google/wiki40b huggingface dataset:
Stefenas Volframas

Stefenas Volframas (angl. Stephen Wolfram, g. 1959 m. rugpjūčio 29 d.) – anglų kilmės mokslininkas, dirbęs teorinės elementariųjų dalelių fizikos ir kompiuterinės algebros srityse. Jis yra kompiuterių programos „Mathematica“ sukūrėjas.

Biografija

Gimė 1959 m. rugpjūčio 29 d. Londone. Tėvas Hugo Volframas buvo rašytojas, o motina Sibilė – Oksfordo filosofijos profesorė. Mokėsi Itono viešojoje mokykloje ir jau 16 m. amžiaus paskelbė straipsnį iš elementariųjų dalelių fizikos ir įstojo į Oksfordo universitetą. Būdamas 20 m. amžiaus Kalifornijos technologijos institute gavo daktaro laipsnį.
Kalifornijos Technologijos institute fizikos departamente 1979–1981 m. kūrė kompiuterinės algebros programą SMP (angl. Symbolic Manipulation Program) tapusią „Mathematica“ užuomazga. Tačiau nesutarimai dėl patentų sukėlė daugelį teisminių ginčų. Kaip jų pasekmė, vėliau SMP buvo 1983–1988 m. kompanijos „Inference Corp.“ vystoma ir platinama kaip komercinė programa.
1986 m. jis pradėjo kurti „Mathematica“, kurios pirma versija pasirodė 1988 m. 1987 m. jis buvo vienas kompanijos „Wolfram Research“ įkūrėjų. Ši kompanija vysto ir platina „Mathematica“ programą.
1992–2002 m. jis rašė prieštaringai vertinamą knygą „Naujo tipo mokslas“, nesudėtingų kompiuterinių programų empirinę analizę. Jis teigė, kad tos programos labiau nei tradicinė matematika gali padėti pažinti gamtą. Tokiu būdu jis išvystė Konrado Cūzės Skaitmeninės visatos idėją.
Bartninkai

Pavadinimo kilmė

Vietovardis leidžia manyti, kad pirmieji kaimo gyventojai vertėsi drevine bitininkyste – kopinėjo medų iš miško medžių drevių. Rusiškai drevė vadinta борть, o žmonės, užsiiminėję šiuo verslu, slavų kalbose vadinti бортники (bortniki – „drevininkai“).

Architektūra

Miestelio planas radialinis, sodybos išsidėsčiusios abipus kelių į Vilkaviškį, Kalvariją, Pajevonį. Iki XVIII a. pabaigos jo planas buvo linijinis, bet XVIII a. septintame dešimtmetyje tapo Alytaus ekonomijos rakto centru ir ekonomijos valdytojas Antanas Tyzenhauzas miestelį pavertė dvaro centru, nutiesė kelius į Kalvariją ir Pajevonį, pagal kuriuos ir įšsiplėtė miestelis. Miestelio senojoje dalyje yra būdingų XVIII a. pabaigos plano elementų.
Veletai

Veletai (vok. Wieleten, Wilzen; lenk. wieleci), – grupė ankstyvųjų viduramžių vakarų slavų (polabų) genčių, kurios gyveno dabartinės šiaurės rytų Vokietijos teritorijoje (Pomeranijos istoriniame regione).
Germanų šaltiniai veletus kartu su kitais tarp Elbės ir Oderio gyvenusiais slavais dažnai vadino vendais (Wenden). X a. pabaigoje juos vadino liutičiais (angl. Liutizi, Lyutitzi, Liutitians; vok. Liutizen, Lutizen).

Liutičių sąjunga

X a. gale aukščiau paminėtos gentys sudaro liutičių sąjungą. Liutičių genčių vadai susitiko pagrindinėje jų tvirtovėje įtvirtintoje šventykloje Retroje (Rethra) ir susitarė dėl svarbių dalykų. Manoma, kad jie buvo svarbūs rengiant 983 m. slavų sukilimą. Tačiau sąjunga suiro po 1150 m. dėl vidinių nesutarimų. 1068–1069 m. žiemą saksai užpuolė ir sunaikino Retrą.
Kisinai ir circipanai buvo puldinėjami iš vakarų, pvz., 1114 ir 1125 m. juos puolė saksai. Juos pakeitė ir prisijungė Gotšalko (Gottschalk) obodritų konfederacija. Redarus, dolenėnus ir dalį circipanų iš dalies pakeitė po 1120 m. iš rytų atėję pamarėnai (angl. Pomoranians), o vėliau 1147 m. į jų žemes įsibrovė Vendų kryžiaus žygio dalyviai. Liutičių žemių padalinimas vykęs XII a. pradžioje vis dar išlikęs kaip siena, skirianti Meklenburgą, atsiradusį iš obodritų valstybės, ir Pomeranijos rytuose.
Liutičių žemėse įsikūrė Pomeranijos hercogystė, kuri tapo pavaldi Šventajai Romos imperijai iki 1164 m. ir, po danų antpuolių ir okupacijos laikotarpio, apgyvendinta vokiečių. Slavų genčių likučiai per kelis vėlesnius šimtmečius buvo palaipsniui germanizuoti ir asimiliuoti.
Hopenas

Hopenas (norv. Hopen, rus. Остров Надежды) – sala Barenco jūroje, Norvegijai priklausančiame Svalbardo salyne, į pietryčius nuo Špicbergeno. Plotas – 47 km². Sala labai ištęsta – jos ilgis 33 km, o plotis tik 2 km. Sudaryta iš grupės salelių, sujungtų seklumomis. Aukštis iki 370 m. Hopene žiemą gyvena didelė baltųjų lokių populiacija. Saloje veikia Norvegijos meteorologijos instituto stotis su 4 žmonių komanda. Jų gyvenvietė yra pietinėje salos dalyje.
Salą 1613 m. greičiausiai atrado anglų jūrininkas Thomas Marmaduke, ją pavadinęs pagal savo laivą „Hopewell“. II pasaulinio karo metais vokiečių Liuftvafė saloje įkūrė meteorologijos stotį, kurią vėliau perėmė norvegai.
Daugiskaita

Daugiskaita (lot. pluralis) – gramatinė kategorija (gramatinis skaičius), kuri apibrėžia kalboje vartojamas žodžių formas, nurodančias, jog žodis apibūdina ne vieną, o daug daiktų. Daugiskaitą, kaip ir vienaskaitą (vnsk.) turi dauguma pasaulio kalbų. Kai kurios kalbos, pvz., esperanto, vietoj atskiros gramatinės kategorijos naudoja papildomą elementą (galūnę, prielinksnį ir pan.) daugiskaitai sudaryti, todėl jų žodžiams daugiskaitos forma nereikalinga.
Indoeuropiečių kalbose daugiskaita yra privalomas modelis nurodant daugiau negu vieną (ar du) objektus, tačiau kitose kalbose daugiskaitos vartojimas neretai būna labiau sąlyginis. Pavyzdžiui, tiurkų kalbose vardažodžių daugiskaita sudaroma prie šaknies pridėjus priesagą -lar/ler, tačiau jei iš konteksto aišku, kad minimas objektas nėra vienas, daugiskaitos nereikia (pvz., turk. elmalar – „obuoliai“, turk. yedi elma – „7 obuolys“). Dalyje indėnų kalbų (kečujų, tupių-gvaranių) vardažodžių daugiskaita nurodoma tik prireikus pabrėžti jų kuopiškumą. Dalis pasaulio kalbų turi ir triskaitą, didžiąją daugiskaitą (kai nurodoma daugybė dalykų).

Daugiskaita lietuvių kalboje

Bendrinėje lietuvių kalboje dauguma žodžių turi vienaskaitą ir daugiskaitą: didžioji dalis daiktavardžių, būdvardžių, veiksmažodžių, įvardžių, taip pat kai kurie skaitvardžiai.
Lietuvių, kaip ir kitose baltų-slavų kalbose, yra išlikę didžiosios ir mažosios daugiskaitos požymių; pvz., 1 daiktas, 2 daiktu, 3-9 daiktai, > 10 daiktų.

Dviskaita

Istoriškai dauguma lietuvių kalbos tarmių žodžių turėjo atskirą daugiskaitos subkategoriją, dviskaitą, skirtą nurodyti, jog žodis apibūdina ne daug, o tik būtent du objektus. Pvz., mudu turėjova du puodu (mes-dviese turėjome-dviese du-puodus). Tačiau šiuo metu bendrinėje lietuvių kalboje yra išlikę tik kai kurių dviskaitos elementų, pvz., katras ('kuris iš dviejų'), abu, anuodu.
Yra kalbų, kuriose naudojamos panašios į dviskaitą daugiskaitos subkategorijos, taikomos apibūdinti tris, keturis, mažą kiekį ar labai didelį kiekį objektų.
Dos Pilasas

Istorija

Dos Pilasas įkurtas 629 m. kaip Tikalio karinis fortas. Tačiau po keleto metų sudarė sąjungą su Kalakmuliu ir ėmė kovoti prieš Tikalį. Kurį, nepaisant dydžių skirtumo, nugalėjo 679 m. Dos Pilasas suformavo savo atskirą karalystę, užėmė tokius miestus kaip Seibalis ir Jaščilanas. Bet pastovūs karai išsekino miestą ir jis buvo apleistas 761 m. Karališkoji šeima pasitraukė į labiau fortifikuotą Agvateką. Vėliau Dos Pilasas iš dalies atkurtas, bet galutinai apleistas IX a. pr.

Architektūra

Vietovė turi ~500 struktūrų. Prie įėjimo į miestą yra du šuliniai, nuo kurių ir kilo dabartinis pavadinimas Dos Pilasas. Senovinis pavadinimas – Mutalis. Miesto centre yra 40 m aukščio piramidė – aukščiausia ir visų prie Pasjono upės. Tačiau žymiausias miesto objektas yra vieno pastato laiptai, išgraviruoti majų raštu. Tekstas pasakoja apie karą tarp Mutalio, Tikalio ir kitų kaimyninių miestų. Yra įvairių stelų, bareljefų, žaidimo kamuoliu aikštė, Šikšnosparnių rūmai. Apylinkėse rasta daug urvų, juose – keramikos liekanų.
Valstybinis žemėtvarkos institutas

Valstybinis žemėtvarkos institutas – valstybės įmonė, vykdžiusi žemėtvarkos darbus Lietuvoje 1991–2010 m.

Istorija

Įkurtas pertvarkius Respublikinį žemėtvarkos projektavimo institutą. Pradėjus žemės reformą, institutas tapo atsakingas už jos vykdymą. 2010 m. pertvarkytas į valstybės įmonę „Valstybės žemės fondas“.
Miodlingo apskritis

Istorija

Miodlingo apskritis atsirado 1896 m., iki tol šios apskrities bendruomenės buvo Badeno apskrityje. 1938 m. apskritis prijungta prie Didžiosios Vienos kaip 24-ta apskritis, o dalis bendruomenių įėjo į 25-tą apskritį. 1954 m. vėl atkurta savarankiška Miodlingo apskritis, kuri įėjo į Žemutinės Austrijos žemę.

Ūkis

Plotu Miodlingo apskritis yra viena mažiausių, tačiau ekonomiškai viena stipriausių Austrijoje. Joje surenkami didžiausi mokesčiai. Daugelis įmonių yra rytinėse lygumose, miškingose bendruomenėse daugiausia yra gyvenamieji būstai, taip pat čia antruosius namus turi daug Vienos gyventojų. Didžiausia įmonė yra vienas didžiausių Europos prekybos centrų – Shopping City Süd (SCS).

Susisiekimas

Miodlingo apskritis yra vienintelė Austrijoje, kurioje yra keturios skirtingos autostrados ir greitkeliai: Autostrada A2 (Austrija) Pietinė autostrada, A21 išorinio aplinkkelio autostrada, Vienos aplinkkelis S1 ir A3 Pietryčių autostrada. Kiti svarbūs keliai yra buvę federaciniai plentai B17 Triesterstraße ir B16.
ÖBB Pietų geležinkelis yra svarbiausia šiaurės-pietų jungtis. Be to yra Potendorfo linija, Aspango ir Badeno geležinkeliai.

Administracinis suskirstymas

Miodlingo apskrityje yra 20 bendruomenių, tarp jų vienas miestas.
Robertso tarptautinis oro uostas

Istorija

1942 m. Liberija su Jungtinėmis Valstijomis pasirašė gynybos paktą, kuriuo buvo pradėta rengti strateginius kelius ir kitą infrastruktūrą, susijusią su JAV kariuomenės interesais stebėti Ašies valstybių ekspansiją. Oro uostas, kaip JAV karinių oro pajėgų bazė, nutiestas Jungtinių Amerikos Valstijų vyriausybės. Tūpimo takas buvo nutiestas tokio ilgio, kad ant jo galėtų nutūpti B-47 Stratojet bombonešiai ir prisipildyti kuro bakus. Tokiu būdu Liberijai atiteko kurį laiką ilgiausiu visoje Afrikoje laikytas tūpimo takas. Šiame oro uoste savo vizito į Liberiją 1943 m. metu JAV prezidentas Franklinas D. Ruzveltas pietavo su tuometiniu Liberijos prezidentu Edvinu Barklėjumi.
Antrojo pasaulinio karo metu, nuo 1943 iki 1945 m., Robertso oro uostas tarnavo kaip alternatyvi 26 SAAF eskadrilės, patruliavusios virš Atlanto, bazė.
XX a. 8-ajame ir 9-ajame dešimtmečiuose oro uostas buvo pagrindinė „Pan American World Airways“ oro linijų stotelė visoje Afrikoje. Iš Niujorko Džono F. Kenedžio tarptautinio oro uosto per Robertsfildo oro uostą be perstojo skraidė lėktuvai į tokius taškus, kaip Dakarą, Akrą, Abidžaną, Lagosą, Konakrį, Nairobį ir net Johanesburgą.
Kurį laiką Robertsfildo oro uostas naudotas JAV kaip Space Shuttle erdvėlaivių programos atsarginė nusileidimo vieta.
Liuksmetras

Liuksmetras – prietaisas skirtas apšvietai matuoti. Prietaise įvairi paviršiaus apšvieta sukuria skirtingo stiprio elektros srovę, kadangi srovės stipris tiesiog proporcingas apšvietai. Dėl to prietaisą galima sugraduoti liuksais.

Sandara

Paprasčiausią liuksmetrą sudaro šviesai jautrus fotoelementas, galvanometras ir dvi varžos, sujungtos lygiagrečiai su galvanometru.
Tai sudėtinga

Siužetas

Jane yra savimi pasitikinti išsiskyrusi moteris, kuriai priklauso sėkminga kepykla Santa Barbaroje. Po 10 metų išsiskyrimo, užauginusi 3 vaikus, ji pagaliau pradeda gerai sutarti su savo buvusiu vyru Jake, sėkmingu teisininku, kuris antrą kartą vedęs daug jaunesnę Agness'ę. Jane ir Jake susitinka, dalyvaudami judviejų sūnaus koledžo baigimo šventėje. Pietūs kartu išsivysto į romaną, kuriame Jane tampa „kita moterimi“. Komplikuojantis sunkumas yra Adam’as, architektas pasamdytas rekonstruoti Jane virtuvę. Jis taip pat bando atsigauti po skyrybų ir pradeda įsimylėti Janę. Tačiau dabar jis supranta, jog įsipainiojo į labai keistą meilės trikampį.
Balstogės žydų kapinės

Balstogės žydų kapinės (lenk. Cmentarze żydowskie w Białymstoku) – iš viso iki II pasaulinio karo Balstogės mieste buvo keturios žydų kapinės. Seniausios žydų kapinės ul. Kalinowskiego gatvėje buvo įkurtos 1760 metais. Paskutiniai laidojimai šiose kapinėse vyko 1890 metais. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos. Kitos kapinės ul. Bema gatvėje buvo įkurtos 1830 m. prasidėjus choleros epidemijai, paskutiniai laidojimai vyko 1892 metais. Kapinės ul. Wschodnia gatvėje oficialiai buvo įkurtos 1892 m., bet seniausias paminklas pastatytas 1876 metais. Po 1906 m. pogromo prieš miesto žydus čia buvo palaidotos pogromo aukos, kurių atminimui stovi paminklas. Paskutinis laidojimas įvyko 1969 metais. Kapinių plotas 12,5 ha, iš viso yra apie 5,000 paminklų. 1941 m. rugpjūtį ul. Żabia gatvėje buvo įkurtos vienintelės Europoje geto kapinės, paskutinis laidojimas vyko 1948 metais.
Port Luisas

Istorija

Gyvenvietę apie 1735 m. įkūrė prancūzai. Pavadinimas suteiktas Liudviko XV garbei. Miestas augo kaip giliavandenis uostas laivams, svarbus keliaujantiems tarp Europos ir Azijos, tačiau 1869 m. iškasus Sueco kanalą jo svarba sumenko. 1968 m. Mauricijui paskelbus nepriklausomybę, Port Luisas tapo šios salos sostine.
Biljė

Istorija

Čia pastatyta Šv. Antano bažnyčia. Ji yra ant kalno (Mirenski grad), nuo kurio matyti apylinkės.
Gyvenvietė yra skulporiaus Negovano Nemeco ir filosofo Deano Komelo gimtinė.
Echo Życia Robotniczego

Echo Życia Robotniczego (liet. Darbininkų gyvenimo aidas) – nelegalus laikraštis, leistas 1897 m. kovo 21 d. – 1898 m. gruodžio mėn. Vilniuje lenkų kalba.

Istorija

Leido Lietuvos socialdemokratų partija. Spausdintas dauginamuoju aparatu. Išleisti 9 numeriai I serijos, skirtos Vilniaus darbininkams, ir vienas numeris II serijos, skirtos Lietuvos darbininkams (spausdintas Bitėnuose). Laikraštis ėjo ir lietuvių kalba „Aidas Lietuvos darbininkų gyvenimo“.
Propagavo revoliucines idėjas, rašė apie darbininkų darbo sąlygas, santykius su darbdaviais. 
Redagavo Edvardas Sokolovskis, Andrius Domaševičius.
Algimantas Ažusienis

Algimantas Ažusienis (g. 1930 m. sausio 17 d. Akmeniuose, Subačiaus valsčius, dab. Panevėžio raj.) – Lietuvos astrofizikas, gamtos mokslų daktaras.

Biografija

Mokėsi Subačiaus pradinėje ir vidurinėje mokyklose. 1955 m. baigė Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą. 1955–1957 m. Vilniaus pedagoginio instituto Teorinės fizikos katedros asistentas, 1957–1960 m. – Fizikos ir matematikos instituto aspirantas. 1967 m. apgynė daktaro disertaciją tema „UBV parametrų sąryšių su kai kuriomis sistemomis tyrimas“.
Nuo 1960 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginio universiteto) vyr. dėstytojas, nuo 1969 m. docentas. 1975–1980 m. Teorinės fizikos katedros, 1981–1987 m. Bendrosios fizikos katedros, o 1988–1997 m. Vilniaus pedagoginio universiteto Teorinės fizikos katedros vedėjas. Nuo 1997 m. Teorinės fizikos ir astronomijos instituto Planetariumo direktorius.
1960-1972 m. TSRS Mokslų akademijos Astronomijos tarybos kintamųjų žvaigždžių komisijos narys, draugijos „Žinija“ astronomijos ir kosmonautikos metodinės grupės vadovas. 1969–1976 m. leidinio „Vilniaus astronomijos observatorijos biuletenis“ redaktorius.
Paskelbė keliasdešimt straipsnių kintamųjų žvaigždžių, astrofotometrinių sistemų ir kt. temomis, kelis šimtus metodinių ir mokslo populiarinimo straipsnių,

Įvertinimas

1998-2002 m. Vilniaus universiteto Teorinės fizikos ir astronomijos instituto mokslininkai Molėtų astronomijos observatorijos teleskopais atrado asteroidą Nr.95593, kurį pavadino Ažusienio vardu.
Sangju Sangmu FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1984 m., kai atsirado Sangmu FC ekipa (1984–2001).
Gwangju Sangmu era (2002–2010).
Dabartinis klubas suburtas 2011 m., kai radosi Sangju Sangmu FC (Sangju Sangmu Phoenix).
Keturkalnis

Keturkalnis (lot. lamina tecti) – vidurinių smegenų dalis. Jis yra dorsaliau smegenų kojyčių, po didžiosios smegenų jungties sustorėjimu. Keturkalnį sudaro dvi poros kalnelių – du viršutiniai ir du apatiniai (lot. colliculi superiores et inferiores). Keturkalnius vieną nuo kito skiria skersai ir išilgai einančios vagos. Nuo kiekvieno kalnelio prasideda keturkalnio kalnelių kojytės (lot. brachium colliculi superioris et inferioris). Viršutinių kalnelių kojytės pasibaigia tarpinių smegenų šoniniame keliniame kūne, apatinių – vidiniame keliniame kūne. Užpakalyje apatinių kalnelių išeina ketvirtosios galvinių nervų poros – skridininio nervo (lot. nervus trochlearis) šaknelės, kurios nueina į smegenų pamato paviršių smegenų kojyčių šoniniu kraštu. Viršutiniuose keturkalnio kalneliuose yra vienas iš požievinių regos centrų (kiti šoniniame keliniame kūne ir gumburo pagalvėje), o apatiniuose – vienas iš klausos požievinių centrų (kitas vidiniame keliniame kūne).
Klingentalis

Istorija

Klingentalio vietoje buvo rūdkasių gyvenvietė, žinoma kaip Höllhammer (dabartinis pavadinimas žinomas nuo 1604 m.). XVI–XVII a. Klingentalio apylinkėse veikė vario, alavo, geležies rūdų kasyklos. Miesto teisės suteiktos 1919 m.
Lowe & Partners Worldwide

„Lowe & Partners Worldwide“ – viena iš 3 reklamos agentūrų, priklausančių gigantui „Interpublic Group“ (Niujorkas, JAV).
„Lowe & Partners“ pajamos - 381 mln. dolerių ((2005 m., leidinio „Advertising Age“ duomenimis)). Bendrovė buvo 16-tas reklamos agentūrų tinklas pasaulyje pagal pajamas. Lietuvoje šiam tinklui atstovauja UAB „Age reklama“, kūrybines paslaugas teikianti reklamos agentūra, Komaa narė.

Istorija

„Lowe & Partners“ buvo eilę kartų reorganizuota ir pertvarkyta. 1999 m. „Lowe & Partners“ grupė buvo sujungta su reklamos agentūra „Ammirati Puris Lintas“ ir kartu suformavo „Lowe Lintas“. Šis žingsnis žengtas siekiant sustiprinti abejas agentūras, palyginti su jų sese „McCann Erickson“, tačiau vardas „Lintas“ jas tempė žemyn, kol 2001 m. jo atsisakyta. 2006 m. „Interpublic“ sumažino turimą atstovybių skaičių daugiau nei dvigubai.
Panevėžio miesto savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Panevėžio miesto savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Panevėžio miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.

Veikla

Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru 18 balsų išrinktas Povilas Vadopolas. Vitalijus Satkevičius gavo 11, Gema Umbrasienė – 2 balsus. Mero pavaduotojais paskirti Gintaras Šileikis ir Petras Narkevičius, savivaldybės administracijos direktore – Kristina Vareikienė, direktoriaus pavaduotoja – Audronė Grainienė.
Pamiatnaja knižka Kovenskoj guberniji

Pamiatnaja knižka Kovenskoj guberniji (rus. Памятная книжка Ковенской губернии – Kauno gubernijos informacinė knyga) – informacinis metraštis, leistas kartą per metus rusų kalba.

Istorija

1847–1860 m. leido Kauno gubernijos valdyba, nuo 1861 m. – jos statistikos komitetas. Leistas 1847–1914 m. Kaune, 1915 m. – Panevėžyje. Neišėjo 1856–1858 m. ir 1868 m. Spausdino Kauno gubernijos valdybos spaustuvė, veikusi 1843–1915 m. Tiražas apie 500 egz.
Skelbė statistinius duomenis apie gubernijos ekonomiką, švietimą, demografiją, straipsnius etnografijos, kraštotyros, istorijos klausimais.
Kalesninkai (Krokialaukis)

Istorija

Kalesninkų kaimas Ūdrijos valsčiui priklausė nuo 1870 metų.
Prie kelio Ūdrija-Krokialaukis, trijų kaimų: Peršėkės, Kalesninkų ir Cibiliekų sankirtoje, ūkininko Jurgio Račkausko sodyboje, 1927–1968 m. veikė Kalesninkų pradžios mokykla. Šiuo laikotarpiu virš tūkstančio kaimo vaikų išmoko skaityti ir rašyti. Pirmasis mokytojas buvo Kazys Valčiukas. Vėliau dirbo I. Katalynas, Bukleris, Mališauskas, Kamsickas iš Kalesninkų kaimo, G. Kvedaraitė, Čižauskaitė, Vagnerytė-Pilauskienė, Petraška, Monika Žvinakevičienė.
1931 m. išleistos knygos „Lietuvos miestai ir miesteliai. Alytaus apskritis: Dzūkų kraštas“ I tome Akiras-Biržys rašė, kad Kalesninkų kaimo gyventojai baudžiavą ėjo Premezio dvarui. 1918 m. pabaigoje buvo suorganizuota Ūdrijos parapijos taryba, o 1919 m. Valsčiaus valdyba. Pirmasis valsčiaus viršaitis Antanas Zubrus iš Čižikų kaimo, po jo – Ignas Kunigonis iš Cibiliekų kaimo.
Kaime buvo paprotys – pirmą vestuvių vakarą jauniesiems grįžus iš bažnyčios, kaimo jaunimas rinkdavosi nekviesti pas šeimininką į namus pasveikinti jaunųjų ir prašyti leisti dalyvauti vestuvių šventėje. Jaunieji pakviesdavo prie paruošto vaišių stalo ir linksmindavosi kartu su kaimo draugais. XX a. Kalesninkų kaime buvo laukų šventinimo tradicija. Kiekvienais metais po pavasario lauko darbų vykdavo kaimo laukų šventinimas. 1950 m. nuotraukoje matome kaimo gyventojus po ilgametės tradicijos apeigų su Ūdrijos parapijos klebonu Krūveliu ir vikaru.
Kalesninkuose, prie augusio senojo beržo, vykdavo kaimo gyventojų sueigos, buvo aptariamos to laikmečio problemos, žaisdavo vaikai. Šiuo metu beržas neišlikęs. Dar vienas šios vietovės objektas – šimtą metų skaičuojantis rentinis šulinys.
2014 metų birželio mėn. 28 d. buvo pastatytas kryžius Kalesninkų kaimo žmonėms atminti.
Mikojan-Gurevič

Įmonės valdymas

2006 m. Rusijos vyriausybė visas 100 % kompanijos akcijų perdavė įkurtai Jungtinei lėktuvų korporacijai, kuri apjungia žinomas Rusijos aviacijos konstruktorių įmones: Jakovlev, Iljušin, Irkut, Suchoj, Tupolev.
Makivara

Makivara (japoniškai maki 'ritinys' + vara 'šiaudai') – iš Japonijos kilęs sporto treniruočių prietaisas, kuris dažniausiai yra naudojamas karate kaip smūgiuojamasis stulpas, o šaudyme japonų lanku kyudo naudojamas kaip taikinys.

Karate

Tradiciškai makivara susideda iš nelūžtančios ir nelanksčios medinės lentelės, kurios maždaug 30 cm ilgio ir 10 cm pločio viršutinė dalis padengta ryžių šiaudais. Stulpas tradiciškai būna nuo 2,00 iki 2,40 metrų aukščio ir maždaug 10 cm pločio. Maždaug 1,20–1,50 metro įkasama į žemę ir sutvirtinama dviem išilginėmis lentelėmis.
Moderniems variantams naudojamos įvairios vidinės medžiagos (dažniausiai minkšta guma arba dirbtinės odos apmušalai), jie yra žymiai trumpesni ir kabinami ant sienos. Taip pat būna modelių, kurie yra iškimšti plunksnomis.
Su makivara mokomasi smūgiavimo technikos, visų pirma kumščiu, taip pat lavinami smūgiai koja bei kitos technikos. Makivarą galima smūgiuoti labai stipriai, nes ji nesubliūkšta. Makivara padeda geriau išmokti pratimus ir treniruoti jėgą, ištvermę ir koncentraciją.

Kyudo

Makivara susideda iš kietai suvynioto ryžių šiaudų kūlio, kurio ilgis maždaug 85 cm, apimtis 30 cm. Vidurio aukštis maždaug ties šaulio dubens kaulais. Dar gali būti naudojamos putų plastiko lentelės.
Į makivara šaudoma iš 2–3 metrų atstumo su beplunksne arba mažapunksne makivara strėle.
Netgi ir patyrę lankininkai turi 30 % treniruočių laiko skirti šaudymui į makivara, kad įgustų atlikti sudėtingas judesių kombinacijas ir ištaisytų klaidas, nenuleisdami akių nuo taikinio.
El Ninjo

El Niño (El Ninjo) vadinamas neįprastas, necikliškas Ramiojo vandenyno ekvatorinės dalies vandenyno srovių pasikeitimas.
Susilpnėja ir visai sustoja šaltoji Humbolto srovė. Tai atsitinka dėl vyraujančios vėjų krypties pasikeitimo, dėl kurio paprastai į vakarus stumiamas paviršinis (šiltas) jūros vanduo pradeda plūsti į rytus. Per maždaug 3 mėnesius šilto vandens sluoksnis pasikeičia nuo pietryčių Azijos iki Pietų Amerikos. Rytinė Ramiojo vandenyno dalis įšyla, o prie Australijos ir Indonezijos vandens temperatūra krenta. Šie pasikeitimai gali sukelti pasaulinį poveikį orams, kuris pasireiškia ekstremaliomis sausromis ir kitais ekstremaliais orų reiškiniais (daugiausia Pietų Amerikoje ir pietryčių Azijoje bei Australijoje). Galapagų salose ir Pietų Amerikos pakrantėje iškrinta didelis kiekis kritulių, tuo tarpu pietryčių Azijoje El Ninjo pasireiškia sausromis, miškų gaisrais ir nederliaus metais. Dėl jūros vandens įšilimo atskirose vietose prasideda masinis koralų išmirimas.