google/wiki40b huggingface dataset:
Saulius Cicėnas

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus universitetą. 2006 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Nuo 1979 m. dirba Vilniaus universiteto Onkologijos institute (iki 1990 m. Onkologijos institutas, 1990–2002 m. Lietuvos onkologijos centras), Krūtinės chirurgijos ir onkologijos skyriaus vedėjas. Nuo 1996 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; nuo 2007 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo pagrindinė kryptis – krūtinės piktybinių navikų diagnostika ir gydymas, onkologinių ligonių gydymo, slaugos ir priežiūros poreikių tyrimas. Paskelbė apie 150 mokslinių straipsnių.
Fizinis krūvis

Fizinis krūvis – raumenų apkrova, apibūdinama darbo trukme ir intensyvumu. Sukelia tam tikrus fiziologinius pokyčius organizme.
Fizinis krūvis gali būti mažesnis ar didesnis, paveikti tik atskiras organizmo sistemas ir raumenų grupes ar visą organizmą.
Fizinio krūvio trukmė matuojama pagal organizmo praleistą laiką dirbant raumenims. Fizinio krūvio intensyvumas - atlikto darbo kiekis per laiko vienetą. Ciklinėse sporto šakose intensyvumas yra greitis, o aciklinėse - tempas.
Kvėpavimo takai

Kvėpavimo takai – kvėpavimo organų sistemos dalis, kuriais cirkuliuoja įkvepiamas ir iškvepiamas oras. Jie skirstomi į viršutinius ir apatinius kvėpavimo takus. Viršutiniai ir apatiniai kvėpavimo takai apsaugo plaučius nuo pažeidimų ir infekcijų. Svarbi visų kvėpavimo takų ypatybė yra jų kaulinis arba kremzlinis skeletas, neleidžiantis takams subliūkšti ir užtikrinantis laisvą oro sklidimą jais. Kitas kvėpavimo takų sandaros ypatumas tas, kad jį iškloja virpinamasis epitelis, kuris labai svarbus einančiam orui valyti. Pro kvėpavimo takus iš plaučių pašalinamas anglies dvideginis, vandens garai, bei kai kurie lakūs cheminiai junginiai – tiek egzogeniniai, tiek endogeniniai, pavyzdžiui, šlapalas, etilo alkoholis, acetonas.

Viršutiniai kvėpavimo takai

Viršutiniams kvėpavimo takams priklauso nosis (lot. Nasus), su prienosiniais ančiais (lot. Sinus paranasales) ir ryklė. Viršutiniams kvėpavimo takams galima skirti ir burnos ertmę. Pirmiausiai oras įkvepiamas į nosies ertmę, ten oras sušildomas, sudrėkinamas, mechaniškai sulaikomos smulkios dalelės (dulkės). Toliau oras keliauja į prienosinius ančius, čia jis dar kart papildomai sušildomas. Pašildytas oras keliauja į ryklę, iš ten oras plūsta į apatinius kvėpavimo takus.

Apatiniai kvėpavimo takai

Apatiniams kvėpavimo takams priklauso iš ryklės priekinės sienos susiformavę dariniai: gerklos (lot. Larynx), gerklė (trachėja) (lot. Trachea), bronchai (lot. Bronchi) (pagrindiniai, skiltiniai, segmentiniai ir kiti bronchai, bronchiolės). Įkvepiamas oras iš ryklės, patenka į gerklas, po to keliauja į gerklę (trachėją). Iš gerklės patenka į du pagrindinius bronchus (lot. Bronchi principales), iš čia bronchų atšakomis visos plaučių alveolės pripildomos oro.

Kvėpavimo takų vystymasis

Embriono galvos ektodermoje apie ketvirtą savaitę susidaro pora sustorėjusių ektoderminių plokštelių – nosiniai plakodai. Augdami jie įdumba ir yra vadinami uodžiamosiomis duobutėmis – uoslės organo užuomazga. Abi duobutės gilėja ir artėja prie embriono pirminės burnos ertmės, su kuria apie septintą savaitę susijungia į bendrą ertmę. Joje formuojasi pertvara – gomurys, kuris ir atskiria kvėpavimo takus nuo galutinės burnos ertmės.
Apatiniai kvėpavimo takai su plaučiais plėtojasi iš embriono ryklės priekinės sienelės. Jau 3 mm ilgio embriono ryklėje, kaudaliau nuo ryklinių (žiauninių) kišenių pasirodo užuomazga – vaga, tampanti plautiniu pumpuru. Gana greitai užuomazga auga, ilgėja ir skyla (skilimas į dvejų pagrindinių bronchų užuomazgas matyti 4 mm embrione), pradeda aiškėti bronchinio medžio kontūrai – 7 mm ilgio embrione jau matomos skiltinių bronchų užuomazgos. Besivystantys plaučiai slenka žemyn ir užima krūtinės ertmę, kartu nustumdami diafragmą.
Balys Bazevičius

Biografija

Mokėsi Alytaus gimnazijoje, Marijampolės mokytojų seminarijoje, Vilniaus pedagoginiame institute studijavo istoriją. Baigė Žurnalistikos kursus prie LKP CK Vilniuje ir sąjunginio Radijo komiteto Maskvoje.
Mokytojavo Varėnos rajono Krokšlio pradžios mokykloje, dirbo Alytaus 2–osios pradžios mokyklos vedėju.
Žurnalistinį darbą pradėjo 1945 m. Alytuje, laikraščio „Tarybinė Dzūkija“ redakcijoje, 1947–1950 m. laikraščio redaktorius; nuo 1947 m. ir „Tiesos“ korespondentas Dzūkijoje. 1951–1954 m. Lietuvos radijo visuomeninių–politinių laidų vyriausias redaktorius, 1954–1957 m. – „Valstiečių laikraščio“ skyriaus vedėjas, 1957–1960 m. – žurnalo „Mokslas ir gyvenimas“ atsakingasis sekretorius, 1960–1961 m. – Tarybinio informacijų biuro korespondentas Lietuvai. 1961–1987 m. žurnalo „Kooperatininkas“ vyriausias redaktorius. Rašė daugiausia žemės ūkio, prekybos, ekonomikos temomis.
Uoginių koplyčia

Architektūra

Tai viena iš Lietuvoje paplitusių daugiakampių medinių koplyčių, kurių tolimais prototipais laikytinos šešiakampės ir aštuonkampės mūrinės barokinės bažnyčios, o artimesniais – baroko ir klasicizmo epochų medinės centriškojo bei ištęsto tūrio daugiakampės bažnyčios. Šios tūrinės formos buvo pamėgtos liaudies meistrų.
Uoginių koplyčia aštuonkampio plano, ties pagrindiniu įėjimu pristatytas žemesnis už pagrindinį tūrį ir atviras dvišlaitis prieangis (2,25x2,67 m). Varpinę atstoja ant prieangio įtaisytas nedidelis keturkampis bokštelis su jame pakabintu varpu. Koplyčios viršūnes puošia kaltiniai kryžiai. Pastatas vertikaliai apkaltas lentelėmis, durys plačios, dvivėrės, langai puošnūs, su dekoratyviais antlangiais-karnizais. Priekyje – memorialinė lenta, įamžinusi Uoginiuose kunigavusį Antaną Strazdą.
Spaudos apaštalas

Spaudos apaštalas – katalikų spaudos informacinis laikraštis, ėjęs 1939–1940 m. Marijampolėje.

Istorija

Leido Marijonų spaudos administracija kartą per mėnesį. Spausdino Marijonų spaustuvė Marijampolėje. Išėjo 7 numeriai.
Rašė apie spaudos reikšmę visuomenei, ragino platinti katalikų leidinius.
Atsakingasis redaktorius Matas Pulauskas, L. Pavilonis, redaktorius M. Matiukas.
FK Xatlon

Istorija

Įkurtas 1960 m. tais laikais buvo su CSKA Dušanbė susietasis klubas. 
Vadinosi Vachšo futbolo klubu, pagal Vachšo slėnio vietovardį.
Pastruoju metu žinomas Xatlon arba Khatlon pavadinimais. 
Žaidžia aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
Indonezijos herbas

Indonezijos herbas (vadinamas Garuda Pancasila) – Indonezijos nacionalinis simbolis.
Pagrindinė herbo dalis – Garuda (mitinis paukštis) su skydu ant krūtinės ir popieriaus ritiniu suspaustų Garudos kojomis. Skydo penkios emblemos simbolizuoja Pancasila, penki Indonezijos nacionalinės filosofijos principai. Garuda Pancasila buvo sukurtas sultono Hamido II ir 1950 m. vasario 11 d. buvo priimtas kaip nacionalinis herbas.

Popieriaus ritinys ir devizas

Garuda nagais suspaudusi laiko popieriaus ritinį, kuriame užrašytas nacionalinis Indonezijos devizas Bhinneka Tunggal lka. Tai senosios javiečių kalbos frazė, kuri reiškia „Nors ir suskilęs į gabalus, bet vienas“ (turima omenyje tai, kad Indonezija sudaryta iš daug gabalėlių, salų). Verčiant grubiai „Vienybė įvairume“.
Henri Perruchot

Anri Periušo (fr. Henri Perruchot, 1917–1967 m.) – XX a. prancūzų rašytojas, meno kritikas ir istorikas, geriausiai žinomas žymių XIX a. antros pusės dailininkų, impresionistų ir postimpresionistų, biografijomis.
Mustafa I

Mustafa I (osm. مصطفى اول = Birinci Mustafa; 1592 m. – 1639 m. sausio 20 d.) – Osmanų imperijos sultonas 1617–1618 m. ir 1622–1623 m.

Biografija

Mustafa I gimė 1592 m. Manise, Mechmedo III sūnus, Achmedo brolis. Achmedo I valdymo metu, 14 metų gyveno izoliuotas Topkapų dvare. Mustafa sirgo psichikos liga ir buvo nesugebantis valdyti, būdamas tik dvaro grupuočių įrankiu. 1618 m. vasario 26 d. jis buvo nuverstas giminaičio Osmano II naudai. Po Jančyro sukilimo nuvertus Osmaną II, 1622 m. gegužės 19 d. vėl pasodintas į sostą (o Mustafa pats pareiškė nenorįs valdyti), 1623 m. rugsėjo 10 d. nuverstas antrą kartą Murado IV naudai. Po to iki gyvenimo galo buvo įkalintas dvare, mirė 1639 m. sausio 20 d.
Granulitas

Granulitas – aukštatemperatūrė metamorfinė uoliena, turinti granuliuotą (granoblastinę) struktūrą. Granulitas sudarytas iš kvarco, plagioklazo, kalio felšpato, granatų su nedideliais silimanito, kianito ir kitų mineralų kiekiais. Pagrindinė granatų dalis – piropas.
Granulitas dažniausiai susidaro regioninio metamorfizmo metu. Šiai uolienai susidaryti reikalinga aukšta (iki 1000 °C ir aukštesnė) temperatūra.
Rūdėnai

Istorija

1950–1962 m. Kuršėnų rajono, 1962–1995 m. Šiaulių rajono Raudėnų apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė Paežerių tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

RAUDĖNAI – 5,4 km 
Kentraičiai – 1,3 km
Taučiai (Šiauliai) – 1,6 km
Gudmiškė – 3,7 km
Bartlaukė – 3,2 km
KURŠĖNAI – 9 km 
ŠIAULIAI – 34 km
Kemersiai – 2,6 km
Sauslaukė – 3,5 km
Dirvonėnai – 1,9 km
Lapkasiai – 4,3 km
Amazonė (Venesuela)

Geografija

Didžiąją valstijos dalį, ypač šiaurės rytinę pusę, užima Gvianos plokščiakalnis, valstijos teritorijoje iškylantis iki 2832 m (Marahuakos k.). Tarp kalnagūbrių yra lygumų plotų, įdubų. Pietvakariuose paviršius leidžiasi link Amazonės žemumos. Didžioji Amazonės valstijos dalis yra Orinoko baseine. Ši upė kerta visą valstiją. Į ją teka Ventuaris, Okamas, Padamas ir daug kitų upių. Pietvakariniu pakraščiu teka Amazonės baseinui priklausanti Negro upė, kuri natūraliu Kasikjarės kanalu jungiasi su Orinoko baseinu.
Amazonės valstijos teritorijoje vyrauja Amazonijos džiunglės, tarp plokščiakalnių yra savanos ruožų. Įsteigti 4 nacionaliniai parkai, yra vaizdingų stalkalnių (Autana, Japakana ir kt.).
Valstijos simbolis – brazilinė hevėja.

Gyventojai

Amazonės valstija yra mažiausiai gyventojų turinti ir rečiausiai apgyvendinta Venesuelos valstija. Dauguma gyventojų susitelkę šiaurės vakaruose ir prie Kolumbijos sienos. Čia gyvena didžioji dalis Venesuelos indėnų, jie sudaro 45,8 % valstijos gyventojų. Pagrindinės tautos: piaroa, janomamai, jekuanai, banivai, piapokai, salibai
Boguslavas Kaplanovskis

Biografija

Gimė 1814 m. Trakuose, Zacharijaus Kaplanovskio ir Deboros Nisanovos šeimoje. 1868-1894 m. Trakų kenesos hachanas. Mirė 1898 m. liepos 24 d. Trakuose, palaidotas vietos karaimų kapinėse. Su žmona Rakelija Ananevna turėjo du sūnus Ananijų ir mediką Romualdą (1838-1892) bei dukrą Julijaną (1846-1909).
Apsigyvenęs Moluvėnuose, pastatė Moluvėnų kenesą.
Ginčas

Ginčas - nesutarimas, konfliktas. Ginčo dalyviai - ginčo šalys, ginčo pusės.
1938 m. Chvangchės potvynis

1938 m. Chvangchės potvynis (kin. 花园口决堤事件) buvo Kinijos nacionalistų vyriausybės pradiniame Antrojo Kinijos-Japonijos karo etape sukeltas potvynis, kuriuo siekta sustabdyti greitą Japonijos pajėgų veržimąsi.

Strateginis sprendimas ir potvynis

Prasidėjus Antrajam Kinijos-Japonijos karui 1937 m. Japonijos imperatoriškoji armija sparčiai veržėsi į Kinijos teritoriją. 1938 m. birželio mėn. Japonija kontroliavo visą Šiaurės Kiniją. Birželio 6 d. jie užėmė Henanio sostinę Kaifeną ir ėmė grėsti Džengdžou. Džengdžou buvo svarbių Pinghan ir Longhai geležinkelių jungtis ir japonams sėkmingai užėmus miestą būtų kilusi grėsmė svarbiems Uhano ir Sianio miestams.
Siekdamas sustabdyti japonų veržimąsi į vakarinę ir pietinę Kinijos dalį Čiang Kai-ši, patarus Čen Guofu, nusprendė atidaryti Chvangchės užtvankas prie Džengdžou. Pirminis planas buvo sunaikinti užtvanką prie Žaokou, tačiau dėl sunkumų toje vietoje birželio 5 ir 7 d. buvo sugriauta užtanka prie Chuajuankou, pietiniame krante. Vanduo užliejo Henanį, Anhui ir Dziangsu. Kilęs potvynis užliejo ir sunaikino tūkstančius kvadratinių kilometrų dirbamos žemės ir Chvangchės žiotis pastūmė į pietus. Buvo sugriauti ar sunaikinti tūkstančiai gyvenviečių, o keletas milijonų gyventojų liko be namų ir tapo pabėgėliais. Oficiali pokarinė nacionalistų komisija nustatė, kad 800 000 žmonių nuskendo ir tai gali būti sumažintas skaičius.

Vertinimas

Strateginis potvynio vaidmuo yra ginčyjamas. Japonijos armijos potvynis nepalietė nei šiaurėje, nei rytuose, nei pietuose. Jų veržimasis į Džengdžou buvo sustabdytas, tačiau spalio mėnesį jie užėmė Uhaną puldami iš kitos pusės. Japonai didžiosios dalies Henanio neužėmė iki pat vėlyvosios karo stadijos, o japonų okupacija Anhui ir Dziangsu buvo ribota. Daugelis miestų ir transporto linijų užtvindytoje teritorijoje jau buvo užimti japonų; po potvynio jie negalėjo konsoliduoti savo valdžios šioje teritorijoje ir didelės šios teritorijos dalys buvo apimtos partizaninio judėjimo. Potvynio aukų skaičius išlieka ginčytinas, tiek Kianijos valdžios, tiek kitų tyrinėtojų vertinimai buvo tikslinami ir po kelių dešimtmečių po potvynio.
Nemenčinės Parčevskių koplyčia

Istorija

1857 m. mūrinę koplyčią pastatė netoliese esančio Raudondvario dvaro savininkas A. Parčevskis. Kriptoje buvo palaidoti šios giminės nariai.
Viršutinėje koplyčios dalyje altoriaus nebuvo, čia jau nuo XIX a. II p. buvo laikomi bažnytiniai reikmenys, katafalko dalys ir kitas inventorius. Akmeninė šventoriaus tvora buvo sumūryta kun. Šimkevičiaus rūpesčiu 1885 m., o metaliniai kaltos geležies varteliai įrengti 1886 m. A. Parčevskio lėšomis.
Koplyčia kartu su bažnyčia buvo įamžintos fotografo Adomo Daukšos XIX–XX a. sandūroje darytose nuotraukose. Gretimoje bažnyčioje yra Vilniaus skulptoriaus Juozapo Kozlovskio dvi jo padarytos presbiterijos sienose įmūrytos granitinės memorialinės plokštės, skirtos koplyčioje palaidotiems Parčevskių šeimos nariams; yra Ignoto Parčevskio, jo žmonų Salomėjos ir Kotrynos bei dukters Rožės epitafijos.
2009 m. klebono Eduardo Kirstuko iniciatyva iki tol buvusi apleista koplyčia kartu su bažnyčia buvo restauruotos.
Lazdynai (Kaliningrado sritis)

Žymūs žmonės

Lazdynuose kunigavo lietuvių raštijai nusipelnę dvasininkai: nuo 1579 m. tarnavo ir 1584 m. mirė poetas ir kunigas Stanislovas Marcijanas Musa, 1709–1710 m. kunigavo poetas ir vertėjas Jonas Šulcas, 1887–1896 m. – K. Šimkus. Apie 1890 m. mieste ir apylinkėse tautosaką užrašinėjo Vilius Kalvaitis. Mokykloje prieš 1762 m. precentoriavo lietuvių raštijos darbuotojas Kristijonas Mykolas Piečys, XIX a. – Karalienės mokytojų seminarijos absolventai: nuo 1841 m. L. Trakaitis, nuo 1855 m. K. H. Langutas, nuo 1883 m. R. A. Fydleris.
Baublių mokykla-daugiafunkcis centras

Istorija

Įsteigta 1980 m.
Silvestras Baltramaitis

Silvestras Baltramaitis (1841 m. gruodžio 2 d. Mankiškiuose, Šiaulių apskr., dab., Radviliškio raj. – 1918 m. Bašmakovas, Penzos gubernija, Rusija) – Lietuvos bibliografas, literatūros istorikas.

Biografija

Globojamas giminaičio – Upynos klebono Bogušo, vienerius metus lankė triklasę Raseinių apskrities mokyklą, o 1860–1863 m. mokėsi Telšių apskrities progimnazijoje. Po 1863 m. sukilimo planavo studijuoti Sankt Peterburgo meno akademijoje ir, kad į ją įstotų, 1865 m. Sankt Peterburgo piešimo mokykloje mokėsi dailės pagrindų, bet, stokodamas lėšų, mokykla metė. 1867–1869 m. dirbo privačioje raštinėje. 1869 m. įsidarbino Sankt Peterburgo viešojoje bibliotekoje ir ten sėkmingai dirbo iki 1918 m. Tada, gavęs pensiją, išvyko į Penzos gubernijos Bašmakovo miestelį, kuriame gyveno iki mirties.

Mokslinė veikla

Parengė „Lietuvos geografijos, etnografijos ir statistikos bibliografinės medžiagos rinkinį“ su priedu “Lietuviškų ir senųjų prūsų knygų, išleistų 1533-1891 metais sąrašas” (Список литовских и древнепрусских книг, 1891 m., papildytas leidimas 1904 m.). Sudarė šių veikalų 2 papildomas dalis, kurios apėmė apie 3200 lietuviškų leidinių (1903–1918 m.) ir 1904–1917 m. lietuviiškų knygų rodyklę (abi dalys nespausdintos). Parengė lietuvių bibliografijos darbų, 1893 m. – Simono Daukanto raštų, 1894 m. – lietuviškos periodikos, 1895 m. – lietuviškų rankraščių bibliografijas. Suregistravo apie 20 000 knygų, straipsnių, recenzijų. Parašė darbų iš lietuvių etnografijos.
Išspausdino straipsnių apie senąją lietuvių raštiją („Aušra“, 1884 m.), paliko jos raidos iki XVIII a. pabaigos rankraštį „Medžiaga lietuviškai literatūrai“, surinko duomenų Simono Stanevičiaus, Aleksandro Fromo-Gužučio biografijoms. Į lietuvių kalbą išvertė Moljero, A. Čechovo, H. K. Anderseno grožinės literatūros kūrinių, praktinių knygelių.
Pasirašinėjo slapyvardžiais B. Žiemkentis, Žambinis, Dagilis, Juodulaitis, Mankiškių Sylė, B-s, S. B. ir kitais.
1900 m. įstojo į Rusijos geografų draugiją, nuo 1907 m. Lietuvių mokslo draugijos narys.
Meinas

Istorija

Anksčiau buvęs Masačusetso dalimi Meinas valstijos statusą gavo 1820 m.

Geografija

Šiaurėje ir rytuose ribojasi su Kanados Kvebeko provincija, šiaurės rytuose su Naujuoju Brunsviku, pietuose su Naujuoju Hampšyru.

Ekonomika

Gan skurdi dirva, trumpas vegetacijos sezonas, gan tolimas atstumas nuo pramoninių ir prekybos centrų trukdė valstijos plėtojimuisi ir jos demografiniam augimui. 
Sulaukęs konkurencijos iš kitų valstijų Meinas pakeitė savo pozicijas ir dabar daugiausia užsiima prekyba, aptarnavimo sfera, finansinės paslaugomis. Vaizdingos pakrantės padeda valstijai plėtoti turizmą, kuris yra vienas iš didesnių valstijos pajamų šaltinių.
Žvejyba, pagrindinė Meino pramonės šaka, patyrė nuosmukį, tačiau krabų žvejyba laikosi stabili. Žemės ūkis turėjo sunkumų prisitaikyti prie gamtos sąlygų. Dauguma ūkių yra susitelkę vakarinėje valstijos dalyje. Auginamos bulvės, javai, šilauogės, obuoliai. Taip pat užsiimama pienininkyste, paukštininkyste. Miško kirtimas dominavo valstijoje nuo senesnių laikų, tačiau iškirtus didesnius medžius, dabar šia pramonės šaka pasitenkina popieriaus masės gamyba. Valstijos laivininkystė prarado anksčiau buvusias pozicijas. Gamybos, apdirbimo pramonė yra didžiausia šalyje. Popieriaus ir medžio produktų pramonės šaka yra viena iš lyderių vasltijoje. Maisto produktai ir transporto šakos taip pat yra svarbios. Valstijos mineraliniai ištekliai yra gausūs, tačiau daug jų nėra eksploatuojama. Išgaunamas granitas, akmuo, smėlis, žvyras, cinkas, durpės.
Henrikas Jurgis Šimoliūnas

Biografija

1956 m. baigė Joniškėlio žemės ūkio technikumą, agronomas, 1979 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Pakruojo rajono skyriaus narys.
1997–2000 m., 2000–2003 m., ir 2003–2004 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys, Kaimo reikalų komiteto pirmininkas.
Sutuoktinė Marijona, vaikai Asta, Inga, Jolanta, Dina.
Airėnai I

Istorija

Pirmieji Airėnai XIX a. buvo Airėnų kaimas ir palivarkas, priklausęs kunigaikščiams Giedraičiams. Airėnai II įsikūrė XX a. pradžioje, atkėlus gyventojų iš Gardino gubernijos.

Bendradarbiavimas

 Lenkija – Brduvas
J Records

Istorija

„J Records“ buvo įkurta 2000 m. muzikos industrijos veterano Clive Davis su 150 milijonų JAV dolerių kompanijos „BMG“ finansavimu, kai Clive paliko ankstesnę savo valdomą įrašų kompaniją – „Arista Records“. Olivia buvo pirmoji atlikėja, pasirašiusi kontraktą su „J Records“, bet po dvejų metų ji paliko kompaniją dėl prastai parduodamų įrašų. 2001 m. kompanija susilaukė sėkmės, kai atlikėjos Alicia Keys ebiutinis albumas „Songs in A Minor“ tapo platininiu ir buvo parduotas daugiau nei 12 milijonų tiražu pasauliniu mastu. Tais pačiais metais kompanija susilaukė panašios sėkmės su grupės O-Town albumu. Vėliau sutartis su kompanija pasirašė jau tada žymesni atlikėjai, tokie kaip D'Angelo, Jamie Foxx ir Monica.
2002 m. „BMG“ nusipirko didesnę kompanijos dalį. Tais pačiais metais „J Records“ pradėjo funkcionuoti po „RCA Music Group“ sparnu, kur Davis tapo kompanijos prezidentu ir vadovaujančiu direktoriumi ir pasirašė kontraktą su „American Idol“ šou laimėtojais Fantasia ir Ruben Studdard. 2005 m. rugpjūtį „J Records“ vykdomosios operacijos buvo sujungtos su „Arista Records“, tačiau abi kompanijos ir toliau leidžia savo produkciją.
2011 m. kampanija buvo uždaryta, teisės į jos atlikėjų įrašų leidybą atiteko „RCA Records“.
Rapalas

Istorija

Rapale rasta VIII a. pr. m. e. radinių, bet nenustatyta etruskų ar graikų.
Lombardai užėmė Rapalą 643 m., o valdant Karoliui Didžiajam kaimas buvo priskirtas Genujos grafystei. Miesto vardas pirmąkart paminėtas 964 m. Rapalas atiteko Genujai 1229 m. ir jos valdžioje išliko iki Napoleono laikų. Rapalo galerijos dalyvavo Melorijos mūšyje 1284 m. Aragono karalystė užėmė miestą 1494 m. rugsėjo 5 d., bet po trijų dienų 2500 šveicarų juos išvijo.
XVI a. Rapalą puldinėjo turkai ir Afrikos piratai, tad apginti gyvenvietę buvo pastatyta pilis. XVIII a. pabaigoje prancūzai užėmė apylinkes ir 1805 m. aneksavo kaip Apeninų departamentą. 1814 m. anglai išlaisvino miestą ir po metų su visa Genuja perdavė Sardinijos karalystei.
1917 m. Rapale susirinko anglai, prancūzai ir italai aptarti tragiško Italijos pralaimėjimo Kaporeto mūšyje. Buvo nuspręsta sukurti aukščiausią karo tarybą Versalyje ir permesti anglų ir prancūzų dalinius į Italijos frontą. 1920 m. lapkričio 12 d. Italija ir Serbų, kroatų ir slovėnų karalystė pasirašė Rapalo sutartį, išspresdami pasienio nesutarimus be Sąjungininkų įsikišimo. Čia taip pat buvo pasirašyta Rapalo taikos sutartis tarp Vokietijos ir Rusijos. Abi pusės atsisakė reparacijų ir atnaujino diplominius santykius.
Per Antrąjį pasaulinį karą vokiečiai nužudė daug partizanų Rapale.
Friedrich Nietzsche teigė, kad mintys apie Zaratustrą jam atėjo į galvą vaikštant po Rapalo apylinkes. Tarpukariu rašytojas Ezra Pound ilgai gyveno mieste.
Rotorua kaldera

Rotorua kaldera (angl. Rotorua Caldera) – ugnikalnio kaldera, esanti Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės saloje, Taupo vulkaninėje srityje. Susidarė prieš 240 tūkst. metų po galingo ugnikalnio išsiveržimo. Kalderoje susidarė Rotorua ežeras. Iš lavos riolito sudaryta ežere esanti Mokoia sala. Kalderos plotas ~4000 km².
Kavalniškiai

Istorija

1654 m. minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje (Kavalniai). Gyveno Jurgis Kavalnis.
Vladislavas Domarkas

Biografija

1945–1956 m. mokėsi Balsiškių pradinėje ir Kartenos vidurinėje mokykloje. 1961 m. Kauno politechnikos instituto (KPI) Elektrotechnikos fakultete su pagyrimu baigė radiotechnikos specialybę.
1961–1967 m. KPI Ultragarso laboratorijos inžinierius, 1964–1967 m. aspirantas. Nuo 1967 m. KPI Radioelektronikos fakulteto dėstytojas, 1969 m. docentas. 1977 m. technikos mokslų daktaras.  1977–1978 m. stažavo Kalifornijos Santa Barbaros ir Stanfordo universitetuose (JAV). 1979–1980 m. Radijo prietaisų katedros vedėjas. 1980–1983 m. KPI mokymo ir auklėjimo reikalų prorektorius. Nuo 1981 m. profesorius. 1983–1992 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) rektorius. Nuo 1985 m. LSSR mokslų akademijos (LMA) narys korespondentas.
Nuo 1971 m. SSKP narys. 1985–1990 m. LSSR Aukščiausiosos Tarybos deputatas, 1989 m. Prezidiumo narys. 
1992–1993 m. KTU Radioelektronikos fakulteto Teorinės radiotechnikos katedros profesorius. 1993–1994 m. LR užsienio reikalų ministro Povilo Gylio pavaduotojas.  1994 m. suteiktas nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinis rangas. 1994–1996 m. Adolfo Šleževičiaus ir Mindaugo Stankevičiaus Vyriausybėse – LR švietimo ir mokslo ministras.  Nuo 1997 m. KTU Socialinių mokslų fakulteto Viešojo administravimo katedros dėstytojas, profesorius, 2001–2009 m. šios katedros vedėjas, 2009–2013 m. profesorius. Nuo 2011 m. LMA tikrasis narys, nuo 2014 m. narys emeritas. 
Žmona Stanislova Domarkienė (1940–2015). Vaikai Andrius Domarkas (g. 1969) ir Evelina Domarkaitė-Meilienė (g. 1973).

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai iš ultragarsinių ir pjezoelektrinių matavimo keitiklių. Parašė apie 150 mokslinių straipsnių, 50 išradimų autorius.
Ščiolkovas

Istorija

Žinomas nuo XVI a., miesto teisės nuo 1925 m.