google/wiki40b huggingface dataset:
Kulvertiškiai

Istorija

XIX a. pabaigoje minimas Kulvertiškių dvaras.

Žymūs žmonės

Dvare gimė karininkas Mikas Gedgaudas (1885–1942).
Grūstės koplyčia

Istorija

Pirmasis žinomas koplyčios paminėjimas randamas Sedos parapijos vizitacijos knygoje, kuri rodo, kad 1791 m. Grūstės koplyčia jau buvusi, o jos centriniame altoriuje yra šv. Magdalenos Marijos paveikslas. Pasak enciklopedininko Broniaus Kviklio, koplyčia kapinėse pastatyta 1806 m.
1816 m. koplyčia iš pagrindų suremontuota. Taip pat B. Kviklio duomenimis, 1880 m. koplyčia parapijiečių buvo atstatyta, nors koplyčios viduje esanti lentelėje su užrašu „S. R. 1883 1986“ rodo, kad ji buvo restauruota 1883 m. Sovietmečiu koplyčia remontuota 1986 m. – ją (taip pat Renavo ir Sedos bažnyčias) remontavo kunigas klebonas J. Šiurys.
1996 m. koplyčia buvo apvogta. Manoma, kad sovietmečiu, 1976 m. rudenį, Mažeikių kraštotyrininkai pasisavino iš koplyčios septynis Kryžiaus kelio paveikslus. Likusius kitus septynis paslėpė tikintieji.
2014 m. koplyčia buvo suremontuota. Vykdant projektą buvo atliktas stogo remontas – atnaujinta stogo danga, įrengta lietaus vandens nutekėjimo sistema, pakeisti pastato išorės sienose suręstose iš pusrasčių vainikai ir apkalti dailylentėmis.

Architektūra

Kopyčia yra medinė, halinė, 8 m aukščio, stačiakampio plano, 9x16 m dydžio, su apside. Statinys apkaltas vertikaliomis 6 cm pločio lentelėmis, stogas dvišlaitis, dengtas skarda (prieš remontą buvo dengtas šiferiu, anksčiau – skiedromis), su vienu nedideliu bokšteliu. Ant bokštelio – geležinis kryžius su keliomis kryžmomis ir geometriniu motyvu. Virš apsidinės dalies ant stogo yra mažesnis geležinis kryželis. Koplyčia nudažyta melsvais dažais. Koplyčios varpinėje kabo du varpai: vienas nulietas 1788 m., kitas – 1833 m. Presbiterijos langai mozaikiniai, iš mėlynų ir geltonų kvadratėlių. Virš įėjimo į presbiteriją yra užrašas „Palaiminti mirusieji, kurie miršta Viešpatyje”.
Seno bažnytinio inventoriaus koplyčioje išlikę mažai. Vertingiausi iš jų – klausykla, kryžiai, keli šventųjų paveikslai. Koplyčios apsidinėje dalyje įrengtas pagrindinis altorius, atskirtas baliustrada. Pagrindiniame altoriuje kabo Šv. Marijos Magdalenos paveikslas (manoma, XIX a. pabaigos). Iš šonų stovi medinės, naujai polichromuotos skulptūros – Šv. Petro (dešinėje) ir Šv. Povilo (kairėje). Altoriuje priešais Šv. Marijos Magdalenos paveikslą stovi mažas žalvarinis krucifiksas. Kryželis yra 41 cm aukščio. Po Nukryžiuotojo kojomis yra kaukolė (Adomo kaukolė). Ant pėdos užrašas „Regaer Eisengiefsere”. Yra du šoniniai altoriai. Kairiajame altoriuje yra Švč. M. Marijos paveikslas, dešiniajame – medinis (2,05 m aukščio,1 m skersmens per kryžmą) kryžius su Nukryžiuotuoju. Krucifiksas polichromuotas, švelnaus rusvai žalsvo kolorito. Kryžma ornamentuota, galuose – stilizuotos širdys, kryžius su spinduliais. Ant kryžiaus išgraviruoti metai „1784” ir užrašas „I-K”.
Ant sienų kabo keturiolika mažų (19x16cm) Kryžiaus kelio stočių su rėmeliais (grafika).
Imhotepas

Architektas

Imhotepas – mitais apipinta asmenybė, per savo gyvenimą buvo įvaldęs ne vieną profesiją, bet geriausiai jis yra žinomas kaip pirmas tikras architektas istorijoje, suformavęs architektūrą kaip mokslą bei amatą. Ir tai yra suprantama, žinant, kad jis yra kilęs iš Mendes provincijoje gyvenusios Khreduonkhos (Khredu – ankh) bei architekto Kanoferio šeimos (nors jis taip pat yra kildinamas iš Egipto mitologijos veikėjo Ptacho (Ptach)). Gimęs Ankhtovės miestelyje, Ineb-Hedj (Memfio) pakraštyje jau būdamas mažų dienų Imhotepas pasižymėjo išskirtinėmis vadovavimo savybėmis bei žingeidumu.

Džoserio piramidė

Džoserio piramidė – pirmoji pasaulyje piramidė bei seniausias akmeninis monumentinis pastatas žinomas šiais laikais. Ji buvo pastatyta apie 2630–2611 m. pr. m. e. Sacharos dykumoje pagerbti trečiosios dinastijos Egipto karalių bei pirmąjį vadinamosios Senosios Karalystės valdovą Džoserį. Imhotepas pirmą kartą istorijoje panaudojo akmeninės-luitinės statybos būdą (anksčiau buvo statoma iš džiovintų molio plytų) ir sukūrė šedevrą, kuriuo stebisi net šių laikų technologai – šešių mastabų, 62 metrų aukščio, apie 900 000 tonų sveriantį statinį bei visą jį supantį kompleksą.

Nebaigtoji piramidė

Nors dar nėra galutinai įrodyta, bet, ko gero, yra išlikęs dar vienas Imhotepo suprojektuotas kūrinys: Sekhemkheto (Sekhemkhet) nepabaigta piramidė. Jo vardas yra įrašytas ant šiaurinės paradinės statinio sienos.

Medikas

Manoma, jog Imhotepas yra garsiojo Edvino Smito Papiruso, pirmojo žmonijos istorijoje medicininio dokumento, autorius, taip pat Memfio medicinos mokyklos įkurėjas. Dar tris tūkstančius metų po jo mirties Egipte jį garbino kaip gydymo dievą, o graikai jį tapatino su savuoju medicinos dievu Asklepijumi.

Imhotepas šiomis dienomis

Šis genialus žmogus išlieka viena iš paslaptingiausių asmenybių. Garsioji Stephen Sommers kino juosta „Mumija“ (The Mummy) bei jos tęsiniai pasakoja būtent apie mistiškąjį Imhotepą. Taip pat kuriami dokumentiniai filmai (pvz., „The Lost Mummy Of Imhotep“), rašomos knygos, moksliniai darbai.
Donatas Pečiūra

Biografija

1960 m. baigė Maskvos kinematografijos institutą (VGIK). Lietuvos kino studijoje dirbo vaidybinių ir dokumentinių filmų operatoriumi.  1990–2006 m. gyveno JAV.
Rumi

Biografija

Gimė Balcho provincijoje, kuri tuomet priklausė Persijos regionui Chorsanui. Tiksli gimimo vieta nežinoma, manoma, kad tai jis galėjęs gimti Vachše, dab. Tadžikistane. Prikausė išsilavinusiai, gerbiamai dvasininko, teisininko šeimai. Dėl mongolų antpuolių pavojaus šeima patraukė į vakarus, atliko hadžą ir įsikūrė Konijoje – seldžiukų valdomo Rumo sultonato sostinėje. Rumi tėvas tapo medresės vadovu. Konijoje Rumi įgijo išsilavinimą ir praleido likusį gyvenimą.
1231 m. mirė Rumi tėvas, Rumi atiteko medresės valdytojo statusas. Regione prasidėjo socialiniai neramumai, grėsė mongolų antpuoliai. Rumi pamokslavo mečetėse, keliavo į Damaską. Jis sutiko dervišą Šamsą Tebrizį, kuris padarė didelę įtaką Rumi pasaulėžiūrai. Rumi pasirinko dvasinį gyvenimą ir įstojo į gan radikalią sufijų broliją, kuri išpažino panteizmą ir dėl to buvo smerkiama tradicinių islamo dvasininkų.
Svarbiausias Rumi darbas – jo dvasinė poezija, kuri tapo įkvėpimu daugeliui maldininkų ir tapo žymia gausaus persų literatūros paveldo dalimi. Svarbiausi jo kūriniai: „Masnavi“ (sudaro ~ 25 tūkst. posmų), „Šamso Tebrizio divanas“ (~ 40 tūkst. posmų darbas, pavadintas Rumi dvasinio mokytojo garbei), „Fihi Ma Fihi“ (prozinis kūrinys). Pagrindinė Rumi kūrinių tematika – kelias į sąjungą su Dievu. Rumi atmetė tradicinius religijų susiskaidymus, dogmas ir teigė, jog Dievą galima pažinti per meilę, susiliejimą su visata (tačiau pripažino Koraną kaip švenčiausią įstatymą). Rumi pasaulėžiūroje vyravo reinkarnacijos, dvasinio tobulėjimo idėjos – siela pradžioje įsikūnija į negyvąją gamtą ir palaipsniui persikūnija į aukštesnius lygmenis. Rumi tikėjo asmenybės dvasinio tobulėjimo svarba, siekiu pažinti Dievą. Pasak Rumi, šokis, muzika, poezija, dvasinė askezė yra kelias, vedantis link sąjungos su Dievu. Vėliau remiantis Rumi idėjomis susikūrė dervišų mevlevių ordinas, praktikuojantis šokį ir muziką kaip būdą pasiekti dvasinę ekstazę.
Rumi kūryba padarė didelę įtaką ne tik sufijams bet ir kitiems Artimųjų Rytų dvasininkams, filosofams. Jo eilės tapo dainų tekstais, dvasinio įkvėpimo šaltiniais nuo pat Turkijos iki Indijos.
Rumi palaidotas Mevlevi mauzoliejuje Konijoje, kuris dabar yra sufizmo muziejus.
Puskarininkis

Puskarininkis – ginkluotųjų pajėgų arba statutinės organizacijos (pvz., policijos, žandarmerijos, pasienio apsaugos tarnybos) karinis laipsnis.

Lietuva

Lietuvoje veikia Divizijos generolo Stasio Raštikio Lietuvos kariuomenės mokykla, rengianti specialistus ir puskarininkius Lietuvos kariuomenei.

Sausumos pajėgų kariniai laipsniai

Puskarininkiai

Karinių oro pajėgų laipsniai

Puskarininkiai
Drąsiai

Istorija

1612 m. kunigaikštis Elijas Giedraitis Ukmergės (Vilkamergės) paseniūniui Andriui Unichovskiui užrašė tarnybą žmonių, priklausančių Giedraičių dvarui, esančiam Vilniaus paviete, vadinamų Drąsėnais, gyvenančių Drąsėnų lauke. Tą Drąsėnų lauką galima tapatinti su dab. Drąsiais prie Gaveikių ežero. XVIII a. kaimas priklausė Dubingių parapijai: 1744 m. užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose.
Stephen Ademolu

Karjera

Paauglystėje rungtyniavo JAV koledžų komandose, o profesionalo karjerą pradėjo 2004 m. Švedijos klube Trelleborgs FF. Vėliau žaidė Norvegijoje.
2009 m. tapo Ekrano klubo nariu. Su šia ekipa laimėjo A Lygą ir LFF taurę. 
2011 metais grįžo į Kanadą.
Stephen Ademolu žaidė Kanados U-23 rinktinėje, o 2005 m. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, draugiškose varžybose prieš Liuksemburgą.
Giedrius Čekuolis

Biografija

1966–1977 m. mokėsi Vilniaus 15-ojoje vid. m-kloje, 1977–1982 m. studijavo Maskvos valstybiniame tarptautinių santykių institute.
1982–1987 m. buvo LTSR draugystės ir kultūrinių ryšių su užsienio šalimis draugijos vyr. referentas, skyriaus vedėjas. 1987–1990 m. – LTSR URM I-asis sekretorius.
1990–1992 – dirbo Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerijos Protokolo vadovu, vėliau – Šiaurės Europos šalių skyriaus vedėju. 1990 m. kovo 28 dieną G. Čekuolis ir tuometinis užsienio reikalų ministras Algirdas Saudargas Vilniaus oro uoste įspaudė pirmąją Lietuvos Resublikos vizą į britų žurnalisto E. Lucaso pasą.
1992–1994 m. – Lietuvos ambasados Švedijoje patarėjas. 1994 m. buvo laikinasis reikalų patikėtinis Lietuvos ambasadoje Prancūzijoje, o 1994–1995 m. – Ispanijoje. 1995–1999 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Ispanijos Karalystėje.
1999–2000 dirbo URM Daugiašalių santykių departamento direktoriumi, o 2000–2003 – Lietuvos užsienio reikalų viceministru (ir ministerijos sekretoriumi), atsakingu už integraciją į NATO.
2003–2009 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Prancūzijos Respublikoje, taip pat Tuniso Respublikai, Andoros Kunigaikštystei ir Maroko Karalystei. Vėliau buvo URM ambasadorius – ESBO pirmininko specialus atstovas užsitęsusių konfliktų klausimams.
Nuo 2012 m. sausio 17 d. paskirtas Lietuvos Respublikos nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi, Lietuvos nuolatiniu atstovu prie Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos (ESBO).
Moka anglų, ispanų, prancūzų bei rusų kalbas.
2003 m. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžiumi.
Terminis vėjas

Terminis vėjas – geostrofinio vėjo vertikalus poslinkis. Terminis vėjas nėra realus vėjas, tai tik teorinė vektorinė dedamoji, skirta geostrofinio vėjo pokyčiui didėjant aukščiui vertinti.

Apibūdinimas

Geostrofinis vėjas horizontaliame paviršiuje pučia lygiagrečiai su izobaromis, esančiomis šiame paviršiuje. Keičiantis izobarų išsidėstymui didėjant aukščiui, keičiasi ir geostrofinio vėjo kryptis.
Norint nustatyti jo greitį ir kryptį tam tikrame aukštyje, prie geostrofinio vėjo vektoriaus žemesniame lygyje pridedama papildoma dedamoji, kuri vadinama terminiu vėju. Terminio vėjo kryptį galima išreikšti iš geostrofinio vėjo vektoriaus viršutiniame lygyje atėmus vėjo vektorių apatiniame. Terminio vėjo stiprumą lemiantis temperatūros gradientas nukreiptas iš šilto oro į šaltą. Šiaurės pusrutulyje terminis vėjas nukreiptas pagal izotermas į dešinę nuo temperatūros krypties (šaltas oras yra kairėje pusėje). Kaip ir geostrofinio vėjo atveju žemo potencialo juosta lieka iš kairės, o aukšto – iš dešinės.
Jei barinis ir temperatūros sudaro kampą, mažesnį kaip 180°, tai terminis vėjas vėjo krypties apatiniame lygyje atžvilgiu bus nukreiptas į dešinę ar į kairę priklausomai nuo to, į kokią pusę temperatūros gradientas krypsta nuo barinio gradiento. Todėl didėjant aukščiui geostrofinis vėjas, artėdamas prie izotermos, suksis į kairę arba į dešinę.
Scorpions

Biografija

1965 metais gitaristas Rudolf Schenker nusprendė sukurti grupę. Reikalai pajudėjo 1969, kuomet R. Šenkerio jaunesnysis brolis Michael ir vokalistas Klaus Meine prisijungė prie grupės. Tačiau vėliau Michaelis su savo gitaristu ir būgninku paliko grupę, o Rudolfas ir Klausas prisijungė prie grupės pavadinimu „Dawn Road“, kurią sudarė Francis Buchholz (bosinė gitara), Uli Roth (gitara) ir Jürgen Rosenthal (būgnai). Kartu jie nusprendė pavadinti šią naują grupę „Scorpions“, kurios pavadinimas būtų lengvai atsimenamas ir suprantamas ne tik Vokietijoje. Jų pirmas albumas pavadinimu „Lonesome Crow“ buvo išleistas 1972 metais, tuo laikotarpiu kuomet Michael Shenker nusprendė pereiti į grupę UFO. 1982 m. "Blackout" albumo pristatyme jie koncertavo 1 milijonui žiūrovų. 1983 metais Scorpions dalyvavo US-Festival San Bernandino slėnyje, Kalifornijoje, kuriame jie koncertavo 325 000 žmonių publikai, Leningrade(350 000 sovietų publikai) ir to turo metu jie svečiavosi Kremliuje pas M. Gorbačiovą. Žurnalas Rolling Stone vadina grupę sunkiojo metalo herojais. "The Scorpions" įeina į geriausių pasaulio roko grupių 30-tuką, o baladė "Still Loving You" tapo tarptautiniu roko himnu ir parduota beveik 2 milijonų tiražu vien tik Prancūzijoje. Grupė koncertavo beveik visose pasaulio šalyse ir apgynė savo teisę vadintis geriausia sunkiojo roko grupe. "Scorpions" jau turi du "World Music Awards" apdovanojimus ir nuo 1972 m. beveik kasmet išleidžia po albumą. Šiuo metu jų išleista jau 20.
Buriavimas sausumoje

Vėjaračių klasifikacija

Neskaitant ledrogių, pasaulyje egzistuoja daugybė vėjaračių tipų arba „klasių“. Dėl didelių konstrukcinių skirtumų kiekviena vėjaračių klasė varžosi atskirose varžybose. Didžiausia yra „2 Klasė“, kurioje stiebo aukštis gali siekti 8 metrus. Didelis burių plotas sukuria daugiausiai traukos jėgos, tačiau 2-os klasės vėjaračių greitis nėra pats didžiausias dėl jų masyvaus korpuso. Dažniausiai buriuojama Europos šalyse, kita vertus, 2-a klase visiškai neburiuojama Didžiojoje Britanijoje.
Manoma, kad „3 Klasė“ yra populiariausia vėjaračio konstrukcija, kuri savo išvaizda yra beveik identiška 2 klasei, tačiau ženkliai mažesnių matmenų. Šios klasės vėjaračiai dažniausiai gaminami iš stiklo pluošto, taip pat iš kitų naujoviškų ir lengvų medžiagų, tokių kaip anglies pluoštas, Kevlaras ir įvairių kompozitų, su medine galine ašimi. 3-ios klasės vėjaračių pasiekiamas greitis - 110 km/h.
„5 Klasė“ yra žymiai mažesnė nei 3-ia ar 2-a ir yra visiškai kitokių formų. Vairininkas buriuoja taip pat gulomis, tačiau skirtingai nuo 3-ios ir 2-os klasių, guli virš važiuoklės pakabintoje sėdynėje. Važiuoklė dažniausiai yra daroma iš plieno, aliuminio su stiklo pluošto ar anglies pluošto sėdyne. 5 klasės vėjaračiai pasiekia apie 95 km/h greitį.
„Standartinė Klasė“ pasižymi tuo, kad visiems vėjaračiams taikomi identiški reikalavimai. Ši klasė yra panaši į 5-ą klasę ir skirtingai nuo kitų klasių, yra vieningos konstrukcijos, gaminama Seagull firmos. Ši klasė yra populiari, kadangi varžybų rezultatai didžiąja dalimi priklauso nuo vairininko sugebėjimų, o ne nuo turimo inventoriaus brangumo ir kokybės.
„Blokart Klasės“ vėjaračiai yra patys mažiausi – jų ilgis siekia tik 1,65 m. Ši klasė buvo sukurta 2001 m. N. Zelandijoje ir labai sparčiai išpopuliarėjo visuose žemynuose. Šios klasės vėjaračiai yra mėgstami buriavimo mėgėjų dėl vieningos konstrukcijos – lemiamas pergalės faktorius yra vairininkas, o ne inventoriaus tobulumas; manevringumo, kuris nereikalauja didelių erdvių buriavimui; prieinamumo - sulankstytas vėjaratis sveria tik 30 kg ir užima labai mažai vietos.

Europos čempionatas

Europos čempionatas yra didžiausias, visą savaitę trunkantis tarptautinis renginys, kuriame susitinka visų klasių vėjaračių vairininkai. Paskutinis Europos čempionatas vyko 2007 m. rugsėjo mėnesį Hoylake paplūdimyje (Anglija), organizuotas Wirral vėjaračių klubo. Čempionate dalyvavo ir vietiniai politikai tokie kaip Esther McVey, Stephen Hesford, Wirral miesto meras, Tarptautinės vėjaračių asociacijos prezidentas ir mažiausiai 150 vairininkų iš Argentinos, Prancūzijos, Vokietijos, Belgijos, Šveicarijos, Švedijos ir Jungtinės Karalystės.

Lietuvos čempionatas

Iki šiol buriavimo sausumoje čempionatai Lietuvoje nebuvo rengiami. Pirmasis Lietuvos buriavimo sausumoje čempionatas buvo suorganizuotas 2007 m. Lapkričio 17-18 d. Kuršių Nerijoje, Nidos aerodrome. Blokart klasės vėjaračių vairininkai iš Lietuvos ir kitų šalių varžėsi trijose svorio kategorijose: lengvasvorių (iki 65 kg), vidutinio svorio (65-90 kg) ir sunkiasvorių (virš 90 kg). Čempionate dalyvavo svečiai iš Estijos ir Nyderlandų.
Škotijos futbolo lygos taurė

Škotijos futbolo lygos taurė – antrasis pagal svarbą futbolo taurės turnyras Škotijoje. Vyksta nuo 1946 metų. Dalyvauja stipriausių šalies lygų komandos.
Apaštalas Jokūbas vyresnysis

Naujajame Testamente

Kaip jo tėvas ir brolis buvo žvejai. Jo pašaukimo scena aprašyta Morkaus ir Mato evangelijose.
Apaštalai Jokūbas ir Jonas buvo broliai. Juos Jėzus Kristus pavadino "Boanerges" (pažodžiui „perkūnijos, griausmo sūnumis“) dėl jų užsidegančio charakterio.
Siekiant skirti nuo Apaštalo Jokūbo jaunesniojo, literatūroje Jokūbas dažnai vadinamas Jokūbu vyresniuoju .
Apaštalas Jokūbas vyresnysis paminėtas Mato (Mt 10,2), Morkaus (Mk 3,17), Luko (Lk 6,14) evangelijose, taip pat Apaštalų darbuose (Ad.1,13).
Apaštalas Jokūbas su broliu ir Apaštalu Petru buvo patys artimiausi Jėzaus mokiniai. Kartu su Apaštalais Petru ir Jonu buvo Jairo dukters prisikėlimo liudininkas (Mk 5,37; LK 9,51). Taip pat tik juos Jėzus Kristus padarė savo prisikėlimo liudininkais (Mt. 17,1; Mk. 9,2 ir Lk. 9,28).
Brolių ūmus charakteris pasireiškė, kai jie nusprendė iš dangaus nuleisti ugnį ant samariečių gyvenvietės (Lk. 9,54); taip pat paprašė, kad jiems būtų leista sėdėti Dangaus karalystėje Jėzaus Kristaus dešinėje ir kairėje (Mk. 10,35-37).
Po Jėzaus Kristaus prisikėlimo ir įžengimo į dangų taip pat minimi Apaštalų darbų knygos puslapiuose. Dalyvavo kuriantis pirmosioms krikščionių bendruomenėms. Apaštalų darbuose užsimenama ir apie jo mirtį (12, 1-2) – karalius Erodas Agripa „nukirsdino Jokūbą, Jono brolį“. Pagal tolimesnį tekstą tai įvyko 44 m. Apaštalas Jokūbas vyresnysis – vienintelis apaštalas, kurio vienintelio mirtis paminėta Naujajame Testamente.

Gerbimas

Katalikų bažnyčioje minėjimo diena liepos 25 d.
Pagal legendą, jo palaikai buvo perkelti į Ispaniją į Santjago de Kompostelos miestą. Antrasis palaikų atradimas įvyko 813 m. Tada kilo legenda apie tai, kad pats Jokūbas pamokslavo Pirėnų pusiasalyje, istoriškai visiškai neteisinga.
XI a. kelionės į Santjagą įgavo antrą pagal reikšmę piligrimystės vietą po kelionių į Šventąją žemę.
Kai Jokūbo minėjimo diena liepos 25 d. išpuola į sekmadienį, tai Ispanijoje skelbiami „šventojo Jokūbo metai“, žinoma, bažnyčioje švenčiama labai iškilmingai.
XX a. gale atgimė tradicija: kad gautų liudijimą, apie nueitą „Jokūbo kelią“ piligrimai turi praeiti šimtą ar nuvažiuoti dviračiu du šimtus kilometrų. Atvykęs piligrimas pateikia specialų dokumentą „credencial“ (piligrimo pasą, išlikusį dar nuo viduramžių laikų) su žymomis, padarytomis pakelės punktuose, po ko gauna lotyniškai parašyta „Kompostelos Sertifikalą“.
Jokūbo garbei pavadinta Čilės sostinė – Santjagas.
Darius Dikčius

Darius Dikčius (g. 1975 m. lapkričio 18 d. Panevėžyje) – Lietuvos krepšinio treneris.
Karjerą pradėjo 1998 m. Kauno „Viktorija“ komandoje. Kalba lietuvių, rusų ir anglų.
Karačiajų Čerkesija

Istorija

Karačiajaus-Čerkesijos autonominė sritis sudaryta 1922 m. 1926 m. padalinta į Karačiajaus autonominę sritį ir Čerkesijos autonominę apygardą (nuo 1928 m. autonominę sritį). 1957 m. vėl sujungta Karačiajaus-Čerkesijos AS Stravropolio krašto sudėtyje. 1990 m. tapo autonomine respublika.

Geografija

Karačiajų Čerkesija plyti Kaukazo kalnų šiaurinėje pašlaitėje. Aukščiausia vieta – Elbruso kalnas (5642 m).
Klimatas vidutinių platumų, kontinentinis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -5 °C lygumoje iki -10 °C kalnuose, liepą atitinkamai 21 ir 8 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 550–2500 mm. Didžiausios upės – Kubanė, Kuma, Didysis Zelenčiukas, Urupas, Laba.
Lygumose būdingos stepės, priekalnėse besimainančios su ąžuolų, bukų, skroblų miškais, aukščiau – su spygliuočių miškais. Aukštikalnėse – subalpinės ir alpinės pievos, ledynai.
Karlis Dravinis

Biografija

Žmona Velta Rūkė-Dravinia. 1910-1914 m. mokėsi Gibulių pradžios mokykloje, 1914-1915 m. Talsų elementarinėje mokykloje, 1915-1918 m. su tėvais gyveno Rusijoje, 1921 m. lankė parengiamuosius kursus ir dirbo mokytojus Dursupėje ir Talsuose, 1938 m. baigė Latvijos universiteto baltų filologijos fakultetą. 1940 m. daktaras.
1940–1944 m. dėstė Tartu universitete. 1944 m. pasitraukė į Švediją. Dirbo Lundo universiteto Slavistikos institute. 1966-1986 m. laikraščio „Ceļi“ redaktorius.

Mokslinė veikla

Tyrė senuosius latvių kalbos paminklus, tarmes, vietovardžius. Išleido G. Elgerio Evangelijų ir epistolų vertimą į latvių kalbą (Evangelien und Episteln ins lettische 0bersetzt von Georg Elger 1961 m., 1976 m.; rankraštį Vilniuje surado Jurgis Gerulis) ir C. F. Temlerio 1772 m. latvių ir lietuvių kalbų lyginamojo žodyno rankraštį (Glossarium Letticum, cum harmonia et differentia Dialecti Lithuanicae 1971 m.). Paskelbė Stendės tarmės aprašą su V. Rūke–Dravinia, 4 kn. 1955–1962 m., vokiečių kalba). Sūnus Dainis Dravinis išleido jo veikalą apie Stendės ir gretimų apylinkių senovę, papročius ir kitus etnografijos dalykus (Kuržemėje praėjusiais laikais Kurzemē aizgājušos laikos 2000).
Tomas Aleksandrovičius

Biografija

Lietuvos bajorų Aleksandrovičių giminės atstovas. Breslaujos vėliavininko Martyno  Aleksandrovičiaus ir Chelenos Bachminskos sūnus. Išsilavinimą gavo karinėje akademijoje Liunevile (Lotaringija). Augusto III valdymo metu gavo pulkininko laipsnį ir vygdė Karaliaus kamerdinerio funkcijas. 1764 metais buvo apdovanotas Rusijos Šventos Anos ordinu, 1765 metais tapo Lenkijos Švento Stanislovo ordino kavalieriumi.  
1764-1766 metais – ATR pasiuntinys Osmanų imperijoje. Jis turėjo įtikinti sultono vyriausybę nesikišti į ATR vidaus reikalus ir palaikyti Stanislovo Augusto Poniatovskio išrikimą į Lenkijos sostą. 1766 m. kovo 7 d. pasiuntinybė vadovaujama Tomo Aleksandrovičiaus išvyko į turkų valdas. Turkijoje išbuvo tik aštuonis mėnesius (iki 1766 metų lapkričio), spalį Stambule įkūrė lenkų mokyklą. Savo kelionę Tomas Aleksandrovičius aprašė dienyne. Grįžęs į tėvynę gavo dvaro pakamario pareigybę. 
1775 metais Tomas Aleksandrovičius buvo paskirtas dvaro maršalka ir Viznos kaštelionu. Tais pačiais metais gavo valdyti karaliaus dvaro žemes Kozlovate, Kijevo vaivadijoje. 1777 metais išpirko Losicko seniūniją, 1779 metais buvo paskirtas Palenkės kaštelionu. 1790 metais Tomas Aleksandrovičius buvo paskirtas Palenkės vaivada. 
1780-1784 metais – Nuolatinės tarybos narys (posėdžiavo justicijos departamente). Būdamas dvaro maršalka lydėjo Lenkijos karalių Stanislovą Augustą keliose išvykose (į Višniovecą 1781 m., į Nesvyžių 1785 m. ir Kanevą 1787 m.). Pasirašė naują Lenkijos konstituciją, priimtą 1791 metų gegužės 3 dieną, bet nepriklausė jos šalininkams. 1792 metais įsigijo dvaro žemes Konstantinove, Palenkės vaivadijoje. Tais pačiais metais prisijungė prie Targovicos konfederacijos. 1793 metais Gardino seime Tomas Aleksandrovičius vadovavo karinės komisijos departamentui Pasovioje Taryboje. Mirė 1794 metų rugsėjo 29 d. Varšuvoje Kosciuškos sukilimo metu.

Šeima ir vaikai

Žmona nuo 1772 metų – Mariana Leduchovska, Černigovo vaivados Pranciškaus Antonijaus Leduchovskio (1728–1783) ir Liudvikos Denhof duktė. 
1792 metais sutuoktiniai išsiskyrė.
Sūnus – Stanislovas Aleksandrovičius (1781–1826), Šventosios Romos imperijos grafas (1800)
PocketBook

Kūrimas ir gamyba

Šie prietaisai surenkami Foxconn, „Wisky“, „Yitoa“ ir kitose gamyklose.

Kokybės užtikrinimas ir palaikymas

Bendrovės „PocketBook Technology Co., Ltd“ (Šendženas, Kinija) kokybės užtikrinimo biuro specialistai su kiekvienu „PocketBook“ prietaisu atlieką trijų etapų kokybės patikrą. Prietaisų remontą, garantinę ir negarantinę techninę priežiūrą vykdo 130 „PocketBook“ techninės priežiūros partnerių visame pasaulyje. Visų „PocketBook“ prietaisų garantinis laikotarpis yra 24 mėnesiai.

Pardavimo šalys

Bendrovė gaminius parduoda 30 šalyse visame pasaulyje – visoje Europoje ir NVS šalyse. 2012-aisiais „PocketBook“ įžengė į naujas – Slovakijos, Lenkijos, Lietuvos, Latvijos, Rumunijos ir Vengrijos – rinkas. Iki 2012-ųjų gruodžio „PocketBook“ pardavė 1 500 000 prietaisų.