google/wiki40b huggingface dataset:
Mažasis pingvinas

Paplitimas

Paplitę Naujosios Zelandijos pakrantėse, Čatamo salose, Kenterberyje, Kuko sąsiauryje, pietų Australijos pakrantėse. Populiacijoje yra 350–600,000 individų.

Išvaizda

Tai mažiausia pingvinų rūšis: kūno ilgis apie 30 – 33 cm., o sveria 1 – 1,5 kg. Plunksnos trumpos ir tankios. Viršugalvis, kaklas, nugara ir išorinė sparnų pusė yra tamsiai mėlynos spalvos. Gerklė, pilvas ir vidinė sparnų pusė – balti.Rainelė šviesiai sidabriška arba melsvai pilka arba šviesiai ruda .Snapas tamsiai pilkas ar juodas. Saugusių patinų snapas 35,7 mm ilgio, patelių – 34,5 mm. Patelių snapai yra plonesni. Jauniklių snapai trumpesni už suaugusių. Saugusių patinų snapas 35,7 mm ilgio, patelių – 34,5 mm. Patelių snapai yra plonesni. Jauniklių snapai trumpesni už suaugusių. Sparnai 11,75 cm ilgio. Pėdos rožinės, o padai juodi.

Biologija

Gyvenimo trukmės vidurkis laisvėje apie 6,5 metus, o nelaisvėje iki 25 metų. Lytiškai patinai subręsta 3 metų, o patelės dviejų. Aktyvūs dieną, triukšmingi.
Didžiausią gyvenimo dalį praleidžia jūrose, todėl yra puikiai prisitaikę išgyventi vandenyje. Kad plunksnos neperšlaptų, jas ištepa riebalais, esančiais pasturgalinėje liaukoje. Pūkuose susidarę oro tarpai kūną saugo nuo šalčio.
Ieškodami maisto per dieną nuplaukia 15 – 50 kilometrų. Maisto ieško 10 – 30 m gylyje. Po vandeniu išbūna 1 min. Plaukia 2 – 6,4 km/h greičiu. Maitinasi jūroje pavieniui arba mažomis grupelėmis, sutemus grįžta į krantą. Minta tik jūros gyvūnais: žuvimis, kriliumi ir smulkiais kalmarais. Sausumoje būna tik veisimosi ir šerimosi metu.
Birželio – rugpjūčio mėnesiais į veisimosi vietas pirmieji grįžta patinai ir pradeda taisyti senus arba krauti naujus lizdus. Lizdavietės yra 2 metrų atstumu viena nuo kitos. Lizdus krauna 60 – 80 cenimetrų ilgio urvuose ar plyšiuose  . Dėtyje du, balti, beveik vienodo dydžio kiaušiniai. Gali būti dvi vados per sezoną. Perėjimas trunka 36 dienas. Peri abu tėvai, pasikeisdami kas 1 – 2 paras. Tėvai jauniklius maitina atrydami žuvis ar kalmarus. 5 savaičių jaunikliai tėvų laukia išlindę iš urvų. 7 – 11 savaičių jaunikliai maitinasi patys.
Išplaukus jaunikliams į jūrą suaugę pingvinai pradeda šertis. Šeriasi 17 dienų. Šėrimosi metu nesimaitina.
Vanda Juknaitė

Biografija

1972 m. baigė VU lietuvių kalbą ir literatūrą. Mokytojavo, dėstė Klaipėdos konservatorijoje. Nuo 1975 m. dėsto Lietuvos edukologijos universitete, bendradarbiauja kultūrinėje spaudoje. Dirba socialinės pedagogikos srityje su benamiais, gatvės vaikais, neįgaliaisiais, įsteigė jiems vasaros stovyklą Inkūnuose (Anykščių raj.). Gyvena ir dirba Vilniuje.
Nuo 1990 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė. Išgarsėjo romanu „Šermenys“.
V. Juknaitės kūryba išversta į anglų, latvių, lenkų, rusų, švedų, hebrajų, vokiečių kalbas.
Pavilnutis

Istorija

Pietiniame Pavilnučio kaimo pakraštyje yra Parakaunyčios kalnas; senovėje ant kalno yra buvusios kapinės; prie kalno iki I pasaulinio karo stovėjo rusų caro armijos parako ir sprogstamųjų medžiagų medinis sandėlis.
1831 m. liepos 14 d. naktį Pavilnučio kaime ant Parakaunyčios kalno keletą valandų ilsėjosi besitraukiantis nuo rusų caro armijos persekiojimų generolo F. Rolando sukilėlių dalinys.
Pavilnučio kaimo viduryje buvo vadinamasis dvaro laukas (plotas apie 70 ha), kuris Švėkšnos dvarui liko po žemės reformos (1923 m.). Pavilnučio kaimo vakarinėje dalyje buvo Švėkšnos dvaro plytinė (1901–1905 m. pagamintos ir išdegtos čerpės ir dalis plytų Švėkšnos Šv. Jokūbo bažnyčios statybai).
1928 m. Pavilnučio kaimo pietinėje dalyje pastatytas aukštas rąstų bokštas piramidė. 1929 m. birželį Lietuvos ir užsienio mokslininkai 1 mm tikslumu išmatavo atstumą tarp šio ir Skomantų kaime (Klaipėdos raj.) pastatytų medinių bokštų. Šiuos du bokštus jungianti tiesė (ilgis 6466,357 m) tapo pagrindine linija, kuri naudota atliekant geografinius ir geodezinius mūsų šalies teritorijos matavimus. 2003 gruodžio 31 d. ”Švėkšnos bazės” Švėkšnos trianguliacijos punktas (likę žemėje giliai patvariai įtaisyti keli betoniniai ir metaliniai „centrai"; bokštą 1967 nuvertė uraganas), kaip turintis istorinę, mokslinę reikšmę, įtrauktas į Lietuvos Respublikos kultūros paveldo registrą.
1930 m. pro Pavilnutį nutiestas plentas į Žagatpurvius.
I ir II pasaulinių karų pradžioje Pavilnučio kaimo laukuose buvo rusų apkasai.
1948 gegužės 22 d. ant Parakaunyčios kalno stovėjusią daržinę buvo surinkti ir uždaryti į Sibirą tremiami Švėkšnos valsčiaus žmonės.
Sovietmečiu Pavilnučio kaime buvo Švėkšnos tarybinio ūkio karvių ferma, mechaninės dirbtuvės, degalinė, grūdų sandėlis, suskystintų dujų balionų sandėliukas. XX a. VI–VII dešimtmetyje ant Parakaunyčios kalno veikė akmenų skaldykla, kurios skalda buvo naudojama Švėkšnos-Saugų kelio rekonstrukcijai.
1923 m. Pavilnučio kaime buvo 8 ūkiai, 38 gyventojai, 1997 m. – 21 ūkis, 44 gyventojai,
Paprūdžiai (Kupiškis)

Istorija

Iki I pasaulinio karo čia buvo Liudvinavo dvaras.
Niasas

Niasas (indonez. Pulau Nias, niasų k. Tanö Niha) – sala Indonezijoje, Indijos vandenyne, prie vakarinių Sumatros salos krantų (atskirta Mentavajaus sąsiauriu). 140 km į šiaurės vakarus yra Simeuluės sala, 80 km į pietryčius – Batu salos. Plotas 4771 km². 639,7 tūkst. gyventojų.
Niasas – didžiausia Šiaurės Sumatros provincijai priklausanti sala. Nuo 2003 m. sala padalinta į dvi regencijas: Šiaurės Niasą ir Pietų Niasą. Svarbiausias miestas – Gunung Sitolis.
Sala smarkiai nukentėjo nuo 2004 m. cunamio. Pakrantęs užliejusios 10 m aukščio bangos pražudė 122 gyventojus ir dar daug žmonių paliko be pastogės. 2005 m. kovo mėnesį Sumatroje kilęs žemės drebėjimas nusinešė dar 800 gyventojų gyvybes.
Robertas Gleichas

Robertas Gleichas (vok. Robert Gleich; 1859 m.  Priekulės dvare – 1912 m. rugpjūčio 7 d. Klaipėdoje) – pirmas žymesnis Klaipėdos krašto dailininkas.

Biografija

Gimė buvusio kariškio, vėliau valdžiusio Priekulės dvarą šeimoje. Robertas lankė Klaipėdos Luizės gimnaziją, vėliau studijavo Karaliaučiaus meno akademijoje. Pirmasis darbas buvo 1881 m. iliustracijos Karaliaučiaus universiteto profesoriaus B. A. Benecke‘s knygai „Žuvys, žvejyba ir žuvininkystė Rytų ir Vakarų Prūsijoje“ (vok. „Fische, Fischerei u. Fischzucht in Ost- u. Westpreußen“). Vėliau tęsė studijas Miunchene ir Diuseldorfe. Nuo 1880 m. lankėsi Kuršių Nerijoje, priklausė Nidos dailininkų kolonijai. Pastoviai buvo apsistojęs Hamburge, bet sunki kepenų liga privertė jį sugrįžti į Klaipėdą, kur tebegyveno jo šeimos nariai.
Jungtinių Tautų plėtros programa

Tikslai

UNDP deklaruoja siekį naikinti skurdą ir sumažinti nelygybę bei atskirtį. Tai daroma padedant geriau planuoti valstybių politiką, ugdant gebėjimus, suvedant skirtingas puses bendradarbiavimui. Pagrindinės tematinės sritys: darnusis vystymasis, demokratija ir taikos užtikrinimas, atsparumas klimato kaitai ir stichinėms nelaimėms.

Veikla

UNDP yra atsakinga už daugelį techninių projektų, kurie gali būti įgyvendinami vykdant Pasaulio sveikatos organizacijos, UNEP ir kitų institucijų siekius arba tarptautinių konferencijų metu priimtus sprendimus (pavyzdžiui, 2015–2030 m. laikotarpio Darnaus vystymosi tikslus). UNDP taip pat atlieka tyrimus, renka duomenis, publikuoja ataskaitas apie vystymosi situaciją įvairiose šalyse. Pavyzdžiui, sudaro Žmogaus socialinės raidos indeksą ir skelbia kasmetinę Žmogaus socialinės raidos ataskaitą.

Biudžetas

UNDP yra vieną didžiausių biudžetų turinčių padalinių Jungtinių Tautų sistemoje, 2008-2018 m. svyruojantį tarp 4,5 ir 5,5 mlrd. JAV dolerių per metus. Daugiausiai į biudžetą įnešančios valstybės: Vokietija, Japonija, JAV, Jungtinė Karalystė, Norvegija, Švedija, Šveicarija.
Tikėjimo doktrinos kongregacija

Tikėjimo doktrinos kongregacija (lot. Congregatio pro Doctrina Fidei; CDF) – vienas iš Romos kurijos struktūrinių padalinių – kongregacija, anksčiau buvusi žinoma kaip Romos ir visuotinės inkvizicijos aukščiausioji šventoji kongregacija. Tai seniausia iš devynių Romos kurijos kongregacijų. Sukurta katalikų bažnyčios kovai su erezija, šiandien ji yra tarp aktyviausių pagrindinių Kurijos padalinių, prižiūri katalikybės doktriną. Istoriniame kontekste geriausiai ši kongregacija žinoma kaip Šventoji inkvizicijos tarnyba. Kongregacijos būstinė įsikūrusi Šventosios tarnybos rūmuose (it. Palazzo del Sant'Uffizio), šalia Vatikano miesto ribos. Kongregacijoje dirba patarėjų taryba, kurios veikloje dalyvauja kardinolai, vyskupai, kunigai, teologai, kanonų teisės specialistai.

Istorija

Kongregacijos įkūrėju 1542 m. laikomas popiežius Paulius III, paskelbęs Apaštališkąją konstituciją Licet ab initio. Kongregacijos vienintelis tikslas buvo „skleisti patikimą katalikų doktriną ir apginti tas krikščioniškąsias tradicines vertybes, kurios atsidūrė pavojuje dėl naujų ir nepriimtinų doktrinų“. Popiežiaus sukurta Romos ir visuotinės inkvizicijos aukščiausioji šventoji kongregacija, sudaryta iš kardinolų ir kitų dvasininkų, tarnavo kaip paskutinė teisminė instancija teisiamiems eretikams bei vaidino svarų indėlį kontrreformacijos judėjime.
Valdant popiežiui Pijui X, 1908 m. kongregacija oficialiai pavadinta Šventosios tarnybos aukščiausiąja šventąja kongregacija. Daugelyje katalikiškų kraštų neformaliai vadinta tiesiog Šventąja tarnyba (it. Sant'Uffizio). II Vatikano susirinkimo pabaigoje, 1965 m. gruodžio 7 d. ji tapo Tikėjimo doktrinos šventąja kongregacija. Netrukus po 1983 m. kanonų teisės kodekso įsigaliojimo pavadinime nebeliko žodžio „šventoji“ - ji tapo Tikėjimo doktrinos kongregacija.
Kazlaučizna

Pilkapynas

Vietovė garsi jos pietuose, 1,6 km į šiaurės rytus nuo Veprių – Antakalnio kelio tilto per Šventąją ir 0,45 km į šiaurės vakarus nuo Šventosios dešiniojo kranto, esančiu IX–XII a. Kazlaučiznos pilkapynu, vadinamais Švedkapiais, kuris 1997 m. pripažintas valstybės saugomu archeologijos paminklu (A1205). 400 m ilgio ir 150 m pločio miško plote išsidėstę apie 40 pilkapių. Sampilai 6–8 m skersmens, 1-1,2 m aukščio, dalis pilkapių apardyti. 1970 m. ir 1984 m. archeologai žvalgė šį pilkapyną, tačiau duomenų apie radinius nėra.

Žymūs žmonės

Kazlaučiznos kaime gimė mokytojas, chorvedys, skulptorius ir visuomenininkas Jonas Žentelis (1929–).
Izraelio ekonomika

Gamtinės dujos

2000 m. prie Aškelono buvo atrastas 33 milijardų kubinių metrų gamtinių dujų telkinys, kuris pradėtas eksploatuoti 2004 m. komercinei gavybai. 2012 m. telkinys buvo beveik visas išnaudotas dėl padidėjusio gamtinių dujų poreikio šalyje. Izraelis yra radęs dar septynis gamtinių dujų telkinius, kurie iš viso gali turėti 36 trilijonus kubinių metrų gamtinių dujų, pagrinde jūroje.

Elektros energija

Valstybinei Izraelio bendrovei Israel Electric Corporation (IEC) priklauso beveik visa išgaunama elektra šalyje. Per metus Izraelis pagamina 11690 MW elektros energijos, kurios dauguma iš iškastinio kuro. Šailis turi elektros energijos pertekliu, bet dėl politinių priežasčių Izraelio elektros tinklai nesujungti su kaimyninėmis valstybėmis, tad nereikalingos elektros energijos šalis parduoti negali. 2016 m. planuojama 2000 MW povandeninio kabelio elektros jungties EuroAsia Interconnector tarp Izraelio, Graikijos ir Kipro paleidimas.
Ledinis diskas

„Ledinis diskas“ – Jurbarko lėkščiasvydžio sporto klubo „Velniai“ organizuojamas uždarų patalpų turnyras. Turnyras pradėtas rengti dėl Lietuvos turnyrų žemėlapyje susidariusių didelių tarpų tarp turnyrų. Pirmasis turnyras surengtas 2012 metais.
„Ledinis diskas“ tradiciškai organizuojamas sausio mėnesio paskutinio savaitgalo šeštadienį.
Turnyro organizatoriai naudoją 8 komandų atvirojo diviziono turnyrą, kai komandos paskirstomos į dvi grupes po 4 komandas.
Pašakarnis (Radviliškis)

Istorija

Norvilai (Vincas ir jo sūnūs Antanas ir Ipolitas) Pašakarnio dvarą pirko XX a. pradžioje. Dabar jų palikuonys gyvena Lietuvoje, JAV, Ukrainoje. Dvarvietė garsėjo apie 1860 m. pastatytu dideliu mediniu pastatu, bet po Jono Norvilo mirties jis nebeišliko.
Žarija (Čikaga)

Istorija

Leido K. Trainys, Amerikos lietuvių socialistų sąjunga. Bendradarbiavo Jurgis Baltrušaitis, J. Bendoraitis, Antanas Bimba, J. Bimba, T Dirsė, T. Dundulis, Jonas Gasiūnas, Pranas Lavinskas, M. Pukis, V. Raudzevičius ir kt.
Redagavo Juozas Stilsonas, K. Trainys, B. Fabrika, Vincas Andrulis.
Mandarininis citrinmedis

Augalų morfologija

Mandarininis citrinmedis – diploidinis (2n = 18), nedidelis iki 4 m aukščio užaugantis medis. Šakos paprastai bedyglės. Žiedai pavieniai ar susitelkę į nedidelius žiedynus. Mandarininiai citrinmedžiai yra anksti nokstantys ir gausiai derantys. Jų vaisius – tikrasis mandarinas.
Jie gana jautrūs šalnoms. Auginami tropikuose ir subtropikuose.
Dažnai yra savidulkiai (bitės perneša žiedadulkes iš to paties žiedo kuokelių į piesteles) ar partenokarpiniai (augantis vaisius be apvaisinimo, dėl ko vaisiai būna besėkliai, pvz., satsumos grupės mandarininiai citrinmedžiai). Išimtis – Dancy veislės žiedai būna sterilūs savoms žiedadulkėms, todėl, jei norimas geras derlius, apdulkinimui reikia daug bičių ir apdulkintojos veislės medžių.

Naudojimas

Mandarinų žieveles naudoja tradicinėje kinų medicinoje (manoma, kad reguliuoja ki energiją). Žievelės naudojamos reguliuojant vidurių tempimą, jomis gerina virškinimą ir mažina gleivių susidarymą kvėpavimo takuose.
LKL 2006–2007 m. sezonas

LKL 2006-2007 m. sezonas – 14–tas lygos sezonas. Lygoje triumfavo Kauno „Žalgiris“, finalo serijoje 4:2 nugalėjęs Vilniaus „Lietuvos rytą“.

Transliacijos

Šį sezoną krepšinio gerbėjai LKL kovas matė per LRT televiziją. Transliacijų laikas – šeštadieniais, po 16 val. „Žinių“, o kai žaidė „Žalgiris“ – „Lietuvos rytas“ – prieš „Panoramą“, t. y. 18:45 val.
Gražutė Šlapelytė-Sirutienė

Gražutė Šlapelytė-Sirutienė (1909 m. lapkričio 29 d. Vilniuje – 2009 m. sausio 5 d. Santa Monikoje, Kalifornija) – Lietuvos pedagogė, kalbininkė, JAV lietuvių visuomenės veikėja.

Biografija

Tėvai visuomenės veikėjai Jurgis Šlapelis (1876–1941 m.) ir Marija Šlapelienė (1880–1977 m.), krikštatėvis Jonas Basanavičius. Sesuo teisininkė Laimutė Elena Šlapelytė-Graužinienė (1906–1988 m.). 1927 m. Vilniuje lenkų okupacijos metu baigė Vytauto Didžiojo gimnaziją, 1937 m. Vilniaus universitete gavo filosofijos ir lenkų bei lietuvių filologijos diplomą.
1932 m. mokytojavo Švenčionių gimnazijoje, 1933–1937 m. Vytauto Didžiojo gimnazijoje dėstė lietuvių kalbą ir Lietuvos geografiją. Nuo 1939 m. dirbo Lituanistikos institute Kaune ir Vilniuje. 1942 m. Vilniuje ištekėjo už Aloyzo Siručio (1910–1990 m.). 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. atvyko į JAV, tarnavo banke ir dalyvavo visuomeninėje lietuvių veikloje. 1950 m. su kitais įsteigė Vilniaus krašto lietuvių sąjungą ir aktyviai veikė joje. Vėliau dirbo Čikagos lietuvių kalbos draugijos veikloje, tvarkė draugijos lietuvių kalba rengiamas radijo valandėles, bendradarbiavo periodikoje. JAV lietuvių žurnalistų sąjungos narė.
Jos rašiniai spaudoje pasirodė dar studijų metais. Lietuvoje rašė žurnalui „Vilniaus šviesa“, po 1945 m. – Vokietijos periodiniams leidiniams „Žiburiai“, „Moterų žodis“, „Tėvynės sargas“. Vilniaus krašto temomis rašė JAV leidiniams „Draugas“, „Aidai“, „Akiračiai“, „Karys“, „Skautų aidas“, „Moteris“ ir kt. Devintojo dešimtmečio pradžioje talkino Broniui Kvikliui, rengusiam Lietuvos bažnyčių Vilniaus arkivyskupijos du pagrindinius tomus.
Jos skatinimu ir lėšomis 2000 m. Vilniuje Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas išleido prof. Vlado Žuko veikalą „Marijos ir Jurgio Šlapelių knygynas Vilniuje“. Marijos ir Jurgio Šlapelių sukauptą, Vilniaus kultūriniam palikimui reikšmingą archyvinę medžiagą dokumentavo kitoje V. Žuko knygoje „Marijos ir Jurgio Šlapelių archyvas“ (2006 m.). Taip pat ji parėmė J. ir M. Šlapelių biografijoms skirto Vytauto Damaševičiaus ir Juozo Matonio 2004 m. sukurto dokumentinio filmo „Ištikimi lietuviškam žodžiui“ leidybą. Ji taip pat rėmė lietuvių spaudą JAV ir Europoje, parapijas ir vienuolynus, JAV lietuvių bendruomenės veiklą, Bendrąjį Amerikos lietuvių fondą, Vasario 16-osios gimnaziją Vokietijoje, Šv. Kazimiero akademiją Romoje ir kitas lietuvių visuomeninės, religinės veiklos sritis. 
Atgavusi senamiestyje nacionalizuotą savo tėvų namą (Pilies g. 40), jį padovanojo Vilniaus miestui ir jame įkūrė savivaldybės žinioje veikiantį Marijos ir Jurgio Šlapelių vardo muziejų. Po motinos mirties Vilniaus universiteto bibliotekai perleido tėvų sukauptą archyvą ir biblioteką, o Lietuvių kalbos institutui – tėvo per dešimtmečius rinktą medžiagą žodynams.
Narvos elektrinės

Eesti Energia elektrinė

Jėgainė pradėta statyti 1963 m., o 1973 m. pradėta eksploatuoti. Instaliuota galia – 1 615 MW. Aušinama vandeniu iš Narvos upės. Šiuo metu jėgainėje veikia keturiolika katilų ir septynios turbinos. Naudojami du 250 m aukščio kaminai, kurie yra aukščiausi Estijoje. 2014 m. elektrinė pateko tarp penkiolikos labiausiai teršiančių jėgainių Europos Sąjungoje.

Balti elektrinė

Pirmoji komplekso elektrinė. Pradėta statyti 1959 m., o užbaigta 1965 m. Instaliuota elektros galia – 765 MW, šiluminė – 400 MW. Aušinama Narvos HE tvenkinio vandeniu.

Auverės elektrinė

300 MW elektros galio elektrinė pradėta statyti 2011 m. ir užbaigta 2015 m. Statybos kainavo 638 mln. eurų.

Pelenai

Kompleksas per metus pagamina virš 4,5 mln. tonų pelenų. Narvos elektrinėse pelenai yra plaunami į vandenį, kurie laikomi rezervuaruose.
Jonas Valickis

Biografija

1906 m. baigė Palangos progimnaziją, 1906–1911 m. mokėsi Kauno gimnazijoje. Nuo 1911 m. Maskvos universiteto Fizikos-matematikos fakultete studijavo gamtos mokslus.
1918 m. grįžo į Lietuvą. Gyveno tėviškėje Gėčių kaime, vėliau persikėlė į Telšius. 1918 m. lapkričio mėn. išrinktas į Telšių apskrities Komiteto Valdybą, kurioje paskirtas sekretoriaus pareigoms. Vėliau Telšių apskrities milicijos vadas, Telšių apskrities viršininko padėjėjas. Prieš rinkimus į Steigiamąjį Seimą buvo paskirtas Telšių gimnazijos direktoriumi.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. Dirbo ekonominėje komisijoje.
Pasibaigus Steigiamojo Seimo kadencijai dirbo Telšiuose, Mažeikiuose, Tauragėje. Nuo 1926 m. gyveno ir mokytojavo Tauragėje. 
Bendradarbiavo leidiniuose „Žemaitis“, „Darbo žemaitis“.
Knuruvas

Istorija

Pirmą kartą Knuruvas paminėtas 1295 m. Vroclavo vyskupystės bažnytiniuose raštuose. Kaip ir visoje Silezijoje, XV–XVII a. miestą valdė įvairių monarchijų valdovai. 1875 m. pastatyta parako gamykla. Atradus apylinkėse anglies, sparčiai pradėta vystyti jos kasyba, imta steigti perdirbimo pramonės įmones, prie jų kurti darbininkų gyvenvietes, tiesti geležinkelio atšakas. Po II Pasaulinio karo buvo statomos naujos anglies gavybos šachtos, iškilo nauji gyvenamieji rajonai, kartu plečiama infrastruktūra. Miesto teisės suteiktos 1951 m.
Baltijos baleto teatras

Baltijos baleto teatras – šiuolaikinio baleto teatras Vilniuje. Prie baleto veikia studija. Direktorė Laura Radzevičiūtė (anksčiau Vilius Survila).
Hengša

Hengša (kin. 横沙岛, pinyin: Hengsha Dǎo) – sąnašinė sala Jangdzės žiotyse, rytų Kinijoje. Plotas 56 km², gyventojų 33 400 (2008 m.). Kartu su netoliese esančiomis Čongmingo ir Čangsingo salomis administraciškai sudaro Šanchajaus miesto Čongmingo rajoną. Kitaip nei kitos dvi salos, Hengša iš Šanchajaus pasiekiama tik keltu.
Salos soduose auginami citrusiniai vaismedžiai, ryžiai, medvilnė, rapsai. Praktikuojama tiek gėlavandenė, tiek jūrinė žvejyba, daugiausia pagaunama dviejų rūšių ančiuvių. Sala taip pat plėtojama ekologiniam turizmui ir aukščiausios klasės kurortams.

Geografija

Hengša gana apvalios formos, jos ilgis iš šiaurės į pietus yra apie 10 km, o plotis iš rytų į vakarus apie 8 km. Plotas 56 km², vidutinis aukštis v.j.l 2,87 m.

Istorija

Hengšos sala Jangdzės upėje susiformavo 1858 m. 1886 ar 1890 m. salos žemę imta naudoti žemės ūkio reikmėms. Nuo jos susidarymo iki 1958 m. sala palaipsniui plėtėsi šiaurės vakarų kryptimi, kartu traukdamasi į pietryčius: šie veiksmai kartu paskatino salą „migruoti“ maždaug 5,25 kilometro Čangsingo salos kryptimi. Respublikos laikais džunkomis prekiauta saloje rinktu grūdų derliumi.
Iš pradžių Hengša buvo Čuanša apskrities, kuri vėliau sujungta su Pudongo rajonu, dalis. 1958 m. sala priskirta Baošano apskričiai. Salos klajonės baigėsi įrengus pylimus ir stabilizavus salos krantus. Kitais metais čia atsikėlė gyventi didelis skaičius žmonių, daugiausia valtyse gyvenančių tankų.

Populiariojoje kultūroje

Hengša yra viena pagrindinių vietovių 2011 m. kompiuteriniame žaidime „Deus Ex: Human Revolution“, kur ji vaizduojama kaip didžiulė metropolija.
Avižlių apylinkė

Istorija

Apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Vienrankių apylinkės.
Sandrine Bonnaire

Biografija

Sandrina buvo 7 iš 11 šeimos vaikų. 1983 m. ji debiutavo kine, filme „À nos amours“, o po metų buvo apdovanota Cezario apdovanojimu kaip perspektyviausia aktorė. Sekančiais metais ji pelnė antrą Cezario apdovanojimą, o filmas „Sans toit ni loi“ pelnė jai ir tarptautinį pripažinimą bei buvo apdovanotas Auksiniu liūtu Venecijos kino festivalyje. 
1987 m. ji vaidino Kanų kino festivalyje Auksine palmės šakele apdovanotoje juostoje „Sous le soleil de Satan“, o 1995 m. – režisieriaus Claude Chabrol trileryje „La Cérémonie“. 1999 m. vaidino juostoje „Rytai-Vakarai“.

Šeima

Aktorė turi dukterį Jeanne su aktoriumi William Hurt, su kuriuo susipažino 1991 m. filmuojant „La Peste “. 2003 m. ji ištekėjo už aktoriaus ir scenaristo Guillaume Laurant, su kuriuo susilaukė antros dukters Adele. Jie išsiskyrė 2015 m.
Vetluga (miestas)

Istorija

Nuo XIII a. šioje vietoje gyvavo marių miestas Juras. 1468 m. jį užėmė ir sunaikino Galičo-merių kunigaikštystė. Vietovė vėl apgyvendinta XVII a., kai apgyvendinta rusų. 1778 m. suteiktas miesto statusas.
Elza Rozenberga

Biografija

Mokėsi Mintaujos gimnazijoje, dalyvavo jaunimo būreliuose. Vėliau susidomėjo literatūra, dalyvavo visuomeninės politinės organizacijos „Jauna strava“ (Naujoji srovė) veikloje, kėlė jausmų laisvės, moterų emancipacijos problemas. 1897 m. ištekėjo už vieno iš šios organizacijos lyderių, laikraščio redaktoriaus ir poeto teisininko Janio Pliekšanio, o jį paskyrus advokatu, gyveno Panevėžyje.
1897–1903 m. kartu su vyru gyveno tremtyje Rusijoje, 1905–1920 m. Šveicarijoje. Grįžus į Latviją buvo išrinkta į Steigiamąjį susirinkimą. Subūrė grupelę bendraminčių, siekusių lygių teisių moterims, organizavo socialinės globos įstaigas ir draugijas. Įsijungė ir į Latvijos socialdemokratų veiklą.

Literatūrinė veikla

Aspazijos poezija priskiriama neoromantizmui. Tiesa, pirmosios jos parašytos dramos ir poezija dvelkė realizmu, kartais nostalgija praeičiai, pavyzdžiui, 1894 m. pastatytos dramos „Vaidilutė“ veiksmas vyksta XIV a. Lietuvoje. Tais pačiais metais pastatyta drama „Prarastos teisės“ ir 1895 m. parašyta drama „Nepasiektas tikslas“ susilaukė audringos rekcijos savo revoliucingumu, protestu prieš patriarchalinę moralę. Šie kūriniai taip pat yra nepralenkiami to laikmečio kultūros bei istorijos dokumentai.
Eilėraščių rinkiniui „Raudonos gėlės“ jau būdingas romantinis požiūris net į paprastus dalykus. Tačiau kartu juose pilna šviesios, lakios fantazijos, nerimo ir maišto nuotaikų, atskleidžiančių iš smulkiaburžuazinės šeimos kilusios moters jausmų pasaulį. Šiek tiek pilkesni tonai sklinda iš 1904 m. išėjusio rinkinio „Sielos prieblanda“. O drama „Sidabro skraistė“ laikoma pačiu lyriškiausiu ir meniškiausiu Aspazijos kūriniu.
Gyvenimas toli nuo gimtinės taip pat paliko pėdsaką kūryboje. Eilėraščių rinkiniuose „Saulėtas kampelis“, „Išskėsti sparnai“ nebeliko vietos socialinei temai, daugiau intymios lyrikos, mažiau aštrių kampų. Panaši ir vėlesnė lyrika, bei tragedija „Aspazija“, išėjusi jau Latvijoje 1923 m.
Ryški, įvairiaspalvė Aspazijos lyrika užima svarbią vietą Latvijos literatūroje.