google/wiki40b huggingface dataset:
Meilė ir anarchija

Turinys

Italija, 4 praėjusio amžiaus dešimtmetis. Jaunas ir naivus valstietis Antonio atvyksta į Romą, kad įvykdytų priešmirtinę savo draugo anarchisto valią – nužudytų Benito Mussolini. Pasikėsinimui pasirengti jam padeda ryšininkė – prostitutė Salomė, kuri apgyvendina Antonio bordelyje ir visiems pristato kaip savo pusbrolį. Leisdamas dienas tarp moterų, jis įsimyli prostitutę Tripoliną. Kartu su Salome ši nusprendžia išgelbėti Antonio nuo neabejotinos žūties ir pasikėsinimo rytą jo laiku nepažadina. Įsiutęs šis išbėga į gatvę, kur netrunka atkreipti policijos dėmesį. Supratęs, kad pasikėsinimas nepavyks, jis ima šaudyti gatvėje, šaukdamas, kad nori nužudyti Musolinį. Galiausiai policija jį sulaiko ir mirtinai sumuša, o sekančios dienos laikraščiai išspausdina informaciją apie bevardį žmogų, kuris planavo pasikėsinimą, bet, policijos suimtas, nusižudė...
Sporting Clube de Macau

Istorija

Klubas įkurtas 1926 m. Buvo sunykęs. vėl atkurtas 1951 m.
1991 m. tapo čempionais.
Aukštelkės pagrindinė mokykla

Istorija

Pradinė mokykla pradėjo veikti 1925 m. ūkininko Antano Petrausko name. Mokykloje mokėsi 25 mokiniai. Buvo organizuojami kursai vyresniems vaikams. Visas 4 klases mokė vienas mokytojas Stasys Adomaitis. 1936–1937 m. mokykla veikė ūkininko Stasio Petrausko name. Mokykloje dirbo mokytojas Povilas Makštela. 1937–1938 m. vaikai mokėsi ūkininko Juozo Vargono name. Mokykloje buvo 4 klasės, dirbo mokytojai Jonas Jakubonis ir Kostė Jakubonienė. 1939–1940 m. mokyklai dalį savo namų skyrė ūkininkai Vaitkai ir Jarulaičiai. Pas kiekvieną jų įsikūrė po 2 klases. 1940–1943 m. mokykla veikė klebonijoje.
Tik 1940 m. prasidėjo Aukštelkės mokyklos statyba. Ją statė patys Aukštelkės gyventojai. Bet, vos pradėjus statybą, prasidėjo Antrasis pasaulinis karas. Vokiečiai statyti mokyklos neleido ir jokių lėšų jos statybai neskyrė. Tačiau mokykla buvo statoma. Akmenis suvežė žmonės. Lėšos statybai renkamos iš gyventojų. Plytos buvo gabenamos iš Bubių ir Kuršėnų plytinių, surenkamos liekanos nuo Pašiaušės ir nebaigtos statyti Pakapės mokyklos. Miško medžiaga buvo vežama iš Pakruojo, Šaukėnų, Kuršėnų miškų. Dirbo ir keletas samdytų statybininkų. Inžinierius Gergelis slapčia skirdavo geležies nuo vokiečių statomų tiltų. Vieno aukšto mūrinė mokykla pastatyta organizatoriaus Dargužo Prano ir vietos gyventojų didžiulės paramos dėka.
Mokykla nuo 1944 m. sausio 15 d. pradėjo veikti. Pradžioje mokykla buvo tik pradinė, o vėliau septynmetė. Mokėsi 107 mokiniai. Naujojoje pradinėje mokykloje dirbo tik du mokytojai – Pranas Dargužas ir Konstancija Jakubonienė. 1953 m pristatytas antras mokyklos aukštas.
2005 m. vasarą mokykloje susikūrė Aukštelkės kaimo bendruomenė „Aukštarūžė“.

Direktoriai

Pranas Dargužas, Marija Baranauskienė, Juozas Vaitkevičius, Juozapa Ačienė, Dalia Vėdaraitė, Alia Ksaverija Braškienė, Vaidas Bacys
Georg Wilhelm Friedrich Hegel

Biografija

Gimė 1770 m. rugpjūčio 27 d. Štutgarte, Vokietijoje, biurokrato tėvo šeimoje. Mokėsi Štutgarto gimnazijoje, kur jis susipažino su graikų ir romėnų klasika. Tėvas norėjo, kad jis būtų dvasininkas ir nuo 1788 iki 1793 m. jis studijavo teologiją Tübingeno universiteto seminarijoje. Besimokydamas susidraugavo su Friedrich Hölderlin ir Friedrich W. J von Schelling ir tapo neišskiriamais draugais.
„Vienintelė mintis, kurią atsineša filosofija, yra ta paprasta proto mintis, kad pasaulyje viešpatauja protas, todėl ir pasaulinė istorija vyko protingai.“
Baigęs Tiubingeno universitetą, persikėlė gyventi į Berną, vėliau į Frankfurtą, kur dirbo privačiu korepetitoriumi. Kai tėvas mirė, paveldėjo nemažą pinigų sumą ir metė korepetitoriaus darbą, atsidėdamas darbui socialinėmis temomis.
1800 m. G. Hėgelis susidomėjo kritiška Imanuelio Kanto filosofija. 1801 m. susitiko su savo draugu Friedrich W. J von Schelling, kur redagavo kritišką filosofijos žurnalą. Tais pačiais metais G. Hėgelis išleidžia savo pirmąją esė. 1807 m. išleidžia savo pirmąjį didelį darbą „Die Phänomenologie des Geistes“ (Dvasios fenomenologiją).
Gavęs pasiūlymus paštu iš Erlangeno ir Heidelbergo universitetų Berlyne, G. Hėgelis pasirinko Heidelbergo universitetą ir 1816 m. pradėjo darbą jame. 1817 m. išleido „Enzyklopädie der philosophischen Wissenschaften“ (The Encyclopedia of the Philosophical Sentence).
1831 m. rugpjūtį choleros epidemija pasiekė Berlyną ir G. Hėgelis paliko miestą, apsistodamas Kreuzberge. Naujas semestras prasidėjo spalį ir būdamas silpnos sveikatos vokiečių filosofas sugrįžo į Berlyną, su (klaidingu) įspūdžiu, kad epidemija sumažėjo ir beveik po mėnesio 1831 m. lapkričio 14 d. mirė.

Hegelizmas

Hegelizmas – didinga filosofijos sistema, kurioje ankstesnės filosofijos įgijo savo vietą ir prasmę. G.W. F.Hegelio idėjas toliau plėtojo hėgelizmas ir neohėgelizmas. Jo filosofiją interpretavo S. Kierkegaard‘as, K. Marxas, M. Heideggeris, H. G.Gadameris ir kiti.

Svarbiausi veikalai

„Dvasios fenomenologija" (1807, liet.1997), „Logikos mokslas (1812-16), „Filosofijos mokslų enciklopedija (1817), „Teisės filosofijos apmatai (1820, liet.2000). Po G.W.F.Hegelio mirties jo mokiniai išleido „Istorijos filosofiją“ (liet. 1990), „Religijos filosofiją“, „Filosofijos istoriją“ („Filosofijos istorijos paskaitos“, liet. 3t. 1999–2001).
Viešvilės Kristaus Atsimainymo bažnyčia

Istorija

Viešvilėje nuo XVIII a. vidurio veikė privati katalikų bažnyčia. 1863 m. privačiame name įrengta visuomeninė katalikų bažnyčia.
Manoma, kad prieš atidarant bažnyčią, šiame name veikė raštinė, spaustuvė, vėliau patalpos pritaikytos katalikų koplyčiai. Prie namo pristatytas bokštelis – varpinė, du prieangiai, balkonas chorui ir vargonams. Senoje Viešvilės parapijos 1907–1922 m. bažnyčios kronikoje evangelikų kunigas Maksas Glangas yra rašęs, kad šis vieno aukšto pastatas anksčiau buvo Rydelsbergo popieriaus fabriko raštinė, pertvarkyta į bažnyčią su butu kunigui.
1920 m. rugsėjo 20 d. duomenimis, Viešvilės katalikų parapija kartu su Klaipėdos, Šilutės ir Ropkojų parapijomis buvo aptarnaujama 4 vokiečių kunigų, sudarė vadinamąjį dekanatą, buvo pavaldžios Varmės vyskupijai. Viešvilės Romos katalikų parapija pradžioje priklausė Klaipėdos krašto katalikų dekanatui. Kuriant Lietuvos bažnytinę provinciją, Viešvilės parapija prijungta prie Telšių vyskupijos Klaipėdos prelatūros. 1926 m. balandžio 4 d. popiežius Pijus XI bule „Lithuanorum gente“ keturias Klaipėdos krašto bažnyčias, tarp jų ir Viešvilės, atskyrė nuo Varmės vyskupijos ir įjungė į sukurtą Lietuvos bažnytinę provinciją kaip atskirą administracinį vienetą prelatūrą, priklausančią Žemaičių (Telšių) vyskupijai. Toks Klaipėdos katalikų bažnyčios perdavimas Lietuvai padarytas be jos vyriausybės pastangų: tai buvo savotiška dovana ar kompensacija Lietuvai už 1925 m. vasario 10 d. konkordatą su Lenkija, kuriai buvo perduota jos užgrobta Vilniaus vyskupijos dalis.
1927 m. informaciniame Lietuvos bažnytinės provincijos leidinyje („Elenchus omnium ecclesiarum et universi cleri provinciae ecclesiasticae Lituaniae pro anno Domini“) nurodyta, kad Viešvilės katalikų parapijoje buvo 600 tikinčiųjų. Vykstant darbo jėgos judėjimui iš Didžiosios Lietuvos į labiau ekonomiškai išsivysčiusią autonominę sritį, krašte daugėjo katalikų: 1936 m. Viešvilės parapijai priklausė jau 1654 parapijiečiai. Čia vietoj Lietuvos pilietybės neturėjusio ir lietuvių kalbos neišmokusio L. Olševskio, kuriam užtai buvo atimtas leidimas kunigauti krašte, dirbo lietuvis Kazimieras Steponavičius.
Po karo iš griaunamos Viešvilės evangelikų bažnyčios čia buvo atvežtas ir pakabintas varpas.
1990 m. buvo numatyta statyti naują bažnyčią netoli Viešvilės miestelio centro, tam tikslui buvo parengtas projektas ir supirkta mediena. 1991 m. 99-eriems metams išnuomotas žemės sklypas. Matyt, dėl ekonominių priežasčių bažnyčia taip ir liko nepastatyta. Šią vietą, ties Klaipėdos g. 53, žymi stovintis medinis kryžius. Toje pačioje pakelėje, kiek tolėliau į rytus (link Smalininkų)– stovėjusios evangelikų bažnyčios vieta.
2018-aisiais, minint Švč. Mergelės Marijos apsireiškimo Lurde 160-ąsias metines ir Lietuvos valstybės atkūrimo 100-metį, šventoriuje pastatyta ir pašventinta lurdo grota.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu, 2 išsikišusiais prieangiais.
Adirondakas

Adirondakas (angl. Adirondack Mountains) – kalnų masyvas šiaurės rytų JAV, Niujorko valstijoje, Apalačų kalnų dalis (tačiau geologiškai artimesni šiaurėje esančiams Laurentijos kalnams). Rytuose masyvą apriboja Čempleino ir Džordžo ežerai, pietuose – Mohauko slėnis, vakaruose – Bleiko upė, šiaurėje – Šv. Lauryno upė. Aukščiausia vieta – Makri kalnas (1629 m). Adirondako kalnų šlaituose auga spygliuočių ir mišrieji miškai. Įkurtas Adirondako valstijos parkas.
Metų pilietis (filmas)

Turinys

Nilsas Dikmanas, išrinktas Metų piliečiu, dirba atokioje Norvegijos provincijoje, kur sniego valytuvu valo sunkiai pravažiuojamus kelius. Jo šeimos ramų ir pastovų gyvenimą sukrečia netektis – randamas negyvas jo suaugęs sūnus. Oficiali versija – narkotikų perdozavimas – neįtikina tėvo, kuris nusprendžia išsiaiškinti tiesą. Sužinojęs, kad sūnus turėjo reikalų su vietiniu narkotikų prekeiviu Grafu, Nilsas be skrupulų imasi susidorojimo su kiekvienu, galinčiu turėti su šiuo ryšių. Pastarasis, manydamas, kad tai konkurentų iš Serbijos, vadovaujamų Tėtušio, darbas, pradeda gaujų tarpusavio karą...
ULTra

Charakteristikos

Automatinis elektromobilis turi 4–6 vietas keleiviams, perveža neįgaliųjų vežimėlius, keleivių bagažą, iš viso iki 450 kg svorio. Pats sveria 850 kg, jo ilgis 3,7 m, plotis 1,5 m, aukštis 1,8 m, apsisukimui išnaudoja 5 m spindulį. Išvysto 40 km/h greitį, įveikia iki 20 % kelio nuolydį. Sukurta ir krovininė versija, kuri atrodo kaip keleivinė, bet visą vidaus erdvę užima krovinio kapsulė, pritaikyta gabenti smulkiems kroviniams.
Ultra „podas“ važiuoja naudodamas elektros baterijų komplektą, kurio galingumas 2 kW, svoris 64 kg. Išsekę akumuliatoriai greitai pakraunami stovėjimo vietose, todėl nebūtina tiesti elektros laidų visoje trasoje. Ankstesnės asmeninio automatinio transporto priemonės naudojo elektros srovę, gaunamą panašiu būdu kaip įprastame metro, per šoniniame barjere įmontuotus konduktorius.
Įlipus į „podą“, keleiviui tereikia spustelėti mygtuką „Start“, ir tik po to jis pradeda važiuoti. Automobilis važiuoja apie 4 km ilgio specialiai sužymėtais keliais. Jam nereikia nukreipiančiųjų bėgių, nes automatinio vairavimo sistema remiasi optine navigacija. Priklausomai nuo kelio dangos žymėjimo elektromobilis trasoje manevruoja reikiama kryptimi, sustoja. Šoniniai barjerai naudojami tiksliam automobilio nukreipimui. Jis geba savarankiškai įveikti kreives, pasyviai pravažiuodamas barjerus. Kelyje savarankiškai, be „perjungimo“, gali apsisukti tarp maršrutų, nes vadovaujasi įdiegtu žemėlapiu.
Atitinkamai pažymėjus kitus kelius šiuos elektromobilius galima nukreipti ir naujais maršrutais, šalia kitų visuomeninio transporto priemonių. Panaši viešojo transporto sistema siūloma Vilniui.
Algirdas Jackevičius

Algirdas Kazimieras Jackevičius (g. 1926 m. rugpjūčio 3 d. Dembavoje) – Lietuvos chirurgas onkologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1948 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. medicinos mokslų daktaras.
Nuo 1949 m. Šv. Jokūbo ligoninės gydytojas, nuo 1957 m. Onkologijos instituto bendradarbis, 1992–1995 m. Chirurgijos klinikos vadovas, nuo 1990 m. profesorius. Mokslinio tyrimų svarbiausia sritis – plaučių vėžio ir kitų piktybinių navikų diagnostika ir gydymas.
Studijų metais dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ šokėjas.
Sviliukai

Aplinkinės gyvenvietės

Angiriai – 2,5 km
Griniai – 4 km
Varnupė – 1,5 km
Sviliai – 1,5 km
JOSVAINIAI – 5 km
Giedrė Purvaneckienė

Biografija

1963 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą, 1968 m. – Vilniaus universitetą. Stažavosi Norvegijoje, Švedijoje, JAV.
1968–1973 m. – Lietuvos mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto bendradarbė, 1973–2000 m. ir nuo 2005 m. – Vilniaus universiteto Edukologijos katedros dėstytoja, nuo 1995 m. – docentė, 1982 m. – socialinių mokslų daktarė. 50 mokslinių ir kitokių publikacijų Lietuvos ir užsienio spaudoje autorė.
1994–1997 m. – Vyriausybės konsultantė moterų klausimais ir patarėja šeimos ir moterų klausimais. Viena Moterų studijų centro steigėjų ir pirmoji jo valdybos pirmininkė. 1997–2000 m. dirbo Jungtinių Tautų plėtros programos patarėja.
Nuo 1998 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narė. Nuo 1999 m. – Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos (LSDMS) pirmininkės pavaduotoja, LSDP tarybos narė. 2000–2004 m. – Seimo narė. 2001–2002 m. – Baltijos Asamblėjos pirmininko pavaduotoja.
Gražina Baikštytė

Biografija

1968-1971 m. šoko Kauno m. Profsąjungų Kultūros rūmų liaudies šokių ansamblyje "Suktinis" (vad.A.Jurgelevičius) ir vaidino Kauno Statybos tresto Pantomimos teatre (vad.K.Adomaitis). 1971–1973 m. Vilniaus Modelių namų manekenė. 1977 m. baigė Sąjunginį valstybinį kinematografijos institutą, prof. S. Bondarčiuko ir I. Skobcevos aktorinio meistriškumo fakultetą.
1978-1987 m. Kauno dramos teatro aktorė. Nuo 1968 m. filmavosi Lietuvos ir TSRS kino studijų nuotykiniuose ir istoriniuose filmuose.
Nuo 1983 m. Lietuvos kinematografininkų sąjungos narė. 
Nuo 2001 m. dirba žurnalistinį darbą žurnaluose "Kosmetik Baltikum", "Vyras ir moteris", "Veikli", "Lilit", "Ego", "Geras žurnalas", "Šeimininkė". 
Parašė knygas: "Rimo Tumino sodas", 2012 m. ("Tyto alba"), "Gyvenimas kaip teatras", 2016 m. ("Vaga").
Juozas Lozoraitis

Biografija

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, vėliau vertėsi prekyba, dažnai važinėjo į Tilžę, iš kurios parveždavo ir draudžiamos literatūros. Nuo 1895 m. su broliu Jonu veikė „Sietyno“ draugijoje. Daug kartų kratytas, kelis kartus suimtas.
1900 m. Paryžiaus parodai surinko apie 200 liaudies meno eksponatų. Nuo 1902 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 1905–1907 m. – įvykių Užnemunėje organizatorius ir dalyvis. Per I pasaulinį karą pasitraukė į Rusiją. Maskvoje rūpinosi pabėgėlių šelpimu. Po karo gyveno Utenoje.

Kūryba

Nuo 1891 m. bendradarbiavo laikraščiuose „Ūkininkas“, „Varpas“, „Naujienos“, „Vienybė lietuvninkų“, „Vilniaus žinios“, „Darbininkų balsas“. Slapyvardžiai: Višakis, Musė, Tilvikas. 
Rašė prozą, eiles, publicistinius straipsnius. Kūrybai būdinga varpininkų programos nuostatos – Tėvynės meilės, darbo, lygybės idėjų akcentavimas, užuojauta nuskriaustiesiems, smerkiama carinė priespauda. Apysakoje „Kėkštų Simas“ propaguojamos žemės ūkio naujovės. „Idėjoje ant mėšlyno“ keliama aktuali to meto „lietuviškų šeimynų“ problema. Išvertė rusų revoliucinių dainų.
Kašimbo kalnagūbris

Kašimbo kalnagūbris (portug. Serra do Cachimbo) – stalkalnių grandinė Brazilijos plokščiakalnio šiaurinėje dalyje, Mato Groso ir Paros valstijose. Sudarytas iš paleozojaus uolienų (smiltainio, skalūnų), slūgsančių ant prekambro kristalinio pamato. Aukštis iki 700 m. Kalnus giliais slėniais išraižę Šingu bei Tapažoso intakai (Žamanšinas, Kurua, Ipiranga, Braso Sulas ir kt.).
Šiaurinė Kašimbo kalnagūbrio dalis paskelbta nacionaliniu parku. Yra karinė oro bazė.
Australijos gėlavandenis krokodilas

Išvaizda, gyvenimo būdas

Kūnas šviesiai rudos spalvos, išmargintas juodomis dėmėmis. Patinai užauga iki 3m ilgio, patelės iki 2,1 m. Kai kuriose vietose, pavyzdžiui, Argailo ežere užauga ir iki 4 m. Daug mažesnis už briaunagalvį krokodilą (Crocodylus porosus) – kitą Australijoje aptinkamą krokodilų rūšį.
Gyvena įvairiuose gėlo vandens telkiniuose, pelkėse. Minta įvairiais paukščiais, ropliais, varliagyviais, žuvim ir kitais gyvūnais. Su briaunagalviu krokodilu dėl buveinių beveik nekonkuruoja, kadangi briaunagalvis krokodilas labiau mėgsta sūrų vandenį. Tačiau, kai kuriose vietose aptinkamos abi rūšys.
Žmogui beveik nepavojingi, puola labai retai, dažniausiai gindamiesi.
Dmitrij Celov

Biografija

1998 m. baigė Visagino „Atgimimo“ gimnaziją.
1998–2002 m. įgijo Vilniaus universiteto, MIF, matematikos bakalauro laipsnį (matematikos taikymai).
2002–2004 m. Vilniaus Universiteto magistrantūra, MIF, Matematikos magistro laipsnis (matematikos taikymai).
2008 m. apgynė matematikos mokslų daktaro disertaciją „Laiko eilučių agregavimas, deagregavimas ir tolima priklausomybė“ tema (mokslinis vadovas prof. habil. dr. Remigijus Leipus).

Mokslinė veikla

Kuria didelius makroekonometrinius modelius (pvz., LITMOD, LEMPA); savo moksliniuose darbuose studijuoja laiko eilutes, duomenų transformacijas, agregavimą ir deagregavimą.

Publikacijos

Pagal Scopus duomenų bazės duomenis, 2015 m. pabaigoje Dmitrijaus dažniausiai cituojamas mokslinis straipsnis buvo „Time series aggregation, disaggregation, and long memory“, kurį jis parašė kartu su R. Leipumi ir A. Philippe.

Šeima

Vedęs, turi dukterį.
Kunda

Istorija

Kunda pirmą kartą minima 1241 metais. XIX a. tapo svarbia prieplauka. 1870 m. įkurta cemento gamykla. Netoliese kasomos klintys ir molis reikalingi cemento gamybai. 2004 m. pradėta celiuliozės fabriko statyba. Dar 1883 m. Kundoje pastatyta pirmoji Estijoje hidroelektrinė.
Nereidė (palydovas)

Atradimas

Palydovą 1949 m. kovo 1 d. atrado Nyderlandų astronomas Gerard P. Kuiper. Pavadintas jūros nimfų Nereidžių vardu.

Charakteristikos

Nereidės orbita pasižymi didžiausiu ekscentricitetu tarp visų žinomų planetų palydovų Saulės sistemoje. Dėl šios priežasties Nereidės orbitos spindulys kinta nuo 1 353 600 iki 9 623 700 km. Todėl manoma, jog palydovas gali būti pagautas asteroidas ar kitas objektas iš Koiperio juostos.
Plokščia atmintis

Plokščia atmintis (angl. flat memory) – kompiuterio atmintis, kuri yra organizuota taip, kad joje galima išskirti bet kurio jos apimtį neviršijančio dydžio ištisinį fragmentą (pavyzdžiui, saugoti niekur nepertrauktam enciklopedijos tomo tekstui ar dideliam vaizdui). Pirmųjų kompiuterių atmintis buvo plokščia, tačiau vėliau, kai atminties kiekis ėmė viršyti procesoriaus žodžio ribas, pasidarė sudėtinga greitai adresuoti bet kurią tokios atminties vietą. Norint naudoti daugiau atminties su tuo pačiu trumpu adresu, buvo sukurtos įvairios segmentavimo metodikos, papildančią adreso dalį pastoviai saugant atskirame registre. Tačiau tada atsirado vientisos atminties srities dydžio apribojimai.
Pavyzdžiui, Intel 8086 procesoriuje atminties adresas susidėjo iš dviejų 16 bitų dalių, tačiau viena jų (segmentas) nebuvo planuota nuolatiniam keitimui. Su likusiais 16 antros dalies bitų buvo galima naudoti ne didesnę kaip 65536 baitų didumo sritį. Šis apribojimas buvo būdingas MS-DOS ir MS Windows 1.0–3.0 versijoms. Šiuolaikinių, 32 bitų procesorius turinčių kompiuterių atmintis ir vėl yra plokščia.
Fredianas Morikonis

Biografija

Gimė Lorenzo di Giovanni Moriconi ir Vittoria di Lelio Barsotti šeimoje, tai atvėrė giminei naujas perspektyvas, per kelerius metus jis sukūrė savo verslą ir sukaupė didžiulį turtą.
Abiejų Tautų Respublikos karuose su švedais Fredianas Morikonis 1654 m. paskolino Lenkijos karaliui ir Lietuvos didžiajam kunigaiščiui Jonui Kazimierui Vazai 60000 talerių Lietuvos kariuomenės algoms išmokėti. Negalėdamas grąžinti paskolos Jonas Kazimieras Vaza 1665 m. suteikė F. Morikoniui indigenatą ir šlovę. 
F. Morikonis persikėlė gyventi į Lietuvą, kadangi neturėjo palikuonių, pasikvietė pas save pusbrolio Bartolomėjaus (it. Bartolomeo di Marcantonio Moriconi) ir Virginijos Morikonių vaikus, našlaičius Šipionę (it. Scipione) (gimusį Lukoje 1642 m. sausio 10 d.) ir Joną Karolį (it. Giovanni Carlo) (gimusį Lukoje 1647 m. sausio 22 d.).
Varšuvos Krasinskių bibliotekoje saugoma sutartis tarp Boguslavo Radvilos ir F. Morikonio, kuria šiam nuo 1661 m. vasario 10 d. perleidžiama Salų valda.
Adomo Mickevičiaus kalva

Adomo Mickevičiaus nemirtingumo kalva (brus. Курган Бессмяротнасці Адама Міцкевіча) – dirbtinė kalva, esanti Baltarusijoje, Naugarduke, iš šiaurės vakarų pusės nuo Naugarduko pilies. Ji supilta XX a. 3–me dešimtmetyje, kada miestas priklausė Lenkijai.
Kalva įamžina lenkų poeto Adomo Mickevičiaus atminimą. Čia prabėgo poeto vaikystė, o apylinkėse vyko daugelis įvykių, pavaizduotų jo kūryboje. Panaši kalvos (kurgano) supylimo praktika atskiro žmogaus garbei Baltarusijoje yra unikali. Objektas šalyje paskelbtas istorijos ir kultūros paminklu.

Istorija

1924 m. sausio pradžioje Mickevičiaus komiteto iniciatyva buvo sukviesti Lenkijos universitetų literatai, mokslininkai, kurie pritarė Naugarduko gyventojų siekimui įamžinti didžiojo žemiečio A. Mickevičiaus atminimą supilant paminklinę kalvą. Ji turėjo iškilti buvusioje aikštėje, kuri buvo įsigyta už suaukotus 6 tūkst. zlotų. Žemių pylimo darbai iškilmingai pradėti 1924 m. gegužės 27 d., įkasant papėdėje kapsulę su tekstu ant pergamento. Pirmą saują žemių pažėrė profesorius Stanislavas Vanciakovskis, po to – Mickevičiaus komiteto nariai, Naugarduko žmonės, visų tuometės vaivadijos valsčių atstovai, iš kitų Vakarų Baltarusijos kampelių, Lenkijos, Lietuvos.
Kalva kasdien augo, nes atvažiuodami turistai aplankyti su poetu susijusių vietų, atsiveždavo su savimi ir gimtųjų kraštų žemės. Kas negalėjo to padaryti patys atvažiuodami, žemės atsiųsdavo siuntiniais paštu su lakonišku užrašu „Naugardukas. Žemė poeto Adomo Mickevičiaus įamžinimui“. Dalyvaujant eiliniams žmonėms, turistams, visuomeninėms organizacijoms ir atskiroms įstaigoms kalva didėjo, tačiau nebuvo galima planingai užbaigti statinį. 1930 m. lapkritį, kai buvo minimos A. Mickevičiaus 75–osios mirties metinės, Komitetas nusprendė baigti paminklo statybą. Kitais metais birželis paskelbtas „Mickevičiaus dienomis“. Visą birželį į Naugarduką traukė turistų grupės ir ekskursijos. Visi jie dalyvavo pilant kalvą, už tai kiekvienas gaudamas ženklelį ir pasirašydamas atminties knygoje.
1931 m. birželio 28 d. Naugarduke buvo ypač daug žmonių. Čia suvažiavo garsūs literatai, mokslininkai, miestų delegacijos, daugelio organizacijų ir įstaigų atstovai. Šią dieną įvyko paminklinės kalvos pabaigtuvių iškilmės. Po oficialiosios iškilmių dalies katalikų Kristaus Atsimainymo bažnyčioje (brus. Фарны касцёл Праабражэння Гасподняга), kurioje buvo krikštytas poetas, objektas perduotas miesto žinion. Naugarduke nuo to meto tapo tradicinės kasmetinės liaudies dainų ir šokių šventės, skirtos poetui A. Mickevičiui.
Šalia kalvos buvusi stela su atminimo įrašu 1998 m. buvo pakeista paminkliniu akmeniu, švenčiant poeto 200 metų jubiliejų. Netoli kalvos 1992 m. taip pat pastatytas paminklas A. Mickevičiui.

Legenda

Naugarduke sklando legenda apie poeto sielos nemirtingumą. Pasakojama, liaudies švenčių metu poetas į gimtinę naktimis sugrįžta iš Vavelio katedros, vaikšto po piliavietę, užlipa ant jo garbei supiltos aukštos kalvos, po to ilgai sėdi prie tėvų namo slenksčio.