google/wiki40b huggingface dataset:
Povilas Dilys

Biografija

Tėvas Juozapas Dilys (1866-1952 m.) buvo kilęs iš Biržų valsčiaus Svidžių kaimo, senos evangelikų reformatų giminės, motina Eugenija Pfeferytė – liuteronų tikėjimo.
Povilas pradinę mokyklą lankė Vilniuje. Pirmojo pasaulinio karo metais mokėsi gimnazijoje Omske. Tėvams 1921 m. sugrįžus į Lietuvą, 1924 m. užbaigė gimnaziją Vilniuje. Įstojo į Varšuvos universiteto evangelikų teologijos fakultetą, kurį 1930 m. baigė kandidato laipsniu. Tais pačiais metais ordinuotas Vilniaus evangelikų reformatų bažnyčios diakonu, 1931 m. – kunigu. Tai buvo ypač sunkūs laikai: Lenkija buvo užgrobusi Vilniaus kraštą ir nepalankiai žiurėjo į kitataučius, ypač į evangeliškų tikybų žmones. P.Dilys stengėsi sutaikyti įvairių tautybių ir kalbų Lenkijos evangelikus. 1931-1940 m. Vilniaus Sinodo konsistorijos narys. 1936 m. atstovavo Vilniaus reformatų Sinodą Ženevoje, 1938 m. – Narvike (Norvegija),
Karo frontui artėjant prie Vilniaus, pasitraukė į Vakarus, Vokietijos Kylio universitete 1945 m. baigė ekonomikos mokslus. Iki 1951 m. šio universiteto Pasaulio ūkio instituto bibliotekos Rytų Europos skyriaus vedėjas. Vedė iškilaus tarpukario Lietuvos evangelikų reformatų generalinio superintendento prof. dr. Povilo Jakubėno dukrą Haliną Jakubėnaitę-Slavėnienę. Nuo 1949 m. išeivijos lietuvių reformatų Bažnyčios kolegijos narys ir, eidamas šias pareigas, pasireiškė tarptautinėje bažnytinėje veikloje. 1948 ir 1954 m. atstovavo Lietuvos evangelikų reformatų Bažnyčią I-jame ir II-jame Pasaulinės Bažnyčių Tarybos suvažiavimuose.
Atvykęs į JAV, nuo 1952 m. tarnavo Čikagos evangelikų reformatų parapijos kunigu, drauge dirbo Čikagos universiteto bibliotekoje. Išeivijos lietuvių reformatų Sinodas 1966 m. gegužės 25 d. jį išrinko superintendentu, iškilmingai ordinuotas 1967 m. birželio 25 d. per XX-ąjį LERB Sinodą. Nuo 1966 m. vienas iš lietuvių ekumeninio ratelio Čikagoje organizatorių. Pablogėjus generalinio superintendento kun. St. Neimano sveikatai, išrinktas išeivijos lietuvių reformatų Bažnyčios dvasiniu vadovu – generaliniu superintendentu.
Nesant evangelikų kunigo Toronte (Kanada), pakviestas į liuteronų Išganytojo parapiją eiti klebono pareigas. Į Čikagą grįždavo bent kartą per mėnesį ir laikydavo pamaldas reformatams. Jo iniciatyva Toronte kasmet sausio mėnesį buvo laikomos ekumeninės pamaldos katalikų ir liuteronų bažnyčiose. 1992 m. birželio mėnesį lankėsi Lietuvoje, Vilniaus evangelikų reformatų bažnyčioje kartu su kunigu Julium Norvila laikė pamaldas, pasakė turiningą ir pamokantį pamokslą iš jam itin brangios sakyklos. Bendravo su parapijiečiais, Biržuose dalyvavo Sinode ir laikė pamaldas. Išbuvęs Toronte daugiau kaip dešimt metų, pablogėjus sveikatai, 1994 m. birželio 18 d., po gražių išleistuvių, grįžo Čikagon. Buvo aktyvus spaudos darbuotojas, prisidėjo leidžiant Čikagoje išeivijos reformatų žurnalą „Mūsų sparnai“. 
Dilių šeimos dukra Erika pasekė Tėvo pėdomis ir tapo Čikagos lietuvių reformatų dvasininke.
Pašėlęs Maksas: Įtūžio kelias

Turinys

Vienišas klajūnas Maksas, keliaujantis po dykumą, patenka į nelaisvę Citadelės gyventojams – miesto, stovinčio dykvietės viduryje virš vandens šaltinio. Čia viskam vadovauja diktatorius Nemirtingasis Džo, pavaldinių laikomas įsikūnijusiu dievu. Maksas tampa kraujo donoru mėginant išvesti naują, tobulesnę žmonių rūšį.
Tuo metu Džo kariams vadovaujanti Furioza pabėga kartu šio haremu – 5 žmonomis, neatskiriamomis šio eksperimento dalimis. Ją besivejantieji kartu pasiima ir Maksą, tačiau šiam pavyksta išsilaisvinti ir prisidėti prie Furiozos...
Litomeržicės

Istorija

Litomeržicės – vienas seniausių Čekijos miestų. II amžiuje Ptolemėjaus žemėlapyje germanų miestas buvo vadinamas Nomisterium. Įkurtas X a. vietoje medinio slavų forto. Karališko miesto privilegijos suteiktos 1219 m. XII–XVII a. Šventosios Romos imperijoje buvo svarbus prekybos centras. Protestantams pralaimėjus karą, miesto gyventojai buvo priversti priimti katalikybę, arba palikti miestą. 1655 m. Litomeržicės tapo vyskupo rezidencija.
Specialiosios tarnybos

Specialiosios tarnybos – valstybės institucijos, kurių paskirtis – saugumo užtikrinimas, žvalgyba, kontržvalgyba, spec. uždaviniai, ginant ir užtikrinant valstybės interesus.
Lietuvos spec. tarnybos yra šios: Specialiųjų tyrimų tarnyba, Valstybės saugumo departamentas, KAM II OD ir kt.
Ringovės piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Nemuno dešiniojo kranto kyšulyje, suformuotame Ringovės ir Krestinavos upelių daubų. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 135 m ilgio ir 32 m pločio pietinėje dalyje, labai nelygi. Jos šiaurinė dalis 3 m aukštesnė, o pietinė dalis 2 m žemesnė už centrinę. Beveik per aikštelės vidurį, skersai jos eina 20 m pločio, iki 1 m gylio įdubimas. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 17 m ilgio, 3,5 m aukščio, 19 m pločio kūgio formos pylimas, kurio 4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 4 m pločio, 0,5 m gylio griovį. Toliau į šiaurę tęsiasi natūrali kranto ketera, kurioje už 50 m nuo pylimo yra 1 m aukščio, 13 m pločio pakilimas. Vakariniame šlaite, 2-3 m žemiau aikštelės yra 2 m pločio terasa, kurios išorinis 3-4 m aukščio šlaitas pastatintas. Terasa užsisuka ir į pietinį šlaitą. Šlaitai statūs, 20-30 m aukščio. Piliakalnis apaugęs eglėmis ir krūmais, pietinis šlaitas nukirstas.
Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministros įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 38 000 m².

Tyrimai

1960 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas, 1972 m. – Mokslinė metodinė taryba.

Aplinkiniai piliakalniai

Seredžiaus I piliakalnis 8 kmDaugėliškių piliakalnis 20 km
Butvilonių piliakalnis 6 kmVikūnų piliakalnis 21 kmŽemosios Panemunės piliakalnis 4 kmPiepalių piliakalnis 16 kmKlepų piliakalnis 41 kmJaučakių piliakalnis 5 km
Raudonieji nakvynės namai (2007 filmas)

Siužetas

Filmas mus nukelia į laikus po Didžiosios prancūzų revoliucijos. Atokiame užkampyje įsikūrė Martinų šeimyna. Jie ten suka verslą, turi smuklę, užeiga ir viešbutį, kuriame apsistoja keliaunininkai. Pro šalį vyko grafų šeimyna, bet jų karietą užpuolė lokys ir sugadino ienas. Neliko nieko kito, tik užsukti pas svetingus užeigos šeimininkus ir prašytis prieglobsčio. Tačiau ne visiems lemta išgyventi, nes per dvidešimt metų jau daugiau negu šimtas pakeleivių dingo be žinios. Visą tai išpasakoja kunigui Roza, kuri norėjo prieiti išpažinties. Kunigas, atvykęs su grafais, po to pradeda elgtis labai keistai. Ir įtarimai krinta ant jo.
Virginijus Šikšnys

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus universitetą, po to studijavo Maskvos valstybinio universiteto chemijos fakulteto aspirantūroje, šiame fakultete jis 1983 m. apgynė chemijos mokslų kandidato disertaciją. 1982–1993 dirbo Taikomosios enzimologijos institute, 1993 m. stažavosi Vokietijoje, nuo 1995 m. Biotechnologijos instituto Baltymų ir nukleorūgščių sąveikos tyrimo skyriaus vedėjas, vyriausiasis mokslo darbuotojas, nuo 2006 m. profesorius ir Lietuvos mokslų akademijos narys, nuo 2007 m. Vilniaus Universiteto Biotechnologijos instituto tarybos pirmininkas.

Mokslinė veikla

Svarbiausios mokslinio darbo sritys – fermentų struktūros ir funkcijos ryšys, nukleorūgščių fermentai, bakterijų priešvirusinės apsaugos sistemos (restrikcijos endonukleazės, CRISPR-Cas ir kt.). Paskelbė virš 90 mokslinių straipsnių, yra 5 patentinių paraiškų bendraautoris. Kartu su užsienio partneriais nustatė trečdalį iš maždaug 50 pasaulyje paskelbtų DNR molekules karpančių fermentų – restrikcijos endonukleazių – erdvines struktūras ir veikimo mechanizmus. Tirdamas restrikcijos endonukleazes paskelbė 8 bendrus straipsnius su Nobelio premijos laureatu prof. Robertu Huberiu. Kartu su bendraautoriais vienas iš pirmųjų nustatė Cas9 baltymo DNR kirpimo mechanizmą. Kartu su bendraautoriais sukūrė ir licencijavo DuPont kompanijai kryptingai valdomu Cas9 paremtą genomo redagavimo technologiją. Pasak V. Šikšnio, straipsnį apie savo atradimą atsiuntė pirmieji, bet žurnalo redakcija straipsnio net nesiuntė recenzentams.

Šeima ir laisvalaikis

Laisvalaikiu važinėja dviračiu, keliauja, labai mėgsta knygas. V. Šikšnio šeima – žmona Dangira, dukra Jurga.
Etiopijos mažoji rasė

Etiopijos mažoji rasė (rus. эфиопская малая раса) – tarpinė antropologinė mažoji rasė. Dar vadinama Etiopijos antropologiniu tipu.

Arealas

Šio tipo žmonės gyvena Etiopijoje ir Afrikos rage, kur susiduria europidų ir negridų zonos.
Etiopijos rasės atstovai paplitę Etiopijos, Eritrėjos, Somalio, Kenijos, Sudano etnosuose.
Jarakujus

Geografija

Valstijos paviršius kalnuotas, iš vakarų į rytus driekiasi Andų kalnagūbriai, kuriuos skiria derlingas slėnis. Plyti savanos, krūmynai, kalnuose – miškai. Upės priklauso Karibų jūros baseinui.
Valstijos simbolis – palmė roistonija (Roystonea oleracea).
CBS Corporation

Istorija

Įmonė buvo įkurta 2005 m. gruodžio 31 d., tuometinei „Viacom“ skilus į „CBS Corporation“ ir „Viacom“ pavadinimą perėmusią įmones. Apie sprendimą išformuoti įmonę viešai prabilta 2005 m. kovo mėn. Tokį žingsnį nulėmė ne tik stagnuojanti įmonės akcijų kaina, bet ir vidinė konkurencija tarp Les Moonves ir Tom Freston, atitinkamai „CBS“ ir „MTV Networks“ ilgalaikių vadovų. Abi naujai įkurtos įmonės išliko valdomos bendrovės „National Amusements“. „CBS Corporation“ perėmė teises į abonementinę televiziją „Showtime“ ir leidyklą „Simon & Schuster“.
Kacimiškis

Aplinkinės gyvenvietės

Aleknai (Biržai) – 3,5 km
Ubiškiai – 1,5 km
Pitiškis – 1 km
Varnupis (Parovėja) – 2,2 km
Parovėja – 2,8 km
BIRŽAI – 6 km
Stačkūnai – 1,5 km
Liesiškis – 1,5
FC Fastav Zlín

Istorija

Įkurtas 1919 m. 2012 m. pervadintas į FC Fastav.
2016/2017 m. taurės turnyro nugalėtojas.
Vladas Sirutavičius

Biografija

1895 m. baigė Šiaulių gimnaziją gimnaziją, 1896 m. pradėjo studijas Peterburgo universitete, po metų perėjo į Peterburgo technologijos institutą. Jį baigė 1905 m.
1897 m. su P. Višinskiu įsteigė Tautinio sąjūdžio ratelį. 1898 m. A. Domaševičiaus socialdemokratų grupės Petrapilyje narys. 1898 m. šapirografu daugino P. Avižonio lietuvių kalbos gramatiką. 1899 m. „Varpo“ bendradarbis, 1901 m. redagavo LSDP žurnalą „Darbininkų balsas“.

Socialdemokratų lyderis

1900–1931 m. Lietuvos socialdemokratų partijos CK narys, po partijos vadovų areštų 1900 m. perėmęs vadovavimą LSDP. 1904 m. Kairiškiuose subūrė LSDP jaunimo organizaciją.
1905 m. Vilniaus Didžiojo Seimo narys, dėl jo įtakos seimas įgavo politinį pobūdį. Vadovavo socialdemokratų veiklai 1905–1907 m. įvykiuose. 1906 m. LSDP konferencijoje „autonomistų“ programos autorius.
1918 m. kovo 22 d. LSDP VIII suvažiavime nedalyvavo, bet išrinktas CK nariu. 1918–1919 m. – Akmenės ir Šiaulių apskričių valdybų narys. 1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. sausio 12 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje, ekonominės tarybos narys. Priklausė LSDP frakcijai. Iš Seimo pasitraukė. Grįžo į savo Kairiškių dvarą.

Profesinė veikla

Nuo 1905 m. dirbo Vilniaus technikos biure, buvo atsakingas už pramonės ir viešųjų pastatų projektavimą. 1908 m. Kairiškiuose įsteigė kartono fabriką. Pirmojo pasaulinio karo metais persikėlė į Rusiją. 1918 m. grįžo į Lietuvą. 1919–1930 išplėtė kartono fabriką, organizavo akcinę bendrovę „Molis“, įsteigė Daugėlių plytinę, gaminusią 5 mln. plytų per metus. 1935 m. su K. Venclauskiu įsteigė AB „Pastogė“, planavusią pastatyti Šiauliuose viešbutį, kultūros centrą ir kitus pastatus. Deja, iki karo pavyko užbaigti tik kino teatrą, kurio pastate 1941 m. sausio 1 d. įsikūrė Šiaulių dramos teatras. Bolševikams nacionalizavus Kairiškių kartono fabriką, darbininkai jį išrinko administratoriumi, bet jis šio darbo atsisakė ir išvyko į Kauną.

Emigracijoje

1944 m. emigravo į Vokietiją, dalyvavo VLIK’o planavimo komisijoje, vadovavo pramonės ir amatų skyriui. Nuo 1948 m. LSDP Užsienio delegatūros narys.
1950 m. išvyko į JAV, gyveno Bostone, dirbo fizinį darbą fabrike. Dalyvavo ALSS, Lietuvių darbininkų draugijos veikloje, buvo „Keleivio“, „Darbininkų balso“ bendradarbis.
Lapkričio 16

Vardadieniai

Edmundas – Gertrūda – Margarita – Vaišvydas – Gerdvilė
Karolinos sala

Karolinos sala (angl. Caroline Island), Karolinos atolas (Caroline Atoll) arba Tūkstantmečio sala (Millennium Island) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Linijinių salų grupės rytuose, priklauso Kiribačiui. Plotas 3,76 km².

Geografija

Atolas išsidriekęs šiaurės-pietų kryptimi, sudarytas iš 39 salelių ir siauros lagūnos. Salos ilgis 9 km, plotis 2 km, aukštis 6 m. Lagūnos gylis 5-7 m. Atole išsaugoti pirmykščiai tropiniai miškai. Sala paskelba biosferos rezervatu. Auga didžiosios ratiklės, kokospalmės, morinidos, krūmynai. Saloje peri Onychoprion fuscatus žuvėdros, didžiosios fregatos. Karlinos atole yra viena didžiausių pasaulyje kokosinių krabų populiacijų. Lagūnoje yra tridaknų, krabų atsiskyrėlių, žaliųjų vėžlių.

Istorija

Salą pirmieji atrado polineziečiai, jie Nako salelėje buvo įkūrę šventyklą ir kaimelį. 1606 m. Karolinos atolą pasiekė pirmasis europietis, portugalas Pedro Fernandes de Queirós, 1795 m. kapitono William Robert Broughton ekspedicija salai suteikė Karolinos vardą. 1846 m. Taičio kompanija saloje įsteigė kopros rinkėjų gyvenvietę, bet dėl mažo finansavimo kopros gavyba nutrūko. 1868 m. atolas buvo paskelbtas JK valda, įkurta gyvenvietė. Ji gyvavo iki 1904 m., kai gyventojai persikėlė į Niuę. XX a. pr. vėl salą bandyta apgyvedinti, vystyti kopros ir guano gavybą, bet gyventojai apleido atolą. Nuo 1979 m. Karolinos sala priklauso Kiribačiui. Sala tebėra negyvenama, čia lankosi kopros rinkėjai, mokslininkai, turistai.

Tūkstantmečio sala

Po 1995 m. datos keitimosi linijos ribų pakeitimo Karolinos atolas tapo sausumos teritorija, pirmąja pasitinkančia naujus metus (neskaitant Antarktidos). Sala pirmoji pasitiko naująjį tūktantmetį, į salą susirinko daug turistų, vyko šventė, reporatžus iš salos rodė visame pasaulyje.
Novorosijos Federacija

Istorija

Novorosija – istorinis Rusijos imperijos regionas, užimantis teritorijas į šiaurę nuo Juodosios ir Azovo jūrų (dabartinė pietryčių Ukraina), taip pat Novorosijai istoriškai priskiriamas Kubanės kraštas, esantis Rusijos teritorijoje. Šios žemės pavadintos „Naująja Rusija“ todėl, kad Rusijos imperijos dalimi tapo bei buvo apgyvendintos slavų palyginus vėlai – XVI amžiuje, prijungus šias iki tol retai gyvenamas, Osmanų imperijai bei Krymo chanatui priklausiusias teritorijas, bei į jas pradėjus masiškai kraustytis rusams bei ukrainiečiams. 
Po Spalio revoliucijos teritorija atiteko Ukrainos Liaudies Respublikai, vėliau - Ukrainos TSR. Sovietų Sąjungos laikotarpiu regionas stipriai industrializuotas.
Po Sovietų Sąjungos griuvimo, Norvorusijos pavadinimas vėl pradėtas vartoti, tačiau didelio populiarumo nesulaukė. Tačiau ši sąvoka pradėta plačiai vartoti tarp Antimaidano aktyvistų po Euromaidano Ukrainos revoliucijos. Tuo metu, Prezidentas Putinas paskelbė, kad Novorosijos (pietų ir rytų Ukrainos) teritorijos atiteko Ukrainai per klaidą. 
Balandį prorusiški aktyvistai užėmė sričių administracinius pastatus Donecke, Luganske, Charkove ir Odesoje, taip pat bandyta užimti srities administracijos pastatus Nikolajeve. Charkovo ir Odesos sričių administracinius pastatus prorusiški aktyvistai buvo priversti palikti, o Donecke bei Luganske Ukrainos eurointegracijai besipriešinančios jėgos įsitvirtino ir paskelbė nepriklausomas respublikas. Tikėtasi, kad dideli neramumai kils ir Dnipre, Zaporižėje, Mykolajive ir Chersone. Charkove ir Odesoje po kiek laiko buvo bandyta vėl įžiebti neramumus bei masiškus prorusiškus protestus, tačiau „Rusiško pavasario“ planas ten žlugo, kai proukrainietiškos jėgos šiuose regionuose itin stipriai įsitvirtino.
Antanas Savickas

Biografija

Užaugo stambaus ūkininko (45 ha) šeimoje. Baigė Darbėnų pradžios mokyklą. Tarnavo Lietuvos kariuomenėje, turėjo karinį viršilos laipsnį. 1945 m. baigė Kretingos gimnaziją. Nuo 1946 m. dirbo Darbėnų valsčiaus mokesčių inspekcijoje. Tų pačių metų žiemą pasitraukė į Vaineikių mišką, įstojo į Kardo rinktinės Tautvaišos (Mosėdžio) kuopos partizanų būrį, buvo paskirtas rinktinės štabo žvalgybos skyriaus viršininku.
Žuvo kartu su partizane Janina Liaučyte 1948 m. rugsėjo 9 d., patekęs Ruginių miške į MGB Kretingos valsčiaus poskyrio surengtą pasalą.
Vardas įamžintas 2012 m. pastatytame Sakuočių paminkle partizanams.
Lepelionių piliakalnis

Piliakalnis

Lepelionių piliakalnis yra nupjautos keturkampės piramidės formos. Iš pietų, šiaurės ir vakarų juosia žemuma, rytuose – aukštuma. Šlaitai statūs: vakarinis – 15, rytinis – 7,5 m aukščio. Piliakalnio rytinėje papėdėje yra 26 m pločio ir 2 m gylio griovys. Piliakalnio aikštelė ovali, 13 x 10 m dydžio, apjuosta pylimu – rytiniame krašte 2 m aukščio ir 12 m pločio, kitur – 0,2 m aukščio ir 2 m pločio.
Piliakalnio rytinėje ir šiaurinėje papėdėje yra senovinė gyvenvietė, tirta 1955 m. ir 1971 m. Rasta lipdytos keramikos lygiu ir grublėtu paviršiumi. Piliakalnis datuojamas 1 tūkstantmečiu-2 tūkstantmečio pradžia. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Lietuvos kultūrizmo federacija

Lietuvos kultūrizmo federacija (LKF) – Lietuvos sporto organizacija, koordinuojanti kultūrizmo sporto šaką ir organizuojanti Lietuvos kultūrizmo čempionatą ir taurės varžybas.
Lietuvos kultūrizmo federacija buvo įkurta 1969 m. vasario 14 d. ir iki 1991 metų vadinama atletinės gimnastikos federacija.
Federacijai vadovauja Lietuvos kūno kultūros akademijos docentas Ramutis Kairaitis, kuris buvo apdovanotas Tarptautinės kultūrizmo federacijos prezidento aukso (1999 m.) ir sidabro (1991 m.) medaliais.
1991 m. rugsėjo 3 d. Lietuvos kultūrizmo federacija buvo priimta į Tarptautinę kultūrizmo federaciją (IFBB). Nuo 2002 m. Lietuvos kultūrizmo federacija yra Europos kultūrizmo ir fitneso federacijos (EBFF) narė.
Pirmasis oficialus Lietuvos čempionatas buvo surengtas 1966 m. Vilniuje. Nors 1972–1985 m. oficialios šios sporto šakos varžybos TSRS Sporto komiteto įsakymu buvo draudžiamos, Lietuvoje jos vyko neoficialiai.
Lietuvos kultūrizmo federacija kasmet pavasarį rengia šalies čempionatą, rudenį – Lietuvos taurės varžybas. Organizuojamos ir tarptautinės varžybos – turnyras „Mis ir misteris Baltija“.
Aukščiausias Federacijos organas – kartą per metus vykstanti LKF delegatų konferencija. Laikotarpiu tarp konferencijų Federacijos veiklai vadovauja Vykdomasis komitetas. Federacija jungia daugiau nei 30 šalies sporto klubų ir sveikatingumo centrų.
Rolf Bossi

Rolfas Bosis (g. 1923 m. rugsėjo 10 d. Karlsrujėje, Vokietija) – vokiečių teisininkas, baudžiamųjų bylų advokatas, rašytojas.

Biografija

Rengė disertaciją tema „Trečiųjų dalyvavimas aborte“ (vok. Die Teilnahme Dritter an der Abtreibung), tačiau jos nebaigė.
Nuo 1952 m. advojatas Miunchene. Asesoriavo pas advokatą Adolf Mier.
Per 50 metų trukusią advokato veiklą gynė nemažai Vokietijos garsenybių (pvz., Romy Schneider), taip pat dalyvavo kontroversiškose bylose, kurios bulvarinėje spaudoje buvo dažnai aprašomos kaip sensacijos (pvz., „Bestija“ byla, kurioje buvo kaltinamas vaikų žudikas Jurgenas Bartšas, VDR pasieniečiai taip vadinamoje Valstybinės sienos gynėjų byloje, Hamburgo prostitučių byloje (vok. Callgirl-Ring). Ypatingą susidomėjimą jis sukėlė gindamas aktorę Ingrid van Bergen, nušovusią savo sugyventinį.
Bosis gyvena Miunchene, Bogenhauzene (Bavarija). Paskutinį kartą Bosio, viešumoje itin artistiškai pasisakančio teisininko, pavardė spaudos antraštėse nuvilnijo 2003 vasarą, kai jam grėsė prarasti vairuotojo pažymėjimą, ir jis Miuncheno administraciniame teisme pateikė tariamą prašymą suteikti taip vad. greitai galinčio važiuoti vairuotojo licenciją („Schnellfahrerlizenz“), kuri jam priklausanti kaip baudžiamosios justicijos fosilija („Fossil der Strafrechtspflege“). Iki 2005 gegužės mėnesio byla dar nebuvo baigta.
Tarp garsiausių advokato klientų – Gertas Postelis, kuris sėkmingai padarė vyriausiojo gydytojo karjerą Saksonijoje (šiuo metu Eichborno leidykla išleido Postelio knygą "Daktaro žaidimai „Doktorspiele“).
2005 metais išleido knygą apie Vokietijos teisėjus, teismus bei jų veiklą – „Pusdieviai juodais drabužiais – Vokietijos justicija ant gėdos stulpo“, kurioje remdamasis dokumentacine medžiaga bei profesine patirtimi, pateikė nemažai teismų sistemos veiklos spragų bei aprašė kai kurias bylas.
Zandhauzenas

Istorija

Gyvenvietė žinoma nuo senovės. Pirmas rašytinis paminėjimas 1262 m.
2015 m. surašymo duomenimis gyventojų skaičius buvo 14 902 žmonės.
Baltasis oriksas

Aprašymas

Baltasis oriksas sveria apie 70 kg, pečių aukštis siekia 80-100 cm. Kailis dažniausiai yra labai šviesus, beveik baltas, kojos tamsios. Abi lytys turi ilgus, tiesius, šiek tiek išlenktus žieduotus ragus, kurie būna nuo 50 iki 75 cm ilgio. Bandos yra mišrios, paprastai būna nuo 2 iki 15 gyvūnų, nors buvo atveju, kai bandą sudarė ir iki 100 individų. Baltieji oriksai nėra agresyvūs vieni kitiems, todėl bandos egzistuoja ilgai.
Mykolas Elvyras Andriolis

Biografija

Tėvas dailininkas Pranciškus Andriolis. Nuo 1855 m. Maskvos universitete studijavo mediciną, mokėsi Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje. 1857 m. Sankt Peterburgo dailės akademijoje įgijo dailininko diplomą. 1860–1861 m. tobulinosi Šv. Luko akademijoje Romoje.
Lietuvoje prasidėjus 1863 m. sukilimui Liudvikas Narbutas jį paskyrė būrio vadu, prie Lydos paimtas į nelaisvę, kalintas Kauno kalėjime. Pabėgęs iš kalėjimo gyveno Londone, 1864–1866 m. Prancūzijoje, grįžtantis į Lietuvą suimtas ir 1868 m. ištremtas 15 metų į Viatką (Rusija). Po 1871 m. amnestijos apsigyveno Varšuvoje, nuo 1880 m. gyveno Bžeguose prie Varšuvos. 1883–1886 m. dirbo „Firmin Didot“ leidykloje Paryžiuje.

Kūryba

Nupiešė istorinių ir buitinių kompozicijų, ciklą „1863 m. sukilimas Lietuvoje“, nutapė peizažų, portretų, religinių kompozicijų 1864 m. Veliuonos, 1891–1892 m. Kauno arkikatedros bazilikos (14 paveikslų, dabar likę 10, t. p. Šv. Onos paveikslas Vytauto bažnyčioje), 1892–1893 m. Naugarduko bažnyčioms. Kūriniai romantiški, išraiškingo, grakštaus piešinio, subtilaus šešėliavimo, spalvingo, švelnaus kolorito.
Pasižymėjo kaip knygų iliustruotojas. Tarp jo iliustruotų autorių Eliza Ožeškova, Vladislovas Sirokomlė, Juozapas Ignotas Kraševskis, Julijus Slovackis, dirbant Paryžiuje – dar ir James Fenimore Cooper, Viljamas Šekspyras. Jo iliustracijos A. Mickevičiaus poemoms laikomos vienomis geriausių XIX a. šių kūrinių iliustracijų. 1881 m. Lvovo knygų leidėjo Altenbergo užsakymu, reprezentaciniam poemos „Ponas Tadas“ leidimui nupiešė 24 puslapio dydžio iliustracijas, 10 vinječių ir 24 inicialus. Nors poemą iliustravo ir kiti gabūs dailininkai, ją leidžiant vėliau neretai būdavo pasirenkamos Andriolio versijos – taip pasielgė ir 1954 m. į rusų kalbą išversto „Pono Tado“ maskviškiai leidėjai. Dailininkas yra sukūręs iliustracijų ir kitiems Adomo Mickevičiaus kūriniams – „Gražina“, „Ponia Tvardovska“, „Konradas Valenrodas“.
Litografija „Gedimino pilies statyba“, vaizduojanti Vilniaus – Lietuvos sostinės įkūrimo legendą, eksponuojama Lietuvos Respublikos Prezidentūros Delegacijų salėje.
Michailas Aleksandrovičius (1878)

Biografija

Iki caraičio Aleksejaus gimimo 1899–1904 m. – sosto įpėdinis. Per Pirmąjį pasaulinį karą vadovavo Kaukazo kavalerijos divizijai, vėliau korpusui. Prasidėjus Vasario revoliucijai imperatorius Nikolajus II 1917 m. kovo 15 d. atsisakė sosto iš pradžių sūnaus Aleksejaus, vėliau jo naudai. Kitą dieną, matydamas visuomenės nepritarimą monarchijai, sosto nepriėmė, bet kai kurie istorikai vis dėlto laiko jį paskutiniu Rusijos imperatoriumi. 1918 m. vasario mėn. bolševikų suimtas ir sušaudytas.