google/wiki40b huggingface dataset:
Vinlandas

Vinlandas (Weinland – „vyno žemė“) – vardas, kuriuo iš Grenlandijos ar Islandijos kilęs vikingas Leifas Eriksonas (Leif Eriksson) apie 1000 metus pavadino žemės teritoriją, esančią Šiaurės Amerikoje, ir ten apsigyveno kaip vienas pirmųjų europiečių.
Nesutariama, ar Vinlandas buvo Niufaundlando saloje, ar kažkur aplink dabartinį Niujorką. Vinlandas, skirtingai nei kitos vikingų kolonijos, tokios kaip Islandija, neišsilaikė.
Remiantis Skalholtso knyga (Skálholtsbók) didysis atradimas įvyko, L. Eriksonui grįžtant į Europą, kai jis nukrypo nuo pasirinkto kurso ir kitapus Dovydo Žemės pastebėjo žemyną.
Flateyjarbók teigia, kad jis pirma grįžo į savo tėvo dvarą Grenlandijoje ir tada išvyko ieškoti lygumų ir miškingos žemės, kurią Bjarne Herjolfsson, būdamas laive, iš tolo pastebėjo, kai plaukė Deiviso sąsiauriu.
Vinlando pavadinimas siejamas su „vynuogėmis“, kurias ten neva radę vikingai. Yra ir kitų Vinlando etimilogijos variantų.

Rašytiniai šaltiniai

Pirmasis rašytinis šaltinis randamas Hamburgo bažnyčios pontifiko gestuose (Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum), užrašytuose Adomo Brėmeniečio (Adam von Bremen) 1076 m.
Johanesas Bobrovskis

Johanesas Bobrovskis (vok. Johannes Bobrowski, 1917 m. balandžio 9 d. Tilžė – 1965 m. rugsėjo 2 d. Rytų Berlynas) – vokiečių rašytojas.

Biografija

1928 m. su tėvais persikėlė į Karaliaučių, 1937 m. į Berlyną. 1933-1935 m. ir 1937 m. vasarojo pas senelius Mociškiuose ir Vilkyškiuose (Pagėgių apskritis).
Studijavo meno istoriją. 1939 m. paimtas į Vokietijos kariuomenę tarnavo ryšių dalinyje. Dalyvavo karo kampanijose Lenkijoje, Prancūzijoje, Lietuvoje (1941 m. yra buvęs Kaune, 1943 m. Vilkyškiuose, 1944 m. Kupiškio ir Zarasų apylinkėse), Rusijoje, Latvijoje. 1945-1949 m. karo belaisvis Donbaso, Pavolgio lageriuose. Grįžęs į Rytų Berlyną dirbo leidyklose.

Kūryba

Parašė romanų, apsakymų. Prozoje vaizduojami vokiečių ir kitų tautų santykiai R. Europoje, gausu lietuvių motyvų (rašoma apie K. Donelaitį, Vydūną, Žemaitę ir kt.), Rytų Prūsijos peizažų, atsispindi paribio kult. problematika. Pasakojimo stilius lyriškas, metaforiškas, ryšku laiko ir erdvės kaita, šnekamosios kalbos intonacijos. Poezijai būdingos istorinės reminiscencijos, baltų mitologijos motyvai, asociatyvumas, daugiaplanė semantika. Eilėraščiuose eleginės intonacijos, šviesos ir šešėlių simbolika derinama su odės pakilumu, yra lietuvių liaudies dainų citatų; jie parašyti verlibru.
Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Didysis kryžius

Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Didysis kryžius – penktas pagal svarbą Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami asmenys už ypatingus nuopelnus garsinant Lietuvos vardą, puoselėjant ir plėtojant tarpvalstybinius santykius, už humanitarinę pagalbą Lietuvai, už ypatingus nuopelnus valstybės tarnyboje, kultūros, mokslo ir švietimo, verslo ir gamybos, sveikatos ir socialinės apsaugos, karybos, sporto, ūkio bei kitose srityse. Ordino garbės ženkle veiklos sritis žymima kryžių ir juostą (kaspiną ar kaspinėlį) jungiančiame vainike tam tikrą sritį atitinkančiu simboliu. Šiuo ordinu gali būti apdovanojami ir užsienio valstybių piliečiai.

Istorija

Ordinas „Už nuopelnus Lietuvai“ įsteigtas 2002 m. birželio 18 d. Valstybės apdovanojimų įstatymu Nr. IX-957.
Martynas Kazanovskis

Biografija

Gimė 1563 metais, Veliuno seniūno Mikalojaus Kazanovskio (m. 1639) ir Katerinos Koricinskos sūnus. 1608 metais – karaliaus rotmistras. Buvo Žygimanto Augusto pasiuntiniu pas Lenkijos karinius Dimitrijaus Apsišaukėlio vadus. Vadovavo vienam iš pulkų, dislokuotų Maskvoje. Pats etmonas Jonas Karolis Chodkevičius visų karių akivaizdoje kartą metė į jį buožę.
1617–1618 metais Martynas Kazanovskis regimento laipsnyje dalyvavo karalaičio Vladislavo žygyje į Maskvą. 1618 metų pavasarį vadovaujant 6000 karių armijai paėmė Starodubą. 1620 metais dalyvavo Cecoro mūšyje, kur nedidelė Lenkijos armija buvo pilnai sutriuškinta turkų-totorių armijos. Pats Martynas Kazanovskis buvo paimtas į nelaisvę ir greitai už išpirką išlaisvintas.
1622 metais buvo paskirtas Haličo kaštelionu. 1628 metais Martynas Kazanovskis tapo karaliaus pulkininku. 1629 metais vadovaujant Karūnos lauko etmonui Stanislovui Konecpolskiui kovėsi su Švedijos armija Gžno mūšyje. 1632 metais buvo paskirtas Podolės vaivada.
1633 metais Karūnos lauko etmonas Martynas Kazanovskis dalyvavo naujo Lenkijos karaliaus Vladislovo Smolensko kampanijoje prieš Rusiją (ATR-Maskvos karas (1632–1634)). 1634 metais Martynas Kazanovskis buvo vienas iš karaliaus komisarų taikos derybose ir Polianovo taikos derybų sutarties su Rusijos valstybe pasirašyme.
Bremas

Bremas (angl. brem) – tradicinis Balio salos ryžių vynas, gaminamas iš lipniųjų ryžių. Bremas būna raudonas ar baltas (priklauso nuo raudonųjų ryžių, naudojamų bremo gamyboje, kiekio), labai saldus ar pussaldis, alkoholio kiekis kinta nuo 5 iki 14 %. Bremas naudojamas religinėse apeigose.
Lipnieji ryžiai (balti, raudoni ar abiejų mišinys) išmirkinami, vanduo nupilamas. Tada jie 1 valandą plikinami garuose ir leidžiami ataušti. Atvėsę ryžiai užsėjami specialia tradicine mikrobų kultūra Ragi tape, dėl ko prasideda amilolizė. Fermentavimo indo dugne ima kauptis skystą medų primenantis ryžių sirupas. Amilolizė vyksta tris dienas, ryžių krakmolas virsta tirpiais cukrumis. Po to įdedama mielių, ir prasideda alkoholinis rūgimas, trunkantis apie dvi svaites.
Deivė Motina

Deivė Motina, dievų motina – dievybė, siejama su derlingumu, vaisingumu, Žemės sukūrimu. Kartais sutapatinama su Žeme ir vadinama Motina Žeme.
Deivė Motina išskiriama hinduizme (Kali Ma), senovės Graikijoje (Gaja), Airijoje (Danu), Mesopotamijoje (Ištar) ir kitose mitologijose. Lietuvių mitologijoje Deivei Motinai artimiausia savo reikšme yra Žemyna.
Deivės Motinos kultas žinomas nuo pat žmonijos pradžios. Bene žymiausi radiniai, siejami su šiuo kultu yra prieš 22 tūkst. metų, aukštutiniame paleolite pagamintos Vilendorfo Veneros skulptūrėlės. Senovinis Motinos kultas buvo universalus – motina tai maitintoja, gimdytoja, todėl ant skulptūrėlių ypač išryškintos krūtys (maitintoja) ir liemuo (gimdytoja).
Pasak tokių mokslininkų kaip James George Frazer, Robert Graves, Marija Gimbutienė iki atsikraustant indoeuropiečiams, visoje Europoje bei Egėjo civilizacijoje dominavo matriarchalinis Deivės Motinos kultas. Vėliau jį panaikino indoeuropiečiai, įvedę vyriškųjų dievų kultą.
Kai kurių autorių teigimu, katalikybėje ir stačiatikybėje Deivės Motinos kultas prasitęsė į Marijos kultą.
Lokėnai

Istorija

Kryžiuočių ordino kronikose kaimas minimas kaip Lokene.
Aston Martin Vantage

Aston Martin Vantage – Aston Martin sportinių automobilių serija apimanti V8 Vantage ir V12 Vantage Aston Martin modelius. Tai mažiausias ir pats prieinamiausias kainos atžvilgiu Aston Martin modelis. Jis skirtas konkuruoti su Porsche 911, bei kitais GT klasės egzotiškais automobiliais.

Aston Martin V8 Vantage

Aston Martin V8 Vantage turi 4.3 L, V8 32 vožtuvų variklį su 380 AG/7000 rpm galia ir 409 Nm/5000 rpm sukimo momentu, dinamika nuo 0 iki 60 mylių per valandą (97 km/h) per 4.7 sekundės, o didžiausias greitis 282 km/h.

Aston Martin V12 Vantage

Aston Martin V12 Vantage po jo kapotu slypi 6 litrų, V12, 510 AG (prie 6,500 aps./min.). Šis agregatas 100 km/h. pasiekia per 4,1 sekundes ir išvysto maksimalų 304 km/h greitį.
Luanšija

Istorija

Miestas įkurtas XX a. pr. apylinkėse atsitiktinai atradus vario ir vėliau pradėjus jo gavybą (bendrovė „Roan Antelope Copper Mines Ltd“). XX a. pab. gavybos mastai gerokai krito.
Vaigalė

Etimologija

Upėvardis, dar žinomas kaip Vaigolka, kildintinas iš ide. *u̯eig- „skubus, greitas“ (plg. dak. vaigas „greitas, skubus“, skr. विज्, वेजते = vij-, vejate „greit vyksta, skuba“, av. vaēg- „mėtyti“, liet. viglas „vikrus“).
Brolių Grimų pasakos

Brolių Grimų pasakos („Grimų pasakos“; „Kinder- und Hausmärchen“, KHM) – tautosakos antologija. Surinko bei išleido Broliai Grimai.
Pasakų rinkimą 1803 m. paskatino brolių Grimų pažintis Marburgo universitete su Romantikos tyrinėtoju Clemens Brentano ir Achim von Arnim, kurie sužadino brolių smalsumą ir susidomėjimą pasakomis.
Pécsi Mecsek FC

Istorija

2000 m. klubas perėmė Gazszer Agard komandą.
Dandolkas

Istorija

Kadaise šiose vietose gyveno keltų gentys. 1169 m. čia atsikėlė normanai. Dandolkas miesto teises gavo 1189 m.
Simonas Bieliackinas

Biografija

1899 m. Odesos universitete baigė teisę.
Advokatas Maskvoje ir Peterburge. Rusijos revoliucijos metais 1921 m. emigravo į Lietuvą. Ministerijos žydų reikalams juriskonsultas. 1922–1940 m. dėstė Lietuvos universitete (VDU). Nuo 1922 m. VDU Teisių fakulteto narys, o nuo 1923 m. paskirtas į Civilinės teisės katedrą, vėliau dėstė baudžiamąją ir prekybinę teisę.
Su Martynu Kavoliu parengė Baudžiamąjį statutą (1934 m.), Lietuviškoje enciklopedijoje redagavo civilinės teisės ir teisenos skyrius. Rašė darbus ir į Latvijos bei Prancūzijos teisinę spaudą. Bendradarbiavo žurnale „Teisė“, pradėtoje leisti Lietuviškojoje enciklopedijoje.
1941 m. naciams okupavus Lietuvą, buvo uždarytas į Kauno getą.
1944 m. kovą išvežtas į Osvencimo koncentracijos stovyklą, kur gyvas sudegintas.

Kūryba

Kūrinius rašė rusiškai ir pats vertė į lietuvių kalbą.
Kūrybai būdinga erdvės ir laiko abstraktumas, joje keliamos auklėjimo, šeimos, moralės problemos.

Poezija

Rusiškai išleido eilėraščių rinkinį (Apie gyvenimą ir mirtį, Odesa), novelių rinkinį „Žmogus ir likimas“ (rus. Человек и судьба, 1934).
Lietuviškai – novelėmis pavadintų pasakojimų rinkinius „Žmonės ir likimai“ (1934), „Įnoringieji“ (1934), „Prie teisėtumo aruodo“ (1934). Taip pat romanus „Smukimų keliu“ (1935), „Lavinsko amžius“ (1937); pjesių rinkinį „Dramos“ (Nenuorama, Kalinys vandenyje, Paskutinis pasiryžimas; 1935 m.).
Stanislovas Kazimieras Aleksandras Vladislovas Alojzijus Kosakovskis

Biografija

Kilęs iš LDK grafų giminės, kurios centras buvo Lietuvoje. Grafas. 1858–1865 m. dirbo Lenkijos karalystės Heraldikos komisijoje, Reikalų komitete, Valstybės taryboje. 1875 m. Rusijos imperatoriaus dvaro kamerheras. 1876–1885 m. Ukmergės apskrities taikos teisėjas, 1879–1883 m. Ukmergės miesto galva (burmistras). 1885 m. išrinktas Ukmergės apskrities bajorų vadovu (valdžios nepatvirtintas). Varšuvos dailės skatinimo draugijos (1872–1874 m. ir 1876 jos vicepirmininkas) ir Varšuvos fotografijos draugijos (nuo 1903 m.) narys. 
Po 1890 m. Vaitkuškio dvare įkūrė fotoateljė, dirbo joje su fotografu J. Krajevskiu. Sukūrė mėgėjiškų fotografijų (šeimos ir valstiečių buities, kelionių, dvaro ir apylinkių, gamtos vaizdai, portretai) ir sukaupė didelį fotoarchyvą (75 fotoalbumai; išliko 67 su 6259 fotografijomis ir katalogas). Fotografijoms būdinga savitai surežisuota kompozicija, šešėliavimo efektai, kai kurioms – fotomontažo technika. Varšuvoje, Vilniuje ir kitur rengė literatūros vakarus, mėgėjiškus teatro vaidinimus, kartais juose vaidino. Išleido veikalą Kai kurių lenkų giminių istorinė genealoginė monografija (Monografe historiczno – geneologiczne niektórych rodzin polskich 3t. 1859–1872 m.), paskelbė genealogijos straipsnių apie LDK bajorus. Dalyvavo ir buvo apdovanotas Varšuvos (1889, 1897, 1901 m.), Daugpilio, Londono, Vitebsko (visos 1903 m.), Panevėžio (1903–1904 m.), Krokuvos (1904 m.) fotografijos parodose. 
2004 m. išleistas Stanislovo fotografijos albumas Grafų Kosakovskių albumas (sud. E. Lukoševičiūtė).
Albert Hensel

Albert Hensel (1895 m. vasario 9 d. Berlyne, Vokietija – 1933 m. spalio 18 d. Pavija, Italija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas mokestininkas, Bonos ir Karaliaučiaus universiteto (KU) profesorius.

Biografija

Hensel – vienintelis matematikos profesoriaus Kurt Hensel ir jo žmonos Gertrud (mergautinė pav. – Hahn; 1866–1954) sūnus. Jo protėviai – filosofas Moses Mendelssohn, prosenelė – kompozitorė Fanny Hensel, kompozitoriaus Felix Mendelssohn Bartholdy sesuo.
Albert Hensel habilitaciją Bonos universitete, nuo 1923 m. Bonos u. profesorius, vėliau – ordinarinis viešosios teisės profesorius Kenigsbergo universitete (1929–1933).
Mokesčių teise susidomėjo trumpalaikės tarnybos Marburgo mokesčių inspekcijoje. Nuo 1923 m. ekstraordinarinis profesorius Bonos u. Būdamas 29 metų paskelbė savo pagrindinį veikalą – išsamų mokslinį sisteminį Vokietijos mokesčių teisės peržiūrėjimą. Knyga 1927 ir 1933 metais buvo naujai perleista ir išversta į italų bei japonų kalbas.
Vokietijos teisininkų mokestininkų bendrija nuo 1981 m. kasmet skiria Henselio vardo premiją (Albert-Hensel-Preis) jaunajam VFR mokslininkui, esmingai prisidėjusiam ištiriant arba išplėtojant mokesčių teisę.
Carolina Marin

Biografija

2009 m. C. Marin pelnė sidabro medalį Europos jaunimo čempionate ir auksą Europos iki 17 metų amžiaus jaunuolių čempionate. 2010 m. dalyvavo jaunimo olimpinėse žaidynėse. 2012 m. debiutavo savo pirmose olimpinėse žaidynėse, kuriose ispanė neįveikė grupių raundo. 2013 m. tapo pirmąją žaidėja iš Ispanijos laimėjusia Grand Prix auksines varžybas (Londonas). 2014 m. pasaulio čempionato finale Marin nugalėjo Kinijos atstovę Li Xuerui ir pirmą kartą laimėjo pasaulio čempionės titulą. Ji tapo trečiają europiete istorijoje pelniusia pasaulio čempionės vardą (pirmos dvi – Lene Køppen (1977) it Camilla Martin (1999)). Tais pačiais metais Marin laimėjo ir savo pirmąjį Europos čempionatą. 2015 m. laimėjo savo pirmąjį pasaulio superlygos reitingo turnyrą. Tais pačiais metais pasaulio čempionato finale ispanė nugalėjo Indijos atstovę Saina Nehwal ir antrą kartą pelnė aukso medalį. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Rio de Žaneire Marin pelnė aukso medalį. Po pergalės ispanė pirmą kartą užėmė 1-ą vietą pasaulio reitinge. 2018 m. Europos čempionate laimėjo savo ketvirtąjį Europos čempionės titulą. 2018 m. pasaulio badmintono čempionate Carolina Marin pelnė savo trečiajį aukso medalį ir tapo daugiausiai kartų pasaulio titulą laimėjusia moterimi.
Lietuvininkų prietelis

Lietuvininkų prietelis – pirmasis lietuvių laikraštis, nuo 1849 m. balandžio 5 d. iki gruodžio 28 d. ėjęs Klaipėdoje, evangelikų liuteronų savaitraštis, Klaipėdos laikraščio „Memeler Wochenblatt“ priedas lietuvių kalba.

Istorija

Spausdintas gotišku šriftu F. V. Horcho spaustuvėje Didžiojo Vandens gatvėje. Išeidavo ketvirtadienio rytais, tikriausiai 200 egz. tiražu. Išleisti 38 numeriai. 
Keturių puslapių laikraštyje paprastai būdavo pateikiamas redaktoriaus įžanginis straipsnis, šiek tiek vietos gyvenimo žinių, gana plati Europos valstybių visuomeninio ir politinio gyvenimo kronika.
Redaktorius Rudolfas Andrius Cipelis (vok. R. A. Zippel).
Nustojus leisti „Lietuvninkų prietelį“ tik 1878 m. Klaipėdoje pradėjo eiti visam kraštui skirtas laikraštis „Lietuviška ceitunga“.
Fulertonas

Istorija

Pirmieji europiečiai vietovėje lankėsi 1769 m., Gasparo de Portolos ekspedicijos metu.
Fulertoną 1887 m. įkūrė George ir Edward Amerige ir pavadino George H. Fullerton, kuris Ačisono, Topekos ir Santa Fė geležinkelio vardu nupirko šį žemės sklypą, garbei. Istoriškai tai buvo žemdirbystės centras, ypač auginti Valensijos apelsinų ir kitų citrinmedžių sodeliai, taip pat vešėjo žemės riešutai ir avokadai. 1904 m. suteiktos miesto teisės. 1880 m. pradėta naftos gavyba, kurios pikas pasiektas XX a. 3-ajame dešimtmetyje. Tuomet pradėta keletas didelių statybos projektų, tarp jų vietinio oro uosta statybos 1927 m. Amžiaus viduryje ekonomika nuo maisto gamybos pakrypo link maisto perdirbimo pramonės, taip pat plėtota transporto ir apdirbamoji pramonės.
Shabab Al Sahel FC

Istorija

Klubas įkurtas 1966 m.
Raka

Istorija

Miestas įkurtas tarp 242-244 m. pr. m. e. Seleukidų valdovo Seleuko II Kaliniko. Pradžioje miestas vadintas Kalinikosu (arba Kalinikumu), o Bizantijos laikais buvo vadinamas Leontoupoliu (imperatoriaus Leono I Didžiojo garbei). 542 m. miestas sugriautas Sasanidų antpuolio metu, bet valdant Justinianui I atstatytas. VI a. Kalinikosas tapo Sirijos krikščionybės centru. Čia įsikūrė Šv. Zachiejaus vienuolynas bei Bizūnos vienuolynas.
639 m. miestą užėmė arabai, jis imtas vadinti Raka. 771–772 m. Abasidai prie Rakos įkūrė karinį garnizoną, o 796 m., valdant Harūnui ar Rašidui, Raka tapo imperijos sostine. 809 m. sostinę grąžinus į Bagdadą, Raka liko vakarinės imperijos dalies sostine. IX-XII a. miestas dėl karų, antpuolių nuskurdo. XII–XIII a. pr. miestas vėl suklestėjo, bet 1260 m. buvo sunaikintas mongolų.
Raka vėl pilnai atsikūrė tik 1864 m., kaip beduinų ir čečėnų gyvenvietė. XX a. vid. suklestėjo dėl medvilnės bumo.
Nuo 2013 m. kovo mėn. atliko Islamo valstybės (IS, ISIS, „Daeš“) sostinės funkcijas, kai miestą po mūšių užėmė ši teroristinė organizacija.
2017 m. spalio 17 d. miestas buvo galutinai išlaisvintas Sirijos Demokratinių Pajėgų (SDF), nors tikėta, kad mieste išliko pavienių Islamo valstybės kovotojų. Spalio 20 d. SDF paskelbė apie „visišką“ miesto išlaisvinimą.
Vaiguvos herbas

Aprašas

Herbo skydo mėlyname lauke sidabrinė apversta gegnė, virš kurios auksinė bekaklė Jono Krikštytojo galva.

Simbolika

Heraldinė figūra sidabrinė gegnė asocijuojasi su miestelio vardu ir upe Knituoja. Šventas Jonas Krikštytojas traktuojamas kaip žmonijos užtarėjas, asketiško gyvenimo būdo idealas.

Istorija

Vaiguva istorinio herbo neturėjo. Heraldikos komisijoje kartu su Vaiguvos bendruomene buvo nuspręsta herbe pavaizduoti heraldinę figūrą sidabrinę gegnę ir įamžinti 1803-1804 m. pastatytą naują dvibokštę bažnyčią, kuri tituluojama Šv. Jono Krikštytojo vardu. Vaiguvos bažnyčia ir dalis miestelio gatvių įrašyta į Lietuvos urbanistikos paminklų sąrašą.
Lietuvos Respublikos Prezidentė herbą 2009 m. rugpjūčio 31 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-90. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Odaliska su vergu

Odaliska su vergu (pranc. L'Odalisque à l'esclave) – tai 1839 m. orientalistinis prancūzų dailininko Žano Ogiusto Dominiko Ingro paveikslas, užsakytas jo draugo Karolio Markotte D’Argentueuil (1773–1864).
Paveikslas yra eksponuojamas Fogg Meno muziejuje Kembridže, Masačusetse. Engras nutapė antrą šio paveikslo versiją (matoma dešinėje) 1842 m., padedamas dviejų savo studentų brolių Flandrinių: Pauliaus ir Žano Ipolito Flandrinio (1809–1864), kuris šiuo metu eksponuojamas Volterio Meno muziejuje, Baltimorėje. Jis skiriasi nuo originalo peizaže vaizduojamu sodu, kurį nutapė Paulius Flandrinis, įkvėptas Château de Dampierre parko.
Šio paveikslo siužetas, scena iš haremo gyvenimo, pasirinktas ganėtinai apgalvotai. Tai buvo tarsi atsakas aštriam Engro pralaimėjimui Didžiojoje Paryžiaus parodoje 1834 m. Kurdamas šalia Odaliskos esančias figūras dailininkas leido sau naudotis užsienio modelių įtaka: juodaodžio vyro figūra yra perimta iš persų miniatiūrų, o muzikantė pasiskolinta iš orientalistinio žanro graviūrų kolekcijos, kuri buvo publikuota XVIII a. ir tapo žinoma, kaip Recueil Ferriol.
Šis kūrinys dabar yra klasikinis Prancūzijos orientalizmo paveikslų pavyzdys.
Pružanai

Istorija

Pružanai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1487 metų. XVI a. priklausė Italijos karalienei Bonai Sforzai.
Konvoliucija

Matematikoje konvoliucija yra matematinis operatorius, kuris kaip argumentus paima dvi funkcijas "f" ir "g" ir grąžina trečią, kuri, tam tikra prasme, parodo "f" ir "g" persidengimo kiekį.
Dažniausiai viena funkcija imama kaip fiksuotas filtras, dar vadinamas branduoliu (angl. kernel).

Greiti konvoliucijos algoritmai

Praktikoje, skaitmeniniame signalų apdorojime, ir kituose uždaviniuose, kuriuose naudojama diskrečioji konvoliucija, paprastai naudojami greitesni konvoliucijos skaičiavimo algoritmai, sumažinantys sudėtingumą iki O(N log N).
Plačiausiai taikomas greitosios konvoliucijos algoritmas naudoja greitosios Furjė transformacijos algoritmą (angl. FFT) konvoliucijos teoremos pagalba: randama ciklinė konvoliucija imant FFT kiekvienos sekos atskirai, dauginama pataškiui, ir tada atliekama atvirkštinė FFT. Neciklinės konvoliucijos gali būti paskaičiuotos naudojant nulinį išplėtimą.
Žinoma, yra ir kitokių greitosios konvoliucijos algoritmų, nenaudojančių FFT, pavyzdžiui, skaičių teorijos transformacijos algoritmai.
Al-Hilal FC

Istorija

Klubas įkurtas 1957 m.
Dainiškis

Istorija

XX a. pradžioje į Dainiškį laikinai buvo perkelta Želvos mokykla.
Bloga kompanija

Turinys

JAV, pilietinis karas. Grupė jaunuolių, vengiančių šaukimo į kariuomenę, keliauja į Vakarus. Po keleto nesėkmių, praradę pinigus, susidūrę su Didžiojo Džo plėšikais ir žuvus vienam iš gaujos, būrys subyra: vienas nuvažiuoja pakeleivingu diližanu, broliai Loganai apiplėšia kitus du ir palieka šiuos prerijose tik su mulu.
Likę dviese Driu ir Džeikas taip pat netrukus susipyksta, nes sužeista koja Džeikas savo bendrakeleiviui ima atrodyti nenaudingas ir nereikalingas. Po keleto dienų jiedu randa pakartus brolius Loganus, o dar kartą susidūrę su plėšikais, stoja su jais į kovą. Po sėkmingai pasibaigusio susišaudymo, Džeikas, įtardamas draugą pasisavinus pinigus, palieka Driu. Šis pasiekia miestą ir prisideda prie šerifo, medžiojančio Didįjį Džo. Kai gauja sutriuškinama, tarp sučiuptų nusikaltėlių Driu sutinka ir Džeiką. Atleidęs jam, Driu nesėkmingai bando įkalbėti šerifą paleisti draugą, o paskui kartu su juo pabėga.
Ecce homo

Ecce homo (liet. štai žmogus) – lotyniški žodžiai ištarti Poncijaus Piloto, Romos prokuratoriaus Judėjoje, kuriais jis, pasak Evangelijos pagal Joną (Jn 19, 4-6), antrą kartą po Jėzaus nuplakimo ir patyčių kreipėsi į priešiškai nusiteikusią minią. Tuo metu Jėzus buvo pririštas prie stulpo ir vainikuotas erškėčių vainiku. Šiais žodžiais Romos prokuratorius norėjo sukelti minios užuojautą kenčiančiam Jėzui Kristui ir padėti jam išvengti mirties bausmės ant kryžiaus. Ši scena yra dažnai vaizduojama krikščioniško meno kūriniuose.
Donata Linčiuvienė

Donata Linčiuvienė (g. 1938 m. gruodžio 3 d. Kaune) – Lietuvos vertėja, tekstologė.

Biografija

Tėvas Pranas Dielininkaitis, vyras Augustinas Linčius. 1961 m. baigė lietuvių k. ir literatūrą Vilniaus universitete. 1962–1969 m. leidyklų „Mintis“, 1969–1994 m. „Vaga“, 1996 m., 1997–1998 m. „Katalikų pasaulis“ redaktorė. Nuo 1994 m. – Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto redaktorė.

Kūryba

Daugiausia verčia iš prancūzų kalbos. Sudarė ir parengė dvi O. Milašiaus poetinių vertimų rinktines („Vienatve, mano motina“ 1994 m., „Poezija“ 1996 m.), A. Vaičiulaičio kūrybos rinktinę „Linksmam būti yra sunkiausia“ (2006 m.) 
2008 m. D. Linčiuvienei skirta Literatūros redaktoriaus premija.
Telšių rajono savivaldybė

Savivalda

Atstovaujamoji valdžia – Telšių rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Telšių rajono savivaldybės administracija.
Socialinė struktūra

Nėra vieno bendrai priimto socialinės struktūros (taip pat kartais vadinamos socialine sistema) apibrėžimo, o pastangos pateikti tikslų apibūdinimą dažniausiai nėra sėkmingos. Pagal socialinio veiksmo paradigmą, socialinė struktūra tai susijusių socialinių pozicijų ir vaidmenų sistema. Atskiri individai, asmenys siekia šias pozicijas užimti ir atlikti tam tikrus vaidmenis. Pagal kitą apibrėžimą socialinė struktūra yra socialinių santykių tarp individų grupėse ir tarp grupių ar žmonių kategorijų visuomenėje sistema.
Socialinės struktūros sąvokos esmė yra tie socialiniai ryšiai, be kurių visuomenės egzistavimas tokia forma būtų neįmanomas. Socialinės struktūros idėja remiasi prielaida, kad visuomenė yra sugrupuota į tam tikras struktūras, kurios turi skirtingas funkcijas, prasmes ir paskirtis.
Socialinė struktūra egzistuoja kaip santykinai pastovus dydis. Tokiomis socialinėmis struktūromis vadiname šeimą, religiją, ekonomiką ir klases. Tai susiję su socialinės stratifikacijos idėja, t. y. teorijomis, kad visuomenė yra padalinta į skirtingas stratas (sluoksnius), priklausomai nuo tokių socialinių skirčių kaip rasė, klasė ir lytis.