google/wiki40b huggingface dataset:
AtheOS

AtheOS buvo nemokama Unix šeimos operacinė sistema skirta x86 tipo kompiuteriams (pavadinimas iššifruojamas Athena Operating System (lietuviškai skambėtų Atėnės operacinė sistema), prieš tai ji dar vadinosi AltOS). Pradinis jos tikslas buvo sukurti AmigaOS kloną, tačiau vėliau šio sumanymo buvo atsisakyta. Ji daugiau nebeplėtojama, bet vėliau buvo vystoma jos atšaka – Syllable operacine sistema.

Istorija

Nuo 1994 iki 2000 metų pradžios AtheOS buvo išimtinai kuriama vieno Norvegijos programuotojo Kurt Skauen; jis ją paskelbė pasauliui 2000 metų kovą Usenet interneto diskusijų sistemoje pagal atviro kodo GNU GPL licenciją. Nepaisant to Skauen nebuvo linkęs priimti kodo pakeitimus skirtingai nuo daugumos kitų panašių projektų. Nuo 2001 metų pabaigos jis nutraukė tolimesnį operacinės sistemos tobulinimą dėl asmeninių priežasčių ir projektas yra laikomas mirusiu. Grupė programuotojų, norėdami pratęsti sistemos vystymą, sukūrė jos atšaką – Syllable operacinę sistemą, kuri buvo aktyviai vystoma dar ne vienerius metus po Skauen pasitraukimo.
Vidas Toleikis

Biografija

1986 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius elektrikas. Ūkininkas, 2004 m. Šilalės raj. savivaldybės administracijos Žemės ūkio skyriaus vedėjo pavaduotojas 1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Šilalės rajono skyriaus narys.
2007 m. (atsisakė mandato) Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys.
Kvėdarnos bendruomenės narys, „Gvaldų“ medžiotojų klubo pirmininkas. Sutuoktinė Stefa, vaikai Dovydas, Justinas, Goda.
Perkelis

Perkelis (angl. percale, percalcos; rus. перкаль; pranc. percale, iš pers. پرگاله‎, pargāla „skuduras”) – lengvas medvilninis vienodų metmenų ir ataudų drobinio pynimo audinys. Gali būti ne grynos medvilnės, o mišinys (pvz., 50% medvilnės ir 50% poliesterio). Gali būti dažytas ar margintas. Dažnai naudojamas patalynei.
Perkelis yra tankus audinys, jo angl. thread count (siūlų skaičius kvadratiniame colyje) būna 200 ar didesnis. Perkelis audžiamas iš vidutinių (Nr. 36–60) bei plonų (Nr. 60–100) verpalų. Jis žymiai tankesnio audimo nei kiti paklodėms naudojami audiniai, vidutinės gramatūros, tvirtas, glotnus, neblizgus.

Panaudojimas

Pirmasis audinių, pagal aprašymą perkelių, panaudojimas aprašytas 1774 m., kai Prancūzijos laivyno valstybės sekretorius Anas Roberas Žakas Tiurgas (Anne Robert Jacques Turgot, baron de l’Aulne) pasiūlė laivų bures gaminti iš šio audinio, persunkto linų aliejumi. Dėl linų aliejaus paklausos kitose srityse perkelinių burių diegimas nusikėlė iki 1806 m., kai laivynas ėmė naudoti medvilnines bures, persunktas organinėmis dervomis. D. Britanijos laivynas perkelines bures ėmė naudoti 1814 m.
XX a. pirmoje pusėje perkelis buvo svarbi aviacijos pramonės žaliava. Perkeliu aptraukdavo sparnus, fiuzeliažą, stabilizatorių ir kitus paviršius. Perkelio tvirtumą, atsparumą vandeniui, nelaidumą vandeniui ir orui didino impregnuodami perkelį specialiais aviaciniais lakais. Perkelių aptrauktus lėktuvus dar naudojo Antrojo pasaulinio karo metais. Perkeliu buvo aptraukti garsieji Po-2. Sportinėje aviacijoje perkelis naudotas iki maždaug 1980 m. Paskui perkelį pakeitė kiti audiniai.
Šiais laikais iš perkelio siuva parašiutus ir bures, patalynę (perkelis sulaiko pūkus ir plunksnas), sukneles ir palaidinukes.
Sindianas

Geografija

Sindianas išsidėstęs tuoj į pietus nuo Taipėjaus, prie Sindiano upės. Šiaurinė miesto dalis tankiai apstatyta butų kompleksais, pietuose miškai pereina į Žongjango kalnagūbrį. Sindiano upė veda prie Bitano tvenkinio (碧潭), populiaraus turistinio objekto. Teritorija taip pat teka Beiši ir Nanši upės.
Mokslas ir gyvenimas

„Mokslas ir gyvenimas“ – mokslo populiarinimo ir mokslo istorijos mėnesinis žurnalas, leistas 1957–2012 m. Vilniuje.

Istorija

Steigėja ir iki 1992 m. leidėja „Žinijos“ draugija, nuo 1992 m. leido „Mokslas ir gyvenimas“ redakcija. Sovietmečiu žurnalas publikavo straipsnius įvairiais mokslo, teisės, pramonės, švietimo, literatūros klausimais. Dėl to sparčiai didėjo jo tiražas, 1982 metais pasiekęs 185 tūkst. egzempliorių. Tam nemažai įtakos turėjo žurnalistai Elena Sliesoriūnienė, Antanas Semaška, Ričardas Gavelis, Gedvydas Vainauskas. Tiražas: 1994 m. – 10 000 egz., 2007 m. – 2500 egzempliorių.

Veikla

Pagrindinės straipsnių temos: gamtos mokslai, visuomenės mokslai, filosofija, teisė, medicina, pramonė, žemės ūkis, transportas, ryšiai, kosmonautika, kultūra, švietimas, kalba ir literatūra, mokslo ir technikos istorijos klausimais, skelbė mokslo, technikos naujoves. 
Redakcijos kolegija: Valdas Adamkus, Juozas Banionis, Edmundas Čapas, Algirdas Gaižutis, Jonas Grigas, Saulius Gulbinskas, Paulius Jurkus, Libertas Klimka, Juozapas Algimantas Krikštopaitis, Kęstutis Makariūnas, Vytautas Merkys, Gvidas Mikelinis, Stasys Vaitekūnas, Jurgis Vilemas, Aleksandras Vitkus.
Konstantinas Juonas

Konstantinas Juonas (rus. Константин Фёдорович Юон, 1875 m. spalio 24 d. Maskva – 1958 m. balandžio 11 d. ten pat) – rusų tapytojas peizažistas, meno teoretikas, nuo 1947 m. TSRS Meno akademijos akademikas.

Biografija

Brolis kompozitorius Pavelas Juonas. 1894−1898 m. studijavo Tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje, kur jo mokytojais buvo Abramas Archipovas, Nikolajus Kasatkinas, Konstantinas Korovinas ir kiti. 1899−1900 m. dirbo Valentino Serovo studijoje Maskvoje, čia jį sužavėjo impresionizmas. 1900 m. Maskvoje įkūrė dailės mokyklą, kurioje dėstė iki 1917 m. Joje mokėsi daug būsimųjų avangardistinės dailės kūrėjų, tokių, kaip Vladimiras Favorskis, Vytautas Kairiūkštis, Aleksandras Kuprinas, Vera Muchina, L. Petrova, Varvara Stepanova, N. Udalcova ir kt.)
1903 m. vienas Rusų dailininkų sąjungos steigėjų, dailininkų susivienijimo „Meno pasaulis“ (Мир искусства) narys. 1903 m. ir 1906 m. dalyvavo „Meno pasaulio“ parodose. 1913 m. priimtas į „Paryžiaus Rudens“ salonus. 1925 m. Revoliucinės Rusijos dailininkų asociacijos narys, dalyvavo kuriant spektaklių scenografiją. 1948-1950 m. TSRS mokslų akademijos Vaizduojamųjų menų teorijos ir istorijos mokslinio tyrimo instituto direktorius. 1952−1955 m. Maskvos V. Surikovo meno instituto profesorius. Nuo 1957 m. TSRS dailininkų sąjungos valdybos pirmasis sekretorius.

Kūryba

Ankstyvuosiuose kūriniuose vaizduojama Rusijos gamta, bažnyčios, vienuolynai (Serija „Švč. Trejybės vienuolynas“: „Kovas“, 1903 m., „Žiema“, 1910 m., „Kovo saulė“ 1915 m.). Po 1917 m. Spalio perversmo sukurtuose paveiksluose aukštinama nauja santvarka („Nauja planeta“, 1921 m., „Pamaskvio jaunimas“, 1926 m.). Vėliau nutapė daug pompastiškų paveikslų („Paradas raudonojoje aikštėje 1941 m. lapkričio 7 dieną“, 1949 m.), netgi prasilenkiančių su realia istorija („Kremliaus šturmas 1917 m.“, 1947 m.)
Sukūrė scenografijų ir kostiumų teatrams (M. Musorgskio „Borisas Godunovas“, 1912-1913 m., „Chovanščina“, 1940 m.).
FK Saturn

Istorija

2008 m. pabaigoje klubas dėl finansinių sunkumų ketino susijungti su FK Himki komanda, tačiau sprendimas greitai buvo atšauktas. Tačiau 2011 m. pradžioje dėl didelių skolų bankrutavo ir prarado vietą aukščiausiojoje lygoje.
FK Visinčia Šalčininkėliai

Istorija

Klubas pavadintas pro Visinčios upę, tekančią Šalčininkų rajone.
Vincas Giedra

Biografija

1948 m. baigė Merkinės gimnaziją. 1949–1950 m. ir 1952–1954 m. dirbo Varėnos rajono laikraščio „Tarybinis balsas“ redakcijoje. 1954–1956 m. žurnalo „Žvaigždutė“, o 1958–1961 m. – žurnalo „Moksleivis“ redakcijų darbuotojas.  
Išleido eilėraščių rinkinių, parašė eilėraščių, pasakų ir apsakymų vaikams; išvertė poezijos ir prozos knygų.
Sekmadienis (savaitraštis)

Sekmadienis – bulvarinio pobūdžio savaitraštis, ėjęs nuo 1928 m. kovo iki 1940 m. birželio Kaune.

Istorija

Įsteigė ir iki 1929 m. redagavo Vincas Kemežys. Nuo 1929 m. leido Chanonas Kučinskas, redagavo Vladas Radzevičius, Stasys Sadauskas. Tiražas 1929 m. – 5000 egz. 1940 m. leido priedą „Pasaulio vaizdai“. Bendradarbiavo Juozas Olinardas Penčyla, Jonas Šimkus.
1990–1992 m. Kaune kaip atkurtas 1928–1940 m. ėjęs to paties pavadinimo savaitraštis leistas laikraštis Lietuvai. Redaktorius Pranciškus Abelkis. Tiražas 1990 m. – 10 000 egz., 1992 m. – 1000 egz. Išėjo 5 numeriai.
Taipingų sukilimas

Sukilimo eiga

Sukilimas prasidėjo 1850 m. vasarą Guangsi (Guǎngxī) provincijoje. Iš pradžių sukilimas buvo vietinio pobūdžio. Vėliau buvo sukurta drausminga sukilėlių kariuomenė, įkurta Didžiosios lygybės dangiškoji valstybė (太平天国 Tàipíng Tiān Guó); jos valdovu tapo Hong Siučiuanas.
1852 m. taipingai iš Guangsi provincijos pradėjo žygį į šalies centrą.
1853 m. kovo mėnesį jie užėmė Nankiną (Nanjing) ir paskelbė jį Taipingų valstybės sostine. Čia sukilimo vadovai paskelbė savo programą, kuri numatė Kinijos feodalinę visuomenę pertvarkyti į sukarintą patriarchalinę. Taipingai sumažino valstiečiams žemės mokesčius, o didžiausią mokesčių dalį uždėjo dvarininkams ir turtuoliams.
1853 m. gegužės mėnesį taipingai, norėdami nuversti Čingų dinastijos valdžią, surengė žygį į Pekiną, bet 1855 m. gegužės mėnesį netoli Tiandzino (Tiānjīn) pralaimėjo.
1853−1856 m. taipingai pasiekė reikšmingų pergalių Centrinėje Kinijoje, o 1857 m. prie jų prisidėjusios Nien sukilimo (Niǎn jūn qǐ yì) pagrindinėms jėgoms pasiekė pergalių Anhui (Ānhuī) ir Hainano (Hǎinán) provincijų šiaurėje.
1858−1862 m. laimėję keletą mūšių, taipingai užėmė dalį Dziangsu (Jiāngsū) ir Džedziango (Zhèjiāng) provincijų, bet prarado svarbią Ančingo (Ānqìng) tvirtovę Anhui provincijoje.
Nuo 1862 m. vasario mėnesio malšinti Taipingų sukilimą Čingų dinastijai padėjo JAV, D. Britanija ir Prancūzija, po pirmojo ir antrojo Opiumo karų (1840−1842 m. ir 1856−1860 m.) gavusios naujų privilegijų Kinijoje ir siekusios išsaugoti mandžiūrų viešpatavimą.
1863−1864 m. po atkaklių mūšių taipingai neteko beveik visų atramos punktų, jų kariuomenę sutriuškino Čingų karinės pajėgos. 1864 m. liepos mėnesį buvo užimtas Nankinas.
Žuvus Taipingų sukilimo vadovams, žlugo ir Taipingų valstybė. Sukilėlių kariuomenės likučiai galutinai buvo sutriuškinti 1868 m. rugpjūčio mėnesį.
Jonas Stoskeliūnas

Jonas Stoskeliūnas (literatūrinis slapyvardis St. Keliūnas ir J. Papelenis; 1913 m. liepos 10 d. Kampuočiuose, Suvalkų gubernija – 1991 m. kovo 11 d. Punskas, Lenkija) – Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas, mokytojas ir poetas.

Biografija

Gimė ir augo ūkininkų šeimoje. Mokėsi privačiai, vėliau Seinų „Žiburio“ gimnazijoje Lazdijuose. 1932 m įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą. Jį baigė, tapdamas lietuvių kalbos ir literatūros specialistu. 1937 m. vienerius metus tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Nuo 1938 metų mokytojavo Marijampolės marijonų, vėliau Alytaus gimnazijose. 1944 m. grįžo į gimtuosius Kampuočius, kur dirbo tėvų ūkyje. Nuo 1949 m. dėstė Elko bendrojo lavinimo licėjuje, po to Suvalkų licėjuje. Trumpai vadovavo Punsko lietuvių kultūros namams. 1956 m. su grupe bendraminčių įsteigė Punsko bendrojo lavinimo licėjų. Neteisingai apkaltintas, 1960 m. iš darbo atleistas. Mokytojas buvo priverstas mokyti Vidugirių, Navinykų ir Vaitakiemio pradinėse mokyklose. 1966 metais jam buvo leista grįžti į Punsko licėjų, kur jis dirbo pedagoginį darbą iki pat išėjimo į pensiją 1977 m.
Lituanistas Jonas Stoskeliūnas ne tik mokė ir auklėjo vaikus, bet ir rašė kraštotyros straipsnius į „Aušrą“, parengė keletą vadovėlių Lenkijos lietuviškom mokyklom. Rinko tautosaką ir kūrė eiles, kurias skelbė leidiniuose „Jaunimo draugas“ ir „Aušra“, o 1991 m. išleido poemą apie jotvingių Šiurpilių pilį – „Šiurplių gyvenimas“.
Sakmė apie princą Gendži

Sakmė apie princą Gendži (jap. 源氏物語 = Genji Monogatari) yra klasikinis japonų literatūros kūrinys, priskiriamas Japonijos bajorei Murasaki Shikibu ankstyvajame XI a., viduriniajame Heian laikotarpyje. Kūrinys dažnai tituluojamas pirmuoju romanu pasaulyje, taip pat pirmuoju moderniuoju romanu, pirmuoju psichologiniu romanu ar pirmuoju psichologiniu romanu, vis dar laikomu klasika, nors tiek tokie titulai, tiek pats kūrinio priskyrimas romanui yra sukėlęs nemažai debatų (žr. skiltį Reikšmingumas). Užrašytas emakimono ritiniuose.
Pirmas dalinai sakmę apie Gendži 1882 m. į anglų kalbą išvertė Suematsu Kenchō. Visą sakmę be vieno skyriaus išvertė Arturas Veilis. Visą sakmę į anglų kalbą, naudodamas tikslesnį metodą nei A. Veilis, pirmąkart išvertė Edvardas Seidenstikeris Japonijos parlamentaras Marutei Tsurunen sakmę yra išvertęs į suomių kalbą.

Autorystė

Debatai, kiek Sakmės apie Gendži autorystę išties galima priskirti Murasaki Shikibu, tęsiasi šimtmečius ir nepanašu, kad kada nors užsibaigs, nebent bus atrasta naujų archyvinių įrodymų. Yra visuotinai sutarta, kad sakmė dabartinę savo formą įgavo 1021 m., kai Sarashina Nikki autorė savo dienoraštyje padarė žymų įrašą apie jos džiaugsmą įsigijus kūrinio egzempliorių. Ji rašo, kad romaną sudaro virš 50 skyrių ir pamini veikėją, pasirodžiusį kūriniui einant į pabaigą, taigi, jei romaną be Murasaki Shikibu kūrė kiti autoriai, kūrinys buvo parašytas panašiu laiku kaip šis Sarašinos įrašas. Murasaki Šikibu savo pačios dienoraštyje 1008 m. mini šį romaną, kurio pagrindinės veikėjos toks pats vardas, Murasaki. Šis įrašas patvirtina bent dalį romano buvus prieinamą skaityti 1008 m.
Viačeslavas Petruša

Biografija

1975 m. baigė mokyklą Klaipėdoje ir įstojo į armiją. 1979 m. baigė Černigovo lakūnų mokyklą. Iki 1987 m. tarnavo Ramiojo vandenyno flotilėje. Nuo 1989 m. dirba valstybiniame V. P. Čkalovo skrydžių bandymo centre. Dalyvavo įvairių naujų lėktuvų eksperimentiniuose bandymuose. 2004 m. suteiktas Rusijos Federacijos didvyrio ordinas bei Narsumo ordinas.
Willibald Hahn

Sportininkas

Futbolo sirgaliams tapo žinomu, kai būdamas dvidešimtmečiu, pradėjo žaisti saugo pozicijoje Austrijos sostinės Gersthofer SV komandoje. Prieš 1931–32 m. sezoną perėjo į Pirmojoje lygoje žaidžiančią Vienos FAC Team, kur įsitvirtino pagrindinėje sudėtyje. Kitame sezone nusprendė ginti Vienos Austria klubo spalvas. Šiame kolektyve per varžybas jam dažniausiai teko praleisti ant atsarginių suolelio, todėl kartu su dviem bendraklubiečiais perėjo į Prancūzijos Antrosios lygos Hispano–Bastidienne klubą Bordo mieste. 1934 m. grįžo į gimtinę, po vieną sezoną žaidė šalies sostinės Favoritner SC, Vienos FC ir Favoritner AC klubuose. Paskutinė komanda, į kurią 1937 m. buvo gavęs pakvietimą futbolininkas V.Hanas, buvo Vienos SK Admira. Kitų metų rudenį jis nusprendė baigti aktyviai sportuoti.

Treneris

Kai per vadinamą Anšliusą Austrija buvo prijungta prie Vokietijos, V.Hanas 1938 m. emigravo į Norvegiją, kur pradėjo treniruoti Moso FK. 1939 m. birželio 11 d. – 1940 m. spalio 13 d. buvo kviečiamas dirbti Lietuvos vyrų futbolo rinktinės treneriu, kartu jis treniravo ir jaunuosius šalies futbolininkus. Lietuvos rinktinė 1939 m. draugiškose rungtynėse Karlstade pralaimėjo švedams 0:7, o Taline įveikė estus 1:0. 1940 m. Baltijos futbolo taurės turnyre Rygoje pralaimėta Latvijos rinktinei 0:1 ir sužeista lygiosiomis 1:1 su Estijos futbolo reprezentantais. Draugiškose rungtynėse Kaune buvo įveikti estai 2:0 ir latviai 4:3.
Po Antrojo pasaulinio karo dirbo Vienos SK. Prie elitinio futbolo reikalų sugrįžo 1953 m.: jo treniruojama Norvegijos rinktinė tais metais nustebino sužaidusi lygiomis 1:1 su pajėgia Vakarų Vokietijos vyrų futbolo rinktine, po to Vilibaldas Hanas dar 25 kartus per tarptautines rungtynes vadovavo norvegų reprezentantams. 1956 m. jis pervažiavo gyventi į Miuncheną, kur pradėjo darbuotis su vietos FC Bayern komanda. 1957 m. V.Hano treniruojami sportininkai laimėjo Vokietijos futbolo taurę. Nepaisant to, kad 1958 m. buvo pasirašytas kontraktas su Tryro SV Eintracht, jis išvyko treniruoti Šveicarijos vyrų futbolo rinktinę. Dirbo nesėkmingai: iš šešių žaistų rungtynių penkias treniruojama Rinktinė pralošė. Po 1959 m. spalio 25 d. per Centrinės Europos tarptautinė taurės varžybas skaudžiai pralaimėto mačo Vengrijos rinktinei rezultatu 0:8 jis buvo atleistas.
Nuo 1960 m. gyveno Vokietijoje. Treniravo Kaselio KSV Hessen, kurią iš Antrosios lygos išvedė į aukštesniąją. Vėliau dirbo su Eseno Schwarz–Weiß, Oberhauzeno Rot–Weiß, Ingolštato Ringsee, Bairoto Oberfranken, Roitlingeno SSV ir Štutgarto Kickers klubais.
Howard Stern

Biografija

Savo pirmąją radijo laidą H. Sternas vedė mokydamasis Bostono universitete. 1976-1982 m. laikotarpiu jis populiarino savo radijo laidų asmenybę ir dirbo įvairiose radijo stotyse. 1985 m. H. Sternas pradėjo 20 metų karjerą „WBMP“ stotyje. Jo vedama rytinė pokalbių laida išpopuliarėjo 1986 m. ir buvo transliuojama 60 šalių bei buvo sulaukusi 20 milijonų klausytojų vienu metu.
Per savo karjerą laidų vedėjas gavo įvairių apdovanojimų, tarp kurių žurnalo „Billboard“ Transliuojama metų asmenybe buvo paskelbtas 8 kartus iš eilės. H. Sternas tapo vienu daugiausiai apmokamu radijo laidų vedėju, kai 2004 m. su „Sirius“ pasirašė 5 metų sutartį už 500 milijonus JAV dolerių.
Nuo 2012 iki 2015 m. H. Sternas buvo TV laidos „America's Got Talent“ teisėju.
Pats H. Sternas save yra pavadinęs „visų medijų karaliu“ dėl savo įvairiapusės ir sėkmingos veiklos. Jis vedė ir prodiusavo įvairias TV laidas, dvi parašytos knygos buvo parduotos daugiau nei milijono kopijų tiražu. Pagal vieną knygų buvo pastatytas filmas, kuriame vaidino pats H. Sternas. 1997 m. išleistas muzikos albumas „Private Parts: The Album“ „Billboard 200“ tope pasiekė 1 vietą.
H. Sternas dažnai patenka į Forbes įžymybių 100 sąrašą. 2017 m. jame vedėjas buvo 7 vietoje.
2015 m. radijo laidų vedėjas pratęsė savo sutartį su „Sirius“ radiju iki 2027 m.
Sigmos panorama

Sigmos panorama – Lietuvos elektronikos pramonės susivienijimo „Sigma“ savaitraštis, ėjęs 1973–1990 m. Vilniuje.

Istorija

1978–1988 m. vadinosi „Elektronika“ ir buvo leidžiamas lietuvių ir rusų kalba. Tiražas 1978 m. – 2000 egz. lietuvių kalba ir 1000 egz. rusų k., 1988 m. – 3000 egz. lietuvių kalba ir 1000 egz. rusų k., 1990 m. – 3000 egz.
Lukiškių kalėjimas

Lukiškių kalėjimas (ofic. Lukiškių tardymo izoliatorius-kalėjimas; LTIK) – tardymo izoliatorius-kalėjimas, esantis Lukiškėse (Vilnius), viena seniausių įkalinimo įstaigų Lietuvoje.

Istorija

Lukiškių terminuoto laisvės atėmimo bausmės vykdymo kalėjimas buvo pradėtas statyti 1901 m., o tardymo kalėjimas – 1902 m. Kalėjimo projektą parengė architektas G. Trambickis, techninį projektą, sąmatą ir kalėjimo pastato brėžinius – inžinierius K. Kelčevskis. Terminuoto laisvės atėmimo bausmės vykdymo kalėjimas buvo skirtas 421 nuteistajam, tardymo kalėjimas – 278 suimtiesiems, administracinis pastatas su butais kalėjimo viršininkui, jo 4 padėjėjams ir prižiūrėtojams, virtuvės pastatas, kepykla, pirtis, skalbykla, ūkiniai pastatai, mūrinė siena, juosianti visus pastatus ir kita.
1905 m. pastatyta Vilniaus Lukiškių kalėjimo Šv. Nikolajaus cerkvė, katalikų koplyčia.
1904 m. kalėjimas buvo pradėtas naudoti. Tuomet tai buvo viena moderniausių įkalinimo įstaigų imperijoje. Statyba kainavo beveik 1,5 mln. rublių. Pastatas nekeitė savo paskirties tiek vokiečių, tiek ir rusų okupacijos metais.
Atkūrus Lietuvos Nepriklausomybę, kalėjime bausmes atlieka LR piliečiai ir užsieniečiai. 1990 m. nuteistų kalėjime buvo 440, o 2007 m. – 148 nuteistieji.
2019 m. šis kalėjimas prijungtas prie Vilniaus pataisos namų, o tų metų viduryje – uždarytas.
Vukovaro–Srijemo apskritis

Pavadinimas

Serbų abėcėle apskritis rašoma Вуковарско-сријемска жупанија, veng. Vukovár-Szerém megye, svk. Vukovarsko-sriemska župa, bosn. Vukovarsko-srijemski kanton bei vok. Gespanschaft Wukowar-Syrmien.

Geografija

Apskrities plotas – 2488 km². Teka Dunojus ir Sava bei dvi mažesnės upės: Bosutas (Savos intakas) ir Vuka (Dunojaus intakas).
Vukovaro–Srijemo apskritis šiaurės vakaruose ribojasi su Osijeko–Baranijos apskritimi, vakaruose su Brodo–Posavinos apskritimi, pietuose turi pasienio ruožą su Bosnija ir Hercegovina bei rytuose su Serbija.
Akmuo Baravykas

Atminimo paminklas

Baravykas iš akmens pastatytas kaip paminklas, skirtas pažymėti Dumpių miško sodinimą XX a. pradžioje. Akmenyje iškaltas užrašas vokiečių kalba: „Sodink mišką, nors ir nežinai, kas kada nors jo šešėlyje šoks. Ir pagalvok, žmogau, tai tavo protėviai tavęs nepažinę tau pasodino. Sodinta 1917-1928 m. C.G. Hildendorfo“. Šoninėje pusėje ant „koto” iškalta: „Kr. K. Bajorai 1934″. Kr. K. – tai Kretingos kalėjimas. „Grybas” stovi ant betoninio pagrindo, atsuktas į vakarus, į buvusio Dumpių dvaro pusę. Jis sudėtas iš dviejų dalių: „koto“ ir „kepurės“. „Kotas“ stačiakampis, „kepurė“ pusapvalė, priekinė pusė lygi. Jos apatinėje dalyje yra nedidelė duobutė-mova, kad galvutė nenuslystų.
Paminklas stovi sodinto Dumpių miško lygios stačiakampės aikštelės, kuri apaugus žole, samanomis, dešiniajame, t. y. šiaurrytiniame kampe. Ši aikštelė vakariniu kraštu remiasi į miško keliuką, jos kraštinių ilgiai: 8 m (palei keliuką) ir 9 m (gilyn į mišką). Aplinkui miške vyrauja eglės, bet nemažai auga ir beržų. Šie medžiai paminklui sudaro paunksnę. Aikštelės kairiajame, t. y. pietvakariniame kampe, prie pat keliuko, įkasta 77 cm aukščio informacinė rodyklė su metaline lentele (jos ilgis 59,5 cm ir aukštis 34 cm), kurioje nurodytas paminklo pavadinimas ir vokiškojo teksto, esančio ant paminklo, vertimas.

Istorija

Grybo formos paminklo atsiradimo Dumpių miške istoriją 1976 m. paskelbė Vokietijoje leidžiamas Klaipėdos krašto išeivių laikraštis „Memeler Dampfboot”, o Lietuvos kraštotyrininkams jį pristatė Klaipėdos krašto išeivis iš Vokietijos Bernd Dauskardt.
Paminklo sumanytojas buvo vietinio Dumpių dvaro savininko C. G. Hilgendorfo sūnus Heinrichas (1900-1979). Jis už politinę veiklą 1934 m. kurį laiką kalėjo Bajorų kalėjime, garsėjusiame akmens apdirbimo dirbtuvėmis. Kaip politinis kalinys jis neprivalėjo dirbti, todėl turėdamas laisvo laiko, sugalvojo savo tėvo 1917-1928 m. sodintame miškelyje pastatyti akmeninį atminimo ženklą. Iš laikraščių skiaučių susiklijavo grybo pavidalo pavyzdį, iš didelės akmenų krūvos išsirinko du reikiamo dydžio granito luitus. Akmens tašymo bei šlifavimo darbus vykdė kartu su labiau patyrusiu kaliniu lietuviu. Kai po šešių savaičių H. Hilgendorfas buvo paleistas į laisvę, su savimi pasiėmė ir akmens dirbinį, kuriame buvo iškalti vokiečių filosofo Johano Gotlibo Fichtės žodžiai.

Geologija

Baravyko „kepurėlės” tašytame sferiškame paviršiuje matomos kulkų išskeltos 3 duobutės, o jo nušlifuotame vertikaliame pjūvyje yra vokišką įrašą pažeidusios dvi 1-2 cm gylio duobutės (vienoje dar buvo kulkos likučių). Nuo šaudymo atsiradusius du ryškius įdubimus turi ir Baravyko „koto” priekinė dalis. Paminklo sušaudymas vertintas kaip tyčinis, vandališkas aktas, kuris galėjo būti atliktas Antrojo pasaulinio karo metu ar vėliau. Šiame miške sovietmečiu vykdavo TSRS kariuomenės atsargos kareivių ir karininkų pratybos (išlikę apkasai karinei technikai slėpti).
Paminklo akmenį sudaranti uoliena – kvarcinis dioritas. Diorite vyrauja plagioklazas yra raginukės ir kvarco. Jo matmenys: aukštis 1,22 m, ilgis 1,14 m, plotis 0,47 m.
SVG

SVG (Scalable Vector Graphics) – dvimačių vektorinių vaizdų aprašymo formatas XML žymėjimo kalbos pagrindu. Tai – kaip HTML kalba grafikai. Šiuo formatu galima aprašyti tiek statinius, tiek ir animuotus vaizdus. Jis yra pilnai interaktyvus. SVG standartas yra atviras, sukūrė W3C konsorciumas.

Istorija

Standartas pradėtas kurti 1998 m., po to kai buvo paskebti VML (vector markup language) ir PGML formatai. Kūrimui vadovavo Chrisas Lilley, pirmoji standarto versija (1.0) paskelbta 2001 m. rugsėjo mėnesį, 2003 m. sausį paskelbta naujausia (1.1) versija. 2003 m. taip pat paskelbtos ir standarto versijos, skirtos mobiliems įrenginiams – SVG Tiny bei SVG Basic. Šiuo metu kuriamos SVG Full 1.2 bei SVG Tiny 1.2 standartų versijos.
Formatas dar nėra palaikomas taip, kaip populiarūs senesni formatai (GIF, PNG, JPEG). Daugeliui naršyklių reikia įdiegti specialius išplėtimus, norint, kad šiose būtų vaizduojami SVG vaizdai, todėl dažnai SVG vaizdus naudojančios svetainės (taip pat ir Vikipedija) verčia tokius vaizdus į populiaresnius ne vektorinius formatus.