google/wiki40b huggingface dataset:
Medinos I

Aplinkinės gyvenvietės

Čekiškis – 5,6 km
BIRŽAI – 25 km
Ančiškiai – 2 km
Valakai (Pasvalys) – 4,2 km
VABALNINKAS – 7,2 km
Porijai – 4,2 km
Linaičiai – 1,5 km
Muimelis – 3,8 km
Gruodžio 5

Vardadieniai

Eimilas – Eimilė – Eimina – Eiminė – Eiminta – Eimintas – Eimintė – Geisvinė – Grata – Gratas – Sabas – Svaigaudas.
Kaukolikai

Legenda

Vietos gyventojai pasakoja legendą kad karų su švedais metu, kai buvo puolama Apuolės pilis, žuvo labai daug žmonių. Žuvusiųjų kūnų buvo tiek daug, kad jų niekas nelaidojo. Ilgą laiką dar visur voliojosi žuvusiųjų kaulai ir kaukolės. Nuo to ir kilęs kaimo pavadinimas Kaukolikai. Kiti pasakoja, kad daug žmonių išmirę ne karo, o maro metu.
Vandelio jūra

Vandelio jūra, Makinlio jūra (angl. Wandel Sea, McKinley Sea) – Atlanto vandenyno sritis, besidriekianti nuo Grenlandijos šiaurės vakaruose iki Svalbardo.
Šis arktinis rajonas yra tarp 82° šiaurės platumos ir 21° vakarų ilgumos. Jūros toliau šiaurėje ir šiaurės vakaruose būna užšąlusios ištisus metus. Į vakarus nuo Moriso Džezupo kyšulio yra Linkolno jūra.
Kučiūnų mokykla

Istorija

Nuo 1883 m. iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos Kučiūnuose veikė pradžios mokykla. Padidėjus mokinių skaičiui, įsteigta septynmetė mokykla, nuo 1958 m. aštuonmetė, vėliau devynmetė. 1964 m. pastatyta nauja dviaukštė mūrinė mokykla.
1999 m. mokykla reorganizuota į pagrindinę dešimtmetę mokyklą. 2005 m. kovo 1 d. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos sprendimu Miškinių pradinė mokykla reorganizuota į Kučiūnų pagrindinės mokyklos skyrių, 2007 m. liepos 17 d. savivaldybės tarybos sprendimu skyrius likviduotas. Šiuo metu Kučiūnų pagrindinėje mokykloje yra 10 klasių komplektų, veikia priešmokyklinė ir pailgintos dienos grupės. Mokiniai mokosi dvi užsienio kalbas: anglų ir rusų.
Semiatičės dekanatas

Semiatičės dekanatas (lenk. Dekanat Siemiatycze) - tai vienas iš 11 katalikų, Drohičino vyskupijos dekanatų. Dekanas Bogusław Kiszko.
Vilniaus Šv. Onos bažnyčia

Istorija

Pirmoji Šv. Onos bažnyčia minima 1495 m. Ji stovėjo Gedimino (Pilies) kalno šiaurinėje pašlaitėje ir priklausė pranciškonams.

Šv. Onos ir Barboros bažnyčia

Žygimanto Augusto nurodymu ji 1551 m. nugriauta, toje vietoje pastatyta Šv. Onos ir Barboros vienanavė bažnyčia (Šitos bažnyčios buvo viena po kitos statytos Valdovų rūmų kieme). Manoma, kad jos architektas Džiovanis Činis. Bažnyčia buvo renesansinė. Po Žygimanto Augusto mirties neužbaigta, 1655 m. apgriauta, 1666 m. visai nugriauta. Dabar toje vietoje yra sudėtos buvusių bažnyčių pamatų plokštės.

Dabartinė Šv. Onos bažnyčia

Dabartinė Šv. Onos bažnyčia prie Bernardinų vienuolyno pastatyta 1495–1500 m. Jai 1501 m. popiežius Aleksandras VI paskelbė atlaidus. Dailės istoriko D. Kačmažiko teigimu, bažnyčią projektavo ir statė Mykolas Enkingeris.
Pastatyta bažnyčia naudojosi vokiečių ir kitų svetimtaučių katalikų Šv. Martyno brolija. Kilus reformacijai, 1557 m. vyskupas uždraudė jai naudotis bažnyčia. Netrukus brolija iširo, o apie XVII a. pradžią vėl susibūrė. Ji Šv. Onos bažnyčia naudojosi 1607–1613 m., 1795–1812 m. ir 1824–1940 m. Be to, bažnyčia 1501–1864 m. naudojosi Šv. Onos brolija.
1560 ir 1564 m. bažnyčia degė. Iki 1581 m. rekonstruota dvaro arkivyskupo Dimitrijaus Solikovskio, Vilniaus vaivados Mikalojaus Radvilos ir kardinolo Jurgio Radvilos lėšomis, 1610 m. nukentėjo nuo gaisro. 1613 m. prie presbiterijos šiaurinės pusės pastatyta zakristija. Per karą 1655 m. nuniokota. Po jo nutinkuotas ir išbaltintas bažnyčios vidus, pastatyti barokiniai altoriai.
1747 m. bažnyčia remontuota (vadovavo architektas Jonas Kristupas Glaubicas). 1762 m. nugriautas pietinio fasado prieangis, užmūrytos pagrindinio portalo šoninės arkos. 1794 m., per Vilniaus apšaudymą, bažnyčia apdegė, sienose atsirado plyšių. Apie 1800 m. architektas Mykolas Angelas Šulcas ją restauravo, nutinkavo, o 1802 m. prieš bažnyčią pastatė 3 tarpsnių varpinę.
1812 m. bažnyčia paversta karo sandėliu, medinis inventorius sudegintas, altoriai sudaužyti. Ji suremontuota tik 1824 m. Tiesiant 1870 m. naują gatvę, nugriauta varpinė. Naujos varpinės statybai ir bažnyčios remontui valdžia skyrė 24 406 rb. Pagal Nikolajaus Čiagino projektą 1872 m. pastatyta neogotikinė mūrinė varpinė. XIX a. pabaigoje nusėdo bažnyčios pamatai, sutrūkinėjo ir pasviro sienos.
Kanauninko Jono Laboko rūpesčiu pagal architekto Juzefo Pijušo Dziekonskio ir inžinieriaus Aleksandro Antonovičiaus projektą 1902–1909 m. bažnyčia restauruota. 1925 m. įkurta parapija. 1960–1970 m. pagal inžinierės Janinos Bartkienės projektą sutvirtinti yrantys bokštai.
2009–2010 m. perdengtas bažnyčios stogas, sutvirtinti fasado elementai, atstatyti ant šoninių fasadų kontraforsų buvę bokšteliai.
Erodas Antipas

Biografija

Pagal Erodo Didžiojo paliepimą, po jo mirties Judėja buvo padalinta tarp trijų jo sūnų: Archelajaus, Pilypo ir Antipo. Tačiau imperatorius Augustas, kuris patvirtindavo valdytojus, pusę Erodo karalystės atidavė jo sūnui Archelajui, padarydamas jį etnarchu, o kitą pusę padalino į dvi tetrarchijas ir atidavė likusiems dviem Erodo sūnums. Tokiu būdu Antipas gavo tik mažesnį – tetrarcho titulą.
Antipas sugebėjo palaikyti gerus santykius su imperatoriumi Tiberijumi ir jo garbei pavadino savo naująją sostinę – Tiberiadą. Tačiau sekantis imperatorius Kaligula daugiau pasitikėjo Antipo sūnėnu Erodu Agripa ir išlaisvinęs jį iš kalėjimo, pavedė jam tuo metu jau mirusio Erodo Pilypo tetrarchiją. Šito negalėjo ištverti Erodiada ir prieš paties Antipo norą, liepė jam kreiptis į Kaligulą, kad šis suteiktų Antipui karališkąjį titulą. Tačiau kai Antipas išvyko pas Kaligulą, Agripa nusiuntė Kaligulai pareiškimą, kaltinantį Antipą sąmokslu su karaliumi Artabanu II. Todėl mūsų eros 39 m. Antipas buvo ištremtas į Galiją, šiuolaikinį Lugdunum Convenarum miestą. Jo tetrarchija ir nuosavybė buvo perduoti Agripai. Erodiadai buvo pasiūlyta pasilikti kartu su Agripa, tačiau ji nusprendė būti ištremta kartu su vyru.
Pagal Flavijų Antipas mirė tremtyje, nors pagal Kasijaus Diono liudijimą, jis buvo nužudytas.

Erodas Antipas Biblijoje

Erodo Antipo ryšys su jo netikro brolio (greičiausiai Pilypo) žmona Erodiada viešai buvo smerkiamas pranašo Jono Krikštytojo, dėl ko pastarasis buvo įkalintas, o vėliau nubaustas mirtimi. Evangelistas Morkus savo evangelijoje pasakoja, kad Antipas nenorėjo Jono mirties, tačiau privalėjo tą padaryti dėl pažado duoto Erodiados dukteriai (greičiausiai Salomei) išpildyti bet kokį jos norą.
Evangelistas Lukas vienintelis pamini apie Antipo susitikimą su Jėzumi. "Tai išgirdęs, Pilotas paklausė, ar tas vyras galilėjietis. Sužinojęs, kad Jėzus iš Erodo valdų, nusiuntė jį pas Erodą, kuris irgi buvo tomis dienomis Jeruzalėje. Erodas, pamatęs Jėzų, labai apsidžiaugė. Mat jis jau pirmiau norėjo jį išvysti, nes buvo apie jį girdėjęs ir tikėjosi pamatysiąs jį darantį kokį nors stebuklą. Jis ėmė jį visaip klausinėti, bet Jėzus jam neatsakinėjo. Tuo tarpu aukštieji kunigai ir Rašto aiškintojai apstoję be paliovos jį kaltino. Tada Erodas su savo palyda Jėzų paniekino ir išjuokė. Paskui, aprengęs jį baltu drabužiu, pasiuntė atgal Pilotui." Lk. 23:6-11)
Lukas liudija, kad šis Piloto poelgis sustiprino santykius tarp jo ir Erodo, kurie anksčiau buvo gana įtempti.
Stavropolio krašto herbas

Stavropolio krašto herbas – oficialus Stavropolio krašto simbolis, patvirtintas 1997 m. gegužės 15 d.
Lietuviškas prielaiškas

Lietuviškas prielaiškas (Lietuwiszkas Prielaiszkas), vokiško leidinio „Dorfzeitung für Preussen“ dvisavaitis lietuviškas priedas, leistas 1851 m.

Istorija

Leido V. Zomerfeldas gotišku šriftu Tilžėje. Faktiškai redagavo ir leido mokytojas Mauras Pucas. Išėjo 7 numeriai.  Tai buvo pirmasis lietuviškas demokratinis laikraštis, smarkiai pultas ir sužlugdytas F. Kuršaičio su vokiečių administracijos pagalba. „Lietuviškas prielaiškas“ sustojo, redaktorius buvo priverstas emigruoti į Ameriką.
Lolytis

Istorija

1966 m. lapkričio 25 d. Peslių kaimas pervadintas Lolytės vardu.
Kelmės rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Zenonas Mačernius.
Argumentacijos klaida

Argumentacijos klaida yra nevykęs argumentas, kuris atrodo esąs geras. Dažnai skiriamos formalios argumentacijos klaidos, kurioms nesunku formaliai parodyti, kad samprotavimo loginėje formoje padaryta klaida, ir neformalios argumentacijos klaidos, kurių atveju paprasčiau klaidą parodyti neformaliai.
Laikoma, kad argumentacijos klaidų tyrimai prasidėjo nuo Aristotelio veikalo „Apie sofistinius paneigimus“, nors jis argumentacijos klaidas nagrinėjo ir veikaluose „Pirmoji analitika“ bei „Retorika“. Aristotelis išskyrė 13 argumentacijos klaidų tipų.
Michailas Lomonosovas

Darbai

"Polnoje sobranije sochinenii" (Raštai), 11 tomų, Maskva-Leningradas, 1950–1959.
Puerto Plata

Pavadinimo kilmė

Pavadinimas Puerto Plata, reiškiantis „Sidabrinis uostas“, kilo nuo pietuose stūksančio Monte de Plata ('Sidabrinis kalnas') kalno, kuris taip pavadintas ne dėl sidabro išteklių, bet todėl, kad jo viršūnę visada gaubia rūkas. Dabar šis kalnas vadinamas Pico Isabel de Torres pavadinimu.

Istorija

Kristupas Kolumbas Puerto Platos įlankoje lankėsi 1493 m. Miestą 1502 m. įkūrė Nicolás de Ovando. Miestas greitai tapo svarbiausiu uostu šiaurinėje Espanjolos salos pakrantėje, 1508 m. Ispanijos karalius miestui suteikė herbą. Kad apsisaugoti nuo piratų, Ispanijos karaliaus Karolio I įsakymu pradėtos forto statybos, kurios buvo užbaigtos 1577 m. Fortas pavadintas tuometinio karaliaus Filipo II garbei. 1605 m. gyventojai buvo iškeldinti, o pats miestas sugriautas Ferdinando III įsakymu, siekiant užkirsti kelią anglų piratavimui.
XVIII a. miestas buvo atkurtas naujakurių iš Kanarų. 1822–1844 m. priklausė Haičiui. Nuo 1844 m. miesto ekonomika pamažu ėmė atsigauti, tačiau 1863 m., Restauracijos karo metu, jis vėl buvo sugriautas. Po karo pradėtas statyti dabartinis miestas.
Stasys Anglickis

Biografija

Buvo jauniausias, aštuntas vaikas Ievos ir Adomo Anglickių šeimoje. Mokėsi Telšių Saulės draugijos gimnazijoje, bet 1923 m. dėl Valstiečių liaudininkų sąjungai priklausiusių brolių buvo pašalintas iš ketvirtos klasės, nors buvo pavyzdingas mokinys.
1927 m. baigė Telšių mokytojų seminariją. 1932 m. baigė germanistikos studijas Vytauto Didžiojo universitete Kaune. Humanitarinių mokslų fakultetas norėjo išsiųsti į užsienį ruoštis profesūrai, bet ministerija nedavė stipendijos.
Redagavo literatūrinį žurnalą „Linija“ (1 nr., 1932 m.), sudarė Žemaitijos rašytojų kūrinių antologiją „Žemaičiai“ (1938 m.). Bendradarbiavo žurnaluose „Literatūra“, „Dienovidis“, almanache „Prošvaistė“.
1932–1940 m. dirbo Šiaulių berniukų gimnazijos mokytoju, vėliau Tauragės gimnazijos direktoriumi, 1940–1941 m. Vilniuje dirbo Švietimo liaudies komisariate. 1943 m. su žmona Janina Žilinskaite, Šiauliuose žinomo gydytojo Ipolito Žilinsko dukra persikėlė į Oliesinės kaimą prie Kuršėnų, 1945–1966 m. mokytojavo Kuršėnuose. 1950 m. lapkričio 30 d. pašalintas iš Lietuvos rašytojų sąjungos.
Jo vardu pavadinta Kuršėnų vidurinė mokykla.
Jan Bogusław Leśnodorski

Biografija

1932 m. baigė Krokuvos Jono Sobieskio gimnaziją, 1936 m. baigė Jogailos universiteto teisės fakultetą ir liko dirbti Lenkijos istorijos katedroje. 1938 m. daktaras. 1973 m. Lenkijos mokslų akademijos narys.
1939–1940 m. vokiečių kalintas Zachsenhauzeno ir Dachau koncentracijos stovyklose. Nuo 1950 m. Varšuvos universiteto profesorius. 1953–1975 m. žurnalo „Kwartalnik Historyczny“ vyr. redaktorius.
Tyrė daugiausia Šviečiamojo amžiaus laikotarpio Lenkijos valstybės, teisės, visuomeninių politinių doktrinų raidą. Išleido istorijos šaltinių.
Adolfas Venskus

Adolfas Venskus (1924 m. Klaipėdoje – 2007 m. rugpjūčio 23 d. Paryžiuje) – lietuvių chemikas, išeivijos veikėjas, diplomatas.

Biografija

Studijas pradėjo Kauno universitete, Paryžiaus Sorbonoje baigė chemijos mokslus.
1944 m. pasitraukė į Prancūziją, kur dirbo inžinieriumi įvairiose chemijos ir metalurgijos pramonės įmonėse. A. Venskus buvo aktyvus įvairių tarptautinių organizacijų – Europos judėjimo, Krikščionių demokratų internacionalo – narys, priklausė Prancūzijos lietuvių bendruomenei.
1983–1988 m. vadovavo Strasbūre veikusiam Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto Europos padaliniui, taip pat – Pasaulio pabaltijiečių santalkos atstovybei. Daug prisidėjo rengiant 1983 m. sausio 13 d. Europos Parlamento rezoliuciją dėl padėties Estijoje, Latvijoje ir Lietuvoje – šia rezoliucija buvo pasmerkta Baltijos valstybių okupacija ir neteisėtas prijungimas prie Sovietų Sąjungos.
1990 m., kai Lietuva neturėjo oficialių diplomatinių atstovybių, padėjo įsteigti Baltijos šalių informacijos biurą Briuselyje. 1991 m. paskirtas Lietuvos įgaliotuoju atstovu ryšiams su Europos Parlamentu ir Taryba, o kiek vėliau – nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi prie Europos Sąjungos ir NATO. Šias pareigas ėjo iki 1995 m.
Vėliau iki pat mirties dirbo Lietuvos ambasados Prancūzijoje garbės patarėju Europos klausimais.
Apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžiumi, Belgijos karaliaus Didžiojo karininko laipsnio medaliu.
Šukinės duobelinės keramikos kultūra

Arealas

Duobelinė-šukinė keramika atsirado ankstyvajame neolite – 5-ojo tūkstantmečio pr. m. e. pradžioje prie Volgos ir Okos tarpupio ir Volgos aukštupio, vėliau paplito į šiaurę tarp Karelijos ir Baltosios jūros pakrančių, į pietus tarp Desnos ir Dono aukštupių, į vakarus iki Dniepro ir į rytus iki Volgos vidurupio. Duobelinė-šukinė keramika būdinga Rytų Europos miškų ir miškastepių zonų neolito kultūroms - Lialovo kultūrai, Riazanės kultūrai, Balachnos kultūrai, Desnos kultūrai, Karelų kultūrai, Kargopolio kultūrai, Narvos kultūrai ir kitoms.

Kultūra

Šukinė duobelinė keramika – tai lipdyta keramika su mineralinėmis priemaišomis molio masėje, puošta duobučių ir šukinių atspaudėlių ornamentu. 
Duobelinė šukinė keramika - daugiausia plačiaangiai šiek tiek profiliuotais pakraštėliais, apvaliadugniai ir smailiadugniai indai, kurių paviršius puoštas horizontaliomis juostomis ar ploteliais išdėstytomis įvairios formos duobutėmis ir šukiniais atspaudėliais. Vėlyvajame neolite (3 tūkstantmetis pr. m. e.) ėmė nykti; kai kuriuose regionuose naudota iki eneolito ir bronzos amžiaus pradžios.
Bebras (upė)

Istorija

Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos per upės pietvakarinę dalį, nuo Osoveco Tverdzos kaimo iki Narevo upės ėjo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Lenkijos karalystės siena.
Vakarų Trakijos turkų vėliava

Vakarų Trakijos turkų vėliava – Vakarų Trakijos turkų etnoso vėliava. Trys horizontalios vienodo pločio juostos (viršutinė ir apatinė – žalios, vidurinė – balta), kairėje, prie koto, yra vertikali juoda juosta, užimanti trečdalį vėliavos ilgio. Ant juostos užklotas žalias trikampis pagrindu į kotą, o viršūnę siekiančios juodosios juostos į kraštus. Žaliajame trikampyje baltas pusmėnulis ragais nuo koto ir balta penkiakampė žvaigždė prieš pusmėnulio ragus. Ties juodosios juostos dešiniuoju kraštu dvi vertikaliai išdėstytos baltos penkiakampės žvaigždės, vienoje linijoje su vidurine balta žvaigžde.
Vakarų Trakijos turkai savo vėliavą padarė trumpai (du mėnesius 1913 m.) egzistavusios vadinamosios Vakarų Trakijos respublikos vėliava.
FK Berane

Istorija

Klubo ištakos siekia 1920 m.
Birutė Pranevičienė

Biografija

2000 m. baigė teisę, teisės magistrė. 2002 m. apgynė daktaro disertaciją tema „Kvaziteismai administracijos veiksmų teisėtumo kontrolės ir administracinių ginčų nagrinėjimo sistemoje”, socialinių mokslų (teisės krypties) daktarė.
Nuo 2003 m. sausio mėn. iki 2003 m. birželio mėn. Lietuvos teisės universiteto Teisės fakulteto Administracinės teisės ir proceso katedros lektorė. Nuo 2003 m. birželio mėn. – iki šiol MRU Teisės fakulteto Administracinės teisės ir proceso katedros docentė. Nuo 2003 m. rugsėjo mėn. – iki šiol MRU Viešojo saugumo fakulteto Teisės katedros vedėja. MRU Teisės fakulteto Administracinės teisės ir proceso katedros profesorė.
Moka anglų, rusų kalbas.
Karadžas

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad Karadžo pavadinimas reiškia „uždegti ugnį, siekiant perduoti žinią“.
Termė

Istorija

Tai senovės Graikijos miestas, įkurtas eretriečių ar korintiečių VII a. pr. m. e. pabaigoje. Miestas buvo įkurtas senojoje Migdonijoje, kuri vėliau tapo senovės Makedonijos dalimi. Miestas buvo Termos įlankos (Egėjo jūros dalis) šiaurrytiniame gale.
Miestas buvo pastatytas tarp uodų knibždančių pelkių, tad miesto vardas kildinamas iš gr. thérmē/thérma 'maliarinė karštinė'. Manoma, kad vėliau karalius Kasandras Termą pervadino Salonikais.
Tuo metu ankstesniosios Makedonijos sostinės Pelos uostas ėmė uždumblėti, todėl Kasandras pasinaudojo galimybe turėti giliavandenį uostą į šiaurės vakarus nuo Termos.
2008 m. Bahreino Grand Prix

Pirmoji dalis

Balandžio 4 d. vykusiose pirmose treniruotėse Sakhiro trasoje greičiausias buvo „Ferrari“ lenktynininkas Felipe Massa (laikas 1:32.233).
Brazilas 0,117 sek. pranoko antroje vietoje likusį komandos draugą Kimi Raikkoneną (1:32.350) bei buvo 0,182 sek. greitesnis už „Williams“ pilotą Nico Rosbergą (1:32.415), pačioje treniruočių pabaigoje kvalifikaciniu režimu įveikusį puikų ratą.
K. Raikkonenas treniruočių metu neišvengė klaidų. Suomis suklydo itin dulkėtame paskutiniajame trasos posūkyje, trumpam paliko trasą ir po incidento turėjo apsilankyti boksuose.

Antroji dalis

Antrose penktadienio treniruotėse vėl dominavo Ferrari ekipa. F. Massa (1:31.420), kaip ir ryte, buvo pirmas, už savęs beveik visa sekunde palikdamas savo komandos draugą K. Raikkonen'ą (1:32.327). 
Po jų sekė Heikki Kovalainen'as (1:32.752) ir Lewis Hamilton'as (1:32.847) (abu iš McLaren).

Šeštadienio treniruotės

„Williams“ lenktynininkas Nico Rosbergas buvo greičiausias paskutinėse prieš kvalifikaciją Bahreino GP lenktynių savaitgalio treniruotėse.
Vokietijos atstovas 0,205 sek. pranoko iki treniruočių pabaigos pirmavusį „Ferrari“ pilotą Felipe Massa (1:32.726). Tiek italų komandos, tiek ir „McLaren“ ekipos pilotai ir šį kartą kvalifikacijai ruošėsi į bolidų bakus pripylę nemažai kuro, dėl ko važiavo lėčiau nei įprasta.
N. Rosbergo geriausias treniruotėse pasiektas rezultatas – 1 min. 32,521 sek. – yra pastebimai prastesnis rato įveikimo laikas nei vakar pavyko jau minėtam F. Massai, penktadienio antrosiose treniruotėse žiedą įveikusiam per 1 min. 31,420 sek.
Maccabi Haifa FC

Istorija

Klubas įkurtas 1913 m.
Andrew Hinds

Biografija

Andrew Hinds didžiausi karjeros pasiekimai tarptautinio meistro lygio čempionatuose prasidėjo 2006 m. Tais metais sportininkas Centrinės Amerikos ir karibų žaidynėse 200 m bėgime užėmė trečiąją vietą. 2008 m. sportininkas pasiekė IAAF nustatytą normatyvą ir pelnė kelialapį į 2008 m. vasaros olimpines žaidynes. Atkrentamųjų varžybų etapo metu 100 m bėgime Hinds atbėgo tik penktas savo grupėje, bet jo pasiektas laikas 10,35 buvo pakankamai geras, jog patektų į ketvirtfinalį. Ketvirtfinalių bėgime savo grupėje sportininkas pasiekė 10,25 s laiką ir liko vėl penktoje vietoje. Vienintelio papildomo kelialapio į pusfinalį negavo. Jis atiteko Samuel Francis iš Kataro.
2009 m. sportininkas pasižymėjo Centrinės Amerikos ir Karibų čempionate, kur pelnė bronzos medalį 100 m sprinte. Tais pačiais metais vykusiame 2009 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionate sportininkas gavo kelialapius į 100 m ir 200 m sprinto rungtis ir tapo vienu iš keturių šalies sportininkų, dalyvavusių šiame čempionate. 100 m bėgimo pirmajame etape sportininkas, atbėgęs per 10,30 s, buvo pirmas ir automatiškai pateko į kitą etapą. Ketvirtfinalyje sportininkas distanciją įveikė per 10,23 s, bet nepatekęs į trejetuką ir likęs ketvirtas savo grupėje, negavo papildomo kelialapio į kitą etapą. 200 m bėgime sportininkas distanciją įveikė tik per 22,60 s ir liko paskutinis savo grupėje.
Vaiginai

Aplinkinės gyvenvietės

Laužadiškis – 2,6 kmGajūnai – 2 kmVerdinė – 2,4 km
Mikališkis – 2 kmBIRŽAI – 17 kmLatvygala – 2,7 kmSauginai – 0,9 kmKerpiškiai – 1 kmGriauzdė – 1,6 km
Ambergas

Istorija

Amenbergo vardu pirmą kartą paminėtas 1034 m. Viduramžiais jis tapo svarbiu prekybos centru, nes eksportavo geležies rūdą ir jos gaminius. 1269 m. kartu su Bambergu tapo Bavariją valdžiusių Vitelsbachų valda.
1329 m. miestas atiteko Vitelsbachų atšakai ir nebepriklausė Bavarijai. Nors geografiškai miestas priklausė katalikiškai Bavarijai, jame paplito protestantizmas. Ambergo valdovų bandymai jame platinti kalvinizmą nesusilaukė gyventojų palankumo.
1628 m. Ambergas vėl atiteko Bavarijai. Gyventojai turėjo priimti katalikybę arba palikti miestą. Daug šeimų persikėlė į Rėgensburgą ir Niurnbergą.
1796 m. rugpjūčio 24 d. netoli Ambergo 40 tūkst. austrų, vedami Karlo Liudviko, sumušė 35 tūkst. prancūzų, vadovaujamų Jean-Baptiste Jourdan.
Po Antrojo pasaulinio karo Amberge buvo amerikiečių armijos postas Pond Barracks, kuris minimas I.F.Stone knygoje „Požemiu į Palestiną“. Postas buvo uždarytas 1992 m., jo pastatus vietinė bendruomenė panaudojo socialiniams būstams.
Puma

Aprašymas

Kūno ilgis svyruoja nuo 100 iki 180 cm, uodegos ilgis iki 75 cm, sveria apie 100 kg. Kailis rausvai geltonas (jauniklių būna su tamsiomis dėmėmis); nugara tamsesnė, pasmakrė beveik balta, uodega tamsi. Pumos snukis iš priekio baltas, tai ją daro dar panašesnę į naminę katę.
Gyvena miškų pakraščiuose, kalnuose, rečiau stepėse. Aktyvi prieblandoje ir naktį. Minta dažniausiai vidutinio dydžio ir smulkiais stuburiniais gyvūnais. Veda 2-3 jauniklius.

Apsauga

Buvo labai išnaikinta, 2002 m. Įtraukta į Tarptautinę raudoną knygą kaip beveik nykstanti (Near Threatened) rūšis. Tačiau populiacija atsigauna, 2008 m. Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija (IUCN) išbraukė pumas iš beveik nykstančių kategorijos ir šiuo metu išnykimas negresia.

Santykis su žmonėmis

Puma labai retai puola žmones. Iš visų plėšrių katininių, šis žvėris ko gero yra pats taikiausias. Indėnai nemedžiodavo pumų – jie jas garbindavo. Jei tikėtume indėnų pasakojimais, pumos anksčiau buvo tokios taikios ir patiklios, kad, būdavo, susitikusios su žmogumi, prišokdavo prie jo siūlydamos pažaisti. Į Ameriką atvykę baltieji žmonės ėmė pumas naikinti. Pagrindinė priežastis – kartais jos pjauna naminius gyvulius, ypač avis.

Taksonomija

Puma priklauso tam pačiam mažųjų kačių (Felinae) pošeimiui kaip ir lūšis, karakalas ir naminė katė. Pati stambiausia iš mažųjų kačių. Rūšies pavadinimas Puma concolor, išvertus iš lotynų kalbos, reiškia „vienaspalvė katė“.

Gyvenimo būdas

Pumos gyvena pavieniui. Pirmenybę teikia laukinėms vietovėms su tankiais brūzgynais, olomis ir kanjonais, kur yra daug natūralių kliūčių, padedančių medžioklėje. Kiekvienas žvėris saugo nuo 20 iki 70 kvadratinių kilometrų ploto savo medžioklės teritoriją, neįsileisdamas ten varžovų, išskyrus partnerį poravimosi metu. Šiaurės Amerikoje puma neturi natūralių priešų, nebent kartais susigrumia su grizliais dėl medžioklės laimikio.
Rokitno valsčius

Administracinis suskirstymas

Celešnica, Celešnica PGR, Derlas, Holodnica, Klonovnica Duža, Kolčinas, Kolčin Kolonija, Lipnica, Michalkai, Michalki Kolonija, Olšinas, Pokinianka, Pratulinas, Rokitnas, Rokitno Kolonija, Začopkai, Začopki Kolonija.
Jonas Petkinis

Biografija

1961–1971 m. mokėsi Telšių vidurinėje mokykloje, 1971–1977 m. studijavo Kauno medicinos institute.
1977–1978 m. Klaipėdos respublikinės ligoninės gydytojas internas, 1978–1986 m. Pagėgių ligoninės Chirurgijos skyriaus vedėjas, nuo 1986 m. Jurbarko ligoninės vyr. gydytojas.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, 1997 m. Lietuvos centro sąjungos narys.
1995–1996 m. (LDDP sąraše), 2003–2004 m. (LCS) Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys.
Jurbarko Rotary klubo narys, Lietuvos Ligoninių asociacijos prezidentas. Žmona Virginija – Regina, dukterys Guoda, Ainė.
Juodkošiai

Istorija

Kaimas panaikintas 1961 m., kadangi statant Kauno HE buvo apsemtas.

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardo kilmė neaiški.