google/wiki40b huggingface dataset:
Botanikos leidinys

Botanikos leidiniai. Lietuvoje kartu su botaniniais tyrimais buvo leidžiami įvairūs botaniniai leidiniai, kuriuose apibendrinami aprašyti augalai, kita svarbi informacija. Jau Senojo Vilniaus universiteto profesorius Stanislovas Bonifacas Jundzilas 1791 m. išleido floristinį veikalą „Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės augalų aprašymas pagal Linėjaus sistemą“ (lenk.). Šis leidinys turėjo didžiulį pripažinimą to laikotarpio botanikų tarpe ir išsamiai pristatė Lietuvos augaliją, todėl 1811 m. išleista antroji to leidinio laida. Be to, S. B. Jundzilas parašė trumpą botanikos vadovėlį, kurio buvo net trys leidimai (1804, 1818 ir 1829 m.). Kitas botanikas Juozas Jundzilas 1821 m. atliko floristinę ekspediciją pietinėje ir vakarinėje Lietuvos dalyje ir 1830 m. išleido leidinį „Opisanie roslin w Litwie, na Wolynu, Podolu i Ukrainie dziko rosnących jako i oswojonych podlug wydania szesnastego ukladu roslin Linneusza".
Antoni Łokuciewski

Antanas Lokucievskis (lenk. Antoni Łokuciewski; 1885 m. kovo 25 d. Cieleżyszki, Ašmena, Baltarusija – 1941 m. Minskas) – Vilniaus seimo vadovas (maršalka), gimnazijos Ašmenoje direktorius.

Biografija

Gimė Tomasz Łokuciewski, Ašmenos pavieto bajoro, šeimoje. Mokėsi Sankt Peterburgo Matematikos–Fizikos skyriuje, gavo magistro laipsnį. Po studijų pradėjo dirbti matematikos mokytoju mokykloje Kamienaja Stanicoje prie Dono.
Vedė Beniaminą Pobiedzinską. Po Spalio revoliucijos apsigyveno tėvonijoje Cieležiškėse prie Ašmenos. Įsitraukė į visuomeninį gyvenimą. 1918 m. su kunigu Česlovu Gurskiu (lenk. Czesław Górski) pasistengė prie vokiečių valdžios įkurti privačią lenkišką gimnaziją (lenk. Prywatny Gimnazjum w Oszmianie).
Netrukus įsitraukė ir į politinę veiklą. 1920 m. spalį L. Želigovskiui sukūrus marionetinę Vidurio Lietuvos valstybę, A. Lokucievskis iškėlė savo kandidatūrą rinkimuose į Vilniaus seimą, kuris 1922 m. vasario 22 d. Vilniaus kraštą prijungė prie Lenkijos. A. Lokucievskis 1922 m. kovo 24 d. Vilniaus seimo kompetencijas perdavė Lenkijos seimui Varšuvoje.
1939 m. Lapkričio 11 d. buvo NKVD suimtas ir uždarytas Ašmenos kalėjime. Vėliau perkeltas į Vileiką, iš kur išvežtas į Minską ir 1941 m. nužudytas.

Šeima

Turėjo du sūnus, kurių antrasis Witold Łokuciewski tapo garsiu lakūnu, ir vieną dukrą.
Aurelija Maksvytienė

Biografija

1988 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, buhalterė ekonomistė.
Arūno Maksvyčio firmos „Timaka“ vadybininkė, 2010 m. UAB „Ligitra“ direktorė.
Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šakių rajono skyriaus narė.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Raimondas, vaikai Grita, Indrė
Vilainiai

Aplinkinės gyvenvietės

Tiskūnai – 7 km 
 Apytalaukis – 5 km
KĖDAINIAI – 4 km
Liberijos politinė sistema

Liberijos politinė sistema – Liberijos, valstybės Vakarų Afrikoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, politinė sistema. Nacionalinė šventė – liepos 26 d., Nepriklausomybės diena.

Valstybė ir teisė

Pagal 1986 m. konstituciją Liberija prezidentinė respublika. Valstybės, vyriausybės vadovas ir ginkluotųjų pajėgų vadas – prezidentas, renkamas visuotiniais tiesioginiais rinkimais 6 metams.

Įstatymų leidžiamoji valdžia

Įstatymus leidžia dvejų rūmų parlamentas – Nacionalinis Susirinkimas (angl. National Assembly), kurį sudaro Senatas ir Atstovų Rūmai. Senatą sudaro 30 narių, renkamų visuotiniais tiesioginiais rinkimais 9 metams. Atstovų Rūmus sudaro 64 nariai, renkami visuotiniais tiesioginiais rinkimais 6 metams. Liberijos piliečiai gali būti tik negridai ir jų palikuoniai.

Vykdomoji valdžia

Vykdomoji valdžia priklauso prezidentui, kuris skiria ministrų kabineto narius, tvirtinamus Senato. Apygardoms vadovauja prezidento skiriami komendantai.

Teismų sistema

Veikia Aukščiausiasis Teismas ir jam pavaldūs rajonų (apskričių ir pirmosios instancijos) teismai. Visų teismų teisėjus Senato sutikimu skiria prezidentas.

Ginkluotosios pajėgos

Karinė tarnyba savanoriška. Vyriausiasis vadas – prezidentas. Sausumos pajėgas (5000 žmonių) sudaro dvi brigados. Turi 12 šarvuočių, velkamųjų artilerijos pabūklų, du sraigtasparnius (2003 m.). Karinių jūrų ir oro pajėgų nėra. Liberijoje dislokuotas Jungtinių Tautų 15 000 karių kontingentas. Karinės išlaidos – 67,4 mln. JAV dolerių, 7,5% BVP (2005 m.).
Der Spiegel

Istorija

Žurnalą 1947 m. sausio 4 d. įsteigė John Seymour Chaloner, britų armijos karininkas, ir Rudolf Augstein, buvęs Vermachto radijo operatorius, kuris 2000 m. Tarptautinio spaudos instituto pripažintas vienu iš pasaulinės spaudos laisvės herojų.
1994 m. paleista internetinė žurnalo versija Spiegel Online, kurios redakcija užsiėmė atskiras personalas.
Dainis Stalts

Biografija

D. Stalto protėviai kilę iš Vidžemės lyvių: motina iš – Salacos, o tėvas – iš Gaujos lyvių. Jo sūnus Davis Staltas taip pat yra politikas, buvo Rygos tarybos ir Saeimos deputatas.
Išsilavinimą įgijo Rygos II vidurinėje mokykloje (baigė 1957 m.), Latvijos universiteto Biologijos fakultete (1957 – 1960) ir Rygos taikomosios dailės vidurinėje mokykloje (baigė 1965 m.).
1976 m. su žmona Helme Stalte įkūrė folkloro ansamblį „Skandinieki“, buvo jo meninis vadovas. UNESCO CIOFF Latvijos nacionalinėje sekcijoje buvo valdybos narys, taip pat tarptautinio folkloro festivalio „Baltica“ meno tarybos narys ir švenčių režisierius. 1981 m. tapo vyriausiuoju Latvijos Etnografinio buities muziejaus po atviru dangumi specialistu folkloro klausimais. Buvo aktyvus Dainuojančiosios revoliucijos dalyvis.
1993 m. nuo Latvijos nacionalinės nepriklausomybės sąjūdžio sąrašo išrinktas į penktąją Saeimą. 1995 m. kandidatavo ir į šeštąją Saeimą (nuo Latvijos nacionalinės nepriklausomybės sąjūdžio ir Latvijos žaliųjų partijos sąrašo), tačiau nebuvo išrinktas.
1997 m. nuo „Tėvynei ir Laisvei/LNNK“ sąrašo išrinktas į Rygos tarybą. 2001 m. buvo perrinktas eiti tarybos deputato pareigas. 2001 m. balandį po Jurio Sinkos mirties pateko į septintąją Saeimą ir atsisakė Rygos tarybos deputato mandato. 2005 m. ir 2009 m. pakartotinai išrinktas į Rygos tarybą.
1995 m. apdovanotas Trijų žvaigždžių ordinu. 2000 m. gavo Latvijos folkloro metų apdovanojimą, 2004 m. – Didžiųjų folkloro metų Didįjį apdovanojimą.
Po ilgos ir sunkios ligos mirė 2014 m. balandžio 12 d.
Papiškės

Istorija

Kaimas minimas 1641 m. Iki 1990 m. kaimas priklausė Šalčininkų rajonui.
Jan Wojciechowski

Janas Voiciechovskis (lenk. Jan Wojciechowski; g. ? – po 1989 m.) – lenkų geologas, kurį laiką gyvenęs ir dirbęs Vilniuje.

Biografija

Apie Janą Voiciechovskį yra mažai išlikę žinių. Jis studijavo Stepono Batoro universitete ir Mineralogijos katedroje klausė paskaitų. Dalyvavo Vilniaus krašto petrografiniuose kartografavimo tyrimuose, kuriuos organizavo S. Malkovskis.
Vėliau dirbo Mineralogijos ir petrografijos katedroje. Tyrinėjo Volynės granitus, ieškojo vario apraiškų. Universitete pradėti mineralų rentgenometriniai tyrimai ir J. Voiciechovskis, jau būdamas asistentu, katedros buvo pasiųstas į Varšuvą išmokti rentgenoskopinio metodo. Katedra nupirko rentgeno aparatūra, bet kadangi prasidėjo Antrasis pasaulinis karas, ji liko nesukomplektuota.
Atliko Nalibokų girios geležies rūdų analizę. Suregistravo pagrindines geležies rūdos radimvietes.
Dalyvavo karo veiksmuose įvairiose operacijose ties Vilniumi, Rūdininkų girioje Armijos Krajovos daliniuose. Turėjo slapyvardį „Dviratininkas“ (lenk. Kolarz). Įvairių privačių sabotažinių diversinių iniciatyvų dalyvis 1944 m. liepą.
Greičiausiai apsigynė daktaro laipsnį Lenkijoje, buvo docentas. Dirbo Geologijos Institute Varšuvoje. Kurį laiką dirbo ir Lodzėję. Paskui išvažiavo į Kongo universitetą.
Giovanni Maria Padovano

Giovanni Maria Padovano, Jan Maria Padovano (Padovano il Mosca, Gian, Gianmaria, Johannes, g. apie 1493 m. Paduvoje – m. 1574 m. Krokuvoje) – italų skulptorius. Brandžiojo Italijos Renesanso atstovas Lenkijoje ir Lietuvoje, skulptoriaus Matteo Moscos sūnus.
Kūriniai Italijoje minimi nuo 1516 m. Apie 1530 m. atvyko į Lenkiją. Apie 1558 m. dirbo Vilniuje. Bendradarbiavo su Giovanni Cini.
Lenkijoje ir Lietuvoje G.M.Padovano buvo vertinamas antkapinių paminklų meistras, medalininkas. Lenkijoje ir Lietuvoje G.M.Padovano išpopuliarino laisvai gulinčios mirusiojo figūros tipą, būdingą memorialinei Italijos skulptūrai. Skulptoriaus kūrybai būdingas psichologizavimas, individualių vaizduojamo žmogaus ypatybių atskleidimas.

Mokslai

Skulptūros pradmenų galėjo mokytis pas tėvą M.Moscą. 1507–1512 m. mokėsi skulptoriaus Giovanni Minello studijoje (Paduva), 1512 m. – Paduvos juvelyro Giacomo Montello dirbtuvėje.
Daržinė pupelė

Sudėtis

Pupelių sėklose yra aminorūgščių, 50 % angliavandenių, iki 20 % lengvai pasisavinamų baltymų, fosforo, kalio (daugiau nei kitose daržovėse), ląstelienos, mineralinių druskų, 2 % riebalų, vitaminų B, C,
Ankštyse yra vitaminų A, B, C.

Mityba

Dėl savo sudėties, subrendusios pupelių sėklos dalinai gali pakeisti mėsos patiekalus. Šviežios nesubrendusios pupelės maistui vartojamos virtos, keptos, šaldytos, konservuotos.
Readme

Readme arba read me (iš angl. skaityk mane) – failas, kuriame pateikiama informacija apie produktą, su kuriuo jis kartu platinamas. Dažniausiai jis pateikiamas su kompiuterine programine įranga. Dažniausiai readme – tai ASCII tekstinis failas, pavadinimu „Readme.txt“, „Readme.1st“, „Read.me“ arba tiesiog „Readme“. Žinoma, failo pavadinimas gali būti ir kitoks, pvz., „ReadMe.txt“, „Read_me.1st“, „README.TXT“ ar panašiai. Taip pat, kaip gali būti įvairūs failo pavadinimai, taip pat įvairūs gali būti ir failo formatai. Neretai readme failas būna parašytas „raiškiojo teksto“ (rich text) formatu, su plėtiniu *.rtf.
Readme failo turinys nėra griežtai apibrėžtas. Jame gali būti pateikiami visų failų, turinčių būti kartu su skaitomu failu, sąrašas, informacija apie produkto kūrėją, produkto licenciją ar bet kas panašaus.
Volto Disnėjaus komiksai ir istorijos

Volto Disnėjaus komiksai ir istorijos (angl. Walt Disney's Comics and Stories, dar vad. WDC arba WDC&S) – komiksų serija, kurioje pasirodo dauguma Volto Disnėjaus kurtų personažų, tokių kaip Antulis Donaldas, Skrudžas Makdakas, Peliukas Mikis, Čipas ir Deilas, Močiutė Antulė, Mikė Pūkuotukas ir kiti.
Šie komiksai buvo leidžiami nuo pat 1940 iki 2011 metų.
Namtokhlongkeo nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 200,00 km², apima Khaosamingo (Khao Saming) apylinkes, 50 km į šiaurę nuo provincijos centro Trato, Kambodžos pasienyje.

Flora ir fauna

Namtokhlongkeo nacionaliniame parke vyrauja drėgni atogrąžų miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: aukštoji hopėja (Hopea ferrea), Dipterocarpus dyeri, briaunotasis sparnūklis (Anisoptera costata) ir kt.
Parke gyvena: Indokininis tigras, Himalajinis lokys, Indinis zambaras, Indijos muntjakas, palminis musangas, Malajinė civeta, šernas, Javinis elniukas, laibaliemenės beždžionės, baltarankis gibonas, ausytasis skujuotis ir kt., sutinkama daug paukščių.
Strėlinė

Strėlinė yra specialus dėklas skirtas laikyti strėlėms.
Lankinikai ne visada naudodavo strėlines mūšio metu. Strėlės neretai būdavo susmaigstomos į žemę, kad būtų galima greičiau šaudyti. Be to, suteptas strėlės antgalis galėdavo sukelti žaizdos užkrėtimą. Strėlinės gali būti kabinamos prie diržo, prie lanko, susmaigstomos į žemę, kabinamos ant perpetės ir t. t.
Strėlinės paprastai būdavo daromos iš odos, medžio žievės, medienos, kailių ir kitų natūralių medžiagų. Šiuolaikiniai lankai ir strėlės yra gaminami iš kur kas sudėtingesnių medžiagų bei turi sudėtingesnę konstrukciją. Šiuolaikinės strėlinės neretai gaminamos atsižvelgiant į tam tikrą jų naudojimą: greitam šaudymui arba medžioklei. Vis dėlto dauguma žmonių mieliau renkasi tradicinį lankų tipą.
Šaudymas iš lanko taip pat patyrė savo evoliuciją kaip ir strėlinių gamyba. Dėl šiais laikais gamybai naudojamų retų medžiagų kaip kad kukmedis bei gamybos trukmės, jų vertė ir paklausa patyrė didelį šuolį.
Gabriel Jan Mincevič

Biografija

1968 m. baigė Vilniaus konservatoriją, choro dirigentas, 2000 m. Varšuvos Kardinolo Vyšinskio universitete baigė Popiežiaus teologijos studiją, magistras teologas.
1968 m. Vilniaus 26-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, 1975 m. atleistas iš darbo už religinę veiklą. 1975–1992 m. dirbo Nemenčinės vidurinėje mokykloje. 1992-1996 m., 1996-2000 m. ir 2000–2004 m. Seimo narys. 2005 m. Nemenčinės kultūros namų vadovas.  2007–2011 m. Vilniaus rajono savivaldybės mero pavaduotojas.
Lietuvos Lenkų sąjungos narys, 1991–1994 m. šios sąjungos vyriausiosios valdybos pirmininkas, vėliau Lietuvos lenkų rinkimų akcijos narys.
2004–2016 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lenkų ansamblio „Wileńszczyzna“ vadovas. Sutuoktinė Natalija.
Selemonas Paltanavičius

Biografija

1979 m. Vilniaus universitete baigė biologiją.
Dirbo Žuvinto rezervate, 1984–2019 m. aplinkos apsaugos įstaigų darbuotojas, Aplinkos ministerijos Biologinės įvairovės skyriaus vedėjas.
Nuo 1991 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.  Lietuvos radijo laidų autorius ir vedėjas.
Užbaliai (Marijampolė)

Istorija

1918 m. rugsėjo 15 d. Užbaliuose įvyko Suvalkijos ir Panevėžio komunistų konferencija.
Sovietmečiu kaimas priklausė I. Laukaitytės kolūkiui.
Studijų kokybės vertinimo centras

Misija, vizija ir vertybės

Studijų kokybės vetinimo centro misija – gerinti aukštojo mokslo kokybę ir skleisti žinojimą apie ją per studijų ir įgytų kvalifikacijų vertinimą.
Studijų kokybės vetinimo centro vizija – Studijų kokybės vertinimo centras – įtakingas aukštojo mokslo kokybės idėjų skleidėjas, diegėjas ir kūrėjas.
Studijų kokybės vetinimo centro vertybės - partnerystė, profesionalumas, kokybė bei tobulėjimas. Partnerystė suprantama kaip abipusė pagarba tarp vertinamųjų ir vertintojų. Profesionalumas – tai atsakingas patikėtų uždavinių sprendimas, nešališkumas ir skaidrumas. Kokybė – geriausio rezultato siekimas, analizuojant savo veiklą ir koreguojant veiklos kryptis. Tobulėjimas - kaip naujų žinių ir patirties įgijimas, dalinimąsis su kitais, nuolatinis mokymąsis.
Senatoriui patinka moterys

Turinys

Senatorius Pupis dalyvauja šalies prezidento rinkimuose ir turi visus šansus juo tapti: su konkurentais viskas sutarta, postai padalinti, bažnyčios atstovai jį taip pat palaiko. Deja, senatorių kankina keistas psichologinis sutrikimas: vos išvydęs moters užpakalį, jis negali susivaldyti jo nesugriebęs rankomis. Kadangi tai galėtų sugriauti politinę karjerą, Pupis, parekomendavus pažįstamam dvasininkui, vyksta į moterų vienuolyną, kuriame esantis vokiečių profesorius (jis taip pat ir vienuolyno vyresnysis), gali išgydyti šį Pupio negalavimą...
Balionas

Balionas – lankstus maišelis, pripildytas dujomis (heliu, vandeniliu, deguonimi, diazoto monoksidu ar tiesiog oru). Balionai dažniausiai gaminami iš gumos, latekso, neopreno ar nailono. Pirmykščiai balionai būdavo gaminami iš išdžiovintų gyvūnų šlapimo pūslių. Pirmąjį guminį balioną 1824 m. sukūrė anglų mokslininkas Michael Faraday.
Ignacas Jakovickis

Biografija

1819 m. baigė Vilniaus universitetą, dirbo fizikos ir matematikos mokytoju Maladečinoje (Baltarusija), Kražiuose, Vilniuje. 1824-1832 m. dėstė mineralogiją Vilniaus universitete, uždarius jį – Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijos Mineralogijos kabinete.

Mokslinė veikla

1836 m. sudarė mineralų ir uolienų kolekcijos katalogą. Parašė 1825 m. oriktognozijos ir geognozijos, 1827 m. mineralogijos vadovėlius (lenkų kalba). 1829 m. dalyvavo E. K. Eichvaldo ekspedicijoje po Lietuvą, Voluinę ir Podolę, kurią aprašė knygoje „Geognostiniai stebėjimai Rusijos valstybės vakarinėse ir pietinėse gubernijose“ (Obserwacje geognostyczne w guberniach zachodnich i południowych Państwa Rossyjskiego, 1831 m.)
Trakeliai (Baltarusija)

Istorija

Apie 1900 m. kaime buvo nemažai lietuvių.
Kamieninių kraujo ląstelių transplantacija

Kamieninių kraujo ląstelių transplantacija, arba kaulų čiulpų transplantacija yra kamieninių ląstelių infuzija po aukštų dozių chemoterapijos, taikoma gydant kai kurias onkohematologines ligas (limfomas, leukemijas) ir agresyvius solidinius navikus (germinacinius navikus, sarkomas).

Istorija

Prieš šimtą metų visi bandymai gydyti ligų (anemija, leukemija) pažeistus kaulų čiulpus buvo nesėkmingi. Tuo pat metu laboratorijose vykdomi eksperimentai su pelėmis, kurioms pažeisti kaulų čiulpai, parodė, kad galima sėkmingai gydyti taikant kaulų čiulpų, paimtų iš sveikų pelių, infuzijas. Tai leido iškelti hipotezę, kad galima sėkmingai transplantuoti vieno žmogaus kaulų čiulpus kitam (alogeninė transplantacija).
Kaulų čiulpų transplantacijos žmonėms nebuvo masiškai taikomos, kol nebuvo atrasta esminė žmogaus imuninės sistemos savybė – 1958 metais Žanas Dosė (Jean Dausset) aprašė pirmą iš daugelio žmogaus histokompatibilumo (histocompatibility) antigenų. Šie proteinai, randami ant daugelio organizmo ląstelių paviršiaus, vadinami žmogaus leukocitų antigenais arba HLA antigenais.
Pirmosios kaulų čiulpų transplantacijos pradėtos taikyti žmonėms – identiškų dvynių čiulpų transplantacijos. Pirmoji sėkminga transplantacija ne tarp identiškų dvynių buvo atlikta 1968 metais Minesotos universitete. Recipientas buvo vaikas sergantis sunkia imunodeficito liga, donoras – giminaitis.
Pirmoji negimininga kaulų čiulpų transplantacija atlikta Niujorke 1973 metais – penkiamečiui pacientui, sergančiam sunkia imunodeficito liga. Donoras rastas Danijoje.

Ėmimas iš kaulų čiulpų

Kamieninių ląstelių ėmimas iš kaulų čiulpų – nesudėtinga chirurginė procedūra. Donorui taikoma vietinė ar bendra nejautra ir dažniausiai iš klubakaulio centro sterilia adata imami kaulų čiulpai. Procedūra trunka kelias valandas, gali prireikti iki 100 dūrių.

Ląstelių prigijimas

Paimtos kamieninės ląstelės intraveniniu būdų suleidžiamos pacientui.
Po transplantacijos pavojingiausios yra pirmosios dvi - keturios savaitės. Chemoterapijos metu sunaikinus kaulų čiulpus, sutrinka ir susilpnėja imuninės sistemos veikla. Kol persodintos kamieninės ląstelės įsitvirtina ir pradeda gaminti naujas kraujo ląsteles, ligonis imlus įvairioms infekcijoms, linkęs kraujuoti. Skiriamos didelės antibiotikų ir kitų preparatų dozės siekiant apsaugoti nuo infekcijų ir jas gydyti. Taikomos trombocitų, eritrocitų transfuzijos. Ligonis geria specialius vaistus, saugančius nuo tranplantato prieš šeimininką reakcijos išsivystymą.
Jei procedūra sėkminga ir organizmas neatmeta svetimų ląstelių, per 2-4 savaites kamieninės ląstelės prigyja ir pradeda gaminti kraują, palaipsniui nutraukiamas antibakterinis, priešvirusinis gydymas, mažėja kraujo preparatų perpylimas. Jei neišsivysto kitos komplikacijos ligonis po 4–8 savaičių išrašomas namo.
Po alogeninės transplantacijos ilgai duodami imunosupresantai (imuninę sistemą silpninantys vaistai), todėl gana ilgai (nuo 6 mėn. iki 2 metų) imuninė sistema būna nepilnai funkcionuojanti, dėl to reikia ypač saugotis įvairių ligų.
Vladimiras Lenskis

Vladimiras Marija Marijonas Lenskis, lenk. Włodzimierz Maria Marian Łęski (1879 m. birželio 22 d. – 1941 m. rugsėjo 1 d. Sibire) – Ostojos herbo Lietuvos bajoras, mecenatas.

Biografija

Gimė Lietuvos Didžiosiojoje Kunigaikštystėje žinomoje šeimoje – senelis Aleksandras Lenskis buvo Minsko ir Vilniaus gubernijų maršalka. Vladimiro motina Marija buvo kilusi iš kunigaikščių Druckių–Liubeckių šeimos. Lenskiai valdė nemažus turtus – dvarą Baltojoje Vokėje ir keletą namų Vilniuje, prie Žaliojo tilto. Vl. Lenskis 1914 m. Vilniuje vedė Mariją Olgą Briol–Pliateraitę, su kuria susilaukė dviejų dukterų: Kristinos (1914–2010) ir Marijos Teresės (1825 m. – ?).
Hilaris Lenskis (1834–1920) kartu su sūnumi Vladimiru fundavo naujos Baltosios Vokės Šv. apaštalo Pauliaus Atsivertimo bažnyčios statybą. 1910 m. ji buvo pašventinta, o 1921 m. tapo parapijine. Tėvas ir sūnus ne tik finansiškai parėmė šventovės statybą, bet ir skyrė sklypą parapijos kapinėms. Vl.Lenskio valdomas dvaras XX a. ketvirtame dešimtmetyje buvo išparceliotas – į pietus nuo Panerių geležinkelio stoties išdalintas naujiems savininkams. Ten turėjo atsirasti nauja gyvenvietė Jagielonuvas, suplanuota pagal tuo metu tarp architektų madingą miesto–sodo koncepciją.
Kai prieš Antrąjį pasaulinį karą Vilniaus kraštą užėmė Raudonoji armija, Vl. Lenskis buvo suimtas ir kaip priešiškas sovietinei santvarkai elementas ištremtas į Sibirą. Po kelių mėnesių jis mirė.

Atminimo įamžinimas

Prie įėjimo į Vaidotų Šv. apaštalo Pauliaus Atsivertimo bažnyčią atidengta memorialinė lenta, skirta mecenatų Lenskių ir Lasockių šeimoms atminti.
Karolis Milkovaitis

Biografija

1941–1944 m. mokėsi Kauno suaugusiųjų institute. 1936–1938 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, 1940–1944 m. dirbo Kauno miesto priešgaisrinėje apsaugoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau išvyko į JAV. Čikagoje baigė technikos mokyklą ir technikos institutą.
Buvo Lietuvių tautinės sąjungos Čikagos skyriaus pirmininkas, 1976–1987 m. – Lietuvos šaulių sąjungos tremtyje pirmininkas. Vasario 16-osios gimnazijos rėmimo komiteto pirmininkas.
Spaudoje bendradarbiavo nuo 1932 m. 1943–1944 m. žurnalo „Policija“ ugniagesybos skyriaus redaktorius. Gyvendamas Vokietijoje, rašinius skelbė karo pabėgėlių stovyklose leistuose leidiniuose. Nuo 1987 m. žurnalo „Pensininkas“, vėliau garbės redaktorius, „Lietuvis žurnalistas“ redaktorius, dienraščio „Draugas“ išlaikymo renginių komiteto vicepirmininkas. Nuo 1970 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos narys, nuo 1991 m. – Centro valdybos vicepirmininkas, 1995–1997 m. pirmininkas.
Dasi

Geografija

Dasi išsidėstęs Dahano slėnyje, apie 30 km į pietvakarius nuo Taipėjaus. Rajono centras plyti terasoje virš ryčiausio vakarinio kranto taško. Rytuose ir pietuose Dasi supamas miškais apaugusių Suešano kalnagūbrio papėdžių, iškylančių iki 667 m aukščio. Telkšo Cihu ežeras, prie kurio stovi Čiang Kai-ši mauzoliejus.
Prie pietinės sienos su Fusingo rajonu tyvuliuoja Šimeno rezervuaras. Rajonas vakaruose ribojasi su kitais kaimyniniais rajonais Longtanu ir Pingdženu, šiaurės rytuose su Jingė ir rytuose su Sansija (abu Sinbėjaus rajonai).

Istorija

Vietovę prieš kelis tūkstantmečius apgyvendino atajalai. Šalia tekanti upė jų vadinta Takoham (dab. Dahanas), nuo jos kilo gyvenvietės pavadinimas Toa-kho-ham (pe̍h-ōe-jī: Tōa-kho-hām) Hokieno dialektu ir Taikokan japonų kalba.
XVIII a. Taipėjaus baseine įsikūrė haniai, dėl to dauguma atajalų persikėlė upe priešsrovę, nors keletas jų pasiliko ir susimaišė su atvykėliais. Vėliau, XIX a., gyvenvietė tapo svarbiu prekybos postu.
1803 m. tarp dviejų frakcijų Taipėjaus baseine įsiplieskė konfliktas ir dauguma pabėgėlių, norėdami apsisaugoti, persikėlė į pietus. Tarp pabėgėlių buvo Lin Ben Juanų šeima, tuo metu vienas iš turtingiausių klanų Taivane. Klanas įsikūrė Takohame, daug investavo į gyvenvietę, dėl ko visas regionas greitai suklestėjo. Dėl savo strateginės vietos ir investicijų iš Lin klano Takohamas tapo prekybos ir prekių pervežimo centru tarp Taipėjaus ir pietų. Čia atvežtos prekės buvo plukdomos į Taipėjų Dahano upe, vietovėje krautuvėles atidarė daugelis prekiautojų; kai kurios dar tebeegzistuoja senamiestyje.
1909 m. užbaigus Šiaurės–Pietų geležinkelį, prekyba upe sumenko. Takohamas prarado svarbą kaip prekybos ir pervežimo centras. Kita vertus gyvenvietė tapo žinoma dėl medinių baldų gamybos. 1920 m. Japonijos vyriausybė vietovę pervadino Daikei (大溪, pažožd. „didelis upelis“). Po Antrojo pasaulinio karo KR vyriausybė skatino mandarinų romanizacijos varianto Ta-hsi, pastaruoju metu Dasi, vartojimą.
2014 m. gruodžio 25 d. sukūrus naująjį Taojuano miestą, Dasi miestelis tapo vienu iš jo rajonų (区, Qū).
Tarptautinė Migracijos Organizacija

Tarptautinė migracijos organizacija (TMO; angl. International Organization for Migration, IOM) – tarpvyriausybinė humanitarinė nepolitinė organizacija, besirūpinanti humaniška ir legalia migracija, migrantų teisėmis. Priklauso 120 šalys – tikrosios narės ir 21 šalys – stebėtojos. TMO centrinė būstinė yra Ženevoje (Šveicarija). Taip pat yra 20 regioninių biurų ir per 280 vietinių misijų įvairiose pasaulio šalyse. Lietuva, Latvija ir Estija yra tikrosios TMO narės. Lietuva pirmoji iš Baltijos šalių (1998 m. lapkričio 23 d.) tapo tikrąja TMO nare. Vilniaus biuro vadovė Audra Sipavičienė.