google/wiki40b huggingface dataset:
Istorinė Sirija

Pavadinimai

Tas pats regionas yra vadinamas daugybe skirtingų pavadinimų, priklausomai nuo laikotarpio ir tautos. Seniausiais laikais, nuo III tūkst. pr. m. e., Mesopotamijos tautų jis vadintas Amuru, o Egiptiečių – Retdženu. Helenizmo laikotarpyje nuo IV a. pr. m. e. graikai jį ėmė vadinti Sirija (sirais jie vadino daugumą semitų tautų Artimuosiuose rytuose), ir šis pavadinimas išliko iki mūsų dienų.
Po krašto islamizacijos VII a., arabų pasaulyje regionas yra žinomas kaip (Bilad)-aš-Šam (arab. ash-Shām = لشام‎ ), pavadinimas kilęs iš arabiško žodžio „pergalingas“. Viduramžių Europoje regionui palengva prigijo kitas pavadinimas – Levantas, kilęs iš italų ar prancūzų kalbų (žodis levere – „kilti“), reiškęs ryčiausią tuo metu europiečiams pasiekiamą pasaulį, iš kur, anot įsivaizdavimo, kilo Saulė. Jis neretai yra sinonimiškas Didžiajai Sirijai. Prancūzijoje įsitvirtino terminas Outremeras, kuriuo buvo vadinamos krikščioniškos regiono valstybės po XII a.

Geografija

Didžioji Sirija – šiaurės-pietų kryptimi išsidėsčiusi siaura derlinga juosta. Ji turi gana aiškias geografines ribas vakaruose, šiaurėje ir pietuose. Jos vakarinė riba yra Viduržemio jūros pakrantė, kurią šiaurėje uždaro Amano kalnai (jie atskiria Siriją nuo Mažosios Azijos), o pietuose – Negevo dykuma (atskiria Siriją nuo Istorinio Egipto). Pietryčiuose Sirija yra apribota Sirijos dykumos, kuri atskiria nuo Mesopotamijos.
Sirijos šiaurės rytų riba yra neapibrėžta. Pagal siauriausią apibrėžimą, ji yra į vakarus nuo Eufrato aukštupio, ir į rytus jau prasideda Džazira. Tačiau tam tikrais istoriniais laikotarpiais „Sirijai“ buvo priskiriamos ir Džaziros dalys: Eufrato aukštupis, Balicho baseinas (istorinė Osroena), Chabūro baseinas, retesniais atvejais – ir Tigro aukštupis (istorinė Asirija), netgi sritys į rytus nuo Tigro (istorinė Adiabena).
Visa Sirija yra derlingos ir palankios žemdirbystei sritys su Viduržemio jūros klimatu. Teritoriją drėkina kelios didelės upės, išsidėstę pietų-šiaurės kryptimi – Orontas šiaurėje ir Jordanas pietuose. Pietinėje dalyje įsiterpęs Didysis lūžis, kuriame yra dideli ežerai – Negyvoji jūra, Tiberiados ežeras. Yra daug kalnų grandinių, tarp kurių svarbiausios Libano kalnai, Antilibanas ir kt. Šiaurinę dalį sudaro Alepo plynaukštė.
Regionas nėra vieningas. Jis dalinamas į šiaurinę dalį, kuri sutampa su Oronto] baseinu, ir pietinę (Palestiną), kuri sutampa su Jordano baseinu. Šiaurinėje Sirijoje atskirai išskiriamas siauras pakrantės ruožas – Finikija. Palestina dar dalijama į smulkesnius regionus: Filistiją (pakrantė), Kanaaną (į vakarus nuo Jordano, kur dar išskiriami regionai Galilėja, Samarija, Judėja), Užjordanę (į rytus nuo Jordano, kur išskiriami regionai Bašanas, Gileadas, Amonas, Moabas ir Edomas).
André Frédéric Cournand

Andrė Frederikas Kurnanas (pranc. André Frédéric Cournand, 1895 m. rugsėjo 24 d. Paryžius – 1988 m. vasario 19 d. Great Barrington (Masačūsetso valstija) – JAV gydytojas, fiziologas, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatas.

Biografija

1930 m. medicinos daktaras. Atvykęs į JAV dėstė Niujorko Kolumbijos universitete. Nuo 1951 m. profesorius.
Su D. Ričardsu sukūrė širdies kateterizavimo metodų širdies ydoms ir plaučių ligoms diagnozuoti.
1956 m. Nobelio fiziologijos ir medicinos premija kartu su D. Ričardsu ir V. Forsmanu.
Veršiai

Istorija

Minimas XVII a. šaltiniuose.
Estijos tautinis olimpinis komitetas

Istorija

Estijos sporto federacija nusprendė įkurti Estijos nacionalinį olimpinį komitetą pirmajame Estijos sporto kongrese 1919 m. lapkričio 30 d. Oficialiai komitetas buvo sukurtas 1923 m. gruodžio 8 d. Pirmuoju nacionalinio komiteto prezidentu tapo Karl Friedrich Akel. Kaip nepriklausomos šalies Estijos tautinis olimpinis komitetas delegavo sportininkus į visas 1920-1936 vasaros žaidynes, bei 1928 ir 1936 žiemos olimpiadas. Po Tarybų Sąjungos okupacijos 1940 m. šalies sportininkai turėjo atstovauti Tarybų Sąjungos rinktinei.
NOK buvo atkurtas 1989 m. 1991 m. Berlyne vykusiame tarptautinio olimpinio komiteto suvažiavime Estijos olimpinis komitetas buvo oficialiai atkurtas. Po metų šalis delegavo pirmuosius sportininkus į žiemos ir vasaros olimpiadas.
Trita

Trita – labai sena Vedų dievybė. Jau „Rigvedoje“ jo kultas ir mitologija pavaizduoti kaip nykstantys, o jų kilmė neaiški. Vedose viena jo funkcijų nuodėmių atleidimas ir kaltės prisiėmimas.
Minimas Indros pergalėje prieš Vritrą.
"Niekas nežino tikrosios šios būtybės, gimusios pirmapradžiuose vandenyse, kilmės, ir jos buveinė tolima ir niekam nežinoma. Bet ten, į slėpiningąją ir tolimąją Tritos buveinę maldomis nutremiamas visas blogis ir nuodėmės, ten išsidangina visos teisuolių negandos ir ligos, ir blogi sapnai. Dievas Trita atleidžia nuodėmes nemirtingiesiems ir mirtingiesiems, prisiimdamas visas kaltes ir visokį blogį."
Vilius Tarasovas

Biografija

Baigė Stasio Šimkaus konservatoriją bei studijavo Klaipėdos universiteto menų fakulteto džiazo katedroje.
2009 m. su kūriniu „Aš tik tavim tikiu“ dalyvavo nacionalinėje atrankoje į Euroviziją „Dainų daina“ (pusfinalyje užėmė 10-ą vietą).
2010 m. sausio – gegužės mėn. kartu su dainininkės Onos Valiukevičiūtės dukra Giedre Balutyte dalyvavo LNK muzikiniame projekte „Žvaigždžių duetai 4“ ir iškovojo 4-ą vietą.
Žmona – dainininkė Violeta Riaubiškytė-Tarasovienė, dukra Gabrielė (g. 2008 m. kovo mėn).
Kęstutis Malinauskas

Biografija

2008 m. baigė Šiaulių universitetą, mokytojas. Atsargos karininkas, kapitonas.
Iki 2010 m. Karo prievolės administravimo tarnybos prie krašto apsaugos ministerijos Panevėžio karo prievolės centro Pakruojo skyriaus vedėjas.
Krikščionių partijos Pakruojo rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Laimutė, vaikai Samanta, Milvydas.
Alma Karosaitė

Biografija

Mokėsi Dirvonakių pradinėje, Geidžiūnų vidurinėje, Biržų J. Janonio vidurinėje internatinėje mokykloje. 1968 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. Dirbo spaudos leidinių korespondente, redaktore leidykloje „Vaga“. Nuo 1995 m. Muitinės mokymo centro vyr. metodininkė.
Bendradarbiavo savaitraštyje „Šeimininkė“, žurnale „Slauga: teorija ir praktika“, kur rengė kalbos kultūros skyrelį „Konsultuoja Matas Švirkštas“. Nuo 1984 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė. Palaidota Kairėnų kapinėse.

Kūryba

Pirmieji eilėraščių rinkiniai „Eini su manimi“ (1979 m.), „Gatvė be skėčio“ (1982 m.), „Žemė balų akimis“ (1983 m.) pasižymi lyrizmu, dvasingumu. 1979 m. apdovanota Šakių rajono „Taikos“ kolūkio premija už eilėraščius kaimo tema, 1983 m. gavo Ukmergės rajono S. Nėries kolūkio apdovanojimą už eilėraštį „Kaimo mokytojui“.
Alma Karosaitė populiaresnė kaip vaikų poetė. Nuo 1986 m. išleista daugiau kaip 20 eilėraščių knygelių vaikams. Daugelis eilėraščių yra tapę vaikiškomis dainomis. Eilėraščių herojai dažniausiai – vaikų mėgstami žvėreliai. Poetės eilėraščių veikėjai atranda, kas yra gera, o kas – bloga, supranta, jog nereikia gėdytis savo prigimties, pasimoko, kad reikia būti, kuo gimei – kiekvienas yra savitas ir todėl turi išlikti savimi.
Laikraščių formatas

Laikraščių formatas nusako laikraščių puslapių matmenis (plotį ir aukštį). Laikraščių formatų yra įvairių, skirtingi formatai paplitę skirtingose šalyse.
Kai kuriose šalyse tam tikri formatai sietini su tam tikrų rūšių laikraščiais, pavyzdžiui, Jungtinėje Karalystėje, egzistuoja skirtumas tarp broadsheet ir tabloid ('bulvarinis') formatų, t. y. šie formatai nusako laikraščių turinio kokybę; nuo pastarojo kilęs terminas „bulvarinė spauda“.
Klepačė (Balstogės apskritis)

Istorija

Kaimas įkurtas XVI a. pradžioje. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose minimas 1510 metais. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Neuroendokrinologija

Neuroendokrinologija – endokrinologijos bei neuromokslų šaka, tirianti nervų bei hormonų sistemų sąveiką (iš esmės – hipofizę ir hypothalamus liaukas – svarbiausias nervų sistemos ir hormoninės sistemų jungtis). Kadangi hipofizė ir hypothalamus liaukos atlieka svarbias kūno bei gyvybines reguliavimo funkcijas, o veiklos sutrikimai sukelia įvairius simptomus, neuroendokrinologinėms priežastims tirti buvo specializuojamasi.
Viena pirmųjų neuroendokrinocologijos pagrindėjų – Berta Scharrer (1906-1995). Neuroendokrinologijos „tėvu“ yra laikomas Geoffrey Harris (1913-1971).
Juozapas Čepėnas

Juozapas Čepėnas (1880 m. spalio 30 d. Veleikiai, Antalieptės valsčius – 1976 m. sausio 24 d. Pasvalys, palaidotas Daugailiuose) – Lietuvos kunigas, spaudos darbuotojas, rezistentas, filosofijos daktaras.

Biografija

Brolis Pranas Čepėnas. 1905 m. baigė Žemaičių kunigų seminariją, įšventintas kunigu. 1920–1924 m. studijavo Fribūro ir Miuncheno universitetuose. 1924 m. filosofijos daktaras.
Nuo 1905 m. dirbo sielovados darbą, daugiausia Panevėžio vyskupijos bažnyčiose. 1908–1910 m. Kėdainių mokyklų kapelionas. 1924–1926 m. Zarasų progimnazijos kapelionas, 1926–1928 m. jos direktorius, mokytojų kursų vedėjas. 1928–1940 m. Antašavos Šv. Hiacinto (Jackaus) bažnyčios klebonas. Steigė blaivybės, „Saulės“, Šv. Kazimiero draugijų skyrius. Bendradarbiavo spaudoje.
1941 m. sovietinio saugumo suimtas, kalintas Kaune. Per nacių okupaciją Anykščiuose pasirašė memorandumą žydų klausimu. 1951 m. nuteistas 10 metų kalėjimo, kalintas Šiaulių, Lukiškių, Verchneuralsko, Vladimiro kalėjimuose. 1954 m. peržiūrėjus bylą paleistas, bet sovietų valdžiai uždraudus eiti kunigo pareigas, altaristas Pasvalio bažnyčioje. Buvo vykdomos kratos, atimti mokslinių darbų rankraščiai.
1955–1958 m. parašė pamokslų, studijas „Koks turėtų būti inteligentas“, „Panevėžio katedros istorija“, „Individų, visuomenės ir kai kurių tautų psichologinis analizavimas“ (1960 m., visi neišspausdinti), „Žmogus“ (rankraštis konfiskuotas). Parašė atsiminimus, išleisti 2010 m.
Dispozityvumas

Dispozityvumas –  visuomeninių, teisinių santykių šalies galėjimas pasirinkti elgesio variantą; teisės principas. Privatinėje teisėje per jį  pasireiškia sutarties šalių autonomija, sutarčių laisvė. Pvz., sutartimi gali būti pagrindžiami sutartiniai santykiai, jie nustatomi, pratęsiami arba nutraukiami.
Viešoji teisė gali nustatyti imperatyvias normas arba suteikti santykių šalims pasirinkti (taikytiną) teisę.
Šalys ir kiti civilinio proceso dalyviai, laikydamiesi Kodekso nuostatų, turi teisę laisvai disponuoti joms priklausančiomis procesinėmis teisėmis (LR CPK 13 straipsnis „Dispozityvumo principas“).
Juodmėsė ūmėdė

Išvaizda

Vaisiakūniai vidutinio stambumo. Kepurėlė 7-12 cm skersmens, mėsinga, jauna pusiau apvali, pusrutuliška, vėliau paplokščia, įdubusi, iš pradžių balta, lipni, netrukus pasidaro kreminė, pilkšvai, juodai ruda, sausa, matinė, luobelė beveik nesilupa, drėgna, gliti, matinė. Lakšteliai tankūs, ploni, pusiau nuaugintiniai, balti, senesnių grybų pilkšvi, pagaliau rusvai, net juodai pilki, paspaudus juoduoja. Kotas trumpas, storas 3–6(10)x2–5 cm, kepurėlės spalvos, plaušuotas, kietas, trapus, cilindrinės formos. Trama balta, kieta, stangri, perlaužus ar perpjovus parusvėja, po to patamsėja iki juosvos spalvos, sausa, nekarti. Sporos gruoblėtos, 7-10x6-8 μm, ovalinės, turi labai mažas karpas, kurios retai būna didesnės nei 0,2-0,3 μm aukščio. Bazidės yra (30) 50-60 (78) μm ilgio ir 7,5-11 (12) μm pločio. Bazidės viršūnėje yra keturios 5-6 μm ilgio sterigmos. Cistidės paprastai būna 50-100 μm ilgio ir 5-7 (11) μm pločio, jos beveik cilindrinės su buku galiuku.

Augavietė

Auga liepos – spalio mėn. pušynuose (ypač smėlinguose, senuose), aikštėse, pavieniui arba grupėmis.
Taisyklingasis 65537-kampis

Taisyklingasis 65537-kampis yra 65537 kampus turintis taisyklingasis (visi kampai bei kraštinės lygios) daugiakampis. Žmogaus akiai ši figūra mažai kuo skiriasi nuo apskritimo. Daugiakampis reikšmingas tuo, jog jį galima nubraižyti skriestuvu ir liniuote.

Atradimo istorija

Nors jau 1801 Carl Friedrich Gauss žinojo jog figūra nubraižoma, braižymo seką pirmą kartą paskelbė Johann Gustav Hermes 1894 metais. Tai labai sudėtinga seka, kurią pateikiantis straipsnis užima 200 puslapių (Hermes tam sugaišo dešimt metų). Šio straipsnio originalas saugomas Getingeno universitete. Dabar žinomi ir alternatyvūs braižymo būdai.
Kiti šaltiniai mini labai aktyvų aspirantą, kuriam netekęs kantrybės vadovas davė šią braižymo užduotį, kad paliktų jį ramybėje. Aspirantas grįžo tik po 20 metų, tačiau su uždavinio sprendimu.
Jonas Rudalevičius

Jonas Rudalevičius (g. 1950 m. balandžio 26 d. Vievio valsčiaus Vilkabalio kaime) – lietuvių ekonomistas, diplomatas, Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius.

Biografija

1973 m. baigė VISI Statybos ekonomikos fakulteto, statybos ekonomikos ir organizavimo specialybę. Iki 1991 m. dėstė VGTU Statybos valdymo ir organizavimo bei Verslo vadybos katedrose. Socialinių mokslų daktaras (1984 m.), docentas.
1991–1992 m. buvo Ministro Pirmininko G.Vagnoriaus įgaliotinis ekonominiams ryšiams su užsieniu. 1992–1995 m. – Lietuvos ambasados Bonoje patarėjas, laikinasis reikalų patikėtinis. 1995–1996 m. – LSA generalinis direktorius.
1996 m. gruodžio mėn. paskirtas Užsienio reikalų viceministru. 1999–2000 m. buvo Valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministras A.Kubiliaus vyriausybėje. 2000–2001 dirbo Užsienio reikalų ministerijoje ambasadoriumi ypatingiems pavedimams.
2001–2006 m. buvo Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Austrijoje, taip pat Slovakijai, Slovėnijai, Kroatijai ir Lichtenšteinui.
2006–2009 m. – Užsienio reikalų ministerijos Konsulinio departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams.
2009 m. birželio mėn. – 2012 m. balandžio mėn. – Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius prie Jungtinių Tautų biuro ir kitų tarptautinių organizacijų Ženevoje.
2012 m. balandžio mėn. paskirtas Lietuvos Nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi Šveicarijos Konfederacijoje bei Lichtenšteine. Iš šių pareigų atšauktas nuo 2015 m. balandžio 23 d.
2003 m. apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžiumi.
Audrys Karalius

Audrys Karalius (g. 1960 m. gruodžio 20 d., Vilniuje) – Lietuvos architektas, straipsnių architektūros ir urbanistikos klausimais autorius, Kauno architektų bendruomenės renginių iniciatorius, visuomenėje geriausiai žinomas kaip mėnraščio „Arkitektas“, vėliau dvisavaičio laikraščio „Statybų pilotas“ steigėjas ir vyriausias redaktorius.

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, Architektūros fakultetą. 1984–1989 m. dirbo Kauno miestų statybos projektavimo institute architektu. 1989–1990 m. ėjo Lietuvos architektų sąjungos Kauno skyriaus atsakingojo sekretoriaus pareigas. 1990–1991 m. dirbo Kauno miesto vyriausiuoju architektu. Nuo 1992 m. užsiima privačia architekto praktika, vadovauja projektavimo įmonei Architekto A. Karaliaus dirbtuvės. 1996 m. įkūrė ir vadovauja leidyklai PVZ, leidusiai architektūros apžvalgos žurnalą „Arkitektas“ (1996–1998), dvisavaitį laikraštį „Statybų Pilotas“ (1998–2009), o nuo 2010 m. internetinį architektūros ir kultūros portalą www. pilotas. lt. Nuo 2000 m. Europos Sąjungos premijos Už šiuolaikinę architektūrą, Mies van der Rohe fondo nepriklausomas ekspertas, atstovaujantis Lietuvai.
Nevykėlių mokykla

Siužetas

Rodžeris labai nedrąsus ir jam gyvenime nesiseka. Draugas jam patarė apsilankyti kursuose, kuriuose išmoks būti tikru vyru. Daktaras Denisas surenka nevykėlius, ima pinigus ir moko juos kaip reikia gyventi. Rodžeris yra vienas geriausiųjų grupėje, daro stebėtiną pažangą. Staiga vyrukas ima suprasti, kad kažkas ne taip. Jam įtarimų kelia daktaro elgesys. Ima galvoti, kad nori nuvilioti jo merginą. Kai imasi aiškintis Šermano kėslus, aiškėja, kad jis yra vedęs, turi žmoną, o geriausiųjų savo mokinių merginas linkęs apžavėti, o vėliau meta.
Donatas Banionis

Vaikystė ir jaunystė

Gimė Juozo Banionio (1890–1961) ir Onos Blažaitytės-Banionienės (g. 1900 m.) šeimoje. Tėvai buvo žmonės su polinkiu kūrybai, dalyvavo saviveiklinėje veikloje, gerai dainavo. Tėvas buvo kelnių siuvėjas. Tėvams išsiskyrus, Donatas liko gyventi su tėvu, sesuo – su motina. 
1932–1937 m. lankė pradžios mokyklą. Mokėsi labai gerai. Po šešių pradinės mokyklos skyrių trylikametis Donatas įstojo į Kauno amatų mokyklos keramikos skyrių. Amatų mokykloje mokėsi kartu su Vaclovu Blėdžiu ir Jonu Alekna. Moksleiviai jau tuomet organizavo mėgėjiškus vaidinimus. Paskelbus apie Kauno Darbo rūmų teatro kūrimą, D. Banionis, V. Blėdis ir J. Alekna suskubo užsirašyti į aktorių gretas. V. Alekna ir V. Blėdis buvo priimti, o D. Banioniui, dėl per jauno amžiaus, buvo atsakyta neigiamai. 1940 m. D. Banionis, kaip neetatinis statistas, pradėjo dirbti Valstybės teatre, kur išvydo naujausius to meto spektaklius.

Kinas

Karjerą kine pradėjo keliuose lietuviškuose filmuose, vėliau daugiausia vaidino rusiškuose ir vokiškuose filmuose.
1959 m. režisieriaus Vytauto Žalakevičiaus pastatytas „Adomas nori būti žmogumi“ – pirmasis aktoriaus filmas. Po to sekė „Vienos dienos kronika“ (1964 m.), „Marš, marš, tra-ta-ta!“ (rež. Raimondas Vabalas, 1964 m.). Iš pradžių darbas kine D. Banioniui labai nepatiko.  Ketvirtasis filmas „Niekas nenorėjo mirti“ (1965 m., rež. Vytautas Žalakevičius) atnešė aktoriui tarptautinę šlovę. 1966 m. nusifilmavo nedideliame kunigo vaidmenyje režisieriaus Eldaro Riazanovo komedijoje „Saugokis automobilio“, o 1968 m. suvaidino sovietinį žvalgą Ladeinikovą Savos Kulišo filme „Ne sezono metas“. Šis vaidmuo atnešė jam šlovę Sovietų Sąjungoje.
Po metų buvo pakviestas filmuotis Michailo Kalatozovo filme „Raudonoji palapinė“. Tai buvo bendras SSRS ir Italijos kino projektas. Vaidmuo buvo nedidelis, bet teko galimybė padirbėti su aktoriais Šonu Koneriu (Sean Connery), Luidžiu Vanukiu (Luigi Vannucchi), Piteriu Finču (Peter Finch). Iš karto po to filmavosi pas garsųjį režisierių Grigorijų Kozincevą filme „Karalius Lyras“ kartu su estu Juriu Jarvetu (Jüri Järvet), latve Lilita Ozolinia (Lilita Ozoliņa), lietuviu Regimantu Adomaičiu. 1970 m. vokiečių režisierius Konradas Volfas (Konrad Wolf) pakvietė D. Banionį suvaidinti didįjį ispanų dailininką Franciską Goją filme „Goja arba sunkus pažinimo kelias“ (vok. Goya – oder Der arge Weg der Erkenntnis). Filmą statė VDR kino studija „Defa“. Tai buvo žinomo vokiečių rašytojo Liono Foichtvangerio (Lion Feuchtwanger) romano ekranizacija. Tuo pat metu režisierius Andrejus Tarkovskis pakvietė D. Banionį filmuotis jo kuriamame filme „Soliaris“. Šis filmas gavo apdovanojimą Kanų kino festivalyje. Per savo gyvenimą įvairiuose kino filmuose aktorius sukūrė daugiau nei 80 vaidmenų.

Asmeninis gyvenimas

1948 m. balandžio 2 d. vedė aktorę Oną Konkulevičiūtę (1924–2008). Tais pačiais metais gimė jų pirmagimis sūnus Egidijus (1948–1993), 1957 m. gimė sūnus Raimundas. D. Banionis turi keturis anūkus ir tris proanūkes.
Paveldėjimas

Paveldėjimo pagrindai

Paveldima pagal įstatymą ir testamentą.
Pagal įstatymą paveldima tada, kada nėra testamento arba juo palikta tik dalis turto. Jeigu nėra nei įstatyminių, nei testamentinių įpėdinių arba nei vienas nepriima palikimo arba testatorius iš visų įpėdinių atėmė teisę paveldėti, tai mirusiojo turtas paveldėjimo teise pereina valstybei.
Šveicarijos futbolo supertaurė

Šveicarijos futbolo supertaurė – 1986–1990 m. gyvavęs trofėjus, dėl kurio varžydavosi Šveicarijos futbolo čempionai ir taurės laimėtojai.
Mokslo dienos

„Mokslo dienos“ – mėnesinis iliustruotas Lietuvos moksleivių žurnalas, ėjęs 1937–1940 m. Kaune.

Istorija

Leido Lietuvių mokytojų tautininkų daktaro Jono Basanavičiaus sąjunga. Spausdino Vilties spaustuvė Kaune. Išėjo 42 numeriai. 
Svarstė jaunimo socializacijos problemas, rūpinosi moksleivių švietimo, ugdymo, kultūros klausimais, rašė apie moksleivių organizaciją veiklą, skelbdavo rašinių ir kiti konkursų.
Bendradarbiavo Petras Babickas, Liudas Dovydėnas, Rimas Geniušas, Juozas Jurginis, Henrikas Nagys, Antanas Vienuolis, K. Žilinskas ir kiti.
Redaktorius Leonas Kuodys.
Rekstukų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Reksčių piliakalnis 2 km
Vilkų Lauko piliakalnis 15 km
Spraudaičių piliakalnis 15 kmPagramančio piliakalnis 8 km
Naujininkų piliakalnis 7 km
Matiškių piliakalnis 3 kmBatakių piliakalnis 18 kmAkmeniškių piliakalnis 26 km
Lazduonėnų piliakalnis 26 kmEržvilko piliakalnis 29 kmAukštupių piliakalnis 9 kmDapkiškių piliakalnis 3 kmKiukiškių piliakalnis 17 km
BBL 2013–2014 m. sezonas

BBL 2013–2014 metų sezonas – 10-as lygos sezonas, kuriame dalyvauja 21 krepšinio klubas.

Finalai

|* Prienų "TonyBet" ir Kėdainių "Nevėžis" abejas ketvirtfinalio varžybas žaidė svečių arenose.
Korėjos pusiasalis

Korėjos pusiasalis (kor. 한반도) – pusiasalis rytinėje Azijos dalyje, tarp Japonų jūros iš rytų, Korėjos ir Čenžu sąsiaurių iš pietų ir Geltonosios jūros iš vakarų.
Korėjos pusiasalio teritorija yra apie 150 tūks. km², ilgis apie 600 km. Reljefas daugiausiai kalnuotas. Aukščiausia viršūnė – 1915 m (Čirisano kalnas).
Nuo Japonų jūros Korėjos pusiasalio krantai daugiausiai kalnuoti ir tiesūs, nuo Korėjos ir Geltonosios jūrų daugiausia lygūs, daug įplaukų ir įlankų, netoliese yra Korėjos archipelagas ir Čenžu sala.
Klimatas nuosaikiai musoninis, pietuose subtropinis. Vidutinė temperatūra vasario mėnesį nuo −20°С šiaurėje iki +4°С pietuose, vidutinė temperatūra birželį nuo 24°С šiaurėje iki 26°С pietuose. Krituliai nuo 1500 mm per metus, daugiausiai vasarą. Pusiasalyje daug sraunių upelių, plačiau naudojamų laistymui.
Du trečdalius pusiasalio teritorijos užima miškai ir krūmynai. Žemiausiai auga lapuočių miškai, dominuoja ąžuolynai, klevai, kaštonai. Aukščiau lapuočių miškus keičia mišrūs lapuočių – spygliuočių miškai, o aukščiausiai auga spygliuočių miškai. Pietuose dominuoja amžinai žaliuojantys miškai ir krūmynai. Beveik visos lygumos dirbamos. Išliko nedideli lopinėliai pusiau stepių. Pusiasalyje yra įkurta nacionalinių parkų.
Korėjos pusiasalyje yra Pietų Korėja ir didelė dalis Šiaurės Korėjos teritorijos.