google/wiki40b huggingface dataset:
Jonavos KKSC

Jonavos kūno kultūros ir sporto centras (JKKSC) - vaikų, jaunimo, suaugusiųjų neformalaus ir papildomo ugdymo Jonavos savivaldybės įstaiga, sudaranti sąlygas saviraiškai per sportą, koordinuojanti kūno kultūros ir sporto veiklą Jonavos rajone; savivaldybės biudžetinė įstaiga. Tikslai - per sportą skatinti vaikų, jaunimo ir suaugusiųjų saviraišką, ieškoti talentingų sportininkų, organizuoti vaikų, jaunimo ir suaugusiųjų laisvalaikį, vykdyti papildomą ugdymą kūno kultūros ir saviraiškos bei meistriškumo srityse. Adresas - Žeimių g. 17, LT– 55141] Jonava. 
Centre dirba 52 darbuotojai (2018 m. lapkritį). JKKSC administracija įsikūrusi Jonavos sporto arenoje. Administraciją sudaro direktorė ir trys direktoriaus pavaduotojai. JKKSC veiklą prižiūri ir kontroliuoja Jonavos rajono savivaldybės taryba, Tarybos Švietimo, kultūros, sporto ir jaunimo reikalų komitetas (pirmininkė Birutė Gailienė, LSDP frakcija).
2018 m. gruodžio mėn. Jonavos Savivaldybės kontrolės tarnybos auditas konstatavo JKKSC pinigų švaistymą, grubius finansinius pažeidimus, nepagrįstą lėšų naudojimą, taip pat pinigų naudojimą ne pagal paskirtį (pvz., JKKSC darbuotojų kelionės į Turkiją,  asmeninių švenčių dovanos, dovanų čekiai, maitinimai darbuotojams, SPA procedūros kurortuose, permokos už "ekstremalų" darbą lauko sąlygomis, dvigubi maistpinigiai JKKSC darbuotojams kaip varžybų teisėjams).

Jonavos sporto mokykla

Jonavos sporto mokykla - sporto mokykla, veikusi Jonavoje. Adresas: Vasario 16-osios g. 1A. Pastate yra sporto salė, kuri talpina 500 žmonių, bokso, treniruoklių ir stalo teniso salės, baseinas. Įkurta 1966 m. rugsėjo 1 d. 2002 m. sausio 1 d. reorganizuota į Jonavos rajono savivaldybės kūno kultūros ir sporto centrą. 
Šiuo metu Jonavos KKSC kultivuojamos 8 sporto šakos: boksas, futbolas, lengvoji atletika, krepšinis, stalo tenisas, šachmatai, šaškės, tinklinis. Sportuoja apie 800 mokinių, treniruojamų 24 trenerių. KKSC koordinuoja sportinę veiklą visame Jonavos rajone. Jis organizuoja įvairių sporto šakų rajono pirmenybes, seniūnijų sporto žaidynes, tradicinius ir sveikatingumo renginius, atminimo turnyrus, teikia paslaugas miesto ir rajono gyventojams.
Utenos spaustuvė

Utenos spaustuvė – spaustuvės, veikusios Utenoje.

Istorija

Pirmąją spaustuvę Utenoje, Daukanto g. 32 1932 m. įkūrė G. Segalis. Spausdino etiketes, blankus, pakvietimus. 1941 m. sausio 30 d. nacionalizuota. Spaustuvė šiek tiek veikė ir vokiečių okupacijos metais, tačiau šie atsitraukdami sudegino patalpas. 1944 m. pabaigoje spaustuvė buvo atkurta Bažnyčios a. 1. Dirbo 4 žmonės. Nuo 1947 m. vadinosi Utenos apskrities vykdomojo komiteto spaustuvė, laikraščio „Lenino keliu“ spaustuvė.
1948 m. pastatytos naujos patalpos Komjaunimo g. 33 (Užpalių g. 83). 1959 m. gauta įvairių poligrafinių įrengimų. 1960 m. prie Utenos spaustuvės kaip skyriai buvo prijungtos Molėtų ir Zarasų spaustuvės. 1987 m. Utenos spaustuvei priklausė Ignalinos, Molėtų, Švenčionių ir Zarasų skyriai. Veikė 3 linotipai, plokščia automatinė, 1 rankinio padavimo ir 1 ofsetinė mašinos, 2 tigelinės mašinos. Spausdino rajono laikraštį „Lenino keliu“, kurį 1989 m. pakeitė „Utenis“. 1993 m. susikūrusi AB „Utenos spaustuvė“ spausdina laikraščius, brošiūras, blankus. Turi leidybines teises. 
1990 m. spalio 9 d. įregistruota Antano Kibicko individuali informacinės reklaminės literatūros leidykla „Indra“, kuri 1991 m. pavadinta A. Kibicko leidykla „Indra“, nuo 1994 m. UAB „Utenos Indra“, o 1995 m. kovo 21 d. įregistruota ir UAB „Utenos Indraja“ spaustuvė. Joje spausdinamos „Utenos apskrities žinios“, Utenos kraštiečių klubo „Indraja“ metraštis.
Atletas (leidinys)

Atletas – leidinys Lietuvos sporto visuomenei, ėjęs 1991 m. Kaune.

Istorija

Leido Lietuvos kūno kultūros instituto sporto žaidimų klubas „Atletas“. Tiražas 15 500 egz. Išėjo 11 numerių.
Redaktorius Alvydas Staniulis.
Lietuvos politechnikas

Lietuvos politechnikas – technikos, pramonės bei ekonomikos žurnalas, leistas 1920–1922 m. Kaune.

Istorija

Pirmasis numeris išėjo 1920 m. gruodžio 10 d. Leido ir redagavo J. Jankauskas. Spausdino teorinius straipsnius technikos, pramonės, architektūros, politinės ekonomijos klausimais. Nuo 1922 m. Nr. 4 pradėjo spausdinti rašinius lietuvių, rusų ir lenkų kalba. Spausdino F. Sokolovskienės ir G. Lano spaustuvės, vėliau Š. Levio spaustuvė Kaune. Išėjo 4 numeriai.
Paulo Roberto Kotechino, puolėjas

Turinys

Paolo Roberto Kotechino – brazilas legionierius, už didžiulę pinigų sumą atvykęs žaisti į „Napolio“ klubą. Nors visų lūkesčiai itin dideli, Kotechino niekaip nepavyksta susikaupti žaidimui, jį kankina sužadėtinės ir namų ilgesys, todėl jis neišnaudoja šimtaprocentinių progų, komanda pralaimi vienas rungtynes po kitų ir galiausiai nušvilpiamas savo klubo gerbėjų. Kartą rūbinėje jis susipažįsta su santechniku Alvaro, itin panašiu į jį ir, norėdamas išvengti įniršusių gerbėjų, vietoje jų pakiša Alvaro.
Kai Kotechino sužadėtinė atvyksta pas jį, klubo vadovai bando sutrukdyti, kad jiedu pernelyg daug laiko neleistų kartu ir futbolininkas nepervargtų. Kotechino naudojasi Alvaro, dažnai susikeisdamas su juo vietomis, kad suklaidintų klubo vadovus.
Be to, artėja svarbios rungtynės su „Interu“ ir šio atstovė grafienė stengiasi padaryti viską, kad pašalintų varžovų puolėją. Po nepavykusių bandymų ji užsako pagrobimą, tačiau nusikaltėliai sučiumpa Alvaro…
Kreivumas

Kreivumas arba kreivis – bendras pavadinimas kiekybinių charakteristikų, nusakančių geometrinių objektų (kreivių, paviršių ir pan.) santykinį skirtumą nuo „plokščių“ ar „tiesių“ jų atitikmenų (tiesės, plokštumos ir pan.). Dažniausiai kreivumas apibrėžiamas kiekvienam objekto taškui.
Vladislovas Opulskis

Vladislovas Opulskis (1875 m. Žvirblaičiuose – 1917 m. birželio 8 d. Šilalėje) – kunigas, knygnešys.

Biografija

Kilęs iš bajorų šeimos.
Baigė Kauno kunigų seminariją.
1898 m. įšventintas į kunigus.
1898–1900 m. – vikaras Ukmergėje.
Nuo 1899 m. kovo 31 d. buvo Ukmergės miesto mokyklos tikybos mokytojas.
Kartu su kitu vikaru Kazimieru Šleiviu stengėsi įvesti giedojimus bažnyčioje lietuvių kalba. Tam pasipriešino vietos klebonas A. Račkovskis.
1899 m. rugsėjo 6 d. Ukmergės gimnazijos mokiniai katalikai atsisakė eiti į stačiatikių pamaldas. Klebonas A. Račkovskis mokyklos vedėjui pranešė, kad vienas „maišto“ organizatorių yra Vladislovas Opulskis, kad pas jį lankosi keletas mokinių ir kad Vladislovas Opulskis juos aprūpina lietuviška spauda.
Prasidėjo represijos prieš moksleivius, rugsėjo 23 d. policija kratė ir V. Opulskio butą, bet jokių įkalčių nerado. V. Opulskis buvo kaltinamas ne tik platinęs lietuvišką spaudą, bet ir pasakojęs mokiniams apie garbingą Lietuvos praeitį, nacionalinę priespaudą, žadinęs nacionalinio išsivadavimo viltį.
Dar tebevykstant kvotai buvo perkeltas į Klovainius. Susekę slaptus ryšius su iškeltu vikaru K. Šleiviu, padarė kratą, surado Lietuvos mylėtojų draugijos išleistus Šv. Kazimiero paveikslėlius su lietuviškais patriotiškais užrašais.
Caro 1902 m. sausio 9 d. paliepimu dvejiems metams ištremtas į Poltavą. Grįžęs dvejus metus buvo Upynos filialistas, vėliau perkeltas į Šilalę altarista.
Theo van Doesburg

Biografija

Teo van Dusburgas (tikras vardas − ol. Christian Emil Marie Küpper) gimė 1883 m. rugpjūčio 30 d. Utrechte Nyderlanduose menininkų šeimoje. Apie 1899 m. pradėjo tapyti natūralistine maniera. Prisiėmė Teo van Dusburgo pseudonimą. Vėliau tapė impresionistine ir fovistine maniera. Pirmą kartą T. van Dusburgo paveikslai eksponuoti 1908 m. Hagoje. Jis rašė poeziją, meno kritiką. 1914 − 1916 m. tarnavo armijoje. Jo tapyba pradėjo keistis į abstrakcionistinę, kai jis 1915 m. susipažino su P. Mondriano kūriniais. Po tarnybos apsigyveno Leidene, pradėjo bendradarbiauti su architektais J. J. P. Oud ir Jan Wils. Kūrė vitražus. 1917 m. menininkai įkūrė grupę De Stijl („Stilius“) ir leido žurnalą tuo pačiu pavadinimu. Kitais grupės nariais buvo Vilmos Huszár, Piet Mondrian, Bart van der Leck ir Georges Vantongerloo.
1920 m. T. van Dusburgas atnaujino literato darbą pseudonimais I. K. Bonset ir vėliau − Aldo Camini. 1921 m. lankėsi Berlyne ir Veimare, skleidė De Stijl estetiką. 1921 − 1923 m. metais dėstė Veimaro „Bauhaus“ mokykloje, domėjosi dadaistų veikla. Buvo pažįstamas ir jo idėjos paveikė Raoul Hausmann, Le Corbusier, Kurt Schwitters, Ludwig Mies van der Rohe, Jean Arp, Tristan Tzara ir kt. 1923 m. Paryžiuje įvyko T. van Dusburgo, Gerrit Rietveld ir Cor van Eesteren architektūrinių projektų paroda Rozenbergo galerijoje ir 1924 m. − Paryžiaus Architektūros mokykloje. 1924 m. Veimaro Krašto muziejuje įvyko T. van Dusburgo personalinė paroda. Šiais metais jis skaitė paskaitas apie tuometinę literatūrą Prahoje, Vienoje, Hanoveryje. „Bauhaus“ publikavo jo veikalą Grundbegriffe der neuen gestaltenden Kunst („Neoplastinio meno principai“).
1920 m. jis susipažino su 15 metų vyresne ištekėjusia pianiste Nelly van Moorsel. 1923 m. T. van Dusburgas išsiskyrė su pirmąja žmona ir 1928 m. vedė Nelly van Moorsel. T. van Dusburgo meninių ieškojimų nepriėmė Pitas Mondrianas ir 1925 m. dailininkai nutraukė ryšius. 1926 m. T. van Dusburgas paskelbė manifestą „Elementarizmas“, kuriuo prasidėjo nauja De Stijl fazė. Šiais metais jis bendradarbiavo su Jean Arp ir Sophie Taeuber-Arp restorano-kabareto L’Aubette Strasbūre projekte. 1929 m. T. van Dusburgas grįžo į Paryžių, išleido žurnalą Art concret, kuris atstovavo Paryžiaus menininkų grupę tuo pačiu pavadinimu. T. van Dusburgas buvo vienas menininkų grupės Abstraction-Création iniciatorių Paryžiuje. Teo van Dusburgas mirė 1931 m. kovo 7 d. Davose, Šveicarijoje.
Lize Feryn

Biografija

2011 m. baigė Leveno institute dramos studijas. Debiutavo televizijoje, seriale „The White Queen“. 2014 m. buvo išleistas 10 dalių serialas apie Pirmąjį pasaulinį karą „In Vlaamse Velden“ (nufilmuotas 2011-12 m.), kuriame Lize atliko pagrindinį vaidmenį.
2016 m. ji nusifilmavo biografinėje dramoje „Vermejerio originalas“, o 2018 m. – Vokietijoje sukurtame ir čia populiarumo sulaukusiame filme „Herrliche Zeiten“.
Lize priklauso modelių agentūrai IMM Models, yra dirbusi Niujorke, Milane, demonstravusi Calvin Klein, United Colors of Benetton produkciją. Kartu su jausnesnėmis seserimis Yanne ir Mira sukūrė prekės ženklą „Feryn“, gaminantį rankines, pinigines ir panašius aksesuarus.
Danielius Kleinas

Danielius Kleinas (vok. Daniel Klein, 1609 m. gegužės 30 d. Tilžėje – 1666 m. lapkričio 28 d. ten pat) – Mažosios Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas, lietuvių raštijos kūrėjas.

Biografija

Mokėsi Tilžės gimnazijoje. 1636 m. filosofijos magistro laipsniu baigė Karaliaučiaus universitetą. Buvo įšventintas kunigu. Nuo 1637 m. iki mirties kunigavo Tilžės lietuvių bažnyčioje. Mokėjo vokiečių, graikų, lotynų, lietuvių, sirų, judėjų ir arabų kalbas.
1653 m. Karaliaučiuje lotynų kalba išleido pirmąją lietuvių kalbos gramatiką „Grammatica Litvanica“. Ją rašydamas daugiausia rėmėsi lotynų kalbos gramatikų tradicine schema bei kai kuriomis graikų ir hebrajų kalbų gramatikomis. Faktinę medžiagą ėmė iš gyvosios kalbos ir lietuviškų raštų. 1654 m. Karaliaučiuje išleido šios gramatikos santrauką vokiečių kalba „Compendium Litvanico-Germanicum“. Abi gramatikos išleistos 1977 m. Hamburge, su vertimais į lietuvių kalbą – 1957 m. Vilniuje.
Danieliaus Kleino gramatikos turėjo didelę reikšmę lietuvių kalbotyros raidai. Jose pirmą kartą sistemingai aprašyta lietuvių kalbos gramatinė sandara, nustatytos pastovesnės bendrinės kalbos normos, paremtos vakarų aukštaičių tarme. Buvo parengęs vokiečių-lietuvių kalbų žodyną (neišspausdintas). 1666 m. parengė ir išleido giesmyną „Naujos giesmju knygos“ (2 leidimas 1685 m., 3 leidimas 1705 m.) ir maldaknygę „Naujos, labbay priwalingos ir duszoms naudingos maldų knygeles“ (229 giesmės), kuri iki XX a. pradžios daug kartų perspausdinta. Giesmes redagavo kalbos ir eilėdaros požiūriu, kėlė lietuvių eiliavimo kultūrą. Danielius Kleinas koregavo J. Bretkūno „Biblijos“ vertimo 4 dalį.
Infinity Ward

Istorija

Vienas iš įmonės įkūrėjų, Grant Collier, paliko įmonę 2009 m. ir prisijungė prie holdingo bendrovės „Activision“. 2010 m. kiti du įkūrėjai, Dž. Vestas ir V. Zampela, buvo atleisti bendrovės „Activision“ už, kaip teigiama, kontraktinius pažeidimus ir nepaklusnumą. Netrukus jiedu įkūrė naują studiją pavadinimu „Respawn Entertainment“.
2014 m. gegužę prie „Infinity Ward“ buvo prijungta „Neversoft“ studija.
Tores Vedrasas

Istorija

Minimas nuo 1250 m.
Veiklos diagrama

Veiklos diagrama – vienas iš UML diagramų tipų. Šios diagramos artimos daugelio programuotojų naudojamoms programų blokinėms schemoms.
Sakalas Uždavinys

Sakalas Uždavinys (g. 1962 m. birželio 21 d.) – lietuvių teatro ir kino aktorius, režisierius.

Biografija

1984 m. baigė Lietuvos valstybinės konservatorijos aktoriaus specialybę (kurso vadovė – Algė Savickaitė). 1984-1992 m. vaidino Kauno valstybiniame akademiniame dramos teatre. Vėliau beveik dešimtmetį gyveno Kanadoje, 2002 m. baigė teatro režisūros magistro studijas Viktorijos universitete. Šiuo metu dirba Domino teatre, filmuojasi reklaminiuose klipuose.
Madagaskaras (Zarasai)

Geografija

Pro kaimą teka Šventosios intakas Šavaša. Šiauriniame pakraštyje yra Lūžų miškas ir prasideda Gražutės regioninis parkas.

Žymūs žmonės

Kaime gimė arkivyskupas Mečislovas Reinys (1884–1953). Jo sodyboje 1955-1975 veikė Gutaučių pradinė mokykla, mokytoja dirbo Jadvyga Dūdėnienė.Jo atminimui 1989 m. pastatytas medinis kryžius (autoriai R. Lukošaitytė, R. Žukas).
Balašicha

Istorija

Miestas įkurtas prie keleto fabrikų. 1824 m. Горенки sodyboje įkurtas popieriaus fabrikas (dirbo apie 1000 baudžiauninkų). 1830 m. Balašichos dvare įsteigtas audimo fabrikas-manufaktūra. 1847 m. vietoje malūnų prie upės pastatytas dar vienas audimo fabrikas (2600 darbuotojų). Prie visų šių fabrikų kūrėsi darbininkų gyvenvietės, kurios susijungė su gretimais kaimais. XIX a. viduryje visos gyvenvietės susijungė į vieną Balašichą. 1939 m. ji gavo miesto teises.
Brėmeno Rolandas

Legendos

Įprasta, kad Brėmeno svečiai stengiasi patrinti Rolando kelį, taip tikėdamiesi sugrįžti dar kartą. Po statulos kojomis vaizduojamas gulintis luošas vargšas. Pasakojama, XI a. grafienė Ema von Lesum pažadėjo dovanoti miestui tiek žemės, kiek per dieną sugebės apeiti luošas žmogus. Dabar dovanotoje vietoje rengiamos miesto mugės. Tačiau neatmetama versija, kad keistasis luošys gali būti ir pavergtas priešas po Rolando kojomis.
Brėmeno miestiečiai baiminosi prarasti legendinį globėją, todėl statulą visais laikais akylai saugojo, ypač per suirutes ir karus. Rotušės rūsiuose buvo saugoma atsarginė Rolando kopija, jei originalas būtų sunaikintas ar nepataisomai pažeistas. Pasak vienos legendos, gudrūs miestiečiai įtikino Napoleoną, norėjusį išvežti Rolandą į Luvrą, kad statula menkavertė, niekam tikusi. Taip miesto globėjas pasiliko savo vietoje, nors užkariautojai išgabeno garsių vokiškojo meno kūrinių.

Istorija

Pirmasis Rolandas buvo medinis, pastatytas XIV a. Neilgai netrukus, 1366 m. sudegintas Braunšveigo ir Liuneburgo arkivyskupo karių. 1404 m. pastatyta akmeninė statula. Ji buvo ištašyta iš klinties, o kolona iš smiltainio. 1822 m. rotušėje buvo atrastos buhalterinės apskaitos knygos, pagal kurias akmentašiams Klausui Tseleicheriui ir Jokūbui Oldei už Rolando statulą buvo sumokėta 170 Brėmeno markių. Viduramžiais polichrominė statula buvo dažoma įvairiomis spalvomis, tačiau vėliau ją dažyti liautasi.
Rolandas vaizduojamas laikantis auksinį skydą, papuoštą senuoju Šventosios Romos imperijos herbu su dvigalviu ereliu, nors tokios teisės tuomet Brėmenas neturėjo. Ant jo yra įrašas vokiečių žemaičių tarme: „Laisvę jums atnešu, kurią Karolis ir kai kurie kunigaikščiai suteikė šiam miestui. Dievui dėkokit – toks mano patarimas!“ Įrašas skyde neatitinka istorinės tikrovės, nes savivalda miestui suteikta vėlesniu laikotarpiu, t. y. po Karolio Didžiojo valdymo.  Tačiau brėmeniečiai visada pabrėždavo esantys paties imperatoriaus, o ne vietos arkivyskupo ar kunigaikščio pavaldiniai. Būti tiesiogiai priklausomiems nuo imperatoriaus buvo politiškai patogiau, nes vokiškose žemėse imperatoriaus valdžia buvo grynai formali, o tikroji – sukoncentruota stambių vietos feodalų rankose. Tokiu būdu reikšdami savo savo ištikimybę imperatoriui, Brėmeno miestiečiai atmetė feodalų pretenzijas į valdžią mieste ir tuo grindė savo laisves. Būtent todėl Brėmeno Rolando skydą puošia visos imperijos herbas, o ne heraldiniai vietos dinastijų simboliai. 
Statula kelis kartus buvo restauruojama. 1939 m. saugumo sumetimais ji buvo iš naujo sumontuota. Karo metais Rolandas buvo uždengtas saugant jį nuo skeveldrų. 1983 m. remonto metu aplink paminklą buvo atkurta senoji, iki 1939 m. stovėjusi apsauginė tvorelė. Buvo pakeista statulos galva, o senoji padėta saugojimui į Brėmeno Fokės muziejų. Šių darbų išlaidas, pagal senąją Brėmeno tradiciją, padengė privatūs asmenys. Per paskutinį restauravimą 1989 m. statulos viduje aptikta propagandinė juosta, kurią nacionalsocialistai padėjo 1938 m.
Mimas (palydovas)

Fizinės charakteristikos

Mažas Mimo tankis rodo, jog palydovas daugiausiai sudarytas iš vandens ledo ir nedidelio kiekio uolienų. Dėl potvynio jėgų palydovas nėra taisyklingos sferos pavidalo: jo ilgiausioji ašis dešimtadaliu ilgesnė už trumpiausią.
Skiriamasis Mimo bruožas – 130 km skersmens smūginis krateris, pavadintas Herschel vardu. Manoma, jog smūgis, po kurio atsirado šis krateris, galėjo paveikti visą palydovo struktūrą, kadangi priešingoje pusėje matomi įvairūs lūžiai ir trūkiai, galėję atsirasti nuvilnijus smūginei bangai. Likęs paviršius nusėtas daug mažesniais krateriais. Visas paviršius taip pat yra nuklotas mažais krateriais.

Mimas fantastikoje

Mimas yra labai panašus į „Mirties žvaigždę“ iš filmų „Žvaigždžių karai“. Tačiau toks sutapimas atsitiktinis, nes „Mirties žvaigždė“ sugalvota daug anksčiau, nei pasirodė pirmosios Mimo nuotraukos.
Sidabras

Elektrocheminės ir oksidacinės savybės

Sidabras geriausiai iš metalų praleidžia elektros srovę. Chemiškai nelabai aktyvus. Veikiamas halogenų ir sieros, apsitraukia sunkiai tirpstančiu halogenido (pvz., sidabro chlorido, sidabro bromido) ar sulfido plėvele. Ore nesioksiduoja (sidabriniai daiktai juoduoja, susidarant juodam sidabro sulfidui Ag₂S).

Cheminė struktūra ir savybės, gamtoje randama forma, mineralai

Sidabras – grynuolių klasės mineralas. Jame būna aukso, vario, gyvsidabrio, bismuto, stibio priemaišų. Grynuolių kristalai netaisyklingi – susukti, išlenkti, randama ir netaisyklingos formos plokštelių, grūdelių. Sidabras, kaip ir visi sunkieji metalai, pasižymi antibakterinėmis savybėmis. Sulfidų veikiamas jis gali pajuoduoti. Šis metalas pasižymi nepaprastomis optinėmis savybėmis, jis iš visų žinomų metalų turi didžiausią šviesos atspindžio gebą, todėl buvo naudojamas veidrodžių gamybai kol nebuvo atrastas aliuminiu dengtas veidrodis.
Iš sidabro junginių dažniausiai prekiaujama sidabro nitratu. Laboratorijose AgNO₃ naudojamas įvairių anijonų nusodinimui ir koncentracijų nustatymui gravimetriškai (pagal susidariusių nuosėdų masę) arba voljumetriškai (pagal titravimui sunaudoto tirpalo tūrį).
Sidabro jonų indikacijai naudojama lengvai pastebima reakcija su chloro jonais- susidaro netirpstantčios vandenyje, baltos spalvos, panašios į varškę, drumzlės- sidabro chloridas. Praktiškai užtenka į tirpalą, turinti sidabro jonų įberti natrio chlorido (valgomoji druska) ir visas sidabras chlorido formoje nusėda. Ši reakcija dar naudojama ir sidabro gryninimui laboratorinėse sąlygose.
Iš sidabro nitrato gaminami kiti sidabro junginiai, naudojami medicinoje, baterijų gamyboje, kaip katalizatoriai. Sidabro jodidą AgI kartais naudoja lietui sukelti (ar išsklaidyti debesis).

Sidabro panaudojimas

Sidabras anksčiau buvo naudojamas papuošalų gamybai bei monetų kaldinimui. Dabar iš sidabro kaldinamos tik proginės monetos (dėl didelės vertės), pavyzdžiui, olimpinėms žaidynėms, pasaulio futbolo pirmenybėms pagerbti, svarbioms sukaktims paminėti ar kitiems ypatingiems valstybės ar pasaulio įvykiams pažymėti. Naudojamas filtrų gamyboje.
Sidabro papuošalai tebėra labai populiarūs.

Įrenginių gamyboje

Visuose automatiniuose elektros įrenginiuose naudojami sidabro kontaktai, tiek kosminėse raketose, tiek povandeniniuose laivuose, kompiuteriuose, atominiuose reaktoriuose ir kitur. Sidabras pasižymi ir nepaprastu plastiškumu. Iš sidabro galima pagaminti skaidrią plokštelę, kurios storis būtų tik 0,00025 milimetro.

Sidabras maisto pramonėje

Sidabras (E174) naudojamas kaip maisto gaminių paviršiaus metalinis dažiklis.
Piotras Stolypinas

Biografija

Protėviai kilę iš Lietuvos. Tėvas, Arkadijus Stolypinas (1821–1899), kurį laiką buvo Rusijos imperijos pasiuntiniu Vokietijoje. Piotras Stolypinas vaikystę nuo 1879 m. praleido tėvo įsigytame ir pastatytame Kalnaberžės dvare, kur nuolat vykdavo atostogų ir kuriame gyveno jo šeima. Kartu su tėvais 1876–1879 m. gyveno Vilniuje (Šv. Stepono gatvėje) ir mokėsi Vilniaus gimnazijoje.
XX a. pradžioje įvykdė eilę reformų, iš kurių svarbiausia – agrarinė. Agrarinės reformos metu jis stengėsi išardyti Rusijos bendruomeninį žemės ūkio valdymą ir sukurti vienkieminius bei viensėdinius ūkius vakarietiško fermerinio ūkio pavyzdžiu. Buvo skatinamas naujakurių persikėlimas į Sibirą bei Vidurinę Aziją. Naujakuriai vykdavo geležinkeliu, krovininiais vagonais, iš kur kilo ir „Stolypino vagono“ pavadinimas. 1911 m. Stolypinas buvo nušautas.
2009 m. gruodžio 2 d. Vilniuje ant Šv. Stepono gatvės 30-ojo namo atidengta atminimo lenta čia gyvenusiam Piotrui Stolypinui.
Slovėnijos transportas

Žemiau pateikiama Slovėnijos transporto sistemos statistika.

Automobilių transportas

2007 m. Slovėnijoje buvo užregistruota per 1,287,000 kelių transporto priemonių, iš kurių yra 1,256,000 automobilių ir 31,000 sunkvežimių. Užregistruota daugiau kaip 1,014,000 nuosavų automobilių (neskaitant spec. nuosavų automobilių.). Vidutiniškai vienas automobilis tenka dviem gyventojams.

Autobusų transportas

Važinėja miesto, priemiestiniai ir tarpmiestiniai autobusai. Už važiavimą Slovėnijos greitkeliais mokamas tam tikras mokestis. Atvykus į Slovėniją lėktuvu, į Liublianą nuvykstama tokiais būdais: autobusu, mikroautobusu, taksi.

Kelių transportas

Daugiausia krovinių Slovėnijoje pervežama kelių transportu, kur kas mažiau – geležinkelių transportu.

Geležinkelių transportas

Šalyje važinėja greitieji tarpmiestiniai traukiniai. Traukiniais keliaujama ir į kitas šalis, į kurortinius miestelius.
Mateliai

Istorija

1902 m. Matelėnų kaimas užraštas Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje. Šalia kaimo yra rastas Matelių lobis.
Master 7 FC

Istorija

Klubas įkurtas 2017 m. 2019 m. tapo vicečempionais.
Batėnai

Istorija

1652 m. kaimas jau minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje.
Gulbenės gimnazija

Gulbenės gimnazija (latv. Gulbenes novada valsts ģimnāzija) – Gulbenės miesto gimnazija. Veikia nuo 1995 m. Yra mokoma nuo 7 iki 12 klasės. Nuo 7 iki 10 klasių mokiniai priimami konkurso keliu.
Adresas: Gulbenē, Skolas ielā 10, LV-4401, Latvija.

Istorija

Ištakos siekia 1926 m., kuomet dvaro užeigos pastate pradėjo veikti komercinė mokykla. Vykdytas profesinis mokymas. Mokykla veikė netinkamomis sąlygomis, iki 1927 m. duris atvėrė naujas pastatas. Atidarymo ceremonijoje dalyvavo Reinis Liepiņš, pašventino Jūliuss Egle. Projekto autorius latvių arhitektas Indriķis Blankenburgs.
1940/1941 mokslo metais sovietmečiu mokykla buvo pervadinta į ekonominį technikumą, vokiečių okupacijos metu ji atgavo savo pavadinimą, bet 1944 m. vėl sovietų režimo buvo išformuota. Nuo tada veikė bendrojo lavinimo ugdymas.
Mokyklos vadovas buvo Jānis Rupais.
Tukumo savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Tukumo rajono dalies.