google/wiki40b huggingface dataset:
Klaipėdos valstybinis muzikinis teatras

Klaipėdos valstybinis muzikinis teatras – muzikinis teatras Klaipėdoje, didžiausias profesionalaus meno kolektyvas visame Vakarų Lietuvos regione. Muzikinis teatras Klaipėdos ir visos Lietuvos klausytojams bei svečiams pristato aukščiausio profesinio lygio muzikinius spektaklius bei koncertines programas. Teatro steigėjas – Lietuvos Respublikos kultūros ministerija.
Nuo 2018 m. teatro renginiai dėl teatro pastato rekonstrukcijos vyksta Klaipėdos miesto kultūros centre žvejų rūmuose.

Baleto trupė

Inga Briazkalovaitė, Kristina Gudelytė, Viktorija Gulnickaja, Ričardas Jankevičius, Gintarė Jovaišaitė, Aleksandra Karečkienė, Aušra Krasauskaitė, Simonas Laukaitis, Roberta Leščinskaitė, Aurelijus Liškauskas, Valdemaras Marcinkus, Giedrė Šidlauskė, Aurimas Tiškevičius, Ana Buchovskaja-Zamulskienė, Eimantas Žukauskas.

Festivaliai

Nuo 1998 m. Klaipėdos valstybinis muzikinis teatras kasmet rugpjūčio mėnesį rengia tarptautinį operos ir simfoninės muzikos festivalį „Muzikinis rugpjūtis pajūryje“, kuris vyksta ne tik Klaipėdoje, bet ir Nidoje, Juodkrantėje, Kretingoje, Palangoje, kituose Vakarų Lietuvos regiono miestuose ir miesteliuose. Renginio programos pagrindą sudaro spektaklių premjeros, koncertai gražiausiose pajūrio lauko erdvėse.
Nuo 1993 m. teatre vyksta „Jaunųjų talentų festivalis“ kurio metu scenoje su teatro orkestru debiutuoja Klaipėdos muzikos mokyklų moksleiviai, Stasio Šimkaus konservatorijos ir LMTA Klaipėdos fakulteto studentai – būsimieji muzikai. Organizuojamos vaikų ir jaunimo edukacinės programos: „Stebuklingas teatro pasaulis“, „Vaikų operos klubas“, „Operos akademija“.
Paul Delaroche

Polis Delarošas (pranc. Hippolyte-Paul Delaroche, 1797–1856 m.) – XIX a. pirmos pusės Prancūzijos dailininkas.

Biografija

Ipolitas Polis Delarošas gimė 1797 m. liepos 17 d. Paryžiuje. Jo tėvas buvo dailės ekspertas, dėdė vadovavo Paryžiaus estampų kabinetui ir brolis tapo tapytoju. Iš pradžių P. Delarošas mokėsi pas Antuaną Žaną Gro. Išgarsėjo dramatiškais paveikslais su egzotiniais motyvais. Savo istorinėse ir Senojo Testamento scenose propagavo dramatinį romantizmą, panašų į vėlesnę Tomo Kutiūro kūrybą. 1832 m. jis tapo Paryžiaus aukštosios dailės mokyklos profesoriumi, buvo priimtas į Prancūzijos institutą. P. Delarošo garsiausiu kūriniu įvardijamas paveikslas „Ledi Džeinės Grei egzekucija“ (1833, Nacionalinė Londono galerija), kuriame pavaizduota trumpiausiai valdžiusios (8 dienas) Anglijos karalienės mirtis. Kiti panašaus dramatiško siužeto paveikslai − „Edvardo vaikai“, „Žanos d'Ark tardymas“. Polis Delarošas derino romantizmo dramatiškumą ir kartu klasicizmui būdingą vaizduojamų veikėjų formų nuosaikų grožį. Šis dailės stilius vėliau buvo pavadintas akademizmu.
Polis Delarošas mirė 1856 m. lapkričio 4 d. Paryžiuje. Dailininkas savo gyvenimo metu buvo labai populiarus, žymesnis nei šiuo metu daug garsesni jo amžininkai: Engras ir Delakrua. Po jo mirties 1856 m. Paryžiaus aukštojoje mokykloje jam pagerbti, tapytojų prašymu, po kuriuo pasirašė Engras, Delakrua, Horacijus Vernė ir Aris Šeferis tarp kitų, buvo surengta didžiulė paroda, kurią galima įvardinti pirmąja retrospektyvine paroda istorijoje. Maždaug po 1860 m. P. Delarošo autoritetas smuko, jo dailė praktiškai tapo ignoruojama iki šių laikų.
Bourtzi

Bourtzi (gr. Μπούρτζι) – pilis nedidelėje saloje Nafplijo uosto akvatorijoje, Graikijoje. Turkiškas bokšto pavadinimas Bourtzi išliko iki šių laikų ir yra Nafplijo vizitinė kortelė.
Bizantijos laikais saloje buvo nedidelė Šv. Teodoro (Aghios Theodoros) bažnyčią. Nafpiją pradėjus valdyti Venecijos Respublikai, italų architektas Antonio Gambello suprojektavo pilį ir fortą. 1473 m. prieš piratus gynybinius statinius baigė statyti inžinieriaus Branceleone. Fortas buvo suprojektuotas taip, kad pilnai atitiktų siaurą nedidelę salelę.
Forto centre buvo pastatytas šešiakampis bokštas su angomis patrankoms. Pilis – trijų aukštų, bokšto rūsyje – vandens rezervuaras. Įėjimai buvo iš šiaurės ir pietų. Šiaurės rytų pusėje, kranto link – nedidelė prieplauka.
Pilies statiniai daug kartų buvo rekonstruojami. Turkai salą apsupo povandeninių akmenų barikada, kad dideli laivai negalėtų arti priplaukti. XVIII a. venecijiečiai paaukštino centrinio bokšto aukštį ir sustiprino gynybines pozicijas.
Graikijos revoliucijos metais Bourtzi buvo vadinama „Casteli“ arba „Thalassopyrgos“ (jūros bokštas). Čia 1826 m. pilietinio karo metu, kurį laiką slėpėsi Graikijos vyriausybė. Kaip fortas Bourtzi buvo iki 1865 m., paskui čia buvo vykdomi mirties nuosprendžiai Palamidžio kalėjimo nuteistiesiems.
1935 m. po vokiečių architekto V. Šeferio (vok. Wulf Schaeffer) rekonstrukcijos, pilis paversta viešbučiu. Čia vyksta ir vasaros muzikos festivaliai.
Trupmena

Trupmena yra matematinė skaičiaus išraiška, kuri gali reprezentuoti vieną arba kelias lygias vieneto (arba visumos) dalis.

Dešimtainės trupmenos

Dešimtainė trupmena yra tokia trupmena, kurios vardiklis yra skaičiaus 10 laipsnis, nustatomas pagal į dešinę nuo kablelio einančių skaitmenų kiekį. Kai kuriose kitose šalyse vietoje kablelio (,) naudojamas taškas (.) arba pakeltas taškas (•), bet kablelis yra naudojamas dažniau. Taigi, dešimtainė trupmena 0,75 reiškia, kad skaitiklis yra 75, o vardiklis – 10 pakelta antruoju laipsniu (arba, kitaip tariant, 100), nes į dešinę nuo kablelio yra du skaitmenys (7 ir 5). Tai reiškia, kad dešimtainę trupmeną 0,75 galima užrašyti paprastąja trupmena 75/100. Jei imtume dešimtainę trupmeną su penkiais skaičiais po kablelio (pvz., 0,00158), tai vardiklis būtų 10⁵ ir skaičių būtų galima alternatyviai užrašyti trupmena 158/100000.

Procentai

Kitas dažnai naudojamas trupmenų tipas yra procentai, kurie žymimi ženklu %. Procentai yra trupmenos, kuriose vardiklis visada yra šimtas, tad 100 % reiškia 100/100.

Trupmenų prastinimas

Padauginus trupmenos skaitiklį ir vardiklį iš to pačio (nenulinio) skaičiaus, gaunama nauja trupmena, kuri yra ekvivalenti pirmajai (t. y. jų reikšmės yra vienodos), nes yra išlaikomas tas pats proporcingumas. Pvz.: . Taip yra todėl, kad dauginti ir skaitiklį, ir vardiklį iš kokio nors skaičiaus n, yra tas pats, kaip dauginti iš trupmenos , kuri yra lygi vienetui. Pavyzdžiui, , ,  ir  yra ekvivalenčios trupmenos.
Paprasčiausia trupmena yra ta, kurios skaitiklis ir vardiklis neturi jokių bendrų daugiklių išskyrus vieną. Pavyzdžiui,  nėra paprasčiausia trupmena, nes ir 3, ir 9 dalijasi iš 3, taigi ją galima suprastinti iki . Tuo tarpu,  yra paprasčiausia trupmena, nes vienintelis bendras trijų ir aštuonių daugiklis yra vienetas.
Trupmenų prastinimas yra jų pavertimas paprastesnėmis ekvivalenčiomis trupmenomis. Vienas iš būdų prastinti trupmenas yra bandyti dalinti skaitiklį ir vardiklį iš tų pačių pirminių skaičių. Pvz., turime trupmeną . Padalinę skaitiklį ir vardiklį iš 2, gauname . Matome, kad abu skaičiai vis tiek lyginiai, tad galime dalinti iš 2 dar kartą. Gauname . Kadangi 189 nesidalina iš dviejų, pereiname prie sekančio pirminio skaičiaus – 3. . Matome, kad vardiklis toliau iš 3 nesidalina. Nei vienas iš skaičių nesidalina ir iš sekančio pirminio skaičiaus 5, bet dalijasi iš 7, tad galime suprastinti . Galime būti tikri, kad suprastinome iki paprasčiausios trupmenos, kai vardiklis arba skaitiklis yra pirminis skaičius, arba kai sekantis pirminis skaičius yra didesnis už prastinamos trupmenos skaitiklį arba vardiklį. Kitas panašus būdas yra išskaidyti skaitiklį ir vardiklį dauginamaisiais ir išbraukti pasikartojančius skaičius. Taip pat galima rasti skaitiklio ir vardiklio didžiausią bendrąjį daliklį ir abu skaičius iš jo padalinti.
Žarnyno mikroflora

Žarnyno mikroflora – žmogaus ar gyvūno žarnyne gyvenantys mikroorganizmai. Šeimininką ir šiuos mikroorganizmus sieja abipusiai naudingi ryšiai (simbiozė). Mikroorganizmai turi palankią terpę daugintis, o šeimininkas gauna naudos iš neįsisavintų medžiagų fermentacijos, naudingi mikroorganizmai konkuruoja su nepageidaujamais mikroorganizmais ir slopina jų augimą, vyksta vitaminų sintezė, kt. Kartais, kai sutrinka šeimininko imunitetas arba pakinta normali mikrofloros sudėtis, žarnyne esantys mikroorganizmai gali sukelti ligą.
Normali žmogaus žarnyno mikroflora treniruoja imuninę sistemą ir saugo nuo alergijų, žarnyno uždegimų. Žarnyno mikroflorą gali sutrikdyti stresas, vartojami antibiotikai, konservantai, kt. Dėl kiekybinės ir rūšinės mikroorganizmų sudėties pakitimų atsiranda disbakteriozė. Mikrofloros atstatymui vartojami prebiotikai ir probiotikai.
1845 m. Rusijos baudžiamasis statutas

1845 m. Rusijos baudžiamųjų ir taisomųjų bausmių statutas (rus. Уложение о наказаниях уголовных и исправительных 1845 года, Statutas apie nubaudimus baudžiamuosius ir ištaisomuosius) – pirmasis Rusijos baudžiamasis kodeksas, pirmoji visuotinė Rusijos baudžiamosios teisės sistematizacija sąvadas (dalinis susisteminimas – karinių pajėgų sąvadas – Karinis artikulas; patvirtintas Petro I).

Istorija

Siūlymai kodifikuoti baudžiamąją teisę teikti rengiant Rusijos imperijos įstatymų sąvadas (priimtas 1832 m.): buvo keliamos idėjos sukurti atskirą baudžiamąjį teisyną. Tačiau caras Nikolajus I neigiamai vertino sudarymą atskirų sąvadų, „kuo nors atsietų, pernelyg teoretinių“. Pasak jo, įvairios naujovės netgi įstatymų leidybos srityje „savyje talpino naujas idėjas“, kurios „išderina valstybinį organizmą“. Tačiau baudžiavinės santvarkos imperijoje, tuometėje policinėje karinėje valstybėje vis dar nebuvo susistemintos baudžiamosios teisės, vieningos nusikaltimų klasifikacijos, sistemos, kuri buvo reikalinga specialaus sąvado forma.
XIX a. 4 dešimtetyje caro kanceliarijos Antrasis skyrius pradėjo rengti Baudžiamųjų ir taisomųjų bausmių statutą. Darbui vadovavo D. M. Bludov. Nikolajus teigė, kad rengėjai privalo „ne kurti naują statutą, remiantis mokslo pagrindais, bet tik sutvarkyti, suderinti skirtingas pataisymo bausmes, tačiau vienodais pagrindais, ir taip sakant, vienoje dvasioje“. Sukurti naują baudžiamąjį teisyną, tačiau prisilaikant XVII a. baudžiamosios teisėkūros „pamatinių pagrindų“ (1649 m. Soboro statutas, Соборное Уложение 1649 года). Tuo pačiu leista komisijai suredaguojant pataisyti senąsias normas, siekiant „pašalinti išsireiškimų ir pačių nuostatų netikslumus ir nekonkretumą“, jas papildyti pagal laiko reikalavimus bei patirtį. Darbai suintensyvėjo XIX a. 6 dešimtmetyje (valdant Aleksandrui II), truko 22 metus. Per tą laiką pasikeitė 3 carai. 1845 m. rugpjūčio 15 d. statutą patvirtino caras Nikolajus I. Statutas įsigaliojo nuo 1846 m. gegužės 1 d.
1845 m. Baudžiamasis statutas buvo sudarytas iš 2304 straipsnių (4 kartus viršijo vidutinę XIX a. veikusių kodeksų apimtį). Sudėtinga rubrikacija (dalis – skyrius – skirsnis – poskyris), sudėtinga bausmių sistema (11 bausmių rūšių, 37 bausmių laipsniai, formos). I knyga – „Bendroji dalis“. Nusikaltimas ir nusižengimas apibrėžti kaip įstatymui priešinga veika, taip pat neveikimas (neįvykdymas to, kas „grasinant bausme, įstatymo parašyta“).

Pakeitimai

Baudžiamasis statutas, nors ir buvo tobulinamas (1885 m.), galiojęs iki pat XX a. pradžios, vis dar buvo konservatyvus feodalinės luominės, monarchinės santvarkos teisės aktas. Teisyno sistematizacija bei teisės technika buvo pasenusi. Baudžiamoji teisė buvo nepakankamai kodifikuota, sąvadas atsiliko nuo laiko dvasios bei prieštaravo vėlesnių (XIX a. 7 dešimtmečio) žemės ūkio, pramonės ir teismo reformų sąlygotiems pertvarkymams.
1903 m. buvo priimtas naujas Baudžiamasis statutas.
Valansjenas

Istorija

Įkurtas antikos laikais, pavadintas tikriausiai vieno iš Romos imperatorių Valentiniano garbei.
Dalasas

Istorija

1839 m. John Neely Brian aplankė dabartinę miesto vietą, ieškodamas geriausios vietos mainų postui. Vis dėlto jam teko grįžti į Arkanzasą, o tuo metu buvo pasirašyta indėnų iškėlimo sutartis. 1841 m. grįžęs jis neberado indėnų, su kuriais galėtų vykdyti mainus, todėl nusprendė įkurti bendruomenę. Jis pakvietė gyventojus iš Birds forto. 1845 m. buvo surengti prisijungimo prie Teksaso valstijos rinkimai. 1846 m. kovo 30 d. buvo įkurta Dalaso apygarda. 1856 m. suteiktas miesto statusas. 1890 m. Dalaso miestas prisijungė Rytų Dalasą.
Dalase buvo nužudytas JAV prezidentas Džonas Kenedis (1917–1963).
Vincas Verseckas

Vincas Verseckas (g. 1955 m. gruodžio 23 d. Varėnos rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs Kupiškio rajono teismo pirmininkas, Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas.

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą.
1981–1987 m. Šilutės rajono teismo teisėjas. 1987–1990 Kupiškio rajono teismo pirmininkas. 1990–1993 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas. 1993–1999 m. advokatas. 1999–2008 Lietuvos apeliacinio teismo, nuo 2008 m. birželio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
Algirdas Kopūstas

Biografija

1965 m. baigė Pašilės aštuonmetę mokyklą, 1969 m. baigė Buivydiškių žemės ūkio technikumą. 1973 m. įstojo į Lietuvos žemės ūkio akademijos neakivaizdinį skyrių, kurį baigė 1982 m., mokslinis agronomas.
1969–1971 m. tarnavo SSRS kariuomenėje. 1971–1975 m. Ukmergės rajono Kulniškių kolūkio vyriausiasis agronomas. 1975 m. balandžio 1 d. išrinktas Ukmergės rajono Obelių kolūkio pirmininku, kolūkį prijungus prie „Raudonosios vėliavos“ kolūkio, 1975 m. gruodžio 20 d. išrinktas K. Požėlos kolūkio pirmininku. 1989 m. kolūkį reorganizavus į Atkočių akcinį ūkį, išrinktas akcinio ūkio vadovu. 1993 m. įkūrus žemės ūkio bendrovę, išrinktas jos pirmininku. Likvidavus bendrovę 1999–2004 m. UAB „Atkočių agroservisas“ direktorius. 2004–2007 m., 2007–2011 m. ir 2011-2013 Ukmergės rajono savivaldybės meras.
Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narys, 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
1990–1995 m. Ukmergės rajono tarybos deputatas. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys.
Ukmergės rajono žemdirbių asociacijos pirmininkas, Lietuvos mėsinių galvijų augintojų ir gerintojų asociacijos prezidentas, žemės ūkio rūmų prezidiumo narys.
1972 m. sukūrė šeimą, su žmona Zofija užaugino dukteris Ingą ir Jovitą.
Smaragdas

Smaragdas mineralo berilo atmaina, chemiškai berilio aliumosilikatas Be₃Al₂(SiO₃)₆ su chromo ir vanadžio jonų priemaišomis. Kaip tik šios priemaišos suteikia smaragdui žalią spalvą (iš to ir kilo pavadinimas: gr. smaragdos 'žalias akmuo').

Savybės

Smaragdas būna sodriai žalios spalvos. Pagal Moso skalę jo kietumas yra 7,5-8.

Radavietės

Smaragdų randama Kolumbijoje, Zambijoje, Nigerijoje, Rusijoje, Indijoje, Brazilijoje, Pietų Afrikoje.
Algimantas Asevičius

Biografija

1952–1960 m. lankė Vilkaviškio S. Nėries vidurinę mokyklą, 1960–1964 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos technikume (dėst. P. Gabalis), o 1967–1972 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Bekerio klasė).
Dirbti su chorais A. Asevičius pradėjo būdamas studentu. 1968–1969 m. Vilniaus raj. Mostiškių kultūros namų meno vadovas, 1969–1971 m. Vilniaus raj. Rukainių kultūros namų meno vadovas, keletą metų buvo Vilniaus miesto moterų choro „Aidas“ chormeisteris, 1969–1972 m. Vilniaus geležinkelininkų kultūros rūmų dainų ir šokių ansamblio chormeisteris, 1971–1973 m. Avižienių kultūros namų meno vadovas ir vyrų choro dirigentas (respublikinėje kaimo meno mėgėjų apžiūroje laimėjo pirmąją vietą).
1972–1977 m. Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mišriojo choro (60 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą išmokė nemaža lietuvių ir užsienio kompozitorių sudėtingesnių kūrinių, koncertavo Vilniuje ir Kaune, gastroliavo Čekoslovakijoje, Vengrijoje, Bulgarijoje, Vokietijoje, Rusijoje, Estijoje. Chorą parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei (konkurse pelnė ketvirtąją vietą) ir 1977 m. meno mėgėjų festivaliui, Vilniaus miesto ir respublikinėse chorų apžiūrose laimėjo prizinių vietų.
1975–1996 m. Vilniaus universiteto studentų dainų ir šokių ansamblio chormeisteris, nuo 1975 m. ir Vilniaus grąžtų gamyklos mišriojo choro chormeisteris. Taip pat vadovavo merginų vokaliniam kvartetui, su kuriuo „Sidabrinių balsų" respublikiniame konkurse pelnė laureato vardą.
1976–1980 m. Lietuvos televizijos Muzikos redakcijos atsakingasis sekretorius, 1980–1993 m. vyresnysis redaktorius, nuo 1993 m. šios redakcijos žurnalistas. Parengė televizijos laidų ciklus „Ruošiamės dainų šventei“, „Užtrauksim naują giesmę…“, „Lietuva – dainų šalis“, sukūrė muzikinių laidų ciklus „Daunoj lylio čiūto“, „Vakarėlio ilgai laukus“, „Linksmoji armonika“, „Sidabriniai balsai“, parengė daug muzikinių laidų, susijusių su chorais. Buvo 1978 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventės „Gaudeamus-VII“ Vilniuje dirigentas, nuo 1978 m. yra vienas iš pagrindinių „Dainų dainelės“ televizijos konkursų organizatorių.
2007 m. chormeisteris tapo klastingos apgaules auka, todėl neteko vienos iš mėgstamiausių savo pypkių. Vietinė žiniuone N. V. Wolmer pasigvelbė šį įrankį ir dabar, pasak paties p. A. Asevičiaus, „žino kur jis eina ir ką daro“.
A. Asevičius žinomas ir kaip alpinistas. Jis yra įkopęs į 18 gražiausių Kaukazo kalnų viršūnių, o 1996 m. į aukščiausią Europoje Monblano (Prancūzija) viršukalnę. 2001–2005 m. vadovavo Lietuvos alpinizmo asociacijai.
Kairiškių dvaras

Istorija

XVI a. Kairiškių seniūnais buvo Oginskiai.
Vėliau atiteko Sirutavičiams. 1904 m. Vlado Sirutavičiaus dvare vyko Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos steigiamasis suvažiavimas.
Dvaro sodyba statyta XIX a. antroje – XX a. pirmoje pusėje.
Iki šių laikų išliko dvaro virtuvė, oficina, arklidės, kiaulidės, svirnas, šakniavaisių rūsys, namai, ūkiniai pastatai, kartono fabrikas ir pirtis, fabriko savininko namas, darbininkų namai, užtvanka.
2017 m. vasarį Kairiškių dvaro gyvenamas namas sudegė.
Vladimiras Ščiurovas

Biografija

1962–1972 m. mokėsi Dūkšto vidurinėje mokykloje. 1973 m. baigė Vilniaus 21–ąją politechnikos mokyklą. 1991 m. baigė Leningrado politologijos institutą ir įgijo politologo specialybę.
1976–1981 m. Vilniaus kuro aparatūros remonto gamyklos Dūkšto filialo meistras kontrolierius, 1981–1987 m. Statybos ir montavimo tresto šaltkalvis montuotojas. 1987–1990 m. V. Rylovo kolūkio pirmininko pavaduotojas. 1990–1991 m. Rimšės kolūkio pirmininko pavaduotojas.
1991–1993 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės įgaliotinio padėjėjas Visagine, 1993–1995 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės įgaliotinis Visagine. 1995–1999 m. Visagino miesto meras.
Grabenas

Grabenas (vok. Graben 'griovys') – Žemės plutos įsprūdis, žemės paviršiaus depresija, kurią iš apiejų pusių riboja Žemės plutos sprūdžiai, rečiau antsprūdžiai. 
Grabenas susiformuoja auštant Žemės plutai ir vidinėms įtampoms pasiekus kritinę ribą. Silpniausioje vietoje žemės plutai skilus, nuo skilimo ribos susiformuoja V raidės skerspjūvio trūkis, į kurį pleištu nusileidžia žemės paviršiaus dalis. Grabeno šlaitai paprastai būna statūs ir aukšti, dažniausiai be staigių vingių. Neįkritusi žemės plutos dalis vadinama horstu. Sudėtingasis arba pakopinis grabenas būna suskaidytas kelių sprūdžių ar antsprūdžių. Grabenuose dažniausiai susidaro ežerai ir upių slėniai. Ilgi ir sudėtingi depresiniai sprūdžiai vadinami riftais.
Kartais grabenus užpildančios nuosėdinės uolienos gali būti kietesnės už juos supančius horstus. Dėl to veikiant erozijai grabenai iškyla virs erodavusių horstų, iš kurių susidaro slėniai.
Pavelas Kasciukevičius

Pavelas Kasciukevičius (brus. Павел Касцюкевіч, 1979 m., Minskas), baltarusių rašytojas ir vertėjas.
Eglė Kunčiuvienė

Eglė Kunčiuvienė (g. 1941 m. gruodžio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos dailėtyrininkė.

Biografija

Tėvas Antanas Gudaitis, vyras Algimantas Kunčius. 1963 m. baigė muzikos pedagogiką Vilniaus pedagoginiame institute, 1974 m. dailės istoriją ir teoriją – Lietuvos dailės institute.
1962–1971 m. Vilniaus pedagoginio instituto Menų fakulteto koncertmeisterė, 1965–2003 m. Čiurlionio menų mokyklos muzikos ir dailės istorijos mokytoja.
Parašė teorinių straipsnių, dailės, fotografijos parodų recenzijų. Parengė 1987 m. A. Gudaičio tapybos kūrinių albumą, katalogų, surengė jo kūrybos parodų.
Fizinis asmuo

Lietuvos teisė

Lietuvoje fizinio asmens civilinį subjektiškumą reguliuoja LR Civilinis kodeksas – Antroji knyga „Asmenys“, I dalis „Fiziniai asmenys“.
Vingio regbio stadionas

Istorija

Stadioną įrengė Vilniaus miesto Gelеžinio Vilko regbio klubas savo lėšomis.
Vingio regbio stadione žaidžiami Lietuvos ir užsienio rinktinių oficialūs susitikimai.
2014 m. stadione vyko Europos moterų regbio B diviziono čempionatas.
Dženg He

Dženg He (trad. kin.: 鄭和; pinyin: Zhèng Hé; 1371–1433 m.) buvo kinų jūrininkas, tyrėjas, diplomatas ir laivyno admirolas, kurio kelionės pavadintos „Eunucho Sanbao kelionės į Vakarų vandenyną“ (三保太監下西洋).
Gimė kaip Ma He (馬和) kinų musulmonų (hujų) šeimoje, gyvenusioje dabartiniame Junane, Dziningo vietovėje prie Diano ežero. Jis buvo tolimas persų kilmės Junano valdovo Sajido Adžalo Šamso al Dino Omaro, gyvenusio XIII a., giminaitis. Jo tėvas ir senelis turėjo garbingą hadžio titulą. 1381 m. Ma He tėvas buvo nužudytas, o jis pats buvo pagrobtas Mingų, paverstas eunuchu ir tapo Či princo Džu Di teismo nariu. Ma He įgavo princo pasitikėjimą, dalyvavo kovoje prieš princo konkurentą Džu Junveną. 1402 m. Džu Di tapo imperatoriumi, o Ma He už nuopelnus suteiktas Dženg He vardas ir teismo vadovo titulas.
1405 m. imperatoriaus įsakymu pastatyta galinga laivų flotilė. Ji turėjo aplankyti kaimyninius kraštus, suaktyvinti Kinijos prekybinius ryšius, išplėsti karinę galią ir mokesčių tinklą. Dženg He buvo paskirtas laivyno admirolu, o jo padėjėju – Vang Dzingongas. 1405 m. liepos 11 d. pirmoji ekspedicija, kurią sudarė 317 laivų ir 28 tūkst. žmonių, pajudėjo iš Sudžou uosto. Flotilė plaukė į pietus, aplankė Vietnamą, Malajų salyną, Melaką (kur įkūrė svarbų prekybinį uostą), Indiją. Iš ten Dženg He pasiekė Arabijos pusiasalį bei Rytų Afrikos pakrantes. Kinai pardavinėjo porcelianą, šilką, auksą, sidabrą, o mainais gavo prieskonių, dramblio kaulo, iš Afrikos į Kiniją atgabeno stručių, zebrų, kupranugarių, žirafų.
Nors tai buvo pirmoji tokio masto ekspedicija pasaulyje, jos metu nebuvo atlikta geografinių atradimų – Dženg He plaukė pirkliams ir jūrininkams žinomais maršrutais, samdė vietinius jūreivius, gerai žinančius tuos jūrų kelius. Nors Dženg He daugiausia taikė diplomatines priemones, bet nevengė panaudoti ir karinės galios – kovojo prieš piratus, jėga užėmė Kotės karalystę (Ceilonas).
1424 m. mirus imperatoriui Džu Di, naujas valdovas Hongsi nutraukė ekspedicijas ir Dženg He paskyrė Nandzingo gynėju. 1425 m. Kinijos imperatoriumi tapus Suande, Dženg He gavo nurodymą pastatyti Nandzinge porceliano pagodą, o 1430 m. išsiųstas į savo paskutinę ekspediciją. Joje keliautojas ir mirė. Nors Kinijoje yra Dženg He kapas, jis yra tuščias.
Spekuliuojama, kad paskutinės Dženg He kelionės metu, jis galėjęs pasiekti Atlanto vandenyną. 1459 m. venecijiečių kartografo Fra Mauro žemėlapyje, kuriame pavaizduotas Senasis Pasaulis, yra užuomina apie ekspediciją iš Indijos, nuplaukusią į Pietų Afriką bei džonkos paveikslėlis. Sukurta netgi teorija, jog keliautojas pasiekęs Amerikos krantus.
Vėliau siekiant sumenkinti Mingų dinastijos nuopelnus, daug dokumentų apie Dženg He keliones sunaikinta. Tačiau svarbiausia informacija istorijos šaltiniuose išliko, be to, Dženg He tapo liaudies folkloro veikėju, apie jo keliones sukurtas epas „Eunucho Sanbao kelionės į Vakarų vandenyną“.