google/wiki40b huggingface dataset:
Motiejus Lozoraitis

Motiejus Lozoraitis (1866 m. sausio 17 d. Baltrušiai, Griškabūdžio valsčius – 1907 m. liepos 31 d. Kaunas) – Lietuvos teisininkas, visuomenės veikėjas, varpininkas.

Biografija

Sūnus Stasys Lozoraitis. 1889 m. baigė Maskvos universitetą, studijuodamas priklausė Maskvos lietuvių studentų draugijai. Bendradarbiavo „Šviesoje“. 1889–1898 m. Mintaujoje stažavosi teismo kandidatu, pirmasis iš lietuvių tapo advokatu. 1889 m. liepos 23 d. jo tėviškėje įvykusio II varpininkų suvažiavimo pirmininkas. Rėmė „Varpo“ ir „Ūkininko“ leidybą pinigais. 1890–1895 m. – Literatiškosios komisijos narys. 1890–1893 m. „Varpo“ politinio skyriaus vedėjas.

Visuomeninė veikla

Buvo nuosaikusis varpininkas. 1890–1896 m. jo straipsniai darė įtaką Lietuvos visuomeninės minties raidai – jis buvo už socializmą, pasiekiamą evoliucijos, reformų būdu, nepritarė revoliucijai. Spręsdamas visuomeninius klausimus laikėsi vokiečių istorinės mokyklos metodologijos. Manė, kad Lietuvai svarbu plėtoti švietimą ir šitaip didinti žemės ūkio darbo našumą. 1895 m. Sankt Peterburge Rusijos geografų draugijos susirinkime perskaitė lietuvių spaudos draudimą smerkiantį pranešimą „Lietuviai ir rusiškas raidynas“ (išspausdintas laikraščio „Živaja Starina“ 1895, Nr. 3/4 ir „Varpe“ 1896, Nr. 7). 1895 m. su A. Sketeriu prašė Rusijos administracijos leisti steigti Mintaujoje lietuvių savaitraštį „Artojas“. Nuo 1898 m. advokatas Kaune.
Valteris Šorys

Valteris Šorys (vok. Walter Schories; (1895 m. rugpjūčio 11 d. Kiekškiemyje, Geldapės apskrityje, Rytprūsiuose – 1979 m.) – lietuvninkų kilmės Vokietijos chorvedys ir kompozitorius.

Biografija

Gimė mokytojo šeimoje Romintos girios kaimelyje Kiekškiemyje (dab. Kiekskiejmy Lenkijoje). Pirmojo pasaulinio karo metais buvo pašauktas į kaizerinės Vokietijos kariuomenę, kur praleido tris metus. Po demobilizacijos pradėjo dirbti muzikos pedagogu. Nuo 1922 m. studijavo Valstybinėje bažnytinės ir mokyklinės muzikos akademijoje Berlyne (dab. Bažnytinės muzikos institutas prie Berlyno menų universiteto – vok. Instituts für Kirchenmusik an der Universität der Künste Berlin). Įgijęs diplomą, nuo 1924 m. dirbo muzikos mokytoju Tilžės Hercogo Alberto mokykloje, nuo 1929 m. – Tilžės valstybinėje gimnazijoje. Pastarojoje aukštesniojoje mokykloje vadovavo gimnazistų orkestrui ir chorui.
Be to, Tilžės Šv.Kryžiaus bažnyčioje jis ėjo kantoriaus pareigas ir vadovavo miesto chorui „Sängerverein“. Didingu Tilžės muzikiniu įvykiu tapo Liuterio bažnyčioje atliktas Johaneso Bramso „Vokiškasis requiem“, chorui ir orkestrui diriguojant Valteriu Šoriui. Jau būdamas vyresniuoju mokytoju, 1942 m. pervažiavo gyventi į Alenštainą. Artėjant Antrojo pasaulinio karo frontui, paitraukė į vakarinę Vokietijos dalį. Nuo 1945 m. mokytojavo Hamburgo Heinricho Herco gimnazijoje, vadovavo Policijos ir Chorų sąjungos dainininkų kolektyvams.
Valteris Šorys išgarsėjo kaip dainų autorius, muziką komponavęs žemiečių poetų žodžiams (tai tilžiškė Johanna Wolff, alenštainiškiai Edith Wiedner ir Georgas Hermanovskis). Pats didžiausias ir įsimintiniausias jo kūrinys – Kuršių nerijai skirta kantata „Iš saulės, kopų, įlankos ir jūros“ (Oto Lošo žodžiai). Chorui, dviem solistams ir orkestrui atlikti numatyta kantata pirmą kartą su didžiuliu pasisekimu buvo atlikta Hamburge 1968 m. gegužės 19 d. Yra išleista V.Šorio kūrinių plokštelė, kompozitoriaus veiklą propaguoja ir jo sūnus pianistas Dytrichas Šorys.
Logothetes tou dromou

Logothetes tou dromou (gr. λογοθέτης τοῦ δρόμου), pašto logotetas – atsakingas už imperijos paštą, diplomatiją ir žvalgybą. Paštas vadinosi Dromos (gr. δημόσιος δρόμος, dēmosios dromos ar tiesiog ὁ δρόμος) arba Viešasis paštas (lot. cursus publicus). X–XI a. šis logotetas dažnai pagal veiklą atitiko vyriausią imperijos ministrą.

Istorija ir funkcijos

Kada pareigybė įkurta ir kokios tikslios jos funkcijos, nėra žinoma. Pareigybė pirmą kartą aiškiai paminėta apie 762 m. Paprastai manoma, kad ji yra atsiradusi besivystant ankstesnei pareigybei curiosus cursus publici ('viešojo pašto inspektorius'), kuri pirmąkart minėta IV a. pabaigos dokumenta Notitia Dignitatum kaip magister officiorum (Pars Orientalis, XI). Palaipsniui panaikinus plačiai apimančias magister officiorum pareigas pašto logoteto kompetencija ėmė apimti ne tik viešąjį paštą, bet ir Imperijos užsienio reikalus, žvalgybinės informacijos apie užsieniečius rinkimą, susirašinėjimą su užsienio kunigaikščiais ir ambasadorių priėmimą.
Palaipsniui šios pareigos tapo vyriausiojo ministro ir imperatoriaus pagrindinio patarėjo pareigomis, kol XII a. jas išstūmė logothetēs tōn sekretōn. Šios pareigybės pirmumą rodo tai, kad IX–X a. Bizantijos šaltiniuose paminėtos logoteto pareigos be patikslinimų reikšdavo būtent logothetēs tou dromou. Pareigų svarbą rodydavo ir tai, kad kiekvieną rytą pašto logotetas turėdavo audienciją pas imperatorių.
Pagal Konstantino Purpurinio De Ceremoniis logothetēs tou dromou turėjo ir svarbių ceremoninių pareigų – apdovanojimų metu jis pristatydavo vyriausiuosius valdininkus. Matyt, jis buvo svarbus ir priimant užsienio pasiuntinybes bei pristatant belaisvius. Po Aleksijaus I Komnino 1108 m. reformos Dromos departamentas buvo panaikintas, bet pašto logoteto pareigos išliko. Šis logotetas nuo tada buvo atsakingas už viešuosius ryšius ir Konstantinopolyje gyvenusių užsieniečių priežiūrą.
Sodeliškių vėjo malūnas

Sodeliškių vėjo malūnas – kepurinis vėjo malūnas su technologine įranga, tebemalantis grūdus, stūksantis Sodeliškių kaime (Velžio sen.), Panevėžio rajone. Vėjo malūnas matomas nuo kelio  3017  Velžys–Jotainiai–Pagiriai–Šėta  lygiame dirbamų laukų kraštovaizdyje, vienkiemyje. 
Sodeliškių malūnas priklauso čia pat gyvenančio ūkininko šeimai. Jis likęs be sparnų, akmeninis, nupjauto kūgio formos, keturių aukštų, pastatytas 1901 m. Malūnas – technikos paminklas, 1997 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą (unikalus kodas 22806).

Istorija

Vėjo malūno statyba rūpinosi ir pirmuoju malūnininku buvo Ignas Miškinis. Po karo malūnas nacionalizuotas. Darbštus malūnininkas buvo ištremtas į Sibirą, kur ir mirė. Taip pat buvo išvežti ir kiti jo šeimos nariai. Nors likusi Miškinių šeima turėjo slapstytis, tremties neišvengė ir mažamečiai vaikai. Visi jie iškentėjo Panevėžio, Vilniaus ir Maskvos kalėjimų baisumus. Grįžusi iš tremties malūnininko šeima rado užimtus namus, nuniokotą malūną su nulūžusiu sparnu, kiauru stogu.
Apie 1958 m. girnoms sukti įvesta elektra. Sodeliškių malūnas sodiečių buvo giriamas, norėdami susimalti užsirašydavo į eilę. Tuometinio kolūkio pirmininkas ragino sodiečius keltis neva patogesniam gyvenimui į Velžio gyvenvietę, o malūną ketino nugriauti, kad netrukdytų dirbti laukų. Tačiau šie nesutiko palikti gimtosios vietos.
Šiuo metu malūnas minimaliai paremontuotas, asmeninio ūkio poreikiams jame tebemalami grūdai.
Kalnų rogės Zipfy

Kalnų rogės Zipfy (angl. Zipfy Freestyle mini luge) - tvirto plastiko vienvietės kalnų rogės su svirtimi stabilumui ir posūkiams užtikrinti.

Konstrukcija

Viršutinė Zipfy rogių dalis suprojektuota kaip atrama priekyje ištiestoms kojoms. Kaip ir olimpiniame ledrogių sporte (angl. bobsleigh) čiuožėjo kojos yra saugioje "kojos priekyje" (angl. feet first) padėtyje. Sparno formos rogių profilis leidžia čiuožėjui faktiškai plaukti bei slysti sniego paviršiumi. Tūrinė Zipfy rogių konstrukcija (oro pagalvės) užtikrina, kad čiuožėjas nešals bei garantuoja patogų čiuožimą net ir lediniu, gumbuotu šlaitu, nes puikiai amortizuoja nelygumus. Rogių apatinėje dalyje yra išilginės kreipiančiosios juostos, neleidžiančios rogėms suktis leidžiantis nuo kalno. Atitinkamai dėl "bėginės" rogių dugno konstrukcijos Zipfy itin manevringas posūkiuose. Maksimali apkrova - 115 kg.

Naudojimas ir valdymas

Sukurtos tik leidimuisi nuo kalnų. Tinkamos važiuoti ir snieguota, ir ledo trasa. Valdymui specialių įgūdžių ar papildomo mokymosi nereikia. Skirtos visai šeimai: vaikams, paaugliams ir suaugusiems. Atsisėdus ant neslidžia danga padengtos sėdynės, kojos ištiesiamos pirmyn, rankomis laikomasi už svirties. Kad sulėtinti ar visiškai sustabdyti pakanka nuleisti kojas, o vairuojama palinkstant į vieną, ar kitą šoną.

Istorija

Originalių Zipfy kalnų rogių pėdsakai veda į mažą Bavarijos Alpių miestelį, kur 1970 m. buvo suprojektuotos geresniam nusileidimui nuo kalno, nei tam tikslui iki tol naudotas anglių kastuvas (angl. coal shovel). Pirmasis Zipfy rogių kūrėjas - Johann Uttenthalen. Šiuolaikines Zipfy roges sukūrė kanadiečių kompanija „Great Circle Works“. Nuo 60-ųjų pabaigos, kai pirmą kartą buvo išleistos šios rogės, tapo tikra sensacija Europoje ir neatsiejama žiemos laisvalaikio ir sporto dalimi. Nuo 2010 metų kasmet Europoje, Kanadoje, Amerikoje bei Japonijoje organizuojami čiuožimo Zipfy kalnų rogėmis čempionatai, varžybos ir renginiai įvairaus amžiaus grupėms. Naujausia Zipfy rogių ekstremalaus sporto kryptis - Heli Zipfy - tai šuoliai į kalnus iš malūnsparnio su Zipfy rogėmis, kaip kad šokama ir su slidėmis.
Daūrinis maumedis

Paplitimas ir augimvietės

Tai auganti šiauriausiai mūsų planetos medžių rūšis, kuri paplitusi net iki 72° 31' šiaurinės platumos. Auga Rytų Sibire: vakaruose arealas siekia Piasino ežerą, Baikalą, rytuose Lenos žemupį, Aldaną, Udos užutėkį, Burėjos kalnagūbrį, pietuose Amūrą, Mažojo Chingano kalnus, rytų Užbaikalę.

Augimo buveinės

Daūrinis maumedis prisitaikęs prie itin rūsčių klimatinių sąlygų. Kalnuose auga iki pat medžių linijos, sudarydami žemmiškius arba krūmynus. Auga įdubose, durpinėse pelkėse, akmenuotose šlaituose. Esant palankioms sąlygoms auga drauge su pušimis, eglėmis, beržais.

Požymiai

Medis užauga iki 30 m aukščio, kamieno skersmuo siekia 20 cm. Jauni ūgliai šviesūs, ochros spalvos. Žievė rausva arba pilkšvai ruda, stora. Spygliai šviesiai žali 15-30 mm ilgio, minkšti, susitelkę į kuokštus po 25-40. Kankorėžiai 15-30 mm ilgio, ovalūs arba kiaušiniški. Mažus kankorėžius sudaro 20-25 žvyneliai, didelius 40-50. Sėklos subręsta rugpjūtį-rugsėjį.
Roatanas

Roatanas (isp. Roatán) – sala Karibų jūroje, prie Hondūro krantų. Tai didžiausia sala Įlankos salų grupėje. Plotas 125 km². Salos ilgis rytų-vakarų kryptimi 60 km, plotis iki 8 km. Pats rytinis salos galas su Santa Elenos gyvenviete nuo likusios salos dalies atskirtas mangrovių pelkyne. Toliau į rytus driekiasi negyvenama Barbaletos sala, bei keletas mažesnių salelių. Roatano sala kalvota, pietinė pakrantė gausiai išraižyta įlankų. Auga tropiniai miškai, mangrovės.
Roatane gyvena ~30 tūkst. žmonių. Pagrindinė gyvenvietė – Koksen Holas. Jame yra prieplauka, tarptautinis oro uostas. Kitos svarbesnės gyvenvietės – Frenš Harboras, Punta Gorda, Vest Endas, Oak Ridžas. Vietiniai salos gyventojai vadinami karakolais. Jie vartoja anglų kalbą ir yra artimesni Karibų, o ne Centrinės Amerikos tautoms. Verčiamasi turizmu, žvejyba.
Roatano sala gausiai lankoma turistų dėl savo balto smėlio paplūdimių, koralinių rifų. Čia dažnai užsuka Karibų kruizai. Populiariausios pramogos: povandeninis nardymas, plaukiojimas burlentėmis, kelionės dviračiais, laipiojimas uolomis. Yra muziejus, botanikos sodas, nuomojami žirgai, valtys ir kt.
Vievio Šv. Onos bažnyčia

Istorija

Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1550 m. XVII a. Bogdanas Oginskis katalikų bažnyčią perdavė stačiatikiams (1619 m. Vievyje buvo 2 stačiatikių cerkvės). Manoma, kad abi cerkvės ir vienuolynas Vievyje panaikinti po 1625 m., mirus B. Oginskiui. Mat jo vaikai buvo perėję į katalikybę. 1688 m. pastatyta nauja bažnyčia, 1794 m. ji sudegė. 1796 m. pastatyta medinė bažnyčia, 1812 m. vėl sudegė.
1816–1821 m. Gabrielius Oginskis pastatė naują katalikų bažnyčią. Jai susenus, pastatyta 1859 m. Šią 1907 m. uždegė žaibas. Tais pačiais metais parengtas mūrinės bažnyčios projektas. 1908–1914 m. bažnyčia išmūryta iki langų. Po karo statyba tęsta 1925–1931 m. (iš naujo projektavo inžinierius Vaclovas Michnevičius), ja rūpinosi klebonas Juozapas Mincevičius su parapijiečiais. 1907–1931 m. pamaldos būdavo kapų koplyčioje (lenkų kalba). Tik nuo 1923 m. kas antrą sekmadienį pamaldos laikytos lietuvių kalba. 1944 m. sudegė klebonija. Valdžios reikalavimu 1959–1979 m. Vievyje buvo įsikūrusi Kaišiadorių vyskupijos kurija.
1980 m. bažnyčia apiplėšta.

Architektūra

Bažnyčia neobarokinė, turi klasicizmo elementų, balsvų plytų, lotyniško kryžiaus plano, bazilikinė, su 2 aukštais fasado bokštais. Vidus 3 navų, dengtas kryžminiais skliautais. Šventorių juosia mūrinė tvora su meniškais metaliniais vartais (archit. M. Vaidakavičius).
Semiatičės mūšis

Mūšis

Jau nuo 1860 m. Semiatičės mieste kildavo įvairūs nedideli protestai prieš carinę valdžią. 1862 m. į miestą buvo atsiųstas Rusijos imperijos kariuomenės garnizonas. Kunigaikštienės Anos Jablonovskos rūmuose buvo kaupiami ginklai ir ruošiamasi sukilimui. 1863 m. sausio 22 d. prasidėjo sukilimas visoje buvusioje Abiejų Tautų respublikos teritorijoje. Semiatičės mieste sukilėliai puolė Rusijos kariuomenės įgulas 1863 m. vasario 6-7 d., bet mūšį galiausiai pralaimėjo.
Kodavimas (atmintis)

Kodavimo tipai

Vaizdinis, nuodugnus, organizacinis, akustinis ir semantinis kodavimai yra labiausiai naudojami, tačiau naudojami ir kiti.

Vaizdinis kodavimas

Vaizdinis kodavimas yra vaizdinių ir vaizdinės sensorinės informacijos kodavimas. Tai reiškia, kad žmonės gali paversti naują informaciją, kurie ją laikė į protinius vaizdinius.

Akustinis kodavimas

Akustinis kodavimas yra garsų, žodžių ir kitos girdimos informacijos kodavimas
Guajaso provincija

Geografija

Provincijos paviršius labai įvairus: centre driekiasi drėgnas ir derlingas Guajaso upės slėnis; į šiaurę nuo Gvajakilio driekiasi Pakrantės kalnagūbris, o į vakarus nuo jo – sausringa pakrantės lyguma. Guajaso provincijai priklauso Punos sala Gvajakilio įlankoje. Daulės, Babahojo ir Guajaso upės sudaro vieną didžiausių baseinų Pietų Amerikoje, į vakarus nuo Andų.
Café con leche

Café con leche (isp. 'kava su pienu') – ispaniškas kavos gėrimo variantas su pienu. Panašesnis į itališką caffe latte, negu į prancūzišką café au lait. Café con leche yra stipri kava (kartais tai espresas), santykiu 1:1 sumaišyta su pasterizuotu pienu. Cukraus ar kitokio saldiklio dedama pagal skonį.
Šis gėrimas yra itin paplitęs Ispanijoje, daugelyje Lotynų Amerikos šalių, Filipinuose ir ispaniškos kultūros bendruomenėse įvairiose šalyse. Pvz., kubiečių gyvenamuose Tampos ir Majamio (JAV) rajonuose café con leche yra standartinis pusryčių gėrimas.
Zimbabvės prezidentas

Zimbabvės prezidentas yra aukščiausias valdymo postas Zimbabvėje. Pirmuoju šalies vadovu tapo Canaan Banana iš karto po Zimbabvės nepriklausomybės paskelbimo 1980 m. Nuo 1987 m. gruodžio 31 d. iki 2009 m. vasario 11 d. panaikinus šalies premjero pareigas, prezidentas vadovavo ir šalies vyriausybei. Po 2008–2009 m. politinių derybų premjero pareigos buvo atkurtos.
Zimbabvės prezidento kadencija trunka 6 metus.
Nuo 1987 iki 2017 m. šaliai vadovavo Robert Mugabe. Jis buvo perrinktas šiose pareigose 1990, 1996, 2002, 2008 ir 2013 m.
Dabartinis šalies vadovas yra Emmerson Mnangagwa.
Tony Benn

Biografija

Mokėsi Vestminsterio mokykloje, 1949 m. baigė Oksfordo Naująjį koledžą. 1942–1946 m. tarnavo Britanijos kariniame oro laivyne. 1946–1950 m. dirbo žiniasklaidoje.
Nuo 1943 m. Leiboristų partijos narys. Nuo 1950 m. parlamento narys nuo Leiboristų partijos. 1959–1994 m. partijos Nacionalinio vykdomojo komiteto narys.
1960–1963 m. mirus tėvui, užėmė jo vietą Perų rūmuose. 1964–1966 m. ryšių ministras, 1966–1970 m. technologijų ministras, 1974–1979 m. pramonės valstybės sekretorius, ryšių ministras.
Nuo 1970 m. neoficialus Kairiųjų radikalų populistų lyderis, 1971–1972 m. Leiboristų partijos pirmininkas.
1983 m. pralaimėjo rinkimus į Bendruomenių rūmus, bet 1984 m. vėl buvo išrinktas, atsistatydino tik 2001 m., motyvuodamas laiko trūkumu tikrai politikai.
2003 m. vasario mėn., oponuodamas oficialiai valstybės politikai buvo susitikęs su Irako diktatoriumi S. Huseinu, vėliau organizavo pasipriešinimą karo veiksmams. Paskutinio skrydžio lėktuvu Concorde dalyvis.
Transporto darbininkų profsąjungos ir žurnalistų sąjungos narys, kalnakasių profsąjungos garbės narys. 7 universitetų Garbės daktaras.
Liepos 19

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Aurėja – Galigantas – Mantigailė – Vincentas – Auksė – Vincas
Dainius Makauskas

Dainius Makauskas (1939 m. rugsėjo 19 d. Kaunas – 1990 m. lapkričio 1 d. Daulagyris, Nepalas) – Lietuvos alpinistas, farmacininkas.

Biografija

1968 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1970–1988 m. dirbo Kauno endokrininių preparatų gamykloje.
1958 m. pradėjo lankyti alpinizmo treniruotes, 1960 m. baigė Alpinizmo instruktorių mokyklą Škeldoje (Kabarda-Balkarija), 1963 m. tapo instruktoriumi. Vasarą dirbo alpinistų gidu Pamyre arba Kaukaze, žiemą – kalnų slidinėjimo ir alpinizmo instruktoriumi.

Pasiekimai

1967 m. TSRS čempionate laimėjo bronzos medalį – siena įkopė į Kiukiurliu viršūnę Kaukaze. 1970 m. uolų klasės TSRS čempionas – siena įkopė į Čatyno viršūnę Kaukaze. TSRS rinktinės sudėtyje pirmasis iš tarybinio laikotarpio Lietuvos alpinistų dalyvavo kalnų ekspedicijose užsienyje, 1972 m. įkopė į Materhorną Alpėse. Įkopė į daugiau kaip 60 viršūnių; iš jų į visas TSRS viršūnes, aukštesnes negu 7000 m (Korženevskajos, Lenino, Ismailo Samani, Pergalės), už tai 1981 m. jam suteiktas „Kalnų tigro“ vardas. Pirmasis lietuvis, įkopęs į vieną aukščiausių pasaulio kalnų – Daulagyrį (8167 m, kitais duomenimis, 8222 m, Himalajai); leisdamasis žuvo.
Vakarų Makedonijos periferija

Demografija

Periferijos teritorija yra 9 451 km² (7,2% valstybės teritorijos), jos gyventojų skaičius 2001 m. – 303 857 žmonės (2,9% valstybės gyventojų), tad Vakarų Makedonijos periferija yra mažo gyventojų tankio kraštas (32 žm./km², kai valstybės vidutinis tankis yra 79,7 žm./km²). Pagrindinė to priežastis – periferijos kalnuotumas, nes 82% periferijos teritorijos yra kalnuotos ir pusiau kalnuotos vietovės.

Dauguma gyventojų (56%) gyvena kaimo vietovėse.
Periferijos sostinėje Kozanėje gyvena 47 451 žmogus. Kiti svarbūs periferijos miestai yra Ptolemaida (32 775 gyv.), Grevena (16 704 gyv.), Florina (14 318 gyv.) ir Kastorija (13 959 gyv.).
Dabar periferijos gyventojų etninė sudėtis yra mišri – dauguma graikai, likę 12% – slavakalbiai. Graikai daugiausia gyvena Florinoje, Kastorijoje ir Ptolemaidoje. Kitos tautinės mažumos yra aromanai ir arvanitai.

Ekonomika

Periferijoje yra vienas išvystytas pramoninis rajonas Florinoje, antras kuriamas Kozanėje. Dėl išvystytos kalnakasybos, kailių ir odų bei elektros energijos gamybos (70% valstybės elektros energijos pagaminama Vakarų Makedonijoje) periferijoje svarbus antrinis ūkio sektorius. Regione išvystyti gavybos ir apdirbimo sektoriai, tačiau jame stinga intelektinės gamybos – regione tiriamoji veikla sudaro tik 3,5% viso valstybės mokslinių ir projektavimo darbų.
Vakarų Makedonija garsėja marmuru, šafranu (Kroko miestas netoli Kozanės), vaisiais, vietiniais vynais (Kozanė), kailiais (Kastorija, ir Siatista), amatais.
Periferiją iš vakarų į rytus kerta 2009 m. baigtas tiesti automobilių kelias via Egnatia. Jį statmenai kerta į pietus einantys dar du keliai. Šie stambūs keliai labai pagerino susisiekimą periferijoje ir panaikino tradicinę periferijos izoliaciją, sukeltą krašto kalnuotumo. O krašto geležinkelių tinklas yra nepakankamas,

Periferija turi du oro uostus (Kozanės ir Kastorijos), tačiau šie gali aptarnauti tik mažus keleivinius lėktuvus.
Paskutiniais metais periferijoje vystomas žiemos turizmas. Krašte yra du slidinėjimo centrai – Viglos Florinoje ir Vasilicos Grevenoje. Trečias centras Velvente Kozanės nome.
Povilas Dundulis

Povilas Dundulis (1894 m. kovo 22 d. Čekonys, Debeikių valsčius – 1942 m. rugsėjo 2 d. Kansko lageris, Krasnojarsko kraštas) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija

1915 m. baigė Kijevo 2-ąją praporščikų mokyklą. Per Pirmąjį pasaulinį karą tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, buvo sužeistas. 1917–1918 m. Vitebsko lietuvių bataliono 1-osios kuopos vadas. 1918 m. lapkričio 22 d. savanoriu stojo į Lietuvos kariuomenės Pirmąjį pėstininkų pulką, nuo 1919 m. sausio mėn. kuopos vadas. 1919 m. dalyvavo nepriklausomybės kovose su Raudonąja armija. Pasižymėjo užimant Vajasiškio bažnytkaimį, Salaką ir Zarasus. Prie Vajasiškio esantis Zablackų kaimas jo garbei kaimas pavadintas Dunduliais.
Nuo 1920 m. lapkričio mėn. 3-ojo bataliono vadas. 1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, paskirtas pulko vado padėjėju. Nuo 1927 m. rugpjūčio mėn. – Pirmojo pėstininkų pulko vadas. 1928 m. pulkininkas. 1930 m. vasario mėn. – 1932 m. lapkričio mėn. Vyriausiojo štabo ypatingųjų reikalų karininkas. Išėjęs į atsargą gyveno savo ūkyje.
TSRS okupavus Lietuvą, 1941 m. birželio 15 d. su šeima ištremtas i Sibirą. 1941 m. lapkričio 11 d. suimtas, įkalintas Kanske.
Bahreino herbas

Bahreino herbas (arabiškai: شعار البحرين‎) – vienas iš Bahreino valstybės, taip pat Bahreino karaliaus simbolių. Buvo sukurtas 1930 m. brito Charles Belgrave, tuometinio Bahreino šeicho patarėjo.
Raitieji lankininkai

Raitieji lankininkai (angl. Mounted archery) – raitosios kavalerijos kariai, ginkluoti lankais, mūšyje judantys ant žirgų (rečiau ant kitų gyvūnų), kovojantys su priešu šaudydami iš lankų. Raitojo lankininko gebėjimą šaudyti iš lanko apsunkina tikslaus atstumo iki taikinio nežinojimas, pastovaus atskaitos taško nebuvimas, kuomet judant žirgui tenka paleisti strėlę iš vis kitos pozicijos. Šaulys turi būti ir geras raitelis, sugebantis valdyti arklį vien tik kojomis.
Šiais laikais raituosius lankininkus galima dažniausiai sutikti viduramžių šventėse organizuojamuose lankininkystės turnyruose, sporto varžybose.

Istorija

Raitoji kavalerija gerai tiko kovojant didelėse atvirose vietovėse. Naudoti sustiprinti lenktieji lankai, pagaminti iš medžio, rago ir sausgyslių. Be lanko, raitelis dar galėjo turėti ietį ar kitą duriamąjį ginklą. Raitieji šauliai taip pat dalyvavo medžioklėse su lankais, saugojo naminių gyvulių bandas. Rašytiniai šaltiniai juos mini jau nuo geležies amžiaus, buvo paplitę viduramžiais tarp Eurazijos klajoklių tautų. Raitųjų lankininkų kavalerijas Antikos laikmečiu daugiausia naudojo iraniečiai, indai, viduramžiais – mongolai, tiurkai. Ši praktika išplito į Rytų Europą (per sarmatus ir hunus), Mesopotamiją, Rytų Aziją. Jie tapo ypač gerbiami Japonijos samurajų tradicijoje, kur šaudymas iš lanko nuo žirgo vadinamas yabusame, viena iš kiudo atmainų. Vystantis ginkluotei, atsiradus parakiniams šaunamiesiems ginklams, po XVI a. lankų naudojimas kavalerijoje ėmė mažėti.
Rytų Folklandas

Rytų Folklandas (angl. East Falkland), Soledado sala (isp. Isla Soledad) − viena iš dviejų pagrindinių Folklando Salų, esančių Atlanto vandenyne. Folklando (San Karloso) sąsiauriu atskirta nuo vakaruose esančios Vakarų Folklando (Gran Malvinos) salos. Plotas 6353 km².
Sala siaura sąsmauka jungiasi su pietine dalimi − Lafonija. Krantai smarkiai raižyti fjordų (Čosiolo, Ruis Fuentes ir kt.). Rytų Folklando paviršius kalvotas ir pelkėtas. Aukščiausia vieta − 705 m Asborno kalnas.
Rytų Folklande susitelkusi dauguma salų gyventojų (~2000). Beveik visi jie gyvena salyno sostinėje Stenlyje. Kitos didesnės gyvenvietės: Puerto Luisas, Port Darvinas, San Karlosas, Salvadoras, Džonsons Harboras. Verčiamasi žvejyba, avininikyste, turizmu.
AB Šilkas

Istorija

Įmonė įkurta 1951 m. kaip Kauno audinių įmonės filialas. 1956 m. tapo Ziberto šilko kombinatu. 1982 m. pagamino 29,4 mln. metrų šilko audinių, kuriuos eksportuodavo į kitas TSRS šalis, Lenkiją, Kubą, Bulgariją, Čekoslovakiją ir Šiaurės Korėją. 1994 m. įmonę privatizavo EBSW. Įmonė uždaryta 2004 metais.
Subkompaktinis automobilis

Subkompaktinių automobilių klasė (angl. subcompact car) – automobilių klasė pagal Šiaurės Amerikoje naudojamą skirstymą. Subkompaktinis automobilis yra mažesnis už kompaktinį automobilį, bet didesnis už miesto automobilį (Europoje dar vadinami supermini automobiliais). Subkompaktiniais automobiliai laikomi tie, kurių ratų bazė yra 2,54m (100 in) arba mažesnė.