Serbijos karalystė

Serbijos-Bulgarijos karas

Serbijos-Bulgarijos karas prasidėjo 1885 m. lapkričio 14 d. ir truko iki tų pačių metų lapkričio 28 d. Karą Serbija pralaimėjo, nes ji visiškai nepajėgė užgrobti Slivnicos regiono, kas buvo Serbijos tikslas kare. Tuo tarpu bulgarai po Slivnicos mūšio sėkmingai nubloškė Serbijos kariuomenę ir įžengė į Serbijos teritoriją, kur paėmė Piroto miestą ir pasiruošė koridorių puolimui link Nišo. Tik Austrijai-Vengrijai paskelbus, kad ji ji įsijungs į karą Serbijos pusėje Bulgarija pasitraukė iš Serbijos teritorijos, atstatydama ikikarines šių valstybių sienas. Galutinė taikos sutartis buvo pasirašyta 1886 m. vasario 19 d. Bukarešte. Šio karo dėka Europos valstybės pripažino 1885 m. rugsėjo 6 d. įvykusį Bulgarijos suvienijimą.

Bosnijos krizė

1908-1909 m. Bosnijos aneksijos krizė (dar vadinama Aneksijos krize) į viešuomenę prasiveržė 1908 m. spalio 5 d. Bulgarija paskelbė savo nepriklausomybę, o spalio 6 d. Austrija-Vengrija paskelbė aneksuojanti Bosniją ir Hercegoviną, kurioje daugiausia gyveno pietų slavai (serbai, kroatai, bosniai|).  
Įvykiai patraukė dėmesį tokių valstybių kaip Rusijos imperija, Osmanų imperija, D. Britanija, Italija, Serbija, Juodkalnijos kunigaikštystė, Vokietija ir Prancūzija. 1909 m. balandį buvo pataisyta 1878 m. Berlyno sutartis, kad atspindėtų naujus pokyčius, ir krizė pasibaigė.
Dėl krizės ilgam smarkiai pablogėjo santykiai tarp Austrijos-Vengrijos iš vienos pusės ir Rusijos imperijos ir Serbijos karalystės iš kitos pusės. Aneksija ir reakcija į aneksiją tapo svarbiomis būsimo Pirmojo pasaulinio karo priežastimis.

Balkanų karai jų pasekmės

Serbija, laimėjusi du Balkanų karus, gavo daug teritorijų Centriniuose Balkanuose, jos plotas beveik padvigubėjo. 1912 m., Pirmojo Balkanų karo metu, Serbija iš Osmanų imperijos atkariavo beveik visą Kosovą, o Metohiją buvo prijungta prie Juodkalnijos karalystės. Gyventojai etniniai serbai ir albanai siekė persikelti pagal teritorinius užkariavimus. Dėl daugiaetninės Kosovo gyventojų sudėties į pasikeitusią valdžią jie sureagavo skirtingai. 
Albanai nesidžiaugė serbų valdžia, gyventojai ne albanai (serbai ir kiti slavai) valdžios pasikeitimą laike išvadavimu. 
1913 m. lapkričio 29 d. albanų žemėse, Pirmojo Balkanų karo metu užkariautose Osmanų imperijoje, Serbijos karalystė suformavo Dračo apygardą (serb. Drački okrug) su centru Drače. Apygardą sudarė 4 rajonai (serb. srez), kurių centrai buvo Dračas (alb. Durrës), Lješas (alb. Lezhë), Elbasanis (alb. Elbasani) ir Tirana (alb. Tiranë).
Pasibaigus 1912 m. Pirmajam Balkanų karui Kosovas tarptautinėje arenoje 1913 m. Londono sutartimi buvo pripažintas Serbijos karalystės dalimi, o šiaurinė Metohija – Juodkalnijos karalystės dalimi. 1918 m. Serbijos karalystė prisijungė prie naujai sudarytos Serbų, kroatų ir slovėnų karalystės, kuri vėliau tapo Jugoslavijos karalyste.
Balkanų lygos valstybių nesutarimai dėl Makedonijos regiono teritorijos 1913 m. sukėlė Antrąjį Balkanų karą. Jame Serbija ir Graikija kariavo prieš Bulgariją. Iš Bulgarijos atkariautos žemės buvo padalintos 1913 m. Bukarešto sutartimi. Sernija ėmė valdyti žemes, kurios buvo vadinamos Vardaro Makedonija, o dabar yra nepriklausoma Makedonijos respublika.

Pirmasis pasaulinis karas

1914 m. Serbijos kariuomenė pasiekė pirmąją Sąjungininkų pergalę Pirmajame pasauliniame kare. 1915 m. Serbiją okupavo jungtinės priešininkų – Austrijos-Vengrijos, Vokietijos imperijos ir Bulgarijos – pajėgos. 
Karo pabaigoje Serbijoje įvyko radikalios permainos. 1918 m. pabaigoje prie Serbijos prisijungė Juodkalnijos karalystė. Padidėjusi Serbijos karalystė susijungė su tada nepripažinta Slovėnų, kroatų ir serbų valstybe ir sudarė naują slavų valstybę Serbų, kroatų ir slovėnų karalystę. Naujai sukurtą valstybę toliau valdė serbų monarchai.

Valdovai

Serbijos karalystę valdė dvi dinastijos – Obrenovičiai ir Karadžiordževičiai. Karalius Milanas Obrenovičius valdė nuo 1882 m. kovo 6 d. iki 1889 m. kovo 6 d., kai atsisakė sosto. Sostą iš jo perėmė sūnus Aleksandras Obrenovičius, kuris valdė nuo 1889 m. kovo 6 d. iki 1903 m. birželio 11 d., kai jį su žmona nužudė grupė serbų karininkų. 
Karališkosios poros nužudymas (sąmokslą įvykdė organizacija Juodoji ranka) sukrėtė Europą. 
Karalžudystė atvėrė kelią į sostą Karadžiordževičiams, kuriuos gerbė visi Balkanų serbai, nes jų pradininkas Karadžiordžė Petrovičius buvo laikomas žmogumi, kuris suardė Osmanų imperijos jungą. 
Petras I Karadžiordževičius pradžioje nenorėjo užimti sostą, kadangi buvo pasibjaurėjęs perversmu. Tačiau vėliau tapo Serbijos karaliumi ir valdė nuo 1903 m. birželio 15 d. iki 1918 m. guodžio 1 d., kai buvo paskelbta Serbų, kroatų ir slovėnų karalystė.