google/wiki40b huggingface dataset:
Žodžio laisvė

Žodžio laisvė (kartais įvardinama kaip saviraiškos laisvė) yra laisvė kalbėti arba kitokiais būdais skleisti informaciją (kaip kad savo įsitikinimus, pažiūras, mintis) be cenzūros. Tai viena iš pamatinių politinių teisių. Ji yra neatsiejama nuo šiuolaikinės demokratijos sampratos, įtvirtinta daugelio valstybių konstitucijose, įstatymuose, taip pat ir tarptautiniuose teisės aktuose, kaip kad Visuotinė žmogaus teisių deklaracija (19 straipsnis) arba Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencija (10 straipsnis).
Žodžio laisvė nėra absoliuti. Akivaizdžiausi jos ribojimai yra susiję su difamacijos, šmeižto, įslaptintos arba su valstybės saugumu susijusios informacijos atskleidimo draudimais.
Svaidyklė

Paprastoji svaidyklė

Sudaryta iš diržo ar virvės, kurios vienas galas turi kilpą, į kurią įkišama svaidyklininko ranka, o kitas galas laikomas tos pačios rankos pirštais, o per vidurį yra praplatėjus dalis (įdubęs odos lopas, pinta įduba ar pan.). Į guolį įdedamas svaidyklės „sviedinys“ (akmuo, keraminis ar metalinis rutuliukas), svaidyklė įsukama virš galvos vis didinant sukimo greitį, ir, paleidus svaidyklės galą be kilpos, akmuo išsviedžiamas. Kai kas teigia, kad sviedimas nesukant tiesiu mostu kur kas taiklesnis ir pakankamai efektyvus .

Akmenys

Svaidymui parinkdavo kuo taisyklingesnės formos apvalų, iki 200 g sveriantį akmenį. Sviestas akmuo lėkdavo iki 90 m, bet taiklumas paprastai būdavo prastas, kadangi taikytis svaidykle neįmanoma, taikliam šūviui reikėdavo didelės patirties, o ir patyręs svaidyklininkas negalėdavo prisitaikyti prie kiekvieno akmens ypatumų (bet užtai akmenys praktiškai nieko nekainavo).

Keraminės kulkos

Taiklumui padidinti ėmė naudoti degto molio kulkas, kurios būdavo vienodo dydžio ir vienodos masės. Antikiniuose griuvėsiuose gana dažnai randa tokių keraminių kulkų sandėlius. Keraminės kulkos būdavo mažesnio tankio, todėl arčiau lėkdavo, bet užtai taiklumas būdavo gerokai didesnis.
Akmeninės ir ypač keraminės kulkos būdavo mažiau pavojingos priešininkams, jei jie turėdavo amortizuojančius šarvus. šalmus ir skydus.

Metalinės kulkos

Svaidyklių efektyvumas būdavo žymiai didesnis svaidant geležines ar ypač švinines kulkas. Šaudymo nuotolis tiek padidėdavo, kad supanašėdavo su lanko nuotoliu (švininės kulkos – iki 260 m, geležinės – iki 180 m). Pramušamoji galia irgi padidėdavo keliskart. Aptiktos švininės kulkos sveria nuo 40 iki 140 g.
Metalines kulkas nustojo naudoti pasibaigus antikai, kadangi jos būdavo brangios – pvz., 100 svaidyklės šūvių reikėdavo ~40 kg metalo, o panaudotas kulkas surinkti būdavo sunku.

Paplitimas

Paprastąsias svaidykles naudojo daugelis senovės tautų. Jas plačiai naudojo senovės Egipto, Graikijos, Romos, taip pat viduramžių kariuomenės. Svaidykles naudojo ir piemenys plėšrūnams nuo gyvulių nuvaryti.
Azijoje svaidyklės naudodavo palyginti retai, o antikinėje ir viduramžių Europoje svaidykles plačiai naudojo valstiečiai ar miestiečiai šauktiniai. Viena iš tokio plataus naudojimo priežasčių – gamybos patogumas, svaidyklių ir šaudmenų pigumas ir pakankamas efektyvumas svaidyklininkams svaidant akmenis salvėmis. Europoje svaidykles karuose naudojo iki XVI a.
Svaidykles naudojo ir Asirijos, Persijos, Graikijos, Romos, Kartagenos kariuomenės. Nors lankai buvo taiklesnis ginklas, svaidyklininkus, naudojusius metalines kulkas, labai vertino, kadangi sviesta metalinė kulka išlaiko kaunamąją galią visą lėkimo trajektoriją, o pataikiusi – laužė kaulus, o šarvuotus – kontūzydavo.
Išugdyti įgudusį svaidyklininką būdavo sudėtingiau, nei įgudusį lankininką.
Žostautai (Kėdainiai)

Istorija

Vietovardis kilo nuo asmenvardžio Žostautas (Zastautas, Zaštautas, Zostautas, Žoštautas, Žostautas), kuris kildinamas iš šaknų žos- (< žósti „tarti, sakyti; barti“) ir taut- (tauta, tausti).
Kaimas minimas 1596 m. XIX a. pab. buvo Žostautų (Zaštautų) kaimas ir palivarkas Ariogalos valsčiuje.
Tarybiniais metais Žostautai priklausė Pernaravos apylinkei, buvo Pernaravos kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Medžioklė

Medžioklės istorija

Medžioti daugelyje pasaulio vietų pradėta paleolite. Iš pradžių medžiota kolektyviai. Ilgainiui tobulėjo medžioklės priemonės: seniausios medžioklės priemonės buvo akmenys, akmens kirviai, kuokos, akstys, ietys. Mezolite buvo išrastas lankas, turėjęs didelę reikšmę medžioklės raidai. Neolite medžioti pradėta su šunimis, vėliau – su arkliais, medžiokliniais paukščiais. XII a. pasirodė šaunamieji ginklai; pamažu daugumoje šalių pradėta medžioti ir medžiokliniais šautuvais, paplito įvairūs medžioklės būdai, naudojami ir dabar.
Medžioklės reikšmė žmogaus gyvenime ilgainiui keitėsi. Pirmykštėje bendruomenėje medžioklė kurį laiką buvo žmogaus egzistencijos pagrindas, svarbiausias maisto ir aprangos šaltinis.
Neolite, mažėjant didžiųjų žvėrių ir paukščių ištekliams, ėmė mažėti ir medžioklės, kaip svarbiausio žmonių pragyvenimo šaltinio, reikšmė, ypač, kai žmonės susirado naujų maisto šaltinių. Vis dėlto Europoje iki Tacito laikų (I a.) buvo išlikę tautų, kurios gyveno vien iš medžioklės.
Nuo naujųjų laikų pradžios medžioklė vis labiau darėsi kilmingųjų gyventojų privilegija. Vėliau medžioklę ėmė varžyti privati žemės nuosavybė.

Medžioklė Lietuvoje

Lietuvoje pradėta medžioti jau mezolite. Iki žemdirbystės ir gyvulininkystės paplitimo (V-VIII a.) medžioklė buvo vienas svarbiausių pragyvenimo šaltinių. Didelę ūkinę reikšmę ji turėjo iki XIX a.
Pirmą kartą medžioklę teisiškai ėmė reguliuoti 1557 m. valakų įstatymas, vėliau – Lietuvos statutai. 1795–1914 m. galiojo Rusijos medžioklės įstatymai (išskyrus Klaipėdos kraštą: jame galiojo Vokietijos medžioklės įstatymai).
1920 m. spalio 27 d. Tado Ivanausko, Povilo Matulionio, Elijošiaus Nonevičiaus, Jeronimo Paulionio bei leitenantas Broniaus Žvynio iniciatyva pateiktas prašymas Kauno miesto ir apskrities viršininkui įsteigti Lietuvos medžiotojų draugiją. Tais pačiais metais išleistos laikinosios medžioklės taisyklės. 1921 m. spalio 7 d. įsteisinta Lietuvos medžiotojų draugija. 1922 m. valstybinius miškus pradėta medžioklei nuomoti. 1937 m. išleistos medžioklės įstatymui vykdyti taisyklės. 1946 m. išleistos sovietinės medžioklės taisyklės. 1960 m. prisijungus žvejų draugijai įsteita Lietuvos medžiotojų ir žvejų draugija (LMŽD).
9885 Linux

9885 Linux – asteroidas, kurį 1994 m. spalio 12 d. atrado Spacewatch projekto nariai.
Sirtakis

Sirtakis (gr. συρτάκι) –  Graikijoje gimęs uždegantis šokis,  šokamas sustojus eile ar ratu, uždėjus rankas ant kaimynų pečių. Sirtakio muzika pasižymi greitėjančiu tempu, šokama sinchroniškai ir eilei judant, vingiuojant per aikštelę. Eilės priekyje – labiausiai patyręs šokėjas, dažnai rankoje laikantis skepetaitę.
Šis šokis nėra nacionalinis graikų šokis. Sirtakį 1964 m. sukūrė garsus graikų kompozitorius Mikis Theodorakis filmui „Graikas Zorba“ (Zorba the Greek), kur džiaugsmo filosofija, visą apimantis Zorbos atliekamas šokis pakeri, o finalinio sirtakio svaigulys priverčia pamiršti bėdas ir gyvenimo rūpesčius. Po šio filmo pasirodymo sirtakis tapo Graikijos populiariausiu šokiu ir vienu iš nacionalinių simbolių. Sakoma, kad būtent jis padėjo Graikijai išsikapstyti iš ekonominės krizės, kai sužinoję apie šokį turistai patraukė ten jo išmokti ir pramogauti. Sirtakis yra sukurtas pagal gerokai sudėtingesnio tautinio graikų šokio Hasapiko lėtas ir greitas versijas.
Optimistinis urvas

Optimistinis urvas (ukr. Оптимістична печера) – karstinis urvas Vakarų Ukrainoje. Bendras ištirtas ilgis yra 230,5 km. Jo vieta – Koroliovkos kaime Borščivo (Борщів) rajone Ternopilio srityje. Tai ilgiausias pasaulio gipso urvas, arba trečias – tarp visų sausumos urvų, po Mamuto ir Jevelio urvų.
Urvas surastas 1966 m. Jo atskiros išsiraizgiusios dalys užima apie 2 ha plotą, išsidėstę vidutiniame 20 m gylyje. Daugelis jų užneštos moliu, sutinkami stalaktitai, heliktitai, kiti panašūs urviniai dariniai.
Vilniaus Atgajos specialioji mokykla

Istorija

1958 m. balandžio 1 d. įsteigta Vilniaus 2-oji pagalbinė mokykla. 1981 m. mokykla buvo perkelta į naujai pastatytą pastatą Viršuliškių g. 103. Nuo 1992 m. rugpjūčio 5 d. - 2-oji specialioji internatinė mokykla. 2003 m. sausio 22 d. suteiktas Atgajos vardas.
Viktoras Ralys

Viktoras Ralys (g. 1953 m. rugpjūčio 14 d. Niujorke, JAV), vargonininkas, chorvedys ir dainininkas.

Biografija

Queens kolegijoje ketverius metus studijavo muzikos teoriją, fortepijoną, dirigavimą ir kompoziciją, o vargonuoti mokėsi Manhattano, N Y, muzikos mokykloje. New Yorko universitete studijavo lietuvių kalbą. Dar mokydamasis atostogų metu arba susirgus vargonininkui ir chorvedžiui A. Kačanauskui, jį pavaduodavo. 1977 m. pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Apreiškimo lietuvių parapijoje Brooklyne, NY. 1981 m. balandžio 12 d. bažnyčioje su choru, solistais ir vargonais atliko G. Rossini „Stabat Mater“ ir Č. Sasnausko „Libera me Domine“. Subūrė mišrųjį vokalinį kvartetą „Harmonija“, kuris 1982 m. dainavo „Margučio“ surengtame koncerte Čikagoje. Brooklyne taip pat vadovavo vyrų chorui „Perkūnas“, su kuriuo koncertavo ne tik JAV, bet ir Kanadoje bei Europoje (Italijoje). Paminėtinas 1982 m. birželio 4 d. „Perkūno“ ataskaitinis koncertas, turėjęs didelį pasisekimą. Su vyrais pastatė operetę „Auksinės dienos“ (pagal Rombergo „Student Prince“). Susijungus dviem parapijoms, susidarė 60 žmonių mišrusis choras, kuris pastatė G. Faure „Requiem" ir atliko ištraukų iš Ch. Gounod ir J. Sibelliaus stambių kūrinių.
Nuo 1990 m. V. Ralys pradėjo vadovauti Šv. Kazimiero lietuvių parapijos chorui Los Angeles, CA. Choras gieda bažnyčiose, rengia religinės muzikos koncertus, dalyvauja dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose, pastatė Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai“. V. Ralys dar vadovavo „Spindulio“ jaunimo ansambliui. Kaip solistas dainuoja Los Angeles City operoje. Buvo 1991 m. 7-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės dirigentas Čikagoje ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės dirigentas Vilniuje – dirigavo B. Budriuno dainą „O, Nemune". Parapijos chorą parengė 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Baltarusijos kalvynas

Baltarusijos kalvynas (rus. Белорусская гряда) yra Rytų Europos lygumoje, nusidriekęs per Lenkiją ir Baltarusiją. Ilgis apie 500 km, nuo Bresto apylinkių iki pat Smolensko. Sudarytas iš moreninių nuogulų. Pietuose pereina į Polesės žemumą, šiaurės vakaruose ribojasi su Baltijos aukštumomis, o rytuose – su Smolensko aukštuma. Susideda iš atskirų aukštumų: Minsko, Gardino, Volkovysko, Naugarduko, Ašmenos, Vitebsko, Oršos ir kt. Aukštis iki 345 m (Dzeržinskio kalva). Kalvyną kerta platūs Nemuno ir Berezinos upių slėniai.
Santakai (Šakiai)

Žymūs žmonės

Kaime gimė poetas Pranas Vaičaitis (1876–1901). Gimtasis namas neišliko, bet sode tebeauga jo pasodinti keli medžiai (ąžuolai, eglės).
Kalkilja

Istorija

Vietovė gyvenama nuo priešistorinių laikų. Minima nuo 1596 m. Osmanų šaltiniuose kaip Qalqili. XIX a. tebebuvo skurdus kaimas. Pradėjo augti XX a. vid., buvo verčiamasi bananų, citrusų, javų auginimu. Nuo 1967 m. Kalkilja buvo okupuota Izraelio. 2003 m. miestas apsuptas siena, kuria atskirta daugelis dirbamų žemių.
Carlos Sastre

Biografija

Sastre 1997 metais pasirašė savo pirmąjį kontraktą su profesionalia ispanų komanda ONCE. Didžiausias pasiekimas su šia komanda buvo Vuelta a España lenktynėse kalnų etapo laimėjimas.
2002 metais jis pasirašė kontraktą su danų komanda Team CSC Saxo Bank. Su šia komanda Sastre pirmą kartą sudalyvavo Tour de France lenktynėse. 2003 metais didžiausias jo pasiekimas Tour de France buvo tryliktojo etapo laimėjimas.
Prieš 2004 m. sezoną Sastre su komandos draugu Ivan Basso intensyviai treniravosi Bostone ir norėjo pasiekti juo geresnių rezultatų. Tai pasiteisino. Sastre užėmė šeštą vietą Vuelta a España lenktynėse ir aštuntą vietą Tour de France lenktynėse.
2008 metais Carlos Sastre laimėjo Tour de France lenktynes.
Vėjaraupiai

Ligos eiga ir gydymas

Pakilusi iki 38 laipsnių ir daugiau, temperatūra laikosi kelias dienas, ligonį vargina galvos skausmas. Ant kūno atsiradusios raudonos dėmelės virsta skaidraus skysčio pripildytais spuogeliais, kurie gali išberti ne tik viso kūno odą, bet ir burnos ar lytinių organų gleivinę. Išbertą odą labai niežti, trukdo ramiam miegui, mažėja apetitas. Vaikui draskant spuogelius, jie supūliuoja dėl patekusios infekcijos, todėl svarbi vaiko asmeninė higiena (dažnas rankų plovimas, nagų kirpimas, tik asmeninių priemonių naudojimas). Sveikstant spuogeliai pasidengia šašais, nuo ligonio jau neužsikrečiama. Jokių žymių ant ligonio kūno nelieka tik po kelių mėnesių, kai išnyksta po šašelio likusios dėmelės.
Aukšta temperatūra numušama gydytojo rekomenduotais vaistais. Niežuliui palengvinti galima naudoti paskirtus preparatus. Subliūškusių spuogelių žaizdelės tepamos antiseptiniais tirpalais.
Grandinėlė (kolektyvas)

„Grandinėlė“ – Panevėžio tautinių šokių kolektyvas.

Istorija

1977 m. Panevėžio m. statybos tresto kultūros ir sporto rūmuose atvykusi atlikti diplominės praktikos Zita Rimkuvienė įkūrė vaikų ir jaunimo tautinių šokių kolektyvą, kuriam 1992 m. buvo suteiktas šokių ansamblio „Grandinėlė“ vardas.
Ansamblio meno vadovė – choreografė, Lietuvos kultūros žymūnė, respublikinių ir pasaulio lietuvių dainų švenčių baletmeisterė, tarptautinės meno organizacijos IOV prie UNESCO narė, Lietuvos choreografų sąjungos narė – Zita Šeputytė – Rimkuvienė.
Ansamblio „Grandinėlė“ kraičių skrynioje – 11 respublikinių ir pasaulio lietuvių dainų ir šokių švenčių, 58 tarptautiniai šokių festivaliai Europoje ir Pasaulyje, daugiau nei 1000 koncertų. Ansamblyje šoka daugiau nei 100 jaunųjų panevėžiečių nuo šešerių iki aštuoniolikos metų, kurie skiria savo laisvalaikį tautinio šokio puoselėjimui. Koncertinėje ansamblio programoje – lietuvių liaudies tautiniai ir naujausi garsiausių Lietuvos baletmeisterių sukurti sceniniai šokiai bei vadovės Z. Rimkuvienės sukurtos choreografinės kompozicijos.
De profundis

De profundis (iš lotynų kalbos – „iš gelmių“) – 130-oji psalmė, tapusi lotynišku bažnytiniu himnu.
Psalmė „de profundis“ yra rauda, kuria šaukiamasi Viešpaties malonės. Judaizme ši psalmė giedama didžiųjų švenčių metu prieš atveriant Aron hakodešą gedėjimo metu tarp Roš Hašanaho ir Jom Kipuro, taip pat meldžiantis už serganičiuosius ir kt. Martinas Liuteris „De profundis“ parafrazavo į choralą Aus tiefer Not schrei ich zu dir.
Vakarų kultūroje De profundis himnas dažnai atliekamas klasikinės, o kartais ir populiariosios muzikos atlikėjų. Šis kūrinys dažnai įtraukiamas į „Requiem“ sekvenciją. Atlikėjai, sukūrę kūrinius de profundis tematika: Johann Sebastian Bach, Nicolaus Bruhns, Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, Georg Friedrich Händel, Franz Liszt, Felix Mendelssohn, Wolfgang Amadeus Mozart, Arvo Pärt, Henry Purcell, Dmitrijus Šostakovičius, Orlando di Lasso, Vangelis ir kt.
Nausodis

Aplinkinės gyvenvietės

Rubuliai – 2,3 kmŽadeikiai – 3 kmKARTENA – 4,5 km
Abakai – 1,5 kmMišučiai – 2 km
KRETINGA – 12 kmBalsiškiai – 6,2 kmRAGUVIŠKIAI – 3 kmKačaičiai – 1,7 kmBudriai – 1,75 km
Xenoblade Chronicles X

Siužetas

Siužetiškai „Xenoblade Chronicles X“ nėra 2010 m. žaidimo „Xenoblade Chronicles“ tąsa, tačiau žaidimus sieja panašus meno stilius, kai kurie pasikartojantys elementai, pavyzdžiui, draugiški žmonėms ateiviai Nopon, atviro pasaulio struktūra.
Karo tarp nežemiškųjų civilizacijų metu 2054 m. Žemės planeta buvo sunaikinta. Žmonės pasistatė milžiniškus kosminius laivus, kuriais leidosi į kelionę po kosmosą. Amerikiečių kosminis laivas „White Whale“ (Baltasis banginis) po dvejų metų klajonių po kosmosą buvo pasivytas ir atakuotas priešiškų ateivių pajėgų. Praradus kontrolę laivas pasuko į gretimą Miros planetą ir suiro jos atmosferoje dėl gravitacijos jėgų.
Žaidimo pradžioje žaidėjas pradeda valdyti veikėją, pažadintą iš miego stazės būsenos vienoje į planetą Mira nukritusių laivo kapsulių. Jį pažadina veikėja, vardu Elma, ir parveda į žmonių koloniją, pavadinimu Naujasis Los Andželas, praėjus dviem mėnesiams po laivo sudužimo. Žaidėjas gali parinkti pagrindinio veikėjo lytį, veido bruožus, ūgį, plaukų spalvą ir pan. Pagrindinis veikėjas, įstoja į žmonių kolonijos sukarintą organizaciją BLADE ir kartu su bendražygiais turi atlikti misijas ieškant Miros planetoje nukritusių kosminio laivo dalių su kapsulėmis, kuriose gali būti išlikusių miego stazės būsenoje gyvų žmonių.

Mechanika

Miros planeta sudaryta iš 5 didelių žemynų, kiekvieno su unikalia geologine ir biologine aplinka. Veikėjai gali keliauti po planetą pėsčiomis arba naudoti skraidančius, važiuojančius ir plaukiančius save transformuojančius kovinius mechanizmus, pavadinimu Skell (pavaizduotas žaidimo viršelyje). Veikėjas galimybę įsigyti Skell mechanizmą įgauna žaidimo eigoje. Skirtingose Miros planetos vietovėse galima sukurti greitojo keliavimo taškus, į kuriuos veikėjai persikelia akimirksniu.
Žaidimą galima vykdyti tiek iš pirmojo, tiek iš trečiojo asmens perspektyvos. Žaidimas žaidžiamas valdant grupelę veikėjų iš BLADE organizacijos. Žaidėjas gali pasirinkti savo komandos sudėtį ir žaisti valdydamas ne vien savo susikurtą herojų, bet ir bet kurį iš grupės. Žaidimo siužetas atskleidžiamas iš vaizdo intarpų ir NPC paaiškinimų dialoguose. Žaidėjo susikurtas veikėjas žaidime neištaria nei žodžio.
Žaidimo eigoje kovojama naudojantis realaus laiko RPG žaidimų pobūdžio kovos sistema su pavojingais planetos gyvūnais ir priešiškais ateiviais, kurie siekia sunaikinti žmonijos likučius. Kovų metu renkami taškai, kuriais galima pasitobulinti veikėjo sugebėjimus. Naujojo Los Andželo parduotuvėse galima įsigyti ginklų ir įvairių patobulinimų Skell mechanizmui. Žaidimo eigoje kyla veikėjų patirties lygiai ir jie gali kautis su vis galingesniais planetos Miros monstrais.
Žaidime yra pasyvaus daugelio žaidėjų žaidimo pasirinkimo galimybė, kurio metu skirtingomis konsolėmis žaidžiantys „Xenoblade Chronicles X“ žaidėjai gali suformuoti komandas ir kitų žaidėjų susikurti veikėjai pasirodo nevaldomo veikėjo pavidalu žaidimo erdvėje. Šiuos veikėjus, vadinamus „skautais“, galima įtraukti į herojų grupelę. Komandinio žaidimo metu suformuojamos užduotys, kurias įvykdžius įmanomos bendratinklės iki 4 žaidėjų būrio misijos, kaip tikrame MMORPG žaidime.
The Unquestionable Truth (Part 1)

Albumo informacija

EP debiutavo 24 pozicijoje Billboard 200 tope. Pavadinimas leidžia manyti, jog nus išleistas antrasis EP. The Unquestionable Truth pažymėjo gitaristo Wes Borland sugrįžimą. Fred Durst grupės MySpace puslapyje teigė, jog Borland grįžo į grupę, todėl, kad Geffen pradėjo rūpintis Limp Bizkit reikalais, bei pareklamuos jo solinį darbą Black Light Burns. Tačiau, jau 2006 m. Wes paliko grupę.
Būgnininkas John Otto galėjo su grupe įrašyti tik vieną dainą dėl asmeninių priežasčių, o visas kitas dainas tada padėjo įrašyti Sammy Siegler. O kai grupė padarė muzikinę pertrauką, Otto savo noru įsirašė į reabilitacijos kliniką.

Albumo priėmimas

The Unquestionable Truth (Part 1) buvo išleistas 2005 m. gegužės 3 d., EP nors mažai reklamuotas pasiekė net #24 vietą Billboard 200 sąraše, ir per pirmąją savaitę buvo parduota 37,000 kopijos. JAV šis EP parduotas 100,000 tiražu. Tačiau, albumas susilaukė vidutiniškų atsiliepimų iš kritikų. Ir kai kurie kritikai, mano, jog Durst nevykusiai kopijavo grupės Rage Against The Machine pagrindinį dainininką Zack de la Rocha.
Kauno technologijos universiteto gimnazija

Istorija

Kauno politechnikos instituto eksperimentinė vidurinė mokykla įsteigta 1989 m. Gimnazijos statusas suteiktas 1992 m.
Iki 1997 m. gimnazija veikė KTU Statybos ir architektūros fakulteto patalpose (III a.), vėliau persikėlė į suremontuotą buvusį KTU studentų bendrabutį. Iki 2014 m. gruodžio 5 d. gimnazijai vadovavo jos įkūrėjas Bronislovas Burgis, dabar jai vadovauja Tomas Kivaras.

Ugdymo principai

Pamatinė gimnazijos ugdymo metodikos idėja − sudaryti galimybę gabiems moksleiviams kaupti žinias kartu su gabiais moksleiviais. Jų tarpusavio konkurencija turi skatinti gabius tapti dar gabesniais.
Uljanovas (Kaliningrado sritis)

Rusų okupacija

1946 m. spalio 30 d. iš Penzos srities perkeltos pirmosios 56 rusų šeimos.
1945–1950 m. bažnyčios pastatas nugriautas, išliko tik sienų ir bokšto griaučiai. 1976 m. sudaužytas paminklas, 1930 m. pastatytas šventoriuje (skulptoriai S. Caueris ir F. Larsas) žuvusiesiems per Pirmąjį pasaulinį karą. 2000 m. jis iš dalies atstatytas Vokietijoje gyvenančių išeivių iš Mažosios Lietuvos lėšomis. Suniokotos kapinės, prie Kraupiško buvęs Breitenšteino dvaras. 2005 m. Kraupiške pastatyta stačiatikių koplyčia.
Įsros dešiniajame krante, 1 km nuo gyvenvietės, stovėjęs nadruvių piliakalnis bei netoliese buvęs kapinynas sunaikinti. Prie Kraupiško yra istoriniuose šaltiniuose minimas didelis akmuo, saugotas kaip gamtos paminklas.

Lietuviai

Iki 1709–1711 m. maro bei bado apylinkėse gyveno vieni lietuvininkai, bažnytkaimyje jų buvo absoliuti dauguma, pamaldos ir pamokos XVI a. viduryje pastatytoje pradžios mokykloje vyko tik lietuvių kalba. Didžioji vokiečių kolonizacija pakeitė tautinę sudėtį, nes bažnytkaimyje ir apylinkėse apsigyveno zalcburgiečių. Tačiau Kraupiško parapijoje lietuvininkai 1848 m. dar sudarė apie 50 %, 1878 m. (iš apie 8000 parapijiečių) – 32,5 %, 1897 m. apie 19,4 %, 1912 m. – 5,6 %. Konfirmuoti lietuvių kalba kalba nustota apie 1880, bet lietuviškos pamaldos kas antrą šventadienį laikytos ir po Pirmojo pasaulinio karo, panaikintos tik po 1933 m., kai į valdžią atėjo naciai. 
1879–1908 m. Kraupiške knygomis lietuvių kalba prekiavo knygrišyklos savininkas F. A. Šorys. XX a. pirmoje pusėje veikė brolių Kneidžių (vok. Kneide) spaustuvė.

Žymūs žmonės

Kraupiškyje kunigavo lietuvių raštijos darbuotojai: 1555–1563 m. Augustinas Jomantas, 1577–1593 m. (iš pradžių – precentorius) P. Velverius, 1594–1598 m. Baltramiejus Vilentas jaunesnysis, 1621–1648 Frydrichas Lobelis, 1763–1771 m. B. Andersonas, 1869–1872 m. Jonas Pipiras.

Ekonomika

Gyvenvietės teritorijoje 2011 m. veikė 3 žemės ūkio įmonės (ООО «Янтарь», ЗАО «Агат-агро», СПКХ «Рассвет»), 3 maisto prekių parduotuvės, dvi ūkio prekių parduotuvės, kultūros namai, biblioteka, pirtis, pašto skyrius, Vladimiro ikonos Dievo motinos cerkvė. Vidurinėje mokykloje įrengta sporto salė ir 1981 m. – kraštotyros muziejus.
Argentinos Deputatų Rūmai

Argentinos Deputatų Rūmai (isp. Cámara de Diputados de la Nación Argentina) – Argentinos parlamento žemesnieji rūmai. Sudaryti iš 257 deputatų. Renkami kas dveji metai pusėje provincijų, 4 metų kadencijai. Deputatų skaičius proporcingai atitinka provincijų gyventojų skaičių.

Teisės

Deputatų rūmai turi teisę uždėti mokesčius, siųsti armiją, rengti apkaltą prezidentui, ministrams ir Aukščiausiojo Teismo teisėjams.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo varžybos 1996–1997 m.

Kroatų lyga

Čempionu tapo NK Siroki Brijeg.
JAV teisės centras

JAV teisės centras - VU TF struktūrinis padalinys, JAV teisinės sistemos studijų įstaiga.

Istorija

2007 m. pirmą kartą Lietuvoje pradėta JAV ir Tarptautinės komercinės teisės pagrindų nenuosekliųjų studijų programa (1 mokslo metai, 120 akademinių valandų). Bendradarbiavimo partneriai - Vilniaus universiteto Teisės fakultetas ir JAV Indianos universiteto Teisės mokykla.