UEFA reikalavimams, komanda Čempionų lygos rungtynes žais Milano San Siro stadione.
Shabab Al-Ahli Dubai FC

Istorija

Klubas buvo suformuotas 1970 m., kai susijungė trys vietiniai klubai.
Juozas Banaitis

Biografija

Muzikos pradmenis gavo iš vietos vargoninko F. Dirsės, žavėjosi vargonininko improvizatoriaus Stanislovo Batoro menu. 1920–1928 m. mokėsi Jurbarko „Saulės“ gimnazijoje, griežė gimnazijos orkestre, dainavo chore, dalyvavo „Kultūros būrelio“ dramos sekcijoje. 1928–1932 m. studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete.
1929–1932 m. Kauno muzikos mokykloje pas Nikodemą Martinonį mokėsi chorvedybos. 1936 m. baigė Kauno konservatorijos violončelės klasę pas prof. Povilą Berkavičių. Studijuodamas grojo Kauno Karo muziejaus invalidų orkestre, nuo 1933 m. muziką ir dainavimą dėstė Kauno 3-ojoje gimnazijoje. Čia subūrė moksleivių chorą, kuris 1936 m. Kauno miesto pirmosios apygardos chorų varžybose laimėjo pirmąją vietą, o 1938 m. Lietuvos vidurinių mokyklų chorų varžybose – trečiąją.
Bendradarbiavo almanache „Granitas“, laikraštyje „Lietuvos studentas“, žurnaluose „Aurora“, „Naujoji Romuva“, „Literatūra“, „Antifašistas“ ir kt. Nuo 1938 m. buvo Lietuvos muzikų draugijos valdybos narys ir Muzikos mokytojų sekcijos pirmininkas, 1938–1940 m. žurnalo „Muzikos barai“ redakcinės kolegijos narys.  Nemažai prisidėjo prie muzikos mokytojų kvalifikacijos kėlimo ir jaunimo muzikinio auklėjimo gerinimo. 1939 m. lankėsi Prancūzijoje, Šveicarijoje ir Italijoje, kur susipažino su muzikos pedagogikos padėtimi, klausėsi koncertų Liucernos festivalyje. Su Jonu Švedu parašė vadovėlį „Muzika vidurinei mokyklai“, buvo 1940 m. Kaune surengtos mokyklų chorų šventės dirigentas. 
1940–1941 m. Lietuvos SSR radijo komiteto pirmininkas. Nuo 1940 m. liepos mėn. vadinamojo Liaudies Seimo, nuo 1940 m. rugpjūčio mėn. LSSR AT deputatas. 1940–1947 m. LSSR AT Prezidiumo narys.  Antrojo pasaulinio karo metais dirbo Radijo komitete Maskvoje lietuviškų laidų atsakinguoju redaktoriumi. 1943–1944 m. LSSR valstybinių meno ansamblių Rusijoje organizatorius ir meno vadovas. 1944–1953 m. Meno reikalų valdybos prie LSSR MT viršininkas. Nuo 1949 m. LKP CK narys. 1953–1958 m. LSSR kultūros ministro pavaduotojas, 1958–1967 m. kultūros ministras. 
Daug prisidėjo prie Vilniaus konservatorijos ir muzikos mokyklų steigimo ir muzikinės kultūros ugdymo Lietuvoje. 1946–1967 m. vienas iš Lietuvos respublikinių dainų švenčių rengėjų. 1958 m. jo iniciatyva Filharmonijoje įkurtas Lietuvos estradinis orkestras „LEO“ (vadovas Juozas Tiškus, nuo 1966 m. „Estradinės melodijos“). 1954 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas.
Sovietmečiu išspausdino tendencingų kūrinių. Publicistinių straipsnių, grožinės literatūros kūrinių, daugiausia apsakymų, autorius. Buvo Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos vyriausiosios redakcijos narys, literatūros ir kultūros skyriaus meno sektoriaus vadovas. Meno ir muzikos klausimais daug rašė spaudoje.
Dalius Dapkus

Dalius Dapkus – zoologas, daktaras, Lietuvos entomologų draugijos viceprezidentas, Vilniaus pedagoginio universiteto Gamtos mokslų fakulteto prodekanas.
2006 m. balandžio 21 d. Vilniaus pedagoginio universiteto Gamtos mokslų fakultete apgynė daktaro disertaciją „Naktinių makrodrugių (Macrolepidoptera) bendrijos Lietuvos pietrytinės pelkių srities gailiniuose pušynuose"
Moliūnų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Šimonių piliakalnis 17 kmĄžuolpamūšės piliakalnis 23 kmRinkuškių piliakalnis 39 km
Klausučių piliakalnis 32 kmLikalaukių piliakalnis 23 kmKiūčių piliakalnis 16 kmStirniškio piliakalnis 25 km
Piliečio vainikas

Piliečio vainikas (lot. corona civica) – senovės Romoje egzistavęs karinis apdovanojimas už kito piliečio gyvybės išgelbėjimą.
Piliečio vainikas būdavo daromas iš ąžuolo lapų.
Apdovanojimas atsirado Romos respublikos laikais. Vėliau, pradedant Augustu, simboliškai gavusiu šį apdovanojimą už pilietinio karo nutraukimą, piliečio vainikus gaudavo visi Romos imperatoriai.
Piliečio vainikas buvo antras aukščiausias apdovanojimas po žolių vainiko.
Tarp kitų žymesnių romėnų, gavusių piliečio vainiką, buvo Julijus Cezaris ir Scipionas Afrikietis. Pastarasis šį apdovanojimą gavo už savo tėvo gyvybės išgelbėjimą Trebijos mūšyje, tačiau atsisakė jį priimti.
Beršadė

Istorija

Beršadė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1459 m. kaip LDK tvirtovė, saugojusi pietinę valstybės sieną. Nuo XVIII a. Beršadėje gyveno gausi žydų bendruomenė. XX a. pr. čia jų gyveno ~4500. Daug jų žuvo karo metais, o likusieji po TSRS žlugimo emigravo.
Beršadei miesto statusas suteiktas 1648 m., 1922 m. tapo apskrities centru. Tarybinių metų pradžioje buvo miesto tipo gyvenviete, o miesto statusas grąžintas 1966 m. Buvo svarbus cukraus pramonės centras.
Ukrainos futbolo varžybos 1992 m.

Sistema

Pirmasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 1992 m. kovo 6 d. iki birželio 21 d.
Kadangi paskutinis Sovietų sąjungos čempionatas baigėsi 1991 m. rudenį, o Ukrainos Futbolo Federacija nusprendė, kad ateityje Ukrainos futbolo pirmenybės vyks pagal "ruduo/pavasaris" sistemą, todėl norėdami išlaikyti fizines komandų kondicijas prieš artėjančias eurotaurių kovas, buvo priimtas sprendimas padaryti pusmečio trukmės pirmenybes. 20 komandų buvo suskirstytos į dvi grupes. Grupių nugalėtojai varžėsi dėl čempionų titulo. O dvi grupių antrosios komandos kovojo dėl bronzos medalių.
Nugalėtojais tapo Simferopolio „Tavrìâ“.
Kapitonas Džekas

Kintpuash, geriau žinomas kaip Kapitonas Džekas (mirė 1873 Spalio 3) buvo modokų genties vadas ir jų lyderis per Modokų karą.
1864 m. modokų gentis sutiko gyventi šalia Tulio ežero prie Kalifornijos-Oregono sienos. Tačiau, dėl kolonistų skundų dėl derlingos žemės, modokai buvo perkelti į Klamato rezervatą, pas savo tradicinius priešininkus, klamatų gentį, pietvakarių Oregone. Klamath gentis savo narių skaičiumi perviršijo savo kaimynų, nes rezervatas buvo įprastinė klamatų žemė, todėl modokų sąlygos buvo itin sunkios. 1865 m. Kapitonas Džekas išvedė modokus iš rezervato atgal į jų namus. 1869 m. modokai vėl buvo sugauti Jungtinių Valstijų armijos ir gražinti į Klamato rezervatą, tačiau jų sąlygos nepagerėjo, tada Kapitonas Džekas išvedė 180 modokų į Tulio ežero teritoriją.
Paganis

Istorija

Prieš romėnams įsiviešpataujant Pietų Italijoje Taurania buvo svarbiausias miestas Sarno upės slėnyje. Herkulaniumas, Pompėja, Stabijos ir Sorentas buvo ne tokie svarbūs. Miestas buvo Romos sąjungininku iki 309 m. pr. m. e., kai prisidėjo prie sukilusių samnitų. 308 m. pr. m. e. Tauranija atmušė romėnus, kurie norėjo išsilaipinti Sarno žiotyse, bet 307 m. pr. m. e. miestas buvo apgultas ir pasidavė. Romėnų laikais miestas buvo vadinamas Barbatianus, su juo buvo elgiamasi gerai, tad jis išliko ištikimas net po Kanų mūšio.
Hanibalas sugriovė miestą 216 m. pr. m. e. Gyventojai sugrįžo atėjus taikai. Barbacianas buvo ištikimas per Sąjungininkų karą. 73 m. pr. m. e. jį nusiaubė Spartakas.
IX a. mieste gyveno maža saracėnų kolonija.
Miestas buvo sujungtas su Nočera Inferiore ir pavadintas Nuceria Paganorum pagal Paganių šeimą, kuri gyveno Curtis in Plano pilyje Paganyje.
Vincas Jokubynas

Biografija

Spaudos draudimo metais platino lietuvišką spaudą, buvo daraktorius. Už tai kalintas Kalvarijos kalėjime. 1895 m. emigravo į JAV.
Spaudoje bendradarbiavo nuo 1900 m. Nuo 1903 m. laikraščio „Katalikas“, 1908–1910 m. žurnalo „Tėvynė“, 1916–1917 m. laikraščio „Dirva“, 1922–1925 m. „Amerikos lietuvis“ redaktorius.  1907 m. Susivienijimo lietuvių Amerikoje centro valdybos pirmininkas. Dalyvavo Tėvynės mylėtojų draugijos, „Sandaros“ draugijos veikloje. Nuo 1934 m. Čikagoje talkino radijo „Margutis“ dviem lietuviškoms laidoms. 1941–1943 m. Lietuvai vaduoti sąjungos reikalų vedėjas.
Parašė publicistinių straipsnių, išvertė grožinės literatūros kūrinių, parengė lietuviškų kalendorių.