google/wiki40b huggingface dataset:
1968 m. gegužės įvykiai Prancūzijoje

1968 m. gegužės įvykiai Prancūzijoje, ar tiesiog 1968 m. gegužė (pranc. le Mai 1968) – socialinė Prancūzijos krizė, išsirutuliojusi į demonstracijas, masines riaušes ir visuotinį streiką. Galiausiai privedė prie vyriausybės pasikeitimo ir prezidento Šarlio de Golio atsistatydinimo.
Įvykiai prasidėjo 1968 m. gegužės mėn. Paryžiaus universitetuose, pirma Nanterio universitetiniame miestelyje, paskui pačioje Sorbonoje; vienas žinomiausių studentų lyderių buvo 23-jų metų Danielis Konas-Benitas (per didžiausią Paryžiaus įvykių dalį Paryžiuje jo nebuvo). Studentų varomoji jėga, be bendro jaunimo protesto (pats garsiausias lozungas – „Drausti draudžiama“), buvo įvairios kraštutinės kairiosios idėjos: marksistinės-leninistinės, trockistinės, maoistinės ir t. t., dažnai pateiktos romantiškoje protesto dvasioje. Bendras šių požiūrių, tiksliau, nuotaikų pavadinimas – „gošizmas“ (pranc. gauchisme), pirma reiškęs „kairumą“ (Lenino veikalas „Vaikiška kairumo liga komunizme“). Visų aktyviai dalyvavusių sukilime studentų politinių pažiūrų apibendrinti praktiškai neįmanoma. Labai stiprus buvo anarchistinis judėjimas, kurio centras buvo Nanteris. Tačiau nemažai tarp gegužės įvykių aktyvistų buvo žmonių, kritikavusių ir kairiųjų, ir anarchistų lozungus. Studentus palaikė daugelis kairiųjų pažiūrų Sorbonos dėstytojų, tarp jų ir Mišelis Fuko.
Gegužės įvykiuose dalyvavę profesoriai paskelbę streiką, kuris vėliau tapo neterminuotu; mitinguotojai (prie studentų prisijungė darbininkai ir tarnautojai) iškėlė konkrečius reikalavimus: de Golio atsistatydinimas, formulė „40 – 60 – 1000“ (40 valandų darbo savaitė, pensija nuo 60 metų, minimali alga 1000 frankų.)

XXI a.

Šiuo metu 1968 m. veteranai (tarp jų D. Konas-Benitas, tapęs Europos Parlamento deputatu) priklauso Prancūzijos ir Europos isteblišmentui. Žmones, dalyvavusius šiuose įvykiuose, prancūzai vadina „68 vaikinais“ (pranc. soixante–huitards).
2003 m. Bernardas Bertolučis pastatė filmą „Svajotojai“, kuriame veiksmas vyksta per 1968 m. sukilimą.
FK Fotofabrikas Kaunas

Istorija

Asociacija futbolo klubas „Fotofabrikas“ įkurtas 2007 m. pradžioje. Kol buvo neįsteigta asociacija, „Fotofabrikas“ taip pat dalyvaudavo įvairiuose futbolo turnyruose, kuriuos organizuodavo Kauno apskrities futbolo federacija.
Vienos kongresas

Vienos kongresas – 1814–1815 m. vykęs Europos valstybių vadovų kongresas, turėjęs nuspręsti Europos politinę ir ekonominę situaciją po Napoleono karų. Iš viso kongrese, sušauktame Austrijos, Jungtinės Karalystės, Prūsijos bei Rusijos iniciatyva, susirinko 216 valstybių vadovų.

Istorija

Prancūzijai pralaimėjus karą su sąjungininkais, Europos valdovai 1814 m. rugsėjį suvažiavo į Vieną. Austrijoje prasidėjusio Vienos kongreso pagrindinis tikslas buvo išspręsti pokario Europos sutvarkymo klausimus. Į kongresą atvyko 216 visų Europos valstybių atstovų, kurių gretose buvo du imperatoriai, keturi karaliai ir daug garsių politikos veikėjų. Kongresą organizavo bei jam pirmininkavo Austrijos užsienio reikalų ministras K. fon Metternichas. Nors Vienoje buvo susirinkę visi valstybių atstovai, lemiamą žodį turėjo tik Jungtinės Karalystės, Prūsijos, Rusijos, Austrijos bei Prancūzijos atstovai. Kongreso dalyviams kiekvieną dieną buvo rengiami pokyliai, spektakliai bei medžioklės, dėl to jis pramintas „šokančiu kongresu“.
Kongrese išryškėjo karą laimėjusių valstybių norai. Rusija norėjo gauti Varšuvos kunigaikštystę ir sustiprinti Prūsijos valstybę kaip sąjungininkę. Austrija siekė įsitvirtinti Italijoje ir neleisti Prūsijai plėsti savo įtakos vokiečių žemėse. Prūsija tikėjosi prisijungti Saksoniją ir vokiečių žemėse užimti vyraujančias pozicijas. Prancūzai ketino išsaugoti ikirevoliucines šalies ribas ir neprarasti savo vaidmens. Jungtinei Karalystei rūpėjo laikytis jėgų pusiausvyros Europoje, neleidžiant įsiviešpatauti kitoms valstybėms. Buvo susiginčyta dėl Saksonijos likimo. Prūsijos norams ryžtingai pasipriešino Austrija ir Prancūzija, tačiau nesutarimus atvėsino žinia apie Napoleono pabėgimą iš Elbos salos.
Po Vaterlo mūšio Vienos kongresas nutarė Prancūzijos sienas grąžinti į 1789 m. ribas, suteikti 700 mln. aukso frankų kontribuciją (sumą, kurią reikėjo sumokėti nugalėjusiai valstybei) ir privertė prancūzus atiduoti karo laivyną. Liudvikas XVIII buvo pripažintas naujuoju Prancūzijos karaliumi, o vyriausybės veiklą pradėjo kontroliuoti keturių sąjunginių valstybių Ambasadorių konferencija.
Kongrese buvo įtvirtintas 1806 m. Napoleono įvykdytas Šventosios Romos imperijos panaikinimas. Pasiliko tik 34 Vokietijos valstybės ir 4 laisvieji miestai (Bremenas, Liubekas, Frankfurtas ir Hamburgas). Vienos kongresas įtvirtino Vokietijos susiskaldymą ir Austrijos dominavimą Vokietijos Sąjungoje.
1815 m. birželio 9 d. Vienos kongresas priėmė Baigiamąjį aktą, kuris įtvirtino naujas Europos valstybių sienas. Daugiausia kongreso metu laimėjo Austrijos imperija, Rusija ir Prūsija. Sąjungininkai restauravo ikirevoliucines santvarkas, siekta užtikrinti taiką.
1815 m. rugsėjį Rusijos, Austrijos ir Prūsijos monarchai Paryžiuje pasirašė aktą dėl „Monarchų ir tautų šventosios sąjungos“ sukūrimo. Aktas tvirtino, jeigu kas nors mėgins pažeisti susidariusią tvarką, monarchai vieni kitiems skirs pagalbą ir paramą. Vėliau prie šio susitarimo prisijungė ir kiti Europos valstybių valdovai. Jungtinės Karalystės parlamentas šios sąjungos nepatvirtino. „Šventosios Sąjungos“ atstovai galėjo ginklu kištis į kitų Sąjungos valstybių reikalus.
Kretingos rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Kretingos rajono savivaldybės taryba – Kretingos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.

Veikla

Rajono meru išrinktas Valerijonas Kubilius.
Vaclovas Kosciuška

Vaclovas Kosciuška (1911 m. sausio 11 d. Geranainys, dab. Baltarusija – 1984 m. lapkričio 1 d. Vilnius) – Lietuvos tapytojas, grafikas.

Biografija

1935 m. baigė Kauno meno mokyklą. 1937–1940 m. tobulinosi Paryžiuje. 1947–1953 m. dėstė Vilniaus dailės institute (nuo 1951 m. Lietuvos dailės institutas), 1964–1971 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1953–1963 m. dirbo „Dailės“ kombinate Vilniuje.

Kūryba

Nutapė batalinių kompozicijų („Vilniaus išvadavimas“ 1949 m.), peizažų („Naujas Vilnius“ 1950 m.). Iliustravo knygų (pasakos „Du gaideliai“ 1949 m., „Katinėlis ir gaidelis“ 1955 m., Petras Cvirka. „Žvėrys muzikantai“ 1950 m., Eduardas Mieželaitis. Zuikis Puikis 1955 m.), plakatų, ekslibrisų, apipavidalino spektaklių. Kūriniai pastelinių spalvų, realistinio piešinio, ryškus siužetiškumas. Nuo 1940 m. dalyvavo parodose.
Centrinis stadionas (Tarazas)

Istorija

Atidarytas 1976 m.  Renovuotas 2013 m.
Namų rungtynes žaidžia FK Taraz.
Stanislovas Algimantas Martišius

Stanislovas Algimantas Martišius (g. 1937 m. vasario 4 d. Butkiškiuose, Eržvilko valsčius) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija

1954 m. baigė Eržvilko vidurinę mokyklą, 1959 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. 1966 m. Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos institute apgynė disertaciją „Koreliacijos metodo panaudojimas tiriant darbo našumą pramonėje“, ekonomikos mokslų kandidatas. 1981 m. Maskvos liaudies ūkio institute apgynė disertaciją „Ekonominių statistinių modelių panaudojimas ir sudarymas ekonominių reiškinių lyginamojoje analizėje ir jų raidos tyrimuose“, ekonomikos mokslų daktaras.
1959–1961 m. dirbo Vyriausiojoje tiekimo ir realizavimo valdyboje prie Lietuvos Ministrų Tarybos, 1964–1968 m. ir 1973–1987 m. – Ekonomikos institute. 1973–1978 m. Ekonominių procesų matematinio modeliavimo, 1978–1984 m. Visuomeninės gamybos efektyvumo modeliavimo, nuo 1984 m. Socialinių ekonominių procesų modeliavimo skyriaus vadovas. 1968–1970 m. ir nuo 1987 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1989–2004 m. Statistikos katedros vedėjas, 1990–2002 m. Ekonomikos fakulteto dekanas; nuo 1988 m. profesorius. 1993–2006 m. žurnalo „Lietuvos statistikos darbai“ vyr. redaktorius.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų pagrindinės sritys – ekonomikos mokslų metodologija, socialinės ekonominės statistikos teorija, kiekybinė ekonominė analizė, taikomoji statistika, Lietuvos ekonominė mintis. Vienas pirmųjų Lietuvoje pradėjo plačiau nagrinėti Lietuvos ekonomistų (Albinas Rimka, Vladas Jurgutis, Ernestas Galvanauskas, Vincas Čepinskis ir kiti) mokslinį palikimą. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių.
Palangos savivaldybės taryba

Palangos savivaldybės taryba – Palangos savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 21 tarybos narys. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Zita Gasiūnienė

Biografija

LTB Pakruojo skyriaus valdytoja, 2001 m. AB bankas Hansa-LTB Pakruojo skyriaus valdytoja, „Hansabanko“ Pakruojo skyriaus valdytoja.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Pakruojo rajono skyriaus narė.
1995–1997 m., 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Ignas, vaikai Vygantas, Viktoras.
Kalpurnijai

Kalpurnijai – Senovės Romos plebėjų giminė, kildinusi save iš antrojo Romos karaliaus Numos Pompilijaus sūnaus Kalpo.
Britanijos sidabras

Britanijos sidabras (angl. Britannia silver) – sidabro lydinys, turintis 95,84 % sidabro, likęs paprastai būna varis.
Britanijos sidabro standartas Anglijoje buvo įvestas 1697 m. parlamento aktu, kuris pakeitė sterlingo sidabrą, buvusį privalomą sidabro gaminiams.

Sterlingo sidabro prabos ženklą „einantis saugantis liūtas“ (lion passant gardant) pakeitė prabos ženklas „moters, paprastai vadinamos Britanija, figūra“.
Naujo sidabro standarto įvedimas buvo dalis Anglijos vyriausybės pinginės reformos, kuri Viljamo III iniciatyva buvo pradėta 1696 m. Buvo bandoma nutraukti monetų iš sterlingo sidabro apipjaustymą ar perlydymą. Buvo tikėtasi, kad grynesnio sidabro naudojimas sidabro gaminiams apribos naujai kaldinamų sterlingo sidabro monetų perlydymą.
1720 m. birželio 1 d. sidabrakaliams vėl leista naudoti sterlingo sidabrą, o Britanijos sidabras buvo paliktas kaip papildomas Didžiosios Britanijos sidabro standartas.
1999 m. pasikeitė prabavimo taisyklės D. Britanijoje, Britanijos sidabrą imta žymėti nurodant prabą 958, o Britanijos prabos ženklo dėjimas neprivalomas.
Sidabrinės kaupimo monetos britanijos (jų reverse pavaizduota simbolinė Britanijos figūra), kurias Karališkoji monetų kalykla pradėjo kaldinti 1998 m., gaminamos iš Britanijos sidabro.
Britanijos sidabras nėra tas pats kaip Britanijos metalas – alavo lydinio, kuriame nėra sidabro.
Oveno Stenlio kalnai

Oveno Stenlio kalnai (angl. Owen Stanley Range) – kalnų masyvas pietrytinėje Papua Naujojoje Gvinėjoje. Aukštis iki 4072 m (Viktorijos k.). Kalnai apaugę tropinėmis džiunglėmis. Kalnus kerta Kokodos kelias, II pasaulinio karo metais naudotas japonų, o dabar tapęs tuistiniu maršrutu.
Kalnai pavadinti britų kapitono Owen Stanley garbei.
Kęstutis Stoškus

Biografija

Gimė 1951 m. kovo 13 d. Dūdlaukyje. 1973 m. baigė Vilniaus universitetą, Pramonės ekonomikos fakultetą. Nuo 1994 m. dirba Lietuvos nacionaliniame muziejuje. Nuo 2000 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys, 2005 m. suteiktas meno kūrėjo statusas. Daugiausiai fotografuoja Vilniaus architektūrą, dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. Kūrinių yra privačiose kolekcijose Lietuvoje ir užsienyje.
Dirgalis

Aplinkinės gyvenvietės

BiržtvininkaiMažonaiNarmantai – 3 kmMančiai – 4 kmJuodupėnai – 6 kmDARBĖNAI – 12 kmGrūšlaukėSALANTAI – 10 km
Satyrizmas

Satyrizmas (arba satiriazė; pagal satyrus – graikų dievybes, pasižymėjusias dideliu gašlumu ir lytine galia) – vyrų lytinis nukrypimas, pasireiškiantis padidėjusiu lytiniu potraukiu, kurio nenumalšina nei labai dažni lytiniai santykiai, nei dažna lytinių partnerių kaita. Gali atsirasti dėl hormonų veiklos sutrikimo, smegenų pažeidų. Tai viena hiperseksualumo formų.
Dainius Jankauskas

Apdovanojimai

2013 m. Auksinio scenos kryžiaus apdovanojimas „Debiutas / Jaunasis menininkas“ už vaidmenis spektakliuose „Mūsų klasė“ ir „59' Online“.
2015 m. Apdovanojimas už geriausią pagrindinį vyro vaidmenį kino filme „Džekis“, Graikijos tarptautiniame trumpametražių filmų festivalyje „Drama“

Informacija spaudoje

http://www.bernardinai.lt/straipsnis/2016-11-25-dainius-jankauskas-atrodo-kad-pats-gyvenimas-mane-atvede-i-teatra/151684
Kacušika

Simboliai

Oficiali gėlė – kardalapis vilkdagis (Iris ensata), medis – svyruoklinis gluosnis (Salix babylonica).
Breck Eisner

Ankstesnis gyvenimas

Eisneris yra Michael Eisner sūnus, gimęs Kalifornijoje, Jane Breckenridge sūnus, kuri buvo verslo konsultantė ir kompiuterių programuotoja, bei Michael Eisner, buvęs Walt Disney Company vyriausiu direktoriumi. Eisneris lankė Harvardo vidurinę mokyklą (dabar pavadintą Harvard Westlake), Džordžtauno universitetą, ir Pietų Kalifornijos filmų universitetą.

Asmeninis gyvenimas

Esneris vedęs Georgia Irwin, kurios tėvas buvo nekilnojamojo turto brokeris Palm Springse vystęs ir pardavęs poilsevietę La Mancha. Jos senelis buvo Carroll Rosenbloom, kuris valdė Los Angeles Rams ir Baltimore Colts amerikietiško futbolo klubus.
Um an Nasanas

Um an Nasanas (arab. ام النعسان‎ = Um an-N'sān) – nedidelė sala Bahreino įlankoje, 4 km į vakarus nuo Bahreino salos. Patenka į Bahreino valstybę (Šiaurės muchafaza). Sala 7 km ilgio, 5 km pločio. Paviršius neaukštas, lygus (iki 12 m aukščio). Salą kerta Karaliaus Fahdo tiltų sistema, jungianti Bahreiną su Saudo Arabija.
Um an Nasanas yra privati karaliaus Hamado bin Isa Al Chalifos valda. Yra dveji rūmai, karališkieji sodai. Įveistos elniaožės gazelės.
Gegužės 11

Vardadieniai

Mamertas – Miglė – Pilypas – Skirgaudas – Vaitnoras – Vaitnorė-Dileta
Naktinė kavinė (paveikslas)

Apie paveikslą

Paveiksle pavaizduota netoli stoties buvusi Arlio kavinė Café de la Gare, kurioje Vincentas van Gogas dažnai lankydavosi kartu su P. Gogenu (pastarasis taip pat nutapė savo naktinės kavinės versiją). Kavinės šeimininkai, Žozefas-Mišelis ir jo žmona Mari Žino dažnai pozavo van Gogui. Madam Žino vaizduojama ir kitame dailininko paveiksle - "L’Arlésienne" ("Arlietė", t. y. Arlio gyventoja).
1888 m. rugsėjį Van Gogas tris naktis iš eilės tapė paveikslą, miegojo dienomis. Vėliau darbą atliko ir akvarele, ji šiuo metu yra privačioje kolekcijoje.
Paveiksle naudojamos ryškios kontrastinės spalvos, aiškiai išskiriami potėpiai ir jų kryptys pabrėžia kontrastus tarp tonų ir vaizduojamų iškraipytų objektų. Dailininkas šią techniką naudojo pabrėždamas emocionalųjį paveikslo turinį. Nors paveikslo objektas yra gana įprastas buities vaizdas, tapytojas jį pripildė energijos ir nerimastingumo. Laiške broliui Teo, Vincentas apie kavinę rašė: vieta, kur galima susinaikinti, išprotėti ar įvykdyti nusikaltimą.

Savininkai

1908 m. pavasarį parodoje "Auksinės vilnos salonas" paveikslą už septynis tūkstančius frankų įsigijo rusų pramonininkas Ivanas Morozovas ir pergabeno jį į Rusiją. 1918 m. tarybų valdžia paveikslą nacionalizavo. Jis buvo eksponuojamas Antrajame Vakarų dailės muziejuje Maskvoje. 1933 m. SSSR valdžia jį pardavė Berlyno Matthiesen galerijai, iš kurios paveikslas buvo parduotas į JAV. 1961 m. Stephen Clark palikimu paveikslą padovanojo Jeilio universitetui. 2008 m. I. Morozovo paveldėtojas Pierre Konowaloff kreipėsi į teismą ginčydamas teises į paveikslą, tačiau 2014 m. bylą pralaimėjo. Paveikslas tuo metu vertintas apie 200 mln. JAV dolerių.
Razmai (Šilutė)

Istorija

Nuo 1820 m. Razmų kaimas priklausė Vilkėno dvarui. 1880–1882 metais, dvarui vykdant savo žemių atribavimą, Razmų kaimo gyventojai įvairiais būdais trukdė tuos darbus vykdyti.
1910–1912 m. Razmų kaimas vienas iš pirmųjų iš Švėkšnos valsčiaus išėjo į vienkiemius; ūkiai buvo nedideli po 10-20 ha.
1923 m. Razmų kaime buvo 9 ūkiai, 60 gyventojai, 1997 m. – 3 ūkiai, 6 gyventojai.
Gintaro stadionas (Kaunas)

Statusas

Beveik 11 hektarų apleistame sklype Kauno miesto savivaldybės taryba yra palaiminusi modernaus sporto centro lengvaatlečiams ir kitų sporto šakų atstovams viziją. Tačiau nė nepradėtas įgyvendinti projektas – įšaldytas, seno stadiono likučiai dūla, sporto miestelio idėją jau keletą metų skandina buvusių žemės savininkų ambicijos ir nesibaigiantys teismų procesai.
Apsispręsta teritoriją paimti visuomenės poreikiams. Dar vienas teismų maratonas prasidėjo, kai savivaldybė ilgam laikotarpiui panaudai perdavusi dalį minėtos teritorijos sumanė ją susigrąžinti iš sporto klubo „Gintaras“.
Ambicingas projektas, skambiai pavadintas „Kauno sporto miesteliu“, – beviltiškai įstrigęs. Sklypas buvo tapęs bešeimininkiu, nes sklypas buvo išregistruotas, jis netapo nei sporto klubo, nei valstybės nuosavybe.
Nauja gadynė (JAV)

Istorija

Iki 1894 m. rugsėjo mėn. leistas Maunt Karmelyje, iki 1895 m. rugpjūčio mėn. – Šenandoa, vėliau – Skrantone. Pasirodė 89 numeriai. 
Redagavo Stasys Malevskis-Homolickis, Domininkas Keliauninkas (J. Laukis), Kaziūnas, A. Bacevičius, Jonas Šliūpas.
Totonikapano departamentas

Geografija

Visas departamento paviršius kalnuotas, išraižytas Siera Madrės ir nuo jos atsišakojančių kalnagūbrių. Svarbiausia upė – Samala. Būdingi drėgnieji subtropiniai miškai.
Trapistų alus

Istorija

Trapistų ordinas atsirado 1664 m. cistersų la Trappe vienuolyne Prancūzijoje, kai šio vienuolynu abatas įvedė naują, griežtesnę regulą cistersų vienuoliams. Iš pradžių trapistai gerdavo tik vandenį, vėliau taisyklės kiek sušvelnėjo, trapistų vienuolynuose (kaip ir daugelyje kitų vienuolynų) imta virti alų - tiek vienuolyno poreikiams, tiek ir vienuolyno veiklai finansuoti. Ilgainiui trapistai tapo aktyviausiais iš vienuolių aludariais.
Rapolas Gediminas Sakalnikas

Biografija

1962 m. medaliu baigė Biržų Juliaus Janonio vidurinę mokyklą. 1964–1967 m. atliko karinę tarnybą. 1971 m. su pagyrimu baigė Kauno medicinos institutą (KMI), gydytojas – kardiologas. 1978 m. apgynė medicinos mokslų kandidato disertaciją iš kardiologijos specialybės. 1993 m. apgynė habilitacinį darbą, habilituotas medicinos mokslų daktaras.

Profesinė veikla

1971–1974 m. atliko terapijos specialybės internatūrą ir toliau pagal paskyrimą dirbo apylinkės terapeutu Kėdainių rajoninėje centrinėje ligoninėje. Nuo 1974 m. KMI Kardiologijos instituto jaunesnysis, 1978 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1986 m. suteiktas vyresniojo mokslinio bendradarbio mokslinis vardas, 1991 m. patvirtinta gydytojo kardiologo aukščiausioji kvalifikacinė kategorija. 1992 m. instituto direktorius. Kauno medicinos universiteto Kardiologijos instituto vyriausiasis mokslo darbuotojas. VĮ Kauno medicinos universiteto klinikos gydytojas kardiologas.
Mokslinio darbo kryptis – lėtinės išeminės širdies ligos, ypač beskausmės jos formos paplitimas, ankstyva diagnostika, gydymas, antrinė prolifaktika, ligos eigos modeliavimas ir išeičių prognozavimas. Šiais klausimais yra paskelbęs per 120 mokslinių darbų, pranešimus skaitė Lietuvoje ir užsienio šalyse vykusiose konferencijose, simpoziumuose, pasitarimuose.

Politinė veikla

1999–2003 m. Lietuvių tautininkų sąjungos pirmininkas, 2005 - 2010 Tėvynės sąjungos narys. 1990–1995 m. Kauno miesto tarybos deputatas, 2003–2007 m., mokslo, kultūros ir švietimo komiteto pirmininkas, taip pat 2007- 2011 Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.

Visuomeninė veikla

Kauno medicinos akademijos tarybos, senato, rektorato narys, SAM Sveikatos programų koordinavimo centro tarybos narys. Amerikos širdies asociacijos narys, Pasaulinės hipertenzijos lygos patarėjų tarptautinio komiteto narys. Lietuvos hipertenzijos specialistų lygos pirmininkas, Lietuvos kardiologų draugijos pirmininko pavaduotojas, Europos kardiologų draugijos Garbės narys.
Žurnalo „Medicina“ redkolegijos narys, „Lithuanian Journal of Cardiology“ vyriausiasis redaktorius, „Kardiologų žinios“ laikraščio vyriausiasis redaktorius.
Sutuoktinė Margarita, duktė Jurgita.
Gabrielius Liutkevičius

Gabrielius Liutkevičius (1880 m. kovo 18 d. Purviniškyje, Marijampolės raj. – 1926 m. balandžio 17 d. Charkove, Ukraina) – Lietuvos teisininkas, visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija

Pradžios mokslo mokė tėvas daraktorius, nuomojęs Palūksčio dvarelį prie Varnių. 1893 m. įstojo į Kazanės gimnaziją, vėliau mokėsi Mintaujos gimnazijoje. 1901 m. baigė Peterburgo II gimnaziją ir įstojo į Peterburgo universiteto Teisės fakultetą.
Nuo 1902 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) Peterburgo kuopos narys, dalyvavo slaptų studentų organizacijų veikloje, buvo Peterburgo Lietuvių studentų draugijos valdybos narys. Dirbo Mažaturčių draugijoje, rūpinosi 6 draugijos mokyklų steigimu ir išlaikymu, organizavo lituanistikos kursus, kuriuose nuolat mokėsi po 40-60 lankytojų.
1911 m. išlaikė valstybinius egzaminus Maskvos universitete. Peterburge dirbo advokato padėjėju. 1916–1917 m. Grūdo draugijos CK sekretorius, 1916 m. Lietuvių rajono komiteto narys. 1917 m. kovo mėn. išrinktas į Peterburgo miesto tarybą, joje išrinktas sekretoriumi. Liko juo ir po bolševikų perversmo. 1917 m. Lietuvių tautos tarybos ir laikinojo Lietuvos valdymo komiteto narys nuo LSDP. 1917 m. Peterburgo lietuvių seimo dalyvis.
Nuo 1917 m. gruodžio mėn. RSDDP(b) narys. 1919 m. Vinco Kapsuko vyriausybės Vilniuje paskirtas miesto mitybos skyriaus viršininku. Bolševikams traukiantis, išvyko kartu, metus gydėsi psichiatrinėje ligoninėje, vėliau išsikėlė į Charkovą, kur dirbo teisme. Vienos išvykos į provinciją metu peršalo, susirgo plaučių uždegimu ir mirė.
Viktoras Valis

Biografija

Gimė ir augo Baltijos vokiečių šeimoje. Mokėsi Nikolajaus inžinierių mokykloje, vėliau – Inžinerinėje akademijoje. Už dalyvavimą kursantų riaušėse iš pastarosios aukštosios mokyklos buvo pašalintas. 1858 m. stojo tarnybos į Rusijos imperijos kariuomenę, 1861 m. tarnavo Pirmajame minuotojų bataljone Lenkijos Karalystėje, po to iki 1867 m. Smolensko ulonų pulke (taip pat Lenkijoje). Kaip generolo Fiodoro Bergo adjutantas dalyvavo malšinant 1863 m. sukilimą. Nuo 1865 m. kartu buvo patvirtintas tarnautoju ypatingiems reikalams prie Lenkijos karalystės generalinio policmeisterio. 1873–1876 m. paskirtas pulkininku ypatingiems pavedimams prie Varšuvos karinės apygardos kariuomenės vado. 1874 m. suteiktas flygeladjutanto laipsnis.
1878 m. paskirtas Gardino, vėliau – Charkovo, Vitebsko, Podolės, Volynės, Kursko gubernatoriumi. 1883 m. pakeltas į generolus majorus. 1892–1895 m. buvo skiriamas Sankt Peterburgo miesto viršininku. Po to Imperatoriaus kanceliarijoje buvo atsakingas už labdaringų įstaigų veiklą, vadovavo Ksenijos Aleksandrovnos moterų institutui. 1901–1902 m. skiriamas Vilniaus gubernatoriumi. 1902 m. Vilniuje išvaikė Gegužės 1-osios darbininkų demonstraciją, daug demonstrantų nukentėjo fiziškai. Už tai onuškietis Hiršas Lekertas surengė pasikesinimą į gubernatorių Viktorą Valį, pastarasis buvo peršautas. Jis buvo atšauktas į Sankt Peterburgą ir paskirtas Vidaus reikalų ministro pavaduotoju, kartu vadovavo ir Atskirajam žandarų korpusui. 1904 m. V.Valiui suteiktas kavalerijos generolo laipsnis, jis buvo paskirtas nariu į Valstybės tarybą (iki 1912 m.).