google/wiki40b huggingface dataset:
Sidabrė (laikraštis)

Sidabrė – Joniškio rajono laikraštis, einantis nuo 1945 m. gruodžio 5 d. Joniškyje, Žemaičių g. 2-9.

Istorija

Iki 1950 m. Joniškio apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Joniškio rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos organas, nuo 1990 m. vasario 1 d. – rajono laikraštis, steigėja Joniškio rajono savivaldybė, nuo 2000 m. – UAB „Šiaulių kraštas“, leidėja UAB „Laikraščio Sidabrė redakcija“.
1945–1946 m. ėjo kartą per savaitę, 1951 m. – dukart, 1952 m. – dukart-triskart, nuo 1953 m. – tris kartus, nuo 1991 m. – du kartus per savaitę. Iki 1989 m. gruodžio 31 d. vadinosi „Tarybinis balsas“, nuo 1990 m. sausio 1 d. „Sidabrė“. Spausdino Joniškio spaustuvė, nuo 1976 m. Šiaulių spaustuvėje „Titnagas“. Tiražas 1945 m. – 700 egz., 1987 m. – 9500 egz., 1997 m. – 3900 egz.  2011 m. laikraštis leistas trečiadieniais 8 puslapių apimties, tiražas – 3037 egz. ir šeštadieniais 12 puslapių, tiražas – 3525 egz.
Receptorius (molekulė)

Receptorius (lot. receptio 'priėmimas') – ląstelėje esantis baltymas, atsakingas už signalų iš aplinkos priėmimą ir ląstelių tarpusavio atpažinimą.
Visų receptorių pagrindinė funkcija – priimti signalą iš aplinkos ir jį perduoti toliau į ląstelę. Taip reguliuojami ląstelės vidiniai procesai, palaikomas darnus organizmo veikimas. Gavus signalą ląstelių viduje gali būti pradėta katalizuoti ar sustabdyta tam tikra reakcija, pradedamas transkribuoti tam tikras baltymas ar panašiai.

Receptorių rūšys

Receptorių ląstelėje yra įvairių rūšių ir skirtingų specializacijų.

Branduolio receptoriai

Branduolio receptoriai – viduląsteliniai baltymai, kurie jungiasi su lipofilinėmis signalinėmis molekulėmis (steroidiniais hormonais, retinoidais, vitaminu D), kurios pro plazmalemą prasiskverbia į citozolį. Branduolio receptoriai (pvz., gliukortikoidų) būna citozolyje arba branduolyje (tiroidinių hormonų). Citozoliniai receptoriai, prisijungę agonisto molekules, dimerizuojasi, pro branduolio poras patenka branduolio vidų ir keičia genų raišką.

Membranos receptoriai

Membranos receptoriai – transmembraniniai (integraliniai) baltymai (nuo vieno iki kelių kartų perveriantys membraną), turintys išorėje receptorinį domeną, kuriuo reaguoja su agonistu. Jie taip pat turi ir kitą domeną, kuris perduoda signalą į citozolio pusę.
Vilniaus Aušros Vartų Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo Motinos, koplyčia

Istorija

Bažnyčia pastatyta apie 1720 m. Basieji karmelitai XVII a. antrojoje pusėje ėmė garsinti Aušros Vartuose buvusį Švč. Mergelės Marijos paveikslą. Vilniaus miesto magistratas 1668 m. jį perdavė globoti karmelitams ir leido virš vartų pastatyti koplyčią. 1669–1671 m. pastatyta medinė koplyčia. Į ją iš vartų bokšto perkeltas paveikslas. 1706 m. gaisro metu koplyčia išliko nenukentėjusi. 1715 m. balandžio 27 d. koplyčia sudegė. Jos vietoje sumūryta dabartinė.
1764 m. pastatyta zakristija. Apie 1789 m. architektas Pietras De Rosis suprojektavo galeriją ir mūrinius laiptus. 1829 m. rekonstruota koplyčia, ji įgavo vėlyvojo klasicizmo bruožų. 1830–1840 m. greta koplyčios, į kairę nuo gatvės pastatyta erdvi galerija. 1830 m. jos antrojo aukšto arkadoje įstatyti langai, padaryti laiptai.
1927–1932 m. koplyčia atnaujinta, 1976–1986 m. restauruota.
1993 m. koplyčioje lankėsi popiežius Jonas Paulius II.
Sudeikių herbas

Aprašas

Herbo sidabriniame lauke viena virš kitos trys raudonos žuvys (seliavos) su sidabrinėmis akimis.

Istorija

2002 m. kovo 18 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1700. Herbo etalono autorius – dailininkė Vida Navikienė.
Tūbinės I

Istorija

Tūbinės pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose minimos 1561 metų Jurbarko valsčiaus inventoriuje, o 1562 – Šiauduvos valsčiaus inventoriuje. Rugsėjo 14 dieną būdavo rengiama mugė. 1794 m. minimas Tūbinių dvaras ir kaimas, kurį sudarė 15 kiemų. 1937 m. įkurta parapija.
LTSR laikais – „Nemuno“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė. Veikė ryšių skyrius (nuo 1939 m.), felčerių ir akušerių punktas (nuo 1956 m.), mokykla (nuo 1911 m.), biblioteka (nuo 1950 m.). XX a. devintajame dešimtmetyje Tūbinės I sujungtos su Tūbinėmis II, bet vėliau vėl atskirtos.
Plateruvas

Istorija

Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1927 m. pastatyta kaimo medinė bažnyčia. 1947 m. įkurta Plateruvo Šventojo Kryžiaus Egzaltacijos parapija.
Kudrėnai (Kaunas)

Istorija

Kudrėnai minimi nuo 1549 m. Čia buvo garsaus teisininko Kalvaičio dvaro rūmai su bokšteliu. Išlikę Kudrėnų dvaro sodybos fragmentai. Atplaukdavo buriniai prūsų laivai.
Tiekėjas

Tiekėjas (prekių tiekėjas, paslaugų teikėjas) – bet kuris ūkio subjektas (fizinis asmuo, privatusis juridinis asmuo, viešasis juridinis asmuo ar tokių asmenų grupė), galintis pasiūlyti ar siūlantis prekes, paslaugas ar darbus. Ši sąvoka taikoma gamintojams, platintojams, importuotojams, montuotojams, paslaugų organizacijoms ir panašiai.
Herbertas Lipas

Herbertas Lipas (vok. Herbert Lipp; 1886 m. birželio 26 d.  Klaipėdoje – 1969 m. lapkričio 8 d. Berlyne) – evangelikų liuteronų kunigas, rašytojas.

Biografija

Įšventintas kunigu, 1913–1917 m. tarnavo Žuvininkų (dab. Primorskas Rusijos Kaliningrado sr.) evangelikų bažnyčioje. Vėliau persikėlė į Berlyną, kur ilgus dešimtmečius dirbo sielovados darbą Šarlotenburgo rajono evangelikų bažnyčioje.
Jau būdamas kunigu išleido savo pirmąją knygą. Vėliau kūrė ir spausdino įvairaus žanro literatūrą: romanus, eilėraščius, noveles. Visgi didžiausią H.Lipo literatūrinės veiklos dalį užima poezija. Nemažai kūrinių susiję su gimtuoju Klaipėdos kraštu, kartais ir veiksmas vyksta jame. Tarpukaryje buvo aktyvus laikraščio „Memeler Dampfboot“ bendradarbis. Literatūriniai slapyvardžiai Kurt Hael, Semper talis. Kūryboje jaučiame stipri religijos įtaka. 
Rašytojo archyvas išblaškytas, dalis kūrybinio palikimo saugoma Vokiečių literatūros archyve Marbache.
Sigita Markevičienė

Sigita Markevičienė-Butaitė-Kriaučiūnienė (g. 1962 m. gegužės 6 d. Upytėje, Panevėžio raj.) – Lietuvos lengvaatletė, daugkartinė Europos aklųjų ir silpnaregių lengvosios atletikos čempionė, paraolimpinių žaidynių prizininkė. Nereginti.

Biografija

Panevėžio aklųjų sporto klubo „Šviesa“ narė. Pradėjo treniruotis 1988 m. Pirmasis treneris – Gintaris Audickas, vėliau – Sergejus Sokolovas. Ūgis 163 cm, svoris – 52 kg.
Strazdžiai

Aplinkinės gyvenvietės

Nariškiai – 1,2 km
BIRŽAI – 24 km
Mockūnai – 2,8 km
Skaistbalys – 0,9 km
Mediniškiai I – 2,2 km
VABALNINKAS – 3,3 km
Riešutas

Riešutas – stambus sausasis uždarasis vienasėklis vaisius. Apvalkalas – kietas sumedėjęs kevalas.
Riešutus augina riešutmediniai, bukiniai augalai, kai kurie – nakvišiniai.
Ugnė Karvelis

Biografija

Tėvai Veronika Karvelienė ir Petras Karvelis. Gimė Noreikiškėse, kur P. Karvelis valdė Noreikiškių dvarą. 1944 m. su tėvais pasitraukė į Vakarus. 1951-1952 m. studijavo Sorbonoje, 1952-1956 m. tarptautinius santykius – Aukštųjų politinių mokslų institute Paryžiuje, 1957-1958 m. istoriją ir ekonomiką – Kolumbijos universitete Niujorke.
1959-1983 m. leidyklos „Éditions Gallimard“ (Paryžius) tarptautinio skyriaus darbuotoja, vėliau – Lotynų Amerikos, Ispanijos ir Portugalijos bei Rytų Europos literatūros skyrių vadovė, laikraščio „Le Figaro“ priedo „Le Figaro Littéraire“ nuolatinė bendradarbė. Ji supažindino prancūzus su daugeliu vėliau išgarsėjusių rašytojų: Gabrieliu Garsija Markesu (Gabriel García Márquez; rašytojas, scenaristas, Nobelio literatūros premijos laureatas), Pablu Neruda (Pablo Neruda; Čilės diplomatas ir poetas), Chorchė Luisu Borchesu (Jorge Luis Borges; Argentinos rašytojas), Okatviju Pasu (Octavio Paz; Meksikiečių rašytojas, poetas, diplomatas), Milanu Kundera (Milan Kundera; prozininkas, dramaturgas, poetas, eseistas), Chuliju Kortasaru (Julio Cortázar; Argentiniečių rašytojas), kuris tapo jos ilgamečiu gyvenimo draugu.
1993-1995 m. Lietuvos Respublikos laikinoji reikalų patikėtinė, 1995-2002 m. ambasadorė prie UNESCO. 1991-1992 m. – trijų Baltijos šalių kultūros festivalio „Baltų sezonas“ generalinė komisarė. Lietuvos rašytojų sąjungos, Prancūzijos vertėjų asociacijos narė, Prancūzijos ir Lietuvos asociacijos įkūrėja ir vicepirmininkė. Nuo 1996 m. UNESCO komiteto biuro narė. Nuo 2000 m. UNESCO Nematerialaus ir žodinio paveldo vertinimo komisijos narė. Jos iniciatyva į Pasaulio paveldo sąrašą 1994 m. įtrauktas Vilniaus senamiestis, 2000 m. Kuršių nerija. Inicijavo daugelį Lietuvai svarbių tarptautinių projektų – Asocijuoto fundamentaliųjų mokslų ir universitetinio mokslo ugdymo centro įkūrimą Vilniaus universitete, UNESCO kultūros vadybos ir kultūros politikos katedros įsteigimą Vilniaus dailės akademijoje (abu 1999 m.), M. K. Čiurlionio parodos pristatymą Paryžiuje (2000 m.), tarptautinę konferenciją „Civilizacijų dialogas“ (2001 m.) Vilniuje.

Kūryba

Nuo 1983 m. Prancūzijos, Vokietijos, Lotynų Amerikos spaudoje skelbė literatūros kritikos straipsnius, vedė radijo ir televizijos kultūrines, politines laidas. 1991 m. sukūrė du televizijos filmus apie Lietuvą, kurie 1991 m. rodyti FR3 kanalu. Iš lietuvių, anglų, ispanų ir vokiečių kalbų į prancūzų kalbą išvertė grožinės literatūros kūrinių. Į prancūzų kalbą išvertė S. T. Kondroto romaną „Žalčio žvilgsnis“ (1991 m.), M. Martinaičio poezijos rinktinę „Debesų lieptais“ (1997 m.), R. Gavelio, J. Ivanauskaitės, B. Vilimaitės novelių, A. Grybausko, A. A. Jonyno, G. Patacko eilėraščių, įvairiuose leidiniuose paskelbė lietuvių kultūros ir istorijos apžvalgų.
Prancūzų kalba parašė apsakymų, autobiografinio pobūdžio romaną „Demain il n'y a plus de trains“ (1991, lietuvių kalba autorizuotas vertimas pavadinimu „Rytoj traukinių nebus“ 1997 m.).
Kauno vaikų socializacijos centras

Istorija

Kauno 1-oji mokykla-internatas įkurtas 1956 m. Įkūrėjas ir pirmasis direktorius – Jonas Šalkauskas.
1993 m. sujungus 1-uosius ir 3-uosius Kauno mokyklas-internatus, įkurti Kauno vaikų globos namai „Viltis“. 1997 m. Kauno vaikų globos namai „Viltis“ reorganizuoti ir pavadinti Kauno vaikų ir jaunimo globos namais. 1998 m. Kauno vaikų ir jaunimo globos namuose įkurtas padalinys – Jaunimo centras, kuriame gyveno paaugliai ir jaunuoliai nuo šešiolikos metų amžiaus. Padalinio tikslas – sudaryti sąlygas jaunuoliams pasirengti savarankiškam gyvenimui visuomenėje.
2002 m. rugsėjo 1 d. įstaiga reorganizuota į ugdymo ir globos centrą. Reorganizacija atlikta remiantis Švedijos įstaigų sukaupta patirtimi. Tai vienintelė tokio tipo įstaiga Kauno apskrityje, kurioje, pedagogiškai kontroliuojamoje aplinkoje, pritaikant kiekvienam vaikui individualias gyvenimo ir ugdymo sąlygas, vykdoma vaikų psichosocialinė diagnostika, ugdymo ir gyvenimo sąlygų diferencijavimas, mokymas, bei grąžinimas į pilnavertį socialinį gyvenimą. Vaiko ugdymas Centre organizuojamas etapais, nesukuriant priešiškos aplinkos, grindžiant vaiko ateitį pasirinkimo teise.
Iki 2010 m. mokykla buvo pavaldi Kauno apskrities viršininko administracijai. 2010 m. mokykla perduota Kauno miesto savivaldybei. 2018 m. mokykla buvo uždaryta.
Salango perėja

Salango perėja (pers. كتل سالنگ‎ = Kotal-e Sālang) – viena svarbiausių kalnų perėjų Afganistane. Yra Parvano provincijoje, Hindukušo kalnuose, 3878 m aukštyje. Šia perėja eina kelias tarp Kabulo pietuose ir Kundūzo šiaurėje. Greta prasideda Salango upė. 1964 m. po perėjos ketera (3400 m aukštyje) iškastas Salango tunelis, supaprastinantis eismą šioje kalnuotoje teritorijoje. Iki jo įrengimo, pagrindinis eismo srautas ėjo per Šibaro perėją.
Vietovė pasižymi pavojingomis sniego nuošliaužomis (2010 m. jų buvo net keletas).
Alfonsas Kalnius

Biografija

Mokėsi Plungės vidurinėje mokykloje, Telšių gimnazijoje, Telšių kunigų seminarijoje, studijavo lituanistiką ir pedagogiką Vytauto Didžiojo universitete, kurį baigė 1938 m., tobulinosi Vienoje.
1934-1963 m. mokytojavo Kauno vidurinėse mokyklose, 1941-1944 m. buvo švietimo valdybos inspektorius.
1938 m. dalyvavo rengiant „Lietuvių kalbos rašybos vadovėlį“, 1943 m. – „Lietuvių kalbos sintaksę“, 1947 m. redagavo vyskupo Motiejaus Valančiaus literatūrinio kūrinio „Palangos Juzė“ 1947 m. leidimą, 1948 m. sudarė autografais paremtus rašytojos Žemaitės „Raštus“ (T. 1-4), drauge su kitais parengė „Lietuvių kalbos rašybos žodyną“.
Skelbė straipsnius lietuvių kalbos ir jos dėstymo klausimais „Tautos mokykloje“, „Židinyje“, „Akademike“, „Gimtojoje kalboje“, domėjosi vaikų kalbos problemomis, rašė atsiminimus.
Medžiokalnis

Medžiokalnis – kalva Kelmės raj., Kražių apylinkėse, Kražantės slėnyje. Tai gamtos sukurta plokščia viršūnė, stačiais 20-24 metrų aukščio šlaitais kalva. Šiaurinė jos dalis yra kiek aukštesnė, pasisukusi į vakarų pusę. Plotas 30 ha. Apaugusi ąžuolais.
Medžiokalnio apylinkėse gyvenantys žemaičiai išsaugojo daug iš kartos į kartą perduodamų padavimų, maldų, apžadų ir aukojimo tradicijų, susijusių su senosiomis – ikikrikščioniškosios baltų religijos apeigomis. Manoma, kad čia galėjusi būti miško deivės Medeinės šventykla. Alkakalnis laikomas stebuklinga vieta, kur dar XX a. pirmojoje pusėje merginos ir moterys, pakilusios ant jo viršūnės, ąžuolų apsuptyje melsdavo sveikatos, laimės meilėje ir šeimoje.
Švenčiausia Medžiokalnio vieta XX a. buvo laikomas 40 cm skersmens ąžuolas ir šaltinis, tekėjęs iš jo kamiene prie pat šaknų buvusios 12 centimetrų kiaurymės. Teigiama, kad pasimeldus, einant aplink ąžuolą išmintu taku, bei su vandeniu žegnojantis ir nusiplovus lūpas, visi sulaukdavo pasisekimo meilėje; moterims sugrįždavo įgimta vaisingumo dovana, ligoniai, apsiplovę skaudamas kūno vietas, išgydavo.
Pasakojama, kad iki Pirmojo pasaulinio karo ant Medžiokalnio stovėjo medinė koplyčia, vėliau jos vietoje liko tik mediniai kryžiai.
Bezmėnas (laikraštis)

Bezmėnas – priklausomas (pirmasis numeris – nepriklausomas) nuo skaitytojų satyros ir humoro laikraštis, leistas 1990–1992 m. Kaune.

Istorija

Tiražas 1990 m. – 50 000 egz., 1992 m. – 30 000 egz. Išėjo 9 numeriai.
Redaktorius Stasys Čyvas.
Juozas Norkus

Biografija

J. Norkus buvo kilęs iš mažažemių valstiečių, turėjusių apie tris hektarus žemės. Šeima gyveno šalia Prūsijos sienos. Pro šalį keliaudavę knygnešiai čia visuomet rasdavo prieglaudą.
Mokėjo skaityti, mėgo knygas, tačiau rašyti nemokėjo. Paaugęs pats pradėjo nešti per sieną draudžiamą spaudą. Platindavo aplinkinėse parapijose. 1895 m. caro žandarai per kratą jo namuose rado keturias lietuviškas knygas. Buvo nubaustas 2 metus tremties už Pavyslio ir Vakarų kraštų. 1896 m. rugpjūčio 25 d. paleistas iš kalėjimo ir po dviejų dienų išsiųstas į Rygą, kurią pasirinko kaip tremties vietą.
Mirė 1942 m. Palaidotas Gaurės miestelio kapinėse.
Not.com.mercial

Albumo informacija

Dauguma „not.com.mercial“ (tariama not dot com dot mercial) dainų buvo parašytos pačios Cher 1994 metais, kai ji ilsėjosi Prancūzijoje. Daina „Born With A Hunger“ buvo parašyta Shirley Eikhardt, o „Classified 1a“ remiksuota 1970 metais Sonny Bono parašyta daina. Folkroko stiliaus albumas su keliomis baladėmis buvo pateiktas įrašų kompanijai „Warner U.K.“, su kuria Cher 1995 m. pasirašė sutartį. Kompanijos vadovas Rob Dickins atmetė projektą kaip „nekomercinį“.
1999 m. Cher nusprendė, kad laikas išleisti albumą išskirtinai fanams per savo internetinę svetainę ir Artist Direct. Nors nebuvo išleistas nei vienas singlas iš albumo, daina „Born With the Hunger“ buvo įtraukta į tarptautinę „The Very Best of Cher“ versiją.
Nei viena albumo daina niekada nebuvo atlikta gyvai, taip pat mažai žinoma ir apie patį albumą, tačiau Cher pastabos apie kiekvieną dainą pasako gana daug. Daina „The Fall (Kurt’s Blues)“, parašyta kartu su Pat MacDonald iš Timbuk3 ir Bruce Roberts, yra jos duoklė roko dainininkui Kurt Cobain, kuris nusižudė 1994 metais.
Rokas Milevičius

Biografija

Studijavo Lietuvos kūno kultūros akademijoje. Sportuoja nuo 1995 m. Pirmasis treneris Raimundas Komskis, dabartinis - Marius Milevičius.
Grybaulia

Grybaulios tvenkiniai

Grybaulioje 1976 m. buvo įkurta 15 žuvivaisos tvenkinių, elektriniais siurbliais užpildomų iš Grybaulios tvenkinio. 765 tūkst. ha bendro ploto tvenkiniuose auginti karpiai, susidarius palankioms sąlygoms prie tvenkinių perėjo jūriniai ereliai. Tvenkiniai buvo priskirti svarbių Lietuvos pelkių ir seklių vandenų kategorijai bei Natura 2000 tinklui kaip tarptautiniu požiūriu vertinga teritorija. 2003 m. valstybė tvenkinius dešimčiai metų išnuomojo bendrovei „Kabelių žuvis“, kuri dėl vandeniui laidaus grunto patiriamų nuostolių 2004 m. trimis ketvirčiais sumažino pripumpuojamo vandens kiekį, o dar po metų veiklą visiškai sustabdė. Tvenkiniuose nelikus vandens pasitraukė ir jūriniai ereliai.

Aplinkinės gyvenvietės

Darželiai – 2,5 kmMARCINKONYS – 6 kmMusteika – 5 km
Lochneso pabaisa

Lochneso pabaisa (kartais trumpiau – Nesė) yra mistinis didžiulis gyvūnas ar gyvūnų grupė, tariamai gyvenanti Lochneso ežere Škotijoje. Kartu su ječiu Nesė yra labiausiai žinomas gyvūnas kriptozoologijoje. Panašių legendų yra ir apie kitus ežerus.
Daugelis mokslininkų ir kitų ekspertų mano, kad esami įrodymai, pagrindžiantys būtybės egzistavimą, yra neįtikinantys, ir laiko pranešimus apie tai, kad Lochneso pabaisa buvo pastebėta, gandais arba nesusipratimais, kai žinomi gyviai ar gamtiniai reiškiniai palaikomi Lochneso pabaisa. Biologų nuomone, ežero ekosistema negalėtų išlaikyti net vieno tokio dydžio gyvūno, jau vien dėl maisto trūkumo. Kadangi gandai apie ją sklando jau kelis šimtmečius, reiktų manyti, kad gyvūnas arba labai senas, arba jų yra keli ir ten dauginasi. 2003 metais BBC bandė tirti ežerą naudodama sonarą, tačiau neaptiko jokių didelio gyvūno pėdsakų.
Nepaisant to, legenda apie šį gyvį pasaulyje išlieka populiari. Šiam tariamam gyviui apibūdinti dažnai naudojama mažybinė forma – Nesė (angl. Nessie, škotų gėlų kalba „Niseag“).
Anabaro ulusas

Geografija

Teritorija išsidėsčiusi Laptevų jūros pakrantėje, Taimyro nacionalinės apygardos pasienyje. Svarbiausios upės – Anabaras ir Velė. Telkšo didelis Sapijos ežeras.
Gunaras Bindė

Biografija

Dalyvavo daugiau, kaip 150 tarptautinių fotografijos parodų, individualios parodos surengtos Lietuvoje (Kaunas – 1967 m., Šiauliai – 1977 m., Vilnius – 1978 m., Klaipėda – 1979 m.), Estijoje ir daugelyje kitų Europos šalių, Rusijoje, JAV, jose pelnė daugiau, kaip 60 apdovanojimu. 1966 m. režisavo dokumentinį filmą apie fotografiją „Alio, Maskva“, kino žurnalą „Menas“. Iliustravo grožinės literatūros knygų (Imantas Zieduonis. Epifanijos 1978 m.). Jo aktus spausdino žurnalas „Nemunas“.
Nuo 1964 m. fotoklubo „Ryga“, 1989-2002 m. Latvijos fotomenininkų sąjungos, nuo 1997 m. Latvijos profesionalių fotografų asociacijos narys.
Lietuvos kelias (Vilnius)

Lietuvos kelias – savaitinis laikraštis, leistas 1923–1925 m. Vilniuje.

Istorija

Leistas vietoje sustabdyto laikraščio „Vilniaus kelias“. Katalikiškos krypties Vilniaus krašto gyventojams skirtas leidinys. Spausdino spaustuvė „Motus“ Vilniuje. Nuo 1925 m. liepos 10 d. vietoje „Lietuvos kelio“ pradėtas leisti laikraštis „Kelias“.
Bendradarbiavo Jonas Kairiūkštis, Fabijonas Kemėšis, Ksaveras Sakalauskas-Vanagėlis, Simas Urbonas ir kt.
Leido ir redagavo Ona Zavišaitė. Faktiškasis redaktorius Petras Kraujalis.
Baluošo Ilgasalė

Baluošo Ilgasalė – sala, esanti Baluošo ežere Ignalinos raj., Linkmenų sen. Tai valstybės saugomas hidrografinis gamtos paveldo objektas Aukštaitijos nacionalinio parko teritorijoje. Sala 1997 m. rugsėjo 26 d. paskelbta saugoma LR Vyriausybės sprendimu Nr. 1051.

Geografija

Ilgasalė patenka į Ignalinos miškų urėdijos Vaišniūnų girininkijos (509 kv., 5, 6, 7 skl.) teritoriją, yra Baluošo kraštovaizdžio draustinio dalis. Joje yra 7,7 m gylio ežerėlis, kuris sąsiauriu jungiasi su Baluošu. Salą nuo kranto į vakarų pusę skiria 150 m vandens ruožas. Šiame krante įsikūręs Trainiškio kaimas, praeina kelias  1423  Aza–Vaišniūnai–Ginučiai–Kirdeikiai .
Farahas

Istorija

Vietovė žinoma jau nuo graikų invazijos laikų, kai Aleksandras Makedonietis čia įkūrė fortą. Valdant partams, Farahas buvo vienas svarbiausių Arijos miestų. Vėliau priklausė Sasanidams. Farahas pateko į Didžiojo Chorsano kraštą ir buvo valdomas įvairių musulmoniškų dinastijų. XIX a. tapo Afganistano dalimi.
CONAF

CONAF (isp. Corporación Nacional Forestal 'Nacionalinė miškų korporacija') – Čilės vyriausybinė institucija, Žemės ūkio ministerijos dalis, administruojanti Čilės miškų ūkio politiką ir miškininkystės sektoriaus ugdymą.
CONAF įkurta 1970 m. gegužės 13 d. kaip Corporación de Reforestación 'Miškų atželdinimo korporacija'.

1973 m. ši institucija buvo buvo perorganizuota į CONAF, jį įgijo dabartines galias ir dabartinę struktūrą.
CONAF kuruoja ir visus Čilės nacionalinius parkus, net ir tuos, kurie visiškai bemiškiai (pvz., Llullaillaco nacionalinis parkas).
1976 m. CONAF simboliu tapo nutrija.
Eifelio bokštas

Istorija

Mintis pastatyti bokštą kilo vokiečių kilmės inžinieriui iš Dižono Gustavui Eifeliui (Gustave Eiffel, 1832–1923 m.). 1889 m. Prancūzijos revoliucijos šimtosioms metinėms paminėti Paryžiuje buvo rengiama Pasaulinė paroda. G. Eifelis, laimėjęs konkursą aukščiausiam pastatui, pažadėjo, kad Prancūzija bus vienintelė šalis, kurios vėliava plevėsuos ant 300 m aukščio stiebo.
Tačiau šiuo projektu pasipiktinusi inteligentija pateikė vadinamą „Trijų šimtų” protestą. Tarp pasirašiusių buvo Ch. Garnier, Operos architektas, kompozitorius Šarlis Guno, rašytojai Aleksandras Diuma (sūnus), Gi de Mopasanas ir kt. Rašytojas Gi de Mopasanas pareiškė, jog Eifelio bokštas subjaurojo Paryžiaus veidą ir stengėsi vaikščioti tomis gatvėmis, iš kur mažiausiai bokštas matyti.

Konstrukcija

Bokštas pastatytas per 2 metus, 2 mėnesius ir 5 dienas. Jo konstrukcijai prireikė 2,5 mln. kniedžių, 18 038 geležies gabalų, 60 tonų dažų. 7300 tonų sveriantis bokštas slegia žemę kaip žmogus, sėdintis ant kėdės (4 kg/cm²).
Eifelio bokšto konstrukcija, atraminių stulpų išlinkimas buvo preciziškai apskaičiuoti: vėjo lenkiamoji ir šlyties jėgos palaipsniui transformuojamos į gniuždymo jėgas, kurias bokšto atramos gali žymiai efektyviau atlaikyti. Eifelio inžinerija buvo tokia tiksli, kad net pučiant stipriausiam vėjui, bokštas nesvyruoja daugiau nei 12 cm. Visi didieji dangoraižiai, pastatyti nuo 1960 m., buvo sukonstruoti beveik tokiu pačiu principu.
Bokšte yra 1665 laipteliai ir trys platformos su apžvalginėmis aikštelėmis ir kavinėmis. Pirmoji aikštelė – 57 m (arba 345 laipteliai), antroji – 115 m, trečioji – 276 m aukštyje (talpina 800 žmonių). Giedromis dienomis iš apžvalgos aikštelių atsiveria 60 km panorama. Su televizijos antenomis, kurios XX a. pradžioje išgelbėjo bokštą nuo sugriovimo, jo aukštis – 320 metrų. 1986 m. bokšte įrengtos natrio lempos, vėliau – švieslentė, rodžiusi senkantį XX a. dienų skaičių.

72 vardai

Gustavas Eifelis ant bokšto šonų išraižė 72 įžymių prancūzų mokslininkų ir inžinierių pavardes. Šie užrašai dvidešimto amžiaus pradžioje buvo uždažyti, bet 1986–1987 metais Société Nouvelle d’exploitation de la Tour Eiffel (kompanija, su kuria buvo sudaryta sutartis valdyti su bokštu susijusius verslo reikalus) juos atkūrė.
Knygų vagilė (filmas)

Turinys

Nacistinė Vokietija, 1938-ieji metai. Mažos mergaitės Lizelės brolis miršta, motina atsiduria koncentracijos stovykloje, o ją globoti imasi Roza ir Hansas Hubermanai, siekdami už ją gauti didesnę pašalpą. Savo vienatvę ir artimųjų ilgesį Lizelė malšina vogdama ir skaitydama knygas, o jos vieninteliais draugais tampa kaimynų berniukas Rudis ir Hubermanų rūsyje besislapstantis jaunas žydas. Nors gyvenimas atrodo sąlyginai ramus, tačiau kažkur netoliese vykstantis karas ir nuolatinė baimė paliečia visus...