google/wiki40b huggingface dataset:
Janina Miščiukaitė

Išsilavinimas

Baigė Kauno J. Gruodžio aukštesiąją muzikos mokyklą (1967 m., klarneto klasė), 1986-1988 studijavo Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetuose, 2008 m. studijas tęsė Vilniaus pedagoginio universiteto muzikos edukologijos magistrantūroje. Dėstė Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje ir Vilniaus Balio Dvariono muzikos mokykloje.

Karjera

1967-1972 orkestro "Oktava" solistė; 1972-1974 Maskvos muzikholo "Roskoncert" solistė; nuo 1974 m. orkestro "Trimitas" solistė; nuo 1992 m. "Žvaigždžių kvarteto" narė.
Koncertavo JAV, JAE, Japonijoje, devyniose Afrikos valstybėse, beveik visose Europos šalyse ir buvusios SSSR respublikose. Dainavo lietuvių, anglų, vokiečių, prancūzų, japonų, bulgarų, lenkų, rusų ir kt. kalbomis.
Atliko solo partijas ar duetus roko oratorijoje "Ugnies užkalbėjimas" (1977), roko operoje "Jūratė ir Kastytis" (2002), miuzikle "Kurto Vailio moterys" (2001), projekte "Roko klasikos metamorfozės" (2000) ir kt.
Pirmoji sudainavo kai kuriuos M. Tamošiūno, T. Leiburo, V. Telksnio, M. Noviko, A. Raudonikio ir kt. Lietuvos ir užsienio kompozitorių vokalinius kūrinius.
2007-2008 m. dalyvavo LRT „Iššūkyje žvaigždėms“, kuriame buvo ne tik konkurso dalyvė, bet ir kitų dalyvių mokytoja. Spec. komisijos, kuriai vadovavo kompozitorius L. Vilkončius, sprendimu pirmuoju Janinos Miščiukaitės premijos laureatu 2008 m. tapo vokalistas Ramūnas Difartas.

In Memoriam

Janinos Miščiukaitės kūrybinei veiklai pristatyti parengtos LTV televizijos laidos "Ne vien tik retro" (1997), "Mūsų dienos kaip šventė" (2009), "Legendos" (2014) ir kt.
Dainininkės atminimui įamžinti 2009 m. meno mokyklai Jonavoje suteiktas Jonavos Janinos Miščiukaitės meno mokyklos pavadinimas.
2016 m. sukurtas dokumentinis muzikinis filmas "Janina Miščiukaitė. Gyvenimas dainoje". Scenarijaus autorius ir režisierius K. Šiaulys (LRT).

Apdovanojimai

Pirmoji konkurso „Vilniaus bokštai“ laureatė (1968), pirmoji Antano Šabaniausko premijos lauretatė (1990), pirmoji tarptautinių festivalių laureatė iš Lietuvos ir t. t. Vienintelė Lietuvos dainininkė, pelniusi aukščiausius apdovanojimus to meto prestižiniuose tarptautiniuose estradinės dainos atlikėjų konkursuose "Jalta 80" (Ukrainoje; Didysis prizas), „Auksinis Orfėjas 82“ (Bulgarijoje; Sidabro medalis), „Gala-84“ (Kuboje, Grand Prix) ir kt.
1979 m. suteiktas nusipelniusios artistės vardas , 1998 m. apdovanota V-ojo laipsnio kunigaikščio Gedimino ordinu, 1998 m. pripažinta ir agentūros „Factum“ diplomu įvertinta kaip atlikėja, pelniusi daugiausia (net 13 kartų) respublikinių ir tarptautinių pramoginės muzikos festivalių ir konkursų apdovanojimų.
Pirmoji Lietuvos estrados dainininkė, įtraukta į Lietuvos rekordų knygą už tai, kad daugiausia kartų buvo pirmoji.
Kulka generolui

Turinys

Meksika, XX amžiaus pradžia. Čunčo, traukinių plėšikas, banditas ir prekeivis ginklais, veikia išvien su revoliucionieriais. Įvykdžius eilinį apiplėšimą, jis susiduria su paslaptingu Viljamu Teitu, pravarde Mažylis. Traukinio užpuolimo metu šis sukausto save antrankiais ir prisistato kaip ieškomas nusikaltėlis, todėl sulaukia Čunčo pasiūlymo prisijungti prie jo gaujos.
Pastarasis negali atsidžiaugti naujuoju pagalbininku: Mažylis šaltakraujis, žiaurus, puikiai šaudo ir trokšta lengvo bei aprūpinto gyvenimo. Nors ne visi gaujoje patenkinti pasirodžiusiu „gringo“, tarp Čunčo ir Mažymo netrukus užsimezga tvirta draugystė.
Gabendami revoliucionierių generolui Elijui pagrobtus ginklus, jie atsiduria San Migelyje – nedideliame miete, kuriam gresia kariuomenės puolimas. Čia pasirodo ir kita Čunčo pusė: sutiktas kaip didvyris, jis prižada grįžti su pastiprinimu, tačiau iš tiesų pasprunka su ginklais, palikdamas dalį gaujos bei savo paties brolį, kunigą El Santą.
Po ilgų klajonių generolo El Santo štabą pasiekia tik Čunčo ir Mažylis. Kol pastarasis pasimeta kareivių minioje, Čunčo, pradžioje sutiktas kaip didvyris, apkaltinamas išdavęs revoliuciją ir palikęs likimo valiai kovos draugus. Kaltintoju tampa iš San Migelio ištrūkęs El Santas ir Čunčo nuteisiamas sušaudyti. El Santas pats pasisiūlo įvykdyti nuosprendį ir nusiveda brolį už uolos. Šiam besitaikant, nuaidi du šūviai, kuriuos paleidžia Mažylis: pirmoji kulka pakerta El Santą, antroji – generolą Eliją. Sumaištyje Čunčo pasprunka, tačiau jis prisimena matęs pas Mažylį auksinę kulką, kuri ir pakirto generolą.
Miesto viešbutyje Čunčo galiausiai suranda Mažylį, kuris prisipažįsta esantis samdomas žudikas, turėjęs užduotį nužudyti generolą Eliją, o auksinė kulka – jo skiriamasis ženklas, kad darbą atliko būtent jis. Mažylis prisipažįsta viską planavęs nuo pradžių ir išnaudojęs Čunčo bei jo gaują, kad priartėtų prie savo taikinio. Kaip kompensaciją, Mažylis viešbučio seife paliko jam 50 tūkstančių dolerių auksu – pusę sumos, kurią jis gavo atlikęs užduotį...
Jonas Valaitis (1904)

Biografija

1913–1927 m. gyveno Lietuvoje, mokėsi S. Daukanto mokytojų seminarijoje. 1923–1926 m. redagavo žurnalą „Jaunimas“. 1928–1933 m. ir 1968–1985 m. Brukline redagavo laikraštį „Vienybė“. 1933–1945 m. vadovavo lietuvių radijo programai. 1948–1951 m. BALF'o atstovas Europoje. Paskutiniais gyvenimo metais redagavo laikraštį „Tėvynė“.
Savaitė (1999)

Savaitė – Lietuvos žurnalas, leidžiamas Vilniuje nuo 1999 m. kas savaitę.

Istorija

Iki 2011 m. gruodžio vadintas „Savaitė su TV“. Nuo 2000 m. leidžiamas spalvotai. Leidėjas UAB „Spaudos kontūrai“. Tiražas 2011 m. – 170000 egz.
Vyr. redaktorė Asta Jelinskienė, redaktoriai Laimius Stražnickas, Sigita Urbanavičiūtė, Arūnas Marcinkevičius.
Kobern Taunas

Istorija

Kobern Taunas įkurtas čia atvykusių druskos kasėjų 1681 m., toje vietoje kur buvo išsilaipinęs konkistadoras Juan Ponce de León.
Karoliai

Istorija

Ankstyviausi žinomi gintaro, emalio ir stiklo karoliai. Baltų kraštuose pavienių gintaro karolių būta neolite (3 tūkstantmetis pr. m. e.), manoma, jie nešioti kaip amuletai, juos nešiojo ir vyrai. Karoliai nešioti prikabinti prie drabužių, kalavijo, ieties, žirgo aprangos. Emalio ir stiklo karoliai atsirado I a. – II a. m. e., I a. – IV a. plito stiklo karoliai, apvalūs, rantyti ir kampuoti. Labiausiai buvo paplitę vienspalviai, dažniausiai tamsiai mėlyni, rečiau – žydri, geltoni, raudoni, violetiniai, stiklo karoliai. IX a. – XIII a. būta auksuotų ir sidabruotų karolių. Manoma, juos nešiojo turtingoji visuomenės dalis.

Lietuvoje

Lietuvos teritorijoje neolito laikotarpiu nešioti vamzdeliniai ir rutuliniai gintaro karoliai (Šventoji, Juodkrantė). II a. – III a. m. e. atsirado žalvario ir emalio, II a. – IV a. – įvairiaspalvių stiklo karolių, įvežtų iš Senovės Romos provincijų. Nuo V a. plito vietinės gamybos gintarinių karolių ir žalvarinių įvijų vėriniai (Kurmaičių kapinynas ir Lazdininkų kapinynas). V a. – VII a. nešioti stiklo ir gintaro karolių bei žalvarinių įvijų apvarai. VIII a. – XIII a. puoštasi pavieniais karoliais ir jų vėriniais.
Karoliais puošta ir galvos danga, iš smulkių karoliukų daryti apgalviai – dažniausiai 5 eilės stiklo karoliukų, suvertų ant plonų žalvario vielučių. Rytų Lietuvoje gaminti tuščiaviduriai iš žalvarinės įvijos susukti dvigubo kūgio formos karoliukai. Karoliukais buvo puošiamos kepurėlės, juostų kutai, nuometų ir drabužių pakraščiai. IX a. – XIV a. buvo paplitę stikliniai sidabruoti ir auksuoti karoliai iš Rusios miestų, sraigių kriauklelių – iš Indijos. XIII a. – XIV a. pradėta gaminti ir sidabrinius karolius (Kretingos lobis, Stakliškių lobis).
Labiausiai karoliai buvo paplitę prie tranzitinių prekybos kelių – Baltijos pajūryje, palei Miniją, Jūrą, Nevėžį, Nemuną. VIII a. – X a. į Lietuvą pateko karolių iš Artimųjų Rytų, XI a. – XIII a. – iš Rusios miestų (Naugardas, Smolenskas, Polockas, Kijevas).
Viduramžiais didikės puošėsi perlų, koralų, brangiųjų metalų, valstietės – stiklo ir gintaro karoliais. XIX a. – XX a. nešioti gintariniai, metaliniai, stiklo, koralų karoliai, kai kada kelios eilės, pynės, karolių apykaklės. Karolius iš gintaro, medžio, metalo, keramikos kuria liaudies meistrai ir dailininkai, iš brangiųjų metalų – juvelyrai, jų įvežama iš kitų šalių.
Karolių radiniai: Eigulių piliakalnis, Gaiteinių kapinynas, Jaknico kapinynas, Kaimkalnių kapinynas, Kairėnėlių kapinynas, Kalniškių kapinynas, Kampiškiemių kapinynas, Žardės piliakalnis.
Čonburis

Klimatas

Čonburyje vyrauja tropinis savanos klimatas. Žiemos yra gana sausos ir labai šiltos. Temperatūra kyla iki balandžio. Lietingas sezonas trunka nuo gegužės iki spalio mėn., jo metu būdingos liūtys ir žemesnė temperatūra dienos metu, o naktys lieka šiltos.

Turizmas

Čonburio miestas pritraukia turistus savo paplūdimiais ir Khaosamuko kalnu Bankoko įlankoje.
Vilkapėdžiai

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaime nuo XX a. pradžios veikė saviveiklinis teatras – 1907 m. balandžío 2 dieną pastatytas Šatrijos Raganos Marytei nepasisekė ir Keturakio Ameriką pirtyje. Režisieriumi buvo mokytojas A. Laukaitis. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 207 žmonės, iš kurių 11 lenkų ir 196 lietuviai. Tarpukaryje veikė lietuviškų organizacijų padaliniai. 1958 m. gegužės 9 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Pavadinimo kilmė

Tikėtina, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo lietuvių kalbos žodžių junginio Vilkas ir Pėda.
Baldur von Schirach

Biografija

1925 m. įstojo į VNSDP ir SA. Nuo 1928 m. vadovavo Vokietijos nacionalsocialistų studentų sąjungai. 1931 m. Hitleris paskyrė jį nacių partijos jaunimo reikalų vadovu. Kitais metais organizavo Hitleriui šimtatūkstantinę jaunimo demonstraciją Potsdame.
Nuo 1932 m. buvo Reichstago deputatu. 1933 m. birželio 1 d., būdamas 26 metų amžiaus, paskirtas Hitlerjugendo lyderiu. Jam vadovaujant organozacija plėtėsi (1940 m. organizacijai priklausė 97% šauktinio amžiaus jaunimo).
Intrigų dėka 1941 m. pažemintas pareigose – paskirtas Vienos gauleiteriu, kuriuo buvo iki 1945 m. Čia dirbdamas organizavo žydų deportacijas į koncentracijos stovyklas.
Niurnbergo tribunole kaltintas nusikaltimais prieš žmoniją ir nuteistas 20 metų kalėti. Kalėjo visą skirtą laiką, išlaisvintas 1966 m. rugsėjo 30 d. Netrukus Hamburge išleido atsiminimų knygą „Aš tikėjau Hitleriu“ (vok. „Ich glaubte an Hitler“).
Marius Leskauskas

Marius Leskauskas – muzikantas, prodiuseris, kompozitorius bei aranžuotojas.
Antanas Simniškis

Antanas Simniškis (g. 1960 m. rugpjūčio 15 d. Marijampolėje) – teisininkas, teisėjas.

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą.
1987–1990 m. dirbo Kauno miesto rajono teismo, 1990–1993 m. – Kauno miesto teismo, 1993–1994 m. – Lietuvos Aukščiausiojo Teismo, nuo 1995 m. – Kauno apygardos teismo, nuo 1995 m. spalio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
TSRS-V7 Čeliuskinecas

Aprašymas

„TSRS-V7“ buvo statomas kartu su dirižabliu „TSRS-V6 Osoaviachim“.
Sėkmingai baigtos paskendusio garlaivio „Čeliuskinas“ ekipažo gelbėjimo operacijos garbei, 1934 m. birželio mėn. nuspręsta naujai statomą dirižablį pavadinti „Čeliuskinecu“.
Priešingai, nei skelbia kai kurie šaltiniai, „TSRS-V7“ niekada nepakilo. 1934 m. balandžio 16 d. numatyti skrydžio bandymai, dėl blogų oro sąlygų, buvo atidėti kitai dienai. Tos pačios dienos vakare sudegė elingas, kuriame stovėjo dirižablis. Ugnis taip pat pasiglemžė elinge buvusius išardytus dirižablius „TSRS-V4“ ir „TSRS-V5“. Pagal oficialią versiją, gaisrą sukėlė į elingą trenkęs žaibas.
1935 m. pagal tą patį projektą (su kai kuriais pakeitimais) buvo pastatytas dirižablis „TSRS-V7 bis“.
Neištikimybė

Neištikimybė – artimi santykiai (dažniausiai suprantama kaip seksas), kuriame bent vienas iš partnerių yra stabiliuose poros santykiuose su kitu žmogumi. Gali būti epizodinė arba sisteminga. Neištikimaujama su įvairiais žmonėmis – bendradarbiais (vadinamasis tarnybinis romanas), mažai pažįstamais, senais pažįstamais, buvusiais lytiniais partneriais, draugų sutuoktiniais, atsitiktinai sutiktais žmonėmis ir kt. Krikščionybė pabrėžia ne tik fizinės, bet ir dvasinės ištikimybės svarbą, t. y. būti ištikimam svarbu ne tik veiksmais, bet ir mintimis.
Nors pastaraisiais dešimtmečiais ikisantuokinis seksas tapo mažiau smerkiamu moralės pažeidimu, tačiau neištikimybė nėra taip lengvai toleruojama. Daugelyje šalių ir kultūrų tai vertinama kaip apgautojo asmens išdavystė, daug kur numatyta kaip nusikaltimas.

Priežastys

Neištikimybę lemia įvairios priežastys. Gali būti, kad asmuo nėra patenkintas emocine ir dvasine aplinka, kokia susidaro santykiuose su nuolatiniu partneriu. Be to, esant priverstiniam lytiniam susilaikymui, kai nuolatinis partneris ilgą laiką yra toli, atsiradus progai bent trumpam susirandamas naujas lytinis partneris. Iš dalies neištikimybę skatina ir alkoholis. Naujo partnerio kartais ieškoma po šeimos kivirčo, norint atkeršyti, sukelti pavydą ar patvirtinti savo savigarbą.
Ypač neištikimybę skatina tai, kad kuris nors partneris nėra patenkintas susiklosčiusia padėtimi šeimoje (namuose). Partnerio dėmesio stoka, santykių atvėsimas, grubumas, moters frigidiškumas ar vyro impotencija, nepasitenkinimas poros lytiniais santykiais, lytinės darnos stoka – visa tai netiesiogiai didina neištikimybės poreikį.
Kai kurie neištikimieji teigia, kad toks elgesys jiems suteikia naujos patirties, jie maloniai pabendrauja su kitu žmogumi, atsipalaiduoja, lengviau praeina nuovargis ir pan. Dažniausiai minima tai, ko trūksta šeimoje. Tačiau vertinant apskritai, nuolatiniai neištikimybės atvejai ar jų poreikis, neišspręstos problemos dėl ankstesnės neištikimybės slopina artimus santykius su nuolatiniu partneriu. Išvengti neištikimybės padeda artimų jausmų šeimoje puoselėjimas, tarpusavio supratimo palaikymas, šilti tarpusavio santykiai, meilė, lytinė darna, atsižvelgimas į vienas kito lytinius poreikius, noras vienas kitam padėti, suprasti, būti draugu, bendraminčiu ar gynėju.
Nepilnametė (filmas)

Turinys

Filmą sudaro tarsi dvi atskiros dalys. Pirmojoje, trunkančioje apie 15 minučių, rodoma seksuali katalikiškos mokyklos mokinė Valerija, kurią užpuola ir išprievartauja būrys motociklininkų. Vėliau ją apžiūri gydytojas, kurį jį pati suvilioja, o paskui, su kitomis moksleivėmis, iškastruoja. Vėliau seka dar viena scena, kurioje pusnuogę Valeriją nukryžiuoja vienuolės.
Bet visa tai tik fantazijos. Valerija baigia mokyklą ir grįžta namo. Jos motina Franka bei tėvas Masimo turi meilužius, o brolis Lorenzo palaiko intymius santykius su tarnaite. Pati Valerija netrunka tapti vietinių bendraamžių seksualinių geismų objektu, tačiau vietoje jų renkasi už save vyresnį skulptorių, kurį sutinka paplūdimyje...
Vilniaus miesto savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Vilniaus miesto savivaldybės taryba – Vilniaus miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.

Veikla

Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 16 d. Savivaldybės meru 28 balsais prieš 1 išrinktas Juozas Imbrasas. 22 tarybos nariai rinkimus ignoravo. Mero pavaduotojais išrinkti Evaldas Lementauskas, Arturas Liudkovskis, Algirdas Paleckis (atsistatydino 2008 m.) ir Arūnas Štaras (atsistatydino 2008 m.). J. Imbrasą 2009 m. išrinkus į Europos Parlamentą, meru išrinktas Vilius Navickas, 2010 m. - Raimundas Alekna.
Zibalų Šv. Jurgio bažnyčia

Istorija

Vyskupas Abraomas Vaina tarp 1631 ir 1641 m. Šešuolių dvaro Zibalų palivarką dovanojo Šešuolių bažnyčiai. Zibaluose 1744 m. klebonas Kitkevičius pastatė koplyčią, kuri apie 1774 m. tapo filija. Parapija įkurta 1920 m. klebono Kazimiero Lajausko (g. 1892 m., lenkų nužudytas 1921 m.) rūpesčiu. Klebonas Bronius Bulika (1923–1988) 1950 m. nuteistas 10 m. ir ištremtas. 1950 m. parapijoje klebonu buvo būsimas vyskupas, Kauno arkivyskupo generalvikaras, kunigų seminarijos ilgametis dėstytojas Vladislovas Michelevičius (1924–2008 m.).

Architektūra

Bažnyčia medinė, savo forma primena tradicinį gyvenamąjį namą, vienanavė, su trisiene apside, 2 mažomis zakristijomis abipus jos ir bokšteliu ant stogo. Šventorių juosia medinių stulpelių tvora. Jame yra medinė varpinė ir stogastulpis su skulptūromis (1883 m.).
Kertuoja

Istorija

1901 m. kaimas minimas Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Inga Timinskienė

Biografija

Sportininkė pradėjo aktyviai sportuoti nuo 2006 m.
2010 m. pagerino visus Lietuvos olimpinių lankų rekordus. 2011 m. pasaulio čempionate užimta 146-a vieta. 2013 m. ir 2015 m. pasaulio čempionatuose užimtos 57-os vietos.
2018 m. Europos šaudymo iš lanko čempionate užimta 57-a vieta. 2019 m. pasaulio šaudymo iš lanko čempionate komandinėje rungtyje kartu su Lietuvos nacionaline komanda pagerino šalies rekordą. Individualioje rungtyje sportininkė užėmė 110-ą vietą. 2019 m. atstovavo Lietuvai antrosiose 2019 m. Europos žaidynėse.
John Henry Schwarz

Biografija

Džonas Švarcas gimė Šiaurės Adamse, Masačusetse (JAV). 1962 m. baigė matematikos bakalauro studijas Harvardo koledže, o 1966 m. Kalifornijos Berklio universitete gavo mokslų daktaro laipsnį. 1996–1972 m. dirbo Prinstono universitete, vėliau atvyko į Kalifornijos technologijų institutą ir ten dirba iki šiol.

Žymūs pasiekimai

Kelerius metus buvo vienas iš nedaugelio fizikų, kurie gvildeno stygų teoriją kaip vieną iš perspektyviausių kvantinės gravitacijos teorijų. 1984 m. jo darbas su Michael Green apie anomalijos panaikinimą I tipo stygų teorijoje privedė prie taip vadinamos pirmosios superstygų revoliucijos, kuri padėjo atkreipti daugelio pasaulio fizikų teoretikų dėmesį į merdinčią stygų teoriją.

Apdovanojimai

1989 m. D. Švarcas apdovanotas Tarptautinio teorinės fizikos centro Dirako medaliu. 2002 m. – Amerikos fizikų draugijos Dannie Heineman matematinės fizikos prizu.
Urbanistikos paminklas

Urbanistikos paminklas – miestas arba miestelis, kurio senoji dalis turi ypatingą istorinę ir kultūrinę reikšmę. Paveldo vietovė.
Rūgštusis cukrus

Rūgštusis cukrus (angl. our sanding, or sour sugar) – maisto ingredientas, naudojamas suteikti rūgštų skonį. Gaminamas iš cukraus ir citrinos ar vyno rūgšties. Rūgščiuoju cukrumi barsto kai kuriuos saldainius, pvz., Sour Patch Kids.
Suvalgius daug juo parūgštintų saldainių rūgštis gali suerzinti liežuvio gleivinę, taip pat sukelti rūgštinę dantų eroziją.
Į rūgštųjį cukrų dedama priedų, apsaugančių nuo sulipimo ir oro drėgmės sugėrimo.
Rūta Zandavaitė

Rūta Zandavaitė (1949 m. liepos 6 d. Akmeniškių k., Šilutės r.), choro dirigentė.

Biografija

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš savo tėvo pedagogo. 1969 baigė Žemaičių Naumiesčio vidurinę mokyklą, 1970–1971 skambinti fortepijonu mokėsi Šilutės vaikų muzikos mokyklos vakariniame skyriuje (mokyt. L. Kasputis). 1971–1972 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. V. Žvirblis), o 1972–1976 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. S. Jareckaitė).
1976–1980 Šilalės rajoninių kultūros namų meno vadovė. Pirmiausia suorganizavo švietimo darbuotojų mišrųjį chorą, kuris 1977 respublikiniame konkurse „Dainuoja darbo Lietuva" laimėjo antrąją vietą. Paskui subūrė moterų chorą ir jį parengė 1980 respublikinei dainų šventei. 1978–1979 muziką ir dainavimą dėstė Upynos vidurinėje mokykloje.
Apsigyvenusi Vilniuje, 1980–1983 privačiai pas D. Krestjanovaitę ir D. Dabeckienę mokėsi skambinti fortepijonu, o pas muzikologę O. Servaitę – muzikos teorijos ir kompozicijos dalykų, savarankiškai studijavo muzikos partitūras ir svajojo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje studijuoti kompoziciją. Svajonėms neišsipildžius, 1983 nuvyko į Kaišiadoris ir pradėjo dirbti rajoninių kultūros namų vyr. dirigente. Netrukus čia suorganizavo moterų chorą, kurį per daugelį metų išugdė į gana pajėgų kolektyvą. Chorą parengė 1985 respublikinei dainų šventei, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Kaune ir Vilniuje. Kolektyvas įvairiose apžiūrose ir konkursuose pelnė prizinių vietų, išmoko sudėtingesnių kūrinių, koncertų surengė ligoninėse ir sanatorijose, dalyvavo savo rajono įvairiuose kultūros renginiuose. Neilgą laiką vadovavo Kaišiadorių profesinės technikos mokyklos merginų chorui ir miesto vokaliniams ansambliams, 1991–1992 mokytojavo Kaišiadorių 2-ojoje vidurinėje mokykloje, subūrė vaikų vokalinį ansamblį, kurį parengia respublikiniams „Dainų dainelės" konkursams, su juo koncertuoja savo ir kituose rajonuose.
R. Zandavaitė – Šilalės ir Kaišiadorių rajonų dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė, kultūros renginių organizatorė ir konsultantė. Parašė instrumentinių kūrinių, dainų chorams ir vokaliniams ansambliams. Minėtinos dainos moterų chorui „O koks gilus dangus“ ir „Rasa“, vaikų chorui „Verkia duonelė", preliudas fortepijonui c – moll.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Juodoji tuopa

Paplitimas

Juodosios tuopos auga didesniojoje Europos dalyje (išskyrus šiaurės Europą), vakarų Azijoje, šiaurės Afrikos regionuose palei Viduržemio jūrą.

Paplitimas ir augavietės Lietuvoje

vietinė, labai reta medžių rūšis (bet neįtraukta į Lietuvos raudonąją knygą), kartais auginama parkuose, sodybose ar pasitaikanti pakelėse. Per Lietuvą eina šios rūšies šiaurinio paplitimo riba, tad kiek dažniau auga tik pietinėje jos dalyje. Jų augimvietės upių salpose, tad gerai pakenčia būdama ilgai apsemta vandens. Labai reikli šviesai, šilumai ir drėgmei. Geriausiai auga pralaidžioje, žvyringoje ir smėlingoje žemėje.

Požymiai

Jos laja paprastai skėstašakė, kurią dažniausiai sudaro kelios storesnės šakos. Žievė tamsiai pilka ar beveik juoda, senų kamienų stora ir giliai suaižėjusi. Ūgliai apvalūs, gelsvai pilki bei žvilga. Pumpurai kiaušiniškos formos, smailiomis, atspurusiomis nuo ūglio viršūnėlėmis, žalsvai rudi arba rudi, dideli, pražanginiai ir truputį lipnūs. Jaunų lapų lapalakščiai aromatingi, lipnūs, ploni, o senesnių standūs su šviesiai žalia apatine dalimi. Jaunų lapelių lapalakščiai ploni, aromatingi bei lipnūs. Senesnių lapų lapalakščiai standūs, kurių apatinė pusė šviesesnė. Lapų viršutinė pusė ryškiai žalia, kiaušiniškos formos ar kiek platesni ir ant ilgo lapkočio bei ilgoka, aštriai smailėjančia viršūne. Jie 5-8 cm ilgio ir 6-8 cm pločio, pliki o jų pakraščiai pjūkliškai dantytais krašteliais. Juodosios tuopos dvinamiai augalai, kai moteriški ir vyriški žiedai sukrauti skirtinguose medžiuose apdulkinami vėjo. Žiedai maži, vienalyčiai ir susitelkę į žirginėlius ir žydi kovo pabaigoje – balandžio mėn. Vyriški žirginėliai 12 cm ilgio. Vaisius yra daugiasėklė dėžutė.

Matmenys

Tai greitai auganti rūšis. Medis vidutinio aukščio ar aukštas lapus metantis medis. Paprastai 20-28 m aukščio, bet neretais atvejais (ypač prie gerų augimo sąlygų) iki 30-42 metrų aukščio ir masyvūs kamienai kartais siekia daugiau kaip 2 metrų skersmenį.
Europoje žinoma aukščiausia dabar auga pietvakarių Prancūzijos Albas vietovėje, jos aukštis 42 m. Storiausiu kamienu auga Vengrijos Adony vietovėje (Fejer apygardoje) – 10,72 m skersmens apimties.

Amžius

Gyvena apie 80-150 metų ir labai retais atvejais pasitaiko turinčių 300 metų.

Panaudojimas

Medicinoje: Vaistinei žaliavai pumpurai renkami kovo ir balandžio mėnesį. Džiovinami gerai vėdinamoje, šiltoje, sausoje, nuo saulės spindulių apsaugotoje patalpoje apie 30 °C temperatūroje. Jų žaliavoje svarbiausia medžiaga žmogui yra gliukozidai, kaip kad populinas, salicinas, flavoninės prigimties medžiagos – chrizinas ir tektochrizinas, dervinės medžiagos, eterinis aliejus. Liaudyje pumpurų ištrauka gana plačiai vartota išorinėms žaizdoms gydyti. Mokslinėje medicinoje dėl gliukozido salicino tuopos pumpurai vartojami kaip šlapimą, prakaitavimą skatinanti priemonė. Kitur Juodųjų tuopų šakelės naudojamos pirtyse vantoms surišti.