google/wiki40b huggingface dataset:
Trys filosofai

Istorija

Paveikslą „Trys filosofai“ Venecijos aristokratas ir kolekcionuotojas Marcantonio Michiel aprašė 1525 m. Paveikslas buvo Taddeo Contarini kolekcijoje ir yra vienas iš labai nedaugelio patikimai žinomų autorinių Džordžonės kūrinių. Pasak Marcantonio Michiel, paveikslas nebuvo baigtas dėl Džordžonės mirties 1510 m. ir jį užbaigė Sebastianas del Pjombas. Kadangi stilistiškai paveikslas yra gana vientisas, tikėtina, kad Sebastiano del Pjombo indėlis jame buvo labai mažas ir apėmė tik užbaigiamuosius štrichus.
Marcantonio Michiel aprašė jį taip: „Aliejinis paveikslas su trim filosofais peizaže. Dviem stovinčiais ir vienu sėdinčiu, kontempliuojančiu saulės šviesą. Su stebuklingai nutapyta uola. Jis buvo pradėtas Žoržo da Kastelfranko ir baigtas Sebastiano del Pjombo“. Iš tikro nieko tikro nežinoma, kas vaizduojama paveiksle. Įvairūs interpretatoriai pateikia įvairias paveikslo temos versijas. Pagal vieną paprasčiausių versijų, pateiktą 1783 m., kai paveikslas dokumentuotas Vienoje, paveiksle vaizduojama Naujojo Testamento istorija apie tris karalius (ar tris išminčius) kelionėje paskui žvaigždę, kuri jiems rodė kelią pas užgimusį Jėzų Kristų. Kita versija, trys filosofai vaizduoja visuomenės tobulėjimo fazes, iš dešinės: antiką, viduramžius ir Džoržonės gyvenamąją epochą − renesansą. Tikėtina, kad paveiksle išties vaizduojami trys filosofai ir jų apmąstymo objektas yra tamsi uola dešinėje. Kontrastas tarp uolos šešėlio, nežinomybės, ir šviesos, žinojimo, kurį reprezentuota trys filosofai.
1932 m. tyrimų metu nustatyta, kad Džordžonė iš pradžių senyvo žmogaus dešinėje kepurėje buvo tapęs kažką panašaus į kryžiaus ženklą, kas rodytų, kad pirminė paveikslo prasmė tikriausiai išties buvo religinė, o dailininkas vėliau ją pakeitė. Šis senyvas žmogus laiko popieriaus skiautę rankoje, kurioje tyrinėtojai įžvelgia tris astrologinius ženklus. Vidurinysis vyras yra su turbanu − orientalistikos elementas. Kairėje sėdintis vyras rankose laiko matavimo lazdeles ir tikriausiai kompasą, tačiau iš paveikslo neįmanoma nuspėti, kam jis šiuos prietaisus naudoja. Trys vyrai paveiksle apskritai neužsiima jokia konkrečiai identifikuojama veikla. Pažymėtina, kad jie yra skirtingų amžių, iš kairės nuo jauniausio. Tokiu būdu paveikslas iš dalies galbūt vaizduoja renesanso laikmečiu populiarią trijų žmogaus amžių temą: jaunystės, brandos ir senatvės. Kita versija, galbūt vyrais vaizduojamos trys didžiosios religijos, iš kairės: krikščionybė, islamas ir judaizmas. Kita teorija, vyrų figūros iš kairės: italų renesansas, islamo pasaulis, antikinis graikų ir romėnų palikimas. Už vyrų figūrų pavaizduotas taikus tolimas peizažas su keliais namais. Pateikiamos ir įvairios kitos paveikslo prasmės išaiškinimo versijos.
Ulike

Pasiūla

Kiekvienoje klubų kategorijoje (knygos, filmai, žmonės, muzika, menas…) sistema automatiškai generuoja rekomendacijas vartotojui, atsižvelgdama į tai kokius įrašus šis yra padaręs, naudodamasis ulike redagavimo ir įrašų kūrimo įrankiais, tuo būdu suteikdama galimybę atrasti kitus objektus, kurie galimai patiktų jam.
Kaip ir klubų reitingavimas rekomendacijos yra pateikiamos ne tik pagal tai ar patinka; galima pasirinkti ir „man neturėtų patikti“ tipo rekomendacijas.

Kaimynai

Pagal vartotojų aktyvumo reikšmes sistema taip pat automatiškai generuoja vartotojams galimų „kaimynų“ sąrašus, tam kad norint, būtų galima atrasti panašios pasaulėžiūros ir kultūrinės tradicijos ar bendrų interesų turinčius žmones. Kiekvienas vartotojas gali laisvai užmegzti atvirus arba privačius ryšius su bet kuriuo kitu vartotoju, šiame socialiniame tinkle esančiomis patogiomis susirašinėjimo priemonėmis. Socialinė funkcija yra vienas pagrindinių Ulike.net tikslų.
Vartotojai gali sudarinėti savo „draugų sąrašus“ vertinti kitus vartotojus pagal tą pačią penkių pakopų skalę kaip ir klubus, tačiau bendrauti galima ir su neįvertintais kaimynais, nesančiais konkretaus vartotojo pasirinktų draugų sąrašuose.

Visatos

Visatos yra virtualūs atskirų klubų tolimiau ar artimiau susijusių savo turiniu ar požymiais, bei sujungtų vienas su kitu vidinėmis Ulike.net nuorodomis dariniai.

Ulike.net kalbos

Pagrindinės Ulike.net kalbos yra prancūzų ir anglų, kuriomis galima pasiekti dvi veidrodines (anglišką ir prancūzišką) Ulike.net svetaines.
Tačiau vidinių redagavimo kalbų yra daugiau, kiekvienas vartotojas gali nurodyti tris pagrindines jam žinomas kalbas ir kurti jomis turinį, redaguoti klubų pavadinimus savo pasirinktomis (ir keletu daugiau) kalbomis. Šių vidinių kalbų kiekis yra dinaminis dydis ir esant poreikiui gali būti papildomas.

Palyginimai ir skirtumai

Susumuojant visas savybes šis unikalus socialinis tinklas gali būti lyginamas su tokiais garsiais pavyzdžiais kaip Facebook ar Wikipedia.
Tačiau skirtingai nuo pastarosios, Ulike.net turinio kūrimo procedūros maksimaliai automatizuotos, lengvai perprantamos nuo pat pradžių ir tai leidžia lengvai kurti turinį bet kam, net ir neturint jokių atitinkamų įgūdžių. Be to, kitaip nei Wikipedija, Ulike.net yra ne tik enciklopedija, tačiau ir informacijos kaupiamos joje pagrindu siūlanti bendrauti ir lyginti tarpusavio kultūrinę ar socialinę patirtį vartotojams svetainė.
Šis siekis kryptingai formuoti bendravimą skirtingos kultūrinės aplinkos ir patirties sąlyčio taškų paieškos linkme skiria Ulike.net ir nuo Facebook, be to Ulike.net turinio kūrimas yra nepalyginti griežčiau reglamentuotas siūlomomis iš anksto suformuluotomis kategorijomis.
Jonas Sapagovas

Jonas Sapagovas (1935 m. rugpjūčio 29 d. Didėjoje, dab. Rokiškio rajonas – 2011 m. vasario 18 d. Kaune) – Lietuvos matematikas, pedagogas, profesorius.

Biografija

1944–1950 m. mokėsi Ragelių septynmetėje mokykloje, 1950–1954 m. Rokiškio 1-oje vidurinėje mokykloje. 1954–1959 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultete.
1959–1962 m. Kauno medicinos institute (KMI) dirbo moksliniu laboratorijos bendradarbiu, 1962–1964 m. Fizikos katedros vyr. dėstytoju. Iki 1967 m. buvo Lietuvos mokslų akademijos Fizikos ir matematikos instituto aspirantas, po to 5 metus dirbo vyr. dėstytoju KMI Fizikos, matematikos ir biofizikos katedroje, kur 1972 m. tapo docentu, 1979 m. – vedėju. 1990 m. sutektas profesoriaus mokslinis laipsnis, daktaro (nostrifikacija) – 1993 m.
Prof. J. Sapagovo mokslinių tyrinėjimų kryptis – matematiniai metodai biologijoje ir medicinoje bei įvairūs matematikos edukologijos klausimai. Buvo daugiau nei 50 publikacijų autorius, 6 mokymo metodinių priemonių, vadovėlio bendraautoris. Kaip ekspertas aktyviai dalyvavo įvairių mokslo darbų vertinime, oponavo daktaro disertacijų gynimuose ir doktorantūros komitetų darbe. Taip pat organizavo ir dalyvavo mokslinėse konferencijose, skaitė aktualius pranešimus.
Lietuvos sveikatos mokslų universitete skaitė aukštosios matematikos, matematinės statistikos ir informatikos kursus studentams. Kurį laiką dėstęs Kauno technologijos universitete, du dešimtmečius nuo 1990 m. dirbo profesoriumi Vytauto Didžiojo universiteto Informatikos fakulteto Matematikos ir statistikos katedroje.
Buvo Lietuvos matematikų draugijos valdybos, Lietuvos statistikų sąjungos valdybos, žurnalo „Lietuvos statistikų darbai“ redakcinės kolegijos narys, Kauno medicinos universiteto Senato ir MF Tarybos narys. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Jurgis Jašinskas

Biografija

1931 m. baigė Lietuvos karo mokyklą, 1932–1934 m. Kaune lankė dramos teatro studiją. 1936 m. baigė Aukštuosius kūno kultūros kursus.
1936–1940 m. dirbo mokytoju Tauragėje ir Kaune, 1942–1944 m. – Kūno kultūros rūmų vyr. mokyklų inspektorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau išvyko i JAV.
Spaudoje bendradarbiavo nuo 1926 m. Rašė į leidinius „Biržų žinios“, „Lietuvos žinios“, „Socialdemokratas“, „Karys“, „Kuntaplis“. Vokietijoje bendradarbiavo laikraštyje „Mintis“. JAV daugiausia rašė į leidinius Draugas, „Naujienos“, „Keleivis“, „Mūsų sparnai“, „Lietuvių balsas“. Nuo 1950 m. laikraštyje „Naujienos“ tvarkė „Spaudos pabirų“ skiltį.
Algimantas Jucevičius

Algimantas Jucevičius (g. 1942 m. balandžio 30 d. Kaune) – Lietuvos keliautojas, orientacininkas.

Biografija

1962–1967 m. dirbo Lietuvos tekstilės pramonės Mokslo tyrimų institute. 1967–1972 m. Kauno turistų klubo pirmininkas, 1972–1977 m. Lietuvos respublikinės turizmo ir ekskursijų tarybos vyr. instruktorius. Nuo 1977 m. Vilniaus keliautojų klubo pirmininkas, 1991–2001 m. Lietuvos keliautojų sąjungos viceprezidentas ir valdybos pirmininkas, nuo 2001 m. prezidentas. Lietuvos asociacijos „Sportas visiems“ generalinis sekretorius.
Vienas orientavimosi sporto pradininkų Lietuvoje. 17 kartų Lietuvos turizmo čempionas: 12 kartų kalnų turizmo (1970 m. Centrinis Kaukazas, 1974 m., 1985 m., 1987 m. Centrinis Pamyras ir kt.), 3 kartus slidžių turizmo (iš jų 1975 m. Jakutija), pėsčiųjų turizmo (1969 m. Centrinis Tian Šanis), motociklų turizmo (1979 m. Vidurinė Azija).
Turiadų Kaukaze, Tian Šanyje, Pamyro Alajuje ir kt., slidžių žygių „Snaigė“ 1967–1972 m. Kaune, nuo 1973 m. Vilniuje ir kt. keliautojų sąskrydžių rengėjas. Vadovavo 26 didžiausio sudėtingumo kelionėms.
Orlaivio važiuoklė

Orlaivio važiuoklė, orlaivio šasi – orlaivio dalis, leidžianti jam judėti ant kietų paviršių (Žemės, lėktuvnešio), kai neskraido, leidžia jam pakilti ir nusileisti. Montuojama fiuzeliažo ir/ar sparnų apačioje. Važiuoklė dažniausiai susideda iš ratų su amortizatoriais, tačiau kai kurie orlaiviai turi slides sniegui ar plūdes (pontonus) judėjimui vandeniu.

Įtraukiamoji važiuoklė

Siekiant sumažinto oro pasipriešinimą skrydžio metu, važiuoklė gali būti įtraukiama į tam paruoštas vietas sparnuose ar fiuzeliaže. Tokia važiuoklė vadinama įtraukiamąja.
Pirmoji įtraukiamoji važiuoklė buvo pademonstruota 1876 m. Alphonse Pénaud ir Paul Gauchot sukonstruotame amfibiniame lėktuve monoplane. Tačiau orlaiviai su įtraukiama ar iš dalies įtraukiama važiuokle išpopuliarėjo tik trečiajame ir ketvirtajame XX amžiaus dešimtmečiuose, kai atsirado tokios važiuoklės poreikis (pasipriešinimo mažinimui skrydžio metu ir kt.)
San Antonio de Pičinča

Istorija

Senesnis miesto pavadinimas – Lulumpamba. Kečujų kalba jis reiškia „vaisių lyguma“.
Mario Adorf

Biografija

Mario gimė Šveicarijoje, jo tėvai buvo medikai: tėvas italas, o motina vokietė. Pradėjo vaidinti Miuncheno teatre, kur mokėsi 1953-55 m. Nuo 1954 m. kine sukūrė daugiau kaip 200 vaidmenų, dažniausiai įkūnydamas neigiamus herojus.
Vedęs 2 kartus, jo duktė Stella Adorf taip pat aktorė.
Zacharijus (filmas)

Turinys

Gauja nusikaltėlių, grojančių roko muziką Laukiniuose Vakaruose (!) ir plėšiančia bankus, susižavi 2 jaunuoliai: Zacharijus ir Metju. Prisidėję prie gaujos, jie netrukus nusprendžia pradėti savo paties „karjeras“. Jie išsisikiria tam, kad po kelerių metų susitiktų vėl ir išsiaiškintų, kuris iš jų yra geresnis ir greitesnis...
Achemos žinios

Achemos žinios – Jonavos akcinės bendrovės „Achema“ savaitraštis, ėjęs nuo 1973 m. kovo 28 d. iki 1997 m.

Istorija

Iki 1992 m. vadinosi „Chemikas“, valstybinės įmonės „Azotas“ laikraštis, 1992–1993 m. – „Naujienos“. 1993 m. šiam leidiniui tapus Jonavos laikraščiu miestui ir kaimui, pradėjo eiti Naujienų savaitinis priedas „Azoto naujienos“, nuo 1994 m. gegužės – valstybinės įmonės „Azotas“ savaitraštis. Nuo 1994 m. rugsėjo vadinasi „Achemos žinios“.
Tiražas 1994 m. – 1000 egz., 1997 m. – 400 egz.
Transrevis

Istorija

2017 m. kovo 7 d. Vilniaus savivaldybės paskelbtą naujo vežėjo parinkimo konkursą laimėjo dviejų bendrovių – UAB „Transrevis“ ir Latvijos „Rīgas mikroautobusu satiksme“ – konsorciumas. Pagal pasirašytas sutartis naujasis Vilniaus miesto vežėjas į sostinę turės pristatyti devyniasdešimt penkis naujus autobusus, iš kurių 43 – ilgieji, arba triašiai autobusai, ir 52 – vidutinės talpos, arba dviašiai autobusai, talpinantys daugiau nei 60 keleivių. Iš viso naujasis vežėjas dirbs šeštadalyje visų autobusų maršrutų. Sutartis ilgalaikė – septyneriems metams, su galimybe ją pratęsti dar trims metams.     
2017 m. rugsėjo 1 d. Latvijos bendrovės „Rigas mikroautobusu satiksme“ ir UAB „Transrevis“ konsorciumas, laimėjęs Vilniaus savivaldybės konkursą, pradėjo teikti keleivių vežimo paslaugas Vilniaus miesto maršrutais.
Korinžinierius

Korinžinierius (rus. коринженер), korpuso inžinierius – TSRS kariuomenės (Raudonosios armijos) inžinerinės kariuomenės karinis laipsnis. Šis karinis laipsnis atitiko rikiuotės laipsnį komkoras (vėliau – generolas leitenantas), aukštesnis inžinerinis laipsnis buvo arminžinierius, žemesnis – divinžinierius.

Taip pat žodžiu korinžinierius buvo vadinamas korpuso inžinerinių dalinių viršininkas.
Apie kitus korinžinieriaus lygio laipsnius skaitykite DVRA kariniai laipsniai ir skiriamieji ženklai (1935–1940).

Istorija

Karinis laipsnis korinžinierius buvo įvestas 1935 m. rugsėjo 22 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu „Apie DVRA vadovaujančio personalo asmeninių karinių laipsnių įvedimą“ (О введении персональных военных званий начальствующего состава РККА).

Atskyrio ženklai

Korinžinieriaus atskyrio ženklai buvo trys tamsiai raudoni rombai antsiuvuose.
Pasiuntinystės laiškelis

Pasiuntinystės laiškelis arba bitelė ant pasiuntinystės lauko – evangelikų liuteronų leidinys, ėjęs 1875 m. Tilžėje, 1876–1903 m. Klaipėdoje, 1903–1906 m. Priekulėje.

Istorija

Spausdintos gotišku šriftu. Ėjo nereguliariai kartą-dukart per mėnesį, kartą-dukart per metus. Spausdino Holco ir Šerniaus spaustuvė Klaipėdoje. Nuo 1907 m. spalio mėn. vietoje „Pasiuntinystės laiškelio“ pradėtos leisti „Pasiuntinystės knygelės“.
Spausdino religinius straipsnius, giesmes, aukojusiųjų misijų veiklai sąrašus.
Lilija Skovronskienė

Biografija

1988 m. baigė Klaipėdos technikumą, veterinarijos technikė, 1994 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos inžinierė. UAB „Klaipėdos komprojektas“ techninio mechanizavimo skyriaus vadybininkė.
2001 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Klaipėdos miesto skyriaus narė.
Nuo 2007 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narė, nepriklausomos frakcijos narė. Nuo 2008 Liberalu Centro partijos nare. Gyvena Londone.
Draugijos „Pagalba sužeistai laukinei gyvūnijai“ prezidentė.
Vyras Ian Trevor Auton
Vaikai Kristina, Žygimantas.
Valdajaus aukštuma

Valdajaus aukštuma (rus. Валда́йская возвы́шенность) – aukštuma Rytų Europos lygumos šiaurės vakaruose, į šiaurės vakarus nuo Maskvos. Dažniausiai prie Valdajaus aukštumos priskiriama Tichvino ir Megros kalnagūbriai, Vepsų aukštuma ir kt. Ilgis (iš šiaurės į pietus) apie 600 km. Paviršius moreninis, kalvotas. Vidutinis aukštis 150–250 m, didžiausias 346,9 m. Valdajaus aukštuma skiria Volgos, Dauguvos, Lovatės upių baseinus. Daug ežerų (didžiausias Seligeras, 212 km²), pelkių.
Gilučių herbas

Aprašas

Herbo žaliame skydo lauke 12 auksinių gilių (išdėstymas eilėmis 2:3:2:3:2).

Istorija

Gilučiai istorinio herbo niekada neturėjo. Heraldikos komisijoje svarstant naujo herbo idėjas buvo pritarta seniūnijos siūlymui, jog herbe būtų pavaizduotas simbolis, susijęs su skaičiumi dvylika (žinomas pirmasis įsikūrusio kaimo sodybų skaičius) ir ąžuolo, kaip tvirtumo, jėgos ir nepriklausomybės įvaizdžio motyvas. Ąžuolas su gilėmis – brandos išraiška. Todėl herbe nuspręsta pavaizduoti 12 gilių, kaip jaunos, besivystančios seniūnijos įvaizdį.
Gilučių herbas patvirtintas 2006 m. rugpjūčio 1 d. LR prezidento dekretu Nr. 696. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.
San Chuan de los Morosas

Istorija

San Chuan de los Morosas įkurtas 1780 m., pradžioje priklausė Aragvai. 1934 m. miestas priskirtas Gvariko valstijai, čia perkelta valstijos sostinė iš Kalaboso.
Panamos įlanka

Panamos įlanka (isp. Golfo De Panamá) − Ramiojo vandenyno dalis prie Panamos pietinių krantų. Įlanka įsiterpusi į sausumą 140 km.
Įlankos žiočių plotis 185 km; didžiausias gylis 100 m. Vakariniame įlankos krante yra Paritos įlanka, o rytiniame − San Migelio įlanka. Panamos įlankoje yra Perlų salos. Šiauriniame įlankos krante yra Panamos kanalo žiotys, prie jų − Panamos miestas ir Balbojos uostas.
Badenas (Šveicarija)

Kultūra

Yra teatras, istorijos, meno muziejai, meno galerija. Vyksta muzikos festivaliai. Yra XVI a. pastatyta vėlyvosios gotikos bažnyčia (dabar perstatyta klasicistiniu stiliumi), 1497 m. pastatyta rotušė, Habsburgų tvirtovės griuvėsiai, XVI–XIX a. pilis.

Istorija

Badeno mineralinės versmės buvo žinomos jau I a., minimos romėnų istoriko Tacito ir vadintos Akve Helvetike. Badeną 1291 m. įkūrė Habsburgai; miesto teises įgijo 1297 m. Miestas 1415 m. atiteko Šveicarijos konfederacijai (1492–1712 m. buvo jos valdžios susirinkimų vieta). 1798–1803 m. Badenas buvo tuometinio Badeno kantono centras; šį panaikinus nuo 1803 m. priklauso Aargau kantonui.
Rimgaudas Abraitis

Rimgaudas Abraitis (g. 1934 m. sausio 1 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius energetikas, profesorius.

Biografija

1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1980–1984 m. stažavo Kijeve, Prahoje, Brno, Bratislavoje, Maskvoje ir Obninske.
1962–1997 m. Energetikos ir elektrotechnikos instituto (nuo 1984 m. Lietuvos energetikos institutas) mokslinis bendradarbis, nuo 1997 m. architektūros ir statybos instituto mokslinis bendradarbis. 1994 m. technologijos mokslų habilituotas daktaras. Nuo 1998 m. Kauno technologijos universiteto profesorius. Lietuvos statybos inžinierių sąjungos narys.

Mokslinė veikla

Ištyrė ir aprašė aukštos temperatūros medžiagų irimą greitajame dujų sraute, pasiūlė šio proceso modelį ir ardymo mechanizmą. Sukūrė technologiją suirusiam paviršiui atkurti, t. p. daug aukštoje temperatūroje erozijai atsparių medžiagų.
Modika

Istorija

Pasak Tukidido, miestas buvo įkurtas 1360 ar 1031 m. pr. m. e. ir jame gyveno sikelai VII a. pr. m. e. Jis tikriausiai buvo Sirakūzų pavaldinys. Modiką romėnai užėmė po Egadijos salų mūšio su Kartagina per Pūnų karus 241 m. pr. m. e. kartu su visa Sicilija. Modika tapo vienu iš 35 decuman („savaime pasidavusių“) ir buvo išnaudojama pretoriaus Vereso. Miestas tapo municipija. Jį kaip toli nuo kranto esantį Sicilijos miestą mini Plinijus Vyresnysis ir Klaudijus Ptolemėjus. Po to jį mini Ravenos geografas Silijus Italikas greta Netum (Dabar Noto Antikas), tad manoma, kad jie buvo kaiminystėje.
Pietų Sicilija tapo krikščioniška kai Apaštalas Paulius įkūrė Sirakūzų vyskupystę 61 m. Bizantijos generolas Belisarijus 535 m. išvijo ostgotus ir vietiniai graikai išsilaikė iki lotynizacijos XI a., valdant normanams. 845 m. Modiką užėmė arabai ir mini kaip Mudiqah. 1091 m. juos išvijo visą Siciliją užėmė Rodžerio I normanai.
1296 m. valdant Kiaramončių šeimai Modika tapo grafystės, kuri valdė trečdalį Sicilijos, kalė savo monetas ir turėjo kitų privilegijų, sostine. 1693 m. didelis žemės drebėjimas apgriovė miestą.
1860 m. Modika tapo Italijos karalystės dalimi ir išliko rajono centru iki 1926 m., kai buvo prijungta prie Ragūzos provincijos.
Julia Roberts

Biografija

Roberts gimė Smirnoje, Džordžijos valstijoje, Betty Lou (motina) ir Walter Grady Roberts (tėvas) šeimoje. Džiulija turi vyresnį brolį Eric Roberts ir seserį Lisa Roberts Gillan, taip pat dukterėčią Emma Roberts. Visi jie gerai žinomi aktoriai.
Roberts tėvai išsiskyrė 1972 m. Mergaitė liko gyventi su motina, kuri ištekėjo antrą karta už Michael Motes, vyro, kuris buvo apibūdinamas kaip turintis alkoholizmo problemų, smurtaujantis ir dažnai bedarbis. Džiulija bijojo savo patėvio ir nėra linkusi atvirauti apie savo vaikystės prisiminimus iš to laikotarpio. Roberts mama su savo antruoju vyru išsiskyrė po vienuolikos metų santuokos, kaip priežastį įvardijusi „žiaurus elgesys“ ir vėliau yra prasitarusi, jog ši santuoka buvo „didžiausia, mano gyvenime padaryta klaida“. Džiulijos tėvas mirė nuo vėžio, kai mergaitei tebuvo dešimt.
Džiulija planavo studijuoti veterinariją, bet aplinkybėms susiklosčius kita linkme, ji pasirinko studijuoti žurnalistiką. Su aktoryste ji buvo susipažinusi dar jaunystėje, nes jos tėvai abu buvo teatro aktoriai. Pirmasis Roberts vaidmuo kartu su jos vyresniu broliu Eric filme „Raudonas kraujas“ (Blood Red), nors filmas buvo nufilmuotas dar 1986 m., žiūrovai jį galėjo išvysti tik 1989 m. Įkvėpta savo brolio sėkmės Holivude Džiulija nusprendė išbandyti savo jėgas aktorystėje ir netrukus suvaidino vaidmenis, atvėrusius jai kelią į superžvaigždės statusą.
Alksnėnai (Kėdainiai)

Istorija

Tarybiniais metais buvo „Nemuno“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė. 1954–1963 m. buvo Alksnėnų apylinkės centras.
1993 m. pastatytas Vytauto paminklas (ąžuolinis biustas ant stovo) buvusios Vytauto Didžiojo vardo pradinės mokyklos kiemelyje.
Brigados generolas

Brigados generolas – žemiausias generolo laipsnis sausumos kariuomenėje bei oro pajėgose. Šį laipsnį turi ne visų šalių kariuomenės.
Už brigados generolą aukštesnis laipsnis yra generolas majoras (atitinkąs divizijos generolą, divizijos vadą), o žemesnis – pulkininkas (atitinkąs pulko vadą).
Brigados generolui pavedama vadovauti vienai ginkluotųjų pajėgų (GP) brigadai (3000–5000 kareivių).
Šios pakopos karininkai gali būti priskiriami tiek generolams (tuomet paprastai vadinami brigados generolais), tiek vyresniesiems karininkams (tuomet paprastai vadinami brigadininkais).

Istorija

Terminas brigados generolas kilęs iš angloamerikiečių šalių, kur žemiausias generolo rangas vad. brigadier general. D. Britanijos ginkluotose pajėgose brigadier nepriklauso generalitetui; šis rangas oro pajėgose atitinka oro komandorą (Air Commodore).
Vokietijoje 1951–1976 m. tai buvo pasienio tarnybos laipsnis; ginkluotose pajėgose brigados generolo laipsnis įvestas tik 1955–1956 m., unifikuojant generolų laipsnių sistemą NATO valstybėse. Į brigados generolą Vokietijoje kreipiamasi Pone Generole.