google/wiki40b huggingface dataset:
Ingrida Valinskienė

Išsilavinimas, veikla

1973–1981 m. mokėsi Kybartų K. Donelaičio vidurinėje mokykloje, 1981–1984 m. – Klaipėdos 22-oji vidurinėje mokykloje. 1988 m. įstojusi į Klaipėdos universitetą, neakivaizdiniame skyriuje baigė kultūros vadybos studijas.
1984–1987 m. dirbo Klaipėdos miesto teisme ir prokuratūroje, įgijo įstaigos organizatorės patirties. 1992 m. pradėjo dirbti tuometinėje „Litpoliinter“ televizijoje (dabar – LNK) filmų garsintoja iki 2008 m. lapkričio mėn. (darbo Seime pradžios).
Nuo 1988 m. aktyviai koncertuoja, įrašė 4 kompaktines plokšteles.
Ištekėjusi, vyras – Arūnas Valinskas, politikas, LR Seimo narys (2008-2012), buvęs televizijos laidų prodiuseris. Sūnūs – Arūnas ir Šarūnas.

TV veikla

1999 m. vedė BTV laidą „Adomo obuolys“, nuo 2018 m. veda šią laidą Lietuvos ryto televizijoje.
2009 m. kartu su šokėju Andriumi Butkumi dalyvavo TV3 šokių projekte „Šok su manimi“.
2010 m. tapo LNK muzikinio projekto „Žvaigždžių duetai 4“ komisijos nare ir šokių projekto „Kviečiu šokti“ vedėja kartu su Rolandu Vilkončiumi.
Nuo 2012 m. UAB „Valius“ direktorė.

Politika

2008 m. spalio 12 d. daugiamandatėje apygardoje pagal Tautos prisikėlimo partijos sąrašą, kuriame buvo įrašyta 23 numeriu, Ingrida Valinskienė išrinkta į LR Seimą, 2008-2012 m. kadencijai 4 numeriu (kandidatavo Utenos rinkimų apygardoje Nr. 51).
Sėja (žurnalas)

Istorija

Leido valstiečių liaudininkų „Varpininkų leidinių fondas“. Ėjo kas mėnesį, nuo 1959 m. – kas dvi savaites, 1962–1975 m. – kas ketvirtį, nuo 1976 m. – kas pusmetį.
Tęsė varpininkų, demokratų, valstiečių liaudininkų spaudos tradicijas. Bendradarbiavo Juozas Audėnas, Justinas Bertašius, Jonas Bildušas, Henrikas Ernestas Blazas, Jeronimas Cicėnas, Vaclovas Čižiūnas, Jonas Daugėla, Jurgis Gimbutas, Jonas Kardelis, Kazys Karvelis, Balys Matulionis, Juozas Pajaujis-Javis, Antanas Sugintas, Jonas Šalna ir kt.
Lenos plynaukštė

Lenos plynaukštė (rus. Приленское плато) – platus žemų kalnų kraštas Rusijoje, daugiausia Jakutijoje, nuo Žemutinės Tunguskos slėnio vakaruose, per Lenos vidurupį, iki Amgos slėnio rytuose. Paviršių sudaro senovinės uolienos, tankiai išraižytos upių ir upelių tinklu (daugiausia Lenos intakai). Pasitaiko supelkėjusių teritorijų. Išsidriekusi vakarų-rytų kryptimi 1200 km. Aukštis iki 626 m. Lenos plynaukštė šiaurėje pereina į Vidurio Jakutijos lygumą, o pietuose ribojasi su pietų Jakutijos kalnynais ir plokščiakalniais.
Ludolfas Libertsas

Biografija

1915 m. baigė Kazanės dailės mokyklą, mokėsi Maskvos S. Stroganovo techninio piešimo mokykloje. 1921 m. grįžo į Latviją. 1923–1944 m. dėstė Latvijos dailės akademijoje, 1942–1944 m. Tapybos studijos vedėjas. 1924–1944 m. Latvijos nacionalinio operos teatro Rygoje dekoratorius ir režisierius. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, nuo 1950 m. gyveno Niujorke.

Kūryba

Sukūrė scenografijų ir kostiumų Latvijos nacionalinio operos teatro Rygoje, Valstybės teatro Kaune, Malmės, Helsinkio, Zagrebo, Sofijos teatrų operos ir baleto spektakliams. Kūriniams būdingas spalvingumas, dekoratyvumas, didelių plokštumų ir smulkaus ornamento derinys, „art deco“ įtaka. Sukūrė taikomosios grafikos kūrinių (plakatų, piniginių ženklų). Gyvendamas JAV impresionistine maniera nutapė Europos miestų peizažų. Nuo 1914 m. dalyvavo parodose.
Tanezruftas

Tanezruftas (arab. تنزروفت = Tanazrūft) – viena iš atokiausių, rečiausiai gyvenamų Sacharos dykumos dalių, esanti šalia Alžyro, Nigerio ir Malio šalių sienų.
Valentinas Gelgotas

Valentinas Gelgotas (g. 1953 m. liepos 31 d. Kaune) – Lietuvos fleitininkas.

Biografija

1971 m. Baigė Kauno J. Naujalio meno mokyklą, 1976 m. baigė Lietuvos konservatorijos L. Survilos klasę. 1977–1980 m. studijavo Maskvos konservatorijos asistentūroje stažuotėje.
Nuo 1988 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija dėstytojas; nuo 1998 m. docentas, nuo 2009 m. profesorius. Groja solo ir kameriniuose ansambliuose: 1975–1990 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos kamerinis ansamblis, nuo 1975 m. Lietuvos nacionalinis simfoninis orkestras, nuo 1980 m. orkestro fleitų grupės koncertmeisteris.

Kūryba

Koncertavo kaip solistas, su ansambliais, orkestrais Lietuvoje ir užsienyje. Parengė solinių programų, kuriose dalyvavo pianistai Audronė Kisieliūtė, Mūza Rubackytė, Povilas Stravinskas, Andrius Vasiliauskas, Lietuvos kamerinis orkestras, Šv. Kristoforo orkestras, Vilniaus kvartetas, ansamblis „Vilniaus mušamieji“, vokiečių gitaristas R. Eversas, dainininkės Asta Krikščiūnaitė, Sigutė Trimakaitė, vargonininkės Jūratė Landsbergytė, Virginija Survilaitė.
Pirmas Lietuvoje atliko kūrinių fleitai ir simfoniniam orkestrui (Juozas Pakalnis. „Kapričio“, Vladas Švedas. „Koncertas“, A. Ceninas. „Venecijos karnavalas“), kūrinių fleitai ir kameriniam orkestrui (Osvaldas Balakauskas. „Bachjahr“, Algirdas Martinaitis. „Brandenburgo vartai“, A. Doppleris „Parafrazės“, Džiuzepė Verdis. „Rigoleto“ tema), daugelį kūrinių, kuriuos parašė Ona Narbutaitė, Osvaldas Balakauskas, Jurgis Juozapaitis, Justinas Bašinskas, Vidmantas Bartulis, Algirdas Klova, Vladas Švedas, Vytautas Barkauskas, Audronė Žigaitytė. Aranžavo pjesių fleitai ir fortepijonui (Mikalojus Konstantinas Čiurlionis. „Humoreska“ ir „Noktiurnas“, Osvaldas Balakauskas. Šokių siuita), fleitų kvartetui (Jonas Tamulionis. „Jūra“)
Joseph Wright of Derby

Biografija

Džozefas Raitas gimė 1734 m. rugsėjo 3 d. Derbyje. Jis buvo sėkmingo Derbio juristo sūnus ir tikriausiai išmoko piešti savarankiškai pagal mecotintas. 1751−1753 m. jis mokėsi Londone pas portretų tapytoją Thomas Hudson. Anksčiausias Dž. Raito paveikslas datuotas 1755 m. ir buvo portretas. 1756−1757 m. Dž. Raitas pratęsė mokslus pas Thomas Hudson Londone, nuolat gyveno Derbyje ir tapo pirmu reikšmingu Anglijos dailininku, kuris išgarsėjo kurdamas ne sostinėje. Derbio miesto pavadinimo minėjimas prie dailininko pavardės ilgainiui prigijo. 1762 m. Dž. Raitas išgarsėjo šešiais 3/4 stoto portretais, kuriuos sukūrė Markeaton Hunt medžiotojų draugijos nariams. Po to jis susidomėjo karavadžistine daile ir perėmė jos bruožą vaizduoti tamsias scenas, nušviestas silpna vieno šaltinio šviesa. 1765 m. tokios tapybos pirmąjį pavyzdį pademonstravo Londono meno draugijos parodoje.
1768−1771 m. Dž. Raitas daugiausiai dirbo Liverpulyje, domėjosi pramonės ir technologijų naujovėmis, tuo metu Anglijoje vykusia industrine revoliucija. Tai atsispindėjo jo paveiksluose, iš kurių vienu žinomiausių minimas „Eksperimentas su paukščiu oro siurblyje“. 1773−1775 m. dailininkas dirbo Italijoje, nutapė itališkų peizažų. Po to iki 1777 m. gyveno Bate. Vėliau gyveno tik Derbišyre, daugiausiai kūrė peizažus, pragyvenimui uždirbdavo iš portretų tapybos. Jis nesutarė su Britanijos karališkąja akademija ir 1785 m. suorganizavo vien savo kūrinių parodą Londone. Dž. Raitas kentėjo nuo depresijos, dėl ko tikriausiai ilgais laiko tarpais buvo neproduktyvus. Dailininkas mirė 1797 m. rugpjūčio 29 d. Derbyje. Didelė jo kūrinių kolekcija sukaupta Derbio muziejuje ir dailės galerijoje.
Ukraininė nėgė

Paplitimas pasaulyje

Paplitusios Vidurio Europos kalnų, prieškalnių upeliuose, upėse ir ežeruose.

Paplitimas Lietuvoje

Ukraininės nėgės aptinkamos Lietuvoje.

Biotopas

Ukraininės nėgės aptinkamos neužterštose, švariuose, srauniuose upeliuose, upėse ar ežeruose su smėlėtu ar žvyringu dugnu.

Kūno matmenys

Ukraininės nėgės nedideli, 12-22,2 cm (įprastai ~18 cm) ilgio ir 3,5-12,5 g stuburiniai vandens gyvūnai.

Išvaizda

Ukraininė nėgė vizualiai labai panaši į mažąją nėgę, todėl atskirti jas gana sudėtinga.

Gyvenimo būdas

Ukraininė nėgė sėsli t. y. suaugėlio stadijoje nesimaitina ir lieka neršti gimtosiose upėse.

Amžius

Gyvena maždaug iki 7 metų.

Pavojai

Ukraininės nėgės yra švaraus vandens gyvūnai, tad jų populiacijai yra pavojingos bet kokios žemės ūkio ir pramonės nuotėkos. Taip pat jų gausumui labai kenkia upėse statomos vandens užtvankos.
Mečislovas Valius

Biografija

1933 m. baigė Alytaus gimnaziją, 1938 m. – Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Matematikos-gamtos fakultetą, įgijo zoologo specialybę. 1939–1940 m. dirbo Lietuvos kariuomenės ginklavimo valdyboje. 1940–1941 m. dėstė Kauno universitete. 1942–1944 m. dirbo Vokietijoje „Dr. W.Schwabe vaistažolių fabrike“, 1943–1944 m. tobulinosi Leipcigo universitete, 1944–1952 m. dėstė Vilniaus universitete. 1949 m. suteiktas pedagoninis docento laipsnis. Nuo 1946 m. iki 1959 m. dirbo LMA Biologijos institute, 1950–1953 m. buvo jo direktorius. Nuo 1959 m. buvo LMA Zoologijos ir parazitologijos instituto mokslinis bendradarbis, 1973–1974 m. – Ornitologijos laboratorijos vedėjas, 1976–1989 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1992–1992 m. – Ekologijos instituto vyriausias mokslinis bendradarbis.

Mokslinė veikla

1948 m. VU Gamtos mokslų fakultete apgynė biologijos mokslų kandidato disertaciją "Metelių ežero krašto Pupillidae šeimos sraigės, o 1966 m. tuometiniame Leningrade, I.Pavlovo fiziologijos institute, biologijos mokslų daktaro disertaciją „Gyvūnų veisimasis ir domestikacija (išorinių ir vidinių faktorių sąveika paukščių ir žinduolių veisimosi procesuose ryšium su jų domestikacija)“. 1993 m. nostrifikuotas habilituotu daktaru (gamtos mokslai).
Karbonatizacija

Betono karbonatizacija

Betono karbonatizacija - betono korozijos būdas, kai ore esantis anglies dvideginis reaguoja su cementinio akmens kalcio hidroksidu, sudarydamas kalcio karbonatą.

Dirvų karbonatizacija

Dirvų karbonatizacija - reiškinys, vykstantis kai kuriuose dirvožemiuose, kurio metu viršutinių sluoksnių karbonatai virsta tirpiais bikarbonatais, kurie ištirpsta vandenyje (šis procesas vadinamas dekarbonatizacija), bet gilesniusoe sluoksniuose vėl atvirsta netirpiais karbonatais, kurie tuose gilesniuose sluoksniuose ir kaupiasi.
Šis reiškinys būdingas sausringiems, pusiau sausringiems ir nepakankamai drėgniems regionams. Tokių kraštų dirvožemiuose dėl dekarbonatizacijos ir vėlesnės karbonatizacijos susidaro karbonatais prisotinti horizontai.
Jonas Macijauskas (1941)

Biografija

Baigęs Kretingos vidurinę mokyklą, studijavo Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje. Dirbo Kretingos raj. kultūros skyriaus inspektoriumi, vėliau – Rūdaičių ir Darbėnų kultūros namuose, Kretingos muzikos mokykloje, technikume, vadovavo „Laisvės“ vilnos audinių fabriko meno saviveiklos kolektyvui, daug metų grojo Klaipėdos ir Palangos restoranuose. Paskutine jo darboviete tapo Kretingos kultūros rūmai. Atgimimo metais aktyviai įsijungė į visuomeninę veiklą, 1990–1995 m. Kretingos miesto tarybos deputatas.
1976 m. susidomėjo menine fotografija, dalyvavo parodose. Rinko senas knygas, dokumentinius kino filmus, virdulius, lygintuvus, plokšteles, patefonus ir radijo imtuvus, kuriuos pats taisė. Surinktą plokštelių, patefonų, radijo imtuvų kolekciją testamentu dovanojo Kretingos muziejui. Tarp jų – XX a. pirmoje pusėje pagaminti „His Master‘s Voice“ ir „Viva tonal Columbia Gramophone“ firmų patefonai, radijo imtuvas „Blaupunkt“, pagamintas Vokietijoje.
Trat FC

Istorija

Klubas įkurtas 2011 m. 2019 m. pateko į aukščiausią lygą.

Sudėtis (2019)

Atnaujinta: 2019 m. spalio 17 d.
Potamologija

Potamologija (gr. potamos – upė ir logos – mokslas) arba upėtyra – sausumos hidrologijos šaka, kuri tiria upes. Potamologija nagrinėja vandens ir nešmenų judėjimo dėsnius, klimato, miškingumo, agrotechnikos, hidrotechnologinės melioracijos poveikį nuotėkiui, upių baseinų vandens ir šilumos balansą, terminį bei hidrocheminį upės ir jos baseino režimą, prognozuoja hidrologinį režimą.
Naudojamasi fizinės geografijos, meteorologijos, geologijos, hidraulikos, hidromechanikos, fizikos, chemijos metodais.
Kad būtų nustatytas hidrologinis režimas, upės ilgai ir reguliariai stebimos. Upių vandens procesų dinamika tiriama laboratorijose ir gamtoje. Ekspediciniais metodais renkami duomenys apie upių režimą, fizines ypatybes.
Henrikas Kęstutis Šilgalis

Henrikas Kęstutis Šilgalis (1944 m. liepos 16 d. Kajučių k., Kretingos r. – 2007 m. vasario 13 d.) – architektas.
Gary Francione

Biografija

Gary L. Francione baigė filosofijos bakalauro studijas Rochester universitete. Vėliau mokėsi Anglijoje bei baigė filosofijos magistrantūros ir teisės doktorantūros studijas Virdžinijos universitete. Po baigimo dirbo JAV Apeliaciniame bei Aukščiausiame teisme. Nuo 1984 metų tapo Pensilvanijos universiteto Teisės fakulteto dėstytojas. Jis buvo pirmasis JAV teisės dėstytojas, į savo kursą įtraukęs gyvūnų teises (1985 m.). Nuo 1989 metų iki šių dienų dėsto baudžiamosios teisės, teisės filosofijos bei žmogaus ir gyvūnų teisių kursus Rutgers universitete.
Gary L. Francione yra 7 knygų autorius.
Terviurenas

Priežiūra

Per dažnai šukuojant šunį galima sugadinti pavilnę. Besišeriantį šunį patartina šukuoti retomis šukomis, kad kailis atrodytų dailiau.

Charakteris

Šie šunys energingi, būdrus, sumanūs, guvūs.

Dresūra

Dar mažas terviurenas turi išmokti pasitikėti savimi. Patartina vestis jį į naujas vietas ir pratinti prie kitų žmonių bei gyvūnų. Reikia saugoti, kad jo niekas negąsdintų ir neskriaustų. Greitai išmoksta komandų ir puikiai suvokia šeimininko balso intonacijas. Mušti šunį ir rėkti ant jo nereikia, tai neduoda norimo efekto. Terviureną reikia auklėti švelniai, bet ryžtingai. Tinka įvarioms šunų sporto rungtims, ypač vikrumo kamuoliuko gaudymo varžyboms.

Elgesys su kitais gyvūnais ir žmonėmis

Sutaria su kitais šunimis, katėmis ir kitais naminiais gyvūnais, ypač jei prie jų buvo pratinamas iš mažens. Sutaria ir su vaikais, jei šie jo neskriaudžia. Nepažįstamų žmonių vengia.

Mankšta

Kad terviurenas būtų ramus, jam reikia pakankamai mankštintis. Mėgsta žaisti kamuoliuku ir atnešti daiktus.

Pastabos

Griunendalis ir Terviurenas – tai belgų aviganio veislės. Kanadoje ir JAV jos dar nepripažintos kaip atskiros veislės. Amerikos veislynų klubas, kartu su savo atšakomis Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje, terviurenus laiko atskira veisle.
Talismanas

Talismanas – daiktas, paprastai nedidelis, manoma, magiškas ir nešantis sėkmę, apsaugantis nuo nelaimių, stiprinantis magines galias. Kaip ir amuletas, talismanas dažnai gali būti brangakmenis, tauraus metalo dirbinys, papuošalas. Senovėje talismanu būdavo sumedžioto gyvūno kūno dalis, medžio, akmens raižinys. Buvo tikima, kad užmušto gyvūno galia pereina į talismaną ir neša laimę bei apsaugą jo nešiotojui.
Dabartinėje kultūroje talismanu dažnai vadinamas emociškai brangus, nuolat su savimi turimas daiktas, kuriam jo savininkas priskiria magiškų savybių (pvz., kuprinė, rašiklis, pakabukas, apyrankė ir kt.).
Maybach Zeppelin

DS7

„DS7“ (Doppel Sechs 7) versija turėjo 6971 cm³ darbinio tūrio V12 variklį, išvystantį 150 AG, esant 2800 aps./min. ir buvo gaminama nuo 1929 iki 1930 m. Pirmasis modelis vadinosi tiesiog „Maybach 12“, kurio pardavimai prasidėjo 1928 m. 1930 m. pakeistas „DS7“ gavo emblemą „Zeppelin“, kuri buvo pritvirtinta tarp priekinių žibintų, ant radiatoriaus grotelių; nors automobilis visur vadinamas „Maybach Zeppelin“, tai niekada nebuvo oficialus jo pavadinimas.
Karlo Maibacho variklio stūmokliai, kurių matmenys 86×100 mm, išdėstyti dideliais atstumais, alkūninis velenas turėjo 8 guolius, kurių vienas, esantis gale, palaikė veleną. Triukšmo mažinimui jie buvo pagaminti iš specialiomis dervomis impregnuotų kompozitinių medžiagų. Dar viena šio variklio ypatybė – trijų guolių dangteliai tvirtinosi keturiais prailgintais varžtais.

DS8

1930 m., po „DS7“ modelio, išleistas „DS8“. Jame buvo sumontuotas 7977 cm³ darbinio tūrio V12 variklis, kuris išvystė 200 AG, esant gana mažoms 3200 aps./min. apsukoms. Šis variklis tuo metu buvo vienas galingiausių pasaulyje. Nepriklausomai nuo kėbulo tipo, automobilis galėdavo įsibėgėti iki 171 km/h.
2012 m. rugpjūtį „DS8 Cabriolet“ aukcione parduotas už 1,3 mln. eurų. Automobilyje buvo sumontuota reta „Variorex“ aštuonių pavarų dėžė su vakuuminiu perjungimu. Manoma, kad tai viena iš 100 tokių pagamintų dėžių.
Motinystės medalis

Medalio aprašas

Medalis disko formos, skersmuo 29 mm. Priekinėje pusėje profilinis motinos ir vaiko atvaizdas iki pusės. Kairėje viršutinėje pusėje – iškila žvaigždutė su sklindančiais spinduliais. Pakraščiu eina siauras laurų vainikas. Apatinėje dalyje – juostelė su užrašu СССР ('TSRS'). Visi atvaizdai ir užrašai – iškilūs. Antrosios medalio pusės centre – pjautuvo ir kūjo atvaizdas, viršutinėje dalyje užrašas pakraščiu Медаль ('Medalis'), o apatinėje dalyje – материнства ('motinystės').
I laipsnio medalis sidabrinis, II laipsnio – bronzinis.
Medalis kilpute ir žiedu sutvirtinamas su metaline plokštele, kuri yra banguoto kaspino, padengto baltu emaliu, pavidalo. Viršutinė ir apatinės kaspino dalys turi žydras juosteles (I tipo Motinystės medalyje) arba tamsiai mėlynas (II tipo Motinystės medalyje).
Baigiamosios glamonės

Baigiamosios glamonės (vok. Nachspiel; angl. afterplay; plg. meilės žaismas – foreplay) – lytinių partnerių veiksmai pasibaigus sueičiai. Juos lemia vyro ir moters lytinių reakcijų skirtumai. Baigiamosios glamonės paprastai kiek svarbesnės moterims nei vyrams.
Iškart po orgazmo vyro susijaudinimas greitai nuslūgsta, varpos erekcija išnyksta ir vyras apskritai nereaguoja į lytinius dirgiklius (refrakcinis laikotarpis).
Moteris nusiramina gerokai lėčiau, todėl po sueities jai būtinos vyro meilę ir švelnumą išreiškiančios glamonės. Orgazmas moteriai sukelia ne tik fiziologinį pasitenkinimą, tačiau ir švelnumo vyrui jausmą, todėl vyras turėtų atsakyti tuo pačiu. Intensyvios glamonės šiuo metu netinka, kadangi jautriausių vietų (varputės, krūtų ir jų spenelių) stimuliavimas po sueities dažniausiai būna nemalonus, kartais net skausmingas. Todėl tinkamiausios ir daugeliui moterų malonios baigiamosios glamonės yra ramus ir švelnus neitin erogeniškai aktyvių zonų glostymas, susiglaudimas, apsikabinimas. Daugelis moterų mėgsta, kai tokiomis akimirkomis vyras kužda jai į ausį meilius žodžius, išreiškia džiaugsmą ir pasitenkinimą patirtu seksu ir apskritai tarpusavio santykiais. Slopstant moters susijaudinimui, erotinį pokalbį galima nukreipti ir kitomis temomis, kol abudu partneriai susiglaudę užmiega.
Kartais baigiamosios glamonės gali pereiti į kitos sueities preliudiją, tačiau moteriai reikia atsižvelgti į vyro fiziologiją: kol nepasibaigęs refrakcinis laikotarpis, vyro lytinis aktyvumas yra ribotas, o patiriami pojūčiai jam ne visada malonūs. Nemažai lytinio gyvenimo problemų iškyla dėl to, kad vyrai mano, kad moters lytinio susijaudinimo ciklas panašus į jų, todėl baigiamosioms glamonėms skiria nedaug dėmesio, tuoj po sueities nusisuka ar užmiega. Toks elgesys moteriai sukelia abejones dėl vyro – kad jis nepakankamai ją myli, naudojasi ja tik savo lytinėms reikmėms patenkinti.
Rodrigo Martins Josviaki

Karjera

Žaidėjas kilęs iš Brazilijos. Futbolą žaidė gimtinėje, kur gynė „Bahia“ ir „Parane Clube“ garbę, o vėliau sulaukė kvietimo prisijungti prie šios šalies grando „Coritiba“.
Į Lietuvą atvyko 2017 m. vasario mėn. Pirmą sezoną A lygoje žaidė 18 rungtynių ir prasileido 24 įvarčius.
2018 m. žaidė 30 rungtynių ir prasileido 32 įvarčius.
Rėžiai (Vilnius)

Aplinkinės gyvenvietės

BališkėsAliniškės – 1 kmPoškaičiai – 1 km
Gaukštonys – 3,5 km
Telomerazė

Telomerazė – specialus ribonukleoproteinas, pasižymintis atvirkštinės transkriptazės aktyvumu ir specifiškai pridedantis rekombinacijos metu prarastus telomeros galus.
Šviesa (LEU)

Istorija

Iki 1962 m. Nr. 2 vadinosi „Tarybinis studentas“, iki 1986 mš Nr. 19 – „Tarybinis pedagogas“ ir ėjo kaip Vilniaus pedagoginio instituto savaitraštis. 1952–1990 m. buvo leidžiamas kartą per savaite, nuo 1991 m. – kartą per mėnesį. Tiražas 1952 m. – 500 egz., 1967 m. – 1900 egz., 1981 m. – 2000 egz., 1989 m. – 1000 egz., 1997 m. – 350 egz., nuo 2007 m. 1000 egz.
Rašo apie studentų ir dėstytojų gyvenimą, nagrinėja akademinio mokymosi ir auklėjimo problemas.
Jonas Miliušis

Biografija

1921 m. atvažiavo į Lietuvą. Mokėsi Raseinių ir Jurbarko gimnazijose. Nuo 1939 m. studijavo ekonomiką Kauno ir Vilniaus universitetuose.
1931 m. dienraščio „Lietuvos žinios“ korespondentas, rašinius spausdino dienraštyje „Vakarai“, laikraščiuose „Lietuvos ūkininkas“, „Ūkininko patarėjas“, kituose periodiniuose leidiniuose. 1940–1941 m. – Lietuvos radijo pranešėjas, 1944–1956 m. – radijo pranešėjas, Lietuvos kino studijos vyriausias redaktorius, Lietuvos radijo literatūros ir meno laidų redaktorius. 1957–1974 m. savaitraščio „Kalba Vilnius“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, meno skyriaus redaktorius, 1959–1968 m. – leidinio redaktorius. Rašė kino, radijo ir televizijos teorijos, istorijos bei praktikos klausimais. Sukūrė dokumentinių filmų scenarijų, išvertė grožinės literatūros kūrinių.
Marijampolės savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Marijampolės savivaldybės taryba – Marijampolės savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.

Veikla

Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 16 d. Savivaldybės meru 15 balsų dauguma iš 27 išrinktas Rolandas Jonikaitis. Mero pavaduotoju išrinktas Lietuvos socialdemokratų partijos atstovas Vidmantas Brazys. Administracijos direktoriumi paskirtas Valdas Tumelis. 2008 m. lapkričio 24 d. 16 tarybos narių pareiškus nepasitikėjimą R. Jonikaičiu, 14 balsų meru išrinktas Vidmantas Brazys, jo pavaduotoju, gavęs 17 balsų – Gintautas Stankevičius.
Kibernetinio saugumo ir telekomunikacijų tarnyba

Kibernetinio saugumo ir telekomunikacijų tarnyba – vyriausybinė organizacija, kuri rūpinasi valstybės informacinių sistemų ir jų infrastruktūros saugumu, tiria kibernetinius incidentus. Įkurta 2015 m. Vilniuje. Tarnyba pavaldi Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijai.

Veikla

Tarnyba analizuoja kibernetinio saugumo aplinką, rengia reikalavimus viešojo sektoriaus informacinių išteklių ir ypatingos svarbos infrastruktūros kibernetiniam saugumui užtikrinti, kibernetinės gynybos bei grėsmių valdymo planus. Įstaiga taip pat koordinuoja kaip kibernetinės apsaugos priemones įgyvendina valstybinių institucijų valdytojai. Tiria ir reaguoja į kibernetinius incidentus.

Istorija

Tarnyba suformuota pertvarkius Ryšių ir informacinių sistemų tarnybą prie Krašto apsaugos ministerijos.
Nibrių kaimo kapinės

Istorija

Šiose kapinaitėse žmonės buvo laidojami nuo senų laikų. Kaimo, pavadinimu “Daukantai” XIX amžiuje nebuvo, šio kaimo teritorija taip pat buvo vadinama Nibriais. 
Jiezno bažnyčios mirties metrikuose aplinkinių parapijos kaimų kapinės, kuriose žmones laidodavo, imtos nurodyti nuo 1802 metų. Nuo šių metų galima atsekti ir palaidotuosius Nibrių kapinėse.  
XVIII a. – XIX a. Nibrių kaimas priklausė Trezantolio dvarui, todėl šiose kapinėse buvo laidojami ir minėto dvaro gyventojai.
Nibrių kaimo kapinėse palaidoti savanoriai Mikas Burbulis, Petras Daraškevičius, Petras Šabasevičius, Jonas Tamošiūnas, Jonas Galinskas. 
Nibrių kapinėse stovi trys išlikę mediniai kryžiai. 
Tik įėjus pro vartus po dešine puse yra medinė skulptūra. Tai 1994 m. J.Užkurnio sukurtas paminklas, ant jo iškaltas užrašas: “Gimtine brangi, tu esi viena, kaip ši šventa vieta. Nibrių, Daukantų, Dambavos kaimai. 1994.VII.30.”.
Eugenijus Bunka

Biografija

Vilniaus universitete studijavo geologiją, rusų kalbą ir literatūrą, 1983 m. baigė žurnalistikos specialybę.
Plungės liaudies kūrybos gaminių įmonėje Minija dirbo gintaro meistru, medžio drožėju, vėliau Fotografijos meno draugijos Žemaitijos skyriaus redaktorius ir sekretoriumi. Nuo 1977 m. Plungės rajono laikraščio „Kibirkštis“ redakcijos skyriaus vedėjas. 1989–1994 m. laikraščio „Respublika“, 1994–1996 m. laikraščio „Diena“ korespondentas Žemaitijoje. Rašė apie žmonių tarpusavio santykius, ryšius su aplinka ir gamta, ekonomikos klausimais.  Vėliau laikraščio „Klaipėda“ redaktoriaus pavaduotojas, Rietavo miškų urėdijos atstovas ryšiams su visuomene.
Balticum TV kraštotyros laidų „Žemaitijos labirintais“ vienas autorių.
Pirmąjį apsakymą išspausdino žurnale „Nemunas“. 1988 m. jo literatūrinis scenarijus multiplikaciniam filmui „Paukštė“ užėmė pirmąją vietą respublikiniame konkurse.
1982 m. Platelių plaukimo maratono iniciatorius. Lions klubo narys. Jakovo Bunkos labdaros ir paramos fondo vykdantysis direktorius.
Apencelis (miestas)

Istorija

1071 m. miestas minimas kaip Abbacella.