google/wiki40b huggingface dataset:
Nebūk blogas (filmas)

Turinys

Filmas pasakoja apie Romos priemiestį Ostiją ir eilinius čia gyvenančius žmones. Du vaikystės draugai Čezarė ir Vitorio, kilę iš neturtingų šeimų, leidžia dienas ieškodami būdų uždirbti, o naktis – klubuose, svaiginasi narkotikais ir alkoholiu. Jų aplinkoje taip pat daugelis pažįstamų verčiasi nelegalia veikla, kurią organizuoja vietinis vadeiva Brutas, tačiau jie vieni kitus dangsto ir padeda. Čezarė gyvena su motina ir sesers, kuri mirė nuo AIDS, dukterimi Debora.
Kartą Vitorio, apsvaigęs nuo tablečių, nusprendžia pakeisti savo gyvenimą, susiranda darbą statybose ir kalbina tuo pačiu keliu pasukti Čezarę. Prie naujo gyvenimo ir iššūkių sunku priprasti, tačiau jie pamažu keičiasi: Čezarė ima gyventi su buvusia Vitorio mergina Viviana, o šis persikrausto pas Lindą ir jos sūnų. Galiausia draugus supriešina rastas heroino paketas. Po dukterėčios Deboros mirties Čezarė mėgina apiplėšti parduotuvę, tačiau pašaunamas ir vėliau miršta Vivianos namuose.
Po metų Vitorio vis dar gyvena su Linda, tačiau šios sūnus, ieškodamas uždarbio, kreipiasi pagalbos į Brutą. Pastarasis įspėja Vitorio ir kalbina jį patį grįžti, tačiau šis atsisako. Nusprendęs aplankyti seniai matytą Vivianą, šią randa auginančią Čezarės sūnų...
Felix Baumgartner

Feliksas Baumgartneris (vok. Felix Baumgartner, g. 1969 m. balandžio 20 d. Zalcburge, Austrijoje) – kaskadininkų triukų koordinatorius, operatorius, ekstremalių šuolių parašiutu (angl. skydiving) ir B.A.S.E. šuolių rekordininkas.
F. Baumgartneris 2012 m. spalio 14 d. tapo pirmuoju žmogumi pasiekusiu garso greitį be motorinio variklio pagalbos. Taip pat šiuo šuoliu jis pagerino šuolio parašiutu pasaulio rekordą – šuolis iš 39 km aukščio, bei laisvo kritimo greičio rekordą – 1357.64 km/h (1.25 Macho greičio). Visus šiuos rekordus austras atliko Red Bull Stratos projekto metu.
Kazys Daugirdas

Biografija

1905 m. išvyko į Didžiąją Britaniją. 1905–1917 m. dirbo Škotijos ir JAV gamyklose. 1906–1918 m. Amerikos lietuvių socialistų sąjungos narys. 1917 m. redagavo laikraštį „Kova“ ir žurnalą „Naujoji gadynė“. 1920–1922 m. laikraščio „Rankpelnis“ redaktorius. 1922–1944 m. dirbo TSRS. 1944–1946 m. LTSR užsienio reikalų ministerijos darbuotojas. Nuo 1946 m. dirbo LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiume.
Folke Rogard

Šachmatai

Apie jo, kaip šachmatininko, žaidimo pajėgumą sunku spręsti, nes beveik nėra išlikusių jo žaistų partijų.

FIDE Prezidentas

F. Rogardas nemažai padarė stiprindamas FIDE autoritetą tarptautiniame sporte, tobulindamas pasaulio čempionato vykdymo tvarką ir šachmatų varžybų taisykles. Buvo įvestas didmeistrio titulas ir pradėtas šio titulo suteikimas pagal šachmatų varžybose pasiektus rezultatus. XX a. 7-ojo dešimtmečio pradžioje pasaulio čempionate buvo atsisakyta mačų revanšų. Šachmatų visuomenėje F. Rogardas buvo gerbiamas dėl savo neutralumo, siekimo populiarinti šachmatų žaidimą ir noro duoti kiek galima daugiau naudos šachmatų sportui.

Privatus gyvenimas

Buvo keturis kartus vedęs. Pirmoji santuoka (1921–1934 m.) su Greta Santeson (1898–1999). Iš šios santuokos 1923 m. gimė duktė Monika. Antrosios vedybos su rūbų dizainere Gueye Rolf (1902–1973) tęsėsi iki 1944 m. Trečioji santuoka (1944–1949 m.) su aktore Viveka Lindfors (1920–1995). Iš šios santuokos 1944 m. gimė duktė Lena. Paskutinės vedybos – 1965 m. su Ela Johansson (1920–2006) F. Rogardas pagal profesiją buvo teisininkas.
Kvadkopteris

Kvadkopteris, arba ketursraigtis (angl. quadcopter, quadrotor) – sraigtasparnis, kurio keliamąją bei varomąją jėgą sukuria keturi varikliai su sraigtais. Jo judėjimo kryptis valdoma keičiant skirtingų sraigtų apsisukimo greitį.
Kitaip nei kiti sraigtasparniai, kvadkopteriai turi dvi poras identiškų variklių su sraigtais: vieni sukasi prieš, o kiti – palei laikrodžio rodyklę.

Istorija

Kvadrokopteriai buvo vienų pirmųjų vertikalaus pakilimo ir nusileidimo orlaivių, sunkesnių už orą. Pirmasis kvadkopteris bei save pakėlęs nuo žemės orlaivis besisukančiais sraigtais buvo sukurtas 1907 m. Louis Breguet. Jis pakilo tik į 60 cm aukštį ir negalėjo būti vairuojamas.
Labiau pasisekęs bandymas buvo 1922 m. George de Bothezat kvadkopteris, kuris buvo pakilęs į 5 m aukštį bei iš viso atliko apie 100 skrydžių. Jis yra laikomas pirmuoju sėkmingai veikusiu sraigtasparniu. Nors tai ir įrodė, kad kvadkopteriai gali būti naudojami, tačiau jis susidūrė su mažos galios, sunkaus valdymo, mechaninio sudėtingumo bei patikimumo problemomis.
Pradžioje kvadkopteriai buvo kuriami kaip orlaiviai, kuriuos valdytų su jais pakilę pilotai, tačiau šiuolaikiniai kvadkopteriai dažniausiai yra bepiločiai orlaiviai.

Panaudojimas

Bepiločiai kvadkopteriai yra naudojami įvairiose srityse. Tai yra naudingas įrankis įvairiems tyrimams, susijusiems su aerodinamika, inžinerija, robotika, taip pat su įmontuota kamera kvadkopteriai gali filmuoti ar fotografuoti iš oro.
Lenčickio spaustuvė

Lenčickio spaustuvė – poligrafijos įmonė, veikusi Vilniuje 1584–1589 m. ir 1594–1600 m.

Istorija

Spaustuvę įkūrė Danielius Lenčickis (lenk. Łęczycki, lot. Lancicius), perėmęs dalį Radvilų spaustuvės įrangos. Spaustuvė iš pradžių spausdino evangelikų reformatų raštus. 1591–1594 m. D. Lenčickis dirbo Vilniaus akademijos spaustuvėje. 1594 m. pardavęs namą Vilniuje, įsirengė naują spaustuvę, kuri veikė iki 1600 m. Joje išspausdino nemaža katalikiškų leidinių, kuriuose dažnai polemizuojama su anksčiau jo paties išleistais protestantų leidiniais. Spaustuvė knygas leido įvairiomis kalbomis, gražiai apipavidalintas, spausdintas dailiu antikva. Darbas buvo organizuotas komerciniais pagrindais.
Pasaulio vandens sporto čempionatas

Pasaulio vandens sporto čempionatas – kas dvejus metus vykstantis vandens sporto čempionatas, rengiamas pasaulinės vandens sporto asociacijos FINA. Pirmasis čempionatas įvyko 1973 m. Belgrade, Jugoslavijoje. Lietuva čempionato istorijoje yra iškovojusi du bronzos medalius (Raimundas Mažuolis 1994 m. ir Giedrius Titenis 2009 m.).

Rungtys

Visose rungtyse dalyvauja ir vyrai ir moterys išskyrus sinchroninį plaukimą, kuriame dalyvauja tik moterys.
Aggrotech

Aggrotech – muzikos stilius apjungiantis agresyvią, ritmingą ir šokių muziką.
XX a. paskutiniojo dešimtmečio pabaigoje susikūrė visiškai naujas muzikos stilius, dėka tokių atlikėjų kaip „Funker Vogt“, „Suicide Commando“, „Hocico“ ar „wumpscut:“, kurie prieš tai grojo Dark Electro ir Electro-industrial. Dėl to pastarajame dešimtmetyje buvo stipriai įtakota techno muzika.
Greitos šokių ir ritminės melodijos su perkrautu ir stipriai pakeistu balsu, praleistu per vokoderį ar mikšerį, gavo angliška pavadinimą – aggrotech. Dažnai šis stilius turi industrial metal stiliaus elementų. Priešingai nei traktuojama, terminas atsirado JAV. Juo buvo apibūdinama antrojo grupės „Psyclon Nine“ albumo „I.N.R.I.“ (Dark Electro su gitaromis) muzika. Vokietijoje taip pat naudojamas terminas „Hellektro“.
Šverinas

Istorija

Šverinas apsuptas ežerų. Didžiausias iš jų yra Šverino ežeras, kurio plotas 60 km². Tarp ežerų yra slavų obotritų gyvenvietė, datuojama nuo XI a. Sritis buvo vadinama Cviercinu (Zwierzyn) ir nuo to kilo miesto pavadinimas. 1160 m. Henrikas Liūtas nugalėjo obotritus ir užėmė miestą, kuris vėliau tapo galingu regioniniu centru. Apie 1500 m. pastatyta pilis per amžius išsiplėtė. Teigiama, kad joje vaidenasi mažas nepagarbus vaiduoklis, vadinamas Petermännchen.
Nuo 1358 m. Šverinas priklausė Meklenburgo kunigaikštystei. 1621 m. padalinus kunigaikštystę Šverinas tapo Meklenburgo-Šverino kunigaikštystės sostine, bet 1765–1837 m. sostine buvo Ludvigslustas.
Po 1800 m. daug Šverino gyventojų persikėlė į JAV, ypač Milvokį.
Po 1918 m. žlugus vokiečių monarchijoms, didysis kunigaikštis atsistatydino. Šverinas tapo Meklenburgo-Vorpomerno laisvos valstybės sostine.
1945 m. gegužės 2 d. miestą užėmė amerikiečių kariai, birželio 1 d. Šverinas buvo atiduotas britams, o liepos 1 d. sovietams. Miestas atiteko Vokietijos Demokratinei Respublikai. Iš pradžių jis buvo Meklenburgo žemės sostine. Panaikinus žemes 1952 m., Šverinas tapo Šverino rajono centru.
Sujungus Vokietiją 1990 m., Meklenburgo-Pomeranijos žemė buvo atkurta, o Šverinas tapo sostine, nors buvo svarstyta sostine paskelbti Rostoką.
Raudonasis staugūnas

Gyvenimo būdas

Raudonieji staugūnai, kaip ir dauguma kitų beždžionių, yra linkę bendrauti. Jie laikosi šeimyninėmis grupėmis, kurias sudaro nuo 5 iki 20 individų. Paprastai būryje būna 8 suaugusios patelės, 3 suaugę patinai, 3 jaunikliai ir 4 jaunos beždžionės. Grupei vadovauja vyriausias patinas. Į grupės vado vietą dažnai pretenduoja kiti lytiškai subrendę patinai, todėl dažnai tarp patinų iškyla ginčų.
Raudonieji staugūnai – lėti gyvūnai. Jie iš lėto karstosi medžiais ir įveikia maždaug 400 m atstumą per dieną. Medžiais karstosi kabindamiesi kibia uodega. Raudonieji staugūnai aktyviausi rytą ir pavakary. Naktimis miega medžiuose, o per dienos karščius ilsisi. Patinai sveria 6,5-8 kg, patelės 4,5-6,4 kg.

Mityba

Raudonieji staugūnai ėda riešutus, medžių lapus, sėklas, vaisius, gėlių žiedus. Staugūnų organizmas (kaip ir kitų vien tik augaliniu maistu mintančių beždžionių) puikiai prisitaikęs prie tokio maisto. Jų virškinimo traktas ilgesnis, žarnyne yra bakterijų, padedančių virškinti kietą maistą.

Dauginimasis

Raudonieji staugūnai dauginasi visus metus, tačiau partnerius nuolatos keičia. Nėštumas trunka 186–194 dienas. Visada gimsta tik vienas jauniklis. Vos gimęs jauniklis yra 17-24 cm ilgio, o uodegos ilgis siekia 23-31 cm, kūnelis jau būna apaugęs kailiu. Iš pradžių jauniklį ant pilvo nešioja motina, kiek paaugęs mažylis persikelia ant motinos nugaros. Motina jauniklį maitina pienu 18-24 mėnesius ir niekada nuo jo nesitraukia.
Raudonieji staugūnai jauniklius veda tik kas 2-3 metai. Lytiškai subrendę jauni patinai būna išvejami iš būrio. Jie gali arba kurti naują būrį, arba surasti kitą ir bandyti nuversti vadovaujantį patiną. Gyvūnai lytinės brandos sulaukia 3,5-4 metų.

Paplitimas

Paplitę nuo Kolumbijos iki Amazonės bei nuo Ekvadoro iki Vidurio Bolivijos. Rudoniesiems staugūnams išnykimas kol kas negresia, tačiau manoma, kad dėl miškų kirtimo ateityje šių gyvūnų gali sumažėti.
Minsko zoologijos sodas

Istorija

Minsko zoologijos sodo atidarymo data laikoma 1984 m. – Minsko automobilių gamyklos 40-mečio jubiliejus, pažymėtas gamyklos zoologijos ir botanikos sodo įsteigimu. Iki 1989 m. sodą finansavo gamykla, įėjimas buvo nemokamas. Prasidėjus ekonominiam sunkmečiui, gamykla nutraukė sodo vystymo darbus. Keletą „perestroikos“ metų jis gyvavo vien savanorių entuziazmo dėka, kol pagaliau 1997 m. gavo valstybinės įmonės „Minsko zoologijos sodas“ statusą.
1990-1995 m. Minsko zoologijos sode įkurtas kurtinių voljeras, anksčiau buvęs Berezinos draustinyje.

Projektai

1998 m. pradėta Minsko zoologijos sodo rekonstrukcija. Senasis zoologijos sodas išsiteko 17 ha teritorijoje. 2001 m. miestas rezervavo 42 ha plotą zoologijos sodo statybai. 2006 m. rugpjūčio viduryje buvo pradėta antrasis statybų etapas, kuriame numatytas apvalus stiklinis statinys egzotikos kolekcijai ir terariumui. 2015 m. užbaigta Pietų Amerikos Orinoko faunos paviljono statyba. Kituose zoologijos sodo rekonstrukcijos etapuose numatyta pastatyti pasakų pilį su „Naktiniu pasauliu“, okeanariumą ir delfinariumą, oranžeriją, vaikų pramogų centrą, įrengti naujas ekspozicijas.
John Adams

Biografija

Gimė Breintrio vietovėje, Masačiusetso valstijos rytuose. Jo tėvas buvo penktos kartos puritonų, emigravusių iš Anglijos, palikuonis. 1755 m. baigė Harvardo kolegiją. Dirbo teisininku, advokatu. Džonas Adamsas iškilo Amerikos revoliucijos pradžioje. Tuomet Masačiusetso atstovas Kontinentiniame Kongrese Dž. Adamsas suvaidino svarbų vaidmenį, kad įtikintų kongresą paskelbti nepriklausomybę. Jis taip pat padėjo Tomui Džefersonui rašyti 1776 m. Jungtinių Amerikos Valstijų Nepriklausomybės deklaraciją. Kaip Kontinentinio kongreso atstovas Europoje, Adamsas buvo pagrindinis derybininkas dėl taikos sutarties su Didžiąja Britanija. Jis taip didžiąja dalimi atsakingas už svarbių paskolų įsigijimą iš Amsterdamo bankininkų. 1780 m. politikos teoretikas ir istorikas Džonas Adamsas parašė didžiąją dalį Masačiusetso valstijos konstitucijos. Tačiau tame pačiame dešimtmetyje tuo metu, kai remiantis tokiais pat principais buvo rašoma federalinė Konstitucija, Džonas Adamsas buvo Europoje. Adamsas pasižymėjo tuo, kad mokėjo spręsti apie žmones pagal jų charakterį: 1775 metais jis pasiūlė Džordžą Vašingtoną į JAV Kontinentinės armijos vadus.
Adamso dalyvavimas revoliucijoje užtikrino jam dvi kadencijas JAV viceprezidento poste bei jo paties išrinkimą į prezidentus 1796 metais. Per savo kadenciją Dž. Adamsas susidūrė su nuožmiomis Džefersono respublikonų bei savo paties Federalistų partijos dominuojančios frakcijos, vadovaujamos jo įnirtingo priešo Aleksandro Hamiltono, atakomis. Adamsas pasirašė prieštaringai vertinamą Svetimšalių ir maišto kurstymo aktą ir sušaukė armiją bei karinį laivyną nepaskelbto jūrų karo (vadinamo Kvazikaru, Tariamu karu) su Prancūzija akivaizdoje (1798–1800). Adamso kadencijos didelis pasiekimas buvo taikus Kvazikaro išsprendimas, tam prieštaraujant Hamiltono sekėjams.
1800 metais Adamsui nepavyko nugalėti Tomo Džefersono ir būti išrinktam antrajai kadencijai. Po nesėkmingų rinkimų jis pasitraukė gyventi į Masačiusetsą. Vėliau jis ir toliau draugavo su Džefersonu. Džonas Adamsas ir jo žmona Abigailė Adams sukūrė sėkmingą politikų, diplomatų ir istorikų šeimos liniją, dabar istorikų vadinamą Adamsų politine šeima. Džonas Adamsas buvo 6-ojo JAV prezidento Džono Kvinsio Adamso tėvas.
Džonas Adamsas pelnė didesnį pripažinimą moderniaisiais laikais, nes anksčiau jo indėlis nebuvo taip pabrėžiamas, kaip kitų Tėvų-Įkūrėjų.
Kušuhas

Kušuhas arba Kužuchas (Kušuḫ, ugaritų k. kḏġ, kzġ) – Mėnulio dievas huritų mitologijoje. Paprastai vaizduotas su pusmėnuliu ant galvos dangalo. Laikytas sutarčių užtikrinimu (jo epitetas – „Sutarčių viešpats“). Minimas mite apie Sidabrą: Kumarbio šalininkas Sidabras grasina Tešubo sąjungininkams Kušuhui ir Šimigai.
Kušuhas atitinka šumerų-akadų Siną bei hetitų ir luvių Armą.
Rivnė

Istorija

Miestas rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1283 m., kaip Haličo-Volynės kunigaikštystės dalis. Šaltiniuose reguliariai minimas nuo XV a. Nuo antrosios XIV a. pusės priklausė LDK. 1492 m., valdant Kazimierui Jogailaičiui, miestas gavo Magdeburgo teises. Po Liublino unijos 1569 m. atiteko Lenkijai. 1667 m. Rivnėje siautė maro epidemija, o 1691 m. jį ištiko didelis gaisras.
Per antrąjį Abiejų Tautų Respublikos padalinimą 1793 m. miestas atiteko Rusijos imperijai. 1919 m. nuo balandžio iki gegužės mėnesio trumpai buvo Ukrainos Liaudies Respublikos sostine. 1921–1939 m. priklausė Lenkijai, o 1939 m. atiteko TSRS sudėtyje buvusiai Ukrainai. Nuo tada Rivnė tapo srities centru. Per Antrąjį pasaulinį karą buvo okupuotas vokiečių.
Frauke Gewecke

Biografija

Gimė 1943 m. liepos 2 d. Šiauliuose. 1971 m. tapo ispanistikos mokslų daktare Hamburgo universitete. 1974–1984 m. dėstė Kelno universitete. 1982 m. tapo habilituota romanų filologijos mokslų daktare. 1984–2008 m. dėstė Heidelbergo universitete. Specializavosi Pietų Amerikos literatūroje, rašė mokslinius straipsnius apie šios literatūros charakteristikas. Taip pat daug dėmesio skyrė rašytojo Pedro Calderón de la Barca darbams, dalyvavo kongresuose, parengė monografiją. Mirė 2012 m. liepos 13 d. Heidelberge.
Punžionys

Žinomi žmonės

Punžionyse gyveno ir buvo palaidotas Lenkijos generolas Danielius Konaževskis (1871–1935).
Audronė Urbonaitė

Biografija

1977 m. Vilniaus universitete baigė lituanistikos ir klasikinės filologijos studijas. 1978–1988 m. savaitraščio „Kalba Vilnius“ redakcijos korespondentė, skyriaus vedėja. 1988–1991 m. laikraščio „Atgimimas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotoja. 1991 m. stažavo Norvegijoje, bendradarbiavo Norvegijos savaitraštyje „Folkets framtid“ ir Švedijos laikraštyje „Kristdemokraten“. Nuo 1994 m. Lietuvos televizijos atstovė spaudai. Nuo 1997 m. „Lietuvos rytas“ savaitinio žurnalo „TV antena“ apžvalgininkė, dienraščio „Lietuvos rytas“ specialioji korespondentė.  Ištekėjusi, turi du vaikus. Rašytojų sąjungos narė nuo 2015 metų.
Orinoko regionas

Orinoko regionas (isp. Región Orinoquía) – viena iš 6 Kolumbijos gamtinių sričių. Yra šalies rytuose, Venesuelos pasienyje. Sudaro 5 departamentai (iš dalies, ar visiškai). Regionas apima Orinoko baseino Los Llanos lygumas. Svarbiausi miestai: Viljavisensijas, Arauka ir Jopalis.
Atakamos milžinas

Atakamos milžinas (isp. Gigante de Atacama) arba Tarapakos milžinas (Gigante de Tarapacá) – didelė antropomorfinė figūra (geoglifas), sukurta šiaurės Čilėje, Atakamos dykumoje, 84 km nuo Ikikės, Sero Unitaso (Cerro Unitas) kalno šlaite. Tai didžiausia pasaulyje antropomorfinė figūra – jos aukštis 86 m.
Manoma, kad tai atvaizduota senovinė dievybė (Tarapaca, Taapaca ar Tunup), kurios karūna žymėjusi Mėnulio nusileidimo vietą. Pagal ją buvo nustatoma žemdirbystės sezono pradžia. Atakamos milžinas sukurtas tarp XI-XV a.
Johampolio piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Puikiškės piliakalnis 14 kmNormančių piliakalnis 17 kmBurbaičių piliakalnis 7 kmKudinų piliakalnis 24 kmKubilių piliakalnis 6 kmPagryžuvio piliakalnis 6 kmTytuvėnų piliakalnis 8 km
Paminklas vieningai Lietuvai „Arka“

Paminklas vieningai Lietuvai „Arka“ – paminklas, kuris stovi Klaipėdoje, Tiltų ir H. Manto gatvių sankryžoje, šalia Biržos tilto.

Istorija

Idėja pastatyti paminklą kilo klaipėdiečiui Seimo nariui Valentinui Greičiūnui. Paminklas pastatytas Klaipėdoje 2003 m., minint Tilžės akto 85-ąsias ir Klaipėdos krašto susijungimo su Lietuva 80-ąsias metines. Paminklą pašventino Telšių vyskupas Jonas Boruta ir Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios konsistorijos prezidiumo narys kun. Darius Petkūnas. „Arkos“ atidengimo iškilmėse dalyvavo Ministras Pirmininkas Algirdas Brazauskas su žmona Kristina, Seimo Pirmininko pirmasis pavaduotojas Česlovas Juršėnas, Klaipėdos meras Rimantas Taraškevičius, paminklo statymo organizacinis komitetas, žinomi uostamiesčio ir šalies žmonės, miesto gyventojai. Iškilmingos ceremonijos metu šokiu buvo vaizduojama sėkminga Mažosios ir Didžiosios Lietuvos jungtis, skambėjo klaipėdiečių muzikos kūriniai, sukurti miestui.
Ignotas grįžo namo

„Ignotas grįžo namo“ – 1957 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas pirmasis lietuviškas pilnametražis meninis filmas pagal A. Gudaičio-Guzevičiaus romaną „Kalvio Ignoto teisybė“. Drama. Filmo trukmė – 97 min. Filmą kūrė iš „Lenfilmo“ kino studijos atvykę darbuotojai, dubleriais dirbo pradedantys lietuvių kūrėjai.

Siužetas

Atvirai propagandinis vadinamojo socialistinio realizmo principais sukurtas filmas apie bandymą po Spalio revoliucijos Lietuvoje sukurti tarybų valdžią.
Retija

Istorija

Mažai žinoma apie retų kilmę ir istorija, nors jie raštuose minimi kaip galingiausia ir karingiausia Alpių gentis. Titas Livijus aiškiai teigia, kad jie buvo etruskų kilmės. Junianas Justinas ir Plinijus Vyresnysis pranešė tradicija, kad jie buvo dalis žmonių, įsikūrusių Po lygumoje ir buvo galų išvyti į kalnus. Tada jie pasivadino „retais“ lyderio Reto garbei. Žymiai priimtinesnė žodžio kilmė yra iš keltų žodžio rait (kalnų šalis). Net jei retai buvo etruskų kilmės, tuo laiku, kai Retija buvo žinoma romėnams, ji priklausė galų gentims ir taip asimiliavo vietinius gyventojus, kad vėlesnių laikų retus galima laikyti galais, nors tarp jų buvo įsikūrusios ne galų gentys (lepontijai, euganėjai).
Tarp dabartinių vakarinės Austrijos (Retijos regionas) gyventojų dažnai paplitus Y chromosomos haplogrupupė G, kurios santykinai daugiau aptinkama senovėje etruskų gyvenamose srityse.
Retus pirmąkart (bet atsitiktinai) pamini Polibijus ir apie juos mažai buvo girdėti iki Romos respublikos pabaigos. Bet neabejojama, kad jie buvo nepriklausomi, kol Tiberijus ir Drusas juos pavergė 15 m.
Iš pradžių Retija buvo atskira provincija, bet I a. pabaigoje prie jos buvo prijungta Vindelicija. Tad Tacitas galėjo kalbėti apie Augusta Vindelicorum (Augsburgas) kaip apie „Retijos provincijos koloniją“. Visa provincija, įskaitant Vindeliciją, iš pradžių buvo valdoma karinio prefekto, po to ją valdė prokuratorius. Retijoje nestovėjo nuolatinė armija ir ji pasitikėjo vietinių karių apsauga iki II a. Markui Aurelijui valdant Retijai vadovavo Legio III Italica, įsikūrusio Castra Regina (Regensburgas) 179 m., vadas.
Diokletiano laikais Retija buvo vicarius Italiae vyskupijos dalis ir buvo padalinta į Pirmąją Retiją (lot. Raetia prima) ir Antrąją Retiją (lot. Raetia secunda), arba Vindeliciją. Riba tarp jų nėra aiški.
Per paskutinius Vakarų Romos imperijos metus Retija buvo apleista, bet ją užėmus ostgotams ir valdant Teodorikui Didžiajam, ji iš dalies suklestėjo.
Henry Puna

Politinė karjera

2006 m. tapo Kuko Salų partijos lyderiu, šiame poste pakeisdamas Džefrį Henrį. 2006 m. pralaimėjo rinkimus Manihikio apygardoje, todėl kurį laiką, nebūdamas Kuko Salų parlamento nariu, nors ir vadovavo partijai, bet negalėjo būti opozicijos lyderiu. Šį laikotarpį už parlamento sienų H. Puna išnaudojo advokatų kontoroje bei perlų auginimo ūkyje. 2009 m. rugsėjo mėn. vieningai perrinktas partijos lyderiu.
Jūriniai žinduoliai

Jūriniai žinduoliai – 128 žinomų rūšių žinduolių, prisitaikiusių gyventi jūroje (vandenyne), grupė. Dalis jų visą gyvenimą praleidžia vandenyje (delfinai, banginiai), kiti dalį laiko gyvena sausumoje (ruoniai).
Į šią grupę patenka rūšys iš banginių, ruoninių ir sirenų bei jūrinė ūdra. Taip pat jūriniais gyvūnais kartais laikomi baltasis lokys (Ursus maritimus) ir Lontra felina kiaunė, kurie nuo vandenyno priklausomi daug mažiau. Atskiros jūrinių žinduolių grupės nėra artimai tarpusavyje susijusios.
Šiuo metu apie 23 % jūrinių žinduolių rūšių yra nykstančios. Pagrindinę grėsmę joms kelia medžioklė, vandens tarša, žvejyba (dažniausiai žūva atsitiktinai papuolę į tinklus, taip pat dėl žvejybos mažėja jų maisto žuvų), tinkamų gyventi ekosistemų nykimas (dažnai dėl žmogaus veiklos), ultravioletinės radiacijos didėjimas (globalinis atšilimas) dėl kurio mažėja planktono.

Prisitaikymas prie jūrinės aplinkos

Jūrinė aplinka gerokai skiriasi nuo sausumos, dėl to čia evoliucijos eigoje iš sausumos persikėlę gyvūnai turėjo prisitaikyti prie šios aplinkos. Visų grupių jūrinių žinduolių priekinės galūnės yra virtusios pelekais, o užpakalinės galūnės arba visiškai nunykusios (banginiai, sirenos) arba suaugusios į uodeginį peleką (ruoniai). Be to, būdingas visiškas kailio praradimas, poodinio riebalų sluoksnio išsivystymas, taip pat pakitimai kvėpavimo sistemoje, kurie leidžia ilgiau išbūti po vandeniu.
Mėmiakalnis

Mėmiakalnis (arba Pratkūnų kalnas) – kalva Zarasų rajone, už 9 km nuo Salako, dešinėje Salako–Švedriškės kelio pusėje. Tai aukščiausia vieta šiaurės rytų Aukštaitijoje (239 m virš jūros lygio). Kalva moreninė sankrovinė. 
Šalia yra Pratkūnų ir Bajorėlių kaimai. Įsteigtas Pratkūnų geomorfologinis draustinis.
Dregovičiai

Dregovičiai arba drėgvai (rus. дреговичи́, brus. дрыгавічы) – rytų slavų genčių sąjunga, IX–XII a. gyvenusi dabartinių Baltarusijos Gomelio, Bresto, Minsko sričių teritorijose.
Dregovičių pavadinimas, manoma, kilo iš senosios slavų дрегва ar дрягва (dregva ar driahva 'pelkė'), kadangi dregovičiai gyveno pelkingose vietovėse.
Rytiniai dregovičių kaimynai buvo radimičiai, šiaurės rytų – krivičiai, pietiniai – drevlianai.

Istorija

Apgyvendindami Baltarusiją dregovičiai judėjo iš pietų į šiaurę (prie Nemuno), tai, manoma, rodo pietinę jų kilmę. Konstantinas VII Purpurinis žinojo dregovičius kaip druguvitus (gr. δρουγουβίται), Rusiai pavaldžią gentį.
Dregovičiai gyveno šone nuo kelio iš variagų į graikus, todėl senovės Rusios istorijoje mažai žinomi. Metraščiai mini, kad dregovičiai turėjo savo kunigaikščius. Dregovičių kunigaikštystės centras buvo Turovas. Kijevo kunigaikščiai dregovičius tikriausiai prisijungė X a. Vėliau dregovičių žemėse susikūrė Turovo kunigaikštystė, o šiaurės vakarų žemės tapo Polocko kunigaikštystės dalimi.

Kultūra

Žinomi IX–X a. dregovičių archeologiniai paminklai – žemdirbių gyvenviečių likučiai, pilkapiai (kurganai) su sudegintų kūnų palaikais, nedideli piliakalniai. Tipiškiausias etninės priklausomybės dregovičiams bruožas – stambūs metaliniai karoliai, padengti prilituotais rutuliukais (rus. зернь).