google/wiki40b huggingface dataset:
Integralinis ir diferencialinis skaičiavimas

Integralinis ir diferencialinis skaičiavimas – viena svarbesnių matematikos sričių, atsiradusi algebroje ir geometrijoje, o vėliau pradėta naudoti daugumoje matematikos sričių.
Vilniaus lopšelis-darželis „Kodėlčiukas“

Istorija

Darželis Nr. 161 įsteigtas 1980 m. gruodžio 8 d. Vilniaus miesto darbo žmonių deputatų tarybos Vykdomojo komiteto potvarkiu Nr. 690p. Vilniaus miesto tarybos 1996 m. vasario 2 d. sprendimu Nr. 100 Vilniaus 161-ajam lopšeliui-darželiui suteiktas „Kodėlčiuko“ pavadinimas.
Kanzasas

Istorija

1541 m. ispanų tyrinėtojas Francisco de Coronado laikomas pirmuoju aplankiusiu Kanzaso valstiją. 1682 m. prancūzų tyrinėtojas René-Robert Cavelier pareiškė Prancūzijos teises į žemes. 1763 m. žemės perleistos Ispanijai, 1800 m. perleistos atgal Prancūzijai. 1803 m. teritorija įtrauktą į Luizianos pardavimą ir atiteko JAV. Teritorijas 1803 m. ištyrė Luisas ir Klarkas, Stephen Long. 1827 m. įkurta pirmoji kolonistų gyvenvietė - Fort Lyvenvortas.

Geografija

Nors valstija charekterizuojama, kaip niekuo neišsiskiarianti lyguma, tačiau jos topografija svyruoja nuo 210 iki 1200 metrų virš jūros lygio. Vakarinė valstijos dalis sudaryta iš aukštų lygumų ir negilių įdaubų, su vos keletu medžių. Naudojant drėkinimo kanalus, valstija garsėja savo cukriniais runkeliais. Pietvakariuose dominuoja Ozarko plynaukštė, apaugusi nedideliais ąžuolais. Pietinėje valstijos dalyje plyti Gipso Kalvos. Pagrindinės jos upės yra Kanzasas ir Arkanzasas. Nors natūralių ežerų valstijoje mažai, tačiau apstu vandens rezervuarų.
Valstija dar žinoma kaip Saulėgrąžos, dėl jų paplitimo. Valstijoje paplitę topoliai, taip pat ąžuolai, graikiniai riešutmedžiai ir klevai.
Valstijoje taip pat gausu putpelių ir fazanų. Čia yra pati gausiausia jerubių populiacija visoje šalyje.

Ekonomika

Kanzasas daugiausiai yra žemės ūkio valstija. Gamyba ir paslaugos pranoko žemės ūkį pelnu, bet jis vis dar lieka svarbus valstijos ekonomikoje. Valstija yra didžiausia kviečių augintoja šalyje, bei viena iš didžiausių sorgų, bei kukurūzų sėklų gamintojas. Auginami galvijai ir veršeliai. 
Dvi pagrindinės valstijos pramonės šakos yra transporto ir kompiuterinė įranga. Kitos svarbios pramonės šakos yra naftos ir anglių produktai. Valstija yra viena iš didžiausių žaliavinės naftos gamintojų ir turi didelius gamtinių dujų, bei helio telkinius.
Jurgita Mikutytė

Jurgita Mikutytė (g. 1973 m. spalio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos vertėja iš vokiečių kalbos, kultūros vadybininkė.

Biografija

1996 m. Vilniaus universitete baigė vokiečių filologijos bakalauro, 1998 m. visuotinės literatūros magistro studijas. 1998–2001 m. studijavo Zalcburgo universitete (Austrija). 2001–2003 m. VU Vertimo studijų katedroje ir Vokiečių filologijos katedroje dėstė meninį vertimą, stilistiką, vokiečiakalbę literatūrą ir kt. 2003–2004 m. dirbo Lietuvos rašytojų sąjungos tarptautinių programų direktore.
Kartu su kolegomis 2004 m. gegužės mėn. įkūrė Lietuvos literatūros vertėjų sąjungą, 2004–2011 m. buvo jos pirmininkė. Dirbdama LLVS išvystė plačią edukacinę programą vertėjams, redaktoriams, leidėjams, kitiems besidomintiems: rengė ir vedė seminarus, paskaitas, diskusijas, konferencijas, meninio vertimo kursus, tarptautines vertėjų dirbtuves. Sumanė ir organizavo meninio vertimo konkursą „Noriu versti“  m., Metų verstinės knygos rinkimus, Antipremiją  2007 ir 2008 m., vertimo recenzijų rašymo dirbtuves; koordinavo premijų konkursus ir jų teikimo vakarus, Tarptautinės vertėjų – Šv. Jeronimo – dienos minėjimą ir kt. Sukūrė ir pildė internetinį vertimo kritikos ir mokslo bibliografinį archyvą . Dalyvavo tarptautinėje vertėjų veikloje, bendradarbiavo su Lietuvos aukštosiomis mokyklomis.
Nuo 1998 m. verčia grožinę literatūrą ir filmus iš vokiečių kalbos.
Publikavo straipsnių literatūros, meninio vertimo ir kt. temomis.
Lietuvių P.E.N. centro narė.
Vincentas Budrevičius

Biografija

Gimė 1795 m. Kėdainiuose. Vilniaus universiteto Fizikos-matematikos fakulteto studentas, vėliau – filosofijos magistras. 1820 m. prisijungė prie filomatų. Teismo sprendimu buvo ištremtas į Rusijos gilumą. Vėliau mokytojavo Kostromos ir Tverės gimnazijose. Adomas Mickevičius jam paskyrė baladę „Trys Budriai". Tarp žymių Lietuvos medžioklių jį paminėjo ir „Pone Tade": „Budrevičius su lokiu eidavo imtynių". Mirė 1850 m. Panafidine, šalia Tverės.
Prekiautojas akmenimis

Turinys

Profesorius Alsejo, universitete dėstantis paskaitas apie terorizmą, pats yra tapęs išpuolio Kenijoje auka ir praradęs kojas. Jo žmona Leda tampa išpuolio geležinkelio stotyje liudininke ir trumpam paimama įkaite. Siekdami atgauti pusiausvyrą, sutuoktiniai išvyksta trumpų atostogų į Kapadokiją, kur susipažįsta su musulmonų dvasininku Šachidu ir paslaptingu italu Liudoviku, vadinamu prekeiviu akmenimis.
Grįžusi į Italiją, Leda vėl jį susitinka ir netrukus tampa šio meiluže. Ėmęs įtarinėti žmoną, Alsejo išsiaiškina, kad Liudovikas anksčiau pakeitė tikėjimą ir tapo musulmonu. Įtardamas, kad jis planuoja teroro išpuolį, Alsejo apie viską papasakoja žmonai, tačiau šiai tai nerūpi, ji tik nori būti su Liudoviku. Pastarasis taip pat ima abejoti dėl savo pasirinkimo ir nori atidėti pasikėsinimą, tačiau Šachidas ir kiti su tuo nesutinka. Liudovikas ir Leda bando bėgti laivu, tačiau jis sulaikomas ir į Angliją išplaukia viena Leda. Kuomet laivas pasiekia uostą, detonuojamas mašinoje paslėptas sprogmuo, o išpuolio organizatoriai atsikrato ir Liudoviku…
LitGRID

LitGRID – Lietuvos akademinių institucijų lygiagrečiųjų ir paskirstytų skaičiavimų tinklas (angl. grid). Tinklas jungia Lietuvos universitetus ir mokslo institutus bei verslo partnerį - IT kompaniją.
Šio tinklo technologijų pagalba sujungiami geografiškai nutolę paskirstyti kompiuteriniai resursai ir sukuriamas virtualus superkompiuteris, galintis spręsti didelės apimties skaičiavimo uždavinius. Taip pat į tinklą yra įtrauktos virtualios organizacijos, dalyvaujančios bendruose tyrimuose ar projektuose.
LitGrid tinklas ir jo resursai (pvz., saugyklos) remiasi Lietuvos mokslo ir studijų kompiuterių tinklo (LITNET) infrastruktūra.
LitGrid tinklas yra susijęs su kuriamu Baltijos šalių lygiagrečiųjų ir paskirstytų skaičiavimų tinklu BalticGrid bei Europos tinklu EGEE.
LitGrid veiklą remia Lietuvos Respublikos Švietimo ir mokslo ministerija.
Pelno mokestis prie pajamų šaltinio

Pelno mokestis prie pajamų šaltinio – mokestis, kuriuo apmokestinamos užsienio fizinių ir juridinių asmenų ne per Lietuvoje esančią nuolatinę buveinę gautos pajamos, kurių šaltinis yra Lietuvos teritorijoje. Mokestį į biudžetą turi sumokėti Lietuvos vienetas, išmokantis pajamas užsienio vienetui. Mokestį prie pajamų šaltinio reglamentuoja Lietuvos Respublikos Pelno mokesčio įstatymas.

Mokesčio tarifai

2001 m. gruodžio 20 d. LR PMĮ nustatytas 10 proc. tarifas, kuriuo apmokestinama visa aukščiau išvardintų pajamų (išskyrus dividendus) suma be atskaitymų.
2001 m. gruodžio 20 d. LR PMĮ nustatytas 15 proc. tarifas pajamoms iš paskirstytojo pelno.

Dvigubo apmokestinimo išvengimas

Jeigu Lietuva su užsienio valstybe yra sudariusi dvigubo apmokestinimo išvengimo sutartį, ir užsienio šalyje tam tikros rūšies pajamos yra neapmokestinamos arba apmokestinamos mažesniu tarifu nei nustatyta LR PMĮ, taikomos dvigubo apmokestinimo išvengimo sutartyje nustatytos taisyklės.
Novi Pazaras (Bulgarija)

Istorija

Osmanų imperijos sudėtyje priklausė Silistros sandžakui, vėliau Provadijos kazai. XVII a. tapo kazos centru. 1763 m. pastatyta nauja mečetė, 1774 m. turkiška pirtis, 1826 m. laikrodžio bokštas.
1840 m. įkurta vienuolių mokykla, 1872 m. atidarytas kultūros centras. Po Rusijos–Turkijos karų, tapo Bulgarijos kunigaikštystės dalimi. 1883 m. suteiktas miesto statusas.
Mineralogija

Mineralogija – mokslas apie mineralus, jų cheminę sudėtį, kristalų struktūras, fizikines savybes. Mineralogija taip pat tiria procesus, lemiančius mineralų susidarymą ir jų destrukciją. Ji artima kitas medžiagas tiriantiems mokslams (medžiagotyrai bei kt.).
Specifinė mineralogijos atšaka yra gemologija, nagrinėjanti brangakmenių savybes.
Mūsų naujienos

Mūsų naujienos – Paprūsės suvalkiečių liberalios krypties savaitraštis, ėjęs 1930–1931 m. Kybartuose.

Istorija

Leido L. Skatikas. Spausdino Perkūno spaustuvė Telšiuose. Išėjo 27 numeriai.
Nagrinėjo Suvalkijos regiono problemas, informavo apie įvykius.
Redagavo Petras Kežinaitis.
Ėriškių Švč. Jėzaus Vardo bažnyčia

Istorija

Pirmoji medinė koplyčia kapinėse pastatyta apie 1754 m. Per gavėnią čia atvykdavo Ramygalos kunigas. Ėriškių gyventojas Kazimieras Vaitkus 1889 m. prašė leisti kapinėse pastatyti naują koplyčią (vietoj suirusios senosios). Po pakartotinių prašymų leidimas gautas tik 1898 m. Medinė koplyčia pastatyta 1899 m. Iš Ramygalos bažnyčios gauti 2 šoniniai altoriai. Koplyčios statytojas K. Vaitkus 1903 m. jai dovanojo 20 dešimtinių žemės.
Ėriškiuose 1907–1914 m. nuolatinis kunigas buvo kanauninkas Jonas Balvočius (1842–1915), lietuvių veikėjas ir rašytojas. Jis pastatė kleboniją, 1908 m. įkūrė mokyklą. Kunigas Petras Markevičius įrengė naują didįjį altorių (jam 1924 m. Mykolas Klikūnas paaukojo pinigų), 1938 m. skarda perdengė koplyčios stogą. 1939 m. išdažytas koplyčios vidus. Ėriškiai buvo Ramygalos filija.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano (grindų plotas 24 × 10 m), su bokšteliu ant kraigo. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora metalinė.
Jonas Smilingis

Biografija

Šilalės rajono savivaldybės priešgaisrinės tarnybos ugniagesys.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šilalės rajono skyriaus narys, 1997–2001 m. Šilalės skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys, LSDP tarybos narys.
Sporto klubo „Dvaras“ pirmininkas.
Žemutinės Kolymos ulusas

Geografija

Ulusas iš šiaurės skalaujamas Rytų Sibiro jūros. Joje yra šiam ulusui pavaldžios Lokių salos. Praktiškai visą paviršių užima pelkėta ir labai ežeringa Kolymos žemuma. Pagrindinės upės: Kolyma (su Omolonu, Aniuju), Alazėja (su Rosocha), Didžioji Čiukočia, Konkovaja. Didžiausi ežerai: Nerpičjė, Čiukočjė, Didysis Morskojės ežeras, Ilirgytkinas.
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -32–38 °C, liepos mėnesio +4–12 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – nuo 150 iki 200 mm.
Yra Pleistoceno parkas.
Konstantinas Šakenis

Biografija

1899 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. Įstojo į Peterburgo universiteto Fizikos-matematikos fakultetą. 1901 m. už dalyvavimą studentų riaušėse iš universiteto pašalintas. Vėliau priimtas į Peterburgo technologijos instituto Mechanikos fakultetą, bet 1905 m. prasidėjus revoliucijai, studijas teko nutraukti.
Grįžęs į Lietuvą, Vilniuje vienerius metus dirbo laikraščio „Vilniaus žinios“ redakcijoje, bendradarbiavo laikraščiuose „Viltis“, „Vairas“, „Lietuvių balsas“. 1910 m. baigęs mokslus Peterburgo technologijos institute nesusigundė karjeros perspektyvomis Rusijoje, grįžo tėvynėn, nuo 1912 m. dėstė fiziką Vilniaus Aleksandro gimnazijoje.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, 1915 m. Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti Centro komiteto pavedimu steigė amatų dirbtuves ir mokyklas, vėliau Voronežo lietuvių gimnazijos inspektorius, direktorius. Nuo 1918 m. Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijos mokytojas.
1918–1919 m. vienas Lietuvos technikų draugijos ir Aukštųjų kursų steigėjų. Aktyviai įsitraukė į švietimo pertvarką, skleidė naujas didaktines pažiūras ir europietiškas pedagogikos naujoves. Rūpinosi vadovėlių leidyba, parašė ir 1918 m. išspausdino trijų dalių fizikos vadovėlį gimnazijoms, paruošė lietuviškų fizikos terminų žodynėlį. 1925 m. paskirtas Panevėžio valstybinės gimnazijos direktoriumi, tais pačiais metais pradėjo dirbti Švietimo ministerijoje.
1926 m. po valstybės perversmo Antanui Smetonai tapus Respublikos Prezidentu, pagal tautininkų sąrašą tapo Trečiojo Seimo nariu. 1927 m. gegužės 3 d. – 1929 m. rugsėjo 23 d. Augustino Voldemaro XIV Ministrų kabinete ir vėliau iki 1934 m. birželio 12 d. Juozo Tūbelio XV Ministrų kabinete – švietimo ministras. 1934–1940 m. valstybės kontrolierius. 1936 m. Ketvirtojo Seimo pirmininkas.
Aktyviai dalyvavo ne tik kultūrinėje bei šviečiamojoje veikloje, bet ypač – politiniame gyvenime. Buvo Tautos pažangos partijos valdybos Centro komiteto narys, Lietuvių tautininkų sąjungos veikėjas. 1930 m. – vienas Lietuvių tautininkų fondo steigėjų.
1930 m. Vytauto Didžiojo jubiliejinio komiteto pirmininkas, nuo 1934 m. Vytauto Didžiojo ordino tarybos pirmininkas. 1937 m. Lietuvos inžinierių draugijos pirmininkas.
Domėjosi grožine literatūra ir istorija. 1909 m. vertė į lietuvių kalbą ir laikraštyje „Viltis“ leido kai kuriuos Adomo Mickevičiaus raštus, 1924 m. išvertė „Poną Tadą“. 1933 m. parašė knygą „Aušra ir jos gadynė“. 1935 m. išleido monografiją „Vabalninkas ir jo apylinkė praeityje ligi Lietuvos nepriklausomybės atgavimo“.
1941 m. birželio 14 d. okupacinės sovietų valdžios suimtas ir po tardymo ištremtas į Angarlagą Sibire. Po 10 metų perkeltas į Krasnojarsko kraštą. 1956 m. jau palaužtos sveikatos grįžo į Lietuvą.
Mitotanas

Mitotanas yra vaistas, skiriamas antinksčių vėžio gydymui. Tai yra insekticido DDT darinys. Mitotanas slopina antinksčių žievės funkciją ir slopina joje sintetinamų hormonų poveikį. Jis skiriamas po antinksčių vėžio operacijos, prailgina laiką iki ligos progresavimo. Taip pat vaistas gali būti skiriamas ligoniams, kurių vėžys išplitęs ir metastazavęs.

Naudojimas veterinarijoje

Mitotanas taip pat yra naudojamas gydant šunis, kurie serga Kušingo liga.
Dunkel

Dunkel (vok. dunkel - 'tamsus') – iš Vokietijos kilusi lager (apatinės fermentacijos) alaus rūšis. Dunkel alus taip vadinamas dėl jo spalvos – ji gali būti nuo gintarinės iki tamsiai rudos - rusvos. Šios rūšies alus išsiskiria aiškiu salyklo skoniu.
Dunkel (kartu su Helles) yra viena iš tradicinių Miuncheno alaus rūšių, taip pat populiari visoje Bavarijoje (Pietų Vokietija). Dunkel alus paprastai turi 4,5 %-6 % alkoholio tūrio, taigi yra silpnesnis nei kita Bavarijoje mėgstama rūšis – Bock (šviesiosios lager alaus rūšys paplito tik XIX amžiaus viduryje, kai technologijų pažanga įgalino jas virti pigiai ir kokybiškai). Dunkel alui tamsią spalvą suteikia Miuncheno salyklas (naudojamos ir kitos salyklo rūšys).
Dunkel alaus specifinis salyklo skonis išgaunamas salyklą verdant vandenyje (taip išgaunamos jame esančios kvapiosios medžiagos).
Santa Elenos provincija

Geografija

Provincijos paviršius daug kur kalnuotas, ypač pietuose ir šiaurės rytuose. Vakaruose į vandenyną smarkiai išsišauna Šv. Elenos kyšulys. Klimatas sausringas, daug kur plyti pusdykumės, sausieji miškai. Tik rytuose ir šiaurėje yra drėgnųjų miškų plotų. Vandenyno pakrantės garsėja savo paplūdimiais.
Vaclovas Petras Rževuskis

Biografija

Lenkijos kilmingos magnatų Rževuskių giminės atstovas, herbo „Kšivda“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono Stanislovo Mateušo Rževuskio (1662–1728) ir Liudvikos Kunickaitės jaunesnysis sūnus.
Vaclovas Rževuskis surinko didelę kolekciją vertingų paveikslų ir senovinių ginklų, pervežė vertingiausius iš Olesko į Podgorecko pilį. Įkūrė tipografiją ir teatrą Podgorcuose, pastatė prie pilies bažnyčią.
1732 metais Vaclovas Petras Rževuskis gavo Karūnos lauko raštininko pareigybę. 1733 metais palaikė Stanislovo Leščinskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1734 metais buvo išrinktas konfederatų seimų maršalka Cholmo žemėje. Po Augusto III pergalės buvo priverstas emigruoti į užsienį.
1735 metais Vaclovas Petras Rževuskis Augusto III buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu. Augusto III valdymo metu buvo karaliaus dvaro frakcijos ankstesnės Respublikos tvarkos išsaugojimo šalininkų nariu. 1737 metais buvo išrinktas Karūnos Tribumolo maršalka Liubline. 1736–1750, 1756–1762 metais – Podolės vaivada. 1752 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Cholmščinos. 1752 metais Vaclovas Petras Rževuskis gavo Karūnos lauko etmono buožę, o 1762 metais buvo paskirtas Krokuvos vaivada. Buvo vienas iš lyderių konservatyvios magnatų grupuotės, pasisakančios prieš ATR valstybinės tvarkos reformavimą. 1764 metais pasirašė manifestą, Varšuvoje, konvokacinio seimo metu, kuriame pripažino Rusijos armijos buvimą neteisėtu. 1767 metais tapo vienu iš Radomo konfederacijos sukūrimo organizatorių.
Nuo 1773 metų balandžio iki lapkričio buvo Karūnos didžiuoju etmonu. Už priešinimąsi Rusijos pasiuntinio Nikolajaus Repnino politikai Repnino seimo metu buvo areštuotas ir 5 metam ištremtas į Kalugą. Kalugoje rašė atgailos psalmes. 1778 metais gavo Krokuvos kašteliono pareigybę.
Paskutinius metus pragyveno kaip vienuolis-kapucinas. Mirė Selece 1779 m. spalio 27 d. Palaidotas Kumovo Majoracko kaimo kapinėse.

Šeima

1732 metų birželį Vaclovas Petras Rževuskis vedė kunigaikštytę Aną Liubomirskaitę (1714–1763), Černigovo vaivados, kunigaikščio Juozapo Liubomirskio (1676–1732) ir Terezos Mnišek (1690–1746) dukterį.
Pogradecis

Istorija

Pogradecis ir jos apylinkės yra vienos seniausiai apgyvendintų Albanijos vietų, pirmųjų gyventojų gyvenvietės liekanos datuojamos nuo akmens amžiaus laikotarpio. Šioje vietovėje taip pat gausiai randama ir kitų priešistorės – žalvario ir geležies amžiaus – gyvenviečių liekanų. Jau nuo senovės laikų Ohrido ežero pakrantės buvo apgyvendintos senųjų šio regiono gyventojų – ilyrų genčių.
Jau antikos laikais dabartinis Pogradecio miestas buvo viena iš svarbesnių gyvenviečių, apie kurios svarbą byloja ir vienoje iš miestą supančių kalvų esantys senovės įtvirtinimų griuvėsiai. Ilgainiui šios vetovės buvo stipriai veikiamos Graikijos civilizacijos įtakos. Pogradecis su apylinkėmis ilgą laiką priklausė senovės antikinėms valstybėms: Makedonijai, Romos imperijai, Bizantijai.
Nuo VI a. į Balkanų pusiasalio regioną ėmus intensyviai skverbtis slavams, palaipsniui ši vietovė buvo gausiai apgyvendinta slavų genčių – dabartinių makedonų ir bulgarų protėvių. Ilgainiui šis miestas vienu iš svarbesnių Bulgarijos karalystės miestų, stačiatikybės centrų. Miesto pavadinimas yra slaviškos kilmės, sudarytas iš dviejų bulgarų (makedonų) kalbos kilmės žodžių: под („po“) + градец (град – „miestas“).
Viduramžiais miestas kurį laiką buvo pavaldus viduramžių Graikijos valstybei – Epyro Despotijai, vėliau Serbijos karalystei, kol galiausiai XIV a. šis miestas atiteko Osmanų imperijai. Jai valdant pradėjo plisti islamas, ėmė gausėti albanų persikelėlių, suintensyvėjo vietinių slavų albanizacija (iki XIX a. 2-osios pusės miesto ir jo apylinkių gyventojų daugumą sudarė slavai).
1912 m. Albanijai paskelbus nepriklausomybę, 1913 m. šis miestas atiteko naujai susikūrusiai valstybei. XX a. tarpukariu šiame regione ypač sustiprėjo vietinių slavų asimiliacija, padedant vietos albanų administracijai.
II pasaulinio karo išvakarėse, 1939 m. miestas, kaip ir likusi Albanija, buvo užimtas Italijos kariuomenės. 1940–1941 m. netoli miesto ėjo fronto linija, skirianti Graikijos ir Italijos kariuomenes. 1943 m. miestas buvo okupuotas hitlerinės Vokietijos, kol 1944 m. buvo išvaduotas Albanijos komunistų partijos vadovaujamų partizanų.
Komunistų diktatūros laikais miestas buvo industrializuojamas ir plečiamas. Žlugus planinei sistemai, miestas nukentėjo nuo 10-ojo dešimtmečio ekonominės ir nuo 1997 m. finansinės krizės.

Architektūra ir archeologija

Dėl šio krašto turtingos istorinės praeities, Pogradecio mieste ir jo apylinkėse yra gausu įvairių epochų statinių ir paminklų: priešistorinių statinių griuvėsių, romėnų ir bizantinės epochos mozaikos liekanų, bizantinės pilies griuvėsių, viduramžių Bizantijos laikų bažnyčių, osmanų laikotarpio mečečių, tiltų bei gyvenamųjų namų.
Komunistinės diktatūros laikais pastatyta pagal tipinius projektus suprojektuotų daugiabučių gyvenamųjų namų, viešbučių, vilų.
The Need for Speed

Apžvalga

„The Need for Speed“ yra vairavimo žanro žaidimas. Žaidimo tikslas laimėti visas lenktynes ir turnyrus. Laimėjus lenktynes žaidėjas gauna prizinius taškus arba naują automobilį. Žaidimo valdymas yra sunkus, nes bandyta žaidėjui suteikti vairavimo realumo pojūtį. „The Need for Speed“ žaidime galima nusistatyti priešininkų vairavimo lygį, kuo aukštesnis lygis, tuo sunkiau laimėti lenktynes. Žaidimas buvo populiarus, kai buvo išleistas, tačiau ir dabar yra žaidžiamas „Need for Speed“ žaidimų serijos mėgėjų.

Trasos

„The Need for Speed“ žaidime yra 8 skirtingos lenktynių trasos: Alpine, Autumn Valley, City, Coastal, Rusty Springs, Vertigo Ridge, Transtropolis, Lost Vegas.

Automobiliai

Žaidime yra 10 skirtingų lenktyninių automobilių: Acura NSX, Chevrolet Corvette ZR-1, Dodge Viper RT/10, Ferrari 512 TR, Lamborghini Diablo VT, Mazda RX-7, Porsche 911 Carrera 2, Toyota Supra Turbo, Warrior.
Lėtinė mielomonocitinė leukemija

Epidemiologija

Dėl skirtingų klasifikacijos sistemų ir nevisiškai aiškaus ligos apibrėžimo sunku nustatyti tikslų sergamumą. Manoma, kad sergamumas lėtine mielomonocitine leukemija yra apie 1 iš 100 000, dažniausiai liga diagnozuojama 65-75 metų amžiaus, šiek tiek dažniau serga vyrai.

Priežastys

Nėra aiškios, kaip ir daugelio piktybinių ligų atveju manoma turi įtaką jonizuojančioji spinduliuotė. Kai kurie mielodisplastiniai sindromai gali transformuotis į lėtinę mielomonocitinę leukemiją.

Simptomai

Liga diagnozuojama pagal kraujo tyrimą. Pacientai dažnai kreipiasi dėl blužnies padidėjimo (splenomegalijos), kuri sukelia skausmą kairiajame šone. Neretai yra išreikšti B simptomai. Dėl anemijos gali būti silpnumas, nuovargis, dusulys.

Diagnostika

Anamnezė ir klinikiniai simptomai diagnostikai nedaug vertingi, kadangi nespecifiniai.

Periferinis kraujas

Leukocitų skaičius dažniausiai būna padidėjęs, tačiau gali būti ir normalus, ir sumažėjęs. Ligai labai būdinga monocitozė su daug nebrandžių granulocitų formų, randamų kraujyje. Monocitų vidutinis skaičius kraujyje paprastai yra 2-5x10⁹/L, mažiausiai 10% bendro leukocitų skaičiaus. Dažniausiai monocitai morfologiškai normalūs, tačiau kai kuriais atvejais gali būti pakitę, turėti atipinę branduolio formą, granules. Nebrandžių granulocitinės eilės ląstelių kraujyje randama <20%, bazofilų skaičius nepadidėjęs. Dažnai nustatoma eritrocitų anizocitozė, poikilocitozė, randami akantocitai, ašaros formos eritrocitai. Neretai pasitaiko gigantiniai trombocitai, bendras trombocitų skaičius paprastai būna normalus arba sumažėjęs. Neutrofilai dažniausiai su displazijos požymiais: branduolių hipersegmentacija, hiposegmentacija, hipergranuliacija.

Kaulų čiulpai

Hiperceliuliniai kaulų čiulpai su displazijos požymiais, dažniausiai visose trijose ląstelių eilėse. Daug monocitinės kilmės ląstelių. Megakariopoezės displazija pasireiškia megakariocitų branduolių anomalijomis, mikrokariocitais. blastų skaičius yra iki 20%, svarbu blastams priskirti promonocitus. Blastuose esančios Auer lazdelės nepaneigia lėtinės mielomonocitinės leukemijos diagnozės.

Tėkmės citometrija

Teigiami žymenys: CD33, CD13, dažnai CD14 (parodo monocitų nesubrendimo laipsnį), CD68, CD64, CD56

Citogenetika ir molekulinė genetika

Kloninės citogenetinės aberacijos nustatomos 20-40% atvejų, tačiau jos nėra būdingos vien tik lėtinei mielomonocitinei leukemijai. Dažniausiai randama 8 chromosomos trisomija ir 7 monosomija. Neretai nustatomos RAS mutacijos, CEBPA, NPM1, RUNX1 mutacijos.

Gydymas

Esant neišreikštiems simptomams ir nedaug pažengusiai ligai pakanka intensyvaus stebėjimo. Dažniausiai taikomas simptominis gydymas: esant anemijai - kraujo transfuzija, gali būti skiriamas eritropoetinas. Klinikiniuose tyrimuose šiuo metu analizuojamas azacitidino efektyvumas. Esant išreikštai leukocitozei, efektyvus gydymas hidroksikarbamidu. Vienintelė galimybė šiuo metu visiškai išgydyti šią ligą yra kamieninių kraujo ląstelių transplantacija, tačiau šis metodas praktikoje gali būti taikomas tik pavieniams ligoniams