google/wiki40b huggingface dataset:
Lipit-Ištar teisynas

Lipit-Ištar teisynas, Lipit-Eštar teisynas (Codex Lipit-Ištar, Lipit-Ištar kodeksas, Codex Lipit-Eštar) - šumerų kalba parašytas teisės rinkinys, sudarytas Isin epochoje (Mesopotamija) apie 1930 m. pr. m. e. Sukurtas Isin dinastijos karaliaus Lipit-Ištar pavedimu. Išliko tik fragmentiniai šaltiniai.
Laikmečio dvasia. Filmas

Siužetas

Filmo įžangą sudaro budizmo mokytojo Chögyam Trungpa kalba apie dvasingumą, vėliau rodomi karo vaizdai, ištraukos iš įvairių kalbų.
Pirmojoje dalyje „Didžiausia, kada nors papasakota istorija“ (The Greatest Story Ever Told) teigiama, kad krikščionybė yra religija, neturinti jokio istorinio pagrindo ir pagrįsta tik mitu. Jėzus lyginamas su egiptiečių dievu Horu, taip pat kitais dievais: Krišna, Mitra, Dionisu, Ačiu. Šių dievybių gyvenimo aprašyme tiegiama esant itin daug sutapimų, dauguma jų – astronominės kilmės. Jėzus lyginamas su pagonišku Saulės simboliu, o kryžius – su Zodiako ratu. Kalėdos, trys karaliai, nukryžiavimas, nekaltoji mergelė – visa tai tik astronominiai reiškiniai, susiję su Saule.
Antrojoje dalyje „Viso pasaulio pakopa“ (All the World’s a Stage) pasakojama apie rugsėjo 11 sąmokslo teoriją (Patrioto aktas). Teigiama, kad rugsėjo 11 įvykiai tai pretekstas JAV valdžiai terorizmą paskelbti priešu ir to dėka padidinti žmonių kontrolę bei organizuoti karus. Kaip įrodymai buvo pateikiami faktai, kad JAV buvo informuota apie galimą terorizmą, kad JAV gynybinis skydas nepadarė nieko, kai lėktuvai buvo užgrobti, kad dangoraižių griūtis buvo kontroliuojama (t. y. sukelta iš vidaus) taip pat mįslingos detalės apie įsirėžimą į Pentagoną ir Reiso 77 sudužimą.
Trečiojoje dalyje „Nekreipk dėmesio į žmones už užuolaidų“ (Don’t Mind the Men Behind the Curtain) pasakojama, kaip JAV centrinis bankas ir įtakingi bankininkai valdo JAV. Teigiama, kad laivo RMS Lusitania nuskendimas, Perl Harboro ataka ir Tonkino įlankos incidentas buvo tyčia suplanuoti kaip pretekstas JAV pradėti I-ąjį, II-ąjį pasaulinius bei Vietnamo karą ir iš to gauti didelės finansinės naudos. Taip pat sakoma, kad finansinės korporacijos suinteresuotos ekonominių sąjungų (NAFTA, ES, Afrikos sąjungos ir kt.) susidarymu ir jungimusi, idant jos galėtų finansiškai valdyti pasaulį.
Pabaigoje teigiama, kad valdžia siekia atpratinti žmones mąstyti (kaip pavyzdys rodomas JAV edukacinio lygio nuosmukis), o pasiduoti televizijos, pramogų malonumams, tikėti propaganda ir būti lengvai kontroliuojamiems. JAV valdžios veiksmai lyginami su Trečiuoju Reichu. Teigiama, kad dokumentų elektronizacija skirta galimybei kontroliuoti žmones.
Tomáš Malec

Karjera

Žaidė Slovakijos, Austrijos ir Norvegijos klubuose.
2018 m. prieš sezoną tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. Šiame sezone pasižymėjo aštuoniais įvarčiais.
Po 2018 m. sezono pranešta, kad žaidėjas nebeatstovaus FK Žalgiris.
Bačkininkai (Prienai)

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardas kilęs nuo profesijos vardo bačkininkas („statinių, bačkų dirbėjas, pardavėjas“).
Genčų dvaras

Vieta

Dvaro sodyba įrengta vaizdingoje vietovėje, 1,6 km į pietvakarius nuo Kašučių ežero esančiame pusiasalyje, įsiterpiančiame į Akmenos ir Šukupio santaką, šiaurės rytiniame Tūbausių tvenkinio pakraštyje.

Istorija

Nuo XVI a. vietovė priklausė Kretingos dvarui. Čia buvo bendro naudojimo Genčų kaimo žemės – ganyklos, šienaujamos pievos. Jose XVIII a. I pusėje buvo įkurtas ūkinis dvaro padalinys – Genčų palivarkas, kurį administravo Kretingos dvaro savininkų skiriami valdytojai.
Kretingą įsigijus grafams Tiškevičiams, palivarkas buvo priskirtas prie arčiau esančio Darbėnų dvaro, o pagal to meto administracinį-teritorinį pavaldumą tapo Darbėnų valsčiaus dalimi.
Apie 1887 m. J. Tiškevičius šioje vietoje pradėjo kurti šeimos vasaros poilsiavietę. Pagal architekto Bergrano parengtą projektą joje buvo statoma vila, kumetynai, arklidės, vandens malūnas, kalkių degykla, plytinė, kalvė ir kiti ūkiniai pagalbiniai pastatai. Abipus Šukupio upelio buvo suprojektuoti vaismedžių sodas ir parkas su pasivaikščiojimo takais ir gėlynais. Per Akmenos upę ir jos senvagę pastatyti mediniai tiltai ant akmeninių atramų, o kelias iš dvaro link Užparkasių kaimo apsodintas medžių alėja.
J. Tiškevičiui mirus, Genčų (Pagenčių) palivarkas kartu su Darbėnų dvaru atiteko našlei Sofijai Tiškevičienei.
1923 m. palivarke buvo 3 kiemai su 107 gyventojais. Vykdant Lietuvos žemės reformą palivarkas 1922-1925 m. buvo paimtas valstybės nuosavybėn ir iki 1927 m. išparceliuotas. Jo žemės buvo išdalintos kumečiams ir iš Kašučių apylinkių kilusiems Lietuvos kariuomenės kariams savanoriams. Kalvė su kalvio sodyba atiteko palivarko kalviui V. Petreikiui, o dvaro sodybą su jai priskirta žeme įsigijo Grinevičius. Paskutinė dvaro šeimininkė buvo Elena Grinevičiūtė-Bučmienė. Naujakuriai savo gyvenvietę pavadino Žiogeliais.
Sovietmečiu dvaro sodyba nacionalizuota, 1949 m. joje įkurdinta Kašučių aštuonmetė mokykla. Ją iškėlus, 1978 m. Kretingos rajono architektas Edmundas Giedrimas parengė gyvenamojo namo (vilos) pritaikymo polsiavietei projektą, kuris liko neįgyvendintas. Sodyboje Kašučių kolūkio vadovybė apgyvendino kolūkiečius, kurie ją smarkiai apgriovė.

Dabartis

Šiandien buvusioje Genčų palivarko sodyboje Žiogelių kaime išliko pusiau nugriautas gyvenamasis pastatas (buvusi vila), akmeniniai vandens malūno pamatai, tilto per Akmenos slėnį atramos, parko ir vaismedžių sodo fragmentai su akmenimis išgrįstais takais (pasidengę velėna). Buvusi palivarko sodyba apima 13,6 ha plotą ir saugotina kaip išliekamąją istorinę, architektūrinę ir kraštovaizdinę vertę turintis kultūros paveldo objektas.
Maria Witkiewiczowa

Biografija

Gimė 1853 m. sausio 21 d. Tryškiuose, tėvas Laurynas Mauricijus Pietžkievičius (Wawrzyniec Maurycy Pietrzkiewicz) kilęs iš žemaičių bajorų giminės, motina Julija Rudnicka. Marija studijavo Varšuvos konservatorijoje, mokslus baigė 1872 metais. Baigusi mokslus dirbo muzikos mokytoja Krokuvoje. 1884 m. sausio 5 d. ištekėjo už Stanislovo Vitkevičiaus, 1885 m. susilaukė sūnaus Stanisław Ignacy Witkiewicz. 1890 m. birželį kartu su vyru persikėlė gyventi į Zakopanę, kur pradėjo dirbti muzikos mokytoja vietinėje mergaičių mokykloje, teikė privačias pamokas bei dirbo Zakopanės chore. 1913 m. išėjo į pensiją. Mirė 1931 m. gruodžio 3 d. Zakopanėje.
Barometras

Barometras – prietaisas, matuojantis atmosferos slėgį. Dažniausiai naudojamas meteorologijoje, rečiau – technologiniuose matavimuose.

Deformaciniai barometrai

Šių barometrų veikimo principas pagrįstas tamprių kietų kūnų deformacijos dydžio priklausomybe nuo juos veikiančio slėgio jėgos. Labiausiai paplitę deformaciniai barometrai, kurių daviklis – vakuuminė membraninė dėžutė (sudaryta iš dviejų spyruokliuojančios medžiagos membranų suvirintais kraštais). Deformacinio barometro principas naudojamas ir nuolat slėgio pokyčius registruojančiuose prietaisuose – barografuose.

Termobarometrai

Termobarometrų veikimo principas pagrįstas skysčio (dažniausiai – vandens) virimo temperatūros priklausomybe nuo atmosferos slėgio (esant aukštesniam slėgiui virimas prasideda aukštesnėje, o esant žemesniam – žemesnėje temperatūroje). Naudojami retai.

Slėgio matavimo vienetai ir perskaičiavimas į jūros lygį

Dauguma barometrų matuoja atmosferos slėgį hektopaskaliais (hPa). Kai kurie prietaisai pateikia duomenis gyvsidabrio stulpelio mm.
Bet kokiu barometru išmatavus atmosferos slėgį, jį būtina perskaičiuoti jūros lygiui (kitaip gauti rezultatai bus nepalyginami tarpusavyje).
FK Širvintos

Istorija

Komanda po Nepriklausomybės atkūrimo žaidė II ir III lygose. 
Didžiausias pasiekimas buvo 2-oji vieta 1996 ir 2002 m. II lygoje. 
Nuo 2006 m. komanda žaidė III lygoje. 
O nuo 2012 m. žaidžia SFL pirmenybėse, bei dalyvavo 2012 m. LFF taurės turnyre, tačiau kovas baigė po I etapo varžybų.

Pavadinimas

Eilę metų, nuo klubo įkūrimo, klubo pavadinimas buvo Širvinta. Tai upė, kuri teka pro Širvintų miestą. 
O nuo 2017 m. klubas vadinasi pagal miesto pavadinimą - FK Širvintos.

Logotipas

FK Širvinta turėjo mėlynai-baltą stilizuotą logotipą, kuriame buvo atpažįstami Širvintų miesto herbo motyvai ir puikavosi užrašas FK ŠIRVINTA.
Nuo 2017 m. logotipas toks, koks yra Širvintų miesto herbas.
Vardeniso kalnagūbris

Vardeniso kalnagūbris (arm. Վարդենիսի լեռնաշղթա) – kalnagūbris Armėnijos (Užkaukazės) kalnyne, Armėnijoje, į pietus nuo Sevano duburio. Ilgis ~60 km. Aukščiausia vieta – Vardeniso kalnas (3522 m). Sudarytas iš andezito, bazalto.
Kalnagūbrio šlaituose plyti kserofitinės stepės, alpinės pievos.
Padegamasis butelis

Padegamasis butelis, Molotovo kokteilis – butelis su skystu padegamuoju mišiniu, naudojamas kaip padegamasis ginklas.
Padegamieji buteliai yra lengvai pagaminamas ginklas, todėl yra populiarus partizanų, miesto mūšių ir riaušių ginklas. Ginklo paskirtis padegti taikinį.
Padegamųjų butelių gamyba ir pardavinėjimas daugelyje pasaulio šalių uždrausti.

Pavadinimo kilmė

Pavadinimas „Molotovo kokteilis“ buvo sugalvotas suomių Žiemos karo metu.  Tai, pašiepiantis Sovietų Sąjungos užsienio reikalų narkomą Viačeslavą Molotovą, vieną iš Rytų Europos padalinimo pagal Ribentropo-Molotovo paktą autorių ir vykdytojų, pavadinimas. Šis paktas ir jo sąlygota Sovietų Sąjungos politika buvo plačiai pašiepiama Suomijoje, įskaitant ir deklaracijas, skelbtas per sovietų radiją, esą Suomijos bombardavimas yra oro pajėgų vykdoma humanitarinė maisto pristatymo badaujantiems kaimynams misija. Suomiai sarkastiškai praminė sovietų kasetines bombas „Molotovo duonos krepšeliais“.  Kai buvo pradėta efektyviai atakuoti sovietų tankus rankinėmis padegamosiomis bombomis, suomiai ėmė jas vadinti „kokteiliais Molotovui“ arba tiesiog „Molotovo kokteiliais“, kaip „gėrimą siūloma kartu su maistu“.  Pats Molotovas neigė ir niekino šį vardą, ypač po to, kai sovietai susidūrė su plačiai paplitusiu Molotovo kokteilių mėtymu, protestuojant prieš sovietus Rytų Europoje jau po Antrojo pasaulinio karo.

Padegimo būdai

Paprasčiausias būdas – butelis aprišamas skuduru, kuris prieš naudojimą sudrėkinamas degiu skysčiu (dažnai – iš butelio) ir padegamas. Butelis sviedžiamas su liepsnojančiu skuduru. Buteliui sudužus liepsna padega padegamąjį mišinį. Dažnai prie butelio būdavo pririšamas specialus degtukas.
Efektyvesnis būdas – naudoti padegamąjį mišinį, kuris ore užsidega savaime. Tokie mišiniai paprastai turi baltojo fosforo. Tokie padegamieji buteliai patogesni naudoti, nes jų nereikia padeginėti, mažiau šansų, kad butelių metiką pastebės priešas.

Ispanijos pilietinis karas

Vienas pirmųjų kartų, kur naudoti padegamieji buteliai, buvo Ispanijos pilietinis karas. 1936 m. generolo Fransisko Franko sukilėliai padegamuosius butelius su benzinu naudojo  prieš Ispanijos respublikonų pusėje kovojusius sovietinius tankus T-26 ir BT-7.

Chalchin-Golo konfliktas

1939 m. Mongolijos ir Mančukuo valstybės pasienyje, prie Chalchin-Golo upės, įvyko ginkluotas konfliktas, kuriame iš tikro kovėsi Japonijos ir SSRS kariuomenės. Japonijos kariuomenei trūko prieštankinės ginkluotės, todėl ji naudojo benzininius padegamuosius butelius. Japonai skelbė, kad jų pėstininkai šiais buteliais sudegino kelis šimtus sovietų tankų, tačiau Raudonosios armijos archyvai to nepatvirtina.

Vokietijos-Lenkijos karas

Lenkijos Armija Krajova naudojo padegamuosius butelius, kurie sudužę užsidegdavo savaime. Prie butelio pritvirtintas audeklo dagtis būdavo persunktas kalio chlorato ir cukraus mišiniu ir išdžiovintas. Padegamajame mišinyje buvo įmaišyta koncentruotos sieros rūgšties, kuri, sudužus buteliui, padegdavo chloratu apdorotą skudurą ir kartu – padegamąjį mišinį.
FK Teplice

Istorija

1931 m. Teplicės komanda viešėjo Lietuvoje ir įveikė Spielvereinigung Klaipėda komandą 5:0 bei Kauno rinktinę 2:1.
Partikuliarinė teisė

Partikuliarinė teisė (lot. pars - dalis, kilm. partis; particula (particulum) - 'dalinis') - teisė, galiojanti ne visoje, o tik tam tikroje teritorijos dalyje, nors visoje teritorijoje galioja teisės sistema arba bent jau yra kompetencijos galimybė tokią sukurti. Šiuolaikinėse federacinėse valstybėse partikuliarinė teisė gyvuoja kiekviename lygmenyje. Atsiranda pasikeitus įstatymų leidžiamosios valdžios kompetencijai, kai galiojanti teisė tam tikroje teritorijoje dėl pasikeitusios kompetencijos (perėjimo) lieka galioji ankstesnio (ligtolinio) įstatymų leidėjo teritorijoje. Pvz., kai įvyko Vokietijos susivienijimas, federalinės teisės daugelio normų taikymas buvo apribotas tiek ir ankstesniosios Federacinės Respublikos, tiek ir naujai į Vokietijos Federaciją įtrauktų federalinių žemių atžvilgiu.

Istorija

Viduramžiais susiskaldžiusioje Europoje gyvavo daug valstybių valstybėlių, nepriklausomų teritorijų, kuriose kiekvienoje iš jų galioja atskira arba bent jau savita teisė, besiskirianti nuo giminingų teritorijų. Partikuliarinė teisė buvo būdinga Prancūzijai ir ypač Vokietijai. Nyko vykstant valstybių centralizacijai, kuriant bendrąją teisę.
Raudonieji urvai

Raudonieji urvai arba Kizil-Koba (ukr. Червоні печери, Кизил-Коба, krym. Qızıl Qoba, Къызыл Къоба) – kelių urvų sistema Krymo kalnuose Dolgorukovskio plynaukštė 3 km nuo kaimelio Perevalnoje Simferopolio rajone.
Kizil-Koba – didžiausias Krymo urvas. Bendras ištirtų urvų ilgis šiuo metu yra apie 25 km, plotas – 64000 km², tūris – 270000 m³, aukščių skirtumas – 275 m. Atskirų salių ilgis – apie 70-80 m, aukštis – iki 145 m (Mėlynojo lašo salė). Lankytojams atviroje urvo pradžioje (apie 500 m) temperatūra ištisus metus būna + 10-13 °C. Apatinių aukštų vidutinė temperatūra 8,1-9,0 °C. Sistemą sudaro keletas urvų, suformuojančių požeminį šešių aukštų labirintą, todėl į apatinius Raudonų urvų aukštus lankytojai įleidžiami tik su gidais.
Pirmu urvo aukštu teka požeminė upė Kizilkobinka. Urvuose nemažai ežerų, krioklių, sifonų. Čia yra ir vienas didžiausių stalaktitų Europoje – jo ilgis siekia 8 m, amžius – apie 8000 metų.
Urvus suformavo Kizilkobinkos upė, kuri, ištekėdama iš urvo, krenta žemyn, sudarydama Su-Učchano krioklį.
Kizil-Koba žinomas ir kaip archeologijos paminklas. Jame prieš 2,5 tūkst. metų gyveno žmonės, kuriuos mokslininkai priskiria vadinamajai kizilkobiečių kultūrai (tikėtiniems kimeriečių protėviams).
1989 m. urve buvo įrengtas ekskursinis 500 metrų ilgio maršrutas. Šiuo metu urvą tyrinėja Ukrainos speleologų asociacijos ir Rusijos geografų draugijos nariai.
Persipura Jayapura

Istorija

Klubo ištakos siekia 1963 m. Šalies čempionais tapo 2008–09, 2010–11, 2013 m.
Leonardas Gutauskas

Biografija

1965 m. baigė scenografijos studijas Lietuvos dailės institute. Nuo 1989 m. grupės „24“ narys, nuo 1967 m. – Rašytojų sąjungos, nuo 1976 m. – Dailininkų sąjungos narys.

Literatūra

Literatūroje debiutavo 1961 m. eilėraščių rinkiniu „Ištrūko mano žirgai“. Eilėraščiams būdingas panteistinis artumas gamtai, tapybiškas vaizdas, rafinuota metafora. Vėlesniuose poezijos rinkiniuose daiktiškumas siejamas su bibliniais įvaizdžiais. Išleido daugiau kaip 16 iliustruotų eilių knygų vaikams. Romane „Vilko dantų karoliai“ menininko savimonės brendimas rodomas lemtingų tautai istorinių įvykių fone, tekstas asociatyvus, gausu poetinių įvaizdžių. Romanas autobiografiškas, dalis kūrinio veiksmo vyksta autoriaus vaikystės kaime Vepriuose. Romane „Šešėliai“ gvildenama kaltės ir atleidimo tema. Romanuose „Laiškai iš Viešvilės“ (išverstas į vokiečių ir lenkų kalbas), „Plunksnos“. „Kazbek“ ryški refleksija menininko ir jautrios psichikos žmogaus likimo motyvais.

Dailė

Nutapė portretų (Sigitas Geda, 1969 m., Juozas Aputis, 1978 m., Petras Mazūras, 1983 m.), natiurmortų, religinių, mitologinių, abstrakčių kompozicijų („Ūla“ 1969 m., „Močiutės atminimui“ 1970 m., „Atsisveikinimas su sena sodyba“ 1974 m., „Motina. Vaikas ir sodas“ 1981 m., „Mergaitė su mediniu paukščiu“ 1982 m., „Žuvys ant žalios staltiesės“ 1983 m., „Malda“ 1993 m.). Jo tapyba išsiskiria savita bendražmogiškų temų – amžinybės, tautos istorijos ir atminties, žmogaus tobulėjimo interpretacija. Paveiksluose vyrauja sakralinė, iškilminga nuotaika, vaizdai metaforiški, paremti poetiniais įvaizdžiais, senovės graikų, Rytų civilizacijų, lietuvių tautodailės simboliais ir vaizdiniais, gamtos motyvai savitai perkurti. Ankstyviesiems paveikslams būdinga ekspresyvus dekoratyvumas, rafinuota secesinė stilizacija, vėlesniems – statiški, simboliški, meditatyvūs vaizdai. Figūros vaizduojamos sąlyginėje erdvėje, naudojami ikonografiniai elementai, simetriška, panaši į altorių paveikslus kompozicija, prislopintų sidabrinių spalvų gama.
Nuo 1960 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Paryžius 1992 m., Sevilija ir Stokholmas 1994 m., Lisabona 1995 m.) Individualios parodos surengtos Lietuvoje 1965 m., 1967 m., 1978 m., 1987 m., 1988 m., 1990 m., 1994 m., 1995 m., 1996 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, užsienio (Rusijos) muziejai.
Angelas Daugirdas

Biografija

Angelas Daugirdas gimė 1776 m. nusigyvenusio bajoro, žemvaldžio Stanislovo Daugirdo šeimoje, Jurkovščiznoje (dab. Baltarusijos teritorija). Nuo 1786 m. mokėsi Mscislavo ir Mogiliavo jėzuitų mokyklose. 1793–1796 m. studijavo Lietuvos vyriausioje mokykloje. 1796–1807 m. dėstė Lydoje, Ukmergėje, Vitebske, Lužkose, Ščiučine lotynų kalbą, matematiką, teologiją ir kt. 1818–1823 m., 1824–1832 m. VU filosofijos profesorius. Nuo 1822 m. Mokslo bičiulių draugijos Varšuvoje narys, korespondentas. 1833 m. tapo Vilniaus kariauninku.
Iš garsios LDK didikų giminės kilęs Angelas Daugirdas užima svarbią vietą tiek Lenkijos, tiek Lietuvos filosofijos istorijoje. Jo pažiūros buvo artimos Škotų sveiko proto mokyklai, kuri susiformavo ir išpopuliarėjo XVIII a. antroje pusėje ir išsaugojo nemažą įtaką visą XIX a. Daugirdas save laikė John Locke ir Étienne Bonnot de Condillac mokiniu ir remdamasis jų koncepcijomis aiškino žmogaus proto vystymąsi. Pripažindamas pasaulio objektyvumą ir jo pažinumą, filosofas kritikavo George Berkeley, David Hume, Immanuel Kant agnosticizmą ir subjektyvųjį idealizmą. Jis nesitenkino žinomų koncepcijų dėstymu, o stengėsi sukurti savo teoriją. Pagrindinis jo tyrimų objektas buvo logika, į kurią jis įtraukė pažinimo teoriją ir nemažai psichologijos problemų. Angelas Daugirdas buvo įsitikinęs, jog pažinimas remiasi ir amžinais postulatais, pvz., tiesos samprata. Tokia mąstytojo koncepcija neatitiko to meto dvasios. Revoliucionieriams reikėjo aiškių idėjų, dėl kurių jie turėtų aukotis, o carizmo apologetams – įrodymų, kad jų propaguojamos „vertybės yra amžinos ir neginčijamos", todėl amžininkams A. Daugirdas atrodė atitrūkęs nuo gyvenimo realijų ir nuobodus.
Šveicarijos istorija

Priešistorė

Šveicarijos genezė siejama dar su Julijaus Cezario laikais aprašytais Galų karais. Iki tol vykusią raidą galima spręsti tik iš archeologinių radinių.
Iš paleolito yra išlikę radiniai, rodantys, kad čia olose gyventa neandertaliečių (Wildkirchli, Wildenmannlisloch).
Ilgą laiką Šveicarija buvo padengta ledyno ir negyvenama. Tik apie 22 000 metų pr. m. e. prasidėjus atšilimui žemumos į šiaurę nuo Alpių vėl buvo apgyvendintos, šįkart Madleno kultūros medžiotojų-rinkėjų.
Neolite dabartinės Šveicarijos teritorija jau buvo santykinai tankiai apgyvendinta.
Eišiškių pilis

Piliavietė

Piliavietė 84 × 112 m dydžio aikštė, apjuosta apie 4 m aukščio ir 18–20 m pločio pylimu, už kurio yra apie 26 m pločio ir 5 m gylio griovys. Ties pylimo pietinės dalies viduriu yra 8 m pločio, rytinėje ir vakarinėje dalyse kiek siauresni, greičiausiai perkasti vėliau, įvažiavimai. Pylimo šiaurės vakarų kampe yra apie 8 m skersmens daugiakampio ar apvalaus mūrinio gynybinio bokšto pamatų liekanų, manoma, kad tai pilies senieji vartai.

Tyrimai

1955 m. piliavietę žvalgė Istorijos institutas, 1968 m. – Mokslinė metodinė taryba. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.  Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 3,03 ha. Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 13000 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Krūminių piliakalnis 17 kmKiaulėkų piliakalnis 17 km
Valakavičių piliakalnis 16 kmKurmelionių piliakalnis 41 kmKaniavėlės piliakalnis 18 km
Barčių piliakalnis 21 kmBėčionių piliakalnis 37 kmDubičių piliakalnis 25 kmGorodiščės piliakalnis 15 km
Natalija Kalašnikova

Biografija

Gimė 1957 m. sausio 12 d. Trakuose. 1979 m. Duisburge vykusiame pasaulio irklavimo čempionate kartu su Nina Doroh 500 m rungtyje dviviete valtimi laimėjo aukso medalį. 1978 m. Belgrade vykusiame pasaulio irklavimo čempionate kartu su Nina Doroh 500 m rungtyje dviviete valtimi laimėjo sidabro medalį. 1983 m. Tamperėje vykusiame pasaulio irklavimo čempionate kartu su Ina Žipulina, Neli Jefremova ir Galina Aleksejeva 500 m rungtyje keturviete valtimi laimėjo sidabro medalį.
Chorogas

Istorija

Iki XIX a., Chorogas buvo ginčijamoje teritorijoje tarp Bucharos, Afganistano, Rusijos ir Britanijos žemių. Plečiantis Rusijos įtakai regione, miestas vis labiau tapo pavaldus Rusijai, kol 1925 m. tapo Kalnų Badachšano autonominės srities centru ir netrukus pajungtas prie Tadžikijos TSR. Sovietmečiu buvo bandoma remti imigraciją į miestą, tačiau nepalankios gyvenimo sąlygos neleido Chorogui išsiplėsti.

Ekonomika ir kultūra

Dabartinis Chorogas – viena skurdžiausių Tadžikistano vietų. Tai izmailizmo (islamo atšakos) centras. 1992 m. įkurtas universitetas, yra kelios mokyklos ir ligoninės. Maisto, statybinių medžiagų pramonė. Pamyro traktu miestas sujungtas su sostine Dušanbė ir Ošu Kirgizijoje. Yra nedidelis oro uostas, iš kurio skrenda maži lėktuvai ir sraigtasparniai.
Simona Oliškevičiūtė-Cicėnienė

Simona Oliškevičiūtė-Cicėnienė (g. 1981 m. kovo 24 d. Šiauliuose) – teisininkė, verslo teisės advokatė, Europos ir Lietuvos jaunųjų advokatų asociacijų (EYBA, LJJA) vadovė.

Biografija

1999 m. baigė Šiaulių Didždvario gimnaziją. Nuo 1999 m. iki 2004 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete (TF), teisės magistrė (specializacija – Komercinė teisė). 2002 m. ir 2003 m. kartu su VU TF komanda dalyvavo IX-ojoje ir X-ojoje Willem C. Vis Tarptautinio Arbitražo Teismo proceso inscenizacijų varžybose (Vienoje, Austrija). 2003–2004 m. m. rudens semestro metu pagal ERASMUS mainų programą studijavo Université Paris-X Nanterre (Paryžius, Prancūzija). Nuo 2005 m. iki 2006 m. – Anglijos ir Velso teisės koledže (Jungtinė Karalystė), kuriame gavo praktikos diplomą tarptautinės jungtinės veiklos ir bendrų įmonių srityje (angl. International Joint Ventures). 2007 m. stažavosi verslo teisės advokatų kontoroje „Clyde & Co“ Londone (J. Karalystė).
Nuo 2002 m. iki 2003 m. rugpjūčio mėn. 31 d. Informatikos teisės centro prie VU Teisės fakulteto administratorė, nuo 2001 m. advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai“ (LPVP) teisininko asistentė, nuo 2004 m. liepos 1 d. LPVP (nuo 2005 m. kovo 31 d. – „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai LAWIN“) iki 2007 m. birželio 20 d. advokato padėjėja, nuo 2007 m. birželio 21 d. advokatė; advokatų kontoros asocijuota teisininkė. Praktikos sritys – įmonių susiliejimai ir įsigijimai, jungtinė veikla ir bendrosios įmonės, privatizavimas, įmonių valdymas, kiti įmonių veiklos klausimai.
Mykolo Romerio universiteto (MRU) Teisės fakulteto Verslo teisės katedros asistentė, dėstytoja.
Nuo 2006 m. Europos jaunųjų advokatų asociacijos (EYBA), didžiausios jaunųjų advokatų asociacijos pasaulyje (vienijančios per 200 000 narių), vykdomojo komiteto narė, nuo 2007 m. gegužės 26 d. EYBA viceprezidentė, nuo 2008 m. gegužės 31 d. EYBA prezidentė ; LJJA LJAA valdybos narė, generalinė sekretorė, nuo 2009 m. LJJA prezidentė.
Moka anglų, prancūzų, rusų kalbas.
Ištekėjusi; vyras Emilis Cicėnas.
Amelandas

Amelandas (ol. Ameland, fryz. It Amelân) – sala Nyderlanduose, Vakarų Fryzų salų grandinės rytinėje dalyje. Sudaro savivaldybę, priklausančią Fryzijos provincijai. Sala nutįsusi iš rytų į vakarus, žema (aukštis iki 4 m), sudaryta daugiausia iš smėlio kopų. Plotas – 58,8 km². Yra šiek tiek miškų. Vyrauja kultūriniai kraštovaizdžiai.
Amelande 2014 m. gyveno 3591 žmogus. Saloje yra šie kaimai: Holumas, Nesas, Burenas, Balumas. Yra švyturys, pakilimo takas, mokykla, paplūdimys, 4 bažnyčios. Yra kelto linija iš Holverdo. Atoslūgio metu žemyną galima pasiekti ir pėsčiomis.
Sala šaltiniuose minima nuo VIII a. kaip Ambla. Iki XV a. mokėjo duoklę Olandijai. 1424 m. fryzų valdovas Ritske Jelmera paskelbė laisvąją vasalystę. Amelandas oficialiai į Nyderlandų sudėtį įtrauktas tik 1813 m.