google/wiki40b huggingface dataset:
Rumia

Istorija

Miestas rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas XIII a. 1954 m. suteiktos miesto teisės.
Truras

Istorija

XII a. pastatyta Truro pilis.
Savitri Devi

Savitri Devi (tikr. Maximine Julia Portaz, g. 1905 m. rugsėjo 30 d. Lione – m. 1982 m. spalio 28 d. Esekse, Anglijoje) – prancūzų rašytoja, politinė aktyvistė. Pagarsėjusi savo nacizmą palaikančiais kūriniais, hinduizmo, nacistinio okultizmo, mistikos tematikos darbais.
Savitri Devi prisidėjo prie okultizmo populiarinimo neonacizme, giliosios ekologijos, Naujojo Amžiaus idėjų platinimo. Viena pasaulinės nacionalsocialistų sąjungos kūrėjų. Neigė holokaustą. Teigė, kad Adolfas Hitleris buvo Višnaus avatara.

Biografija

Maximine Julia Portaz gimė graiko/lombardo tėvo ir motinos anglės šeimoje. Nuo pat jaunystės advokatavo gyvūnų teisėms, prieštaravo žydų praktikuojamam košero skerdimo ritualui. Buvo Graikijos nacionalizmo rėmėja. Liono universitete studijavo chemiją ir filosofiją, tapo filosofijos mokslų daktare. Vėliau išvyko į Graikiją, kur ieškojo runų, siejo arijišką senovės graikų kilmę. Apgynė dvi daktaro disertacijas: „Theophilius Kaïris kritikos esė“ ir „Matematikos paprastumas“. Ji buvo žymaus filosofo Cornelius Castoriadis dėstytoja. 1928 m. atsisakė Prancūzijos pilietybės ir gavo Graikijos. 1932 m. išvyko į Indiją ieškoti gyvųjų arijų pagonių kultūros. Priėmė hinduizmą, pasirinko indišką vardą Savitri Devi („dievybės spinduliai“). Rėmė indų nacionalizmą ir išlaisvinimo judėjimą. 1940 m. ištekėjo už bengalų brahmano, žurnalisto Asit Krishna Mukherji.
Po II pasaulinio karo Savitri Devi keliavo po Europą (Skandinaviją, Angliją, Prancūziją). 1949 m. Vokietijoje skleidė neonacistines idėjas, dėl ko buvo suimta ir kalėjo 8 mėnesius. Po to grįžo į Lioną. 1953 m. vėl nuvyko į Vokietiją, kurioje lankė buvusias svarbias SS ir Hitlerio buveines. Artimiausiais kitais metais keliavo po Ispaniją, Artimuosius Rytus, kur bendravo su buvusias nacistais. 1961 m. bendradarbiavo su britų nacionalistais. 1971 m. išvyko į Indiją. Tęsė susirašinėjimus su Europos nacizmo entuziastais.

„Žmogaus apkalta“

Knygoje „Žmogaus apkalta“ (Impeachment of Man) teigė, kad norint išsaugoti Žemės ekosistemą, kuri nepajėgi išlaikyti didelės žmonių populiacijos, reikia sunaikinti nearijiškos kilmės žmones (panaudojant biologinius ginklus, eugeniką). Viešpataujanti rasė kontroliuotų žemės populiacijos ribas ir taikiai sugyventų su gamta. Likę gyvi ne – arijai būtų arijų vergais.
Aleksandras Gordevičius

Aleksandras Gordevičius (1891–1941) – Lietuvos inžinierius architektas.
Vytautas Šaulys

Biografija

1989 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius ekonomistas. UAB „Sveikas namas“ darbuotojas.
2001 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Vilniaus miesto skyriaus narys. 2007 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Danutė, vaikai Asta, Mindaugas.
Azoto trichloridas

Gamyba

Gaminamas leidžiant Cl₂ dujas per amoniako tirpalą vandenyje.
Susidaro kaip šalutinis produktas organinėse reakcijose kuriose dalyvauja amoniako dariniai ir chloras.
Nedideliais kiekiais gali susidaryti dezinfekuojant vandens tiekimo linijas monochloraminu.

Saugumas

Azoto tricloridas yra pavojinga sprogstamoji medžiaga. Sprogsta, kai pašildomas iki 93 °C, apšviečiamas ar sukrečiamas. Taip pat gali sprogti, kai liečiasi su rugštimis, guma ir kitomis organinėmis medžiagomis. Sprogus 1-2 g šios medžiagos galima apkursti.
Azoto triclorido sprogimas laboratorijoje apakino žymų chemiką Humphry Davy ir jis pasamdė Faradėjų kaip padėjėją, taip atverdamas kelią Faradėjui į mokslininkų gretas.
2003 metais Belgų mokslininkai pranešė apie galimas sąsajas tarp mažų NCl₃ kiekių geriamajame vandenyje ir gausėjančių vaikų astmos atvejų.
Kortizolis

Kortizolis – antinksčių žievės pluoštinės srities ląstelių iš cholesterolio sintetinamas gliukokortikoidas. Šis hormonas sekretuojamas patiriant stresą, esant žemai gliukozės koncentracijai kraujyje.
Kortizolis skatina baltymų katabolizmą (skaidymą) ir aminorūgščių telkimą iš nekepeninių audinių: laisvos aminorūgštys yra panaudojamos gliukoneogenezei (gliukozės formavimui) kepenyse. Jis aktyvina riebalų rūgščių oksidaciją riebaliniame audinyje. Taip organizmas gauna daugiau energijos šaltinių.
Kortizolis slopina imunitetą, užkerta kelią medžiagų, kurios organizme sukelia uždegimą, išsiskyrimui. Jis taip pat skatina osteoporozės atsiradimą, slopindamas kaulų formavimąsi. Kortizolis stabdo kolageno, kuris yra svarbus jungiamojo audinio komponentas, ir vitamino D sintezę, kalcio jonų reabsorbciją plonosiose žarnose.
Kruopiai

Geografija

Prie Kruopių yra didžiuliai Girkančių-Tyrelio miškai, kuriuose gausu žvėrių ir paukščių, pasitaiko ir tetervinai.

Aplinkinės gyvenvietės

NAUJOJI AKMENĖ – 13 km
Eglesiai – 17 km 
 PAPILĖ – 21 km
Šakyna – 10 km 
 GRUZDŽIAI – 22 km
Činšo teisė

Činšo teisė – valstiečio teisė naudotis feodalo žeme už piniginį arba piniginį ir natūrinį mokestį – činšą.

Istorija

Atsirado XII a.-XIV a., buvo paplitusi visoje Europoje, labiausiai Prancūzijoje, kur ji vadinosi cenzyva. Pagal činšo teisę naudojimasis žeme yra paveldimas, prievolės – fiksuotos. Valstiečiai, naudojęsi žeme pagal činšo teisę buvo vadinami činšininkais (Čekija, Abiejų Tautų Respublika, Vokietija), cenzitarijais (Prancūzija), cenzuarijais (Anglija).
Činšo teisės plitimas reiškė feodalinių santykių nykimą. Žemę feodalai činšo teisės pagrindu išnuomodavo laisviesiems valstiečiams ir miestiečiams. Rytų Europoje šį procesą pristabdė antroji baudžiavos raida, palivarkinio ūkio kūrimas. Įsigalint kapitalistiniams santykiams ir privačiai žemės nuosavybei činšo teisė pradėjo nykti. Prancūzijoje ji išliko iki 1789–1799 m. Prancūzijos revoliucijos, Vokietijoje buvo panaikinta per 1848–1849 m. revoliuciją.
Lietuvoje činšo teisė įsigalėjo XIV–XVI a. Jos plitimą stabdė baudžiava. Plačiau ji buvo praktikuojama gyvenvietėse, daugiausia miesteliuose, kuriems buvo suteikta Magdeburgo teisė. Užnemunės kaimuose panaikinta 1864 m., miestuose 1866 m. Likusios Lietuvos dalies kaimuose činšo teisė panaikinta 1886 m., miestuose ir miesteliuose – 1926 m. Činšiniai santykiai Lietuvoje galutinai panaikinti 1940 m.
Jūratė (vardas)

Jūratė – lietuviškas moteriškas vardas. Kilo nuo lietuvių mitologinės deivės Jūratės, o išpopuliarėjo Maironio baladės „Jūratė ir Kastytis“ dėka. Pats žodis „Jūratė“ yra vedinys nuo jūra > Jūraitė. Vardadienis – balandžio 12 d.
Iš šio vardo kilo lenkiškas vardas Jurata.
Monos sąsiauris

Monos sąsiauris (angl. Mona Passage, isp. Canal de la Mona) – sąsiauris, kuris skiria Haičio salą nuo Puerto Riko. Monos sąsiauris jungia Atlanto vandenyną su Karibų jūra ir yra svarbi laivų maršruto nuo Atlanto vandenyno iki Panamos kanalo dalis.
130 km besidriekiantis vandens ruožas tarp dviejų salų yra vienas kebliausių kanalų Karibuose. Sąsiauris kupinas kintančių potvynių srovių, kurios susidaro abejose didelių salų pakrantėse, ir smėlio seklumų, kurios besitęsia daugelį kilometrų nuo abiejų krantų.
Sąsiauris yra seismiškai aktyvioje tektoninių lūžių zonoje, todėl jame dažnai vyksta nežymūs žemės drebėjimai, kyla nedideli cunamiai.
Tulkinčiai

Istorija

Istoriniuose šaltiniuose kaimas minimas 1650 m. 1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Taika“.
Subnykštukė

Subnykšukės, yra VI šviesio klasės žvaigždės Jorko spektrinės klasifikacijos sistemoje. Jos apibrėžiamos kaip žvaigždės, kurių šviesis yra 1,5 - 2 ryškio, žemesnis nei pagrindinės sekos tos pačios spektrinės klasės žvaigždžių. Dauguma jų yra taip vadinamos II populiacijos (labai mažai turinčios metalų) žvaigždės.
Terminą "Subnykštukė" pirmasis panaudojo Gerard Peter Kuiper 1939 metais, kuris taip vadino žvaigždes su anomaliu spektru. Iki tol jos buvo vadinamos tarpinėmis baltosiomis nykštukėmis".
Liberijos dailė

Liberijos dailė – Liberijos, valstybės Vakarų Afrikoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, dailė.

Tradicinis menas

Čiabuvių gentys kuria tradicines ritualines kaukes – dažniausiai juodos spalvos, medines, papuoštas rafijos pluoštu, kriauklelėmis, kartais polichromuotas. Kiekvienam regionui būdinga savita kaukių raiška. Vakarų Liberijos gentys išsiskiria kaukėmis–šalmais su stilizuotais veido bruožais, aukšta kakta, kruopščiai perteikta įmantria šukuosena, storais kaklais su tradiciniu kelių žiedų kaklo papuošalu. Rytų Liberijos gentys kuria labai įvairius kaukių tipus. Siekiama perteikti įvairias veido išraiškas, būdingos apvalios akių kiaurymės, plaukų, barzdos imitavimas, raudona spalva.
Kuriamos ir raiškios žmonių ir gyvūnų skulptūrėlės iš medžio, dramblio kaulo, molio, metalo. Gaminami baldai, namų apyvokos reikmenys, papuošalai. Būsto sienų tapyboje vyrauja geometriniai raštai ir figūriniai atvaizdai.

Profesionalioji dailė

Profesionalioji dailė ėmė klostytis tik XX a. antroje pusėje. Jos branduolį sudarė užsienyje studijavę dailininkai. dešimtame dešimtmetyje prasidėjęs pilietinis karas suardė menininkų bendruomenę. Žymiausi Liberijos dailininkai – skulptorius V. Ričardsas (kūrė realistines, etniškas skulptūras Liberijos istorijos ir folkloro temomis), tapytojas, grafikas J. Koli (abu per karą nužudyti), tapytoja C. Mensah (kuria abstrakčiojo ekspresionizmo stiliumi; emigravo į JAV). Kiti žymesni dailininkai: tapytojas ir architektas V. Ričardsas, tapytojas Omaras Al Chabu, grafikas ir tapytojas V. Madžoras.
Stanisław Leszczycki

Biografija

Nuo 1945 m. Jogailos universiteto (Krokuva), nuo 1948 m. Varšuvos universiteto profesorius. Jo iniciatyva įsteigtas geografijos institutas; 1951–1970 m. jam vadovavo Varšuvos universitete, kitas – Mokslų akademijoje; 1953–1977 m. jam vadovavo. Nuo 1952 m. Lenkijos mokslų akademijos narys. 1958–1982 m. Lenkijos mokslų akademijos teritorinio ekonominio šalies plėtojimo reikalų komiteto pirmininkas.
1964–1968 m. ir 1972–1976 m. Tarptautinės geografijos sąjungos viceprezidentas, 1968–1972 m. šios sąjungos prezidentas. Nuo 1952 m. žurnalo „Przegląd Geograficzny“, nuo 1964 m. „Geographia Polonica“ vyriausiasis redaktorius.

Mokslinė veikla

Paskelbė mokslinių darbų iš geografijos istorijos ir metodologijos, ekonominės geografijos, aplinkosaugos. Vadovavo Lenkijos atlasų rengimui.
Amosas

Amosas – pasak Biblijos, Dievo pranašas. Jo vardu pavadinta viena iš Senojo Testamento knygų. Teigiama, kad gyveno VIII a. pr. m. e. Judėjoje, kalnų kaimelyje Tekojoje, kur ganė avis ir augino figmedžius. Dievas pasiuntęs Amosą į šiaurinę Izraelio karalystę, į Betelį, kuriame karalius Jeroboamas I buvo pastatydinęs stabą – aukso veršį. Čia atvykęs pranašas skelbė, ką Dievas pasakęs apie teisingumą bei teismą ir smerkė gobšumą bei priespaudą. Anot Amoso, vien aukodami aukas Dievui, sukčiaujantys pirkliai negali atsipirkti už savo nuodėmes.
Amazijas, Betelio kunigas, Izraelio karaliaus pasamdytas, liepęs Amosui grįžti į Judėją. Tačiau Amosas to nepaisęs ir toliau kalbėjęs izraelitams, jog jei šie neatgailausią, jų laukianti Dievo bausmė ir tremtis.
Gyvenk kaip policininkas, mirk kaip vyras

Turinys

Specialaus policijos padalinio pareigūnai Fredas ir Tonis visuomet veikia savo nuožiūra: radę įtariamuosius, jie nesulaiko nusikaltėlių, o paprasčiausiai juos nužudo: merginą gatvėje bandžiusius apiplėšti motociklininkus ar su įkaite name užsibarikadavusius 3 banditus. Kuomet gatvėje nušaunamas jų kolega Gvido, tyręs žinomo gangsterio, pravarde Bibi, bylą, abu policininkai meta iššūkį visai nusikaltėlių grupuotei. Jie sudegina į pobūvį susirinkusių gangsterių automobilius ir tokiu būdu priverčia juos pačius pradėti dviejų nepažįstamų keršytojų medžioklę. Būrio vadas patiki Fredui ir Toniui tik Bibi bylą, tačiau šis sugeba išsiaiškinti, kad jam kerštą paskelbę vyrai dirba policijoje. Prasideda lenktynės, kurie kuriuos pirmiau prigriebs ir sėkmė galiausiai nusišypso policininkams...
Lanksčioji kartenė

Biologija

Dvimetis arba vienmetis žolinis augalas, išaugantis iki 10-20 cm aukščio. Žiedai smulkūs, 3–4 mm dydžio, su 4 kuokeliais. Žydi visą vasarą. Dalis sėklų sudygsta iš karto ir augalai žydi dar tais pačiais metais. Likusios tarnauja kaip ilgalaikis dirvožemio sėklų bankas.
Lanksčiajai kartenei augti tinka brandūs šlapi miškai (spygliuočiai, lapuočiai, mišrūs), kuriuose daugiamečių žolinių augalų danga natūraliai dera su kartkartėmis užtvindomais ir plikais dirvožemio plotais. Pasitaiko augalų ant šlapių miško bei pamiškių keliukų, dažniausiai rupūžinių vikšrių (Juncus bufonius) sudaromose terofitų bendrijose.
Gali būti painiojama su panašiais augalais – pavėsinėmis karčiosios kartenės (Cardamine amara) formomis arba gėlynuose pasitaikančiu adventyviniu (iš kitur perkeltu) augalu gauruotąja kartene (Cardamine hirsuta).

Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje lanksčioji kartenė nuo 2000 m. įrašyta į Raudonąją knygą.
Nustatytos 4 augavietės Kaišiadorių, Plungės, Tauragės ir Vilniaus rajonuose.Populiacijos gausios, bet nepastovios. 1997 m. Žiedelio ežero (Plungės raj.) apylinkių eglyne rasta gana gausi kartenės populiacija, kurią sudarė keli tūkstančiai individų. 1999 m. nustatyta, kad augalų ženkliai sumažėjo, atlikus miško retinimo darbus ir pasausėjus dirvožemiui bei suvešėjus žolių dangai. Panašūs pokyčiai vyko Dambravos miške (Kaišiadorių raj.). Negausi lanksčiųjų kartenių populiacija yra Ožkagirio miške (Tauragės raj.). 2004 m. aptikta gausi populiacija Dūkštų ąžuolyne (Vilniaus raj.).
Grėsmę rūšies gyvavimui kelia staigūs miško buveinių pokyčiai dėl miško kirtimų.
Tibetiečių kalba

Kalbos istorija

VII a. pirmasis Tibeto imperatorius Songtsan Gampo pasiuntė vieną iš savo pasiuntinių Tonmi Sambota į Indiją, kad sukauptų žinių apie budizmą. Tuomet pasiuntinys, visų manymu, sukūrė tibetiečių raštą, paremtą devanagari (sanskrito kalba: देवनागरी) rašto sistema. Taip pat Tomni Sambota parašė tibetiečių kalbos gramatiką, besiremiančią sanskrito (sanskrito kalba: संस्कृतम्) kalbos gramatika.
Pirmasis sanskrito-tibetiečių kalbų žodynas (Mahavyutpatti) pasirodė IX amžiuje. Ksilografija, kilusi iš Kinijos, buvo naudojama ir Tibete bei vis dar naudojama kai kuriuose Tibeto vienuolynuose.
Dabartinė kalba (vartojama nuo IX a.) buvo naudojama išversti slaptus budistų tekstus, gabenamus iš Indijos į Tibetą. VIII a. pr. budistų tekstai, parašyti sanskrito kalba, buvo gabenami per Himalajus ir raštingi žmonės juos kruopščiai vertė į tibetiečių kalbą. Tekstų antplūdis baigėsi XI a., kai indų originalūs tekstai buvo naikinami per musulmonų antplūdį. Vis dėlto, budizmo tekstai, meno, meditacijų ir filosofijos tradicijos buvo beveik galutinai perduotos Tibetui.
Kinų invazija į Tibetą ir jų bandymai sunaikinti budizmo vienuolynų įtaką privertė daug pažengusių meditacijos mokytojų ir mokinių pabėgti į vakarus. Kartu jie pasiėmė pačius svarbiausius dharma tekstus ir šventus meno kūrinius. Šie darbai yra saugomi įvairiose Vakarų šalyse, daugiausia Tibeto budistų centruose, o jų kopijos yra prieinamos didžiausiose bibliotekose. Šie tekstai yra parašyti klasikine tibetiečių kalba.

Gramatika

Paprasti tibetiečių sakiniai yra sudaromi tokia tvarka: subjektas – objektas – veiksmažodis.
Tibetiečių veiksmažodžiai yra sudaryti iš dviejų dalių: žodžio šaknies, kuri sudaro žodžio reikšmę, ir galūnės, kuri reiškia laiką (praeities, dabarties arba ateities). Kamienas yra labai pabrėžiamas kalbant. Paprasčiausios ir labiausiai pasitaikančios veiksmažodžių formos susidedančios iš kamieno ir galūnės „-ge“ gali būti vartojamos dabarties ir ateities laikams išreikšti, o praeities laikui reikšti prie žodžių kamienų pridedama galūnė „-song“.
Mila Kunis

Milena Markovna Kunis (g. 1983 m. rugpjūčio 14 d. Černivcuose, Ukraina) – amerikiečių aktorė. Septynerių Mila Kunis su šeima išvyko iš Ukrainos ir apsigyveno Los Andžele (Kalifornija). Aktorės akys skirtingų spalvų: viena žalia, kita žydra. Pirmas vaidmuo kine 1989 m.
Liberinis kavamedis

Kava

Skirtingai, nei arabikos ir robustos kavos, kurios yra plačiai auginamos visame pasaulyje, liberika yra mažiau populiari. Uogose pulpos sluoksnis labai plonas. Liberikos pupelės savo dydžiu lenkia ir arabiką, ir robustą. Iš liberikos pupelių paruoštas gėrimas yra prastesnio skonio. Šios pupelės naudojamos kavos gėrimams ir tirpiai kavai gaminti. Ji užima apie 1 % pasaulinės produkcijos. Filipinuose auginama liberika vadinama Kape Barako.
Birutė Letukaitė

Birutė (Birūta) Letukaitė-Komskienė (g. 1952 m. kovo 27 d. Kaune) – Lietuvos šokėja, choreografė, pedagogė.

Kūryba

Kuria įvairios stilistikos (nuo išraiškos ir džiazo iki postmodernistinės) kompozicijas. Žymiausios: „Aura“, „Varpų siuita. Prisiminimai“, „Pavasaris“, „Lietuviškos variacijos“, „Valsas“, „Stotyje“, „M. K. Č.“, „Galvė“, „Juodieji“, „Trys solo“, „Natyasastra“, „Improvizacija su Litvinskiu“, „Svajonė“, „Extremum mobile“, „Prisiminimai apie ateitį“, „re - gi - ne - re - gi“, „Aseptinė zona, arba lietuviškos sutartinės“, "GODOS. II dalis".
Sukūrė choreografiją Kauno dramos teatro spektakliams (Frederikas Garsija Lorka. Jerma, 1992 m.; Torntonas Vailderis. Per plauką nuo žūties, 1993 m., rež. Gytis Padegimas), bei Vytauto Grigolio spektakliams (Karūnos vėtra, 2002 m.; Mindaugas. Vorutos vilkolakio giesmė, 2003 m.; Didysis Vytautas – karalius, 2004 m.; Palikit vardą Lietuvos, 2005 m.; visi per Pažaislio muzikos festivalį pastatyti prie Kauno pilies).
Almazna

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1870 m. ir vadinta Iziumu (Изюм). Dabartinis pavadinimas suteiktas 1878 m. Miesto teises gavo 1977 m.
Beijing Renhe FC

Istorija

Klubo ištakos siekia
Baltischer Beobachter

Baltischer Beobachter (Baltijos apžvalgininkas) – dienraštis ėjęs Klaipėdoje vokiečių kalba 1936–1938 metais. Buvo leidžiamas kaip lietuviško laikraščio Lietuvos keleivis atitikmuo vokiečių kalba.

Istorija

1934-1935 m. dienraštis vadinosi „Ostsee-Beobachter“ (Baltijos jūros apžvalgininkas), 1935 m. „Memeler Beobachter“ (Klaipėdos apžvalgininkas). Visų šių laikraščių redaktoriumi dirbo Jonas Endrikis Grigolaitis. Laikraštis buvo leidžiamas kiekvieną dieną, išskyrus sekmadienius. Laikraštį leido spaudos bendrovė Rytas. Paskutinis laikraštis išleistas 1938 m. rugsėjo 30 dieną.
Euroapotheca

„Euroapotheca“ yra tarptautinė įmonių grupė, valdanti mažmeninės prekybos vaistinių tinklus ir didmeninės vaistų prekybos įmones Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Lenkijoje, Ukrainoje bei Švedijoje. „Euroapotheca“ grupei šiuo metu priklauso vaistinės, veikiančios šešiose šalyse. „Euroapotheca“ Lietuvoje kontroliuoja vaistinių tinklą „Eurovaistinė“, Švedijoje – „Apoteksgruppen“, Latvijoje vaistinių tinklą „Euroaptieka“, Estijoje – „Euroapteek“, Lenkijoje „Euro-Apteka“, Ukrainoje – „Euroapteka“.
„Euroapotheca“ priklauso tarptautinei UAB „Vilniaus prekyba“ įmonių grupei.

Istorija

„Euro vaistinė“ Lietuvoje įkurta 1998 m. ir tapo didžiausiu vaistinių tinklu Lietuvoje. 2001 m. pirmosios „Euro vaistinės“ atidarytos Latvijoje ir Lenkijoje. 2004 m. „Euroapotheca“ grupė įžengė ir į Estijos rinką. 2007 m. įkurtas holdingas UAB "Euroapotheca", vienijantis vaistinių tinklus visose šalyse. 2014 m. Lietuvoje pradeda veikti e-vaistinė. 2017 m. lapkričio mėn. „Euroapotheca“ ir Švedijos Karalystė pasirašė sutartį dėl valstybės kontroliuojamos įmonės „Apoteksgruppen Holding AB“ įsigijimo.
Nijolė Kalikaitė

Biografija

1999 m. Raseinių sporto mokyklos direktoriaus pavaduotoja, trenerė. Raseinių rajono švietimo darbuotojų profesinės sąjungos susivienijimo pirmininkė.
Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Raseinių rajono skyriaus narė, 2003–2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotoja, LSDP tarybos narė. Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos narė, LSDMS tarybos narė.
Rimini Rimini 2

Turinys

Kaip ir pirmąjį filmą, šį taip pat sudaro keletas siužetinių linijų, jungiamų veiksmo vietos – pajūrio kurorto Riminio. Vyskupo sūnėnas kreipiasi į vietinę radijo stotį, siūlydamas vesti 15 minučių trukmės laidas apie moralę, ir nors jam skiriamas prasčiausias laikas, atsiranda žmonių, kurie jos klauso ir net skambina į studiją, prašydami patarimo seksualiniais klausimais. Vyras, atvykęs praleisti atostogų su žmona, sutinka draugą, įkalbinantį jį sulaužyti ištikimybę. Kuomet jam tai beveik pavyksta, pasirodo meilužės vyras ir vietoj fizinio smurto pareikalauja atstatyti teisybę – leisti jam permiegoti su jo žmona. Pusamžis vyras, turintis seksualinių problemų, klauso savo gydytojo, tikinančio, kad jas galima išspręsti dietos pagalba, tačiau jo meilužė galvoja priešingai.
Jonas Kievišas

Jonas Kievišas (1941 m. vasario 5 d. Ožkėnų k., Šiaulių r.), muzikos pedagogas, socialinių (edukologijos) mokslų daktaras, choro dirigentas.

Biografija

Baigęs Kuršėnų vidurinę mokyklą, 1959–1963 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. V. Žvirblis). Mokyklą baigęs su pagyrimu, kurį laiką dirbo Kuršėnų kultūros namų meno vadovu, suorganizavo mišrųjį chorą ir parengė 1965 respublikinei dainų šventei, dalyvavo konkurse. 1965–1970 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Bekerio klasė). 1972–1975 muzikos pedagogiką ir metodiką studijavo TSRS Pedagogikos mokslų akademijos Meninio ugdymo mokslinio tyrimo instituto aspirantūroje Maskvoje. 1978 apgynė pedagogikos mokslų kandidato disertaciją.
1965–1970 Šiaulių miesto dainų ir šokių liaudies ansamblio „Jovaras" meno vadovas ir dirigentas. Ansamblis koncertavo Lietuvoje, Baltarusijoje, Ukrainoje, Rusijoje, Bulgarijoje, dalyvavo radijo ir televizijos laidose.
Nuo 1968 Šiaulių pedagoginio instituto Muzikos pagrindų katedros dėstytojas, nuo 1975 vyr. dėstytojas, nuo 1979 e. doc. pareigas, nuo 1984 docentas. 1968–1972 instituto studentų dainų ir šokių ansamblio vadovas, mieste suorganizavo berniukų chorą. 1992–1995 instituto Meno pedagogikos katedros vedėjas. 1988–1993 vadovavo merginų choro „Pavasaris" kamerinei grupei (24 merginos), su kuria daug koncertavo Lietuvoje ir užsienyje, dalyvavo tarptautiniuose religinės muzikos festivaliuose, giedojo bažnyčiose.
1976–1982 Šiaulių mokytojų namų mišriojo choro „Varsa" meno vadovas ir dirigentas. Parengė F. Schuberto Mišias G-dur, kurios 1978 m. kovo 4 d. buvo atliktos ir Vilniaus Arkikatedroje. Chorą parengė 1980 respublikinei dainų šventei ir konkursui, 1981 V Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje choras pelnė prizą už geriausiai atliktą šiuolaikinio kompozitoriaus dainą, surengė koncertų Šiauliuose ir kitur. 1987 respublikinei moksleivių dainų šventei paruošė Šiaulių 16-osios vidurinės mokyklos jaunučių chorą ir Mokytojų namų jaunių chorą. 1987–1994 vadovavo Kuršėnų kultūros namų mišriajam chorui, kurį parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje, nemažai su juo koncertavo.
Nuo 1987 vadovauja Šiaulių rajono kultūros darbuotojų moterų chorui. Choras buvo parengtas 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, dalyvauja koncertuose ir kituose kultūros renginiuose. J. Kievišas – Šiaulių rajono dainų švenčių dirigentas ir įvairių kultūros renginių organizatorius, bendrojo lavinimo mokyklų muzikos mokytojų konsultantas, dėsto respublikiniuose muzikos mokytojų kvalifikacijos kėlimo kursuose, dalyvauja įvairiose mokslinėse konferencijose ir skaito pranešimus. Pedagogas ir toliau dirba mokslo tiriamąjį darbą, parengė ir išleido nemaža muzikos mokymo priemonių. Tai „Dainų mokymas solfedžiuojant“ (1990), dainų rinkinys „Žalias ąžuolėli“ (1989), straipsnių rinkinys „Mokykimės dainuoti“ (1993 I ir 1995 II), „Daina ir solfedžio“ (1995), „Vaiko muzikinė raiška" (1997). Paskelbė straipsnių vaikų muzikinio auklėjimo ir kitais klausimais.