google/wiki40b huggingface dataset:
Šermano skveras

Šermano skveras (angl. Sherman Square) yra viešoji vieta, esanti 72-os ir Brodvėjaus gatvių sankryžoje, Aukštutiniame Vestsaide, Manhatane, Niujorke. Šį mažą žemės plotą miestas nupirko 1849 metais ir 1891 metais pavadino jį kadaise netoliese gyvenusio William Tecumseh Sherman vardu. Pietuose skveras ribojasi su 72-ąja gatve, šiaurėje su Verdžio skveru.
1960-ais ir 1970-ais metais kaimyniniai Verdžio ir Šermano skverai, vietiniams gyventojams buvo geriau žinomi "adatų parko" pavadinimu. Pagal šį terminą buvo pavadintas 1971 metų filmas Panika adatų parke (angl. The Panic in Needle Park), kurio veiksmas vyko Šermano skvere. Filmą režisavo Jerry Schatzberg, pagrindinį vaidmenį atliko Al Pacino (kuriam tai buvo antroji rolė).
Šis skveras taip pat yra žinomas dėl savo elegantiškų metro rūmų, kurių mieste liko tik trys.
2009 m. Formulės 2 sezonas

Sezono formatas ir taisyklės

Iš viso sezoną sudarys 16 lenktynių 8 trasose. Kiekvieną lenktynių savaitgalį sudarys dvi 30 min. ilgio treniruotės, dvi 30 min. kvalifikacinės lenktynės ir dvi 40 min. (arba 110 km) lenktynių sesijos. Taškai lenktynininkams bus skiriami lygiai tokiu pačiu principu kaip ir Formulėje 1 - už pirmas aštuonias vietas (10-8-6-5-4-3-2-1).
Kadangi Formulės 2 automobilius paruošė Formulės 1 Williams ekipa, šio čempionato nugalėtojas gaus teisę į pilną treniruočių kartu su Williams ekipa programą. Pirmi trys bendros įskaitos lenktyninikai gaus FIA superlicencijas, kurios suteiks teisę dalyvauti Formulės 1 čempionate.
Sergejus Draščiukas

Sergejus Draščiukas (g. 1959 m. rugsėjo 13 d. Rusijoje) – Lietuvos karininkas (pulkininkas), Sausumos pajėgų štabo viršininkas.
Bridų seniūnija

Bridų seniūnija buvo šiaurės Lietuvoje. Centras – Bridai.

Istorija

1920 m. Lietuvoje įsteigus seniūnijas, Bridų seniūnu išrinktas Smilgių kaimo ūkininkas Pranas Petrauskas, sekretoriumi – Bridų kaimo ūkininkas Mykolas Dambrauskas.
1940 m. vasarą seniūnija panaikinta ir įkurta Bridų apylinkės taryba. Vokiečių okupacijos metais seniūnu dirbo Bridų kaimo ūkininkas Petras Abromas, palankus vokiečių režimui. Po karo, vengdamas trėmimų, slapstėsi ir trėmimų išvengė. Žmona su vaikais buvo ištremta į Sibirą. Petras Abromas apsigyveno Rozalime, dirbo pagalbinius darbus, įprato prie degtinės. Grįžusi iš Sibiro žmona jo nebepriėmė. Jis taip ir mirė svetimame miestelyje visų apleistas.
Pasibaigus karui, 1944 m. seniūnija vėl performuota į Bridų apylinkės tarybą .
Mindaugas Bastys

Biografija

1972–1983 m. mokėsi Šakių raj. Kriūkų vidurinėje mokykloje, 1990 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademijoje zootechniko specialybę. Parengė biomedicinos mokslų srities agronomijos daktaro disertaciją „Pluoštui auginamų linų pasėlio tankumo, derliaus bei jo kokybės formavimas technologinėmis priemonėmis“.
1990 m. Kriūkų kolūkio darbuotojas, 1991 m. AB „Kauno audiniai“ Kriūkų filialo direktorius, 1993–2000 m. UAB „Agrolina“ direktorius, 1998–2000 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto Augalininkystės katedros mokslinis bendradarbis. 2000 m. Kriūkų seniūnijos seniūnas. 2000–2004 m. ir 2008–2018 m. Seimo narys. Nuo 2005 m. Lietuvos žemės ūkio ministerijos ministro patarėjas, 2006–2008 m. Lietuvos ministro pirmininko patarėjas. 2016–2017 m. Seimo pirmininko pavaduotojas .
2000–2003 m., 2003 m. ir 2007–2008 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys.
Nuo 2001 m. sausio iki 2018 m. kovo – Lietuvos socialdemokratų partijos tarybos ir Prezidiumo narys.
2017 m. kovo 9 d. paskelbta, jog remiantis Valstybės saugumo departamento pažyma M. Basčiui neišduotas leidimas dirbti su slapta informacija. 2017 m. balandžio 18 d. LR Seimas patvirtino Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto (NSGK) tyrimo išvadas, kad „M. Bastys veikė prieš Lietuvos interesus, jo ryšiai su Rusijai dirbančiais asmenimis kelia grėsmę šalies saugumui“. NSGK taip pat pareiškė, kad teikdamas paaiškinimus jam M. Bastys melavo. M. Bastys visus kaltinimus neigė. 2017 m. gruodžio 22 d. LR Konstitucinis teismas paskelbė, kad M. Bastys sulaužė priesaiką ir šiurkščiai pažeidė Konstituciją nuslėpęs savo ryšius su buvusiu KGB darbuotoju Piotru Vojeika, kai pretendavo gauti leidimą dirbti su slapta informacija. 2018 m. kovo 13 d. LR Seimas balsavo dėl Seimo nario mandato panaikinimo M. Basčiui, tačiau balsavusiųjų už (72 balsai) nepakako. Kovo 14 d. šis informavo, kad iš Seimo pasitrauks savo noru.
Išsiskyręs, buvusi sutuoktinė Jolanta, vaikai Domantas ir Kasparas.
Josifas Goškevičius

Atminimas

J. Goškevičiaus atminimas įamžintas Malio kaime baltarusių skulptoriaus R. B. Grušio. Taip pat pačiame Astravo mieste atidengtas bronzinis biustas, kurio autorius - baltarusių skulptorius Valerijus Januškevičius. Minske Lošycos mikrorajone šio veikėjo vardu pavadinta gatvė. Rusų skulptoriaus Olego Kamovo nulietas biustas pastatytas ir Hakodatės muziejuje.
Goškevičiaus vardu pavadintos ir kai kurios iki tol nežinomos vabzdžių rūšys Pietų Korėjoje.
Armijos karo juristas

Armijos karo juristas, armvoenjuristas (rus. армвоенюрист) – DVRA karinio teisininko laipsnis, atitikęs antro rango komandarmą, o vėliau – generolą pulkininką. Naudotas 1935–1943 m.
Laipsnis įvestas 1935 m. rugsėjo 22 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu „О введении персональных военных званий начальствующего состава РККА“ ('Apie asmeninių karinių laipsnių įvedimą DVRA vadovaujančiam personalui'), panaikintas 1943 m., kai visiems karo juridinės tarnybos karininkams buvo įvesti armijos kariniai laipsniai su pridėtu žodžiu „justicijos“. Laipsnį suteikdavo TSRS CVK ir LKT nutarimu. Armvoenjuristai tapo justicijos generolais pulkininkais.
Ametistas

Ametistas – kvarco atmaina.
Kietumas pagal Moso skalę - 7.

Pavadinimo kilmė

Žodis ametistas iš graikų kalbos reiškia "negirtas". Jau senovės graikai ir romėnai tikėjo, kad ametistas gali apsaugoti nuo apgirtimo, dėl to naudodavo taures, apagamintas iš ametisto.

Aprašymas

Ametistas – silicio oksidas (SiO₂), violetinė kvarco atmaina bei labiausiai vertinama šio mineralo atmaina. Ametisto spalvos varijuoja nuo blankiausiai alyvinės iki gilios purpurinės. Vertingiausias ametistas yra gilaus vidutinio violetiškumo su rožiniais atspalviais. Kilminga violetinė spalva padarė jį mėgstamą karalių bei aukštuomenės jau prieš tūkstančius metų.  
Kaitinamas ametistas praranda savo spalvą ir tampa gelsvu, žalsvu ar net visai bespalviu. Naudojamas juvelyrikoje.
Laisvas žodis (1929)

Istorija

Leido ir redagavo P. Balutis. Griežtai pasisakė prieš tautininkų vykdomą vidaus ir užsienio politiką, kritikavo aukščiausius valdžios atstovus, rašė apie valdininkų nusikaltimus. Išėjo 16 numerių.
Pajūris (žurnalas)

Istorija

Leido draugija „Pajūris“ kartą per mėnesį. Spausdino spaustuvė „Grafika“ Šiauliuose. Išėjo 12 numerių.
Rašė apie Klaipėdos krašto istoriją, gyventojų papročius, pajūrio gamtą, Klaipėdos ekonomiką, kultūrą, propagavo Lietuvos pajūrį.
Bendradarbiavo Vytautas Augustinas, Petras Babickas, A. Bartkus, Jonas Duoba, Jurgis Dovydaitis, M. Gudaitis, Steponas Kolupaila, L. Kudrickas, J. Razma, Ieva Simonaitytė, Hermanas Šulcas, F.Tumasas, Antanas Vaičiūnas, Aleksandras Vitkauskas ir kt.
Redagavo J. Dubickas, M. Šliaža.
Tromsø IL

Istorija

Klubas įkurtas 1920 m.
Vasilijus Ulrichas

Vasilijus Ulrichas (rus. Ульрих, Василий Васильевич; 1889 m. liepos 13 d. Ryga – 1951 m. gegužės 7 d. Maskva) – TSRS valstybės veikėjas, armvoenjuristas (armijos karo juristas, laipsnis suteiktas 1935 m. lapkričio 10 d.), vėliau – justicijos generolas pulkininkas (laipsnis suteiktas 1943 m. kovo 11 d.). Vienas pagrindinių stalininių represijų vykdytojų, vadovavo TSRS Aukščiausiojo teismo Karinei kolegijai.

Ankstyvieji metai

Buvo krikštytas kaip stačiatikis. Jo tėvas buvo Latvijos revoliucionierius, kilęs iš baltvokiečių, o motina – iš rusų bajorų šeimos. Dėl tėvo atviro dalyvavimo revoliucinėje veikloje visa šeima 5 metus išbuvo tremtyje Irkutske.
1908 m. prisidėjo prie revoliucinio judėjimo. 1910 m. įstojo į RSDDP (bolševikas). Rygoje baigė realinę mokyklą. 1914 m. baigė Rygos politechnikos instituto komercinį skyrių.
1914-1915 m. dirbo kontoros darbuotoju.
1915 m. paimtas į kariuomenę. Baigė praporščikų mokyklą, tarnavo pionierių batalione. 1917 m. gavo paporučikio laipsnį.

Tarnyba VČK-OGPU organuose

Nuo 1918 m. dirbo RTFSR NKVD organuose ir VČK, buvo finansų skyriaus vedėjas. Nuo 1919 m. – vidaus apsaugos kariuomenės štabo komisaras. Vėliau paskirtas Juodosios ir Azovo jūrų pajėgų ypatingojo skyriaus viršininku. 1922 m. vasarį vadovavo Kryme likusių baltagvardiečių laivyno karininkų masiniams suiminėjimams ir šaudymams.

Veikla teismuose

1926–1948 m. buvo TSRS Aukščiausiojo Teismo Karinės kolegijos pirmininkas ir kartu 1935–1938 m. – TSRS Aukščiausiojo Teismo pirmininko pavaduotojas. Buvo Boriso Savinkovo proceso teismo pirmininkas, Savinkovas nuteistas mirti, bet nuosprendis čia pat pakeistas 10 metų kalėjimo.
Pirmininkavo svarbiausiems stalininių represijų laikų procesams: Pirmajam Maskvos procese (1936 m. rugpjūčio 19-24 d.), antrajam Maskvos procesui (Lygiagrečiojo antitarybinio centro procesas; 1937 m. sausio 23-30 d.), trečiajam Maskvos procesui (Antitarybinio dešiniojo trockistinio bloko procesas; 1938 m. kovo 2-13 d.), Tuchačevskio procese (1937 m. birželio 11 d.) ir t. t.
Buvo vienas iš pagrindinių represijų organizatorių. Iš J. Stalino gaudavo nurodymus apie teisiamųjų bausmių griežtumą.
1948 m. Politbiuro nutarimu pašalintas iš Aukščiausiojo teismo pirmininko pavaduotojo pareigų dėl trūkumų darbe ir „kai kurių TSRS Aukščiausiojo teismo narių bei jo aparato darbuotojų piktnaudžiavimo tarnybine padėtimi“, paskirtas Juridinės akademijos dėstytoju.
Oficialiais duomenimis mirė laisvėje nuo infarkto. Palaidotas Maskvos Novodevičės kapinėse. Žinoma ir versija, kad prieš mirtį V. Ulrichas buvo suimtas ir mirė kalėjime.
V. Ulricho žmona buvo Ana Kasel (Анна Давыдовна Кассель; 1892–1974), RSDDP narė nuo 1910 m., buvusi V. Lenino sekretoriato darbuotoja.
Kristupas Druckis-Sokolinskis

Biografija

Polocko vaivados Mykoo Druskio-Sokolinskio sūnus.
LDK sekretorius nuo 1607 metų, po tėvo Aziaričiansko seniūnas, Mstislavlio kaštelionas 1623–1625 m., Polocko kaštelionas nuo 1625 metų.
1639 perdavė Aziarišansko seniūniją žentui Kristupui Statkevičiui, išsaugojo lene Kazėnų, Rounajų, Tarapčianų ir kitus kaimus, kurie po to perėjo jo sūnui Kazimierui Leonui Druckiui-Sokolinskiui.
Vaivorykštės Žaltys

Vaivorykštės Žaltys (Vaivorykštės Gyvatė) – svarbi Australijos aborigenų mitologinė būtybė, vienas iš pasaulio kūrėjų. Jis yra atsakingas už svarbiausią gyvybės elementą – vandenį.
Su Vaivorykštės Žalčiu susijusios istorijos ir vieta mitologijoje varijuoja priklausomai nuo genčių. Kai kur jis yra siejamas ir su vaisingumu, žeme, gyvybės atsiradimu. Dažnai siejamas su vandens ciklu žemėje, laikomas atsakingu už išdžiuvusių vandens telkinių ir apskritai vandens žemėje atsinaujinimą.
Taip pat Vaivorykštės Žaltys baudžia prasižengusius genties įstatymams bei globoja jų besilaikančius.
Lietuvos dizainerių sąjunga

Lietuvos dizainerių sąjunga (LDiS) – Lietuvos visuomeninė meno kūrėjų organizacija, vienijanti dizainerius, pedagogus, mokslininkus.

Istorija

Lietuvos dizainerių sąjunga įkurta 1987 m. spalio 16 d., iškilus būtinybei konsoliduoti Lietuvos pramonės įmonėse dirbančius dizainerius, rūpintis dizaino idėjų ir informacijos sklaida visuomenėje, didinti dizaino vaidmenį, formuojant harmoningą, estetiškai turtingą žmogaus aplinką. Nuo pat Sąjungos susikūrimo į ją buvo priimami patyrę dizaineriai – profesionalai, turintys aukštąjį dizaino išsilavinimą, daugiausiai baigę studijas Vilniaus dailės akademijos Dizaino katedroje. Nuo 1990 m. Baltijos šalių dizainerių asociacijos, nuo 2007 m. Tarptautinės industrinio dizaino asociacijų tarybos (Internetional Council of Societies of Industrial Design, ICSID), Tarptautinio dizaino aljanso (International Design Alliance, IDA) narė, nuo 2001 m. Lietuvos meno kūrėjų asociacijos narė, 2004 m. suteiktas Meno Kūrėjų organizacijos statusas.

Veikla

Lietuvos dizainerių sąjungos aukščiausias organas – suvažiavimas, turintis visas visuotinio narių susirinkimo teises, kolegialus valdymo organas – LDiS valdyba, vienasmenis valdymo organas – LDiS pirmininkas.
Lietuvos dizainerių sąjunga skatina ir propaguoja sąjungos narių kūrybą, gina jų autorines teises, rengia konkursus, parodas, konferencijas, dalyvauja kūrybiniuose projektuose. 2007 m. vienijo 139 narius.
Pirmininkas Tautvydas Kaltenis – nuo 2001 m.
Rudakaklis kragas

Išvaizda

Rudakaklis kragas mažesnis už ausuotąjį kragą. Patino ir patelės viršugalvis, nedidelis kuodukas ir nugarinė kaklo dalis juodi. Kita nugarinė kūno pusė juodai ruda. Skruostai pilki, kaklas ryškiai rudas, pilvas baltas. Mažosios plasnojamosios plunksnos baltos. Snapas tamsus, jo pamatinė dalis geltona. Kojos juosvos. Akys rausvos. Abiejų lyčių paukščiai mažai skiriasi. Žiemą rudakaklis kragas būna be kuoduko, kaklas baltas. Jaunikliai panašūs į suaugusius žiemos apdaru, tik jų galvos šonai dryžuoti. Pūkuotų jauniklių galva ir kaklas išilgai dryžuoti, kūno viršutinė dalis pilkai rusva, nežymiai dryžuota.

Paplitimas

Arealas pertrauktas. Vakarinėje Eurazijoje paplitęs nuo Danijos iki Obės baseino. Šiaurėje siekia Kolos pusiasalį, Vidurinė Uralą, Obės vidurupį. Į pietus paplitęs iki Syrdarjos slėnio, Užkaukazės, Bulgarijos, rytinėje Azijoje paplitęs nuo Viliujaus baseino iki Ochotsko jūros. Šiaurėje arealas siekia Kolymos deltą, pietuose – šiaurės rytų Kiniją. 
Gyvena Šiaurės Amerikoje. Žiemoja Atlanto ir Ramiojo vandenyno pakrantėse.
Lietuvoje labai retas. Kartais peri Žuvinto ir Urkio ežeruose. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija

Nemėgsta plačių atvirų vandenų, pasirenka mažus, seklius ežerėlius, kūdras, nenaudojamus durpynus, užžėlusius tvenkinius. Žuvinto ežere taip pat vengia atvirų vietovių, apsistoja tankių švendrynų pakraščiuose.
Rudakaklis kragas labai paslaptingas paukštis. Dieną slepiasi augalijos tankmėje, juos pastebėti labai sunku. Aktyvesni prietemoje, naktį.
Lizdą krauna abu paukščiai iš supuvusių pernykščių augalų dalių sunkiai prieinamose vietose, tankiuose sąžalynuose. Į lizdą ir šalia jo krauna vandens lelijų, lūgnių lapus. Juos neša ir tada, kai dėtis būna užperėta ar jau baigiama perėti. Tai skiriamasis rudakaklio krago bruožas. Dėtyje paprastai būna 2–3 kiaušiniai, kurių svoris – apie 27 gramus. Peri abu paukščiai apie 23 dienas. Dėtis visą laiką mirksta vandenyje. Rudakaklis kragas, prieš palikdamas lizdą, gerai uždengia jį šlapia lizdo medžiaga. Taip kiaušiniai apsaugomi nuo plėšrūnų.
Minta smulkiomis žuvelėmis, vandens bestuburiais.
Stanislovas Leduchovskis

Biografija

Lenkijos bajorų Leduchovskių giminės atstovas, herbo „Szaława“ savininkas. 1683 metais 16-metis Stanislovas Leduchovskis kartu su broliais Felicijonu ir Kazimieru dalyvavo Vienos mūšyje (1683) su turkais-osmanais.
Kalifornijos lietuvis

Kalifornijos lietuvis – JAV lietuvių mėnesinis žurnalas, ėjęs 1946–1950 m. Oklende (Kalifornijos valstija) bei nuo 1947 m. Los Andžele.

Istorija

Leido ir redagavo Bronė Skirienė, Los Andžele – Antanas Skirius; 1949–1950 m. redagavo Juozas Vitėnas. Bendradarbiavo J. Jonaitis, L. Macijauskas, A. Regis, Bronė Starkienė ir kiti. Nuo 1950 m. sausio vietoj žurnalo „Kalifornijos lietuvis“ pradėtas leisti žurnalas „Lietuvių dienos“.
Teit Modern galerija

Teit Modern galerija (angl. Tate Modern) – Britanijos šiuolaikinio meno galerija Londone, turinti nacionalinės statusą ir esanti Teito muziejų tinklo dalimi. Vienas lankomiausių pasaulio meno muziejų (2013 m. buvo šeštas lankomiausias su daugiau nei 4,8 mln. lankytojų per metus). Galerijos lankymas nemokamas, išskyrus vykstančias parodas. Adresas: Bankside, 25 Sumner Street, London SE1 9TG.

Istorija

Teit Modern galerija atidaryta 2000 m. ir sulaukė greito pripažinimo, tapo vienu šiuolaikinio pasaulio profesionaliojo meno centrų. Ji įsikūrusi 1947 m. architekto Giles Gilbert Scott suprojektuotame, buvusios Benksaido elektrinės (Bankside Power Station) pastate prie Temzės Benksaido rajone, Londono centre. Galerijos nuolatinėje ekspozicijoje apžvelgiami visi pagrindiniai XX a. moderniojo meno judėjimai, joje reprezentuoti Pablas Pikasas, Salvadoras Dali, Anri Matisas, Henris Muras, Endis Varholas, Naumas Gabo, Albertas Džakometis, Choanas Miro, Džeksonas Polokas, Markas Rotko, Rojus Lichtenšteinas ir kiti.

Paveikslai

Kai kurie iš galerijos paveikslų:
Ludger Stühlmeyer

Biografija

Gimė muzikų šeimoje, pradžioje mokėsi Osnabriuko konservatorijoje. Mele baigęs vidurinę mokyklą, Štiulmajeris Aukštojoje menų akademijoje Brėmene studijavo senovinę, bažnytinę muziką, vargonus ir dainavimą. Kompoziciją studijavo pas Helgę Jungą (Berlynas), Giunterį Krecšmarą (Brėmenas), Karlhaincą Štokhauzeną (Kelnas), grigališkąją semiologiją pas Luidžį Agustonį, Godehardą Jopichą ir Johanesą Berchmansą Gėšlą. Vestfalijos Vilhelmo universitete Miunsteryje studijavo muzikologiją, filosofiją, teologiją ir tapo mokslų daktaru.
1980 m. Liudgeris Štiulmajeris tapo Osnabriuko vyskupijos kantoriumi, 1988 m. – Miunsterio vyskupijos pastoraciniu kantoriumi. Nuo 1994 m. -Bavarijos Aukštutinės Frankonijos miesto ir dekanato kantorius, Bambergo arkivyskupijos bažnytinės muzikos darbuotojas. 1995 m. Hofo mieste Šv. Marijos bažnyčioje įsteigė koncertų ciklą, kur nuolat atliekami šiuolaikinių kompozitorių nauji kūriniai. Kartu su muzikologu Klausu Bekmanu atliko visus Dytricho Bukstehudės vargonų kūrinius.
Štiulmajerio įkurtą kamerinį chorą Capella Mariana sudaro tarptautiniai profesionalūs dainininkai ir ambicingi mėgėjai. Ansamblio repertuare skamba kūriniai nuo viduramžių iki naujos šiuolaikinės bažnytinės muzikos. 2003 m. iš Bambergo arkivyskupijos bažnytinės muzikos katedros kapelmeisterio Werner Pees perėmė raštvedybą.
Liudgeris Štiulmajeris rašo kūrinius chorui, fortepijonui ir vargonams, kamerinę muziką. Jo kūrinių technika įsišaknijusi į klausymo patirtį. Įkvėpimo liturginei muzikai semiasi iš katalikų bažnyčios mišių šlovinimo bei žodžio ir garso santykio grigališkajame chorale. Nuolat bendradarbiauja su lietuvių dainininke Zene Kružikaite.
Šeimyninė padėtis: žmona – autorė ir mokslininkė Barbara Stühlmeyer, dukra – Lea Stühlmeyer.
Aidas (JAV)

Aidas – JAV lietuvių darbininkų laikraštis, ėjęs 1923–1930 m.

Istorija

Leido Amerikos darbininkų apšvietos draugija. Iki 1928 m. ėjo Klyvlende, 1928–1930 m. – Detroite.
Redagavo J. Baltrušaitis (1923–1927 m.), L. Urbonas (1927–1930 m.)
Ruslanas Korostenskis

Biografija

1992-1997 m. Ruslanas Korostenskis studijavo Ukrainos Kijevo Kultūros instituto Režisūros ir prodiusavimo fakultete. 1993-1998 m. jis gilino savo žinias Rusijos Sankt Peterburgo Iljos Repino dailės institute.
1997-2001 m. R. Korostenskis režisavo dainininko Gyčio Paškevičiaus, pop atlikėjos Elenos Puidokaitės-Atlantos, grupių „Mango“, „B’Avaria“, „Delfinai“, „Kastaneda“ ir kitų atlikėjų hitų vaizdo klipus.
2001-2006 m. kaip nepriklausomas režisierius kūrė stambių Lietuvos prekybos tinklų MAXIMA LT, RIMI, degalinių grupės „Statoil“, didžiausių šalies mobiliojo ryšio operatorių „Omnitel“, „Bitė“, „Tele2“, gėrimų rinkos atstovų „Kalnapilis“, „Rasa“, „Selita“, laikraščių „Respublika“, „Vakarų ekspresas“, žurnalo „Laisvalaikis“ ir kitų prekės ženklų reklamas.
20 metų R. Korostenskis užsiima japonų samurajų kovos menu kendo, kurį Lietuvoje praktikuoja keliasdešimt žmonių. 2003 m. kino atstovas įgijo trečiąjį kendo kategorijos laipsnį; iš viso egzistuoja 7 šio kovos meno, kurio profesionalai meistriškai įvaldę kardus, laipsniai.
Karara

Istorija

Regione IX a. pr. m. e. gyveno Apuano ligūrai. Miestas atsirado iš barakų, kuriuos romėnai pastatė marmuro kasėjams po Ligūrijos užėmimo II a. pr. m. e. pradžioje. Viduramžiais apylinkes valdė Bizantija ir lombardai, po to Lunio vyskupas, kol XIII a. miestas tapo nepriklausomu. Kovoje tarp popiežiaus ir Šventosios Romos imperatoriaus šalininkų Karara dažniausiai palaikė pastaruosius. Vyskupai valdė miestą 1230–1313 m., o po to valdė Piza, Luka, Florencija. Vėliau Karara atiteko milaniečiui Džian Galeacui Viskonti.
Po Filipo Marijos Viskonti mirties 1477 m. dėl Kararos kovėsi Sarzanos valdovas Tomas Kampofregosas su Malaspinų šeima, kuri nugalėjo ir iš čia nuo XVI a. valdė savo žemes. XV–XIX a. miestas priklausė Masos-Kararos kunigaikštystei. Valdant paskutinei Malaspinai Marijai Terezei, kuri ištekėjo už Ercole III d’Este, Karara buvo prijungta prie Modenos kunigaikštystės.
Po trumpo Elizos Bonapartė valdymo, Karara grįžo Modenai. Per Italijos suvienijimą iš čia kilo Domenico Cucchiari liaudies sukilimas. Karara buvo ir Giuseppe Mazzini revoliucionierių centras.
Akmentašiai Kararoje turėjo labai radikalius įsitikinimus. Pasak New York Times 1894 m., daugelis smurtingų revoliucionierių, išvytų iš Šveicarijos ir Belgijos vyko į Kararą, kur 1885 m. įkūrė pirmą anarchistų grupę Italijoje. Anarchistiški akmentašiai daug prisidėjo prie profsąjungų judėjimo Italijoje.
1929–1945 m. Karara, Masa and Montinosas buvo sujungti į vieną savivaldybę, bet po karo buvo atstatyta ankstesnė padėtis.
1968 m. Kararoje atsirado Anarchistų Federacijų Internacionalas.
Vaclovas Paulauskas (1942)

Biografija

1961 m. baigė Raseinių rajono Lyduvėnų vidurinę mokyklą. 1961–1962 m. mokytojavo. 1966–1981 m. Kelmės rajono laikraščio „Komunistinis žodis“ literatūrinis darbuotojas, žemės ūkio skyriaus vedėjas, atsakingasis sekretorius, redaktoriaus pavaduotojas. 1976 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.
1990–1993 m. žurnalo „Politika“ redaktorius, nuo 1994 m. žurnalo „Gairės“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Rašė kultūros, žemės ūkio ir kitomis temomis. 1990 m. sudarė ir išleido pirmąjį Lietuvos žinyną „Kas yra kas Lietuvoje“, 1992, 1993 m. ir 1997 m. – papildytus jo leidimus. 1994 m. išleido sutrumpintą šio žinyno variantą anglų kalba.
X pasaulio futbolo čempionato atranka

D pogrupis

Nyderlandų Antilai laimėjo be kovos, pasitraukus Jamaikai.
Marksizmo-leninizmo institutas prie TSKP CK

Marksizmo-leninizmo institutas prie TSKP CK – valstybinė Rusijos mokslo įstaiga, veikusi 1921–1991 m. Maskvoje.

Istorija

Įsteigta 1921 m. kaip Markso ir Engelso institutas. 1928 m. prie jo prijungta Spalio revoliucijos ir RKP(b) istorijos komisija. 1931 m. sujungus Markso ir Engelso institutą su Lenino institutu, įkurtas Markso-Engelso-Lenino institutas prie VKP(b), kuris 1957 m. pervadintas į Marksizmo-leninizmo institutą prie TSKP CK.
Leido marksizmo-leninizmo teoretikų, TSRS valstybės ir partinių veikėjų raštus. Publikavo TSKP dokumentus, tyrė Rusijos komunistinio judėjimo, TSKP, tarptautinio komunistinio judėjimo istoriją.
Leido tęstinį leidinį „Voprosy istoriji KPSS“.
Kareivių tiesa

Kareivių tiesa – komunistinės orientacijos laikraštis, leistas nelegaliai 1920–1936 m. Kaune.

Istorija

Leido LKP CK komjaunimo organizacijų vykdomasis komitetas, vėliau – LKP CK kaip leidinį kareiviams. Spausdintas Smolenske (13 numerių), Kaune, pogrindinese „Kovos“ ir „Spartako“ spaustuvėse. Išėjo 86 numeriai 600-3000 egz. tiražu.
Rašė apie Lietuvos politiką, tarptautinę padėtį, kareivių gyvenimą, propagavo komunistines idėjas.
Bendradarbiavo Zigmas Angarietis, Abraomas Bermanas, Vincas Kapsukas ir kt.
Redagavo Povilas Jankauskas, Karolis Požela, Kazys Preikšas, Antanas Sniečkus.
Skardupių Švč. Mergelės Marijos, Krikščionių Pagalbos, bažnyčia

Istorija

1940 m. pabaigoje įkurta Skardupių parapija (iš Kalvarijos, Liudvinavo, Marijampolės parapijų dalies kaimų ir vieno Keturvalakių parapijos kaimo).
1941 m. vyskupo Antano Karoso pašventintoje naujoje bažnyčioje pradėtos laikyti Šv. Mišios. Vokietijos okupacijos metais ji baigta įrengti. Iš sugriautos Marijampolės žydų sinagogos pastatyta dviaukštė klebonija. Visas statybas organizavo klebonas Antanas Ylius, 1945 m. nuteistas 10 m. kalėti. Skardupiuose dirbo ir mirė buvęs kalinys, klebonas Vincas Gelgata (1905–1975) bei čia 1980–1989 m. klebonavęs Boleslovas Čegelskas (1922–1989).

Architektūra

Projekto autorius – arch. Romanas Steikūnas (panaši jo suprojektuota Pamūšio bažnyčia).  Bažnyčia kryžminio plano, su siaura trisiene apside ir 3 bokšteliais. Šventoriaus tvora medinių statinių, su mūriniais vartais.