google/wiki40b huggingface dataset:
Piliūnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Rausvės kairiojo kranto kyšulyje, netoli santakos su Šešupe. Aikštelė trikampė, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 11 m ilgio, 14 m pločio vakariniame gale. Jos vakariniame krašte supiltas 30 m ilgio, 2 m aukščio, 22 m pločio pylimas 2,5 m aukščio išoriniu šlaitu. Šlaitai statūs, 4 m aukščio.
Piliakalnio rytinė, pietinė ir šiaurinė pusės nuplautos Rausvės. Piliakalnis dirvonuoja, šlaitai apaugę praretintais juodalksniais.
Vakarinėje papėdėje, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lygios ir grublėtos keramikos.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 4000 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Pilviškių piliakalnis 3,5 km
Dulinčiškių piliakalnis 38 km
Griešių piliakalnis 10 km
Kudirkos Naumiesčio piliakalnis 27 km
Misviečių piliakalnis 22 km 
 Šukių piliakalnis 23 km
Naujienėlės piliakalnis 26 km
Piliakalnių piliakalnis (Marijampolė) 6,5 km
Pastaba: 
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Devonreksas

Devonreksas (angl. Devon Rex) – trumpaplaukių kačių veislė. Išsiskiria banguotu kailiu. Šios veislės katės panašios į kornrekso veislės kates.

Istorija

1960 m. Anglijos Devono grafystėje pastebėta katė garbanotu kailiu. Prieš dešimtmetį panaši katė buvo aptikta ir kaimyniniame Kornvalyje – tai buvo kornreksas. Devone atrastas garbanius kryžmintas su kornreksais, nes manyta, jog kailio banguotumą lėmė tapati mutacija. Visgi taip nebuvo.
Kačių augintojai pasiryžo išvesti atskirą veislę ir pavadinti ją Devono grafystės vardu. Devonreksas buvo išvestas mišrinant grynaveisles ir paprastas namines kates. Pirmasis dovonreksas buvo juodas katinas Kerlis, vėliau tapęs šios veislės standartu.

Charakteris

Tai protingos, švelnios, meilios katės. Mėgsta draugiją, nekenčia vienatvės. Paliktos vienos gali susirgti. Labai smalsios, aktyviai domisi aplinka. Išmoksta atnešti numestus daiktus, gali priprasti prie pavadėlio. Mėgsta karstytis ir šokinėti.
Gerai sutaria su kitomis katėmis, šunimis ir vaikais. Nemėgsta draskytis.

Fizinės savybės

Dovonreksas – nedidelė, liauna, raumeninga katė. Krūtinė apvali, kojos gana ilgos. Letenos mažos ir ovalios, uodega ilga, plona, smaili.
Kaklas plonas, skruostikauliai platūs, smakras storas, snukis trumpas. Nosis su įlinkiu. Ausys didelės, plačios prie pagrindo, smailios, apaugusios trumpais plonais plaukeliais. Akys migdolo formos, didelės, įkypos.
Plaukas trumpas, plonas, banguotas. Beveik nesišeria. Kailis truputį šiurkštesnis už kornrekso. Dovonreksai turi ne tik poplaukį, bet ir dengiamuosius plaukus. Ūsai ir antakiai raityti.
Dovonreksai gali būti įvairių spalvų. Dažni juodo ir melsvo vėžlio kiauto piešinio su balta (arba be baltos) spalva. Pasitaiko baltų ir rainų dovonreksų. Akys žalios arba geltonos, dera prie kailio spalvos.
Svarstis (sporte)

Svarstis (neteiktini terminai gyria, gyra) (rus. гиря) – kilnojamas didelis metalinis rutulys su rankena, skirtas jėgai ugdyti ir raumenims lavinti.
Sporte svarstis dažniausiai būna dviejų rūšių – vientisas iš metalo išlietas rutulys arba surenkamas svarstis, bet surenkamas svarstis varžybose nenaudojamas. Vientiso metalo svarsčiai yra nuo 20 iki 30 cm skersmens ir sveria 4, 8, 12, 16, 20, 24, 28, 32, 36, 40, 48 arba 56 kg. Varžybose dažniausiai naudojami 16, 24 ir 32 kg svarsčiai, taip pat 40 kg.
16 kg svarstis tradiciškai vadinasi vienpūdė ar vienpūdis, o 32 kg – dvipūdė ar dvipūdis. Vienas pūdas – 16 kg.
Priešingai nei su sporto salėse esančiais treniruokliais, su svarsčiu galima lavinti ne atskirą raumenų grupę, o kelias jų grupes. Be to, pratimai su svarsčiu lavina kūno laikyseną (pusiausvyrą). Svarsčiai ypač mėgiami koviniame sporte, nes šios sporto šakos atstovai, naudodami svarsčius, gali lavinti ne tik raumenų jėgą, bet juos kilnodami – ir viso kūno pusiausvyrą, ištvermę.
Backmasking

Backmasking yra terminas, kilęs iš anglų kalbos, reiškiantis atbulai įrašytą žinutę, kurią galima išgirsti tik grojant dainą atbulai. Toks įrašas esant fonetiniam pakeitimui dažniausiai būna labai neaiškus.
Tokį žinutės įrašymo tipą išpopuliarino anglų grupė The Beatles, naudojusi atbulą vokalą ir instrumentuotę savo 1966 metų albume Revolver. Nuo to laiko įvairūs atlikėjai naudoja atbulinį įrašimą įvairioms paskirtims tiek analoginiuose, tiek skaitmeniniuose įrašuose.
Atbulas įrašymas tapo diskutuotina tema Jungtinėse Amerikos Valstijose XX a. 9 dešimtmetyje, kai krikščionių grupės pradėjo tvirtinti, kad įžymios roko grupės naudoja tokį įrašymą satanistiniams tikslams.
Dėl atbulo įrašymo buvo kaltinamos tokios grupės ir atlikėjai kaip: Led Zeppelin (Stairway to Heaven), The Beatles, Pink Floyd, Electric Light Orchestra, Queen, Styx, AC/DC, Judas Priest, The Eagles, The Rolling Stones, Jefferson Starship, Black Oak Arkansas, Rush, Britney Spears ir Eminem.
Pierre Boulez

Biografija

Pjeras Bulezas studijavo Paryžiaus konservatorijoje, lankė Olivjė Mesiano, Renė Leibovico klases. 1971–1975 m. Bulezas dirbo BBC simfoninio orkestro, 1971–1977 m. Niujorko filharmonijos orkestro vyriausiuoju dirigentu. Dirigavo žymiausiems Europos ir Jungtinių Amerikos Valstijų orkestrams, tarp jų – Paryžiaus orkestrui, Berlyno filharmonijos, Čikagos simfoniniam orkestrui, Klivlando orkestrui, atliko daugelio XX a. kompozitorių (Antono Vėberno, Arnoldo Šionbergo, Klodo Debiusi) kūrinių. 1977–1992 m. Pjeras Bulezas vadovavo savo įkurtam Muzikos akustikos tyrimo ir koordinavimo institutui.
Pjeras Bulezas apdovanotas 27 „Grammy“ apdovanojimais (tarp jų – už visą kūrybą, 2015 m.), Venecijos bienalės „Auksiniu liūtu“ už visą kūrybą (2012 m.).
Angelina Stakauskienė

Biografija

1974 m. baigė Vilniaus universitetą, žurnalistė, 1999 m. baigė Vilniaus Pedagogų kvalifikacijos institutą, lietuvių kalbos mokytoja.
Juodkrantės Liudviko Rėzos pagrindinės mokyklos direktorė, 2003 m. Neringos savivaldybės administracijos Juodkrantės seniūnijos seniūnė.
Nuo 1990 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, 1999 m. Tėvynės sąjungos Neringos skyriaus narė.
1975–1977 m. Darbo žmonių deputatų tarybos, 1991–1995 m. Neringos miesto tarybos deputatė, 1995–2003 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Neringos savivaldybės tarybos narė.
Juodkrantės Kultūros namų saviveiklos būrelio dalyvė, Katalikų bendruomenės pastoralinės valdybos narė. Sutuoktinis Kazimieras, vaikai Tomas, Gytis, Jonas.
Nikolajus Judeničius

Biografija

Gimė Maskvoje Rusijos kolegijos patarėjo šeimoje. 1881 m. baigė Maskvos Aleksandrovo karo mokyklą. Pradėjo tarnybą Rusijos kariuomenės Leibgvardijos Lietuvos pulke. 1887 m. Sankt Peterburge baigė Rusijos Generalinio štabo Nikolajaus akademiją. N. Judeničiui buvo suteiktas gvardijos štabskapitono laipsnis. Nuo 1889 m. iki 1890 m. pabaigos Leibgvardijos Lietuvos pulke atliko cenzinį vadovavimą. Nuo 1892 m. buvo Turkestano karo apygardos štabo adjutantas. Tais pat metais jam suteiktas papulkininkio laipsnis. 1894 m. dalyvavo Rusijos kariuomenės Pamyro ekspedicijoje, kuria siekta regione įtvirtinti Rusijos valdžią. 1896 m. – pulkininkas. 1902 m. paskirtas 18-ojo šaulių pulko vadu, kuriam vadovavo ir Rusijos-Japonijos karo metu. Dalyvavo keliuose karo mūšiuose, buvo sužeistas, už nuopelnus suteiktas generolo majoro laipsnis. Nuo 1907 m. – Kaukazo karo apygardos generolas kvartirmeisteris. 1912 m. pakeltas į generolo leitenanto laipsnį. 1912 m. paskirtas Kazanės karo apygardos štabo viršininku, o 1913 m. – Kaukazo karo apygardos štabo viršininku. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui paskirtas Kaukazo armijos štabo viršininku. 1914 m. pabaigoje – 1915 m. pradžioje jo vadovaujamos pajėgos nugalėjo Osmanų imperijos kariuomenę Sarykamyšo mūšyje (rytų Turkija). 1915 m. sausio 24 d. pakeltas į infanterijos generolus. 1916 m. vasarį jo vadovaujama Kaukazo armija įveikė Osmanų imperijos pajėgas Erzurumo operacijos metu, o 1916 m. balandžio 15 d. užėmė Trapezundo miestą. Įvykus Vasario revoliucijai, N. Judeničius buvo paskirtas Rusijos kariuomenės Kaukazo fronto vadu. 1917 m. gegužę Karo ministro A. Kerenskio sprendimu pašalintas iš pareigų už pasipriešinimą Laikinosios vyriausybės sprendimams. Prasidėjus Rusijos pilietiniam karui, kurį laiką nelegaliai gyveno Sankt Peterburge. 1919 m. sausį persikėlė į Helsinkį. 1919 m. birželio 5 d. Baltųjų admirolas Aleksandras Kolčiakas paskyrė N. Judeničių Estijoje suformuotos Rusijos Baltųjų Šiaurės vakarų armijos vadu. Jo vadovaujamos pajėgos du kartus – 1919 m. rugpjūtį ir spalio–lapkričio mėnesiais nesėkmingai bandė užimti Petrogradą. 1920 m. sausio 22 d. paskelbė apie Šiaurės vakarų armijos paleidimą. Pralaimėjęs pasitraukė į Estiją, o 1920 m. vasarį išvyko į Jungtinę Karalystę. Dar vėliau persikraustė į Prancūziją, apsigyveno Nicoje. Mirė nuo plaučių tuberkuliozės. Buvo palaidotas Kanų stačiatikių bažnyčioje, vėliau palaikai perkelti į Nicos Kokado stačiatikių kapines.
Anahí

Aktorės karjera

Dviejų metų vaidino vienoje iš Meksikos televizijos programų pavadinimu „Chiquilladas“. Vėliau vaidino filmuose, tokiuose kaip „Nacidos para Morir“ ir „Había Una Vez Una Estrella“. Tada dar nusifilmavo keliose telenovelėse, įskaitant „Mujer“', „Casos de la Vida Real“, „Hora Marcada“, „Vivo por Elena“, ir „La Telaraña“.
2001 m. ji vaidino keturiolikos metų merginą vardu Giovanna Luna seriale „Primer Amor“ (kartu su Kuno Becker ir Mauricio Islas). Tai buvo paaugliams skirta muilo opera ir tuo metu ji buvo įvertinta aukščiausiais balais.
2002 m. atliko Jessica vaidmenį seriale „Clase 406“, kur dirbo kartu su Alfonso Herrera, Dulce Maria ir Christian Chavez, su kuriais ji vėliau buvo grupėje RBD.
2015 m. ištekėjo už Manuel Velasco Coello.
Konstantinas Dulksnys

Biografija

Nuo 1919 m. birželio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. gruodžio mėn. baigė Kauno karo mokyklą, 1925 m. – Aukštuosius karininkų kursus, 1931 m. – Prahos generalinio štabo akademiją.
Nepriklausomybės kovų metu dalyvavo kautynėse su Lenkijos kariuomenės daliniais, buvo sužeistas. 1931–1933 m. tarnavo Vyriausiajame štabe, 1933–1934 m. Devintojo pėstininkų pulko bataliono vadas. 1934–1940 m. Kariuomenės štabo Informacijos skyriaus viršininkas. 1936 m. Generalinio štabo pulkininkas.
SSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos 8 d. paskirtas Lietuvos liaudies kariuomenės karo mokyklos lektoriumi. 1940 m. liepos 19 d. NKVD suimtas, 1940 m. liepos 23 d. išvežtas į Lubiankos kalėjimą Maskvoje ir sušaudytas .
Viktor Abakumov

Viktoras Abakumovas (rus. Виктор Семёнович Абакýмов); g. 1908 m. Maskvoje – m. 1954 m. gruodžio 19 d. Leningrade) – NKVD GURK padalinio vadas, generolas pulkininkas, pasižymėjęs žiaurumu kankinant nuteistus kalinius. Pagal tautybę armėnas.
1931-1932 m. paskirtas Raudonosios armijos komjaunimo pirmininku. 1934 m. įstojo į NKVD OGPU skyrių. 1943 m. tampa SMERŠ pirmininku. 1941–1943 metais eina TSRS vidaus reikalų liaudies komisaro pavaduotojo pareigas. 1941 m. birželio 11-17 d. TSRS NKVD įgaliotinis Rygoje, vadovavo okupuotų Baltijos valstybių gyventojų trėmimams į okupavusią šalį – TSRS. 1943–1946 m. TSRS Gynybos liaudies komisariato vyriausias kontržvalgybos valdybos Smerš viršininkas. 1946–1951 TSRS valstybės saugumo ministras. Abakumovui vadovaujant buvo fabrikuojamos bylos prieš aukštus sov. pareigūnus, kariškius. Pagal Abakumovo patvirtintas instrukcijas ir direktyvas, 1948 m. gegužės ir 1949 m. kovo – balandžio mėn. įvykdyti didžiausi okupuotos Lietuvos gyventojų trėmimai (Operacija Vesna). Remdamasi Abakumovo įsakymais MGB kariuomenė žiauriai slopino Lietuvos pasipriešinimą sovietų okupacijai. 1952 metais apkaltintas globojęs vadinamus sionistinius sąmokslininkus (taip vadintus sovietų pareigūnų gydytojus žydus) – sabotažu prieš Staliną ir Tėvynės išdavimu, todėl buvo atleistas iš pareigų, suimtas ir sušaudytas 1954 m. gruodžio 19 d.
Anne Bonny

Anne Bonny (g. 1702 m. kovo 8 d. – 1782 m. balandžio 22 d.) – airių kilmės amierikiečių piratė, persirengdavusi vyriškais rūbais.

Biografija

Buvo ištekėjusi už neturtingo jūreivio pirato Džeimso Bonny. Pirate tapo įsimylėjusi piratą Džeką Rekamą. Persirengusi vyriškais drabužiais ji kovojo  laivo piratų gretose. Nežinoma, ar kas nors iš įgulos žinojo, kokia tikroji jos prigimtis. Kai piratai buvo sugauti, Ana išvengė mirties bausmės, teigdama, jog laukiasi kūdikio.
Gaičiūniškės

Istorija

Gaičiūniškės rašytiniuose šaltiniuose minimos nuo 1513 m., priklausė Rimšų giminei. XVII a. atiteko Nonhartams, kurie čia įsikūrė rezidenciją.
Romas Kasparas

Biografija

Mokėsi Palangos progimnazijoje, po Antrojo pasaulinio karo – Vokietijoje, Oldenburgo lietuvių gimnazijoje. Nuo 1948 m. gyveno Brazilijoje, kur baigė Belo Horizontės technikos universitetą. 1957 m. persikėlęs į JAV, studijas pagilino Ilinojaus technologijos institute Čikagoje.
1967–1982 m. dirbo Ilinojaus inžinerinių tyrinėjimų instituto Mechaninės inžinerijos departamento skyriuje. 1973 m. išrinktas į Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybą. Nuo 1976 m. mėnesinio žurnalo „Pasaulio lietuvis“ bendradarbis, 1978–1980 m. vienas jo redaktorių. Rašė Brazilijos lietuvių leidžiamam žurnalui „Mūsų Lietuva“, bei Čikagos dienraščiui „Draugas“. Nuo 1982 m. radijo „Amerikos balsas“ lietuvių tarnybos Vašingtone bendradarbis.  Nuo 1999 m. Lietuvos radijo korespondentas JAV. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Ubagsalė

Ubagsalė – viena iš 7 salų Platelių ežere, jo šiaurinėje dalyje, Plungės rajone. Tai valstybės saugomas hidrografinis gamtos paveldo objektas  Žemaitijos nacionalinio parko teritorijoje. Sala 2007 m. liepos 25 d. įregistruota į Saugomų teritorijų valstybės kadastrą.
Pasakojama, kad senais laikais ubagai, grįždami namo iš Žemaičių Kalvarijos atlaidų, nubrisdavę į salą, ir ten netrukdomi uliavodavę. Nuo to ir kilęs salos pavadinimas.

Geografija

Ubagsalė yra Platelių ežero šiauriniame plote, netoli nuo pakrantės, kur eina kelias  2302  Salantai–Plateliai–Alsėdžiai . Ji užima 0,54 ha plotą, ovališkai pailgos formos, ištįsusi šiaurės–pietų kryptimi. Susiformavo po paskutinio ledynmečio, formuojantis ežerui. Apaugusi krūmais ir medžiais. Salą pamėgę bebrai.
Martin Litchfield West

Biografija

Nuo 1960 m. dirbo Oksfordo universiteto Sent Džono koledže, 1974–1991 m. buvo Londono universiteto graikų kalbos profesoriumi, vėliau tapo All Souls koledžo mokslininku. Filosofijos ir literatūros mokslų daktaras. Britų akademijos narys. 2000 m. apdovanotas Balzano premija, 2014 m. – Britanijos ordino „už nuopelnus“ kavalierius.

Tyrimai

Pagrindinės Martino Vesto tyrimų sritys yra senovės Graikijos muzika, lyrinė poezija, tragedija, tyrė senovės Graikijos sąsajas su Artimaisiais Rytais, šamanistinėmis tradicijomis, tyrinėjo orfizmą. Greta senovės graikų ir lotynų kalbų, Martinas Ličfildas Vestas nagrinėjo tekstus akadų, hebrajų, hetitų, finikiečių, ugartų kalbomis. Parašė veikalą Indo-European Poetry and Myth, kuriame remdamasis daugiausia rašytiniu-sakytiniu paveldu siekė atkurti senųjų indoeuropiečių pasaulėvaizdį. Mokslininkas išvertė daug klasikinių graikų ir lotynų tekstų į anglų kalbą (tame tarpe Hesiodo „Teogoniją“, Euripido „Orestą“, homeriškuosius himnus).
Malda Baumgartė

Malda Baumgartė (g. 1965 m. sausio 7 d. Ventspilis) – Lietuvos lengvaatletė, Atlantos paralimpinių žaidynių čempionė.

Biografija

Nuo 1987 m. gyvena Lietuvoje, Klaipėdoje, siuvėja. Kalba lietuvių, latvių, rusų, vokiečių kalbomis. Pradėjo treniruotis 1981 m. Pirmoji trenerė – Sofija Kantanė, treniruoja Asta Ivanauskaitė.
Vinetu

Vinetu (angl. Winnetou) yra garsaus nuotykinių romanų autoriaus Karlo Majaus sukurtas personažas. Jis yra indėnas, apačių vadas, kovojantis už teisingumą. Rašytojas romane rašo kaip jaunas išeivis iš Vokietijos atvyksta į laukinius Vakarus, susipažįsta su Vinetu ir, supratęs indėnų kovos teisingumą, pereina į jų pusę.
Steponas Potockis (1624)

Biografija

Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, Herbo „Piliawa“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono ir Krokuvos kašteliono Mikalojaus Potockio (1591–1651) antrasis sūnus nuo pirmos santuokos su Sofija Firlej.
Gavo Steponas Potockis nuo savo tėvo valdyti Nižyno seniūniją. 1648 metais Karūnos didysis etmonas Mykolas Potockis išsiuntė Lenkijos korpusą, vadovaujamą jauno sūnaus Stepono Potockio, į baudžiamą žygį į Zaporožę, kur Bogdanas Chmelnickis sukilo prieš Lenkijos bajorų valdžią. Steponas Potockis neturėdamas karinės patirties vadovavo tik formaliai, o faktiškai kariniams veiksmams vadovavo kazokų komisaras Jakovas Šembergas ir pulkininkas Stefanas Čarneckis.
Steponas Potockis vadovavo Lenkijos avangardui Geltonųjų Vandenų mūšyje, kur patyrė visišką pralaimėjimą, buvo sužeistas, pateko į nelaisvę ir mirė nuo gangrenos 1648 m. gegužės 19 d.
Aldona Adomavičiūtė

Biografija

1960 m. baigė VU prancūzų k. ir literatūrą. Dirbo „Vagos“ ir „Vyturio“ leidyklose. Iš prancūzų kalbos verčia beletristiką, knygas vaikams.
Ačišcho

Ačišcho (rus. Ачишхо) – kalnagūbris Didžiojo Kaukazo vakarinėje dalyje, Rusijoje, Kransnodaro krašte, netoli Sočio. Aukštis iki 2391 m (Ačišcho k.). Sudarytas iš molingų skalūnų ir tufogeninių uolienų. Būdingos senovės ledynų sudarytos reljefo formos ir ežerai. Yra krioklių.
Ačišcho šlaituose iškrenta ~3000 mm kritulių per metus. Tai drėgniausia vieta Rusijoje. Sniego dangos storis vietomis žiemą siekia 10 m. Per metus tebūna 60–70 saulėtų dienų.
Kalnagūbrio šlaitus dengia plačialapių (ypač bukų) miškai, šiauriniuose šlaituose auga kėniai, o aukštikalnėse – kalnų pievos.
Vystomas turizmas. Yra dolmenų. Masyvo pavadinimas kilo iš adygų kalbos ir reiškia „ožių kalnas“.
Staviskų miesto herbas

Staviskų miesto herbas (lenk. Herb Stawisk) – Staviskų miesto heraldinis simbolis.

Aprašas

Raudoname herbo skydo lauke kirvis sidabrine galva ir auksiniu kotu.
Šis herbas priklausė Stanislavui Kisielnickui, kuris buvo vienas iš miesto bajorų iki 1939 metų.
Krasnaja Poliana

Geografija

Gyvenvietė įsikūrusi Vakarų Kaukazo kalnuose, Mzymtos upės vidurupyje, už 39 km nuo Juodosios jūros kranto, 538 m aukštyje. Su Adleriu ir Sočio oro uostu jungia šiuolaikinis automobilių kelias. Be kitų, įrengtas naujas kalnų slidinėjimo kurortas „Roza Chutor“ (rus. Роза Хутор). Keltuvai kelia į 2320 m aukštį. Krasnaja Polianoje ir Olimpiniame parke vyko 2014 m. žiemos olimpinės žaidynės. Olimpiniai objektai: Laura biatlono ir slidinėjimo kompleksas, Roza Chutor kalnų kurortas, Roza Chutor ekstremalių sporto šakų parkas.

Istorija

Nuo seno apylinkės priklausė abchazų gentims. Vietos aūlas vadinosi Kbaade. 1864 m. gegužės 21 d. čia susitiko keli Rusijos kariuomenės daliniai, kurie Kaukazo karo baigties proga surengė paradą ir maldą. Caro šeimos garbei gyvenvietę nuspręsta pavadinti Romanovsku. 1869 m. įkurta gyvenvietė Romanovskojė. 1878 m. čia apsigyveno persikėlėliai iš centrinės Rusijos, Stavropolio ir Estijos – rusai, graikai (gelbėjosi nuo osmanų persekiojimo), estai.
Naujasis Romanovsko vardas neprigijo. Dabartinį vardą įgijo oficialiai 1920-ųjų metų pabaigoje, nes slėnyje rudenį raudonuojantys paparčiai čia atsikėlusiems žmonėms priminė raudoną laukymę ir šią vietą nuo seno vadino Krasnaja Poliana.

Ekonomika

Subyrėjus SSRS ir netekus kalnų kurortų Pietų Kaukazo ir Tianšanio kalnuose, Rusija ėmė vystyti kalnų turizmo infrastruktūrą Sočį supančiuose rajonuose. Tai svarbiausia ekonomikos šaka Krasnaja Polianoje, tiek vasarą, tiek žiemą. Veikia ir yra statomi nauji viešbučiai, gyvenamųjų apartamentų kompleksai. Veikia 28,9 MW galios hidroelektrinė.
Išvystytas žemės ūkis. Garsėja vietinis medus. Gyvenvietę supa kaštonų miškai, o kalnų šlaitai turtingi gydomaisiais augalais.
Peroksisoma

Peroksisomos – vienmembranės 0,1–1,5 µm dydžio ląstelės organelės, aptinkamos beveik visose eukariotinėse ląstelėse. Išoriškai jos labai panašios į lizosomas, tačiau skiriasi jų funkcijos ir fermentų sudėtis. Manoma, kad ląstelėje peroksisomos susidaro pumpuravimosi būdu iš endoplazminio tinklo, nors anksčiau gyvavo autonominio peroksisomų dalijimosi teorija.
Peroksisomas 1958 m. atrado K. de Diuvas (C. de Duve), kai tyrė centrifuguojant išskirtas kepenų ląstelių frakcijas.
Daug peroksisomų turi kepenų ląstelės (1-2 % hepatocito tūrio), vienas hepatocitas gali turėti 350-400 peroksisomų.

Funkcijos

Pagrindinė peroksisomų funkcija ląstelėje – oksidacinis skaidymas. Taip nukenksminami nuodingi junginiai. Labai svarbi peroksisomose vykstanti vandenilio peroksido (H₂O₂) skaidymo reakcija, katalizuojama fermento katalazės:
H₂O₂ + Fe-E → H₂O + O=Fe-E
H₂O₂ + O=Fe-E → H₂O + Fe-E + O₂ 
Čia Fe-E yra redukuota katalazės forma, o O=Fe-E oksiduota (prie katalazės hemo Fe prijungtas deguonis); skliausteliuose prie Fe nurodomas šio kofaktoriaus oksidacijos laipsnis). Suminė reakcija:
2 H₂O₂ --> 2 H₂O + O₂
Be to, katalazė peroksidiniu keliu oksiduoja ir tokiu būdu detoksikuoja kai kurias kitas nuodingas medžiagas, pvz., etanolį, metanolį, formaldehidą, fenolį, nitritus ir kt. Kitas peroksisomoms būdingas fermentas urato oksidazė katalizuoja azotinių junginių (nukleorūgščių ir baltymų apykaitos produktų) skaidymą. Taip pat peroksisomose suardomos ląstelei svetimos arba neįprastos medžiagos, pvz., D-aminorūgštys. Peroksisomose vyksta riebalų rūgščių, kurių grandinė ilgesnė kaip C18, oksidacija, kai kurios aminorūgščių sintezės ir skaidymo stadijos (peramininimas), eterinių fosfolipidų (pvz., plazmalogenų, sudarančių 80-90 % neuronų mielino lipidų), tulžies rūgščių, cholesterolio biosintezė. Augalams peroksisomos yra dar svarbesnės, nes turi papildomų funkcijų. Lapų peroksisomos susijusios su fotokvėpavimu, o dygstančių sėklų peroksisomose (vadinamose glioksisomomis) vykstanti riebalų rūgščių oksidacija – svarbus įvairių angliavandenių ir energijos šaltinis.
Peroksisomose aptikta daugiau nei 60 skirtingų fermentų, kurie yra jų viduje arba integruoti į peroksisomos membraną. Visi peroksisomų baltymai sintetinami citozolyje ir C- arba N-gale turi savitas į peroksisomas nukreipiančias sekas. Teisingai sulankstytų baltymų pernašai reikalingi pagalbiniai, vadinamieji PEX baltymai ir ATP energija.
Ranonga

Ranonga (angl. Ranongga) – sala Saliamono salyne, Naujosios Džordžijos salų grupėje. Priklauso Saliamono Saloms, Vakarų provincijai. Yra į pietus nuo Velja Laveljos, Saliamono jūroje. Į pietus nuo Ranongos yra maža vulkaninė Simbo sala. Plotas – 142 km².
Sala vulkaninės kilmės, išsidriekusi šiaurės–pietų kryptimi 28 km. Aukščiausia vieta – Kelos kalnas (869 m). Salą dengia tropinės džiunglės.
Ranongoje gyvena >2500 žmonių, kurių dauguma kalba ghanonga kalba.
Jolanta Dausinienė

Biografija

1990 m. baigė Šiaulių K. Preikšo pedagoginį institutą, pradinių klasių mokytoja. Kelmės rajono savivaldybės administracijos vyr. specialistė jaunimo reikalams, rajono jaunimo reikalų koordinatorė.
Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės rajono skyriaus narė, LSDP tarybos narė. Nuo 2007 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narė.
Kelmės meno mokyklos tarybos pirmininkė, organizacijos „Gelbėkit vaikus“ narė. Našlė, vaikas Tomas.
Žaiginio dvaras

Istorija

Žaiginio dvaras pirmą kartą paminėtas XVI a. viduryje. Nuo XVII a. Žaigino savininkai buvo Kerdiejai, Romeriai, Nagurskiai, Žukauskai, Bulgarinai. 1664 m. inventoriaus duomenimis, dvare buvo vandens malūnas, veikė bravoras.
1762 m. dvaro savininkai Nagurskiai į Žaiginį pakvietė pranciškonus, vienuolynui padovanojo 90 valakų žemės ir Legečių bei Nagių kaimus. Netrukus, 1764 m. Žaiginyje pastatytas pranciškonų vienuolynas.
1857 m. Žaiginio dvarą su palivarkais nusipirko Jekaterina Komarienė. 1875 m. dvaro savininke tapo J. Komarienės dukra grafienė Jadvyga Marija Domitila Zabelienė, kuri 1914 m. dvarą su palivarkais testamentu užrašė savo anūkams, Karolio Zabielos vaikams. Apie 1940 rūmai atiteko Rekušams. 2009 m. dvaro sodybą įsigijo Kęstutis Skamarakas.