google/wiki40b huggingface dataset:
Tatjana Michailova

Biografija

Gimusi Karaliaučiuje, Rusijos TFSR, bet nuo vaikystės gyvena Estijoje. Tanja pradėjo dainuoti nuo vaikystės, dalyvaudama daugelyje konkursų ir dainų festivaliuose Estijoje, Rusijoje ir Ukrainoje. 1998 metais laimėjo konkursą „Utrennaja zvezda“ Jūrmaloje, Latvijoje, o 2002 metais dalyvavo „Fizz superstar 2002“ konkurse.
2001 metais Tanja įkūrė techno muzikos grupę „Nightlight Duo“, kurioje ji dainavo su atlikėja Ly Lumiste. Duetą prodiusavo Sven Lõhmus. Tais pačiais metais duetas išleido debiutinį albumą „Jäljed liival“, o po metų – „La Fiesta del sol“. 2002 m. grupė kartu su „Cowboys“ pasirodė Estijos atrankoje į „Euroviziją“, kurio metu atliko dainą „Another Country Song“. Surinkusi 65 taškus, dalyviai užėmė antrą vietą. Po metų duetas vėl nusprendė dalyvauti atrankoje, šį kartą su daina „I Can B the 1“ likusi ketvirta. 2004 m. Tanja atliko Sally Bowles vaidmenį miuzikle „Cabaret“. Tada ji nutraukė veiklą duete „Nightlight Duo“ ir nusprendė pradėti solinę karjerą, padėdama dirbti su prodiuseriu Timo Vendtem. Su jo projektu „JZ Belle“ išleido du albumus: „JZ Belle“ (2004) ir „Teemant“ (2006) .
Baigusi veiklą projekte, nuo 2006 m. dainuoja grupėje „Sunday Mood“, su Timo Vendt ir kanadiečių gitaristu Alex Pier Federici. 2009 m. išleido albumą „Something More“, sulaukęs didelio pasisekimo Baltijos šalyse. 2011 m. dalyvavo TV projektuose Laulud tähtedega ir Laulupealinn, kur abu kartus užėmė antrą vietą. 2012 m. atlikėja išleido studijinį albumą „Gemini“.
2013 m. gruodžio mėn. Estijos visuomeninis transliuotojas Eesti Rahvusringhääling (ERR) paskelbė dvidešimt dalyvių sąrašą, kurie dalyvaus šalies „Eurovizijos“ nacionalinėje atrankoje Eesti Laul 2014. Jame pateko ir Tanja, su Timo Vendt ir jos pačios parašyta daina „Amazing“. 2014 m. vasario 14 d. dainininkė dalyvavo pirmajame pusfinalyje ir pelniusi 7 taškus iš komisijos ir 10 taškų iš žiūrovų, užėmė antrą vietą ir pateko į kovo 1 d. vykusį finalą. Jame atlikėja pasirodė devinta, o surinkusi 16 taškų (7 iš komisijos ir 9 iš žiūrovų), liko antra. Superfinale, kur balsavo tik žiūrovai, surinko 30 354 balsus ir tapo Estijos atstove Eurovizijos dainų konkurse Kopenhagoje (Danija). Netrukus po pergalės Eesti Laul 2014, Tanja dažnai buvo lyginama su 2012 m. Eurovizijos nugalėtoja Loreen, dėl panašaus skambesio šokių muzikos dainos ir choreografijos. Eurovizijoje dainininkė pasirodė pirmajame pusfinalyje gegužės 6 d., užėmė 13 vietą ir į finalą nepateko.
2015 m. lapkričio gale išleido albumą „Elan päev korraga“. Jame yra 12 dainų, tarp jų Eurovizinė „Amazing“, soliniai „Forevermore“ ir „Elan päev korraga“, o „Valge Saatan“ įrašė su Birgit Õigemeel.
Johanas Heinrikas Baumanis

Biografija

1773–1776 m. studijavo Erfurto universitete, 1775–1778 m. tapybos mokėsi privačiai Vokietijoje. Nuo 1790 m. Sankt Peterburgo dailės akademijos narys.

Kūryba

Nutapė medžioklės bei animalistinės tematikos kompozicijų („Kurtiniai“, „Medžiotojas“, „Lapių medžioklė“ 1822 m.), portretų („Pirklio T. F. Nestoro portretas“, „Autoportretas“). Kūriniuose derinami realizmo ir akademizmo principai; jiems būdingas klasikinis kompozicijos tikslumas, akademistinė forma, realistinė modeliuotė, pagyvinta šviesos ir šešėlių efektais.
Pranas Vainauskas

Pranas Vainauskas (1899 m. sausio 26 d. Gasčiūnuose, Joniškio vlsč., Šiaulių apskr. – 1977 m. birželio 19 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos teisininkas, politinis veikėjas, rezistentas.

Biografija

Gimė Gasčiūnų bažnytkaimyje. Mokėsi Mintaujos gimnazijoje. Ateitininkas nuo 1911 m. Karo metu mokslą tęsė M. Yčo gimnazijoje Voroneže. 1919 m. baigė Šiaulių gimnaziją ir įstojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę, baigė Karo mokyklos antrąją laidą. 1922 m. būdamas leitenantas išėjo į atsargą. 1922–1927 m. studijavo Lietuvos universiteto Teisės fakulteto Teisės skyriuje. 1923 m. Klaipėdos sukilimo dalyvis. 1923–1926 m. vykdė žemės reformą. 1927–1939 m. dirbo Finansų ministerijos Prekybos departamente, Klaipėdos muitinės viršininku, Klaipėdos laisvosios zonos valdyboje. 1941 m. Laikinosios vyriausybės prekybos ministras.
Įsikūrus Lietuvių frontui, dalyvavo LF vadovaujančiojoje grupėje ir šios grupės pagrindu sudarytame Lietuvių fronto vadovaujančiajame centre, buvo įpareigotas plėsti LF veiklą Kaune. Įkūrus Tautos Tarybą įsitraukė į jos veiklą, dalyvavo aptariant LF programą, rašė straipsnius į LF spaudą.
Artėjant antrajai sovietų okupacijai 1944 m. pasitraukė į Vakarų Europą, vėliau – į Jungtines Valstijas.
Mielniko žydų kapinės

Mielniko žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Mielniku) – žydų kapinės, įkurtos XIX a. Mielniko mieste. Kapinių teritorija 0,7 ha, kurioje išlikę apie 50 antkapių su užrašais hebrajų kalba.
Višonki Vipichai

Istorija

Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 10 namų ir 89 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 17 namų ir 173 gyventojai, iš kurių 2 stačiatikiai.
Tomas Kučinskas

Tomas Kučinskas – lietuvių verslinkas, ilgametis AB „Švyturys“ (AB „Švyturys-Utenos alus“) valdybos pirmininkas bei akcininkas.
Tomas Kučinskas yra Skandinavijos koncerno „Baltic Beverages Holding“ padalinio „BBH Baltic“ prezidentas, 1 mlrd. JAV dol. apyvartą turinčios Rusijos alaus daryklos „Baltika“ valdybos narys.
Tomas Kučinskas savo vadybinę karjerą pradėjo nuo prekybos atstovo pareigų Rusijoje ir nuosekliai kilo karjeros laiptais.
1997–1999 jis dirbo bendroje JAV ir Lietuvos įmonėje „Bennet Distributors“, vėliau – „Pepsi-Cola“ Baltijos šalių atstovybėje.
T. Kučinskas alaus pramonėje dirba nuo 1999 metų, kai tapo Klaipėdos alaus daryklos „Švyturys“ generaliniu direktoriumi.
Nuo 2001 metų Tomas Kučinskas vadovavo Jungtiniam alaus centrui, koordinuojančiam alaus daryklų „Švyturys“, „Utenos alus“ ir „Kalnapilis“ veiklą iki pastarosios alaus daryklos pardavimo Danijos alaus bendrovei „Brewery Group“.
Nuo 2008 m. nacionalinės elektros benrovės „LEO LT“ stebėtojų narys
2012 m. UAB „City Plaza“ ir Tomas Kučinskas už 22 mln. Lt įsigijo 100% kelių ženklinimo įmonės „Biseris“ akcijų.
Šalia valdomų verslo kompanijų, Tomas Kučinskas nuo 2012 m. eina Lietuvos plaukimo federacijos prezidento pareigas.

Apdovanojimai

Verslo šlovės galerijos laureatas, 2002 m.

Šaltiniai, nuorodos

Tomas Kučinskas tapo BBH viceprezidentu 2002 m. lapkričio 13 d.
KK146

Maršrutas

Kelias prasideda Raseiniuose, Jurbarko gatvėje, trišalėje sankryžoje su Vilniaus gatve ( 196  Ariogala–Raseiniai–Kryžkalnis ). Eina per Raseinių ir Jurbarko rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Kalnujai, Šimkaičiai, Pauliai, Švendriškiai. Baigiasi Šilinės kaime, kai įsilieja į  141  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda  krašto kelią. 5 km piečiau Raseinių kelias viaduku kerta automagistralę  A1  Vilnius–Kaunas–Klaipėda , prie Dobrasčio kaimo kelias kerta – Šaltuoną, Paalsio antrajame kaime – Vidaują, Pauliuose – Mituvą.
Vilniaus lopšelis-darželis „Gelvonėlis“

Istorija

Vilniaus lopšelis-darželis Nr. 163 įsteigtas 1981 m. gruodžio 4 d. Vilniaus miesto Vykdomojo komiteto potvarkiu Nr. 738p. Vilniaus miesto tarybos sprendimu Nr. 445, 1999 m. spalio 13 d. darželiui suteiktas „Gelvonėlio“ pavadinimas.
1998–2001 m. lopšelyje-darželyje veikė Vilniaus Sofijos Kovalevskajos vidurinės mokyklos pradinių klasių korpusas.
Žygiai

Vystymasis

Žygių patelės dirvoje apie 2 – 4 cm gylyje padeda apie 30 – 50 kiaušinių. Kiaušinius deda su pertraukomis, todėl tuo pačiu laiku galima aptikti įvairių vabalo vystymosi stadijų. Lervos platokos, į kūno galus siaurėjančios. Galva stambi, su dideliais viršutiniais žandais. Kojos ilgos, letenos su 1 – 2 nagais. kūno oda standi, stora, paprastai tamsi, segmentacija ryški. Pilvelio devintas segmentas dažnai būna su gana ilgomis ataugomis (urogomfais). Lervos, kaip ir suaugę vabalai, yra plėšrios.

Reikšmė

Žygiai yra naudingi, nes naikina žemės ūkio ir sumedėjusių augalų kenkėjus. Kartais kai kurias žygių rūšis žmonės užveisia dirbtinai, tam kad naikintų kenkėjus. Tai yra efektyvus kovos su kenkėjais būdas ir nekenkia aplinkai, kaip, pavyzdžiui, insekticidų naudojimas (nuo kurių miršta ne tik kenkėjai, bet ir žygiai bei kiti naudingi vabzdžiai).
Žygius lesa medšarkė, jais minta rupūžės, driežai, kurmiai, kirstukai, ežiai ir kiti vabzdžiaėdžiai žinduoliai.
Kasimo emyratas

Pavadinimas

"Qassimah" arabų kalboje reiškia "derlingą žemę" arba "žemę, apaugusią medžiais".

Ikiislaminė Arabija

Apie šį laikotarpį žinoma nedaug, tačiau arabų poeto Imru Al Qais (ir kitų) poemose minimas Unaizos (Unaizah) miestas.

Abasidų imperija

Abasidų Imperijos metu ši sritis buvo svarbi atvykstantiems iš Irako ir Persijos. Haruno Al Rašido viešpatavimo laikais pastatytas Zubeidos kelias iš Kufos Irake į Meką, pavadintas valdovo žmonos garbei.

Geografija

Emyratas yra centrinėje dalyje, 400 km į šiaurę nuo Rijado. Sritį kerta ilgiausias Arabijos pusiasalio Ramės vadės slėnis (apie 600 km ilgio) nuo Medinos iki Thuayrat kopų rytuose. Aukštis virš jūros lygio - 600-750 m.
Klimatas - dykumos. Žiemos šaltos, lietingos, vasaros sausos, karštos (kartais švelnios).
Naujoji Gadynė

Istorija

Oficialus leidėjas Jonas Jaks-Tyris. Leistas 4000 egz. tiražu. Spausdino I. Blumovičiaus, A. Syrkino spaustuvės Vilniuje. Išėjo 32 numeriai, 11 iš jų buvo konfiskuoti, redaktoriai ir leidėjas nubausti, leidinys uždraustas. Nuo 1907 m. sausio mėn. vietoje „Naujosios Gadynės“ pradėtas leisti „Skardas“.
Bendradarbiavo Petras Avižonis, Konstantinas Jasiukaitis, Jonas Krikščiūnas-Jovaras, Kleopas Jurgelionis, Antanas Purėnas ir kt.
Oficialūs redaktoriai Elena Brazaitytė ir Antanas Purėnas. Faktiškai redagavo Stasys Matulaitis, Vincas Kapsukas.
Laima Skerstonaitė

Biografija

1946 m. baigė Šiaulių mergaičių gimnaziją, kur piešimą dėstė Teofilis Petraitis. 1952 m. baigė Vilniaus dailės instituto grafikos fakultetą. 
Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Kūryba

Nuo 1957 m. dalyvavo dailės parodose. Dirbo knyginės, lakštinės grafikos bei akvarelės srityse. Akvarelių tematika įvairi: peizažai, portretai, abstrahuotos fantazijos. Peizažų geografija: Vilniaus senamiesčio gatvelės, jūra, kopos, pušynai, Beržoras ir kitos Lietuvos, ypač Žemaitijos, vietovės.
Svarbiausias menininkės iliustruotas mokslinės literatūros leidinys – V. Logmino „Lietuvos paukščiai“, kuriam ji parengė daugiau kaip 300 paukščių piešinių.
Erik Lesser

Erikas Leseris (vok. Erik Lesser, g. 1988 m. gegužės 17 d.) – vokiečių biatlonininkas, olimpinių žaidynių prizininkas ir pasaulio čempionas.

Karjera

Erikas Leseris 2014 m. debiutavo Sočio žiemos olimpinėse žaidynėse ir laimėjo du sidabro medalius 20 km lenktynėse ir 4×7,5 km estafetės rungtyje. 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse laimėjo bronzos medalį 4×7,5 km estafetės rungtyje. 2013 m. debiutavo biatlono pasaulio čempionate ir laimėjo bronzos medalį 4×7,5 km estafetės rungtyje. 2015 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo du aukso medalius.
Darbutų I piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kampe, esančiame Dubysos kairiajame ir Kirkšnovės dešiniajame krante, ties jų santaka. Šlaitai apie 20 m aukščio, viršuje nulyginti. Dalis piliakalnio XIX a. nuslinko. Aikštelė keturkampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, pietvakarių ir pietryčių pakraščiai apie 45 ir 58 m ilgio. Šiaurės vakarų – šiaurės rytų pusėse supiltas 1 m aukščio, 16 m pločio pylimas, kurio išorinis 6 m aukščio šlaitas leidžiasi į 5 m pločio, 1 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 1 m aukščio, 5 m pločio pylimas, juosiantis piliakalnį ir vakarų šlaite. Šiaurės šlaite, 7 m žemiau aikštelės yra 3 m pločio terasa, kuri 4 m žemiau šiaurrytinio pylimo virsta 7 m pločio, 0,3 m gylio grioviu, už kurio supiltas antras 0,5 m aukščio, 5 m pločio pylimas, nuolaidėjantis šlaitu žemyn į vakarus. Viršutinė 6–8 m aukščio šlaitų dalis buvo išlyginta, stati. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 49200 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Betygalos piliakalniai 7 km
Ročiškės piliakalnis 3 km
Darbutų II piliakalnis 0,4 kmVaitiekūnų piliakalnis 26 km
Zvėgių piliakalnis 15 kmPlinkaigalio piliakalnis 20 kmGabrieliškių piliakalnis 15 km
Kejėnų piliakalnis 6 km
Ginaičių piliakalnis 2 kmVosbučių piliakalnis 14 km
Pilsupių piliakalnis 14 kmKartupėnų piliakalnis 34 kmBažavalės piliakalnis 4 kmGėluvos piliakalnis 7 km
Jonas Mačys-Kėkštas

Biografija

Gimė neturtingų valstiečių šeimoje. 1880–1885 m. mokėsi Marijampolės gimnazijoje. 1884 m. drauge su Kaziu Griniumi redagavo rankraštinį mokinių laikraštuką „Prieszauszris“ (išėjo 12 numerių). Atsisakęs mokytis kunigų seminarijoje, neteko tėvų ir giminaičio kunigo paramos.
1886–1900 m. dirbo caro valdžios įstaigose Aukštojoje Panemunėje, Virbalyje, Vilkaviškyje. Bendradarbiavo „Aušroje“, padėjo leisti žurnalus „Varpas“, „Ūkininkas“. Pasirašinėdavo Kėkštu, Kėkšto šešėliu ir kt. 1900 m. dėl konflikto tarnyboje ir vengdamas arešto už ryšius su knygnešiais, pasitraukė į Tilžę, o iš ten – pas Martyną Jankų į Bitėnus. Rinko ir redagavo M. Jankaus 1900–1902 m. leistą žurnalą „Saulėteka“. Po 1900 m. išvyko į JAV. 1901–1902 m. redagavo savaitraštį „Vienybė Lietuvninkų“, rašė į leidinius „Lietuviškasis balsas“, „Lietuvis“, „Nauja draugija“. Paskelbė publicistinių straipsnių, eilėraščių, išvertė užsienio poetų eilėraščių. 1910 m. išleistas jo poezijos rinkinys „Eilės“.
Mirė susirgęs džiova. 1938 m. urna su palaikais atvežta į Lietuvą ir buvo saugoma Kauno karo muziejaus seife. Per karą raktas nuo seifo dingo ir ilgai buvo neaišku, kas ten saugoma. Tik atplėšus jį buvo rasta urna ir raštelis. 1974 m. jo palaikai perlaidoti Prienų kapinėse. Ant kapo pastatytas paminklas (skulptorius Arūnas Kazys Kynas, architektas Juozas Valentukonis).
Mega Alexandros Katerini

istorija

Klubas įkurtas 1948 m. Klubo komanda žaidė Graikijos elito divizione.
1961 m. klubas likviduotas (susijungimas su kitu klubu).
Linksmučių kapinynas

Linksmučių kapinynas – kapinynas Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, prie Linksmučių kaimo, Kruojos kairiajame krante.

Kapinynas

Kapinynas apardytas; dalis kapinyno suardyta kasant duobes bulvėms pilti. 1948–1949 m. kapinyną tyrė Pranas Kulikauskas ir Regina Kulikauskienė. Ištirti 89 kapai, datuojami 7-11 amžiumi. Mirusieji laidoti nedeginti skobtiniuose karstuose su įkapėmis, moterys 340° šiaurės vakarų, vyrai 150° pietryčių kryptimi.
Moterų kapuose rasta daug žalvarinių papuošalų (žiedinių smeigtukų, sujungtų grandinėlėmis, antkaklių pastorintais ir užkeistais galais, įvijinių apyrankių), darbo įrankių (geležinių ylų, pjautuvėlių). Vyrų kapuose rasta žalvarinių pasaginių ir lankinių aguoninių segių, geležinių įtveriamųjų ir įmovinių ietigalių, trumpųjų kalavijų su plačia geležte.
Linksmučių kapinynas priskiriamas žiemgaliams. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Joachimas Liutauras Chreptavičius

Valstybės tarnyba

Nuo 1765 m. Vyriausiojo Lietuvos Tribunolo maršalka.
Nuo 1773 iki 1791 m. LDK pakancleris, vienas iš Edukacinės komisijos organizatorių, vadovavo LDK akademijų ir mokyklų departamentui. 
Nuo 1791 m. pirmasis Užsienio reikalų ministras.
1792-1795 m. Lietuvos didysis kancleris.
Gumbakotis pievagrybis

Išvaizda

Kepurėlė (8–12 cm skersmens) baltos spalvos, iš pradžių pusiau apvali, vėliau kūgiškai varpeliška arba paplokščia, su buku gūbreliu. Kotas 10–14 cm ilgio, laibas cilindriškas ir tuščiaviduris, su būdingu išlinkimu ir šiek tiek storėjančiu pagrindu. Plonas odiškas rinkis juosia viršutinę koto dalį, jo viršutinė pusė blizganti, apatinė apžėlusi mažyčiais odiškais žvyneliais. Lakšteliai labai tankūs laisvi, nepriaugę prie koto. Trama kvepai anyžiais, kepurėlės trama balsvai geltona, o koto pilka. Sporos rudos spalvos. . Spalvos kaita: paspaudus balta kepurėlės luobelė iškart pagelsta. Jaunų grybų lakšteliai balsvi, senesnių šviesiai pilki arba tamsiai rudi.

Augavietė

Šis retai sutinkamas grybas dažnai auga nedidelėmis grupėmis, ypač prie eglių.
Sezonas: liepa–spalis
Panašios rūšys: šį grybą galima supainioti su mirtinai nuodinga baltąja musmere, nuo kurios jis skiriasi lakštelių spalva bei būdingu anyžių kvapu.
Jordan Rudess

Vaikystė

Rudess’as, grojantis pianinu, buvo pastebėtas 2 klasėje savo mokytojos ir skubiai nuvestas į profesionalius mokymus. Būdamas devynerių, jis įstojo į Juilliard School, kur mokėsi groti klasikiniu pianinu. Tačiau vėlesnėje paauglystėje jis susidomėjo sintezatoriais ir progresyviuoju roku. Nepaisydamas tėvų ir mokytojų patarimų, Rudess’as atsisakė klasikinio pianino ir pradėjo bandyti jėgas solo programose kaip roko klavišininkas.

Karjeros raida

1980 metais Rudess’as pasirodydavo įvairiuose projektuose. 1994 metais jis sulaukė nacionalinio dėmesio, kai Keyboard Magazine apklausoje skaitytojai išrinko jį geriausiu nauju talentu („Best New Talent“) po išleisto Listen albumo. Tuo metu Rudess’ą pastebėjo dvi grupės: Dixie Dregs ir Dream Theater, abi pasiūlė prie jų prisijungti. Rudess’as pirmiausia pasirinko groti ne visu etatu Dixie Dregs grupėje, siekdamas kuo mažiau paveikti savo jauną šeimą.
Tuo metu, kai Rudess’as priklausė Dixie Dregs, susiformavo duetas su būgnininku Rod Morgenstein. Pora susikūrė po to, kai sustojo visos grupės, išskyrus Rudess’o, muzikavimas. Taigi jis ir Morgenstein kartu improvizavo tol, kol grupės įtaka vėl atsinaujino ir koncertai galėjo tęstis. Panašumas tarp šių dviejų žmonių buvo toks stiprus, jog jie nusprendė kartu koncertuoti reguliariai (pasivadinę Rudess/Morgenstein Project ar vėliau RMP).

Grupėje Dream Theater

Rudess’as susidūrė su Dream Theater dar kartą, kai jis ir Morgenstein užpildydavo šios grupės pasirodymo tarpus Šiaurės Amerikos ture.
1997 metais, kai Mike Portnoy paprašė Magna Carta Records suformuoti supergrupę, Rudess’as buvo pasirinktas užimti klavišininko vietą. Grupę taip pat susidarė: Tony Levin ir John Petrucci – Portnoy kolega iš Dream Theater. Įrašinėjant du Liquid Tension Experiment albumus, tapo akivaizdu, jog grupei Dream Theater reikia Rudess’o. Mike Portnoy ir John Petrucci pasiūlė jam prisijungti prie grupės ir, Rudess’ui sutikus, jis pakeitė tuometinį grupės klavišininką Derek Sherinian.
Rudess’as grupėje Dream Theater visu etatu dirbo nuo 1999 m. su įrašu Metropolis Pt. 2: Scenes from a Memory. Jis įrašė kitus 4 albumus: 2002 m. Six Degrees of Inner Turbulence, 2003 m. Train of Thought, 2005 m. Octavarium ir 2007 m. Systematic Chaos. Be to, jis pasirodė keliuose gyvuose albumuose.

Autoritetai

Rudess’as sako, kad jam, kaip klavišininkui, įtaką darė Keith Emerson, Rick Wakeman ir Patrick Moraz. Jo mėgstamiausios grupės yra Gentle Giant, Yes, Genesis, Pink Floyd, Emerson Lake and Palmer, King Crimson, Jimi Hendrix, Autechre, Aphex Twin..

Technologijos naudojimas

Kol dauguma progresyviojo roko klavišininkų yra linkę atsinešti daugybę klavišinių muzikos instrumentų, Rudess’as 1990 m. – 2004 m. išnaudojo visas galimybes su Kurzweil K2600xs. Dažnai išbandydamas kitų klavišinių garsus Rudess’as kuria nustatymų serijas, kurių kiekviena žymi kontrolerio skirtingus garsus, klavišo diapazonus; tuomet šie nustatymai yra suklasifikuojami tam, kad koncertuojant būtų paleidžiami tuo pačiu metu nuspaudus valdymo pedalą.
Hararė

Istorija

Miestą 1890 m. rugsėjo 12 d. įkūrė karininkų savanorių būrys, vadovaujamas kolonizatoriaus Cecil Rhodes. Iš pradžių tai buvo gynybinis fortas. Pradžioje miestas buvo vadinamas Solsberiu (Fort Salisbury, vėliau – Salisbury) tuometinio Didžiosios Britanijos premjero Robert Arthur Talbot Gascoyne-Cecil (Solsberio markizas III) garbei. 1897 m. miestui buvo suteiktos savivaldybės teisės, o miesto teisės – 1935 m.
Kai 1899 m. iki čia buvo nutiestas geležinkelis iš Beiros (Mozambikas), mieste ėmė vystytis prekyba. 1923 m. Solsberis tapo britų Pietų Rodezijos kolonijos administraciniu centru, 1953–1963 m. buvo Rodezijos ir Njasalendo federacijos administracinis centras. Dabartinis miesto pavadinimas suteiktas 1982 m. balandžio 18 d.
XXI a. Hararė kentėjo nuo politinės ir ekonominės krizės, apėmusios visą šalį. 2009 m. atliktoje apklausoje Hararė buvo išrinktas blogiausiu miestu gyventi pasaulyje, tuomet Kanados miestas Vankuveris buvo išrinktas geriausia vieta gyventi. 2011 m. apklausoje Hararė vėl buvo vadinamas blogiausiu miestu gyventi pasaulyje.
2010 m. kovo mėnesį po 14 metų statybų buvo atidarytas miesto pasididžiavimas verslo centras „Joina“. Tiesa, dėl finansinių sunkumų šio rajono apgyvendinimas 2011 m. lapkritį siekė vos 3%. „Joina“ rajono dangoraižis yra trečias pagal aukštį (105 m) pastatas visoje Zimbabvėje.
Alena Devenienė

Alena Devenienė-Grigaitienė-Vileišytė (1904 m. spalio 1 d. Vilnius – 1999 m. vasario 14 d. Saint Petersburgas, Floridos valstija) – Lietuvos ir JAV lietuvių visuomenės veikėja.

Biografija

Tėvas Jonas Vileišis, seserys Birutė Vileišytė-Tursienė, Rita Vileišytė-Bagdonienė, broliai Petras Vileišis ir Kazys Vileišis. 1924 m. baigė Vytauto Didžiojo gimnaziją Vilniuje. Už priešinimąsi lenkų okupacinei valdžiai ištremta iš Vilniaus, dirbo žemės ūkio rūmuose Kaune. 1924–1928 m. gyveno JAV. 1937–1940 m. Lietuvos ūkininkių draugijos pirmininkė. 1940 m. vėl išvyko į JAV, Susivienijimo lietuvių Amerikoje, Amerikos lietuvių tarybos, Bendrojo Amerikos lietuvių fondo, Valstiečių liaudininkų sąjungos, Tarptautinės valstiečių sąjungos (Žaliasis internacionalas), Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto, JAV lietuvių bendruomenės, Tautos fondo veikėja.
1940 m. Lietuvą okupavus rusams buvo suimtas jos vyras gydytojas Mykolas Devenis. Tačiau 1942 m. tėvo ir jos pastangomis vyrą, JAV pilietį, TSRS vyriausybė buvo priversta paleisti iš Vorkutos lagerio, jis grįžo į JAV. 1951 m. Lietuvos evangelikų reformatų bažnyčios kuratorė. 1974 su M. Deveniu įsteigė Devenių kultūros fondą. 1986 m. su antruoju vyru K. Grigaičiu Čikagoje įkūrė laikraštį „Lietuvių balsas“. Bendradarbiavo JAV lietuvių spaudoje.
Sūnus Keistutis Devenis.
Madagaskaro srovė

Madagaskaro srovė – šiltoji paviršinė srovė Indijos vandenyne, prie pietinių ir rytinių Madagaskaro krantų, Pietų Pasatų srovės atšaka. Teka pietų, pietvakarių kryptimi. Vandens temperatūra 22–28 °C. Srovės greitis – 25–30 cm/s. Pietvakariuose dalinai jungiasi su Adatos kyšulio srove.
Ninurta

Ninurta (šum. 𒀭𒊩𒌆𒅁 = NIN.URTA 'rugiopatis'), dar tapatinamas su Ningirsu (šum. 𒀭𒊩𒌆𒄈𒋢 = NIN.ĜIR.SU 'Girsu viešpats') – šumerų–akadų mitologijos dievas.
Ningirsu pirmąsyk randamas paminėtas Faros įrašuose, buvo garbinamas kaip vienas Lagašo dievų. Laikytas Enlilio sūnumi. Ningirsu sutuoktine laikyta Bau (Baba), seserimis – Nanšė ir Nisaba. Tituluotas Enlilio viršiausiuoju artoju, žemdirbystės viešpačiu. Ningirsu/Ninurta laikytas gyvulių, laukų ir kanalų sergėtoju. Apie Ningirsu daugiausia paliudyta valdovo Gudėjos (XXII a. pr. m. e.) giesmėse apie šventyklų statybą Lagaše. Šiam dievui Lagaše buvo skirta Eninu šventykla. Giesmėse jis šlovinamas kaip „kunigas, nuskaidrinantis Anu“. Kaip teisingumo dievas, Ninurta prilyginamas dievui–teisėjui Ištaranui (Sataranui). Ninurtos ženklas – liūtgalvis erelis Anzudas, jam taip pat priklauso dievų ginklas šaruras. Gudėja apgieda Ningirsu pergales prieš šešiagalvę avį, septyngalvį liūtą, „gerąjį slibiną“, „liūtą, siaubą dievų“, taip pat apie Ningirsu ir Babos santuoką (hierogamiją). Senojo Babilono tekstuose teigiama, kad Ningirsu/Ninurta nugalėjęs Anzudą ir atėmęs iš jo likimo lenteles.
Ninurtos vardu buvo garbinamas Nipūre sykiu su Enliliu. Ninurta laikytas karo dievu, kovojusiu, visų pirma, su kalnėnais. Ninurtos rūstis niekad nenukreipiama į Babiloniją. Sakoma, kad Ninurta sukurtas pagal Anu paveikslą, šiurpaus švytesio veidu. Jis nugalėjęs Šumerui grėsmę kėlusį demoną Asagą.