google/wiki40b huggingface dataset:
Makmerdo užutėkis

Makmerdo užutėkis – užutėkis Antarktidoje, esantis ~55 km ilgio ir pločio. Šiaurėje užutėkis susijungia su Roso jūra, o pietuose – su Roso šelfinio ledynu. Didžiąja dalimi užutėkį dengia Makmerdo šelfinis ledynas. Vakarinėje pakrantėje iki 4205 m virš jūros lygio iškilusi Karališkosios draugijos kalnų grandinė. Roso sala žymi rytinę užutėkio ribą. Šioje saloje yra veikiantis Erebuso ugnikalnis (3794 m). Pietinėje salos dalyje yra didžiausia Antarktidoje Makmerdo stotis (JAV) ir Skoto bazė (Naujoji Zelandija). Mažiau nei 10 procentų Makmerdo užutėkio pakrančių yra laisvos nuo ledo. Jis yra piečiausias pasaulyje vandens telkinys, tinkamas laivybai.
Makmerdo užutėkį, esantį 1300 km nuo pietų ašigalio, 1841 m. atrado kapitonas Džeimsas Klarkas Rosas ir pavadino jį pagal „HMS Terror“ laivo leitenantą Arčibaldą Makmerdą. Šiandien užutėkis naudojamas kaip atsargų papildymo maršrutas krovininiams laivams ir lėktuvams, nusileidžiantiems ant plūduriuojančio ledo aerodromų netoli Makmerdo stoties. Tačiau dėl nuo 1957–58 m. nenutrūkstamai naudojamos Makmerdo stoties, Žiemos posto įlanka užteršta. Dreifuojantis ledas, apjuosiantis Žiemos posto įlanką ir esantis užutėkio vietose, sukuria grėsmingas kliūtis laivams. Laivai turi turėti sustiprintus nuo ledo korpusus ir remtis ledlaužių palyda.
Nors atviruose Antarktidos pusiasalio vandenyse turistų vis daugėja, dėl ekstremalių jūros sąlygų prieiga prie Makmerdo užutėkio jiems yra ribota. Tie nedaugelis turistų, kuriems pavyksta pasiekti Makmerdo užutėkį, randa įspūdingą gamtovaizdį ir vietovės fauną, įskaitant orkas, ruonius, Adelės pingvinus ir imperatoriškuosius pingvinus.
Šaltos Pietų vandenyno srovės susilpnina šiltas pietų Ramiojo vandenyno ir pietų Atlanto sroves, pasiekiančias Makmerdo užutėkį, ir kitus Antarktidos pakrantės vandenis. Nuožmūs katabatiniai vėjai, atpučiantys nuo Antarktidos plokščiakalnio į Makmerdo užutėkį, rodo Antarktidos vėjuotumą.
Makmerdo užutėkis žiemą užšąla, o ledo storis būna apie 3 metrus. Antarkties vasarą plūduriojantis ledas išyra. Vėjas ir srovės gali išstumti šį ledą šiaurėn į Roso jūrą, sukeldami šaltas dugno sroves, kurios patenka į pasaulio vandenynų baseinus. Temperatūra tamsiaisiais žiemos mėnesiais Makmerdo stotyje yra nukritusi net iki -51 °C. Gruodis ir sausis yra šilčiausi mėnesiai, kai dieną temperatūra pasiekia vidutiniškai -1 °C.
Kanupolas

Kanupolas – komandinė sporto šaka, baidarių ir kanojų irklavimo disciplina. Žaidimo tikslas įmesti kamuolį į vartus irkluojant baidarę.

Taisyklės

Žaidimo aikštelė 35 m x 23 m, vartai 1,5 m x 1 m dydžio, pakelti 2 m virš vandens. Žaidžiama du kėliniais po 10 min. Žaidžia dvi komandos po penkis žaidėjus kiekvienoje, ramiame vandenyje, dažnai baseine. Stengiamasi įmesti vandensvydžio kamuolį į vartus žaidimo aikštelės galuose. Irkluotojai naudoja trumpas 3 metrų, manevringas vienvietes baidares, irkluoja dviejų menčių irklais, dėl saugumo dėvi šalmus su veido apsauga ir gelbėjimo liemenes.
Jonas Avyžius

Biografija

1936 m. išlaikė egzaminus į Joniškio valstybinės gimnazijos trečiąją klasę. Baigęs šešias klases, grįžo į kaimą pas tėvus. Dirbo tėvų ūkyje ir mokėsi privačiame „Kalbaneum“ institute. 1940–1941 m. neetatinis „Valstiečių laikraščio“ korespondentas Šiauliuose, 1941 m. etatinis korespondentas Kaune. Hitlerinės okupacijos metais dirbo tėvų ūkyje. 1944 m., užėjus sovietams, paimtas į armiją, dalyvavo Antrojo pasaulinio karo mūšiuose Kurše (Latvija). Fronte susipažino su poetu Pauliu Širviu. 1945 m. vasarą demobilizuotas. 1945 m. poetas Eduardas Mieželaitis pakvietė dirbti į VLKJS CK instruktoriumi. 1945–1946 m. dirbo Radijo komitete jaunimo valandėlių redaktoriumi, porą mėnesių žurnale „Jaunimo gretos“. 1946–1947 m. laikraščio „Tiesa“ darbuotojas. Nuo 1948 m. rašytojas profesionalas.
Nuo 1962 m. SSKP narys, vėliau jokiai partijai nepriklausė. 1996–1999 m. LR Seimo narys Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) sąraše. 1996 m. lapkričio 25 d. kaip vyriausias Seimo narys pirmininkavo pirmajam Seimo posėdžiui. 
Buvo aktyvus filatelistas, domėjosi aviamodeliavimu, kultivavo sportinę žūklę ir bitininkystę. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Kūryba

Išleido 16 knygų suaugusiesiems ir apie 20 knygelių vaikams. Pagal apysaką „Aštuonetas iš Trepsės namų“ Lietuvos televizija sukūrė animacinį filmą vaikams. Daug kūrinių vaikams yra išversta į rusų, uzbekų, kazachų, estų, latvių, vokiečių ir kt. kalbas.
Romanų „Į stiklo kalną“, „Kaimas kryžkelėje“ (LSSR valstybinė premija), „Sodybų tuštėjimo metas“ (LSSR valstybinė premija, Lenino premija, ČSSR premija už geriausią metų užsienio romaną), „Degimai“ (skaitomiausios metų knygos prizas), „Chameleono spalvos“ (šio romano motyvais Lietuvos televizija sukūrė filmą) autorius. Prasidėjus tautiniam atgimimui, išleista romano „Sodybų tuštėjimo metas“ trečioji knyga, kurią LKP CK buvo uždraudęs leidyklai spausdinti. Rašytojas parašė ir ketvirtąją „Sodybų tuštėjimo metas“ knygą, taip baigdamas visą epopėją. Pagal šio romano pirmąjį tomą Lietuvos kino studija sukūrė dviejų serijų vaidybinį filmą, o Kirgizijos televizija – serialą. Visi rašytojo romanai išversti į užsienio kalbas, o populiariausio romano „Sodybų tuštėjimo metas“ I tomas yra išleistas daugiau kaip 25 Europos ir Azijos šalių kalbomis.
Lietuvos žurnalistų autoklubas

Lietuvos žurnalistų autoklubas (LŽA) – Lietuvos profesinė kūrybinė automobilių žiniasklaidos atstovų organizacija, vienijanti spaudos, radijo, televizijos, interneto automobilių žurnalistus, fotografus. Būstinė Vilniuje. Statusas - asociacija.

Istorija

1996 m. balandžio mėnesį įkuriamas Lietuvos žurnalistų autoklubas.
1996 m. gegužės mėnesį surengiamas pirmasis Tarptautinis žurnalistų ralis „Lietuva 1996“, kuriame dalyvavo ekipažai iš Lietuvos, Latvijos, Estijos, Rusijos ir Lenkijos.
1997 m. rudenį pradėtas rengti pirmasis Lietuvos metų automobilio konkursas „Metų automobilis 1998“.
1998 m. birželio mėnesį į Tarptautinį žurnalistų ralį „Lietuva 1998“ atvyko pasaulinio lygio automobilių sporto žvaigždė, daugkartinis pasaulio automobilių ralio čempionas suomis Tomis Makinenas.
2010 m. gruodžio mėnesį finalinis konkurso „Metų automobilis 2011“ etapas tiesiogiai transliuotas per televiziją.
2016 m. turėjo 26 narius.

Veikla

Asociacijos veiklą koordinuoja taryba, renkama kas treji metai. Pagrindinė veikla - kasmetiniai renginiai: Tarptautinis žurnalistų ralis „Press ralis“, Lietuvos „Metų automobilis“ ir „Geriausias Lietuvos vairuotojas“.
Ietigalis

Ietigalis, ieties antgalis, smaigalys – ieties priekinio galo įtaisas, skirtas nukauti ar žeisti priešininką ar medžiojamą gyvūną, taip pat - pramušti šarvus. Ietigaliai yra dažnai archeologiniuose tyrimuose randami archeologiniai radiniai.

Istorija

Ietigaliai žinomi nuo akmens amžiaus. Iš pradžių vienas ieties galas buvo nusmailinamas arba apdeginamas, vėliau prie jo pradėta tvirtinti 20–30 cm ilgio, kartais 40–60 cm ilgio ietigalį. Ankstyviausi ietigaliai gaminti iš titnago mikrolitų, vėliau iš kaulo ir rago, o paplitus metalams juos imta lieti iš bronzos ir žalvario, kaldinti iš geležies ir galiausiai iš raštuoto Damasko plieno. Kai kurių ietigalių įmovos buvo inkrustuojamos brangiaisiais metalais.

Klasifikacija

Pagal formą ir tvirtinimo prie koto būdą ietigaliai skirstomi į įmovinius ir įtveriamuosius. Ietigalį sudaro plunksna ir įmova arba įtvaras. Labiausiai buvo paplitę ietigaliai su karklo lapo pavidalo ir rombo formos plunksnomis. Kiek rečiau naudoti ietigaliai su profiliuotomis ištęsto trikampio formos ir lanceto pavidalo plunksnomis, kurių skersinis pjūvis – lęšio, rombo, ištęsto rombo formos, arba su briauna. Svaidomųjų iečių ietigaliai daryti su viena arba dviem užbarzdomis – jos kliudė ištraukti ietį iš kūno arba skydo.

Lietuvoje

Lietuvoje paleolite, mezolite ir neolite naudoti įtveriamieji titnaginiai lauro lapo pavidalo, trikampiai, smailūs ir siauri kauliniai ar raginiai ietigaliai. Bronzos amžiuje pradėta gaminti įmovinius žalvarinius ir į juos panašius kaulinius ietigalius. Geležies amžiuje paplito įmoviniai, rečiau įtveriamieji geležiniai ietigaliai. I tūkstantmečio pirmajai pusei būdingi ietigaliai su plačiomis, dažnai iškilia briauna, plunksnomis. Naudoti karklo, lauro lapo, trikampio profiliuotomis ir pailgos širdies formos plunksnomis ietigaliai. Nuo 2 tūkstantmečio pradžios paplitus šarvams, imta gaminti plieninius ietigalius su siaura, ilga arba trumpa rombine plunksna, XI a. – XII a. pradėti naudoti Damasko plieno ietigaliai. II a. – XVI a. pradžioje ietigalių randama kapinynuose, piliakalniuose ir gyvenvietėse; II a. – XVI a. kapuose dažniausiai randama po du ir daugiau skirtingų formų geležinių ietigalių.
Machhindra Football Club

Istorija

Klubo ištakos siekia 1973 m.
Lavysas (kaimas)

Aplinkinės gyvenvietės

Milioniškė – 3 kmPerloja – 5 km
Paūliai – 3,5 km
Žiūrai – 2,5 km
Antonio da Correggio

Ankstyvieji darbai

Dailininkas dirbo Italijos kultūrinėje provincijoje Parmoje ir, panašu, niekuomet net ir nebandė ieškoti užsakymų ar keltis į Florenciją ir Romą, todėl žinių apie jį patį esama nedaug. Antra vertus, dailininko gyvenimas nepasižymėjo audringumu. Dalį savo paveikslų Koredžas pasirašydavo lotynizuota forma – Antonius Laetus.
Antonijus Alegris (it. Antonio Allegri) gimė apie 1489 m. Pellegrino Allegri ir Bernardina Ormani šeimoje Koredžo miestelyje prie Emilija Redžijos, nuo kurio vėliau gavo savo pravardę. Tėvas buvo nepasiturintis pirklys. Pirmieji dailininko mokytojai yra spėjami vietos dailininkai ir dėdė Lorenzo. Spėjama, kad Koredžas gavo filosofinį ir lotynų kalbos išsilavinimą, nes žinoma, kad tuo metu į Koredžą atvykdavo profesoriai, dėstę gretimuose Feraros, Modenos ir Pjačencos miestuose.
1503–1505 m. Koredžas mokėsi dailės Modenoje, spėjama, pas dailininką Francesco Bianchi Ferrara. Tikriausiai dailininkas mokėsi ir skulptūros pas Antonio Begarelli. Žinoma, kad dailininkas turėjo ir architektūros pagrindų, nes 1525 m. buvo įtrauktas į komisijos sudėtį Parmoje spręsti įtrūkimų, naujai pastatytos bažnyčios sienoje, klausimą. 1506 m. dailininkas dokumentuotas Mantujoje, kurioje susipažino su Mantenjos ir jo pasekėjų darbais. Šiuo laikotarpiu datuojamas pirmas žinomas jo darbas. Apie 1507 m. Koredžas nutapė keletą epizodų Mantenjos pomirtinėje koplyčioje. Ankstyvuosiuose dailininko darbuose jaučiama Šiaurės Italijos dailininkų, kaip Lorenzo Costa, Francesco Francia ir Leonardo da Vinčis, įtaka.
Vėlesnius metus dailininkas praleido tarp Mantujos ir gimtojo Koredžo. Mantujoje tapė katedros Sant’Andrea (Šv. Andriejaus) paradinį įėjimą, o Koredže 1514 m. gavo užsakymą ištapyti vietos Šv. Pranciškaus vienuolyno bažnyčios altorių („Šv. Pranciškaus Madona“), kuris virto pirmuoju kapitaliniu dailininko užsakymu. Nors ankstyvuosiuose Koredžo darbuose vyravo paprasti madonų atvaizdai, tačiau „Šv. Pranciškaus Madonoje“, dar gana tradicinės kompozicijos scenoje, dailininkas sukūrė būsimus kūrybos bruožus nulėmusį išraiškingą ir nuotaikingą darbą, įtvirtinusį Koredžą kaip didžiausią vietos dailės meistrą. Po to sekė vis išraiškingesni darbai, greičiausiai jau privačių asmenų užsakymais, kaip „Išminčių pagarbinimas“, „Madona su Kūdikiu ir Šv. Jonu“, bei „Mistinės Šv. Jekaterinos vestuvės“ (tema, kuria dailininkas sukūrė bent 4 žinomus paveikslus).
Kriminalinė policija

Kriminalinė policija (nuo criminalis; lot. crimen 'nusikaltimas') - policijos rūšis.

Vokietija

Vokietijoje kriminalinė policija (vok. Kriminalpolizei, šnek. „Kripo“) priešingai nei apsaugos policija Schutzpolizei - užsiima tik baudžiamųjų veikų tyrimu ir jų prevencija.
Vadovauja Bundeskriminalamt (federaliniu lygiu). Žemėse - Landeskriminalamt.
Teteparė

Teteparė (angl. Tetepare) – sala Saliamono salyne, Naujosios Džordžijos salų grupėje. Priklauso Saliamono Saloms, Vakarų provincijai. Yra į pietus nuo Naujosios Džordžijos, nuo kurios atskirta Blanšė sąsiauriu, ir tuoj į pietryčius nuo Rendovos. Plotas – 183 km².
Sala vulkaninės kilmės, išsidriekusi šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi. Salą dengia tropinės džiunglės.
Nuo XIX a. vid. Teteparė nebegyvenama. XX a. pr. vakariniame gale buvo kokospalmių plantacija, bet dabar ši teritorija sulaukėjo. Gamtosaugininkai ir iš šios salos kilę žmonės siekia salą paversti draustiniu. Čia sutinkamos retos, endeminės paukščių, šikšnosparnių rūšys, pakrantėse veisiasi jūriniai vėžliai.
Žuis de Fora

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis XIX a. pr. prie kelio iš Rio de Žaneiro į Minas Žeraiso kasyklas. 1851 m. Žuis de Forai suteiktas miesto statusas. 1889 m. ant Paraibunos upės pastatyta pirmoji hidroelektrinė Lotynų Amerikoje.
Leckavos Šv. Lauryno bažnyčia

Istorija

Pirmoji katalikų bažnyčia pastatyta 1630 m., nors dar 1622 m. buvo pastatyta evangelikų reformatų bažnyčia. Katalikus globojo Žemaičių seniūnas Liackis. Vietos gyventojai bažnyčią ir vietovę vadino jo vardu. 1644 m. bažnyčia sudegė. Dvarininkas pastatė kitą, didesnę, ir pakvietė 2 kunigus. Krikšto metrikų knygos pradėtos rašyti nuo 1700 m., santuokų – nuo 1706 m. Bažnyčia 1783 m. sudegė.
1785 m. Adomas Gurskis pastatė naują. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia sudegė. Po karo parapijiečiams ilgai neleista statyti bažnyčios senoje vietoje, todėl 1955 m. (daugiausia grįžusių tremtinių lėšomis) kaime pastatyta laikina. 1958 m. suręsta senoje vietoje, miestelyje.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Silebebas

Silebebas (angl. syllabub, solybubbe, sullabub, sullibib, sullybub, sullibub) – angliškas saldusis gėrimas ar patiekalas, pagamintas iš pieno (dažnai – iš ką tik pamelžto) ar grietinėlės, sutraukintos įmaišant vyno, sidro ar kitokios rūgšties, o po to pasaldintas ir pagardintas.
Sakoma, kad labiausiai tradicinis silebebas gaunamas, kai melžėja melžia karvę tiesiai į ąsotį su sidru.
Kitas variantas – desertas, gaminamas suplakant pasaldintą pieną ar grietinėlę, kartais pridėjus kiaušinio baltymų, pagardinamas vynu ar likeriu. Patiekiamas kaip gėrimas jei skystas. Tirštas užpilamas ant pyragaičių ar vaisių.
Paliepiai (Ariogala)

Istorija

Pirmąkart minimi 1580 m. gruodžio 9 d.
1950–1963 m. buvo Paliepių apylinkės centras.
Kaliningrado uostas

Kaliningrado uostas (rus. Порт Калининград) – Rusijos uostas Baltijos jūros pietryčių pakrantėje, vienintelis Rusijos neužšąlantis uostas prie Baltijos.

Istorija

Uostas prie Karaliaučiaus pilies pirmą kartą paminėtas 1339 m. 1340 m. miestui įstojus į Hanzos sąjungą, uostas vystėsi ir plėtėsi. 1440 m. pagilinta Priegliaus vaga. 1682 m. jos pakrantėse pastatyta damba, 1736 m. pratęsta iki įlankos. 1811 m. Rytų Prūsijos vyriausybė perdavė uostą valdyti Karaliaučiaus pirklių sąjungai. 1818 m. uostą aplankė 320 prekybinių laivų. Nuo 1855 m. pirmuoju metaliniu garlaiviu „Šnel“ pradėta reguliariai plukdyti krovinius tarp Karaliaučiaus ir Tilžės. 1924 m. pietinėje Priegliaus pusėje atidarytas naujasis Karaliaučiaus uostas. Per II Pasaulinį karą buvo smarkiai sugriautas, tačiau buvo vienas iš pirmųjų atstatytų civilinių objektų iš karto po karo. 1991 m. uostas tapo atviras užsienio valstybių laivams.
Viktoriatas

Viktoriatas (lot. victoriatus) – Romos respublikos sidabro moneta, kaldinta 221–170 m.pr.m.e Averse buvo Jupiterio biusto atvaizdas, o reverse – Viktorija, dedanti vaikiną ant trofėjaus, po jo kojomis – užrašas ROMA.
Pradžioje šios monetos svėrė 3,4 g (3 skrupulus), ji buvo lygi pusei kvadrigato ar 3/4 denaro. Kvadrigatai svėrė 6 skrupulus, bet tada jau buvo nebeleidžiami. Viktoriatai buvo kaldinami iš prastesnio sidabro negu denarai, kurie buvo įvesti maždaug tuo metu. Viktoriatai buvo skirti apyvartai ne tiek pačioje Romoje, kiek pasienio ir užkariautose žemėse, taip pat užsienio prekybai. Radiniai iš lobių rodo, kad monetos buvo apyvartoje pietų Italijoje ir vėliau Galijoje. Tai rodo, kad šios monetos buvo skirtos Romos monetų sistemoje pakeisti drachmas ar pusės nomo monetas.
III a. pr. m. e. viktoriatų svorio monetas ėmė kaldinti daug Ilyrijos miestų, o vėliau – ir kitų Šiaurės Graikijos sričių.
Ką tik įvesti viktoriatai buvo lygūs ³⁄₄ denaro, tačiau 101 m. pr. m. e. vėl įvedus kvinarijus, viktoriatas buvo lygus 1/2 denaro. Tai rodo, kad tuo metu apyvartoje vis dar buvę viktoriatai buvo tiek nusidėvėję, kad juos prilygino tik pusei denaro. Vėl įvesti kvinarijai buvo skirti daugiausia Cizalpinei Galijai, kur buvo populiarūs viktoriatai bei jų imitacijos.
Pavadinimas lot. victoriatus yra senovinis, jis aptiktas keliuose tų laikų tekstuose ir užrašuose. Monetą graikai dar vadino tropaikon, nes monetos reverse buvo pavaizduotas trofėjus.
Retkarčiais buvo kaldinami semiviktoriatai (su raide S, reiškusia semi 'pusė'). Jų averse buvo Apolono atvaizdas (vietoj Jupiterio). Buvo kaldinami ir dvigubi viktoriatai.
Aladinas (1992 filmas)

Atsiliepimai

Tinklalapis „Rotten Tomatoes“ praneša, kad 94 % kritikų filmui parašė teigiamas apžvalgas (remiantis 69 apžvalgomis), ir filmą įvertino vidutiniškai 8,1 iš 10 balų.
Kumulo įduba

Kumulo įduba arba Hami įduba (kin. 哈密盆地) – tektoninė įduba vakarų Kinijoje, Sindziange, į pietus nuo Tianšanio kalnų. Apima ~53 500 km² teritoriją, ilgis siekia 300 km, plotis iki 100 km. Žemiausia vieta yra 81 m virš jūros lygio. Teritoriją užima daugiausia druskožemiai, takyrai ir smėlio dykumos (Hami dykuma). Yra vadinamųjų „eolinių miestų“ – vėjo iš uolų suformuotų struktūrų, primenančių namus ir tvirtoves (pirmasis jas aprašė Vladimiras Obručevas). Šiauriniame pakraštyje yra oazių, vienoje kurių yra Kumulo miestas.
Hanos Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia

Istorija

Jau 1726 m. šioje vietovėje stovėjo šventovė. 1739-1742 m. kaimo valdytojas Jeronimas Florijonas Radvila finansavo dabartinės bažnyčios statybas, tuo metu tai buvo unitų cerkvė. 1844 m. pastatyta klebonija. 1875 m. unitų cerkvę perėmė stačiatikiai. 1924 m. šventovę perėmė katalikai. 1966 m. gruodžio 21 d. bažnyčia buvo įtraukta į Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Pasaulio viktorinos čempionatas

Pasaulio viktorinos čempionatas (angl. World Quizzing Championship) – renginys, rengiamas kasmet vienu metu įvairiose pasaulio valstybėse. Jo metu dalyviams visame pasaulyje pateikiami tie patys klausimai (paprastai išversti į vietos kalbas). Patikrinus atsakymus skelbiami rezultatai viso pasaulio mastu – tiek bendra įskaita, tiek pasiekimai atskirų temų (kategorijų) klausimuose. Bendroje įskaitoje nugalėjęs žmogus laikomas čempionu.
Nuo 2006 metų Pasaulio viktorinos čempionatas vyksta ir Lietuvoje.

Organizavimas

Renginį kiekvienoje šalyje rengia vietiniai bei žmonės organizacijos, kurios turi autonomiją (jas vienija Tarptautinė viktorinos asociacija). Dėl to, priklausomai nuo aplinkybių, skirtingose šalyse renginio masiškumas, kaina ir kiti dalykai skiriasi (Lietuvoje dalyvavimas nemokamas), tačiau visur pateikiami tie patys klausimai, renginys vyksta tą pačią dieną ir trunka tiek pat laiko, tokios pačios ir atsakymų teisingumo vertinimo taisyklės.
KK172

Maršrutas

Kelias prasideda Raudondvaryje, kai kelias atsišakoja nuo magistralinio kelio  A14  Vilnius–Utena . Eina per Vilniaus ir Molėtų rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Pikeliškės, Paberžė, Glitiškės, Giedraičiai, Luokesa. Baigiasi Molėtuose, Vilniaus gatvėje. Ties Maseliškės kaimu kelias kerta Širvintos upę.
Jiangsu Suning FC

Istorija

Klubo ištakos siekia
Džordžtaunas (Malaizija)

Paveldas

Džordžtaunas pasižymi išskirtine architektūra, kurioje susilieja Vakarų ir Rytų architektūros bruožai. Yra 1786 m. anglų statyta Kornvalio tvirtovė (išlikusios olandų patrankos, veikia muziejus), 1818 m. Šv. Jurgio anglikonų bažnyčia (seniausia šalyje), budistinė Vat Čajamangkalaramo šventykla su gulinčiu Buda (33 m ilgio), 1883 m. hinduistinė Šri Mariamano šventykla (su smaragdais, deimantais, auksu ir sidabru puošta dievo Subramaniamo šventykla), XIX a. kapitono Kelingo mečetė, 1993 m. Sultono Ahmado Šacho mečetė, valstijos mečetė (talpina >5000 maldininkų, kupolas puoštas auksu), kinų Kalnų Drakono šventykla (su gausiu medžio dekoru), kolonijinis E&O viešbutis, menų muziejus, kolonijiniai gyvenamieji ir visuomeniniai statiniai.

Istorija

1786 m. Džordžtauną pelkėtoje Pinango salos dalyje įkūrė Rytų Indijų prekybos bendrovė ir Frensis Laitas. Miestas pavadintas karaliaus Jurgio III garbei.
2008 m. Džordžtaunas drauge su Malaka įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Sinė

Istorija

Sererai į šias vietas atkeliavo XI a iš Senegalo upės slėnio, tuometinės Tekrūro valstybės.
Iki XVI a. Sinė buvo viena sudėtinių dalių Džolofo konfederacijoje. Vėliau ji iškovojo nepriklausomybę.
Sinės istorija tampriai susijusi su gretimo Salumo istorija. Ilgą laiką Sinė buvo užkariauta Salumo, ir tik tam tikrais laikotarpiais jai pavykdavo išsilaisvinti.
Valstybė buvo užkariauta prancūzų XIX a. VI dešimtmetyje.
Pranas Gudavičius

Biografija

1895 m. baigė Mintaujos gimnaziją, 1896 m. įstojo į Charkovo universiteto Medicinos fakultetą, 1901 m. už dalyvavimą studentų riaušėse pašalintas. 1905 m. baigė Berlyno universitetą daktaro laipsniu.
1906 m. gydytojas Eržvilke. 1907 m. išrinktas į Rusijos Valstybės Dūmą nuo Lietuvos socialdemokratų partijos. 1910–1911 m. kalintas už politinę veiklą. 1914 m. išlaikė Rusijos valstybinius egzaminus, bet netrukus buvo mobilizuotas į rusų kariuomenę. Pirmojo pasaulinio karo metais – gydytojas fronte.
1919 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1924 m. Kauno sanitarijos gydytojas. 1934–1941 m. Lietuvos gydytojų sąjungos pirmininkas. 1935–1941 m. Kauno Vytauto Didžiojo universiteto profesorius. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1951–1955 m. dirbo gydytoju JAV. Nuo 1952 m. Niujorko lietuvių gydytojų draugijos garbės narys. Paskelbė mokslinių darbų apie pankreatito gydymą.
Užliaušiai

Aplinkinės gyvenvietės

Rodai INaujarodžiai 
 KREKENAVA
Abraham Moses Luncz

Biografija

Gimė 1854 m. gruodžio 9 d. Kaune. Būdamas 14 metų išvyko į Jeruzalę. Tuo metu žydų negausiai gyvenamoje Palestinoje įkūrė leidyklą, kurioje spausdino pažintines istorines, geografines knygas apie Palestiną. Kartu su Israel Dow Frumkin įkūrė pirmąją Jeruzalės biblioteką, kurią pavadino Moses Montefiore vardu. Mirė 1918 m. balandžio 14 d. Jeruzalėje.