google/wiki40b huggingface dataset:
Skaudaliai

Etimologija

Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio Skaudas. XVI a. atsiradusią vardo formą Skaudaičiai XIX a. – XX a. I pusėje palaipsniui išstūmė kita forma Skaudaliai, kurioje lietuvišką priesagą –aitis pakeitė žemaičių tarmei priimtinesnė priesaga –alis. Rytinė kaimo dalis, kurioje gyveno išimtinai Žvinklio pavardę turintys ūkininkai, XX a. I pusėje neoficialiai buvo vadinama Žvinkliais.
Rašytiniuose šaltiniuose ir literatūroje rašomas lenk. Skawdaycie, Skaudaycie, Skauducie, Skawdajcie, Skaudale, Skawdale, Skawdele, Skawdziele, vok. Skawdaiz, Skawdale, rus. Скавдайте, Скавдале, Скавдайце, Скавдуце, Скаудаляй, liet. Skaudaičiai, Skaudaliai, Skaudeliai, Žvinkliai, žem. Skaudatē, Skaudalē.

Aplinkinės gyvenvietės

Barzdžiai – 2,5 km
Kalnalis – 1,5 kmSALANTAI – 5 kmImbarė – 2 kmKlausgalvai – 2 kmReketė – 4 kmNasrėnai – 3 kmKūlsodis – 3 kmSėleniai – 5 km
ŠATEIKIAI – 7 km
Pietų Korėjos futbolo taurė

Pietų Korėjos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Pietų Korėjoje. Antrasis pagal svarbą turnyras šalyje po K Lygos.
Perejaslavlio kunigaikščiai

Perejeslavlio kunigaikščiai – kunigaikščių dinastija, Riurikaičių atšaka, valdžiusi Perejeslavlio kunigaikštystėje. Ji kilo iš Vsevolodo Jaroslavičiaus. Kadangi vienas žymiausių ir pirmųjų šios linijos valdovų buvo Vladimiras Monomachas, ši linija dar žinoma kaip Monomachai. Žymiausia Perejeslavlio kunigaikščių atšaka buvo Vladimiro kunigaikščiai, kilę iš Monomacho sūnaus Jurijaus Dolgorukio.
Oskemenas

Istorija

Įkurtas 1720 m. kaip Усть-Каменная tvirtovė, 1868 m. gavo miesto teises.
Slavikai

Pavadinimo kilmė

XVI a. čia buvo du Vizbarynės kaimai. XVI a. viduryje buvo V. Slavikaičio smuklė, o XVII a. viduryje kaimas jau vadinamas Slavikais.

Aplinkinės gyvenvietės

Sudargas – 12 km 
 Ročiškiai – 7 km
JURBARKAS – 13 km 
 Kiduliai – 12 km 
 Bunikiai – 8 km
Gotlybiškiai – 9 km 
 ŠAKIAI – 20 km
Šilgaliai – 6 km 
 Panoviai – 11 km
Aksu prefektūra

Geografija

Prefektūra turi sieną su Kirgizija. Šiaurės vakariniu pakraščiu driekiasi Tianšanio kalnai (paribyje stūkso Chan Tengrio kalnas bei Pergalės viršukalnė), kitur plyti Tarimo baseinas. Svarbiausios upės – Tarimas, Aksu, Muzatas. Prefektūroje yra senoviniai Kyzylo urvai, Kumturos urvai.
Čiukčių jūra

Čiukčių jūra – jūra, priklausanti Arkties vandenynui. Yra tarp Rusijos ir Aliaskos. Jūros pietuose yra Beringo sąsiauris, o šiaurėje Boforto jūra.

Geografija

Jūros plotas – 595 000 km². 56 % jūros ploto gylis mažesnis nei 50 m, didžiausias gylis – 160 m. Temperatūra vasarą nuo 4 iki 12 °C, žiemą nuo −1,6 iki −1,8 °C. Jūros pavadinimas yra kilęs iš čiukčių gyventojų.
Karkavelosas

Istorija

XIX–XX a. Karkavelosas buvo svarbus tarptautinis telegrafo tinklo taškas.
Gyvenimas (žaidimas)

Gyvenimas - matematiko John Horton Conway 1970 m. aprašytas ląstelinis automatas.

Nekintančios figūros

Pagrindinė nekintanti figūra yra kvadratą sudarantys keturi taškai. Kiekvienas iš jų turi po tris kaimynus, todėl nė vienas iš jų nežūsta. Visi aplinkiniai langeliai turi ne daugiau, kaip du gyvus kaimynus, todėl nauja gyvybė aplinkui neatsiranda.

Judančios formos

Tai tokie gyvybės išdėstymai, kurie keičiasi ir periodiškai atsikartoja pasislinkę erdvėje.
Žinomiausia ir turbūt paprasčiausia tokia figūra yra „sklandytuvas“. Jis siūlomas naudoti Hakerių kultūros simboliu.
(Visos gyvybės erdvėje yra lygiavertės. Spalvomis tik dėl vaizdumo pažymėtos kartos.)
Australijos aborigenų kalbos

Australijos aborigenų kalbos apima keletą kalbų šeimų ir izoliuotų kalbų, kuriomis kalba ar kalbėjo Australijos aborigenai, tačiau joms paprastai nepriskiriamos Tasmanijos kalbos. Ryšiai tarp šių kalbų yra iki šiol ne iki galo aiškūs, nors per paskutinius dešimtmečius yra padaryta ženkli pažanga.
XVIII a. pabaigoje buvo nuo 350 iki 750 aborigenų grupių ir panašus kalbų bei dialektų skaičius. XXI a. pradžioje yra išlikę mažiau nei 200 aborigenų kalbų, visos jos, išskyrus apie 20, yra nykstančios. Iš išlikusių kalbų tik 10 % išmoksta vaikai, jos paplitusios labiausiai izoliuotose teritorijose. Pvz., iš 5 Vakarų Australijos kalbų, kurioms mažiausiai gresia išnykimas, 4 priklauso Ngaanyatjarra kalbų grupei, kuria kalbantys aborigenai gyvena Centrinėje ir Didžiojoje Viktorijos dykumoje. Kalbų nykimui didžiausią poveikį padarė kryptingos Australijos vyriausybės pastangos išnaikinti aborigenų kultūrą ir kalbas taikant bausmes, priversinį perkėlimą, sterilizaciją ir prievartinį vaikų atėmimą iš šeimų. Ši politika nebėra taikoma, dėl to kai kurios kalbos, pvz., Vakarų dykumos kalba bei kelios kalbos šiaurės Australijoje nebelaikomos nykstančiomis.
Šiuo metu priskaičiuojama apie 70 000 daugiausia vyresniosios kartos žmonių, kalbančių Australijos aborigenų kalbomis. Daugiausia kalbančiųjų yra "Vakarų dykumos kalba" (apie 4000 žmonių), kuri skirstosi į daugybę dialektų. Didžiausia kalbų šeima - Pama-Njunga, paplitusi 7/8 žemyno teritorijos.
Geležinio Vilko tiltas

Istorija

Projektą rengė tuomečio Leningrado instituto „Promtransniiprojekt“ specialistai, rangovas – Vilniaus tiltų statybos valdyba. 1979–1989 m. tiltas vadintas Tarybų tiltu pagal juo ėjusią gatvę. 1999 m. tiltas buvo rekonstruotas.
Bulgarijos herbas

Aprašas

Skydo raudoname lauke auksinis šėlstantis liūtas auksine karūna.
Skydininkai du auksiniai karūnuoti liūtai raudonais liežuviais. Virš skydo Bulgarijos caro karūna. Skydo pamate žalios ąžuolo šakelės su auksinėmis gilėmis. Po ąžuolo šakelėmis baltas devizo kaspinas su Bulgarijos vėliavos spalvų apvadais ir šūkiu „Vienybė suteikia galią“.

Aprašymas

Dabartinis yra pertvarkytas 1927–1946 m. Bulgarijos herbas.
Henryk Gulbinowicz

Biografija

Gimė 1923 m. spalio 17 d. Šukiškėse. Mokėsi Vilniaus jėzuitų gimnazijoje. 1944 m. įstojo į Vilniaus kunigų seminariją. Tuo pačiu metu pradėjo studijuoti ir teologiją Vilniaus universitete. Po karo išvyko į Balstogę. 1950 m. birželio 19 d. Balstogės Marijos Dangun Žengimo arkikatedroje bazilikoje įšventintas į kunigus, įšventino Romualdas Jalbžykovskis. 1950–1951 m. dirbo vikaru Šudzialovo Šv. Vincento Fereriušo ir Šv. Apaštalo Bartalomiejaus parapijoje. 1951–1955 m. studijavo teologiją Liublino universitete. 1956–1959 m. Balstogės Marijos Dangun Žengimo parapijos vikaras. 1959–1970 m. dėstė Olštyno kunigų seminarijoje. 1970 m. popiežiaus paskirtas Vilniaus arkivysupijos Lenkijos teritorijoje su centru Balstogėje vyskupu. 1976–2004 m. buvo Vroclavo arkivyskupu. Nuo 1985 kardinolas. Parašė nemažai teologinių darbų.
Egbai

Egbai (jorubų kalba: Ẹgba) – jorubų tautos etninė subgrupė, gyvenanti Jorubalando (dabartinės Nigerijos pietvakarių dalis) vakaruose. Daugiausia jie koncentruojasi Oguno valstijoje, aplink Abeokutos miestą. Jie sukūrė daug istorinių karalysčių.
Juos supa šios jorubų etninės subgrupės: egbadai ir avoriai pietuose, idžebu pietryčiuose, ojai šiaurėje.
Asisas

Istorija

Asisas įkurtas 1905 m., pastatyta koplyčia. Sparčiau plėstis pradėjo 1914 m. nutiesus geležinkelį. Miesto teisės suteiktos 1915 m.
Ubiškės valsčius

Ubiškės valsčius (arba Ubiškio valsčius) buvo Žemaitijoje. Centras – Ubiškė.
Ajman Club

Istorija

Klubas įkurtas 1974 m. Žaidžia elito divizione.
Nikolajus Berdiajevas

Nikolajus Aleksandrovičius Berdiajevas (Николай Александрович Бердяев, 1874 m. kovo 18 d. – 1948 m. kovo 24 d.) – rusų filosofas, religinio egzistencializmo atstovas.
Šarkiškiai (Molėtai)

Istorija

1838 m. Giedraičių bažnyčios Status animarum knygoje minimas Šarkiškių vienkiemis.
Burkina Faso sportas

Viena populiariausių Burkina Faso sporto šakų yra futbolas. Taip pat šalyje propaguojamas krepšinis, dviračių sportas, regbis, rankinis ir kitos sporto šakos.

Futbolas

Futbolas šalyje yra pagrindinė sporto šaka. Futbolas žaidžiamas tiek profesionaliu, tiek mėgėjišku lygiu.
Burkina Faso vyrų futbolo rinktinė dalyvavo 9 Afrikos čempionatuose. 2013 m. Afrikos Tautų taurės turnyre šalies futbolininkai tapo vicečempionais, o šalies ekipos lyderis Jonathan Pitroipa tapo geriausiu turnyro žaidėju.

Dviračių lenktynės

Dviračiai šalyje yra populiarūs ne tik kaip sportas, tačiau kaip ir susisiekimo priemonė. Kasmet nuo 1987 m. šalyje vyksta tarptautinės dviračių lenktynės Tour du Faso.

Olimpinės žaidynės

Burkina Faso sportininkai dalyvavo visose vasaros olimpinėse žaidynėse nuo 1988 m. Tačiau nei vieneriose žaidynėse šalies atletams nepavyko užimti prizinių vietų. Taip pat nė karto šalis nėra dalyvavusi žiemos olimpiadose.
Tomas Bagdanskis

Išsilavinimas

Baigė Vilniaus 40-ąją Minties mokyklą. 2001 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete – teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją; diplomuotas teisininkas.
2006 m. sausio 12 d. MRU Teisės fakultete apgynė socialinių mokslų (teisės krypties) daktaro disertaciją tema „Materialinės atsakomybės darbo teisėje problemos“, daktaras.
2008 m. ISM Vadybos ir ekonomikos universitete baigė studijas, vadybos ir verslo administravimo magistras, BI Norvegijos vadybos instituto vadybos magistras.

Teisės praktika

Nuo 2001 m. rugsėjo 14 d. iki 2002 m. gruodžio 19 d. Vilniaus m. 2-osios advokatų kontoros advokato padėjėjas.
Nuo 2002 m. gruodžio mėn. 19 d. iki iki 2004 m. rugpjūčio 31 d. Advokato Tomo Bagdanskio ir partnerių kontoros advokatas, steigėjas, nuo 2004 m. rugsėjo mėn. 1 d. advokatų profesinės bendrijos „Soloveičikas, Markauskas, Aviža, Bagdanskis | SMA" partneris, steigėjas (kartu su Deividu Soloveičiku, Laimonu Markausku, Sauliumi Aviža), nuo 2009 m. lapkričio mėn. – „MAQS Law Firm“ Lietuvos biuro advokatas partneris. Specializuojasi darbo teisės, įmonių teisės, komercinių sutarčių ir atstovavimo teismuose srityse.
Nuo 2011 m. sausio 21 d. Advokatų profesinės bendrijos „Bagdanskis iLaw" steigėjas, vadovaujantis partneris.
Moka rusų ir anglų kalbas.

Pedagoginė, visuomeninė, publicistinė veikla

Nuo 2005 m. Verslo teisės, Darbo teisės dėstytojas ISM Vadybos ir ekonomikos universitete. Nuo 2008 m. MRU Teisės fakulteto Darbo teisės ir socialinės saugos katedros docentas.
Nuo 2009 m. Laikino įdarbinimo įmonių asociacijos prezidentas.
Dalyvauja akademinėje ir visuomeninėje veikloje. Skelbia straipsnius darbo ir verslo teisės tema (leidiniuose „Jurisprudencija“, „Verslo žinios“, „Juristas“, „Vadovo pasaulis“ ir kt.), dėsto darbo teisę ir verslo teisę universitetuose, veda darbo ir verslo teisės mokymus. Skaito pranešimus seminaruose bei konferencijose (tema „Sutarčių nutraukimas“ ir kt.). Lektorius (UAB „Mokesčių Srautas“, „Tobulėkim“ etc.). Seminarų sritys ir temos – darbo teisė, įmonių teisė, sutarčių teisė ir atstovavimas teismuose.

Asmeninis gyvenimas

Vedęs. Žmona Rimvydė Bagdanskienė, teisininkė, MRU dėstytoja. Dukra Uma (g. 2007 m.). Sūnus Tadas (g. 2010 m.).
San Vitale bazilika

San Vitale bazilika (Šv. Vitalijaus bazilika, it. Basilica di San Vitale) − VI a. bažnyčia Ravenos mieste Italijoje. Tai vienas iš garsiausių Ravenos architektūrinių paminklų, UNESCO pasaulio paveldo objekto „Ankstyvosios krikščionybės paminklai Ravenoje“ dalis. Bažnyčia garsi bizantinio stiliaus mozaikomis, kurios, laikoma, yra aukščiausios meninės vertės iš bizantinių, esančių Vakarų Europoje. Taip pat bažnyčia unikali dėl labai gero autentiško išsilaikymo.

Istorija

Bažnyčios statybas inicijavo Ravenos vyskupas Eklezijus 526 m. iškart su ostrogotų, kurių karalystės sostine tuo metu buvo Ravena, karaliaus Teodoriko mirtimi. Statybas finansavo Julianas Argentarijus (Julianas „bankininkas“), kuris skyrė 26 000 auksinių monetų paramą (daugiau nei 350 svarų). Nieko nežinoma apie šį asmenį. Tikriausiai jis išties buvo bankininkas. Neatmetama versija, kad per jį statybas finansavo kuris nors aukštuomenės aplinkos asmuo, panoręs likti nežinomu. Galbūt bankininkas buvo susijęs su Bizantijos imperatoriaus Justiniano I aplinka. 540 m. Raveną užėmė Justiniano I generolas Belizarijus ir miestas tapo Bizantijos imperijos dalimi. Bažnyčią 547 m. pašventino arkivyskupas Maksimijanas ir skyrė ją Šv. Vitalijui, krikščionių kankiniui, nukankintam Ravenoje, ir miesto globėjui. Maksimijanas užsakė ir garsiųjų bažnyčios mozaikų sukūrimą. XVIII a. kupolas buvo dekoruotas vėlyvojo baroko, menkaverte laikoma, freska.

Architektūra

San Vitale bažnyčios pavadinime bazilika yra titulas, o ne nurodo jos bazilikos architektūrinį planą. Bažnyčia yra centrinio išplanavimo ir tikriausiai paremta prieš tai toje vietoje buvusios šventyklos planu. Bažnyčios planas paremtas dviem koncentriniais oktagonais. Kupolas pastatytas virš vidinio oktagono ir pro žemiau esančius langus patenka šviesa centrinei bažnyčios erdvei, kurią įrėmina 8 dideli piloriai, sujungti tarpusavyje eksedromis su kolonomis. Šis architektūrinis sumanymas atskiria bažnyčios centrinę erdvę nuo dviaukštės ambulatorijos. Bendrai, bažnyčios planas primena išsiskleidusį gėlės žiedą. Priešais apsidę yra kryžiaus formos lubų choras, kuris perkerta ambulatoriją ir suteikia bažnyčios planui kryptį. Bažnyčios narteksas yra pastatytas asimetriškai apsidei. Kodėl taip padaryta, nėra aiškaus atsakymo. Bendrai, bažnyčios viduje sunku pajausti oktagonaliąją simetriją, nes keičiant stebėtojui poziciją bažnyčios elementai atrodo tarsi pasikeitę. Bažnyčios išorės kuklumas kontrastuoja su labai turtingu mozaikų dekoru ir išsiskiria iš paprastai prabangių Bizantijos bažnyčių fasadų Konstantinopolyje.
Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras

Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras (MELC) – Lietuvos enciklopedinių žinynų ir kitų leidinių leidybos bendrovė Vilniuje. MELC yra valstybinė mokslo leidybos įstaiga, įsteigta Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos.

Istorija

2010 m. sausio 1 d. Centras organizuotas iš Mokslo ir enciklopedijų leidybos instituto (MELI), o šis – iš Mokslo ir enciklopedijų leidyklos, įsteigtos iš dviejų 1992 m. sujungtų leidyklų – Mokslo leidyklos ir Valstybinės enciklopedijų leidyklos.
Salantų Lietuvos tūkstantmečio paminklas

Istorija

Pastatytas Salantų miesto bendruomenės (pirmininkas Vaidutis Butkus) iniciatyva. Skirtas Lietuvos vardo tūkstantmečiui pažymėti. Padarytas iš lietuviško granito, ledynų atridento iš Skandinavijos ir sveriančio apie 3 tonas.
Akmenį dovanojo Erlėnuose veikianti UAB „Varta“. Lietuvos vardo tūkstantmečio direkcija leido ant paminklo pritvirtinti oficialią tūkstantmečio emblemą – stilizuotą Vytį.
Paminklo nugarinėje pusėje išgręžtoje skylėje saugoma kapsulė su 2009 m. Salantų miesto gyventojų sąrašu.
Tai vienas iš nedaugelio Lietuvoje 2009 m. pastatytų paminklų, kurį puošia oficiali Lietuvos vardo tūkstantmečio emblema.
Karo aukos

Turinys

1966 m., Vietnamo karas. Būrys amerikiečių žvalgų, pasiųsti į užduotį, viename kaime pagrobia vietinę meriną, ketindami ją išprievartauti. Tam prieštarauja vienintelis kareivis, eilinis Eriksenas, tačiau iš baimės jis taip pat nesiima jokių veiksmų, tačiau ir nedalyvauja prievartavime. Kuomet vėliau būrio vadas seržantas Maserve liepia Eriksenui merginą nušauti, jis atsisako tai padaryti.
Kuomet būrys grįžta atgal, Eriksenas apie įvykį praneša vyresnybei, tačiau ši neketina imtis jokių veiksmų, o kartu buvę kariai grasina jį nužudyti. Eriksenui tenka įveikti didžiulį pasipriešinimą, kol nusikaltę kariai galų gale atsiduria tribunole...
Esvatinio herbas

Esvatinio herbas – Esvatinio valstybės simbolis.

Herbo aprašas

Herbo skydas tradicinės formos, žydrame lauke pavaizduotas trumpas migdoliškas ngunių skydas balta viršutine ir juoda apatine dalimi, už kurio vertikaliai stovi dvi ietys. Ant skydo žydrai auksinė grįžtė, iš kurios į viršų eina du žali pliumažai, sudarantys karaliaus karūną lidlabe, kuri paprastai dėvima derliaus šventėje Ncwala.
Skydininkai yra auksinis rudais karčiais liūtas (heraldiškai dešinysis, stovintis ant trijų kojų, priekine kairiąja koja laiko skydą) ir pilkas dramblys, straubliu laikantis skydą.
Herbas pagrindo neturi. Po skydu balta juosta su devizu juodomis raidėmis Siyinqaba 'Mes esam tvirtovė'.
Afanasijus Nikitinas

Biografija

Gimė Tverėje. Buvo pirklys, keliavo. 1466 m. išvyko į prekybinę kelionę į Indiją. Jis keliavo žemyn Volgos upe, toliau pro Derbentą, Baku, kirto Kaspijos jūrą ir pasiekė Persiją. Ten Nikitinas pragyveno metus ir 1469 m. pavasarį iš Ormūzo uosto per Arabijos jūrą nuplaukė iki Bahmanio sultonato Indijoje. Ten jis praleido 3 metus, tyrinėjo ir aprašė Indijos kultūrą, visuomenę, papročius, valdžią, kariuomenę. Pasak savo kelionės aprašymo, Nikitinas ten pradėjęs laikytis musulmoniškų papročių, nors pasakojimo pabaigoje prisiekia ištikimybę krikščionybei. Grįždamas Afanasijus Nikitinas aplankė Maskatą, Fartako sultonatą, Somalį ir Trabzoną, o 1472 m. pasiekė Feodosijos uostą Kryme. Tačiau keliautojas gimtosios Tverės nepasiekė ir žuvo LDK teritorijoje, Smolensko apylinkėse.
1489 m. Nikitino rankraščio versija išspausdinta Sofijos ir Lvovo metraščiuose.
Murešo apskritis

Geografija

Šiaurės rytine dalimi driekiasi Karpatų masyvai – Kelimanio ir Gurgiu kalnai. Likusią dalį užima Transilvanijos plynaukštė. Svarbiausios upės – Murešas, Didžioji Tirnava ir Mažoji Tirnava.
Jonavos šilumos tinklai

AB Jonavos šilumos tinklai – Lietuvos energetikos pramonės bendrovė Jonavos rajone, šilumos tiekėjas, viena didžiausių Jonavos įmonių. 72 darbuotojai.
Buveinės adresas: Klaipėdos g. 8, LT-55169, Jonava.
Metinė apyvarta – 23,3 mln. Lt (2008 m.). Nuostolis iš šilumos ir karšto vandens verslo – 6,672 mln. Lt. Eksploatuoja 7 katilines (bendra instaliuota galia – 101,5 MW). Valdomų šilumos tinklų ilgis – 40,6 km. Realizuojamas šilumos kiekis – 126,7 GWh.

Veikla

Centralizuotai tiekia šilumą, prižiūri šilumos tiekimo sistemą, valdo šilumos perdavimo tinklus. Pagrindinis – Jonavos rajoninė katilinė (LT-2-EN1). Išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų (ŠESD) kiekis – 34 642 tonų CO2 (2008 m.).
2007 m. spalio mėn. įgyvendintas projektas „Jonavos miesto centralizuoto šilumos tiekimo tinklų modernizavimas diegiant šiuolaikines technologijas“, pasiektas pagrindinis projekto tikslas – užtikrinti patikimą ir efektyvų šilumos tiekimą Jonavos mieste. Projekto metu AB „Jonavos šilumos tinklai“ modernizavo 941 m magistralinių centralizuotai tiekiamos šilumos trasų Jonavos mieste. Projekto metu buvo nutiesti modernūs šilumos perdavimo vamzdynai panaudojant bekanalę technologiją ir įrengiant vamzdynų izoliacijos pažeidimų nustatymo įrangą. Projektas sąlygojo techninių nuostolių perdavimo tinkle sumažėjimą, šilumos tiekimo paslaugos kiekybinių bei kokybinių parametrų užtikrinimą Jonavos mieste. Šio projekto įgyvendinimas sudarė sąlygas sumažinti šilumos perdavimo nuostolius. Projektas buvo ypač svarbus siekiant užtikrinti patikimą šilumos tiekimą Jonavos mieste, kadangi projekto metu buvo modernizuojamos pagrindinės didžiausius šilumos nuostolius ir avarijų tikimybę turinčios magistralinės trasos Jonavos mieste.
Krantas

Krantų formavimasis

Dabartinės jūrų ir vandenynų krantų zonos formavimasis prasidėjo prieš 5,5–6 tūkstančius metų, kai vandens lygis stabilizavosi po Viurmo ledynmečio transgresijos. Transgresijos metu vandens lygis pakilo 90–100 m virš prieš tai buvusio vandens lygio. Dėl to įvyko pakraštinių žemyninių lygumų ir slėnių užtvindymas ir pradėjo formuotis šiuolaikiniai krantai.
Svarbiausi krantų formavimosi faktoriai yra bangos, vandens srovės, plūsmo srautas ir vėjas, kurių poveikis yra didžiausias kranto zonoje. Krantai nuolat yra performuojami, todėl pradinė jų kilmė būna sunkiai įžvelgiama. Klasifikuojant krantus, dažniausiai yra atsižvelgiama tik į galutinį kranto formavimosi veiksnį.
Irena Spulginienė

Biografija

Pirmosios Kuršėnų mieste picerijos steigėja ir savininkė.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių rajono skyriaus narė.
1995–1997 m. (LDDP sąraše) Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narė.
Įterptinės sistemos

Įterptinė sistema (angl. Embedded system) – tai į kitą įrenginį įterpta elektroninė sistema, kuri valdo tą įrenginį pagal jai užduotą programą. Įterptinėse sistemose pagrindinė sudedamoji dalis yra skaitmeninis procesorius arba šerdis (branduolys) (angl. kernel). Jis atlieka programuojamą skaitmeninės informacijos apdorojimą. Prie skaitmeninio procesoriaus yra prijungiami įvairūs specializuoti elektroniniai komponentai, skirti informacijos surinkimui, dekodavimui, skaitmeniniam apdorojimui, valdymo signalų formavimui, matavimui, diagnostikai, komunikacijoms ir t. t. Sudėtingesnėse įterptinėse sistemose gali dirbti keli, keliolika arba net keliasdešimt procesorių.
Įterptinių sistemų projektavimas ir gamyba atitinka strateginius Lietuvos tikslus. Lietuvos įmonės, dirbančios įterptinių sistemų kūrimo ar jų taikymo srityse: „Eldes“, „Elgama-Elektronika“, NAVITUS LT (anksčiau Elgama Sistemos), „Selteka“, „Europos telemetrijos servisas“, „Teltonika“, „Axis Industries“, „ELINTA“ ir kt.
Vilniaus Gedimino technikos ir Kauno technologijų universitetuose ruošiami įterptinių sistemų pakraipos specialistai, atliekami moksliniai tiriamieji bei taikomieji darbai.
Hunanas

Geografija

Hunano provincija yra pietiniame Jangdzės upės krante. Provincijos rytinis, pietinis ir vakarinis kraštai kalnuoti (Ulingo (Wuling), Siuefengo (Xuefeng), Nanlingo, Luosiao (Luoxiao) kalnai). Iš viso kalnai užima 80 % visos teritorijos.
Upės Sjandziangas, Dzidziangas, Juandziangas ir Lišuidziangas (Xiangjiang, Zijiang, Yuanjiang, Lishui) įteka į Jangdzę ties Dongtingo ežero, nuo kurio ir kilęs provincijos pavadinimas. Dongtingo ežeras yra antras pagal dydį Kinijoje. Kadangi žemė nusausinama žemdirbystės tikslais, vandens telkinys pavirto į kelis mažesnius ežerus.
Klimatas subtropinis. Sausį temperatūra svyruoja tarp 3 ir 8 °C, liepą – tarp 27 ir 30 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 1200–1700 mm.

Demografija, kultūra, turizmas

Hunane gyvena keturiasdešimt viena etninė grupė. 89,79 % sudaro kinai chaniai, 10.21 % – etninės mažumos: tudzia, miao, dongai, jao, hui, bai, džuangai, uigūrai ir kt.
Hunano virtuvė garsėja čili pipirų gausa.
Dziangjongo srities moterys turėjo savo raštą, vadintą „moterų raštu“ (trad.: 女書; supapr.: 女书; pinyin: Nǚshū). Šis raštas buvo fonetinis (600–700 rašmenų, atitinkančių vietinio dialekto skiemenis) ir išsivystė todėl, kad į moteris, besimokančias „vyrų rašto“ – t. y. hieroglifinio kinų rašto – būdavo žiūrima nelabai palankiai. „Moterų raštas“ buvo akylai saugomas nuo vyrų.
Turistų lankoma Mao Dzeduno gimtinė – Šaošano (韶山 Sháoshān) kaimelis.
Lotoso sūtra

„Lotoso sūtra“ (skr. सद्धर्मपुण्डरीक सूत्र = Saddharma-puṇḍarīka sūtra, „Tikrosios dharmos baltojo lotoso sūtra“, kin. 妙法蓮華經, pinyin: Miàofǎ Liánhuá, jap. 妙法蓮華経 = Myōhō Renge Kyō, tibet. དམ་ཆོས་པད་མ་དཀར་པོའི་མདོ  = dam chos padma dkar po'i mdo) – vienas svarbiausių mahajanos budizmo tekstų. Juo paremti tientai (Kinijoje), tendai ir Ničireno (Japonijoje) mokyklų mokymai. Rytų Azijoje „Lotoso sūtra“ paprastai laikoma galutiniu Budos mokymu, kuriame sutelkta visa budizmo esmė.
Pagal tradiciją Lotoso sūtrą sudaro mokymai, kuriuos Sidharta Gautama gyvenimo pabaigoje pasakė ant Gridhrakūtos kalno netoli Radžagrihos (dabar Biharas). Tekstas, pateiktas trumpais aforizmais (sūtromis), susideda iš 27 skyrių, parašytų eilėmis ir proza. Panašu, kad tekstas yra nevienodo senumo – seniausios dalys sukurtos apie I a. pr. m. e., vėlyviausios – I–II a. m. e. Galutinė redakcija atlikta II a. pabaigoje, manoma, Gandharoje. 286 m. Dharmarakšasa „Lotoso sūtrą“ išvertė iš sanskrito į kinų kalbą. Vis dėl to, kanoniniu „Lotoso sūtros“ tekstu Tolimųjų Rytų šalyse laikomas 406 m. paskelbtas Kumaradžyvos vertimas į kinų kalbą. XIX a. parengti vertimai į anglų ir kitas didžiąsias Europos kalbas, tačiau vieni vertėjai rėmėsi nepalietiškais rankraščiais sanskritu, kiti – kinišku Kumaradžyvos vertimu, todėl vertimai šiek tiek skiriasi.
„Lotoso sūtroje“ sakoma, kad visos gyvos būtybės gali (ir turėtų) tapti budomis ir kad įmanoma suvokti tiesą apie budos prigimtį (budystę). Tiesa suvokiama klausantis „Lotoso sūtros“ ir ją skelbiant. Kol ne visi įstengia suvokti šią tiesą, reikia mokymų, kaip pasiekti arhato, pratjekabudos, bodhisatvos būsenas. Tekste gausu parabolių, dialogų, pranašysčių, nupasakojami žymiausių bodhisatvų (ypač Avalokitešvaros) istorija. Išlikę keli šimtai sūtros komentarų.