google/wiki40b huggingface dataset:
Kvapnioji kempė

Išvaizda

Kvapniosios kempės vaisiakūniai yra 3–12 cm skersmens ir 1–4 cm aukščio, prie substrato būna priaugę šonu, viršutinė dalis dažnai iškili. Paviršius lygus, jauni vaisiakūniai apaugę smulkiais plaukeliais, seni šiurkštoki, balti, gelsvi arba pilkšvi. Vamzdeliai 0,5-1,5 cm ilgio, dažniausiai vienasluoksniai. Poros apskritos arba kampuotos. Trama kompaktiška tampri, balta arba balkšva, jai būdingas malonus ir stiprus anyžių kvapas. Sporos bespalvės, cilindriškos, 8-11x3-4 μm.
Spalvos kaita: Vaisiakūnis gali būti purvinai baltos, gelsvos arba šviesiai pilkos spalvos. Poros, kaip vamzdeliai, iš pradžių baltos, vėliau pageltonuoja.

Augavietė

Auga ištisus metus įvairiuose miškuose, parkuose, upių, ežerų ir tvenkinių pakraščiuose, pakelėse ant įvairių gluosnių, rečiau ant drebulių irberžų kamienų, šakų ir kelmų. Sukelia baltąjį medienos puvinį.
Sezonas: sausis–gruodis
Šios genties Lietuvoje žinoma dar viena, daug retesnė rūšis – karpotoji kempė (Trametes gibbosa Fr.).
Vanua Levu

Vanua Levu – antra pagal dydį Fidžio sala. Esanti 64 km į šiaurę nuo pagrindinės salos Viti Levu ji užima 5 587,1 km² plotą. Saloje gyvena apie 130 000 gyventojų. Salos ilgis siekia 180 km, plotis – 50 km. Aukščiausias salos taškas yra Nasorolevu kalnas, kurio viršukalnė siekia 1032 m.
Didžiausią salos populiaciją sudaro du miestai – Labasa ir Savusavu. Labasos mieste gyvena apie 25 000 gyventojų. Miestas žymus dėl didžiausios Fidžio cukraus pramonės. Savusavu miestas yra mažesnis – jame gyvena vos 5 000 gyventojų. Miestas labai populiarus turistų tarpe kaip nardymo ir jachtų laivybos centras.
Visa sala sudaro šiaurinį Fidžio padalinį. Ji skirstoma į tris provincijas – Bua, Kakaudrove ir Makuata.
1643 m. olandų keliautojas Abelis Tasmanas tapo pirmu europiečiu atradusiu šią salą, kaip ir visą Fidžio salyną.
Moterys (1969 filmas)

Turinys

Džeromas populiarus rašytojas, tačiau paskutiniu metu jis negali nieko sukurti, nes yra nuolat kankinamas atsiminimų apie nenusisekusius santykius. Jo leidėjas nusprendžia padėti ir nusamdo Džeromui sekretorę Klarą, kuriai šis turi diktuoti savo naują romaną. Džeromo kūrinys yra memuarai apie jo gyvenime buvusias moteris, kurias jis mylėjo ir kuriomis jis naudojosi, tačiau kuo toliau jis rašo knygą, tuo labiau jam pradeda patikti naujoji sekretorė, kuri ne tik užrašo jo mintis, tačiau nevengia kritikuoti ar pasidalinti moteriška įžvalga...
Devidas Dobrecovas

Karjera

2019 m. atstovauja FK Atlantas. Debiutavo rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris. Jis pelnė pirmą komandos įvartį ir išvedė atlantiečius į priekį (1:0).
Herkus Kunčius

Herkus Kunčius (g. 1965 m. balandžio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos prozininkas, dramaturgas, libretistas, eseistas.

Biografija

Tėvai dainininkai Anicetas Kunčius ir Aldona Mikšytė, žmona Sigutė Trimakaitė. 1990 m. baigė meno istoriją ir teoriją Vilniaus dailės akademijoje. 1990–1994 dirbo meno ir kultūros žurnale „Krantai“, 1995–1999 – savaitraštyje „Literatūra ir menas“.
Nuo 2000 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys, Tarptautinio PEN klubo narys, Lietuvos rašytojų sąjungos mėnraščio „Metai“ redakcinės kolegijos narys, Lietuvių ir Lenkų dialogo bei bendradarbiavimo Jerzy Giedroyco forumo valdybos narys. Nuo 2011 m. – Lietuvių PEN centro prezidentas.
Juozas Kačinskas

Biografija

1882 m. baigė Sankt Peterburgo medicinos-chirurgijos akademiją. Dirbo Charkovo, Kubanės, Stavropolio gubernijose. 1905 m. įkūrė Stavropolio veterinarijos bakteriologijos laboratoriją. 1905 m. ir 1910 m. atstovavo Rusijai tarptautiniuose veterinarijos gydytojų kongresuose. 1913-1914 m. Rusijos vidaus reikalų ministerijos Veterinarijos valdybos viršininkas. 1919 m. su kitais įkūrė Petrogrado veterinarijos ir zootechnikos institutą, jo rektorius ir Epizootologijos katedros profesorius. 1923 m. grįžo į Lietuvą. 1924-1930 m. Valstybinės veterinarijos bakteriologijos laboratorijos Diagnostikos skyriaus vedėjas.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo kryptys – gyvulių anatomija, bakteriologija, epizootologija, zoohigiena ir galvijų maro gydymo metodai.
Konsultacijos neištikimybės klausimais

Siužetas

Kalina ruošiasi vestuvėms, tačiau vaikinas ją apgauna. Jos draugė Fretka irgi pričiumpa savo vaikiną su kita. Merginos sumąsto verslo planą ir tampa neištikimų vyrukų medžiotojomis. Jas samdo merginos, kurios nori įsitikinti, ar jų išrinktieji yra ištikimi. Beata jau 7 metus ištekėjusi ir nuobodžiauja su savo vyru. Išgirdusi apie medžiotojas, ji nori pasisamdyti merginas, verkia ir įtikinėja, koks blogas yra jos Maciejus. Ji pati neištikima, bet nori įrodymų, kad vyras jai neištikimas. Beata tikisi, kad bus skyrybos, o įrodymų prispaustas vyras jai išmokės solidžią pinigų sumą.
Ust Džeguta

Gyventojai

2002 m. tautinė sudėtis mieste buvo tokia: 49,6 % – karačiajai, 35,3 % – rusai, 6,8 % – abazinai, 1,8 % – čerkesai.

Istorija

1861 m. įkurta kazokų stanica Ust Džegutskaja. 1935 m. tapo rajono centru, o 1975 m. – Ust Džegutos miestu.
Chašuris

Istorija

Įkurtas 1872 m. kaip rami geležinkelio stotis Michailovo pavadinimu. 1917 m. buvo pervadinta Chašuriu, tačiau 1928-1934 m. buvo žinoma ir Stalinisio vardu pagal Josifą Staliną.
Kendo

Kendo (jap. kendō, 剣道 'kardo kelias') – šiuolaikinis budo, išsirutuliojęs iš senovės samurajų fechtavimo meno kendžiutsu.

Aprašymas

Kendo nereikalauja išskirtinių fizinių duomenų, jie išugdomi besitreniruojant, todėl kendo gali praktikuoti tiek vyrai, tiek moterys. Standartinė kova trunka 2-5 minutes. Atsižvelgiant į senas samurajų taisykles, draudžiama pulti iš nugaros, tačiau priešininkui pargriuvus ar paleidus iš rankų ginklą, kirsti leidžiama. Čia kur kas dažniau, nei kituose kovos menuose galima išgirsti kiai.

Meistriškumo lygiai ir atestacijos

Kendo, skirtingai negu kituose kovos menuose, nėra „diržų“ sistemos, todėl iš anksto neaišku, prieš kokio lygio priešininką kovojama.
Paprastai meistriškumo lygiai yra: 6 mokiniški (jap. kyu), toliau meistro lygiai (jap. dan). Šiuo metu aukščiausias kendo lygis yra aštuntas danas. Meistriškumo lygiai apsiginami atestacijų metu. Atestuoja ne mažiau trijų meistrų komisija. Rezultatai ir pastabos dokumentuojami, kyu lygio pasiekimai įtraukiami į nacionalinės kendo organizacijos, o dan – dar ir į regioninės kendo organizacijos registrą. Tai leidžia išvengti meistriškumo nuvertėjimo ir kendo degradacijos apskritai.

Istorija

Kardas buvo ypač gerbiamas Japonijoje. Senieji kardo valdymo stiliai apibendrintai vadinami kenjutsu. Ypatingai prie kendo atsiradimo prisidėjo Itto-ryu kenjutsu stilius, kuriame naudoti bambukinių kardų ir paminkštintų pirštinių prototipai. Pats kendo pradėjo formuotis apie XVIII a.,o XIX a pr. galutinai susiformavo kendo šarvai. Tai leido atlikti kirčius pilna jėga (tuo tarpu senųjų kenjutsu mokyklų mokymo metodas buvo kata, kuriame kontaktas praktiškai nenaudojamas).
XIX a pabaigoje, Japonijai pasukus vesternizacijos keliu, kalavijo menams iškilo išnykimo pavojus, tačiau meistrų pastangomis kalavijo tradicija tapo prieinama daugeliui. XX a. pradžioje kendo tapo viena privalomų disciplinų Japonijos švietimo sistemoje, policijoje ir kariuomenės struktūrose. 6-7 XX a. dešimtmečiais šis kovos menas peržengė Japonijos ribas ir pradėjo plisti pasaulyje.
Tapusi bendrakultūrinio paveldo dalimi, kendo gali būti klasifikuojama kaip dvikovinė neolimpinė sporto šaka. Tačiau jos praktiką pagrindžiantys filosofiniai principai ir treniruočių pobūdis leidžia traktuoti kendo kaip valingųjų asmenybės charakterio savybių bei moralinių vertybių ugdymo priemonę, nepriklausomai nuo tautybės ir įsitikinimų. Kendo – tai veikla, kuriai būtina ne tiek fizinė jėga, kiek vidinis tvirtumas ir susikaupimas.

Paplitimas

Teigiama, jog kendo pasaulyje kultivuoja iki 10 mln. žmonių. Mažiausias struktūrinis vienetas, apjungiantis šio kovos meno praktikuotojus, yra kendo klubas (arba kendo sekcija kovos menų klube). Savo ruožtu klubai jungiasi į šalį atstovaujančią organizaciją, kurios priklauso regioninėms struktūrinėms organizacijoms (Europoje tai Europos kendo federacija su būstine Briuselyje, http://www.ekf-eu.com/;
Magnetinis azimutas

Magnetinis azimutas - kampas tarp kompaso magnetinės rodyklės (magnetinio dienovidinio) krypties į šiaurę ir pasirinktos krypties. Skaičiuojamas laikrodžio rodyklės judėjimo kryptimi. Geografinis ir magnetinis azimutų skirtumas lygus magnetinei deklinacijai.
Audrius Rudys

Biografija

1958–1969 m. mokėsi Vilniaus 7-ojoje vidurinėje mokykloje, 1969–1974 m. studijavo Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete, 1976–1979 m. Leningrado finansų ir ekonomikos instituto aspirantūroje, socialinių mokslų daktaras, docentas.
1974–1992 m. ir 1996–2005 m. Vilniaus universiteto stažuotojas, asistentas, vyr. dėstytojas, docentas. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatas, biudžeto komisijos pirmininkas, Nepriklausomos Lietuvos valstybės atkūrimo akto signataras, Blokados fondo pirmininkas, 1992–1996 m. Seimo narys.
1997–2002 m. AB „Lietuvos taupomasis bankas“ valdybos narys, skyriaus viršininkas, departamento direktorius. 1997–2003 m. Lietuvos Respublikos Prezidento konsultantas, patarėjas. Nuo 1997 m. AB viešbučio „Lietuva“ valdybos narys. 2003–2006 m. Lietuvos mėsos perdirbėjų asociacijos prezidentas. 2007–2008 m. – Valstybės turto fondo generalinis direktorius.
1997–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Anksčiau nebuvęs jokios partijos nariu, 1991 metais įstojo į Lietuvos socialdemokratų partiją. Nuo 1991 m. iki 2011 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys, LSDP tarybos narys, Vilniaus skyriaus tarybos narys. Nuo 2011 m. Tautininkų sąjungos narys, 2015–2017 m. Tautininkų sąjungos pirmininkas.
Lozanos lietuvių I konferencija

Lozanos lietuvių I konferencija – 1916 m. gegužės 30 d. – birželio 4 d. įvykęs lietuvių visuomenės atstovų susirinkimas.

Konferencija

Konferencija sušaukta atsiradus galimybei koordinuoti Šveicarijos, JAV ir Rusijos lietuvių politinę veiklą. Dalyvavo Šveicarijos lietuviai Vladas Daumantas-Dzimidavičius, Juozas Gabrys-Paršaitis, Juozas Purickis, Antanas Steponaitis, Justinas Tumėnas, Antanas Viskantas; Rusijos lietuvių atstovai Stasys Šalkauskis, Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti pirmininkas Martynas Yčas ir JAV lietuvių atstovai Jonas Julius Bielskis, R. Karuža (Vincas Bartuška buvo Lietuvoje). Konferencijos pirmininkas – Martynas Yčas.
Konferencija svarstė Lietuvos politines, ekonomines ir kultūros problemas. Buvo perskaityti penki pranešimai apie Rusijos, JAV, Šveicarijos lietuvių (Martynas Yčas, R. Karuža, Vladas Daumantas-Dzimidavičius), t. p. Šveicarijos lietuvių komiteto belaisviams šelpti „Lituania“ (Antanas Steponaitis), Lietuvių informacijos biuro (Juozas Gabrys-Paršaitis) veiklą. Per diskusijas JAV lietuvių atstovai nepritarė Lietuvos politinių veikėjų siekiams suartėti su Vokietija. Martynas Yčas kalbėjo apie Lietuvos autonomijos galimybę Rusijos sudėtyje. Lozanos lietuvių konferencijos dalyviai pareiškė protestą prieš Vokietijos okupacinį režimą Lietuvoje.

Nutarimai

Konferencija priėmė rezoliuciją, kuria siūlė paleisti Generalinį komitetą karo aukoms Lietuvoje šelpti, įkurtą 1915 m. Fribūre V. Daumanto, J. Purickio, A. Steponaičio, A. Viskantos, t. p. B. Pilsudskio, S. Brunovo, A. Platerio-Zybergo, J. Puzyno iniciatyva, kaip keliantį polonizacijos pavojų, patarė lietuvių atstovams iš jo išeiti. Lozanos lietuvių konferencija taip pat nutarė parengti memorandumą Apaštalų Sostui dėl Lietuvos ir lietuvių bažnytinio gyvenimo. Numatyta siūlyti steigti Vilniaus arkivyskupiją, lietuvių vyskupiją JAV. Konferencija nutarė kolegijos pagrindais pertvarkyti Lietuvių informacijos biurą – siekta kontroliuoti jo vedėjo J. Gabrio-Paršaičio veiklą. Konferencijos dalyviai lietuvių visuomenę pakvietė rūpintis Vilniuje įkurti Lietuvos universitetą, t. p. Lietuvos ir JAV lietuvius – kaupti kapitalą per Pirmąjį pasaulinį karą nuniokiotam Lietuvos ūkiui atkurti.
Ietis (dalinys)

Ietis – viduramžių ir vėlesnių laikų Europos šalių kariuomenių mažiausias taktinis vienetas.

Istorija

VIII–XVI a. Vakarų Europoje ietį dažniausiai sudarė 4-10, kartais ir daugiau karių raitelių, vienas jų – sunkiai šarvuotas riteris, jį rėmė 1-2 lengviau ir keli lengvai šarvuoti kariai. XII–XV a. Rytų Europos, pirmiausia rusų žemių, ietį sudarė apie 10, kartais ir kelios dešimtys karių. XIII–XVI a. pradžioje Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje ietį atitiko ginkluotas karys raitelis, jo ginklanešys ir kariai tarnai, padėję rengtis kautynėms, dažnai – ir per jas. Ietis galėjo veikti savarankiškai arba kartu su kitomis didesnio karinio dalinio (pvz., vėliavos) ietimis.
Martín Fernández de Enciso

Martinas Fernandesas de Ensisas (isp. Martín Fernández de Enciso; g. ~1470 m. – m. 1528 m.) – ispanų kartografas ir keliautojas.
Buvo Alonso de Ochedos bendražygis, 1509 m. plaukė laivu iš Espanjolos su pastiprinimu Ochedos įkurtam miestui žemyne (Tierra Firme) San Sebastianui. Tačiau pakeliui sutiko Fransisko Pisaro laivą, kuriame kolonizatoriai bėgo iš nusiaubto San Sebastiano. Ensiso laive nelegaliai keliavęs Vaskas Nunjesas de Balboa įkalbėjo Ensisą kurti koloniją ne prie Urabos įlankos, bet Darjene. Įkūrus Santa Marijos koloniją Balboa įvykdė perversmą ir pašalino nepopuliarų tarp kolonistų Ensisą. Jis buvo išsiųstas į Espanjolą, kur apskundė Balboa elgesį. Ispanija atsiuntė naują vietininką Pedrariasą Davilą, kuris pakeitė, o vėliau, apkaltinęs separatizmu, nuteisė myriop Vaską Nunjesą de Balboą.
Fernandesas de Ensisas grįžo į Ispaniją, kur pareiškė savo pretenzijas į Darjeno regioną. Tačiau pagal Karališkąjį žemėlapį Balboa užimtos teritorijos nepriklausė nei Ochedai su Ensisu, nei Naujosios Andalūzijos valdovui Diegui de Nikuesai. Sukurta nauja teritorija, pavadinta Auksine Kastilija, kurios gubernatoriumi buvo Pedrariasas Davila.
1519 m. Ensisas išleido Suma de Geografía, tačiau leidinio žemėlapiai buvo uždrausti, kad jais nepasinaudotų ispanų varžovai portugalai.
Sindhas

Geografija

Provincija yra ties Irano kalnyno vakariniu pakraščiu, kurį žymi Kirtaro kalnai. Rytuose plyti Taro dykuma, o centrinę dalį užima derlinga Indo-Gango lyguma, besidriekianti apie Indo upę.
Klimatas tropinis, karštas, sausringas. Vasarą temperatūra gali pakilti virš 45 °C, žiemą atvėsta nuo 15 °C laipsnių lygumose iki 2-5 °C kalnuose. Beveik visi krituliai iškrenta vasaros musono metu (liepą-rugsėjį), tačiau jų kiekis vis vien yra mažas (~170 mm per metus), bet kompensuojamas smarkių Indo potvynių.

Gyventojai

Dauguma Sindho provincijos gyventojų yra sindhai. Taip pat yra saraikių, muhadžirų, beludžių, puštūnų, pandžabų. Virš 50 % provincijos gyventojų kalba sindų kalba, dar vartojamos urdu, pandžabų, puštūnų kalbos. Beveik visi (91,32 %) gyventojai yra musulmonai (daugiausia sunitai, bet nemažai šiitų). Sinde gyvena didžiausia Pakistane hinduistų bendruomenė (7,5 %), yra krikščionių, parsų ir kt.
Miestuose gyvena beveik 50 % gyventojų. Didžiausi miestai: Karačis, Haidarabadas, Sukuras, Larkana, Navabšahas, Mirpūr Chasas, Džeikobabadas, Šikarpūras.
Paūliai

Aplinkinės gyvenvietės

Milioniškė – 3 kmLavysas – 3 km
Jasionuvkos žydų kapinės

Jasionuvkos žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Jasionówce) - kapinės įkurtos apie 1800 metus Jasionuvkos kaime. Kapinėse išlikę apie 400 antkapių. Kapinės užima 1 ha plotą. Taip pat netoliese yra Jasionuvkos senosios žydų kapinės.
Dieter Medicus

Dieter Medicus (g. 1929 m. gegužės 9 d. Berlin-Steglitz, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas civilistas, Vokietijos prievolių teisės modernizacijos kūrėjas, Miuncheno universiteto (LMU) profesorius.

Biografija

Gimė chemiko šeimoje. Nuo 1949 metų studijavo teisės mokslus Berlyno Humboldtų universitete, Viurcburge ir Miunsteryje. 1954 metais Miunsteryje išlaikė pirmąjį valstybinį teisės egzaminą, 1957 metais – antrąjį. Būdamas Max Kaser mokiniu Hamburge Medicus tyrinėjo savo disertacijoje 1956 metais (Miusnterio u.) bei 1962 metais habilitacijoje (Id quod interest, Studien zum römischen Recht des Schadensersatzes) Hamburge romėnų teisės klausimus.
Vėliau dėstė, nuo 1962 metų Kylio universiteto profesorius (1966 m. kviestas dėstyti Tiubingeno universitete), nuo 1969 m. Regensburgo universiteto, nuo 1978 m. iki 1994 m. LMU profesorius (iki kol tapo emeritas). Būdamas pensijoje iki 2008 m. buvo Vitenbergo universiteto prievolių teisės dėstytojas.
Brikas

Brikas, brika – ilgas didelis porinis darbinis keturių ratų vežimas.

Istorija

Atsirado XVIII a. antrojoje pusėje Didžiojoje Britanijoje. Lietuvoje pradėtas naudoti XVIII a. pabaigoje, jais veždavo dvarų ir pirklių krovinius. Nuo XIX a. pr. kelioninių, gerai apkaustytų brikų turėjo Žemaitijos ir Vidurio Lietuvos turtingi valstiečiai. Vėliau jie plačiai naudoti ūkio darbams.
Adolfas Frederikas

Biografija

Kilęs iš Oldenburgų atšakos, Holšteinų-Gotorpų dinastijos pradininkas Švedijoje. Tėvas Kristijonas Augustas, motina Albertina Frederika Baden-Durlach. 1766 m. lapkričio 4 d. vedė.

Valdymas

1727–1750 m. Liubeko vyskupas. Švedijai pralaimėjus 1741–1743 m. karą su Rusija pastarosios spaudžiamo Riksdago 1743 m. paskirtas regentu. Rusijos šalininkų, vadinamųjų skrybėlininkų, ir imperatorės Jelizavetos dėka Švedija išsiderėjo palankesne taiką su Rusija.
Tapęs karaliumi didžiausią dėmesį skyrė kariuomenės pertvarkymui, siekė valstybei sugrąžinti Karolio XII laikų karinę šlovę. Vidaus politikoje buvo pasyvus, ypač antroje valdymo pusėje, kai didelę įtaką turėjo jo žmona Luiza Ulrika, Prūsijos karaliaus Frydricho Didžiojo sesuo. Būdamas užsienietis didesnės atramos šalyje neįgijo.
Nykštukinė orka

Apibūdinimas

Užauga nuo 2,1 iki 2,6 m, sveria nuo 110–170 kg. Nugarinis pelekas yra 20-30 cm aukščio.

Paplitimas

Nykštukinės orkos gyvena atogrąžų ir subtropikų vandenyse visame pasaulyje, tačiau nėra labai paplitusios.
BK 1901

Istorija

1994 m. geriausi žaidėjai perėjo į naują Lolland-Falster Alliancen klubą.
Jaunojo menininko premija

Jaunojo menininko premija – premija, kurią skiria Lietuvos Respublikos kultūros ministerija. Kandidatais premijas gauti gali būti siūlomi jaunieji menininkai (asmenys nuo 14 iki 35 metų) arba jaunųjų menininkų kolektyvai.

Kandidatų siūlymas

Kandidatus turi teisę siūlyti fiziniai ir juridiniai asmenys (profesionalūs menininkai arba meno vertintojai). Vienas fizinis ar juridinis asmuo gali siūlyti ne daugiau nei vieną kandidatą Metų debiuto ar Jaunojo kūrėjo premijai gauti. Siūlant kandidatus pateikiamos rekomendacijos, kandidatų kūrybinės veiklos aprašymai ir kt.

Rūšys

Kasmet skiriamos 2 rūšių premijos: Metų debiuto premija ir trys Jaunojo kūrėjo premijos.

Metų debiuto premija

Metų debiuto premijos dydis yra 2400 Lt. Ši premija skiriama už geriausią jaunojo menininko arba jaunųjų menininkų kolektyvo debiutą profesionaliojo meno srityje einamaisiais kalendoriniais metais, išsiskyrusį kūrybiniu novatoriškumu ir gerai įvertintą profesionalių meno vertintojų.
Aleksandras Frydrichas Pronskis

Biografija

Rusijos kunigaikščių Pronskių giminės atstovas, herbo „Pogonia“ savininkas. Kijevo vaivados ir Černobylio laikytojo kunigaikščio Semiono Hlebavičiaus Pronskio (m. 1555) ir Feodoros Bogovitinos sūnus. Riurikaitis XXIII kartos.
Jaunystėje Aleksandras Pronskis gyveno Prancūzijos karaliaus Karolio IX rūmuose. 1573 metais Lenkijos-Lietuvos pasiuntinybės sudėtyje važiavo į Prancūziją, kad prašyti hercogą Heriką Anžu atvykti į Lenkiją ir užimti vakantinį karaliaus sostą. 1575 metais palaikė Transilvanijos kunigaikščio Stepono Batoro išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą.
1576 metais Aleksandras Pronskis gavo Lietuvos didžiojo stalininko pareigybę, 1580 metais tapo Lucko seniūnu. Dalyvavo Livonijos kare su Maskvos Didžiąja Kunigaikštyste.
Po Stepono Batoro mirties prisilaikė habsburgiškos orientacijos, pasisakė už Austrijos erchercogo Maksimilijono III išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. 1588 m. sausio 24 d. dalyvavo Bičino mūšyje Silezijoje, kartu su Maksimilijonu pateko į nelaisvę pas Žygimanto Vazos šalininkus, neteko visų užimamų pareigybių ir emigravo į Prahą.
Po grįžimo į tėvynę kunigaikštis Aleksandras Pronskis buvo išrinktas deputatu į seimą 1590–1591 metais. 1591 metais gavo Trakų kašteliono pareigybę. Gynė LDK suverenitetą ATR sudėtyje. Išpažino kalvinizmą.
Utenos kapinių koplyčia

Istorija

Išlikę istoriniai šaltiniai nepateikia duomenų, kada prie bažnyčios imta laidoti (oficialiai atsirado kapinės). 1830 m. bažnyčios vizitacijos akte paminėtos kapinės už 144 uolekčių (apie 80–100 m) nuo bažnyčios. 2006 m. buvo atlikta žvalgomųjų archeologinių tyrinėjimų centrinio tako zonoje. Nustatyta, kad ankstyviausius kapus galima datuoti XVII a. trečiuoju ir septintuoju dešimtmečiais. Aptikta koklių, plytų, kalkių gabalų fragmentų, nes 1522–1898 m. dabartinės mūrinės bažnyčios aplinkoje buvo statomos ar rekonstruojamos 4 bažnyčios.

Architektūra

Koplyčia priekiniu fasadu orientuota į bažnyčios pusę, centrinį kapinių taką. Statinys stačiakampio plano, be apsidės. Tinkuoto mūro, uždengtas dvišlaičiu stogu su šiferio danga, ant kraigo neišlikęs kryžius. Durų, langų angos stačiakampės.
Kalveliai

Geografija

Prie Kalvelių yra Margių žuvivaisos tvenkiniai, į pietryčius nuo kaimo – Margių durpynas.

Aplinkinės gyvenvietės

VILNIUS – 27 km 
 VĖLIUČIONYS – 18 km 
 Kena – 4 km
Kalabariškės – 1 km 
 ŠUMSKAS – 3 km
Vendeno vaivadija

Atstovavimas

Vendeno vaivadiją Abiejų Tautų Respublikos senate atstovavo Vendeno vaivada ir Vendeno kaštelionas, vaivadija į seimą rinkdavo du pasiuntinius, Lietuvos Tribunole ją atstovavo du deputatai.
Jūratė Januškevičiūtė

Biografija

1977 m. Valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultete baigė lietuvių filologijos ir režisūros specialybę. Dirbo Gargžduose, statė spektaklius Klaipėdos lėlininkų susivienijime „Pupa“. 1992 m. su bendraminčiais įkūrė lėlių teatrą „KU-KŪ“, kuris vėliau pervadintas Klaipėdos lėlių teatru. Didžiąją dalį teatro „KU-KŪ“ pastatymų sudarė originalios Jūratės Januškevičiūtės pjesės bei savitai režisierės interpretuotos pasakos. 
Jūratė Januškevičiūtė parengė ir kuravo lėlių teatro režisūros studijas Klaipėdos universitete. 1993 m. apdovanota Boriso Dauguviečio premija, 2000 m. režisierei įteiktas Kristoforo apdovanojimas (dab. Auksinis scenos kryžius) bei „Fortūnos“ prizas.
Surengė personalinių tapybos darbų ir fotografijos parodų. 2008 m. pjesės išleistos atskira knyga „Klouno batai“ (išleido Lietuvos liaudies kultūros centras).
Ispanijos futbolo varžybos 1952–1953 m.

Supertaurė

FC Barcelona iškovojo trofėjų be kovos, kadangi laimėjo ir šalies pirmenybes, ir taurės turnyrą.