google/wiki40b huggingface dataset:
Alfonsas Janulis

Biografija

Brolis Petras Janulis. 1930–1940 m. mokytojavo Kaune. 1932 m. baigė Kauno meno mokyklą, 1945 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą. 1944–1951 m. dėstė Kauno universitete, nuo 1947 m. Tapybos ir skulptūros katedros vedėjas, 1946–1948 m. ir Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute. 1950–1971 m. Kauno politechnikos instituto Grafinių darbų ir piešimo katedros vedėjas. Nuo 1971 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto Dailės katedros vedėjas. Nuo 1973 m. profesorius. 
Nuo 1939 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys, nuo 1961 m. LSSR dailininkų sąjungos narys.

Kūryba

Sukūrė reljefų („Eglė žalčių karalienė“, 1938 m.), reljefinių portretų (Antanas Žmuidzinavičius, 1970 m.; Tadas Ivanauskas, Vincas Vitkauskas, abu 1972 m.), statulų („Iešmininkas“, 1948 m.; „Priešų tankai nepraeis“, 1965 m.), biustų (Kazimieras Baršauskas, 1969 m.; „Medicinos darbuotoja“, 1985 m.), dekoratyvinių skulptūrų. Kūriniai kameriški, dekoratyvūs, pabrėžtas linijų ritmas, stilizacija. Nuo 1938 m. dalyvavo parodose, individuali paroda surengta 1969 m. Kaune.
Pensakola

Istorija

Miestas įkurtas 1559 m.
Strateginis bombonešis

Strateginis bombonešis (angl. strategic bomber; rus. стратегический бомбардировщик) – sunkusis bombonešis, skirtas atakuoti tolimus taikinius dideliais kiekiais bombų, siekiant sunaikinti priešo gebėjimą kariauti. Skirtingai negu taktiniai bombonešiai, kurie veikia fronto zonoje ir atakuoja kariuomenę bei karinius įrengimus, strateginiai bombonešiai skrenda į priešo teritorijos gilumą ir ten naikina strateginius taikinius (karinius įrengimus, gamyklas ir miestus). Strateginiai bombonešiai gali būti naudojami ir taktinėse misijose. Strateginių bombonešių turi JAV, Rusija ir Kinija. Indija 4 tokius bombonešius nuomoja iš Rusijos.

Šiuolaikiniai strateginiai bombonešiai naudoja ne tik bombas, bet ir sparnuotąsias raketas. Strateginiai bombonešiai, specializuoti atakuoti sparnuotosiomis raketomis, TSRS ir Rusijos ginkluotosios pajėgose vadinti/vadinami raketnešiais.

Termino nevienareikšmiškumas

Strateginiais paprastai vadinami tik sunkieji bombonešiai su tarpkontinentiniu veikimo spinduliu ir paprastai pritaikyti branduoliniams ginklams naudoti. Pvz., bombonešiai „Tu-22M“, „Тu-16“ ir „B-47“ gali atakuoti branduoliniu ginklu, tačiau yra mažesnio veikimo spindulio, tad paprastai vadinami tolimaisiais bombonešiais.
Nesant bendro sutarimo ir dėl politinio svorio, kai kurios valstybės strateginiais bombonešiais gali vadinti ir mažesnio pajėgumo bombonešius, pvz., Kinijos „Xian H-6A“, Jungtinės Karalystės „Vickers 667 Valiant“, Prancūzijos „Mirage 2000N“, JAV „FB-111“.
Kotonu

Istorija

1851 m. prancūzų kolonistai čia įkūrė karinę gyvenvietę, kurią naudojo palaipsniškai regiono okupacijai. Miesto komercinei raidai esminis postūmis buvo 1965 m. įrengtas modernus dirbtinis uostas.

Pavadinimo kilmė

Fonų kalboje Cotonou reiškia „Mirties upės žiotys“.
Svalia

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad upėvardis kilo nuo žodžių „svilti“, „svelti“.
Dirvinė šerardija

Biologija

Vienmetis žydintis žolinis augalas, išaugantis iki 5–20 cm aukščio. Jo žiedai smulkūs, blyškiai rožiniai ar alyviniai, susitelkę į menturius. Žydi balandžio–liepos mėnesiais. Vaisius – riešutėlis. Dauginasi sėklomis.
Auga derlinguose laukuose ir daržuose, palei takelius kaip piktžolė. Nederlingose augavietėse jie būna smulkūs, o derlinguose dirbamuose laukuose išauga neaukšti, bet vešlūs, su keliais stiebais, besidriekiančiais pažeme.

Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje dirvinė šerardija nuo 1989 m. įrašyta į Raudonąją knygą.
Augavietės nustatytos Palangoje, Birštone, Pakruojo, Joniškio rajonuose. Grėsmę kelia intensyvi žemdirbystė, trąšų naudojimas.
Morgan Lewis malūnas

Morgan Lewis malūnas yra ilgiausiai veikęs cukranendrių malūnas Barbadose. Savo komercinę veiklą jis sustabdė 1947 m. Vėliau malūnas tapo muziejumi, kuriame veikia fotografijų paroda, eksponuojamos cukranendrių pramonės istorijos Barbadose akimirkos ir pan. Muziejaus lankytojams leidžiama užlipti iki pat malūno viršaus. 1999 m. gruodžio mėnesį malūnas buvo rekonstruotas ir nuo to laiko jis visiškai veikia - sukasi girnos, sparnai ir kita įranga.
Šis malūnas laikomas neįkainojama vertybe, nes jis yra tik vienas iš dviejų veikiančių cukranendrių malūnų pasaulyje (kitas yra Antigvoje). Sezono metu (nuo vasario iki liepos) malūnas dirba ir kiekvieno mėnesio sekmadienį yra spaudžiamos cukraus sultys.
Vladas Dautartas

Vladas Dautartas (1927 m. kovo 10 d. Šilelis, Raudondvario valsčius – 2000 m. spalio 11 d. Vilnius) – Lietuvos rašytojas, eseistas, dramaturgas.

Biografija

Sūnus Julius Dautartas. 1957 m. baigė bibliotekininkystę Vilniaus universitete. Dirbo bibliotekose, periodinių leidinių redakcijose.

Kūryba

Parašė apsakymų, apysakų trilogiją apie karo ir pokario sumaištį Lietuvoje. Apysakose, apsakymuose vyrauja žvejų buities vaizdai, poetizuojama gamta, atskleidžiama vaiko pasaulėjauta. Nuotykių apysakos jaunimui pasižymi dinamišku veiksmu. Novelių romane „Senojo gluosnio pasaka“ lyriškai vaizduojama prieškario panemunės sielininkų, amatininkų buitis. Romane „Vaclovo Gailiaus užrašai“, apsakymų rinkinyje „Jazminas tėvo sode“ parodyta pokario rezistentų veikla, sovietinio saugumo represijos. Parašė lyrinių miniatiūrų, esė apie rašytojus, novelių, ekologinės tematikos esė ir straipsnių. Kūrinių išversta į latvių, ukrainiečių, armėnų, rumunų, rusų kalbas.
Sankt Peterburgo Šv.Jono bažnyčia

Švento Jono bažnyčia  (rus. Церковь Святого Апостола Иоанна, est. Jaani kirik) – evangelikų liuteronų šventovė Rusijos Sankt Peterburgo mieste. Konsekruota Apaštalo Jono vardu, pamaldos vykta estų kalba. Administraciškai priklauso Ingrijos evangelikų–liuteronų bažnyčiai.

Istorija

Evangelikų bendruomenė mieste susikūrė dar 1731 m., ji meldėsi Pirmojo kadetų korpuso patalpose. 1841 m. tikintieji suskilo į vokiečių ir estų dalis. Po metų užregistruota Šv. Jono estiška parapija, o 1844 m. prie jos įkurta mokykla, kurioje buvo dėstoma ir estų kalba. 1860 m. pagal architekto Haroldo Juliaus Bosės (vok. Harald Julius von Bosse) projektą pastatyta pseudoromaninio stiliaus bažnyčia. Virš raudonų plytų pastato iškilo bokštas–varpinė, pastate vienu metu galėjo melstis 800 tikinčiųjų. Gretimame name gyveno pastorius, buvo įkurta prieglauda ir pradinė mokykla. Šv. Jono bažnyčia turėjo kelias filijines koplyčias, tarp jų ir kalėjimuose. 1884–1906 m. parapijiečių skaičius augo ir pasiekė 22 000. Pastoriais tarnavo žinomi estų nacionalinio judėjimo veikėjai Jakobas Hurtas (est. Jakob Hurt) (1880–1901 m.) ir Rudolfas Kalas (est. Rudolf Kallas) (1901–1913 m.).
1930 m. Šv. Jono bažnyčia buvo uždaryta, bokštas nugriautas. Prie nutinkuoto pagrindinio fasado įrengti laiptai: pastatas paverstas dviaukščiu, jame įsikūrė klubas. 1993 m. mieste vėl įregistruota estų liuteronų bendruomenė, kuriai 1997 m. perduotas pastatas. Nuo 2000 m. vyksta pamaldos. 2009 m. prasidėjo bažnyčios atstatymo darbai, pastatui grąžinta pirminė išvaizda. Lėšų – 3,1 mln. kronų (apie 200 tūkst. eurų) – tam skyrė Estijos kultūros ministerija. 2011 m. vasario 20 d. Šv. Jono bažnyčia atšventinta. Iškilmėse dalyvavo Estijos arkivyskupas Andresas Pederas (est. Andres Põder) ir šalies prezidentas Tomas Ilvesas.
2011 m. birželio 14 d. miesto lietuvių, latvių ir estų bendruomenės bažnyčioje tradiciškai paminėjo tragiškus 1941 m. įvykius – masinius trėmimus iš Baltijos respublikų. Vyko ekumeninės pamaldos, kalbas pasakė trijų Baltijos šalių generaliniai konsulai Sankt Peterburge. Jungtinis bendruomenių choras „Balticum“ bažnyčioje giedojo „Lietuva brangi“ (lietuviškai), „Pūt, vējiņi“ (latviškai) ir „Laul Põhjamaast“ (estiškai).
Šeiko šokio teatras

„Šeiko šokio teatras“ – Klaipėdos menininkų grupės „Žuvies akis“ įsteigtas šokio teatras. Teatro kūrėjų branduolį sudaro choreografė Agnija Sarulienė, šokėjai ir choreografai Petras Lisauskas, Darius Berulis, Aušra Krasauskaitė, Inga Kuznecova ir Dovilė Binkauskaitė. Šokio teatro repertuaras formuojamas asociacijos „Žuvies akis“ kūrybinės veiklos pagrindu. Tikslai – profesionaliai dirbant įtvirtinti šiuolaikinį šokį Klaipėdoje. Teatras gastroliuoja užsienyje.

Istorija

2009 m. „Memelio mieste“ pradėjo veikti „Žuvies akies“ šokio studija. Siekdama populiarinti šiuolaikinio šokio žanrą, kartu su kitais menininkų grupės „Žuvies akis“ nariais 2013 metais Agnija Sarulienė įsteigė šokio teatrą „PADI DAPI Fish“. Teatrui 2013 metų vasario mėnesį Kultūros ministro įsakymu oficialiai suteiktas teatro statusas. Lietuvos publikai naujas šokio teatro pristatymas surengtas „Menų spaustuvės“ (Vilniuje) kiemelyje per tarptautinio festivalio „Naujasis Baltijos šokis“ programą, „Žuvies akiai” minint 10 metų veiklos sukaktį.
2012 m. Auksiniam scenos kryžiui už šokio meną buvo nominuoti Agnija Šeiko ir Petras Lisauskas, atitinkamai už choreografiją ir vaidmenį A. Šeiko šokio spektaklyje „Aikštelėje laisvų vietų nėra“ („Žuvies akis“, atlikėjai Petras Lisauskas ir Darius Berulis). Apdovanojimą laimėjo Agnija Šeiko.
2014 m. teatras dalyvavo Šiuolaikinio šokio festivalyje „Bičių sąskrydis ’6“.
2015 m.  už „PADI DAPI Fish“ šiuolaikinio šokio ir garso spektaklio-ekskursijos "Keliaujančios bažnyčios. Klaipėda / Mėmelis" režisūrą bei choreografiją pelnytas Boriso Dauguviečio auskaras, įteiktas Agnijai Sarulienei.
2018 m. šokio teatras "PADI DAPI fish" pakeitė pavadinimą į "Šeiko šokio teatras".
Algis Mačiulis

Biografija

1973 m. baigė Šiaulių Juliaus Janonio vidurinę mokyklą, 1976 m. – Vilniaus pedagoginį institutą. 
1976–1978 m. Vilniaus miesto Lenino rajono vaikų klubo prie Butų ūkio tarnybos vadovas. 1978–1983 m. Šiaulių rajono Gruzdžių Augustino Griciaus vidurinės mokyklos mokytojas. 1983–1984 m. Šiaulių 29-osios profesinės technikos mokyklos dėstytojas. 1984–1995 m. Šiaulių medicinos mokyklos dėstytojas, Šiaulių raj. Švietimo ir sporto skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1995–2015 m. Šiaulių raj. Meškuičių vidurinės mokyklos direktorius.
2015–2019 m. Šiaulių rajono vicemeras.
1995 m. Lietuvos centro sąjungos Šiaulių raj. skyriaus narys, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Šiaulių raj. skyriaus pirmininko pavaduotojas. Nuo 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys. 2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys, mandato atsisakė. 
Sūnus Mindaugas.
Didier Marouani

Biografija

Didier būdamas penkiolikos metų įstojo į Paryžiaus konservatoriją. Įkurdamas „Space“, Marouani turėjo dvejų metų profesionalaus muzikanto patirtį – jis akomponavo žymiems Prancūzijos atlikėjams – Johny Hallyday bei Joe Dassin.
1977 metais prancūzų muzikinėje scenoje pasirodė grupė „Space“, kurią įkūrė klavišininkas, kompozitorius bei aranžuotojas Didier Marouani. Jau pirmasis grupės albumas „Magic Fly“ sulaukė pasisekimo – užkariavo pirmąsias vietas įvairių pasaulio šalių hit-paraduose. Ritmiškai artima disko, ši muzika turėjo stiprų nuokrypį į „grynąją elektroniką“, kuriai tuo metu jau buvo atsidavęs Jean Michel Jarre.
Išleidus trečiąjį „Space“ albumą „Just Blue“ bendras grupės įrašų tiražas perkopė 10 milijonų egzempliorių. Prancūzijos prekybos su užsieniu ministras Marouani muziką paskelbė vienu iš svarbiausių muzikos pasiekimų per visą Prancūzijos istoriją.
1980 metais, nepatenkintas, kad grupės muzika per daug nukrypo link disko ir kartu nutolo nuo grynojo elektroninio skambesio, Didier Marouani paliko „Space“. 1983 m. pradėjo naują projektą – „Paris France Transit“. Jau pirmasis albumas pademonstravo tam tikrą Marouani muzikinių orientyrų evoliuciją – disko ritmus pakeitė elektroninio roko bei taip vadinamos „naujos bangos“ („new wave“) deriniai. Be to, naujos grupės muzikoje vietos atsirado ir gitaros solo partijoms, artimoms Pink Floyd dvasiai. Tais pačiais 1983 metais buvo išleistas grupės koncertinis albumas, po kurio Marouani muzikinėje veikloje prasidėjo ilga pertrauka. Tik 1987 metų vasarą kompozitorius pristatė savo naują solinį projektą „Space Opera“. Be paties maestro, grojusio visais instrumentais, įrašymuose kartu dalyvavo Harvardo universiteto choras bei Tarybų Armijos dainų ir šokių ansamblis. Albumas pasiekė ne tik aukščiausias Europos hit-paradų pozicijas, bet išskrido ir į patį kosmosą, papildęs negausią fonoteką orbitinėje stotyje „Mir“.
Europos Kosminės Agentūros pakvietimu, 1990 metų sausį Marouani koncertavo Prancūzijos Gvianoje, pritraukdamas apie 40 tūkstančių žiūrovų. Akomponavę muzikantai tarsi tarp kitko buvo pavadinti „Space“. Pasvarstęs, kad teisės į šį pavadinimą priklauso tik jam, o jokių kitų pavadinimų publika įsiminti kažkodėl nenori, Didier pradėjo naudoti šį „prekinį ženklą“, dažniausiai koncertų metu.
Nuo 90-ųjų pradžios Marouani koncertavo daugiausia Rusijoje bei Prancūzijoje. Naujai elektroninės šokių muzikos bangai, vadinamajai „techno“, Didier liko abejingas.
Atžala (Voronežas)

Atžala – žurnalas, ėjęs 1916–1917 m. Voroneže.

Istorija

Išėjo trys numeriai. Leidėjas ir redaktorius Julius Janonis.
Budapesti Teherfuvar

Istorija

1935 m. birželio mėnesį klubas viešėjo Lietuvoje, kur Kauno Makabi aikštėje 13 d. su Kovas Kaunas sužaidė 2:2. 14 d. nugalėjo Kauno rinktinę 3:0, o 15 d. – Makabi Kaunas 5:0,  1937 m. birželio 9-10 d. "Budafok" vėl buvo atvykęs į Lietuvą. Birželio 9 d., Kaune 4:1 (1:0) nugalėjo Kauno LFLS, o birželio 10 d. 1:3 (0:1) pralošė ŠŠ Kovui.
Rebeka Kim

Biografija

Rebeka Kim užaugo Vilniuje. Laisvai kalba rusų, korėjiečių, anglų ir lietuvių kalbomis.

Sportinė karjera

Kim dailiuoju čiuožimu užsiėmė būdama 7 metų. Pradžioje čiuožė moterų vienetų kategorijoje. 2009 m. Lietuvos dailiojo čiuožimo čempionate laimėjo naujokų čempionės titulą. 2009 m. Korėjos žiniasklaida Rebeką Kim pavadino „kita Kim Yu-Na“. 2009 m. vasarį Korėjos televizijos kompanijos KBS kanalas Global network Korean rodė dokumentinį filmą apie Rebeką Kim.
2012 m. Rebeka Kim ėmė šokti ant ledo su partneriu Kirilu Minovu atstovaudami Pietų Korėją. Juos treniruoja Irina Žuk ir Aleksandras Svininas. Kim ir Minovo pora turėjo dalyvauti 2012–2013 m. ISU Junior Grand Prix renginiuose Austrijoje ir Kroatijoje, tačiau Austrijoje jiedu nedalyvavo, nes laukė kol Tarptautinė čiuožimo sąjunga patvirtins Minovo čiuožimą už kitą valstybę. Rugsėjo 21 d. TČS leido Minovui čiuožti už Pietų Korėją. Kim ir Minovas savo tarptautiniame debiute Kroatijoje finišavo 10-ti. Jie iškovojo teisę atlikti laisvąjį šokį 2013 m. Pasaulio jaunių dailiojo čiuožimo čempionate Milane, kur užėmė 20-tą vietą.
Didžioji panda

Požymiai

Tankus kailis išmargintas baltos ir juodos spalvos lopais – pagrindinė spalva yra balta, priekinės ir užpakalinės kojos juodos. Juodos spalvos taip pat yra ausys, nosis ir plotai aplink akis.
Suaugusių pandų dydis: ilgis siekia 1,2-1,8 m, įskaitant maždaug 13 cm uodegą, ir nuo 60 iki 90 cm aukščio (iki peties). Patinai gali sverti iki 160 kg. Patelės (paprastai 10-20 % smulkesnės nei patinai)  gali sverti labai mažai, kaip 75 kg, tačiau taip pat gali sverti iki 125 kg. Vidutinis suaugusiųjų pandų svoris yra nuo 100 iki 115 kg.

Taksonomija

Pagal naujausius molekulinės genetikos duomenis didžiosios pandos nuo lokių evoliucinės linijos atsiskyrė prieš maždaug 15 milijonų metų. Šiuo metu laikoma, kad didžiosios pandos priklauso lokinių šeimai ir yra vienintelės išlikusios Ailuropodinae pošeimio atstovės.

Paplitimas

Didžiųjų pandų gyvenimo vieta apima tik 5900 km². Tai yra kalnuotos Kinijos Sičuanio, Šansi ir Gansu provincijų teritorijos. Pandos gyvena subtropiniuose kalnuose su tankiu mišku, maždaug 1500-4000 m aukštyje.
Antanas Pukas

Biografija

Antanas Pukas gimė 1934 m. gruodžio 13 d. ūkininkų Pranciškaus Puko ir Antaninos Pukienės šeimoje, Panevėžio raj., Vepų kaime. 1945 m. su šeima ištremtas į Sibirą (Komijos ATSR). 1946 m. visa šeima iš Sibiro pabėgo ir grįžo į Lietuvą. Grįžus tėvai savo vaikams surado globėjus, kad jie turėtų galimybė mokytis. Tėvai tuo tarpu 1950 m. vėl buvo ištremti į Sibirą, iš kur grįžo tik 1958 m.
1954 m. mokyklą baigė Ukmergėje. 1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1967 m. baigė Rygos visuomeninį patentų institutą, o 1972 m. neakivaizdiniu būdu Maskvos centrinį patentžinystės kvalifikacijos kėlimo institutą.
Nuo 1959 m. Kauno radijo gamyklos (KRG) specialaus konstravimo biuro vedantysis inžinierius, vėliau Kauno radijo matavimo technikos mokslinio tyrimo instituto vyr. mokslinis bendradarbis.

Inžinerinė veikla

Pradėjęs dirbti Kauno radijo gamyklos (nuo 1980 m. Kauno radijo gamykla „Banga“) specialaus konstravimo biure Antanas Pukas specializavosi magnetolų kūrime ir yra magnetolų „Vaiva“, „Minija-4“, „Lietuva“ ir „Nida“, „Nida-3“ pagrindinis autorius. Vėliau Kauno radijo gamyklai pradėjus orientuotis išskirtinai televizorių gamyboje intensyviai dirbo prie visų modifikacijų televizorių „Šilelis“ kūrimo. 1976 m. registravo nešiojamo televizoriaus „Šilelis“ 403D, o 1981 m. – spalvoto nešiojamo televizoriaus „Šilelis“ 410D prototipus.
Nuo 1964 m. iki 1990 m. Antanas Pukas, bendradarbiaudamas su Kauno radijo gamyklos bei Kauno medicinos instituto mokslininkais ir bendraautoriais įregistravo 45 išradimus bei įdiegė 19 racionalizacinių pasiūlymų elektrotechnikos bei medicinos srityse.

Įvertinimas

1988 m. už IV kartos portatyvinių televizorių „Šilelis“ bazinio modelio (2UPT-16-1) sukūrimą Antanui Pukui ir bendraautoriams buvo skirta LTSR valstybinė premija.
2009 m. meteoritas Latvijoje

2009 metų meteoritas Latvijoje buvo Švedijos bendrovės Tele 2 padalinio Latvijoje viešųjų ryšių akcija, kurios metu paskelbta, kad į Latvijos šiaurinę dalį nukrito meteoritas, o vėliau išaiškėjo, kad tai yra klastotė.
2009 m. spalio 25 d. pranešta, kad šiaurės Latvijoje, netoli Mazsalacos nukrito meteoritas ir išmušė kraterį. Ant kojų buvo sukelta gaisrinė, policija ir armija. Taip pat buvo nufilmuotas mėgėjiškas klipas, kur studentas Ancis Steinbergs su draugais įvykio vietoje šneka apie meteoritą. Šis klipas įdėtas į Youtube, vėliau rodytas žinių laidose, naujienų portaluose.
Atvykę specialistai aptiko 9-10 m skersmens ir 2-3 m gylio kraterį su termito liekanomis. Nors pirmasis atvykęs geologijos specialistas Uldis Nulle pareiškė, kad krateris greičiausiai meteoritinės kilmės, tačiau detalesniais tyrimais nustatyta, kad tai žmonių iškasta duobė, kurioje išlydytas termitas.
Spalio 27 d. bendrovė Tele-2 paskelbė, kad tai jos surengtas pokštas, siekiant išblaškyti krizės kamuojamus Latvijos gyventojus. Bendrovė pažadėjo atlyginti nuostolius.
Falling in Love

Siužetas

Du susituokę nepažįstamieji atsitiktinai susitinka, tampa draugais ir įsimyli vienas kitą. Jie kartu leidžia laiką, važinėdami traukiniu į Niujorką.
Eglė Elena Marčėnienė

Eglė Elena Marčėnienė (g. 1939 m. sausio 1 d. Kaune) – Lietuvos muzikologė.

Biografija

1971 m. baigė Lietuvos konservatorijos J. Gaudrimo muzikos istorijos klasę. Nuo 1961 m. Lietuvos nacionalinės Martyno Mažvydo bibliotekos bendradarbė, nuo 1976 m. Muzikos skyriaus vedėja. 1961 m. dalyvavo šioje bibliotekoje kuriant specializuotą Muzikos skyrių. 1982–1990 m. Vilniaus universiteto, 1989–2002 m. Lietuvos muzikos akademijos dėstytoja. Lietuvos viešųjų bibliotekų fonotekų tinklo iniciatorė, nuo 1964 m. vadovė.
Nuo 1995 m. dalyvauja Tarptautinės muzikos bibliotekų, archyvų ir dokumentacijos centrų asociacijos (International Association of Music Libraries, Archives and Documentation Centres, IAML) veikloje, atstovauja Lietuvos nacionalinei Martyno Mažvydo bibliotekai. 1994 m. stažavo Danijos muzikinėse bibliotekose. Nuo 1993 m. tarptautinio referatinio muzikinės literatūros žurnalo „Répertoire International de Littérature Musicale“ (RILM) Lietuvos komiteto pirmininkė.

Mokslinė veikla

Tiria lietuviškų plokštelių leidybos istoriją. Lietuvoje ir užsienyje paskelbė straipsnių, skaitė pranešimų apie Lietuvos muzikos bibliotekininkystę ir bibliografiją, plokštelių leidybą.
Pentalogija

Pentalogija – penkių kūrinių (dažniausiai literatūros ar filmų) rinkinys, kuriuose rutuliuojasi ta pati tema. Pentalogijose dažniausiai būna pasakojama viena istorija, nors neretai jos dalys būna susijusios tik tais pačias veikėjais ar dar mažiau. Retkarčias pentalogijomis vadinami ir daugiau nei penkias dalis turintys rinkiniai, bet į pentalogiją įeina tik pirmosios penkios dalys.
Zenonas Tartilas

Biografija

1960 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultetą.
1960–1967 m. Dieveniškių, Baltosios Vokės vidurinių mokyklų direktorius. 1967–1983 m. laikraščio „Tarybinis mokytojas“ korespondentas, skyriaus vedėjas. 1983–1991 m. žurnalo „Sveikata“ (buv. „Sveikatos apsauga“) vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1989–2004 m. – vyriausiasis redaktorius. Nuo 1991 m. žurnalų „Lietuvos medicina“, „Sveikatos mokslai“ redaktorius.
Bendradarbiauja periodinėje spaudoje. Daugiausia rašo švietimo, kultūros, sveikatos apsaugos klausimais.
Nuo 1972 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, nuo 1989 m. atkurtos Lietuvių katalikų mokslo akademijos narys.
Bengalų kalba

Istorija

Žinomas bengalų kalbos istorijos periodas siekia X–XII a. XV a. pabaiga – XVII a. pradžia – pagrindinių struktūrinių kalbos bruožų formavimosi periodas. XIX a. pabaiga – naujos bengalų kalbos įsitvirtinimo periodas. Nuo Bengalijos padalijimo tarp Indijos ir Pakistano laikų (1947) rytinėje Bengalijos dalyje (Rytų Pakistanas, vėliau Bangladešas) pastebimas didesnis arabų-persų leksikos vartojimas.
Evaldas Ulevičius

Biografija

1982 m. baigė Kalvarijos vidurinę mokyklą, 1982–1983 m. studijavo Vilniaus universitete, 1983–1985 m. tarnavo tarybinėje armijoje, 1988 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, matematikas.
Nuo 1988 m. Kalvarijos vidurinės mokyklos matematikos ir informatikos mokytojas. 2001–2008 m. UAB „Tobra ir ko“ finansų direktorius. Nuo 2008 m. Marijampolės apskrities viršininko pavaduotojas.
Nuo 1988 m. rugpjūčio mėn. Kalvarijos Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio tarybos narys, Marijampolės Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio tarybos narys. 1989–2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1991–2000 m. LSDP Kalvarijos grupės pirmininkas, 1992–1994 m. Marijampolės miesto ir rajono skyriaus pirmininkas, Lietuvos socialdemokratų partijos tarybos narys. LSDP Atkuriamosios konferencijos ir visų suvažiavimų delegatas. Nuo 2006 m. Liberalų ir centro sąjungos narys.
Marijampolės rajono savivaldybės tarybos narys, 2007–2008 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Alma, vaikai Aistė, Žygimantas, Kristupas.
Delinkalnis

Delinkalnis (latv. Dēliņkalns) – aukščiausia kalva Alūksnės aukštumoje, buv. Alūksnės rajone. Aukštis: 271,5 m. Prie kalvos įrengta 10 m ilgio trasa turistams.
Viktoras Estrovičius

Biografija

Gimė 1881 m. Raseiniuose. 1907 m. baigė Sankt Peterburgo inžinerijos institutą. Nuo 1912 m. dirbo Charkove, projektavo neorenesansinio ir konstruktyvaus Art Deco stiliaus pastatus. Specializavosi gyvenamųjų namų ir gydymo įstaigų projektavime. Suprojektavo poliklinikas Donecke, Dnipre ir Mykolajive. Daugiau nei 10 įvairaus tipo pastatų Charkove autorius. 1941 m. kartu su kitais miesto žydais nužudytas Drobickij Jaro gyvenvietėje šalia Charkovo.
Berlyno siena

Berlyno siena (vok. Berliner Mauer) buvo pastatyta 1961 m. rugpjūčio 13 d. Ji atskyrė tris sąjungininkų kariuomenių kontroliuojamus Berlyno sektorius nuo Rytų Vokietijos ir tapo Šaltojo karo simboliu. Berlynas tapo padalintu į Vakarų Berlyną ir Rytų Berlyną. Pastačius sieną Vokietijos Demokratinė Respublika sustabdė šioje šalyje gyvenusių vokiečių bėgimą į Vakarus. Siena buvo nugriauta Michailui Gorbačiovui pradėjus liberalizacijos politiką, 1989 m. lapkričio 9 d.