google/wiki40b huggingface dataset:
Heidi Range

Karjera

Heidi pradėjo dainuoti ankstyvoje vaikystėje. Jos pirmasis šou buvo, kai Range buvo treji metai, ji atliko „Hey Little Hen“, „Neptune“ teatre Liverpulyje. Taip pat ji vėliau įrašė keletą solo dainų. Tačiau savo muzikinę karjerą ji pradėjo grupėje „Atomic Kitten“, kai jai tebuvo 15, ir jinai buvo viena iš grupės įkūrėjų. Heidi balsą buvo galima išgirsti „Atomic Kitten“ demo kasetėse, tačiau ji paliko grupę 1999, nes ji labiau mėgo dainuoti R&B. Kai Siobhán Donaghy paliko grupę „Sugababes“ 2001 metais, Heidi dalyvavo atrankoje į trečiosios narės vietą. Mutya Buena ir Keisha Buchanan buvo sužavėtos jos dainavimu, ir tokiu būdu Range tapo „Sugababes“ nare.
Kai 2001 m. Range tapo „Sugababes“ narė, grupė pasirašė kontraktą su įrašų kompanija „Island Records“, ir netrukus išleido albumą „Angels with Dirty Faces“. Šis albumas buvo sėkmingai išleistas ne tik gimtojoje Anglijoje, bet ir visoje Europoje. Nuo tada Heidi su „Sugababes“ mėgaujasi sėkme. Šešeri singlai pasiekė Jungtinės Karalystės topo #1 vietą, o penkeri albumai tapo platininiais. Taip pat „Sugababes“ albume „Three“ galima išgirsti Range solinę dainą „Sometimes“.
Range yra laimėjusi „Contribution In Music Award“ ('Indėlis į muziką') apdovanojimą 2006 m. Liverpulyje. Ji yra patvirtinusi, jog ji šiuo metu rašo dainas dar nežinomam atlikėjui, kuris turėtų išleisti albumą kitais metais. Taip pat ji yra vienintelė iš „Sugababes“ narių, kuri buvo seksualiausių moterų pasaulyje sąraše, ir pasiekė 94 vietą.

Asmeninis gyvenimas

Heidi susitiko savo dabartinį vaikiną Dave Berry 2003 metais. Dave yra MTV laidų vedėjas ir modelis. Jie kartu pasirodė laidoje „Allstar Mr and Mrs“ 2008 m. gegužės 24 d., kur jie nugalėjo kitą įžymybių porą ir laimėjo £15 000 labdarai.
Heidi buvo du kartus hipnotizuota, dėl jos baimės skristi lėktuvu. Taip pat ji yra 1,57 m ūgio.
Gražuolė

„Gražuolė“ – Lietuvos kino studijoje 1969 m. sukurtas meninis filmas. Filmo trukmė – 63 min.

Siužetas

Negražią, šlakuotą mergaitę Ingą, gyvenančią su vieniša mama – mašininke mėgsta visi kiemo vaikai, ir žaidžiant (ratu susėdę vaikai vidury šokantįjį apipila pagyromis arba patyčiomis) ją visada išrenka „gražuole“. Ji – širdingiausia ir tiesiog spindinti mergaitė didelėje kiemo kompanijoje. Tik vienas berniukas atvirai pasako kad ji negraži. Jis neseniai atsikėlė gyventi į šį kiemą, gavo „Nebylio“ pravardę ir nežada pripažinti nesuprantamas žaidimo taisykles. Inga išgyvena krizę. Viktoras, pastebėjęs Ingos pasimetimą, atneša jai gražią gėlę. Inga seniai apie tokią svajojo. Ji ir vėl laiminga.
Daiva Batytė

Biografija

Plungės sporto mokyklos trenerio Vitaliaus Vlado Andriušaičio auklėtinė. Plungės visuomeninio šachmatų klubo „Bokštas“ narė. 2000, 2004–2006 metais dalyvavo Moterų šachmatų olimpiadoje, 2007 m. – Europos moterų komandiniame šachmatų čempionate. Nuo 2009 m. Moterų FIDE meistrė (MFM).
Šiuo me­tu D. Ba­ty­tė gy­ve­na, mo­ko­si, žai­džia šach­ma­tais Vie­no­je (Austrija). Nuo 2013 m. dir­ba šachmatų pratybų vadove (vok. Übungsleiter) ir trenere moterų šachmatų klube “Frau Schach”. Atstovauja šachmatų klubui „SV Stockerau“.
Valiūnas (akmuo)

Riedulio būklė 1989 m.

Riedulio stovis 1989 m. liepos mėn. buvo įvertintas kaip geras. Pasak Batėgalos kaimo gyventojų, riedulys Valiūnas yra buvęs aukštesnis, kad dar 1987 m. jis buvęs Neries upėje, vandens apsuptas iš visų pusių, o 1988 m. jau vienu savo šonu „įsirėmė“ į krantą. Aplink šį riedulį buvo susiformavusi apie 1 m aukščio salpa. Potvynių metu Neries vandens akmuo buvo užliejamas.
Riedulio aplinka 1989 m. liepos mėn. buvo įvertinta kaip patenkinama. Salpa, kurioje stūksojo riedulys, turėjo gana lygų paviršių su nežymiu nuolydžiu upės vagos pusėn. Riedulį supo vešlios žolės, dilgėlynai, o šia Neries pakrante besitęsiančių tankių karklų ruožas nuo jo atitolęs apie 4 m, greta per žoles, dilgėles vingiuoja daugiausia žvejų minamas takas. Prie riedulio nebuvo paminklinio stulpo, jo apsaugos zoną žyminčių riboženklinių kuolų. Trūko rodyklės ir prie Batėgalos-Mykoliškių kaimus jungiančio gruntkelio. Artimiausioje Jono Mickevičiaus sodyboje (Batėgalos kaime) sužinota, kad rieduliui skirtoji rodyklė yra buvusi tarp gruntkelio ir pakrantės krūmų (arčiau jų).
Lietuvos totoriai (laikraštis)

Lietuvos totoriai – Lietuvos totorių bendruomenės dvimėnesis laikraštis, einantis nuo 1995 m. sausio 18 d. Šalčininkuose, vėliau Kaune, R. Kalantos g. 10–17.

Istorija

Steigėjai: Romualdas Makaveckas, Galimas Sitdykovas, Adas Jakubauskas. Leidėjas: Lietuvos totorių bendruomenių sąjunga. Leidžiamas lietuvių ir rusų kalba. Tiražas 1997 m. – po 600 egz. lietuvių ir rusų k.
Vyriausias redaktorius Galimas Sitdykovas.
Darbininkas (žurnalas)

Istorija

Išleistas vietoje žurnalo „Draugas“. Pirmąjį numerį išleido 1905 m. liepos mėn. išleido organizacija „Draugas“, nuo Nr. 2 leido Lietuvių socialdemokratų darbininkų partija, vėliau – Lietuvos socialdemokratų partija. Leistas 5000 egz. tiražu. Išėjo 9 numeriai. 
Redagavo Vincas Kapsukas.
Cholmas

Istorija

Iki 1964 m. miestas vadintas Taš Kurganu.
Mano vardas Niekas

Santrauka

Džekas Boregardas, garsus Laukinių Vakarų šaulys, ketina pasitraukti į poilsį ir išvykti į Europą. Jį nuolatos kas nors medžioja, tačiau Džekas – greičiausias šaulys iš visų („- Greitesnis už jį? Niekas“).
Keliaudamas per prerijas jis sutinka žmogų be vardo, Nieką – jauną kaubojų, kurio idealu pats yra. Niekas svajoja apie Džeko pasitraukimą, tačiau tai, jo nuomone, turi būti efektinga, nes tik taip turi pasitraukti didvyriai.
Viename miestelyje Niekas bare pademonstruoja savo šaudymo įgūdžius ir yra nusamdomas vietinio turtuolio Salivano susidoroti su Džeku. Tačiau Niekas nepaliauja svajoti apie efektingą Džeko kovą su didžiule gauja plėšikų, 1 prieš 150, todėl jam padeda arba trukdo, stengdamasis priartinti tokią kulminaciją. Jis pavagia traukinį, tačiau Džekui padeda pabėgti tik tada, kai šis vienas iš tiesų stoja į kovą prieš visą gaują.
Filmo kulminacija – dvikova tarp Džeko ir Nieko, nes, anot šio, didvyris turi mirti.
Vis dėlto tai – surežisuotas spektaklis, po kurio Džekas visiems yra miręs ir gali nekliudomas iškeliauti į Europą, o jo vietą gali užimti Niekas.

Apdovanojimai

Filmas 1974 m. laimėjo vieną Golden Screen apdovanojimą.
Pragaro šuo

Pragaro šuo – mitinė požemio pasaulio pabaisa, milžiniškas šuo. Tokie šunys – požemio karalystės sargai minimi graikų mitologijoje – Cerberis (trigalvis su drakono uodega), skandinavų – Garmas (šuo su keturiomis akimis).
FK Pobeda Prilep

Istorija

2009 m. klubas 8 metams diskvalifikuotas iš Europos taurių turnyrų už papirkinėjimus 2004 m. Čempionų lygos atrankos turnyre ir dėl to tyčia pralaimėtas rungtynes. Be to, 2010 m. pavasarį komanda pašalinta ir iš Makedonijos aukščiausiosios lygos.
Plekštė (JAV)

Plekštė – JAV lietuvių humoro laikraštis, leistas 1933–1935 m.

Istorija

Redaktorius ir leidėjas Edvardas Karnėnas.
Formozinis himalajinis lokys

Sandara

Formozinis himalajinis lokys yra tvirtai sudėtas, apvalia galva, trumpu kaklu, akys mažos, snukis ilgas. Galvos ilgis 26-35 cm, apimtis – 40-60 cm. Ausys apžėlusios 8-12 cm ilgio plaukais. Snukis primena šuns snukį, todėl formozinį lokį kartais vadina šuniniu lokiu. Uodega trumpa, paprastai trumpesnė kaip 10 cm. Lokio kūnas apaugęs grubiais blizgančiais juodais plaukais, kurių ilgis apie kaklą gali viršyti 10 cm.
Smakro galiukas baltas. Krūtinė turi ryškią gelsvą ir balkšvą V raidės ar pusmėnulio pavidalo dėmę. Dėl šios dėmės dar vadinamas mėnulio lokiu (angl. moon bear).

Gyvenimo būdas

Būdami visaėdžiai formoziniai lokiai daugiausia minta augaliniu maistu – lapais, pumpurais, vaisiais, šaknimis. Taip pat ėda vabzdžius, smulkius žinduolius, dvėselieną. Jušano nacionaliniame parke stebėti lokiai maitinosi taip: pavasarį mito augalais sukulentais, vasarą – daug angliavandenių turinčiais minkštais vaisiais, rudenį ir žiemą – riebalų daug turinčiais gilėmis ir riešutmedžių riešutais.
Formoziniai lokiai gyvena daugiausia kalnuose, pavieniai ir klaidžioja savo teritorijoje, išskyrus rujos ar meškiukų auginimo metą.
Skirtingai negu kiti himalajiniai lokiai, gyvenantys vidutinio klimato zonoje, formoziniai lokiai nemiega žiemos miegu. Jie būna aktyvūs 54-57 % paros, vasarą, žiemą ir rudenį būna aktyvesni 60 %, o pavasarį – 47 % paros. Pavasarį ir vasarą būna aktyvūs dieną, o rudenį ir žiemą padidėja naktinis aktyvumas, kai maitinasi gilėmis.
Formoziniai lokiai plaukioja ir laipioja. Nors atrodo nerangūs ir lėti, gali bėgti 30-40 km/val. greičiu. Gali būti agresyvūs, tačiau retai puola žmones be priežasties. Dėl ilgos medžioklių istorijos lokiai, naudodamiesi aštriomis uosle ir klausa stengiasi pabėgti nuo artėjančių žmonių. Kadangi jie reti, todėl gamtoje jie labai retai matomi. Daugeliu atveju, kai jie pamatomi, jie traukiasi toliau nuo žmonių.

Dauginimasis

Formoziniai lokiai gyvena pavieniai, neturi pastovių guolių. Išimtis yra maitinančios lokės.
Lokių rujos trukmė labai maža. Patinas paskui patelę sekioja kelias dienas. Susiporavę jie grįžta prie pavienio gyvenimo būdo.
Patelės paprastai lytiškai subręsta būdamos 3-4 m., o patinai – 4-5 m. Ruja paprastai vyksta birželio-rugpjūčio mėnesiais, o nėštumas trunka 6-7 mėn. Todėl lokiukai paprastai gimsta gruodžio-vasario mėnesiais.
Vienu metu gimsta 1-3 lokiukai. Lokė juos žindo apie 6 mėnesius. Lokiukams sustiprėjus lokė su jaunikliais palieka lizdą. Lokė lokiukus augina ir prižiūri maždaug dvejus metus, kol prasideda nauja ruja. Tuomet ji paaugusius lokiukus nuvaro. Taip formozinio lokio dauginimosi ciklo periodas yra dveji metai.
Moriz Winternitz

Moricas Vinternicas (vok. Moriz Winternitz; 1863 m. gruodžio 23 d. – 1937 m. sausio 9 d.) – austrų indologas.

Biografija

Gimė Horne, Austrijoje. 1880–1886 studijavo Vienoje, kur gavo filosofijos daktaro laipsnį. Vėliau nuvyko į Oksfordą, kur padėjo Maksui Miuleriui išleisti Rigvedos vertimą į anglų kalbą. 1899 išvyko į Prahą kaip indologijos ir etnologijos docentas, kur po kelerių metų tapo profesoriumi.
Svarbiausiais jo veikalas – Geschichte der indischer Literatur (Indijos literatūros istorija).
Clementine

Clementine (liet. Klementina) – 1994 m. JAV kosmoso tyrimų zondas, skirtas Mėnulio ir asteroido paviršiaus topografiniam ir kt. tyrimams.
1992 m. sausį Strateginės gynybos iniciatyvos organizacija informavo NASA apie tyrimų projektą, vėliau pavadintą „Clementine“. Programos pavadinimas yra aliuzija į seną dainą apie aukso ieškotojo dukterį „Mano miela Klementin“ (My Darling Clementine), nes misija turėjo įvertinti mineralų kiekius Mėnulyje ir asteroide. „Clementine“ programą daugiausiai įgyvendino JAV karinio laivyno tyrimų laboratorija (Naval Research Laboratory, NRL). Projektas apėmė tiek zondo sukūrimą, tiek jo paleidimą ir valdymą, kas iš viso kainavo 80 mln. JAV dolerių. Mokslininkų ir inžinierių grupė, sukūrusi „Clementine“, nežinoma. Misijos įgyvendinimas buvo koordinuotas JAV gynybos departamento Balistinių raketų gynybos organizacijos.
„Clementine“ buvo paleistas 1994 m. sausio 25 d. iš Vandenbergo karinių oro pajėgų bazės Kalifornijoje ant „Titan II“ raketos-nešėjos. Mėnulio orbitą pasiekė 1994 m. vasario 19 (20) d. Per 71 dieną orbitoje „Clementine“ tyrė Mėnulio paviršiaus topografiją siųsdamas 11 skirtingų ilgių elektromagnetines bangas: nuo 415 nm ilgio ultravioletinių iki 2800 nm ilgio infraraudonųjų. Taip buvo padaryta beveik 1 mln. paviršiaus topografinių nuotraukų. Papildomai „Clementine“ padarė 620 000 CCD nuotraukų ir 320 000 termografinių vaizdų, naudojo lazerinius atstumo matavimus, tyrė paviršiaus gravitaciją ir Saulės vėjo bei elektromagnetosferos elektringųjų dalelių aplinką. Aparato kontrolę vykdė NRL ir NASA tyrėjų komandos iš Nacionalinės gvardijos būstinės Aleksandrijoje (Virdžinija).
Po sėkmingos Mėnulio tyrimų misijos „Clementine“ 1994 m. gegužės 4 (5) d. startavo iš Mėnulio orbitos. Jis turėjo praskrieti pro Apolono asteroidą ir nukreiptas tirti pro Žemę praskriejančio 1620 Geographos asteroido, tačiau dėl įvykusio PĮ gedimo suveikė vienas iš jo aukščio kontrolės variklių, kuris išeikvojo savo kuro atsargas. „Clementine“ liko suktis apie 80 aps/min greičiu apie save geocentrinėje orbitoje.
Svėdasų kapinių koplyčia

Istorija

Svėdasų kapinės, manoma, įkurtos XVII a. Iki tol mirusiuosius laidodavo bažnyčios šventoriuje. Svėdasų kapinės dabar gerokai išsiplėtusios. Į kapinių teritoriją šiuo metu patenka Svėdasų dvarvietė (unik. kodas 12211), kur seniau buvo Radvilų dvaro rūmai. Teritorijoje 1991 m. atlikti archeologiniai žvalgymai. Kasant laidojimo duobes, randama jų liekanų. Plotas nuo koplyčios iki dabartinio kelio prijungtas 1874 m. Žemę kapinių didinimui davė miesčionys, už tai jiems buvo pažadėta privilegija – laidojant kunigas pasitiks prie namų. 1964 m. kapinės dar padidintos. Jos aptvertos tvirta akmens siena.
Kapinėse nuo seno stovėjo jau griūvanti medinė koplyčia. Naujoms statyboms gauti leidimą iš caro valdžios nebuvo lengva. Todėl žmonės pasirūpino, kad valdžia „nematytų“, o patys 1884 m. skubiai sumūrijo naują koplyčią. Sienas iš lauko pridengė senomis lentomis, o stogą išmurzino, kad iš tolo nešviestų. Meistras – miestelio gyventojas Selickas.
Klebonas kun. Antanas Survila (parapijos administratorius 1935–1957 m.) uždėjo cinkuotos skardos stogą, išcementavo grindis. 1959 m. koplyčia naujai išdažyta, viduje pastatytas senos bažnyčios katafalkas.
Kroso bėgimas

Kroso bėgimas – lengvosios atletikos bėgimo sporto šaka, kurios metu bėgama gamtiniu reljefu. Rungtynės dažniausiai būna 4 km, 8 km ir 12 km ilgio. Kaip ir kitose lengvosios atletikos rungtynėse, bėgikai bėga ratais, kol nubėga nustatytą ilgio atkarpą. Varžybos gali būti tiek komandinės, tiek individualios.
Treilo bėgimas iš esmės yra kroso bėgimas, tik rungtynių pobūdis skiriasi. Profesionalios varžybos būna ultramaratonų ilgio.
Pabiržė (Ignalina)

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1554 metais, XVI amžiuje.
Sovietmečiu kaimas buvo Linkmenų apylinkėje, priklausė „Atžalyno“ kolūkiui.

Archeologinis paveldas

Senovės gyvenvietė buvo įrengta Lūšių ir Lūšykščio ežerų salpoje, moreninės kalvos šlaite. Pietinėje kalvos dalyje yra buvęs pilkapis. Šiaurinėje gyvenvietės dalyje yra kalva, vadinama „Vyskupo kepure“, kurios šlaite aptinkama pavienių akmens amžiaus dirbinių. Senovės gyvenvietės teritorijoje aptikta pavienių lipdytinės keramikos lygiu ir grublėtu paviršiumi fragmentų, geležies gargažių, apskaldytų akmenų. Tyrimų metu rastas I tūkstantmenčio po Kristaus gimimo kultūrinis sluoksnis.
SK Slavia Praha (moterys)

Istorija

Moterų futbolo komanda susikūrė 1970/1972 metais. 
UEFA moterų čempionų lyga 2018–2019 m. turnyro šešioliktfinalyje (1/16 f.) susitinka su FC Gintra.
Konalas mak Tadgas

Konalas mak Tadgas (škot. gėl. Conall mac Taidg; žuvo apie 807 metus) – piktų (787–789) ir Dal Riados karalius (805–apie 807).

Biografija

Konalas buvo kokio tai Tadgo sūnus; galimai pagal motiną buvo susijęs su ankstesniais piktų karaliais, priešingu atveju jis nebūtų galėjęs tapti piktų karaliumi 787 metais, paveldėdamas Drestui VIII. 789 metais, remiantis „Ulstero analais“, jis buvo nugalėtas mūšyje, ir tokiu būdu nuverstas Konstantino, kuris taip pat turėjo teisę į piktų sostą.
Galimai jis gyveno Dal Riadoje. 805 metais jam pavyko tapti Dal Riados karaliumi. Apie 807 metus jis buvo užmuštas Konalo mak Eidano Kintaire.
Maksimas Fadejevas

Biografija

Maksimas Fadejevas gimė 1968 m. gegužės 6 d. Kurgane. Vaikystėje Maksimas lankė Kurgano muzikos mokyklą. Būdamas 12–13-os metų išmoko groti bosine gitara.
Nuo 1989 m. Fadejevas dirbo su profesionaliais muzikantais, tokiais kaip Larisa Dolina ir Valerijus Leontjevas.
Kritimo šulinys

Kritimo šulinys (angl. drop manhole) – nuotekų šulinys, prijungiantis aukščiau esantį išvadą ar nuotaką.

Kritimo šulinių konstrukcija ir įrengimas

Kritimo šuliniai gali būti su išoriniu ir vidiniu kritimo stovais arba be jų. Kritimo stovo skerspjūvis turi būti ne mažesnis už pritekamojo vamzdžio skerspjūvį. Kai perkrytis mažesnis nei 0,3 m, kritimo šuliniai įrengiami be kritimo stovų.
Įrengiant kritimo šulinius reikia garantuoti krentančio srauto energijos nuslopinimą, kad ištekančių nuotekų greitis neviršytų 4 m/s. Kritimo šuliniai dažniausiai būna plastikiniai ar gelžbetoniniai.
Zulfiqar

Konstrukcijos ypatumai

Tankas stačiakampės dėžės formos, su suvirintu vietinės konstrukcijos bokštu. Manoma, kad konstruojant Zulfiqar buvo panaudoti pagrindiniai rusiško tanko T-72 ir amerikietiškų tankų M48 ir M60 komponentai. Pakabos konstrukcija sukurta kopijuojant anksčiau į Iraną importuotų JAV tankų M48 Patton bei M60 Patton konstrukciją. SPAT 1200 transmisija, manoma, irgi yra vietinė tanko M60 transmisijos modifikacija.
Kovinė Zulfiqar masė yra 36 tonos, o dyzelinio variklio galia - 780 AG. Galios ir masės santykis - 21,7 AG/t. Kai kuriuose šaltiniuose, jog Zulfiqar konstrukcija panaši į Brazilijos tanką Osório.
Zulfiqar'o įgula - 3 žmonės. Manoma, kad automatinis patrankos užtaisymo įrenginys paimtas iš T-72.

Zulfiqar-1

Zulfiqar-1 sukurtas tanko M60 Patton, kurį Iranas pirko prieš revoliuciją, pagrindu. Pirmą kartą viešai parodytas 1994 m. 1997 m. buvo pagaminta pirmoji partija iš 6 mašinų, kurios tais pačiais metais buvo išbandytos.
Zulfiqar-1 korpuso šarvai yra suvirinti, o patranka dengta kompozitiniu šarvu. Ginkluotas lygiavamzde 125 mm patranka iš T-72.

Zulfiqar-2

Zulfiqar-2 yra pagrindinio kovinio tanko prototipas, naudotas kaip eksperimentinė platforma. Šis variantas turi naują galingesnį variklį. Važiuoklė pailginta. Manoma, kad turi tobulesnį patrankos užtaisymo įrenginį.

Zulfiqar-3

Zulfiqar-3 - tobuliausias variantas iš visų Zulfiqar tankų. Nuo ankstesnių modelių skiriasi patobulintais ugnies valdymo sistema, važiuokle, varikliu ir patranka 2A46. Turi lazerinį tolimatį.
Zulfiqar-3 turi sustiprintą bokštą. Vikšrai pridengti šarvuotais ekranais.
Kirovo kalėjimas

Kirovo kalėjimas (rus. Кировская тюрьма, Вятская тюрьма) – kalėjimas Kirove, Kirovo sritis, Rusijos Federacija. Iki 1918 m. Chlynovo, Viatkos persiuntimo kalėjimas, iki 1936 m. Viatkos kalėjimas.

Kaliniai

1943 m. vasario mėn. – 1945 m. čia kalėjo Lietuvos Užsienio reikalų ministras Juozas Urbšys, jo žmona istorikė, bibliografė Marija Urbšienė, ministras pirmininkas Antanas Merkys, jo žmona ir sūnus, Finansų ministras Julius Indrišiūnas, Estijos prezidentas Konstantinas Patsas, jo sūnus, Estijos kariuomenės vyr. vadas generolas Johanas Laidoneris, Latvijos krašto apsaugos ministras generolas Janis Baluodis, Latvijos Užsienio reikalų ministras Vilhelmas Munteris ir jų žmonos. Kaliniai buvo laikomi vienutėse. 1945 m. visi (išskyrus K. Patsą) perkelti į Ivanovo kalėjimą. Pokario metais kalėjime kalėjo dailininkas Antanas Krištopaitis.
Mutinos mūšis

Įžanga

Praėjus maždaug metams po Julijaus Cezario mirties, nutrūko derybos tarp Romos Senato ir Marko Antonijaus. Jis surinko savo legionus ir išžygiavo prieš Decimą Brutą, Cizalpinės Galijos vietininką.
Markas Antonijus apsupo Decimą Brutą Mutinoje (dabar Modena), į pietus nuo Pado (Po) ant via Aemilia. Pansa buvo išsiųstas iš Romos į šiaurę, kad prisijungtų prie Hercijaus ir Oktaviano pajėgų padėti Decimui Brutui. Balandžio 14 d. Marko Antonijaus legionai susidūrė su Pansos Forum Galoro kaime. Pansos pajėgos buvo sutriuškintos, o generolas mirtinai sužeistas. Vietoj lemiamos pergalės Markas Antonijus patyrė pralaimėjimą, nes išsekusias jo karių gretas užpuolė Hircijaus vadovaujamas pastiprinimas.

Mūšis

Praėjus šešioms dienoms po Forum Galoro mūšio, dvi armijos susitiko Mutinos apylinkėse. Ten buvo ir konsulo Hircijaus pusėje kovojo Oktavianas. Antonijus vėl pralaimėjo, bet Hircijus žuvo palikęs armiją ir respubliką be lyderio. Oktavianui atiteko velionio legionai.

Pasekmės

Greitai po mūšio Bolonijoje buvo sudaryta taika ir susikūrė Antrasis triumviratas, sudarytas iš Oktaviano, Marko Antonijaus ir Lepido. Jie užmiršo nesutarimus ir atsigrežė prieš Cezarį užmušusius senatorius. Vėliau Oktavianas susidorojo su kitais triumvirato nariais ir tapo pirmuoju imperatoriu, bet Mutinoje jis pirmąkart pasireiškė kaip politinė jėga su kuria reikia skaitytis. Be šios pergalės jis nebūtų pripažintas Cezario įpėdiniu.
Naktinė slaugė

Turinys

Stomatologo Nikolo žmonos turtingas ligotas dėdė išreiškia norą sulaukti mirties šeimos rate. Kadangi palikimas dar nėra padalintas, šeima nusprendžia apgyvendinti dėdę pas save, tikėdamiesi tokiu būdu pelnyti jo palankumą ir užsitikrinti paveldėjimo teisę. Naktinei jo priežiūrai jie nusamdo jauną slaugę Andželą, kuri iš karto krinta į akį tiek Nikolai, tieko jo sūnui. Be to, ir pats dėdė, kasdien keičiantis testamentą, iš tiesų neturi jokių turtų, o pats ieško šeimos deimantų, kurie paslėpti svetainės šviestuve...
Balio katė

Balio katė (angl. Balinese cat) – kačių veislė, ilgaplaukis Siamo katės variantas. Šių dviejų veislių kačių kūno sudėjimas ir charakteris labai panašūs.

Istorija

Balio katės atsirado JAV. XX a. šeštajame dešimtmetyje Siamo katė atsivedė ilgaplaukių kačiukų. Taip galėjo nutikti dėl dviejų priežasčių. Pirma, veikiausiai kadaise viena ar daugiau Siamo kačių buvo sumišrintos su ilgaplaukes kate, ir šis faktas ilgai buvo nežinomas. Ilgo plauko genas nepastebimai keliavo iš kartos į kartą, kol galiausiai pasireiškė amerikiečio veislininko katės vadoje. Antra, tai gali būti staigi mutacija, kurių pasitaiko neretai.
Iš pradžių šios katės vadintos tiesiog ilgaplaukėmis Siamo katėmis, bet vėliau pavadinimas buvo pakeistas į Balio kates, nes grakštūs gyvūnėlių judesiai kažkam priminė Balio šokėjas.

Charakteris

Balio katės būdas labai primena Siamo katės. Jos protingos, žvalios, iki žilos senatvės žaidžia. Mėgsta žmonių draugiją, bet gali išbūti ir vienos. Puikiai sutaria su kitomis katėmis, joms nereikia savos teritorijos.
Labai priekabios: norėdamos dėmesio, reikalauja jo visa gerkle. Tai prieraišios katės. Paprastai nesipriešina pavadėliui.

Fizinės savybės

Balio katės sudėjimas toks pat kaip Siamo katės. Raumeningas kūnas ilgas ir lankstus. Pasturgalis aukščiau už pirmagalį, kojos ilgos, lieknos, uodega ilga ir plona. Ausys didelės, įstrižos. Smakras tvirtas, bet ne per daug ryškus, nosis be įlinkio, tiesia linija pereina į kaktą. Balio kačių akys įkypos, migdolo pavidalo.
Pusiau ilgas plaukas plonas, šilkinis, prigludęs prie odos. Balio katės žymės (ausys, snukutis, kojos ir uodega) tamsesnės už kūną. Nuo šalčio ar žaizdų šviesesnės kailio vietos bėgant metams tamsėja. Populiariausios yra Balio katės su rudomis-melsvomis, rausvomis-kreminėmis ir šokolado-alyvų spalvos žymėmis.
Mendel Zaks

Biografija

Gimė 1898 m. Šiluvoje. Mokėsi Rodūnios ješivoje. Prasidėjus I pasauliniam karui mokėsi pas rabiną Meirą Simčą. Po karo grįžo į Rodūnią, 1922 m. vedė rabino Israel Meir Kagan dukrą Faiga Chaya ir taip tapo pagrindiniu Rodūnios ješivos mokytoju. 1928 m. tapo ješivos vadovu. Prasidėjus II pasauliniam karui persikėlė į Vilnių, o iš ten į Niujorką, kur iš naujo įkūrė ješivą.
Makarakasas

Istorija

Makarakasas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1775 m. Oficialiai įkurtas 1855 m.
Google Picasa

Picasa

Picasa pasižymi paprastu ir nesudėtingu valdymu ir siūlo daugybę efektų, kurie gali būti įdiegti vienu paspaudimu: spalvos ryškinimas, raudonų akių efekto šalinimas ir iškarpų darymas. Kiti priedai yra skaidrių peržiūra, spausdinimas ir kt..
Paveikslėliai gali būti sukataloguoti į albumus, o šie savo ruožtu į kolekcijas. Kol kas naujausia lietuviškai išversta versija yra „Picasa 3".