Mitas

Mito sąvoka

Mitų esmė suprantama kaip religinė, o jų tyrimas yra glaudžiai susijęs su religijos istorija. Mituose esanti informacija svarbi religinių pažiūrų rekonstravimui.
Mituose pasakojama apie dievus, pusdievius, jų kilmę, žygdarbius, ir tarpusavio santykius, gerąsias ir blogąsias dvasias. Mitai dėsto pirmapradę istoriją, aiškina pasaulio ir žmogaus atsiradimą, gimimą ir mirties paslaptis, moralines vertybes.
Tai kolektyvinė žodinė kūryba, turinti daug variantų. Kadangi mitinė sąmonė formavosi tūkstantmečiais, tie patys dievai įvairiose vietose ir įvairiu laiku turėjo skirtingas reikšmes.
Mitų susidarymą bei jų santykius su kitais pasakojimais (legendomis, pasakomis, sagomis, epais) tiria mitologija. Pasak vienos iš tokių santykių interpretacijos mitai yra pasakojimai apie dievus arba didvyrius, susieti į nuoseklią sistemą, perduodama iš kartos į kartą kaip tradicija. Mitai susiejami su dvasiniu arba religiniu bendruomenės gyvenimu, palaikomi valdovų arba dvasininkų. Kai šis ryšys prarandamas, pasakojimai praranda savo mitologines savybes ir tampa pasakomis. Folkloro tyrinėtojai pabrėžia, kad mito reikšmė tame, jog tai nėra tik paprastas pasakojimas, nes jame užkoduojami svarbūs bendruomenės kultūros archetipai.

Naujasis mitas

Tai naujai susidaręs (sukurtas) mitas. Dažniausiai savo kilme jis nėra susijęs su senoviniais mitais, tačiau tenkina mito kriterijus: absoliutus tikėjimas ir tapatumas.
Šiuolaikinėje meno kritikoje naujaisiais mitais dažnai laikoma populiariųjų rašytojų kūryba. Tai nesutampa su Nejolovo kelta gyvojo mito idėja ir yra menamos tikrovės ir gyvojo mito painiojimas.
M. Steblin-Kaminskij (1976) rašė, kad žodis „mitas“ tapo tiesiog madingas ir „vartojamas kaip priemonė, suteikianti elegantiškumo kūrėjo stiliui…“, „viską pasaulyje galima pavadinti mitu“.
T. Černyšova (1972) rašė: „Mokslo atsiradimas nepanaikino mąstymo pagal analogiją – mitodaros pagrindo… O ten, kur yra vieta analogijai, visada lieka landa mitodarai, melagingo pasaulio pažintinio modelio atsiradimui“.
Remiantis šia prielaida, daroma išvada: kadangi mokslinės žinios, kuriomis operuoja mokslinė fantastika, yra netikslios, išlieka mąstymas pagal analogiją ir kuriami įvairūs pramanyti, „klaidingi“ tikrovės modeliai, vadinasi, galima kalbėti apie mokslinės fantastikos kuriamus mitus.
Mąstymas pagal analogiją yra bendras žmogaus mąstymo ypatumas. Pirmiausia bandomo pažinti objekto (reiškinio) modeliu tampa bet kuris tiriamajam objektui artimas (turintis bendrų savybių) objektas (reiškinys). Vėliau, tikrinant modelio ir originalo atitikimą, sukuriamas patobulintas modelio variantas, kuris ima tolti nuo pirmojo modelio. Visi taip tobulinami modeliai yra klaidingi ta prasme, kad jie ne visiškai paaiškina originalą, bet yra adekvatūs (tikslūs), nes leidžia vis geriau pažinti originalą. Galima teigti, kad modeliams būdingas monotoniškas artėjimas prie originalo, o pabaigoje galbūt ir asimptotiškumas. Taigi, Černyšovos pateikiama mito samprata yra pagrįsta klaidinga prielaida. Mito esmė yra neverifikuojamumas, absoliutus tikėjimas.

Mitas kaip prasimanymas

Mitas kaip prasimanymas yra tiesiog naiviojo realizmo pasireiškimas. Šiuo atveju nėra atsižvelgiama į sudėtingesnes sąveikas. Mito ribos tiek praplečiamos, kad pats mitas, kaip toksai, visai išnyksta. Tačiau tai yra požiūris į mirusį, suardytą mitą.

Mitas kaip sąmonės fenomenas

Mitas siejamas su mąstymo archetipais. Tai riba tarp dviejų sąmonės būsenų.