google/wiki40b huggingface dataset:
Britų olimpinė asociacija

Istorija

Britų olimpinė asociacija įkurta 1905 m. Tais pačiais metais pripažinta tarptautinio olimpinio komiteto nare.
Britų olimpinė asociacija laimėjo teisę rengti tris olimpines žaidynes: 1908 m. vasaros olimpinės žaidynės, 1948 m. vasaros olimpinės žaidynės, 2012 m. vasaros olimpinės žaidynės. Visoms žaidynėms rengti buvo parinktas Londonas.
Britų olimpinei asociacijai priklauso Jungtinė Karalystė ir šios užjūrio teritorijos, kurios turi savo Sandraugos žaidynių sporto komitetus: Angilija, Falklando salos, Gibraltaras, Gernsis, Meno sala, Džersis, Montseratas, Šv. Elenos sala, Terksas ir Kaikosas. Simboliškai dar penkių teritorijų (Pitkerno salos, Pietų Džordžijos ir Pietų Sandvičo Salos, Indijos Vandenyno Britų Sritis, Britų Antarktidos teritorija, Akrotiris ir Dekelija) neturinčių Sandraugos žaidynių komitetų sportininkams leidžiama atstovauti Jungtinę Karalystę olimpinėse žaidynėse.
Dar trys Jungtinės Karalystės užjūrio teritorijos turi savo veikiančius olimpinius komitetus ir dalyvauja žaidynėse atskirai: Bermuda (Bermudos olimpinė asociacija), Britų Mergelių salos (Britų Mergelių salų olimpinis komitetas) ir Kaimanų salos (Kaimanų salų olimpinis komitetas).
Edmuntas Matusevičius

Edmuntas Matusevičius (g. 1958 m. balandžio 10 d. Norilske (Krasnojarsko kraštas, Rusijos federacija)) – Lietuvos ieties metikas ir beisbolininkas, treneris.

Biografija

Gimė politinio kalinio šeimoje Sibire. 1960 m. Matusevičiai grįžo į Lietuvą. Apsigyveno Joniškio rajono Jakiškių kaime, vėliau persikėlė į Tauragę, kur 1976 m. Edmuntas baigė vidurinę mokyklą. Jis studijavo Vilniaus universiteto Pramonės fakultete, vėliau perėjo į Vilniaus pedagoginį institutą, kurį baigė 1989 m.
Dirbo ieties metimo treneriu. 1986 m. dalyvavo likviduojant Černobylio atominės elektrinės avarijos pasekmes. 1988–2000 m. verslininkas, nuo 2001 m. dirbo Kūno kultūros ir sporto departamente. Karaliaus Mindaugo beisbolo klubo visuomeninis treneris, 2006 m. išrinktas Lietuvos beisbolo asociacijos generaliniu sekretoriumi. Buvo vienas iš Naujosios sąjungos (socialliberalų) steigėjų, išrinktas į šios partijos tarybą. 2000 m. Šilutės rinkimų apygardoje kandidatavo rinkimuose į Lietuvos Respublikos Seimą.

Sportininko kelias

Aktyviau sportuoti pradėjo studijų metais, lengvosios atletikos treneriu buvo A. Celiešius. Šešis kartus (1978, 1980, 1981, 1983, 1984 ir 1987 metais) tapo Lietuvos TSR, o 1977 m. – SSRS jaunių čempionu. Daugkartinis respublikinių ir sąjunginių ieties metimo varžybų nugalėtojas bei prizininkas. 1987 m. Edmunto Matusevičiaus pasiektas Lietuvos ieties metimo rekordas (76,92 m) išsilaikė nepagerintas net vienuolika metų. 1988 m. dėl rimtų nugaros skausmų jis buvo priverstas nutraukti kultivuoti lengvosios atletikos sportą.
Susidomėjo beisbolu, kur patirtos traumos trikdė mažiau. 1990 m. su Žalgiriu, 1991 m. su Paneriu–Deka, 1992 m. su Paneriu ir 1996, 1997, 2001, 2004 metais su Juoduoju vikingu tapo Lietuvos beisbolo čempionu. Daugkartinis Lietuvos beisbolo pirmenybių prizininkas. 1989–90 m. buvo kviečiamas į SSRS beisbolo rinktinę. 1991 ir 1992 metais su Maskvos MXTI–Krasnyje djavoly komanda laimėjo NVS beisbolo čempionatą.

Šeima

Žmona Dalia Zauraitė-Matusevičienė – pedagogė, olimpietė, SSRS ir Lietuvos daugkartinė bėgimo čempionė bei rekordininkė. Sportininko kelią pasirinko ir judviejų sūnūs: Edgaras – krepšinį; Edvardas – lengvąją atletiką (Lietuvos ieties metimo čempionas) ir beisbolą (šalies rinktinės narys, Čekijos čempionų – Brno „Drači“ komandos – žaidėjas); Edis – lengvąją atletiką (2015 m. Europos jaunimo čempionato ieties metimo rungties prizininkas, 2017 m. pasiekė Lietuvos nacionalinį rekordą.).
Violeta Motulaitė

Violeta Motulaitė (g. 1959 m. gegužės 12 d. Vilniuje) – Lietuvos diplomatė, ambasadorė. Turi Nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinį rangą.

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus S.Nėries vidurinę mokyklą, 1982 m. – Vilniaus V.Kapsuko universiteto Istorijos fakultetą. 1984–1987 m. studijavo Maskvos M. Lomonosovo universiteto aspirantūroje, apgynė istorijos mokslo kandidato disertaciją „Lietuvos revoliucinių socialdemokratų kova už internacionalinę darbo žmonių vienybę 1895–1907“  (1993 m. Lietuvos mokslo taryba nostrifikavo mokslo laipsnį ir suteikė humanitarinių mokslų daktaro laipsnį).
1982–1984 m. ir 1987–1990 m. asistentė Vilniaus universitete. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos užsienio reikalų komisijos patarėja. 1992–1993 m. Seimo Baltijos Asamblėjos delegacijos sekretorė. 1993–1997 m. LR Prezidento Algirdo Brazausko patarėjo užsienio politikai referentė.
1997 m. perėjo į Užsienio reikalų ministeriją, dirbo Tarptautinių organizacijų skyriaus I-aja sekretore. 1997–2001 m. Lietuvos ambasados Čekijos Respublikoje I-oji sekretorė, vėliau – patarėja. 2001 m. URM Integracijos į NATO skyriaus patarėja. 2001–2003 m. Azijos, Afrikos ir Okeanijos šalių skyriaus vedėja. 2003–2004 m. URM Informacijos ir viešųjų ryšių departamento direktorė. 2004–2007 m. Lietuvos ambasados Danijos Karalystėje ministrė patarėja, vėliau – URM ambasadorė ypatingiems pavedimams Politikos planavimo departamente, atsakinga už ryšius su užsienio lietuviais. 
2009–2014 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos ambasadorė Moldovos Respublikoje.  Grįžusi į Vilnių pradėjo vadovauti URM Vystomojo bendradarbiavimo departamentui.
Skorenikai

Istorija

1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.
Eugenijus Remigijus Baltrušaitis

Biografija

Studijavo Vilniaus universitete, už antisovietinę kūrybą buvo tardomas KGB, vėliau pašalintas iš universiteto.
Respublikinėje spaudoje debiutavo 1964 m., kūrybą spausdino leidiniuose „Literatūra ir menas“, „Nemunas“, „Komjaunimo tiesa“ ir kt. Poema „Sibiras“, kurios ištrauką 1967 m. perskaitė Dailės instituto literatūriniame vakare, buvo konfiskuota ir liko gulėti KGB archyvuose. Vėliau ją atkūrė iš atminties. 1993 metais ji buvo išleista eilėraščių ir poemų knygoje „Raudoni voratinkliai“.
1972–1980 m. dirbo „Vakarinių Naujienų“ redakcijoje, 1980–1990 m. – Lietuvos televizijos Literatūros ir meno redakcijoje, 1990–1996 m. – detektyvinio žurnalo „Rankas aukštyn!“ vyr. redaktorius,  vėliau įvairių interneto portalų bei spaudos leidinių politikos ir verslo apžvalgininkas.
Gaidalaučizna

Istorija

1807 m. minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje Nr. 10. XIX a. priklausė Liliškių dvarui. 1828 m. užrašymas Geydaławetyna – "Gaideliavietė" (Molėtų krikšto metrikų knygoje Nr. 12) gali būti neapslavintas šos vietos vardo variantas.
Vietos gyventojų liudijimu, 1893 m. bandyta keisti kaimo vardą į Padkamariai pagal gyvenančių jame žmonių pavardę.

Žymūs žmonės

Iš šio kaimo yra kilusi liaudies menininkė skulptorė Marė Padkamarytė (1910–1998).
Amaras (likeris)

Amaras (it. amaro 'kartus') – itališkas žolelių likeris, paprastai geriamas kaip popietinis digestyvas. Paprastai karčiai saldaus skonio, kartais sirupiškos konsistencijos. Alkoholio kiekis – nuo 16% iki 40%.
Panašūs likeriai tradiciškai gaminami visoje Europoje. Pvz., Vokietijoje tokie likeriai vadinami Kräuterlikör. Žolių likeriai gaminami Vengrijoje, Nyderlanduose, Prancūzijoje ir kitur, tačiau pavadinimas amaro naudojamas tik Italijos gamybos likeriams.
Rinkoje parduodamos dešimtys amaro variantų. Labiausiai įprastos markės yra Averna, Ramazzotti, Lucano ir Montenegro. Daugelis komercinių amaro gamintojų savo naudojamus receptus ar gamybos tradicijas veda iš XIX a. Receptai dažniausi sukurti vienuolynuose ar vaistininkų.
Amaras paprastai geriamas neskiestas, kartais – su citrusinio vaisiaus griežinėliu. Taip pat geria su ledu ar toniku.
Amaras yra kitoks gėrimas nei amaretas. Pastarasis yra itališkas saldus likeris, pagardintas migdolais ar kaulavaisių (pvz., abrikosų) kauliukais. Kitoks gėrimas yra ir amaronė – tai itališkas sausas raudonas vynas iš Valpoličelos.

Gamyba

Amaras gaminamas žoleles, šaknis, žiedus, žievę ir/ar citrusinių vaisių žieveles mirkant etanolio tirpale ar vyne, po to šis ekstraktas košiamas, į jį prideda cukraus sirupo ir mišinį išlaiko statinaitėse ar buteliuose.
Amarai dažniausiai gardinami žolelėmis ir šaknimis (nuo keleto iki kelių tuzinų). Kai kurie gamintojai etiketėse detaliai nurodo visus ingredientus. Amarų gamyboje dažnai naudojami : gencijonas, šventagaršvė, chininmedis, vaistinė melisa, citrininė aloyzija, kadagys, anyžius, paprastasis pankolis, geltonoji ciberžolė, imbieras, mėta, čiobrelis, vaistinis šalavijas, kilnusis lauramedis, citrusinių vaisių žievelės, paprastasis saldymedis, cinamonas, mentolis, tikrasis kardamonas, šafranas, žalioji rūta, kietis ir šeivamedis.
Alkūniškiai

Istorija

1656 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje (Alkozoniszki). Gyveno Paulius Ivonis.
Jurgis Tilvytis

Biografija

Brolis Teofilis Tilvytis. Mokėsi Mintaujos gimnazijoje, už atsisakymą skaityti maldą rusų kalba iš Mintaujos gimnazijos pašalintas. Mokslus baigė Rusijoje, 1903 m. baigė Žemaičių kunigų seminariją.
Vikaravo Krinčine, Tauragnuose. Vėliau vikaras Pabiržėje ir Pakruojyje. 1908 m. tapo Paįstrio klebonu, aktyviai ėmėsi Paįstrio Marijos vardo bažnyčios statybos. 1910 m. lapkričio 14 d. naujoji bažnyčia buvo pašventinta.
Klebonavimo Paįstryje metais J. Tilvytis išvystė aktyvią visuomeninę veiklą: suorganizavo blaivybės draugijos skyrių, į kurį susibūrė apie 300 narių, įsteigė „Saulės“ mokyklą, įkūrė bibliotekėlę su skaitykla. 
Nuo 1916 m. Šėtos bažnyčios rektorius, Šėtoje įsteigė pradžios mokyklą, progimnaziją, organizavo vietos savivaldą, pats buvo valsčiaus viršaitis, organizavo savanorius Lietuvos nepriklausomybei ginti. Rėmė laisvės kovų savanorius, vargšus, kovojo už blaivybę. Parašė pavasarininkų ir blaivininkų himnus.  Nuo 1927 m. Panevėžio Švč. Trejybės (Marijonų) bažnyčios rektorius, pasirūpino, kad būtų panaikintas bizantiško stiliaus bokšto kupolas, pertvarkė fasadą. Bendradarbiavo leidiniuose „Šaltinėlis“, „Viltis“, „Lietuvių laikraštis“, „Draugija“, „Bažnytinė apžvalga“, „Tiesos kelias“ ir kituose.
Mirė staiga, sakydamas pamokslą per mirusio vienuolio laidotuves Panevėžio katedros kapinėse.
Letkis

Letkis (angl. letkiss – leisk pabučiuoti) – grupinis pramoginis šokis, 1964 m. sukurtas pagal suomių liaudies šokį letka-jenka.

Šokis

Šokio pritaikymo pramogai autorius – vokiečių kompozitorius ir aranžuotojas Horstas Vendė, kurio sceninis vardas – Roberto Delgado. Letkio muzikinis metras 2/4, tempas vidutinis. Šokama susikabinus į virtinę arba sustojus ratu „vyras – moteris – vyras – moteris“, veidu į vieną pusę, rankas uždėjus priekiniam šokėjui ant pečių arba klubų. Pagrindiniai šokio elementai – trumpi visos šokėjų grupės šuoliukai vienu metu ir paeiliui kairės arba dešinės kojos pakėlimas. Šokio pabaigoje partneriai pasibučiuoja.
Letkis buvo populiarus visoje Europoje. Letkio muzikos sukūrė profesionalūs kompozitoriai, iš lietuvių – Vygandas Telksnys, Mikas Vaitkevičius.
Samoa, džiunglių karalienė

Turinys

Nuotykių ieškotojas Klintas lydi per Borneo džiungles grupę geologų, ieškančių deimantų kasyklos. Vidury laukinių miškų jie sutinka jauną moterį, vardu Samoa. Geologams radus deimantus, paaiškėja, kad šie akmenys yra šventi vietiniams čiabuviams ir šie juos saugo. Samoa, įsimylėjusi Klintą, padeda jiems pasprukti su deimantais, tačiau grupė, persekiojama čiabuvių, pradeda dėl grobio kovoti tarpusavyje...
Lašiniai (Kaišiadorys)

Aplinkinės gyvenvietės

RUMŠIŠKĖS – 7 km 
 DOVAINONYS – 3 km
Pepe Lienhard

Pepe Lienhard (tikrasis vardas Peter Rudolf Lienhard, g. 1946 m. kovo 23 d. Lencburge, Argau kantonas) yra Šveicarijos muzikantas.
Savo pirmąją grupę „The College Stomper“s įkūrė dar mokykloje. Baigęs mokyklą jis studijavo teisę, tačiau nebaigė. 1969 m. subūrė bigbendo muzikos grupę „Pepe Lienhard Band“, išleidusią daugybę albumų. Su ja 1977 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse atlikę dainą „Swiss Lady“ užėmė 6-ą vietą. 1980 m. gastroliavo su Austrijos dainininku Udo Jürgens.
Antanas Kalanavičius

Biografija

Mokėsi Nedzingės vidurinėje mokykloje. 1965–1968 m. Vilniaus universitete ir Vilniaus pedagoginio instituto (dab. LEU) Lituanistikos fakultete studijavo lituanistiką. Nuo 1973 m. gyveno Sapiegiškiuose, vertėsi žemės ūkiu, kalvyste.

Kūryba

Rašyti pradėjęs paauglystėje, pirmąjį eilėraštį išspausdino Varėnos rajoniniame laikraštyje. Nuo 1965 m. jo eilėraščiai publikuoti įvairiuose laikraščiuose ir žurnaluose. 1967–1968 m. bandė kurti dainas.Buvo parengęs poezijos rinkinius „Vakaro verpstas“, „Drožiniai rankšluostinėje“, „Dulkėti erškėčiai“, Ne akmenys guli, „Laukties slenkstis“, rinkinius vaikams „Žydruolis akmenėlis“, „Balsų šaltinis“, „Šviesios brydės“, bet jie neišleisti. Poezija ir laiškai išleisti rinktinėje „Ne akmenys guli“.
Eilėraščiuose poetinis vaizdas dažnai kuriamas iš pirminių gamtos elementų – geležies, ugnies, vandens, akmens, būdinga tarmybės, archaizmai, naujadarai. Poezijoje vyrauja nekonkretizuota istorijos reminiscencija, žmogų, vadinamą prašalaičiu, su pasauliu sieja vieškelis, žvyrkelis, gyvenimas lyginamas su medžiu nukirsta viršūne.
Algis Miškinis

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, Istorijos ir visuomenės mokslo mokytojas.
Varėnos rajono savivaldybės švietimo, kultūros ir sporto skyriaus vedėjas, 1997–2000 m., 2000–2003 m. Varėnos rajono savivaldybės administratorius, 2003–2007 m. ir 2007 m. Varėnos rajono savivaldybės administracijos direktorius.
Nuo 1995 m. Lietuvos centro sąjungos, nuo 2005 m. Lietuvos centro partijos narys.
1997 m., 2000 m., 2003 m., 2007 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2011 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Ona, vaikai Aidas, Vaidas, Aurimas
Commando (komiksas)

Commando For Action and Adventure (liet. Komandosas veiksmui ir nuotykiui), oficialiai yra žinomas kaip Commando War Stories in Pictures (liet. Komandoso karo istorijos paveikslėliuose), o šnekamojoje kalboje žinomas kaip Commando Comics (liet. Komandoso komiksai), yra britų komiksų knygų serija, kuri iš pradžių buvo piešiama remiantis įvairiais atvejais iš Pirmojo ir Antrojo pasaulinio karų. Komiksas iki šiol yra leidžiamas. Jis yra populiariausias komiksas apie karą Britanijoje.
Istorijoms yra būdingi tam tikri motyvai: drąsa, bailumas, patriotizmas, mirtis dėl savo šalies, kilnūs veiksmai, arbatos gaminimas pavojaus akivaizdoje ir kita.

Publikacijos istorija

Komiksų serijos, tada vadinosi Commando War Stories in Pictures, buvo išleistos D.C. Thomson iš Dandi, Škotija, 1961 m. liepa.
Tai buvo papildymas kompanijos aukštų reitingų komiksų, tokių kaip The Beano irThe Dandy. Per komikso leidimo metus du numeriai buvo leidiami per mėnesį, bet dėl didėjančio populiarumo buvo pradėta leisti keturis numerius per mėnesį. Nuo 1971 m. jau buvo leidžiami aštuoni numeriai per mėnesį. Nuo 539 numerio kelios istorijos buvo perspausdintos. 1993 m. komikso pavadinimas pasikeitė į Commando For Action and Adventure.
Kaip ir komiksai, metraščiai buvo taip pat išleisti 1989 m. ir 1990 m., kiekviename buvo po septynias naujas istorijas. Metraščiai buvo spalvoti.

Kitose kalbose

Komiksai buvo populiarūs Suomijoje, vadinosi „Korkeajännitys“, tai reiškia „aukštas susijaudinimas“ – tai žodžių žaismas su „korkeajännite“, kas reiškia „aukšta įtampa“.
Šie komiksai taip pat buvo leidžiami ir Indijoje.
Bruk-Bet Termalica Nieciecza

Istorija

Po 2014-2015 m. sezone Pirmoje lygioje užėmė antrą vietą ir iškovojo teisę žaisti elito divizione.
2015/2016 m. sezone debiutavo Ekstraklasa pirmenybėse.
Bronius Pranskus

Biografija

1915–1921 m. mokėsi Vilkaviškio, Vilniaus, Voronežo (Rusija), Marijampolės gimnazijose. Įsijungė į komunistinį judėjimą. 1920–1922 m. LKJS Suvalkijos komiteto sekretorius. 1922 m. pasiųstas į Karaliaučių organizuoti LKP literatūros spausdinimą. 1921 m. ir 1922 m. kalintas, nuo 1923 m. gyveno SSRS. 1926 m. baigė Maskvos universiteto Literatūros fakultetą. 1923–1936 m. dėstė Vakarų tautinių mažumų komunistiniame universitete, nuo 1934 m. profesorius. 1931–1937 m. redagavo žurnalą „Priekalas“. 1939 m. Rusijoje suimtas, nuteistas 8 metams.
1947 m. grįžęs iš Komijos lagerių į Lietuvą, 1947–1958 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute. 1948–1952 m. LSSR rašytojų sąjungos literatūros konsultantas, 1951 m. atleistas ir pašalintas iš sąjungos. 1957–1964 m. Vilniaus universiteto profesorius, 1958–1962 m. lietuvių literatūros katedros vedėjas.

Kūryba

Eilėraščius pradėjo rašyti 1922 m. Parengė Artūro Regračio (1949, 1962 m.), Broniaus Laucevičiaus-Vargšo (1949, 1962 m.), Aleksandro Fromo-Gužučio (1955 m.), Antano Vienažindžio (1958 m.), Konstantino Jasiukaičio (1959 m.), Andriaus Dabulevičiaus (1960 m.), Aleksandros Merkytės (1961 m.) ir kt. kūrybos rinkinius. Propagavo socialistinį realizmą.
Juozas Jagminas

Juozas Jagminas (1878 m. kovo 6 d. Balčiai prie Vainuto – 1958 m. vasario 18 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, karo gydytojas, pulkininkas.

Biografija

Tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, Japonijos-Rusijos karo ir Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1920 m. vasario mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomene, laikinai ėjo Pirmosios brigados vyr. gydytojo pareigas. 1920 m. liepos – gruodžio mėn. dalyvavo kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais. 1922 m. pulkininkas, perkeltas į Antrąjį atskirąjį lazaretą. 1923–1926 m. Geležinkelių bataliono gydytojas. 1926 m. perkeltas į Pirmosios apygardos štabą, Alytaus ligoninės viršininkas, vėliau Ketvirtojo pėstininkų pulko vyr. sanitarijos karininkas. 1931–1937 m. Kauno karo ligoninės jaunesnysis ordinatorius. 1940–1941 m. ir vėliau Kauno poliklinikos ir kitų gydymo įstaigų gydytojas.
Francas ir Polina

Turinys

1943-ieji metai, Baltarusija. Vokiečių dalinys apsistoja kaime, pas vietinius gyventojus. Vienas iš kareivių, Francas, įsimyli Poliną, kurios namuose jis gyvena. Mergina flirtuoja su vokiečiu, tačiau į artimesnę draugystę nesileidžia.
Netrukus dalinys gauna įsakymą palikti kaimą, o šį su visais gyventojais sunaikinti. Francas pasipriešina ir nužudo kapitoną, o pats su Polina ir motina pasislepia rūsyje. Vokiečiams pasitraukus, jis lieka su keletu išlikusių gyvųjų, tačiau netrukus miršta Polinos motina. Jie dviese prisijungia prie kitų pabėgėlių, besislapstančių miškuose, o Francas, nemokėdamas kalbos ir bijodamas išsiduoti, priverstas apsimesti nebyliu.
Ateina žiema, Polina laukiasi, o susirgęs ir karščiuojantis Francas pradeda kliedėti vokiškai. Daugelis besislapstančiųjų žiūri į juos su užuojauta, tačiau tik ne paauglys Kazikas, kurio artimuosius nužudė vokiečiai. Iškeitęs savo tėvo laikrodį į šautuvą, jis patyko Francą prie upės, kai šis eina atnešti vandens gimdyti besirengiančiai Polinai...
Siudad del Plata

Istorija

Vieta, kuri dabar yra žinoma kaip Siudad del Plata, anksčiau vadinta Rinkon de la Bolsa. Tuo metu čia būta keleto gyvenviečių, kurios besiplėsdamos susijungė į vieną miestą.
Oficialiai miesto statusą gavo 2006 m. spalio 25 d.
Anykščiai

Pavadinimo kilmė

Anykščiai – hidroniminis vietovardis, kilęs nuo upelio Anykštos (Šventosios intakas). Savo ruožtu liaudis savaip aiškina miesto vardą. Anykščių miesto parką puošia skulptūrinis akcentas, vaizduojantis į viršų pakeltą nykštį. Teigiama, kad tie, kurie palies miesto simbolį, iš jo pasisems stiprybės ir sėkmės.

Architektūra ir kultūra

Miesto architektūra įvairi – senojoje (XV-XVIII a.) dalyje savaiminės raidos radialinė plano forma susipynusi su formuota stačiakampe.
Senamiestis išsaugojo senąją planinę struktūrą, čia yra Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia, Senųjų miesto kapinių koplyčia, Anykščių Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė, Anykščių ligoninė, Anykščių Pirminės sveikatos priežiūros centras. Stovi Laisvės paminklas (2002 m.; skulptorius Vladas Vildžiūnas). Yra angelų muziejus (atidarytas 2010 m. liepos 26 d.).
Anykščių šilelyje buvo poilsio namai „Šilelis“, 2007 m. nugriauti ruošiantis statyti modernų sveikatos centrą. Stūkso gamtos paminklas Puntuko akmuo, 2015 m. pastatytas vienintelis Baltijos šalyse Anykščių šilelio medžių lajų takas. Apskritai, mieste nemaža kapinių – Anykščių kapinės, Naujosios miesto kapinės, Žydų kapinės ir Rusų kapinės.
2012 m. miestas paskelbtas metų Lietuvos kultūros sostine.

Geografija

Miestas yra prie Šventosios ir Anykštos upių santakos. Šventoji pro Anykščius teka iš šiaurės rytų į pietvakarius, miesto centre ji yra patvenkta. Žemiau užtvankos vaga yra apie 60 m pločio, vasarą nusenkanti, ją ima stelbti vešlios žolės. Jau tradicine tapusi akcija, kurios metu prieš Anykščių miesto šventę Šventoji valoma, ją „šienaujant“ dalgiais.
Prie miesto įsikūręs Anykščių viensėdis, yra kvarcinio smėlio telkinys.

Pramonė

Pagrindinės miesto pramonės įmonės – AB „Anykščių vynas“ (centre), AB „Anykščių kvarcas“, UAB „Jarimpeksas". Kitos įmonės – „Anykščių vandenys“, šiaurinėje miesto dalyje – UAB „Anykščių varis“, AB „Anrestas“, UAB „Anykščių linai“, UAB „Jara“, UAB VLI Timber, Anykščių suskystintų dujų ūkis ir kt.

Sportas

2009 m. rugsėjo mėn. mieste atidarytas Kalitos kalnas – vienintelė Lietuvoje vasaros rogučių trasa. Greitis trasoje – iki 40 km/h, trasos ilgis – 500 m.
Miesto baseine „Bangenis“ vyksta nacionalinis trumpo kurso Lietuvos plaukimo čempionatas. Anykščių miesto stadione žaidžia FSK Anykščiai futbolo klubas.
Pranciškus Tirius

Biografija

1997–2000 m. Naujosios Akmenės miesto seniūnijos seniūnas.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Akmenės rajono skyriaus narys.
1990–1995 m. Šalčininkų rajono tarybos deputatas, 1995-1997, 1997-2000 ir 2000–2001 m. (LDDP sąraše) Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys.
Draugijos „Pagražinkime Lietuvą“ rajono tarybos narys, sveikatos bendruomenės rajono tarybos narys.
Smaliavičai

Istorija

Pirmą kartą paminėtas 1448 m. XVI a. vyko prekyba. Smarkiai nukentėjo Šiaurės karo metu (1700–1721 m.).
1924 m. tapo rajono centru. 1938 m. rugsėjo 27 d. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas. 1968 m. kovo 7 d. suteiktos miesto teisės.
Tel Avivo vertybinių popierių birža

Tel Avivo vertybinių popierių birža (hebr. הבורסה לניירות ערך בתל אביב‎) – Izraelio akcijų birža. Vienintelė vertybinių popierių birža šalyje.
Įkurta 1953 m. Biržoje prekiaujama daugiau nei 600 kompanijų akcijomis.
Didžiausios Tel Avivo vertybinių popierių biržos kompanijos: Teva Pharmaceutical Industries, Israel Chemicals, Perrigo Company, Israel Corporation, Bezeq, Bank Leumi, Bank Hapoalim, Cellcom, Partner Communications Company, Elbit Systems, Discount Investment Corporation, Delek Group, MA Industries, Bank Mizrahi-Tfahot, Israel Discount Bank, NICE Systems.
Zanzanas

Gyventojai

Gyventojų daugumą sudaro brongai.
Antrasis valiutų kurso mechanizmas

Šaltiniai

1. Lietuvos Bankas
SpVgg Greuther Fürth

Istorija

Klubo ištakos siekia 1903 m.
Gailiušiai (Molėtai)

Istorija

1683 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje.
Klaipėdos žvejybos uostas

Klaipėdos žvejybos uostas – Baltijos jūros jūrų žvejybos uostas Klaipėdoje, veikęs iki 1993 m.

Istorija

Klaipėdos žvejybos uostas įkurtas 1893 m. Žvejonės (Švijanės) upelio žiotyse vietoje čia nuo seno buvusio Bomelio Vitės (Bumbulvietės) žvejų uosto. 1897 m. pradėtame plėsti uoste galėjo švartuotis apie 200 žvejų laivų, 1899–1900 m. iškastas tuo metu erdvus apie 0,7 ha ploto uosto baseinas, apie 150 m ilgio krantinės sutvirtintos mediniais įlaidais, akmenimis. XX a. pirmoje pusėje Klaipėdoje žvejyba vertėsi apie 40 šeimų.
1945 m. TSRS Ministrų Taryba nutarė Klaipėdoje įkurti jūrų žvejybos uostą, jį statyti pradėta 1950 m. Ypač sparčiai uostas plėtotas nuo 1955 m.: įrengtos gelžbetonio krantinės, komunikacijos. XX a. aštuntame dešimtmetyje Klaipėdos žvejybos uostas tapo vienu didžiausių žvejybos uostų Baltijos jūroje ir TSRS, čia buvo registruoti TSRS Okeaninės žvejybos (100 laivų), Tralerių žvejybos, Baltijos žvejybos ir Refrižeratorių laivynų laivai, dirbo apie 15 000 žmonių.
1990 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę žvejybos labai sumažėjo apimtys, žvejybos laivynas privatizuotas. 1995 m. Klaipėdos žvejybos uosto bazėje įkurta laivų krovos bendrovė „Klaipėdos Smeltė“.  Buvusį uostą primena Klaipėdos mikrorajonas Žvejybos uostas.