google/wiki40b huggingface dataset:
Poliarnas

Istorija

1896 m. čia įkurtas Aleksandrovsko (Александровск) uostas, o 1899 m. naujai susikūrusiai gyvenvietei suteiktas miesto statusas. Iš Kolos čia perkeltas apskrities centras. XX a. pr. pastatyta cerkvė, mokykla, įvesta elektra. 1926 m. iš miesto tapo kaimu, 1931 m. pervadinta į Poliarnojė (Полярное). 1939 m. vėl grąžintas miesto statusas, karo metais buvo pagrindine karinio laivyno baze, vėliau pagrindiniu laivyno centru tapo Severomorskas. 1998 m. Poliarnui suteiktas karinės šlovės miesto statusas.
Pesimizmas

Pesimizmas plačiąja prasme yra įsitikinimas ar pasaulėžiūra, kad viskas yra blogai arba ateityje bus blogiau. Filosofijoje – tai teorijos, aiškinančios, kad gyvenimas neturi teigiamos reikšmės ar pasaulis yra blogas. Pavyzdžiui, pesimistine laikoma A. Šopenhauerio filosofija, kurioje valia laikoma aukščiau nei protas. Pesimistinė nuostata išsakyta ir Merfio dėsniuose, kurių pagrindinis leitmotyvas yra, kad jei gali nutikti kas nors negera, tai būtinai ir nutiks.
Pesimistinės intelektualų ir menininkų nuostatos šiais laikais dažnai įvardijamos kultūrinio pesimizmo terminu. Plačiausia prasme jis suprantamas ne kaip atskiros visuomenės, o kaip visos šiuolaikinės Vakarų civilizacijos vertybių kritika. Vienas ryškesnių šio požiūrio pradininkų XX a. pradžioje buvo O. Špengleris.
Pesimistiniam požiūriui artimi cinizmas ir nihilizmas.
Lituania

Lituania – Mažosios Lietuvos spaudos draugija, veikusi 1911–1916 m. ir 1919–1920 m. bei spaustuvė Klaipėdoje, Palangos g. 23/24.

Istorija

Steigimo iniciatoriai F. Ambrazaitis, J. Lėbartas, J. Pėteraitis. Turėjo 40 narių, daugiausia Klaipėdos apskrities valstiečių. Savo leidinius spausdino M. Jankaus spaustuvėje Klaipėdoje, 1912 m. rugsėjo 2 d. ją įsigijo.
Draugija veikti nustojo dėl politinių, ekonominių priežasčių. 1920 m. gegužės 15 d. spaustuvę nupirkus F. V. Šaulinskiui, draugija „Lituania“ buvo likviduota.
Kamajaris

Kamajaris, kamayari (jap. 鎌槍 'pjautuvinė ietis) – japoniška ietis, kurios antgalio pamatinė dalis turi dvi skersinį primenančias žemyn nulenktas šakas. Tos šakos forma primena kamos geležtes, todėl ietis ir pavadinta kamayari. Kartais teigiama, kad žemyn nulenktos šakos apatinėje pusėje turi ašmenis.

Europoje panašus ginklas buvo runka, jos žemyn atlenktos atšakos būdavo be ašmenų, tiesiog kaip kabliai.
Kamajario variantas su viena šonine šaka yra katakamajaris (katakamayari).
Kamajario šoninės šakos skirtos kam nors užkabinti. Kadangi šakos pakankamai ilgos, jomis galima sugriebti galvą, kaklą, galūnę. Kamajarius naudodavo ir raiteliams nuo arkliu numesti.
Kamajario šakas naudodavo kaip kablius, palengvinančius lipimą į medžiu ir pan. Japonijos gaisrininkai naudodavo kamajarius stogams ardyti, kad sustabdyti gaisro plitimą. Toks naudojimas rodo, kad bent dalis kamajarių turėjo šonines šakas be ašmenų.
Tėvų kelias

Tėvų kelias – Venesuelos lietuvių katalikiškas žurnalas, leistas 1949–1955 m. Karakase.

Istorija

Redaktoriai J. Kukanauza, kunigas Antanas Sabaliauskas, kunigas A. Perkumas.  Bendradarbiavo Aleksandras Vabalas, Aleksandra Vaisiūnienė.
Metkovičius

Istorija

Romėnų laikas netoli dabartinio miesto buvo Narona gyvenvietė. Metkovičius minimas nuo 1422 m.
Jemeno prezidentas

Jemeno prezidentas yra aukščiausias Jemeno respublikos valdovas. Nuo pat Jemeno dalių susijungimo 1990 m. šalį valdė tas pats prezidentas – Ali Abdullah Saleh. Iki 1994 m. jis buvo Prezidento tarybos vadovas, o nuo 1994 m. spalio 1 d. iki 2012 m. vasario 27 d. ėjo šalies prezidento pareigas. Pasitraukė iš prezidento posto po masinių protestų prieš jo režimą.
Pagal Jemeno įstatymus prezidentas eina savo pareigas 7 metus. 2012 m. prezidento rinkimuose buvęs Saleh administracijos vice prezidentas - Abd Rabbuh Mansur Hadi, kaip vienintelis kandidatas surinko 99,8 % rinkėjų balsų.
Šiuo metu, šalies prezidento postas tuščias. 2015 m. šiitų sukilėliai nuvertė Hadį. Faktiškai šaliai vadovauja sukilėlių revoliucinis komitetas, kuriam vadovauja Mohammed Ali al-Houthi.
Michailas Karskis

Biografija

1929 m. pradėjo vadovauti TSRS Užsienio reikalų liaudies komisariato Baltijos šalių ir Lenkijos skyriui, vėliau – I-ajam Vakarų skyriui.
1930 m. gruodžio 19 – 1936 m. gruodžio 23 d. buvo TSRS įgaliotasis atstovas Lietuvoje, 1937 m. gegužės-lapkričio mėn. vadovavo TSRS atstovybei Turkijoje.
Iškviestas į Maskvą, suimtas ir sušaudytas.
Janina Berūkštytė

Biografija

1952 m. baigė Lietuvos dramos teatro vaidybos studiją. 1949–1950 m. Kauno jaunojo žiūrovo, 1952–1993 m. Lietuvos dramos teatrų aktorė.
Laimutis Sėdžius

Biografija

1980 m. baigė Telšių 3-ąją vidurinę mokyklą ir Telšių muzikos mokyklos klarneto klasę. 1984 m. baigė Lietuvos SSR valstybinę konservatoriją, aktorius. Nuo 1984 m. Panevėžio Juozo Miltinio dramos teatro aktorius, 2010 m. rugpjūčio mėn. teatro vadovas.  Sukūrė daugiau kaip 60 vaidmenų, nusifilmavo keliuose Lietuvos ir užsienio kino filmuose.
Sutuoktinė Rasa, vaikai Monika, Paulius.

Kūryba

Studijuodamas konservatorijoje pradėjo vesti vaikų ir moksleivių televizijos dainos konkursą „Dainų dainelė“. Su diktore Angele Kiliuviene jį vedė iki 1992 m., kai pradėjo dirbti Panevėžio televizijoje Pan TV, kurioje vedė sveikinimų koncertus.

Politinė veikla

1995 m. Lietuvos centro sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Panevėžio miesto skyriaus narys.
2003–2007 m., 2007 m.  ir nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.
Skirmantė Subačienė

Biografija

1993 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, chemijos ir taikomųjų darbų mokytoja. Mykolo Romerio universitete studijavo teisę ir valdymą.
Kauno rajono savivaldybės administracijos Civilinės metrikacijos skyriaus vedėja.
Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno rajono skyriaus narė, nuo 2006 m. atsakingoji sekretorė. 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narė, išrinkta, bet atsisakė mandato. 
Sutuoktinis Saulius, vaikai Eimantė, Eidintas.
Karmazinų pažintinis takas

Karmazinų pažintinis pėsčiųjų takas – keturių kilometrų ilgio miško kelias Neries regioniniame parke. Karmazinų pažintiniame pėsčiųjų take nėra specialiai nutiestų medinių ar asfaltuotų kelių. Takas visą laiką vingiuoja per mišką, tai – tiesiog praretinti medžiai, kad matytųsi aiškus kelias. Take įrengtos 3 aikštelės automobiliams statyti, 4 poilsiavietės su pavėsinėmis, pastatyta 19 informacinių stendų.

Geografija

Takas nutolęs apie 20 kilometrų į Šiaurės vakarus nuo Vilniaus. Netoli įsikūrę Sudervės, Kernavės, Dūkštų miesteliai. 
Norint patekti į Karmazinų taką iš Vilniaus, reikia važiuoti link Kernavės, pro Sudervę. Pravažiavus Sudervę, už kelių kilometrų posūkyje į kairę yra nuoroda į Karmazinų pažintinį pėsčiųjų taką. Važiuojant iš Kauno ties Vieviu reikia sukti į dešinę, Maišiagalos-Dūkštų kryptimi.

Kraštovaizdis

Šalia Karmazinų tako vingiuoja Neris. 1,5 km tako driekiasi palei upę. Geriausia vieta take pasigrožėti upe – 60 metrų aukščio laiptai. Jais užlipus atsiveria Didžioji Velniakampio kilpa. Gražus Neries vaizdas matyti ir netoli pilkapyno, esančio Karmazinų pažintiniame take. Greta pilkapyno yra nuokalnė, o ten už Purvės rėvos – plačiausia Neries vieta regioniniame parke. Toje vietoje upės plotis siekia apie 150 metrų.

Istorija

Karmazinų pilkapynas, esantis take – didžiausias Vilniaus apylinkėse. Pilkapiai šioje vietoje buvo supilti prieš pusantro tūkstančio metų. Iš viso take yra apie šimtą pilkapių sampilų. Trys iš jų atkurti 1997-aisiais, po archeologinių tyrimų.

Fauna ir flora

Miške medžių yra įvairių – eglių, ąžuolų, kurių vidutinis amžius 160 metų, juodalksnių, kuriems vidutiniškai po 80 metų, pušų, kurių amžiaus vidurkis 120 metų. Pušys Karmazinų pažintiniame take išstypusios iki 30 metrų aukščio. Keliaujant taku, galima pamatyti į Lietuvos raudonąją knygą įrašytų augalų – daugiamečių blizgių, pakalnučių. Informaciniuose stenduose rašoma apie miške bei Neryje įsikūrusius gyvūnus – bebrus, geltonskruosčius žalčius, gluodenus, gulbes, antis, didžiuosius dančiasnapius, taip pat apie palei taką išsidėsčiusius mitologinius akmenis.
Juozas Jankus

Biografija

1936 m. Kauno meno mokykloje baigė skulptūros specialybę. 1937-1940 m. dirbo Šiaulių mokytojų seminarijoje, 1942-1953 m. – Šiaulių, Klaipėdos ir Vilniaus dramos teatruose; 1953-1975 m. – Lietuvos operos ir baleto teatro vyr. dailininkas.

Kūryba

5-6 dešimtmečio kūryboje rėmėsi daugiausia realizmo, vėliau – konstruktyvizmo, kitų modernizmo srovių principais; svarbiausiems jo kūriniams būdingas vientisas stilius, darni, raiškios struktūros kompozicija, kai kuriems – ryškių kontrastingų spalvų koloritas. Parodose dalyvavo nuo 1936 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus.
Už nuopelnus dailininkas 1962 m. buvo apdovanotas Valstybine premija, jam buvo suteikti Lietuvos nusipelniusio meno veikėjo (1954) ir Lietuvos liaudies dailininko (1957) vardai, taip pat daug kitų premijų bei apdovanojimų.
Lėlė ant grandinės (filmas)

Turinys

Interpole dirbantis pulkininkas Polas Šermanas Amsterdame mėgina išaiškinti narkotikų tiekimo į JAV tinklą, tačiau jį turėjęs sutikti agentas žūna oro uoste, taip ir nespėjęs perduoti turimos informacijos. Nors apie Polo atvykimą žinojo vos keli žmonės, nuo pat pirmos dienos jis pats tampa žudikų taikiniu. Polo koziris – dar viena agentė Megė, atvykusi vėliau nei jis ir apie kurios egzistavimą daugiau niekas nežino. Policijos viršininkas de Grafas, turintis padėti Šermanui, nėra patenkintas šio atvykimu, tačiau inspektorius van Gelderis, kurio dukterėčiai Trudei dėl heroino perdozavimo buvo pažeistos smegenys. Šermanas ir Megė aptinka, kad narkotikai gabenami paslėpti lėlėse, tačiau kažkas iš policijos vadovybės dangsto nusikaltėlius. Megė prasmunka į pilį, kur nusikaltėlių sučiumpama ir nužudoma. Bylos tyrimas perauga į asmenį kerštą, tačiau Šermanas pats patenka į rankas nusikaltėliams, mat paaiškėja, kad narkotikų tiekimo organizatorius yra jam padedantis policijos inspektorius, o šio dukterėčia – jokia ligonė...
Universal Music Group

Istorija

Pradžioje „UMG“ priklausė kino industrijos organizacijai „Universal Pictures“. Įmonės pradžia laikoma 1934 m. įkurto „Decca Records“ įmonės filialas JAV. Vėliau „Decca Records“ sujungė JAV ir JK filialus ir taip 1962 m. susikūrė „MCA Inc.“ kompanija. 
1990 m. Japonijos įmonė „Panasonic“ įsigijo MCA už 6,59 milijardus JAV dolerių. 1995 m. 80 proc. kompanijos akcijų įsigijo Kanados konglomeratas „Seagram“. 1996 m. pabaigoje MCU buvo pervadinta į „Universal Studios, Inc.“, o vėliau muzikos industrijos filialas „Universal Music Group“. 1998 m. „Seagram“ įsigijo filmų kūrėjų įmonę „PolyGram“, kuri buvo sujungta su „Universal Music Group“.
2004 m. „Universal Studios“ įsigijus „General Electric“ įmonei ir sujungus ją su „NBC“ kanalu, „UMG“ buvo atskirta nuo filmų kompanijos ir palikta muzikos industrijos veikloje.
2006 m. vasarį „UMG“ įsigijo Prancūzijos konglomeratas „Vivendi“ už 1,63 milijardų eurų.
2012 m. „UMG“ įsigijo JK muzikos leidybos įmonę „EMI“.
2018 m. liepos 30 d. „Vivendi“ pranešė parduodanti 50 proc. „UMG“ akcijų.
Kraina

Istorija

Iki slavų apsigyvenimo regiono gyventojai buvo keltai, nuo pirmųjų mūsų eros amžių regioną valdė Romos imperija (kaip dalį Panonijos provincijos). Po Romos imperijos žlugimo 476 m. valdžią krašte perėmė Italijos karalystė, vėliau Teodoriko Ostgotų karalystė. VII a. į regioną migravo slavai, ir jis tapo žinomas kaip Kraina.
VIII a. regioną nukariavo Frankų imperija, kuri čia įkūrė Krainos marką. Jos centras buvo Kranis. 1364 m. Marka buvo paversta Krainos kunigaikštyste. Ji liko Šventosios Romos imperijos dalimi, ir čia įsigalėjo Habsburgų giminė. Todėl 1806 m. panaikinus Imperiją, Kraina tapo Habsburgų monarchijos sudedamąja dalimi. Austrijoje Vengrijoje ji sudarė dalį Cisleitanijos karūnos žemių. Kunigaikštystės sostinė buvo Liubliana.
1918 m. panaikinus Austriją-Vengriją, visa Krainos kunigaikštystės teritorija atiteko Slovėnų, Kroatų ir Serbų valstybei (vėliau žinomai kaip Jugoslavijos karalystė). 1920 m. vakarinė regiono dalis atiteko Italijai, bet 1947 m. vėl sugrįžo Jugoslavijai. Po 1991 m. Slovėnijos nepriklausomybės visas Krainos regionas atiteko jai.
Mataučiznos guoba

Mataučiznos guoba – botaninis Lietuvos gamtos paveldo objektas, guoba, auganti šalia sunykusio Mataučiznos kaimo, Obelių seniūnijoje, Rokiškio rajone. Informacinių nuorodų nėra. Pasiekiama iš plento  122  Daugpilis–Kupiškis–Panevėžys , pasukus į pietus tiesiu keliu apie 2 km per Gindvilių ir Bučelių kaimus. Guoba pastebima iš tolo, atvirame lauke, apie 100 m į rytus nuo nedidelio, melioratorių palikto miškelio.
Mataučiznos guoba paskelbta saugoma 2007 m. birželio 21 d. (Aplinkos ministro įsakymas D1–352).
Auka (religija)

Religijoje auka yra žmonėms brangaus turto ar vertybių dovanojimas metafizinei jėgai. Ši jėga gali būti dievybė, dvasios ar protėviai.
Galimybių santykis

Galimybių santykis (angl. odds ratio) arba šansų santykis – rizikos veiksnio veikiamų asmenų ir rizikos veiksnio neveikiamų asmenų šansų susirgti tam tikra liga santykis. Šis rodiklis tarp visų kitų yra dažniausiai naudojamas epidemiologiniuose tyrimuose, kadangi didelė dalis statistinių programų apskaičiuoja šį rodiklį (tuo tarpu santykinę riziką apskaičiuoja ne visos), be to, santykinės rizikos vertė tampa labai artima galimybių santykiui tuo atveju, jeigu yra tiriami reti reiškiniai.
Linksmadvaris

Istorija

Linksmadvario pavadinimas nėra labai senas. Manoma, kad jis kilęs XIX a., kada grafas Juozas Godlevskis iš miestiečių supirko žemes kairėje Nemuno pusėje. Dabartiniame Linksmadvaryje buvo pastatyti puošnūs rūmai, kuriuose buvo puotaujama, linksminamasi. Vėliau Godlevskių įpėdiniai nusigyveno, dvarą pralošė kortomis, žemę išpardavė.
Carinės Rusijos laikais vietovė vadinta Veseluva, arba Veselenė (rus. veselo – „linksma“), vėliau pavadinimas sulietuvintas į Linksmadvarį. Apie 1860 m. Linksmadvaryje buvo statomi Kauno tvirtovės įtvirtinimai.
Po Pirmojo pasaulinio karo dvaro žemę įsigijo broliai Juozas ir Jonas Vailokaičiai, kurie ją išdalino ir išpardavė sklypais. Maždaug nuo 1929 m. Linksmadvaris pradėjo sparčiai kilti ir, paskutiniaisiais nepriklausomybės metais, buvo išaugęs į nemažą priemiestį. 1919 m. Linksmadvaryje įkurta Karo aviacijos mokykla, apie 1926 m. – Aukštesnioji policijos mokykla.
Šalia Linksmadvario esančioje Kauno tvirtovės I forto baterijoje 1929 m. įkurta Krašto apsaugos ministerijos astronomijos observatorija. Joje mokslininkai kartu su VDU studentais tyrinėjo Saulės dėmes. Neatsitiktinai Linksmadvario gatvės pavadintos astronominių objektų vardais: Kometų, Žvaigždžių, Meteorų, Planetų, Sietyno, Erdvės ir kt. Antrojo pasaulinio karo metais observatorijoje buvo laikoma kariuomenės amunicija, o baigiantis karui observatorija sugriauta. 1990 m. pabaigoje Linksmadvaryje įkurti Lietuvos kariuomenės Karininkų kursai.
Viena Linksmadvario dalis – Žagariškių kaimas, plečiant Aleksoto aerodromo ribas, karo metu galutinai panaikinta.
Segė

Segė – metalinis papuošalas, skirtas susegti drabužiams.
Vienanarės segės atsirado žalvario amžiuje iš sulenkto žalvarinio smeigtuko. Vėliau išsivystė dvinarės segės, susidedančios iš lankelio ir smeigiamosios dalies. Lietuvoje geležinės segės aptinkamos nuo ankstyvojo geležies amžiaus (V a. pr. m. e. – I a. m. e.). Vėliau labai paplito įvairių formų žalvarinės segės. Jų gausiai randama archeologinėse radimvietėse (kapynuose, piliakalnių gyvenvietėse). Nors dauguma segių gamintos vietos meistrų, yra įvežtinių iš Senovės Romos, slavų ir germanų kraštų. I-IV a. segių įvairovė didėjo: randama akinių, laiptelinių, profiliuotų, apskritinių kiauraraščių, pergniaužtinių emaliuotų pasaginių ir kt. Iš to meto taip pat rasta šiek tiek sidabrinių bei pasidabruotų segių. Nuo V-VIII a. paplito lankelinės segės, vis daugiau jų gaminta iš sidabro. Segių galvutės buvo žieduotos, zoomorfinių motyvų, laiptuotos ir kt. Istorijos eigoje segių bruožai kito: nuo IX a. pasaginės, IX–XI a. apskritinės kiauraraštės, XI–XII a. žiedinės, XIV-XVI a. apskritinės ir ažūrinės.
Nuo XV a. segių madas diktavo didikai – jų gamybos technika, formos atspindėjo vyraujančias stilistikas Europoje (gotika, renesansas, barokas, rokokas, klasicizmas). Buvo naudojamos tiek atvežtinės, tiek vietoje gamintos segės. Brangios segės buvo puošiamos brangakmeniais, perlais, aukso, sidabro monogramomis.
Kira

Kira – nacionalinis Butano moterų kostiumas. Tai apranga iki pat žemės, kuri siuvama iš trijų drobių, kurios sudaro didelį stačiakampį. Jį paprastai, tam tikru būdu apsuka apie kūną ir užtvirtina dekoratyviais elementais, dažniausiai sidabrine sage. Po kira paprastai dėvima palaidinė su ilgomis rankovėmis, o ant viršaus vilkimas trumpas švarkelis – tego.
Kira būtina vilkėti oficialiose institucijose, mokyklose, universitetuose ir dzonguose.
T-16

T-16 (rus. Т-16, iš rus. трактор 'traktorius' + 16 (serijos numeris)) – savaeigė šasi, sukurta Charkovo  savaeigių šasi gamykloje 1961 m. T-16 savaeigė šasi žinoma dėl sėkmingų eksploatacinių savybių derinių – paprastumo, ekonomiškumo, lengvo remonto, pigumo.
Tarp 1961 m. ir 1995 m. buvo pagaminta virš 0,5 milijonų vienetų įvairių modifikacijų T-16 savaeigių šasi. Daug T-16 naudojama ir šiandien ūkio bei viešųjų darbų srityje.
Jacques Hustin

Biografija

Vaikystėje dainavo garsiame krikščionių berniukų chore Les Petits Chanteurs a la Croix de Bois Paryžiuje. Jis baigė grafikos ir dizaino studijas.
1974 metais Valonijos televizijos kanalo BRT buvo išrinktas atstovauti Belgijai Eurovizijos dainų konkurse, kuris vyko balandžio 6 dieną Braitone, Anglijoje. Šalies nacionaliniame finale Eurosong atlikėjas pristatė šešis dainas. Nugalėtoja tapo Franck F. Gérald sukurta daina „Fleur de liberté“. 1974 m. konkursas išsiskyrė atlikėjais, kurie tarptautiniu mastu jau buvo žinomi, skaičiumi (Olivia Newton-John, Gigliola Cinquetti, Mouth & MacNeal). Jacques daina „Fleur de liberté“ tarp 17 dalyvių užėmė devintą vietą. Tais metais laimėjo grupė ABBA iš Švedijos.
1988 metais Jacques nusprendė mesti muzikinę karjerą ir atsidėti vien tapybai. Be tapybos, dirbo iliustratoriumi, dizaineriu, teatro dailininku.
Kampidoktoras

Kampidoktoras (lot. campidoctor, iš lot. campus 'laukas, lyguma' + lot. doctor 'mokytojas', iš būt. dalyvio lot. doctus, iš lot. docēre 'mokyti') – asmuo, kuris mokydavo kareivius atlikti pratimus.
Romos respublikos laikais šias pareigas atlikdavo centurionai arba nusipelnę kvalifikuoti kareiviai veteranai.
USS Abraham Lincoln (CVN-72)

Istorija

Lėktuvnešis pirmą karta dislokuotas 1991 m. gegužės 28 d. Ramiojo vandenyno vakaruose (WESTPAC).
Jonas Kuprionis

Biografija

1928 m. baigė Žemės ūkio akademiją. 1929–1931 m. dirbo Miškų departamente Kaune. 1929 m. vienas Lietuvos miškininkų draugijos steigėjų. 1929–1940 m. žurnalo „Mūsų girios“ redaktorius. Bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuvos aidas“, „Rytas“, „Ūkininkas“, Ūkininko patarėjas, „Mūsų laikraštis“, žurnaluose „Skautų aidas“, „Tautos ūkis“ ir kt. 
Propagavo medelynų steigimą, medelių sodinimo šventes, Lietuvos miškų atželdinimą. 1931–1934 m. įkūrė Panemunės parką. 1934–1936 m. Dzūkijos miškų urėdas Alytuje. 1936–1939 m. Miškų departamento referentas. 1940–1941 m. dėstė Žemės ūkio akademijoje, 1941–1944 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. Miškininkystės katedros vedėjas; nuo 1941 m. docentas. 1941 m. vadovavo Miškų ūkio komisariatui Vilniuje. Įsteigė miškų želdinimo kabinetą, mokomąjį medelyną ir sėklų tyrimo laboratoriją, tyrė sėklingų metų periodiškumą.
1944 m. pasitraukė į Austriją, vėliau į Vokietiją. 1946 m. persikėlė į JAV. 1950 m. Mičigano universitete įgijo magistro laipsnį. 1951–1952 m. Teksaso medelyno vedėjas. 1952–1970 m. Luizianos politechnikos instituto profesorius; įsteigė Miškininkystės kabinetą, medelyną, retų ir egzotinių augalų parką. 1953–1968 m. redagavo Lietuvos miškininkų sąjungos išeivijoje žurnalą „Girios aidas“, bendradarbiavo leidiniuose „Draugas“, „Mūsų Vytis“, rašė „Lietuvių enciklopedijai“.
Binarinė sprogstamoji medžiaga

Binarinė sprogstamoji medžiaga, dvikomponentė sprogstamoji medžiaga – sprogstamoji medžiaga, sudaryta iš dviejų komponentų, kurie atskirai nėra pavojingi. Tik sumaišyti jie tampa sprogūs.
Binarinių sprogstamųjų medžiagų pavyzdžiai yra ANFO, taneritas. Binariniai sprogalai dažnai naudojami nekarinėje srityje, kadangi jie saugesni saugant, pervežant ir naudojant.
Jonas Gurskas

Biografija

1980 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius elektrikas. 1999–2006 m. Vilkijos miesto seniūnas, seniūnijos tarybos pirmininkas. 2006 m. VĮ „Kauno aerouostas“ plėtros ir eksploatacijos direktorius.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno rajono skyriaus narys, nuo 2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2003 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. 
Vilkijos bendruomenės tarybos pirmininkas. Sutuoktinė Danguolė, vaikai Nerijus, Aistė
Šilainiai

Istorija

Pokario metais mikrorajono vietoje buvo Šilainės kaimas.
Dabartiniai Šilainiai pradėti statyti 1980 m. į pietus nuo Kauno šiaurinio lanksto (dabartinis Islandijos plentas) ir į rytus nuo Žemaičių plento.
Rimvidas Jankauskas

Rimvidas Jankauskas (slapyvardis Kampas 1957 m. gruodžio 7 d. Klaipėda – 1993 m. spalio 7 d. Klaipėda) – Lietuvos tapytojas.

Biografija

1987 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1989 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) Kauno dailės instituto dėstytojas. Nuo 1991 m. Grupuotės „Angis“ narys.

Kūryba

Nutapė didelio formato paveikslų, kuriems būdinga spontaniška motyvo fiksacija ir nevaržoma ekspresyvi raiška, ryškių spalvų sąskambiai, simboliškumas. Tapyba artima abstrakčiojo ekspresionizmo stilistikai. Žymiausi vėlyvieji paveikslai – „Good bye/Sinagoga“ 1991 m., „Apleista sinagoga“, „Nukryžiuota obelis“, „Juoda saulė“, „Be pavadinimo/Samurajus“, visi 1993 m.) Dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje, surengė individualių parodų (1988 m., 1991 m., 1993 m. Kaunas, 1993 m. Frankfurtas prie Maino). Kūrinių turi Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Lietuvos dailės muziejus.
Konstantinas IX Monomachas

Biografija

Valdovu tapo vedęs Makedonų dinastijos imperatorę Zoją, kuri anksčiau buvo ištekėjusi už imperatorių Romano III (1028–1034 m.) ir Mykolo IV (1034–1041 m.). Prieš tai buvo vedęs Heleną Skleriną, jų duktė Anastasija 1046 m. ištekėjo už Kijevo kunigaikščio Vsevolodo Jaroslavičiaus, jų sūnus Vladimiras Monomachas.
Valdant Mykolui IV ir Mykolui V kaip dvidešimčia metų vyresnės imperatorienės Zojos meilužis buvo ištremtas į Lesbo salą ir grįžo tik nuvertus Mykolą V.

Valdymas

Iki 1050 m. valdė kartu su Zoja ir jos seserimi Teodora, Zojai mirus – su Teodora, kuriai ir paliko sostą.
Konstantinas IX buvo civilinės diduomenės atstovas, būdamas imperatoriumi sumažino kariuomenę, daugiausia dėmesio skyrė prabangių pastatų statybai, pertvarkė Konstantinopolio universitetą. Jam valdant 1043–1046 m. Pietų Italiją nusiaubė normanai, pečenegai persikėlė per Dunojų ir puolė Trakiją bei Makedoniją, prie Armėnijos sienų priartėjo tiurkai seldžiukai. Konstantinas IX mėgino susivienyti su Romos popiežiais prieš normanus, bet sukliudė per 1054 m. popiežiaus legatų lankymąsi Konstantinopolyje tarp Rytų ir Vakarų bažnyčių įvykusi schizma. Mirė nuo plaučių uždegimo.
Leonardas Karnila

Biografija

1985 m. Vilniaus universitete baigė darbo ekonomiką.
UAB „Savitransa“ direktorius, 2004–2007 m. ir 2007–2008 m. Trakų rajono savivaldybės administracijos direktorius, atsistatydino, teisėsaugos organams apkaltinus korupcija. 2009 m. UAB „Trakų šilumos tinklai“ direktoriaus pavaduotojas.
Nuo 1996 m. Lietuvos centro sąjungos narys, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Trakų rajono skyriaus narys.
2003 m., 2007 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2011 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Irena, vaikai Jurga.
Algimantas Narakas

Biografija

Susirgęs osteomielitu 1938 m. išvežtas gydytis į Šveicariją. 1957 m. baigė Lozanos universiteto medicinos mokyklą, liko joje dėstyti. 1962 m. medicinos daktaras. 1978 m. profesorius. 1981–1993 m. Lonžerė ortopedijos ir periferinių nervų rekonstrukcinės chirurgijos klinikos vadovas.

Mokslinė veikla

1969 m. vienas rankos ir periferinių nervų rekonstrukcinės chirurgijos pradininkų Europoje. 1986 m. sukūrė klasifikaciją nervų pažeidimams nustatyti, vadinamą Narako klasifikacija.
Skaitė paskaitas Europos ir JAV universitetuose, parašė daugiau kaip 250 mokslinių straipsnių. XX a. devintame dešimtmetyje operavo Lietuvoje.