Majų raštas

Kilmė ir istorija

Majų raštas kildinamas iš senesnio olmekų ir epiolmekų rašto, iš kurio paveldėjo struktūrą ir daug išorinių panašumų.
Seniausi rašto šaltiniai aptinkami iš III a. pr. m. e., pietinio Majos regiono (dab. Gvatemala). Klasikiniu laikotarpiu rašmenys buvo naudojami užrašyti rytų čolanų (čolti) kalbai, kuri tikriausiai buvo paplitusi kaip lingua franca visoje majų gyvenamoje teritorijoje. Šia kalba majų raštu buvo padaryta daugybė įrašų klasikinio laikotarpio majų paminkluose.
Poklasikiniame laikotarpyje (X–XVI a.) majų raštas buvo pritaikytas jukatekų kalbai, kuria šnekėjo majai, statę miestus Jukatano pusiasalio šiaurėje.
XVI a., ispanams nukariavus majų miestus, majų raštas nustojo būti naudojamas. Tačiau jo tradiciją išlaikė kai kurios giliau džiunglėse gyvenusios majų tautos ik pat XVII a. vidurio.

Ideogramos

Majų ideogramos (ženklai, turintys reikšmę), arba glifai, tiek savo išvaizda, tiek sandara yra ypač sudėtingi. Jas sudaro vienas ar keli elementai, suformuojantys vieną bendrą žodį-sąvoką.
Logogramoms yra būdinga homofonija, t. y. skirtingos logogramos, turinčios skirtingas prasmes, yra tariamos vienodai. Pvz., klasikinėje majų kalboje sąvokos „gyvatė“, „keturi“ ir „dangus“ tariamos kaip chan. Tai yra panašu į pvz., kinų raštą, kur tarp skirtingų hieroglifų gali pasitaikyti vienodų tarimų.
Be to, logogramoms būdinga polifonija, t. y. viena ir ta pati logograma gali būti tariama skirtingai ir turėti kelias absoliučiai skirtingas prasmes. Kad būtų aišku, kokia prasme naudojama atitinkama logograma, prie jos dažnai yra prirašomas vadinamasis „fonetinis papildas“, kuris nurodo pirmą ar paskutinį žodžio garsą. Pvz., prie vieno hieroglifo prirašius garsinį ženklą k(i), nurodoma, kad jis turi būti tariamas chak ir reiškia dievybės vardą (dievą Čaką). Prie to paties hieroglifo prirašius garsinį ženklą m(a), hieroglifas bus tariamas kalom ir reikš karališką titulą.
Be svarbiausių sąvokų, svarbi majų ideogramų grupė yra skaitmenys. Kaip ir kitos Mezoamerikos skaitmenų sistemos, ji pagrįsta dvidešimtaine sistema, naudojamas nulis.
Dar viena grupė – kalendoriniai hieroglifai, žymintys dienų bei mėnesių pavadinimus (katunus, baktunus ir t. t.), taip pat ilgojo skaičiavimo elementus. Skaičiai ir kalendoriniai terminai sudaro didžiumą ženklų oficialiųjų įrašų tekstuose.

Transkribavimas ir mokslinė analizė

Majų raštas gali būti transkribuojamas į lotynų raštą remiantis gana griežtomis taisyklėmis. Vieną glifą sudarantys elementai atskiriami brūkšniais. Tarp glifų rašomi tarpai. Ideogramos rašomos didžiosiomis raidėmis, o silabogramos – mažosiomis. Nežinomo tarimo elementai žymimi klaustuku. Todėl pavaizduoto dešinėje glifo transkribcija bus K’A’-yi-u-?-SAK-IK’.
Transkribcija neparodo tikrojo glifo tarimo, o tik jo struktūrą, kadangi daug glifo ženklų (pvz., „fonetiniai papildai“, kai kurie balsiai) netariami, ar tariami kitaip. Todėl transkribcija yra transliteruojama. Transliteracija rašoma kursyvu, o spėjami elementai žymimi laužtiniuose skliaustuose. Pvz., glifo transkribcija K’A’-yi-u-?-SAK-IK’ bus transliteruojama k’a’ay u…? sak ik’[il].
Gramatinėje glifo analizėje kiekvienas reikšminis elementas aprašomas: pvz., aukščiau nurodytame pavyzdyje K’A’ reiškia „baigtis“, yi nurodo būtąjį laiką, u – trečiąjį asmenį, SAK reiškia „baltas/tyras“, o IK’ – „kvėpavimas“. Pilnas gramatinis aprašas su sutartiniais ženklais būtū toks: baigtis-MPAS-3SA 3SE-?-baltas/tyras-ADJ kvėpavimas-N.
Po gramatinės analizės seka glifo vertimas. Šiuo atveju vertimas būtų „baigėsi/sustojo baltas/tyras kvėpavimas“, ir tai yra poetinė metafora sąvokai „mirė“.

Dešifravimas

Pirmasis vakarietis, parodęs susidomėjimą majų raštu, buvo vyskupas ispanas Diegas de Landa. Jis sudegino daugybes majų raštų, tačiau aprašė šį raštą, žinių semdamasis iš pačių majų. Jo užrašuose Relación de las Cosas de Yucatán yra vadinamasis „majų alfabetas“, kuriame prie kiekvienos ispaniškos raidės nurodytas atitinkamas majų glifas.
XIX a. prasidėjus moksliniam majų rašto dešifravimui, 1862 m. de Landos užrašai buvo publikuoti, ir daugybė mokslininkų suabejojo alfabeto tikrumu. Buvo aišku, kad jis neatspindi visų majų rašto ženklų, be to, majų raštui turint silabografinę struktūrą, buvo neaišku, kokiu būdu jį būtų galima tapatinti su ispaniškomis raidėmis.
XX a. viduryje tarybinis mokslininkas Jurijus Knorozovas, remdamasis jukatekų kalba, iššifravo pirmuosius žodžius, parašytus silabogramomis („kalakutą“ kutz(u) ir „šunį“ tzul(u)). Mokslininkas iškėlė ir patvirtino hipotezę, kad de Landos alfabeto majų rašto ženklai yra skiemeniniai ir pažymi ne atskirus garsus, bet ispaniškus raidžių pavadinimus (pvz., le raidei "L" ir pan.)
Po to dešifravimas vyko gana sparčiai. Buvo iššifruotos silabogramos, dauguma ideogramų. Laikoma, kad šiuo metu mokslininkai žino apie 80 procentų ženklų tarimą ir apie 60 proc. ženklų reikšmes.