google/wiki40b huggingface dataset:
Ištarė

Ištarė (šum. 𒀭𒌋𒁯 = Ištar) – svarbiausia moteriška dievybė (deivė) senovės asirų ir babiloniečių mitinėje pasaulėžiūroje, vakarų semitų Astartės ir šumerų Inanos atitikmuo. Ji buvo Veneros planetos dieviškoji forma. Siejama su aistringąja galia (karu, lytiniais santykiais, vaisingumu). Jos kultas buvo itin populiarus. Jo dalis, manoma, buvo sakralizuota prostitucija Ištarės šventyklose.
Ištarės vardas kilęs iš įvairuojančios semitų šaknies, reiškiančios Aušros žvaigždę. Pavadinimas siejamas su miglota semitų dievybe Ataru (Aṯtar).
Ištarė kaip vietovės globėja garbinta daug kur pietų Mesopotamijoje – Akade, Arbeloje, Ninevijoje, Ašūre, Ūre, Uruke ir kt. Dar vietomis vadinta Anunitu bei Nanaja. Babilone vieneri iš 8 miesto vartų buvo Ištarės vartai. Uruke Ištarės garbinimo praktikos sietos su ritualine prostitucija, ji laikyta heterų, homoseksualų globėja. Nuo pat II tūkstm. pr. m. e. Uruke bandyta šias praktikas išgyvendinti. Tai pasiekta jau Achemenidų valdymo laikais (V–IV a. pr. m. e.).
Dažniausi epitetai: „karalienių karalienė“, „dievų valdovė“, „tūžmioji liūtė“, „Ištarė kariūnė“. Ikonografiškai kartais vaizduojama su strėlėmis užnugaryje.
Žymiausi du mitai apie Ištarę: viename („Gilgamešo epo“ dalis) ji siekia sugundyti Gilgamešą, bet šis atstumia deivę, nes nepasitiki jos būdu ir išvardina jos pražudytus įsimylėjėlius. Už tai Ištarė pasiunčia Gilgamešui į Uruką milžinišką siaubūną jautį, sukurtą Ištarės tėvo Anu. Kitas žymus mitas, kuriame Ištarė leidžiasi į požemių karalystę pas Ereškigalę. Besileisdama ji turi nusimesti visus rūbus ir papuošalus. Ereškigalė ją pražudo, bet apie tai sužinojęs Ea pasiunčia požemin pasiuntinį, kad šis ją atgaivintų. Kol Ištarė būna pragare, pasaulis nustoja vaisingumo.
Ištarės paveiksle nunyksta šumerų Inanos kaip pasaulio sutverėjos, pribuvėjos vaidmuo. Šiaurės Mesopotamijoje (ypač, Asirijoje) pabrėžtas deivės karingas būdas, ten ji laikyta Ašūro dukterimi. Nuo II tūkstm. pr. m. e. Ištarės kultą perima hatai, hetitai, ten ji sutapatinta su deive Šavuška.
Lietuvos kaimo peizažas

Aprašymas

Paveikslas nutapytas aliejumi ant drobės. Matmenys 65 x 65 cm. Paveikslas saugomas Lietuvos dailės muziejaus kolekcijoje, Vilniuje.

Nagrinėjimas

Pranas Domšaitis yra vienas žymiausių Lietuvos dailininkų ir Lietuvos tapytojų ekspresionistų. Jis studijavo Karaliaučiaus karališkojoje meno akademijoje. Po Pirmojo pasaulinio karo jis buvo gerai žinomas Vokietijoje, o po Antrojo – Pietų Afrikoje. Pranas Domšaitis dalyvavo keliose parodose ir palaikė ryšius su daugeliu žymių dailininkų iš Vakarų Europos regiono. Nepaisant XX a. pradžios meno tendencijų įtakos jis išlaikė nacionalinį identitetą.
Paveiksle „Lietuvos kaimo peizažas“ vyrauja dramatiška nuotaika, kylanti dėl karo ir baisaus benamių pabėgėlių likimo. Šalta mėnesiena pabrėžia grėsmingus debesis. Paslaptingumas perteikiamas turtinga spalvų palete ir bendromis formomis.
Balkanabatas

Istorija

Miestas įkurtas 1933 m. kaip Transkaspijos geležinkelio stotelė. 1946 m. gavo miesto statusą. Sovietmečiu vadinosi Nebit Dagu (rus. Небит-Даг).
Vėžys (žurnalas)

Vėžys – mėnesinis, gausiai iliustruotas, nepolitinis satyros-humoro žurnalas, mėnesinis iliustruotas satyros ir humoro žurnalas, ėjęs 1933 m. Panevėžyje.

Istorija

Leido leidykla „Nevėžis“. Redagavo Jurgis Vėžys (Jurgis L.). Spausdino N. Feigenzono spaustuvė Panevėžyje. Išėjo 2 numeriai.
Polomarket

Polomarket (prekinis ženklas POLOmarket) – maisto prekių parduotuvių tinklas Lenkijoje. POLOmarket Sp. z oo pagrindinė būstinė ir logistikos centras yra Giebnios kaime Kujavijos-Pamario vaivadijoje. Antrasis logistikos centras yra Klobucke.
Įmonė įsikūrė 1997 m. susijungus penkių savininkų 27 parduotuvėms Konine, Inovroclave, Torūnėje, Plocke ir Svecyje. Veikia kaip ribotos atsakomybės akcinė bendrovė, 100 % kapitalo priklauso lenkams.
2012 m. tinklo pajamos pasiekė 3,5 mlrd. zlotų. 2013 m. tinklas pakeitė logotipą, prekybinę įrangą ir prekių išdėstymą. 2014 m. 170 POLOmarket parduotuvių pakeistos nauju MILA tinklu, kuris priklauso Market-Detal – įmonės partneriams nuo 1997 m.
PK (kulkosvaidis)

Variantai

Pradinis variantas PK – rankinis kulkosvaidis su kojelėmis, o jo variantas su stovu vadinamas PKS (пулемёт Калашникова станковый). 1969 m. pasirodė modernizuotas (lengvesnis ir patogesnis) modelis PKM (пулемёт Калашникова модернизированный. Buvo sukurtas ir tankinis modelis PKT su elektriniu nuleistuku, naudojamas tankuose ir šarvuočiuose.

Buvo gaminamas ir naudojamas ir variantas PKB, tvirtintas ant šarvuotųjų transporterių, kuriame buožę galima pakeisti galiniu įtaisu su dvejomis suporintomis rankenomis ir klavišo pavidalo nuleistuku.
Dabar gaminamas PKM modelis, kuris yra 1,5 kg lengvesnis (sveria tik 7,5 kg) ir naudojamas ant lengvesnio Stepanovo trikojo stovo, kuris sveria 4,5 kg. Variantas ant Stepanovo stovo vadinamas PKMS.
PK kulkosvaidžiai gaminami ir kitose šalyse. Jugoslavijos, dabar Serbijos Zastava Arms pagal licenciją gamina PK, kurie vadinami M84. Tuos M84 naudoja šalys, buvusios Jugoslavijos respublikos.
Dabar PK ir PKM keičia naujas rusiškas kulkosvaidis Pečeneg, kuris yra rimtai perdirbtas PK.
Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjunga

Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjunga – Žemėtvarkininkų ir hidrotechnikos inžinierių visuomeninė organizacija. Būstinė Akademijoje, Kauno raj.

Veikla

Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjunga yra 1918–1940 m. veikusios ir 1989 m. atkurtos Matininkų ir kultūrtechnikų sąjungos veiklos tęsėja. Sąjungos įstatai priimti 1989 m., patikslinti 1991 m. ir 1996 m. 2008 m. pr. turėjo 1017 narių, žemėtvarkininkų ir hidrotechnikų sekcijas, 74 skyrius (14 žemėtvarkininkų ir 60 hidrotechnikų). Aukščiausiasis sąjungos organas – suvažiavimas, šaukiamas kas 2 metai. Jis renka sąjungos tarybą, tarybos pirmininką ir 2 vicepirmininkus, kurie vadovauja žemėtvarkininkų ir hidrotechnikų sekcijoms.
Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjunga telkia žemėtvarkos ir hidrotechnikos specialistus aktualiems žemėtvarkos ir hidrotechnikos klausimams spręsti, padeda jiems keistis moksline ir gamybine informacija, rengia konferencijas, mokymus, skatina narių kūrybinę veiklą, rūpinasi jų kvalifikacijos kėlimu, organizuoja žemėtvarkos ir hidrotechnikos specialistų profesinės dienos minėjimus, palaiko ryšius su kitais šalių specialistais. Sąjunga rūpinosi žemės reforma, melioracijos įrenginių pertvarkymu, hidrotechnikos statinių eksploatacija ir apsauga, žemės reformos ir melioracijos darbų finansavimu, įstatymų tobulinimu, specialistų rengimu.
Sąjunga leidžia žurnalą „Žemėtvarka ir hidrotechnika“, 2002 m. išleido bibliografinį žinyną „Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjunga 2000 m.“
August Bebel

Biografija

1846 m. neteko tėvo, 1854 m. ir motinos. 1847–1854 m. mokėsi Veclaro mokykloje ir amato. 1854 m. darbininkas Veclare, 1858 m. Pietų Vokietijoje ir Austrijoje, 1860 m. tekintojas Leipcige.
Nuo 1861 m. socialdemokratinio judėjimo dalyvis, 1863 m. Darbininkų vienybės dienos dalyvis, 1865 m. Leipcigo Darbininkų švietimo asociacijos pirmininkas, 1866 m. Saksonijos Liaudies partijos kūrėjas, 1867 m. Vokietijos darbininkų sąjungos pirmininkas.
1869 m. Vokietijos socialdemokratų darbininkų (eizenachiečių) partijos kūrėjas ir vadovas. Nuo 1867 m. Šiaurės Vokietijos sąjungos, nuo 1871 m. (išskyrus 1881–1883) Vokietijos Reichstago narys. 1870 m. buvo suimtas, 1871 m. už kalbą parlamente, ginančią Paryžiaus komuną, nuteistas 2 m. kalėti.
Nuo 1890 m. gyveno Berlyne, dalyvavo rengiant Erfurto programą, dirbo laikraščio „Vörwärts" (Pirmyn) redakcijoje. 1881–1891 m. Saksonijos landtago atstovas. 1886 m. vėl kalėjo 9 mėnesius. 1909 m. mirus žmonai apsigyveno Šveicarijoje. 1913 m. jo vadovaujama SPD frakcija tapo didžiausia parlamentine frakcija, turėjo 110 narių.
Kietėjimas

Kietėjimas, arba šalimas – skystosios medžiagos virsmas kietąja. Skystosios būsenos medžiaga pradeda kietėti tik atvėsusi iki tam tikros temperatūros. Visą kietėjimo laiką temperatūra nekinta. Temperatūra, kurioje medžiaga kietėja, vadinama kietėjimo temperatūra. Kietėjimo temperatūra yra lygi medžiagos lydymosi temperatūrai.
Pinturicchio

Pinturikjas (it. Pinturicchio arba Pintoricchio, tikr. Bernardino di Betto, apie 1454 – 1513 m.) – italų Renesanso dailininkas, priklausė Umbrijos dailės mokyklai. Specializavosi freskų tapyboje.

Biografija

Bernardinas, Beto sūnus (Bernardino di Betto), gimė apie 1454 m. Perudžos apylinkėse. Savo pravardę gavo nuo mažo stoto (Pinturicchio lietuviškai reikštų „turtingas mažas tapytojas“). Nieko nežinoma apie Pinturikjo jaunystės metus ir mokslus. Manoma, kad Pinturikjas buvo Perudžino mokiniu. 1481-84 m. jis dalyvavo Siksto koplyčios freskų tapyboje kaip Perudžino pagalbininkas ir gaudavo apie 1/3 pastarojo atlyginimo. Skirtingai nuo savo mokytojo ir kito Perudžino mokinio, Rafaelio, Pinturikjas nepasidavė Aukštojo renesanso stilistikai, kuri XV a. pabaigoje pradėjo plisti iš Florencijos. Pinturikjo darbuose jaučiasi gotikinės stilistikos diktuojamas scenų ir figūrų traktavimas.
Po darbų Siksto koplyčioje Pinturikjas pradėjo savarankišką dailininko karjerą. Iš daugybės Siksto koplyčioje dirbusių dailininkų pagalbininkų jis sukūrė savo nuosavą padėjėjų ir mokinių komandą. Tai Pinturikjui padėjo greitai atlikinėti didelio ploto freskų darbus. 1484 - 1492 m. laikotarpiu Pinturikjas dirbo įtakingai Romos della Rovere šeimai. Svarbiausias šio laikotarpio projektas buvo freskos Santa Maria del Popolo bažnyčioje. Kiti darbai buvo atlikti Santa Maria in Aracoeli bažnyčioje. Apie 1492 m. Pinturikjas trumpai dirbo Orvjeto katedroje (šie darbai neišlikę). Po to Pinturikjas patraukė popiežiaus Aleksandro VI-ojo dėmesį, kuris užsakė freskas Vatikano bibliotekoje, Apaštalų rūmų vadinamuosiuose Bordžijos apartamentuose. Pinturikjas čia dirbo maždaug iki 1495 m.
Po to dailininkas persikraustė arčiau gimtųjų vietų. 1496-98 m. datuojamas vienas geriausių Pinturikjo darbų, altoriaus ištapymas Santa Maria dei Fossi bažnyčioje Perudžoje. Panašu, kad tuomet Pinturikjo talentas pasiekė savo viršūnę. Šio laikotarpio jo darbai savo meistriškumu menkai skiriasi nuo Perudžino ir jaunojo Rafaelio. Apie 1500 - 1501 m. Pinturikjas dirbo Baglioni koplyčioje Santa Maria Maggiore bažnyčioje Spelo mieste, kuris yra spėjamas dailininko gimtasis. Apie 1502 m. Pinturikjas gavo svarbų užsakymą Sienoje, vietos katedros Piccolomini bibliotekoje. Pinturikjas persikėlė į Sieną, čia vedė, susilaukė vaikų ir daugiau nebeišvyko. Giorgio Vasari mini, kad Rafaelis padėjo Pinturikjui projekte Piccolomini bibliotekoje ir buvo paruošęs tapybos scenų projektus. Tačiau Rafaelis Sienoje nepasiliko ir greitai išvyko į Florenciją.
Iki 1508 m. Pinturikjas Sienos katedroje atliko 10 freskų ciklą popiežiaus Pijaus II-ojo gyvenimo motyvais. Be darbų Piccolomini bibliotekoje Pinturijas dar atliko kitų Sienoje, tarp kurių svarbiausi yra San Francesco (Šv. Pranciškaus) vienuolyno bažnyčioje. Anot Giorgio Vasari, valant sieną San Francesco bažnyčioje buvo rasti 500 auksiniai dukatai. Esą Pinturikjas taip pradėjo pavydėti tais laikais didelių pinigų skurdiems vienuoliams, kad iš graužaties dėl to mirė. Pinturikjas palaidotas SS Vincenzo e Anastasi bažnyčioje Sienoje 1513 m. Tiksli mirties data nežinoma.
Girona FC

Istorija

Klubas įkurtas 1930 m. vasarą.

Pasiekimai

2016–2017 m. sezono LaLiga2 pirmenybėse užėmė 2 vietą ir pateko į La Liga pirmenybes.
Balzeko lietuvių kultūros muziejus

Balzeko lietuvių kultūros muziejus (angl. Balzekas Museum of Lithuanian Culture) nuo 1966 m. veikia Čikagoje, JAV. Įkūrėjas Stenlis Balzekas (Stanley Balzekas).
Cypher (orlaivis)

Cypher – eksperimentinis bepilotis, vertikalaus pakilimo Žvalgybos orlaivis, JAV armijai kurtas „Sikorsky“ korporacijos. Buvo sukurti du modeliai – „Cypher“ ir „Cypher II“.
„Cypher“ bandomasis mažas modelis pirmą kartą pakilo 1988 m. vasarą. Jis buvo 1,75 m diametro, 55 cm aukščio ir svėrė 20 kg.
Pirmasis tikras „Cypher“ orlaivis buvo 1,9 m diametro ir svėrė 110 kg. Pirmasis jo skrydis įvyko 1993 m. Šis modelis buvo naudojamas visą paskutinį XX a. dešimtmetį įvairioms demonstracijoms ir bandymams.
„Cypher“ pagrindu JAV jūrų pėstininkų korpusui buvo sukurtas „Cypher II“, pramintas „Dragon Warrior“ (liet. Drakonas karys). Nuo savo pirmtako jis skyrėsi keliomis detalėmis, pavyzdžiui, buvo galimybė pridėti sparnus ilgesnių atstumų skrydžiams. Su sparnais „Cypher II“ galėjo nuskristi iki 185 km atstumą, o didžiausias greitis buvo 250 km/h. Nėra žinoma, ar šis modelis iš tiesų bus gaminamas ir naudojamas.
Blauzdikaulis

Blauzdikaulio kūnas

Blauzdikaulio kūnas, corpus tibiae, yra tuščiavidurės tribriaunės prizmės pavidalo dalis. Proksimaliniame gale priekinis aštrus kraštas sudaro labai ryškų iškilimą, blauzdikaulio šiukštumą, tubersitas tibiae, galingo keturgalvio šlaunies raumens sausgyslei tvirtintis. Užpakaliniu paviršiumi, proksimaline jo atkarpa, iš šono ir viršaus į vidų ir žemyn leidžiasi gana ryški plekšninio raumens linija, linea musculi solei. Šiek tiek žemiau atsiveria maitinamoji anga, foramen nutricium. Blauzdikaulio kūno tuštumoje, čiulpų ertmėje, yra geltonieji kaulų čiulpai.

Artimasis galas

Artimasis galas, extremitas proximalis, baigiasi vidiniu krumpliu, condylus medialis, ir šoniniu krumpliu, condylus lateralis. Abiejų krumplių sąnarinius laukus, vadinamus blauzdikaulio viršutiniu sąnariniu paviršiumi, facies articularies superior, perskiria tarpkrumplinė pakyla, eminentia intercondylaris. Pakyla įsistato į šlaunikaulio tarpkrumplinę duobę, fossa intercondylaris. Prieš pakylą yra įdubęs priekinis tarpkrumplinis laukas, area intercondylaris anterior, priekiniam kelio kryžminiam raiščiui tvirtintis. Už pakylos, yra taip pat įdubęs užpakalinis tarpkrumplinis laukas, area intercondylaris posterior, atitinkamai užpakaliniam kryžminiam raiščiui tvirtintis.

Tolimasis galas

Tolimuoju galu, extrmitas distalis, baigiasi sulaibėjusio kūno apatinis trečdalis. Vidinėje pusėje šis galas nutįsta į masyvią vidinę kulšnį, malleolus medialis. Vidinės kulkšnies sąnarinis paviršius, facies articularis malleoli medialis, įeina į čiurnos sąnario duobę. Už kulkšnies matoma vertikali kulkšninė vaga, sulcus malleolaris, į kurią įsistato užpakalinio blauzdos blauzdos raumens sausgyslė. Distalinio galo šoninėje pusėje yra šeivikaulinė įlanka, incisura fibularis, susijungusi su bendravardžiu kaulu.
Skudutiškio pagrindinė mokykla

Istorija

Pirmoji daraktorinė mokykla Skudutiškyje veikė Alfonso Bružo name 1911–1912 m. 1922 m. įkurta pradinė mokykla privačiame Vacio Žalalio name, 1951 m. ji išaugo į septynmetę, o 1961 m. – į aštuonmetę. 1990 m. tapo pagrindine mokykla.
1993 m. mokykla persikėlė į naują erdvų dviaukštį pastatą su sporto sale, tačiau sparčiai mažėjant moksleivių skaičiui pradinėse klasėse mokyklą numatyta reorganizuoti į pradinę mokyklą. 2003/2004 m. dirbo 11 pedagogų, mokykloje mokėsi 68 moksleiviai, buvo 9 klasės, 6 klasių komplektai.
Tradicinė Tibeto medicina

Tradicinė Tibeto medicina - 1300 metų senumo tibetiečių medicinos mokslas, kilęs iš Budos mokymo, itin pabrėžiantis ryšį tarp kūno ir dvasios. Pasak svarbiausio Tibeto medicinos teksto, vadinamo Keturiomis tantromis ligos išsivysto dėl vienos svarbios priežasties: žmonės nežino savo tikrosios prigimties. Dėl savo tikrosios prigimties nežinojimo atsiranda vadinamieji trijų rūšių proto nuodai: neišmanymas, troškimas bei neapykanta. Ilgainiui šie trys nuodijantys jausmai pažeidžia tris svarbiausias kūno energijos sistemas, vadinamas lung, tripa ir badken (tris nepas). Vėliau šių sistemų sutrikimai išsivysto į ligą.
Kaip ir Ajurveda bei tradicinė kinų medicina, Tibeto medicina siekia suprasti ligos priežastį ir pusiausvyros sutrikimo prigimtį, dėl kurių žmogus suserga, o vėliau tą sutrikusią pusiausvyrą atstato. Tibetiečių medicinoje liga diagnozuojama nuodugniai apklausiant ligonį, apžiūrint jį, tikrinant liežuvį, analizuojant šlapimą ir labai sudėtingu metodu tikrinant pulsą. Visi šie dalykai suteikia daug išsamios informacijos apie tikrąją fizinę, protinę ir emocinę paciento būseną. Gydytojas tada aptaria įvairius natūralius gydymo būdus, atstatančius trijų nepų harmoniją ir pusiausvyrą.
Tibetiečių medicina daugiausia gydo vaistažolėmis ir jų mišiniais, tačiau kai kada vartojami gyvulinės kilmės preparatai, brangakmeniai ir metalai. Taip pat kartais taikomos įvairios dietos, mankšta, tam tikrų kūno taškų šildymas smilkstančiomis vaistažolėmis (moksibustija), organizmo valymas ir Tibeto akupunktūra. O jeigu reikia sukelti gilesnius sveikimo procesus, rekomenduojamos įvairios meditacijos.
Palmerston Nortas

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis viduryje miško apie 1866 m. Ilgą laiką tai buvo mažas medkirčių kaimas, sparčiau augti pradėjęs XIX a. pab. Miestas pavadintas Jungtinės Karalystės premjero, Pamerstono grafo Džono Templo garbei. Priešdėlis Nortas („šiaurinis“) pridėtas todėl, kad Pietų saloje jau buvo Palmerstono miestelis.
Vengrijos parlamento pastatas

Vengrijos parlamento pastatas (ven. Országház) yra šalies sostinėje Budapešte ant Dunojaus upės kranto. Šis pastatas yra vienas seniausių Europos pastatų, kuriame įsikūrusi įstatymų leidybos struktūra - pastatas pastatytas 1904 m. Taip pat parlamento pastatas yra didžiausias pastatas visoje šalyje ir antras pagal dydį parlamento pastatas Europoje.
Prie pastato statybų prisidėjo apie 1000 žmonių, buvo panaudota 40 milijonų plytų, pusė milijono brangakmenių ir 40 kilogramų aukso.
Iš šio pastato balkono Mátyás Szűrös paskelbė Vengrijos nepriklausomybę 1989 m. spalio 23 d.
Mantaičiai (Šiauliai)

Istorija

Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos laikais kaimo žemės priklausė Šiaulių ekonomijai. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Meškuičių seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Meškuičių valsčiui, nuo 1950 m. – Šiaulių rajono Meškuičių apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Raudonoji vėliava“.

Aplinkinės gyvenvietės

Nikančiai – 1,2 km
Noreikiai – 2,7 km
MEŠKUIČIAI – 1,7 km
Dapkūnai – 0,9 km
Misaičiai – 0,9 km 
 ŠIAULIAI – 16 km
Rėkuva – 2,6 km
Gibaičiai – 2,9 km
Kulvos ozas

Kulvos ozas – ozas Vidurio Lietuvoje (Kulvos seniūnija, Jonavos rajonas). Kulvos ozo gūbrys yra aukščiausia Jonavos apylinkių vieta, 117 m virš jūros lygio (žemiausia Jonavos rajono vieta – Neries ir Šventosios upių slėnis). Gūbrys prasideda prie pat Jonavos ir su pertraukomis per Šėtą bei Ramygalą nusitęsia iki Panevėžio. Pietiniu galu ties Čičinais įsijungia į Vidurio Lietuvos galinę moreną. Kulvos gūbrio žvyrai suplauti atvirame ledo plyšyje. Įsteigtas Kulvos geomorfologinis draustinis.
Tarptautinė dviračių sporto sąjunga

Tarptautinė dviračių sporto sąjunga arba UCI (pranc. Union Cycliste Internationale) – pagrindinė pasaulio dviračių sportą prižiūrinti organizacija, kuri rengia pasaulio čempionatus ir atstovaują dviračių sportą olimpinėse žaidynėse. Sąjungos būstinė yra įsikūrusi Eglyje, Šveicarijoje.

Istorija

1900 m. balandžio 14 d. Paryžiuje Belgijos, JAV, Prancūzijos, Italijos ir Šveicarijos dviračių sporto atstovai oficialiai įkūrė Tarptautinę dviračių sporto sąjungą. Ji pakeitė prieš tai veikusią Tarptautinę dviračių sporto asociaciją. Skirtingai negu prieš tai veikusioje asociacijoje - UCI šalys įkūrėjos siekė neleisti Jungtinei Karalystei dalyvauti po keturiomis skirtingomis vėliavomis (Anglijos, Airijos, Škotijos ir Velso).
II Europos futbolo čempionatas

Finalinis turnyras

Finalinis turnyras surengtas Ispanijoje 1964 m. birželio 17–21 d. Rungtynės vyko Barselonoje ir Madride. Pusfinalyje TSRS rinktinė nugalėjo Daniją, o ispanai po pratęsimo 2:1 nugalėjo vengrus. Finalinėse rungtynėse turnyro šeimininkai nugalėjo TSRS.
Tėvynė (Argentina)

Tėvynė (La Patria) – Argentinos lietuvių laikraštis, leistas 1949–1961 m. Buenos Airėse.

Istorija

Ėjo dukart per mėnesį. Turėjo skyrių ispanų kalba. Tiražas 900 egz.
Redaktoriai: T. Adamonis, J. Dijokas, Danielius Jokubonis, J. Jonuška. Oficialūs redaktoriai: P. Guobys, J. Janušonis, E. Martinkutė.
Oficialus leidėjas 1949 -1951 m. Pranas Žilinskas.[2].
Barlė-Nasau

Istorija

Situacija, kai olandų Barlė-Nasau pusėje susidarė belgų Barlė-Hertogo dalys ir atvirkščiai, skaičiuoja šimtametę istoriją. Atskiri pastatai atsidūrė skirtingų šalių pusėse, kai pagal Nyderlandų įstatymus restoranai privalėdavo anksti užsidaryti. Tuomet jų šeimininkai, „uždarius“ įstaigą, įsigudrindavo pasislinkti ant valstybinės sienos, perstumdami staliukus į kitą valstybę. Tokia sudėtinga sienos linija susiklostė dėl skirtingos įstatymų leidybos ir daugiamečių sandėrių tarp Bredos valdovų ir Brabanto hercogų. Sieną 1843 m. patvirtino Mastrichto sutartis.
Pazopanibas

Pazopanibas yra tirozinkinazės inhibitorius, vaistas, skiriamas išplitusio ar metastazavusio inkstų vėžio, sarkomos ir kiaušidžių vėžio gydymui. Jis slopina naviko ląstelės fermentus kinazes, atsakingus už jų augimą ir dalijimąsi. Inkstų vėžio gydymui pazopanibas gali būti skiriamas kaip pirmos eilės preparatas. Kiaušidžių vėžiui gydyti jis gali būti skiriamas po operacijos ir jau skirtos chemoterapijos, kaip palaikomasis gydymas – tai atitolina ligos progresavimą, tačiau neturi įtakos bendram išgyvenamumui.
FK CSKA Kiïv

Istorija

1994–1996 m. klubas žaidė Borispolyje. Klubo pirmąją komandą 2001 m. pabaigoje perėmė naujas Arsenal Kiiv klubas.
Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia

Istorija

Iki 1522 m. bažnyčią pastatė A. Zaviša. Nuo 1565 iki 1631 m. ji priklausė evangelikams reformatams. 1720 m. buvo pastatyta naujoji bažnyčia. Nuo 1777 m. minima parapinė mokykla. Jos išlaikymui klebonas Grigaliūnas 1820 m. dovanojo turto. XVIII a. pabaigoje bažnyčioje pamokslai vieną sekmadienį sakyti lietuviškai, kitą – lenkiškai. 1851 m. pamokslai būdavo lenkiški, tik retkarčiais lietuviški. Vėliau pamaldos laikytos tik lenkų kalba. Klebonijai 1832 m. priklausė Miknaičių ir Močėnų kaimai.
1842 m. medinė bažnyčia perstatyta ir „apsukta“ (pagrindinis frontonas orientuotas į vieškelį). 1863 m. Žeimių vikaras Domininkas Trečiokas pripažintas nepatikimu ir ištremtas į Orenburgo guberniją. Bažnyčia 1893 m. sudegė.
Inžinierius Vaclovas Michnevičius (1862–1947; palaidotas šventoriuje) suprojektavo mūrinę bažnyčią. Klebonas Matas Miežinis su parapijiečiais 1898–1906 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią. Vitražus kūrė Vladislovas Pšibitnevskis. 1915 m. rugpjūčio mėn. Rusijos kareiviai susprogdino bažnyčios bokštus, sutrupino vargonus, išgabeno varpus. Po Pirmojo pasaulinio karo bažnyčia atstatyta.

Architektūra

Bažnyčia didelė, neogotikinė, stačiakampio plano, su apside ir 2 aukštais fasado bokštais. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Į ją įmūrytos 2 koplyčios. Pietų koplyčia (Kosakovskių šeimos mauzoliejus) statyta 1843 m.
Šventoriuje stovi varpinė (apatinė dalis – akmenų mūro, viršutinės – medinės). Juciūnų kaime (7 km į šiaurės vakarus nuo Žeimių) Adomas Veliška 1817 m. pastatė medinę Juciūnų koplyčią. Ji suremontuota ir nuo 1990 m. veikia.