google/wiki40b huggingface dataset:
Fundamentalizmas

Fundamentalizmas (lot. Fundamentum, „pagrindas“) – kokios nors tiesos supratimas griežtai paremtas jos fundamentinėmis idėjomis, ir bekompromisinis jų laikymasis bei taikymas. Pasireiškia religijoje, politikoje ir kitose srityse.
Krikščioniui fundamentalistui – Biblija; haredi judėjui – Tora; musulmonui – Koranas ir t. t. Fundamentalistai savo religinį tekstą dažniausiai priima pažodžiui kaip absoliučią tiesą ir stengiasi gyventi pagal savo tikėjimo knygą.
Jo atstovai tiki, kad egzistuoja vienintelė tiesa ir, kad jie tą tiesą pažįsta. Tai nuostata tvirtai ir nenukrypstamai laikytis tam tikros tikybos su visais jos atributais, nesileidžiant į kompromisus, nešvelninat jos, nemenkinant statuso. Manoma, jog religijos širdis yra doktrina, o ne apeigos. Dažniausiai šiandieniniame pasaulyje susiduriama su religiniu fundamentalizmu. Fundamentalizmas reiškiasi daugelyje religijų, bet ne vienodai energingai. Mūsų laikais jis stipriausias islamo tikyboje. Fundamentalizmą išsamiai aptaria Ernest Gellner knygoje „Postmodernizmas, protas ir religija“. Anot jo, Islamas yra atsparus sekuliarizacijai (pasaulietiškumui), nes jis yra įkurta religija, teigianti užbaigusi ir ištobulinusi Abraomo tradiciją.
Kai kurie autoriai religinį fundamentalizmą aiškina psichikos sutrikimais.
Marian von Reinhard

Biografija

Gimė 1881 m. rugsėjo 5 d. Ukmergėje, kilęs iš profesionalių kariškių dinastijos (jo tėvas – Rusijos kariuomenės pulkininkas), kurios genealogija fiksuota jau nuo XII a. 1899 m. baigė kadetų mokyklą Polocke, 1902 m. Michailo Artilerijos karo mokyklą Sankt Peterburge. 1914 m. baigė Nikolajaus karo inžinerijos akademiją. 1914 m. lapkritį tapo kapitonu, 1915 m. gruodį pulkininku. Pirmojo pasaulinio karo metais 1916 m. M. J. Reingardas tapo Rusijos karo atašė Italijoje. 1922 m. grįžo į Lietuvą ir pradėjo tarnauti Lietuvos kariuomenėje, kur tapo karinės mokyklos specialistu. 1929 m. baigė aukštosios karo mokyklos karininkų kursus ir tapo kariuomenės inspektoriumi. Lietuvos kariuomenėje M. J. Reingardas dirbo Vytauto Didžiojo Aukštųjų karininkų kursų inspektoriumi, matematikos ir kitų tiksliųjų mokslų dėstytoju. Aukštojoje karo mokykloje dėstė matematiką, topometriją ir chemiją. 1930 m. išleido mokslinius konspektus Neorganinė chemija ir organinės chemijos įvadas. 1929 m. parengė paskaitų konspektą „Tikimybių teorija ir jos pritaikymas artilerijos šaudyme“. 1931 m. tapo karybos inžinieriu-technologu. 1933 m. išėjo į rezervą. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, kur trejus metus praleido pabėgėlių stovykloje, 1948 m. išvyko į Italiją, o vėliau į Argentiną, kur dirbo inžinieriumi. Mirė 1976 m. birželio 16 d. Buenos Airėse.
Mūsų žodis (reformatai)

Istorija

Iki 1924 m. leido Evangelikų reformatų draugija – vėliau – Lietuvos evangelikų reformatų kolegija. Spausdino Š. Levi spaustuvė Kaune, Biržų spaustuvė Biržuose. Ėjo nereguliariai, iš viso išėjo 70 numerių. 
Bendradarbiavo: Juozapas Dilys, Povilas Jakubėnas, Povilas Jašinskas, Stasys Neimanas, Jonas Šepetys, Povilas Šepetys, Jokūbas Šernas, Petras Šernas ir kiti.
Petras Jonikas

Petras Jonikas (1906 m. kovo 25 Antringis, Viduklės valsčius – 1996 m. vasario 3 d. Riversaidas, palaidotas Čikagoje) – Lietuvos kalbininkas, daktaras.

Biografija

1927–1934 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas), 1935–1937 m. studijas tęsė Rygos, Karaliaučiaus, Vienos universitetuose. 1942 m. daktaras.
1937–1943 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete ir Vilniaus universitete; 1942 m. docentas. 1935–1940 m. lietuvių kalbos draugijos valdybos narys. 1938–1940 m. leisto Kaune ir 1958–1960 m. – Čikagoje žurnalo „Gimtoji kalba“ redaktorius. 1940–1944 m. dar dirbo lietuvių kalbos institute. 1942 m. apgynė mokslų daktaro disertaciją. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1946–1949 m. dėstė Pabaltijo universitete prie Hamburgo. 1949 m. persikėlė į JAV. Čikagos universitete studijavo bibliotekininkystę, 1957–1973 m. dirbo šio universiteto bibliotekoje, 1970–1973 m. dėstė baltų kalbas. Jo pastangomis 1951 m. suorganizuotas Lituanistikos institutas; 1954–1964 m. jo prezidentas. 1969–1978 m. Pedagoginio lituanistikos instituto Čikagoje rektorius.

Mokslinė veikla

Tyrinėjo bendrinės kalbos istorijos, kalbos kultūros problemas, lietuvių pavardes, vietovardžius, paskelbė straipsnių apie kalbininkus. Redagavo A. Salio „Raštus“ (4 t. 1979–1992 m., V. Biržiškos „Aleksandryną“ (3 d. 1960–1965 m. , sudarė P. Skardžiaus darbų bibliografiją. Bendradarbiavo LE ir Encyclopedia Lituanien.
Laisvės kovotojas

Laisvės kovotojas – Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos pagrindinis pogrindžio leidinys, ėjęs 1942 m. spalio 8 d. – 1944 m. gegužės mėn. Kaune. Kartu su „Nepriklausoma Lietuva“ ir „Į Laisvę“, „Laisvės kovotojas“ priskiriamas prie svarbiausių lietuvių antinacinio pasipriešinimo leidinių.

Istorija

Leistas du kartus per mėnesį. Pirmieji du numeriai atspausdinti rotatoriumi ir rašomąja mašinėle, 250 egz. tiražu, Kūno kultūros rūmuose. Nuo 3-o numerio spausdintas iškiliąja spauda slaptose spaustuvėse, iki 5000 egz. tiražu. Vokiečių Gestapui 1943 m. liepos 25 d. konfiskavus 13-ą numerį ir sunaikinus spaustuvę Paragių namuose Tvirtovės al., laikraštis toliau buvo spausdinamas Antano Mildažio namuose įrengtoje spaustuvėje Laumenų k., Aukštosios Panemunės valsčius. 1944 m. gegužės mėn. suėmus leidėjus ir uždarius spaustuvę, paskutinieji du numeriai atspausdinti Šiauliuose. Jubiliejinis 1944 m. vasario 16 d. numeris (50 egz.) išėjo su spalvota lietuviška trispalve. Išleisti 28 numeriai.
Spaudos bendradarbiai ir leidėjai: Vladas Bakūnas, Kazys Brazauskas, Izidorius Kurklietis, Vytautas Paragys, Edvardas Paragis, Jonas Mildažis, Aleksandras Liudvikas Viršila, Algirdas Vokietaitis, Zigmas Zubrys.
Leidinio turinį sudarė vedamieji, atsišaukimai, vidaus bei užsienio žinios. Atstovavo Lietuvos visuomenės liberaliai tautinei srovei ir išreiškė jos rezistencines pastangas. 
Prelato Mykolo Krupavičiaus tvirtinimu, Laisvės kovotojas buvo geštapininkų leidžiamas pogrindinis laikraštis klaidinti antinacinę visuomenę. 1944 m. vasario-kovo mėn. jame rašyta, Smetonos santvarka yra ir liks mirusi. Šioji santvarka pati save nuteisė dėl reiškiamo žydams bei lenkams prielankumo. Mes siekiame valstybės, sukurtos autoritetiniais, fašistiniais pagrindais, kurioje gyvena vien tik lietuviai. Todėl skelbiame griežtą kovą rusams, vokiečiams, lenkams, žydams. ... Krikščionių demokratų partija, kuriai vadovauja dvasiškija, rodo didelį prielankumą žydams.
Bebaimis (filmas)

Turinys

1980 m. Vakarų Berlyne susipažino 4 užsieniečiai studentai: perspektyvus beisbolininkas amerikietis Mikis, švedas Johanas, anglas Trevis ir italė Rafaela. Vakarėlio metu įvyko nelaimingas atsitikimas, kurio metu Mikiui buvo sužalota ranka.
Praėjus 20 metų jis dirba šaltkalviu, o visus pinigus išleidžia lažyboms. Negana to, jis įsiskolinęs banditams, kurie reikalauja grąžinti didelę pinigų sumą. Kaip tik tada jį pasiekia netikėtas kvietimas – jaunystės draugai švedas ir anglas kviečia jį susitikti Berlyne ir prisiminti senus laukus, netgi pasisiūlo nupirkti lėktuvo bilietą. Vis tik linksmybės baigiasi liūdnai – Johanas parsiveda į namus merginą, kurią netyčia nužudo. Vyrai nusprendžia atsikratyti kūno, tačiau reikalai darosi vis labiau komplikuoti: Mikis pradeda reikalauti pinigų iš Johano. Vėliau jis ima šantažuoti Rafaelą, kuri, nors ir ištekėjusi už Trevio, augina Mikio sūnų ir visus tuos metus ją gauna pinigus už tylėjimą. Galiausiai paaiškėja, kad trijulė sugalvojo planą kaip atsikratyti Mikio apkaltinant jį žmogžudyste...
Bareljefas

Bareljefas (pranc. bas-relief „žemas iškilumas“) – skulptūrinio reljefo pobūdis, kai plastinis vaizdas iškilęs virš fono plokštumos mažiau negu per pusę savo apimties (gilesnis vadinamas horeljefu). Plačiai taikomas skulptūroje, taikomosios dekoratyvinės dailės dirbiniuose, medaliuose, monetose; dažna architektūrinio dekoro priemonė.
Bareljefų užuomazgos yra dar neolite ant akmenų išskaptuoti petroglifai. Ypač paplito Antikoje, senovės Rytuose (bareljefais puošti šventyklų frontonai, frizai, triumfo arkos, kolonos. Vėliau bareljefų naudojimas suklestėjo Renesanso architektūroje ir dailėje; ypač gausiai taikytas baroko interjerų puošyboje. Lietuvoje bareljefas pradėtas naudoti nuo XV a. (vienas pirmųjų pavyzdžių – Vilniaus herbas).
Rusijos Federacijos miestų statybos kodeksas

Miestų statybos kodeksas (rus. Градостроительный кодекс) - kodifikuotas Rusijos Federacijos (RF) įstatymas, priimtas 2004 m., reguliuojantis teisinius santykius miestų statybos srityje.
Vrocenas

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1787 m. kaime dvarą pasistatė Anastasija Vročinska.
Birutė Jonušauskienė

Biografija

1992 m. baigė Vilniaus lengvosios pramonės aukštesniąją mokyklą technikė – technologė. 2000 m. Viečiūnų verpimo fabriko „Drobė“ Socialinės rūpybos inžinierė, profsąjungos komiteto pirmininkė, 2002 m. UAB „Šilumos tinklai“ laborantė, profesinės sąjungos „Vienybė“ pirmininkė, 2006 m. Druskininkų savivaldybės paslaugų ūkio direktoriaus pavaduotoja.
1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyriaus narė.
2004–2007 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narė, Švietimo, kultūros ir sporto komiteto pirmininkė.
Kevin Andrew Lynch

Kevinas Linčas (angl. Kevin Andrew Lynch; 1918 m. – 1984 m.) – JAV miestų planavimo teoretikas ir rašytojas.
Jis empiriškai studijavo miestų planavimą. Pagrindinė tyrimų sritis buvo tai, kaip individai suvokia ir juda miestuose. Kevino Linčo knygose tiriamas laiko ir istorijos poveikis miestų vystymesi, kaip miestų vystymasis paveikia vaikus, kaip pritaikyti žmonių suvokimą fiziškai formuojant miestus ir regionus, siekiant konceptualios gero miesto formos.
Lyncho svarbiausias darbas yra: „The Image of the City“ (Miesto įvaizdis), išleistas 1960 m. Šis darbas buvo penkerių metų tiriamojo darbo rezultatas. Darbe nagrinėjama kaip naudotojai priima erdvinę informaciją, kai jie keliauja miestais. Buvo panaudoti trijų JAV miestų pavyzdžiai: Bostono, Džersio ir Los Andželo).
Stula

Stula (lot. stola ‹ gr. stolé 'ilgas drabužis') – XIX a. I p. krikščionių denominacijos dvasininkų liturginių drabužių (angl. vestment) elementas. Dažniausiai ilga, siaura juosta praplatintais galais. Stula pasiūta iš kanvos ir balto medvilninio satino. Kanva siuvinėta vilnoniais ir medvilniniais siūlais. Galuose dažnai pritvirtinami kutai.

Istorija

Stula iš pradžių buvo panaši į šaliką ar skarą, kuri dengė pečius ir krito kūno priekyje. Po to, kai septintame amžiuje Romos Bažnyčia pasisavino stulą ji tapo siauresnė ir itin prabangiai ornamentuota, kad jis tapo kilmingumo simboliu. Dabar stula paprastai platesnė ir gali būti padaryta iš įvairių medžiagų.
Egzistuoja daug teorijų iš kur stula atsirado, tačiau veikiausiai jos kilmė yra susijusi su Romos imperijos imperatoriškaisiais pareigūnais. Dvasininkijos nariams pradėjus tapti romėnų administracijos dalimi, jie būdavo apdovanojami tam tikrais pasižymėjimo ženklais imperinėje ir bažnytinėje hierarchijoje. Įvairios stulos versijos atsirado būtent iš tokio vartojimo.
Another Place

Kita Vieta (angl. Another Place) – anglų skulptoriaus Antony Gormley sukurtos skulptūros, esančios Krosby Byče, pajūryje prie Krosbio (Anglija). Instaliaciją sudaro 100 į jūrą žvelgiančių lietos geležies žmogaus figūrų, kurios išdėstytos 3,2 kilometrų pločio ruože. Kiekviena figūra yra 189 cm aukščio ir sveria apie 650 kg. Kaip būdinga autoriaus darbams, skulptūros sukurtos jo paties kūno pavyzdžiu. Potvynių ir atoslūgių metu, kai kurios skulptūros tai užliejamos vandens, tai vėl išnyra. Daug figūrų išbūna ilgai panirusios po vandeniu ir dabar padengtos ūsakojais. Skulptūros išlietos Joseph ir Jesse Siddons liejykloje.
Skulptūros pirmą kartą parodytos Vokietijoje, Kukshafeno pakrantėje 1997 m., vėliau Stavangeryje Norvegijoje, De Panne Belgijoje; 2006 m. lapkritį buvo ketinta skulptūras visam laikui perkelti į Niujorką, tačiau 2007 m. kovą Seftono savivaldybė priėmė sprendimą instaliaciją palikti Krosbyje.
„Kita Vieta“ sukėlė daug ginčų Krosbio apylinkėse. Buvo nuogąstavimų dėl saugumo, todėl 16 skulptūrų buvo pašalinta iš regiono, naviguojamo mažų laivų, nors skulptūros išlieka pavojingos vandens sporto mėgėjams ir traktuotinos kaip kiti vandens pavojai, pvz., povandeninės uolos; trys skulptūros perkeltos į kitą vietą dėl poveikio paukščiams – gamtosaugininkų teigimu, padidėjęs turistų srautas atbaido paukščius nuo jų įprastų maitinimosi vietų. Kai kurie žmonės abejoja skulptūrų estetine verte, nes supaprastintai atvaizduojami ir vyriški lytiniai organai, tačiau bendrai skulptūrų buvimas Krosbyje traktuojamas kaip privalumas turizmo aspektu.
Panašus 100 figūrų projektas „Laiko Horizontas“ (angl. Time Horizon) buvo įtvirtintas alyvmedžių giraitėje netoli Kantazaro Kalabrijoje, tačiau nesukėlė tokios kontroversijos, nes instaliacija buvo sausumoje. 2007 m. panaši 31 skulptūrų instaliacija „Įvykių Horizontas“ (angl. Event Horizont) laikinai buvo Londone, kur skulptūros buvo iškeltos ant aukštų miesto pastatų stogų.
Daniel Davis

Biografija

D. Deiviso tėvai vadovavo kino teatrui. Jis pradėjo vaidinti kai jam buvo 11 metų, kai jam pasiūlė vaidmenį vietinėje Litl Roko televizijos laidoje „Betty’s Little Rascals“. 1963 m. D. Deivisas baigė gimnaziją Litl Roke. Jis studijavo Arkanzaso valstijos menų centre ir tada dirbo Oregono valstijos Šekspyro festivalyje, Stratfordo Šekspyro festivalyje, ir šešerius metus Amerikos konservatorijos teatre. Per šį laiką D. Davisas irgi dėstė vaidinimą.
Kėdainių Šv. Juozapo bažnyčia

Istorija

Į Kėdainius nuo 1703 m. pradėjo važinėti Kauno jėzuitai. Apie 1747 m. pastatytas jėzuitų misijos namas ir bažnyčia. Ji po 1773 m. sunyko. Kėdainiuose 1704 m. paskirtas sklypas karmelitų bažnyčiai ir vienuolynui, kurie pastatyti iki 1709 m. Vienuolynui priklausė Daukšų kaimas. 1713 m. įkurta parapija.
1766 m. pastatyta nauja bažnyčia. Parapijai 1820 m. priklausė Kėdainių miestas ir Janušavos priemiestis. Rusijos valdžia 1832 m. vienuolyną uždarė, parapiją prijungė prie Josvainių. Vėliau vienuolyno pastatas paverstas kareivinėmis. Iki 1863 m. suvežta mediena bažnyčios sienojams pakeisti.
Po Pirmojo pasaulinio karo bažnyčia buvo Kėdainių Šv. Jurgio parapijos filija. Joje kapelionas laikydavo pamaldas mokiniams. 1963–1991 m. bažnyčia neveikė, joje buvo įrengtas sandėlis. Restauruota pagal architekto Dainiaus Juozėno projektą.

Architektūra

Bažnyčia kryžminio plano, dvibokštė. Apsidė trisienė, virš jos – bokštelis. Šalia presbiterijos yra žemesnės zakristijos. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora mūrinė (viršutinė dalis ažūrinė). Jame stovi medinė varpinė.
Albinas Mykolas Daugiala

Biografija

1965 m. pagal paskyrimą atvyko dirbti į Raseinius Mechanizuotos kolonos Nr. 12 meistru. 1967 m. paskirtas Kaimo statybos kolonos inžinieriumi, 1973 m. – jos viršininku. Nuo 1993 m. AB „Raseinių statyba“ generalinis direktorius.
Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Raseinių rajono skyriaus narys.
2003 m. balandžio – gegužės mėn. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys.
Ariogalos šv. arkangelo Mykolo parapijos rėmėjas.
Hanelijaus tema

Istorija

Temą 1950 m. pasiūlė suomių šachmatų kompozitorius Janas Hanelijus. (Jan Ingvar Hannelius; 1916–2005)
, patalpinęs savo uždavinį žurnale  Die Schwalbe. Jo vardu ir pavadinta ši tema.
Aveilut

Aveilut (hebr. אבלות 'laidojimas') – tai judėjų laidotuvių tradicijos, paremtos halachos įstatymais. Laidotuvėms vadovauja chevra kadiša חברה קדישא (šventoji grupelė). Dauguma žydų moka chevra kadiša mokestį, kad jiems mirus chevra kadiša pasirūpintų jų palaidojimu pagal halacha įstatymus, surastų gerą laidojimo vietą arba už juos pasimelstų.

Palaikų laidojimas

Palaidoti reikia kuo greičiau po mirties. Tora reikalauja, kad palaikai būtų palaidoti tą pačią dieną arba vėliausiai kitą dieną. Ši taisyklė tikriausiai įvesta dėl karšto klimato Izraelyje.

Velionio apraudojimas

Tradiciškai, apraudodami velionį, judėjai iš dalies susiplėšo savo drabužius. Drabužiai įplėšiami kairėje pusėje, arčiau širdies, jei miršta tėvai, ir dešinėje pusėje, jei miršta broliai, seserys, vaikai. Tokiais drabužiais judėjai vaikšto 30 dienų, visą apraudojimo laikotarpį. Jei tomis dienomis drabužis pakeičiamas, jis taip pat turi būti įplėštas.
Vytautas Kazimieras Alseika

Biografija

Sesuo Marija Alseikaitė-Gimbutienė. 1931–1932 m. savaitinio žurnalo „Kino naujienos“ leidėjas ir redaktorius. 1933–1934 m. laikraščio „Lietuvos aidas“ korespondentas. 1934–1935 m. žurnalo „Kinas“ redaktorius. 1935 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą. 1937–1938 m. Vilniui vaduoti sąjungos sekretorius ir reikalų vedėjas. 1938–1939 m. dirbo Lietuvos pasiuntinybėje Varšuvoje. 1939–1941 m. Eltos Vilniaus skyriaus vedėjas. 1943–1944 m. advokatas.
1944 m. pasitraukė į Austriją. 1946–1948 m. dirbo Jungtinių Tautų paramos pabėgėliams organizacijose Vakarų Vokietijoje. 1949 m. persikėlė į JAV. 1953 m. grįžo į Vokietiją, Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto (VLIK) Vykdomosios tarybos tarnautojas. 1961–1967 m. redagavo VLIK leidinius. 1967 m. atvyko į JAV. 1967–1969 m. dienraščio „Draugas“, 1969–1972 m. VLIK informacinio biuletenio Niujorke redaktorius. Buvo užverbuotas sovietinio saugumo (slapyvardis „Orestas“). 1972 m. grįžo į Lietuvą.
Laisvas žodis (1917)

Istorija

Leido Lietuvių karininkų sąjungos centro ir Rusijos imperijos kariuomenės 12-osios armijos vykdomasis komitetas. 1917 m. liepos 13 d. išėjo pirmasis numeris. 1917 m. rugsėjo 17 d. – spalio 3 d. vietoje „Laisvo žodžio“ Valkoje (Latvija) leistos „Karpilkomo žinios“. Išėjo 4 numeriai. 1918 m. „Laisvas žodis“ leistas Petrograde. Spausdino Veisbruto spaustuvė Petrograde. Išėjo 18 numerių. Išleido priedus: „Laisvas žodis“, „Švenčių dovanėlė“.
Redagavo redakcijos kolektyvas: Jurgis Byla, Jurgis Elisonas, Vladas Natkevičius, Kazys Šimonis.
Noreikiai (Meškuičiai)

Aplinkinės gyvenvietės

Gavėnaičiai – 2 km
MEŠKUIČIAI – 2 km
Thomas Young

Žymiausi pasiekimai

Tomas Jungas išmoko skaityti būdamas dvejų metų, šešiametis studijavo literatūrą, 9-14 metų mokėsi graikų ir romėnų klasikų, prancūzų, italų, senovės žydų, persų ir arabų kalbų, išmoko diferencialinio skaičiavimo, parašė išsamią graikų filosofinių sistemų analizę. Pasirinkęs mediko profesiją, 1795 metais įsigijo medicinos daktaro diplomą. Jis buvo kartu ir astronomas, ir metalurgas, ir fizikas, ir muzikantas, ir net gabus gimnastas. Svarbiausias T. Jungo nuopelnas – šviesos interferencijos reiškinio atradimas bei difrakcijos reiškinio paaiškinimas remiantis bangine teorija. Interferencijos terminą sugalvojo būtent Jungas. Pirmasis jis išmatavo ir šviesos bangos ilgį.
1807 m. nustatė, jog Huko dėsnis galioja tik pradinėje apkrovimo stadijoje, taip pat apibrėžė tamprumo modulio sąvoką (nors ji 1727 m. minima Leonardo Oilerio rankraščiuose).
Jis taip pat domėjosi egiptologija ir netgi ėmėsi versti Rozetos akmenį, tačiau sugebėjo perskaityti tik Ptolemėjo vardą. Nusivylęs savo rezultatais metė šį užsiėmimą. Tarp šio mokslininko ir egiptologijos tėvo Ž. F. Šampoljono vyko lenktynės hieroglifų šifravime, anglui pasitraukus prancūzas tapo vieninteliu, kuris teisingai perskaitė hieroglifus.
Balcho provincija

Geografija

Didesniąją dalį teritorijos užima Baktrijos lyguma. Pietuose paviršius kyla į kalnus. Būdingos stepės, drėkinami slėniai. Šiaurine riba teka Amudarjos upė.

Gyventojai

Dauguma Balcho gyventojų yra tadžikai (kalbantys dari, >50 % gyventojų). Taip pat gyvena puštūnai (27 %), turkmėnai (11,9 %), uzbekai (10,7 %), hazarai, baludžai, arabai. Dauguma tikinčiųjų yra musulmonai sunitai, yra izmailitų.
Herkonas

Herkonas – magnetinio lauko daviklis, susidedantis iš dviejų hermetiškame (paprastai stikliniame) korpuse esančių iš magnetinės medžiagos pagamintų kontaktų. Stipresnis išorinis magnetinis laukas (priartinamas magnetas, įjungiamas greta esantis elektromagnetas ir pan) sujungia, atjungia ar perjungia herkono kontaktus. Perjungimo tipas priklauso nuo herkono konstrukcijos. Herkono korpusas užpildomas intertinėmis dujomis arba jame sukuriamas vakuumas.
Herkonai yra patikimesni nei paprasti perjungikliai, todėl naudojami signalizacijoje (įsilaužėlis, atverdamas duris ar langą, nutolina greta esantį magnetą) ir kai kuriose klaviatūrose. Paplitę herkoniniai dviračio greičio matuokliai (herkonas montuojamas ant dviračio rėmo, o besisukantis magnetas – ant dviračio rato). Kai kada herkonai naudojami elektros variklių grandinėms jų darbo metu perjunginėti.
Jie tinka naudoti ir sprogimui pavojingose aplinkose, nes hermetiškame korpuse esantys kontaktai negali sukelti elektros kibirkšties. herkono ir jį perjungiančio elektromagneto derinys vadinamas herkonine rele.
Pagrindinis herkonų trūkumas – paprastai stiklinis jų korpusas yra labai trapus.
Išsivysčiusi šalis

Išsivysčiusi šalis – valstybė, kuri dėl savo ekonominio, socialinio ir politinio išsivystymo yra palyginti aukštesnėje stadijoje negu besivystančios šalys. Tokia valstybė šnekamojoje kasdienėje kalboje laikoma turtinga. Priskyrimas priklauso nuo išsivystymo kriterijaus pasirinkimo.
Hanna Hilton

Biografija

Hana gimė 1984 m. gruodžio 31 d. nediliame Indianos miestelyje – Brukvilyje. Mokykloje buvo palaikymo grupės narė, tuo pačiu pusę dienos dirbdamo „Dairy Queen“ užkandinėje. Modelio karjerą pradėjo nuo apatinio trikotažo reklamos. Vėliau jos nuotraukas internete pamatęs agentas pasiūlė darbą Los Andžele.
2006 m. gruodį įvyko pirmoji jos fotosesija žurnalui „Penthouse“, kuriame ji iškart tapo „mėnesio mergina“. Šiek tiek vėliau, sutikus jos vaikinui Džekui Venaisui (pornografijos aktoriui, kuris 2008 m. nuteistas 9 metams laisvės atėmimo už plėšimą ir išžaginimą), nusprendė filmuotis filmuose suaugusiems. Pirmoji jos sekso scena nufilmuota 2008 m., kompanijos „Brazzers“. Tų pačių metų gegužę Hana pasirašė išskirtinį kontraktą su kompanija „Vivid Entertainment“, kuriame nurodyta, kad visose sekso scenose jos partneriu bus jos vaikinas Džekas Venaisas. Jos debiutinis filmas šioje kompanijoje buvo „Meggan & Hanna Love Manuel“.
2009 m. spalio 28 d. tinklalapis „Lukeford.com“ pranešė, kad Hana paliko suaugusiems skirtą pramogų industriją.
Be pornografijos filmų, Hana atliko kamėją filme „Svetimas kūnas“.
FC Barcelona Femeni

Istorija

Moterų futbolo klubas susikūrė 1988 m. Per tuos metus būta ir pakilimų, ir nuopolių. 
Dabartinis klubas kovoja dėl aukščiausių vietų ir trofėjų tiek Ispanijoje, tiek Europos turnyruose.
2017 m. klubas žaidė su FC Gintra. Tai buvo 2017–18 m. UEFA moterų Čempionų lygos aštuntfinalio rungtynės.
Algimantas Adolfas Jucys

Biografija

Gimė 1936 m. lapkričio 14 d. Kaune, fiziko ir matematiko Adolfo Jucio šeimoje. 1960 m. baigė teorinės fizikos studijas VU absolventas. Nuo 1967 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijoje. 1971 m. tapo fizikos ir matematikos mokslų daktaru. 1977-1990 m. dirbo fizikos institute, 1990-1996 m. teorinės fizikos ir astronomijos institute. Iki 1997 m. teorinės fizikos ir astronomijos instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis. Buvo JAV matematikų draugijos narys. Tyrinėjo atomo ir branduolio sluoksninių modelių teoriją bei jos matematinius tyrimus. Kartu su JAV mokslininku G. E. Murphy sukūrė Jucys-Murphy elementų formulę, kuria remiamasi kuriant kvantinių grupių (q algebrų) teoriją. Mirė 1998 m. liepos 29 d. Vilniuje.
Junichiro Koizumi

Biografija

Koidzumį galima vadinti trečios kartos politiku. Jo tėvas, Džiunia Koidzumis (小泉純也), buvo generalinis Japonijos gynybos agentūros direktorius ir parlamento narys, senelis Matadžiras Koidzumis (小泉 又次郎) buvo pašto ir telekomunikacijų ministras Hamagučio ir Vakacukio vyriausybėse bei ankstyvasis pašto privatizavimo šalininkas.
Džiuničiras Koidzumis gimė 1942 m. sausio 8 d.Jokosukoje, Kanagavos prefektūroje. Baigė Jokosukos vidurinę mokyklą, Keio universitete studijavo ekonomiką. Įstojo į Londono universiteto koledžą. 1969 m., mirus tėvui, grįžo į Japoniją.