google/wiki40b huggingface dataset:
Ruth Prawer Jhabvala

Ruth Prawer Jhabvala (g. 1927 m. gegužės 7 d. Kelne, Vokietijoje) – Indijos rašytoja ir daugelio scenarijaus autorė, Bookerio premijos laureatė bei dviejų Oskarų laimėtoja.

Biografija

Ruth Prawer gimė lenkų–žydų šeimoje. Artėjant karui, šeimai pavyko išvažiuoti į Didžiąją Britaniją. 1948 metais Ruth Prawer gavo Didžiosios Britanijos pilietybę, o 1951 metais ištekėjo už Indijos gyventojo, architekto, Cyruso H. Jhabvale, apsigyveno Naujajame Delyje, Indijoje.
Debiutavo kaip rašytoja aprašanti savo naująjį gyvenimą. Šešiasdešimtųjų metų pradžioje pradėjo bendradarbiavimą su Merchant Ivory Productions režisieriumi Jamesu Ivoriu ir prodiuseriu Ismailiu Merchantu. Tapo daugelio Ivorio filmų scenarijų bendraautorė.
1975 metais jos romanas Heat and Dust laimėjo Bookerio premiją, pati tuo tarpu išvažiavo į Niujorką ir nuo to laiko gyvena Amerikoje arba Indijoje.
1980 metų viduryje Ivorio kūriniai triumfavo filmų festivaliuose. 1986 metais laimėjo pirmąjį Oskaro apdovanojimą už scenarijų Room with a View, parašytą remiantis to paties pavadinimo E. M. Forsterio romanu. Antrąjį Filmų Akademijos pelnė tos pačios kategorijos apdovanojimą (geriausias adaptuotas scenarijus) 1992 metais (Howards End, vėlgi parašytą Forsterio romano pagrindu). Be to, liko nominuota statulėlei už Remains of the Day (Kazuo Ishiguro).
Filmui taip pat panaudojo savo prozos perdarytus kūrinius.
Trakai (Balninkai)

Istorija

1747 m. Balninkų santuokų metrikų knygoje. užrašytas Trakinių kaimas. 1908 m. užrašytas juodraštinėje Balninkų priešvedybinių apklausų knygoje.
Latvių legionas

Latvių legionas – latvių SS savanorių legionas, Vokietijos kariuomenės latvių karinis junginys per Antrąjį pasaulinį karą.

Istorija

Įkurtas 1943 m. sausio mėn. Buvo sukomplektuota Latvių SS savanorių divizija (nuo 1943 m. spalio 15 d. latvių SS savanorių divizija, nuo 1944 m. birželio 15 d. Waffen SS grenadierių divizija) ir Latvių SS legionas (nuo 1943 m. kovo mėn. – Latvių SS savanorių brigada, nuo 1943 m. spalio 2 d. latvių SS savanorių brigada, nuo 1944 m. gegužės 19 m. Waffen SS grenadierių divizija). Šių karinių junginių aukščiausi vadai ir štabų viršininkai buvo vokiečių karininkai. Latviai buvo pulkų, batalionų, kuopų vadais. Latvių legiono generaliniu inspektoriumi paskirtas generolas R. Bangerskis, štabo viršininku – pulkininkas A. Plensneris.

Kovos

Nuo 1943 m. kovo mėn. Latvių legiono daliniai kovojo su SSRS kariuomene prie Leningrado, Volchovo, Velikajos, Opočkos ir kitur. 1944 m. liepos mėn. jie atsitraukė į Latviją. 19-oji divizija iki 1944 m. spalio kovėsi Vidžemėje prie Lubanos, Cesvainės, Skujenės, Morės, t. p. Kuršo katile – čia žuvo apie 3500 karių. 1945 m. kovo mėn. divizija buvo papildyta apie 2500 tuo metu Vokietijoje dislokuotos 15-osios divizijos karių. 19-ojoje divizijoje 1945 m. gegužės mėn. buvo apie 5200 karių. Dalis jų pasitraukė į Vokietiją arba Švediją, dalis tapo partizanais, kiti pateko į SSRS kariuomenės nelaisvę. 15-oji divizija 1945 m. sausio-kovo mėn. kovojo Vakarų Pomeranijoje. 1945 m. balandžio-gegužės mėn. daug legiono karių pasidavė į nelaisvę sąjungininkams.
Gintautas Babravičius

Biografija

1962–1968 m. mokėsi Klaipėdos Kristijono Donelaičio vidurinėje mokykloje, 1973 m. baigė Vilniaus Antano Vienuolio vidurinę mokyklą. 1978 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Statybos fakultetą, ir įgijo inžinieriaus statybininko specialybę.
1978–1983 m. Vilniaus namų statybos kombinato Stambiaplokščių namų detalių gamyklos meistras, cecho viršininko pavaduotojas, cecho viršininkas, 1983–1988 m. direktoriaus pavaduotojas. 1988 m. įsteigė Laisvalaikio organizavimo susivienijimą „Centras“, kuris 1991 m. reorganizuotas į uždarąją akcinę bendrovę LOS CENTRAS, vadovavo šioms įmonėms. UAB LOS CENTRAS tapo radijo stoties „Radiocentras“ steigėjas, „Roko Maršų per Lietuvą“, tarptautinių festivalių „Vilnius Jazz“ organizatorius. 1995–2000 m. „Radiocentras“ generalinis direktorius.
2000–2004 m. Seimo narys. Nuo 2005 m. Vilniaus universiteto Tarptautinio žinių ekonomikos ir žinių vadybos centro dėstytojas. 2009–2011 m. Vilniaus mero pavaduotojas. 2012 m. vidaus reikalų ministro patarėjas. Nuo 2015 m. Mineralinės vatos gamintojų asociacijos prezidentas.
2000–2003 m. Švenčionių rajono savivaldybės tarybos narys, 2007–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Nuo 1994 m. Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, 2009–2011 m. partijos pirmininkas.
Lions klubo narys. Lietuvos futbolo federacijos viceprezidentas. Jaunimo ekonominio mokymo organizacijos „JUNIOR ACHIEVEMENT-Lietuva“ valdybos narys. Lietuvos visureigių klubų asociacijos tarybos narys.
Žmona Birutė, sūnus Rokas, dukra Gabrielė.
Karasajaus stadionas

Istorija

Atidarytas 1967 m. Sovietmečiu vadinosi „Avantgardo“ stadionu. Dabar vadinamas „Karasajaus“ stadionu.
Renovuotas 2010 m. Talpina 11 000 žiūrovų. 
Namų rungtynes žaidžia Petropavlo „Kyzylžar“.
Marta Roure

Biografija

Gimė muzikų šeimoje. 2004 metais Andoros televizijos kanalas TVA išrinko Martą atstovauti savo šaliai 2004 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Jugarem a estimar-nos“. Tai buvo pirmasis Andoros dalyvavimas konkurse. Taip pat šiame konkurse pirmą kartą daina buvo atliekama katalonų kalba. Daina surinkusi dvylika taškų užėmė 18 vietą. Tų pačių metų lapkričio 8 dieną ji išleido debiutinį albumą „Nua“.
San Marino futbolo varžybos 1997–1998 m.

1997–1998 m. San Marino futbolo pirmenybės

Tai buvo 13–asis San Marino futbolo čempionatas.
Švabų veidrodis

Švabų veidrodis (vok. Schwabenspiegel) - apie 1275 m. sudarytas teisės rinkinys tuometei Vokietijai (išskyrus Saksoniją). Sudarė nežinomas Augsburgo vienuolis pranciškonas.
Švabų veidrodis - žemės teisės (Landrecht), lenų teisės, taip pat imperijos teisės (Kaiserrecht) normų rinkinys. Schwabenspiegel šaltiniai - Biblija, romėnų teisė kanonų teisė, Imperijos įstatymai. Švabų veidrodis sukurtas remiantis kitais "veidrodžiais - tokiais kaip Saksų veidrodis ir Vokietijos veidrodis.

Turinys

Teisės rinkinyje yra ilgokas skyrius, skirtas apie žydams taikytiną teisę. Švabų veidrodis įtvirtina žydų priesaiką, mini karaliaus globą žydams, draudimą taikyti prievartą žydų atžvilgiu (Hehlerprivileg). Rinkinyje minimas iš kanonų teisės perimtas "mišrių santuokų" draudimo principas (vesti kitos tautybės, religijos, tikėjimo asmenį). Veidrodyje taip pat yra palankios nuostatos misionierystei (Bekehrung), specialios normos dėl aprangos.
Stephen Harper

Biografija

S. Harperis gimė Toronte, kanadiečių komanijos „Imperial Oil“ finansininko šeimoje. 1979 m. buvo įstojęs į Toronto universitetą, bet po poros mėnesių mokslą jame metė ir išvyko į Edmontoną (Albertos provincija). Čia dirbo „Imperial Oil“ kompanijos padalinyje, vėliau įstojo ir 1993 m. baigė ekonomikos studijas universitete Kalgaryje.
1993 m. buvo išrinktas Bendruomenių rūmų nariu. 2004 m. tapo suvienytos Kanados konservatorių partijos lyderiu ir opozicijos lyderiu Bendruomenių rūmuose. 2006 m. sausio 23 d. parlamento rinkimuose Konservatorių partija laimėjo pirmąją vietą (124 vietas iš 308). Ir nors nė viena partija, įskaitant Konservatorių partiją, nesugebėjo gauti daugumos vietų, S. Harperis, kaip partijos, laimėjusios santykinę balsų daugumą, vadovas, 2006 m. vasario 6 d. buvo paskirtas šalies ministru pirmininku.
2015 m. spalio 20 d. paskelbė apie savo atsistatydinimą, nes jo vadovaujama konservatorių partija pralaimėjo Kanados parlamento rinkimus.
2015 m. viduryje S. Harperis kritikavo Rusijos politiką Rytų Ukrainoje, pasisakydamas, kad Vladimirui Putinui nėra vietos Didžiojo septyneto valstybių grupėje.
Tokmakas

Istorija

Tokmako apylinkės gyvenamos nuo seno – netoliese yra senovinių Sujabo ir Balasaguno miestų liekanos. Apie 1830 m. čia buvo įkurtas Kokando chanato šiaurinio pasienio fortas. Po trisdešimties metų jį užėmė ir sugriovė rusų kariuomenė. 1864 m. senovinės Tokmako tvirtovės griuvėsių vietoje pastatyta rusų tvirtovė. 1867 m. suteiktas miesto ir apskrities centro statusas, tačiau 1878 m. miestą sunaikino Ču upės potvynis, apskrities centras perkeltas į Biškeką. 1927 m. Tokmakui vėl suteiktas miesto statusas. 2003–2007 m. Tokmakas buvo srities centru.
Grodziskas (Geldapės apskritis)

Aprašymas

Kaimas išsidėstęs Varmijos Vozūrų vaivadijos šiaurės rytuose, 19 km ryčiau nuo anksčiau buvusio apskrities centro Unguros (lenk. Węgorzewo) ir 22 km pietvakariau dabartinio apskrities centro Geldapės. Pasiekiamas vaivadijos keliu Nr. Dambruvka Polska (lenk. Dąbrówka Polska) gyvenvietėje pasukus į pietus link Jakunuvkos (lenk. Jakunówko). Geležinkelio prieigos nėra.
Vokiečių istoriografijoje žinomas nuo 1566 m. kaip Heidenberg (liet. Šilų Kalnas); nuo 1785 m. Grodzisken, vėliau Grodzisko (liet. Piliakalnis); 1925–1938 m. Schloßberg (liet.  Pilies Kalnas); 1938–1945 m. vėl Heidenberg. Pokaryje įgavo dabartinį vietovardį.
Didžiojo maro metu (1709–1710 m.) daug gyventojų išmirė. 1874 m. Grodziskas tapo to paties pavadinimo valsčiaus centru, iki 1945 m. priklausiusiam Unguros apskričiai. 1910 m. surašymo duomenimis kaime gyveno 450 žmonės, 1933 m. suskaičiuoti 566 gyventojai. Prieš Antrąjį pasaulinį karą buvo likę 540 gyv. 1938 m. į sudėtį buvo įjungtas gretimas Gasėvų (dab. lenk. Gąsewo) kaimas. 1975–1998 m. kartu su visu Benkaimio valsčiumi administraciškai priklausė Suvalkų vaivadijai, vėliau gražinta į Varmijos Mozūrų vaivadijos sudėtį, 1999–2001 m. įėjo į Lėciaus apskritį. Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos tikintieji evangelikai liuteronai priskirti Kučių parapijai, o katalikai – bažnyčiai Unguroje. Pokaryje evangelikai liuteronai priklausė Unguros bažnyčiai. Katalikai meldžiasi kaimo Kristaus Karaliaus koplyčioje, aptarnaujamoje Benkaimio parapijinės bažnyčios.

Piliakalnis

Kaimo pietuose, prie kelio į Kučiu matosi iškilusi 207 m aukščio kalva. Istorikų nuomone – tai jotvingių piliakalnis. Plane artimas apskritimui, apjuostas vandens grioviu. Pelkėtos apylinkės, netoliese išdžiūvęs Gasėvų ežeras. Piliakalnis užima apie 2 ha ploto, priskiriamas geležies amžiaus–viduramžių laikotarpiui. Šiaurinėje dalyje išliko akmeninių–gruntinių pylimų ir įvažiavimo liekanos. Šlaitai aukšti ir statūs, kiek nuožulnesnė pietinė pusė, papildomai apsaugota trimis pylimais. Viršutinės aikštelės centre išlikęs tvenkinys, apie kurį sukurta vietinė legenda.
Oberkornas

Sportas

Futbolo klubas „Cercle Sportif Oberkorn“ (CSO), žaidžiantis „Eirepromotioun“ lygoje.
Margarita Čiuplytė

Biografija

Mykolo Romerio universiteto Viešojo saugumo fakultete baigė teisę ir policijos veiklą.
M. Čiuplytė ilgą laiką treniravosi Kauno klube „Rifas“, o pagrindiniu jos treneriu buvo Ričardas Poška.
Dirbo Lietuvos policijos mokymo centro Kaune Bendrųjų profesinių įgūdžių ir sporto skyriaus specialiste. Dabar gyvena Vilniuje, treniruojasi klube „Shin“, o pagrindinis jos treneris – Lietuvos rinktinės narys Dmitrijus Aleksandrovas. M. Čiuplytė treniruoja vaikus, subūrė moterų savigynos grupę, dėsto kūno kultūrą vienoje Vilniaus gimnazijoje.
2004 m. Margarita Čiuplytė tapo Europos vicečempione (iki 65 kg). Prieš tai ji yra daugelį kartų dalyvavusi nacionalinio lygmens varžybose.
2005 m. Margarita Čiuplytė yra tapusi Lietuvos pirmenybių nugalėtoja.
Margarita Čiuplytė 2006 m. gegužės 26-27 dienomis Vengrijos sostinėje Budapešte kyokušin karatė Europos jaunių ir suaugusiųjų čempionate iškovojo aukso medalį ir tapo Europos čempione. Margarita vienintelė iš Lietuvos komandos laimėjo aukso medalį moterų varžybose.
2009 m. Margarita Čiuplytė tapo pasaulio čempione savo svorio kategorijoje (virš 65 kg)
2011 m. balandžio 16 d. Vilniuje svorio kategorijoje virš 65 kg tapo Europos čempione.
2013 m. balandžio 14 d. Vilniuje svorio kategorijoje virš 65 kg tapo Pasaulo čempione.
Mosėdžio dvaras

Istorija

Vakarų Žemaitiją nuo XIII a. vidurio valdė Vokiečių ordinas (Livonijos ordinas). Vokiečiams Torūnės taika 1411 m. Žemaitiją pripažinus Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, 1413–1417 m. vyko žemaičių krikštas, kuris turėjo paliesti Skuodo, Ylakių, Barstyčių ir Mosėdžio apylinkes. 1421 m. Mosėdyje buvo pastatytas Žemaičių vyskupo dvaras, kuriam priklausė Mosėdis ir 13 kaimų.
Dvaro sodyba buvo pastatyta ant Mosėdžio piliakalnio. Ją statant, piliakalnio gynybinis pylimas buvo nukastas, didžioji dalis apsauginio griovio užpilta žeme. Sodybos statiniai buvo mediniai, vienaukščiai.
XVI a. pradėjus plisti Žemaitijoje protestantiškai reformacijai, vyskupas Vaclovas Virbickis šalia dvaro 1544 m. pastatė pirmąją katalikų bažnyčią.
Vyskupas Merkelis Geišas apie 1631 m. buvo pavedęs dvarą administruoti Varnių vyskupijos kapitulai, bet vyskupas Jurgis Tiškevičius netrukus jį atsiėmė.
Šalia bažnyčios netrukus pradėjo kurtis miestelis, kuris, kaip ir aplinkiniai kaimai, buvo Žemaičių vyskupo jurisdikcijoje. 1659–1660 m. dvarą ir apylinkes nusiaubė švedų kariuomenė. Besirūpinantis dvaro ir jo pavaldinių gerove, vyskupas Jonas Jeronimas Krišpinas-Kiršenšteinas 1703 m. suteikė Mosėdžio miesteliui turgų, o vyskupas Jonas Dominykas Lopacinskis 1762 m. – prekymečių privilegiją.
XIX a. pr. pietinėje piliakalnio kiemo dalyje buvo pastatytas akmenų mūro sandėlis, vadinamas magazinu, kuriame buvo laikomos grūdų atsargos bado ar karo atvejui, supiltos dvaro valstiečių. 1842 m. Rusijos valdžia Mosėdžio dvarą su jam priklausančiu turtu (žeme, miškais ir pan.) bei gyvenvietėmis sekvestravo ir pavertė valstybine valda. Prie valdiško Mosėdžio dvaro buvo prijungtos sukilime dalyvavusių aplinkinių bajorų ir dvarininkų valdos. Iš viso dvarui priklausė apie 30 kaimų.
Panaikinus baudžiavą ir įkūrus valstiečių luomo savivaldą, dvaro administracijos pastate buvo įkurdinta Mosėdžio valsčiaus valdyba ir viršaitis, žemės taikos teisėjas, policijos valdininkas ir pan.
Tarpukario žemės reformos metu dvaras panaikintas, o jo centras atiduotas Mosėdžio valsčiaus savivaldybei, kuri išlikusiuose dvaro pastatuose įkūrė Mosėdžio pradžios mokyklą, o magaziną nugriovė.

Literatūra

Adolfas Nezabitauskis. Mosėdis. - Mūsų žodis - 1967 m. kovo 11 d.
Pajūralio pagrindinė mokykla

Istorija

Pajūralio pradinė mokykla atidaryta 1918 m. vietos gyventojo Vlado Igorio name. Mokyklai buvo skirtas vienas nedidelis kambarys, kuriame mokėsi visų keturių skyrių mokiniai. Tuo metu dirbo mokytojas Stonskis, vėliau - Šarkauskaitė, Mečislovas Igoris. 1923 m. mokykla perkelta į buvusį dvarininko namą, tuomet priklausiusį Malaičiui. Čia buvo mažos patalpos, todėl 1927 m. mokykla perkelta pas Bartulį. Dirbo mokytoja Bronė Jurgutienė. Nuo 1928 m. mokykloje liko tik trys skyriai, dirbo mokytoja Ona Visockytė. Ketvirtą skyrių buvo galima baigti Kvėdarnoje. 1931 m. pradinėje mokykloje mokytojavo Marija Jagmintaitė, mokėsi 49 mokiniai, kurie klasėje sėdėjo po keturis, nes trūko patalpų. 1937 m. du mokyklos skyriai perkelti pas Andrijauską. Čia dirbo mokytoja Birutė Vaitaitytė, o 1938 m. - Evelina Berlinskaitė. Tais metais mokykloje pas Bartulį dirbo Magdė Vaitkevičienė, 1939 m. Valentina Dešrytė, 1940 m. Lukšaitė, 1941 m. – Petrošius. 1942 m. mokykla perkelta pas Antaną Mickų. Čia pedagoginį darbą dirbo J. Pieteris, po dvejų metų jį pakeitė mokytoja Barkauskienė.
Po Antrojo pasaulinio karo mokykla vėl atidaryta Bartulio namuose, kur patys šeimininkai mokytojavo iki 1948 m. 1948 m. mokykla iškelta į buvusios klebonijos pastatą, dirbo mokytojai Vaičiuliai. 1951 m. juos pakeitė Jaramavičius ir P. Pankauskienė. 1952 m. vietoje pastarosios laikinai dirbo Birutė Šimkutė, vėliau, iki 1957 m. mokytojavo Beniušytė-Pankauskienė ir jos vyras. 1957 metais pradinės mokyklos vedėjos pareigas užėmė Irena Čebelienė. Mokytojomis dirbo Birutė Jucienė-Šimkutė ir Eleonora Varnaitė. Mokykloje mokėsi 71 mokinys.
1960 m. mokykla iš buvusios klebonijos iškelta ir įkurta Neimanto name. 1961 m. ji vėl buvo parkelta į buvusios klebonijos pastatą. Dirbo mokytojai J. Mikalauskas, B Baublytė ir Z. Pokvytienė, 1962-1963 m. Z. Pokvytienė, G. Račiūnaitė, J. Mikalauskas, nuo 1965 m. G. Račiūnaitę ir J. Mikalauską pakeitė mokytojai Macnoriai. 1968 m. į mokyklą atėjo dirbti Vytas ir Aldona Bendikai, A. Stasytienė. Nuo 1977 m. pradinei mokyklai vadovavo mokytoja Laima Gumuliauskienė, dirbo Stanislava Stasytienė, Aldona Tičkuvienė, Zofija Pokvytienė. 1988 m. atvyko dirbti mokytoja Vilma Mockutė.
Pajūralio pagrindinė mokykla įsteigta 1990 metų kovo 1 d. Mokyklos direktore paskirta Sigita Ambrulienė, pavaduotoju - Stasys Kučinskas. Į naują mokyklą persikėlė ir Pajūralio pradinė mokykla. Kiti mokiniai atvyko iš Kvėdarnos vidurinės mokyklos. Iš viso mokykloje mokėsi 121 mokinys.
Klevanė

Istorija

Gyvenvietė buvo įkurta XII amžiuje kaip Kolyvanas (ukr. Коливан) dabartinės Klevanės teritorijoje, Stublo upės pakrantėje. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1458 m. kaip Čartoriskių šeimos nuosavybė. 1654 m. buvo suteiktos Magdeburgo teisės. 1940 m. buvo suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.
Miestelio įžymybės – pilis ir katalikiška Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia su tikinčiųjų garbinamu Klevanės Dievo Motinos atvaizdu (po 1945 m. jis atsidūrė Lenkijoje, šiuo metu yra Skvežinos miestelio bažnyčioje, Liubušo vaivadijoje).
Sinuhė egiptietis

Sinuhė egiptietis – Mikos Waltari istorinis romanas, pirmasis ir labiausiai išpopuliarėjęs šio autoriaus romanas. Pirmą kartą išleistas 1945 m. Suomijoje.
Romane aprašomas fiktyvaus personažo egiptiečio Sinuhės gyvenimas Echnatono valdymo Egipte laikotarpiu. Knyga buvo išversta į 40 kalbų, taip pat ir lietuvių. 1954 m. ja remiantis pastatytas filmas.
Rašydamas romaną, M. Waltari daug domėjosi egiptologija ir romane perteikė nemažai istorinių faktų, todėl kūrinys patiko tiek skaitytojams, tiek tyrinėtojams egiptologams. Pagrindinio personažo vardas sutampa su senovės Egipto rankraščio „Istorija apie Sinuhė“ veikėjo vardu.
Persib Bandung

Istorija

Klubo ištakos siekia 1933 m. Šalies čempionais tapo 1994–95 ir 2014 m.
Ann Rule

Ann Rae Rule (mergautinė pavardė – Stackhouse; 1931 m. spalio 22 d. – 2015 m. liepos 26 d.) – JAV kriminalinės dokumentikos žanro rašytoja, knygos apie serijinį žudiką ir Rule bendradarbį Ted Bundy „Artimasis, kurio nepažįstu“ (angl. The Stranger Beside Me) autorė. Rule taip pat žinoma kaip parašiusi knygą „Mažosios aukos“ (angl. Small Sacrifices) apie vaikų žudikę iš Oregono Diane Downs. Daugumoje savo knygų Rule rašo apie Ramiojo vandenyno šiaurės vakaruose ir Vašingtono valstijoje, kurioje autorė gyveno, įvykusias žmogžudystes.

Ankstyvasis gyvenimas ir mokslai

Ann Rae Stackhouse gimė 1931 m. spalio 22 d. Lowell mieste, Mičigano valstijoje. Jos mama buvo mokytoja, besispecializuojanti sutrikusio vystymosi vaikų ugdyme, o tėvas – sporto treneris. Rule šeimos nariai, kaip ir pati autorė jaunystėje, dirbo teisėsaugoje. Rule senelis ir dėdė buvo šerifai Mičigano valstijoje, kitas dėdė dirbo medicinos ekspertu, o pusbrolis buvo prokuroras. Rule leisdavo vasaras pas savo senelius savanoriaudama vietiniame kalėjime.
Rule baigė Koutsvilio vidurinę mokyklą (angl. Coatesville High School) Pensilvanijos valstijoje, o vėliau apsigynė mokslinį laipsnį Highline bendruomenės kolegijoje (angl. community college) De Moino mieste, Vašingtono valstijoje. Rule taip pat studijavo kūrybinį rašymą, kriminologiją ir psichologiją Vašingtono universitete.

Karjera

Savo karjeros metais Rule dirbo teisėsaugos pareigūne Sietlo policijos departamente, ir netgi rašė moterims skirtus straipsnius. 1969 m. ji, pasivadinusi slapyvardžiu „Andy Stack“, pradėjo rašyti žurnale „True Detective“.
1971 m. Sietle, savanoriaudama savižudybių prevencijos ir psichologinės pagalbos telefonu centre, Rule susipažino su Ted Bundy, dirbančiu studentu. Tik po kelerių metų Rule sužinojo, kad Bundy įvykdė žmogžudysčių seriją. Dirbdama su Bundy, Rule nepastebėjo jokių nerimą keliančių ženklų. Rule jis atrodė „švelnus, rūpestingas ir empatiškas“. Pirmoji autorės knyga „The Stranger Beside Me“ laikoma viena iš išsamiausių Bundy biografijų. Pastebėtina, kad šią knygą autorė pasirašė tikruoju savo vardu, o ne anksčiau naudotu slapyvardžiu.
Kitos trys Rule knygos („The Lust Killer“ apie Jerry Brudos; „The Want-Ad Killer“ apie Harvey Carignan ir „The I-5 Killer“ apie Randall Woodfield) buvo pasirašytos slapyvardžiu, bet knygai apie Bundy susilaukus sėkmės, jos buvo pakartotinai išleistos nurodant tikrąjį autorės vardą.
2012 m. balandžio mėn. TV seriale „48 Hours Mystery“ buvo apžvelgtos sėkmingos Rule pastangos, kai ji padėjo moteriai įrodyti, kad jos dukra 1998 m. buvo nužudyta.

Asmeninis gyvenimas

Rule gyveno Vašingtono valstijoje ir turėjo 4 suaugusius vaikus (vienas iš jų – rašytojas Leslie Rule). Rule šeimoje taip pat buvo netikras sūnus ir penki anūkai. Ji buvo ištekėjusi už Bill Rule, su kuriuo išsiskyrė 1972 m.

Mirtis

2015 m. liepos 27 d. Rule šeima ir leidyklos „Simon & Schuster“ atstovai pranešė, kad 2015 m. liepos 26 d. autorė mirė dėl stazinio širdies nepakankamumo. Prieš tai ji, patyrusi širdies smūgį, pateko į ligoninės priimamąjį. Dieną prieš mirtį Rule buvo perkelta į slaugos palatą.
Romis Bemas

Biografija

1958 m. baigė I. Repino tapybos, skulptūros ir architektūros institutą Leningrade. Nuo 1961 m. dėstė Latvijos dailės akademijoje; nuo 1989 m. profesorius. Nuo 1956 m. dalyvavo parodose.

Kūryba

Kūriniai dažniausiai jūros, žvejų gyvenimo tematikos (ciklas „Baladė“ 1969 m., „Už jūrų“ 1972 m., „Regata“ 1974 m., „Žemė“ 1981 m.). Nutapė natiurmortų, urbanistinių peizažų, abstrakčių kompozicijų.
Parašė monografijas apie dailininkus A. Kronenbergą 1961 m., V. Kalnrozę 1963 m. ir J. Liepinį 1964 m., knygą „Latvijos dailės šimto metų apžvalga. XVII a. pab. – XIX a. pab.“ (Apceres par Latvijas mākslu simt gados : 18. gs. beigas-19. gs. beigas) 1984 m. Sudarė akvarelių albumų, paskelbė per 200 straipsnių apie dailę.
Manjus

Manjus (skr. मन्यु = manyú) – vedinėje mitologijoje laikomas įtūžio dievybe, įasmenintu įtūžiu (ypač Indros). Manjui skirtos „Rigvedos“ X.83 ir X.84 giesmės. Jis vadinamas Vritros ir Dasjaus nudobėju, priešų trempėju, ginkluotu vėzdu (vájra) ar pačiu Indros vėzdu. Jis yra karvedys, Marutų draugas, teikia gerybes, sergsti savo garbintojus. Manjus glaudžiai susijęs su „įkarščiu, kaitra“ (tápas).
„Šatapatha Brahmanoje“ Manjus prilyginamas Rudrai – kai Pradžapačio ašaros nukritusios ant Manjaus, jis virtęs Rudra.
Žodis manyu („tūžmas, siutas, ūpas“) kildinamas iš šaknies man-/manyate („mąstyti, (su)prasti, dvasiškai veikti“). Jis susijęs su „Avestoje“ minimais žodžiais mainyus („dvasia“), dus-mainyu- („priešas, piktamintis“).
Violeta Briaukienė-Gražulytė

Violeta Briaukienė-Gražulytė (g. 1956 m. birželio 21 d. Kybartuose) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

Baigusi Klaipėdos 18-osios vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1972–1976 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. J. Samajauskas). 1986–1990 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (vyr. dėst. D. Pilipavičienės klasė).
Nuo 1976 m. Šakių rajono Griškabūdžio vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, 1979–1992 m. ir kultūros namų meno vadovė. Aktyviau reiškėsi su mokyklos vyresniųjų klasių merginų choru ir kultūros namų mišriuoju choru. Merginų chorą parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, o kultūros namų mišrųjį – 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms ir 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei. Merginų choras dalyvavo 1993 m. Lietuvos jaunimo mažojoje dainų šventėje Vilniuje. Jos chorai ir vokaliniai ansambliai dalyvauja koncertuose (vokaliniai ansambliai ir konkursuose), rajono ir regioninėse dainų šventėse, gieda bažnyčioje. 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei mokytoja parengė Griškabūdžio laisvalaikio centro mišrųjį chorą.
V. Briaukienė nuo 1989 m. diriguoja Šakių rajono dainų šventėse, 1989 m. regioninės dainų šventės Marijampolėje ir 1993 m. Lietuvos jaunimo mažosios moksleivių dainų šventės Vilniuje dirigentė. 1997 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.