google/wiki40b huggingface dataset:
Juozas Tyla

Juozas Tyla (g. 1937 m. liepos 4 d. Leliūnuose, Utenos r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija

1953–1957 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. A. Ilčiukas). 1957–1961 ir 1969–1971 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Lopo klasė).
1964–1971 m. dirbo Aukštadvaryje (Trakų r.). Čia buvo vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų chorų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas, žemės ūkio technikumo dėstytojas, vokalinių ir instrumentinių ansamblių vadovas bei mišriojo choro dirigentas. Chore dainavo 80-100 moksleivių, dėstytojų ir ūkio darbuotojų. Choras koncertavo Trakų rajone, Šiauliuose, Latvijos ir Ukrainos miestuose, dalyvavo Lietuvos televizijos laidose. J. Tyla vadovavo ir Aukštadvario kultūros namų mišriajam chorui. Abu kolektyvus parengė 1965, 1967 ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms, Trakų rajono bei zonos dainų šventėms, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė chorų apžiūrose bei konkursuose, J. Tyla dirigavo Trakų ir kitų rajonų dainų šventėse.
1972–1975 m. buvo Respublikinių profesinio techninio mokymo kultūros namų Vilniuje meno vadovas, 1976–1984 m. direktorius. Daug prisidėjo prie Lietuvos profesinių technikos mokyklų moksleivių meninio ugdymo, jo iniciatyva 1977 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje pirmą kartą dalyvavo ir profesinių technikos mokyklų meno mėgėjų kolektyvai – chorai, šokėjai ir muzikantai. 1984–1991 m. J. Tyla buvo Respublikinio moksleivių estetikos mokslinio metodinio centro šokių kolektyvo „Voruta“ koncertmeisteris, nuo 1991 m. rudens Vilniaus M-Daukšos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių choreografijos studijos „Šokimėlis" koncertmeisteris.
Stasys Keleris

Biografija

1995–2001 m. ūkininkas. Nuo 2001 m. Sedos seniūnijos seniūnas. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Mažeikių rajono skyriaus narys.
2000–2001 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Arua

Istorija

Kolonijiniais laikais Arua veikė kalėjimas.
Šniukštai

Pavadinimo kilmė

Pasak legendos, pavadinimas atsirado iš garsaus šiose vietose gyvenusio kalvio Šniuko.
Albertina

Aplinkinės gyvenvietės

DIEVENIŠKĖS
Aušra Barzdukaitė-Vaitkūnienė

Biografija

1969–1980 m. mokėsi Kauno J. Jablonskio vidurinėje mokykloje. 1986 m. baigė tapybos specialybę Vilniaus dailės akademijoje. Nuo 1988 m. dėsto Kauno kolegijos J. Vienožinskio menų fakultete, Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės fakulteto vizualaus meno katedroje.
Kūrinių yra Vilniaus dailės muziejaus, Kauno M. K. Čiurlionio dailės muziejaus, LR Kultūros ministerijos, Vokietija Lipės kraštotyros instituto fonduose, privačiose kolekcijose Lietuvoje ir užsienyje. Nuo 1992 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.
Daugpilio daugiafunkcinis sporto kompleksas

Daugpilio daugiafunkcinis sporto kompleksas (latv. Daugavpils daudzfunkcionālais sporta komplekss) arba Multihalė (Multihalle) – daugiafunkcinis sporto kompleksas Latvijoje, Daugpilyje, Esplanāde rajone. Pastatytas nuo 2008 iki 2009 m., o pradėjo veikti 2009 m. lapkričio 1 d. Yra 2 baseinai. Vienas 25 m ilgio su 6 takeliais, kitas - 12 m (skirtas poilsiui). Veikia džakuzi ir 2 pirtys (suomiška ir turkiška).
Andriejus Jurgevičius

Biografija

Vilniaus universitete baigė teologiją. 1586 m. teologijos daktaras. Nuo 1587 m. Vilniaus katedros kanauninkas, 1596–1599 m. Vilniaus diecezinės kunigų seminarijos prižiūrėtojas. Kardinolo Jurgio Radvilos globotinis, lydėjo jį į Romą. 1600 m. su Vilniaus vyskupu B. Vainiumi vizitavo Vilniaus bažnyčias. Polemizavo su evangelikais reformatais, ypač su A. Volanu. Parašė katalikybę ginančių ir kiti religinės tematikos raštų. Beveik visos šios knygos buvo išleistos Vilniuje.
Cikūnai

Išvaizda

Cikūnai išvaizda primena palmes. Jie turi storą nešakotą kamieną, didelius ir į smulkesnius lapelius padalintus lapus. Kai kurie cikūnai užauga iki 20 m aukščio ir užaugina 1 m ilgio kankorėžius, sveriančius iki 40 kg.
Tyrelė

Tyrelė – eksploatuojamas durpynas Lietuvoje, Šiaulių rajone, 3,5 km į pietvakarius nuo Raudėnų. Užima 4,16 km².
Tai plynraistinė aukštapelkė, ežerinės kilmės (susidariusi limnoglacialinių vandenų aplygintame moreniniame masyve). Vidutinis durpių klodo storis siekia 3,5 m (didžiausias – 7,2 m). Durpės daugiausia (91 %) aukštapelkinės, fuskuminės. Jų vidutinis drėgnumas 92 %, peleningumas 4,2 %, susiskaidymas 25 %. Po durpėmis slūgso smėlis ir priesmėlis, vietomis yra 1 m sapropelio sluoksnis.
Pramoninė durpių gavyba vykdoma nuo 1986 m. Gavybą vykdo durpių įmonė „Durpeta“ (Luinių k.).
Lapkričio 26

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Dobilas – Dobilė – Krizostomas – Leonardas – Silvestras – Vaigeta – Vygantė – Vygintė
Jolanta Prūsienė

Biografija

Daugkartinė absoliučioji Lietuvos čempionė (1979 m., 1981 m., 1988 m.). 9-is kartus Lietuvos vienetų (1979-82, 1984, 1986, 1988, 1997, 2003), 14 kartų moterų dvejetų (1979-82, 1988, 1991, 1993-95, 1998, 1999, 2001-03), 7 kartus mišriųjų dvejetų (1979, 1981, 1986, 1988, 1994, 1997, 2006) čempionė. SSRS čempionatų mišriojo dvejeto aukso (1988, 1989), bronzos (1981, 1987), vienetų sidabro (1980, 1982), moterų dvejeto sidabro (1989), bronzos (1981, 1982, 1988) medalių laimėtoja. SSRS tautų spartakiados vienetų čempionė (1983), komandinių varžybų 3 vietos laimėtoja (1986, su Lietuvos moterų komanda). Šiaurės šalių čempionė (1995 m.). Europos jaunučių vienetų (1970, 1980), komandinių varžybų (1979-80, su SSRS rinktine) čempionė. Europos jaunių vieneto (1982), merginų dvejeto (1981-82), 4 kartus komandinių varžybų (1980-83, su SSRS rinktine) čempionė, merginų dvejetų (1980), mišriųjų dvejetų (1980) bronzos medalių laimėtoja. Europos čempionato moterų dvejeto bronzos medalių laimėtoja (1994, 1996, 2002, su Rūta Garkauskaite). Pasaulio čempionatų (1981–2006) dalyvė. 2005 m. dirbo trenere Portugalijoje
2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Prūsienė kartu su Rūta Garkauskaite dvejetų varžybose rezultatais 2-0 nugalėjo Japonijos ir Australijos duetus. Top 16 atkrentamosiose varžybose Lietuvos duetas nusileido Kinijos duetui, kuris galiausiai laimėjo sidabrą, rezultatu 0-3 ir iš tolimesnės kovos pasitraukė.
Telšių rajono apylinkės teismas

Telšių rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Lietuvoje. Teritorija – Telšių rajonas. 6 teisėjai. Veikia Hipotekos skyrius prie Telšių rajono apylinkės teismo. Apeliacinė instancija – Šiaulių apygardos teismas.
Adresas: Kęstučio g. 13, LT-87121 Telšiai.
Gintaras Vilniškis

Biografija

1986 m. baigė Joniškėlio žemės ūkio technikumą, agronomas. E. Vilniškienės įmonės tiekėjas-pardavėjas, Panevėžio rajono savivaldybės administracijos Miežiškių seniūnijos sporto metodininkas.
2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Panevėžio rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.
Nuo 2007 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.
Miežiškių seniūnijos sporto klubo „Titanas“ pirmininkas, Nevėžio gyventojų bendruomenės pirmininkas. Sutuoktinė Edita, vaikai Gintarė, Monika.
CE Jenlai

Istorija

Įkurtas 2008 m. ir perėmė SC Escaldes vietą II divizione.
Ledos kapinės

Kapinių plėtra

Stingant laidojimo vietų veikiančiose kapinėse ir kol nebus įrengtos Vainatrakio kapinės, Kauno miesto savivaldybė mirusius miestiečius leidžia laidoti Kauno rajone esančiose Ledos kapinėse. Pagal susitarimą tarp miesto ir rajono savivaldybių Ledos kapinės plečiamos ir tvarkomos: pastatyti ir eksploatuojami biotualetai, įrengta automobilių aikštelė, taip pat organizuotas Kauno miesto gyventojų vežimas visuomeninio transporto maršrutiniais autobusais iki kapinių. Kapinių problema – pažeista sklypo melioracinė sistema. Kauniečiams savo artimuosius tenka laidoti tiesiog vandenyje. Vamzdžiuose yra susikaupęs vanduo, be to, kasant kapavietes yra atkasama dalis melioracijos sistemos. Per beveik dvejus metus čia palaidota per 1 tūkst. žmonių. 2012 m. dar buvo likę maždaug 500–700 vietų naujoms kapavietėms įrengti.
Pierre Lescot

Biografija

Manoma, Italijoje studijavo antikinę architektūrą. Nuo 1546 m. Pranciškaus I ir Henriko II rūmų architektas.
Suformavo prancūzų architektūrai būdingą pastato tipą – dviaukštį statinį su reljefais dekoruotu atiku, nuožulniu stogu. Būdingas sekimas antika, ornamentiškumas, akcentuotas vertikalumas, tektoniškos formos.
Aleksandras Kmitas

Aleksandras Kmitas (g. 1940 m. balandžio 23 d. Svilonėliai, Karmėlavos valsčius) – Lietuvos agronomas daržininkas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1967 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1975 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
Nuo 1968 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1990–2000 m. Namų ūkio ir sodininkystės katedros vedėjas, nuo 1979 m. docentas.
Mokslinės ir pedagoginės veiklos sritis – daržovių auginimo technologijos.
Aegvidas

Istorija

Pirmą kartą paminėtas Livonijos žemėlapyje 1796 m. 1820 m. pastatyta karčema (užeigos namai). 1870 m. nutiesta geležinkelio linija bei atidaryta geležinkelio stotis. 1896 m. pastatyta bažnyčia. XX a. pr. atidarytas paštas, vaistinė ir parduotuvė. Tapo populiari vieta poilsiui. 1937–1938 m. atidarytas turizmo centras. Po Antrojo pasaulinio karo, Tarybų Sąjungai okupavus Estiją, miestelio vystymasis sulėtėjo. Pagrindinis pragyvenimo šaltinis tapo miškininkystė. 1945 m. suteiktos miestelio (est. alev) teisės. Po šalies nepriklausomybės, Aegvidui suteiktos savivaldybės teisės.
Kiukiškiai

Istorija

Kryžiuočių kronikos mini, kad 1307 m. sudeginta karšuvių pilis Skronaitė, kuri po to liko apleista žmonių. Manoma, kad Karšuvos žemės pilis Skronaitė stovėjusi ant Kiukiškių piliakalnio, vadinamo Pilaite.
Piliakalnis įrengtas Bemblio ir Įkojo upelių santakoje, nedidelės aukštumos kyšulyje. Piliakalnio šlaitai statūs, 10 m aukščio, aikštelė pailga, paplauta Įkojo upelio. Neaukštą pylimą ir greta esančią aukštumą skiria užslinkęs gynybinis griovys, už jo kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Greičiausia čia buvo tik sargybinė pilis.
Greta piliakalnio iki 1950 m. buvęs vandens malūnas. Seniau kaimas priklausė Jurbarko majoratui, vėliau – Pašaltuonio dvarui. 1972 m. kaime surengta kraštotyrinė ekspedicija.
Kiukiškiuose stovėjo 1866 m. statytas 3,5 m aukščio stogastulpis su ornamentuotu kryželiu ir Jono Nepomuko skulptūra. Tai buvo neįprastų archajiškų formų, kompozicijos, ornamentuotas kryželis. 1972 m. Jono Nepomuko skulptūra išvežta į Gaurės mokyklos muziejų.
Pesišė

Pesišė (portug. Ilha de Pecixe) – sala Atlanto vandenyne, šalia Bisau Gvinėjos krantų. Priklauso Kašeu regionui. Yra 50 km į vakarus nuo Bisau, Mansoa estuarijoje, nuo žemyno atskirta 3 km pločio sąsiauriu. Plotas – 168 km². Salos ilgis 20,6 km, plotis iki 12,8 km.
Salos paviršių dengia tropiniai miškai, pakrantės vešliai apžėlusios mangrovių sąžalynais. Yra daug trumpų upių, pelkynų. Klimatas tropinis, vasarą dažnos liūtys.
Pesišėje gyvena mandžakų tautos žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Idžantė. Arletės kyšulyje (pietuose) stovi švyturys.
Žmogus tyrlaukiuose

Turinys

1820-ieji metai. Grupė pionierių keliauja per prerijas, norėdami pasiekti Misisipę, kad galėtų ja plaukti toliau, į neištirtas žemes. Grupės vedlį Basą užpuola ir sunkiai sužaloja lokys. Manydamas, kad jis neišgyvens, ekspedicijai vadovaujantis kapitonas Henris nusprendžia su Basu palikti du vyrus, kurie, kai šis mirs, jį palaidotų, ir keliauti toliau. Kitą dieną netoliese pasirodo indėnai ir išsigandę vyrai pabėga, palikę Basą. Šį netrukus randa indėnai, tačiau taip pat neliečia. Praeina kelios dienos, tačiau Basas nemiršta. Jis pradeda po truputį judėti, randa maisto ir, gyjant žaizdoms, judėti paskui nukeliavusius pionierius.
Ekspedicija pasiekia Misisipę, tačiau upė nusekusi ir jie įstringa. Basas pasiekia juos kaip tik tada, kai prasideda indėnų puolimas...
Asmeninė bajorystė

Asmeninė bajorystė (rus. личное дворянство) – bajorystė, kurią asmuo gaudavo už nuopelnus, bet kuri nebuvo paveldima. Būdinga carinės Rusijos socialinei sistemai.

Asmeninė bajorystė Rusijoje

Asmeninis titulas, numatytas Rusijoje nuo 1722 m. galiojusios Rangų lentelės.
Pradžioje paveldimo ir asmeninio bajorų teisės nesiskyrė. Asmeninis bajoras turėjo tokias pačias lengvatas, kaip ir paveldimas – jis nemokėjo asmeninio mokesčio (rus. подушная подать), jo negalėjo paimti į rekrūtus, jis galėdavo pirkti žemę ir žmones.
Asmeninę bajorystę gaudavo VIII rangą pasiekę valdininkai. Žmogui mirus šio jo turėto bajoro titulo niekas nepaveldėdavo.
Po 1785 m. asmeniniai bajorai nebūdavo įtraukiami į bajorų knygas, jie negalėdavo turėti baudžiauninkų ir žemės su baudžiauninkais. Asmeniniai bajorai, kurių tėvas ir senelis 20 m. buvo asmeniniai bajorai, galėdavo pateikti prašymą suteikti paveldimą bajorystę.

Pagal 1832 m. įsaką asmeninių bajorų vaikai tapdavo garbės piliečiais.
Pagal 1856 m. įsaką asmeninę bajorystę gaudavo XII-os klasės laipsnį turintys kariškiai ir IX-os klasės valdininkai.
Asmeninė bajorystė panaikinta 1917 m.
Holenšteino urvo liūtažmogis

Holenšteino urvo liūtažmogis (vok. Löwenmensch vom Hohlenstein-Stadel) – priešistorinė skulptūra, rasta pietų Vokietijoje, Švabijos Alpėse esančiame Holenšteino urve. Šis vėlyvojo paleolito artefaktas laikomas seniausia pasaulyje zoomorfine skulptūra bei seniausiu neginčytinu figūratyvinio meno dirbiniu. Pagal kultūrinio sluoksnio, kuriame šis dirbinys rastas, datavimą Holenšteino urvo liūtažmogis sukurtas maždaug prieš 40 000 metų ir siejamas su Orinjako kultūra. Dirbinys išraižytas titnaginiu peiliu iš dramblio kaulo (tiksliau, iš gauruotojo mamuto kaulo), yra 29,6 cm aukščio, 5,6 cm pločio, 5,9 cm storio.
Holenšteino urvo liūtažmogis rastas 1939 m., bet dėl prasidėjusio karo užmirštas ir vėliau atrastas iš naujo. 1997–1998 m. urve dar rasta skulptūros nuolaužų. Keletas mažesnių liūtažmogių taip pat rasta pietų Vokietijoje, panašių motyvų turi vėlyvesni Prancūzijos uolų piešiniai. Panašu, kad liūtažmogio motyvas buvo svarbus vėlyvojo paleolito pasaulėžiūroje.
Radinys saugomas Ulmo muziejuje.
Vytautas Rauba

Vytautas Rauba (1899 m. rugpjūčio 9 d. Pusdešriuose, Šakių raj. – 1920 m. gegužės 12 d. Kaune, palaidotas miesto kapinėse, Vytauto pr., 1958 m. palaikai perkelti į Eigulių kapines) – karo lakūnas, leitenantas savanoris.

Biografija

1919 m. sausio 28 d. savanoriu įstojo į 1-ąjį raitelių pulką Kaune. 1919 m. gruodžio 1 d. baigė aviacijos mokyklą, po dviejų savaičių gavo leitenanto laipsnį. Sukūrė 34 Karo aviacijos mokyklą baigusių I laidos absolventų ženklą, pagamintą Vokietijoje.
V. Rauba buvo perspektyvus ir drąsus lakūnas. Jam pirmajam suteikta teisė savarankiškai pakilti į orą. 1920 m. gegužės 12 d. pratybų metu imituodamas oro kautynes, šaudydamas kulkosvaidžiu, darydamas neleistinai staigius posūkius nedideliame aukštyje nesuvaldė lėktuvo HALB. CL-IV ir žuvo.
1934 m. Aleksoto mikrorajone viena Linksmadvario gatvė pavadinta Ltn. V. Raubos vardu. 1946 m. gruodžio 12 d. gatvei suteiktas Gastelo vardas. 1990 m. grąžintas ankstesnysis pavadinimas. 2000 m. lapkričio 17 d. Aleksoto aerodrome atidarytame Lietuvos karo aviacijos memoriale atidengta atminimo lenta (archit. Algimantas Mikėnas).
Melidas

Istorija

Jau IV tūkstantmetyje prieš mūsų erą įsikūrė gyvenvietė. Bronzos amžiaus pabaigoje miestas priklausė Isuvos karalystei, gali būti, kad kurį laiką buvo jos sostinė. Dėl nuolatinės Hetitų imperijos grėsmės miestas buvo stipriai įtvirtintas. Nėra žinoma apie senąją miesto gyventojų kalbinę priklausomybę. Tiesa, miesto pavadinimo panašumas su hetitišku žodžiu melid ("medus") lyg ir suponuoja indoeuropietišką kilmę.
XIV a. pr. m. e. miestą nukariavo hetitų karalius Supiluliumas I, kuris prisijungė visą Isuvos karalystę. XII a. jis tapo nepriklausomos luvių karalystės Kamanu sostine. Tuo metu čia išdygo karalių rūmai su monumentaliomis liūtų statulomis. XI a. pr. m. e. Asirijos karalius Tiglat Pileseras privertė Melidą mokėti duoklę. Miestas toliau klestėjo iki VIII a. pr. m. e., kol karalius Sargonas II užkariavo miestą 712 m. pr. m. e. Vėliau jį nusiaubė gimiriai ir miestas niekuomet nebeatsigavo.
Kuomet regioną užėmė Romos imperija, 72 m. netoliese buvo įkurta Romos kolonija, pavadinta Melitene, dabartinės Malatijos pirmtakė.
Algis Uzdila

Algis Uzdila (g. 1937 m. balandžio 25 d. Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiaus Kreivėnų kaime) – mokytojas ir poetas, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas.
FK Temnic 1924 Varvarin

Istorija

Klubo ištakos siekia 1924 m. 2013/2014 m. sezone žaidė V-os pakopos pirmenybėse. Po to sekė staigus kilimas. 
2017/2018 m. žaidė Pirmoje lygoje (antra pakopa), bet liko 14 iš 16 dalyvių ir iškrito į žemesnį divizioną.
Jonavos geležinkelio tiltas

Istorija

Senasis geležinkelio tiltas (projekto autorius – Petras Vileišis), pastatytas 1914 m.
1937 m. rudenį Lietuvos kariuomenė pagal majoro Juozo Vitkaus projektą įrengė aktyvias gelžbetonines slėptuves tilto ir jo prieigų gynybai. Jų išdėstymas neleido priartėti priešui prie tilto, neapšaudant bent iš vienos iš slėptuvių. Tai buvo pirmieji tokio tipo įtvirtinimai Lietuvoje, suprojektuoti ir įgyvendinti vietos inžinierių pajėgomis.
Antrojo pasaulinio karo metu tiltas buvo susprogdintas.
Naujasis tiltas vėliau buvo pastatytas apie 20 m toliau (Neries tekėjimo linkme, pasroviui, Kauno link). Senojo geležinkelio tilto vietoje yra išlikusi atrama, esanti Neries upėje.
2008 m. ant išlikusios senojo tilto atramos buvo planuota pastatyti Žemynos skulptūrą.
Adomas Chmara

Biografija

Lietuvos neturtingų bajorų Chmarų giminės atstovas, herbo „Kšivda“ savininkas. Antonijaus Chmaros ir Katerinos Vėževičiūtės sūnus. Padarė puikią karjerą – nuo nedidelės medžioklio pareigybės iki Minsko vaivados. 1761–1782 metais ne kartą buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) į seimus, 1785 metais buvo renkamas LDK tribunolo maršalka.
1748 metais Adomas Chmara gavo Minsko medžioklio pareigybę, 1752 metais tapo mažos spaudos sekretoriumi, 1756 metais – Minsko pataurininkiu. 1760 metais Adomas Chmara gauna vice-prokuroro pareigybę, o 1765 metais tampa Lietuvos prokuroru.
1755 metais Adomas Chmara gavo nuo Lietuvos didžiojo pakanclerio Mykolo Antano Sapiegos už tarnybą kaip jo iždininkas (1743–1752) ir sekretorius turtą Semkovo Solomerecke, prie Minsko. 1764 metais tapo LDK generalinės konfederacijos nariu.
1779 metais Adomas Chmara gauna Minsko kašteliono pareigybę.
Stengėsi reformuoti savo ūkį: statė malūnus, gamino plytas, užsiiminėjo vyno gamyba, domėjosi savo valstiečių gyvenimu. Išleido knygą apie ūkio valdymą: „Instrukcija ekonomui“. 1780 metais pastatė rūmus, kur buvo biblioteka, archyvas ir ligoninė.
Buvo vedęs Marianą Vainą-Oranskytę, santuokoje su ja vaikų neturėjo.
Adomas Chmara buvo palaidotas savo pastatytoje bažnyčioje, Dubrovo kaime.
Max Born

Biografija

Buvo vienu matricinės mechanikos kūrėju, pasiūlė tikimybinę Ervino Šriodingerio bangų funkcijos interpretaciją, prisidėjo prie kvantinės išsisklaidymo teorijos vystymo, užsiėmė kristalinių gardelių dinamika, termodinamika ir kinetine kieto kūno, skysčio ir dujų teorija, reliatyvumo teorija, tamprumo teorija.
Kai 1933 metais nacių partija neleido Maksui Bornui dėstyti kvantinės fizikos Getingeno universitete, pavadinusi ją žydų mokslu, jis laikinai dirbo Kembridžo universitete, po to žymus indų fizikas Ramanas (Chandrasekhara Venkata Raman) pakvietė jį padirbėti Indijos mokslo institute Bangalore.
Į Vokietiją grįžo 1953 m. jau garbaus amžiaus. Tebesidomėjo mokslu, išleido kelias knygas, daug dėmesio skyrė filosofiniams mokslo aspektams ir mokslininkų rolei visuomenėje.
Visą gyvenimą išsaugojo meilę muzikai, grojo fortepijonu, Berlyne kartu su A. Einšteinu dažnai atlikdavo sonatas smuikui, o Getinberge jo muzikiniu partneriu buvo jo mokinys V. Heizenbergas. Jis taip pat buvo geras vokiečių ir anglų literatūros žinovas, rašė eilėraščius, domėjosi istorija ir kitais humanitariniais mokslais.
Šimtinė

Kavalerijos šimtinės

Šimtinės dažnai buvo kavalerijos daliniai, sudarantys eskadronus. Neretai šimtinei vadovaujantis vadas vadindavosi šimtininkas arba analogišku terminu toje kalboje (pvz., rus. сотник 'šimtininkas, sotnikas').

Kazokų šimtinės

XVI a. atsirado rejestrinių kazokų šimtinės, kurios sudarydavo pulkus. Pvz., 1649 m. šimtinės būdavo vadinamos pagal šimtininko pavardę arba pagal vietovę, iš kurios gyventojų būdavo sudaryta.
XVII a. šimtinė buvo ne tik karinis vienetas, bet ir administracinis – teritorinis bei teisminis vienetas. Tuomet šimtinės vadindavosi jau pagal vietovę. Pulką sudarydavo nuo 7 iki 20 šimtinių. Šimtinę sudarydavo nuo keliasdešimties iki 250 raitelių, jai vadovaudavo sotnikas. Šimtines turėjo ir serdiukai.
Carinėje Rusijoje kazokų šimtinės atitiko paprastos kavalerijos eskadronus arba pėstininkų kuopas.

Pėstininkų šimtinės

Kai kuriose kariuomenėse šimtinės egzistavo ir ne kavalerijoje. Pvz., Antrojo pasaulinio karo metais ir po jo Ukrainos Sukilėlių Armijoje (rus. УПА, UPA) šimtinė (sotnia) atitiko kuopą. Kuopa būdavo sudaryta iš 2-3 čiotų (ukr. чота 'būrys').
Jedžiotai

Aplinkinės gyvenvietės

ALEKSANDRIJA – 4 km
Truikinai – 3 kmKlauseikiaiYLAKIAI – 8 km
GonaičiaiŠarkė
SKUODAS – 12 kmKriaunai – 5 kmApuolėKaukolikaiErkšva
Povilas Čibiras

Povilas Čibiras (1913 m. birželio 30 d. Ceikiškė, Švenčionių apskritis – 2003 m. kovo 17 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas infekcionistas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. Palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse.

Biografija

Brolis Leonas Čibiras. Mokėsi Švenčionių, vėliau Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje. 1937 m. baigė Vilniaus universitetą. 1954 m. apgynė medicinos kandidato disertaciją. 1968 m. medicinos mokslų daktaras.
1938 m. Vilniaus Šv. Jokūbo ligoninės gydytojas stažuotojas. 1941 m. Sveikatos apsaugos liaudies komisariato vyr. epidemiologas. Nuo 1942 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1943 m. uždarius universitetą Trakų ligoninės vidaus bei infekcinių ligų skyriaus vedėjas, pats atlikdavo daugelį laboratorinių tyrimų. 1944–1992 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1947–1988 m. vadovavo Infekcinių ligų (kurį laiką vadinta Infekcinių ir vaikų ligų) katedrai. 1958 m. suteiktas docento vardas, nuo 1970 m. profesorius.
Vienas Vilnijos draugijos steigėjų. Puoselėjo lietuvybę Vilniaus krašte.

Mokslinė veikla

Su kitais Lietuvoje pradėjo parazitologinius tyrimus. Pasiūlė ir įdiegė klinikoje metodų, kaip skubiai kraujuje nustatyti meningokokus. Paskelbė mokslinių straipsnių apie vidurių šiltinės, balantidiazės, amebiazės ir kt. infekcinių ligų diagnostiką.
Arūnas Grumadas

Biografija

1969 m. baigė Vilniaus 2-ąją vidurinę mokyklą, 1974 m. – Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą. 1983 m. Maskvos Lomonosovo universitete apsigynė disertaciją, gamtos mokslų daktaras.
1974–1988 m. Lietuvos mokslų akademijos Chemijos instituto mokslinis bendradarbis. 1988–1990 m. Geologijos instituto fizikinės cheminės analizės skyriaus vedėjas.
1988–1991 m. – aktyvus Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, Vilniaus Sąjūdžio tarybos narys, Vilniaus Sąjūdžio koordinacinės tarybos pirmininkas. Koordinavo Sąjūdžio „Baltijos kelio“ akciją. 1992 m. Lietuvos centro sąjungos steigėjas, narys, valdybos narys. 2003 m. likvidavus partiją tapo Nacionalinės centro partijos, tęsiančios likviduotosios partijos veiklą, steigėjas, jos vicepirmininkas.
1990–1995 m. – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos deputatas, 1990–1993 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos pirmininkas. 1993–1996 m. AB „Santra“ komercijos direktorius. 1996–2000 m. Seimo narys. Nuo 2001 m. Vidaus reikalų ministerijos Regioninės politikos departamento specialistas. Nuo 2002 m. dėsto Lietuvos teisės universitete, skaito regionų valdymo ir Europos Sąjungos struktūrinių fondų administravimo kursus.
Yra publikavęs apie 30 mokslinių straipsnių ir per 20 straipsnių viešuosiuose leidiniuose. Žmona Danutė Kotryna, dukterys Ieva ir Elžbieta.
KF Rilindja e K.

Istorija

Klubas įkurtas ? m. Dalyvauja šalies futbolo pirmenybėse.

Pasiekimai

Trečioje pakopoje iškovodavo teisę žaisti perinamąsias dėl patekimo į Pirmą lygą.