google/wiki40b huggingface dataset:
Helmuto Šmidto universitetas

Helmuto Šmidto universitetas (HSU; vok. Helmut-Schmidt-Universität / Universität der Bundeswehr Hamburg, HSU-HH) – Helmut Schmidt iniciatyva 1973 m. įsteigta karo akademija Hamburge (Hamburgo aukštoji bundesvero mokykla, „Hochschule der Bundeswehr Hamburg“), vienas iš 2 bundesvero universitetų.
Helmuto Šmidto universitetas rengia Vokietijos bei NATO valstybių ginkluotųjų pajėgų karininkus. Nuo 2002 m. universitete taip pat studijuoja ir nedaug civilių studentų, kurių studijas paprastai finansuoja didelės bendrovės. Helmuto Šmidto universitete stažavosi, studijavo taip pat ir aukšto rango karininkai iš Lietuvos (generolai Edvardas Mažeikis, Algis Vaičeliūnas ir kiti).
HSU universiteto suteikiami akademiniai laipsniai prilyginami civilinių aukštųjų mokyklų laipsniams. Universitete vykdomi mokslo tyrimai, taip pat rengiamos disertacijos bei habilitacijos.
Rukšėnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 25x15 m dydžio, kiek žemesniu pietrytiniu galu. 1,5 m žemiau aikštelės šiaurės vakarų krašto, šlaite yra 20 m ilgio, 6 m pločio terasa, šiaurės pusėje 2 m žemiau aikštelės pereinanti į 2 m pločio, 0,3 m gylio griovį ir 0,5 m aukščio, 6 m pločio pylimą. 2 m žemiau šio pylimo yra 15 m ilgio, 3 m pločio terasa. Pietryčių šlaite, 2 m žemiau aikštelės, yra 10 m pločio terasa, žemėjanti į pietus. Šlaitai statūs, 10 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, duobių. Jis apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais.

Aplinkiniai piliakalniai

Noliškio piliakalnis 4 kmKubilių piliakalnis 2 kmAntalgės piliakalnis 3 kmSpitrėnų piliakalnis 3,5 kmBrinkliškių piliakalnis 6 kmKalvių piliakalnis 2,5 kmTaurapilio piliakalnis 7,5 kmAntabaltės piliakalnis 5 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Palenkės Bialos Šv. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia

Istorija

Bažnyčia buvo pastatyta 1747-1759 m. vėlyvojo baroko architektūros stiliumi, buvusios stačiatikių cerkvės vietoje. Bažnyčios statybas finansavo Radvilos, kurie bažnyčioje leido įsikurti bazilijonų vienuoliams. 1864 m. bažnyčia buvo paversta į stačiatikių cerkvę. 1919 m. šventovę perėmė katalikai. 1957 m. rugpjūčio 31 d. bažnyčia buvo įtraukta į Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Bėčionys (Šalčininkai)

Aplinkinės gyvenvietės

Poškonys – 5 km
DIEVENIŠKĖS – 2 km
Dambrava (Lenkija)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Miesto teises gavo 1712 metais. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1956-1975 m. miestas buvo Dambravos apskrities centras. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1986 m. sukurtas Dambravos miesto herbas.
Trumpalaikis turtas

Trumpalaikis turtas – mažiau vertingas ir trumpesnį laiką naudojamas turtas.
Lietuvoje įstatymu nurodyta trumpalaikiam turtui priskirti daiktus, kurie bus naudojami ne vieną kartą, pigesni negu 1000 Lt. ar bus naudojami trumpiau negu 1 metus. Jį tik atidavus naudojimui nurašyti negalima. Prie trumpalaikio turto dažniausiai priskiriama: įrankiai, radijo imtuvai, knygos, baldai.
Stanislovas Kiška III

Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų Kiškų giminės. Tėvas Stanislovas Kiška, motina Ona Radvilaitė. Broliai Jonas Kiška, Petras Kiška, sesuo Elžbieta Kiškaitė.

Šeima

Žmona Povilo Sapiegos duktė Elžbieta Sapiegaitė, vaikai Stanislovas Kiška, Mikalojus Kiška, Kristupas Kiška, Jonušas Kiška. Dukra Ona 1606 m. ištekėjo už Kristupo Radvilos (1585-1640 m.) ir Kėdainiai vėl atiteko Radvilų valdoms.
Buvo kurčnebylis, po tėvo mirties mažametį auklėjo tėvo pusbrolis Mikalojus Radvila Rudasis. Perėjęs į katalikybę 1614 m. savo dvare Musninkuose pastatė bažnyčią.
Chrysler LeBaron

1977–1981

Nors LeBaron vardas buvo anksčiau naudojamas su Imperial automobiliais, tai buvo pirmas kartas kada jis buvo panaudotas kaip Chrysler markės modelis. Pirmas LeBaron buvo perdarytas Dodge Diplomat ir buvo pardavinėjamas tarp 1977 ir 1981 metų. Jį 1982 metais pakeitė priekiniais ratais varomas LeBaron.

1982–1988

1982 metais LeBaron buvo perkeltas ant Chrysler K platformos ir buvo gaminamas kaip perdarytas Dodge Aries. Automobilis buvo siūlomas kaip sedanas, kupė ir kabrioletas. Šitos kartos Chrysler automobilai turėjo elektorinio balso ispėjimą, kompiuterizuotas balsas ispėdavo vairuotas, kad reikia užsisekti saugos diržus ir t. t.

1985–1989 LeBaron GTS

1985 metais pasirodė LeBaron GTS versija, automobilis kiek skyrėsi nuo kitų LeBaron ir buvo gaminamas ant Chrysler H platformos. GTS buvo 5-durų hečbekas (ir buvo panašus į Dodge Lancer). Automobilis naudojo 2,2 litrų I4 variklį, kuris vėliau buvo pakeistas į 2,5 litrų TBI I4 variklį turintį 93 AG. Taip pat buvo galimas 2,2 litrų varikis su turbokompresoriumi, kuris pasiekdavo 146 AG. LeBaron GTS buvo gaminamas iki 1989 metų.

1987–1995 kupė/kabrioletas

Kai 1986 metais buvo sustabdytos pirmosios kartos LeBaron kupė ir kabrioleto versijos. Chrysler 1987 metais pradėjo gaminti naujus kupė ir kabrioletus ant Chrysler J platformos. Naujasis modelis turėjo paslieptus priekinius žibintus.
Automobilis buvo parduodamas su 2,2 l ir 2,5 l varikliais, o 1990 metams pasirodė ir 3,0 l V6 Mitsubishi variklis.
Kupė gamyba buvo sustabdyta 1993 metai, o kabrioleto 1995 metais. Automobilį pakeitė Chrysler Sebring.
Baltoji (sala)

Baltoji (rus. Белый) – sala Karos jūroje, ties Jamalo pusiasalio šiauriniu galu, nuo jo atskirta Malygino sąsiauriu (9 km). Priklauso Rusijai, Jamalo Nencų autonominei apygardai. Plotas – ~1900 km². Paviršius žemas (iki 12 m aukščio), padengtas labai pelkėta arktine tundra. Gausu termokarstinių ežerų. Šiauriniai ir rytiniai krantai žemi, smėlingi, vakariniai ir pietiniai statūs, vietomis sudaro iki 6 m skardžius.
Baltoji sala negyvenama. 1933 m. buvo įkurta meteorologinė stotis.
Jonas Latvys

Biografija

1928 m. baigęs Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnaziją, studijavo agronomiją Krokuvos universitete, teisę Vilniaus universitete.
1931–1938 m. laikraščio „Vilniaus žodis“ atsakingasis redaktorius, 1937 m. leido priedą „Kūryba ir kritika“. 1938–1939 m. laikraščio „Lietuvos žinios“ korespondentas Varšuvoje. Bendradarbiavo leidiniuose „Vilniaus žodis“, „Lietuvos žinios“, „Vilniaus balsas“. Buvo parengęs redaktoriaus užrašus „Svečiuose pas lenkų cenzorius“.
Naujoji Kaledonija (sala)

Naujoji Kaledonija (pranc. Nouvelle-Calédonie), dažniausiai įvardinama kaip Gran Teras (pranc. Grande Terre – 'didžioji žemė') – sala Okeanijoje, Koralų jūroje; didžiausia Prancūzijos valdoje Naujojoje Kaledonijoje. Plotas – 16 372 km². Tai pati didžiausia Prancūzijai pavaldi sala, 52-a pagal dydį pasaulyje.
Sala nusidriekusi iš šiaurės vakarų į pietryčius 350 km, būdingas plotis 50-70 km. Kranto linija vingiuota. Per salą driekiasi kalnagūbris, iškylantis iki 1628 m (Pani kalnas).
Saloje gyvena 225,2 tūkst. gyventojų (absoliuti dauguma Naujosios Kaledonijos valdos gyventojų). Didžiausias miestas – autonomijos sostinė Numėja. Saloje yra dvi iš 3 Naujosios Kaledonijos provincijų.
Naująją Kaledoniją, apgyvendintą kanakų, 1774 m. pasiekė britų keliautojas Džeimsas Kukas. Jis salą pavadino pagal Kaledonijos regioną Škotijoje.
Jonas Jocys

Biografija

1951–1953 m. dainuoti mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje pas Juozą Bieliūną. 1958 m. baigė Maskvos konservatoriją.
1959–1960 m. Leningrado S. Kirovo operos ir baleto teatro, 1960–1970 m. Leningrado Mažojo operos ir baleto teatro, 1970–1980 m. Leningrado koncertinio susivienijimo „Lenkoncert“ solistas. 1980–1990 m. LSSR operos ir baleto teatro solistas. Gastroliavo Rusijoje, Ispanijoje, JAV, Vengrijoje, Vokietijoje. 1960 m. tarptautiniame F. Erkelio vokalistų konkurse Budapešte laimėjo II premiją.
Smegenų kojytės

Smegenų kojytės (lot. pedunculi cerebri) – vidurinių smegenų dalis. Jos matomos smegenų pamato paviršiuje. Tai du stori velenėliai, prasidedantys nuo tilto ir pasibaigiantys pusrutuliuose. Tarp kojyčių yra duobė (fossa interpeduncularis). Šios duobės dugne daug kraujagyslių. Jis vadinamas užpakaline akytąja medžiaga (substantia perforata posterior). Čia į smegenų pavršių išeina trečiosios galvinių nervų poros – judinamojo akies nervo (nervus oculomotorius) šaknelės.
Klampučiai

Aplinkinės gyvenvietės

VILKAVIŠKIS – 9 km
Užbaliai – 7 km 
 Gražiškiai – 15 km
Kazimieras Šleivys

Kazimieras Šleivys (1872 m. gruodžio 14 d. Antašavoje – 1943 m. balandžio 17 d. Gaurėje) – kunigas, knygnešys. Palaidotas Gaurės Šv. arkangelo Mykolo bažnyčios šventoriuje.
1890 m., baigęs Panevėžio realinės mokyklos keturias klases, įstojo į Kauno kunigų seminariją. Mokydamasis seminarijoje dalyvavo slaptos seminaristų organizacijos Lietuvos mylėtojų draugijos veikloje. Vienas iš draugijos tikslų buvo remti lietuvišką spaudą, ją platinti. Aktyviai darbavosi ir slaptoje Šv. Kazimiero draugijoje.
Įšventintas į kunigus 1894 m. ir paskirtas vikaru į Šiaulius. Čia netrukus įsitraukė į lietuvišką. sąjūdį, kartu su kunigu J. Remeikiu pradėjo platinti lietuvišką spaudą. Religinio turinio knygas platino atvirai, kalėdodamas. Slaptai platino anticarinio turinio leidinius, Žemaičių ir Lietuvos apžvalgą ir kt.
1899 m. įskundus prolenkiškam gimnazijos kapelionui J. Rodzevičiui, buvo perkeltas į Ukmergę. Čia taip pat platino lietuvišką. spaudą. Kartu su vikaru Vladislovu Opulskiu pasirūpino lietuviškų giedojimų įvedimu bažnyčioje.
Prasidėjus Ukmergės miesto mokyklos moksleivių bylai dėl lietuviškos spaudos platinimo, 1899 m. buvo kaltinamas šios spaudos platinimu tarp moksleivių ir lietuvybės kurstymu – pokalbius su mokiniais apie lietuvišką priespaudą bei būtinumą iš jos išsivaduoti. Bet tuo metu Kazimieras Šleivys jau buvo iškeltas į Veiviržėnus. Vos tik atvykusį keletą kartų krėtė žandarai, ieškojo spaudos, bet nieko neužtikdavo, nors Kazimieras Šleivys ir čia ją platino. Ukmergės byla tęsėsi iki 1902 m. pradžios.
1901 m. perkeltas į Kulius vėl aktyviai įsitraukė į knygnešystę.
1902 m. sausio 9 d. caro paliepimu Kazimieras Šleivys buvo dvejiems metams ištremtas. Bausmę atliko Charkove.
Po ištrėmimo grįžo į Kulius ir tik 1905 m. paskirtas Pašaltuonio filijos (Jurbarko r.) vikaru. Rūpinosi parapijiečių švietimu: organizavo lietuviškos pradžios mokyklą, parapijos salėje atidarė skaityklą. 1918 m. perkeltas klebonu į Gaurę.
Stalkalnis (žvaigždynas)

Stalkalnis (Mensa, Men) – 75-as iš 88-ių pagal dydį pietinio pusrutulio žvaigždynas, arti pietinio dangaus poliaus. Lietuvoje nematomas. Blyškus. 1763 m. žvaigždynui pavadinimą suteikė Nicolas Louis de Lacaille.
Zigfrids Mejerovičs

Ankstyvasis gyvenimas

Zigfrids Mejerovičs gimė žydų gydytojo ir jo žmonos latvės, kuri mirė gimdymo metu šeimoje. Jo tėvas tapo protiškai nesveikas, ir todėl jaunas Zigfrids Mejerovičs užaugo su motinos brolio šeima Sabilėje. Zigfrids Mejerovičs studijavo Rygos technikos universitete.

Privatus gyvenimas ir mirtis

1910 m. rugsėjo 28 d. Meierovics vedė Anna Fielhold, su kuria susilaukė 3 vaikų – 2 berniukų ir 1 mergaitės – Helmuts, Ruta ir Gunars. 1924 m. vasario 18 d. jie oficialiai išsiskyrė, o 1924 m. birželio 7 d. susituokė su Kristīni Backman . Zigfrīds Anna Meierovics mirė autoavarijoje 1925 m. rugpjūčio 22 d. šalia Tukumo, būdamas 38 metų amžiaus.
Kazimieras Lukša

Biografija

Žmona Meilė Lukšienė (1913–2009), dukterys Ingė Lukšaitė ir Giedrė Lukšaitė-Mrazkova ir sūnus Rimtis Lukša.
1915–1917 m. mokėsi lietuvių pabėgėlių gimnazijoje Voroneže. 1921 m. įstojo į Marijampolės realinę gimnaziją. 1924 m. kalintas. 1925 m. už dalyvavimą aušrininkų jaunimo organizacijoje iš jos pašalintas. Eksternu baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją ir įstojo į Lietuvos universiteto Ekonomikos skyrių, bet buvo pašalintas už aktyvų protestą prieš Seimo priimtą mirties bausmės įstatymą, po kareivio komunisto Nochimo Jubilerio sušaudymo. 
1927 m. nelegaliai perėjęs valstybės sieną dirbo Lenkijoje, 1928 m. pasitraukė į Vokietiją. 1932 m. Karaliaučiaus universitete baigė ekonomiką. Atėjus į valdžią naciams, 1934 m. pabėgo į Vilniaus kraštą, bet, negavęs politinio prieglobsčio, 1935 m. lenkų policijos buvo perduotas Lietuvos žvalgybai ir už dalyvavimą Lietuvos socialistų revoliucionierių maksimalistų sąjungos veikloje Karo lauko teismo nuteistas 6 m. kalėti sunkiųjų darbų kalėjime. Po inteligentų protesto 1936 m. iš kalėjimo paleistas.
1936–1940 m. dirbo Lietuvos banko užsienio inkaso skyriuje Kaune, 1940 m. Valiutinio skyriaus vedėjas Vilniuje. Per Vokietijos okupaciją slapstėsi pas gimines kaime. 1940–1970 m. Vilniaus universitete dėstė balansų mokslo, ekonominės analizės, užsienio prekybos kursus, 1945 m. Prekybos ekonomikos katedros vedėjas, 1945–1946 m. Ekonomikos fakulteto dekanas (nebūdamas LKP nariu nebegalėjo dirbti vadovaujamo darbo). Nuo 1941 m. docentas.
Jo ir kitų iniciatyva 1958 m. prie Liaudies ūkio tarybos įkurta pirmoji Baltijos respublikose Matematinių ekonominių metodų taikymo laboratorija, 1966 m. Vilniaus universitete įvesta ekonominės kibernetikos specialybė, 1967 m. prie Prekybos ekonomikos katedros įsteigta Tarpžinybinė mokslo tyrimo laboratorija. 1966 m. LTSR nusipelnęs ekonomistas.
Rašė ūkio istorijos ir kitais klausimais. 1938 m. išvertė anglų ekonomisto D. H. Robertsono knygą „Pinigai“ (Money).
Olga Lepešinskaja

Biografija

1933 m. baigusi Maskvos choreografijos mokyklą iki 1963 m. šoko Maskvos didžiajame teatre. Nuo 1963 m. dėstė klasikinį šokį užsienio šalyse (Italija, Vengrija, Vokietija, Švedija, Austrija, Didžioji Britanija, Norvegija, Japonija).
Atliko pagrindinius vaidmenis klasikiniuose ir šiuolaikiniuose baletuose, daugelio vaidmenų pirmoji atlikėja. Šokis artistiškas, emocionalus, jam būdinga virtuoziška technika.
Klaipėdos herbas

Aprašas

Raudoname skyde trys auksiniai bokštai ant auksinio laivo korpuso. Centrinis bokštas aukštesnis, trijų aukštų, durys atvertos. Šoniniai bokštai žemesni, karkasiniai, ant dantytų mūro sienų. Lauke keturios auksinės penkiakampės žvaigždės (po vieną virš šoninių bokštų ir po vieną šoninių bokštų šonuose).
Skydas yra vėlyvosios gotikos formos. Esama kelių Klaipėdos herbo ir jo kilmės šaltinio (antspaudo) siužeto interpretacijų. Vieningai sutariama tik dėl antspaudo datavimo (XIII a. pab. – XIV a. pr.). Antspaudas liudija, kad Klaipėda yra ne tik seniausias savivaldus miestas dab. Lietuvos teritorijoje (Liubeko teisės suteiktos 1257–1258 m.), bet ir turi seniausią heraldinį simbolį.
Heinrich Neu, pirmasis išsamiai analizavęs Klaipėdos heraldiką, jo siužetą siejo su miesto bei pilies gynybine sistema ir Klaipėdos laivyba. Jis teigė, kad centre pavaizduotas pilies vartų bokštas, o šonuose – du miesto įtvirtinimų bokštai, kurie, jo nuomone, yra panašūs į to meto Hanzos prekyboje naudoto laivo (kogo) abiejų galų gynybinius bokštus. H. Neu, matydamas antspaudo apačioje esantį bestiebį neplaukiančio laivo korpusą, tvirtina, esą siekta pavaizduoti tik nebaigtą laivą (tai turbūt ir yra XIII a. Klaipėdos vizijos simbolika). Žvaigždutės neva įprasmina dangaus skliautą (H. Neu jas sieja su navigacija).
Lietuvos heraldikos specialistas Edmundas Rimša visą antspaudo siužetą sieja su XIII a. antrosios pusės Klaipėdos pilies gynybine sistema; šiai sistemai jis linkęs priskirti ir kovinį laivą su medinių konstrukcijų įtvirtinimais, ir žvaigždutes, kurios, pasak E. Rimšos, simbolizuoja pilies gynybą, jos apsaugą naktį.

Istorija

Klaipėdos dizaino centro (dizaineris Kęstutis Mickevičius) pagal seniausių išlikusių miesto antspaudų spaudų (analogiškų 1446 ir 1618 m. 75 mm skersmens didžiųjų antspaudų bei 1605 m. 30 mm skersmens mažojo antspaudo) ikonografiją, perduotą Klaipėdos universiteto Vakarų Lietuvos ir Prūsijos istorijos centrui prof. Sveno Ekdahlio ir dr. Eckhardo Matthes dėka. Herbo šablonas buvo patvirtintas Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo 1992 m. liepos 1 d.
Apaliunas

Apaliunas – dievas, laikytas Vilusos (spėjama, kad tai Troja) globėju.

Vardas

Manoma, kad teonimas het. Apaliunas  yra atspindys vardo *Apeljōn, kuris buvo ankstyvoji vardo Apollo ('Apolonas') forma. Tai gali būti spėjama lyginant sen. gr. Ἀπείλων (Arkadijos-Kipro dialektas) ir sen. gr. Ἀπέλλων (dorėnų dialektas).
Luviška etimologija aiškina, kad Apaliunas, t. y., Apollo, reiškia 'gaudantis spąstais', galbūt tai reiškia 'medžiotojas'.

Ryšiai su Troja

Apaliunas buvo vienas dievų, garantavusių taikos sutartį, pasirašytą apie 1280 m. pr. m. e. Vilusos valdovo Alaksando (dažnai laikomo mitologiniu Iliono (Trojos) Pariu ir didžiojo hetitų karaliaus Muvatalio II. Jis buvo vienu iš trijų dievų, minėtų kaip miesto šalininkai. Pagal Homerą Apolonas buvo Iliono miesto sienų statytojas, dievas, rėmęs Troją.
Toliau į rytus nuo luvių kalbos arealo buvo žemės, kur buvo žinomas huritų dievas Aplu, kuris sukeldavo marą arba, jei išmelsdavo, apsaugodavo nuo jo. Tuo šis dievas priminė Apollo Smintheus ('pelių Apoloną'), garbintą Trojoje ir Senovės Tenede. Apollo Smintheus, atsakydamas į trojėnų maldas, sukėlė achajų tarpe marą (tai aprašyta Iliados pradžioje).
Keliama mintis, kad Aplu kilęs iš akadų Aplu Enlil (kas reiškia 'Enlilio sūnus'). Šiuo titulu vadintas dievas Nergalis, sietas su Babilono saulės dievu Šamašu ir su maru.
Lietuvos dailės fondas

Lietuvos dailės fondas – Lietuvos dailininkų visuomeninė organizacija, veikusi 1944–1994 m. 1944 m. Vilniuje įkurtas TSRS dailės fondo Lietuvos skyrius, nuo 1957 m. – LTSR dailės fondas, nuo 1990 m. – Lietuvos dailės fondas.

Veikla

Lietuvos dailės fondas skatino dailininkų kūrybinę veiklą, teikė materialinę paramą, rengė parodas, rūpinosi dailės kūrinių pardavimu, pirko juos ir kaupė į parodinį fondą, skolino depozito teisėmis, leido parodų katalogus ir kita.
1984 m. fonde dirbo – 2270 žmonių, apie 700 jų – pagal autorines sutartis. Pirmasis direktorius – S. Jakštys (1944–1946 m.), paskutinis – Andrius Žibikas (1992–1994 m.).
Parnidžio kopa

Parnidžio kopa – pustoma smėlio kopa Nidos pietuose, Kuršių Nerijoje, 52 m virš jūros lygio. Ant kopos viršūnės įrengta apžvalgos aikštelė, 1995 m. pastatytas saulės laikrodis. Tik pastatytas jis buvo 12 metrų aukščio, 200 tonų svorio, tačiau 1999 m. gruodžio 4 d. praūžęs uraganas „Anatolijus“ apgadino laikrodį ir iki 2011 m. jo „rodyklės“ aukštis buvo perpus mažesnis. Tai unikali vieta, Kuršių nerija vienintelė vieta Lietuvoje, kur saulė leidžiasi ir teka nuo vandens paviršiaus.
2011 m. laikrodis atstatytas. Laikrodžio autoriai Ričardas Krištapavičius ir Libertas Klimka.
Vietiniai gyventojai mano, kad pavadinimas kilęs nuo frazės „perėjusi per Nidą“, nes kopa kelis kartus „perkeliavo“ per Nidos gyvenvietę. 1675–1854 metais čia buvo užpustyti keturi Naglių kaimai.
Apie kopą veda 1,8 km Parnidžio pažintinis takas.
2011 m. saulės laikrodis atstatytas. Tai 13,8 m aukščio akmens stulpas, sveriantis 36 tonas. Ant šalia jo iškilusių nedidelių pakopėlių, padengtų granito plokštėmis, iškaltos valandų ir pusvalandžių įraižos, taip pat po vieną kiekvienam mėnesiui, ir dar keturioms saulėgrįžoms ir lygiadieniams.
Merkinės stovyklavietės

Merkinės stovyklavietės – akmens amžiaus stovyklavietės ir senovinė gyvenvietė Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Merkinės miestelio.

Tyrimai

Rastos trys akmens amžiaus stovyklavietės ir senovinė gyvenvietė. Išsamiau tirtos 2 stovyklavietės ir gyvenvietė.
Merkinės pirmoji stovyklavietė ir gyvenvietė yra į vakarus nuo miestelio, jos plotas apie 2 ha. Žinota jau XX a. pradžioje. 1938–1940 m. radinių ieškojo Konstantinas Jablonskis, 1954 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovė A. Bernotaitė). Kultūrinis sluoksnis neišliko, radinių aptinkama paviršiuje. Rasta titnaginių dirbinių, datuojamų vėlyvuoju paleolitu – įkotiniai strėlių antgaliai, gremžtukai, rėžtukai, skaldytiniai, vėlyvuoju mezolitu – lancetiniai, trapeciniai strėlių antgaliai, ietigaliai, gremžtukai, rėžtukai, ovalūs kirveliai, skeltukai, skaldytiniai), vėlyvuoju neolitu – širdiniai, rombiniai, lapelio pavidalo strėlių antgaliai, peiliai).
Merkinės trečioji stovyklavietė yra į pietryčius nuo miestelio, jos plotas 0,6 ha. 1938–1940 m. radinių ieškojo Konstantinas Jablonskis, 1954 m. ir 1962 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovės A. Bernotaitė ir Rimutė Rimantienė), 1996 m. – Vilniaus universitetas (vadovas Tomas Ostrauskas), 1998 m. ir 2001 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovas Algirdas Girininkas), 2000 m. ir 2001 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovai T. Ostrauskas ir Vykintas Vaitkevičius). Kultūrinis sluoksnis išlikęs tik vietomis. Rasta mezolito titnaginių dirbinių – Kundos kultūrai priskiriamų Pulio tipo įkotinių, Kudlajevkos kultūrai būdingų mikrolitinių antgalių, trikampių mikrolitų, lancetinių, trapecinių strėlių antgalių, ietigalių ašmenėlių, rėžtukų, gremžtukų, retušavimo įrankių, skaldytinių. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Lietuvos nacionalinis muziejus.
Gruodžio 7

Vardadieniai

Ašmantas – Ašmantė – Laigeda – Laigedė – Laigedas – Leinartas – Leinartė – Leonarda – Leonardas – Lynartas – Lynartė – Melanijus – Vygaudė
Panegirika

Panegirika (gr. panēgyrikos – „šventiškas“, „iškilmingas“) – iškilminga, perdėtai ką nors šlovinanti kalba arba tokio pobūdžio literatūros kūrinys. Senovės graikų (Gorgijo, Lisijo, Isokrato) panegirikos – daugiausiai laidotuvių kalbos. Senovės romėnų (Plinijaus Jaunesniojo) panegirikose šlovinami gyvieji, dažniausiai imperatoriai.
Panegirika buvo populiari viduramžių, renesanso bei vėlesnėje (iki XVIII a.) literatūroje. Savita panegirikos rūšis – parodijinė panegirika (pvz., Erazmo Roterdamiečio „Pagiriamasis žodis kvailybei“) žinoma nuo antikos laikų.
Nežinomo autoriaus hegzametru parašytas Zigmanto Vazos pasveikinimas (1589 m.) – seniausia išlikusi lietuvių panegirika. XVI–XVIII a. panegirikų parašė V. Daujotas-Labunauskis, P. Tarvainis, J. Hopneris, J. Lemanas. Panegirikos bruožų esama kai kuriuose XIX a. pr. poetų (A. Klemento, D. Poškos) eilėraščiuose.
Init TV

„INIT TV“ – kabelinė televizija, nuo 1993 m. teikianti kabelinės televizijos paslaugas Kauno mieste, taip pat Garliavoje ir Akademijoje.
„INIT TV“ rengia publicistines ir informacines laidas iš Kauno regiono, transliuoja įvairaus žanro filmus ir kitas laidas.
Transliuotojas – UAB „Init“.

Istorija

Po 2012 m. birželio 29 d. įvykusios įmonių reorganizacijos prie UAB „Init“ buvo prijungtos UAB „Vinita“, „Palsatas“ ir „Teletronika“. Susikūrė „Init“ įmonių grupė. Šiai grupei priklauso telekomunikacijų paslaugas teikiančios bendrovės „Init“ (Vilniuje, Kaune, Druskininkuose, Birštone, Lentvaryje, Pagiriuose ir Trakuose).
Tais pačiais metais UAB „Init“ įsigijo UAB „Sugardas“ Visagine.
Nuo 2018 m. balandžio mėn. tarp 10:30 val. ir 14:50 val. „INIT TV“ ėmė retransliuoti Ukrainos televizijos „1+1 International“ programą.