Konstitucinė kontrolė

Konstitucinė kontrolė

Konstitucija ne tik garantuoja joje įtvirtintą konstitucinę santvarką, pagrindines žmogaus teises ir laisves, tačiau suponuoja ir jos pačios apsaugos būtinumą. Tam, kad būtų įgyvendinamos Konstitucijos funkcijos, reikia užtikrinti konstitucinių normų laikymąsi. Šiam tikslui pasiekti ir susiformavo konstitucinė kontrolė. Konstitucinė priežiūra (kontrolė) atsirado teisminės praktikos keliu. 1803 m., kai JAV Federalinis Aukščiausiasis Teismas savo sprendime byloje konstatavo, kad neturi juridinės galios joks įstatymas, kuris prieštarauja konstitucijai. Konstitucinė priežiūra iki pat XX a. pradžios formavosi kaip aukščiausiųjų teismų prerogatyva. Tai vyko iki pat Pirmojo pasaulinio karo pabaigos. Po I pasaulinio karo Austrijos mokslininkas H. Kelsen savo veikaluose parengė naują konstitucinės priežiūros sistemą. Jis propagavo specialios institucijos įsteigimą, todėl 1920 m. Austrijoje įsteigtas Konstitucinis teismas, 1921 m. Čekoslovakijoje, 1931 m. Ispanijoje. XX a. pradžia reiškė specialios konstitucinės priežiūros institucijos atsiradimą. Šiandien konstitucinė priežiūra visuotinai pripažįstama ir būtina. Dabar reta valstybė neturi institucijos, vykdančios konstitucinę priežiūrą. Konstitucijos apsauga yra užtikrinama pagal bendrąją konstitucinę apsaugą ir specialiąją konstitucijos kontrolę.
Bendroji konstitucijos apsauga – visiems piliečiams, pareigūnams, valstybės valdžios institucijoms tenkanti užduotis. Bendroji konstitucijos apsauga yra pasunkinta konstitucijos keitimo tvarka, apkalta, „stabdžių ir atsvarų“ sistema, parlamentarų ir kitų aukščiausių pareigūnų priesaika, piliečių pareiga nepažeisti kitų piliečių teisių, taip pat svarbus vaidmuo tenka Tautai (Tautos vaidmuo užtikrinant Konstitucijos apsaugą ir Konstitucijoje įtvirtintą santvarką išreikštas konstitucinėje nuostatoje dėl to, kad svarbiausi valstybės ir tautos gyvenimo klausimai sprendžiami referendumu).
Specialioji konstitucinė apsauga (kontrolė) – vykdoma įgyvendinant konstitucinę justiciją, kurios paskirtis – laiduoti konstitucijos viršenybę teisės sistemoje. (Kyla būtinybė tikrinti, ar neperžengtos [tautos atstovų] įgaliojimų ribos). Konstitucinės kontrolės modeliai yra labai įvairūs. Vienas pagrindinių skirstymų yra skirstymas į Amerikietiškąjį ir Europietiškąjį modelį.

Amerikietiškasis modelis

Konstitucinę priežiūrą galima suprasti kaip visų teismų, taigi ir bendrosios kompetencijos teismų, veiklą, būdingą anglosaksų teisės tradicijai ta prasme, kad gyvuoja sistema, pagal kurią kiekvienas teismas gali ir privalo taikyti Konstituciją šalia kitų aktų, o sprendimas gali būti skundžiamas aukštesniam teismui (nesikreipiama į specialų teismą), taip pasiekiamas Aukščiausiasis teismas. Amerikietiškos konstitucinės kontrolės modelio esmė yra ta, kad teismas, nagrinėdamas konkrečią bylą, gali pripažinti teisės normą, prieštaraujančią konstitucijai. Tokiu atveju teismas šios normos netaiko ir remiasi kita teisės norma ar teisminiu precedentu. Tačiau teismas teisės normos nepanaikina, nepripažįsta negaliojančia. Nuolat pasikartojantys teismų sprendimai tuo pačiu klausimu, ypač jeigu juos aprobuoja aukščiausioji teisminė institucija, virsta teisminiu precedentu, kurio galia iš esmės tolygi įstatymui. Taigi teisės norma „numarinama" ir tokiu būdu eliminuojama iš teisės sistemos. Panaši konstitucinė kontrolė vyrauja Japonijoje, Pakistane, Indijoje, Naujoje Zelandijoje.