google/wiki40b huggingface dataset:
Tadas Budraitis

Tadas Budraitis (1897 m. birželio 13 d. Gedžių k., Jurbarko r. – 1962 m. balandžio 18 d. Gardame, Šilutės r., palaidotas Jurbarko bažnyčios šventoriuje) – kunigas, muzikos pedagogas, chorvedys.

Biografija

Iš mažens pasižymėjo muzikiniais gabumais. Mokėsi pradžios ir vidurinėje mokykloje, kurį laiką mokytojavo. 1918–1923 m. mokėsi Žemaičių kunigų seminarijoje Kaune, kur gavo ir gerus muzikos teorijos bei praktikos pagrindus. 1923 m. birželio 20 d. įšventintas kunigu.
1923–1930 m. Telšių katedros vikaras, o 1927 m. ten įkūrus kunigų seminariją, dirbo giedojimo dėstytoju ir choro vadovu. 1926 m. sausio 27 d. Telšiuose vykusiame katalikų draugijų suvažiavime pasirodė T. Budraičio vadovaujamas didelis choras, kuriam akompanavo simfoninis orkestras.
1930–1933 m. Plungės katedros vikaras ir gimnazijos kapelionas. Vadovavo katedros chorui, dalyvavo Pavasarininkų kuopos veikloje, subūrė 16 muzikantų orkestrą, kuris koncertavo 1932 m. Vasario 16-osios minėjimo iškilmėse.
1933–1938 m. Kretingos pranciškonų gimnazijos kapelionas, choro ir orkestro vadovas. Su choru koncertavo Kretingoje, Palangoje ir kitur, dirigavo didesniuose chorų sambūriuose.
1936 m. Šv. Antano Mišiose giedojo kelių šimtų dalyvių choras, sudarytas iš Klaipėdos krašto parapijų chorų – jungtiniam chorui dirigavo T. Budraitis. 1936 m. jis buvo išrinktas į Pavasarininkų kuopos valdybą. Chorams vadovavo 1939–1940 m. būdamas Skuodo gimnazijos kapelionu, o 1944–1945 m. Šateikių (Plungės r.), 1945–1946 m. Telšių katedros ir 1946–1951 m. Švėkšnos (Šilutės r.) parapijų klebonu. 1951 m. vasario 26 d. sovietų saugumo suimtas ir nuteistas dešimčiai metų kalėti.
Būdamas Komių autonominės respublikos Abezės lageryje, suorganizavo 20-25 kalinių vyrų chorą, kurį išmokė lietuviškų patriotinių dainų: J. Strolios „Tykus buvo vakarėlis“, V. Jakubėno „Nurimk, sesut“, Stasio Šimkaus „Ei, Lietuvos kareivėliai“, J. Naujalio „Lietuva brangi“ ir „Kur bėga Šešupė“, Č. Sasnausko „Jau slavai sukilo“, J. Švedo „Baltos gėlės“, V. Paulausko „Jūreivių maršas" ir kt. Choras koncertavo vyrų ir moterų lageriuose.
1956 m. liepos 17 d. T. Budraitis grįžo į Lietuvą, 1956–1961 m. dirbo Smalininkų (Jurbarko r.) parapijos, o 1961–1962 m. Gardamo (Šilutės r.) parapijos klebonu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Koriakų apygarda

Geografija

Apygarda išsidėsčiusi Kamčiatkos pusiasalio šiaurėje bei gretimai esančioje žemyno dalyje. Be to, Koriakų apygardai priklauso Karagos sala. Paviršius kalnuotas: šiaurės rytuose stūkso Koriakų kalnyno dalis (aukštis iki 2562 m, Ledianajos kalnas), šiaurėje – Penžinos kalnagūbris, skiriantis pelkėtus Penžinos ir Parapolio slėnius, pietuose – Vidurinio kalnagūbrio šiaurinė dalis. Krantai šiaurės rytuose vingiuoti, kiti – mažai vingiuoti, žemi. Didžiausios įlankos: Penžinos, Oliutorkos, Korfo. Ilgiausia upė – Penžina.
Klimatas subarktinis. Sausio vidutinė temperatūra nuo -24 °C iki -26 °C, liepos +10–14 °C. Per metus iškrinta 300–700 mm kritulių. Visoje teritorijoje paplitęs daugiametis įšalas. Būdingi tundros ir miškatundrės kraštovaizdžiai, auga žemaūgės pušys, alksniai, beržai, maumedžiai. Įsteigtas Koriakų gamtos draustinis.

Ūkis

Svarbiausios ūkio šakos – žvejyba (daugiausia silkės, ketos, kuprės, navagos) bei žuvų apdorojimas ir konservavimas. Krašte kasamos tauriųjų metalų rūdos, akmens anglys. Be to, užsiimama žvėrininkyste (daugiausia sabalų, lapių, šermuonėlių), elnininkyste, medžiokle (ruonių, jūrų vėplių, banginių). Laivuojama Penžinos upė.

Istorija

Koriakų žemes XVII a. pasiekė Tolimuosius Rytus pradėję kolonizuoti rusai. Jos aprašytos Semiono Dežniovo (XVII a. vid.) ir vėlesnių žygių, rengtų daugiausia iš Anadyrio tvirtovės (įkurtos 1648 m.). Bandymai primesti natūrinį mokestį jasaką sukėlė ginkluotą koriakų pasipriešinimą. XVIII–XIX a. koriakai vykdė prekybą su Koriakijoje įsikūrusiais rusais, o XIX a. pab.–XX a. pr. – su amerikiečiais. 1918–1922 m. kraštą valdė baltagvardiečiai, nuo 1923 m. – bolševikai.
1930 m. Kamčiatkos srityje įkurta Koriakų nacionalinė apygarda. 1991 m. Koriakija pasiskelbė suvereni, o 1992 m. pasirašė sutartį dėl priklausymo Rusijos Federacijai (tapo Koriakų autonomine apygarda). 2007 m., po referendumo (2005 m.), Koriakų autonominė apygarda sujungta su naujai sudarytu Kamčiatkos kraštu (vietoje Kamčiatkos srities). Dabar Koriakų apygarda yra speciali teritorija Kamčiatkos krašto sudėtyje.
Eduardo Paolozzi

Biografija

Eduardas Luidžis Paolocis gimė 1924 m. kovo 7 d. Lite (Edinburgo dalis). Nuo vaikystės jis rinko fantastinius žurnalus, panaudotus žaislus ir kitokius objektus. Vėliau šie rastų ir nenaudojamų objektų motyvai ryškūs E. Paolocio kūryboje. Eduardas Paolocis buvo italų imigrantų šeimos sūnus ir 1940 m. prasidėjus Antrajam pasauliniui karui trumpai buvo internuotas. 1943 m. E. Paolocis mokėsi Edinburgo dailės koledže, 1944 m. − Centrinėje Šv. Martyno dailės mokykloje Londone. 1944 m. E. Paolocis nutraukė studijas dėl karinės tarnybos, kurios metu susipažino su anglišku 1925 m. knygos „Šiuolaikinė tapyba“, kurią parašė kubistas Amédée Ozenfant ir Le Korbiuzjė, ir 1928 m. knygos „Dailė“ (aut. Amédée Ozenfant) vertimais. 1945 − 1947 m. E. Paolocis baigė dailės mokslus Sleido koledže (tuo metu Oksforde). 1947 m. įvyko jo pirmoji personalinė paroda Mayor galerijoje Londone ir susidomėjęs avangardine daile menininkas išvyko į Paryžių, kur gyveno iki 1949 m. Jo pažįstamais tapo Konstantinas Brankušis, Albertas Džakometis, Žoržas Brakas, Fernanas Ležė, Tristanas Cara, Hansas Arpas. Jo po 1950 m. sukurtos skulptūros ir koliažai rodo siurrealistinius bruožus bei „grubiojo meno“, kurį propagavo Žanas Diubufė, tendencijas. 1951 m. menininkas vedė Freda Elliott.
Londone E. Paolocis 1952–55 m. dalyvavo „Nepriklausomos grupės“ menininkų pasirodymuose, vedė paskaitas apie šiuolaikinį meną, iškeldamas P. Klė ir Ž. Diubufė pavyzdžius. Savo lekcijose daug naudojo populiariosios kultūros vaizdinius ir iškilo kaip vienas besiformuojančios popmeno srovės lyderių. 1960-aisias ir 1970-aisias E. Paolocis kūrė šilkografijos kūrinius su popkultūros ir mašinerijos vaizdiniais, eksperimentavo su didelių matmenų skulptūromis naudodamas aliuminį, chromuotą plieną, bronzą. 1960 m. dalyvavo Venecijos bienalėje, 1964 m. įvyko E. Paolocio personalinė paroda Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje, 1971 m. − Teito galerijoje Londone, bei 1984 m. − retrospektyva Karališkojoje Škotijos akademijoje Edinburge. E. Paolocis yra sukūręs viešų darbų, pavyzdžiui, mozaiką metro stotyje prie Tottenham Court Road (1980-83, iškelta), skulptūrą priešais Euston Road stotį Londone, Izaoko Niutono skulptūrą prie Britų bibliotekos (1997). E. Paolocis dėstė keramiką Karališkajame dailės koledže Londone ir 1981 − 1991 m. dėstė skulptūrą Vaizduojamojo meno akademijoje Miunchene. 1989 m. menininkas buvo pakeltas į riterius (įgavo „sero“ titulą). 1999 m. Edinburgo Škotijos nacionalinėje šiuolaikinio meno galerijoje atidaryta nuolatinė ekspozicija, replikuojanti E. Paolocio Londono studiją. Šiai galerijai menininkas padovanojo daugiau nei 5000 savo kūrinių. Eduardas Paolocis mirė 2005 m. balandžio 22 d. Londone.
Julius Antanas Žukas

Biografija

1949–1960 m. mokėsi Šeduvos vidurinėje mokykloje, 1962–1967 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Statybos fakultete.
1973–1975 m. Alytaus Statybos valdybos Nr.5 vyr. inžinierius, 1975–1992 m. viršininkas, nuo 1992 m. AB „Dzūkijos statyba“ generalinis direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Alytaus skyriaus narys.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m. (LDDP sąraše) ir 2003–2007 m. (LSDP sąraše) – Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys.
1985 m. TSRS Ministrų Tarybos premijos laureatas, apdovanotas Armėnijos atminimo medaliu už atstatymo darbus po žemės drebėjimo.
NKL 2017–2018 m. sezonas

NKL 2017–2018 metų sezonas – 13-as lygos sezonas, kuriame dalyvauja 14 klubų.
Vitalija Bogutaitė

Vitalija Bogutaitė-Keblienė (g. 1934 m. balandžio 11 d. Krakėse) – lietuvių poetė, chemikė, pedagogė.

Biografija

1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją, vėliau į JAV. 1956 m. baigė chemiją Notre Damo universitete Baltimorėje. Mokytojavo.

Kūryba

Poezijoje reiškė bežemių kartos pasaulėjautą: lietuvių išeivijos ir kūrybos gimtąja kalba lemtis svetimoje žemėje suvokiama ir kaip universali XX a. žmogaus būsena. Eilėraščiai lakoniški, santūrūs, juose gausu Lietuvos istorijos, tautosakos įvaizdžių, konkrečių kasdienybės detalių, įgyjančių simbolinę prasme. Parašė libretą D. Lapinsko operai „Lokys“ (pastatyta 1966 m.).
Sutuoktinis literatūros kritikas Kęstutis Keblys.
Volvo S60

Pirmoji karta

Pirmoji karta (2000–2009) pradėta gaminti 2000 m. rudenį , norint pakeisti S70 ant P2 platformos. Dizaineris - britas Peter D. Horbury. Prieš tai buvo  panašus modelis, pavadintas Volvo V70 ir sportinė versija, vadinama S60 R. Stiliaus užuominos buvo paimtos iš ECC konceptinio automobilio ir S80. Šis automobilis pasižymi dideliu skaičiumi saugos priemonių, kurios sušvelnina ar nukreipia smūgio jėgą susidūrimo metu. 2001 metais jis buvo pripažintas saugiausiu automobiliu pasaulyje.
2001 m. rugsėjo mėnesį Frankfurto automobilių parodoje pirmą kartą pristatytas S60 AWD. Šiame modelyje buvo sumontuota visiškai nauja, elektroniniu būdu valdoma visų varančių ratų sistema. Ją sukūrė švedų kompanija „Haldex“. Naujojoje sistemoje sukimo momentas perduodamas nebe viskozinės movos pagalba, o panaudojant standžius diskus. Modelyje buvo montuojamas 2,5 litro turbokompresoriaus variklis.
2005 metais buvo išleistas Volvo S60 pagražintas modelis - nauji žibintai, atnaujintos sėdynės, prietaisų skydelis bei centrinė vairuotojo konsolė.

Antroji karta

Antroji karta (2010–2018) 
pradėta gaminti 2010 m. ir turi savo universalo versiją, pavadintą - Volvo V60.

Trečioji karta

Trečioji karta prisijungs prie „Volvo“ serijos 2018 m.   arba 2019 m. Ji bus sukurta pagal sutrumpintą „Scalable Product Architecture“ platformos versiją pirmajame „Volvo“ gamykloje Ridgeville, Pietų Karolinoje.  JAV taps vieninteliu pasauliniu S60 sedano šaltiniu, kai gamyba Kinijoje bus nutraukta 2019 m. pradžioje .
„Volvo S60“ bus gaminamas tik Jungtinėse Valstijose, tik su benzininiais varikliais neseniai pastatytoje „Volvo“ gamykloje Čarlstone, Pietų Karolinoje. Nuo 2021 metų čia bus pradėtas gaminti ir naujos kartos „Premium“ SUV „Volvo XC90“, o automobiliai bus skirti vietinei rinkai ir eksportui. „Volvo S60“ bus 4,7 metro ilgio, 2,04 metro pločio ir 1,43 metro aukščio. Ratų bazės ilgis – 2872 mm. Lengviausias modelis svers 1680 kilogramų ir siūlys 442 litrų dydžio bagažinę.
Naujas „Volvo S60“ gaminamas su dviem benzininiais varikliais su turbina ir elektros kompresoriumi bei iš tinklo įkraunama hibridine sistema: tai „T6 Twin Engine AWD“ iš tinklo įkraunamas hibridas, pasiekiantis 340 AG ir daug apdovanojimų pelnęs 400 AG (nurodyti JAV duomenys) „T8 Twin Engine AWD“ iš tinklo įkraunamas hibridas. Gaminami ir modeliai su benzininiais T5 ir T6 varikliais.
Balakovas

Istorija

Įkurtas 1762 metais, miestu tapo 1913 m.
Uraganas Katrina

Uraganas Katrina buvo 2005 metais praūžęs, daugiausiai nuostolių padaręs, vienas iš penkių kruviniausių uraganų JAV istorijoje. Uraganas Katrina užima šeštą vietą tarp stipriausių užfiksuotų Atlanto vandenyno uraganų. Uraganas Katrina susiformavo virš Bahamų salų 2005 metų rugpjūčio 23 dieną. Šis vidutinio stiprumo tuomet dar pirmos kategorijos uraganas iš pradžių praūžė pietų Floridoje. Tuomet žuvo keletas žmonių, buvo sukeltas potvynis. Vėliau Meksikos įlankoje uraganas pradėjo sparčiai stiprėti. Rugpjūčio 24 dieną iki trečios kategorijos sustiprėjęs uraganas smogė pietų Luizianoje. Daugiausiai dėl audros sukeltų bangų buvo suniokota Meksikos įlankos pakrantė nuo centrinės Floridos iki Teksaso. Skaudžiausiai jau penktos kategorijos uraganas Katrina smogė Naujajam Orleanui, Luizianos valstijoje. Kranto pylimo sistema visiškai žlugo, todėl visas miestas buvo užtvindytas. Federalinė apsaugos nuo potvynio sistema Naujajame Orleane nesuveikė beveik penkiasdešimtyje vietų. Galiausiai buvo užtvindyta 80 procentų miesto ir šalia esančių apylinkių. Potvynio vanduo neslūgo keletą savaičių. Per uraganą ir jo sukeltą potvynį žuvo mažiausiai 1836 žmonės. Uraganas Katrina tapo kruviniausiu uraganu Jungtinėse Valstijose. Ekonomistas ir krizių konsultantas Rendelas Belas, atsiųstas į uragano nuniokotą teritoriją po kranto pylimų sistemos nesėkmės, rašo, kad „2005 metų uraganas Katrina buvo didžiausia stichinė nelaimė Jungtinių Amerikos Valstijų istorijoje. Uragano nuostoliai viršija 100 milijardų JAV dolerių sumą.”.
Malas (sala)

Malas (škot. gėl. An t-Eilean Muileach) yra antra pagal dydį Vidinių Hebridų sala (po Skajaus) į vakarus nuo Škotijos. Ji priklauso Argailo ir Bjuto. Malo plotas yra 875,35 km², tai ketvirta pagal dydį Škotijos ir Didžiosios Britanijos sala. 2011 m. saloje gyveno 2 800 žmonių. Male vasarą apsilanko daug turistų. Dauguma gyventojų yra Tobermoryje, salos sostinėje.

Istorija

Manoma, kad 6000 m. pr. m. e. Malas nebuvo gyvenamas. Bronzos amžiaus gyventojai statė menhyrus, brochus, akmenų ratus. 600 m. pr. m. e.–400 m. geležies amžiaus gyventojai statė tvirtoves. Krikščionybė prasidėjo VI a., kai, tikima, 563 m. Šv. Kolumba pradėjo platinti krikščionybę Šiaurės Britanijoje. Jis atvykęs iš Airijos Jonos saloje prie Malo įkūrė vienuolyną. XIV a. Malas priklausė Salų lordui, o 1493 m. atiteko Maklynų klanui, o 1681 m. Kampbelams.
Legenda teigia, kad Tobermorio įlankoje paskendęs ispanų galeonas, pilnas aukso. Yra duomenų, kad čia 1588 m. bėgdama nuo anglų buvo sustojusi Florencia iš Ispanų armados. Kiti teigia, kad tai buvo San Juan de Baptista. Nepaisant nuo XVII a. vidurio iki XX a. pabaigos trukusių paieškų įlankoje nieko rimto nerasta.
Po kalnų valymo XVIII–XIX a. saloje iš 10 tūkst. liko tik 3 tūkst. gyventojų.
Per Antrą pasaulinį karą visa sala tapo ribojamo judėjimo sala, o Tobermoris – karine baze. Salai tuo metu vadovavo komandoras seras Gilbertas Stefensonas, kuris dėl prastos savitvardos ir griežtos disciplinos vadinamas Tobermorio teroru. 911 laivų pasinaudojo Tobermoriu 1940–45 m.
Saloje yra Duarto ir Torosėjaus pilys.
Memnono kolosai

Memnono kolosai – dvi gigantiškos Senovės Egipto naujosios karalystės faraono Amenchotepo III (apie 1392−1352 m. pr. m. e.) statulos, esančios Tėbų nekropolyje vakariniame Nilo upės krante prie šiuolaikinio Luksoro.
Memnono kolosai iškalti iš kvarcitinio smiltainio ir buvo iš abiejų Amenchotepo III šventyklos pirmojo pilono pusių. 27 m. pr. m. e. žemės drebėjimo metu šiaurinė statula buvo pažeista ir jos viduje atsirado įtrūkimai. Kiekvieną rytą statuloje pasigirsdavo tarsi gaudesys ar švilpimas, tikriausiai iššauktas oro judėjimo ar per naktį susikondensavusio vandens garavimo. Graikų keliautojai statulas praminė Memnono kolosais pagal homerinio epo herojų, afrikietį Memnoną, tarsi jis dainuotų savo motinai, aušros deivei Eos. Graikų istorikas Strabonas įtarė, kad garsą skleidžia šalia stovintys egiptiečiai, nors galų gale jis teigė, kad buvo įtikintas gaudimo antgamtiškumu. Romos imperatoriaus Septimijaus Severo (valdė 193−211 m.) nurodymu pažeista statula buvo restauruota papildomais akmens blokais ir tokiu būdu gaudesys pranyko. Amenchotepo III šventykla sugriuvo to paties 27 m. pr. m. e. žemės drebėjimo metu ir jos akmenis išnešiojo vietiniai gyventojai, likučiai prasmego smėlyje (šią vietą pasiekdavo Nilo potvyniai). Vieta, kur stovi statulos, buvo praminta Memnonija. Abi statulos yra apie 18 m aukščio ir per laiką buvo pažeistos, jose nebeatpažįstamas Amenchotepas III, sėdintis soste. Iš abiejų statulų pusių yra iškaltos mažesnės reljefinės skulptūros, pietinėje vaizduojančios faraono žmoną, karalienę Tiją, šiaurinėje − faraono motiną Mutmvają.
Drakono valčių šventė

Kilmė

Ankstyviausia šventės, esančios vasaros pradžioje, tradicija susijusi su žiemkenčių derliaus nuėmimu. Kai kurie autoriai ją sieja su ritualais, siekusiais pašalinti kenkėjus, augalų ligas, arba su aukomis drakonui.
Ilgainiui ši tradicija susiliejo su Čiu Juanio legenda. Todėl dabar šventė skirta paminėti kinų poetui Čiu Juaniui (Qu Yuan, apie 340–278 m. pr. m. e.), kuris nusiskandino upėje, protestuodamas prieš Ču valstybėje klestėjusią korupciją. Žmonės pradėjo į upę mėtyti maistą žuvims, kad šios paliktų Čiu Juanio kūną ramybėje. Žuvis baidė ir mušdami būgnus pailgose, drakonų galvomis puoštose valtyse („drakono valtyse“ – 龍舟/龍船; supapr.: 龙舟/龙船; lóngzhōu, lóngchuán). Kitoje legendos versijoje teigiama, kad valtimis žmonės puolė gaudyti Čiu Juanio kūno.

Kinija

Kinijoje per Duan-u šventę rengiamos lenktynės drakono valtimis, valgomi į bambukų lapus suvynioti piramidės formos ryžių pyragėliai „dzongdzi“ (zongzi). Daugybė ritualų siekia pašalinti blogį, ligas ir kenkėjus.
Nuo Kinijos Respublikos įkūrimo šventė buvo pripažįstama kaip nedarbo diena ir vadinta Poeto diena. Ji yra viena svarbesnių švenčių Taivane. KLR, tuo tarpu, nuo 1949 m. šventė buvo uždrausta kaip religinė. 2005 m. pradėjus atgaivinti tradicines kinų šventes, 2008 m. pirmą kartą po ilgos pertraukos vėl minėta valstybiniu mastu.
2009 m. Kinijos drakono valčių festivalis UNESCO pripažintas kaip nematerialus pasaulio paveldas.

Vietnamas

Vietname šventė vadinama Đoan Ngọ ir švenčiama valgant ryžių pyragėlius Bánh tro bei geriant gličiųjų ryžių degtinę. Čia šventė dar siejama su vietnamiečių promotės Au Ko mirties diena.

Korėja

Korėjoje šventė vadinama Dano (arba Surit-nal). Valgoma daug žalių augalų, tikint gydomąja galia. Tradiciniai pyragaičiai yra surichitteok ir ssuktteok. Tarp moterų šia dieną paplitęs supimasis, o vyrai kaunasi tradicinėse korėjietiškose imtynėse – ssireum. Viena iš šios šventės atmainų buvo paskelbta nematerialiuoju pasaulio paveldu.
Ši tradicinė šventė įtakojo tai, kad gegužės 05 d. paskelbta vaikų diena ir yra nedarbo diena. Tačiau Dano švenčiama pagal tradicinį, o vaikų diena – pagal vakarietišką kalendorių.

Japonija

Į Japoniją šventės (čia vadinamos tango) tradicijos atėjo iš Kinijos VII a., o XVII a. ši šventė tapo viena penkių svarbiausių metų švenčių, pripažinta kaip sekku. Kadangi šventė buvo skirta garbinti vyriškumą, ji buvo susieta su kinų legenda apie karpį, kuris turi užplaukti kriokliu aukštyn, kad taptų drakonu. Dėl to kaip svarbus šventės atributas paplito koinobori tradicija: namai puošiami medžiaginiais plėvėsuojančiais karpiais. Taip pat per šią šventę eksponuojami šeimos ginklai, šarvai. Svarbus šventės personažas yra Kintaro, tapatinamas su drąsiu Heian laikotarpio samurajumi. Per šventę valgomi ryžių pyragėliai, apvynioti ąžuolo lapais – kashiwamochi.
Šventė Japonijoje švenčiama ne pagal tradicinį, bet pagal Grigaliaus kalendorių ir nuo 1948 m. pripažinta valstybine nedarbo diena, dar vadinama „Vaikų diena“ (Kodomo-no-hi).
Anggun

Biografija

Anggun 12 metų susilaukė sėkmės Indonezijoje ir išvyko į Europą tęsti karjeros. Atlikėja metus dirbo Londone. Vėliau atvyko į Paryžių, kur pradėjo dirbti su prodiuseriu Erick Benzi ir išleido albumą „Au Nom de la Lune“. 1996 m. – 1997 m. tapo pirmąja azijiete prasimušusia į tarptautinę rinką išleisdama albumą „Snow on the Sahara“. 2012 metais atlikėja atstovavo Prancūzijai „Eurovizijos“ dainų konkurse, Azerbaidžane.
Juozas Rygertas

Biografija

Nuo 1955 iki 1959 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijos Aktorinio meistriškumo katedroje (vad. Romualdas Juknevičius). Nuo 1959 iki 1962 m. dirbo Marijampolės (buv. Kapsukas) dramos teatre. Nuo 1963 iki 1993 ir nuo 1995 iki 2000 m. – Lietuvos valstybinio akademinio dramos teatro aktorius (sukūrė virš 60 vaidmenų).
Vytautas Žemaitis (1944)

Biografija

1970 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę. 1965–1970 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ skyriaus vedėjas, 1970–1971 m. – žurnalo „Jaunimo gretos“ skyriaus redaktorius. Nuo 1971 m. – žurnalo „Švyturys“ skyriaus vedėjas, nuo 1988 m. – vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Daugiausia rašė ekonomikos, socialinėmis, taip pat sporto temomis. Nuo 1990 m. Vilniaus universiteto Žurnalistikos instituto literatūrinio redagavimo kurso dėstytojas.
Rumunijos oro pajėgos

Dabartinė būklė

Rumunijos oro pajėgos 1993–2002 m., bendradarbiaudamos su Izraeliu, modernizavo 110 Mikojan MiG-21. Šiuo metu 48 iš šių naikintuvų yra naudojama. Rumunijos oro pajėgos taip pat naudoja C-130 Hercules, C-27J Spartan ir An-26 transportinius lėktuvus bei IAR-330 Puma sraigtasparnius. IAR-330 PUMA SOCAT sraigtasparniai yra kompanijos Industria Aeronautică Română, padedant Elbit Systems (Izraelis), modernizuoti, pritaikant šturmavimui. ROP taip pat turi vietinės gamybos IAR-99 Şoim reaktyvinių lėktuvų, naudojamų jauniems pilotams treniruoti. Likę MiG-29 2003 m. buvo išbraukti iš ginkluotės.
Dėl didelio MiG'ų amžiaus Rumunijos oro pajėgos ketina įsigyti naujų ar galbūt naudotų lėktuvų. Jie gali būti pakeisti naujais reaktyviniais lėktuvais F-16, F/A-18, Eurofighter Typhoon ar Gripen. Tačiau dėl biudžeto problemų Rumunijos MiG-21 dar gali ilgai likti ginkluotėje.
2009 m. pavasarį Rumunijos vyriausybė nutarė įsigyti iš Prancūzijos VSHORAD/SHORAD oro erdvės gynybos sistemų. Sandėris apima dviejų tipų raketas žemė-oras – nešiojamąsias nuopetines Mistral ir vertikalaus leidimo MICA. Tačiau po preliminarių derybų su kompanija MBDA rugpjūčio mėnesį sandėris buvo atidėtas, o vėliau, sumažinus gynybos išlaidas, anuliuotas.
2010 m. vasarį Nacionalinės gynybos aukščiausioji taryba pasirašė sutartį su JAV dėl priešraketinės gynybos, pagal kurią Rumunijoje bus įrengtos antžeminės SM-3 sistemos. 2011 m. gegužės 3 d. tuometinis Rumunijos prezidentas Trajanas Basesku paskelbė vietą, kur bazuosis SM-3 sistemos – buvusioje oro bazėje Deveselu (Olto apskritis). Rumunijoje bazuoti numatyta sistema sudaryta iš 3 baterijų su 24 SM-3 Block I raketomis, kurias aptarnaus maždaug 200 (daugiausia – 500) JAV kareivių, pavaldžių bendrajai Rumunijos oro pajėgų vadovybei.

Oro pajėgų štabas

Rumunijos oro pajėgų vyriausiasis štabas (rumun. Statul Major al Forţelor Aeriene) yra dalinys, kuriantis karinės raidos planus, vykdantis juos ir vadovaujantis Rumunijos oro pajėgoms taikos, krizių ir karo metu, kad oro pajėgos gebėtų veikti ir vykdyti iškeltas užduotis. Jis mobilizuoja, struktūruoja, aprūpina oro pajėgas, užtikrina joms logistinę paramą, būtina karinėms operacijoms vykdyti. Vadovauja tiek jungtinių operacijų oro komponento, tiek nepriklausomoms oro pajėgų operacijoms, panaudodamas pagrindinį Oro pajėgų operacinį centrą (rumun. Centrul Operaţional Aerian).
Nuo 2010 m. liepos 1 d. Rumunijos oro pajėgų bazės buvo pervadintos oro flotilėmis.

Capu Midia poligonas

Capu Midia treniruočių stovykla ir raketų žemė-oras poligonas (rumun. Tabăra de Instrucţie şi Poligonul de Trageri Sol-Aer «General de Bgigada Ion Bungescu») yra Rumunijos oro pajėgų dalinys, specializuotas užtikrinti priemones šaudymo treniruotėms ir šaudymo įvertinimui. Jis išsidėstęs Konstancos apskrityje, 20 km į šiaurę nuo apskrities sostinės Konstancos.
Energetik FK

Istorija

Klubas įkurtas 2010 m. Kuwwat pavadinimu.
2014 m. pervadintas Mary GES.
Nuo 2015 m. vadinamas Energetik ir žaidžia aukščiausioje šalies futbolo lygoje. 
2018 m. užimta trečioji vieta yra aukščiausias pasiekimas per klubo istoriją.
Michel Platini

Trenerio karjera

1988 m. lapkričio 1 d. pakeitus Henri Michel tapo Prancūzijos rinktinės vyr. treneriu. Su rinktine pateko į 1992 m. Europos čempionatą vykusi Švedijoje. Laimėjus visas aštuonerias varžybas, įskaitant išvykas į Ispaniją, bei Čekoslovakiją, leido patekti į grupės varžybas. Po devyniolikos nepralaimėtų varžybų, tapo favoritais, bet po pirmo rato buvo pašalinti iš varžybų. Platini pasitraukė iš vyr. trenerio pareigų. Nepaisant nesėkmei buvo pripažintas metų treneriu.

UEFA prezidentas

2006 m. liepą viešai patvirtino, kad dalyvaus UEFA prezidento rinkimuose. 2007 m. sausio 26 d. Diuseldorfe laimėjo rinkimus, pakeisdamas prieš tai 16 metų vadovavusi Lennart Johansson.
4 kartus oficialiai lankėsi Lietuvoje (Vilniuje surengtas UEFA vykdomojo komiteto posėdis).