google/wiki40b huggingface dataset:
IžMašas

IžMašas, Iževsko mašinų gamykla (rus. Ижевский машиностроительный завод ar ИЖМАШ; angl. IzhMash) – TSRS mašinų pramonės gamykla, dabar – Rusijos mašinų gamybos koncernas. Gamykla įkurta 1807 m., vienas didžiausių ginklų gamintojų pasaulyje. Gamina šaulių ginklus (tarp jų Kalašnikovo automatus), vidutinio kalibro pabūklus, raketas, sviedinius, taip pat civilinę produkciją – motociklus ir automobilius.

Motociklai

Pirmąjį IŽ motociklą IŽ-1 (su 1200 cm³ varikliu) pagamino 1928 m.
1973–1979 m. IžMašas gamino motociklus IŽ Planeta ir IŽ Jupiter, kuriuos D. Britanijoje pardavinėjo su pavadinimu Cossack.
Dabar IžMoto gamina keturis motociklų modelius – Junker, Planet 5, Jupiter 5 ir Kornet. Visi su 350 cm³ dvitakčiais varikliais, o Kornetas – su 50 cm³. Junkerio ir Jupiterio varikliai aušinami skysčiu.
Gaminami ir krovininiai motociklai, specialūs motociklai milicijai ir pelkiniai motociklai (Болотоход).
IžMašas yra pagaminęs apie 11 milijonų motociklų.

Automobiliai

IžMašas gamino automobilio Moskvič modelių Moskvič-412 ir AZLK-2138, AZLK-2140 variantus. Po to ėmė gaminti Iž-2126 Oda (Moskvič AZLK-2141 Aleko variantas su skirtinga užpakalinių ratų konstrukcija).
Dabar gamina viena Kia ir du Lada modelius.
Konvojinis gelbėjimo laivas

Konvojinis gelbėjimo laivas (angl. convoy rescue ship) – Antrojo pasaulinio karo laikų pagalbinis laivas, skirtas gelbėti konvojų nuskandintų laivų įguloms. Paprastai tai buvo mažo tonažo krovininiai laivai, turėję vietų keleiviams pervežti. Pritaikydami gelbėjimo paskirčiai tokius laivus perstatydavo.

Panaudojimas

Kiekvienas konvojaus laivas paprastai turėdavo jam paskirtą vietą konvojaus rikiuotėje, kurią paprastai sudarydavo kelios kolonos, kurioje plaukdavo po 3-5 laivus. Tarp kolonų paprastai būdavo apie 910 m tarpai. Kolonoje tarp laivų paprastai būdavo apie 730 m tarpai. Tipiškas konvojus paprastai būdavo apie apie 8-10 km pločio ir 3 km ilgio. Pagal ankstyvųjų konvojų gelbėjimo planus kiekvienos kolonos paskutinis laivas turėjo gelbėti nuskandintų savo kolonos laivų įgulas. Jei nuo atakos nukentėdavo paskutinis kolonos laivas, gelbėjimu užsiimdavo palydos karo laivai.

Praktikoje eskortiniai karo laivai gelbėjo kur kas dažniau nei 25 %, kaip turėtų būti atsitiktinai nuskandinant laivą keturių laivų kolonoje, kadangi dalis prekybinių laivų atsisakydavo atsilikti nuo ginamo konvojaus, sustoti ir gelbėti išlikusius žmones, tuo pačiu metu tampant nejudamu taikiniu povandeninių laivų torpedoms. Be to, prekiniai laivai nebuvo pritaikyti manevruoti gelbstint žmones iš vandens. O bandantys gelbėti laivai mažai ką galėdavo padaryti, nes neturėdavo reikiamos įrangos.

Gelbėjimu užsiimantys karo laivai nustodavo ginti nuo povandeninių laivų ar aviacijos likusį konvojų.
Pirmasis specialiai įrengtas konvojinis gelbėjimo laivas į rikiuotę stojo 1941 m. sausio mėnesį. Stingant konvojinių gelbėjimo laivų vietoj jų kartais naudodavo didelius jūrinius vilkikus ar pritaikytus žvejybinius tralerius.
Gelbėjimo laivai paprastai plaukdavo vienos iš centrinių kolonų gale. Iš tokios pozicijos gelbėjimo laivas galėdavo pastebėti atsiliekančius sugadintus ar skęstančius konvojaus laivus ir pasukti link jų.
Be gelbėjimo ir išgelbėtųjų priežiūros priemonių gelbėjimo laivai turėdavo ir aukštų dažnių radijo pelengatorius (angl. High Frequency radio Direction Finding equipment; HF/DF), kurie padėdavo aptikti povandeninius laivus. Gelbėjimo laivo vieta kolonos gale sudarydavo trianguliacijai gerą bazę su palydos lyderiu, paprastai plaukiančiu konvojaus priekyje.
Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos buvo pastatyta ar perstatyta 30 gelbėjimo laivų, kurie dalyvavo 797 konvojuose ir išgelbėjo 4194 žmones iš 119 laivų. Buvo nuskandinti 6 konvojiniai gelbėjimo laivai.
MFK Tauragė

Istorija

2017 m. MFK Tauragė dalyvavo LMFA I lyga pirmenybėse. Žaidė Vakarų regiono atrankos grupėje.
Komandos trenerė Sigita Bajorinaitė.
2018 m. pakito komandos pavadinimas. Tapo Tauragės SC-FK „Tauras“. 2018 m. žaidė LMFA I lygos pirmenybėse.
Radosław Sikorski

Biografija

Baigęs gimnaziją Bydgoščiuje, Oksforde studijavo filosofiją ir politologiją. 1986–1989 m. buvo savaitraščių „Spectator“ ir „The Observer“ korespondentas Afganistane, Angoloje ir Jugoslavijoje. 1988 m. jo nuotraukos gavo „World Press Photo“ apdovanojimą. 1990–1991 m. buvo laikraščio „The Sunday Telegraph“ korespondentas savo gimtinėje, žiniasklaidos magnato Ruperto Murdocho patarėjas Lenkijos klausimais.
1992 m. paskirtas Lenkijos Nacionalinės gynybos ministro pavaduotoju, 1998–2001 m. buvo Užsienio reikalų viceministru. Vėliau buvo projekto „New Atlantic Initiative“ direktorius Amerikos verslo institute Vašingtone.
Iki 2007 m. buvo partijos Tvarka ir teisingumas narys, vėliau veikė Piliečių platformoje.
2005 m. Bydgoščiuje išrinktas Lenkijos Senato nariu. 2005 m. spalio 31 d. R.Sikorskis paskirtas Nacionalinės gynybos ministru Kazimiežo Marcinkevičiaus vyriausybėje.
2007-2015 m. buvo Lenkijos Seimo narys. 2007 m. lapkričio 16 d. Donaldo Tusko vyriausybėje tapo Užsienio reikalų ministru, juo liko ir po 2011 m. Lenkijos Seimo rinkimų. Lenkijos Liaudies Respublika
Po D.Tusko paskyrimo Europos Vadovų Tarybos pirmininku keičiantis Lenkijos vyriausybei R.Sikorskis neteko ministro posto, o 2014 m. rugsėjo 24 d. buvo išrinktas Lenkijos seimo maršalka. Iš šių pareigų R.Sikorskis atsistatydino 2015 m. birželio mėn. po kilusio telefonų pokalbio pasiklausymo skandalo.
Totoriškės

Aplinkinės gyvenvietės

AUKŠTADVARIS – 5 km
Vaickūniškės – 4 km 
 ONUŠKIS – 9 km
Vokiečių dogas

Išvaizda

Vokiečių dogas savo išvaizda yra stiprus ir elegantiškas šuo - aukštas, stipraus, tvirto sudėjimo, išdidus, oriai iškelta galva. Visos jo kūno linijos harmoningos, išraiškinga galva. Stovintis atrodo kaip statula. Vokiečių dogai garsėja savo dydžiu ir inteligencija. Šios veislės šuo paprastai vadinamas „geraširdžiais milžinais“ arba „Apolonais tarp kitų veislių“.

Charakteris ir elgesys

Draugiškas, geranoriškas, prieraišus, ištikimas savo šeimininkui, ypač dėmesingas šeimininko vaikams, santūrus su svetimais. Pasitikintis savimi, bebaimis, bet kartu ir lengvai valdomas, paklusnus. Geras palydovas ir šeimos šuo, nepasiduodantis provokacijoms, neagresyvus. Dresuojamas, kaip ir visos vokiečių kilmės veislės, labai lengvai. Vyrauja nuomonė, kad dogų nereikia dresiruoti. Su jais reikia bendrauti - susitarti. Iki brandos būna gan judrūs ir smalsūs. Vėliau didžiąją paros dalį miega. Bet tai nereiškia, kad su jais nereikia vaikščioti ar lakstyti lauke. Su kitais šunimis ir naminiais gyvūnais sugyvena puikiai. Kergiami patinai būna pikti ir nepakantūs kitų patinų atžvilgiu.

Kilmė

FCI vokiečių dogų standartas nurodo, kad šių šunų protėviais buvo „Bullenbeisser“ (Buldogas) ir „Hatz-and Saurüden“ (skalikas šernams medžioti). Pastarasis buvo lengvesnis už mastifą bet stambesnis už greihaundą.
Pirmoji šunų paroda įvyko Hamburge 1863 m. liepos 14-20 d. Aštuoni joje dalyvavę šunys buvo vadinami ”Dänische Dogge” (Danų dogas) ir septyni - ”Ulmer Doggen” (Ulmo dogas).
1878 m. Berlyne buvo suformuotas aktyvių veisėjų ir teisėjų komitetas („Septynių Komitetas“). Šio komiteto susirinkimo metu buvo priimtas sprendimas klasifikuoti visus skirtingai vadinamus šunis kaip „Deutsche Doggen“ (Vokiečių Dogas). Tokiu būdu buvo padėtas pagrindas atskiros vokiškos veislės atsiradimui.
1880 m. šunų parodai Berlyne buvo paruoštas pirmas vokiečių dogų standartas. 
1888 m. buvo registruotas pirmas pasaulyje Vokietijos vokiečių dogų klubas.

Pėdsakas Lietuvos istorijoje

Lietuvos tautos patriarchas Jonas Basanavičius laikė vokiečių dogą. Apie tai rašė Adolfas Nezabitauskis knygoje „Jonas Basanavičius“.
Didelį dogų veislės šunį J. Basanavičius įsigijo po to, kai į jo gyvybę Lom Palankoje (Bulgarija), kur dirbo gydytoju, pasikėsino tūlas A. Manuilovas. J. Basanavičius buvo sunkiai sužeistas dviem šūviais, du mėnesius gydėsi Vienoje.
Po šio pasikėsinimo būsimasis mūsų tautos patriarchas nusipirko didelį dogą, tikėdamasis ateityje apsiginti nuo panašių į A. Manuilovą užpuolikų. Rašoma, kad po jaunutės J. Basanavičiaus žmonos mirties dogas liko ne tik sargu, bet ir tapo artimu skaudžią netektį patyrusio gydytojo bičiuliu. Deja, ištikimo keturkojo draugo J. Basanavičius vėliau neteko - šunį kažkas nunuodijo.
Ungenio rajonas

Geografija

Ungenio rajonas šiaurėje ribojasi su Feleščiu ir Sindžerėju, rytuose su Teleneščiu ir Kelerašiu, pietryčiuose su Nisporeniu bei vakaruose turi 80 km pasienio ruožą su Rumunija. Aukščiausias taškas, siekiantis 408 m, yra Veverița kalva. Rajonas yra Pruto upės baseine. Pagrindinis intakas – Vilia.
Melnragė

Istorija

Melnragė nuo seno buvo žvejų kaimas. 1946 m. prijungta prie Klaipėdos miesto. Tarybiniais metais veikė kultūros namai, nepilnoji vidurinė mokykla. Seniau buvo Melnragės ir Girulių seniūnijos centras.
2007 m. vasarį ties Melnrage jūra išmetė XIX a. pabaigos ar XX a. pradžios medinį laivą (iki 30 m ilgio ir 8 m pločio).

Pavadinimo kilmė

Vietovės pavadinimas kilęs iš latvių kalbos žodžio melns – juodas, ragas – įprastas sausumos kyšulio pavadinimas Kuršių mariose ir Baltijos jūros pakrantėje. Pavadinimą suteikė čia gyvenę kuršininkai.
Lidso universitetas

Istorija

1904 m. Viktorijos universitetas, įkurtas 1887 m. sujungus Lidso medicinos mokyklą, įkurtą 1831 m., Jorkšyro mokslų koledžą, įkurtą 1874 m., Mančesterio Ovenso koledžą, įkurtą 1851 m. ir Liverpulio universitetinį koledžą, įkurtą 1881 m., padalytas į Liverpulio universitetą, Mančesterio universitetą ir Lidso universitetą.

Universiteto žmonės

Universitete dėstė: Elijas di Rupas,
Universitete studijavo: Nambarynas Enkbajaras, Mongolijos prezidentas
Jeruzalės muchafaza

Administracinis suskirstymas

Muchafazos sudėtyje yra 3 miestai, 7 savivaldybės, 15 kaimų. 16 Rytų Jeruzalės kvartalų Palestinos nėra valdomi.
Rowan Atkinson

Ankstyvasis gyvenimas

Atkinsonas gimė 1955 m. sausio 6 d. Konsete (Consett), Daramo grafystėje, Anglijoje. Jo tėvai buvo Erikas Atkonsonas (Eric Atkinson), ūkininkas, bendrovės direktorius, ir jo žmona Ela Mėj (Ella May; mergautinė pavardė – Bainbridge), kurie susituokė 1945 m. birželio 29 dieną. Jis turi du vyresnius brolius, Rodnį ir Rupertą.
Atkinsonas buvo anglikonas. Jis mokėsi Darhemo Choristų mokykloje, vėliau studijavo elektrotechniką Niukaslio universitete. Mokslus tęsė karalienės koledže, Oksforde. Ten jis vaidino dramos būrelyje. Vėliau jis susitiko rašytoją Richard Curtis ir kompozitorių Howard Goodall, su kuriais bendradarbiavo savo karjeroje.
Remigijus Kančys

Biografija

2014 m. Vilniaus maratone iškovojo pirmąją vietą. 2015 m. Berlyno maratone pasiekė savo asmeninį rekordą ir įvykdė kvalifikacinį normatyvą į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes. Rio de Žaneire vykusiose olimpinėse žaidynėse Kančys užėmė 75-ą vietą.
2017 m. Hanoverio maratone Kančys pagerino asmeninį rekordą, kuris tapo trečiuoju greičiausiu laiku Lietuvos maratono bėgikų istorijoje. Taip pat įvykdė pasaulio čempionato normatyvą.  2017 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionate Londone maratonininkas užėmė 24-ą vietą.
Lapiai (Lenkija)

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Gyvenvietė įsikūrė XV a. amžiuje. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1914 m. priklausė Rusijos imperijos, Lenkijos Kongreso karalystės, Lomžos gubernijai. XIX a. gyvenvietėje buvo 180 namų ir 1000 gyventojų. 1862 m. gruodžio 15 d. atidaryta Łapy geležinkelio stotis ir Łapy Osse geležinkelio stotelė. XIX a. pabaigoje pastatyta Lapių Senoji sinagoga. 1906 m. pastatyta Lapių Šv. Nikolajaus cerkvė. Prieš I pasaulinį karą pastatyta Lapių sinagoga. 1912 m. kovo 27 d. įkurta Lapių Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos, Lenkijos karalystės, Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1920-1927 m. pastatyta Lapių Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia. 1925 m. sausio 1 d. gyvenvietei suteiktos miesto teisės ir Lapių miesto herbas. 1927 m. įkurtas Pogoń Łapy futbolo klubas. Prieš II pasaulinį karą mieste gyveno apie 7,000 gyventojų ir veikė Lapių žydų kapinės. 1939 m. buvo pastatyta Lapių Pierackio gatvės sinagoga. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Lapių rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Per karą miestas prarado apie 80 % gyventojų. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1954-1975 m. miestas buvo Lapių apskrities centras. 1983-1989 m. pastatyta Lapių Šv. Kryžiaus bažnyčia. 1985 m. gruodžio 1 d. įkurta Lapių Šv. Kryžiaus parapija. 1983-1985 m. pastatyta Lapių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia. 1986 m. lapkričio 1 d. įkurta Lapių Šv. Jono Krikštytojo parapija.

Turizmas

Per miestą eina keletas Lenkijos turistinių maršrutų:  raudona ir  žalia pėsčiųjų trasos bei  raudonoji dviratininkų trasa.
Oleksandr Kablaš

Oleksandras Kablašas (g. 1989 m. rugsėjo 5 d. Odesoje) – Ukrainos futbolininkas, saugas.

Biografija

2010 m. žaidė Panevėžio „Ekrano“ komandoje, su kuria tapo Lietuvos čempionu. Vėliau sugrįžo į Ukrainą.
Deloitte Football Money League

Kiekvienais metais audito ir vadybos konsultacijų bendrovė „Deloitte“ paruošia ir publikuoja ataskaitos Futbolo pinigų lygos (angl. Deloitte Football Money League, DFML) leidimą. Šioje ataskaitoje „Deloitte“ ekspertai pateikia daugiausiai pajamų gaunančių pasaulio futbolo klubų išsamią analizę ir reitingus. Deloitte taip pat rengia kasmetinę futbolo finansų apžvalgą (angl. Deloitte Annual Review of Football Finance ). Tačiau šis leidinys yra mokamas.
Vytis (Čikaga)

Istorija

Iš pradžių dvisavaitis, nuo 1917 m. mėnesinis. Leidžia organizacija „Lietuvos vyčiai“. Tekstai spausdinami lietuvių ir anglų kalba.
Liudvikas Sabutis

Biografija

Kretingos vidurinėje mokykloje baigė devynias klases. 1957 m. baigė Šilutės žemės ūkio mechanizacijos mokyklą. Dirbo remontininku Darbėnų mašinų-traktorių stotyje. Po pusmečio išvyko į Karelijos-Suomijos autonominę respubliką, Kliušinogorsko miškų pramonės ūkyje dirbo šakų genėtoju, miško vilkiko vairuotoju.
1958 m. rudenį pašauktas į sovietinę armiją, iki 1962 m. tarnavo Leningrado karinės apygardos raketinio dalinio autotransporto kuopoje eiliniu, vėliau seržantu, viršila. 1962 m. grįžo į Lietuvą. Dirbo vairuotoju ekspeditoriumi, dalyvavo meno saviveikloje, baigė Kretingos vakarinę vidurinę mokyklą, sukūrė šeimą.
Nuo 1966 m. SSKP narys. 1963–1970 m. LLKJS ir LKP Kretingos rajono komitetų atsakingasis darbuotojas. 1970–1973 m. Kretingos-Palangos tarprajoninės prokuratūros tardytojas. 1973 m. baigė studijas Vilniaus V. Kapsuko universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko specialybę.
1974–1979 m. Ignalinos rajono vyriausiasis prokuroras. 1979–1982 m. LKP CK teisėsaugos skyriaus instruktorius. 1983–1987 m. Lietuvos SSR prokuroro pirmasis pavaduotojas. 1987–1989 m. Lietuvos SSR prokuroras. Vėliau kurį laiką dirbo teisingumo ministro pavaduotoju. 
1989 m. gegužės mėn., Sąjūdžio tarybai pasiūlius, kaip deputatas ir teisininkas išrinktas Lietuvos SSR AT prezidiumo sekretoriumi. 1989 m. gruodžio mėn. išstojo iš SSKP.
1990 m. išrinktas į Aukščiausiąją Tarybą – Atkuriamąjį Seimą, buvo 1996–2000 m., 2004–2008 m. ir 2008–2012 m. kadencijų Seimų narys. Kandidatu į AT iškeltas Sąjūdžio, į vėlesnius Seimus – Tėvynės Sąjungos. Aukščiausiojoje Taryboje išrinktas Tarybos sekretoriumi ir Prezidiumo nariu. 1996–2000 m. kadencijos Seime – Valdymo reformų ir savivaldybių komiteto (nuo 1999 m. Valstybės valdymo ir savivaldybių komitetas) pirmininkas, Europos reikalų komiteto narys, Baltijos asamblėjos Teisės komiteto pirmininkas. 
1992 m. pralaimėjus Seimo rinkimus, dirbo Pasaulio lietuvių bendruomenės atstovybėje Vilniuje. 1993–1995 m. laikraščio „Lietuvos aidas“ redakcijos juristas. 1995–1996 m. Vilniaus miesto savivaldybės sekretorius. 2001–2004 m. Lietuvos generalinės prokuratūros Specialiųjų tyrimų skyriaus prokuroras, vėliau vyriausiojo prokuroro pavaduotojas. Gavo vyr. justicijos patarėjo rangą.
Belgijos lietuvių bendruomenė

Belgijos lietuvių bendruomenė, BLB – Belgijos lietuvių visuomeninė organizacija, veikianti Belgijoje nuo 1947 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės padalinys. Adresas: Les Halles Saint-Gery, 25, Place Saint Gery, 1000 BRUXELLES. Tel: 02 502 44 24, Fax: 02 512 33 36.

Istorija

Belgijos lietuvių bendruomenė įkurta 1947 m. gruodžio 26 d. Lježe, kunigo J. Danausko ir J. Lanskoronskio iniciatyva. Steigiant bendruomenę dalyvavo iš Vokietijos darbo stovyklų atvykę ir daugiausiai Belgijos anglių kasyklose įsidarbinę lietuviai. Narių skaičius keitėsi ir vienu metu galëjo siekti 2 000 žmonių. 1950–1957 m. dauguma lietuvių iš Belgijos emigravo į JAV, Kanadą, Australiją ir kitas turtingesnes šalis.
Pagrindiniai tikslai: lietuvybės ir tarpusavio ryšių saugojimas, kartu išvengiant tautinės izoliacijos ir skatinant lietuvių socialinę integraciją. Turėjo valdybą, pirmininką, iždininką, apylinkes Briuselyje, Hainaut ir Limburge. Centras įsikūrė Lježo provincijoje, kur buvo susibūrė daugiausia lietuvių. Nuo 1949 m. priklauso Pasaulio lietuvių bendruomenės. Buvo Rytų ir Vidurio Europos kraštų asociacijos Solidarité Européenne (likviduota žlugus TSRS) narė, dalyvavo jos organizuotose politinėse manifestacijose. Kasmet rengė vasario 16 d. minėjimą su paskaitomis ir kultūrine programa. 1979 m. surengė Europos lietuviškųjų studijų savaitę Louvain-La–Neuve mieste. Žymiausi veikėjai: rašytojas Eduardas Cinzas, prozininkas dramaturgas Jurgis Smalstys, girininkas Aleksandras Tenisonas, poetė Zenta Tenisonaitė Helemans. Po 1983 m. Belgijos lietuvių bendruomenės veikla nutrūko. Veikla atsinaujino Lietuvai kovojant dėl nepriklausomybės.
Lietuvai įstojus į Europos Sąjungą Belgijos lietuvių bendruomenė pasipildė nuolat ten gyvenančiais ir Europos Sąjungos įstaigose dirbančiais lietuviais. 2005 m. BLB įregistruota pagal Belgijos įstatymus kaip pelno nesiekianti organizacija. 2008 m. kovo mėnesio duomenimis Belgijos lietuvių bendruomenėje buvo apie 100 narių. 2009 m. kovo 22 d. įvykusiame Belgijos lietuvių bendruomenės susirinkime išrinkta nauja valdyba, kuri aktyvinti BLB kultūrinį gyvenimą, stiprinti organizacijos įvaizdį, komunikaciją, siekti, kad kuo daugiau lietuvių taptų jos nariais.
Karolis Jovaišas

Karolis Jovaišas (g. 1946 m. rugpjūčio 18 d. Raseinių rajonas) – teisininkas, kriminologas, teisėtyrininkas teoretikas, penalistas, konstitucinės teisės specialistas, pirmojo Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaro bendraautoris ir atsakingasis redaktorius, dalykinių teisės žurnalų redaktorius.

Biografija

1962 m. baigė Raseinių vidurinę mokyklą, 1972 m. – teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.
1982 m. Visasąjunginiame nusikalstamumo priežasčių tyrimo ir prevencinių priemonių rengimo institute (Maskva, Rusija) baigė aspirantūrą, apgynė teisės mokslų kandidato disertaciją, teisės mokslų kandidatas (laipsnis Lietuvoje buvo nostrifikuotas į socialinių mokslų daktaro laipsnį). 1993 m. Visasąjunginiame nusikalstamumo priežasčių tyrimo ir prevencinių priemonių rengimo institute apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją, teisės mokslų daktaras (atitinka habilituoto daktaro laipsnį).
Nuo 1972 iki 1983 m. tardytojas, prokuroras, valstybės institucijų juriskonsultas. Nuo 1983 m. iki 1992 m. dirbo mokslinį darbą Teismo ekspertizės, Teisinės informacijos departamente, nuo 1990 m. – Teisės institute; Teisės instituto Kriminologinių tyrimų skyriaus vyresnysis mokslinis bendradarbis, iki 2003 m. rugsėjo mėn. Teisės instituto žurnalo „Teisės problemos" vyriausiasis redaktorius. Specializuoto teisės žurnalo „Verslo ir komercinė teisė" vyriausiasis redaktorius.
Įvairių teisėkūros bei kriminologinių tyrimų bei darbo grupių narys. Nuo 2006 m. lapkričio 10 d. darbo grupės teisės aktų ir jų projektų antikorupcinio bei kriminologinio vertinimo sistemai tobulinti ir jos veiksmingumui didinti narys, nuo 2000 m. kovo 22 d. darbo grupės Baudžiamojo kodekso projektui tobulinti narys
Žaidimų valdymo įrenginys

Žaidimų valdymo įrenginys (angl. game controller) – įvesties įrenginys, naudojamas kartu su kompiuterinių žaidimų ar pramogų sistemomis tam tikram objektui ar veikėjui žaidime valdyti. Valdymo įrenginys paprastai prie žaidimų konsolės ar kompiuterio jungiamas laidu, nors nuo XXI a. 1-ojo dešimtmečio plačiai paplito bevieliai valdymo įrenginiai. Žaidimų valdymo įrenginiai apima klaviatūras, peles, žaidimų pultus, vairasvirtes ir kt. Specialios paskirties įrenginiai, kaip kad vairavimo žaidimams skirtas vairas ar šaudyklėms skirti pistoletai (angl. light guns), taip pat laikomi žaidimų valdymo įrenginiais.
Žaidimų valdymo įrenginiai projektuoti ir tobulinti metų metus, kad taptų kuo patogesniais valdyti. Tai lėmė įvairių stilių ir mygtukų išdėstymų sukūrimą, drauge buvo sukurta tokių valdymo įrenginių, kurie geriausiai atlieka savo funkciją žaidžiant tam tikrus žaidimus. Pavyzdžiui, Nintendo GameCube valdymo įrenginys dėl savo mygtukų išdėstymo laikomas nepatogiu žaisti muštynių žaidimus, tuo tarpu Microsoft Xbox valdymo įrenginys, turintis šoninius gaidukus (angl. shoulder triggers), kurie imituoja tikrus šaunamuosiuose ginkluose randamus gaidukus, tapo populiarus žaidžiant šaudykles.
Vienas pirmųjų žaidimų valdymo įrenginių susidėjo iš paprasto sukamojo įtaiso (angl. dial) ir vieno mygtuko. Juo buvo valdomas žaidimas „Tennis for Two“. Nuo tada valdymo įrenginių konstrukcija vis keitėsi ją papildant krypties valdikliais, didesniu mygtukų kiekiu, vairasvirtėmis, judesių aptikimo funkcijomis, analoginiais kreiptukais, jutikliniais ekranais ir kitokiomis savybėmis.
Basmačiai

Basmačių maištas (rusų kalba: Восстание басмачей) buvo sukilimas prieš rusų ir sovietų valdymą Vidurinėje Azijoje.
Judėjimas kilo 1916 m., Pirmojo pasaulinio karo metu, kaip pasipriešinimo rusams forma ir išsivystė į ilgametį pilietinį karą prieš sovietų valdžią.
Sovietiniuose šaltiniuose maištas vaizduojamas kaip islamo tradicionalistų, paprastų vagių ir plėšikų bei islamo radikalų judėjimas. Maištininkai, pradėję sukilimą, buvo vadinami basmačiais, arba „banditais“, sąmoningai menkinančiu terminu. Kiti istorikai teigia, jog svarbią maišto pagrindo dalį sudarė paprasti valstiečiai ir klajokliai, priešinęsi kultūriniam Rusijos imperializmui ir bolševikų brutalumui bei maisto ir gyvulių grobstymams.
Basmačiai greitai paplito didžiojoje Turkestano dalyje, o jų skaičius daug kartų išaugo. Ironiška, tačiau nemaža Turkestano dalis tuomet buvo valdoma ne Sovietų Rusijos, prieš kurią maištavo basmačiai, o kitų režimų, kurie, kita vertus, buvo Sovietų Rusijos sąjungininkai.
3 dešimtmečio pradžioje basmačių maištas taip išaugo, jog Sovietų valdžia suvokė rizikiuojanti prarasti savąją Turkestano teritorijos dalį. Tuo metu vidiniai konfliktai basmačių tarpe susilpnino jų galią prieš Sovietų politinę struktūrą, kuri turėjo bendrą tikslą ir vieną viziją, neskaitant didesnės karinės galios. Lenino vyriausybė padarė nuolaidų tautiniams sentimentams tam, kad nuramintų Turkestano nenorą būti Sovietų Sąjungos dalimi, ir iki 1926 m. maištas beveik nurimo, nors pavieniai bruzdėjimai tęsėsi iki 1932 m.
Maištas buvo populiari „raudonųjų vesternų“ tema, suvaidinusi svarbius vaidmenis filmuose „Baltoji dykumos saulė“ („Белое Солнце Пустыни“), „Septintoji kulka“ („Седьмая Пуля“) ir „Asmens sargybinis“ („Телохранитель“).