google/wiki40b huggingface dataset:
Sintra

Geografija

Miestas įsikūręs už 25 kilometrų nuo Lisabonos, 270 kilometrų nuo Porto, 130 kilometrų nuo Evoros, 10 kilometrų nuo Uolos kyšulio ir 240 kilometrų nuo Faro. Miestas yra prie kalnų, todėl kartais klimatas Sintroje gali skirtis nuo Lisabonos.

Architektūra

Miestas žymus savo unikalia architektūra ir yra įtrauktas (1995 m.) į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Sintroje yra sena maurų pilis. Ši pilis buvo pastatyta maurų IX amžiuje, tačiau buvo užkariauta karaliaus Alfonso Henriko 1147 metais.
Penos rūmai primena arabišką stilių. Jie yra netoli Monseratės rūmų. Penos rūmai yra spalvoti, turi sodą, aptverti tvora. Rūmuose įrengtas muziejus.
Monseratės rūmai yra netoli Penos rūmų. Tai viena iš Sintros įžymybių.
Altos kryžius yra aukščiausioji Sintros kalvų vieta. Jis stovi 529 metrų aukštyje. Jis pastatytas XVI amžiuje.
Taip pat mieste yra Nacionaliniai rūmai. Rūmuose yra virtuvė iš kurios eina kūginiai kaminai.

Istorija

Monseratės rūmai prasidėjo nuo koplyčios, kuri buvo pastatyta 1540 metais. Ji priklausė Lisabonos Visų Šventųjų ligoninei. 1601 m. šis turtas priklausė Melo e Kastro (angl. Mello e Castro) šeimai. 1755 m. per Lisabonos žemės drebėjimą buvo sugriauta koplyčia. 1790 m. Gerardas de Vismas (angl. Gerard de Visme) tapo rūmų šeimininku ir ant liekanų pastatė neogotikinius rūmus. 1793 m. rūmus turėjo Viljamas Bekfordas (angl. Wiliam Beckford), kuris gimė 1760 metais, o mirė 1844 metais. Jis pastatė aplinkinius rūmų pastatus, pradėjo sodą. Nuo 1856 m. rūmus turėjo Francis Kukas (angl. Francis Cook), kuris įkūrė rūmų sodą. Penos rūmai prasidėjo tada, kai XII amžiuje buvo padaryta koplyčia Penai. 1503 metais Penos bažnyčia buvo paaukota karaliui donui Manueliui I. 1755 metais per žemės drebėjimą buvo sugriautas vienuolynas. 1838 karalius Fernandas II pastatė toje vietoje rūmus. 1842–1854 metais buvo daryta rekonstrukcija kurią darė dona Marija II ir baronas Von Esčvegas. 1889 metais buvo padarytas sodas. 1910–1912 metais buvo padarytas muziejus, o 1995 m. Penos rūmai, drauge su kitomis miesto įžymybėmis buvo įtraukti į UNESCO paveldą.
BraMit

BraMit (rus. БраМит, iš братья Митины 'broliai Mitinai') – vienas pirmųjų tarybinių duslintuvų, sukurtas XX a. 4-tą dešimtmetį ir skirtas revolveriams naganams ir Mosino šautuvams. Duslintuvą išrado broliai Mitinai.
BraMit'as buvo cilindriško vamzdelio pavidalo, viduje buvo keli guminiai diskai statmenai išilginei ašiai su kryžminėmis prapjovomis kulkai pralėkti. Jis būdavo tvirtinamas prie vamzdžio.
Šie duslintuvai pasižymėjo prastu patikimumu (juos reikėjo dažnai valyti), buvo trumpaamžiai, nes guminiai diskai greitai susidėvėdavo. Pats duslintuvas buvo didelis ir išderindavo ginklo subalansuotumą.
Biržų miesto seniūnija

Istorija

LDK Biržų seniūnija minima XVI a.
Šarūnas Miliauskas

Biografija

1999 m. Alytaus apskrities profesinių sąjungų centro pirmininkas, nuo 2000 m. UAB Bremunas taksi profesinės sąjungos pirmininkas.
Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Alytaus skyriaus narys.
Nuo 2002 m. gegužės mėn. iki 2003 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Eurolygos 2007–2008 m. sezonas

2007-2008 m. Eurolygos sezonas – 51-asis pajėgiausio tarptautino Europos krepšinio klubų turnyro sezonas.
Pirmosios sezono atidarymo rungtynės įvyko 2007m. spalio 22 dieną Gdanske (Lenkijoje), Hala Olivia sporto arenoje, kur Eurolygos namų rungtynes žaidžia Sopoto „Prokom Trefl“ ekipa. Lenkų klubas priėmė Eurolygos 2006–2007 m. sezono finalininką Maskvos CSKA krepšinio klubą.
Sezono finišavo 2008m. gegužės 2-4 dienomis Madride (Ispanija), Palacio de Deportes de la Comunidad de Madrid arenoje finalinio ketverto varžybomis.
Alfonsas Giedraitis

Biografija

1937 m. baigė Andrioniškio pradžios mokyklą. 1941–1943 m. mokėsi Raguvėlės žemės ūkio mokykloje. 1943–1944 m. studijavo Panevėžio suaugusiųjų instituto agrotechnikos skyriuje. 1944–1946 m. Panevėžio cukraus fabriko Joniškėlio punkto vedėjas. 1946–1947 m. mokėsi ir baigė 7-ą klasę Anykščių gimnazijoje.
1947–1949 m. Anykščių apskrities žemės ūkio kooperacijos sąjungos agronomas. 1949 m. tėvus ištrėmus į Sibirą, rūpinosi likusiais broliais ir seserimis, persikėlė dirbti į buvusį Ramygalos rajoną. 1949–1955 m. Ramygalos mašinų-traktorių stoties agronomas ir vyr. agronomas. 1955–1991 m. Panevėžio rajono „Galybės“, vėliau – Ėriškių kolūkio pirmininkas. 1961 m. neakivaizdžiai su pagyrimu baigė Joniškėlio žemės ūkio technikumą, įgijo agronomo specialybę. 1991–1992 m. ir 1996–2007 m. Ėriškių žemės ūkio bendrovės valdybos pirmininkas. 
1992–1996 m. LR Seimo narys.  2000–2007 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos žemdirbių sąjūdžio tarybos pirmininkas. Nuo 1961 m. SSKP, nuo 1990 m. LDDP, nuo 2001 m. LSDP Panevėžio rajono skyriaus narys, tarybos narys.
Palaidotas Ėriškių kapinėse.
Kohtla Jervės elektrinė

Istorija

1948 m. elektrinė pradėta eksploatuoti. Kohtla Jervės elektrinė laikoma pirmąja elektrine, kuri panaudojo naftos skalūnus energijai išgauti. Pirmasis elektrinės reaktorius turėjo 12 MW elektros gamybos galią.
Mažeikių Jaunystės vidurinė mokykla

Istorija

1888 m. gruodžio 5 d. įsaku caras Mažeikių miesto centre skyrė žemės sklypą parapijinės mokyklos prie rusų cerkvės statybai. 1894 m. mokykla atidaryta. 1909 m. ėmė veikti valstybinė pradinė rusų mokykla. Ją įkūrė Markevičienė. Rusų mokykla patyrė daug permainų: keitėsi patalpos, mokyklos statusas.
1972 m. 1-osios vidurinės mokyklos patalpose įkurdintos rusų klasės. Pirmoji direktorė buvo Rima Butkevičienė. Prasidėjus Mažeikių NPĮ statybai į miestą atvyko daug naujų darbininkų ir specialistų su šeimomis. Sparčiai ėmė augti moksleivių skaičius. 1975 m. rugsėjo 1 d. atidaryta rusų vidurinė mokykla Nr. 4. Ji laikinai įsikūrė muzikos mokyklos patalpose, kol buvo užbaigta naujos mokyklos statyba Pavenčių g. 3. Tačiau po 1990 m. daugelis NPĮ darbotojų išvyko iš Mažeikių. Mokinių skaičius sumažėjo kelis kartus. 1996 m. rugsėjo 1 d. mokykla perkelta į mažesnes patalpas buvusio vaikų darželio pastate Pavenčių g. 4.
Šeštadieniais mokykloje veikia mokykla „Rodničiok“ (Šaltinėlis), į kurią ateina skirtingų tautybių mokiniai iš kitų mokyklų. Vyksta darbų, dailės, muzikos pamokos, kuriose mokiniai dainuoja rusų dainas, visa veikla vedama rusų kalba.
Koledžas

Koledžas (lot. collegium) – švietimo institucija arba jos dalis. Žodžio koledžas naudojimas skiriasi anglakalbėse šalyse. Koledžas gali būti diplomą teikianti aukštojo mokslo institucija, dalis universiteto, pvz.: Kembridžo, Oksfordo, arba institucija suteikianti profesinį išsilavinimą.
Jungtinėse Amerikos Valstijose „koledžu“ dažniausiai yra vadinama universiteto dalis. JAV žodžiai „universitetas“ ir „koledžas“ turi tą pačią prasmę, visgi Airijoje, Didžiojoje Britanijoje, Naujojoje Zelandijoje, Australijoje, Kanadoje ir buvusiose bei esamosiose Tautų Sandraugos šalyse „koledžas“ gali reikšti pagrindinę ar vidurinę mokyklas, profesines mokyklas arba administracines universitetų dalis.

Kilmė

Senovės Romoje collegium buvo vadinami klubai, draugijos, grupės žmonių gyvenančios kartu ir besilaikančios tam tikrų taisyklių (con- = „kartu“ + leg- = „įstatymas“ ar lego = „pasirenku“).
Arūnas Grikšas

Biografija

1991 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, inžinierius mechanikas. UAB „Gargždų geležinkelis“ direktorius.
Naujosios sąjungos Klaipėdos rajono skyriaus narys. 2000–2003 m. ir nuo 2007 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys.
DNSB „Signalas“ pirmininkas, Lapių bendruomenės tarybos narys. Sutuoktinė Dalia, vaikai Karolis, Gabrielė.
Prekybos laivynas

Prekybos laivynas (angl. merchant navy; merchant marine) – valstybės prekybinių laivų visuma. Skirtingų valstybių prekybos laivynai savo dydžiu labai skirtingi.
Prekybos laivyną sudarantys prekybiniai laivai karo atveju gali būti mobilizuoti ir panaudojami kariuomenei ir kariniams kroviniams pervežti arba gali būti perdirbami į pagalbinius karo laivus.
Prekybos laivyno laivų įgulų nariai (jūrininkai) paprastai turi prekybos laivyno sistemoje naudojamus rangus. Jūrininkai, pagal tarptautinę sutartį (angl. International Convention on Standards of Training, Certification and Watchkeeping for Seafarers) turi turėti pripažintus tarptautinius prekybinio jūrininko dokumentus (angl. Merchant Mariner's Documents).
Povilas Gasiulis

Biografija

1950–1954 m. mokėsi Medenių pradinėje, 1954–1956 m. Spitrėnų septynmetėje mokyklose, 1961 m. baigė Utenos I-ąją vidurinę mokyklą. 1961 m. įstojo į Vilniaus universitetą, studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, vėliau perėjo į anglų filologijos specialybę.
Trakų rajono laikraščio „Spartuolis“ redakcijos atsakingasis sekretorius, Žagarės (Joniškio raj.), Tauragnų (Utenos raj.) vidurinių mokyklų, Alantos (Molėtų raj.) žemės ūkio technikumo mokytojas, nuo 1978 m. Biržų „Atžalyno“ vidurinės mokyklos, 2002 m. Biržų „Saulės“ gimnazijos anglų kalbos mokytojas.
1990–1995 m. Biržų rajono tarybos deputatas, 1997–2000 m., ir 2003 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Valerija, vaikai Aistė, Gediminas.
Karceviškiai (Pagėgiai)

Istorija

Pirmą kartą rašytinuose šaltiniuose kaimas minimas 1702 metais, tinkamų tarnybai Tilžės apskrityje vyrų sąraše. 1905 metais Karceviškiuose gyveno 534 žmonės, 1925–485. Karceviškiuose 1880 metais, prieš Gėgės ir Nemuno santaką buvo įsteigta vandens matavimo stotis, 1924 metais susigrūdus ledams vandens lygis pakilo 4, 75 m aukščiau horizonto.

Žymūs žmonės

Aldona Gustas (Gustaitė) (g. 1932 m.) – poetė, dailininkė.
Gatvinis kaimas

Gatvinis kaimas – žemdirbių gyvenvietės tipas, paplitęs Lietuvoje. Turi vieną pagrindinę tiesią ar kiek lenktą gatvę, palei kurią iš vienos arba abiejų pusių statmenai ar įžambiai jai išdėstytos sodybos.

Istorija

Susiformavo XVI a. per reformaciją Vakarų Europos pavyzdžiu. Tokių kaimų būta Vokietijoje, jie taip pat paplito Lenkijoje, Estijoje, Latvijoje. Vykdant Valakų reformą atsisakyta netvarkingo žemės valdymo ir įvesta bendra visiems kaimams trilaukė sistema – pūdymas, žiemkenčiai, vasarojus. Sodybos sukeltos į naujai steigiamus iš anksto suplanuotus kaimus.

Rėžinis kaimas

Labiausiai paplitusi gatvinių kaimų grupė – gatviniai rėžiniai kaimai. Juose kiekvienos šeimos žemės buvo padalytos į 3 vienodo pločio ir ilgio rėžius, išdėstytus kiekviename iš 3 laukų vienoda eile. Vienos šeimos rėžiai trijuose laukuose sudarė l valaką. Kaimas kurdintas viename iš trijų laukų, vadinamųjų sodybinių rėžių lauke, kuriame rėžiai statmenai ar kiek įžambiai rėmėsi į juos kertančią kaimo gatvę. Apie 300–600 m ilgio gatvė dalijo kiekvieną sodybą į dvi dalis. Taisyklingos formos sodybos rikiuotos viena šalia kitos, gyvenamieji namai ir kiti trobesiai dažniausiai galais atsukti į gatvę. Pastatai statyti išilgai sodybinio rėžio: gyvenamieji namai, klėtys ir tvartai vienoje, kluonai – kitoje gatvės pusėje (Mikalajūnai, Kretuonys).
Šeimų įpėdiniams dalijantis žemę sodybiniai rėžiai buvo skeliami išilgai, vėliau skersai, dėl to gatvinių kaimų užstatymas tankėjo abiejose gatvės pusėse (Tiltai, Žižmai). Iki XIX a. gatviniai rėžiniai kaimai paplito visoje Lietuvoje ir sudarė daugumą kaimo gyvenviečių.
Aš (žurnalas)

Aš – būties ir buities leidinys (žurnalas), ėjęs nuo 1993 m. rugpjūčio iki 1997 m. Vilniuje.

Istorija

1993 m. išleistas ir rusų kalba. Rėmė Aleksandro Menio fondas. Ėjo 1-2 kartus per metus. Tiražas 1993 m. – 15 000 egz., 1996 m. – 10 000 egz.
Redaktorė ir leidėja Stasė Rudalevičiūtė.
VI Europos futbolo čempionatas

Finalinis turnyras

Finalinio turnyro metu komandos žaidė dviejose grupėse po 4 rinktines. Pirmąsias vietas užėmusios rinktinės kovojo dėl I vietos, o antrąsias vietas užėmusios – dėl III vietos.
Lenkijos turizmo ir kraštotyros draugija

Lenkijos turizmo ir kraštotyros draugija (lenk. Polskie Towarzystwo Turystyczno-Krajoznawcze) – Lenkijos teritorijoje  kraštotyrą ir pažintinį turizmą kuruojanti visuomeninė organizacija. Būstinė įsikūrusi Varšuvoje, vadovas – Jacekas Potockis (2018 m. duomenys).

Istorija

Įsteigta 1950 m. gruodžio 16 d. apjungus dvi organizacijas: Lenkijos Tatrų draugiją ir Lenkijos kraštotyros draugiją, kartu buvo perimtas patarosios draugijos leistas kraštotyrinis žurnalas „Ziemia“.

Veikla šalyje

Lenkijos turizmo ir kraštotyros draugijai (toliau LTKD) priklauso 61 tūkst. narių, apsijungusių į 2500 skyrių ir būrelių. Draugija valdo apie 200 nakvynės objektų (60 turistų namų, 77 turistų prieglaudų, 35 vandens turizmo stotis ir 33 kempingus), bendras lovų skaičius juose siekia 20 tūkst. Šalyje veikia šešiolika LTKD globojami regioninių kraštotyros muziejų. Leidžiami žemėlapiai, lankstinukai, turistinių trasų aprašymai ir kelionių vadovai.
Draugijoje įdarbinti kvalifikuoti turizmo instruktoriai; gidai–krašto istorijos žinovai; taip pat pėčiųjų, dviračių, alpinizmo, slidinėjimo, motociklų ir automobilių, dviračių bei baidarių žygių organizatoriai. Naujokams organizuojami apmokymai. Kiekvienas, įstojęs į LTKD gauna pažymėjimą, kuris suteikia lengvatas Draugijos nakvynės objektuose. Nuolaidos suteikiamos ir kitų organizacijų, sudariusių sutartį su LTKD, teikiamoms paslaugoms. Per visą šalį nusidriekė 63 tūkst. Draugijos nužymėtų turistinių trasų, pagal sudėtingumą kiekvienai jų suteikta atitinkamą spalva. Lenkiją kerta ir kelioliką tarptautinių maršrutų, juos taip pat globoja LTKD. 
Siekdama propaguoti pažintinį turizmą, Draugija žymenimis įvertina savo narius, pasiekusius aukštus rezultatus kraštotyros, kalnų turizmo, kelionių pėsčiomis ir baidarėmis, nardant po vandeniu ir kt. srityse. Ypatingas dėmesys skiriamas kasmetiniams iškalbos konkursams – tikras turistas turi sugebėti įdomiai papasakoti savo įspūdžius ir tuo pačiu paskatinti bendrapiliečius keliauti. Skelbiami ir kelioninių fotografijų konkursai. Draugijos nariai žemėlapius, kelionių aprašymus ir kt. naudingą literatūrą gali rasti dvejose bibliotekose Varšuvoje: Centrinėje turistinėje ir Specializuotoje alpinistinėje (pastarojoje sukauptos ir istorinės žinios apie kalnus – pvz.: Dovydo Frölicho 1639 m. Tatrų aprašymas). Įvesta tradicija garsiems lenkų keliautojams suteikti LTKD garbės nario vardą (tarp tokių yra rašytojas Eugeniušas Paukšta, popiežius Jonas Paulius II ir kt.).
Pietų sala (Naujoji Žemė)

Pietų sala (rus. Южный остров) – pietinė Naujosios Žemės salyną Rusijoje sudaranti sala. Nuo Šiaurės salos atskirta siauru Matočkino sąsiauriu. Pietuose nuo Vaigačo salos atskirta ~50 km pločio Karos Vartų sąsiauriu. Plotas 33 275 km². Tai trečia pagal dydį sala Rusijoje. Vyrauja tundra, peri didelės jūrų paukščių kolonijos.
Seniau saloje gyveno nencai, tačiau TSRS laikotarpiu buvo evakuoti, kadangi saloje atlikinėti branduoliniai bandymai.
Evagoras Páfos

Istorija

Klubas įkurtas 1961 m. 2000 m. prijungtas prie AEP Pafos klubo. Nustojo gyvuoti.
Eukaliptas

Paplitimas

Paplitę daugiausiai Australijos žemyne ir dominuoja jos floroje. Medžiai prisitaikę augti įvairiomis sąlygomis: drėgnuose tropiniuose miškuose, savanose ir net pusdykumėse. Beveik visos eukaliptų rūšys kilusios iš Australijos, tik mažas jų skaičius aptinkamas gretimose Australijos žemynui srytise – Papua saloje, Indonezijos rytų dalyje ir viena rūšis – Eucalyptus deglupta Filipinų salose. 15 eukaliptų rūšių yra už Australijos ribų ir tik 9 jų rūšys neaptinkamos Australijoje. Eukaliptai kultivuojami atogrąžų ir subtropikų klimato juostose, įskaitant Europos, Šiaurės Amerikos, Pietų Amerikos, Afrikos žemynus, tarp jų Viduržemio jūros baseine, vidurio rytuose, Kinijoje, Indostane.

Morfologija

Lapai labai ilgi ir plokšti, turi kietą dangą, kuri sumažina vandens garavimą. Dieną lapai briauna atsigręžia į Saulę ir beveik neužstoja šviesos, todėl eukaliptai nemeta šešėlio.

Amžius

Įprastai eukaliptai gyvena iki 400–500 metų, nors dėl dažnai pasitaikančių Australijos žemyne miškų ir krūmynų gaisrų, daugelis jų išgyvena iki 200 metų.

Eukaliptų vaistinės savybės

Eukalipto aliejaus garai stiprina organizmo imuninę sistemą, todėl žiemos metu miegamajame kambaryje patariama pastatyti indą su gniužulėliu vatos, kurį nuolat sudrėkinti 20 lašų eukalipto aliejaus. Tai apsaugos nuo peršalimo ligų dėl nuo šalto lauko ir šilto kambarių oro kontrasto.

Eukaliptų kiti faktai

Pagal eukaliptus tyrinėjusių mokslininkų išvadas, šios genties medžiai šaknimis gali absorbuoti aukso daleles ir jas pritraukti iki lapų
Karma

Hinduizmas

Karmos sąvoka atsirado iš labai archajiškos sampratos apie žmogaus pomirtinį likimą (Rigveda X 2, 7; X 18, 1): „protėvių kelio“ ir „dievų kelio“, kurie yra susiję su elgesiu gyvenimo metu ir nulemia, ar bus sugrįžta į žemišką gyvenimą ar ne, vienu ar kitokiu pavidalu. Šios idėjos toliau buvo vystomos ansktyvosiose upanišadose. Pasak jų, „žmogus tampa geru nuo gerų darbų, blogu – nuo blogų“ (Brihadaranjaka–upanišada III 2, 13). Žmonės patys save suriša savomis egoistinėmis mintimis ir veiksmais; veikiantieji be suinteresuotumo ir siekiantieji aukščiausios realybės, atmano, suvokimo, gali įveikti gimimų grandinę ir Karmos dėsnį (plg. Iša – upanišada 2; Čhandogja–upanišada VIII 1, 6-…).

Budizmas

Budizme karma yra grynai psichologinis, o ne metafizinis terminas. Budizme ji reiškia „veiklą“, o ne neatšaukiamą lemtį ar likimą. Štai kaip Anguttara Nikajoje (VI, 63) karmą nusako Buda: „Četanakham bhikkhave kammam vadam“. Tai yra: „Valios raišką, vienuoliai, aš vadinu veikla (t. y. karma)“. Vadinasi apie „karminę“ veiklą galima kalbėti tik tada, kai yra ketinama veikti, kai sąmoningai motyvuojama būsimoji veikla; tiktai tokia, sąmoningai motyvuota veikla formuoja žmogaus būdą (charakterį), nulemia jo polinkius ir, tuo pačiu, jo būsimus veiksmus ir jų pasekmes. Žmogaus būdas yra ne kas kita, o vien mūsų valios (sąmoningo pasirinkimo laisvės reiškimo) kryptis, tendencija, susiformavusi iš pasikartojančių veiksmų. Kiekvienas sąmoningai atliktas veiksmas palieka pėdsaką pasąmonėje (samskara). Tai lyg takelis, kuris praminamas nuolat einant vis ta pačia vieta; o kai „takelis jau pramintas“, galime pastebėti, kad pakliuvę į panašią padėtį, mes jau ir nevalingai einame tuo pačiu keliu. Šitas paklusimas įpročiui budizme ir vadinamas priežasties ir pasekmės (arba veiksmo ir atoveiksmio) dėsniu, kitaip tariant – karma. Šis dėsnis nusako, kad judesys (veiksmas) krypsta mažiausio pasipriešinimo kryptimi, t. y. jau „pramintu“, todėl lengvesniu keliu. Budizme karma yra tik tai, ką dažnai pavadiname įpročio jėga.
Čia tinka puodžiaus metafora. Puodžius žiedžia (formuoja) puodus iš molio, neturinčio jokio aiškaus pavidalo. Panašiai ir mes, veiksmais, žodžiais ir mintimis iš dar beformiškesnės (nei molis) gyvenimo ir jutiminių suvokimų „masės“ kuriame būsimosios sąmonės „indą“, t. y. tai, kas suteikia jai pavidalą (formą) ir kryptį.

Literatūra

Lama Anagarika Govinda.– Creative Meditation and Multi-Dimensional Consciousness.– London: Allen and Unwin, 1976.
Mažieji Žalimai

Aplinkinės gyvenvietės

Grūšlaukė – 6 km
BuginiaiBajoraliaiSALANTAI – 6 km
Leliūnai – 1,5 kmKnėžai – 5 kmBarzdžių MedsėdžiaiDidieji Žalimai – 3 kmKŪLUPĖNAI – 9 kmBarzdžiai – 4 km
Kalnalis – 5 km
Antanas Gorskis (1800)

Veikla

Šiaulių pavieto bajorų teismo pirmininkas. Šiaulių pavieto pakamaris.

Valdos

Šaukėnų dvarininkas.
Juozas Grikienis

Biografija

1952 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos–filologijos fakulteto klasikinės filologijos (sen. graikų ir lotynų kalbų) specialybę.
Nuo 1953 m. žurnalo „Tarybinė moteris“ fotokorespondentas, dirbo žurnalo „Jaunimo gretos“ redakcijoje, vėliau žurnalų „Mokslas ir gyvenimas“, „Kultūros barai“ fotokorespondentas, fotografas bei iliustracijų skyriaus vadovas. Bendradarbiavo žurnale „Katalikų pasaulis“, „Naujasis židinys-Aidai“, kituose leidiniuose. Fotografijos darbų paskelbė įvairiuose rinkiniuose ir albumuose, demonstravo parodose šalyje ir užsienyje.
Skriptoriumas

Skriptoriumas (lot. scriptorium) – vėlyvojoje antikoje atsiradusi, dažniausiai vienuolynuose esanti patalpa, kurioje ranka perrašinėti religiniai, o iš dalies ir pasaulietiniai tekstai. Skriptoriumuose dirbdavo skriptoriai (perrašinėtojai, raštininkai).
Kadangi raštiją daugiausiai platino Bažnyčios atstovai, daugelyje vienuolynų skriptoriumas buvo iš anksto numatyta vienuolyno pastatų dalis. Vienuolynų skriptoriumai, ypač ankstyvaisiais viduramžiais, dirbo praktiškai tik paties vienuolyno poreikiams tenkinti. Antikos laikotarpiu egzistavo viešosios bibliotekos, tuo tarpu skriptoriumai visuomenei nebuvo prieinami arba prieinami tik su dideliais apribojimais. XIV–XV a. atsirado ir paplito pasaulietinės perrašinėtojų dirbtuvės, kurios atsirado kaip atsakas į augančią knygų paklausą.
Artos regionas

Geografija

Rytuose ribojasi su Somaliu, pietuose – su Ali Sabiho regionu, pietvakariuose bei vakaruose – Dikilio regionu, šiaurėje skalauja Tadžuros įlanka, o šiaurės rytuose ribojasi su Džibučio miestu. Įlankos pakrantė pasižymi smėlio paplūdimiais. Vakaruose plyti Mažosios Baros dykuma. Driekiasi Dihdos vadis.
Darbininkas (Šenandoa)

Istorija

Iki 1897 m. vadinosi „Pensilvanijos darbininkas“. Leido ir redagavo Robertas Kuncmanas.
Lenkijos himnas

Istorija

Pirminio teksto autorius Juzefas Vybickis (Józef Wybicki) sukūrė Lenkų legionierių dainą 1797 m. liepos 16-19 dienomis  Emilijos Redžo mieste  Italijoje. Daina buvo skirta Lenkų legionams, vadovaujamiems Jano Henriko Dombrovskio, prieš jiems išvykstant į Napoleono vadovaujamą kampaniją Italijoje. Pirmą kartą daina grota liepos 20 dieną, palydint legionierius jiems išžygiuojant iš Emilijos Redžo į Milaną. Jau po mėnesio Dombrovskis rašė Vybickiui „Kariams vis labiau ir labiau patinka tavo daina“ Greitai išpopuliarėjusi tarp legionierių ir Lenkijoje daina simbolizavo norą atkurti Lenkijos valstybės nepriklausomybę, prarastą 2 metais anksčiau.
Įkūrus Lenkijos kunigaikštystę Legionierių daina išpopuliarėjo ir pačioje Lenkijoje, Tačiau neilgai gyvavusi kunigaikštystė nepripažino dainos kaip oficialaus himno. Po Napoleono sutriuškinimo carinės Rusijos ir Prūsijos valdžia uždraudė šią patriotinę dainą 1815 metais. Pakartotinis draudimas priimtas 1860 metais. Tačiau daina jau buvo išpopuliarėjusi ir neatsiejama nuo išsivadavimo judėjimo. Ypatingą populiarumą ji turėjo 1830 ir 1863 m. sukilimų metu, o jos variacijos – Tautų pavasario metu.
Lenkijai atgavus nepriklausomybę po Pirmojo pasaulinio karo 1918 metais Dombrovskio mazurka de facto tapo šalies himnu. Oficialiu himnu pripažinta 1926 metais, po pusmečio priimtas galutinis žodžių ir muzikos variantas, išlikęs iki šių dienų
Pirmą kartą Dombrovskio mazurka kaip himnas konstitucijoje įtvirtinta Lenkijos Liaudies Respublikoje 1976 metais.