Natator depressus

Taksonomija ir etimologija

Natator depressus priklauso monotipinei natator genčiai, kuri savo ruožtu priklauso jūrinių vėžlių šeimai. Genties vardas reiškia lotynų kalboje reiškia „plaukikas“. Depressus, rūšies indikatorius (antra mokslinio vardo dalis), reiškia „plokščias“. Ši vardo dalis apibūdina vėžlio šarvo plokštumą.

Paplitimas

Natator depressus vėžliai paprastai aptinkami įlankose, sekliuose ir daug augmenijos turinčiose vandenyse, koralų rifuose, estuarijose ir lagūnose prie šiaurės Australijos krantų ir šalia Papua Naujosios Gvinėjos krantų.
Vėžliai gali maitintis šalia Indonezijos ir Papua Naujosios Gvinėjos, tačiau kiaušinius deda tik Australijoje. Kiaušinius vėžliai deda nuo Exmouth miesto Vakarų Australijoje iki Mon Repos išsaugojimo parko Kvinslande. Svarbiausia veisimosi vieta yra Krabo sala vakarų Toreso sąsiauryje. Veisimasis taip pat gali vykti Didžiojo barjerinio rifo pietinėse salose ir į šiaurę nuo Gladstono pakrantės nutolusiose salose.

Sandara

Suaugusio vėžlio karapaksas yra vidutiniškai apie 90 cm ilgio. Jis yra žemo kupolo formos, kraštai išlenkti į viršų. Viršutinė šarvo spalva yra rausvai pilka, apatinė – blanki.

Kiaušinių dėjimas

Natator depressus skiriasi nuo kitų jūros vėžlių dėdami didesnius, bet mažiau kiaušinių. Kaip ir kitų rūšių patelės, kiaušinius deda paplūdimyje. Šios rūšies patelės į paplūdimį grįžta ne anksčiau nei po 30 metų nuo savo išsiperėjimo jame.
Patinai niekada negrįžta į krantą, nes poravimasis vyksta jūroje ir trunka apie 1,5 valandos. Patelės naudoja savo priekinius plaukmenis iškąsti didžiąją dalį paviršinio sauso smėlio. Tada naudoja užpakalinius plaukmenis nedidelei kiaušinių dėtuvei iškąsti. Padėjusi nuo 50 iki 75 kiaušinių, užkasa duobę su užpakalinėmis kojomis ir užmaskuoja paviršių sausiu smėliu priekinėmis galūnėmis. Kiaušinių dėjimo sezonu patelės deda kiaušinius kas 16 – 17 dienų – iš viso 1 – 4 dėtuves. Kiaušinius deda kas 2 – 3 metus.
Kiaušiniai pažeidžiami plėšrūnų, tokių kaip dingas, varanai ar introdukuotos rudosios lapės. Pakeista ekologinė sistema vėžlių kiaušinių dėjimo vietose sutrikdė ir kiaušinių dėjimo elgesį. Suaugę vėžliai taip pat randami žvejybos tralerių tinkluose, taip pat vietinių žmonių naudojami maistui.

Perėjimasis

Natator depressus išsiperėję vėžliukai yra patys didžiausi iš visų vėžlių. Perėjimasis yra pats pavojingiausias metas šiems vėžliams. Orientuodamiesi į žemą ir atvirą horizontą naujagimiai veržiasi link jūros. Šiuo metu juos medžioja paukščiai, krabai ir kiti plėšrūnai. Jūroje jie taip pat negali jaustis saugūs. Rykliai ir kitos žuvys laukia sekliuose vandenyse ir medžioja tik ką išsiperėjusius vėžliukus. Pagal mokslininkų skaičiavimus tik 1 iš 100 vėžlių išgyvena iki pilnametystės. Tačiau sulaukus pilnametystės jau retai kas medžioja šiuos vėžlius.

Mityba

Natator depressus vėžliai minta įvairiais organizmais: jūros žole, jūriniais bestuburiais (moliuskais, medūzomis, krevetėmis, minkštais koralais, holoturijomis ir kitais minkštakūniais) ir žuvimi.

Apsauga

Rūšis laikoma nykstančia Vakarų Australijoje, bet Raudonasis IUCN sąrašas priskiria rūšį prie stokojančios duomenų ir negali tiksliai nustatyti pavojaus statuso.
Šiaurės vakarų Kimberlyje vėžliai patiria tiesioginę grėsmę dėl pramonės vystymosi ir reikalauja pasaulinio dėmesio.