google/wiki40b huggingface dataset:
The Elder Scrolls Travels

The Elder Scrolls Travels – Bethesda Softworks kompanijos RPG žanro kompiuterinių žaidimų serija, kurios veiksmas vyksta The Elder Scrolls pasaulyje. Serijos žaidimai buvo išleisti mobiliesiems telefonams, N-Gage ir PSP konsolėms.

The Elder Scrolls Travels: Dawnstar

The Elder Scrolls Travels: Dawnstar yra pirmasis The Elder Scrolls Travels serijos RPG žanro žaidimas, kuris buvo publikuotas 2003 m. Bethesda Softworks kompanijos, skirtas tik mobiliesiems telefonams su Java platforma ir kurio veiksmas vyksta The Elder Scrolls pasaulyje. Žaidimo tikslas nugalėti visus priešus, surasti 4 mero Vinticae karius ir tapti gerbiamu asmeniu visame žaidimo pasaulyje.

The Elder Scrolls Travels: Stormhold

The Elder Scrolls Travels: Stormhold yra antrasis The Elder Scrolls Travels serijos RPG žanro žaidimas, kuris buvo publikuotas 2004 m. Bethesda Softworks kompanijos, skirtas tik mobiliesiems telefonams su Java platforma ir kurio veiksmas vyksta The Elder Scrolls pasaulyje. Žaidimo tikslas pabėgti iš Black Marsh kalėjimo, nugalėti visus priešus ir nužudyti beprotį Quintus Varus.

The Elder Scrolls Travels: Shadowkey

The Elder Scrolls Travels: Shadowkey yra trečiasis The Elder Scrolls Travels serijos RPG žanro žaidimas, kuris buvo publikuotas 2004 m. Vir2L Studios ir Bethesda Softworks kompanijų, skirtas tik Nokia N-Gage konsolei ir kurio veiksmas vyksta The Elder Scrolls pasaulyje.

Apžvalga

The Elder Scrolls Travels: Shadowkey žaidimo veiksmas vyksta trijose Tamriel žemyno provincijose (Hammerfell, High Rock ir Skyrim). Žaidime yra 8 rasės ir 9 klasės, kurias žaidėjas turi pasirinkti žaidimo pradžioje. Žaidimą galima žaisti Singleplayer ir Multiplayer režimuose, tačiau Multiplayer režimui reikalinga Bluetooth specifikacija. The Elder Scrolls Travels: Shadowkey yra išverstas į 6 skirtingas kalbas, kurias galima pasirinkti. Dar žaidime yra galimybė išgirsti dainų iš The Elder Scrolls III: Morrowind žaidimo. Žaidime yra daug įvairių užduočių, kurias galima vykdyti neprivalomai, o savo noru.

Siužetas

Hammerfell provincijoje įvyksta karas ir žaidimo žaidėjas pradeda kariauti už savo draugų laisvę. Jis nužudo visus nusikaltėlius ir iš burtininko sužino, kad jį ir jo draugus medžioja piktasis kovotojas Jagar Tarn. Tada žaidėjas pradeda vykdyti įvairias užduotys, kurių metu jis sužino viską apie Jagar Tarn ir jį susitinka…
San Nikolas de los Garsa

Istorija

San Nikolas de los Garsa įkurta 1597 m. ir pavadinta žemių savininko Pedro de la Garsos garbei. Tačiau augti gyvenvietė pradėjo tik XX a. antroje pusėje, pradėjus plėtoti pramonę ir plečiantis Monterėjui. Miestas nuo 1970 m.
Sara Šner-Nišmit

Sara Dušnickaitė (Sara Šner-Nišmit, angl. Sara Shner-Nishmit, Lenkijoje žinoma ir kaip Sonia Dusznicka, o Lietuvoje: Sara Dušnickaitė, 1913 m. kovo 12 d. Seinuose, tuomet. Suvalkų gubernijoje – 2008 m. rugsėjo 22 d. Lohame ha-Getaʼot kibuce, Izraelyje) – litvakų kilmės Izraelio rašytoja, Antrojo pasaulinio karo dalyvė, visuomenės veikėja.

Biografija

Jos šeima nuo seno gyveno Dusnyčios kaime, apie ką byloja ir tėvų pavardė. Po 1920 m. lietuvių - lenkų karinio konflikto iš 308 ha šeimos valdomos žemės maždaug pusė liko Lenkijoje, o kita dalis atsidūrė Lietuvoje. Sara, gimtinėje labiau žinoma kaip Sonia, Dusnyčioje praleido ankstyvą vaikystę, o vėliau buvo išsiųsta pas savo dėdę Izaoką Finką į Marijampolę, kur baigė pradinę mokyklą. Tėvas gavo matininko darbą Lazdijuose ir visa šeima persikraustė į Lietuvą. Mokėsi Lazdijų „Žiburio“ gimnazijoje, gaudama tvirtus humanitarinius pagrindus. Gimnazijos direktoriumi buvo kunigas Dr. Jonas Starkus, o vokiečių kalbą dėstė Salomėja Nėris. Sara vaidindavo mokyklos dramos būrelyje, dalyvavo žydų sporto klubo Ha Koakh Lazdijai veikloje.
1931 metais pabaigė gimnaziją ir įstojo į Kauno universitetą studijuoti psichologiją ir pedagogiką. Priklausė žydų jaunimo organizacijai Hehalutz Hatzair, visuomeniniais reikalais keliaudavo po visą šalį. Ištekėjo. 1939 m., Lietuvai atgavus Vilnių, persikėlė ir tenai vadovavo žydų mokyklai Tarbut.
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, bėgo į Tarybų Sąjungą, bet kelionės tikslo nepasėkė ir atsidūrė vakarų Baltarusijoje, Naugarduko apylinkėse. Pateko į Dvoreco getą, kur teko dirbti priverčiamų darbų stovykloje vertėja. Supratusi, kad getas netrukus bus likviduotas, pasitraukė į apylinkėse veikusį partizanų būrį ir jame kovojo prieš fašistus iki pat Raudonosios armijos atėjimo. 1945 m. pabaigoje grįžo į Kauną, o 1946 metais pervažiavo į Lenkiją ir dirbo Varšuvos Žydų istorijos institute. Ištekėjo antrą kartą. Kartu su savo vyru Zvi Šner 1947 m. emigravo į tuometinę Palestiną, jie buvo žinomo Lohamei Hageta´ot kibuco vieni iš įkūrėjų. Gimė sūnūs Avner, Giora ir Mošė.
1955 m. įsidarbino vyro vadovaujamame „Geto kovotojų muziejuje“. Kibuco muziejus (viena iš jo salių skirta Valkininkų žydų istorijai) išgarsėjo visoje šalyje savo edukacinėmis programomis jaunimui, prie jų ruošimo prisidėjo ir Sara Šner-Nišmit. Norėdama plačiau supažindinti izraeliečius su Rytų Europos žydų gyvenimu ir holokaustu, pradėjo rašyti knygas. Taip gimė kūriniai apie tarpukario žydų judėjimą Lietuvoje, asmeninio gyvenimo prisiminimai. Labiausiai rašytoją išgarsino novelė apie Kauno getą – „Mapu gatvės vaikai“.
Mirė kibuce, kur ir buvo palaidota.
Tarptautinė sunkiosios atletikos federacija

Tarptautinė sunkiosios atletikos federacija arba IWF (angl. International Weightlifting Federation) – pagrindinė pasaulio sunkiąją atletiką prižiūrinti organizacija, kuri rengia pasaulio čempionatus ir atstovauja sunkiosios atletikos interesus olimpinėse žaidynėse. Sąjungos būstinė yra įsikūrusi Budapešte, Vengrijoje.

Istorija

1905 m. oficialiai įkurta tarptautinė sunkiosios atletikos federacija.
2018 m. IWF priklausė 192 nacionalinės federacijos.
Paykan FC

Istorija

Klubas įkurtas 1967 m.
Vingeliai (Kretinga)

Etimologija

Šioje Erlėnų kaimo dalyje senasis kelias Salantai–Skuodas darė vingį, todėl vietovė buvo vadinama Vingeliais, Vingine.
Kitaip dar kaimas žemaičių tarne vadintas Švogerių soda (liet. Svainių kaimu). Šį pavadinimą gavęs todėl, kad visi jo naujakuriai buvo giminės – svainiai.

Aplinkinės gyvenvietės

Šaučikiai – 2,5 kmMOSĖDIS – 7 km
ŠaučikiaiJuodupėnai – 3 kmNerėpai – 1,5Alkas – 3 kmSALANTAI – 4 kmErlėnai – 1 km

Istorija

Gyvenvietė įkurta XIX a. pab. - XX a. pr. Erlėnų ir Šaučikiai kaimų paribyje, bendro naudojimo ganyklų žemėje. Joje kūrėsi Erlėnų mažažemiai valstiečiai. Per 1923 m. Lietuvos apgyventų vietų surašymą užrašyta kaip savarankiškas kaimas. Vykdant Lietuvos žemės reformą priskirta prie Erlėnų. 1935 m. Erlėnų žemės vardų surašyme įvardijama kaimu. Vietos gyventojų tradiciškai vadinama Vingine.
1923 buvo 9 ūkiai ir 65 gyventojai, 1935 m. – 9 sodybos.
Teisės katedra

MRU

MRU TF veikia Administracinės teisės ir proceso, Baudžiamojo proceso, Baudžiamosios teisės, Bioteisės, Civilinės ir komercinės teisės, Civilinio proceso, Darbo teisės ir socialinės saugos, Europos Sąjungos teisės, Konstitucinės teisės, Kriminologijos, Tarptautinės teisės, Teisės filosofijos, Teisės istorijos bei Verslo teisės katedros.

KTU

KTU veikia Teisės katedra, vedėjas doc. Antanas Šenavičius. Lektoriai – Arūnas Bučnys, Alvydas Rimkevičius, Henrikas Šadžius.

VGTU

VGTU Verslo vadybos fakultete veikia Teisės katedra, vedėjas prof. Sigitas Mitkus (g. 1962 m.).

Tarptautinė teisės ir verslo aukštoji mokykla

Tarptautinės teisės ir verslo aukštosios mokyklos (TTVAM) Teisės fakultete veikia Civilinės ir komercinės teisės bei Viešosios teisės katedra.

Vilniaus kolegija

Vilniaus kolegijos Ekonomikos fakultete veikia Sociologijos ir teisės katedra

Kauno kolegija

Kauno kolegijos Ekonomikos ir teisės fakultete veikia Teisės katedra

Kolpingo kolegija

Kolpingo kolegijoje – Kolpingo kolegijos Teisės katedra

Socialinių mokslų kolegija

Socialinių mokslų kolegijoje – Socialinių mokslų kolegijos Teisės katedra

Klaipėdos verslo aukštoji mokykla

Klaipėdos verslo aukštojoje mokykloje veikia Klaipėdos verslo aukštosios mokyklos Teisės katedra

Vakarų Lietuvos verslo kolegija

Vakarų Lietuvos verslo kolegijoje veikė Vakarų Lietuvos verslo kolegijos Apskaitos ir teisės katedra

Utenos kolegija

Utenos kolegijos Verslo ir technologijų fakultete – Teisės katedra

Šiaurės Lietuvos kolegija

Šiaurės Lietuvos kolegija: Teisės katedra. Vedėjas Rolandas Medžiūnas (g. 1963 m.).

Vokietija

Vokietijos Teisės fakultetuose Teisės katedros veikia kaip fakultetų struktūriniai padaliniai. Aukštosiose mokyklose, kuriose nėra teisės studijų programos, Teisės katedros veikia kaip socialinių, ekonomikos mokslų struktūriniai padaliniai. Tokiu atveju vienu aukštojoje mokykloje gali veikti netgi kelios (specializuotos) teisės srities katedros. Pvz., Braunšveigo technikos universiteto Teisės institute veikia Civilinės teisės ir įmonių teisės, Valstybinės teisės ir administracinės teisės bei viešojo administravimo katedros.
Kisiniai

Žymūs žmonės

Kisiniuose palaidoti lietuviškos žurnalistikos pradininkas, sakytojas Johanas Ferdinandas Kelkis (Kelch, 1801–1887) ir vienas iš 1831 m. sukilimo vadų Antanas Gelgaudas (1792–1831).
1832 m. J. Kelkis išleido vieną iš pirmųjų žinomų periodinių leidinių lietuvių kalba: „Nusidavimai apie evangelijos praplatinimą tarp žydų ir pagonių“.
Stakių pagrindinė mokykla

Istorija

Stakių apylinkėje pirmosios Pamituvio ir Pasnietalio mokyklos įsteigtos apie 1910-1915 m. 1923 m. Pamituvio ir Pasnietalio mokyklos perkeltos į Anupro Sutkaičio namą. 1930 m. valdžia paskyrė žemės plotą naujos mokyklos statybai. 1934 m. pastatyta nauja mokykla, visas Stakių kultūrinis gyvenimas persikėlė į mokyklą. 1949 m. ji tapo septynmetė, 1962 m. aštuonmetė, 1986 m. nepilna vidurinė mokykla, 1988 m. devynmetė mokykla. 1995 m. pagrindinės klasės persikėlė į buvusias darželio patalpas. Nuo 1999 m. Stakių pagrindinė – dešimtmetė mokykla.
2007 m. Stakių pagrindinė mokykla tapo Šimkaičių pagrindinės mokyklos skyriumi. 2009 m. mokykloje formuotos tik pradinės klasės, 2010 m. skyrius uždarytas.
Kodas: L.O.B.I.A.I

Siužetas

Archeologas ir lobių ieškotojas Benas Geitsas bando surasti legendinį tamplierių ordino riterių lobį. Šis lobis tapo savotišku Geitsų šeimos prakeiksmu, nes XVIII a. pabaigoje netikėtai rastų ir vėl dingusių brangenybių nesėkmingai ieškojo ir Beno tėvas Patrikas, ir senelis Džonas…
Būtent senelis Džonas Adamsas Geitsas ir atskleidė anūkui paslaptį, jog vieno mistiškiausių ir turtingiausių kryžiuočių ordinų lobį kažkada paslėpė ne kas kitas, o pirmieji JAV prezidentai Džordžas Vašingtonas, Tomas Džefersonas ir Bendžiaminas Franklinas. Paaiškėja, kad nuorodos rodančios kur paslėptos brangenybės, reikia ieškoti JAV nepriklausomybės deklaracijoje ir… ant vieno dolerio banknoto!
Benas Geitsas pradeda žūtbūtines lobio paieškas, o jam į pagalbą ateina kompiuterių specialistas Railis ir mokslininkė Ebigeil. Tačiau varžovai taip pat nesnaudžia: brangenybių bet kokia kaina gviešiasi ciniškas britų turtuolis Ianas ir visas FTB specialiųjų agentų būrys. Ar pavyks herojams aplenkti konkurentus, išvengti mirtinų pavojų ir įminti vieną keisčiausių ne tik Amerikos, bet ir viso pasaulio istorijos mįslių?

Tęsinys

Iš pradžių filmo kūrybinė grupė neplanavo kurti tęsinio, bet filmo populiarumas pakeitė jų nuomonę. 2005 m. buvo pradėtas tęsinio filmavimas. 2007 m. gruodžio 13 d. įvyko filmo „Kodas L.O.B.I.A.I.: Paslapčių knyga“ peržiūra, o gruodžio 21 d. – pasaulinė premjera.
Augalinis pienas

Augalinis pienas – grupė į pieną panašių gėrimų, daromų iš augalų sėklų. Jis gaminamas dėl skonio ar maistinių savybių, taip pat ir siekiant pakeisti karvių ar kitų gyvūnų pieną tarp jam alergiškų arba veganišką mitybą pasirinkusių žmonių. Augalinis pienas naudojamas kaip atskiras gėrimas, valgių sudėtinė dalis, iš jo gaminama augalinė varškė, sūris, jogurtas, grietinė, ledai ir kiti produktai.
Paprastai augalinis pienas daromas sėklas išbrinkinus, jas smulkiai sumalus su vandeniu ir iš gauto skysčio nukošus tirščius. Siekiant pagerinti skonį, papildomai dedama cukraus, druskos, kitokių priedų.
Augalinio pieno gamyba turi ilgą istoriją. Pavyzdžiui, sojų pienas minimas I a. kinų raštuose, migdolų pienas – viduramžių Europos receptų knygose. Vienu iš Lietuvos tradicinių valgių laikomas aguonų pienas.
Daugelyje šalių pastebimas augalinio pieno populiarėjimas. 2011 m. duomenimis, JAV šių gėrimų rinka siekė 1,3 mlrd. dolerių, jos plėtra užfiksuojama ir Europoje. Pačios populiariausios augalinio pieno rūšys yra gaminamos iš sojų, ryžių, migdolų, avižų.
Birželio 8

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Medardas – Merūnas – Eigintė – Edgaras
Aleksandrija (Šiauliai)

Istorija

Rajono teritorijoje žmonių gyventa jau VIII–IX a. Tai rodo senkapio, kurį tyrinėjo archeologas Balys Tarvydas. Jo radiniai dabar saugomi Aušros muziejuje.
Kadaise čia buvusį dvarą ir kaimą vadino Lepšiais. 1795 ar 1832 m. dvarą įsigijo grafas Nikolajus Zubovas. Valstiečiams jis liepė išsikraustyti į dvaro žemių pakraštį ir pastatė naujus dvaro rūmus bei kitus trobesius. Dvaras N. Zubovo žmonos Aleksandros garbei buvo pavadintas Aleksandrija.
1886 m. grafas Aleksandrijoje pastatė plytinę ir koklių fabriką, kuriame dirbo 50 darbininkų. Iš šios plytinės plytų pastatyta Didždvario gimnazija, Šiaulių Šv. Jurgio bažnyčia, bankas, paštas ir daugelis kitų miesto pastatų. 1902 m. plytinę iš Vladimiro Zubovo nupirko Miša Lensonas ir Icikas Frankas. Po Antrojo pasaulinio karo plytinės pastatuose veikė raštinės reikmenų fabrikas „Beržas“.
XIX a. pab. – XX a. pradžioje Aleksandrijoje buvo gražus pušynas, pamėgtas šiauliečių. 1894 m. jame įvyko pirmoji Šiaulių gegužinė, kurioje dalyvavo Jonas Jablonskis, Žemaitė, Povilas Višinskis. Ir vėliau čia vykdavo pažangių kultūros veikėjų sueigos. Gegužinės prisiminimui 1934 m. pušynėlyje įkastas paminklinis akmuo su iškaltu užrašu „Labora“ (lot. labora – „dirbk“).
Dvare 1950 m. įsikūrė karinio dalinio štabas, greta pastatyti namai karininkams.

Žymūs žmonės

Aleksandrijos kalvelėje, prie plento, palaidotas įžymus Lietuvos miškininkas, rašytojas bei visuomenininkas profesorius Povilas Matulionis (1860–1932), paskutinius gyvenimo metus praleidęs Aleksandrijoje. Jis piktinosi klerikalų veikla, buvo laisvamanis. Reikšdamas protestą prieš valdžią ir kunigus, paprašė artimųjų, kad jo palaikus po mirties palaidotų nešventintoje žemėje. Tačiau sovietinio mankurtizmo laikotarpiu kalvoje pradėtas kasti smėlis ir žvyras, išnaikinta didžioji pušyno dalis, o vėliau memorialinėje vietoje įrengta motociklų lenktynių trasa.
P. Matulionį primena stogastulpis prie kelio Šiauliai–Panevėžys (autorius – liaudies meistras A. Česnulevičius), pastatytas profesoriaus mirties 50-mečio proga. Miško darbuotojai ir gamtosaugininkai tuo pačiu netoli jo kapo pasodino 72 ąžuolų giraitę (tiek metų gyveno profesorius).
Virtiniai

Virtiniai (ukr. вареники) – tradicinis Rytų Europos šalių (Rusijos, Ukrainos, Baltarusijos, Lenkijos, Lietuvos) patiekalas. Panašūs į koldūnus ir raviolius.
Gaminamas iš tešlos ir įdaro. Tešla gaminama paprastai – sumaišomi miltai, vanduo, druska, kartais dedami kiaušiniai. Tešla iškočiojama į ploną lakštą. Ant jo dedami nedideli gabalėliai įdaro, apipjaunami ir užspaudžiami su tešla, arba naudojama speciali koldūnų forma.
Įdaras būna labai įvairus. Lietuvoje gaminami varškės, bulvių, grybų, aguonų, raugintų kopūstų, spirgučių, taip pat saldūs vyšnių įdaro virtiniai. Paruošti virtiniai dedami į pasūdytą verdantį vandenį ir verdami keletą minučių (kol iškyla į paviršių). Patiekiami su sviestu, grietine, spirgučiais.
Užtaiso maišas

Užtaiso maišas (rus. зарядный картуз; angl. separate loading bag) – artilerijoje šilkinis (medvilninis, acetatinis ar kt. tankaus audeklo) maišas (maišelis), paprastai cilindro formos, kuriame būna parako šaunamasis užtaisas. Betūčiame užtaise į maišą sudedamas visas parako užtaisas
Vietoje palaido užtaisų parako ėmus naudoti paraką, supiltą į užtaisų maišus, padidėjo artilerijos šaudymo sparta. Artilerijos šaudmenys, kuriuose naudojami atskiri užtaisų maišai, vadinami trinariais artilerijos šaudmenimis, o pabūklų užtaisymas tokiais šaudmenimis – atskiruoju pabūklo užtaisymu.
Užtaisų maišai naudojami nuo XVII a.
Rusijos imperijoje užtaisų maišus ėmė naudoti valdant Petrui I. Juos pradžioje siūdavo iš medvilninio, lininio ar vilnonio audeklų. XX a. pradžioje juos siuvo vien tik iš šilkinių audinių, nes jų nepažeidžia kandys, jie netįsta nuo didelio svorio ir nerusena (todėl nesukelia pavojaus, kad padegs kitam šūviui įdėta užtaisą).
Audekliniai užtaisų maišai su paraku naudojami ir minosvaidžiuose, pvz., tarybiniame 120 mm pulko minosvaidyje. Jie pritaisomi prie minosvaidžio minos uodeginio strypo, taip padidinant visą šaunamąjį užtaisą ir šūvio nuotolį.
Vidmantas Karabinas

Biografija

1976 m. baigė Jurbarko rajono Raudonės vidurinę mokyklą. 1980 m. baigė Vilniaus statybos technikumą ir įgijo pramoninės ir civilinės statybos techniko kvalifikaciją. Nuo 1992 m. dirbo privačiame versle, 2001 m. įkūrė uogininkystės ūkį, 2003 m. Raseinių rajono savivaldybės mero padėjėjas, 2006 m. UAB „Senasis žemaitis“ direktorius.
2000 m. Liberalų demokratų partijos narys, 2002–2006 m. Raseinių skyriaus pirmininkas, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys.
Visuomeninio judėjimo „Stabdyk nusikalstamumą“ Raseinių skyriaus pirmininkas, policijos rėmėjas. Sutuoktinė Virginija, vaikai Darius ir Valdas.
Arabinozė

Etimologija

Arabinozė buvo pavadinta pasinaudojus gumiarabiko pavadinimu, nes iš šios medžiagos buvo pirmą kartą išskirta.

Panaudojimas

Arabinozė naudojama mitybos terpėse, skirtose kai kurioms bakterijoms auginti.
Algirdas Biliūnas

Algirdas Biliūnas (g. 1947 m. liepos 12 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, treneris.

Biografija

Kilęs nuo Tauragės. Žaidė Tauragės „Tauro“, Kauno „Atleto“, Vilniaus „Žalgirio“ (SSRS pirmenybėse), Kėdainių „Nevėžio“, Ukmergės „Vienybės“, Vilniaus „Pažangos“, Vilniaus „Elektrono“ komandose.
1970 m. atstovaudamas „Atletui“ tapo Lietuvos čempionu, 1972 m. su „Nevėžiu“ iškovojo „Tiesos“ taurę.
Jaunuosius futbolininkus treniruoja nuo 1977 m. Dirbo Vilniaus „Panerio“, Rūdiškių „Vėtros“, „Vilniaus“, Visagino „Intero“ komandose.
Vincas Herberskis

Vincas Anupras Herberskis (lenk. Wincent Onufry Herberski, 1784 m. sausio 1 d. Baltarusija – 1826 m. lapkričio 29 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas, medicinos daktaras.

Biografija

1804-1806 m. Sankt Peterburgo universitete studijavo agronomiją, fiziką, chemiją, namų ūkį, 1806 m. – mediciną Vilniaus universitete. 1812 m. medicinos daktaras.
1823-1826 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, vadovavo Terapijos klinikai. Nuo 1823 m. profesorius. Tobulinosi Didžiojoje Britanijoje, Italijoje, Prancūzijoje. R. Laeneco klinikoje Paryžiuje išmoko naudotis stetoskopu ir pirmasis jį pradėjo naudoti Lietuvoje. Vienoje išmoko gydyti akių ligas ir atlikti akių operacijas. Parašė straipsnių medicinos klausimais.
Dalinė kunigaikštystė

Dalinė kunigaikštystė (rus. Уде́льное кня́жество, rus. уде́л) – XII–XVI a. Kijevo Rusioje ir vakarų slavų kraštuose paplitęs politinis-administracinis vienetas, kurio tradicijos vėliau perimtos ir LDK.
Dalinės kunigaikštystės formavosi Kijevo Rusioje, ir iš pradžių atliko administracinių vienetų funkciją, kuomet valstybės teritorija buvo skaidoma, o į atskiras dalis buvo skiriami valdytojai. Jie visą laiką priklausydavo Didžiojo kunigaikščio šeimai, ir dažniausiai buvo skiriami kunigaikščio vaikai, kurie paveldėdavo tas dalis.
Nominaliai kunigaikštystės pripažindavo pagrindinio kunigaikščio valdžią (iš pradžių tai buvo Kijevo kunigaikštis, o vėliau – atskirų Rusios žemių kunigaikščiai), tačiau iš tiesų jos turėjo savo pinigus, institucijas, valdžią, ir buvo beveik nepriklausomomos valstybės. Per istoriją nuolat reiškėsi kunigaikštysčių smulkėjimo tendencija: dalinės kunigaikštystės ilgainiui įgydavo savo dalines kunigaikštystes.
Dalinių kunigaikštysčių tradicija buvo perimta LDK, kuri įjungė Rusios žemes šiuo pagrindu. Tiek mirus Gediminui, tiek Algirdui, vyko valstybės dalinimas jų palikuonims. Nuo XV a. LDK dalines kunigaikštystes imta masiškai naikinti, verčiant jas pavietais ir vaivadijomis. Tačiau vienintelė dalinė kunigaikštystė išliko iki XVIII a. pabaigos. Tai buvo Slucko kunigaikštystė.
Panašiai dalines kunigaikštystes naikino ir Maskvos didžioji kunigaikštystė, vykdydama centralizacijos politiką. Čia paskutinė dalinė kunigaikštystė – Ugličiaus – panaikinta 1591 m.
Andrius Rimiškis

Biografija

A. Rimiškis jau nuo 14 metų pradėjo mokytis groti šešiastyge gitara. Baigęs Jūžintų vidurinę mokyklą dalyvavo realybės šou. Realybės šou metu A. Rimiškį pastebėjo „Cactus“ kompanijos prodiuseriai Bendžiai, kurie jam pasiūlė pasirašyti leidybos sutartį ir persikeltį gyventi į uostamiestį. Pasibaigus realybės šou atlikėjas tęsė albumo įrašus ir 2006-ųjų balandžio mėnesį pasirodė debiutinis solinis atlikėjo A. Rimišio albumas pavadintas pagal vieną iš populiariausių jo dainų – koverį „Mes vyrai“. Po poros mėnesių pardavus virš 20 tūkst. albumo kopijų, jis tapo „platininiu disku“.
Andrius Rimiškis buvo nominuotas 2007 Radiocentro muzikiniuose apdovanojimuose laimėti geriausio atlikėjo vyro, geriausios dainos ir geriausio debiuto kategorijose, tačiau nė vienoje jam nepasisekė.
Prancūzijos geografija

Naudingosios iškasenos

Akmens anglis, geležis, boksitas, cinkas.
Pasaulis (žurnalas)

Istorija

Iki 1990 m. Nr. 19 vadinosi „Laikas ir įvykiai“. 1970–1974 m. buvo LKP CK Propagandos ir agitacijos skyriaus leidinys, 1975–1990 m. – LKP CK žurnalas. Iki 1992 m. buvo leidžiamas dukart per mėnesį lietuvių ir rusų kalba. Tiražas 1970 m. – 17 600 egz. lietuvių kalba ir 2500 egz. rusų k., 1975 m. – 33 000 egz. lietuvių k. ir 3000 egz. rusų k., 1986 m. – 52 100 egz. lietuvių k. ir 9500 egz. rusų k., 1992 m. – 6000 egz.
1994 m. vietoje jo pradėjo eiti Lietuvos ir Čekijos draugijos žurnalas „Čekija-Lietuva“ (vyr. redaktoriai Romanas Miliauskas, Almis Grybauskas, Tiražas 400 egz.).
Rašė įvairiais politikos ir visuomenės gyvenimo klausimais.
Redakcijoje dirbo Juozas Bėrus, Venantas Butkus, Liutaveras Grabauskas, Virgilijus Liauška, Antanas Marcinkevičius, Michailas Mirskis, Aloyzas Urbonas.