Nagaras (Sirija)

Priešistorė

Nagaras susikūrė kaip nedidelė neolitinė gyvenvietė, kuomet čia atsikėlė Halafo kultūros nešėjai. Tel Brakas buvo viena svarbiausių gyvenviečių, kartu su Tel Halafu, Tel Sabi Abiadu ir kt.
V tūkst. pr. m. e. pabaigoje Tel Braką iš pietų pasiekė Uruko kultūros įtaka, ir gyvenvietė pamažu išaugo į vieną didžiausių miestų Artimuosiuose Rytuose. Jis buvo apjuostas galingomis sienomis ir turėjo grįstus takus. Iš to laikotarpio svarbiausias objektas yra vadinamoji „Akių šventykla“, taip vadinama dėl gausių alebastrinių figūrėlių, vaizduojančių akis. Tai – vienas pirmųjų organizuotos religijos atvejų šiaurinėje Mesopotamijoje.
Tel Brakas turėjo artimus kultūrinius ir prekybinius ryšius su Pietine Mesopotamija. Mieste net buvo Uruko prekybininkų kolonija. „Pietinė“ įtaka aptinkama tuometinių statinių likučiuose. Kartu tai buvo svarbus prekybinis centras, dėl savo geografinės padėties atsidūręs prekybinėje sistemoje tarp Pietinės Mesopotamijos, Sirijos ir Anatolijos. Jis buvo viena svarbiausių obsidiano prekybos vietų senajame pasaulyje, bet taip pat gamino dirbinius iš marmuro, titnago,fajanso.
Apie 3000 m. pr. m. e. Uruko kultūros įtaka nutrūko, miestas baigė savo klestėjimą ir gerokai susitraukė.

Nagaro valstybė

Apie 2600 m. pr. m. e., veikiant Kišo civilizacijai iš pietų, Tel Brakas vėl ima augti. Tuo laikotarpiu jis jau vadinamas Nagaru, ir tai yra pirmasis žinomas jo pavadinimas, greičiausiai semitiškos kilmės ir reiškiantis „dirbama vietovė“. Žymiausias šio laikotarpio statinys yra vadinamasis Brako ovalas, greičiausiai administracinis pastatas. Miesto gyventojai, kaip ir kituose tuometinės Sirijos miestuose, buvo rytų semitai, kalbėję eblaitų kalbos atmaina.
Tuometinis Nagaras tampa didesnės Nagaro karalystės, valdžiusios visą Chaburo baseiną, sostine. Šioje karalystėje buvo mažesni miestai, tokie kaip Nabada, Tel Hazna ar Kakkabanas. Juose reziduodavo karaliaus vietininkai, bet jie turėjo ir savo savivaldą. Siekdamas konsuoliduoti valdžią, karalius turėdavo pastoviai keliauti po provincijas. Mieste buvo garbinama Belet-Nagar, dievybė visos karalystės globėja. Taip pat čia garbinta eblaitų deivė Kura. Manoma, kad miestas buvo svarbus kulto centras, sutraukdavęs aplinkinių gyvenviečių žmones.
Karalystėje klestėjo kultūra. Pvz. ji garsėjo savo akrobatais, kuriuos ruošdavo ir kitoms valstybėms. Čia buvo gaminami stiklo dirbiniai, vilna, taip pat veisiami nešuliniai gyvuliai kunga (asilo ir kulanės hibridai). Nagaro antspaudai buvo kuriami gana savitu, vadinamuoju „Brako stiliumi“. Jiems būdingos minkštos linijos ir nusmailintos galūnės.
Eblos archyvai suteikia nemažai žinių apie Nagaro karalystę. Kadangi visi valdovai minimi tik titulu en, nežinomi jų vardai. Vienintelis žinomas Nagaro karaliaus vardas yra Mara-Ilis (XXIV a. pr. m. e. pabaiga). Nagaro karalystė buvo tokia pat svarbi, kaip jos kaimynės Maris ir Ebla. Šios valstybės tarpusavyje kariavo, prekiavo, turėjo dinastines vedybas. Įrašuose yra minima XXIV a. pr. m. e. Eblos, Nagaro ir Kišo sąjunga prieš Mario karalystę. Sąjungininkų kariuomenė, vedama Ibbi-Sipišo, sutriuškino Marį prie Terkos.

Akado laikotarpis

Tačiau XXIII a.pr. m. e. Mario arba Sargono pajėgos sugriovė Eblą ir Nagarą. Miestą užvaldė Akado imperija, kuri jį atstatė ir pavertė provincijos centru. Tiesa, Akado kontrolė regione buvo nestipri ir neilgalaikė. Tuo pasinaudojo huritų kilmės gyventojai iš Urkešo miesto. Urkešo karalius Atal-Šenas minimas valdantis Nagarą. Huritai davė miestui naują vardą – Navaras (Nawar), o karaliai titulavosi Urkešo ir Navaro karaliais.
Kitas akadų valdovas, Naramsinas, dar kartą sugrąžino Nagarą į imperijos sudėtį ir laikė jį iki ~2193 m. pr. m. e. Šiuo laikotarpiu buvo pastatyti vadinamieji „Naramsino rūmai“. Vėliau miestą siaubė lulubiai, o galiausiai gutijai.

Poakadiškasis laikotarpis

Nagaras vėl atsigavo XXI–XVI a. pr. m. e., kuomet jame įsitvirtino nepriklausoma huritiškos kilmės valdovų dinastija. Vienintelis žinomas jos atstovas yra Tarpus-Atili. Tiesa, miestas niekada neatgavo ankstesnio dydžio ir šlovės. Jis tapo palyginus nedideliu Artimųjų Rytų miesteliu, vietinės reikšmės karalyste. XIX a. pr. m. e. čia valdė Trečioji Mario dinastija, o XVIII a. Navarą užėmė Kahatas. Galiausiai XVI a. pr. m. e. Nagaras tapo Mitanijos miestu ir greičiausiai provincijos sostine. Iš šio laikotarpio archeologų atkasti rūmai.
Nagaras galutinai sugriautas tarp 1300 ir 1275 m. pr. m. e. Asirijos karalių. Manoma, kad miesto vietoje su pertraukomis liko gyventi nedidelė dalis gyventojų. Gyvenvietė iš istorinių įrašų galutinai išnyko tik XI a.

Archeologija

Miestą 1937 m. pradėjo kasinėti britų archeologas Max Mallowan, kuris čia aptiko „Akių šventyklą“ ir labai gerai išsilaikiusią skulptūrą, vadinamą Tel Brako galva. Ji saugoma Britų muziejuje.
Vėliau kasinėjimai reguliariai vykdyti tarp 1979 ir 2011 m. Čia daugiausia prisidėjo Londono universiteto archeologai David ir Joan Oates. Dauguma iškastų artefaktų saugomi Deir ez-Zoro muziejuje.
2011 m. kasinėjimai nutrūko dėl Sirijos pilietinio karo. Archeologinė vieta ėjo iš rankų į rankas tarp skirtingų grupuočių. Archeologų stovykla joje buvusiais keramikos dirbiniais buvo apiplėšta.