google/wiki40b huggingface dataset:
Villa Lituania

Villa Lituania – Lietuvos Pirmosios Respublikos pasiuntinybės pastatas Romoje, Italijoje.

Istorija

Pastatas buvo įsigytas išperkamosios nuomos būdu ir priklausė Lietuvos Respublikai XX amžiaus ketvirtajame dešimtmetyje. Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą, pastatas su Italijos vyriausybės parama buvo perduotas Sovietų Sąjungai. Nelikus kitų išeičių ambasadorius Stasys Lozoraitis iš pastato pasitraukė 1940 m. kartu su likusiu diplomatiniu korpusu ir šeima, sunaikindamas arba su savimi pasiimdamas daugumą dokumentų. Iki pastato okupacijos Lietuvos Respublika buvo sumokėjusi daugiau nei pusę pastato kainos. Šiuo metu pastate įsikūręs Rusijos generalinis konsulatas Italijoje.
2007 m. Lietuvos menininkai Nomeda ir Gediminas Urbonas dalyvavo Venecijos meno bienalėje su projektu Villa Lituania, už kurį susilaukė specialaus bienalės komisijos paminėjimo.
Villa Lituania buvo laikoma paskutine Sovietų Sąjungos okupuota Lietuvos dalimi. 2013 m. vasario 21 d. Lietuvos Respublikos Užsienio reikalų ministras Linas Antanas Linkevičius pasirašė kontroversišką susitarimą su Italijos vyriausybe, pagal kurią Lietuva atsisakė pretenzijų į Villa Lituania pastatą, vietoj jo sutikdama neatlygintinai naudotis kitomis patalpomis Romoje, Palazzo Blumenstihl pastate.
Narvaišių pagrindinė mokykla

Istorija

Mokykla įkurta 1938 m. Alksnėnų kaime. 1946 m. iš pradinės reorganizuota į Alksnėnų septynmetę mokyklą. Nuo 1994 m. mokykla įsikūrė Narvaišių kaime, buvusio kolūkio administracijos patalpose, o nuo 1999 m. rugsėjo 1 d. tapo pagrindine dešimtmete mokykla.
Rokokas

Rokokas – dailės ir architektūros stilius, kaip baroko tęsinys susiformavęs XVIII a. Prancūzijoje, vėliau išplitęs po visą Europą. Pavadinimas kilęs iš prancūziško žodžio rocaille, reiškiančio sodų puošimą dekoratyvinėmis kriauklėmis, sraigių kiaukutais ir pan. Menas tapo neatskiriama gyvenimo dalimi, svarbiausia jo paskirtis – puošti aukštuomenės gyvenimą. Daug dėmesio sulaukė taikomoji dailė. Pradėtos statyti nedidelės jaukios vilos, rezidencijos. Rokoko stilius architektūrą paveikė mažai, daugiausia – interjerą.

Interjeras

Rokoko stiliaus interjeras intymus, gracingas. Daugybė veidrodžių ir dekoratyvinių pano, papuošimų, ornamentų, kriauklių, gėlių, vandens purslų motyvai. Spalvos švelnios, pastelinės, aukso, sidabro. Baldai, indai, drabužiai buvo be galo įmantrių formų. Plito rytietiški motyvai.

Tapyba

XVIII a. tapyba menkai priminė baroko meną. Paveikslai tapo mažesnio formato. Jų tematika intymesnė – vaizduojamos koketiškos, manieringos scenos, idiliški peizažai. Kaip ir visame šio laikotarpio mene daugiausia buvo naudojamos pastelinės spalvos.
Antuanas Vato (pranc. Antoine Wateau, 1684–1721 m.) buvo rokoko stiliaus pradininkas tapyboje. Jo paveikslų personažai buvo aktoriai, kareiviai, puošnios damos, piemenėliai, apsirengę tuo metu madingais rūbais.
Fransua Bušė (pranc. François Boucher, 1708–1770 m.) tapė mitologinius, religinius paveikslus, peizažus, erotines scenas. Paveiksluose vyravo nerūpestinga, žaisminga nuotaika.
Žanas Šardenas (pranc. Jean-Baptiste-Siméon Chardin, 1699–1779 m.) tapė buitines kompozicijas, kasdieninius namų darbus, natiurmortus. Dailininką domino paprastų daiktų grožis, tad jo darbai nėra ekspresyvūs.

Mada

Rokoko laikotarpio drabužių stilius išsiskiria savo įnoringumu, detalių gausa, lengvumu. Dažniausiai naudojamos medžiagos buvo brokatas, satinas, atlasas, nėriniai, paprastai pastelinių atspalvių. Moterų drabužiuose svarbiausia buvo kiklikas siauromis rankovėmis ir kūgio formos sijonas; jie buvo puošti gausybe nėrinių, raukinių. Buvo naudojami aksesuarai, įskaitant vėduokles bei pirštinaites. Vyrų drabužiai taip pat buvo labai gausiai puošti. Tai buvo trumpos liemenės siauromis rankovėmis ir kelius siekiančios kelnės su priderintomis baltomis kojinėmis. Iš vyriškos liemenės vėliau buvo sukurtas frakas.
Daug dėmesio buvo skiriama plaukams. Jie buvo auginami ilgi, garbanojami, tepami pomada, daromos įspūdingos šukuosenos, kurioms natūralių plaukų ilgio dažnai nepakakdavo, tad buvo pridedama kitų žmonių ar arklių plaukai. Vaizduotė neturėjo ribų – moterys ant galvos įsirengdavo miniatiūrinius sodus ar įtaisydavo narvelį su paukščiais, o kirpėjui tekdavo stovėti ant kojūkų, kad galėtų pasiekti šukuosenos viršų. Tokios šukuosenos buvo daromos savaitėms ar mėnesiams, moterys negalėdavo normaliai miegoti, o plaukuose veisdavosi parazitai.
Zita Prašmutaitė

Zita Prašmutaitė (g. 1953 m. birželio 29 d. Melburne, Australija), dainininkė, pianistė, vargonininkė, chorvedė.

Biografija

1960–1969 m. privačiai mokėsi muzikos teorijos ir skambinti fortepijonu pas Verą Porter, išlaikė 6 skyrių fortepijono ir 5 skyrių muzikos teorijos egzaminus prie Melburno universiteto (Australian Music Examination Board). Baigusi gimnaziją, 1971–1974 m. Monasho universitete studijavo tiksliuosius mokslus, gavo bakalauro laipsnį. 1984–1986 m. studijavo Chisholmo technologijos institute ir įgijo kompiuterių magistro laipsnį. Abi minėtos mokslo įstaigos yra Melburne.
1970–1995 m. Melburno lietuvių parapijos choristė ir vargonininkė, choro akompaniatorė. 1976–1982 m. mergaičių vokalinio okteto (vėliau seksteto) dainininkė ir vadovė. Surengė koncertų Melburne, Adelaidėje, Canberroje, Geelonge, Hobarte irMorwelle. 1984–1987 m. vokalinio – instrumentinio ansamblio „Svajonės“ dainininkė ir koncertmeisterė. Koncertavo daugelyje Australijos miestų, o 1986 m. JAV ir Kanadoje, 1985 m. išleido plokštelę. 1988–1989 m. vokalinio – instrumentinio ansamblio „Svajonių aidai“ dainininkė ir koncertmeisterė. Ansamblis koncertavo Melburne, Geelonge ir Sidnėjuje, taip pat Pietų Amerikoje (Buenos Aires, Montevideo, San Paule), daugelyje JAV ir Kanados miestų, Prancūzijoje, Vokietijoje, Lenkijoje ir Lietuvoje – Vilniuje ir Kaune. 1988 m. išleido plokštelę „Svajonių aidai".
Nuo 1975 m. Z. Prašmutaitė Melburno „Dainos sambūrio" choro, vyrų okteto ir solistų koncertmeisterė. Jungtinio Australijos lietuvių choro 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje ir Kaune koncertmeisterė. 1984, 1990 ir 1996 m. Australijos lietuvių dainų švenčių pagrindinė akompaniatorė.
Nuo 1995 m. Melburno lietuvių parapijos choro meno vadovė ir dirigentė. Choras rengia koncertus, gieda Švč. Marijos Jūrų Žvaigždės bažnyčioje, dalyvavo 1996 m. Australijos lietuvių dainų šventėje Melburne, giedojo šventės atidarymo iškilmėse šv. Mišių metu. 1975 m. Z. Prašmutaitė dalyvavo III Pasaulio lietuvių jaunimo kongrese Pietų Amerikoje, 1979 m. IV analogiškame kongrese Europoje ir 1983 m. V kongrese JAV ir Kanadoje. Ji turi daug visuomeninių pareigų. 1996 m. gruodžio 27 d. dirigavo jungtiniam chorui XIX Australijos lietuvių dainų šventėje Melburne, 1998 m. lankėsi Vilniuje ir stebėjo II Pasaulio lietuvių dainų šventę.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Vladas Lazutka

Vladas Lazutka (1948 m. gruodžio 19 d. Vilnius – 2001 m. sausio 9 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas chirurgas, urologas onkologas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

Tėvas Pranas Lazutka. 1972 m. baigė Vilniaus universitetą. 1987 m. medicinos mokslų kandidatas.
1972–1992 m. dėstė Vilniaus medicinos mokykloje (nuo 2001 m. Vilniaus kolegija) ir dirbo gydytoju Respublikinėje Vilniaus Raudonojo kryžiaus ligoninėje. 1979–2001 m. dirbo Lietuvos onkologijos centre (iki 1990 m. Onkologijos mokslo tyrimo institutas, nuo 2002 m. Vilniaus universiteto Onkologijos institutas), 1982–1988 m. vyr. gydytojas, 1990–1991 m. direktoriaus pavaduotojas. 1997–2001 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; nuo 1997 m. docentas.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo sritis – šlapimo ir lytinių organų onkologinių ligų gydymas. Vienas pirmųjų Lietuvoje pradėjo taikyti kriodestrukciją kraujavimui stabdyti sergant šlapimo pūslės vėžiu, šlapimo pūslės formalino terapiją, transuretrines šlapimo pūslės operacijas. Pritaikė brachiterapiją prostatos vėžiui gydyti. Paskelbė apie 100 mokslinių straipsnių.
Menkupių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas bevardžio upelio suformuotame aukštumos kyšulyje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 40x49 m dydžio, per 1,5 m iškilusiu viduriu. Aikštelę aplink juosė pylimas, kuris geriausiai išliko šiaurės rytų ir šiaurės vakarų dalyse. Šiaurės vakarų aikštelės pakraštyje - 2 m aukščio, 11 m pločio pylimas, rytinėje pusėje - 0,5 m aukščio, 6 m pločio. Rytiniame piliakalnio šlaite, 3 m žemiau pylimo yra 13x15 m dydžio terasa. Kita 10 m pločio terasa yra į šiaurę nuo pylimo. Šlaitai statūs, 11-12 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, pylimas iškasinėtas apkasais. Dirvonuoja, šlaitai apaugę lapuočiais ir eglaitėmis.
Šiaurinėje ir šiaurės vakarų papėdėse 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 24 300 m². Išmatavimai: apie 180 x 180 m dydžio. Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas: 22 400 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Piliakalnių piliakalnis (Vilkaviškis) 6 kmNaujienėlės piliakalnis 4 kmKampinių piliakalnis 4 kmVištyčio Lauko II piliakalnis 22 kmLakinskų piliakalnis 12 kmSūduvos piliakalnis 15 kmPapiliakalnių piliakalnis 6 km
Žaliosios piliakalnis 14 kmElveriškės piliakalnis 24 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Kūrybingumo metodikos

Kūrybingumo metodikos (nuo gr. methodike, 'visuma būdų kokiam nors darbui ar veiksmui atlikti'; angl. Creativity techniques) – tai metodai, skatinantys kūrybinius veiksmus tiek meno, tiek mokslo srityse. Kūrybiškumas siejamas su gebėjimu pažvelgti į daiktus, užduotis, problemas naujai, neįprastai. Kūrybingumo aspektai apima idėjų kūrimo ir skirtingo mąstymo metodus, problemų pakartojimo formavimo būdus, aplinkos pokyčius ir pan. Jie gali būti naudojami kaip problemų sprendimo, meninės raiškos ar terapijos dalis. Kūrybiškumą galima valdyti ir vystyti. Jį riboja nusistovėję informacijos apdorojimo kanalai, taisyklės, logika, įvairios prielaidos.
Ignas Gaška

Biografija

1909–1912 m. mokėsi privačiai Mintaujoje, baigė gimnazijos 4 klases. 1915–1918 m. mokytojavo Biržų, Šiaulių apskričių pradžios mokyklose. 1918–1940 m. spalio mėn. priklausė LKP, vėliau SSKP narys. 1919 m. vadovavo ginkluotam komunistų būriui, kovojusiam prieš kuriamą Lietuvos valdžią. Stojo į Raudonąją armiją, jos politinis darbuotojas, su ja pasitraukė iš Lietuvos.
1920 m. balandžio mėn. atsiųstas į Lietuvą nelegalią komunistinę veiklą plėtojo Kaune, Šiauliuose. Kuopininkas. 1923–1927 m. ir 1930–1933 m. už antivalstybinę veiklą kalintas. 1926–1927 m. vadovavo LKP Mažeikių, Panevėžio organizacijoms. 1928–1930 m. studijavo Maskvos partinėje mokykloje. Kurį laiką buvo LKP CK, CK sekretoriato ir politinio biuro narys. Periodinių leidinių 1921–1922 m. „Darbininkų atstovas“, 1930 m. „Tiesa“ redaktorius. 1935–1936 m. užsienio darbininkų leidyklos Maskvoje lietuvių sekcijos vedėjas.
Sovietams okupavus Lietuvą 1941 m. kovo-birželio mėn. Kaune, 1942 m. liepos – 1944 m. lapkričio mėn. Maskvoje – LSSR valstybinės leidyklos direktorius. 1944–1949 m. LSSR Leidyklų ir poligrafijos pramonės valdybos prie LSSR MT viršininkas. 1949–1959 m. LSSR užsienio reikalų ministras. 1949–1960 m. LKP CK narys. 1947–1963 m. LSSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.
Kurdų kalba

Fonetika ir gramatika

Kurdų kalbos fonetinę sistemą sudaro 9 balsių ir 30 priebalsių fonemų. Balsiai gali būti redukuoti ir neredukuoti, duslieji sprogstamieji priebalsiai – aspiruoti ir neaspiruoti. Kirtis pastovus, paprastai kirčiuojamas paskutinis žodžio skiemuo.
Daiktavardis ir įvardis linksniuojami 3 linksniais – tiesioginiu, netiesioginiu ir vokatyvu. Būdvardžiai nelinksniuojami. Nežymimasis artikelis -ek (kilęs iš skaitvardžio ‘vienas’) šliejamas prie žodžio galo (êl ‘gentis’, êlek ‘tokia gentis’). Atributiniuose junginiuose vartojami vad. izafetai, t. y. morfemos, jungiančios pažymimąjį žodį (daiktavardį) su pažyminiu ir rodančios daiktavardžio gramatinę giminę ir skaičių: dilê baš ‘gera širdis’, dilê žinê ‘moters širdis’ (daiktavardžio dil ‘širdis’ vyr. g. rodo izafetas -ê); žina baš ‘gera moteris’ (žin turi mot. g. izafetą -a); dilêd baš ‘geros širdys’, žinêd baš ‘geros moterys’ (daugiskaitą žymi abiem giminėms bendras izafetas -êd). Skiriasi tranzityvinių ir intranzityvinių veiksmažodžių asmenavimas.

Vartojimas

Kurdų kalba patyrusi aplinkinių kalbų (persų, arabų, turkų) įtaką, perėmusi iš jų nemažai skolinių.
Ankstyvieji raštytiniai šaltiniai kurdiškai žinomi nuo XI a. Vieni seniausių kurdų rašto paminklų yra jazidų šventraščiai – „Juodoji knyga“ (Meṣḥefa reş) ir „Apreiškimo knyga“ (Kitêba Cilwe). Visgi, kurdų kalba ilgus amžius buvo šnekamoji, ja kurta gausi kurdų poezija, pasakojamoji tautosaka. 1787 m. italų misionierius Mauricijus Garconis išleido kurdų kalbos gramatiką.
Dabar kurdų kalba yra oficiali Irako Kurdistano kalba, ja transliuojamos radijo, televizijos laidos, leidžiama literatūra. Turkijoje 1980–1991 m. viešas kurdų kalbos vartojimas buvo draudžiamas.
Kurdų soranių kalba užrašoma arabiškais rašmenimis, o kurmandžių – paprastai lotyniškais.
Paparčių Šv. vyskupo Stanislovo ir Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia

Istorija

Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1522 m. XVI a. 2-ojoje pusėje bažnyčią pasisavino evangelikai reformatai. Iki 1614 m. ji grąžinta katalikams. LDK paiždininkis Stanislovas Beinartas Paparčiuose 1649 m. įsteigė dominikonų vienuolyną ir jam dovanojo Kazokiškių, Paparčių, Tunilų (Tunilovičių) palivarkus. Dominikonai įsteigė naujokyną, 1797 m. padidino bažnyčią (pristatė Šv. Domininko koplyčią), įkūrė pradžios mokyklą. Vienuoliai turėjo 1072 tomų biblioteką. 1782 m. vienuolyne buvo 16 kunigų, 30 klierikų, 10 brolių. 1812 m. bažnyčia ir vienuolynas apiplėšti.
1832 m. vienuolynui priklausė šie kaimai: Bekštonys, Diržonys, Klykūnai, Laukagalis, Naravas, Paaliosė, Pakalniškiai, Paparčiai, Vereikonys. 1864 m. M. Muravjovo įsakymu Paparčių vienuolynas uždarytas ir jame įkurdinti kareiviai. Vienuolyno viršininkas kunigas Silvestras Babinovskis ir kunigas Augustinas Kodelskis perduoti karo lauko teismui. Vienuolyno bibliotekoje rasta 6000 knygų. Po 2 savaičių uždaryta ir bažnyčia. Apie 1890 m. vienuolynas ir bažnyčia nugriauti, iki šių dienų išliko mūrinė Paparčių koplyčia ir vienuolyno vartai. 1907 m. parengtas mūrinės bažnyčios projektas.
1915 m. į Paparčius paskirtas kunigas Jurgis Zimkus. Jo ir parapijiečių rūpesčiu 1916 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia (1 km nuo buvusios bažnyčios ir vienuolyno), įkurta parapija. 1919 m. lenkų kareiviai apiplėšė Paparčių kleboną, nužudė jo šeimininkę. 1949 m. bažnyčia suremontuota.
Kristaps Porziņģis

Karjera

Nuo 2012–2013 m. sezono profesionalią karjerą pradėjo Ispanijos krepšinio lygoje ir Europos taurėje su pertraukomis rungtyniavusiame klube „Sevilla“. Iki tol žaidė už jų jaunimo komandą. 2014–2015 m. Europos taurės sezone buvo pripažintas ryškiausia kylančia žvaigžde.
2015 m. NBA naujokų biržoje pirmam rate ketvirtu  šaukimu Puorzingį pasirinko Niujorko „Knicks“ klubas. 2015–2016 m. NBA sezone „Knicks“ komandoje pelnė vidutiniškai 14,3 tšk., 2016–2017 m. – 18,1 tšk.
2017 m. Europos krepšinio čempionate su Latvijos vyrų krepšinio rinktine užėmė 5-ąją vietą, jame pelnė vidutiniškai 23,6 tšk.
2018 m. pradžioje baigė savo sezoną NBA patyręs sunkią traumą ir dėl to nebegalėjo dalyvauti NBA Visų žvaigždžių rungtynėse, nors prieš tai buvo išsikovojęs teisę jose žaisti. K. Puorzingis 2017–2018 m. buvo rezultatyviausias „Knicks“ žaidėjas – rinko vidutiniškai 22,9 tšk.
2019 m. sausio 31 d. po mainų išsiųstas į Dalaso „Mavericks“ komandą.
Referendumas dėl Ignalinos atominės elektrinės darbo pratęsimo

Referendumas dėl Ignalinos atominės elektrinės darbo pratęsimo − konsultacinio (patariamojo) pobūdžio referendumas, vykęs 2008 m. spalio 12 d. kartu su Seimo rinkimais. Dėl nepakankamo balsavusiųjų skaičiaus − jame dalyvavo mažiau kaip pusė – 48,43 procento turinčių rinkimų teisę ir įrašytų į rinkėjų sąrašus piliečių, referendumas laikomas neįvykusiu.

Referendumo priešistorė

Sudarant Lietuvos prisijungimo 2004 m. prie Europos Sąjungos sutartį, joje buvo numatyta būtina sąlyga - Ignalinos AE uždarymas, paliekant galimybę statyti naują - modernesnę ir saugesnę. Nuo Nepriklausomybės atkūrimo 1990 m. Lietuvai taip ir nepavyko integruotis į vakarų energetinį tinklą; 2000 m. rudenį Rolando Pakso Vyriausybė, kurioje dirbo ministrai Jonas Lionginas, Eugenijus Maldeikis, euroderybininkas Petras Auštrevičius, nutraukė ankstesnės valdžios surengtus elektros tiltų tiesimo į vakarus konkursus ir vėliau jų neatnaujino. Ignalinos AE pagamintos energijos perteklius pusvelčiui buvo atidavinėjamas Baltarusijai.

Priėmimas

Iniciatyvinė grupė rinko piliečių parašus dėl galimybės rengti referendumą, sprendžiant Ignalinos AE darbo pratęsimo klausimą. Nesurinkus reikalingo 300 tūkst. parašų kiekio, referendumas galėjo neįvykti.
Reikalingas parašų kiekis nebuvo surinktas, tačiau Seimas nusprendė, kad referendumo reikalingas. 2008 m. liepos 14 d. parlamentarai priėmė sprendimą, pritardami referendumo iniciatyvai „už“ balsavus 87 nariams.

Referendumo klausimas

Referendumo rengėjai suformulavo tokį klausimą: Pritariu, kad Ignalinos atominės elektrinės darbas būtų pratęstas iki techniškai saugių terminų, bet ne ilgiau, negu kol bus pastatyta nauja atominė elektrinė.
Pakempiniai

Istorija

XIX a. pradžioje kaimas priklausė Akmenės bažnyčiai.
Eduardas Eismuntas

Biografija

1952 m. baigė LTSR MGB Vilniaus operatyvininkų mokyklą, 1964 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, 1968 m. – TSRS KGB Maskvos aukštąją mokyklą.
Nuo 1953 m. TSKP narys. MGB dirbo nuo 1950 m., 1952–1964 m. LTSR MGB ir KGB operatyvinis įgaliotinis Vilniuje ir Kaune, 1964–1965 m. ir 1971–1974 m. LTSR KGB poskyrio viršininkas, 1965–1966 m. ir 1974–1978 m. skyriaus viršininko pavaduotojas. 1978–1987 m. Maskvoje TSRS KGB valdybos skyriaus viršininko pavaduotojas, viršininkas. 1987 m. generolas majoras. 1987 m. gegužės mėn. – 1990 m. vasario mėn. LTSR valstybės saugumo komiteto pirmininkas.

Veikla

Prisidėjo prie Lietuvos katalikų bažnyčios kronikos persekiojimo. Nuo 1988 m. rudens jo vadovaujamas LTSR KGB siekė Sąjūdžiui neleisti radikalėti, Lietuvai atkurti nepriklausomybės, prisidėjo steigiant antilietuviškas ir komunistines organizacijas „Jedinstvo“ ir kitas, bandė skaldyti lietuvių organizacijas Lietuvoje ir užsienyje, diskredituoti jų veikėjus. Kreipėsi į TSRS KGB vadovybę Maskvoje, kad LTSR būtų daroma išimtis ir leista neatskleisti pasipriešinimo kovotojų palaidojimo vietų. Jo vadovavimo laikotarpiu dalis LTSR KGB archyvo dokumentų buvo sunaikinta arba išvežta į Maskvą. 2012 metais duotame interviu pripažino, jog nesugebėjo kontroliuoti situacijos tuometinėje LTSR ir todėl atsistatydino pasipiktinęs organizuotu ir per Maskvą organizuotu Lietuvos Nepriklausomybės paskelbimu.
Lietuvos laisvės lyga

Lietuvos laisvės lyga, LLL – tautinė, politinė Lietuvos organizacija, kovojusi už Lietuvos Nepriklausomybę nuo SSRS.
Įkurta 1978 m. birželio 14 d. kaip pogrindinė organizacija.
Siekė atkurti Lietuvos valstybingumą, ugdyti tautinę, religinę, politinę lietuvių savimonę. Rengė mitingus, platino antisovietinę literatūrą. Jai vadovavo Antanas Terleckas. Kiti žymesni veikėjai – dr. Algirdas Statkevičius, Jonas Gelažius, Arūnas Trukanas. 1995 m. lapkričio 8 d. įregistruota kaip politinė partija. 2001 m. įsijungė į naujai kuriamą Lietuvos dešiniųjų sąjungą. Kai kurie nariai pasitraukė į kitas politines partijas.
Jurgis Ambraška

Biografija

1927 m. baigė Kėdainių mokytojų seminariją, dirbo Kalvarijos progimnazijoje. 1931 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto Filosofijos skyrių. Priklausė aušrininkų, „Naujosios mokyklos“ draugijoms, Lietuvos mokytojų profesinei sąjungai. Vienas ir kartu su kitais parengė kalbos ir literatūros vadovėlių, 1937 m. išvertė A. Šmyderio knygą „Didaktika“. Bendradarbiavo žurnaluose „Aušrinė“, „Mokykla ir visuomenė“, 1939–1941 m. žurnalo „Mokykla ir gyvenimas“ redaktorius.
1940 m. sovietams okupavus Lietuvą – Kauno apskrities liaudies švietimo skyriaus vedėjas. Nužudytas neaiškiomis aplinkybėmis.  Palaidotas senosiose Kuršėnų katalikų kapinėse.
Sviesteliškis (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 20 km
Prūdelis (Biržai) – 1,9 km
PAPILYS – 2,3 km
Gudeliai (Biržai) – 1,6 km
Mažuikiai – 4,9 km
Paąžuolė (Biržai) – 3,4 km
Dukurniai – 2,5 km
Plepikiai – 3 km
Kaušiškės – 1,5 km
Audrius Bielskus

Biografija

2006 m. baigė Lietuvos žemės ūkio universitetą, miškininkystės bakalauras. 2008 m. baigė Lietuvos kūno kultūros akademiją, vadybos ir verslo administravimo bakalauras.
Nuo 1994 m. Uždarosios akcinės bendrovės vadovas.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos narys. 2012-2014 m. Europos Sąjungos Regionų komiteto narys.
Sutuoktinė Jurgita, vaikai Liudvikas, Gabrielė.
Eugenijus fon Rionė

Baronas Eugenijus fon Rionė arba Eugenijus von Rönne (vok. Eugene Baron von Rönne, lenk. Eugeniusz Baron von Rönne; 1830 m. sausio 1 d. Rusijos imperijos Kauno gubernijos Telšių apskrities Gargždų dvare – 1895 m. gruodžio 25 d. Berlyne (Prūsijos karalystė)) – iš Baltijos vokiečių kilęs Žemaitijos dvarininkas, lenkiškai kūręs poetas. Palaidotas Gargždų Šv. arkangelo Mykolo bažnyčios šventoriuje stovinčioje šeimos koplyčioje.

Biografija

Gimė ir kartu su seserimi Anele Elena augo kaip garsios baronų Rionės giminės atstovai. Tėvas Feliksas Filipas Rionė garsėjo geru šeimininkavimu: pertvarkė dvaro sodybą, pasodino parką. Motina Franciška Marija buvo kilusi iš grafų Zaluskių giminės. Baronai buvo surinkę turtingą archeologijos, geologijos, paleontologijos ir zoologijos, meno dirbinių kolekcijas, o Gargžduose įkurta ir nedidelė astronomijos observatorija. 
E. fon Rionė (pilnas vardas Eugenijus Karolis Antanas Teofilis) studijavo Varšuvos Kaimo ūkio ir miškininkystės institute, jame direktoriavo buvęs  Vilniaus universiteto profesorius ir 1812–1819 m. Rionė giminės dvarų tvarkytojas Michalas Očapovskis. Grižęs į Gargždus, Eugenijus Rionė perėmė dvaro valdymą: sodybą išpuošė, o aplink augusį anglško stiliaus parką pavertė vienu iš geriausiai tvarkomų visoje Žemaitijoje. Po tëvo mirties paveldėjo ir Renavo dvarą (dab. Mažeikių raj.), o seseriai Anelei Mielžinskienei atiteko Gargždų dvaro dirbamos žemės ir palivarkas kitoje Minijos upės pusėje.
Eugenijus fon Rionė domėjosi literatūrine kūryba. 1878 m. lenkų kalba jis išleido rinktinę „Poezye i prace dramatyczne“ (liet. „Poezija ir dramos kûriniai“), kurioje tilpo 43 eilėraščiai, trys pjesės ir 1852 m. parašytą poemą  „Žemaičių vaizdeliai“. 1856 m. sukurtą eilėraštį (Do K... P...) paskyrė kraštietei poetei Karolinai Praniauskaitei. Tiek Gargžduose, tiek ir Renave buvo sukaupęs turtingas bibliotekas. Knygas jis žymėdavo lipdėmis, šias spalvoto popieriaus juostelės klijuodavo ant nugarėlių. Spausdiniai buvo žymimi ir kitais ženklais: herbiniais antspaudais su parašu ar reljefiniais įspaudais. Barono biblioteka Lietuvoje buvo viena gausiausių ir vertingiausių. Dabar ji saugoma Žemaičių muziejuje „Alka“ Telšiuose.
1880 m. Veisiejuose vedė grafo Edvardo Krasickio našlę Gabrielę Oginskytę (1830–1912). Vaikų neturėjo, o po sutuoktinių mirties visas turtas atiteko žmonos dukrai iš pirmos santuokos grafaitei Gabrielei Krasickytei-Biberštain-Krasickienei (1866–1938).
Partizanskė

Istorija

Miestelis atsirado 1938–1939 m. Janas Antoninas Bata (Jan Antonin Bata), dabartinio miesto teritorijoje pastatė batų fabriką. Naujai sukurta gyvenvietė fabriko darbuotojams buvo pavadinta Baťovany. Plečiant fabriko teritoriją, plėtėsi ir gyvenvietė. 1948 m. suteiktos miestelio teisės. 1949 m. vasario 9 d. pervadintas į Partizanskę.
1957 m. Europos krepšinio čempionatas

Europos krepšinio čempionatas, vykęs 1957 m. Sofijoje (Bulgarija).
Narevo Senoji sinagoga

Istorija

Sinagoga buvo pastatyta XIX a. pirmoje pusėje. Prieš I pasaulinį karą sinagoga sudegė. Sudegusios sinagogos vietoje buvo pastatyta nauja medinė Narevo sinagoga.