google/wiki40b huggingface dataset:
Untitled 1

Apie kūrinius

Antroji daina įraše pagal sumanymą turėjo būti „Vaka“ remiksas, bet galų gale tapo atskiru kūriniu, nors jame išliko „Vaka“ melodijos nuotrupų. Trečiame kūrinyje pianinu groja būgnininkas Orri Páll Dýrason. Ketvirtą takelį grupė leidžia prieš ir po savo koncertų. Grupė užbaigė koncertą 2003 m. pavasario ture sugrodama 2 ir 3 kūrinius iš singlo, kuriuos abu kartu savo kūrinių sąraše vadino "Smáskífa" („Singlas“).

DVD, kuris buvo pridedamas prie 5” CD viarianto, sudaro trys pirmieji grupės video klipai: "Svefn-g-englar" („Oras Palankus Lėktuvų Antskrydžiui“), "Viðrar Vel Til Loftárása" („Vaikščiojantis Mieguose“, taip pat „Englar“ reiškia „Angelas“) ir "Vaka".
Rio Munis

Rio Munis (ispanų kalba: Río Muni, Fangų kalba: Mbini) arba Kontinentinis regionas – Pusiaujo Gvinėjos administracinis ir geografinis regionas, sudarantis žemyninę valstybės teritoriją (apie 26 000 km²).
Teritorijoje gyvena apie 300 000 gyventojų, kurių dauguma – fangai. Tai – maždaug 80 procentų visų Pusiaujo Gvinėjos gyventojų.
Pavadinimas Fangų kalba kilęs iš didžiausios regione Mbinio upės. Ispaniškas pavadinimas kilęs iš kitos upės – Muni, kuri žymi pietinę regiono ribą.
Matty Healy

Biografija

Matthew Healy gimė žinomų aktorių Denisės Welch ir Timo Healy šeimoje, turi jaunesnį brolį Louisą. Jis augo Niukastle, Nortumberlande, o dešimties jo šeima išsikraustė į Maklsfieldą. Šešiolikos jis nusprendė netęsti mokslų koledže ir dirbo smulkius darbus kavinėse.

2001: Grupės formavimasis

2001 m. Healy savo mokykloje sutiko savo būsimuosius grupės narius Adamą Hanną, Džordžą Danielį ir Rosą Makdonaldą. Vietinės savivaldos darbuotojas rengė koncertus paaugliams, tad Hannas įkalbino Healy ir Makdonaldą įkurti grupę. Vėliau į grupę buvo priimtas Džordžas Danielis ir grupė pradėjo savo kūrybinį procesą. Grupės pavadinimai buvo įvairūs – TALKHOUSE!, Drive Like I Do, The Big Sleep, The Slowdown, kol galiausiai įsitvirtino The 1975 vardas.

2012: „Facedown“, „Sex“, „Music For Cars“ ir „IV EP“

2012 m. grupė išleido savo pirmąjį muzikinį kūrinį – trumpąjį albumą (EP) „Facedown“. Albumas sulaukė netikėtos sekmės, o pagrindinis singlas buvo grojamas BBC radijuje.
Vėliau 2012 . grupė išleido antrąjį EP „Sex“. Po šio EP grupė paskelbė savo turą. Nuo šio turo The 1975 keliavo ir koncertavo įvairiose šalyse iki pat 2015 metų ir taip gavo sunkiausiai dirbančios grupės titulą.
2013 m. grupė išleido trečią EP „Music For Cars“, kurio pagrindinis singlas „Chocolate“ sulaukė didelio pasisekimo.
2013 m. buvo išleistas paskutinis The 1975 EP „IV EP“.
The 1975 sąmoningai iškart neleido pilno albumo LP, bet pilnai siekė atskleisti savo grupės būdą leisdami trumpuosius albumus, kurie leidžia pamatyti grupės visapusiškumą.

2013–2014: „The 1975“

2013 m. rugsėjo 2 d. The 1975 išleido savo debiutinį albumą „The 1975“, kurį prodiusavo jie patys ir Maikas Crossey, kuris prodiusavo albumus „Arctic Monkeys“. Grupė susidūrė su sėkmė- jų koncertų bilietai būdavo išparduodami dar prieš debiutinį albumą, o vos šiam išėjus internete jau pradėjo veikti vadinamieji skalperiai, superkantys bilietus ir vėliau juos pardavinėjantys kelis kart brangiau. Grupė buvo kviečiama į garsiausius pasaulio festivalius, tokius kaip Coachella, Glastonbury, T In The Park ir t. t.

2014 – dabartis: Medicine, antrasis albumas

2014 m. spalio 31 d. grupė paviešino dainą Medicine, parašytą filmo „Drive“ garso takelio naujai versijai.
2015 m. birželio 1 d. grupė paskelbė apie savo atgimimą, nespalvotos estetikos atsisakymą ir paskelbė naujas Britanijos turo datas.

Asmeninis gyvenimas

Healy yra aktyviai prieš religiją pasisakantis ateistas ir humanistas, palaiko Britų Humanistų Asociaciją.
2013 m. filmuojant singlo „Chocolate“ klipą jis susipažino su modeliu Gemma Janes, su kuria pradėjo draugauti. Santykiai nutrūko 2014 m. vasarą, spėjama dėl Healy apgaudinėjimo su amerikiete dainininke Halsey.
Commodore International

Skaičiuotuvai

774D, 9R23, C110, F4146R, MM3, M55, P50, PR100, SR1800, SR4120D, SR4120R, SR4148D, SR4148R, SR4190R, SR4212, SR4912, SR4921RPN, SR5120D, SR5120R, SR5148D, SR5148R, SR5190R, SR59, SR7919, SR7949, SR9150R, SR9190R, US*3, S61 (The Statistician).
Balkonas

Balkonas – pastato dalis, išsikišusi aikštele iš fasado. Atsirado Italijoje Renesanso laikais. Balkonai būna uždari ir atviri. Uždari balkonai kartais eina ištisai per kelis aukštus sudarydami kambarių dalį. Tokie balkonai vadinami erkeriais. Balkonai, kurie eina aplink visą pastatą vadinami galerijomis. Atviri balkonai paprastai yra supami baliustrados.
Sunku tiksliai įvardinti, kada atsirado ir pradėtas naudoti balkonų stiklinimas, bet manoma, kad toks naujas balkonų apipavidalinimo būdas atsirado prieš kelis amžius ir pirmieji stiklinimo darbai buvo atliekami naudojant medžio rėmus. Vėliau, kai pasiūloje atsirado ir plastikiniai rėmai, stiklinti balkonus žmonės pradėjo masiškai. Įstiklinto balkono paskirtis ne tik estetinis vaizdas, bet ir šilumos išsaugojimas patalpose.
Ričardas Patapavičius

Biografija

1973 m. baigė Kauno 21-ąją vidurinę mokyklą, 1978 m. – VU Gamtos mokslų fakultetą, kur įgijo biologo-zoologo specialybę. 1981–1989 m. parašė 10 informacinių knygelių – „Žiedavimas Lietuvoje 1979“, „Žiedavimas Lietuvoje 1980“ ir t. t. (iki 1988 m.). Paskelbė 20 mokslinių, apie 150 mokslo populiarinimo ir informacinių straipsnių.
Trasa Pedralbes

Istorija

Pirmą kartą trasoje lenktynės vyko jau 1946 vakarinėje miesto dalyje. Pilotai ir žiūrovai ja buvo patenkinti, todėl jau 1951 čia vyko F1 Ispanijos GP. Po 1954 GP dėl atsirandančių modernesnių trasų buvo atsisakyta čios trasos.

Adresas

Pedralbes suburbs

Barcelona

Spain
FK Mordovija Saransk

Istorija

Klubas įkurtas 1961 m. Buvo iškopęs į elito divizioną, bet jame neįsitvirtino.
Saitamos prefektūra

Istorija

Saitamos prefektūra anksčiau buvo žinoma kaip senoji Musašio žemė, į kurį įėjo Tokijas ir kiti gretimi plotai. Taip pat ji garsėjo derlingomis žemėmis; didžioji dauguma maistinių produktų Kanto regionui buvo pagaminta būtent Saitamoje.

Geografija

Saitamos prefektūra pietuose ribojasi su Tokijo prefektūra, rytuose – su Čibos prefektūra, šiaurės rytuose – su Ibarakio ir Točigio prefektūromis, šiaurės vakaruose – su Gunmos prefektūra bei pietvakariuose – su Nagano ir Jamanašio prefektūromis.

Miestų, miestelių ir kaimų susijungimai

Nuo 2001 m. įvykdyta 15 miestų, miestelių ir kaimų sujungimų. Paskutinysis įvykdytas 2007 m. vasario 13 d., kai Konano miestas, buvęs Osato apskrityje, buvo prijungtas prie Kumagajos.

Renginiai

Čičibu nakties festivalis (秩父夜祭)
Festivalis prasideda Čičibu šventovėje ir vyksta kasmet gruodžio 2–3 dienomis. Jis švenčiamas jau daugiau nei 300 metų.
Liepos 2

Vardadieniai

Gantautė – Jotvingas – Jotvingė – Jotvingis – Marijona – Marijonas – Martinijonas – Martys – Napoleonas.

Įvykiai

(kol kas nėra)
Gimę mylėti

Turinys

Italė Džema, pakviesta draugo Gojko, po daugelio metų sugrįžta į Sarajevą kartu su paaugliu sūnumi Pjetro. Su šiuo miestu ją sieja daugybė prisiminimų. 1984 m., Olimpinių žaidynių metu, čia ji susipažino su fotografu Diegu. Nors šis buvo jaunesnis už ją, atkakliai siekė Džemos ir galiausiai jiedu susituokė. Jie liko čia gyventi, tačiau šeima netrukus susidūrė su nauju išbandymu – paaiškėjo, kad Džema negali turėti vaikų. Legaliai įsivaikinti jiems taip pat nepavyko, todėl Džemos draugas Gojko pasiūlė jiems surogatinę motiną – jauną merginą Aską, svajojančią užsidirbti pinigų ir išvykti iš šalies. Sprendimas dar labiau viską komplikuoja, nes Džema pradeda pavydėti Askai, o Gojko, seniai ją įsimylėjęs, vėl mėgina siekti moters palankumo. Visų tų įvykių fone dar prasideda pilietinis karas, ir nors užsieniečiai raginami išvykti, Džema lieka, kol Aska pagimdo kūdikį nuo Diego. Ji pasiima vaiką su savimi ir išvažiuoja...
Stasys Knezys

Biografija

Mokėsi Dusetų vidurinėje, Aleksandavėlės aštuonmetėje mokykloje,1966 m. baigė Zarasų vidurinę mokyklą - internatą.
1969 m. baigė Zenitinę raketinę karo mokyklą Opočkoje (Pskovo sritis). 1980 m. baigė Priešlėktuvinės gynybos vadų karo akademiją Kalinine, 1985-1988 m. studijavo akademijos adjunktūroje. 1988 m. technikos mokslų kandidatas.
1966–1991 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1969–1977 m. Zenitinio raketinio diviziono vyriausiasis technikas, diviziono vadas. 1980–1985 m. pulko, dislokuoto Ulan-Udėje (Buriatija), štabo viršininkas. Nuo 1992 m. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijos Jungtinio štabo Operatyvinio skyriaus viršininkas, pulkininkas. 1992–1993 m. Lietuvos Respublikos vyriausybės įgaliotinis Rusijos kariuomenės išvedimo iš Lietuvos teritorijos klausimais, 1993 m. vasario 1 d. – 1994 m. sausio 3 d. KAM Ginkluotųjų pajėgų štabo viršininkas, 1994–1996 m. Ginkluotųjų pajėgų generalinis inspektorius. 1997 m. Lietuvos Respublikos Prezidento patarėjas gynybos klausimais, Valstybės gynimo tarybos sekretorius. 2001–2002 m. Lietuvos Respublikos Seimo Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto vyr. patarėjas. Nuo 2002 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės kanceliarijos Nacionalinio saugumo skyriaus vedėjas.
Nuo 2001 m. Atsargos karininkų sąjungos pirmininkas. Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys. Enciklopedinio leidinio "Lietuvos kariuomenės karininkai 1918 - 1953" redakcinės kolegijos narys ir vienas iš autorių (2001 - 2011).
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Švėkšnos dvaras

Istorija

Švėkšnos dvaras, priklausęs Žemaičių seniūnui Mikalojui Kęsgailai, minimas nuo XV a. vidurio. Dvaro žemės ribojosi su Rietavo, Pajūrio tijūnijomis, karališkąja Gardamo žeme, o vakaruose – su Prūsija. Kęsgailos Švėkšną valdė iki 1569 metų, nes tais metais vienturtė Trakų vaivados Kęsgailos duktė ištekėjo už Vitebsko vaivados Jono Zavišos, kuriam, kaip žmonos kraitis, atiteko Švėkšnos dvaras.
Zavišos Švėkšną valdė iki 1624 metų. Tuo metu, XVII a. pradžioje Švėkšna sustiprinta – užtvenkti Švėkšnos ir Šalnos upeliai, padaryta pasienio tvirtove. 1624–1644 m. Švėkšną valdė Jeronimas Krišpinas Kiršenšteinas, kurio valdymo laikotarpiu dvare įkurtos popieriaus, parako ir stiklo dirbtuvės, plytinė, lentpjūvė, vilnų karšykla. 1644–1694 m. Švėkšną valdė Denhofai, 1694–1721 m. – Grotusai, 1721–1766 m. – Oginskiai. 1766 m. Švėkšnos dvarą įsigijo Livonijos grafas Vilhelmas Jonas Pliateris ir Pliaterių šeimos rankose dvaras išbuvo iki 1944 m.
1820 m. Švėkšnos valda buvo padalinta keturiems Pliaterių sūnums ir už kelių kilometrų įsikūrė Vilkėno dvaras.
Atkūrus Lietuvoje nepriklausomybę, Švėkšnos parkas ir jiems priklausę pastatai grąžinti jų palikuonei Aleksandro Platerio žmonai Laimei Felicijai Platerienei.
Lietuvos mokinių fizikos olimpiada

Lietuvos mokinių fizikos olimpiada (LitFO) – nuo 1952 m. rengiama fizikos olimpiada Lietuvoje.
Vidutinė dirvinė starta

Aprašymas

Turi stiprų snapą, kuriuo gali traiškyti sėklas. Maitinasi smulkesnėm sėklom, kadangi joms sutraiškyt reikia mažiau energijos. Sausringais metais, kai trūksta smulkių sėklų, maitinasi stambesnėmis nei įprastai sėklomis. Uogos ir vabzdžiai taip pat priskiriami prie pagrindinio maisto.
Šie paukščiai dažnai valo galapagų vėžlių ir konolofų odą nuo parazitų.
Okanagano dykuma

Okanagano dykuma, Nk’mipo dykuma (angl. Okanagan desert; Nk'mip desert) – pusdykumė Pietų Okanagano regione Britų Kolumbijoje (Kanada) apie Osoyoos ežerą, paprastai vadinama dykuma. Iš tiesų tai krūmokšnių stepė (angl. shrub steppe), oficialiai vadinama Osoyoos sausrine biotine zona (angl. Osoyoos Arid Biotic Zone).
Vasarą šiame rajone oro temperatūra reguliariai viršija 38˚C, o daug kur per metus iškrenta 250–300 mm kritulių. Šioje teritorijoje auga kelios rūšys augalų, kurie neaptinkami niekur kitur Kanadoje. Šios specifinės rūšys skiria Okanagano dykumą nuo kitų sausringų Britų Kolumbijos rajonų.
Keliose Okanagano dykumos vietovės irigacija leido įveisti vynuogynus.

Vietinių indėnų savivaldos organas Osoyoos Indian Band turi organizavęs Nk’mipo dykumos kultūrinį centrą (angl. Nk'mip Desert Cultural Centre), kuris yra dalis kurortinio ir vyndarystės komplekso. Šis centras organizuoja ekskursijas į dykumą. Panašia veikla užsiima ir Okanagano dykumos draugija (angl. Okanagan Desert Society).
Gratas Sirgėdas

Karjera

Žaidė Vokietijos klubuose. 2017 m. pabaigoje grįžo į Lietuvą ir prisijungė prie FK Kauno Žalgiris. 2018 m. tapo šios komandos vienu iš lyderių.
2018 m. gruodžio mėn. pranešta, kad futbolininkas keliasi į FK Sūduva, su kuria pasirašė vieno sezono sutartį.
2013 m. debiutavo Lietuvos rinktinėje, varžybose prieš Lichtenšteiną.
Fajalas

Fajalas (portug. Faial) – sala Atlanto vandenyne, Azorų salyno centrinėje dalyje, tuoj į vakarus nuo Piko. Priklauso Portugalijai. Plotas 173 km². Salos ilgis iš vakarų į rytus 21,2 km, plotis iki 16,3 km. Sala vulkaninės kilmės (sudaryta iš bazalto, tefros, trachito), kalnuota. Aukščiausia vieta – Kabeso Gordo vulkaninė kaldera (1043 m). Į vakarus nuo jos yra aktyvus Kapelinjoso ugnikalnis (paskutinis išsiveržimas – 1958 m.). Saloje dažni stiprūs žemės drebėjimai.
Saloje gyvena 14 875 gyventojų (2001 m.), pagrindinė gyvenvietė – Horta. Verčiamasi žemės ūkiu, pienininkyste, turizmu.
Adolfas Brėskis

Biografija

1955 m. baigė Raguvos vidurinę mokyklą. 1960 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). 1969 m. technikos mokslų kandidatas. 
1960–1961 m. KPI asistentas. 1966–1976 m. KPI Klaipėdos fakulteto mechaninių disciplinų katedros vedėjas. 1971 m. docentas. 1975–1978 m. fakulteto prodekanas, 1978–1991 m. dekanas.
1991–1997 m. Klaipėdos universiteto Jūrų technikos fakulteto dekanas, 1993 m. laikinasis universiteto rektorius, 1991–2007 m. prorektorius.

Mokslinė veikla

Išrado įrenginį įtempimų relaksacijai aukštose temperatūrose tirti (1963 m.). Paskelbė mokslinių darbų iš energetinių įrenginių medžiagų ilgalaikio stiprumo.
Andrea del Castagno

Andrėja del Kastanjas (it. Andrea del Castagno, tikr. Andrea di Bartolo di Simone, apie 1419 – 1457 m. rugpjūčio 19 d.) – italų ankstyvojo Renesanso dailininkas iš Florencijos.
Nedaugelis išlikusių jo darbų, daugiausia freskos, pasižymi figūrų gyvybingumu ir vaiskiomis spalvomis.

Biografija

Andrėja, Bartolo sūnus, gimė, spėjama, apie 1419 m. Kastanjo miestelyje, nuo kurio gavo savo pravardę, netoli Florencijos. Apie 1440 m. su Bernardeto de Medičio globa jis persikraustė į Florenciją mokytis ir dirbti. Andrėjos darbuose pasijautė Mazačo įtaka. Žinoma, kad 1440 m. Andrėja atliko darbų Palazzo del Podestà rūmų fasade, tačiau jie neišliko. Iš šio užsakymo sprendžiama, kad Andrėja del Kastanjas jau tuo metu turėjo būti susikūręs dailininko reputaciją, kas jo tikėtiną gimimo datą nukelia anksčiau 1420 metų. Apie 1441 m. Andrėja atliko freskų Santa Maria Nuova bažnyčioje. 1442 m. Kastanjas trumpai dirbo Venecijoje, San Zaccaria (Šv. Zacharijaus) bažnyčios San Tarasio koplyčioje, po to grįžo į Florenciją. Jį įtakojo Paolas Učelas, Fra Filipas Lipis ir labiausiai − Donatelas. Maždaug tuo metu Andrėja susipažino su Domeniku Venecianu, kurio stiliaus įtaka irgi jaučiama freskų, kurias 1444 m. Kastanjas kūrė Villa del Trebbio, spalvose.
Apie 1447 m. datuojamas freskų ciklas Sant’ Apollonia (Šv. Apolonijos) vienuolyne Florencijoje (šiuo metu Kastanjo memorialinis muziejus). Freskose vaizduojami Kristaus kančių epizodai. „Nuėmimas nuo kryžiaus“, „Nukryžiavimas“ ir „Prisikėlimas“ menkai išlikę, tačiau „Paskutinės vakarienės“ epizodas išsilaikęs gerai. Po to Andrėja del Kastanjas sukūrė vitražą Santa Maria del Fiore katedroje, bei keliolika piešinių. Apie 1449 m. San Miniato bažnyčiai Kastanjas atliko tapybą Mergelės Marijos paėmimo į dangų tema (šiuo metu Berlyno paveikslų galerijoje).
1448–50 m. laikotarpiu Andrėja atliko šiuo metu garsų žymių žmonių portretų freskų ciklą Kardučio viloje (Villa Carducci-Pandolfini) Florencijos apylinkėse (šiuo metu tapyba perkelta ant panelių ir yra Uficių galerijoje). Apie 1451–53 m. Andrea dirbo Sant’Egidio (Šv. Egidijaus) bažnyčioje užbaiginėdamas Domeniko Veneciano freskas. Apie 1455 m. Andrėja atliko freskas Santissima Annuziata bažnyčioje. Paskutinis žinomas jo darbas yra portretas kondotjerui Nikolui da Tolentinui Santa Maria del Fiore katedroje, kuriame akivaizdi Paolo Učelo įtaka.
Andrėja del Kastanjas mirė 1457 m. rugpjūčio 19 d. nuo maro. Palaidotas Florencijos Santissima Annunziata bažnyčioje, kurioje dirbo prieš mirtį. Jo dailė paveikė Antonijo del Polajuolo ir Sandro Botičelio kūrybą. Džordžas Vazaris savo biografijose tikino, kad Andrėja nužudė Domeniką Venecianą iš pavydo ir norėdamas pasisavinti šiojo aliejinės tapybos technikos paslaptį, tačiau dabar žinoma, kad Venecianas mirė vėliau nei Kastanjas. Dėl blogos reputacijos Kastanjo kūryba nebuvo domimasi. Daugelis jo darbų atrasti tik XIX amžiuje.
Venta (kaimas)

Istorija

Iki 1978 m. Ventos kaimu vadinosi būsimoji Ventos miesto tipo gyvenvietė, vėliau įgijusi ir miesto statusą.
Zavišos

Zavišos (lenk. Zawisza) – LDK bajorų giminė, „Pržerova“, „Zadora“ ir „Čiornij“ herbų savininkė.
Įtraukta I ir VI Vilniaus, Kauno gubernijų giminių knygas.
Izraelio futbolo taurė

Izraelio futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Izraelyje. Vyksta nuo 1949 metų.
Temara

Istorija

Temara įkurta XII a. Almohadų sultono Abdal Mumino, čia pastatydinusio mečetę. XVII a. miestas buvo įtvirtintas (sudaryta kasba).
Bankivinė višta

Paplitimas

Savaime paplitusios Pietryčių Azijojos žemyninėje dalyje ir dalyje gretimų salų.
Prakaitas

Prakaitas – prakaito liaukų išskiriamas specifinio kvapo sekretas, kurio sudėtyje yra daug vandens (apie 98 %) ir medžiagų apykaitos produktų – šlapalo bei druskų. Dėl jo sudėtyje esančio natrio chlorido yra sūroko skonio. Nemalonų kvapą suteikia jame esantys lakieji šarmai. Prakaito sudėtis gali pakisti dėl ligos, vartojant vaistus ir kt. Sergant cukriniu diabetu prakaite yra gliukozės. Prakaitui garuojant, kūnas vėsta, todėl jis svarbus termoreguliacijai. Su prakaitu (prakaitavimas) iš organizmo pasišalina kai kurie medžiagų apykaitos produktai, vaistai ir k.t.
Arklio prakaite yra baltyminių medžiagų, todėl jo suprakaitavusi plaukuota oda putoja, o begemoto prakaitas yra gleivėtas ir turi rausvo pigmento.
Kalmukija

Geografija

Kalmukija yra iš labiausiai į pietryčius nutolusių subjektų Europinėje Rusijos dalyje. Ilgis iš šiaurės į pietus yra 448 km, o iš vakarų į rytus – 423 km.
Regionas yra stepių ir pusdykumių zonoje. Plotas - 75,9 tūkstančiai km². Koordinatės nuo 44° 50' iki 40 ° 10' rytų ilgumos ir nuo 41° 40' iki 47° 35' šiaurės platumos.
Pini Geršonas

Pini Geršonas (Pinhas Gershon; g. 1951 m. lapkričio 13 d.) – vienas geriausių Izraelio trenerių.
Jis atvedė į pergalę Eurolygoje Tel Avivo „Maccabi“ klubą, visą savo karjerą dirbo tik Izraelio komandose. Po 2000–2001 metų sėkmingo sezono buvo nusprendęs baigti karjerą, tačiau po poros metų grįžo į Tel Avivą padėti komandai laimėti šiame mieste rengtą Eurolygos finalą, o po šios pergalės dar dvejus metus dirbo „Maccabi“ komandoje, o po nesėkmingai susiklosčiusio Eurolygos finalo paliko komandą ir perėjo į Pirėjo „Olympiacos“ komandą kurioje pakeitė iki tol vyr. treneriu buvusį Joną Kazlauską.
Proceso šalis

Proceso šalis (šalis) – teismo proceso veikėjas, aktyvioji ir tiesiogiai suinteresuotoji proceso pusė. Civilinio proceso šalys – ieškovas arba atsakovas. Jais gali būti fiziniai ir juridiniai asmenys (LR CPK 41 str. 1 d.).
Tais atvejais, kai pareiškiamas ieškinys viešajam interesui apginti, ieškovu tokioje byloje yra institucija, pareiškusi ieškinį. Teismas apie pradėtą bylą praneša asmenims, su kurių teisėmis yra susijęs pareikštas ieškinys.

Teisės, pareigos

Šalys turi teisę susipažinti su bylos medžiaga, daryti išrašus ir nuorašus, pareikšti nušalinimus, teikti įrodymus, dalyvauti tiriant įrodymus, užduoti klausimus kitiems dalyvaujantiems byloje asmenims, liudytojams ir ekspertams, pateikti prašymus, duoti teismui paaiškinimus žodžiu ir raštu, teikti savo argumentus ir samprotavimus visais bylos nagrinėjimo metu kylančiais klausimais, prieštarauti kitų dalyvaujančių byloje asmenų prašymams, argumentams ir samprotavimams, gauti teismo sprendimų, nutarčių ar nutarimų, kuriais išsprendžiama byla, nuorašus, apskųsti teismo sprendimus bei nutartis ar nutarimus ir naudotis kitomis procesinėmis teisėmis, kurias šalims suteikia šis Kodeksas. Ieškovas taip pat turi teisę pakeisti ieškinio pagrindą arba dalyką, padidinti ar sumažinti ieškinio reikalavimus šio Kodekso nustatyta tvarka arba atsisakyti ieškinio. Atsakovas turi teisę pripažinti ieškinį. Šalys gali užbaigti bylą taikos sutartimi.
Teismas nepriima ieškovo ieškinio atsisakymo, atsakovo pripažinimo ieškinio ir netvirtina šalių taikos sutarties, jeigu tie veiksmai prieštarauja imperatyvioms įstatymų nuostatoms ar viešajam interesui.
Šalys gali reikalauti, kad teismo sprendimas būtų priverstinai įvykdytas.
Pareiškėjai ir suinteresuoti asmenys ypatingosios teisenos bylose turi šalių teises ir pareigas, išskyrus šio Kodekso nustatytas išimtis.
Šalys joms priklausančiomis procesinėmis teisėmis privalo naudotis sąžiningai. Šalys turi taip pat kitas šiame Kodekse numatytas pareigas (LR CPK 42 straipsnis „Šalių teisės ir pareigos“).

Netinkamos šalies pakeitimas tinkama

Teismas, bylos nagrinėjimo metu nustatęs, kad ieškinys pareikštas ne to asmens, kuriam priklauso reikalavimo teisė, arba ne tam asmeniui, kuris turi pagal ieškinį atsakyti, gali vienos iš šalių motyvuotu prašymu, nenutraukdamas bylos, pakeisti pradinį ieškovą arba atsakovą tinkamu ieškovu arba atsakovu (LR CPK 45 str. 1 d.).
Jeigu ieškovas nesutinka, kad jis būtų pakeistas kitu asmeniu, tai šis asmuo gali įstoti į bylą kaip trečiasis asmuo, pareiškiantis savarankiškus reikalavimus dėl ginčo dalyko. Apie tai teismas praneša šiam asmeniui.
Jeigu ieškovas nesutinka, kad atsakovas būtų pakeistas kitu asmeniu, teismas nagrinėja bylą iš esmės.
Teismui nusprendus pakeisti netinkamą šalį tinkama arba įstojus į bylą trečiajam asmeniui, bylos nagrinėjimas atidedamas. Pakeitus netinkamą šalį tinkama ar įstojus į procesą naujiems byloje dalyvaujantiems asmenims, bylos nagrinėjimas pradedamas iš pradžių, išskyrus atvejus, kai naujai į procesą įstojęs byloje dalyvaujantis asmuo prašo, kad byla būtų nagrinėjama toliau.
San Pietro in Vincoli

Šv. Petro grandinėse bazilika (netiesiogiai išvertus − Šv. Petro, surakinto grandinėmis, bazilika, it. Basilica di San Pietro in Vincoli) – katalikų bažnyčia bazilika Romoje. Pagrindinė bažnyčios įžymybė − Mikelandželo „Mozės“ statula, kurta popiežiaus Julijaus II-ojo kapui. Bažnyčioje saugojamas vienas krikščionių religijos artifaktų − Šv. Petro grandinės, kuriomis jis buvo surakintas prieš mirtį.
Įėjimas į baziliką nemokamas, ji uždaryta pietų metu. Jos adresas Piazza San Pietro in Vincoli 4A.

Istorija

Bazilika buvo pastatyta V-ajame amžiuje ir yra viena seniausių Romos bažnyčių. Ji buvo pastatyta saugoti Šv. Petro grandines, kurias imperatoriaus Valentiniano III-ojo žmona Eudoksija padovanojo popiežiui Leonui I-ajam. Dėl to bažnyčia dar buvo vadinama Eudoksijos bazilika. Grandinės buvo iš Jeruzalės, kurioje kalėjo Šv. Petras. Anot pasakojimo, kai popiežius Leonas I-asis palygino šias grandines su grandinėmis, kuriomis Šv. Petras buvo surakintas, kai kalėjo Romoje, įvyko stebuklas − grandinės susiliejo į vieną.
Bazilika pastatyta ant ankstesnio pastato pamatų apie 432−440 m. ir yra netoli Romos koliziejaus. Ją pašventino 439 m. popiežius Sikstas III-asis. Vėlesniais laikais ji buvo ne kartą perstatinėjama. Restauracija atlikta apie 780 m. Pagrindinį perstatymą organizavo kardinolas Giuliano della Rovere apie 1471−1503 m., matyt, norėdamas paversti bažnyčią įtakingos viduramžių Romos giminės kapaviete. Išrinktas popiežiumi ir pasivadinęs Juliju II-uoju, Giuliano della Rovere pakeitė planus. Jis planavo save palaidoti Šv. Petro bazilikoje ir užsakė Mikelandželui įspūdingą savo kapo monumentą, kurį turėjo sudaryti virš 40 skulptūrų. Grandiozinis sumanymas niekuomet nebuvo įgyvendintas. Mirus popiežiui ne kartą „apkarpytas“. Galų gale, iš viso projekto buvo atliktos tik 3 statulos, iš kurių žymiausia „Mozės“ statula, kuri buvo baigta 1515 m. ir bazilikoje atsidūrė apie 1542-45 m. Paties Julijaus II-ojo kapas yra Šv. Petro bazilikoje.
Bazilika dar buvo restauruota 1875 m. Bažnyčioje yra Domenichino ir Guercino dailės darbų. Freską Šv. Petro grandinių stebuklo tema bazilikos lubose 1706 m. atliko Giovanni Battista Parodi. Bazilikoje palaidotas XV a. dailininkas ir skulptorius Antonio del Pollaiuolo, kuris savo metu čia dirbo, kartu su savo broliu, dailininku Piero.