google/wiki40b huggingface dataset:
Juozas Žukauskas (1902)

Juozas Žukauskas (angl. Jack Sharkey, 1902 m. spalio 26 d. Bingamtonas, Niujorko valstija – 1994 m. rugpjūčio 18 d. Beverly, Masačusetsas) – lietuvių kilmės amerikietis, pasaulio sunkaus svorio bokso čempionas. Amerikietišką Jack Sharkey pseudonimą Juozas Žukauskas pritaikė sau pagal žymaus to meto airių boksininko Tomo Sharkey pavardę.

Biografija

J.Žukauskas gimė 1902 m. lietuvių emigrantų šeimoje, Bingamtone (Niujorko valstija). Apie Džeko Šarkio jaunystę nėra išlikę daug duomenų. Žinoma, kad jis, dar būdamas paaugliu, buvo priimtas tarnauti junga į laivyną, kur ir susidomėjo boksu. Augalotas jaunuolis tarnavo keliuose laivuose ir visur pagarsėjo kaip geriausias boksininkas. Po tarnybos laivyne, grįžęs į Bostoną, J.Žukauskas pradėjo dalyvauti bokso kovose už užmokestį. Savo pirmąją kovą, 1924 m. sausio 24 d., Juozas laimėjo prieš Billy Muldoon nokautu jau pirmame raunde, o ir sekančiose dvikovose jį dažniau lydėjo pergalės ir geri honorarai. Tuo laiku lietuvių kilmės boksininkas pasirinko sau amerikietišką Jack Sharkey pseudonimą.
Jau sulaukęs pilnametystės, J.Žukauskas atvyko į Bostoną (Masačusetso valstija), tęsti karjeros profesionalų bokse. Jo treneris buvo italas Tony Polazzolo. 1929 m. J. Žukauskas Yankee Stadium įveikė Tommy Loughran ir tapo JAV sunkaus svorio bokso čempionu. Ši pergalė jam suteikė galimybę kovoti su vokiečiu Max Schmeling dėl pasaulio čempiono vardo. 1930 m. birželio 12 d. po ketvirto raundo Žukauskas buvo diskvalifikuotas už smūgį žemiau juostos. Max Schmeling tapo pasaulio čempionu. Tai vienintelis atvejis bokso istorijoje, kada pasaulio sunkaus svorio čempionas buvo paskelbtas po varžovo diskvalifikacijos.
1931 m. spalio mėn. Žukauskas įveikė italą Primo Carnera ir gavo dar vieną galimybę kovoti dėl pasaulio čempiono titulo. 1932 m. birželio 21 d. Madison Square Garden Bowl arenoje (Long Island, Niujorkas) Žukauskas kovėsi su Max Schmeling ir po ilgų diskusijų buvo pripažintas pasaulio sunkaus svorio bokso čempionu. Šį titulą Žukauskas prarado 1933 m. birželio 29 d. kovodamas antrą kartą su Primo Carnera. 1934 m. Gruodžio 3 d. diskvalifikuotas visam gyvenimui už smūgį teisėjui.
1994 m. Žukauskas buvo įtrauktas į žymiausių pasaulio boksininkų sąrašą. Tais pačiais metais Juozas Žukauskas mirė.
Pūlynas

Pūlynas, flegmona – išplitęs pūlinis puriųjų audinių uždegimas, kurį sukelia pūliniai mikrobai, paprastai stafilokokai ir streptokokai, patekę pro sužeistą odą arba gleivinę, per kraują arba limfą iš pūlinio židinio (landuonies, šunvotės).
Dažniausiai pūlynas pažeidžia poodinį ląstelyną. Ligoniui staiga iki 38–40° pakyla temperatūra, silpna, skauda galvą. Pažeistą vietą skauda, ji patinsta ir parausta. Kai kuriais atvejais pūlynas greitai apsiriboja (susidaro pūlinys), kartais plečiasi (pvz., apima visą pilvo sieną).
Pūlynas gydomas operacija, antibiotikais, nesveika kūno dalis imobilizuojama.
Santa Katarinos sala

Santa Katarinos sala (portug. Ilha de Santa Catarina) – sala Atlanto vandenyne, prie pietrytinių Brazilijos krantų, Santa Katarinos valstijoje. Plotas 424,4 km². Ilgis iš šiaurės į pietus 54 km, plotis iki 18 km. Aplink salą dar išsibarstę daug mažų salelių ir uolų. Kranto linija vingiuota, o paviršius kalnuotas.
2010 m. Santa Katarinos saloje gyveno 421,2 tūkst. žmonių. Saloje įsikūrusi valstijos sostinė Florianopolis, taip pat šiam miestui priklausantys priemiesčiai ir kaimeliai. Salą su žemynu jungia 3 tiltai. Dalis salos patenka į Sero do Tabuleiro valstijos parką.
FK Čerkaščina

Istorija

Klubas įkurtas 2010 m. Čerkasų gubernatoriaus Serhijaus Tulubo iniciatyva. Jo originalus pavadinimas buvo "Slavutič".
2011 m. dalyvavo mėgėjų lygoje. Vėliau klubas gavo profesionalaus klubo licenciją ir 2011/2012 metų sezone žaidė Antroje lygoje. 
Nuo tada „Dnipri“ sirgaliai klubo vadovybę įtikinėdavo pasikeisti pavadinimą ir būti "Dnipro".
2014 m. liepos mėn. Čerkasų "Slavutič" susijungė su kitu klubu FK Zorâ Bilozirija ir tapo Čerkasų "Slavutič-Zoria" (Slavutych-Zorya Cherkasy). Tačiau greitai buvo pasiduota "Dnipro" sirgalių spaudimui ir įtikinėjimams, o klubas dar kartą pervadintas. Šį kartą tapo "Čerkaskij Dnipro".
2014/2015 m. sezone tapo Antros lygos nugalėtojais ir iškopė į Pirmą lygą.
2019 m. dar kartą pakeistas pavadinimas ir vadinamas FK Čerkaščina.
Pastaba. Nuo 1955 m. Čerkasuose gyvavo "Dnipro" klubas, kuris bankrutavo 2009 m. Būtent po šio klubo žlugimo įsikūrė "Slavutič". Šie du "Dnipro" neturi nieko bendro. Jų atskira istorija, tačiau sirgaliai išsireikalavo "Dnipro" vardo. Dabar naudojamas "Čerkaskij Dnipro" pavadinimas. Buvo pakeistas "Slavutič" logotipas ir naudojamas "Dnipro" pavadinimas bei logo, kuriame puikuojasi 1955 m. data. tai įneša šiokios tokios paniavos.
Storasis uosis

Storasis uosis – Klaipėdos savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Medis paskelbtas saugomu 2006 m. vasario 23 d., siekiant išsaugoti įspūdingų matmenų paprastąjį uosį (Fraxinus excelsior L.).
Storasis uosis auga Klaipėdoje, Paupių rajone, Jaunystės g. 24. Šalia auga kitas saugomas medis – Paupio ąžuolas.
Darius Stankus

Biografija

1994 m. baigė Tauragės 1-ąją vidurinę mokyklą, 1998 m. Vilniaus universitete baigė verslo administravimą ir vadybą, 2000 m. ten pat – komercinės kokybės vadybą.
UAB „Švytis“ verslo plėtros vadovas, UAB „Taurana“ projektų vadovas, Tauragės apskrities verslininkų asociacijos administracijos vadovas.
Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Tauragės rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Tauragės apskrities verslininkų asociacijos valdybos pirmininkas, Kauno kolegijos Tauragės skyriaus Verslo vadybos specialybės baigiamųjų darbų kvalifikavimo komisijos pirmininkas; Tauragės apskrities socialinės pagalbos ir invalidų reabilitacijos centro egzaminų komisijos pirmininkas.
Sutuoktinė Birutė, vaikai Justinas, Emilija.
Aukštieji Semeniukai

Aplinkinės gyvenvietės

Rykantai – 2 kmŽemieji Semeniukai – 1 km
Mieliatilčio piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Kazlupiškės piliakalnis 8 kmVaškonių piliakalnis 19 km
Vėderinių piliakalnis 19 kmNiurvėnų piliakalnis 32 km
Pūškų piliakalnis 12 kmPapiliakalnės piliakalnis 25 km
Ginučių piliakalnis 25 kmAžušilės piliakalnis 12 kmRuokiškės piliakalnis 3 kmAdutiškio piliakalnis 28 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Paksas prieš Lietuvą

Paksas prieš Lietuvą – tarptautinė Europos žmogaus teisių Teismo byla pagal Rolando Pakso, apkaltos tvarka pašalinto iš Lietuvos prezidento posto, skundą.

Istorija

2011 m. Europos Žmogaus Teisių Teismas (Didžioji kolegija) savo sprendime konstatavo, kad „Nuolatinis ir neatšaukiamas buvusio prezidento diskvalifikavimas nuo parlamentinio posto, įvykęs po jo nušalinimo apkaltos tvarka, buvo neproporcingas“.
EŽTT nustatė, kad dėl priesaikos sulaužymo ir šiurkštaus Konstitucijos pažeidimo iš prezidento posto pašalintam Paksui draudimas dalyvauti Seimo rinkimuose iki gyvos galvos yra per griežta bausmė. Teismas pripažino, kad neleisdama Paksui dalyvauti rinkimuose į Seimą, Lietuva pažeidė Europos žmogaus teisių konvenciją, garantuojančią teisę į laisvus rinkimus.
Kadangi EŽTT patenkino ne visus R. Pakso prašymus, jo advokatas dr. Stanislovas Tomas Jungtinių Tautų Organizacijos Žmogaus teisių komitete prieš Lietuvą iškėlė naują bylą.
Albion Rovers FC

Istorija

Klubas įkurtas 1882 m. Šiuo metu žaidžia mėgėjiškame lygmenyje.
Penktasis elementas

Siužetas

Filme pasakojama kaip taksi vairuotojui Korbenui Dalasui tenka gelbėti pasaulį, po to kai į jo mašiną įkrenta mergina, Penktasis elementas. Jam reikia surasti kitus keturis elementus iki tol kol juodoji blogio planeta nesusitrenkė į Žemę. Dėl elementų Dalasui tenka kautis su Emanuelio Zorgo patikėtiniais ateiviais mangalorais.
Peripteris

Peripteris (gr. περίπτερος) – senovės Graikijos ir Romos šventyklos, apsuptos kolonų portiku, tipas. Peripteriai atsirado VII a. pr. m. e. Jie buvo labiausiai paplitęs šventyklų tipas archaikos laikais.
Peripteris pavadintas pagal šventyklos celę iš visų keturių pusių supančią kolonadą, kuri sudaro keturpusę arkadą peristazį. Šoninė kolonada vadinasi pteronas.
Peripteriu vadinamas ir pastato (paprastai klasikinės šventyklos) perimetras, sudarytas iš kolonų. Šis terminas naudojamas kalbant apie dorėninio orderio pastatus.
Peripterio sąvoką įvedė Vitruvijus, suklasifikavęs senovės Graikijos šventyklas (megaronas, prostilis, amfiprostilis, peripteris, dipteris).
Valdas Bartasevičius

Biografija

1972 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1977 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę. 1981–1983 m. mokėsi Maskvos universiteto žurnalistikos fakulteto aspirantūroje.
1978 m. pradėjo dirbti Vilniaus universiteto žurnalistikos katedroje. 1991–2006 m. – Žurnalistikos instituto dėstytojas ir dienraščio „Lietuvos rytas“ redakcijos darbuotojas: korespondentas Maskvoje, apžvalgininkas, specialusis korespondentas.
2005 m. prezidento Valdo Adamkaus patarėjas.  Žurnalistikos enciklopedijos straipsnių autorius.
Oksija

Oksija (gr. Οξεία) – Graikijai priklausanti Jonijos jūros sala.

Geografija

Oksija yra didžiausia sala pietinėje Echinadų salų grupėje, priklausančioje Jonijos saloms. Sala yra prie Achelojo upės žiočių. Oksijos salos ilgis – 5 km, plotis – apie 2 km. Saloje yra aukščiausias taškas visose Echinadų salose – 421 m. 2011 m. duomenimis saloje nebuvo nuolatinių gyventojų.

Istorija

Šalia salos 1571 m. įvyko Lepanto mūšis.
2011 m. tuometinis Vilniaus meras Artūras Zuokas konferencijoje „Versli Lietuva“ pristatė savo idėją Lietuvai įsigyti Oksijos salą ir įkurti joje lietuvių kurortą – Dausuvą. Vėliau idėja nebebuvo vystoma.
2012 m. balandį salą nusipirko Kataro karališkoji šeima.
Stare Niziolkai

Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 8 namai ir 59 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 19 namų ir 111 gyventojų.
Abraomas Deborinas

Biografija

Gimė 1881 m. birželio 16 d. Upynoje, kaip Abraomas Jofė. 1903 m. įstojo į Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos bolševikų frakciją, tačiau 1907 m. perėjo pas menševikus, kur tapo Georgijaus Plechanovo mokiniu. 1908 m. baigė filosofijos studijas Berno universitete ir netrukus pradėjo rašyti straipsnius ir knygas apie marksizmo filosofiją. 1917 m. po Spalio revoliucijos paliko menševikus ir pradėjo dėstyti Sverdlovo universitete, taip pat Raudonųjų profesorių institute ir filosofijos institute. 1922–1931 m. dirbo žurnalo Po marksizmo vėliava redakcijoje, 1926–1931 m. buvo redaktorius. 1924–1931 m. buvo Tarybų Sąjungos mokslų akademijos filosofijos instituto direktorius. 1928 m. įstojo į TSKP. Nuo 1929 m. pradėjo dirbti Tarybų Sąjungos mokslų akademijoje. Buvo „dialektinio“ marksizmo filosofijos krypties idėjinis vadas, konkuravęs su Liubovo Akselrodo „mechanistine“ marksizmo filosofija. Įsigalėjus totalitarinei Stalino diktatūrai filosofo darbų įtaka sumenko, tačiau mirus Stalinui jo darbai vėl buvo pradėti spausdinti. Mirė 1963 m. kovo 8 d. Maskvoje.
Aviavilsa

Istorija

Kompanija buvo įkurta 1999 metais.
George Murdock

Biografija

Gimė fermerių šeimoje, kurioje 5 kartos vertėsi ūkininkavimu. Jeilio universitete įgijo Amerikos istorijos bakalauro laipsnį. Mokėsi Harvardo teisės mokykloje, bet po metų išvyko į kelionę aplink pasaulį ir susidomėjo tradicine materialine kultūra ir antropologija. 1925 m. Jeilio universitete įgijo antropologijos daktaro laipsnį. Dirbo jame antropologijos katedros vadovu. 1960–1973 m. dirbo Pitsburgo universitete.

Veikla

Džordžas Merdokas atliko stebėjimus Okinavoje, Mikronezijoje, tarp indėnų haidų.
Merdoko sukurtas tarpkultūrinio palyginimo metodas – klasikinės kiekybinės duomenų analizės metodologijos antropologijoje pagrindas. Merdokas, panaudodamas 250 atrinktų reprezentatyvių visuomenių imtį, siekė nustatyti kultūros elementų išsidėstymo įvairiose kultūrose koreliaciją bei pasekti istorinės raidos trajektorijas – tiek bendrai, tiek ir tam tikruose kultūriniuose regionuose ar panašiuose kultūros tipuose. Šiuo metodu imta naudotis siekiant sukaupti ir panaudoti kultūrinius-antropologinius duomenis iš viso pasaulio, kad būtų galima patikrinti bendrąsias žmonių kultūrinio elgesio hipotezes (tam tikslui Jeilyje įkurtas duomenų bankas – HRAF).
Pasak Merdoko, patikrinti bendruosius kultūros dėsnius galima tik nuosekliai laikantis tam tikros procedūros. Jis išskyrė 4 etapus: 1) hipotezių ir teoremų sukūrimas; 2) jų tikrinimas; 3) kritinė rezultatų analizė arealo ir pasiskirstymo požiūriu; 4) detalus išimtinių/negatyvių atvejų tikrinimas.
Funkcinė schema

Naudojimo pavyzdžiai

Pavyzdžiui, radijo funkcinė schema neparodo visų laidų, įtaisų ir jungiklių, bet tik schematiškai pavaizduoja pagrindinius radijo komponentus. Tuo tarpu radijo elektrinėje schemoje būtų pavaizduojamos visi laidai, jungikliai, jungtys bei kitos detalės.
Galima matyti funkcinės schemos analogiją su žemėlapių sudarymu, pavyzdžiui, imkime šalies greitkelių žemėlapį. Jame parodomi tik pagrindiniai svarbiausi miestai ir svarbiausi keliai tarp jų, o ne smulkūs miesteliai ar kaimai ir ne smulkūs vietinės reikšmės keleliai. Jei reikia, tokia funkcinė schema gali būti atskirai detalizuojama paėmus atskirą sritį.
Funkcinėse schemose yra naudojamas juodosios dėžės principas, pagal kurį turinys yra paslėptas ir yra atsiribota nuo detalių, kadangi jos nėra svarbios arba nėra žinomos. Mes žinome kas įeina ir kas išeina, bet nežinome kaip ta juodoji dėžė veikia.
Elektrotechnikoje, projektavimas dažnai yra pradedamas nuo aukšto lygio funkcinės schemos sukūrimo. Toliau projektuojant kuriamos vis detalesnės funkcinės schemos, kol galiausiai, funkcinėje schemoje yra atvaizduojami visi elementai tiek tiksliai, kad jau galima būtų juos lengvai įgyvendinti (šiuo atveju funkcinė schema virsta elektrine schema). Tai yra vadinama smulkinamuoju projektavimu (angl. top-down). Geometrinės formos dažnai yra naudojamos interpretuojant bei paaiškinant proceso ar modelio prasmę. geometrinės formos jungiamos linijomis, kad parodyti sujungimus (bendravimą) ir kryptį. Kiekviena inzinerinė disciplina naudoja savas kiekvienos formos reikšmes.
Rūdaičių pagrindinė mokykla

Istorija

Iki 1920 m. Rūdaičių kaimo vaikus mokė daraktoriai, kurie po vieną vasarą dirbdavo pas atskirus ūkininkus, kur susirinkdavo kaimo vaikai. Pirmoji daraktorė Rūdaičių kaime buvo Teresė Kniūkštienė. 1921 m. Rūdaičiuose įsikūrė pradinė mokykla. Namą mokyklai po pirmojo pasaulinio karo iš grafo Tiškevičiaus už vokiškas markes nupirko kaimo gyventojai. Mokykloje buvo mokoma lietuvių kalbos, gamtos, krašto mokslo, istorijos, dailyraščio, dainavimo ir tikybos. Mokyklą lankė 47 mokiniai. Inventorius buvo labai skurdus, knygynėlis – negausus. Vaikus mokė mokytoja Elena Špakauskytė.
1949-1950 m. pradinė mokykla reorganizuota į septynmetę, perkelta į naujas patalpas. 1962-1963 m. Rūdaičių mokykla tapo aštuonmete ir perkelta į naujas patalpas. 1989 m. mokykla reorganizuota į devynmetę, 1995 m. ji tapo pagrindine, o 1999 m. įkurta 10 klasė. 2000 m. įvestas priešmokyklinis ugdymas.
2003 m. vasarą baigtas komplektuoti informatikos kabinetas ir bibliotekoje įkurtas informacinis centras, su 5 darbo kompiuteriu vietomis. Visi mokyklos kompiuteriai prijungti prie interneto.
Trako miškas

Trako miškas – miškas pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, 2 km į vakarus nuo Seirijų. Įeina į Metelių regioninį parką. Apima ~7 km². Priklauso Veisiejų miškų urėdijai (Seirijų girininkijai).
Miške vyrauja pušynai (34 %), yra eglynų (27 %), beržynų (14 %), juodalksnynų (10 %), ąžuolynų (9 %), uosynų (3 %), drebulynų (2 %), skroblynų (1 %). Dauguma medynų yra pusamžiai (57 %), jaunuolynai sudaro 23 %, pribręstantys medynai 15 %, brandūs medžiai 5 %. Medynų vidutinis amžius – 52 metai.
Miško reljefas kalvotas, aukščiausia kalva – Gaidžiakalnis. Įlomėse yra pelkių, mažų ežerėlių (Jonkiškės, Skuisto). Būdingi vėlėniniai jauriniai dirvožemiai, vietomis yra glėjiškų priemolių ir priesmėlių.
Trako miške gyvena šernai, kiškiai, stirnos, lapės, briedžiai, kiaunės, usūriniai šunys, voverės, jerubės, slankos. 1960 m. miškas paskelbtas Trako botaniniu draustiniu. Trako miške yra vienintelė Lietuvoje bekočių ąžuolų natūrali augimvietė. Iš viso miške auga 379 aukštesniųjų augalų rūšys, tarp jų saugomi augalai – didžiažiedė rusmenė, miškinė lelija, plačialapis begalis, geltonžiedžis pelėžirnis, plačialapė klumpaitė, ilgagalvis dobilas, kalninė jonažolė.
Greta miško yra Paročkės, Ročkių, Jonkiškės kaimai.
Romualdas Kraulišas

Biografija

1992 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, dėstytojas, sporto šakos treneris.
Sudeikių pagrindinės mokyklos direktorius, nuo 2009 m. Utenos rajono savivaldybės administracijos Švietimo, sporto ir turizmo skyriaus vedėjas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Utenos rajono skyriaus narys. 2011 m. (atsisakė mandato) Utenos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Rima, vaikai Edvinas, Edgaras.
GC kiekis

G/C kiekis – molekulinėje biologijoje naudojamas rodiklis, guanino arba citozino nukleobazių procentinė dalis tiriamo organizmo DNR arba RNR. Šis rodiklis gali būti pamatuojamas keliais būdais, pvz., matuojant DNR lydymosi temperatūrą ar chromatografijos būdais.
GC kiekis varijuoja nuo 20 % iki beveik 80 % bakterijose, 26 - 61 % archeobakterijose, 35 -45 % gyvūnuose, 33 - 48 % augaluose, 36-67 % dumbliuose, 20-60 % grybuose, 20-66 % vienaląsčiuose (skaičiai +/-2 % tikslumu).
Vienodas GC kiekis gali parodyti lyginamų organizmų sąryšį priklausomai nuo situacijos, tačiau jei šis kiekis skiriasi daugiau nei 5 %, organizmai greičiausiai nesusiję. GC kiekis taip pat naudojamas PGR metoduose.
Rymano dzeta funkcija

Nuliai, kritinė linija, Rymano hipotezė

Iš anksčiau minėtos funkcinės lygties seka, kad Rymano dzeta funkcija turi nulius —2, —4,…. Tai yra trivialieji nuliai, taip vadinami, kadangi jų argumentų reikšmes galima paprastai rasti iš funkcinės lygties ( yra 0). Netrivialieji nuliai yra įdomesni ne tik tuo, kad jų pasiskirstymas ne iki galo suprastas. Jų tyrimai davė daug įdomių rezultatų apie pirminius skaičius. Yra žinoma, kad netrivialieji nuliai yra randami juostoje , kuri yra vadinama kritine juosta. Įžymioji Rymano hipotezė teigia, kad bet kuris netrivialusis nulis  turi . Rymano dzeta funkcijos teorijoje aibė  yra vadinama kritine linija. Rymano dzeta funkcijos dalis išilgai kritinės linijos yra vadinama Z funkcija.

Praktiniai taikymai

Rymano dzeta funkcija dažnai sutinkama statistikoje (pvz., Zipfo dėsnis).
Dzeta funkcija naudojama diverguojančių eilučių ir integralų reguliarizavimui (priskiriama baigtinė vertė šiaip jau diverguojančioms sumoms). Rymano dzeta funkcija naudojama aprašant Kazimiro efektą, dinaminių sistemų analizėje.
Jean-Baptiste-Siméon Chardin

Biografija

Žanas Batistas Simeonas Šardenas gimė 1699 m. lapkričio 2 d Paryžiuje. Savo gyvenimo metu beveik nepaliko miesto. Jo tėvas buvo amatininkas, biliardo stalų gamintojas. Būdamas 14 metų Šardenas pradėjo mokintis Pierre Jacques Cazes (1676–1754) dirbtuvėse, po to – pas Noël Nicolas Coypel (1690–1734). Tapytojo netraukė istorinė tapyba. Pirmieji jo darbai buvo mažų matmenų žanriniai paveikslai, pavyzdžiui, „Biliardo žaidimai“. 1724 m. jis buvo priimtas į tapytojų Šv. Luko gildiją, 1728 m. eksponavo keletą darbų, tarp kurių „Spindulys“ (1725–1726) ir „Bufetas“ (1728). Šie darbai susilaukė didelės sėkmės ir tais pačiais metais Šardenas buvo priimtas į Karališkąją tapybos ir skulptūros akademiją. Stojimo vertinimui pateikė du natiurmortus. 1731 m. Šardenas vedė Marguerite Saintard, kuri mirė 1735 m. 1736 ar 1737 m. mirė duktė Marguerite-Agnès (g. 1733).
Iki 1733 m. Šardenas specializavosi natiurmortų tapyboje, po to labiau susidomėjo žanrinėmis scenomis, nutapė „Moteris, užanstpauduojanti laišką“ ir „Moteris prie vandens statinės“. 1737 m. išstatė septynis mažus žanrinius paveikslus, kurie susilaukė sėkmės ir kritikų pripažinimo. 1738 m. buvo sukurta paveikslo „Moteris, užantspauduojanti laišką“ graviūra. Graviūros pagal jo paveikslus plito ir populiarino Šardeno vardą. 1740 m. jis buvo pristatytas karaliui Liudvikui XV, kuriam pasiūlė paveikslus „Dirbanti mama“ ir „Mandagumas“. 1744 m. Šardenas vedė Françoise-Marie Pouget, kurios aukštai vertinamą pastelinį portretą sukūrė 1775 m. Apie 1748 m. jis pradėjo vėl grįžti prie natiurmorto žanro, kurį buvo apleidęs dėl žanrinių scenų. Šardenas tapo vienu gerbiamiausių ir ištikimiausių Akademijos narių. 1757 m. karalius jam skyrė atskirus kambarius gyventi Luvre. Eksponavo kiekvienais metais akademiniame Salone iki savo mirties 1779 m. Nuo 1755 iki 1774 m. jis buvo Akademijos iždininku. Nuo 1761 iki 1774 m. buvo parodų supervizorius: prižiūrėjo paveikslų iškabinimą. 1760 m. Švedijos karalienė Luiza Ulrika apdovanojo jį medaliu už graviūras, skirtas jai.
Šardeno kūriniai buvo populiarūs visoje Europoje, nors jis pats taip ir neišvyko iš Paryžiaus, nekeliavo į Italiją ar Nyderlandus mokytis iš tų šalių pripažintų meistrų. 1766 m. Rusijos imperatorė Jekaterina II užsakė jam paveikslą. Gyvenimo pabaigoje Šardeno regėjimas suprastėjo ir jis kūrė ryškesnių spalvų pastelės technika. Pirmą pastelę pristatė 1771 m. Salone. 1772 m. Venecijoje nusižudė jo vienturtis sūnus Pjeras Žanas (g. 1723), kuris buvo tapęs žinomu tapytoju, laimėjęs Romos prizą akademijoje. Naujas Akademijos direktorius Jean-Baptiste-Marie Pierre apkarpė senųjų narių išmokas ir jų įtaką. Žanas Šardenas mirė primirštas 1779 m. gruodžio 6 d. Paryžiuje. Šardeno vieta meno istorijoje pradėjo įgauti vertę maždaug po 1850 metų. Jis laikomas vienu reikšmingiausių XVIII a. prancūzų rokoko atstovų. Jo natiurmortai laikomi geriausiais XVIII a. Europos tapyboje.
Ilja Ilfas

Biografija

I. Ilfas gimė Odesoje, banko tarnautojo Fainzilbergo šeimoje. 1913 m. baigė technikos mokyklą. Dirbo brėžinių biure, telefono stotyje, ginklų gamykloje. Po revoliucijos – buhalteriu, žurnalistu, galiausiai – humoristinio žurnalo redaktoriumi. Buvo Odesos poetų sąjungos narys. 1923 m. atvyko į Maskvą, bendradarbiavo laikraštyje „Švilpukas“ („Гудок“). Čia susipažino su kitu humoristu Jevgenijum Petrovu. Rašė daugiausiai feljetonus.
Pirmasis Ilfo ir Petrovo romanas „Dvylika kėdžių“ („Двенадцать стульев“) pasirodė 1927 m. Šis romanas bei „Aukso veršis“ („Золотой телёнок“), kurių abiejų pagrindinis veikėjas – „didysis kombinatorius“ Ostapas Benderis – ir išgarsino rašytojų duetą.
I. Ilfas mirė nuo tuberkuliozės.
Ričardas Bartkevičius (1959)

Biografija

Gabumai dailei pasireiškė dar ankstyvoje vaikystėje, dailės studijos prasidėjo Vilniaus J. Vienožinskio dailės mokykloje. Pirmoji personalinė Ričardo Bartkevičiaus paroda įvyko 1979 m. 1986 m. baigė Vilniaus dailės institutą (dabar Vilniaus dailės akademija). Studijų metais susipažino su tokiais lietuvių dailės korifėjais kaip Sofija Veiverytė, Algimantas Švėgžda, Antanas Gudaitis, Augustinas Savickas, Jonas Čeponis. Aktyvūs kūrybiniai ryšiai tebesieja su Gintaru Palemonu Janoniu.
Ieškodamas savo stiliaus Ričardas Bartkevičius žavėjosi ir įkvėpimo sėmėsi El Greko, Džakopo Tintoreto ir Piterio Breigelio kūryboje. Vėliau domėjosi vokiečių, prancūzų, lietuvių ekspresionizmo atstovais. 1982 m., 1984 m. lankėsi Armėnijoje, Gruzijoje. Šių šalių viduramžių tapybos koloristika, primityvaus meno tradicija rado atgarsį tolimesnėje kūryboje.
Nuo 1990 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys, 1994 m. inicijavo dailininkų grupės „Ė“ susikūrimą, nuo 1996 m. tapo „Individualistų” grupės nariu.
Gyvendamas 1997 m. Vokietijoje (buvo laimėjęs Speyr miesto stipendiją) susipažino su tuometinėmis vokiečių meno aktualijomis. 1999 m. pelnė Lietuvos dailininkų sąjungos metinę premiją ir Aukščiausio laipsnio valstybės stipendiją. 2004 m. vėl pelnė Aukščiausio laipsnio valstybės stipendiją.
Nuo 1990 m. Lietuvos edukologijos universiteto dėstytojas, profesorius, ilgą laiką buvo Dailės katedros vedėju.