google/wiki40b huggingface dataset:
Vilniaus kelias

Vilniaus kelias – savaitinis laikraštis, leistas nuo 1923 m. balandžio 1 d. iki birželio 21 d. Vilniuje,

Istorija

Leistas vietoje savaitraščio „Garsas“. Leido ir redagavo Jonas Kuklis. Skirtas Vilniaus krašto lietuviams, nušvietė jų rūpesčius. Spausdino spaustuvė „Motus“ Vilniuje. Išėjo 13 numerių. Nuo 1923 m. liepos 22 d. vietoje „Vilniaus kelio“ pradėjo eiti „Lietuvos kelias“.
Faktiškasis redaktorius Petras Kraujalis.
Bansurė

Bansurė (hindi बांसुरी  = Bāṃsurī) – indų medinis pučiamasis instrumentas (aerofonas), skersinė fleita. Gaminama iš vieno ištiso bambuko stiebo, turi 6 arba 7 skylutes. Tai populiarus Šiaurės Indijos klasikinės muzikos (Hindustani) instrumentas, dažnai naudojamas kaip akompanuojantis instrumentas vokalui.
Bansurė yra senas indų instrumentas, siejamas su piemenimis (juo vaizduojamas grojantis jaunasis Krišna), atvaizduotas I a. budistiniuose piešiniuose. Bansuri gaminami ir su švilpuku vamzdelio gale, ir su ertme pūtimui šone. Instrumento ilgis svyruoja nuo 12 colių (murali) iki 40 colių (šankha-bansuri). Kuo ilgesnė fleita, tuo žemesnius garsus ja galima išgauti.
Bansurei akompanuoja tabla ir tanpura.
Žymiausi atlikėjai: Hariprasadas Čaurasija, Panalalis Ghošas, Radžendra Prasana, Vidžajus Raghavas Rao, Raghunathas Prasana ir kt.
Povis

Geografija

Povis apima istorines sritis, tokias kaip: Montgomeryšyras ir Radnoršyras, didelę dalį Breknokšyro (Brekonšyro) bei mažą dalį Denbigšyro sričių. Srities plotas – 5179 km². Tai didžiasia Velso sritis. Šiaurėje ribojasi su Gvinedu, Denbigšyru ir Reksamu, vakaruose su Keredigionu ir Karmartenšyru, rytuose su Anglijos grafystėmis (Šropšyru ir Herefordšyru) bei pietuose su Ronda-Kinonu-Tafu, Merter Tidviliu, Karfiliu, Blainai Gventu, Monmutšyru ir Nit Port Talbotu.
Sritis kalnuota. Didelė dauguma srities gyventojų gyvena kaimuose bei miesteliuose. Daugiausiai kalba valų kalba. Didžiausios gyvenvietės: Niutaunas, Istradginlis, Brekonas ir Velšpulas. Tai mažiausiai gyventojų turinti Velso sritis.
XIII amžiaus 9-as dešimtmetis

XIII amžiaus devintasis dešimtmetis prasidėjo 1281 m. ir baigėsi 1290 m.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XII amžius – XIII amžius – XIV amžius
Dešimtmečiai: 4-as 5-as 6-as 7-as 8-as - 9-as - 10-as 1-as 2-as 3-as 4-as
Metai: 1281 1282 1283 1284 1285 1286 1287 1288 1289 1290
Zigmas Januškevičius

Biografija

Zigmas Januškevičius gimė 1911 m. spalio 3 d. Tbilisije, Gruzijoje. 1927 m. baigė Linkuvos gimnaziją. 1929–1935 m. studijavo mediciną Vytauto Didžiojo universitete. Nuo 1935 m. dirbo gydytoju Kuršėnuose. 1940 m. persikėlė į Kauną ir dirbo Vidaus ligų klinikos ordinatoriumi. 1942–1944 m. tarnavo mediku 16-oje lietuviškoje šaulių divizijoje, tyrė psichinės įtampos poveikį kraujospūdžiui. 1944–1950 m. dėstė Kauno universitete (iki 1946 m. Vytauto Didžiojo universitetas), 1947–1950 m. Medicinos fakulteto dekanas. 1953–1972 m. Kauno medicinos instituto (KMI) Hospitalinės terapijos katedros vedėjas, 1953–1962 m. instituto direktorius, 1962–1984 m. rektorius; nuo 1955 m. profesorius. 1954 m. medicinos mokslų daktaras. 1967 m. SSRS Medicinos mokslų akademijos narys, 1968 m. LSSR mokslų akademijos narys. 
1959 m. jo iniciatyva prie KMI įkurta Centrinė mokslinė tiriamoji laboratorija, 1969 m. pertvarkyta į Širdies ir kraujagyslių sistemos fiziologijos ir patologijos institutą, kuris vėliau buvo vadinamas jo vardu; 1967–1975 m. instituto direktorius. 1960–1965 m. organizavo pirmuosius gydytojų tobulinimo kursus. 1964–1984 m. LSSR kardiologų mokslinės draugijos pirmininkas, Lenkijos ir Vengrijos kardiologų draugijų garbės narys. 1964–1984 m. LKP CK narys. 1954–1984 m. LSSR AT deputatas. 
Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo pagrindinė kryptis – širdies ir kraujagyslių ligų diagnostika, gydymo organizavimas, reabilitacija ir profilaktika. Jo iniciatyva kardiologijoje imti taikyti medicininės kibernetikos, matematikos metodai, pradėta kurti nuosekli kovos su išemine širdies liga sistema. Sukūrė kardiologų mokyklą. Aktyviai dirbo Pasaulinėje sveikatos apsaugos organizacijoje. Paskelbė daugiau kaip 450 mokslinių straipsnių.
Soul Militia

„Soul Militia“ (iki 2002 m. žinoma kaip „2XL“) – Estijos hiphopo grupė, kuri kartu su Tanel Padar ir Dave Benton laimėjo 2001 m. Eurovizijos dainų konkursą kaip pritariantieji vokalistai. Grupė įkurta 1997 m.
2001 m. su daina „Everybody“ laimėjo Eurovizijos dainų konkursą, suteikiant pirmąją Estijos pergalę. 2002 m. grupė pakeitė pavadinimą iš „2XL“ į „Soul Militia“. 2007 m. dalyvavo Estijos nacionalinėje atrankoje į Euroviziją su daina „My Place“, kur užėmė 5 vietą.
Al Tadhamon SC

Istorija

Klubas įkurtas 1966 m. Turi ne tik futbolo, bet ir kitų sporto rūšių komandas.
Beşiktaş JK

Istorija

klubo ištakos siekia 1903 m, kai buvo įkurtas Beşiktaş Bereket JK.
Nuo 1909 m. žinomas dabartiniu pavadinimu.
Bastilijos paėmimo diena

Bastilijos paėmimo diena vadinama Prancūzijos nacionalinė šventė, kasmet minima liepos 14 d. Prancūzijoje ši diena vadinama „La Fête nationale“ (nacionalinė šventė) ir „Le quatorze juillet“ (liepos 14-oji).
Nacionalinė Prancūzijos diena skirta paminėti Bastilijos paėmimą, kuris įvyko 1789 m. liepos 14 d. Šis įvykis buvo svarbus Prancūzijos nepriklausomybės kelyje – Paryžiuje dvi dienas anksčiau prasidėjo revoliucija, kuris pasibaigė Bastilijos pilies užėmimu. Taip pat 1790 m. liepos 14 d. buvo minima nacionalinė šventė, skirta pažymėti tautos vienybę ir taiką Didžiosios Prancūzijos revoliucijos metu.
Nuo 1880 m. liepos 14 d. ryte vyksta seniausias ir didžiausias karinis paradas Europoje. Jis vyksta Eliziejaus laukų alėjoje, jį stebi šalies prezidentas ir kiti aukšti Prancūzijos bei kitų šalių vadovai.
Reguliariai ši šventė pasiūlyta minėti Prancūzijos politiko Benjamin Raspail 1880 m. gegužės 21 d. Įstatymo svarstymo metu buvo siūlomos dvi dienos – liepos 14 ir rugpjūčio 4 d. (feodalinės sistemos Prancūzijoje panaikinimo diena). Šalies Senatas balsavimo būdu išrinko liepos mėnesio šventę.
Janapolės Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Istorija

Viržuvėnai (taip iki XVIII a. antrosios pusės buvo vadinama Janapolė) 1421–1842 m. priklausė Žemaičių vyskupams. Iki 1748 m. pastatyta bažnyčia. Jonas Domininkas Lopacinskis, 1762 m. tapęs Žemaičių vyskupu, Viržuvėnuose pasistatė rūmus ir čia gyveno. 1763 m. pastatyta nauja bažnyčia, po 1774 m. įkurta parapija. 1776 m. bažnyčiai paskirtas valakas žemės. 1887 m. leista perstatyti bažnyčios bokštą, varpinę, kapų koplyčią. Kunigas Jonas Paliukas (1913–1990) 1950 m. suimtas ir 6 m. kalintas Sibire.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, su apside ir bokšteliu. Joje 4 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė dviaukštė varpinė.
Danutė Mažeikienė

Biografija

Baigė Telšių 3-ąją vidurinę mokyklą, 1983 m. baigė Vilniaus universitetą, filologė, lietuvių kalbos ir literatūros dėstytoja. 
Nuo 2007 m. Telšių rajono savivaldybės administracijos Švietimo skyriaus vedėja.
Lietuvos socialdemokratų partijos Telšių rajono skyriaus narė.
2011 m. (atsisakė mandato) Telšių rajono savivaldybės tarybos narė.
Rugsėjo 17

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Robertas – Sintautas – Sintautė – Pranciškus – Pranas
Pensininkas (laikraštis)

Pensininkas – JAV lietuvių mėnesinis žurnalo tipo laikraštis, einantis nuo 1987 m. Čikagoje.

Istorija

Leidžia JAV lietuvių bendruomenės socialinių reikalų taryba.
Redaktorius Karolis Milkovaitis.
Agastja

Agastja (skr. आगस्त्य = Āgastya) – senovės vedų rišis, kuriam priskiriama įvairių „Rigvedos“ giesmių autorystė.
Vėlesnėje epų ir puranų tradicijoje Agastja laikomas Vasišthos broliu, Mitros-Varunos ir Urvašės sūnumi. Savo asketinėmis galiomis Agastja susikūręs sau žmoną Lopamudrą. Jos prašymu Agastja atėmė daitjo Ilvalos turtus, o patį brahmanų priešą Ilvalą sudegino savo žodžiu. „Mahabharatoje“ rišis vaizduojamas kaip ištikimas devų sąjungininkas kovoje prieš asurus. Tris pasaulius užvaldžiusį karalių Nahušą jis pavertęs dievu ir į sostą grąžinęs Indrą. Agastja išgėręs vandenyną, kurio dugne slėpėsi asurai, ir taip padėjęs devams juos nugalėti. Kita istorija pasakoja, kad Vindhjos kalnai išaugę taip, kad atsirėmę į dangų ir trukdę saulės bei mėnulio eigai. Tada devų prašymu Agastja įtikinęs kalnus nusilenkti, kad jis galėtų nueiti į pietus. Jis iš ten taip ir negrįžęs, o kalnai palikę pasilenkę.
Pietų Indijoje Agastja tapatinamas su Agatijaru (tamil. அகத்தியர்  = Agathiyar). Tai viduramžių tamilų karalių globėjas ir guru. Jam priskiriama pirmoji tamilų kalbos gramatika Agattijam (neišliko). Vienas iš 12 Agatijaro mokinių Tolkapijanaras laikomas seniausios išlikusios tamilų kalba gramatikos Tolkappijam (IV–V a.) autoriumi. Rišio buveine laikomas šventas Podžio kalnas. Agastjos (Agatijaro) kultas išplitęs Pietryčių Azijos kraštuose.
Tarp tamilų Agatijaras turi kultūrinio didvyrio bruožų. Agastjos nukeliavimas į pietus galimai žymi brahmaniškos arijų kultūros pernašą į dravidų kraštus.
Termosas

Termoso išradimas

Termosą išrado škotų chemikas ir fizikas James Dewar. 1885 m. jis eksperimentavo su skystomis dujomis ir bandė išlaikyti jas atšaldytas. Jis sukonstravo indą, kuris jo garbei vadinosi Diuaro indu. 1904 m. Vokietijoje buvo įsteigta kompanija Thermos GmbH, kuri pradėjo pardavinėti Diuaro indus. Termosas (angl. Thermos) buvo šio indo prekybinis ženklas, kuris tapo bendriniu Diuaro indo pavadinimu.
MFK Metalurg Zaporìžžâ

Istorija

Klubas įkurtas 2017 m., kai senasis „Metalurgas“ įklimpo į skolas ir klubas buvo likviduotas, tada buvo nuspręsta tęsti klubo tradicijas.
Pateko į Ukrainos Pirmos lygos pirmenybes 2019/20 m. sezone.

Sudėtis

<...>
Sankt Peltenas

Istorija

Sankt Peltenas pirmą kartą paminėtas 771 m. Miesto teises gavo 1159 m. Iki 1490 m. miestas priklausė Pasau vyskupystei, o nuo 1785 m. Sankt Peltenas pats tapo vyskupystės centru. Nuo 1986 m. Sankt Peltenas – Žemutinės Austrijos sostinė.
Romos Forumas

Romos Forumas (it. Foro Romano) yra didelis architektūrinis ansamblis, išsidėstęs tarp Romos Kapitolijaus kalvos, Palatino kalvos ir Koliziejaus. Beveik visi čia esantys pastatai siekia Romos respublikos laikus. Ankstyvosios respublikos laikais Forumas buvo chaotiška vieta su maisto prekystaliais, viešaisiais namais, šventyklomis ir senato posėdžių sale.
II a. pr. m. e. buvo nuspręsta, kad Romai reikia tinkamesnio centro, todėl vietoj maisto prekybos vietų Forume atsidaro verslo centrai ir teismai. Imperijos laikais Forumas išliko ceremonijų centru. Imperatoriai atnaujindavo senus pastatus, statė naujas šventyklas ir paminklus.
Ypač Romos Forumo reikšmė išaugo vėlyvaisiais Respublikos ir Imperijos metais. Čia buvo gausybė šventyklų, triumfo arkų, paminklų, rūmų. Žlungant Vakarų Romos Imperijai, nukentėjo ir Forumas. Ypač miestas ir Forumas nukentėjo barbarų invazijų metais – 410 ir 455 m., kai miestą užėmė vandalai ir gotai. Tačiau netgi tuo metu Forumas neprarado savo veido, tik buvo apiplėštos bažnyčios, rūmai. Garsiąją Jeruzalės menorą vandalai pagrobė ir išsivežė į Afriką, kur VI amžiuje ją vėl perėmė romėnai, vadovaujami generolo Falvijaus Belizarijaus ir pargabeno į Konstantinopolį.
Yra žinoma, kad jau VIII a. Forumas buvo labai sunykęs, kadangi miestiečiai statydami savo namus naudojo Forumo statinių akmenis kaip statybinę medžiagą. Forume buvo pilamos šiukšlės, ganomi galvijai. Paskutinis statinys Forume pastatytas VII a. Tai buvo imperatoriaus Foko kolona, ant kurios puikavosi paauksuotas imperatorius. Tačiau jau tuo metu Forumas buvo stipriai apleistas, tačiau dar visiškai nesugriuvęs.
Šiuo metu Forumas yra atvertas turistams ir jie gali laisvai vaikščioti po senovinius griuvėsius.

Žymesnės Forumo vietos

Tito arką senatas pastatė 81 m. minint pergalę prieš sukilusią Judėją. Arką puošiantys bareljefai vaizduoja imperatorių Titą triumfo vežime ir žymųjį septynšakį kandeliabrą nešančių belaisvių žydų koloną.
Konstantino ir Maksencijaus bazilika yra paskutinis antikinės Romos laikų paminklas. Ji pavadinta dviem vardais, nes ją statyti pradėjo imperatorius Maksencijus, o baigė imperatorius Konstantinas. Ši bazilika buvo didžiausia visame Forume, tačiau dabar iš jos yra liko trys platūs cilindriniai skliautai. Kaip ir kitos bazilikos, ji buvo skirtas teisingumo ir verslo reikalams tvarkyti.
Saturno šventyklą 498 m. pr. m. e. pastatė ir gruodžio 17 d. atidarė konsulas Titas Larcijus. Šioje šventykloje buvo laikomas visuomeninis iždas, taip pat legionų vėliavos bei senato dekretai. 42 m. pr. m. e. Saturno šventykla buvo atstatyta ir išplėsta. Manoma, kad paskutinį kartą ji restauruota IV amžiuje.
Geriausiai iš Forumo paminklų yra išlikusi Septimijaus Severo arka. Marmuriniuose jos reljefuose vaizduojamos karinės imperatoriaus pergalės prieš partus ir arabus.
I a. pr. m. e. viduryje Cezaris pastatė didelę penkių navų Julijų baziliką. Pertvaros padalindavo baziliką į atskirus sektorius, kuriuose tuo pačiu metu galėdavo vykti teismo posėdžiai. Julijų bazilika paskutinį kartą buvo restauruota 277 m.
Lentvario Henriko Senkevičiaus vidurinė mokykla

Istorija

Lentvaryje mokykla įsteigta 1896 m. (Lentvario 1-osios vidurinės mokyklos istorija: 1896-1996, autorė Kristina Lukaševič)
Nykštukiniai banginiai

Aprašymas

Nykštukiniai banginiai yra retai sutinkami ir dėl to mažai studijuoti. Yra žinoma, jog tai mažiausi bedančiai banginiai. Jaunikliai būna nuo 1,6 m iki 2,2 m ilgio. Gimimo metu buvo užfiksuotas atvejis, kai vaisius buvo 2 m ilgio, o motina – 6 m. Kai jie yra atpratinami nuo motinos – siekia 3,5 m. Manoma, jog lytiškai subrendę individai būna 5 m ilgio, o fiziškai – 6 m. Ilgiausias patinas (siekė 6,1 m) buvo užfiksuotas prie Tasmanijos krantų, o ilgiausia patelė – 6,45 m.

Paplitimas

Nykštukiniai banginiai gyvena vidutiniškai šaltose jūrose pietų pusrutulyje. Kadangi šis banginis yra retas, tai nėra galutinai aiški jo paplitimo zona. Jis buvo pastebėtas jūrose šalia Tasmanijos, Naujosios Zelandijos, Pietų Afrikos Respublikos ir Folklandų salų.
Nisporenis

Istorija

Minimas nuo 1495 m. Sovietmečiu buvo išvystyta maisto pramonė, veikė plytų gamykla.
Įvaikinimas

Įvaikinimas – tėvystės įteisinimas žmonėms, nesantiems biologiniais vaiko tėvais. Įvaikinimu dalis biologinių tėvų teisių ir atsakomybės perduodama naujiems tėvams. Įvaikinto vaiko teisės yra lygios biologinių vaikų teisėms.

Įvaikinimo priežastys

Dalis vaikų patenka į globos namus, jų biologiniams tėvams nusprendus, kad jie negali pasirūpinti vaiku ir atsisakius savo teisių į vaiką. Kartais tėvystės teisės atimamos, jei vaikai yra neprižiūrimi ar šeimoje yra smurtaujama. Tik nedidelė dalis vaikų patenka į globos namus po tėvų mirties tapę našlaičiais.
Žmonės pasiryžta įvaikinti vaiką dėl skirtingų priežasčių, iš kurių dažniausia – nesugebėjimas turėti savų vaikų (dėl nevaisingumo ar kitų priežasčių). Taip pat kartais įsivaikina žmonės, neturintys partnerio ar vienos lyties šeimos (kur tai įteisinta įstatymais).
Neretai įsivaikina ir žmonės, galintys turėti savo vaikų. Tai gali būti dėl įvairių priežasčių, pavyzdžiui, norint išvengti genetiškai paveldimų ligų.
2001 metais Lietuvoje įvaikinta 180 vaikų, JAV – 50 703 vaikai. 2004 metais Lietuvoje įvaikinti 297 vaikai, iš jų 103 įvaikino užsieniečiai.

Įvaikinimo agentūros

Lietuvoje įvaikinimą reguliuoja Įvaikinimo tarnyba prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos. Pretenduoti tapti įvaikintojais gali ne vyresni nei 50 metų susituokę pilnamečiai, kuriems niekada nėra buvusi apribota tėvų valdžia. Negalima įvaikinti brolių, seserų, savo vaikų. Neleidžiama išskirti brolių ir seserų (išskyrus išimtinius atvejus), jei vaikas vyresnis nei 10 metų, reikalingas ir raštiškas vaiko sutikimas.

Tarptautinis įvaikinimas

Dažnai vaikus įsivaikina tėvai iš kitos šalies. Tarptautinį įvaikinimą reglamentuoja „Hagos konvencija dėl vaikų apsaugos ir bendradarbiavimo tarptautinio įvaikinimo srityje“. Daugiausiai šitaip įsivaikina JAV piliečiai, taip pat nemažai įsivaikina Vakarų Europos šalių gyventojai. Skirtingose šalyse galioja skirtingi tarptautinį įvaikinimą reguliuojantys įstatymai, kai kur (pavyzdžiui, JAE) toks įvaikinimas yra draudžiamas. Lietuvoje užsieniečiai gali įsivaikomi tik jei per 6 mėnesius nėra randama Lietuvos Respublikos piliečių šeima, galinti įvaikinti ar globoti vaiką.
Bernburgas

Istorija

Apylinkėse rasta vėlyvojo neolito Valternynburgo-Berburgo kultūros stovyklaviečių.
Bernburgas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 961 m. Miesto teisės suteiktos 1278 m. Bernburgas 1251–1468 ir 1603–1765 m. buvo Anhalto-Bernburgo hercogystės sostinė. Nacių laikais veikė eutanazijos ligoninė.
Alfonsas Šešplaukis-Tyruolis

Biografija

1928 m. baigė Linkuvos gimnaziją, 1933 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė lituanistikos ir germanistikos mokslus. 1933-1944 m. dėstė lietuvių ir vokiečių kalbas Kauno jėzuitų gimnazijoje, Marijampolės, Šiaulių gimnazijose, Šiaulių mokytojų seminarijoje, mokytojų ir gailestingųjų seserų kursuose. 1928-1931 m. ir 1943-1944 m. Kauno radiofono bendradarbis.
1944 m. pasitraukė į Austriją ir Vokietiją. Insbruko universitete apgynė filosofijos daktaro laipsnį. 1945-1948 m. Kempteno karo pabėgėlių stovykloje redagavo publicistikos ir literatūros žurnalą „Alguvos baras“. 1949 m. atvyko į Čikagą (JAV), vienas Lietuvių mokytojų sąjungos steigėjų. 1951 m. persikėlė į Niujorką. Kolumbijos universitete gilino literatūros ir lingvistikos žinias, nuo 1952 m. dėstė lietuvių kalbą. 1964-1978 m. dirbo mokslinį darbą Indianos Notre Dame universitete, kur dėstė ir lituanistiką. Notre Dame universiteto emeritas. 1979 m. grįžo į Čikagą.
Spaudoje, daugiausia pasirašydamas A. Tyruolio, A. Diemedžio, A. T., A. Š. slapyvardžiais, bendradarbiavo nuo 1923 m. Leidiniuose „Lietuvos aidas“, „XX amžius“, „Židinys“, „Naujoji Romuva“, „Vairas“, „Panevėžio garsas“, „Šaltinis“ ir kt. spausdino eilėraščius, noveles, recenzijas, kelionių po Europą įspūdžius. Įsteigtoje „Sfinkso“ leidykloje išleido keletą savo ir verstinių knygų. Išvertė užsienio rašytojų poezijos ir prozos kūrinių.  Mokėjo lotynų, romanų, ispanų, esperanto, vokiečių, rusų, anglų kalbas.
Priklausė Lietuvos žurnalistų sąjungai. Lietuvių rašytojų draugijos, Lietuvių katalikų mokslo akademijos, Lituanistikos instituto narys. „Lietuvių enciklopedijos“ bendradarbis (vokiečių literatūra) ir enciklopedijos „Der Grosse Brokchaus” (Vysbadenas) bendradarbis (lietuvių literatūra).
Poezijoje gausu susimąstymo ir tėvynės ilgesio, jai būdingas klasikinis ketureilis, mėgstama soneto forma.
Sičuanas

Geografija

Sičuanį vakaruose supa Himalajai, šiaurėje – Činlingo (秦岭 Qinling) kalnai, pietuose – kalnuotos Junnano teritorijos. Per provinciją teka Jangdzės upė.
Sičuane dažni rūkai. Keletas miestų labai užteršti, tad saulėtų dienų juose nedaug.

Demografija, kultūra, turizmas

Didžiausia etninė grupė – chaniai, vakaruose gyvena nemažai tibetiečių, i, čiangų, nasi.
Į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą įtraukta keletas Sičuanyje esančių gausiai turistų lankomų objektų, tarp jų – Dziudžaigou nacionalinis parkas, Emeišanas, Didysis Lešano Buda, Sičuano pandų rezervatai.
Sičuano opera garsėja „bian lian“ – „veidų keitimo“ menu. Jo meistrai sugeba per akimirksnį pakeisti ant veido dėvimą kaukę.
Apie Sičuano virtuvę skaitykite str. Sičuano virtuvė.
Maralikas

Ekonomika

Maralikas sovietmečiu buvo pramoninis miestas. Medvilnės fabrikas turėjo daugiau nei 2000 darbuotojų. 1962 m. šviesos ir elektronikos gamykla turėjo apie 600 darbuotojų. Kaip ir statybinių medžiagų firma, nei viena šiuo metu neveikia.

Literatūra

Orsono Skoto Kardo grožinės literatūros romane „Enderio žaidimas“ buvo išgalvoto personažo Petros Arkanianos gimtasis miestas.
Nedelino katastrofa

Nedelino katastrofa – 1960 m. spalio 24 d. Baikonuro kosmodrome įvykęs tarpkontinentinės balistinės raketos R-16 sprogimas. Sprogimo ir po to kilusio gaisro metu žuvo 126 žmonės, tarp jų TSRS strateginės paskirties raketinės kariuomenės vadas maršalas Mitrofanas Nedelinas.
Katastrofa įvyko likus pusei valandos iki bandomojo raketos starto. Dėl saugumo taisyklių pažeidimo įsijungė raketos antrosios pakopos variklis. Įkaitusių išmetamųjų dujų srovė pradegino pirmosios pakopos kuro bakus, o tada užsidegęs kuras užliejo starto aikštelę.
Ši katastrofa laikoma stambiausia visoje kosmoso užkariavimo istorijoje. Beveik 30 metų Tarybų Sąjungoje žinios apie šį įvykį buvo įslaptintos. Maršalo M.Nedelino palaikai atpažinti pagal munduro sagą. Oficialiai skelbta, kad jis žuvo lėktuvo katastrofoje.
Raketos konstruktorius M.Jangelis likus kelioms minutėms iki sprogimo iš starto aikštelės išėjo parūkyti ir liko gyvas.
Landsat

Landsat – ilgiausiai (nuo 1972 m. iki dabar) trunkanti Žemės stebėjimams skirtų palydovų kūrimo ir pritaikymo programa, vykdoma bendradarbiaujant NASA, JAV geologijos tarnybai (USGS) ir kitoms agentūroms. „Landsat“ palydovai yra vieni pagrindinių geros raiškos Žemės paviršiaus palydovinių nuotraukų šaltinių. Iš jų gauti duomenys naudojami įvairiose moksliniuose tyrimuose, kartografijoje, meteorologijoje, gamtinių išteklių matavime ir kitose srityse.
Nijolė Požarskienė

Biografija

1960–1963 m. mokėsi Slavikų (Šakių raj.) 8-metėje mokykloje, 1963–1971 m. – Kidulių vidurinėje mokykloje (Šakių raj.), 1973–1978 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininkės kvalifikaciją.
1978–1983 m. Lazdijų rajono prokuroro padėjėja, 1983–1989 m. Klaipėdos miesto prokuroro padėjėja, 1989–1991 m. vyr. padėjėja, 1992–1994 m. prokurorė, nuo 1995 m. Palangos miesto apylinkės vyriausioji prokurorė. 2010 m. gegužės mėn. gavo LR Prezidentės Dalios Grybauskaitės pasiūlymą tapti LR generaline prokurore, tačiau atsisakė. Nors apie savo apsisprendimą viešai nepaskelbė, dar nuo gegužės 13 d. susilaukė perdėto žiniasklaidos dėmesio. Pasak žiniasklaidos, ji neįtikusi Generalinei prokuratūrai ir pagrindinėms valdančiosioms Seimo frakcijoms; ypač nepalankiai kandidatę vertinę konservatoriai, norėję atitinkame poste matyti jiems itin artimą žmogų (pvz., buvusį LR generalinį prokurorą Kazį Pėdnyčią).
1990–1995 m. Klaipėdos miesto tarybos deputatė, tarybos pirmininko pavaduotoja. Lietuvos teisininkų draugijos narė.
Viena iš Klaipėdos miesto teisininkų sąjungos įkūrėjų, Pirmojo LPS suvažiavimo delegatė. Baltijos miestų sąjungos tarybos narė (1991–1995), Klaipėdos ir kitų Lietuvos miestų atstovė, „Rotary" moterų klubo „Aditė" įkūrėja, prezidentė (1994–1996), Lietuvos „Rotary“ komiteto pirmininkė (2001–2006).
2002 m. įrašyta į žymiausių pasaulio dalykinėje veikloje ir versle aktyvių moterų leidinį („International Who‘s Who of Professional and Business Women“, Amerikos biografinio instituto, INC) už pasiekimus profesinėje veikloje.
Išsituokusi.
Vladas Jankauskas (1923)

Vladas Jankauskas (1923 m. kovo 1 d. Kaunas – 1983 m. vasario 4 d. Kaunas) – Lietuvos dailininkas.

Biografija

1950 m. baigė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą, mokytojas Stasys Ušinskas. 1952–1955 m. dirbo dailininku Kauno siuvimo fabrike „Dobilas“, 1955–1958 m. Grožinės literatūros leidykloje Kaune, 1959–1983 m. „Dailės“ kombinate Kaune ir Vilniuje.

Kūryba

Sukūrė vitražų („Poilsis“, Kauno radijo gamykla, „Žemaitija“, Mažeikių kompresorių gamykla, abu 1971 m., Panevėžio raj. civilinės metrikacijos skyriuje, 1977 m.; visi su V. Baniu), sienų tapybos („Neringa ir Naglis“, Vilniaus „Neringos“ kavinė, su V. Povilaičiu, 1958–1959 m., „Saulė – gyvybės šaltinis“, Kauno agrochemijos laboratorija, 1977 m., kompozicija Kauno kavinėje „Olimpija“, su A. Jankauskiene, 1978 m., grafikos kūrinių, metalo dirbinių. Kūriniams būdingas konstruktyvumas, dekoratyvumas, raiškus kontūrinis piešinys. Nuo 1953 m. dalyvavo parodose; individuali paroda surengta Kaune 1984 m.
Skurupas

Istorija

Bažnyčia Skurupo kaime buvo pastatyta XII a. Viduramžiais čia stovėjo pilis, kuri buvo nugriauta.
Kai 1874 m. atidarytas Malmės-Istado geležinkelis (MYJ), dar vadinamas „Grevebanan“ kaimas pradėjo augti.
1900 m. čia gyveno 983 asmenys, 1960 m. jau 3320, o 2015 m. viršijo 8 tūkst ribą.

Sportas

1950 m. čia įsikūrė šaudymo iš lanko klubas (šved. Skurups bågskytteklubb). Skurupo klubo nariai yra užėmę daugybę prizinių vietų įvairaus rango varžybose tiek nacionaliniu, tiek tarptautiniu mastu.