google/wiki40b huggingface dataset:
Petras Karvelis

Biografija

Žmona Veronika Karvelienė, duktė Ugnė Karvelis. 1907 m. pradėjo mokytis Marijampolės gimnazijoje, o 1917 m. baigė Martyno Yčo gimnaziją Voroneže. 1923 m. baigė Vroclavo universitetą, teisės daktaras.
1916–1917 m. vienas iš moksleivių ateitininkų vadovų, 1917 m. Lietuvių seimo Petrapilyje ir Lietuvių tarybos veikėjas, 1917–1918 m. redagavo Liaudies sąjungos laikraštį „Vadas“. 1918 m. vienas iš Lietuvos krikščionių demokratų partijos (LKDP) steigėjų, jos 1918 m. ir 1935 m. programų autorių. 1918 m. LKDP generalinis sekretorius, 1923–1926 m. partijos pirmininkas. 1919 m. vienas iš Ūkininkų sąjungos steigėjų ir vadovų. Pakaunėje valdė Noreikiškių dvarą.
1924 m. vienas iš Žemės banko steigėjų, jo pirmasis valdytojas. Dalyvavo steigiant bendroves „Inkaras“, „Lietmedis“, „Prekyba“, „Žaibas“. 1925 m. rugsėjo 25 d. – 1926 m. gegužės 31 d. Leono Bistro vyriausybėje finansų ministras. 1926–1927 m. Trečiojo Seimo atstovas. 1924–1933 m. atstovavo Lietuvai tarptautinėse ekonomikos konferencijose.
1938 m. gruodžio 11 d. Karvelis buvo ištardytas dėl studentų neramumų (buvo suimti Leonas Bistras (gruodžio 12 d.) ir Pranas Dielininkaitis (gruodžio 13 d.)). Gruodžio 18 d. jis dalyvavo Klaipėdoje įvykusiame pasitarime dėl Lietuvių aktyvistų sąjungos įkūrimo. Gruodžio 20 d. vos tik jis išlipo iš traukinio Kauno geležinkelio stotyje, jį laukė valstybės saugumo pareigūnai. Gruodžio 21 d. vidaus reikalų ministro Silvestro Leono nutarimu Karvelis trims mėnesiams buvo išsiųstas į Dimitravo priverčiamųjų darbų stovyklą.
1940 m. birželio mėn. TSRS okupavus Lietuvą išvyko į Vokietiją. 1940 m. vienas iš Lietuvių aktyvistų fronto steigėjų.
1944 m. buvo grįžęs į Lietuvą, bet netrukus su šeima išvyko į Austriją. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui apsigyveno Vokietijoje. Dalyvavo Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto (VLIK) veikloje, buvo jo politinės komisijos pirmininkas, Tautos fondo, nuo 1952 m. VLIK’o vykdomosios tarybos narys.
Albinas Andrulionis

Biografija

Mokėsi Marijampolės marijonų ir Alytaus gimnazijose, studijavo VDU, 1951 m. baigė Kauno mokytojų seminariją. Dirbo bibliotekose, mokytojavo Seirijuose, Kaune.
Niziolki Dobkai

Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 10 namų ir 62 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 14 namų ir 80 gyventojų.
Prithivi

Prithivi (skr. पृथिवी = pṛthivī) arba Prithvi (skr. पृथ्वी = pṛthvī) – vedinė šventybė, įasmeninta Žemė. Nors jai atskirai paskirta nedaug himnų (Rigvedoje 5.84, Atharvavedoje 12.1), ji minima dažnai, ypač poroje su Dangumi kaip Djaus-Prithivi (dyaus-pṛthivī). Be šio pavadinimo, kuris pažodžiui reiškia „plačioji“, ji dar vadinama bhūmi („dirva“), dhātrī („maitintoja“), janitrī („gimdytoja“), kṣamā („kantrioji“), viśvambharā („visų laikytoja“) ir kt. Prithivi laikoma visos gyvasties nešiotoja, maitintoja, kurios derlingumas atsiranda dėl to, kad dangus (Djausas arba Indra, Pardžanja) ją apvaisina. Ji ir gimdo, ir priglobia mirusiuosius. Ypač plačiai Prithivi apgiedota Atharvavedos „Prithivi himne“ (12.1), kur išvardinama daugybė jos nešamų dalykų, prašoma jos būti palankios, suteikiančios turtų, derliaus, sakoma, kad Žemė yra saugoma dievų, o palaikoma maldomis ir aukomis.
Vėlesnėje kūryboje Prithivi neretai vaizduojama karve.
Xenoblade Chronicles

Siužetas

Žaidimo priešistorėje du pasaulio milžinai Bionis ir Mechonis susikovė tarpusavyje, kol iš jų liko tik sustingusios figūros, ant kurių įsikūrė dvi gyventojų rasės: žmogaus pavidalo homai ant Bionis kūno ir mechanizuotos būtybės mekonai ant Mechonis kūno. Žaidimo padžioje mekonai įsiveržė į homų pasaulį siekdami jį užvaldyti. Herojus Dunbenas su kardu Monado padėjo atremti ataką prieš Koloniją 9, bet pats po to liko sužeista viena ranka. Monado yra stebuklingas kardas, jis negali sužeisti žmonių, bet lengvai perpjauna mašinas. Apie kardą sklinda įvairios legendos. Praėjus 1 metams po šių įvykių Kolonija 9 yra užpuolama mekonų antrą kartą. Dunbenas kovojo su kardu Monado, bet nebuvo pajėgus jo išlaikyti. Kardą paėmė jaunas herojus Šulkas, kuriam lemta įspėti jo paslaptis ir atremti mekonų invaziją, tik šį kartą kur kas pavojingesnę, nes kai kurie mekonai yra paprastai Monado nebesužeidžiami.

Mechanika

Žaidimo veiksmas vyksta 3D kompiuterine grafika sukurtoje aplinkoje valdant veikėjus iš trečiojo asmens perspektyvos. Žaidimo erdvė pasižymi atvirojo pasaulio savybėmis: žaidėjas gali vykdyti daugybę šalutinių misijų, laisvai pasirinkti judėjimo kryptis. Žaidime yra dienos-nakties ciklas ir kai kurie kiti veikėjai yra sutinkami tik tam tikru metu ir tam tikrose vietose. Su jais tekstinių dialogų pagalba galima vystyti dialogus, prekiauti, priimti misijas. Žaidimo erdvėje randami objektai, juos palieka nugalėti prešininkai.
Žaidimo kovos sistemoje dalyvauja maksimaliai trys herojai ir žaidėjas tiesiogiai valdo tik 1 iš jų, kiti priešininkus atakuoja automatiškai. Kiekvienam herojui galima parinkti ginklus, drabužius, apsauginius šarvus. Kiekvienas herojus turi tik sau būdingą kovos veiksmų rinkinį (Arts) ir efektyviausias kovos būdas yra suderinti jų eiliškumą galingesnei atakai. Ginklai ir šarvai turi savus pranašumus ir trūkumus, juos galima patobulinti brangakmeniais. Tarp herojų ir NPC yra speciali santykių Affinity schema: pasiekus tam tikrą santykių gerumo lygį galima aktyvuoti papildomus dialogus (Heart-to-Heart), įgyti papildomus pranašumus kovojant. Kovų metu kyla herojų patirties lygiai, renkami pinigai, santykių ir gebėjimų taškai.
Dvigalvis žasto raumuo

Dvigalvis žasto raumuo (lot. musculus biceps brachii), bendrinėje kalboje vadinamas bicepsu, yra rankos raumuo, prisitvirtinęs tarp peties ir alkūnės, ties žastikauliu (lot. humerus). Su dviem mažesniais raumenimis: snapiniu žasto (lot. musculus coracobrachialis) ir žastiniu (lot. musculus brachialis) dvigalvis sudaro priekinę žasto dalį.
Raumenį sudaro dvi galvos – ilgoji ir trumpoji. Abi galvos prasideda ant menties kaulo (lot. os scapula). Trumpoji galva tvirtinasi prie snapinės ataugos (lot. processus coracoideus), ilgoji galva tvirtinasi prie viršutinio sąnarinio gumburėlio (lot. tuberculum supraglenoidale) ties žastikaulio viduriu, abi galvos susijungia suformuodamos vieną raumens pilvelį. Raumuo pasibaigia dviem sausgyslėmis, kurios tvirtinasi prie stipinkaulio šiurkštumos (lot. tuberositas radii) ir dvigalvės aponeurozės (angl. bicipital aponeurosis), besitvirtinančios prie giliosios dilbio fascijos.
Krauju raumenį aprūpina žastinė arterija (lot. arteria brachialis), inervuoja raumeninis odos nervas lot. nervus musculocutaneus (iš C5-C6 stuburinių fragmentų).
Susitraukdamas dvigalvis žasto raumuo atlieka dvi funkcijas: lenkia ranką per alkūnę ir suka dilbį į išorę. Jo sinergistas yra žastinis raumuo, o antagonistas yra trigalvis žasto raumuo (tricepsas) ir alkūninis raumuo.
Paneriškės

Istorija

Rytinė kaimo dalis (viensėdis Pirmosios Paneriškės), buvusios dab. Trakų rajone, priešais Sidaronis, nunykusios: išlikęs senkelis, galimai vedęs link kelto ar brastos. Viensėdį mena seni medžiai, baigiantis užaugti pakrantės laukas.
Paneriškių kaimas (Antrosios Paneriškės) minimas kaip Trakų dominikonų kaimas prie brastos per Nerį (1784 m. – Ponieryszki, 1800 m. – Panaryszki). Brasta buvusi ties vagoje esančiomis salomis.
Rumšiškė

Aplinkinės gyvenvietės

VARNIAI – 4 km
Vincentas Kuprys

Biografija

1941 m. birželio 14 d. sovietiniai okupantai Kuprių šeimą ištrėmė į Sibirą. Nuo šeimos atskirtas tėvas Vincentas Kuprys lapkričio mėn. žuvo lageryje Krasnojarsko karšte, o motina Jadvyga su keturiais vaikais išvežta į Altajaus kraštą. 1947 m. J. Kuprienė su vaikais slapčia parbėgo į Lietuvą ir, išsisklaidę pas gimines, pagyveno dvejus metus, kol vėl buvo areštuoti ir ištremti į Irkutsko srities Bodaibo miestą. Dainuoti jis pradėjo mokykloje, kur muzikos mokė tremtinys Mykolas Simonaitis, o tapti dainininku nusprendė besimokydamas vidurinėje mokykloje Novosibirske. 1961 m. baigė Sverdlovsko konservatorijos F. Obrazcovskajos klasę.
1959–1968 m. Sverdlovsko, 1968–2000 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistas. 1986–1998 m. Lietuvos konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija dėstytojas.

Kūryba

Per 1968–2007 m. laikotarpį įrašė daugiau nei 150 Lietuvos radijo fondinių įrašų ir surengė daugiau kaip 300 solo koncertų, daugiausia su žmona pianiste Melitina Diamandidi, parengė 15 koncertinių programų ir 85 vaidmenis operose. Atliko vokalinių simfoninių kūrinių solo partijas. Dainavo Maskvos Didžiajame teatre, K. Stanislavskio ir V. Nemirovičiaus-Dančenkos muzikiniame teatre, Peterburgo Marijos teatre, Varšuvos Didžiajame teatre, Olandijos, Vokietijos, kituose Europos teatruose, Čikagos lietuvių operoje. Dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose Lenkijoje, Čekoslovakijoje, Suomijoje, Italijoje. Koncertavo Europos šalyse, JAV, Kanadoje, Australijoje.
Eskambrajaus kalnai

Eskambrajaus kalnai (isp. Sierra del Escambray) – kalnai centrinėje Kuboje, Sankti Spirituso, Sjenfuegoso ir Vilja Klaros provincijose. Nusidriekę iš vakarų į rytus ~80 km, netoli pietinio salos kranto. Aukštis – iki 960 m (San Chuano k.). Agabamos upė dalina kalnus į dvi dalis: vakarinė vadinama Gvamuhaja, o rytinė – Sankti Spirituso kalnais.
Eskambrajaus kalnai smarkiai paveikti erozijos, apaugę tropiniais miškais, gausu krioklių, urvų, slėnių. Įsteigtas Topes de Koljanteso draustinis.
Lebapo velajatas

Geografija

Didžiąją velajato dalį užima Karakumų dykuma. Pačiuose rytuose yra Gisaro kanagūbrio pakraštys (aukštis iki 3139 m, Airababos k.). Klimatas ryškiai kontinentinis. Vidutinė sausio temperatūra -4 °C, liepos 28 °C. Per metus vidutiniškai iškrinta ~150 mm. Per Lebapą teka Amudarja, nuo jos atsišakoja Karakumų kanalas. Vyrauja dykumų augalija, upių slėniuose – krūmų sąžalynai (tugajai).

Ekonomika

Lengvoji, odos, chemijos pramonė. Gamtinių dujų, sieros gavyba. Drėkinamoji žemdirbystė (medvilnė, vaisiai, moliūginiai).
Salvinija Jautakaitė

Salvinija Jautakaitė (1962 m. liepos 7 d. Tauragėje) – choro dirigentė ir pedagogė. Muzikų Edmundo ir Nijolės Jautakų duktė.

Biografija

Mokėsi Kauno 22-ojoje bei 1-ojoje vidurinėse mokyklose ir 1-ojoje vaikų muzikos mokykloje (mokyt. D. Kugevičienės fortepijono klasė). 1977–1981 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Leokadija Januškienė).
Mokyklą baigusi su pagyrimu, 1981–1986 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Nadeždos Kazakauskienės klasė). Būdama penktame kurse, dirbo berniukų ir jaunuolių choro „Ąžuoliukas“ chormeistere.
Konservatoriją baigusi su pagyrimu, 1990–1991 m. bažnytinę muziką ir liturgiją studijavo JAV – Saint Joseph College Rensselaer, kur įgyjo Muzikos meno magistrės laipsnį. 1991–1994 m. studijavo Pontificio Instituto di Musica Sacra Romoje (Italija), kur gavo Grigalinio choralo licenciato laipsnį ir vargonų bei kompozicijos bakalauro laipsnį. 1992–1994 m. buvo Vatikano radijo lietuviškų laidų diktorė.
Nuo 1983 m. – Kauno mokytojų namų kamerinio merginų choro „Giesmė“ meno vadovė ir dirigentė. Nuo 1991 m. choras priklauso Kauno sakralinės muzikos mokyklai, kurios meno vadovė yra S. Jautakaitė. Nuo 1989 m. merginos (50 dalyvių) nuolat gieda Kauno arkikatedroje bazilikoje sekmadienio šv. Mišiose ir Kalėdiniuose koncertuose Kauno filharmonijoje, daug koncertuoja Lietuvoje ir užsienyje, dalyvauja tarptautiniuose konkursuose, dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose.
Konkursų laureatėmis merginos tapo 1987 m. (Vilniuje), 1990 m. (Maskvoje) ir Portugalijoje, koncertavo Rusijoje, Jugoslavijoje, Norvegijoje, Austrijoje, Škotijoje ir Anglijoje, ne kartą Vokietijoje.
„Giesmė“ buvo parengta 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms, 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei bei Kauno miesto dainų šventėms. Merginos giedojo, kai 1993 m. popiežius Jonas Paulius II aukojo šv. Mišias Kauno Santakoje ir susitiko su jaunimu Dariaus ir Girėno stadione. „Giesmė“ 1994 m. giedojo Kryžių kalne televizijos tilto metu, pažymint popiežiaus vizito Lietuvoje metines. Merginos įdainavo 2 kompaktinius diskus. Gausus ir turiningas choro koncertinis repertuaras, susidedantis iš senosios, klasikinės ir šiuolaikinės muzikos kūrinių.
S. Jautakaitė yra Kauno miesto dainų švenčių dirigentė ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentė. Nuo 1997 m. rudens Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos fakultete dėsto sakralinę muziką. Aranžuoja kūrinius lygių balsų chorui, dainoms rašo tekstus.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Dusmenų Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia

Istorija

1522 m. minima parapinė bažnyčia. Manoma, kad ji sunyko per reformaciją, kadangi XVII a. jau neminima.
1667 m. Mykolas Kazimieras Pacas Dusmenų dvarą nupirko ir dovanojo Pažaislio vienuolyno vienuoliams kamalduliams. Dusmenų dvaras vienuoliams kamalduliams priklausė 1667–1831 m. Jie pastatė koplyčią (minima 1744 m.), joje 1797 m. laikydavo pamaldas. Vienuoliai 1818 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. 1825 m. įkurta parapija.
1863 m. liepos 21 d. areštuotas klebonas Steponas Gailevičius. Jis po mėnesio kalėjime mirė. Dusmenų bažnyčioje vargonininkavo Miko ir Kipro Petrauskų tėvas. Iki 1915 m. rengtasi statyti mūrinę bažnyčią, buvo vežami akmenys, bet sutrukdė Pirmasis pasaulinis karas. Klebono Juozapo Čapliko rūpesčiu bažnyčia 1920 m. apdengta skarda, klebono St. Smolinsko ir parapijiečių – suremontuota bažnyčia ir altoriai. Per Antrąjį pasaulinį karą ir po jo Dusmenyse klebonavo Jonas Žvinys. Jis rėmė rezistencijos dalyvius, už tai buvo nuteistas 25 m. kalėti. Iškalėjęs Intoje 10 m. grįžo į Dusmenis ir iki 1983 m. buvo Dusmenų parapijos klebonas.
1965–1967 m. bažnyčia atnaujinta.

Architektūra

Bažnyčia liaudiško stiliaus, turi klasicizmo bruožų, su 4 kolonų portiku, trapecijos formos frontonu ir bokšteliu. Prieš bažnyčią stovi medinė varpinė, prie jos – medinis kryžius.
Klaipėda (dienraštis)

Istorija

1945 m. lapkričio 7 d. pradėtas leisti rusų kalba, pavadinimu Советская Клайпеда („Tarybinė Klaipėda“). Nuo 1950 m. leidžiamas ir lietuvių kalba. Nuo 1990 m. sausio 3 d. eina „Klaipėdos“ pavadinimu.
1945 m. LKP Klaipėdos miesto komiteto ir miesto LDT laikraštis (organas). 1950] m. Nr. 1-14 Klaipėdos srities, vėliau, iki 1953 m., srities ir miesto laikraštis. 1990–1995 m. rugpjūčio mėn. – Klaipėdos miesto laikraštis, vėliau apskrities ir miesto dienraštis, steigėja ir leidėja UAB „Klaipėdos laikraščio redakcija“.
Spausdino Klaipėdos „Ryto“ spaustuvė. Tiražas 1981 m. – po 30 000 egz. lietuvių ir rusų k., 1989 m. – 44 600 egz. lietuvių k. ir 22 300 egz. rusų k., 1997 m. – 14 000 egz. lietuvių k. ir 9000 egz. rusų k. 1991–1992 m. buvo leidžiamas savaitinis priedas „Visiems“ lietuvių (4400 egz.) ir rusų (24 00 egz.) kalbomis. Nuo 1994 m. leidžiamas priedas žurnalas „Jūra“. Leisti ir kiti priedai. Nuo 1994 m. liepos dienraštis išeina 6 kartus per savaitę. Nuo 2007 m. spalio 1 d. nebeleidžiamas „Klaipėdos“ laikraštis rusų kalba. Nuo 2010 m. gegužės mėn. pradėtas leisti savaitraštis rusų kalba tokiu pat pavadinimu – „Klaipėda“.
Nuo 2007 m. leidėjas – „Diena Media News“. 2006–2009 m. spausdintas UAB „Diena Media Print“ spaustuvėje.

Gauti apdovanojimai

„Klaipėdos“ dienraščio žurnalistai kasmet įvertinami „ŽENIA“ apdovanojimais. 2007 m. juos gavo Česlovas Kavarza ir Romualdas Pauliukevičius, 2010 m. Asta Aleksėjūnaitė, Valdemaras Puodžiūnas.
Kavkaz Center

Veikla Lietuvoje

Kurį laiką svetainės tarnybinė stotis buvo Lietuvoje. Dėl to protestavo Rusija, kadangi svetainėje buvo pateikiami faktai ir nuomonės, prieštaraujantys Rusijos politikai Kaukazo regione.
2004 m. rugsėjį svetainė buvo uždaryta ir iškelta byla dėl tautinės neapykantos kurstymo, o tarnybinę stotį paėmė Valstybės saugumo departamentas. Tai įvyko po to, kai svetainėje buvo paskelbtas čečėnų vado Šamilio Basajevo laiškas, kuriame jis prisiima atsakomybę dėl Beslano mokyklos įkaitų krizės bei publikuotos pasiruošimo šiam išpuoliui nuotraukos.
Kitas skandalas kilo, kai tarnybinę stotį į savo butą Seimo viešbutyje norėjusiam perkelti ir taip nuo VSD veiksmų ją apginti siekusiam parlamentarui Petrui Gražuliui buvo atjungtas interneto ryšys.
Svetainės priešininkai kaip argumentu, kodėl ją reikia uždaryti, rėmėsi oficialios Rusijos valdžios teroristu laikomo čečėnų lauko vado Šamilio Basajevo pareiškimu, pateiktu svetainėje, kurio pateikimo faktas (Rusijos ir VSD vertinimu) daro šią svetainę teroristine, taip pat keleto radikalių dalyvių svetainės forume išsakytomis mintimis. Tuo tarpu svetainės idėjiniai šalininkai teigė, kad visos informavimo priemonės skelbia teroristų ir nusikaltėlių žodžius, ir niekas jų už tai niekur demokratinėse šalyse neuždaro. Taip pat argumentuota, jog Kavkaz Center tėra naujienų svetainė, o radikalių minčių yra pareiškiama daugelyje lietuviškų forumų ir jos netrinamos.

Tolesnė veikla

Po svetainės uždarymo ji išsikėlė iš Lietuvos ir veikė Švedijoje.
2005 m., po atakų Nalčike (Kabarda-Balkarija) „Kavkaz Center“ teigė, kad tapo specialios FSB organizuotos atakos taikiniu, kai plačiai pasaulyje buvo paskleisti nepageidaujami elektroninio pašto laiškai, kurie neva buvo siunčiami iš „Kavkaz Center“ puslapio. Po keleto DoS atakų svetainės pirmajame puslapyje buvo paskelbta, kad ši svetainė nesiuntinėjo jokio brukalo ir yra atakuojama dėl savo pateikiamos informacijos.
Kita kiberataka prieš tarnybinę stotį organizuota 2005 m. lapkričio 29 d.
2006 m. gegužės 5 d. Švedijos policija svetainę uždarė. Tuomet ji 2008 m. balandį persikėlė į Estijoje veikiančią tarnybinę stotį.

Žurnalistų persekiojimas Rusijoje

Svetainės nuolatinis bendradarbis Pavelas Liuzakovas 2005 m. buvo nuteistas laisės atėmimu dvejiems metams kolonijoje dėl neteisėto šaunamojo ginklo įsigijimo ir laikymo.
2006 m. Rusijos žurnalistas ir nuolatinis Kavkaz Center bendradarbis Borisas Stomachinas Maskvos teismo buvo nuteistas penkeriems metams įkalinimo už „religinės neapykantos kurstymą“.

Svetainės kritika

Prague Watchdog redaktorius David McDuff teigė, kad Kavkaz Center „kai kurių stebėtojų laikomas dezinformacijos centru, veikiančiu su Rusijos specialiųjų tarnybų pagalba“.
Radviliškio SC

Istorija

Radviliškio miestą nuo 2013 m. reprezentavo  FK "Lokomotyvas". Tačiau jame žaidė nemažai vilniečių, panevėžiečių, todėl 2014 m. pabaigoje Radviliškyje buvo įkurtas futbolo sporto klubas "Radviliškis". Naujam klubui vadovauti ėmėsi Mindaugas Urbonavičius, iki tol dirbęs Radviliškio "Lokomotyvo" treneriu. FSK deklaravo, kad nori dirbti su miesto jaunimu ir vaikais, o Lokomotyvas ir toliau žaidė šalies Pirmojoje lygoje, remdamasis "legionierių" pagalba. Tais pačiais metais (2015) FSK Radviliškis debiutavo LFF II lygos, vakarų zonos pirmenybėse. Debiutiniame sezone FSK "Radviliškis" užėmė penktąją vietą.
2016 metais FSK "Radviliškis" tapo Radviliškio "ŠSPC-Radviliškiu". Dalyvavo LFF II lygos, vakarų zonos pirmenybėse. Sėkmingai susiklostė LFF taurės kovos, kuriose pateko net į ketvirtfinalį.
2017 m. klubas žaidė Trečios lygos, Šiaulių regiono pirmenybėse.
2018 m. vadinosi Radviliškio SC, tokiu pavadinimu dalyvavo LFF taurės turnyre. ŠAFF III lygos pirmenybėse komanda iškovojo pirmą vietą. „ŠSPC-Radviliškis" net keturiolika kartų šventė pergales ir tik du kartus sužaidė lygiosiomis. Šiame sezone Deividas Dargužas išsiskyrė komandoje rezultatyvumu ir pelnė net 42 įvarčius. Buvo pasiekti futbolui nebūdingi rezultatai: 16:3 sutriuškinta Pakruojo „Kruoja-Kupsc" bei 13:0  Kelmės FK-VJSM.
2019 m. Radviliškis žaidė Antros lygos, Vakarų zonoje. Sezonas prasidėjo puikiai ir komanda lyderiavo, tačiau po vasaros pertraukos keletą kartų suklupo ir leido priartėti artimiausiems persekiotojams. Nepaisant kelių nesėkmingų rungtynių, tapo pirmenybių nugalėtojais. Įspūdingiausia pergale tapo 2019 m. rugpjūčio 15 d. rungtynės Radviliškyje, kai šeimininkai nugalėjo varžovus iš Kelmės rezultatu 14-1. Komandos žaidėjas Deividas Dargužas pasižymėjo šiame sezone net 34 įvarčiais.

Klubo spalvinė gama

Pasirinktos geltona-balta-juoda spalvos. 
Klubo emblemoje yra ir žirgo motyvas, kuris naudojamas Radviliškio miesto simbolikoje.

Treneris

Nuo pat klubo įkūrimo 2015 metais jam vadovauja Mindaugas Urbonavičius.
Domas Jasaitis

Domas Jasaitis (1898 m. rugpjūčio 18 d. Stanaičiuose prie Garliavos – 1977 m. birželio 6 d. Mount Vernone, JAV) – Lietuvos gydytojas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, kraštotyrininkas.

Biografija

1917 m. baigė Voronežo Martyno Yčo gimnaziją, studijavo mediciną Kijevo, nuo 1920 m. – Berlyno universitetuose. 1923–1925 m. dirbo Paryžiaus ligoninėje ir Pastero institute, apgynė medicinos daktaro laipsnį. 1924–1925 m. Lietuvių studentų draugijos Paryžiuje pirmininkas.
Nuo 1925 m. Šiauliuose dirbo vidaus ligų gydytoju. Dėstė mokytojų seminarijoje. Šiauliuose vedė S. Lukauskaitę. Dėstė Šiaulių mokytojų seminarijoje, dirbo joje gydytoju. 1930 m. – tuberkuliozės ligoninės steigėjas ir vedėjas iki 1940 m.
1940–1942 m. – miesto sveikatos skyriaus vedėjas, kartu vykdė naujos Šiaulių ligoninės statybą, 1943–1944 m. – šios ligoninės direktorius. 1938–1940 m. Šiaulių miesto savivaldybės atstovas valstybinės AB „Elektra“ valdyboje.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1950 m. Lietuvos Raudonojo kryžiaus pirmininkas, 1946–1947 m. – šios organizacijos Vykdomosios tarybos narys. 1950 m. išvyko į JAV, dirbo gydytoju „Gaylord Farm“ sanatorijoje Konektikute, nuo 1953 m. – Tampos tuberkuliozės ligoninėje (Floridos valstija). Nuo 1973 m. Pasaulio lietuvių gydytojų sąjungos garbės narys.
Lietuvių enciklopedijos Medicinos skyriaus redaktorius. Rinko istorinę medžiagą apie toli likusią Lietuvą. Po D. Jasaičio mirties dauguma jo sukauptos medžiagos – paties autoriaus knygos „Genocidas Lietuvoje“ rankraštis, įvairūs laiškai apie žydų gelbėjimą ir kita medžiaga kol kas taip ir neišvydo dienos šviesos.
Švediška virtuvė

Švediška virtuvė – viena iš vakarietiškų virtuvių, paplitusi Švedijoje bei apimanti švedų ir samių tautų tradicinius patiekalus bei gėrimus.
Dauguma jų yra gana paprasti, tačiau taip pat būdingi regioniniai skirtumai. Šiaurinėje regiono dalyje, tarp samių, buvo labiau paplitę šiaurinio elnio ir kitų gyvūnų mėsos valgymas, tuo tarpu pietinėje – svarbus mitybos elementas buvo daržovės.
Letūvos valstybė

Letūvos valstybė yra Jaro Ramūno albumas, išleistas 1997 metais. Jį išleido leidybinė firma MEGA records. Leidėjai albumą laikė „nekomerciniu“ ir jo platinimas nenusisekė (autorius negavo už jį jokio honoraro). Po šio albumo Jaras Ramūnas nusprendė, kad Lietuvoje neįmanoma sėkmingai išleisti kitokio stiliaus muzikos ir nusprendė atsidėti eksperimentinei muzikai su savo grupe.
Albumo pavadinimas parinktas pagal albume esančią dainą. Dainoje parodijuojamos Atgimimo laikotarpiu pasirodžiusios kičinės pop dainos apie Lietuvą.
Albumo viršelyje panaudota dokumentinė nuotrauka iš brolių Gžimekų eksperimento, vaizduojanti raganosį su jaunikliu, ragu duriantį pripučiamą raganosį. Šiame puslapyje remiamasi medžiaga iš http://www.jaras.info/LT/114.htm

Nida!

„Nida!“ yra vienas žinomiausių ironiškų Jaro Ramūno pop stiliaus kūrinių. Joje apdainuojama Kauno jaunuolių kelionė į Nidą (Neringos miestas). Dainos tekstas specialiai pamėgdžioja netašytą jaunuolių sluoksnio tartį. Kūrinio instrumentuotė yra specialiai suprimityvinta, priedainio pritarimo harmoninė struktūra primena vestuvinių ansamblių naudojamą struktūrą.
Daina įtraukta į du Jaro Ramūno albumus: „Letūvos valstybė“ ir „Nida! ir Tomas!“

Istorija

Daina buvo sukurta 1996 metais, Ipolito Kunigėlio įrašų studijoje. Daina liko nepopuliari dėl nenusisekusio albumo platinimo.
2000 metais dainą, kartu su kitu Jaro Ramūno kūriniu „Tomas!“, ėmė dažnai transliuoti A2 radijo stotis. To dėka šie kūriniai tapo pripažinti kultiniuose muzikos klausytojų sluoksniuose. Anot autoriaus, jis niekada nesitikėjo, jog šios dainos taps bent kiek žinomos.