google/wiki40b huggingface dataset:
Dangerutis

Dangerutis (Daugėrutis, Daugerutis, Daugirutis; m. 1213 m. Cėsys, KO) – antrasis Lietuvos kunigaikštis (po Žvelgaičio), kurio vardas žinomas iš patikimų šaltinių. Manoma, kad Dangerutis buvo vienas iš vyresniųjų lietuvių žemių konfederacijos kunigaikščių. Pirmą kartą minimas prie 1209 metų įvykių Henriko Latvio „Livonijos kronikoje“. Nors kituose šaltiniuose jo vardas neminimas, tačiau jis laikomas įtakingiausiu lietuvių kunigaikščiu iki Mindaugo.
Dangerutis ne kartą puolė latvių ir estų žemes. Kur buvo jo valdomos žemės nėra žinoma. Jersikos kunigaikštystės (Latgaloje) kunigaikštis Visvaldis buvo vedęs Dangeručio dukterį. Tuo pačiu jis apsaugojo savo kunigaikštystę nuo lietuvių antpuolių, bet turėjo remti lietuvius žygiuojančius plėšti tolimesnių žemių.
1213 m. Dangerutis išvyko į Naugardą, greičiausiai siekdamas sudaryti sąjungą prieš vokiečius su Didžiojo Naugardo kunigaikščiu Mstislavu Narsiuoju. Grįžtant namo Dangerutis pakliuvo į kalavijuočių nelaisvę ir, įkalintas Vendeno pilyje, 1213 m. nusižudė. Jo žemes, kol jis buvo kalinamas, užgrobė kiti lietuvių kunigaikščiai. Istorikai (pvz., Edvardas Gudavičius) spėja, kad jo žemių užgrobimas ir paskatino Dangerutį nusižudyti.
Baltarusių istoriko V. Nosevičiaus nuomone Dangerutis galėjo būti Mindaugo tėvu (Mindaugo tėvą Eiliuotoji Livonijos kronika vadina könig gros - didžiu karaliumi).

Mitologija

Pagal T. Narbutą – XIII a. lietuvių kunigaikštis, karo dievo Kovo žynys. Dangeručio centrinė pilis esą buvo ant Senojo Daugėliškio piliakalnio. Narbutas mini, kad žynys nelaisvėje persivėręs kalaviju, o lietuviai atgavę kalaviją jį paskyrę karo dievui bei nešdavosi į mūšius, kur jis lietuviams padėdavęs kovoje.
Vaškonys

Žmonės

1943 m. gruodžio 12 dieną kaime gimė habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, VU Medicinos fakulteto profesorius Algirdas Baubinas.
Socialinis darvinizmas

Socialinis darvinizmas, socialdarvinizmas (lot. socialis 'visuomeninis' + darvinizmas) - sociologijos kryptis, taikanti gamtininko Čarlzo Darvino atrastus biologijos dėsnius žmonių visuomenės reiškiniams aiškinti, ypač biologinės evoliucijos teorijos kertinę sąvoką struggle for life („kova už būvį“). Pats Č. Darvinas 1880 m. atmetė tokio taikymo galimybes.
Socialdarvinizmo koncepciją išvystė Herbertas Spenceris.
Vicente Calderón stadionas

Istorija

Vicente Calderón stadione dažnai vyskta tarptautinės Ispanijos vyrų futbolo rinktinės varžybos. Nuo 2003 m. yra priskirtas prie penkių žvaigždučių UEFA elitinių stadionų.
1961 m. kovo 17 d. Javier Barroso nupirko žemės sklypą naujam stadionui pastatyti. Naujasis stadionas buvo pradėtas styti tais pačiais metais vietoje seno Estadio Metropolitano de Madrid.
1966 m. spalio 2 d., su 62 000 vietų Estadio Manzanares, buvo oficialiai atidarytas. Atidarymo dieną vyko futbolo varžybos prieš Valencia CF. Rungtynės baigėsi lygiosiomis 1–1. Vicente Calderón stadione pirmasis Madrido derbis buvo sužaistas 1967 m. balandžio 16 d., tarp Atlético ir Real Madrid CF. Susitikimas baigėsi lygiosiomis 2–2.
Po stadiono rekonstrukcijos, 1972 m. gegužės 23 d. buvo naujai atidarytas. Atidarymo dieną stadione lankėsi Francisco Franco ir Chuanas Karlosas I bei kiti šalies vadovai. Buvo surengtos tarptautinės draugiškos varžybos tarp Ispanijos ir Urugvajaus rinktinių. Šeimininkai laimėjo rungtynes 2–0. Įvarčius pelnė Oscar Valdez ir Jose Eulogio Garate.
Po neeilinio visuotinio akcininkų susirinkimo, vykusio 1980 m. birželio 4 d., buvo pritarta stadiono rekonstrukcijai, 1982 m. XII pasaulio futbolo čempionatui. Rekonstrukcijos architektas buvo Juan José Barroso.
Be futbolo, stadione vyko ir muzikos renginiai.
Boneras

Boneras (ol. Bonaire, pap. Boneiru) – sala Karibų salyno pietuose, Pietų Antilų grupėje. Nuo 2010 m. spalio 10 d. – specialioji Nyderlandų provincija.
Iki tol priklausė Nyderlandų valdomai Nyderlandų Antilų teritorijai. Drauge su negyvenama Mažojo Bonero sala sudarė atskirą administracinį Nyderlandų Antilų vienetą.

Geografija

Sala užima 288 km² plotą (administracinė teritorija – 294 km²). Ilgis 40 km, plotis 8 km. Paviršius iškyla iki 241 m (Brandaris Hilo k.). Salą supa koralų rifai. Yra Vašingtono-Slagbajaus nacionalinis parkas. Jame saugoma salos gyvūnija ir augalija (~200 rūšių paukščių, įvairūs driežai, šikšnosparniai). Aplinkiniuose vandenyse gyvena daugiau nei 450 žuvų rūšių, jūriniai vėžliai, koralinė gyvūnija.

Gyventojai

Bonere gyvena 14 tūkst. gyventojų (2006 m.). Pagrindinis miestas – Kralendeikas. Verčiamasi daugiausia turizmu (povandeninis nardymas, burlenčių sportas, kitos vandens pramogos). Yra medicinos mokykla.

Istorija

Iki kolonizacijos saloje gyveno aravakų kaketijų gentis. 1499 m. Bonerą atrado Alonso de Ojeda ekspedicija. 1568–1648 m. dėl salos kariavo Ispanija ir Nyderlandai. Napoleono karų metų salas buvo užėmę anglai, bet vėliau grąžino Nyderlandams.
SS

Atsiradimas

Alaus rūsio pučo metu (1923 m. lapkričio 8 d.) sužavėtas savo asmens sargybinių atsidavimu (demonstracijos metu policijai atidengus ugnį į koloną, Hitlerį nuo kulkų uždengė Ulrichas Grafas, kuris vėliau pasveiko) Hitleris įsakė sukurti specialųjį asmens sargybinių dalinį. Jo sukūrimas buvo patikėtas asmeniniam Hitlerio vairuotojui Julijui Šrekui (Julius Schreck), kuris tapo pirmuoju SS vadu. Pavadinimą „Apsaugos rinktinė“ pasiūlė Hermanas Geringas (Hermann Göring), taip tapdamas organizacijos „krikštatėviu“.
Pirmosiomis dienomis kandidatai į SS turėjo įrodyti, kad jų protėviai nuo 1750-ųjų buvo vokiečiai ir tarp jų protėvių nebuvo žydų. Įrodymas buvo itin sudėtingas ir šis reikalavimas vėliau buvo atšauktas. Antrojo pasaulinio karo metu rasiniai reikalavimai buvo sumažinti. Waffen-SS tarnavo vokiečiai, belgai, danai, suomiai, prancūzai, norvegai, švedai, olandai, ukrainiečiai, albanai, arabai, turkai ir kiti.
Up Country Lions SC

Istorija

Klubo ištakos siekia ? m.
Galjinaso kyšulys

Galjinaso kyšulys (isp. Punta Gallinas – 'vištų kyšulys') – toliausiai į šiaurę nutolęs Pietų Amerikos žemyno taškas. Yra Kolumbijoje, Gvachiros departamente, užbaigia La Gvachiros pusiasalį, išsikišantį į Karibų jūrą. Patenka į Uribijos savivaldybės žemes. Būdinga La Gvachiros dykuma. Kyšulyje stovi švyturys (18 m).
Lambajekės departamentas

Istorija

Departamento teritorija nuo žilos senovės apgyvendinta žmonių. VIII a. pr. m. e. šiame regione iškilo Sikano (Lambajekės) kultūra, kurią, pasak legendos, įkūręs balzos plaustu iš vakarų atplaukęs karalius Nailampas. Vėliau kraštas buvo Močės bei Čimu kultūrų įtakoje. XV a. Lambajekę užkariavo inkai, o po šimtmečio – ispanai.

Geografija

Lambajekės departamentas yra antras mažiausias departamentas šalyje (po Tumbeso). Beveik visą teritoriją užima pakrantės lyguma (Kosta), iškylanti iki 500 m aukščio. Joje būdingi dykumų kraštovaizdžiai su upių drėkinamomis slėnių oazėmis. Rytinį pakraštį užima Andų kalnai, šioje teritorijoje iškylantys iki 3650 m aukščio (Tembladeros k.).
Klimatas pakrantėje sausringas, gan karštas, būdinga vidutinė temperatūra 22 °C. Vasarą temperatūra įkaista iki 35 °C, būdingi giedri ir saulėti orai. Žiemą kartais kyla dulksna, kiek sudrėkinanti šį kraštą, o temperatūra nukrenta iki 15 °C. Kalnuose orai kiek vėsesni ir drėgnesni, ten yra miškų.
Lambajekės departamentas priklauso Ramiojo vandenyno baseinui. Svarbiausios upės – Motupė (Lečė), Čankajus ir Sanja. Vandenyne departamentui priklauso dvi mažos salelės – Lobos de Afuera ir Lobos de Tiera.
Svarbiausios saugomos teritorijos – Lakipampos rezervatas, Batan Grandės rezervatas, Pomako miško istorinis draustinis.

Ekonomika

Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, drėkinamose oazėse auginamos cukranendrės, ryžiai, kukurūzai, kviečiai, šparagai, vaisiai ir daržovės. Taip pat vystoma pramonė, žvejyba, kalnakasyba. Svarbiausias turistinis objektas – senovinis Tukumės piramidžių kompleksas.
Juodė

Žymūs žmonės

Juodės dvaro rūmuose 1877–1896 m. lankydavosi komunistų veikėjas Feliksas Dzeržinskis.
Horketa

Istorija

XVIII a. pastatyta koplyčia, o 1793 m. įkurtas Horketos miestelis.
Brymbo FC

Istorija

Klubas įkurtas 1943 m.
1996 m. Brymbo FC susijungė su gretimo kaimo New Broughton FC klubu ir tapo Brymbo Broughton FC.
2005 m. Brymbo Broughton FC susijungė su Summerhill United FC ir buvo tapę Summerhill Brymbo FC.
Nuo 2006-07 sezono vėl vadinasi Brymbo FC.
Yra žaidę kelis sezonus Cymru Alliance lygoje, bet joje neįsitvirtino.
Povilas Brazdžiūnas

Biografija

Povilas Brazdžiūnas gimė valstiečių šeimoje Žižmariškio kaime (Kupiškio raj.), septynių brolių ir seserų šeimoje. Mokėsi Vabalninko mokykloje, vėliau – Panevėžio gimnazijoje, kurią baigė 1915 m. 1925 m. baigė Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakultetą.
Mirė 1986 m. vasario 28 d. Vilniuje, palaidotas Antakalnio kapinėse.

Akademinė veikla

Baigęs gimnaziją nuo 1916 m. trumpai mokytojavo Biržų „Saulės“ draugijos gimnazijoje. Vėliau, baigęs universitetą, 1926–1928 m. dirbo Ciuricho universitete (Šveicarija), 1928–1940 m. – Lietuvos universitete Matematikos-gamtos fakultete.
1934 m. balandžio 24 d. P. Brazdžiūnui suteiktas docento vardas. 1945 m. kovo 17 d. gavo matematikos ir fizikos profesoriaus vardą ir pradėjo vadovauti Vilniaus universiteto Matematikos ir gamtos fakulteto Eksperimentinės fizikos katedrai, o vėliau – Bendrosios fizikos katedrai. 1960 m. tapo Fizikos fakulteto naujai įkurtos Radiofizikos katedros vedėju.
1963 m. prie Lietuvos mokslų akademijos Fizikos ir matematikos instituto įkurta Lietuvos fizikų draugija, kurios pirmininku nuo pat įkūrimo (išskyrus 1966–1968 m.) iki savo mirties buvo Povilas Brazdžiūnas.

Žymūs pasiekimai

1929 m. P. Brazdžiūnas dalyvavo ekspedicijoje, kuri darė Baltijos jūros prie Lietuvos krantų magnetinius matavimus. Tyrinėjo medžiagų elektrinio laidumo kitimą stipriuose elektriniuose laukuose efektus, organizavo puslaidininkių tyrimus, aktyviai kūrė lietuvišką fizikos terminiją.
1930 m. pradėjo kurti Lietuvos magnetinį žemėlapį.

Atminimas

Iš 100 Lietuvos asmenybių, per tūkstantį labiausiai nusipelniusių Lietuvai, įamžintų Tado Gutausko granitinėje skulptūroje „Vienybės medis”, paminėtas ir Povilas Brazdžiūnas:
Andrius Almanis

Biografija

Ventos regioninio parko direktorius, Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys. Nuo 2011 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Tarptautinio palaikymo bendrijos "Kelias į svajonę" pirmininkas. Žmona Rima, Miškų tarnybos pareigūnė, vaikai Martynas, Kotryna.
Parašė humoristinių ir fantastinių apsakymų rinkinį "Nežinomų metų pavasaris", eilėraščių knygą "Cukraus gabaliukas", sudarė knygą "Ventos legendos", parašė kelias pjeses vaikams bei jaunimui.
Žigansko ulusas

Geografija

Uluso paviršius daugiausia lygus, plyti pelkėta Vidurio Jakutijos lyguma, rytuose siekia Verchojansko kalnagūbrį. Centrine dalimi ulusą kerta Lenos upė, link jos teka daug intakų (Lindė, Muna, Siungiudė, Džardžanas, Soboloch Majanas, Undiuliungas, Motorčuna, Menkerė ir kt.). Telkšo gausybė ežerų (didžiausias – Ulachan Kiujolis).
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -36–40 °C, liepos mėnesio +14–16 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – nuo 250 iki 300 mm, kalnuose – iki 400 mm.
Vritra

Vritra (skr. वृत्र = Vṛtra) – indų mitologinė būtybė, minima Vedose; tai asura (demonas), milžiniška gyvatė, griausmavaldžio dievo Indros priešas.
Rigvedoje minima, kad pasaulio pradžioje Vritra laikė pagrobęs visus pasaulio vandenis. Tvaštaro namuose Indra išgėrė somos, gavo žaibą (vadžrą) ir nukovė Vritrą, taip išlaisvindamas pasaulio vandenis. Vritros motina buvo asura Danu – ją taip pat nukovė Indra.
Vėlesniuose, puraniškuose tekstuose minima kitokia Indros–Vritros mūšio versija: Vritra prarijęs Indrą, bet dievai jį privertę Indrą išvemti. Indra mūšį pralaimėjo ir pasižadėjo Višnui, kad nekariaus prieš Vritrą nei dieną, nei naktį, nei metalo, medžio ar akmens dirbiniu, nei sausu, nei šlapiu daiktu. Tačiau Indra pergudravęs dievą ir priešaušriu nugalėjęs Vritrą jūros puta. Kitur pasakojama, kad Vritra buvęs Asurų valdovu, brahmanas, atsisakęs dharmos ir darantis blogį. Dievai, išsigandę Vritros blogio, pasiuntę Indrą jį nukauti. Višnus papasakojęs, kad Vritros negalima nukauti paprastu būdu, tik durklu iš išminčiaus kaulų. Rišis Dadhičhis sutikęs paaukoti savo kūną, kad Vritra būtų įveiktas. Po 360 dienų trukusio mūšio Indra nugalėjęs demoną Vritrą.
Mykolas Dluskis

Biografija

Mokėsi Drohičine ir Lomžoje. 1777-1784 m. studijavo Varšuvos ir Vilniaus kunigų seminarijose, 1783 m. įšventintas kunigu. 1801 m. teologijos daktaras.
Nuo 1788 m. Vilniaus katedros kapitulos koadjutorius ir arkidiakonas. Vyskupo I. J. Masalskio kapelionas ir sekretorius, su juo 1789-1792 m. važinėjo po Vokietiją ir Italiją. Vėliau vyskupo J. N. Kosakovskio auditorius ir sekretorius. Nuo 1797 m. Edukacinės komisijos narys, vienas Vilniaus labdaros draugijos steigėjų.
Už pagalbą 1812 m. Prancūzijos armijos kareiviams grįžti į tėvynę ir pamokslą Napoleono I vardinių proga caro valdžios 1813-1814 m. ištremtas į Tobolską.
Nuo 1785 m. Vilniaus masonų ložės „Uolusis lietuvis“ narys, t. p. veikė Vilniaus Tobulosios vienybės, Sokrato mokyklos, Raseinių Palemono ir kt. ložėse. Siekė Lietuvos masonus atskirti nuo Lenkijos.
Rašte „Lisabonos rabino laiškas Brastos rabinui, išverstas iš rabinų Talmudo dialekto“ (List rabina lizbońskiego do rabina brzeskiego z dialektu rabinsko-talmudycznego przetłumaczony, 1817 m., paskelbtas anonimiškai) gynė masonus.
1805-1817 m. Vilniaus „Dziennik Wileński“, „Pamiętnik Magnetyczny“, „Tygodnik Wileński“, Varšuvos „Nowy Pamiętnik Warszawski“, Lvovo periodikoje paskelbė straipsnių, daugumą jų anonimiškai teologijos, filosofijos (apie sielos nemirtingumą), dailės (apie J. Čechavičių), istorijos, naujų technologijų taikymo ūkyje klausiniais. Žinomas kaip dailininkas mėgėjas, nutapęs I. J. Masalskio ir kt. portretų, ekslibrisų.
Max Scheler

Pažiūros

Jis buvo vienas filosofinės antropologijos pradininkų. Ją suprato kaip įvairių mokslų ir filosofijos sintezę, nagrinėjant žmogaus prigimtį. Žmogaus esmė – ne mąstymas ar valia, o meilė („Ordo amoris“), kuri dvasinės vienybės aktas, kai akimirksniu suvokiama aukščiausioji objekto vertybė.
Pagrindinės jo veiklos sritys buvo aprašomoji psichologija, ypatingą dėmesį skiriant jausmų psichologijai, ir „pažinimo sociologija“. Mąstančiajam ir pažįstančiam žmogui priešpastatomi objektyvūs, žmogaus nesukurti pasauliai, kurių kiekvienas turi savo dėsnius, kurie yra virš empirinių objektyviosios esaties dėsnių.
Todėl Šėleriui filosofija buvo aukščiausiu ir plačiausiu mokslu apie visų dalykų esmę. Gyvenimo pabaigoje jis užmetė katalikybę ir vystė panteistinę-personaliąją metafiziką, turėjusią apimti visus mokslus, įskaitant antropologiją. Daugiau dėmesio sulaukė ir teogonija.
Permės kraštas

Istorija

Permės kraštas sudarytas 2005 m. sujungus Permės sritį ir Komių-Permių autonominę apygardą.

Geografija

Didžioji krašto dalis yra Rytų Europos lygumoje. Rytuose paviršius kyla į Uralo kalnus. Aukštis iki 1496 m (Tulymo Akmens k. Urale). Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -15-18 °C, liepos temperatūra 16-18 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 450–800 mm.
Svarbiausia krašto upė – Kama, su intakais Čusovaja, Višera, Kosva. Ant Kamos įrengti dideli Kamos vidurupio ir Votkinsko tvenkiniai. Vyrauja kėnių ir eglių taiga bei mišrieji miškai. Iš viso miškai dengia 71 % Permės krašto ploto.

Gyventojai

Permės krašte tankiausiai gyvenamas Kamos vidurupio slėnis. Rečiausiai gyvenama šiaurės rytinė dalis.
Vilūnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia

Istorija

Vilūnuose 1810 m. Tadas Orvidas pastatė akmenų mūro unitų bažnyčią. 1822 m. Rusijos imperijos valdžia uždraudė Vilūnuose gyventi unitų dvasininkui, nes netoliese, Kruonyje, buvo stačiatikių cerkvė. 1839 m. panaikinus bažnytinę uniją, bažnyčia perduota stačiatikių dvasininkijai, kuri čia įrengė cerkvę. Tik 1922 m. bažnyčia atiduota katalikams.
1923 m. įkurta parapija. Pirmojo klebono Juozapo Pužyckio rūpesčiu cerkvė pertvarkyta į bažnyčią, pastatyta medinė zakristija. 1960 m. kunigo Igno Milašiaus iniciatyva iš abiejų pusių pristatyta akmenų mūro zakristija.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu ant stogo. Šventorių juosia medinių stulpelių tvora. Jame stovi medinis kryžius.
Neištikimybė itališkai

Turinys

Marta Finali sužino, kad jos vyras Franko buvo neištikimas su jos geriausia drauge Glorija. Sukėlusi skandalą ji galiausiai sutinka nesiskirti su viena sąlyga: ji taip pat bus jam neištikima su bet kuriuo jai patikusiu vyru. Franko priverstas nusileisti, tačiau pradeda sekti žmoną, norėdamas sužinoti, kas bus tas „išrinktasis“. Matydama, kaip vyras kankinasi, Marta pradeda palikti įkalčius, siekdama dar didesnio jo pavydo, galiausiai net nusamdo vyrą, kad šis suvaidintų jos galimą meilužį. Jį susekęs, Franko persekiodamas užverčia ant jo krūvą dėžių ir manydamas, kad šį nužudė, kūną įkiša į maišą ir paslepia automobilio bagažinėje. Marta šį išlaisviną, o vyras, išmetęs maišą į tvenkinį, galvoja atsikratęs žmonos meilužio kūno. Viską stebėjusi Marta kitą dieną lyg tarp kitko užsimena, jog girdėjo, kad tvenkinys bus nusausintas. Išsigandęs Franko nardydamas suranda maišą ir nori jį užkasti kieme, tačiau aptinka, kad maiše yra ne kūnas. Pradėjus krikti nervams, jis mėgina nusinuodyti, tačiau ir tai nepavyksta. Kuomet jo įmonės prezidentas pradeda rodyti Martai dėmesį, Franko į vakarėlį ateina apsirengęs moterimi. Marta priima vyro iššūkį – kuris iš jų sugebės suvilioti prezidentą...
Egidijus Ūksas

Biografija

1989 m. baigė Kelmės 1-ąją vidurinę mokyklą. 1996 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, įgijo istorijos, politologijos ir visuomenės mokslų mokytojo kvalifikaciją. 1999 m. Vilniaus pedagoginiame universitete su pagyrimu baigė eduklogijos magistro studijas, suteiktas socialinių mokslų (edukologijos) magistro laipsnis ir įgijo socialinio pedagogo specialybę.
Nuo 1993 m. Kelmės Jono Graičiūno gimnazijos istorijos ir pilietiškumo pagrindų vyresnysis mokytojas. 2006 m. dar ir Kražių gimnazijos istorijos vyresnysis mokytojas. Aktyviai dalyvavo projektinėje veikloje diegiant informacines technologijas istorijos mokymo metodikoje. 2000–2006 m. dalyvavo švietimo darbuotojų profesinės sąjungos veikloje, buvo išrinktas Kelmės J. Graičūno darbuotojų profesinės sąjungos pirmininku. LR Seimo nario K. Masiulio visuomeninis padėjėjas.
Tėvynės Sąjungos narys nuo 2003 m. 2005 m. buvo išrinktas Tėvynės Sąjungos Kelmės skyriaus pirmininko pavaduotoju. 2006–2008 m. LR Seimo nario A. Ažubalio visuomeninis padėjėjas. 2007 m. Tėvynės Sąjungos Kelmės skyriaus pirmininkas, 2008 m. Tėvynės Sąjungos-Lietuvos Krikščionių Demokratų partijos Kelmės skyriaus pirmininkas, TS-LKD Tarybos narys.
2008–2011 m. ir nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Dalyvauja Kelmės Kultūros centro choro "Cantio" ir pučiamųjų orkestro veikloje. Žmona Alma, sūnus Danielius, duktė Kornelija.
Miravcai

Istorija

Iki 1912 m. kaimas ir apylinkės buvo turkų valdžioje. Nuo 1912 m. priklausė Serbijai, po Antrojo pasaulinio karo – Jugoslavijai.
Kalnuotame regione veikė partizanų būriai, kurie veikdavo prieš osmanus, o vėliau ir prieš fašistų okupantus. 1944 m. spalį nacistinė vokiečių kariuomenė sudegino Petrovo ir netoliese esančius Gabrovo kaimus.
Dabar kaimas yra Makedonijos teritorijoje, priskiriamas Vardaro regionui.

Gyventojai

2002 m. gyventojų skaičius buvo 1647.
Latvijos vyriausybė

Latvijos vyriausybė (latv. Latvijas Republikas Ministru kabinets) – Latvijos ministrų kabinetas. Ją sudaro ministras pirmininkas, vadovaujantis vyriausybės veiklai ir ministerijoms vadovaujantys ministrai. Šiuo metu vyriausybės vadovas yra Valdis Dombrovskis. Latvijos ministrų kabinetas atsakingas prezidentui ir kontroliuojamas Latvijos parlamento. Latvijos vyriausybę sudaro 15 ministerijų.
MG 34

Istorija

MG 34 buvo naudojamas kaip pirminis pėstininkų armijos kulkosvaidis XX a. 4-ame dešimtmetyje ir išliko kaip pirminis tankų ir lėktuvų gynybinis ginklas. Jis turėjo būti pakeistas MG 42 kulkosvaidžiu, bet naujojo dizaino kulkosvaidžių trūko, todėl MG 34 kulkosvaidžiai buvo naudojami visuose vaidmenyse iki pat antrojo pasaulinio karo pabaigos. MG 34 turėjo visai pakeisti MG 13 ir kitus senesnius kulkosvaidžius, bet jie buvo ir toliau naudojami antrame pasauliniame kare, nes paklausa niekada nebuvo iki galo patenkinta.
MG 34 sukonstravo Heinrich Vollmeras iš Mauser ginklų įmonės pagal tuo metu ką tik pristatytą, įmonės Rheinmetall sukonstruotą Solothurn 1930 (MG 30), kuris buvo pradėtas naudoti Šveicarijoje. Pagrindiniai pokyčiai buvo į patogesnę vietą uokso kairėje patrauktas šovinių maitinimo mechanizmas ir naujas gaubtas aplink vamzdį. Kulkosvaidžio mechanizmo pokyčiai padidino šaudymo spartą iki maždaug 800 ir 900 šūvių per minutę.
Naujasis kulkosvaidis buvo pradėtas naudoti beveik iš karto, buvo mėgiamas armijos kareivių ir buvo labai efektyviai naudotas vokiečių kareivių, dalyvavusių Ispanijos pilietiniame kare Ispanijos nacionalistų armijos pusėje. Tuo metu ginklas turėjo daugybę pažangių savybių ir įtakojo universalaus kulkosvaidžio koncepcijos atsiradimą. Kita vertus, MG 34 buvo brangus tiek pagaminimo prasme, tiek reikalingų medžiagų kiekiu (49 kg plieno), jo gamyba truko per ilgai, kad patenkintų nuolat augančios vokiečių armijos poreikius. Tai buvo standartinis Vokietijos karinio jūrų laivyno kulkosvaidis.
Šis kulkosvaidis yra pakankamai jautrus, tad dažnai užsikirsdavo patekus purvo.
Dalį trofėjinių MG 34 TSRS arba Prancūzijos kariuomenės perdavė Kinijos liaudies respublikos armijai, Šiaurės Korėjos armijai ir Šiaurės Vietnamo armijai šaltojo karo metu.
Raudonosios Jūros vilajetas

Geografija

Vilajetas ribojasi su Egiptu šiaurėje, su Eritrėja pietuose. Juridiškai vilajetui priklauso Halaibo trikampis (ir Sijalo salos), kurį iš tikro kontroliuoja Egiptas. Didžiąją dalį paviršiaus užima Nubijos dykuma.

Gyventojai

Teritorijoje gyvena daugiausia bedžų gentys. Svarbiausi miestai: Port Sudanas, Suakinas.
Paupiai

Istorija

XX a. antrojoje pusėje kaimas buvo Klaipėdos rajone Sendvario apylinkėj. Prie Klaipėdos miesto prijungtas 1996 m. kovo 12 d.
Ažukarklinė

Istorija

1932 m. Ažukarklinėje buvo 60 gyventojų.
Sujabas

Istorija

Miestas prasidėjo kaip viena ryčiausių Sogdo pirklių gyvenvietė prie šilko kelio V–VI a. Pirmą kartą paminėta 629 m. apsilankiusio kinų keliautojo Xuanzang. Sujabas ir kitos sogdų gyvenvietės prie Ču buvo pavaldžios tiurkų kaganatui. Kaganatui skilus Sujabas tapo vakarinės dalies sostine.
648–719 m. buvo vakariausiu Tangų imperijos forpostu. 679 m. pastatyta kinų tvirtovė, suklestėjo budizmas. Pasak kaikurių šaltinių čia gimė kinų poetas Li Bai.
719 m. kinai pasitraukė perleidę sąjungininkams tiurgešams. Kinų-tibetiečių karų metu Sujabe vėl įsikūrė kinų kariuomenė. Kinų keliautojas Du Huan, aplankęs Sujabą VIII a. viduryje rado jį sugriautą, nors budistų vienuolynas veikė. 766 m. atiteko karlukams, priklausiusiems uigūrų kaganatui.
Apie vėlesnę Sujabo istorją įrašų mažai, ypač po kinų pasitraukimo 787 m. Traktatas Hudud al-Alam, pabaigtas 983 m., mini Sujabą kaip 20 000 gyventojų miestą. XI a. pradžioje, išaugus Balasaguno reikšmei, miestas buvo apleistas.