Joseph Goebbels

Biografija

Paulis Jozefas Gėbelsas gimė 1897 m. spalio 29 d. Raito miestelyje (dabar Menchengladbacho dalis). 1921 m. įgijo filosofijos daktaro laipsnį Heidelbergo universitete. 1924 m. prisijungė prie nacių partijos, dirbo kartu su Gregoru Štraseriu partijos šiaurinėje šakoje. 1926 m. buvo paskirtas Berlyno partinės organizacijos vadovu (gauleiteriu), eidamas šias pareigas pradėjo domėtis propaganda kaip priemone partijos ir jos programos populiarinimui. 1928 metais J. Gėbelsas paskirtas nacionalsocialistų partijos spaudos, propagandos ir kultūros šefu, jis tapo vienu iš žymiausių partijos narių ir A. Hitlerio artimų žmonių.
1933 m. naciams atėjus į valdžią, paskirtas propagandos ministru. J. Gėbelso vadovaujama Propagandos ministerija greitai perėmė visų Vokietijos masinės informacinės priemonių priežiūrą ir kontrolę. Jis ypač propagandos tikslais naudojosi santykinai naujomis priemonėmis − radiju ir kino filmais. J. Gėbelsas buvo III Reicho naujos moralės kūrėju: „Jūs privalote būti negailestingi, kada kalbama apie tuos, prieš kuriuos mes kovojame, ir ką mes pasmerkiame totaliniam sunaikinimui".
J. Gėbelsas garsėjo kaip oratorius, politinės kovos strategas, Tomo Mano, A. Einšteino, B. Brechto, A. Zejers išvijimo iš Vokietijos iniciatorius. Gebelsui įsakius, buvo nužudytas publicistas fon Oseckis, daug kairiųjų žurnalistų. Jo įsakymu buvo deginamos K. Markso, G. Hegelio, I. Kanto, H. Heinės, T. Mano, L. Tolstojaus, R. Rolano, B. Brechto ir kitos naciams „kenksmingos“ knygos. Viena įsimintiniausių jo organizuotų nacių atakų prieš žydus – Krištolinė naktis (1938 m. lapkričio 9-10 d.), kai buvo įvykdytas vienas žiauriausių nacistinės partijos pogromų: per naktį buvo suimti mažiausiai 25 000 tūkstančiai žydų, 61 nužudytas.
Partijoje J. Gėbelsas buvo vadinamas „nerimstančiu naciu“. Būdamas vienas iš karo šalininkų, Gėbelsas darė viską, kas buvo jo jėgose, kad paruoštų žmones dideliam ir ilgam karui. 1943 metais Antrajam pasauliniam karui pasisukus vokiečiams nepalankia linkme, gebelsinė propaganda maskavo vokiečių kariuomenės nesėkmes ir iki karo pabaigos palaikė tikėjimą „vokiečių ginklo pergale“.
1943 m. J. Gėbelsas pradėjo spausti Hitlerį įvesti specialias priemones, kurios vėliau tapo „visuotiniu karu“ („totaliniu karu“), įskaitant karui nebūtinų verslų uždarymą, moterų įtraukimą į darbą, prieš tai nuo karinės tarnybos atleistų vyrų šaukimą į vermachtą. Galiausiai 1944 m. liepos 23 d. Hitleris paskyrė jį Reicho įgaliotiniu totaliniam karui. Gėbelsas, daugiausiai nesėkmingai, ėmėsi naujų priemonių padidinti žmonių, galinčių dirbti ginklų gamyboje bei tarnauti vermachte, skaičių.
Po 1944 m. pasikėsinimo į A. Hitlerį, Gėbelsas vienintelis organizavimo maištingųjų generolų blokavimą ir dalyvavo juos sušaudant. Jo įsakymu Berlyne be teismo ir tardymo buvo suimti ir sušaudyti šimtai žmonių.
Sovietų kariuomenei apsupus Berlyną, Gėbelsas liko su Hitleriu, o šiam nusižudžius dienai perėmė kanclerio pareigas. Paskutiniąją gyvenimo dieną jis kartu su žmona kalio cianidu nunuodijo šešis mažamečius vaikus, o vėliau įšėję į šalia bunkerio esantį sodą nusižudė. J. Gėbelsas nušovė savo žmoną Magdą, o tada ir pats sau šovė į galvą. Jų kūnai buvo padegti, tačiau neužteko benzino ir jie tik smarkiai apdegė.