google/wiki40b huggingface dataset:
Dalyvis (gramatika)

Veikiamieji dalyviai

Veikiamieji dalyviai reiškia daikto ypatybę, kylančią iš jo paties veiksmo (pvz., rašąs mokinys, plaukianti gulbė). Turi 4 laikus.

Reikiamybės dalyviai

Reikiamybės dalyviai nurodo ypatybę, kylančią iš reikiamo atlikti veiksmo. Daromi iš bendraties kamieno, pridedant -tinas, -tina (skaitytinas, rašytina).
Kontesa Entelina

Istorija

Kontesa buvo įkurta apie 1450-uosius metus graikų – albanų imigrantų iš Bizirio karinės kolonijos. Žodis Entella pridėtas apie 1875 metus, kilęs nuo to paties pavadinimo senovinio kaimelio.
1968 metų žemės drebėjimas sugriovė dalį senovinių pastatų.
Šalia miestelio dalinai išlikusi Kalatamauro pilis, pastatyta Bizantijos valdymo metais, bei Entelos fortas (Rocca d’Entella).
Ansas Bruožis

Biografija

Baigęs Klaipėdos pradžios mokyklą, pas Martyną Jankų Bitėnuose išmoko raidžių rinkėjo amato.
1905–1906 m. prekiavo lietuviškomis knygomis savo knygynėlyje Klaipėdoje. 1906 m. dirbo Kauno, 1906–1914 m. Vilniaus, vėliau – Tilžės, Klaipėdos spaustuvėse.
Prancūzų okupacijos metu tarnavo Lietuvos atstovu Klaipėdoje. Vienas iš 1923 m. Klaipėdos sukilimo organizatorių ir vadovų. 1923–1928 m. iki pensijos Klaipėdos gubernatūroje pasų stalo viršininkas.
„Birutės“ draugijos narys. 1901 m. jo iniciatyva įsteigtas „Lietuvininkų susivienijimas Prūsuose“, 1904–1905 m. jo prezidentas. Nuo 1902 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Mažojoje Lietuvoje spausdinamų leidinių techninis prižiūrėtojas ir korektorius. 1912 m. „Jaunųjų Draugijų Santaros“ iniciatorius. 1914 m. Klaipėdoje redagavo laikraštį „Apžvalga“, 1919–1921 m. draugijos „Santara“ sekretorius.
1923–1926 m. spaudos bendrovės „Rytas” priežiūros tarybos narys, lietuvių kultūros organizacijų Klaipėdoje narys. Rinko tautosaką, tyrė Mažosios Lietuvos švietimo, kultūros istoriją, bibliografavo leidinius.
Bendradarbiavo laikraščiuose „Darbininkų balsas“, „Lietuvos žinios“, „Vilniaus žinios“. Pasirašinėjo daugiau kaip 20 slapyvardžių, žinomiausi iš jų: A. B., A. B. Klaipėdiškis, Prabočių Anūkas. Parašė ir parengė spaudai 13 faktografinio pobūdžio knygų. 1914–1915 m. sudarė ir Klaipėdoje redagavo „Lietuvių kalendras“, talkino Vaclovui Biržiškai leidžiant „Lietuvių bibliografiją“, pateikė duomenų M. Riomerio knygai apie Prūsijos lietuvius (1911 m.).
Savo palikimą, (30 000 Lt) testamentu pavedė Vydūnui lietuvių raštams leisti. Jo 716 tomų biblioteką ir archyvą perėmė „Aukuro“ draugija.
Eurolygos 2011–2012 m. sezonas

Eurolygos 2011–2012 m. sezonas – 55-asis pajėgiausio tarptautinio Europos krepšinio klubų turnyro sezonas.
Pirmosios sezono rungtynės įvyko 2011 m. spalio 17 d., o čempionatas baigėsi 2012 m. gegužės 13 d., sužaidus finalinio ketverto varžybas Stambule.
Sezono nugalėtoju tapo Pirėjo Olympiacos klubas, finale 62–61 įveikęs Maskvos CSKA komandą.

Atkrintamieji etapai

Atkrintamieji etapai yra sudaryti iš dviejų grupių, kuriose yra po aštuonias komandas. Jos kovoja dėl dviejų vietų reguliariajame sezone.

Top 16

Burtai buvo ištraukti Barselonoje, Ispanijoje, 2011 m. gruodžio 28 d. Reguliariajame sezone išlikusios grupės suskirstomos į 4 grupes. Top 16 etapas prasidėjo sausio 18 d., o baigėsi – kovo 1 d.

Finalinis ketvertas

Finalinio ketverto etapas vyko gegužės 11–13 d.
Šikšnosparnių tiltas

Šikšnosparnių tiltas – šikšnosparniams padedantis orientuotis ir saugiai skristi įvairios konstrukcijos (antžeminis ar požeminis) statinys ar įrenginys. Paprastai jis pastatomas po senų medžių ir krūmų eilių bei gyvatvorių sunaikinimo, įrengiant naują ar rekonstruojant seną kelią. Senųjų želdinių, miškų – šikšnosparnių skraidymo orientyrų – iškirtimas pakelėse kelia didelį pavojų šiems skraidantiems žinduoliams, jiems įprastais judėjimo maršrutais kertant judrias magistrales. Tamsoje besiorientuojantiems gyvūnams būdinga skleisti ultragarsą ir gaudyti grįžtantį aidą nuo vietovėje esančių paviršių, taip išlaikant palyginti nedidelį skrydžio atstumą iki jų. Pvz., orientuodamiesi į atspindį nuo virš kelio nutiestos konstrukcijos, jie gali saugiame aukštyje kirsti kelią.

Konstrukcija

Šikšnosparnių tilto automagistralėje funkciją gali atlikti ant aukštų stulpų, pastatytų abiejose kelio pusėse, ištempti lynai su pakabintais tinklais ar kitos panašios konstrukcijos. Šikšnosparnių saugiam judėjimui palengvinti taip pat statomi specialūs tuneliai ir antžeminiai statiniai.  Tilto vieta paprastai sutampa su buvusia žaliąja linija (medžių eile ir pan.), ji parenkama tiesiant didelio eismo intensyvumo kelius šikšnosparnių kolonijų kaimynystėje, be to, ištyrus nusistovėjusias šių gyvūnų judėjimo kryptis link buveinių ir įprastų maitinimosi plotų.
Nepaisant išleidžiamų lėšų nykstančių rūšių apsaugos priemonėms įrengti, moksliniai tyrimai Vakarų Europoje parodė, kad šikšnosparniai ne visada linkę pasirinkti žmogaus įrengtas priemones.
Ladispolis

Istorija

Senovėje Ladispolio vietoje buvo Alsium, etruskų miesto Červeterio uostas. Vėliau čia buvo romėnų kolonija, kurią mini Ciceronas.
Miestą VI a. sugriovė Totilos vadovaujami ostgotai per Gotų karus. Po to čia pastatyta Palo pilis, kuri iki 1693 m. priklausė Orsiniams, o vėliau Odeskalči šeimai.
Dabartinį miestą įkūrė Ladislao Odeskalči 1888 m., kurio vardu Ladispolis pavadintas.
XX a. 8-10 dešimtmetyje Ladispolyje buvo sovietų emigrantų, prašančių politinio prieglobsčio Vakarų šalyse (Kanada, JAV, Australija) pabėgelių stovykla. Apie Tarybų Sąjungos žydų patirtis Ladispolyje angliškai rašė Maxim D. Shrayer knygoje Belaukiant Amerikos (2007 m.)
Irena Lipienė

Irena Lipienė (g. 1939 m. gruodžio 25 d. Alytuje) – Lietuvos dailininkė vitražistė.

Biografija

1965 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1965–66 m. dirbo Statybos ministerijos projektavimo biure Vilniuje. 1966–1985 m. gyveno Taškente: 1966–1974 m. dėstė A. Ostrovskio teatro ir dailės institute, dirbo dailės kombinate. 1985–1995 m. dirbo Lietuvos dailininkų sąjungoje.
Zlatnikas

Zlatnikas, zolotnikas (rus. златник, золотник) – pirmoji senovės Rusijos aukso moneta, kaldinta Kijeve X a. pabaigoje – XI a. pradžioje, netrukus po Vladimiro Sviatoslavičiaus įvykdyto Rusios krikšto.
Tikrasis monetos pavadinimas nežinomas. Tradicinis numizmatikos terminas zlatnikas paimtas iš 912 m. Rusios-Bizantijos sutarties, pasirašytos kunigaikščio Olego. Viso rasta 11 tokių monetų.

Zlatniko atradimo istorija

Pirmąjį zlatniką 1796 m. Kijeve iš kareivio ukrainiečio, kuris monetą gavo iš motinos, įsigijo G. Bungė (Г.Бунге). 1815 m. monetą išpirko Kijevo kolekcionierius Mogilianskis (Могилянский), bet netrukus monetą pametė. Kolekcionierių pasaulyje moneta liko žinoma pagal gipsinę atlieją.
Pradžioje zlatnikai ir srebrenikai buvo laikomi serbiškomis ar bulgariškomis bizantiškų monetų kopijomis. Vėlesni radiniai lobiuose (pvz., 1804 m. Pinsko lobis iš Bizantijos XI a. solidų ir kelių Vladimiro zlatnikų, patekęs į Ermitažą), kruopštūs monetų tyrinėjimai, užrašų iššifravimas leido įsitikinti kad zlatnikai yra senovės Rusios kilmės.
Po šio atradimo buvo patikrintos visos Bizantijos monetos, saugotos Ermitažo rinkiniuose. Pinsko lobyje aptikti 4 zlatnikai. Radus daugiau Kijevo monetų (daugiausia – srebrenikų), buvo įveiktas skepsis dėl X a. pabaigos Kijevo Rusios monetų sistemos buvimo. Abejonės galutinai išnyko, kai 1852 m. Nežine buvo aptikras lobis iš daugiau kaip 200 sidabro monetų. Po to buvo rasti dar keli lobiai su srebrenikais, kurie daugiausia papuolė į privačias kolekcijas.
Šiuo metu žinoma, kur yra 10 iš 11 rastų zlatnikų: Ermitaže – 7, Maskvos Valstybiniame istorijos muziejuje – 1, Nacionaliniame Ukrainos istorijos muziejuje – 1, Odesos istorijos muziejuje – 1.

Bendros žinios

Ne sykį teigta, kad Rusioje savas monetas (zlatnikus ir srebrenikus) ėmė kaldinti ne dėl ekonominių sumetimų (savo aukso ir sidabro Rusia neturėjo, o pinigų apyvartą pakankamai užtikrino įvežtinės Bizantijos, arabų ir V. Europos monetos), o kaip Rusios valstybės suverenumo ir svarbos ženklą.
Srebrenikus kaldino ir XI a. pradžioje valdant Sviatopolkui bei Jaroslavui. O zlatnikus po Vladimiro mirties nebekaldino. Kadangi išliko nedaug zlatnikų, spėjama, kad zlatnikus kaldino trumpai (galbūt 1-2 metus) ir negausiai.
Dabar žinomos zlatnikų monetos aptiktos lobiuose kartu su kitomis tų laikų monetomis, jų padėvėjimas rodo buvimą apyvartoje. Matyt, šios monetos nebuvo ritualinės, dovaninės ar skirtos apdovanojimui. Faktas, kad zlatnikai aptikti lobiuose Pinske ir Kinburge, rodo, kad zlatnikai buvo naudojami ir tarptautinėje pinigų apyvartoje.

Jubiliejinė moneta su zlatniku

1988 m. TSRS, pažymėdama 1000 m. senovės Rusijos monetų kalybai jubiliejų, išleido jubiliejinę 100 rublių nominalo aukso monetą su Vladimiro zlatniko atvaizdu.
Aaron Swartz

Aaron H. Swartz (1986 m. lapkričio 8 d. – 2013 m. sausio 11 d.) – amerikiečių programuotojas, rašytojas, politinis aktyvistas. Jis prisidėjo prie RSS kūrimo, bendruomeninio naujienų portalo Reddit sukūrimo, įkūrė interneto aktyvistų grupę Demand Progress kovai prieš SOPA (Stop Online Piracy Act). Taip pat bendradarbiavo su visuomenine organizacija Avaaz, buvo vienas žurnalo „The Baffler“ redaktorių, redagavo Vikipediją.
2011 m. sausio 6 d. Aaron Swartz buvo areštuotas už masinį mokslinių žurnalų straipsnių siuntimąsi iš skaitmeninės JSTOR bibliotekos. Jis prieštaravo bibliotekos nuostatoms už straipsnių skaitymą gautais pinigais atsiskaityti su straipsnių publikuotojais, o ne autoriais. Taip pat pasisakė prieš pinigų už straipsnių skaitymą ėmimą apskritai, motyvuodamas, kad straipsniuose aprašyti tyrimai buvo finansuojami iš biudžeto, o ne privačių įmonių, todėl turi priklausyti visiems. JSTOR atsisakė kelti Aaronui ieškinį, taip pat paskelbė, kad virš 4,5 mln. straipsnių leis siųstis nemokamai. Tačiau valstybiniai kaltintojai reikalavo jam nuo 35 iki 50 metų laisvės atėmimo bausmės ir iki 1 mln. JAV dolerių baudos. 2013 m. sausio 11 d. ryte Aaron Swartz buvo rastas savo bute Brukline pasikoręs.

Gyvenimas ir užsiėmimai

Aaron Swartz gimė Čikagoje, Ilinojaus valstijoje. Jo tėvas Robert Swartz buvo programinės įrangos įmonės įkūrėjas, ir Aaron nuo vaikystės domėjosi kompiuteriais, programavimu, internetu ir jo kultūra. 13 metų laimėjo ArsDigita prizą, skiriamą už geriausią „naudingą, nekomercinį, šviečiamąjį interneto puslapį“ ir kartu kelionę į Masačusetso technologijos institutą (MIT). Keturiolikos metų jau dalyvavo vienos iš RSS versijų kūrimo grupėje. Mokėsi „North Shore Country Day School“, nedidelėje privačioje mokykloje.
Vėliau Aaron Swartz dirbo su World Wide Web Consortium (W3C), sukūrė RFC 3870 - RDF/XML duomenų tipą (content-type). Taip pat kartu su John Gruber sukūrė „Markdown“, interneto puslapių turinio valdymo sistemose naudojamą formatavimo standartą.
Aaron Swartz metus mokėsi Stanfordo universitete, tačiau vėliau jį paliko ir įkūrė programinės įrangos įmonę „Infogami“. 2005 m. lapkritį „Infogami“ susijungė su „Reddit“. 2006 m. pabaigoje Reddit buvo nupirktas „Wired“ žurnalo savininkų, „Condé Nast Publications“, ir Aaron persikėlė į San Fransiską dirbti „Wired“. 
2010–2011 m. Aaron Swartz buvo mokslinis darbuotojas Etikos centre Harvardo universitete.
Luidoras

Luidoras (pranc. louis d'or 'auksinis liudvikas') – XVII–XVIII a. Prancūzijos aukso moneta. Monetos buvo pavadintos pagal karaliaus Liudviko portretą ant monetos. Kitoje pusėje – karališkasis Prancūzijos herbas.

Luidorai vėliau

XVIII a. pradžioje luidoro masė padidėjo iki 8,158 g. Vėliau masė ir skersmuo irgi keitėsi. Sunkiausi luidorai buvo 9,79 g masės. Luidorų išvaizda buvo gana įvairi.
Luidorus kaldino iki Didžiosios Prancūzijos revoliucijos, kai buvo pereita prie dešimtainės pinigų sistemos. 1795 m. pagrindiniu piniginiu vienetu tapo frankas.

Luidoro tipo monetas (20 frankų) Prancūzija kaldino iki 1803 m., kuomet ėmė kaldinti napoleondorus. Nedaug luidorų nukaldino po Burbonų restauracijos, valdant Liudvikui XVIII,

Kanados „luidorai“

1725 m. liepos mėn. iš Prancūzijos karinis transporto laivas „Chameau“, ginkluotas 44 patrankomis, išvyko į Kvebeką. Jis vežė tuzinus aukštų karininkų ir valdininkų bei brangiųjų metalų krovinį.  1961 m. naras Aleksas Stormas (Alex Storm) aptiko jūros dugne išsimėčiusias patrankas. 1965 m., po kelerius metus trukusių paieškų, buvo aptiktas auksas, kurį vežė laivas.

Kanados Karališkoji monetų kalykla (Royal Canadian Mint) šiam įvykiui pažymėti 2006 m. spalio mėn. išleido 1/25 uncijos masės aukso monetą iš 99,99 % grynio aukso. Šios 1 Kanados dolerio nominalo monetos tiražas buvo 10 000 egzempliorių.

Ši kolekcinė moneta vadinama Gold Louis 'aukso liudvikas', jos masė – 1,555 g, o skersmuo – 14,1 mm.
Kodos kunigaikštystė

Istorija

Ankstyvuoju laikotarpiu Nangakaro gyvenvietės kunigaikščiai įgijo hegemoniją kitų prekybinių gyvenviečių atžvilgiu. Kunigaikštis buvo pagrindinis mokesčių rinkėjas, teisėjas, bet ir religinis vadas. Nors Kodos kunigaikštystė nebuvo palankiose geografinėse sąlygose, ji užėmė centrinę vietą tarp kitų ugrų kunigaikštysčių, dalyvaudama jų tarpusavio santykiuose.
Turėdami nedidelę kontroliuojamą teritoriją, Kodos gyventojai nuolat kariavo su kitomis tautomis ir kunigaikšystėmis. Todėl prekyba ir karai buvo pagrindinis turto šaltinis. Jie ne kartą puolė už Uralo buvusias teritorijas. Dėl to 1484-85 m., Kodą valdant Moldanui, Maskvos Didžioji kunigaikštystė surengė baudžiamąją ekspediciją į „Kudą“, o vėliau ją pakartojo 1499 m., vadovaujant Simeonui Kurbskiui. Koda patyrė pralaimėjimą ir ėmė mokėti Maskvai duoklę.
XVI a. viduryje Maskvos kontrolei Vakarų Sibire nusilpus, tuometinis Kodos kunigaikštis Alačas sudarė sąjungą su Sibiro chanu Kučiumu prieš Rusiją. Tačiau Jermako žygio metu Kučiumui pralaimėjus, 1583 m. Kodos kunigaikštis perėjo Rusijos pusėn ir Koda tapo jos vasale, tačiau išlaikė autonomiją. Maža to, ji dar sugebėjo prisijungti ir gretimą Belogoro kunigaikštystę.
Tapus Rusijos vasale, Alačo žmonos Anastasijos iniciatyva Koda priėmė krikščionybę. Vėliau valdė Alačo sūnus Igičėjus, kuriam mirus kunigaikščiu tapo Michailas. Jam būnant mažamečiu, už jį valdė jo motina Ana Purtejeva. Būdama labai energinga moteris, ji bandė suorganizuoti sukilimą prieš Rusiją, vienydama kitus ugrų diduomenės atstovus. Jos bandymas nepasisekė.
Nepaisant bandymų atkurti nepriklausomybę, Kodos kunigaikštystės gyventojai padėjo Rusijai kolonizuojant Sibirą. Rusų ekspedicijose dalyvavo nemažai jų atstovų, kurie steigė naujas gyvenvietes ir kovojo su priešais. Kuomet Rusija Sibire įsitvirtino, pastatydama tvirtoves ir nutiesdama kelius, Kodos kunigaikštystės egzistencija tapo nebepageidaujama. Dėl to 1642 m. kunigaikštis Dmitrijus buvo apkaltintas šovęs į cerkvės kryžių ir patrauktas baudžiamojon atsakomybėn Maskvoje. 1643 m. kunigaikštystė buvo panaikinta ir paversta Rusijos sritimi, o Dmitrijus gavo valdų prie Vyčegdos. Iš jo kilo Rusijos didikų giminė Alačevai, kuri išmirė jau XVII a. pbaigoje.

Šaltiniai

Kodos kunigaikštystės istorija (ru.)
Gelgaudiškio herbas

Aprašas

Herbo skydo žaliame lauke, virš dygliuota linija atskirtos sidabrinės papėdės, auksinis dvigubas kryžius, sudarytas iš centre mažu skrituliu sujungtų siaurų heroldinio ir įžambiojo kryžių.

Istorija

Gelgaudiškio miestelis – Šakių rajono savivaldybės seniūnijos centras, įsikūręs dešiniajame Nemuno krante. Iki XX a. pradžios privati valda. 1504 m. minimas dvaras, tuomet vadintas Gedigaudiškiu. 1579 m. jau buvo miestelis, 1635 m. jis gavo turgaus privilegiją. XVIII a. pabaigoje, kai Užnemunę užėmė Prūsija, Gelgaudiškį įsigijo vokiečių Koidelių giminė. XIX a. viduryje, jau šeimininkaujant rusams, ant Nemuno šlaito jie pasistatė neoklasicistinius rūmus, amžiaus pabaigoje pertvarkė parką. Jo centre atsirado aikštė, į kurią sueinančios 8 alėjos priminė taisyklingą žvaigždę. Šiuo metu parkas saugomas valstybės.
Kuriant naują herbą, nutarta žaliame lauke pavaizduoti Gelgaudiškio regione labai retą parko kompoziciją, o siekiant parodyti, jog Gelgaudiškis yra prie Nemuno, skydo sidabrinė papėdė atskirta dygliuota linija. Gelgaudiškio herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 302 patvirtino 2003 m. gruodžio 1 d. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Jeronimas Florijonas Radvila

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Karolis Stanislovas Radvila, motina Ona Kotryna Sanguškaitė. Brolis Mykolas Kazimieras Radvila Žuvelė.

Šeima

Žmonos Teresė Sapiegaitė (Teresa Sapieha) (išsiskyrė), Magdalena Čapska (Magdalena Czapska) (išsiskyrė), Anelė Miačinska (Aniela Miączyńska), bet vaikų neturėjo.
V Bialos ponas. Bialoje ir Nesvyžiuje išlaikė apie 5000 karių armiją su savu generolu. Dėl motinos įtakos Slucke atidarė baleto mokyklą, Slucke ir Palenkės Bialoje įsteigė teatro trupes, netgi visą Bialos pilies pastogę pavertė teatro sale. Vaidinimuose dalyvavo ir jo Slucke įsteigtos karo mokyklos kadetai.
Tačiau garsėjo savo žiaurumu. Jo Bialos pilies požemiuose kankinosi daugybė kalinių, tarp kurių buvo ir jo žmonos. Sugalvodavo įvairiausių kalinių kankinimo būdų.

Valstybės tarnyba

1739 m. LDK taurininkas, 1750 m. LDK didysis vėliavininkas, Pšesmycko ir Kšiževsko seniūnas.
Arkolos mūšis

Padėtis prieš mūšį

1796 m. Napoleonas paskelbtas Prancūzijos armijos Italijoje vadu. Balandį jis nugalėjo pjemontoniečius ir išstūmė austrus iš didžiosios šiaurės Italijos dalies. Tada buvo apgulta paskutinė austrų tvirtovė Mantuja ir austrai siekė ją išvaduoti. Lapkritį prie Alponės ir Adidžės santakos Napoleonas susidūrė su Austrijos kariuomene, vadovaujama Žozefo Alvinci. Prancūzijos kariuomenė stokojo amunicijos, maisto atsargų, tačiau nepaisant to, vis tiek pradėjo ataką.

Mūšio eiga

Lapkričio 14 d. prancūzai perėjo Adidže, tada kariuomenes skyrė tik Alponės upelis. Kitas dvi dienas prancūzam mėginant pereiti tiltą per upelį juos atmušdavo austrų pėstininkų salvės. Lapkričio 17 d. Alvinci iš prancūzų šoninių manevrų nusprendė, kad jam gresia apgula ir jis atsitraukė
Nuostoliai: 4500 žuvusių prancūzų, 7000 austrų.
Hansi Kürsch

Kita veikla

Hansi Kürsch buvo vienas iš kviestinių vokalistų Ayreon albume 01011001 (2008).
Kutubšachai

Kutubšachai (angl. Qutb Shahi) – vieno iš Pietų Indijos Dekano sultonatų, Golkondos valdovų sultonų dinastija, valdžiusi 1518-1687 m.

Istorija

Turkmėnų kilmės musulmonai, visi dinastijos atstovai vadinosi Kutubšachais. Pradininkas – iš dabartinės Turkmėnijos su keliais bendražygiais į Bahmanidų sultonatą nuvykęs ir sultono Machmudšacho karvedžiu tapęs Kuli Kutub Mulkas. Jis nukariavo Golkondą Dekano pusiasalio rytuose ir tapo jos valdytoju. Jo sostine tapo Heiderabadas.
1518 m., suirus Bahmanidų sultonatui, Kuli Kutbl Mulkas paskelbė Golkondą nepriklausomu sultonatu ir ėmė tituluotis Kutubšachu. Valdant Kutubšachams Golkondoje klestėjo mokslas, kultūra, architektūra. 1687 m. Dekano sultonatus nukariavo Didžiųjų Mogolų imperija, ir Kutbšachai žlugo.
Gauruotoji plutpintė

Išvaizda

Vaisiakūnis (3–10 cm skersmens) baltos spalvos, jį sudaro plonos čerpiškai išsidėsčiusios, odiškai tamprios, konsistencijos kepurėlės, šonu priaugę prie substrato. Luobelė su koncentriškomis rievėmis, tankiai apžėlusi šiurkščiais plaukeliais, vidurys pilkas arba rausvas, į kraštus geltonas: apatinė pusė lygi, šviesiai geltona, ochrinės arba gelsvai pilkos spalvos. Kraštai kiekvieną kart esti netaisyklingos formos banguoti, užsilenkę žemyn. Himenio vaisinis sluoksnis, lygus ir pilkas. Trama kieta, plona. Sporas produkuojantis grybo sluoksnis (himenoforas) geltonas arba rusvai gelsvas, lygus, su neryškiais kauburėliais, koncentriškai zonališkas. Bazidiosporos yra baltos, cilindriškos, 5–7,5 x 2–2,7 mikrometrų dydžio.
Spalvos kaita: Vaisiakūnis gali būti balkšvas, gelsvas, pilkas arba rausvas. Himenis iš pradžių oranžiškai geltonas, vėliau įgauna gelsvai rudą atspalvį.

Augavietė

Randama ištisus metus ant džiūstančių lapuočių medžių arba ant nudžiuvusių nukritusių šakų, sužalotose vietose ir ant augančių medžių. Visoje šalyje labai dažna, ypač ant beržų. Sukelia baltąjį medienos puvinį.
Panašios rūšys: šį grybą galima lengvai supainioti su kitomis plutpintinių rūšimis
Kazys Grybauskas

Biografija

1977 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, miškų ūkio inžinierius.
Ukmergės miškų urėdijos miškų urėdo pavaduotojas, urėdas, medienos ruošos inžinierius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Ukmergės rajono skyriaus narys.
1987–1989 m. Ukmergės rajono Darbo žmonių deputatų tarybos deputatas. 2006–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos miškininkų sąjungos narys. Žmona Zita, vaikai Mindaugas, Rima, Ignas.
US Latina Calcio

Istorija

Klubas įkurtas 1945 m. 2016–2017 Žaidė Serie B pirmenybėse, bet užėmė 21 vietą ir iškrito į žemesnį divizioną.
Dykuma

Dykuma – Žemės paviršiaus sritis, kuri gauna mažai drėgmės, kritulių iškrenta mažiau nei 250 mm per metus ir nėra augalijos arba ji labai menka. Skiriami du dykumų tipai – aridinės (sauso ir karšto klimato) ir poliarinės (Arkties ir Antarkties). Bendras plotas ~30-45 mln. km², iš jų 15-25 mln. km² yra aridinės dykumos.

Dykumos veidas

Ryškiausias dykumos bruožas – tuštuma: joje beveik nėra augalų, gyvūnų, žmonių ir vandens. Aridinės (karštosios) dykumos yra ten, kur Saulės karštis įstengia išgarinti visą išlytą vandenį. Daugelyje vietų metų metus nelyja, o staigių liūčių vanduo dažniausiai suteka į seklius nenutekamus ežerus, o iš jų greit išgaruoja.
Aridinės yra ne tik smėlingosios dykumos; jų iš tiesų yra tik apie 20 %. Daugelis dykumų – pliki akmenynai, dažnai suraižyti gilių laikinų upių vagų – vadžių. Akmeningųjų dykumų reljefas labai kampuotas. Čia nėra aptakių kalvų, būdingų drėgnesnėms vietoms, nes nėra pastovaus nuotėkio.
Daugelyje dykumų vietų vėjas nupustė smėlį, paliko tik plikas uolas ir akmenynus. Yra akmeningųjų dykumų, kurios palengva tampa smėlingosiomis. Pirmiausia atsiranda kopų, tarp kurių dar nėra smėlio, po to visą paviršių apipusto smėlis; tokios dykumos vadinamos smėlio jūra.
Daugumos dykumų geografinė padėtis – aukšto slėgio tropinės zonos, kur oras visada yra labai sausas. Azijos ir Šiaurės Amerikos dykumos yra vidinėse šių žemynų dalyse, o nuo lietų nešančių vėjų jas skiria kalnų virtinės. Didžiausios pasaulio dykumos tęsiasi per Afriką ir didelę dalį Azijos. Europa – vienintelis žemynas, kuriame nėra didelių dykumų. Beveik visos dykumos yra karštos, bet yra ir šaltų dykumų, pavyzdžiui, Arktyje ir aukštai kalnuose, kuriuose dėl didžiulių šalčių nėra gyvybės.
Dykumos susidaro ten, kur vanduo išgaruoja nesuspėjęs susigerti į žemę. Temperatūra čia taip pat svarbi, kaip ir drėgmė – nors kritulių būna tiek pat, šaltesnėse platumose auga miškai, o tropinėse gali augti tik krūmai. Sausas klimatas būdingas apie 25 % Žemės paviršiaus ploto; ypač daug dykumų yra tarp 10° ir 32° šiaurės ir pietų platumos.
Dykumos beveik neveikia cheminis dūlėjimas. Labiausiai paviršių veikia mechaninė vėjo ir paros temperatūrų kitimo erozija.
Donatas Juodelė

Biografija

1987–1990 m. Jonavos 6-osios vidurinės mokyklos direktorius, nuo 1995 m. iki 1997 m. Jonavos rajono savivaldybės mero pavaduotojas, nuo 1998 m. Kauno rajono savivaldybės sekretorius, nuo 2000 m. Utenos Dauniškio vidurinės mokyklos, nuo 2003 m. gimnazijos direktorius bei Utenos specialaus ugdymo centro dėstytojas.
1994 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, iki 2000 m. Jonavos skyriaus pirmininkas. Nuo 2001 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai, nuo 2008 m. Tėvynės sąjungos - Lietuvos krikščionys demokratai Utenos skyriaus narys. 1995–1997 m. ir 1997–2000 m. Jonavos rajono savivaldybės tarybos narys.
Vedęs; žmona Lida, dukros Indrė ir Donata.
Sarhas

Istorija

Miestas pradėjo kurtis iš prancūzų įsteigtų darbo stovyklų, iš kurių darbininkai gabenti į Kongo geležinkelio statybas. XX a. vid. tapo tekstilės pramonės centru. Iki 1972 m. miestas vadintas Fort Aršambo (Fort Archambault).
Viekšnių valsčius

Viekšnių valsčius buvo šiaurės vakarų Lietuvoje. Centras – Viekšniai.
Virgilijus Vaičiulis

Biografija

1964-1975 m. mokėsi Anykščių Jono Biliūno vidurinėje mokykloje. 1978 m. baigė Panevėžio politechnikumą.
Nuo 1994 m. V. Vaičiulio firmos „Vaidlonė“ savininkas. 2000–2003 m. Anykščių rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2004 m. UAB „Anykščių šiluma“ direktorius.
1999 m. Naujosios sąjungos narys, Anykščių skyriaus pirmininkas. 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Nijolė, vaikai Mantas, Mindaugas.