google/wiki40b huggingface dataset:
Ea

Ea (arba šumerų Enkis, šum. 𒂗𒆠 = EnKi) – babiloniečių ir akadų dievas, priklausantis dievų kūrėjų triadai. Į dievų triadą taip pat patenka dangaus dievas Anu ir vėjų dievas Enlilis. Ea yra vyriškojo prado Anšaro ir moteriškojo prado Kišaros sūnus. Jo žmona dažniausiai laikoma Ninkė, „Žemės valdovė“, o kartais Damkina, „Viešpatė, esanti apačioje“, arba Damgalnuna, „Didžioji vandenų viešpatė“. Ea gyveno pirmapradžiame vandenyne Apsu, kuris supo ir laikė Žemę. Taip pat buvo gėlo vandens, išminties, kūrimo ir magijos dievas. Patardavo žmonėms, nes turėjo orakulo galių. Jis išmokė žmones apdirbti žemę.
Jis nužudė Apsu, kuris rengė sąmokslą prieš kitus dievus, ir supykdė Tiamatą. Kai dievas Enlilis ketino sunaikinti žmoniją, Ea perspėjo žmones ir patarė Enliliui suvaldyti pyktį. Žemėje Ea buveine laikytas Šumero miestas, o tikroji jo buveinė vadinama Ezualu arba „Apsu namais“. Ea vaizduojamas ožiu su žuvies uodega arba pusiau žmogumi, pusiau žuvimi.

Vardo reikšmė

Enkio vardo tikroji reikšmė yra neaiški. Dažniausias vertimas yra „Žemės viešpats“. Yra žinoma, kad En – „viešpats“, o ki – „Žemė“, tačiau pagal kitas teorijas gali reikšti ir „karalius“ arba „kalva“.
Tuo tarpu Ea šumerietiškai reiškia „vandens namai“, nors yra ir kitokių vertimo variantų, kaip „gyvybė“ arba „šaltinis“.
Juozas Barzda-Bradauskas

Biografija

Mokėsi Kauno gimnazijoje. Per Pirmąjį pasaulinį karą 1916 m. birželio mėn. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę. 1916 m. lapkričio mėn. baigė Petrogrado 3-ąją praporščikų mokyklą. 1917 m. kovojo fronte Latvijoje, 1918 m. buvo vokiečių nelaisvėje.
1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, Vilkaviškio apskrities Kalvarijos, Virbalio ir Kybartų karo komendantas. 1919–1926 m. kuopos vadas, bataliono vado padėjėjas. 1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1924 m. baigė Fontenblo (Prancūzija) automobilių kursus karininkams, 1929 m. baigė Lietuvos universiteto Technikos fakultetą.
1926–1927 m. Technikos pulko bataliono vadas, pulko teismo pirmininkas, 1928–1930 m. (su pertraukomis) Karo technikos štabo viršininkas. 1930–1940 m. Karo butų skyriaus viršininkas. Vadovavo kareivinių statybai Gaižiūnų poligone, Klaipėdoje, Pagėgiuose, Plungėje, Tauragėje, Ukmergėje. 1938 m. brigados generolas.
SSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos-rugpjūčio mėn. Liaudies kariuomenės karo technikos viršininkas. Per nacių okupaciją dirbo ekonominėse bendrovėse ir Vytauto Didžiojo universitete. 1945–1947 m. Kauno valstybinio universiteto Transporto mašinų katedros vedėjas. 1947 m. spalio mėn. NKVD suimtas, apkaltintas bendradarbiavimu su vokiečiais. 1948 m. nuteistas ir išvežtas į Oršos kalėjimą. 1948–1953 m. kalėjo Norilske, vėliau perkeltas į Čiunos lagerį, kur mirė. 
1993 m. birželio 23 d. prie namo Kaune (Savanorių pr. 65) atidengta memorialinė lenta.
Kastelas

Kastelas (kat. Castell) – „pilininkų“ tradicija, atsiradusi Ispanijoje, Katalonijoje, Valso mieste XIX a. „Pilininkų“ varžytuvės vyksta visame regione. Bene svarbiausios vyksta Taragonoje kas dvejus metus lyginiais metais.
Žmonių bokštai yra kilę iš tradicinių valensijietiškų šokių (Ball dels Valencians), kai šokėjai vainikuodami savo pasirodymą lipdavo vienas kitam ant pečių. Šie bokštai tapo pagrindine pasirodymo dalimi pietinėje Katalonijos dalyje. Laikui bėgant žmonių bokštai tapo vis sudėtingesni, dabar sudaromi ir iš 1 000 žmonių. Jie gali siekti 10 aukštų ir stovėti nuo keleto sekundžių iki keleto minučių. Seniau juos statydavo tik vyrai, dabar leidžiama dalyvauti renginiuose ir moterimis, vaikiams. Tai populiari šių dienų pramoga Katalonijoje, kurioje neišvengiama ir įvairių lūžių, susižeidimų, kartais mirčių, tačiau ja užsiima ir vaikai, lipantys į aukščiausius aukštus.
2010 m. gyvieji žmonių bokštai buvo įtraukti į UNESCO sąrašą kaip saugotinas nematerialaus paveldo objektas.
Kuenka (Ispanija)

Istorija

714 m. musulmonams užgrobus teritoriją buvo pastatyta tvirtovė, vadinta Kunka.
1996 m. miestas įtrauktas į Pasaulio paveldo sąrašą.
FK Považská Bystrica

Istorija

Klubo ištakos siekia 1920 m.
Mončio Holo uždavinys

Mončio Holo uždavinys (angl. Monty Hall problem) – tikimybių teorijos uždavinys, paremtas amerikiečių televizijos laida Let's make a deal. Uždavinys pavadintas laidos vedėjo Mončio Holo vardu. Uždavinys taip pat kartais vadinamas yra Mončio Holo paradoksu, kadangi uždavinio išvada kai kuriems žmonėms atrodo absurdiška, nepaisant to, kad jos teisingumą galima įrodyti matematiškai.

Paradoksas

Tarkime, kad jūs esate žaidime, kuriame turite pasirinkti vienerias iš trejų durų. Už vienerių durų yra automobilis (pagrindinis prizas), o už kitų dvejų durų - ožkos (paguodos prizai). Mašina ir ožkos yra atsitiktinai sudėliojamos už durų prieš prasidedant laidai. Žaidimo taisyklės yra tokios: jums pasirinkus vienerias duris, tos durys lieka uždarytos. Žaidimo vedėjas Montis Holas, kuris žino, kas yra už kiekvienų durų, dabar turi atverti vienerias iš jūsų nepasirinktų durų. Jis privalo atverti duris, už kurių slėptųsi ožka. Jei jūs pasirinkote duris, už kurių yra automobilis, vedėjas atveria bet kurias iš dvejų durų, kadangi už jų abejų slepiasi ožkos. Atvėręs duris vedėjas jūsų paklausia, ar norėsite pasilikti su savo pirmuoju pasirinkimu, ar norėsite jį pakeisti ir atverti kitas duris. Pavyzdžiui, įsivaizduokite, kad pasirenkate pirmąsias duris ir po to vedėjas atveria trečiąsias duris, už kurių yra ožka. Tada vedėjas jūsų paklausia „Ar norite pakeisti savo pasirinkimą ir atverti antrąsias duris?“. Ar jums apsimoka priimti šį vedėjo pasiūlymą?

Kitas sprendimo būdas

Kitas būdas suprasti sprendimą yra galvoti apie dvejas duris, kurių žaidėjas iš pradžių nepasirinko, kaip apie vieną objektą. Iš pradžių, tikimybė, kad už vienerių iš šių dvejų durų slepiasi automobilis yra 2/3. Vedėjui atvėrus vienas iš šių durų, ši tikimybė nesumažėja, kadangi vedėjas turi būtinai atverti nelaimingas duris.
Liesėnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis, tai masyvi stačiašlaitė kalva. Šlaitai statūs ir aukšti – 10-16 m aukščio, tik pietinis šlaitas 5 m aukščio. Šioje pusėje piliakalnis pereina į gretimas aukštumas. Aikštelė apvali, 41 m skersmens. Jos pietiniame krašte yra 0,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kuris išskleistas ariant. Pietinėje pašlaitėje iškastas 7 m pločio griovys, kurio išorinis 1 m aukščio šlaitas kyla į antrą 30 m ilgio, 1 m aukščio, 15 m pločio pylimą.
Piliakalnis buvo ariamas, dabar dirvonuoja.

Gyvenvietė

Vakarinėje ir šiaurinėje papėdėse, 0,5 ha plote, 30 m pločio juostoje yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, lygios ir grublėtos keramikos, šlako.

Aplinkiniai piliakalniai

Vališkių piliakalnis 12 kmGaigalų piliakalnis 10 kmKampų piliakalnis 9 kmPilionių piliakalnis 16 km
Daubariškių piliakalnis 9 kmBudrių piliakalnis 29 kmAmbraziškių piliakalnis 8 kmKamastos piliakalnis 8 kmPazadvorijos piliakalnis 6 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Zindžirlio medresė

Zindžirlio medresė (ukr. Зинджирли-медресе, krym. Zıncırlı medrese) – medresė, esanti Kryme, Bachčisarajaus mieste.

Istorija

Zindžirlio medresę 1500 m. įkūrė Krymo chanas Menglis Girėjus. Iki 1917 m. medresė buvo naudojama kaip tradicinė islamo aukštojo mokslo mokykla. Po to bolševikai ją pavertė medicinos mokykla. 1939 m. medresės pastatų kompleksas tapo psichine ligonine. Po karo Krymo totoriai atgavo savo istorinį pastatą.
Medresėje yra palaidotas žymus Krymo totorių kultūros, švietimo ir politinis veikėjas Ismailas Gasprinskis.
Trakučiai

Aplinkinės gyvenvietės

Petraičiai – 2,5–3 km
Pašumeris – 0,5 km
ŠĖTA – 3 km
Bladikiai – 1,5–2 km
Gabdulchajus Achatovas

Biografija

Gimė 1927 m. rugsėjo 8 d. Menzelio rajone (Tatarstanas, RTFSR, Tarybų Sąjunga). Jis 1954 m. baigė Kazanės valstybinį pedagoginį institutą (dabar – Kazanės universitetas), 1970 m. tapo profesoriumi. Mokslininkas yra daugiau kaip 200 knygų ir straipsnių autorius. Pagrindiniai moksliniai tyrimai: tiurkų kalbos, totorių kalba. Mirė 1986 m. lapkričio 25 d. (Naberežnyje Čelnai, Tatarstanas, Tarybų Sąjunga).
Jo sūnus Aidaras Achatovas – garsus mokslininkas, socialinis aktyvistas ir filantropas, dailininkas. Gimė 1957 m. birželio 20 d. Tobolske (Rusija, Tarybų Sąjunga).
Pieter de Molijn

Piteris de Moleinas (ol. Pieter de Molijn, Pieter de Molyn, 1595 m. balandžio 6 d. (?), Londonas – 1661 m., Harlemas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas. Peizažistas.

Biografija

Piteris de Moleinas gimė 1595 m. Londone flamandų išeivių šeimoje. Pakrikštytas balandžio 6 d. Nieko nežinoma, kada jis, ar su tėvais, paliko Angliją ir apsigyveno Harleme. Gali būti, kad jo mokytojas buvo Fransas Halsas, bet tai tik spėtina. 1616 m. Moleinas įstojo į Harlemo Šv. Luko tapytojų gildiją. Po dvejų metų paminėtas Romoje. Kada grįžo iš Italijos, nežinoma. 1624 m. Piteris de Moleinas prisijungė prie Harlemo civilinės sargybos, 1630 − 1649 m. laikotarpiu užimdavo įvairias pareigas Šv. Luko tapytojų gildijoje. Piteris de Moleinas mirė 1661 m. Harleme. Jo mokiniu buvo Gerardas Terborchas su sūnumi ir, tikriausiai, Alartas van Everdingenas. Moleino dailės įtaką galėjo patirti Janas van Gojenas ir Salomonas van Reisdalis. Moleinas paliko grafikos darbų.
Mongolijos liaudies revoliucinė partija

Mongolijos liaudies revoliucinė partija (MPP, Монгол Ардын Нам, Mongol Ardin Nam) – Mongolijos kairiojo centro politinė partija, pastaruoju metu vadovaujasi demokratinio socializmo principais.

Istorija

Įkurta 1921 m. kovo 1 d., pirmoji ir iki 1990 m. vienintelė Mongolijoje politinė partija (kitos partijos buvo draudžiamos). Iki 1924 m. vadinosi Mongolijos liaudies partija. 1924–1940 m. vadovaujama maršalo Čoibalsano palaikė šalyje stalininę tvarką. Ilgą laiką, siekdama apsaugoti šalį nuo TSRS okupacijos, laikėsi marksizmo pozicijų. Reformos prasidėjo apie 1980 m., o 1990 m. MPRP įteisino visas konstitucines teises, pradėjo socialinę, ekonominę ir politinę reformas, kurios leido šalyje įtvirtinti demokratijos principus.
Iki 1992 m. susiformavo daugiapartinė sistema, buvo priimta nauja konstitucija. 1992 m. – 1996 m. MPRP iniciatyva buvo priimta 440 įstatymų, garantuojančių demokratiją, žmogaus teises ir laisves bei rinkos ekonomiką. 1997–2000 m. liko opozicijoje, tačiau 2000 m. vėl gavusi daugumą, suformavo Nambaryno Enkbajaro vyriausybę. 1997–2005 Mongolijos prezidentu dvi kadencijas buvo Natsagijnas Bagabandis, 2005 m. šalies prezidentu išrinktas Nambarynas Enkbajaras. 2006 m. Ministru pirmininku tapo Mijegombas Enkboldas.

Struktūra

Partijos skyriai yra visose 21 provincijose. MPRP suvažiavimas renka partijos pirmininką, Konferenciją ir Centrinį kontrolės komitetą. Konferencija išrenka Generalinį sekretorių, patariamąją tarybą, sudaro sekretoriatą ir tvirtina laikraščio Unen redaktorių.
Socialistų Internacionalo narė – stebėtoja nuo 1999 m. lapkričio 8 d., tikroji narė nuo 2003 m. spalio 27 d.
Bungės Žemė

Bungės Žemė (rus. Земля Бунге, jak. Бунге сирэ) – smėlinga sausumos teritorija (nerija, baras) Arktyje, Naujojo Sibiro salose, Anžu salų grupėje. Įsiterpusi tarp Kotelno salos ir Fadejevo salos. Dažnai laikoma Kotelno salos dalimi, su kuria tiesiogiai susijungia. Nuo Fadejevo salos skiria Gedenštromo įlanka, o jungia siaura Anžu Strėlė. Pietuose Sanikovo sąsiauriu atskirta nuo Mažosios Liachovo salos.
Paviršiaus aukštis iki 58 m. Būdinga neaukšta, smėlinga aukštuma su iškilusiais bulganjachais. Didžiausias ežeras – Evsekiu Kiuelis.
Šiaurinėje pakrantėje įrengta poliarinė stotis – Bungės Žemė. Teritorija pavadinta rusų zoologo Aleksandro Bungės garbei.
Libano demografija

Libano gyventojai – nuolatiniai Libano Respublikos gyventojai bei ryšių su gimtine nenutraukusi libaniečių diaspora.

Demografija

Iš viso pasaulyje priskaičiuojama apie 14-15 mln. libaniečių. 2010 m. liepos mėn. Libane gyveno 4 017 095 žmonės. Apie 93% Libano gyventojų – arabai, iš jų daugiau kaip 400 000 Palestinos pabėgėliai, apie 5% armėnai, apie 2% kurdai, asirai, graikai, turkai ir kiti, tačiau tautybės šalies visuomeniniame gyvenime didelio vaidmens nevaidina, žymiai svarbesnis vaidmuo tenka religijai. Libaniečiai – semitai, senųjų aramėjų ir finikiečių palikuonys, sumišę su ateiviais ir užkariautojais egiptiečiais, persais, graikais, romėnais, arabais, asirais, europiečiais kryžiuočiais. 
Valstybinė kalba – arabų kalba; dar kalbama prancūzų, anglų kalbomis. 
XX a. aštunto dešimtmečio dėl pilietinio karo vykusi gyventojų emigracija į Vakarų Europą, daugiausia į Prancūziją, Kiprą ir Persijos įlankos šalis lėmė mažą gyventojų skaičiaus didėjimą (1980 m. buvo 2,7 mln., 1992 m. – 2,8 mln. gyventojų), nors natūralusis gyventojų prieaugis didelis – per metus apie 23%. Nuo devinto dešimtmečio antrosios pusės prasidėjusi pabėgėlių reemigracija ir didelis natūralusis gyventojų prieaugis lėmė spartų Libano gyventojų skaičiaus didėjimą. 
25,8% Libano gyventojų yra iki 15 metų, 67,1% – 15–65 metų (2010 m.). 2006 m. vyrų buvo 48,6%, moterų – 51,4%. 12,6% suaugusiųjų neraštingi (vyrų – 6,9%, moterų – 17,8%; 2003 m.). Gyvenimo vidutinė trukmė 73 metai; vyrų – 70 m., moterų – 76 m. Gimstamumas – 18,88 gimimų 1000 gyventojų, mirtingumas – 6,24 mirčių 1000 gyventojų. Vaikų mirtingumas – 24,52 mirčių 1000 gimimų. 
Gyventojų vidutinis tankumas 374 žmonių/km² – vienas didžiausių Artimuosiuose Rytuose. Tankiausiai gyvenama Beirute, pajūrio lygumoje ir Bekaa slėnyje, rečiausiai – Antilibano kalnuose. 
Dėl pilietinių karų vyko vidinė gyventojų migracija: krikščionių į šiaurę nuo Beiruto, musulmonų – į pietus; t. p. iš pavojingų dėl smurto aktų kaimo vietovių į pajūrį. Miesto gyventojų 88%. 
Ekonomiškai aktyvių gyventojų 2,6 mln. (2001 m.), iš jų daugiau kaip l mln. – užsieniečiai. Bedarbiai 1997 m. sudarė 8,5% ekonomiškai aktyvių gyventojų.

Diaspora

Pačiame Libane gyvena apie 3,5 mln. vietinės kilmės žmonių, bet dėl nuolatinės emigracijos libaniečiai plačiai paplitę pasaulyje. Didžiausia jų diaspora yra Brazilijoje – 6-7 mln., kitose šalyse: Argentina – 1,5 mln., Kolumbija – 0,7 mln., JAV – 0,44 mln., Meksika – 0,4 mln., Kanada – 250 tūkst., Australija – 181 tūkst., Ekvadoras – 100 tūkst., Urugvajus – 70 tūkst., Nigerija – 31 tūkst., Senegalas – 30 tūkst., Kipras – 20 tūkst., Jungtinė Karalystė – 10,5 tūkst., Liberija – 4000, Izraelis – 2500 Libano kilmės gyventojų.
Pingsi

Geografija

Pingsi kraštovaizdis daugiausia kalvotas. Rajonas vakaruose ribojasi su kaimyniniais rajonais Sidži ir Šidingu, peituose su Pinglinu, rytuose ir šiaurės rytuose su Šuangsi bei Žuifangu. Šiaurėje rajonas ribojasi su Kilungo miestu. Rajono teritorijoje, Huo Šou Liao kalnuose (火燒寮山), išteka Kilungo upė, kai kur sudarydama krioklius.
Kulių kapinių koplyčia

Istorija

XVIII a. Kuliai priklausė vienuoliams jėzuitams. 1896 m. Kulių klebonas Vincentas Jarulaitis su kunigaikščiu Mykolu Oginskiu ir parapijiečiais pradėjo rūpintis naujos mūrinės bažnyčios statyba. 1897 m. prasidėjus statybai, senoji medinė bažnyčia buvo nugriauta, o pamaldos po to kurį laiką vykdavo kapų koplyčioje, kurioje buvo vienas altorius.

Architektūra

Koplyčia aštuoniakampio formos plano, kompaktiško tūrio, vieno aukšto su atviru prieangiu. Koplyčios ir bokštelio stogo forma yra daugiašlaitė piramidinė, prieangio - dvišlaitė. Ant stogo iškilęs nedidelis apskardintas bokštelis su kalto metalo kryžiumi bei aštuoniakampis bokštelis su kalto metalo kryžiumi virš prieangio. Jame pakabintas varpas. Akustinės bokštelio angos uždėtos su medinėmis grotelėmis.
Langų angos arkinės, durų - pusiauapskritiminė arkinė. Prieangį remia medinės profiliuotos prieangio kolonos. Fasadų apdaila atlikta vertikaliai apkaltomis medinėmis lentomis su juostelėmis ant sandūrų. Pastato sienos sudėtos iš tašytų horizontalių rąstų ant lauko akmenų mūro pamato. Įrengta medinės sijinės konstrukcijos perdanga. Viduje yra balkonas su turėklais. Jį prilaiko dvi profiliuotos kolonos su kapiteliais.
Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto Kvantinės elektronikos katedra

Kvantinės elektronikos katedra – katedra Vilniaus universiteto Fizikos fakultete. Įkurta 1974 m., vedėjas – Algis Petras Piskarskas.

Istorija

Kvantine elektronika dar 1962 m. susidomėjo tuometinis Radiofizikos katedros vedėjas Povilas Brazdžiūnas. Jis keliems katedros trečio kurso studentams pasiūlė parašyti kursinius darbus apie kvantinius elektromagnetinių bangų stiprinimo ir generavimo principus. Dar tais pačiais metais P. Brazdžiūno pastangomis trys studentai – Algis Petras Piskarskas, Evaldas Maldutis ir Irena Gulbinaitė – pradėjo studijuoti kvantinę elektroniką ir bangų fiziką Maskvos M. Lomonosovo universitete. Vėliau, 1963 m., prisijungė Kazimieras Burneika ir Algirdas Petras Stabinis, pasirinkę radiofizikos specializaciją. Baigę bakalauro studijas tame pačiame universitete visi, išskyrus I. Gulbinaitę, pradėjo studijuoti aspirantūroje. Grįžę E. Maldutis ir A. Piskarskas 1969 m. pradėjo dirbti Radiofizikos katedroje vyr. dėstytojais, tęsė kvantinės elektronikos mokslinius tyrimus.
Pertvarkius Elektronikos bei Astronomijos ir plazmos fizikos katedras, 1974 m. buvo įkurtos dvi naujos katedros – Kieto kūno elektronikos ir Astronomijos ir kvantinės elektronikos. Pirmuoju pastarosios katedros vedėju tapo Alfonsas Misiukas-Misiūnas. 1987 m. astronomai buvo perkelti dirbti į Bendrosios fizikos, astronomijos ir spektroskopijos katedrą, o 1988 m. patvirtintas naujas katedros pavadinimas – Kvantinės elektronikos katedra. Nuo 1978 m. Kvantinės elektronikos katedrai vadovauja Algis Petras Piskarskas.
1982 m. Saulėtekio alėjoje esančiame bendrabučių komplekse, buvusioje valgykloje, įkurtas katedrai priklausantis Lazerinių tyrimų centras. Centras yra LASERLAB-EUROPE konsorciumo narys.

Mokslinė veikla

Katedroje ir Lazerinių tyrimų centre daugiausia dėmesio skiriama parametrinių šviesos reiškinių kristaluose (netiesinė optika), ultrasparčiųjų fotofizikinių reiškinių molekulių kompleksuose tyrimams ir mokslinių prietaisų kūrimui. Vysto mokslinius biofotonikos, lazerinės spektroskopijos tyrimus. Vyksta bakalauro, magistratūros ir doktorantūros studijos.
Lazerinių tyrimų centre sukurta unikalių mokslo prietaisų: femtosekundinis spektrometras, skenerinis mikroskopas, lazerinis skalpelis ir kt.
1979 m. katedra įsteigė Vilniaus tarptautinę mokyklą „Lazerių panaudojimas atomo, molekulės ir branduolio fizikoje“, kuri rengiama kas trejus metus. 1987 ir 1993 m. surengti tarptautiniai simpoziumai „Ultraspartieji procesai spektroskopijoje“ (International Symposium on Ultrafast Processes in Spectroscopy).
Paskelbta per 1700 mokslinių publikacijų.
II Kauno fortas

Aprašymas

Fortas griežtos simetrinės struktūros, orientuotas į pietvakarius. Intensyviai urbanizuotas, nuo gamtinio karkaso atskirtas tankiai apstatytais gyvenviečių sodybinio tipo pastatais. Neblogai išlikęs forto perimetras, pavienių topolių eilės, gerai matosi forto simetriška penkiakampės formos konfigūracija, turėjusi labai didelę įtaką gyvenamųjų rajonų planinės struktūros susidarymui. Matomi modernizavimo pėdsakai (betoniniai bokšteliai). Susideda iš kazematinės dalies, centrinės ir šoninių poternų, turi kampinius ir užnugario kaponierius, kontreskarpinę sieną, glasį, apjuostas gynybiniu grioviu.
Reljefas nėra išraiškingas, iš dalies pažeistas, ant forto pylimų želdinių beveik nėra. Urbanizuotoje aplinkoje II forto teritorija turi miesto parko ar sodo funkciją.

Istorija

Per Pirmąjį pasaulinį karą, kaip ir I bei III fortai, Antrasis fortas buvo intensyviai apšaudomas. Antrojo forto prieigos ir visa teritorija iki šių dienų gali būti užteršta artilerijos šaudmenimis, likusiais po tvirtovės šturmo.
Žvirbliai (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 23 km
PAPILYS – 4,9 kmKaušiškės – 2,9 kmPaąžuolė (Biržai) – 3,3 kmŠakiškis – 5,7 kmKupriai (Papilys) – 1,3 km
Kučgalys – 2,3 kmPlepikiai – 1,4 km
Apaščia (Biržai) – 4,1 kmMiegonys (Biržai) – 1,3 km
Žadeikiai (Kupiškis) – 4,8 kmSkiltuvai – 2,2 km
Aleksandro kolona

Aleksandro kolona (rus. Александровская колонна) – Sankt Peterburgo Rūmų aikštės viduryje iškilęs ampyro stiliaus paminklas, skirtas Rusijos imperijos pergalei prieš Napoleono Bonaparto kariuomenę pažymėti. Kolona pavadinta imperatoriaus Aleksandro I, valdžiusio šalį 1801–1825 m. (t. y. prancūzų kariuomenės įsiveržimo metu). Monumentas yra 47,5 m aukščio, jo viršuje stovi kryžių laikanti angelo skulptūra. 704 t sveriantis paminklas yra miesto įžymybė, įdomus architektūrinis ir inžinerinis statinys.

Istorija

Aleksandro kolona sukurta pagal Prancūzijoje gimusio peterburgiečio architekto Augusto de Montferrando projektą 1834 m. Paminklą užsakė imperatorius Nikolajus I. Pirmasis projektas buvo atmestas kaip neįspūdingas ir tik vėliau buvo patvirtintas antrasis – pačios aukščiausios kolonos pasaulyje variantas. 25,45 m aukščio ir 3,5 m skerspjūvio koloną nuspręsta pagaminti iš Rapakivi granito. Suomijoje nuo uolos buvo atskeltas prizmės formos monolitas ir svertų pagalba pakrautas į tam tikslui pastatytą laivą–barką. 
Atgabentas Peterburgan granitas buvo galutinai nutašytas ir nušlifuotas. Didelį rūpestį kėlė pelkėta Rūmų aikštė – tik 5,2 m gylyje buvo aptiktas dideles apkrovas galintis atlaikyti smėlio gruntas, į kurį sukalė 1250 polių. Iki aikštės lygio iškeltas pamatas buvo suformuotas iš pusės metro aukščio granitinių blokų, juos tarpusavyje perrišus ir sutvirtinus metalinėmis jungtimis. Ritinių pagalba statybininkai užrideno ant pamato 400 t sveriantį pjedestalą. Jį pakėlus, buvo pašalinti ritiniai ir užlietas cementinio skiedinio paklotas.
Pagaliau atėjo svarbiausia, kolonos pakėlimo diena. 1832 m. rugpjūčio 30 d. į aikštę susirinko minios žiūrovų, reginio išvysti atvyko pats imperatorius Nikolajus I su šeima. Škotų inžinierius Viljamo Handyside vadovaujami 2000 kareivių ir 400 darbininkų, panaudoję sudėtingą gervių sistemą, monolitinę koloną pakėlė ir pastatė į vietą. Tai užtruko beveik dvi valandas.
Kolonos viršuje stovi bronzinė angelo figūra. Dešinė ranka iškelta į dangų, o kaire angelas laiko  6,4 m aukščio kryžių, kuriuo prispaudžia gyvatę. Boriso Orlovskio sukurtos skulptūros veidas labai panašus į imperatoriaus Aleksandro I veidą. Ji simbolizuoja Rusiją, Europai atnešusią taiką ir ramybę. Keturkampį paminklo pjedestalą puošia bronziniai bareljefai, šlovinantys rusų kariuomenės narsą. Jis buvo aptvertas 1,5 m aukščio tvora, pati aikštė išgrįsta akmenimis. 
1834 m. rugpjūčio 30 d., dalyvaujant šimtatūkstantinei kariuomenės rikiuotei, Aleksandro kolona buvo atidengta.
Bojano kultūra

Arealas

Bojano kultūra 6 tūkstantmečio pabaigoje – 4 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi dab. Rumunijoje, Bulgarijoje ir Moldavijoje.

Kultūra

Susiformavo Starčevo-Koroso kultūrai susiliejus su juostinės keramikos kultūra. Žmonės vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste, iš dalies medžiokle ir žvejyba. Rasta gyvenviečių liekanų, vario dirbinių (ylų, įvijinių apyrankių, karolių, kirvių, amuletų), gausiai – ornamentuotos keramikos. Kapinynai įrengti už gyvenviečių ribų. Mirusieji laidoti grupiniuose kapuose, giminei skirtame sklype. Bojano kultūros veikiama susiformavo Gumelnicos kultūra ir Tripolės kultūra.
Krašto naujienos

Krašto naujienos – Vilniaus krašto laikraštis, kurį nuo 2011 m. gegužės 15 d. iki 2012 m. spalio leido VšĮ „Lietuva ant delno". Prieš tai ėjo to paties pavadinimo rajoninis laikraštis.
VšĮ „Lietuva ant delno“ direktorius ir laikraščio vyr. redaktorius buvo Virginijus Martišauskas.
Šiuo metu veikia Vilniaus apskrities internetinė svetainė „Krašto naujienos“. Nuo 2015 m. rugsėjo 25 d. vienintelis leidėjas yra VšĮ „Širvintų spauda”. Įmonės vadovė ir internetinės svetainės vyr. redaktorė Neringa Tuškevičienė.
Rostovas prie Dono

Istorija

Miestas įkurtas 1749 metais kaip muitinės postas Темерницкая. 1761 m. pastatyta tvirtovė, kurią pavadino metropolito Dmitrijaus Rostoviečio (Дмитрий Ростовский) garbei.