google/wiki40b huggingface dataset:
Laura Gemser

Biografija

Laura gimė Indonezijoje iš kurios kartu su tėvais 1955 m. persikėlė į tėvo gimtinę Olandiją. Čia Utrechte ji baigė vidurinę ir meno mokyklas, pastarojoje studijuodama madų dizainą. Kurį laiką ji vertėsi modelio darbu Olandijoje ir Belgijoje, daugiausia apsinuoginusi pozuodama vyrų žurnalams. Būtent šios nuotraukos atkreipė kino prodiuserių dėmesį, kurių pakviesta 1974 m. ji debiutavo erotiniame filme „Amore libero“. Laura filmuotis sutiko todėl, kad filmavimo darbai buvo vykdomi Seišeliuose ir kvietimas filmuotis reiškė galimybę nukeliauti į tolimą šalį.
Tais pačiais metais Prancūzijoje išleidus filmą „Emanuelė“, prasidėjo erotinio kino bumas. Laura, sulaukusi daugiau pasiūlymų filmuotis, nusprendė persikelti į Italiją ir 1975 m. suvaidino garsiosios „Emanuelės“ tęsinyje „Emanuelė 2“ (šio filmo režisierius fotografas ne kartą buvo dirbęs su Laura).
Tuo pačiu metu buvo nuspręsta sukurti kitokią Emanuelės versiją ir tamsiaodė egzotiškos išvaizdos Laura pasirodė tinkama kandidate pagrindiniam vaidmeniui. Netrukus ekranus išvydo juosta „Juodoji Emanuelė“ (kad nekiltų nesusipratimų, itališkoje versijoje šis vardas rašomas su viena „m“ raide), ilgainiui tapusi jos geriausiai žinomu vaidmeniu. Buvo sukurta eilė filmų apie Juodąją Emanuelę, kuriuose vaidino Laura ir jos vyras Gabriele Tinti (jiedu buvo susituokę 1976-91 m.). Skirtingai negu originalioji prancūziškoji Emanuelės versija, kurioje pagrindinė herojė dažnai atrodė nerandanti savo vietos ir nuolat ieškanti naujų patirčių, Juodosios Emanuelės personažas buvo savimi pasitikinti moteris, turinti tikslą ir, esant reikalui, naudojanti savo žavesį jam pasiekti. Iš dalies tai ir lėmė šios serijos populiarumą, ilgainiui nurungusį ir originalą, o Laurą pavertusia populiariausia juodaode erotinių filmų žvaigžde. Naudojantis šiuo popliarumu, kai kurie filmai, kuriuose ji vaidino, net ir neturėdami nieko bendra su Emanuele, būdavo reklamuojami tarsi šios serijos dalis (pvz., 1982 m. juosta „Bjaurusis septynetas“ dar yra žinomas kaip „Emanuelė, dykumos karalienė“, nors Lauros vaidinamas peronašas yra vardu Šeila). Be to, eksploatuojant šią temą, greta erotikos atsirado ir nemažai smurto ar net siaubo filmų elementų („Emanuelė ir paskutinieji kanibalai“).
Be vaidmenų erotiniuose filmuose, Laura filmavosi ir kito žanro juostose, pasirašydama Moira Chen vardu. 
Nuo 1988 m. ji dirbo kostiumų dailininke, daugiausia su režisieriumi Joe D'Amato. Kino aikštelę ji paliko 1992 m., netrukus po vyro mirties.
Šiuo metu buvusi aktorė gyvena Romoje.
Arvydas Morkūnas

Biografija

1958–1963 m. komjaunimo ir partinis darbuotojas Kaišiadorių rajone. 1967 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą. 1967–1973 m. dirbo LKP Šiaulių rajono komitete, 1973 m. jo sekretorius, 1973–1978 m. II-asis sekretorius. 1978–1990 m. Šiaulių rajono LDT Vykdomojo komiteto pirmininkas.  1999 m. individualios įmonės „Rega“ savininkas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių rajono skyriaus narys.
2000–2003 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos ir valdybos narys (LDDP sąraše), biudžeto, finansų ir valdymo komiteto pirmininkas. 2005–2007 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys (LSDP sąraše).
Zenitas

Kilmė

Žodis zenitas kilęs iš arabų kalbos posakio سمت الرأس (samt ar-ra’s) reiškiančio „galvos gryptis“/„kryptis virš galvos“, viduramžių Lotynai XIV a. tikriausiai perrašinėjo senovės ispanų reikšmes. Tai buvo neteisingai suvestas į reikšmę 'samt' („kryptis“) ir netiksliai parašytas kaip 'senit'/'cenit' atliekant tuos perrašinėjimus. Per senovės prancūzus 'cenith', vėliau anglus 'senith' ir galiausiai 'zenith' pirmąkart atsirado XVII a.
Arabiškas analogas zenitui yra Zawâl, reiškiantis „nuosmukį“, kas yra, kai Saulė liaujasi kilti ir pradeda leistis.
Ajeriniai

Augalų morfologija

Daugiamečiai žoliniai augalai su šakniastiebiais.
Balsis

Balsis – kalbos garsas, kurį tariant nebūna aiškaus tarimo židinio, pasižymi didele akustine energija ir jo suvokimą lemia muzikos tonas.
Visose kalbose balsis yra skiemens pagrindas, gali pats vienas sudaryti skiemenį (a-šis) nors yra kalbų, kuriose balsis nėra būtinas skiemeniui (pvz., slovėnų vrt – „sodas“). Indoeuropiečių kalbose jis nėra informatyvus, svarbiausias reikšmės perteikėjas – priebalsis. Tačiau, pavyzdžiui, polineziečių kalbose balsiai sudaro žodžio pagrindą.

Rašyba

Balsius žymi šios raidės: A, E, I, O, U, Y (pastaroji dalyje kalbų gali žymėti ir priebalsį). Tarties ypatybes žymi įvairūs diakritiniai ženklai (Ā, Ö, Å, Õ, Ų, Ø, Ỹ ir kt.). Tiesa, kai kuriais atvejais balsį gali žymėti ir priebalsiai, ypač kalbose, kuriose rašyba nuo tarimo smarkiai skiriasi (anglų žodyje thigh -igh tariama kaip „ai“]. Arabų, hebrajų raštuose balsius žyminčios raidės dažniausiai iš viso praleidžiamos (abdžadas).

Pasaulio kalbos

Beveik visos pasaulio kalbos turi bent tris balsius ar jų variacijas – [i], [a], [u]. Mažiausiai balsių naudoja Šiaurės Kaukazo, arernte (Australija), ndu (Naujoji Gvinėja) kalbos. Rečiausias balsis yra [ɜ], randamas tik paisi kalboje (Naujoji Kaledonija). Daugiausia balsių turinčią kalbą sunku nustatyti dėl neaiškių kriterijų, ką laikyti atskirais balsiais; teigiama, kad kašmyrų kalba turi daugiausia balsių (28), jų gausa pasižymi ir germanų kalbos (ypač švedų – 17), prancūzų kalba (16), vu kalbos (Kinija) tarmė (19). Kcho kalboje kartais priskaičiuojama iki 31 balsio.
Kedahas (istorinė valstybė)

Istorija

Pirmaisiais mūsų eros amžiais Kedaho miestą prie Muda upės įkūrė indų pirkliai, ir jis dalyvavo Transmalakinėje prekyboje tarp Indijos ir Kinijos. Kedahas buvo naudojamas kaip pusiasalį kertančio upių kelio vakarinis uostas. Šis kelias baigėsi pusiasalio rytinėje pakrantėje, Langkasukoje.
Ilgainiui šios sritys buvo suvienytos Langkasukos valstybėje.
Nors Langkasuka kontroliavo dideles teritorijas Malakos pusiasalyje, Kedahas buvo dalinai nepriklausomas. Jį valdė vietinė hinduistinė dinastija, įkurta Merong Mahavangsa, kildinanti save iš Aleksandro Makedoniečio. Žinomi devyni jos valdovai.
1136 paskutinis valdovas Phra Ong Mahawangsa atsivertė į islamą, įkurdamas Kedaho sultonatą. Tai buvo hinduistinio Kedaho pabaiga.
Namas parko pakraštyje

Turinys

Mechanikas Aleksas, vakarais važinėjantis automobiliu ir aukomis pasirenkantis moteris, kurias vėliau išprievartauja ir nužudo, susipažįsta su jauna pora, kuri atvyksta į jo ir draugo Riko garažą taisyti automobilio. Šie pakviečia vaikinus į svečius į savo atokų namą parko pakraštyje, kur vakarėlyje dalyvauja dar viena pora. Pradžioje visi tiesiog geria viskį ir lošia kortomis, kol galiausiai Aleksas su Riku parodo savo tikrąjį veidą...
Idealūs nepažįstamieji

Turinys

Septyni seniai pažįstami draugai – trys vedusios poros ir vienas neseniai išsiskyręs vyras – susitinka vakarienės vienų iš jų namuose. Bendraujant jiems kyla mintis, kad jau daug metų pažinodami vienas kitą, jie neturi tarpusavyje jokių paslapčių, o kadangi šiuolaikinio žmogaus visos paslaptys yra jo telefone, sutaria padėti savo aparatus ant stalo ir, kol bus kartu, paviešinti visas įeinančias žinutes bei pokalbius.
Pradžioje toks žaidimas atrodo smagus, tačiau netrukus pradeda aiškėti, kad paslapčių turi kiekvienas iš jų ir kad jų viešinimas yra labai skausmingas. Nėščia meilužė, slepiama seksualinė orientacija, romanas su draugės vyru, itin atviri susirašinėjimai su socialinių tinklų draugu, kurio niekada nematei – draugams pradeda atrodyti, kad iš tiesų jie visiškai nepažįsta viena kito.
Filmas baigiasi jiems išsiskirstant ir vykstant namo, tačiau rodoma, kad žaidimo su telefonais nebuvo ir kiekvienas grįžta su savo paslaptimis...
Hard Trance

Hard Trance yra Trance muzikos atšaka. Šis muzikos stilius gimė Frankfurte (Vokietija). Hard Trance muzika jungia Trance ir Hard Dance stilius.

Charakteristikos

Hard Trance muzika skiriasi nuo klasikinės Trance muzikos tuo, kad išsiskiria su savo pabrėžimais sunkesniuose garsuose. Ritmas yra labai stiprus, o įranga su kuria grojama ši muzika, yra pernelyg supaprastinta, tačiau kokybė neprarandama. „Hoover“ garsas (bent jau taip pavadintas), kuris priklauso nuo jo „Vacuum-Like“ ūžesio, labai išpopuliarėjo praėjusiame dešimtmetyje. „Dominator“ jau nuo anksčiau buvo naudojamas labai retai, su kuriuo buvo galima išgauti šiurkščias, grubias melodijas. Neseniai, iš šio stiliaus susikūrė dvi Hard Trance atšakos, tai European Hard Trance bei UK Hard Trance. European Hard Trance – turi daugiau tamsesnių elementų ir yra labai panaši į Hardstyle muziką. UK Hard Trance – Įsiskverbia tik į originalią Trance muziką bei skleidžia daugiau bosų. Šios muzikos tempas kinta nuo 140 iki 145 BPM (mušimų per minutę).
Daugiausiai Hard Trance kūrinių buvo išleista tokiose leidinių kompanijose kaip Nukleuz ir Tidy Trax. Šiandien Hard Trance gimtine laikomi Nyderlandai, kadangi juose yra daugiausiai šios muzikos atlikėjų, kurie su savo Hard Trance kūriniais labiausiai išgarsino šią muziką visame pasaulyje. Šiais laikais tikrojo Hard Trance beveik niekas nebekuria. Šis stilius dažniausia yra kaip priemaiša kitoms Trance atšakoms. Hard trance vis dar galima išgirsti daugiausia Hardstyle, Progressive ir kituose trance atšakose.
Edas

Edas (jap. 江戸 = Edo - įlankos durys) – senasis Tokijo pavadinimas, vartotas iki 1868 m., kuomet į šį miestą perkeltas imperatorius ir jis tapo oficialia (de jure) Japonijos sostine.
Nors pilis šioje vietoje pastatyta ir miesto istorija prasidėjo 1457 m., tikrasis Edo klestėjimas prasidėjo 1603 m, kuomet šiogūnas Iejasu Tokugava paskelbė jį savo sostine. Nors tuo metu imperatorius gyveno Kiote, ir oficialiai būtent Kiotas buvo laikomas Japonijos sostine, tačiau Edas de facto buvo šiogūno ir karinės valdžios centras. Pagal Edo pavadinimą pavadintas ir Edo laikotarpis.
Šis miestas buvo rafinuotos čionindo (miestiečių kelio) kultūros centras, klestėjimo laikais jame gyveno apie 1 mln. gyventojų.
QRIO

Qrio („Quest for cuRIOsity“, anksčiau vadinosi Sony Dream Robot arba SDR) – Sony kompanijos suprojektuotas robotas-humanoidas. Roboto ūgis yra 58 cm, svoris – 7,3 kg. Įstatyti 38 servamotorai Qrio leidžia laisvai judėti ir gerai koordinuotis. Robotas gali greitai judėti, imti daiktus, kilti laiptais, šokti ir išlaikyti pusiausvyrą stovėdamas ant vienos kojos.
Robotas moka 60000 žodžių įvairiomis pasaulio kalbomis, gali atpažinti veidus, klausyti komandų, kaip tvirtina jo kūrėjai, „protingai“ klausinėti priklausomai nuo situacijos.
Už Qrio judėjimą ir intelektą atsako trys kompiuteriai, RISC R5000 c 64 Mb atminties bazėje. Naudojama Aperios operacinė sistema. Taip pat robotas turi stereoobjektyvus, septynis mikrofonus ir 36 judėjimo daviklius, iš kurių septyni atsako už saugumą. Ketvirtos kartos prototipai yra be trečios akies kaktoje, su patobulintomis rankomis, jau turi riešus.
2005 m. Qrio buvo įtrauktas į Gineso rekordų knygą kaip greičiausiai judantis robotas - humanoidas. Jis pristatomas kaip pirmas dvikojis robotas, galintis bėgioti (bėgimu suprantamas judėjimas, kai abi kojos vienu metu neliečia žemės). Qrio gali bėgioti 23 cm per sekundę greičiu.
Neaišku, kiek Qrio robotų buvo pagaminta iš viso. Vieną kartą buvo stebima 10 kartu šokančių robotų, o 2006 m. sausio 22 d. tai buvo patvirtinta Sony atstovybės Mokslų muziejuje Bostone. Qrio – tai dar vienas Sony žingsnis pramogų robotų gamyboje po AIBO sukūrimo. Kol kas jie neparduodami.
Ketvirtos kartos Qrio baterijų užtenka 1 valandai nepertraukiamam darbui.
Analoginis Asimo robotas buvo sukurtas Honda kompanijos.
Archeologinis žemėlapis

Archeologinis žemėlapis – specialus istorinis žemėlapis, archeologinių radinių, archeologinių vietų ar archeologinių kultūrų dokumentavimo būdas. Nuo archeologinio plano jis skiriasi masteliu.

Žemėlapių tipai

Archeologiniai žemėlapiai yra masteliniai arba eskiziniai, regionų ar kraštų su atitinkamais tekstiniais paaiškinimais (vietovių sąrašais) ir objektų ar dirbinių išsidėstymo vietomis. Būna universalūs, kai žymimos visos archeologinės vertybės, ir specializuoti, kai nurodomos tam tikros jų rūšys. XIX a. viduryje pradėta sudarinėti universalius, XX a. – specializuotus archeologinius žemėlapius.

Lietuvos žemėlapiai

Lietuvoje pirmuosius archeologinius žemėlapius parengė Fiodoras Pokrovskis 1893 m. – Vilniaus gubernijai, 1895 m. – Gardino gubernijai, 1899 m. – Kauno gubernijai. Volodimiras Antonovičius 1895 m. sudarė archeologinius žemėlapius Kijevo gubernijai, 1902 m. – Voluinės gubernijai. Rytprūsių archeologinių vietų žemėlapius 1908 m. sudarė Emilis Holakas, Užnemunės piliakalnių – 1909 m. Juozapas Radziukynas. XX a. 3-4 dešimtmečio reikšmingiausias Lietuvos archeologinis žemėlapis yra Petro Tarasenkos knygoje „Lietuvos archeologijos medžiaga“ (1928 m.). Nuo šeštojo dešimtmečio dažniausiai rengiami specialūs archeologiniai žemėlapiai; juose pažymėtos tam tikros archeologinių paminklų ar dirbinių rūšys. Didžiausias archeologinių žemėlapių rinkinys – „Lietuvos TSR archeologijos atlasas“. 1968 m. archeologinių paminklų teritorijas pradėta kartografuoti žemėnaudos planuose (mastelis 1:10 000).
Yann Martel

Janas Martelas (angl. Yann Martel; g. 1963 m. birželio 26 d. Salamankoje, Ispanijoje) – Kanados rašytojas, kilęs iš Ispanijos.
Šiuo metu gyvena Monrealyje. Jo knyga Pi gyvenimas (angl. Life of Pi) 2002-aisiais susilaukė Booker Prize apdovanojimo.
Stebulių mokykla

Istorija

1933 m. duris atvėrė dviejų skyrių Stebulių pradžios mokykla. 1941 m. birželio mėn. prasidėjus karui ir vokiečių bombai nukritus į apkasą, žuvo mokyklos vedėjas Baltramiejus Bubnys. 1954 m. vasario 7 d. naktį sudegė mokyklos pastatas. Po trejų metų pastatas atstatytas, 1964 m. pastatytas mūrinis priestatas. 1970/1971 m. m. mokėsi 152 mokiniai. 1988–1993 m. devynmetė mokykla, nuo 1993 m. Stebulių pagrindinė mokykla.
Tatjana Rostovaitė

Biografija

Mokėsi Šiaulių mergaičių gimnazijoje, kurią baigusi 1942–1945 m. dirbo ir mokėsi Šiaulių dramos teatro studijoje, Šiaulių dramos teatre. 1950 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas. Mokėsi aspirantūroje. 1956–1958 m. dirbo laikraščio „Literatūra ir menas“ redakcijoje.
Paskelbė teatro ir literatūros kritikos darbų, išvertė rusų, norvegų, prancūzų, vokiečių, estų, latvių, armėnų, bulgarų ir kitų šalių rašytojų kūrinių (Nikolajus Nekrasovas, Michailas Lermontovas, Henrikas Ibsenas, Henrikas Heinė, Pjeras Beranže, Lui Aragonas, Robertas Desnosas, Polis Eliuaras, Fransua Mono, Eženas Puatje, Viktoras Hugo, Debora Varendi, Paulis Erikas Rumas, Arvas Metsas, Debora Varendi, Silva Kaputkian, Stanka Panceva).
Eilėraščiuose impulsyviai atsiliepiama į sovietinio gyvenimo aktualijas, poetizuojama komjaunuoliška heroika, socialistinis darbas, tėvynė, kova už taiką, dažni jūros, gimtojo krašto gamtos, jaunystės ir meilės motyvai. Su romantiniu patosu ir pilietine aistra teigiamas socialistinis humanizmas. Vėlesniuose rinkiniuose ryšku motinystės tema, gyvenimo patirties apmąstymai, yra ironijos elementų.
Nikas Safronovas

Biografija

N. Safronovas gimė gausioje rusų kariškio ir lietuvės tremtinės, gimusios Pašiliuose netoli Panevėžio, šeimoje, buvo vienas iš šešių vaikų. Protėviai iš tėvo pusės buvo dvylikos kartų šventikai.
Baigęs 8 klases Uljanovske, išvažiavo mokytis į Odesos jūreivystės mokyklą, bet jos nebaigė, dirbo uosto kroviku. 1973–1975 m. mokėsi tapybos Rostovo prie Dono dailės mokykloje, vertėsi įvairiais darbais. Nebaigusį mokslų N. Safronovą pašaukė į sovietinę kariuomenę, kur tarnavo Valgoje (Estija). Po demobilizacijos išvyko į motinos gimtinę: 1977–1979 m. gyveno Panevėžyje, kur dirbo dailininku Juozo Miltinio dramos teatre ir audinių dizaineriu linų kombinate. Kelerius metus, 1978–1982 m., studijavo dizainą Vilniaus dailės institute. Po to išvažiavo į Maskvą, kur baigė tapybos studijas V. Surikovo dailės institute, be to, Maskvos K. Razumovskio technologijų ir valdymo universitete studijavo psichologiją.
Pasak N. Safronovo, savo motinos garbei jis pastatė Šv. Anos cerkvę Uljanovske ir koplyčią Vyškų kaime Uljanovsko srityje, taip pat teikia finansinę paramą kitos cerkvės (храм Иоанно-Предтеченского прихода) statybai. Jis rūpinasi Uljanovsko vidurine mokykla nr. 65, kurioje sustiprintas kultūrologijos dėstymas, ir Dimitrovgrado humanitariniu licėjumi, kurie pavadinti jo vardu.

Kūryba

Pirmąsias personalines parodas surengė Lietuvoje: pirmąją 1978 m. Panevėžyje, antrąją 1980 m. Vilniuje. Maskvoje buvo rusiško „Penthouse“ žurnalo vyr. dailininku, dirbo kituose garsiuose leidiniuose.
Siurrealistiniuose, simbolistiniuose N.Safronovo paveiksluose daug romantikos: senovinių pilių, riterių, gražuolių praėjusių šimtmečių kostiumais. Yra nutapęs daugelio Rusijos ir užsienio įžymių žmonių portretų. Kai kurie žinomi meno ekspertai jo kūrybą vertina prieštaringai. Tarp jo nutapytų žmonių: Vladimiras Putinas, Ala Pugačiova, Sophia Loren, Ringo Staras, Madonna, Jean-Paul Belmondo, Pierre Richard, Annie Girardot, Julio Iglesias, Steven Seagal, Richard Gere, Mike Tyson, Jack Nicholson, Clint Eastwood, David Bowie, Robert De Niro, Steven Spielberg, Tina Turner, Leonardo DiCaprio, Sting, Elton John, Mick Jagger ir kt. N. Safronovas yra lankęsis Prezidento Algirdo Brazausko namuose Turniškėse, kur ruošė eskizus būsimam portretui.
Tulos srities herbas

Tulos srities herbas - oficialus Rusijos Federacijos Tulos srities simbolis, priimtas 2000 m. gruodžio 10 d., o 2005 m. lapkričio 24 d. patvirtinti herbo pakeitimai.

Herbo aprašas

Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Raudoname lauke sukryžiuotos sidabrinės kalavijų geležtės įkotėmis į viršų. Susikirtimo vietoje horizontaliai eina trečia kalavijo geležtė, kurios įkotė heraldiškai kairėje pusėje. Sukryžiuotų geležčių sudaryto įžambaus kryžiaus atkirstame viršutiniame ir apatiniame ketvirčiuose - po auksinį plaktuką galvomis įviršų.
Ant skydo viršaus - auksinė imperatoriaus karūna, visas skydas apsuptas Lenino ordino juosta, išeinančia iš už skydo viršaus.
Tulos srities herbas nuo Tulos miesto herbo skiriasi tuo, kad miesto herbe horizontaliai eina šautuvo vamzdis, o srities herbe - kalavijo geležtė.
Farinelli

Farinelli (Carlo Broschi, g. 1705 m. sausio 24 d. Neapolis – m. 1782 m. liepos 15 d. Bolonija) – garsus XVIII a. italų dainininkas (kastratas).
Farinelli buvo kompozitoriaus ir smuikininko Cristiano Farinelli sūnėnas.
Česlovas Liandsbergis

Biografija

Prieš Pirmąjį pasaulinį karą dirbo Vilniaus privataus komercijos banko Bobruisko ir Vilniaus skyriuose, porą mėnesių – lietuviško kredito kooperatyvo valdybos narys. Karo metais darbavosi Lietuvių draugijoje nukentėjusiems dėl karo šelpti.
1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis. Su kitais kūrė Lietuvos prekybos ir pramonės banką, organizavo jo skyrių Kaune, vadovavo Vilniaus skyriui. Lenkams uždarius banko skyrių 1921 m. kalintas Lukiškių kalėjime, vėliau deportuotas į Lietuvą. 1922 m. priimtas Lietuvos banko vyriausiuoju kasininku, kartu su J. Pakniu periminėjo iš iždinių į apyvartą neišleistus litų banknotus, tvarkė pinigų emisijos paskaitą. Vėliau vadovavo banko Klaipėdos, Kybartų skyriams. 1946 m. areštuotas. Tolimesnis likimas nežinomas.
Rolandas Rastauskas (1954)

Rolandas Rastauskas (g. 1954 m. spalio 13 d. Šiauliuose) – poetas, eseistas, dramaturgas, vertėjas, Klaipėdos universiteto (KU) docentas. Lietuvos nacionalinio dramos teatro dramaturgas (2015-2017).

Biografija

Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė anglistiką. Stažavosi Londono nacionaliniame, Edinburgo „The Traverse“ ir Skarboro Stephen Joseph teatruose. 1978–1986 m. dirbo Operos ir baleto teatre vyr. redaktoriumi, dėstė Vilniaus universitete. 1986 m. persikėlė į Palangą.
Daugelio tarptautinių kultūros projektų ir konferencijų dalyvis, meno festivalių konsultantas.
1989–1990 m. „Atgimimo“, 1993–2003 m. – „Lietuvos ryto“, 2003–2004 m. „Akiračių“ (Čikaga) ir nuo 2005 m. „Verslo klasės“ skiltininkas.

Šaltiniai

http:https://www.rasytojai.lt/rastauskas-rolandas/
http://www.mmcentras.lt/rolandas-rastauskas/78177
Kristupas Naruševičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorų Naruševičių giminės. Tėvas Mikalojus Jonas Naruševičius (m. 1575 m.), jauniausias jo sūnus, broliai Jonas Naruševičius (m. 1616 m.) ir Mikalojus Naruševičius (1560–1603 m.).
Studijavo Vokietijos ir Italijos universitetuose. 1611 m. perėjęs į katalikybę, katalikams atidavė Onuškio bažnyčią. 1613–1624 m.

Valstybės tarnyba

Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės medžioklis, nuo 1618 m. Lietuvos dvaro paiždininkis ir Lietuvos didysis raštininkas. 1626 m. ir 1629 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimų atstovas.
Valdų turėjo Trakų ir Lydos apskrityse.  Per 1626–1629 m. Lenkijos-Švedijos karą pasižymėjo privati Kristupo Naruševičiaus husarų vėliava.

Šeima

Vedė Elžbietą Šimkovič. Vaikai: Stanislovas, Jonas, Kazimieras ir Aleksandras Kristupas.
FK Orfa

Istorija

Klubas įkurtas 2011 m. Nuo 2012 m. dalyvauja įvairiuose turnyruose. Šiuo metu dalyvauja salės futbolo pirmenybėse ir UAFA III lygos pirmenybėse. Ankstesniais metais žaidė PAFF, o nuo 2017 m. dalyvauja UAFA organizuojamose pirmenybėse.

Treneris

2017 m. liepos mėn. mirė ilgametis klubo vadovas ir įkūrėjas Vaidas Bubinas.
Liudvikas Pilypas

Biografija

Kilęs Burbonų dinastijos Orleano šakos. Tėvas Liudvikas Pilypas Juozapas, motina Liudvika Marija Adelaidė.
Persijos koridorius

Persijos koridorius (angl. Persian Corridor, rus. Трансиранский маршрут) – vienas iš JAV ir Didžiosios Britanijos krovinių pristatymo į TSRS maršrutų Antrojo pasaulinio karo metu pagal lendlizo karinių tiekimų programą.

Pervežimų apimtys

Persijos koridoriumi 1941 m. rugpjūčio mėnesį buvo galima transportuoti iš viso 10 000 t krovinių per mėnesį. Kad padidinti pervežimus, reikėjo modernizuoti Irano transporto sistemą – jūrų uostus Persijos įlankoje ir Irano geležinkelius. Dėl šios priežasties sąjungininkai (TSRS ir Didžioji Britanija) 1941 m. rugpjūčio mėnesį okupavo Iraną. 1942 m. spalio mėnesį pervežimų apimtis pavyko padidinti iki 30 000, o 1943 m. gegužės mėnesį – iki 100 000 t per mėnesį. Toliau krovinius gabeno Kaspijos karinės flotilės laivai, kuriuos iki 1942 m. pabaigos aktyviai atakavo vokiečių aviacija. Šio kelio jūrinė dalis nuo JAV rytinės pakrantės iki Irano krantų (Bušehro ir Basros uostų) buvo įveikiama maždaug per 75 dienas.
Rolandas Kalninis

Biografija

1937–1940 m. mokėsi Rygos 1-oje vidurinėje mokykloje, dirbo uoste, laikraštyje „Jaunākās Ziņas“, kariuomenės parduotuvėje, laikraščių „Padomju Latvija“ ir „Cīņa“ sporto žurnalistu.  1944–1946 m. Latvijos meno reikalų valdybos Teatro skyriaus inspektorius. Nuo 1947 m. dirbo Rygos kino studijoje, 1960–1990 m. šios studijos režisierius. Nuo 1991 m. kino studijos „Tris“ direktorius ir režisierius.

Kūryba

Filme „Aš viską atsimenu, Ričardai / Akmenys ir skeveldros“ (TSRS rodytas cenzūros pakeistas) per vienos šeimos likimą parodyta dramatiška latvių tautos situacija Antrojo pasaulinio karo ir pokario metais. Sukūrė šiuolaikinės tematikos, nuotykių filmų, literatūros kūrinių ekranizacijų, dokumentinių filmų (Pokalbis su karaliene, 1980 m., Amžinasis Faustas, 2000 m.
Mockaičių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Laistų piliakalnis 21 km
Dovilų piliakalnis 15 kmGargždų piliakalnis 18 km
Maciuičių piliakalnis 17 kmVeiviržėnų piliakalnis 6 km
Vyskupiškių piliakalnis 4 kmLekių piliakalnis 4,5 km
Šiuparių piliakalnis 6 kmSkomantų piliakalnis 1 km
Stankaičių piliakalnis 6 kmJomantų piliakalnis 10 km
Uksų piliakalnis 4 kmPavilnučio piliakalnis 6 km
Gedikų piliakalnis 13 km
Italijos futbolo varžybos 2018–2019 m.

2018–2019 m. Serie A čempionatas

Serie A sezonas buvo 87-as aukščiausios Italijos futbolo lygos sezonas. Jis prasidėjo 2018 m. rugpjūčio 19 d. ir baigėsi 2019 m. gegužės 26 d. Iš Serie B į aukščiausią lygą pateko Parma FC, Frosinone Calcio ir Empoli FC klubai. Čempionų titulą gynė Juventus komanda, triumfavusi čempionate 7 kartus iš eilės.