google/wiki40b huggingface dataset:
Girkalnis

Istorija

Apylinkėse gyventa nuo senovės, į pietus nuo kaimo yra Gabrieliškių piliakalnis su gyvenviete, Volų pilaitės gynybiniai įtvirtinimai. Girkalnis minimas XV a., Girkalnio dvaras – XVI a. Nuo 1421 m. iki XIX a. vidurio Girkalnis priklausė Žemaičių vyskupijai. 1622 m. Stanislovo Kiškos rūpesčiu pastatyta bažnyčia. 1703 m. vyskupas J. J. Krispinas iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio Augusto II išrūpino ketvirtadienio turgaus privilegiją.
1637 m. ir 1662 m. miestelyje buvo 27 sklypai, 1733–1737 m. – 18 dūmų. XIX a. pirmoje pusėje veikė parapinė, nuo 1866 m. – valdinė pradinė mokykla.
1834 m., 1898 m. ir per Antrąjį pasaulinį karą Girkalnis degė. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Prieš Antrąjį pasaulinį karą Girkalnyje gyveno 27 žydų šeimos. 1941 m. rugpjūčio mėn. vokiečių okupacinės valdžios nurodymu Girkalnio valsčiuje, Kurpiškės kaime, buvo nužudyta apie 130 Girkalnio žydų. 1944 m. gruodžio mėn. Lietuvos partizanų būrys (vadas A. Stašaitis) puolė Girkalnį; sutrukdyta imti vyrus į Raudonąją armiją, išvaduoti kaliniai. 
2006 m. patvirtintas Girkalnio herbas.
Shira Gorshman

Biografija

Gimė 1906 m. balandžio 10 d. Krakėse, neturtingoje šeimoje. Jau šešiolikos susilaukė dukters ir persikėlė į Kauną, kur įsitraukė į sionistinę veiklą. 1924 m. išvyko gyventi į Palestiną, kur dirbo įvairius sunkius darbus žydų naujakurių kolonijose. 1928 m. išvyko į Krymą, kur su grupe kitų žmonių bandė įkurti agrikultūrinę koloniją. Kryme susipažino su Mendl Gorshman, su kuriuo vėliau susituokė ir apsigyveno Maskvoje, kur ji pradėjo rašyti. Jos darbai buvo spausdinami Kijevo ir Maskvos žydų laikraščiuose. 1990 m. išvyko gyventi į Izraelį, kur ir mirė 2001 m. balandžio 4 d. Aškelone.
Omniumas

Omniumas – treko dviračių lenktynių kompleksinė daugiakovė. Nuo 2012 m. bus įtrauktas į olimpinę programą.

Taisyklės

Taškai skiriami nuo 1 iki varžovų skaičiaus. Geriausiai rungtyje pasirodęs sportininkas pelno 1 balą, blogiausiai pasirodęs - didžiausią balą. Po šešių rungčių mažiausiai taškų turintis sportininkas ir tampa nugalėtoju. Visi sportininkai privalo dalyvauti visose šešiose rungtyse.

Istorija

Omniumas buvo grąžintas į pasaulio čempionatą 2007 m. kaip penkių rungčių daugiakovė. Nuo 2010 m. omniumo distancijos pakeistas ir įtrauktos eliminacijos varžybos.
2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse omniumas pakeis individualaus persekiojimo, taškų lenktynių ir madisono rungtis.
Birgitta Haukdal

Biografija

Didžiąją savo gyvenimo dalį gyveno šiaurinėje Islandijoje. Nuo 1999 m. lapkričio mėn. Birgitta yra pop grupės Írafár vokalistė. 2000-ųjų vasarą grupė išleido debiutinį singlą „Hvar er ég?“, o po dar dviejų išleistų dainų 2001 metais grupė pasirašė sutartį su didžiausia Islandijos įrašų kompanija „Skífan“. 2002 m. lapkričio mėn. „Írafár“ išleido debiutinį albumą „Allt sem ég sé“. Šis albumas Islandijoje tapo greičiausiai parduodamu pop muzikos albumu per pastaruosius 25 metus ir tapo platininiu.
Nuo 2003 m. Birgitta yra viena iš populiariausių pop dainininkių Islandijoje. Tų pačių metų Islandijos muzikos apdovanojimuose pelnė geriausios metų pop žvaigždės ir metų atlikėjos apdovanojimus. 2003 metais atlikėja po pergalės nacionaliniame finale, išrinkta dalyvauti Eurovizijoje. Konkurse su daina „Open Your Heart“ Birgitta užėmė aštuntą vietą, surinkusi 81 tašką.
Vėliau dar du kartus dalyvavo Islandijos atrankoje į Eurovizijos dainų konkursą – 2006 m. su daina „Mynd Af Þér“ ir 2008 m. su „Núna veit ég“, atlikdama duetu su Magni Ásgeirsson. Abu kartus atlikėja pateko į finalą, tačiau nelaimėjo.
2013 metais atlikėja vėl bandė laimę šalies atrankoje Söngvakeppnin su kūriniu „Meðal Andanna“.
Brenus

Brenus (Brennus) – galų lyderis, 387 m. pr. m. e. su savo armija užpuolęs ir užėmęs beveik visą Romą, išskyrus Kapitolijaus kalvą (Alijos mūšis).
Romėnai bandė sumokėti galams, kad šie pasitrauktų, ir siūlė tūkstantį svarų aukso. Prasidėjo ginčas tarp keltų ir romėnų dėl tikslaus aukso kiekio, už kurį įsibrovėliai pasitrauktų. Tai davė laiko Markui Furijui Kamilui surinkti armiją ir užpulti galus. Pirmame mūšyje Romos gatvėse galai buvo įveikti ir išstumti iš miesto. Antrajame mūšyje romėnai juos įveikė galutinai. Už šį žygį Kamilas gavo „Antrojo Respublikos įkūrėjo“ ir „Tėvynės tėvo“ (Patter Patriae) titulus.
Egzistuoja įvairios su Brenumi susijusios spekuliacijos. Viena teigia, kad čia ne vardas, o titulas (pavyzdžiui, yra žinomas kitas galų Brenus, III a. pr. m. e. puolęs graikus). Taip pat yra teorija, teigianti, kad Brenus bendradarbiavo su Dionizu iš Syrakūzų, kuris siekė kontroliuoti visą Siciliją (tuo metu Mesana turėjo stiprius ryšius su Roma).
Bronius Elsbergas

Biografija

1924 m. studijavo Lietuvos universitete, 1925–1927 m. Tulūzos (Prancūzija) universitete. 1931 m. baigė Briuselio universiteto dailės ir amatų mokyklą.
1932–1935 m. dirbo bendrovės „Pienocentras“ technikos skyriuje, 1935–1941 m. Lietuvos kariuomenės Ginklavimosi valdybos, 1941–1944 m. Kauno miesto savivaldybės statybos skyriuose. Pasitraukęs iš Lietuvos 1945–1949 m. dirbo architektu Paryžiuje. 1949 m. persikėlė į JAV. Dirbo N. Džersio valstijos Kelių departamente, suprojektavo tiltų.

Suprojektuoti pastatai

Suprojektavo bendrovės „Maistas“ administracinį pastatą ir sandėlius Klaipėdoje, pieninės ir „Pienocentro“ šaldytuvus Kaune (1931–1935 m.), ginklų dirbtuvių kompleksą Linkaičiuose (dab. Radviliškio rajonas), Valstybės taupomųjų kasų rūmus Kaune (1939 m., su archit. Arnu Funku ir Adolfu Lukošaičiu), daug gyvenamųjų namų.
Maineivos

Istorija

Nuo XVII a. kaime gyveno sentikiai. Nuo 1880 metų minima Maineivų sentikių cerkvė.
Kilkio nomas

Geografija

Į vakarus nuo Kilkio yra Paiko kalnas (1650 m), dalis Kerkinio kalnų (1874 m) šiaurės rytuose ir Krousija (1179 m) rytuose.
Šiaurėje, ant sienos su Makedonija, yra Dojrano ežeras.
Pabaisko seniūnija

Geografija

Seniūnija išsidėsčiusi gražiose apylinkėse, kur nemažai gamtos ir kultūros paminklų. Čia 1435 m. įvyko Pabaisko mūšis, yra bažnyčia, pastatyta šiam mūšiui atminti. Mielai pasigėrėsite didžiausiu seniūnijoje Žirnajų ežeru, čia pratekančios Šventosios slėniais. Pabaisko seniūnijoje nemažai gamtos ir kultūros paminklų: akmuo Mokas, Šaltupio akmuo, Žuvintės šaltinis, Padubrės šaltinis, Sukinių ir Žirnajų piliakalniai.

Kultūra

Seniūnijoje veikia dvi mokyklos, keletas parduotuvių, nedidelės įmonės, – viena jų gaminanti rąstinius namus ir plėtojanti ryšius su užsieniu, savo veiklą puoselėja trys seniūnijos bendruomenės.
Keturvalakių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia

Istorija

Vilniaus vyskupas Konstantinas Kazimieras Bžostovskis 1714 m. leido Lankeliškių klebonui laikyti pamaldas Keturvalakių koplyčioje. Prie jos 1765 m. leista kurti Šv. Barboros broliją. 1769 m. pradėti švęsti paskelbti atlaidai. 1777 m. įkurta parapija. XVIII a. pabaigoje veikė parapinė mokykla. Kunigas Andrius Adeika (nuo 1792 m. Keturvalakių klebonas) 1786 m. pastatė naują medinę bažnyčią. Jai paskirta 4 valakai žemės. Klebonas Juozas Šipaila 1848 m. pastatė mūrinę varpinę, aptvėrė kapines, 1861 m. šventoriuje pastatė koplyčią su rūsiu (jame 1879 m. palaidotas), 1866 m. – mūrinę kleboniją. J. Šipaila išleido į mokslus savo sesers sūnų Joną Jablonskį. 1906 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas Juozas Švedas), kuris 1907 m. įsteigė biblioteką - skaityklą, Keturvalakiuose rengė lietuviškus vakarus su vaidinimais, 1914 m. pastatė namus su sale, arbatinę, biblioteką. 1944 m. rugpjūčio 5 d. vokiečiai bažnyčią sudegino. Maldos namai 1950 m. įrengti parapijos namuose. Keturvalakių klebonas Vladas Pėstininkas (1889–1968) suimtas ir 10 m. ištremtas į Sibirą.
1986–1990 m. kun. Juozo Gražulio ir arch. Vytauto Jakučio rūpesčiu pastatyta varpinė, bažnyčia restauruota. Apie tai bylojama prie bažnyčios prikaltoje lentoje.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, bebokštė, su prieangiu.
Fderikas

Istorija

Miestas pradėjo kurtis XX a. vid., aplink prancūzų fortą Fort Žuro (Fort Gouraud).
Svajūnas Ambrazas

Sporto pasiekimai

S. Ambrazas 1988–2006 m. buvo Lietuvos orientavimosi sporto rinktinės narys, iškovojo daugiau kaip 20 Lietuvos orientavimosi sporto čempiono titulų: 2 kartus žiemos ir 20 kartų vasaros rungtyse (1988, 1989, 1991, 1994–2006). SSRS pirmenybėse 1989 m. buvo 3–ias (estafetė), Šiaurės šalių čempionate 1995 m. užėmė 10 ir 12 vietas asmeninėse varžybose.
Pasaulio čempionate 1995 m. Vokietijoje užėmė 12 ir 14 vietas asmeninėse varžybose, 12 vietą estafetėje, 1999 m. Škotijoje – 6 vietą estafetėje, 2005 m. Japonijoje – 6 vietą estafetėje.
Pasaulio žaidynėse Akitoje (Japonijoje) 2001 ir pasaulio parkų turuose 2002 m. buvo absoliutus 2 vietų laimėtojas.
S. Ambrazas dalyvavo įvairiuose ekstremalaus sporto turnyruose. Be kitų, tapo bėgimo 1001 laiptelio į Europos prekybos centrą rekordininku. Čia jis 10 sek. aplenkė olimpinį vicečempioną Andrejų Zadneprovskį.
Julius Dautartas

Biografija

Tėvas Vladas Dautartas. Mokėsi Vilniaus 16-oje, 23-oje vidurinėse mokyklose ir Vilniaus kultūros mokykloje. 1977 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją ir įgijo aktoriaus specialybę. 1978–1983 m. studijavo Maskvos Lunačiarskio teatro meno institute, jį baigė su pagyrimu ir įgijo režisieriaus specialybę.
1977–1978 m. Šiaulių dramos teatro aktorius. 1983–1988 m. Panevėžio dramos teatro režisierius, 1988–1991 m. Kauno akademinio dramos teatro režisierius. 1991–1992 m. įsteigė Panevėžio miesto teatrą „Menas“, jo vadovas ir režisierius. Statė spektaklius Šiaulių dramos teatre, Panevėžio J. Miltinio dramos teatre, Kauno akademiniame dramos teatre ir Lietuvos nacionaliniame dramos teatre Vilniuje.
Nemažai dėmesio skyrė Lietuvos rezistenciniam judėjimui, 1974–1984 m. pogrindinio leidinio „Lietuvos Katalikų Bažnyčios kronika“ platintojas. Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) partijos narys, vienas iš šios partijos steigėjų. 2000–2003 m. ir 2003–2004 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys. 2004-2008 m., 2008-2012 m. seimo narys.
Nuo 2002 m. Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Aleksandro fondo valdybos pirmininkas. 1997 m. išrinktas labiausiai nusipelniusiu panevėžiečiu. Panevėžio Rotary klubo narys, 1997 m. buvo šio klubo prezidentas.
Žmona Renė, vaikai Marija, Vladas, Elena.

Kūryba

Per visą kūrybinio darbo laikotarpį sukūrė daugiau kaip 40 spektaklių. Ypatingą dėmesį skyrė nacionalinei dramaturgijai ir spektakliams vaikams bei jaunimui. Spektakliai „Žentas“ (Vincas Krėvė-Mickevičius), „Atversk, angele, laiko knygą“ (Romas Gudaitis), „Mykolas Glinskis“ (Juozas Grušas), „Senojo gluosnio pasakojimai“ (Julius Dautartas) nominuoti už geriausią nacionalinės dramaturgijos režisūrą. Už 2002–2003 m. sezono spektaklių vaikams ir jaunimui režisūrą skirta Kultūros ministerijos premija.
Frygija

Geografija

Frygija yra sausringame Anatolijos plokščiakalnyje, kur vyrauja stepių kraštovaizdžiai. Kraštą drėkina Sakarijos, Porsuko, Meandro, Liko upės. Frygiją iš šiaurės rytų ribojo Galatija, iš rytų – Kapadokija, iš pietryčių – Likaonija, iš pietų – Pisidija, iš pietvakarių – Lydija, iš šiaurės vakarų – Bitinija. Vystyta gyvulininkystė, auginti javai, kastas marmuras. Svarbiausi Frygijos miestai buvo Gordijus (sostinė), Midas, Aizanai, Sinada, Dokimijus, Akroinonas, Akmonija, krašto pietuose stūksojo Frygijos Laodikėja ir Hierapolis.

Istorija

Kraštas nuo seno buvo gyvenamas Anatolijos kalbomis (indoeuropiečių kalbų šaka) kalbėjusių tautų. Apie II tūkstm. pr. m. e. čia susikūrė Frygijos karalystė, kur gyveno frygai, kartais laikomi hetitų palikuonimis, kartais – atsikėlėliais iš Balkanų. Pasak graikų legendų, frygai padėjo Trojai kovoje prieš graikus. Nuo XII a. pr. m. e. pab. Frygija pradėjo kovoti su Asirija. VIII a. pr. m. e. susidūrė su iš Europos atsikėlusiais vifinais ir misinais. Vėliau kraštą užplūdo kimerai.
VI a. pr. m. e. Lydijos karalius Gigas užkariavo dalį Frygijos, o valdant Krezui užimta visa, bet išsaugojo savivaldą. Tada netrukus užkariauta persų, o vėliau – Aleksandro Makedoniečio. Po šio mirties atiteko Antigonui Monoftalamui, o vėliau Lisimachui ir Seleukidams. 275 m. pr. m. e. Frygiją užplūdo galatai, o vėliau užėmė Pergamo karalystė. 133 m. pr. m. e. Frygija tapo Romos valstybės dalimi – pradžioje sudarė atskirą provinciją, bet netrukus prijungta prie Azijos provincijos. Nuo to laiko Frygija kaip atskiras istorinis vienetas išnyko.

Kultūra

Senovės Frygijoje vartota frygų kalba, ja išlikę keletas įrašų. Po Aleksandro užkariavimo ji pradėjo nykti (bet vietomis laikėsi iki VI a.) ir pakeista graikų kalba. Senovės frygai vilkėdavo ilgas tunikas ir ilgaviršūnes kepures, vadinamas frygų kepurėmis (vėliau jos tapo revoliucijos, išsivadavimo simboliu). Religijoje svarbiausias buvo dievų motinos Kibelės kultas.
Henrikas II Pamaldusis

Biografija

Piastų dinastijos atstovas, Henriko I Barzdotojo sūnus.

Valdymas

Nuo 1222 m. dalyvavo valstybės valdyme. 1233–1234 m. su kryžiuočiais puolė prūsus. Rėmė popiežių kovą su Šv. Romos imperatoriumi Frydrichu II. 1239 m. atrėmė Brandenburgo markgrafo puolimą Liubušo žemėje, vėliau atgavo Santoką. Vienas pranciškonų pakvietimo į Lenkiją iniciatorių. Žuvo Legnicos mūšio su mongolais – totoriais metu.
Raguvos kapinių koplyčia

Istorija

Koplyčia statyta XIX a. antroje pusėje, Raguvos klebono kun. Andriaus Dulskio (1818–1884) rūpesčiu. Po altoriumi išlikęs lenkiškas įrašas, kad jo palaikai ilsisi šioje koplyčioje. Vėlinių dieną joje buvo laikomos šv. Mišios.
2015 m. seniūnija koplyčią perdažė, atliko kitus remonto darbus. Kapinės buvo įtrauktos į internetinę atminimo knygą.
2017 m. Europos krepšinio čempionatas

Formatas

24 patekusios komandos žais 4 grupėse po 6 komandas. 4 geriausios kiekvienos grupės komandos pateks į atrankos varžybas.
Petras Antanas Šalčius

Biografija

Katu su tėvais 1949–1958 m. sovietų valdžios ištremtas į Sibirą. 1961 m. baigė Kauno darbininkų jaunimo vakarinę mokyklą. 1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą ir įgijo kelių inžinieriaus kvalifikaciją.
Dirbo Kauno plentų valdyboje darbininku, baigęs institutą – darbo vykdytojas. 14 metų dirbo vyriausiuoju inžinieriumi Vilkaviškio kelių remonto statybos valdyboje, vėliau – Rokiškio 7-ojoje kelių statybos valdyboje. 1993–1996 m. Valstybinės tiltų inspekcijos vyresnysis inspektorius. 1996–2000 m. Seimo narys, išrinktas Rokiškio vienmandatėje apygardoje. Nuo 2001 m. UAB „Zarasų automobilių keliai“ direktorius.
Nuo 1994 m. Tėvynės Sąjungos narys, Politinio komiteto pirmininkas, pirmininko pavaduotojas.
1990 m. išrinktas Rokiškio rajono tarybos deputatu, 1995–1997 m., 2003–2007 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Regina, vaikai Rimantas, Arūnas, Petras.
Antoni Łaszkiewicz

Antanas Laškevičius (lenk. Antoni Łaszkiewicz; 1904 m. rugsėjo 28 d. Kaukaze – 1980 m. balandžio 21 d. Varšuvoje) – žymus lenkų mineralogas. Trumpą laiką gyveno ir dirbo Vilniuje.

Biografija

Vaikystę praleido Žitomyre, kur lankė vidurinę mokyklą. Jau būdamas mokiniu bendravo su kalnų inžinieriais.
1920 m. A. Laškevičiaus šeima persikėlė į Varšuvą, kur jis baigė vidurinę mokyklą. 1922 m. įstojo į Varšuvos universitetą. Pas prof. S. Thugutt (Thugutt) ir T. Vujną (Wojna). Domėjosi geochemija. Tobulinosi pas prof. Kreutz Jogailos universitete. Nuo 1925 m. vėl Varšuvoje. 1929 m. įsigijo daktaro laipsnį už darbą „Mineraloginės studijos“, o 1932 m. apgynė habilitaciją Varšuvoje iš mineralogijos srities Varšuvos universitete. Su stipendija studijavo Heidelberge ir Ciuriche.
Tarpukariu domėjosi kristalografija ir tapo savo dienų autoritetas šioje srityje. Tyrė Šventojo Kryžiaus kalnus, rašė straipsnius ir akademinius vadovėlius. Mokinių atsiminimuose išliko kaip reiklus ir objektyvus egzaminuotojas.
1939 m. pašauktas į kariuomenę, dalyvavo „Narevo“ operacijoje Polesėje, vėliau pasitraukė į Vilnių.
Stepono Batoro universitete Vilniuje buvo pats jauniausias pagal darbo stažą Mineralogijos katedroje, kuriai vadovavo Stanislavas Malkovskis. Dėstė Kristalografiją, mineralogiją ir petrografiją. Buvo parengęs kristalografijos darbų metodinio vadovo rankraštį. Čia dirbo nuo 1939 m. rugsėjo iki gruodžio. Per trumpą laiką pramoko lietuviškai.
Karo neramumų metu dirbo „Pabėgėliams šelpti komitete“ (lenk. Komitet Pomocy Uchodców w Wilnie) ir kaip inžinieriumi gruntų žinovas plento Vilnius–Kaunas statyboje.
Atėjus vokiečiams, pasitraukė į Varšuvą. Dalyvavo Varšuvos sukilime. Paskui išsikėlė į Krokuvą. Skaitė paskaitas slaptuosiuose universiteto kursuose. 1946 m. profesoriauja Varšuvoje, išleidžia bendrosios mineralogijos vadovėlį. 1948 metais suimtas ir beveik 7 metus kalintas. Per tą laiką parašė keliatomį kristalografijos vadovą, kuris liko rankraštyje. Išėjęs į laisvę ir reabilituotas toliau dirbo petrografijos ir geochemijos srityse. Vadovavo dešimčiai disertantų.
1965–1968 m. A. Laškevičius vadovavo Žemės muziejaus Varšuvoje petrografijos skyriui. Pradėjo rašyti apie mineralogijos mokslo istoriją, atsiminimus apie garsius mokslininkus. Buvo daugelio geologinių organizacijų ir draugijų narys. Taip pat ir filatelistų.
Mokslinei kūrybinei veiklai paskyrė 54 metus. Paliko apie 500 rašto darbų.
Skrydis per Atlantą

„Skrydis per Atlantą“ – 1983 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas istorinis meninis filmas apie lakūnų Stepono Dariaus ir Stasio Girėno žygdarbį. Filmo trukmė – 95 min.

Siužetas

Filmas – vieno svarbiausių XX a. lietuvių gyvenimo įvykių rekonstrukcija: atkuriama legendinio Dariaus ir Girėno skrydžio per Atlantą 1933 m. istorija, prasidėjusi dar 3 – iojo dešimtmečio Kaune. Daug istorinių personažų, tiksliai atkurta skrydžio chronologija bei technika.
1933 m. liepos 15 d. mažas vienmotoris lėktuvas „Lituanica“ iš JAV Niujorko oro uosto per Atlantą skrenda į Kauną. Herojiškas skrydis truko 37 val. Naudodamiesi primityviais prietaisais, lakūnai įveikė 7 000 km ir žuvo prie pat tikslo…
Andris Caunė

Andris Caunė (latv. Andris Caune, g. 1937 m. birželio 27 d. Rygoje) – Latvijos archeologas, habilituotas istorijos mokslų daktaras.

Biografija

1961 m. baigė hidrotechniką Latvijos žemės ūkio akademijoje, 1969 m. – istoriją Latvijos universitete. 1993 m. habilituotas istorijos mokslų daktaras, nuo 1995 m. Latvijos mokslų akademijos, nuo 2000 m. Europos mokslo ir meno tarybos narys.
Nuo 1969 m. dirba Latvijos istorijos institute, nuo 1996 m. – direktorius. Dėsto Latvijos dailės akademijoje ir Latvijos universitete; nuo 1993 m. profesorius. Latvijos istorikų komisijos pirmininkas.

Mokslinė veikla

Tyrinėjimų sritis – viduramžių archeologija (daugiausia pilys) ir ankstyvoji Rygos istorija. Parašė 12 knygų.
Molinka

Istorija

XIX a. pabaigoje priklausė Suginčių dvarui.
Lipukai

Lipukas (angl. velcro, pagal firmos pavadinimą) – lipni juostelė kam nors „susegti“. Jį sudaro dvi dalys – kietoji (šiurkščioji) ir minkštoji (švelnioji). Kietoji yra akyta taip, kad minkštoji ant jos galėtų prilipti.
Lipukai dažniausiai naudojami kišenėms, palapinėms, rankinėms, avalynei ir kt.

Istorija

1948 m. šveicarų inžinierius George de Mestral apkibo varnalėšų sėklomis ir pastebėjęs sulipimo principą, užpatentavo savo gaminį kaip „Velcro“.
Artūras Rimkevičius (1983)

Karjera

2010 m. liepos 6 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Graikijos Tripolės „Asteras“ klubu. 2011 m. sausio 31 d. iki sezono pabaigos buvo išnuomotas pirmojo diviziono PAO Ethnikós Peiraiás klubui.
Rezultatyviausias LFF A Lygos 2012 sezono žaidėjas, tuo pačiu pagerino visų laikų Lietuvos futbolo rekordą, įmušęs 35 įvarčius per sezoną. Taip pat 2012 m sezone buvo išrinktas geriausiu Lietuvoje žaidžiančiu futbolininku. 2013 m. tarpsezonyje bandė įsitvirtinti užsienyje, tačiau to nepavykus padaryti pasirašė dvejų metų sutartį su Panevėžio „Ekrano“ klubu.
2013 m. birželio pabaigoje persikėlė į Brunėjų ir pasirašė pusmečio sutartį, su galimybe ją pratęsti dar metams, su Bandar Seri Begavano „DPMM“ klubu.
2014 m. žaisdamas už Kauno „Stumbrą“ tapo rezultatyviausiu LFF I lygos žaidėju, pirmenybėse pelnydamas 23 įvarčius.

Mirtis

2019 m. rugsėjo mėn. pranešta apie mirtį.
Trečiasis dragūnų Geležinio Vilko pulkas

Trečiasis dragūnų Geležinio Vilko pulkas, Dragūnų pulkas, Geležinio Vilko pulkas – 1919–1940 m. Lietuvos kariuomenės lengvosios kavalerijos karinis dalinys.

Istorija

Pulko pradžia – 1920 m. spalio mėn. pradėta formuoti savanorių raitelių šimtinė „Geležinis Vilkas“. 1920 m. lapkričio mėn. ji performuota į Trečiąjį raitelių „Geležinio Vilko“ pulką. 1921 m. sausio mėn. – 1923 m. kovo mėn. pulkas saugojo demarkacinę linija su Lenkija. 1922 m. balandžio 1 d. gavo oficialų vardą „Trečiasis dragūnų Geležinio Vilko pulkas“. Pulke tarnavęs Kazys Binkis parašė eiles populiariam „Geležinio Vilko maršui“.
Dragūnais kavaleristai pavadinti prisimenant garbingą lietuvių dragūnų pulkų ir eskadronų istoriją. Taip vadinosi Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės raitosios gvardijos pulkas ir keturi samdytos kariuomenės dragūnų pulkai, kuriuose 1650 m. buvo 1660 karių, Prūsijos kariuomenės Lietuvos dragūnų pirmasis pulkas, įsteigtas 1717 m. ir 1917 m. pabaigoje – 1918 m. pavasarį Rusijos kariuomenėje buvęs Valkos lietuvių dragūnų divizionas, kuriame buvo du eskadronai.
Pulkas 1924 m. sausio mėn. buvo išformuotas, bet 1935 m. gegužės mėn. iš naujo suformuotas iš kai kurių Pirmojo ir Antrojo kavalerijos pulkų eskadronų ir pavadintas Trečiuoju kavalerijos pulku.
1936 m. birželio 4 d. grąžintas oficialus vardas. 1937 m. rugpjūčio 15 d., pulko šventės dieną, pulkui iškilmingoje rikiuotėje įteikta vėliava su įrašu „Kovon dėl Lietuvos laisvės ir garbės“. 1939 m. pulkas dalyvavo Lietuvos kariuomenės žygyje į Vilnių, vėliau priklausė Vilniaus įgulai. Tuo metu pulkas turėjo 4 raitelių, 1 kulkosvaidžių, 1 technikos eskadronus ir šarvuočių būrį.
Pulko dislokacijos vietos keitėsi, buvo: Aukštoji Panemunė (Kaunas), Raudondvaris, Utena, Vilkaviškis, Anykščiai, Tauragė (ilgiausiai), Klaipėdos kraštas, Vilnius.
Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos 25 d. pulkas pavadintas Trečiuoju dragūnų pulku, 1940 m. rugpjūčio mėn. išformuotas.
Zapyškis

Aplinkinės gyvenvietės

Altoniškiai – 5 km 
 LEKĖČIAI – 14 km
KAČERGINĖ – 5 km
Kluoniškiai – 1 km
DIEVOGALA – 1 km

Pavadinimo kilmė

Gyvenvietė iš pradžių vadinta Panemune, vėliau buvo Sapiegų miesteliu, Sapiegiškėmis ir Sapiegiškiu (pagal Sapiegas, valdžiusius miestelį), o dar vėliau imta vadinti Zapyškiu.
NKVD 4-oji šaulių divizija

NKVD vidaus kariuomenės 4-oji šaulių divizija , Vetrovo divizija —  SSSR NKVD karinis junginys, veikęs TSRS-Vokietijos karo metu ir pokaryje, aktyviai dalyvavęs deportacijose ir kovoje su pasipriešinimu sovietų valdžiai.

Divizijos istorija

Divizija suformuota 1943 metų rugsėjo 28 d. NKVD įsakymu nr. 001585  Krasnodaro krašte iš NKVD vidaus kariuomenės valdybos Šiaurės Kaukazo karinės apygardos karių. Divizijos štabo dislokacijos vieta - Krasnodaras.
Oficialiomis divizijos funkcijomis buvo Šiaurės Kaukazo, 1-ojo Pabaltijo, 2-ojo Baltarusijos ir 3-ojo Baltarusijos frontų užnugario, karinio ryšio apsauga ir vidaus tvarkos išlaisvintose teritorijose apsauga, kova su priešo diversinėmis žvalgybinėmis grupėmis. Divizija naudota kovai su pasipriešinimu Šiaurės Kaukaze, lenkų pogrindžio organizacijomis Lietuvoje - Armija Krajova ir Nacionalinėmis karinėmis pajėgomis, Lietuvos laisvės kovotojais.
1944 m. sausio-vasario mėn. veikė Čečėnijoje. Pagrindinės pajėgos buvo dislokuotos Grozne, 137 šaulių pulkas - Sunžoje. 1944 m. vasario 23 - kovo 20 d. vykdė čečėnų ir ingušų deportaciją iš Čečėnų-ingušų ATSR į Kazachstaną. Po deportacijų pabaigos grįžo į dislokacijos vietą Krasnodare.
1944 m. gegužės 12-19 d. 25, 40 ir 290 šaulių pulkai dalyvavo Krymo totorių deportacijoje.
1944 m. rugpjūčio 12 d. divizija gavo nurodymą persibazuoti į Lietuvos teritoriją. Divizijos štabo dislokacijos vieta tapo Vilnius. 1944-1945 m. dalyvavo 1764 operacijose ir turėjo 1413 kovinių susidūrimų su Lietuvos partizanais ir Armija Krajova.
Nuo 1944 m. gruodžio 24 iki 1945 m. sausio 7 d. kartu su 136 NKVD vidaus kariuomenės šaulių pulku ir pasieničių padaliniu dalyvavo Armijos Krajovos dalinio, vadovaujamo "Komaro", sunaikinime Kernavo ežero apylinkėse (Trakų rajone).
Vilniuje divizija liko ir po Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Divizijos daliniai aktyviai kovojo su Lietuvos partizaniniu pasipriešinimo judėjimu iki divizijos išformavimo 1951 m. rugpjūčio 12 d.