google/wiki40b huggingface dataset:
Andrioniškio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia

Istorija

Pirmąją medinę bažnyčią 1726 m. pastatė Čartoriskiai. Jai pasenus, 1789–1790 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Andrioniškyje apsigyveno kunigas. Jam 1796 m. leista teikti sakramentus. Bažnyčia buvo Anykščių parapijos filija.
1911 m. parengtas mūrinio grūdų sandėlio pritaikymo bažnyčiai projektas.
Pagal inžinieriaus Prano Markūno (1873–1964) projektą ir jo lėšomis 1933–1935 m. pastatyta dabartinė bažnyčia. Buvusi medinė bažnyčia parduota Juostininkų bendruomenei ir dabar stovi kaimo kapinėse, kaip Juostininkų koplyčia. Kunigo Mato Šermukšnio rūpesčiu 1936 m. įkurta parapija. Bažnyčią 1940 m. konsekravo vyskupas Kazimieras Paltarokas. Pastatyta nauja klebonija (dabar ten paštas ir gyvenamosios patalpos). Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia suremontuota ir išdažyta. XXI amžiaus pradžioje prof. A. Dovydėno iniciatyva 8 bažnyčios languose įrengti vitražai. Vitražus kūrė Vokietijos, Latvijos, D. Britanijos ir Lietuvos menininkai.

Architektūra

Bažnyčia akmenų ir plytų mūro, liaudies architektūros formų, kryžminio plano (29×13,5 m), su bokšteliu. Vienanavė, yra 2 zakristijos, presbiterija. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Vartai molio plytų, su medinėmis skulptūromis.
Meridianai

Meridianai – tradicinėje kinų medicinoje tai energiniai kanalai, kuriais po kūną cirkuliuoja gyvybinė jėga Či. Be to, meridianai yra akupunktūros, gydymo metodo, kurį vis labiau pripažįsta ir naudoja net ortodoksiniai šiandienos medikai Vakaruose, pamatas. Kiekvienas meridianas susijęs su vienu iš vidinių organų ir turi to organo pavadinimą: širdies, plaučių, kepenų ir t. t.

Reikšmė

Pagal tradicinę kinų mediciną žmogaus kūną sudaro ne tik kaulai, oda bei vidaus organai (tai, ką galime rasti bet kuriame anatomijos vadovėlyje), bet ir meridianai, plika akimi nematomi kanalai, kuriais teka gyvybinė energija Či, maitinanti kūno gyvybines funkcijas palaikančius organus. Jei kanalas užsikimšęs, jei energijos tekėjimas dėl tam tikros priežasties sutrikęs, tai reiškia, kad tam tikras organas ar visa sistema yra nepakankamai pamaitinami ir kūnas toje vietoje ima silpti, laikui bėgant išryškėja liga.
Brazilijos srovė

Brazilijos srovė – šiltoji jūrinė srovė Atlanto vandenyno vakarinėje dalyje. Teka išilgai rytinių Pietų Amerikos krantų iš šiaurės (nuo San Rokės kyšulio) į pietus (iki 35-40° p. pl.). Vandens temperatūra svyruoja nuo 14-24° C (žiemą) iki 20-28 °C (vasarą). Srovės greitis 1-3 km/h, vidutinis debitas – 10 mln. m³/s. Vandens druskingumas 35-37 ‰. Brazilijos srovė pietuose susiduria su šaltosiomis Vakarų Vėjų ir Folklando srovėmis.
Androgenezė

Androgenezė – lytinio dauginimosi būdas, kai žūva kiaušialąstės branduolys ir jį pakeičia į kiaušialąstę patekusio spermatozoido branduolys. Iš kiaušialąstės lieka tik citoplazma. Naujas individas vystosi iš ląstelės su tėvo branduoliu ir motinos citoplazma. Palikuonys dažniausiai turi tik tėvo požymius. Kiaušialąstės branduolį galima suardyti jonizuojančiais spinduliais.
Androgenezės būdu tiriama branduolio ir citoplazmos svarba paveldėjimui, reguliuojama lytis, pavyzdžiui, kai norima gauti tik vyriškus šilkverpio individus, nes jie suka didesnius kokonus.
Ivanas V

Biografija

Aleksėjaus Michailovičiaus ir Marijos Miroslavskajos sūnus. Po tėvo mirties (1682 m. gegužės mėn.) ligoto Ivano teisę į sostą ginčijo jo brolio, būsimojo Petro I (Aleksėjaus Michailovičiaus ir Natalijos Naryškinos sūnaus), giminaičiai. Po Šaulių maišto (1682 m. birželio mėn.) Zemskinis susirinkimas patvirtino Ivaną pirmuoju, Petrą I – antruoju caru. Faktiškai iki 1689 m. valdė regentė – Ivano sesuo Sofija Aleksejevna, vėliau – Petras I.
Stasys Vainoras (1909)

Biografija

1930 m. baigė Klaipėdos lietuvių gimnaziją, 1931–1934 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo ekonominius mokslus.
Nuo 1928 m. bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuvos žinios“, „Lietuvos keleivis“, „Vakarai“, 1935–1940 m. – leidiniuose „Lietuvos aidas“, „Karys“, Ūkininko patarėjas, „Talka“, „Tautos ūkis“, „Trimitas“. 1935–1940 m. redagavo žurnalą „Jūra“ („Mūsų jūra“). 1940–1941 m. Kaune leisto žurnalo „Sodyba“ redaktoriaus padėjėjas, 1950–1951 m. laikraščio „Vienybė“ redaktoriaus padėjėjas Brukline. 1951–1964 m. laikraščio „Naujienos“ (Čikagoje) pasaulio žinių redaktorius.
Uzbekijos futbolo supertaurė

Uzbekijos futbolo supertaurė (uzb. Futbol bo'yicha O'zbekiston Superkubogi)  – trofėjus, dėl kurio varžosi Uzbekijos futbolo čempionai ir taurės laimėtojai. 
Tai vienerios varžybos, kuriose nugalėtojas iškovoja supertaurę. 
Rengiamos nuo 1999 m.
Saluvijai

Saluvijai, salyjai (salluvii, salyes'; gr. Σάλυες) – galinga karinė genčių konfederacija Pietų Galijoje, Diuranso (lot. Druentia) lygumoje tarp Ronos ir Alpių. Minimi kaip pirmoji tauta anapus Alpių, užkariauta romėnų.
Kalvų viršūnėse įkurti opidumai, pradžioje (Masilijos įkūrimo laikais, apie 600 m. pr. m. e.) apgyvendinti ligūrų, driekėsi tarp Ronos ir Diuranso brastų bei Alpių perėjų. Jie nebuvo suvienyti. Pagal Straboną senieji graikai ten gyvenusius žmones vadino ligyjais (Ligyes),o jų kraštą - Ligystike. Archeologiniai radiniai rodo nuo III a. pr. m. e. vidurio buvus keltų kultūrinei invazijai. Strabono laikais kai kurie autoriai laikė juos galų ir ligūrų mišiniu (todėl vadino juos Celtoligyes). Kiti juos laikė grynais keltais, užkariavusiais Provincijos ligūrus.
154 m. pr. m. e. Masilijos gyventojai graikai, kurie buvo draugai su romėnais nuo Antrojo pūnų karo, kreipėsi pagalbos prieš oksibijus, kurie valdė Aržanso slėnį, ir deciatus. Šios tautos, kurias Livijus vadino „užalpiniais ligūrais“, galbūt buvo dvi mažesnės gentys, veikusius su bendru Saluvijų pavadinimu. Juos sumušė Romos konsulas Kvintas Opimijus (Quintus Opimius). 125-124 m. pr. m. e. vėl prasidėjo konfliktas tarp romėnų ir saluvijų. Sėkmingas Marko Fulvijaus Flako (Marcus Fulvius Flaccus) operacijas pratęsė konsulas Gajus Sekstijus Kalvinas (Gaius Sextius Calvinus)(123-122 m. pr. m. e.), kuris ryžtingai pajungė saluvijus, sunaikino šiauriau Massilijos buvusį pagrindinį jų miestą (dabartinio Entremont vietoje), o netoli jo griuvėsių įkūrė koloniją Aquae Sextiae (dabar - Provanso Eksas). Dalį jų teritorijos perdavė Masalijos gyventojams. Saluvijų karalius Tutomotulas (Tutomotulus), kitaip dar Teutomalijus (Teutomalius), rado prieglobstį pas alobrogus. Nuo tada saluvijai iš istorijos dingo.
Lokių sala

Lokių sala (norv. Bjørnøya, rus. Медвежий) – sala Barenco jūroje, Norvegijai priklausančio Svalbardo salyno pietuose, maždaug pusiaukelėje tarp Špicbergeno salos ir Nordkapo kyšulio. Plotas – 178 km². Sala yra netaisyklingo trikampio formos, ilgis iš šiaurės į pietus 20 km, plotis iki 15,5 km. Pietinė Lokių salos dalis kalnuota, iškylanti iki 536 m (Miserifjeleto k.). Likusią dalį užima žemuma, tankiai nusėta ežerėliais. Iš jų išteka keletas upių, kriokliais krentančių į vandenyną. Krantai daugiausia labai statūs, skardingi.
Dėl Šiaurės Atlanto srovės įtakos klimatas Lokių saloje palyginti švelnus – vidutinė sausio temperatūra -7 °C, liepos mėnesio +4 °C. Vidurinis metinis kritulių kiekis – 371 mm. Dangus daugiausia apniukęs, dažni rūkai. Būdingi stiprūs vėjai.
Lokių saloje ledynų nėra. Būdinga arktinė dykuma su negausia augmenija (samanos, kerpės, skabėtrai, uolaskėlės ir kt.). Saloje yra poliarinių lapių, žiemą dažnai atkeliauja baltieji lokiai, aplinkiniuose vandenyse plaukioja žieduotieji ruoniai, jūrų kiškiai, jūrų vėpliai. Gausu jūrinių paukščių (laibasnapis narūnėlis, mormonas, šiaurinis fulmaras, tripirštis kiras, didysis poliarinis kiras), praskrenda trumpasnapės žąsys, gyvena sniegstartės, tundrinės žvyrės. Ežeruose gyvena arktinės palijos. Sala 2002 m. paskelbta gamtos draustiniu.
Lokių saloje veikia Norvegijos meteorologijos instituto stotis su 9 žmonių personalu. Ši gyvenvietė vadinama Herwighamna. Yra sraigtasparnių tūpimo aikštelė, prieplauka. Atliekamos poliarinės, biologinės ekspedicijos, kartais saloje sustoja kruiziniai laivai.
Sala galimai buvo žinoma jau vikingams, tačiau pirmas, šaltiniuose aprašytas, jos pasiekimas įvykdytas 1596 m., Viljamo Barenco ekspedicijos metu. Keliautojas ją pavadino „Paukščių sala“ (Vogel Eylandt), tačiau vėliau prigijo Lokių salos vardas. Nuo XVII a. ši sala buvo ruonių, jūrų vėplių, banginių medžiotojų, paukščių kiaušinių rinkėjų bazė. 1609 m. salą savo valda paskelbė britai, bet uždarius banginių medžioklės stotį, ją paliko. XVIII a. Lokių saloje buvo rusų gyvenvietė, todėl vėliau į ją pretenzijas pareiškė TSRS. 1916–1925 m. veikė angliakasių gyvenvietė Tunheim (priklausė Norvegijos bendrovei „Bjørnøen“).
Brukaliai

Brukalių kapinynas

Netoli kaimo yra Brukalių kapinynas, kuris buvo įrengtas nedidelėje Ančios slėnyje esančioje pakilumoje. Vėliau kapinyno rytinėje dalyje buvo įrengtos kaimo kapinės (kapinių vietoje išsiskiria apie 13×13 m dydžio apkastas pakilimas). Kapinynas yra datuojamas I tūkst. antr. p. – II tūkst. pr.
Vokietijos vėliava

Vokietijos vėliava padalinta į tris dalis: juodą, raudoną ir auksinę. Vėliavos pločio ir ilgio santykis yra 3:5.
Vidinė Austrija

Vidinė Austrija (vok. Innerösterreich) – sąvoka naudota XIV-XVII a. apibūdinti Habsburgų teritorijoms į pietus nuo Zemeringo perėjos. Jos apėmė žemes dabartinėje Pietų Austrijoje ir Slovėnijoje.
Vidinės Austrijos sudedamosios dalys buvo Štirijos kunigaikštystė, Karintijos kunigaikštystė, Krainos kunigaikštystė ir Goricijos grafystė. Provincijos sostinė buvo Gracas.

Vidinės Austrijos monarchai

Kaip atskira paveldimoji Habsburgų valda egzistavo dviem Habsburgų palikimo padalinimo laikotarpiais: 1379/1411-1457 ir 1564–1619.
Užsienietis (filmas)

Turinys

Buvęs CŽV darbuotojas Benas Loganas su dukra persikrausto į Belgiją, kur įsidarbina tarptautinėje Halgeito kompanijoje. Darbas jam sekasi, tačiau vieną rytą jis randa savo biurą tuščią. Dar blogiau, visi jo asmeniniai duomenys ištrinti, tarsi Loganas niekada joje ir nedirbo, o ir pati kompanija neigia turėjusi filialą Belgijoje. Bandydamas suprasti kas vyksta, Loganas pradeda ieškoti savo buvusių bendradarbių, bet paaiškėja, kad visi jie mirė per vieną naktį, o dabar taikinyje atsidūrė jis pats ir duktė...
Flensburgo universitetas

Flensburgo universitetas (vok. Universität Flensburg) – vienas iš 3 universitetų Šlėzvigo-Holšteino žemėje, Flensburge. 4 204 studentai (WS 2007/08). 66 profesoriai.
Mažasis Beltas

Mažasis Beltas (dan. Lillebælt) – vienas iš sąsiaurių, jungiančių Baltijos jūrą su Kategato sąsiauriu. Mažasis Beltas skiria Fiūno ir Erės salas nuo Jutlandijos pusiasalio ir Also salos. Ilgis 130 km, mažiausias plotis – 0,6 km.
Jakėnų seniūnija

Geografija

69 % seniūnijos ploto užima miškai: pietinę dalį užima Dainavos girios pakraštys, šiaurėje – Kareivonių miškai. Seniūnija yra Merkio baseine: pietiniu pakraščiu teka pats Merkys, per seniūniją – jo intakas Duobupis. Telkšo 14 ežerų – Netečius, Juodikis, Lielukas, Pabezninkų ežeras, Vykšius ir kt. Yra Puodžių durpynas.
Jakėnų seniūnija – viena rečiausiai apgyvendintų Lietuvos seniūnijų.
Tauragnų valsčius

Tauragnų valsčius buvo šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Tauragnai.
Dzintars

Istorija

Istorija prasidėjo nuo Brigerio (įkūrėjas – Henrikas Adolfas Brigeris) muilo ir parfumerijos fabriko, kuris įkurtas 1849 m.
Po nacionalizuotų muilo ir parfumerijos įmonių susijungimo ir reorganizacijos 1951 m. vienas iš fabrikų buvo pavadintas „Dzintars“. 1958 m. prisijungus muilo fabrikui „Sarkana Ausma“ (latv. Sarkanā Ausma) buvo įkurta parfumerijos-kosmetikos gamykla „Dzintars“. Nuo 1991 m. iki šių dienų – akcinė bendrovė.

Veikla

Įmonė užsiima parfumerijos, kosmetikos, augalinių ekstraktų kūrimu ir gamyba. Įmonėje dirba apie 400 žmonių.
Nuo 1998 iki 2004 m. įmonėje vyko reorganizacija, po kurios vokiečių audito kompanija išdavė „GMP Cosmetic“ sertifikatą. Kompanija taip pat turi ISO 14001, ISO 9001 ir ISO 17025 sertifikatus. Taip pat Pasaulinė intelektualinės nuosavybės organizacija įteikė apdovanojimą „WIPO Trophy for Innovative Enterprises“. 2010 m. įmonė gavo tarptautinio standarto „Ecocert“ licenciją.
Turėdama savo tinklą Baltijos šalyse, kompanija pasiryžo sukurti mažmeninės prekybos tinklą Rusijoje. Tačiau bandymas sukurti tokį tinklą nepavyko. Lietuvoje produkcija prekiaujama internetinėje parduotuvėje.
„Dzintars“ produkcijos asortimente yra daugiau nei 750 parfumerijos, dekoratyvinės kosmetikos, veido, kūno, plaukų priežiūros priemonių ir kitų biokosmetikos gaminių.
Latvijoje yra 50 specializuotų „Dzintars“ produkcijos parduotuvių.
2010 m. grynasis pardavimas siekė 7,5 mln. eurų (2009 m. – 6,3 mln. eurų).
Antanas Šurna

Biografija

1958–1962 m. studijavo LSSR konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) Teatriniame fakultete. 1963–1964 m. vaidino Kauno dramos teatre, 1964–1965 m. Šiaulių dramos teatre. Nuo 1964 m. vaidina kine. Nuo 1965 m. Jaunimo teatro aktorius.  1992–1997 m. Valstybinio jaunimo teatro vadovas.
Švedijos juodmargiai

Savybės ir eksterjeras

Švedijos juodmargių buliai sveria 850 kg, karvės – 600 kg. Galvijai neaukšti, pasižymi plačia nugara, trumpomis kojomis. Tinka pienui ir mėsai. Karvės labai lengvai veršiuojasi, tinka visoms klimatinėms salygoms. Lietuvoje 2005–2006 m. iš Švedijos juodmargiu karviu buvo primelžta 8301 kg 4,59 % riebumo ir 3,41 % baltymingumo pieno. 2007 m. birželio 1 d. Lietuvoje buvo 461 šios veislės galvijas.
Cimšų kalbos

Cimšų kalbos yra kalbų šeima, kuriai priklausančiomis kalbomis kalbama šiaurės vakarų Britų Kolumbijoje, pietų Aliaskoje Anetės saloje ir Kečikane. Apie 750 cimšų Kanadoje tebenaudoja cimšų kalbas; apie 50 iš 1 300 cimšų Aliaskoje tebekalba Pakrantės cimšų kalba Cimšų kalbas daugelis lingvistų laiko izoliuota kalbų grupe, kuriai priklauso keturios kalbos: Pakrantės cimšų, pietų cimšų, nisga'a ir gitksan.
Edward Sapir įtraukė cimšų kalbas į savo penučių hipotezę, kuri šiuo metu nėra plačiai priimta, tačiau ją tebetiria M.-L. Tarpent.
Kitas kalbininkas, John A. Dunn, iškėlė hipotezę, kad cimšų kalbų šeima yra indoeuropiečių kalbų šaka.
Tūjainiai

Istorija

1562 metais kaimas priklausė Karšuvos valsčiui, Pašilės vaitystei.
Ford Fairmont

Australija

Australijoje Ford Fairmont buvo didelis automobilis, kurį gamino Ford Australia. Fairmont buvo Ford Falcon automobiluio versija, parduodama kaip sedanas ir kaip universalas. Automobilis buvo pirmą kartą paskelbta 1966 metais. Jis yra gaminimas iki šių dienų.
Tarp 1970 ir 1978 metų Australiški Ford Fairmont buvo eksportuojama į Didžiają Britaniją. Ford Fairmont buvo parduodamos ir Pietų Afrikoje.
Molėtų rajono taryba 1990–1995 m.

Molėtų rajono taryba – Molėtų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d., pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – Molėtų rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Molėtų rajono taryba.

Teisinis pagrindas

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Molėtų rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Leonas Kadžiulis

Biografija

Mokėsi Vainiškių pradžios mokykloje, 1943 m. baigė Kupiškio gimnaziją. Dirbo Roblių pradžios mokyklos vedėju. 1945–1950 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultete.
1950–1956 m. dirbo Dotnuvos bandymų stotyje, 1956–2001 m. Žemdirbystės institute, 1962–1990 m. Žolininkystės skyriaus vedėjas, nuo 1976 m. profesorius. 1972 m. žemės ūkio mokslų daktaras. 
Nuo 1985 m. LSSR mokslų akademijos narys korespondentas. 1991–1999 m. Lietuvos mokslo tarybos narys, 1994–1999 m. pirmininkas, nuo 2000 m. ekspertas.  1992 m.
Bronislovo Lubio Vyriausybėje – ministras be portfelio, atsakingas už mokslą ir studijas.  Nuo 2006 m. birželio mėn. profesorius emeritas. Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritis – daugiamečių žolių auginimas ir ganyklų naudojimas.
Zofija Belickienė

Biografija

1966 m. baigė Alantos žemės ūkio technikumą, zootechnikė; 1984 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierė. UAB „Geras skonis“ direktorė.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Ukmergės rajono skyriaus narė.
1985–1990 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatė. 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narė. 
Mėsinių galvijų augintojų asociacijos narė. Ukmergės rajono vietos veiklos grupės valdybos narė. Sutuoktinis Algirdas, vaikai Arvydas, Vilma.
Aleksandras Aliochinas

Biografija

Būdamas 22-ų metų, Aliechinas jau buvo laikomas stipriausiu pasaulio šachmatininku. 1920 m. jis laimėjo didžiąją dalį turnyrų, kuriuose dalyvavo. Laimėjęs 1927 m. pasaulio čempionato mačą prieš Kapablanką, Aliechinas tapo ketvirtuoju pasaulio čempionu.
1935 m. pasaulio čempionato mače, nugalėjęs Aliechiną, iš jo titulą perėmė Maksas Eivė, bet revanšo mače 1937 m. Aliechinas titulą susigrąžino ir išlaikė jį iki pat savo mirties 1946 m. Turnyruose dažnai aplenkdavo tokias šachmatų žvaigždes kaip Paulas Keresas, Reubenas Fainas ar Michailas Botvinikas.
1921 m. Aliechinas paliko TSRS ir persikėlė į nuolatiniam gyvenimui į Prancūziją. Aliechinas iki pat savo mirties buvo pasaulio čempionu. Jis vienintelis šachmatų pasaulio čempionas, miręs nepralaimėjęs. Tik praėjus dvejiems metams po jo mirties buvo paskelbtas naujas pasaulio čempionas – Michailas Botvinikas.
Labiausiai Aliechinas žinomas dėl savo atakuojančio žaidimo stiliaus, puikių kombinacijų ir endšpilio taktikos. Aliechinas žinomas ir kaip puikus šachmatų teoretikas. Jo vardu pavadinti keli debiutai ar jų variantai, pvz., Aliechino gynyba, šachmatų konfigūracija Aliechino patranka.
Hideo Kojima

Biografija

Kodžima gimė Tokijuje, Japonijoje. Paauglystėje jo šeima persikėlė į Kobę, kur H. Kodžima gyveno iki pilnametystės. Jau užaugęs H. Kodžima pradėjo domėtis filmų kūrimu.
1980 m. jis gavo pasiūlymą dirbti „Nintendo“ kompanijoje. Netrukus jis perėjo į „Konami“. Pripažinimą pelnę jo sukurti žaidimai „Policenauts“ ir „Metal Gear Solid“ tapo neatsiejamu „Konami“ kompanijos atributu.
Durgapuras

Istorija

Miestas įkurtas XX a. vid. kaip pramoninis centras. Gamyklos statytos su TSRS pagalba. Pavadintas deivės Durgos vardu.
Kernaviškiai

Istorija

Kaimo pavadinimas mena, kad jis buvo Kernavės dvaro valda, apsupta Gegužinės ir Liukonių dvarų. Iki pat XIX a. vidurio tai buvo Kernavės dvaro kaimas, vėliau – palivarkas. VIII a. antrojoje pusėje minima, kad Kernaviškiuose gyveno „karaliaus žmonių“ (Ludzie Krołewscy).
Stasys Vasauskas

Stasys Vasauskas (1907 m. gegužės 4 d. Vildūnuose, Joniškėlio valsčius – 2001 m. lapkričio 9 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius mechanikas, vienas akademinio irklavimo pradininkų Lietuvoje.

Biografija

1927 m. atvyko į Kauną, baigė realinę gimnaziją. Buvo padavęs prašymą į Kauno meno mokyklą, kur dirbo jo piešimo mokytojas Panevėžyje Juozas Zikaras, tačiau įstojo į Lietuvos universitetą. 1930 m. dėl lėšų stygiaus studijas teko nutraukti.
Dirbo Hidrometriniame biure, kuriam vadovavo prof. Steponas Kolupaila, laboratorijos vedėjas. Atliko rizikingus Nemuno ir Neries debito matavimus per pavasario potvynius, taip pat reguliarius matavimus ištisus metus. Atlikęs karo prievolę karo mokykloje gavo karo inžinerijos jaunesniojo leitenanto laipsnį (vėliau leitenantas). 1935 m. vėl įstojo ir 1939 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę.
1938 m. akademinio jaunimo sporto sąjungos vadovas, be to, pats aktyviai sportavo. Pirmoje tautinėje olimpiadoje 1938 m. akademinio irklavimo varžybose iškovojo pirmąją vietą, apdovanotas aukso medaliu. Surengė šiaurės šalių: Suomijos, Estijos, Latvijos ir Lietuvos (SELL) slidinėjimo olimpiadą, nemažai vandens žygių baidarėmis po Lietuvos ežerus, nepakartojamą kelionę keturviete akademine valtimi iš Kauno į Rygą.
Nuo 1940 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, dėstė braižybą, automatizavimą, nuo 1942 m. Statybinės mechanikos katedros dėstytojas, nuo 1944 m. Medžiagų atsparumo laboratorijos vedėjas. 1952 m. apgynė daktaro disertaciją „Plieno kietumas, kietumo ir stiprumo ryšys“. 1957 m. suteiktas docento vardas. 1962–1968 m. Kauno politechnikos instituto Medžiagų atsparumo katedros vedėjas. Jam vadovaujant apgintos 3 daktaro disertacijos. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Mokslinė veikla

Paskelbė per 90 mokslinių straipsnių, padarė 4 išradimus. Jo sukurti originalūs prietaisai ir metodika gerai įvertinti sąjunginėse konferencijose ir parodose, 1965, 1966, 1972 m. apdovanoti VLŪPP sidabro ir bronzos medaliais. 1969 m. apdovanotas Lietuvos SSR valstybine premija .
1964–1967 m. Kauno politechnikos instituto mokslinės tarybos sekretorius.
Vitalijus Galuškinas

Biografija

2002 m. Lietuvos teisės universitete baigė teisės ir policijos įstaigų administravimą. UAB "Feliūga", direktorius.
2007–2011 m. ir 2014–2015 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narys.
2006–2011 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys. Nuo 2011 m. – Darbo partijos narys.
Sutuoktinė Rima, vaikai Justas, Tadas.
Valerija Čiurlionytė-Karužienė

Biografija

Broliai Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, Jonas Čiurlionis, Stasys Čiurlionis, sesuo Jadvyga Čiurlionytė.
1915 m. Lietuvių dailės draugijos įgaliota į Maskvą lydėjo nuo karo evakuojamus M. K. Čiurlionio paveikslus, 1919 m. rūpinosi jų grąžinimu į Lietuvą. Studijavo pedagogiką, vėliau – dailės dalykus Maskvos, Berlyno dailininkų studijose, Ciuricho universitete, Kauno meno mokykloje.
1920 m. Skapiškyje Antano Žmuidzinavičiaus įsteigtos juostų ir kilimų dirbtuvės vedėja, 1928-1945 m. dirbo mokyklose, vaikų darželiuose, 1945-1982 m. Kauno M. K. Čiurlionio muziejuje; nuo 1967 m. M. K. Čiurlionio skyriaus vedėja. Su seserimi Jadvyga prisidėjo prie M. K. Čiurlionio kūrybos populiarinimo. Palaidota Eigulių kapinėse.
Gintautas Kalėdinskas

Gintautas Kalėdinskas (1943 - 1998) – buvęs Lietuvos futbolininkas, vėliau futbolo treneris.

Biografija

Žaidė Inkaras Kaunas klube, Žalgiris Vilnius meistrų komandoje. 1966 m. geriausias Lietuvos futbolininkas.
Žuvo autoavarijoje.
Remigijus Žadeikis

Biografija

1979 m. baigė Šiaulių aukštesniąją muzikos mokyklą. R. Žadeikio prekybos įmonės savininkas, UAB „RMD Linija“ direktorius, Interjero dizaino namų „Autentic“ direktorius.
1993 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, 2006 m. Liberalų ir centro sąjungos Neringos skyriaus narys.
Nuo 2007 m. Neringos savivaldybės tarybos narys.
Juodkrantės katalikų bažnyčios vargonininkas (1991–1998), pedagogų atestacinės komisijos narys. Sutuoktinė Daiva, vaikas Martynas.
Segela

Istorija

Miestas įkurtas Soso imperijos laikais. XIX a. Segela įėjo į Vasulu imperiją, bet netrukus užimta prancūzų.
Gustafas Kosina

Biografija

Studijavo nuo 1875 m. klasikinę ir germanų filologiją Getingeno, Leipcigo, Berlyno ir Strasbūro universitetuose. Studijuodamas indoeuropeistiką susidomėjo archeologija. Daug bendravo su archeologu O. Tišleriu. Nuo 1892 m. gyveno Berlyne, 1902-1927 m. dėstė Berlyno universitete, nuo 1902 m. profesorius. 1909 m. įkūrė Vokietijos archeologų draugiją ir jos žurnalą „Mannus“. Tyrė germanų kilmę.
Veikaluose rėmėsi ir Prūsijos archeologine medžiaga, bet dažnai tendencingai.