google/wiki40b huggingface dataset:
Pirmyn

„Pirmyn“ – Lietuvos socialdemokratų organizacijos užsienyje (LSDOU) leidinys.

Istorija

Pirmasis numeris išėjo 1927 m. lapkričio 5 d. Vilniuje. Redagavo Pranas Ancevičius. Atsakingais leidėjais redaktoriais buvo Lenkijos piliečiai 1927 m. – Feliksas Smosarskis, Pranciškus Rinkevičius, 1928 m. – nuo sausio iki kovo mėn. – Antanas Juozaitis, vėliau – Stasys Dainauskas.
1928 m. sausio mėn. sudaryta redakcinė komisija: Jeronimas Plečkaitis (nuo 1928 m. liepos mėn. – Povilas Kaupas), Pranas Ancevičius ir Juozas Paplauskas. Redakcija iš pradžių buvo įsikūrusi Kijevo g. 2–27, nuo 1928 m. rugpjūčio mėn. – Sokolovskio viešbutyje (Vokiečių g. 1), 1928 m. gruodžio mėn. perkelta į Antakalnio g. 54, 1929 m. sausio – vasario mėn. dirbo Antakalnio g. 44, vėliau – Bonifratrų g. 6–2.
Spausdino spaustuvė „Zorza“ Vilniuje. Leistas 3000 egz. tiražu. Paskutinis numeris išėjo 1930 m. lapkričio 1 d., perkėlus LSDOU leidybą į Berlyną. Išėjo 77 periodiniai ir 1 vienkartinis numeriai. Vietoje „Pirmyn“ vėliau leista „Kova“.
Antriniai lytiniai požymiai

Antriniai lytiniai požymiai – lytį rodančių ir lytinės brandos metu atsirandančių požymių ir funkcijų visuma, susiformuojanti maždaug 10–18 gyvenimo metais. Skiriama nuo pirminių lytinių požymių, apibūdinančių lytinius organus. Šie požymiai priklauso nuo pirminių, jų raidą lemia lytiniai hormonai, jie pradeda ryškėti lytinės brandos metu.
Antriniams lytiniams požymiams priskiriama kaulų ir raumenų sandara, kūno sudėjimas (proporcijos), poodinis riebalų sluoksnis, plaukuotumas, krūtinės forma, pieno liaukų raida, balso tembras, specifinė elgsena. Tiek berniukams, tiek ir mergaitėms ima augti plaukai ant gaktos ir pažastyse, sparčiai vystosi lytiniai organai.
Labiausiai išoriškai pastebimi antriniai lytiniai požymiai yra krūtys, gaktos plaukų augimo forma (vyro auga link bambos, moters link vulvos), juosmuo (moters platesnis) ir pečių lankas (vyrų platesnis).

Mergaitės

Veikiant moteriškiems hormonams, mergaitės pradeda sparčiau augti (padidėja ūgis ir svoris, sparčiai auga galūnės), keičiasi kaulų forma, praplatėja klubai, apvalėja kūno formos (ypač apie sėdmenis, šlaunis ir pilvą), oda tampa plonesnė ir švelnesnė. Pradeda formuotis krūtys, kuriose kaupiasi riebalinis audinys, išryškėja segmentinis apskritimas aplink spenelius, auga plaukai ant vulvos – pas mergaites gaktos plaukai ima augti anksčiau nei pas berniukus ir pasižymi moterims būdinga žemyn nukreipto trikampio forma, su aiškia viršutine linija virš gaktos. Prakaito liaukos, ypač esančios pažastyse, ima gaminti prakaitą, kuris turi moterims būdingą kvapą. Padidėjusi riebalų liaukų sekrecija skatina spuogų atsiradimą. Praėjus 2–3 metams nuo antrinių lytinių požymių pasirodymo (maždaug sukakus 12–13 metų), daugeliui mergaičių prasideda mėnesinės – pagrindinis lytinio subrendimo požymis, rodantis, kad organizmas jau yra pasiruošęs nėštumui. Tačiau organizmo visiškai subręsta tik po keleto metų, per kuriuos antriniai požymiai toliau vystosi ir dauginimosi sistema pasiruošia galimai motinystei.

Berniukai

Berniukams antrinių požymių atsiradimas visų pirma susijęs su spartesniu augimu, raumenų masės didėjimu. Formuojasi vyriška figūra (praplatėja pečiai), sparčiau ima augti varpa ir sėklidės (dėl ko jas gali šiek tiek skaudėti), pasikeičia gerklų sandara, ima žemėti balsas („balso mutacija“), atsiranda sėklidžių kapšelio odos pigmentacija, auga plaukai ant gaktos (viršun kylanti gaktos plaukų linija – vyro trikampis) ir pažastyse, taip pat ant įvairių kūno vietų – krūtinės, pečių, kojų, rankų. Kalasi ūsai ir barzda, išryškėja Adomo obuolys. Šiuo laikotarpiu berniukams šiek tiek pabrinksta krūtinės liaukos, pajautrėja speneliai. Sulaukus 12–15 metų jau ima rastis lytinis susijaudinimas, o naktimis – savaiminiai sėklos išsiliejimai, vadinami poliucijomis.
Tarptautinė slaugytojų diena

Tarptautinė slaugytojų diena švenčiama kiekvienų metų gegužės 12 dieną Tarptautinės raudonojo kryžiaus organizacijos sprendimu, anglų medicinos sesers Florens Naitingeil (Florence Nightingale; 1820 gegužės 12 – 1910 rugpjūčio 13) garbei, per jos gimimo dieną.
Krymo karo metu Florens Naitingeil Turkijoje organizavo sužeistųjų gydymą ir priežiūrą, o vėliau tapo pirmoji slaugių kursų rengėja Anglijoje.
Graždanka

Graždanka − kirilicos rašto atmaina, Petro I iniciatyva 1708 m. pradėta vartoti Rusijos pasaulietinėje spaudoje.
1864−1904 m. Rusijos valdžiai uždraudus spaudą lotyniškais rašmenimis, graždanka buvo įvesta ir Lietuvoje.
1918 m. pakeista, patobulinta graždanka tapo dabartine rusų abėcėle.
Atiša

Atiša Dipankara Šridžniana (skr. अतिश दीपङ्कर श्रीज्ञान = Atiśa Dīpaṅkara Śrījñāna, tibet. ཇོ་བོ་རྗོ།  = a ti sha; 982–1054 m.) – iš Bengalijos kilęs indų budistų vienuolis, budizmo skleidėjas Tibete.
Gimė 982 m. Bengalijos didikų šeimoje Bikrampure. Vaikystėje vadintas Čandragarbha. Nuo mažumės domėjosi budizmu, pasak legendos, mokėsi pas 100 mokytojų. Mokėsi Vikramašilos universitete, vienas jo mokytojų buvo žymusis Naropa. Būdamas 21 m. jis įšventintas į sanghą (vienuoliją), gavo Dipankaros Šridžnianos vardą. Iki 30-ies metų studijavo Tripitaką, budizmo filosofijos veikalus.
1011 m. Atiša išvyko į Šrividžajos valstybę Sumatroje, ten pas mokytoją Dharmakirtį mokėsi bodhičitos. Po 12 metų grįžo į Magadhą, tapo autoritetingu mokytoju. Buvo ne kartą kviečiamas į Tibetą, kol 1024 m. galiausiai ten nuvyko. Tibete pateko į Samje vienuolyną, kur ėmėsi rankraščių tvarkymo, ėmė rengti naujus vertimus ir taip gaivino budizmą, kuris po valdovo Landarmos persekiojimų praktiškai išnyko. Būtent iš Atišos vertimų radosi Kadam, Sakja ir Kagju mokyklos, tik vienintelė Njingma rėmėsi senąja, beveik sunaikinta vertimų tradicija. Atišos pasekėju tapęs Dromtongpa įkūrė Kadam mokyklą, kurios pagrindu vėliau susidarė Gelug („Naujoji Kadam“).
Atiša išvertė daug sanskrito tekstų, parašė komentarų. Tengjur kanone išlikę 79 jo sąvadai.
Atiša 1054 m. mirė Tibete, Lethano kaime netoli Lasos. Jo mirties vietą žymi stūpa. 1978 m. Atišos palaikai perlaidoti Dakoje (Dharmaražika Bauda šventykloje).
Māris Rūdolfs Liepa

Maris Rudolfas Liepa (latv. Māris Rūdolfs Liepa, 1936 m. liepos 27 d. Ryga – 1989 m. kovo 26 d. Maskva) – latvių kilmės baleto artistas, baletmeisteris, pedagogas.

Biografija

Vaikai Andris Liepa ir Ilzė Liepa. 1946-1953 m. mokėsi Rygos choreografijos mokykloje, 1955 m. baigė Maskvos choreografijos mokyklą, 1963-1980 joje dėstė. 1952-1953 m. ir 1955-1956 m. šoko Latvijos operos ir baleto teatre Rygoje, 1956-1960 m. – K. Stanislavskio ir V. Nemirovičiaus-Dančenkos muzikiniame teatre Maskvoje, 1960-1982 m. Didžiojo teatro Maskvoje solistas.

Kūryba

Sukūrė vaidmenų televizijos baletuose, kino filmuose. Šokis vyriškas, plastiškas, psichologiškas, būdinga šokio technikos ir artistiškumo dermė. Atnaujino baletą „Rožės sapnas“ (1967 m., pagal K. Vėberio muz., šoko Rožės Sapną), sukūrė choreografiją – L. Minkaus baletui „Don Kichotas“ (1979 m.), šokių dramos spektakliams, filmams.
Darkly Dreaming Dexter

Siužeto santrauka

Pagrindinis romano veikėjas Deksteris Morganas – kriminalistikos ekspertas, dirbantis Majamio metropoliteno policijos departamente. Laisvu laiku Deksteris – serijinis žudikas, atimantis gyvybes žmogžudžiams, išvengusiems teisingumo. Visos jo žmogžudystės nurodomos vidinio balso, vadinamo „Tamsiuoju keleiviu“ (Dark Passenger), pastoviai raginančio Deksterį ką nors nužudyti. Šiam tai padarius, balsas kurį laiką patenkintas, tačiau visada sugrįžta.
Prisiminimai atskleidžia, kad jo globėjas, policijos detektyvas Haris Morganas, anksti suprato, jog Deksteris – smurtingas sociopatas su įgimtu poreikiu žudyti, ir išmokė jį žudyti tik pabėgusius nuo teisingumo žmones, kaip būdą nukreipti jo mirtiną potraukį į „teigiamą“ pusę. Haris taip pat išmokė berniuką būti atsargiu, kruopščiu žudiku, nepalikti jokių pėdsakų, ir prieš nužudant būti visiškai tikru, jog jo aukos kaltos. Deksteris šias taisykles vadina „Hario kodu“ (The Code of Harry).
Eilę metų Deksteris gan gerai tvarko savo dvigubą gyvenimą, bet jo idilė nutraukiama įsitraukus į žmogžudystės, kurioje serijinis žudikas medžioja Majamio prostitutes, tyrimą. Žmogžudžiui siautėjant po miestą, jis pradeda siuntinėti žinutes Deksteriui, kuriam ši siaubingų nusikaltimų serija atrodo itin patraukli ir žavinga. Tuo tarpu jo sesuo Debora mato šią žmogžudysčių seriją kaip jos bilietą į žmogžudysčių skyrių. Deksteris blaškosi tarp pagalbos siekiant pagauti žudiką ir troškimo nieko neveikti ir gėrėtis tokio artistiško ir įgudusio žudiko darbu.

Pasakojimo stilius

„Darkly Dreaming Dexter“ istoriją pirmuoju asmeniu pasakoja serijinis žudikas.
Deksteris tvirtina neturintis žmogiškųjų emocijų, tačiau turi jausmus žmonėms jo gyvenime: netikrai seseriai Deborai, draugei Ritai (su kuria jis susitikinėja, kaip manoma, tik tam, kad atrodytų gyvenantis normalų socialinį gyvenimą) bei Ritos vaikams – Astor ir Kodžiui. Aukščiausiame romano taške jis prisipažįsta sau, jog „mėgsta“ juos. Tai daugiausia, ką jis gali, siekdamas pajausti meilę.
Kaip pasakotojas, Deksteris turi juodo humoro jausmą, net istorijai pasisukus žiauria linkme. Jis taip pat naudoja itin daug aliteracinių frazių, paprastai turinčių tris pastebimus D garsus (pvz., Darkly Dreaming Dexter, The Dark DefenDer).

Apdovanojimai ir nominacijos

„Darkly Dreaming Dexter“ 2005-aisiais laimėjo Dilys Award apdovanojimą, įteiktą Nepriklausomos detektyvinių knygų pardavėjų asociacijos (Independent Mystery Booksellers Association).
Pievinis šalavijas

Paplitimas

Natūraliai paplitęs Europoje, Vakarų Azijoje, Šiaurės Afrikoje. Introdukuotas ir natūralizuotas Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje auga Nemuno ir Nevėžio upių slėnių šlaituose Jurbarko, Kauno ir Šakių rajonuose bei Lazdijų rajone.

Ekologija

Auga upių salpų vidurinės ekologinės juostos aukštuose lygmenyse, prievaginiame pylime ant aliuvinių, velėninių karbonatinių priesmėlio ar priemolio dirvožemių. Taip pat žolėtuose atviruose šlaituose, pakelėse, nenaudojamose ganyklose, pakrūmėse. Pagrindinės augavietės yra stepinių pievų buveinėse.
Auga sąžalynais. Sudaro tankias, gausias populiacijas, kurios užima gana didelius plotus. Vyrauja generatyviniai individai. Žiedus intensyviai lanko bitės, kamanės ir kiti vabzdžiai.

Biologija

Tai daugiametis, 30-80 cm aukščio, medingas augalas. Stiebas status, keturbriaunis, plaukuotas, su nedaugeliu lapų, liaukinga viršūne. Stiebo lapai neturi kotų. Pamatiniai lapai stambūs, ilgais kotais, pailgai kiaušiniški arba pailgi, iki 12 cm ilgio ir 3-6 cm pločio, bukaviršūniai, karpoti ar dvigubai dantyti. Apatinė jų pusė ties gyslomis auga plaukuota. Lancetiški raukšlėti pažiedlapiai apkabina stiebą.
Dvilūpiai, plačiai prasižioję žiedai sudaro menturius viršutinių lapų pažastyse. Apačioje jie retesni, o viršūnėje – tankesni. Žiedynas – iki 30 cm ilgio kekė. Žalios pažiedės žydėdamos atsilenkia, viršus būna pūkuotas, o apačia – plaukuota. Žiedai dažniau auga dvilyčiai, išskiria daug nektaro. Varpiška taurelė dvilūpė, vamzdiška, turi 13 ryškių gyslų, plaukuotą viršų. Vainikėlis 2-3 cm ilgio, melsvas, violetinis, rečiau rausvas arba baltas. Viršutinė lūpa iš šonų suplota, plati, liaukinga, kaip pjautuvas išlinkusi, ilga, ilgesnė už apatinę. Apatinė plati ir įdubusi. Du kuokeliai ir liemenėlis ilgesni už vainikėlį ir kyšo iš jo.
Žydi nuo pirmų birželio dienų iki liepos mėnesio. Vaisiai – rudi, tribriauniai riešutėliai. Subręsta liepos-rugpjūčio mėnesiais. Dauginasi sėklomis.

Apsauga

Į Lietuvos saugomų augalų sąrašus rūšis įrašyta nuo 1962 m. (tik S. pratensis f. rubicunda), nuo 1981 m. – Salvia pratensis.
Grėsmę kelia tiek natūralūs, tiek antropogeniniai veiksniai. Būtina pusiausvyra tarp augaviečių apsaugos ir naudojimo sąlygų. Neigiamą įtaką populiacijoms daro šienavimas netinkamu laiku, intensyvus ganymas, arimas.

Naudojimas

Pievinis šalavijas yra dekoratyvus. Žolėje yra šiek tiek eterinių aliejų ir sausa maloniai kvepia. Galima naudoti kaip prieskonį, tačiau poveikis yra kur kas mažiau intensyvesnis nei vaistinio šalavijo (S. officinalis).
Tumenčizna

Istorija

Tumėnų kaimas, kurį, atrodo, galima tapatinti su Tumenčizna, užrašytas 1744 m. Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai. Kaimas minimas 1784 m. Giedraičių mirusiųjų metrikų knygoje. 1838 m. buvo Tumenčiznos dvaras.
Lošimas be kozirių

„Lošimas be kozirių“ – 1981 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas dviejų serijų meninis filmas. Detektyvas. Filmo trukmė – 130 min.

Siužetas

Milicijos kapitonas Grigonis tiria mokslinio – tyrimo instituto sargo žmogžudystę. Tyrimo metu jis susiduria su nusikaltėlių gauja, kuri organizavo ne vieną akiplėšišką apiplėšimą ir žmogžudystę. Banditai įsitikinę, kad jų rankose visi koziriai, tačiau šįkart jiems lošimas nebus sėkmingas.
1612 (filmas)

Apie filmą

Kremliaus užsakymas sukurti šį filmą teko Nikitos Michalkovo studijai „Trite“. Tačiau savo projektais užsiėmęs „Oskaro“ laureatas apsiribojo prodiuserio vaidmeniu. Režisuoti filmą jis patikėjo savo draugui Vladimirui Chotinenkai („Musulmonas“, „Imperijos žlugimas“). Filmas turi paaiškinti rusams, kodėl reikia minėti 1612 m. lapkričio 4-ąją, kai iš Maskvos buvo išvyti Kremlių užėmę lenkai bei lietuviai ir baigėsi suirutė.

Siužetas

Po caro Boriso Godunovo mirties nužudomi ir jo žmona, ir sosto paveldėtojas Fiodoras. Į sostą atsisėdo apsišaukėlis Dmitrijus. Tačiau po metų buvo nužudytas ir jis. Valdžia pereidinėjo iš rankų į rankas. Rusijoje įsigalėjo suirutė. Rusijos istorijoje prasideda Tamsieji Laikai – tarp bajorų užverda žiaurios kovos dėl įtakos ir galimybės atsisėsti į sostą. Boriso Godunovo tarno sūnus Andrejus dar vaikas būdamas atsitiktinai pamatė, kaip buvo išžudyta visa caro šeima. Gyva liko tik jo dukra Ksenija, kurios Andrejus negali pamiršti. Prabėgus keletui metų, Andrejus netikėtai susipažįsta su kilmingu ispanų dvariškiu Alvaru Borcha. Netrukus šis žūsta nuo plėšiko rankos, o Andrejus, pasisavinęs jo drabužius ir vardą, virsta kitu žmogumi. Dabar jis – šaunus riteris, „kabaljero“, bebaimis, nepriekaištingas karys. Prisidengęs kitu vardu, jis imasi įgyvendinti savo svajonę: surasti ir išgelbėti Kseniją Godunovą.
Pranciškus Kazimieras Čepulis

Pranciškus Kazimieras Čepulis (1884 m. lapkričio 14 d. Meškuičiai, Šiaulių apskr. – 1962 m. kovo 30 d. Panevėžys) – Lietuvos kunigas, pranciškonas, bažnyčios ir visuomenės veikėjas.

Biografija

Baigė Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją, 1907 m. gegužės 27 d. įšventintas kunigu. Nuo 1925 m. balandžio 7 d. pranciškonas, gavo Kazimiero vardą. Atlikęs bandymo metus Silezijos provincijos noviciate Vokietijoje, 1926 m. balandžio 8 d. davė laikinuosius įžadus, o 1930 m. vasario 20 d. – iškilmingus amžinuosius įžadus.
Pirmojo pasaulinio karo metais Laukžemės, vėliau kitų Žemaičių vyskupijos parapijų klebonas ir vikaras. 1919 m. sausio 22 d. organizavo pirmąjį Lietuvos kariuomenės savanorių būrį Kretingoje. Restauravo Troškūnų bažnyčią ir vienuolyną, pastatydino parapijos salę. 1933–1936 m. ir 1939–1941 m. Lietuvos pranciškonų provincijolas ir Kretingos namų gvardijonas, 1939–1943 m. – generalinis delegatas Lietuvoje. Kretingoje įkūrė pranciškonų noviciatą, 1936–1939 m. jo gvardijonas. Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą padėjo emigruoti vienuoliams, rūpinosi partizanų sielovada, už tai Ypatingojo pasitarimo už akių nuteistas mirties bausme. Iki 1954 m. slapstėsi, vėliau kunigavo Velžyje (Panevėžio rajono savivaldybė).
Moorgate katastrofa

Moorgate katastrofa - 1975 metų vasario 28 d. Londono Moorgate stotyje įvykusi metro katastrofa, kurios metu traukinys sudužo atsitrenkęs į nebaigto kasti tunelio galinę sieną. Katastrofoje žuvo 43 žmonės. Jos priežastis niekada nebuvo įtikinamai nustatyta.
Moorgate yra paskutinė metro linijos stotis, už kurios dar kelias dešimtis metrų veda nebaigtas kasti tunelis. 8:39 vakaro į stotį atvykęs traukinys užuot stabdęs staiga ėmė didinti greitį, pravažiavo keleivių platformą ir trenkėsi į tunelio pabaigą tokiu greičiu, jog pirmieji trys vagonai susiplojo į vientisą metalo luitą. Tik po 12 valandų pavyko ištraukti paskutinį gyvą likusį keleivį ir tik po keturių dienų gelbėtojai pasiekė galinę tunelio sieną.
Katastrofą sušvelnino tunelio gale traukiniui sustabdyti papiltas smėlio sluoksnis. Galutiniam smūgiui sienoje taip pat buvo įrengtas hidraulinis buferis. Tačiau šis buferis buvo senas, neprižiūrimas ir todėl nebeveiksmingas. Visa ši įranga buvo skirta sulaikyti daug lėčiau važiuojančiam, mašinisto stabdomam traukiniui ir negalėjo apsaugoti nuo įvykusios katastrofos. Nors tuo metu metro jau buvo įrengtos modernios apsaugos sistemos, traukinį linijos gale automatiškai sustabdantis įrenginys iki tol niekam nepasirodė reikalingas.
Visi traukinio valdymo bei kiti mechanizmai po katastrofos buvo ilgai ir nuodugniai tiriami, tačiau taip ir nerasta priežasties, kodėl traukinys užuot sustojęs, visu greičiu pasileido pirmyn. Stabdymo ir įsibėgėjimo rankenos šiuose traukiniuose nesusijusios, todėl mašinistas greičiausiai negalėjo jų supainioti. Buvo svarstoma, jog galbūt mašinistas klaidingai suvokė traukinio buvimo vietą, tačiau ženklai ir apskritai vieta Moorgate stotyje nėra labai panaši į jokią kitą. Taip pat buvo kelta hipotezė jog mašinistas tokiu būdu bandė išvengti kokios nors gresiančios kitos katastrofos, tačiau taip ir liko neaišku, kas tai būtų galėję būti.
Neradus kito paaiškinimo, buvo rimtai tiriama ir mašinisto savižudybės hipotezė, tačiau ji taip pat neatrodo įtikinama. Nagrinėjant paaiškėjo jog jam nekilo jokių savižudžiams tipiškų problemų, gyvenimas ir karjera klostėsi sėkmingai ir savo kišenėje jis turėjo apie 300 angliškų svarų už kuriuos tą vakarą ketino nupirkti brangią dovaną savo dukrai.
Buvo nustatyta, jog mašinistas iki paskutinės akimirkos sėdėjo savo vietoje ir net nepakėlė rankos prisidengti nuo artėjančio smūgio. Tačiau tai nebuvo paprastas širdies smūgis, taip pat nerasta alkoholio ar kitų narkotikų.
Po šios katastrofos visose Londono galinėse metro stotyse buvo įrengtos traukinį automatiškai sustabdančios sistemos, dabar žinomos kaip „Moorgate kontrolė“. Beveik visos šalies mastu (British railways) geležinkeliuose buvo įvesta taisyklė, jog paskutinis šviesoforo signalas prieš geležinkelio pabaigą negali būti žalios šviesos signalas (prireikus ties pabaiga įrengiant nuolat šviečiančius raudonus signalus). Manoma, jog šiuo metu tokia katastrofa pakartotinai įvykti negali.
Kęstutis Šalkauskas

Kęstutis Šalkauskas (g. 1950 m. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas.

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1979–1990 m. ir 1993–1997 m. dirbo prokuratūros sistemoje, buvo Lietuvos Respublikos generalinės prokuratūros Valstybinio kaltinimo skyriaus prokuroras.
1990–1992 m. valstybės kontrolieriaus pavaduotojas. 1992–1993 m. Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Teisėtumo kontrolės inspekcijos viršininkas. 1997–1998 m. Lietuvos policijos generalinis komisaras.
7-Eleven

7-Eleven (arba 7-11) − didžiausias tradicinių parduotuvių tinklas pasaulyje pagal parduotuvių skaičių. Su „7-Eleven“ ženklu 2014 m. veikė virš 53 000 parduotuvių. Didelė dalis šių parduotuvių veikia franšizės pagrindais.
Nuo 2005 m. prekės ženklo ir didelės dalies parduotuvių savininku yra Japonijos „Seven & I Holdings Co.“ holdingas, kuris 2014 m. buvo 17-a pagal pajamas pasaulio mažmeninės prekybos bendrovė su daugiau nei 58 mlrd. USD pajamomis. 2014 m. „7-Eleven“ tinklas veikė 16 šalių (įtraukiant Honkongą ir Taivanį). Didžiausias parduotuvių tinklas yra Japonijoje (virš 16 600 parduotuvių). Kitos pagrindinės tinklo šalys (2014 m. sausio 1 d. duomenimis): JAV (apie 7800 parduotuvių), Tailandas (7800), Pietų Korėja (7050), Taivanas (5000).

Istorija

Prekybos tinklo pradžia laikomi 1927 metai Dalaso mieste JAV, kai Jefferson Green, dirbęs ledo gabaliukų parduotuvėje, pradėjo kartu pardavinėti pieną, duoną ir kiaušinius. „Southland Ice Company“, kuriai tuomet priklausė parduotuvė, įvertino šio verslo naudą ir tam pritaikė likusią dalį parduotuvių. Jos iš pradžių vadinosi „Tote'm“ pavadinimu. Pirkėjai galėjo labai greit įsigyti būtiniausių prekių (tarp jų − kuro automobiliui) ir išvažiuoti savo transportu. 1946 m. tinklas pakeitė pavadinimą į „7-Eleven“, kad jis atspindėtų darbo laiką: nuo 7 val. ryto iki 11 val. vakaro. Greitu laiku kompanijos parduotuvės atsidarė už Teksaso ribų. 1963 m. tinklas pasiekė 1000 parduotuvių skaičių JAV. Tais pačiais metais dalis tinklo parduotuvių pradėjo dirbti ištisą parą.
1964 m. kompanija pradėjo frančizės verslą. 1965 m. parduotuvėse pristatytas silpnai gazuotas ir šaldytas gėrimas „Slurpee“ toliau populiarino parduotuvių tinklą. 1969 m. „7-Eleven“ parduotuvių skaičius pasiekė 3500 JAV, tinklas pradėjo plėstis Kanadoje. 1971 m. buvo pradėtas licenzijuoti „7-Eleven“ prekinis ženklas Meksikoje. 1974 m. atidaryta pirma tinklo parduotuvė Japonijoje. 1977−1984 m. atsidarė parduotuvės Australijoje, Švedijoje, Taivanyje, Honkonge, Singapūre, Guame, Malaizijoje ir Filipinuose.
1991 m. „Southland Corporation“ pradėjo bankroto procedūrą ir 70% jos akcijų perėmė Japonijos franšizės pagrindu parduotuves valdęs holdingas, vadovaujamas Toshifumi Suzuki. Vėliau padidino akcijų dalį iki 100%. 2000-ųjų pradžioje „7-Eleven“ prekės ženklo parduotuvių skaičius pasiekė 25 000. 2005 m. franšizės valdymas buvo pertvarkytas įkuriant motininę bendrovę „Seven & I Holdings Co.“.
Skikda

Istorija

Miestas atsirado finikiečių klestėjimo laikotarpiu, vėliau priklausė Romos imperijai ir vadinosi Rusicade (punų kalba „Ugnies kyšulys“). V amžiuje miestą nusiaubė vandalai. Pakartotinai miestą įkūrė prancūzai 1838 m. XIX–XX a. valdant Prancūzijai, miestas iki 1962 m. vadinosi Filipviliu (Philippeville).
Povilas Šilas

Povilas Šilas (1908 m. spalio 25 d. Lukoniuose, Subačiaus valsčius, Panevėžio apskritis – 1993 m. rugsėjo 3 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas, politinis veikėjas, rezistentas.

Biografija

Gimė daugiavaikėje ūkininkų šeimoje. Nuo 1918 m. iki 1921 m. mokėsi Dvariškių pradžios mokykloje. 1921 m. įstojo į Kupiškio vidurinę mokyklą, ją baigęs 1925 m. įstojo į Panevėžio savivaldybės gimnaziją.
Mokydamasis Panevėžio gimnazijoje 1927–1928 mokslo metais buvo Panevėžio rajono moksleivių ateitininkų valdybos narys, 1928–1929 mokslo metais buvo išrinktas moksleivių ateitininkų Panevėžio rajono pirmininku. Drauge dalyvavo ir Panevėžio moksleivių šaulių veikloje. 1929 m. baigęs gimnaziją įstojo į Karo mokyklą aspirantu (kariūnu nepriėmė), kurią 1930 m. baigė atsargos leitenantu. 1930 m. įstojo į VDU Teisės fakultetą, nuo 1932 m. iki 1935 m. dalyvavo studentų ateitininkų veikloje, tapo ateitininkų korporacijos „Kęstutis“ nariu. 1935 m. baigė VDU Teisės fakultetą. 1935–1936 m. dirbo Kriminalinės policijos identifikacijos skyriuje Kaune. 1936–1940 m. buvo Šiaulių kriminalinės policijos skyriaus vedėjas, 1940–1941 m. skyriaus viršininkas.
Po Birželio sukilimo dalyvavo Laikinojoje vyriausybėje kaip teisingumo viceministras. Įkūrus Lietuvių frontą nuo 1941 m. pabaigos dalyvavo Lietuvių fronto vadovaujančiajame centre, jam buvo pavesta palaikyti ryšius su Vilniaus ir Šiaulių sričių centrais, taip pat vadovauti LF organizaciniam centrui. Dalyvavo pasitarimuose aptariant LF veiklos nuostatas ir Lietuvių fronto programą.
Prasidėjus VLIK'o narių suėmimams, iš pasitraukusio direktoriaus A. Damušio perėmė LF atstovo ir VLIK’o vicepirmininko pareigas. Povilas Šilas paliktas kaip vienas Lietuvių fronto vadovybės narių prasidėjus antrajai sovietų okupacijai.
Suimtas 1945 m. sausio 9 d. NKGB pareigūnų. 1946 m. vasario 9 d. sovietinio karo tribunolo Vilniuje nuteistas dešimčiai metų pataisos darbų lageryje, dar penkeriems metas nubaustas pilietinių teisių apribojimu (tremtimi) „už antisovietinę veiklą Lietuvių fronte ir VLIK'e“.
Bausmę atliko Komijos, Pečioros, Vorkutos ir Intos lageriuose, Kauno, Vilniaus, Maskvos ir Leningrado kalėjimuose. Po Stalino mirties prasidėjus masiniam represuotų lietuvių grįžimui į Lietuvą, 1956 m. birželio 16 d. KGB generalinio prokuroro įsaku buvo paleistas kaip politinis kalinys.
Mirė 1993 m. rugsėjo 3 d. Vilniuje. Palaidotas tų pačių metų rugsėjo 6 d. Karveliškių kapinėse.
Kresna

Istorija

Iki 1978 m. gyvenvietė vadinosi Gara Pirinu (Гара Пирин). 1978 m. gavo miesto statusą ir pervadinta į Kresną. Iki tol Kresna vadintas kaimas pervadintas į Senąją Kresną.