google/wiki40b huggingface dataset:
Apaštalo Andriejaus vienuolynas

Apaštalo Andriejaus vienuolynas (gr. Απόστολος Ανδρέας) – vienuolynas, esantis Karpazo pusiasalyje, į pietus nuo Apaštalo Andriejaus kyšulio – šiaurryčiausio Kipro salos taško.
Vienuolynas yra viena iš svarbiausių Kipro stačiatikių šventenybių. Pastato atsiradimo smulkmenos nėra žinomos. Pasak legendos, I a. šią vietą aplankė apaštalas Andriejus, po kurio maldos iš uolos prasiveržė šaltinis, kurio vanduo turėjo gydomųjų savybių. Šaltinio tėkmė išliko iki šių dienų. Vienuolyno egzistavimas paminėtas XII a. pab., o nuo XV a. žemėlapiuose pats šiaurryčiausias salos taškas vadinamas Apaštalo Andriejaus kyšuliu. XVIII a. anglo Ričardo Pokako liudijimu, vienuolyne gyveno keli vienuoliai. Dabartinė vienuolyno istorija ir atgimimas prasidėjo XIX a. vid., kai vadovaujant kunigui Jonui iš Rizokarpazo, buvo pastatyta nauja šventykla. 1967 m. į vienuolyną buvo pernešta dalis apaštalo relikvijų.
Atsižvelgiant į tai, kad nuo 1974 m. teritoriją kontroliuoja Šiaurinis Kipras, Karpazo vyskupas gyvena graikinėje salos pusėje, o ten pat gyvenantys maldininkai turi sunkumų lankyti cerkvę. Tik nuo 2003 m. buvo oficialiai leista atlikti religines apeigas, taip pat buvo panaikinti kai kurie suvaržymai Kipro graikams lankyti šventyklą. Vienuolyną saugo UNESCO.
Aštriosios Kirsnos mokykla

Istorija

1950 m. įkurta Aštriosios Kirsnos pradinė mokykla, nuo 1952 m. septynmetė mokykla. 1957 m. performuojama iš septynmetės į priaugančią vidurinę, veikė aštuonios klasės. 1958 m. mokykloje veikė devynios klasės, mokėsi 151 mokinys, dirbo 12 mokytojų. 1959 m. veikė jau dešimt klasių, 1960 m. vienuolika klasių, mokėsi 179 mokiniai. Mokyklą baigė pirmoji 17 abiturientų laida.
2000 m. birželio mėn. mokykla šventė savo 50-ties metų jubiliejų. Ta proga technologijų mokytoja Irma Maciulevičienė sukūrė mokyklos emblemą ir vėliavą. 2005 m. rugsėjo 1 d. atidaryta priešmokyklinio ugdymo grupė. Nuo 2008 m. rugsėjo 1 d. Lazdijų rajono savivaldybės Aštriosios Kirsnos pagrindine mokykla.
Juozas Stadalnykas

Biografija

1992 m. Alytaus rajono Mergalaukio pagrindinės mokyklos mokytojas, 1998 m. Simno žemės ūkio mokyklos mokytojas, nuo 2002 m. pensininkas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Alytaus rajono skyriaus narys.
1990–1994 m. Alytaus rajono tarybos deputatas, 1997–2000 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP).
Šachmatų būrelio vadovas.
Česlovas Lukenskas

Česlovas Lukenskas (g. 1959 m. liepos 3 d. Panevėžyje) – Lietuvos dailininkas neoavangardistas.

Biografija

1984 m. baigė saksofono specialybę Lietuvos konservatorijoje. 1984–1987 m. dėstė Karmėlavos vidurinėje mokykloje, 1987–1992 m. – Kauno Juozo Gruodžio konservatorijoje. 1992–1996 m. Kauno estetinio lavinimo mokyklos „Anima“ direktorius, 1999–2000 m. Kauno Mato Šalčiaus vidurinės mokyklos, 1999–2002 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto direktoriaus pavaduotojas, nuo 2002 m. šio instituto dėstytojas.

Kūryba

Nuo 1981 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. Individualios parodos surengtos Kaune (1985 m., 1987 m., 1991 m., 1999 m.), Vilniuje (1989 m.), Panevėžyje (1994 m.), Bresanone (Italija, 2001 m.).
Sukūrė asambliažų iš rastų daiktų, nepatvarių medžiagų, audinių, dervų, polimerų, lakų. Eksperimentavo veiksmo tapybos srityje, naudojo dažus ir organines medžiagas – galvijų kraują, kepenis, ugnį. Vienas pirmųjų Lietuvoje sukūrė instaliaciją („Persižvaigdžiavimas“ 1990 m.). Nuo 1989 m. su grupe „Post Ars“ surengė akcijų („Zatyšiai“ 1990 m., „Žmogus – krūmas“ 1992 m.), kuria objektus, instaliacijas („Autobusas“ 1995 m.), performansus, hepeningus, žemės meno („Partitūra“ 1993 m.), videomeno kūrinius.
Kūriniuose kelia socialines, filosofines, moralines, ekologines, politines problemas. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis M. K. Čiurlionio dailės muziejus, galerija „Denkmalschmiede Hofgen Kaditzsche“ (Saksonija).
Sekretorė (filmas)

Siužetas

Septintoje klasėje Li Holouvei supranta, kad jai patinka žalotis save – daryti sau įpjovimus. Bet vieną kartą įpjovimas buvo toks, kad mergina iš pradžių pakliuvo į ligoninę, o paskui į psichiatrijos kliniką. Baigusi gydymo kursą, Li susitaikė su savo „nedidele problema“, išlaikė sekretorių kursus ir pradėjo ieškotis darbo – nelengvas užsiėmimas tyliai ir kukliai merginai. Laimei, advokatui Edvardui Grėjui buvo reikalinga sekretorė, kuri mokėtų spausdinti mašinėle ir atsilieptų į telefono skambučius…ir priimanti bausmes, jei to nusipelno…
Jelgavos geležinkelio stotis

Jelgavos geležinkelio stotis (Jelgava I) – geležinkelio stotis Latvijoje, Jelgavoje. Pasiekiama Ryga, Tukums, Liepoja, Krustpils ir Šiauliai. Per dieną aptarnaujama apie 60 krovininių traukinių.; taip pat keleiviniai traukiniai.

Istorija

Stotis buvo pastatyta 1870 m. 
Pradėjo kursuoti traukiniai į Lietuvą (Šiauliai, Mažeikiai, Vilnius, Minskas, Gomelis, Kaliningradas etc.). Taip pat linijos Rīga–Jelgava–Ventspils, Krustpils–Jelgava, Rīga–Jelgava–Meitene, Rīga–Jelgava–Dobele.
1972 m. atidaryta elektrifikuota linija į Rygą.
KK150

Maršrutas

Kelias prasideda Šiauliuose, Aušros gatvėje, žiedinėje sankryžoje su Tilžės gatve ( A12  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas ). Eina per Šiaulių, Pakruojo ir Pasvalio rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Žeimiai, Degučiai, Jovarai, Pakruojis, Nakiškiai, Joniškėlis, Meškalaukis, Valakėliai. Baigiasi Pasvalyje, Joniškėlio gatvėje, trišalėje sankryžoje su  209  Joniškis–Žeimelis–Pasvalys . Prie Degučių kerta Kruoją, piečiau Pakruojo virš kelio, viaduku, eina geležinkelis Radviliškis – Linkuva, už 5 km – kelią kerta kitas geležinkelis, einantis iš Klovainių dolomito karjero, Padauguvos kaime kelias kerta Daugyvenės upę, Pasvalyje nuo šio kelio atsišakoja  205  Pasvalio aplinkkelis .
Juodvadis

Juodvadis – pelkė Panevėžio rajone, 6 km į šiaurę nuo Karsakiškio, Žaliojoje girioje.

Ypatybės

Plotas 569 ha. Juodvadžio rytinėje dalyje prasideda Pyvesos intakas – Varupis. Vidaus sausumų – 9 ha. Didesniąją dalį užima raistinė žemapelkė (64 %), mažesniąją – plynraistė aukštapelkė. Durpių klodo storis siekia iki 4 metrų (vidutiniškai 1,6 m.). Durpių vidutinis susiskaidymas 29 %, vidutinis peleningumas 6,8 %, vidutinis drėgnumas 88 %. Po durpėmis yra iki 2,2 m storio sapropelio sluoksnis, dugne priesmėlis, smėlis.
Nuo 1960 metų Juodvadis priklauso Žaliosios girios draustiniui.
Soter

Soter (gr. ΣΟΤΗΡ – Soteras) – religijos mokslo laikraštis, žurnalas, leistas 1924–1939 m. Kaune.

Istorija

Leido Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakulteto teologijos skyrius. Ėjo vieną – du, nuo 1931 m. – du kartus per metus. Spausdino Spindulio spaustuvė, vėliau Šviesos spaustuvė, Vilties spaustuvė Kaune. Išėjo 28 numeriai.
Spausdino straipsnius, monografijas religijos, istorijos klausimais, nagrinėjo teologijos mokslo problemas.
Bendradarbiavo Teodoras Brazys, Ignas Česaitis, Blažiejus Česnys, Juozas Eretas, Jonas Grinius, Aleksandras Grigaitis, Zenonas Ivinskis, Adomas Jakštas, Henrikas Klovas, Ignas Končius, Steponas Kolupaila, Mečislovas Reinys, Juozapas Jonas Skvireckas, Petras Smilgys, Stasys Šalkauskis ir kt.
Redagavo Pranas Dovydaitis, Petras Malakauskis.
Mėlyni džinsai (filmas)

Turinys

Danielė – jauna prostitutė, dėl mūvimų trumpų šortų turinti pravardę „Mėlyni džinsai“. Eilinį kartą jai įkliuvus policijai, mergina pareiškia esanti nesantuokinė žymaus restauratoriaus Karlo Anzelmio duktė. Nors pastarasis tai neigia, patikima Danielos žodžiais ir ji persikelia į jo namus, kuriuose Anzelmis gyvena kartu su meiluže Marisa. Lengvabūdė mergina netrunka sujaukti Karlo ir jo draugės gyvenimą, tačiau reikalai dar labiau paaštrėja, kuomet pasirodo Danielos draugas Seržas, su kuriuo ji yra sukurpusi planą atsikratyti Karlu, paveldint šio turimą turtą...
Saulius Lukėnas

Saulius Lukėnas (g. 1920 m. birželio 26 d. Kaune) – Lietuvos mechanikos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1944 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, 1953 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1963 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
1945–1947 m. dirbo Kauno statybinių medžiagų pramonės treste. 1947–1992 m. dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje, nuo 1964 m. docentas. Paskelbė mokslinių straipsnių.
Pašešupė

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Vidmantas Laurinavičius

Vidmantas Laurinavičius (g. 1957 m. sausio 23 d. Šiauliuose) – Lietuvos istorikas, muziejininkas.

Biografija

Baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą.
1977–1978 m. Istorijos ir etnografijos muziejaus Pilies fil. istorikas konsultantas, 1978–1980 m. Revoliucijos muziejaus vyr. mokslinis bendradarbis, 1981–1982 m. Vilniaus miesto švietimo skyriaus inspektorius, 1982–1984 m. Alytaus miesto švietimo skyriaus grupės viršininkas, 1984–1987 m. Alytaus BGAK centrinio sand. vedėjas, 1987–1997 m. Alytaus kraštotyros muziejaus direktorius, nuo 1997 m. Lietuvos banko muziejaus (nuo 2010 m. Lietuvos banko Pinigų muziejaus) vedėjas. Lietuvos banko Pinigų muziejaus koncepcijos autorius.
2003–2006 m. Kultūros ministerijos Muziejų tarybos narys, 2010 - 2016 m. Muziejų tarybos pirmininkas.
Ilgametis Kultūros ministerijos Muziejinės veiklos projektų ekspertų komisijos, Kultūros rėmimo fondo Kultūros ir meno ekspertų komisijos bei kitų komisijų narys.
2001 - 2017 m. Lietuvos banko Pinigų projektavimo ir gamybos (Pinigų kūrimo) komisijos narys, nuo 2000 m. Tarptautinės muziejų tarybos (ICOM) Bankų ir pinigų muziejų komiteto (ICOMON) narys.
Ilgametis Lietuvos muziejų asociacijos, Tarptautinės muziejų tarybos Lietuvos skyriaus valdybų narys.

Mokslinė veikla

Pagrindinės tyrinėjimų sritys – Lietuvos bankininkystės ir pinigų istorija. Visuotinės lietuvių enciklopedijos bendradarbis.

Šaltiniai

Vidmantas Laurinavičius. Kas yra kas Lietuvoje 2009. Auksinis tūkstantmečio leidimas. K.: UAB „Neolitas“, 2009, 827 psl.
Sesto San Džovanis

Istorija

Iki XIX a. Sesto San Džovanis buvo nesvarbus pastatų kratinys, pradėjęs augti XX a. padžioje, kai atsikraustė Falck, Campari, Magneti Marelli ir Breda kompanijos. Gyventojų skaičius išaugo nuo 5 tūkst. 1880 m. iki 14 tūkst. 1911 m. Po Antro pasaulinio karo čia vyko italai iš kitų regionų ir gyventojų skaičius išaugo iki 95 tūkst. 1981 m. Miestas buvo vadinamas „Italijos Staliningradu“ dėl stiprios Italijos komunistų partijos įtakos ir pasipriešinimo fašistams per Antrąjį pasaulinį karą.
XX a. dešimtame dešimtmetyje daug stambių kompanijų užsidarė dėl krizės. Miestui iš dalies pavyko pereiti iš plieno pramonės į paslaugų sektorių. Į Siesto atėjo tokios naujos kompanijos kaip ABB Group, WIND Telecommunications, Impregilo ir Oracle Corporation.
Arėjas

Kultas

Arėjas buvo garbinamas daugiausia Trakijoje. Nors poezijoje ir mituose Arėjas dažnai minimas ir yra svarbus, jo kultas buvo menkai išplėtotas. Netgi tada, kai jis buvo labai gerbiamas dėl to, kad buvo įtrauktas į kitų dievų tarpą, jis neturėjo savo šventyklos, o dalinosi Tėbų šventykla su Afrodite.
Arėjas Enialijus buvo kartais naudojamas kaip Arėjo epitetas. Įdomiausia, kad Mikėnuose lentelėse minimas dievas Enialijas, o arėjas yra tik dažnai pasitaikantis daiktavardis, reiškiantis „karą“. Ilgainiui Enialijas buvo pažemintas iki didvyrio statuso (minimas Iliadoje), o Arėjas paaukštintas iki dievo. Enialijas išliko tik kaip kulto tradicijos vardas keliuose aspektuose, daugiausia pastebimas vyriškumo priesaikos ceremonijoje Atėnuose.
Sochas

Problemos

Vanduo sunaudojamas drėkinimui ir gyventojų reikmėms. Sparčiai didėjant gyventojų skaičiui Socho slėnyje jaučiamas vandens stygius, kurį apsunkina politinis ir administracinis susiskaldymas. Socho aukštupyje kalnų kirgizai sulaiko vandenį, kuris teka į Uzbekijos Socho eksklavą ir kur jį naudoja eksklavo gyventojai tadžikai. Tadžikai sumažina vandens kiekį, nutekantį žemiau slėnyje gyvenantiems kirgizams, kurie savo ruožtu sulaiko vandens likučius, tekančius į Uzbekiją.
Pagal įvertinimus Burgandino priekalnių ryžių laukuose Kirgizija sunaudoja 23−30 % Socho upės vandens. Priekalnių aukščiau pagrindinės Ferganos vilajeto teritorijos įsisavinimas pakėlė gruntinių vandenų lygį Uzbekijos Rištano ir Altyaryko tumanuose (rajonuose). Dėl to Rištano tumane prarasta 6 313 ha žemės ūkio paskirties žemių, kuriose žuvo sodai ir sumažėjo kitų kultūrų derlingumas.
Julius Kaupas (1890)

Biografija

Mokėsi Ramygalos pradinėje mokykloje, vėliau tęsė mokslus Liepojos gimnazijoje, bet 1906 m. už revoliucinius ryšius iš jos atleistas. 1909 m. baigė „Saulės“ kursus Kaune.
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą gyveno Rusijoje, 1911 m. išvyko į JAV, kur nuo 1892 m. gyveno, kunigavo ir JAV lietuvių bendruomeniniame gyvenime veikė jo brolis Antanas Kaupas ir sesuo Marija Kazimiera Kaupaitė.
1911–1914 m. Valparaiso universitete studijavo chemiją ir gamtos mokslus. 1914–1919 m. studijavo sociologijos mokslus Vašingtono katalikiškajame universitete ir Fordhamo universitete Niujorke. Tuo pat metu redagavo lietuviškus leidinius „Moksleivis“, „Draugas“, „Garsas“.  1919 m. grįžo į Lietuvą.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką.
1922 m. sausio 19 d. išrinktas į Tarptautinio banko valdybą. Nuo 1922 m. rugsėjo 28 d. Lietuvos banko direktorius, vėliau, iki 1940 m. birželio 17 d. Lietuvos banko Kauno skyriaus direktorius.
André Citroën

Biografija

A. Sitroenas gimė 1878 m. vasario 5 d. Paryžiuje. 1906 m. jis tapo „Automobiles Mors“ vykdančiuoju direktoriumi ir per dešimt metų padvigubino kompanijos gamybą. Po karo, „Citroën“ iškilo kaip pirmoji konvejerinio tipo gamykla Europoje. 1929 m. tapo antruoju pagal dydį automobilių gamintoju pasaulyje.
A. Sitroeno inovacijos buvo revoliucinės ir keitė visuomenės gyvenimo būdą: jo gamykloje buvo sukurti pirmieji lengvieji komerciniai ir daugiatiksliai automobiliai, nuosava taksi ir autobusų kompanija, netgi nuosava automobilių draudimo firma. Keturių vaikų tėvas A. Sitroenas taip pat įsteigė nuosavą žaislinių automobilių gamybos fabriką.
Siekdamas tobulinti savo įmonės produktyvumą ir kokybės standartus, A. Sitroenas sukūrė dabartinių „kokybės ratelių“ prototipus. Norėdamas pirmauti rinkoje, jis įvedė dar vieną principą: „Neužtenka gaminti geriau už konkurentus, būtina išrasti naujus dalykus“. A. Sitroeno inovacijų politika leido sukurti pirmąjį pasaulyje metalo korpusą, kintamo galingumo variklius ir pirmuosius automobilius su priekiniais varomaisiais ratais.
Išradėjas mirė 1935 m. liepos 3 d. nuo skrandžio vėžio. Palaidotas Paryžiaus Monparnaso kapinėse.
Peteris Liepinis (1907)

Biografija

Nuo 1939 m. dėstė Latvijos universitete. 1953 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas.

Mokslinė veikla

Tyrė devono sistemos paleofauną, geologiją ir stratigrafiją. Monografiškai aprašė Latvijos devono brachiopodus, išskyrė 10 naujų rūšių, detalizavo famenio aukšto stratigrafiją, ichtiofaunos tyrimų duomenimis patikslino devono sistemos viršutinio skyriaus ribą. Vienas pirmųjų Lietuvoje Stoniškių gręžinio pjūvyje rado devono sistemos apatinio skyriaus nuogulų. Jo nustatyti faunos kompleksai leido išskirti karbono sistemos apatinio skyriaus nuogulas Latvijoje ir Lietuvoje.
Azovo jūra

Azovo jūra (ukr. Азовське море, rus. Азовское море, antikoje vadinta Palus Maeotis arba Maiotis) – nedidelė vidinė jūra, į šiaurės rytus nuo Juodosios jūros, su kuria jungia 4,2 km pločio Kerčės sąsiauris (rus. Керчь-Еникальский пролив). Šiauriniame krante yra Ukraina, rytiniame – Rusija, pietuose Krymo pusiasalis. Vakarinėje dalyje yra daug smėlingų nerijų, didžiausia jų – Arabato atskiria Sivašo įlanką (rus. Сиваш arba Гнилое море). Tai pati sekliausia pasaulio jūra.

Kitomis kalbomis

Senovės graikai vadino Μαιῶτις, romėnai – Palus Macotis, skitai – Kargaluk, arabai – Nitšlak arba Baral-Azov, turkai – Barjak Asaal arba Bachr-Assak („Tamsiai mėlyna jūra“); dabartinėje turkų kalboje – Azakdenizi.
Parašiutų sportas

Parašiutų sportas – šuolis su parašiutu iš lėktuvo arba nuo stataus skardžio (angl. cliff jumping) ar kito kieto pagrindo (angl. BASE jumping). Dėl žymiai mažesnio aukščio šuoliai nuo kieto pagrindo yra žymiai pavojingesni nei šuoliai iš lėktuvo.
Pirmas sėkmingas šuolis su parašiutu buvo atliktas 1919 m. XX a. antrojoje pusėje pripažinta ekstremalaus sporto šaka.
Kariuomenėje parašiutų technologija pradėta naudoti, idant būtų apsisaugota nuo galimų nelaimingų atsitikimų sugedus lėktuvui. Paskui tokiu būdu buvo gabenami kariai į kovos lauką. Ir šiais laikais kariuomenė bei specialiųjų operacijų pajėgos naudoja šią taktiką.
Katangos vėliava

Katangos vėliava – buvusios nepripažintos separatistinės Katangos valstybės atributas. Vėliavą sukūrė architektas Louis Dressen, buvęs banko „Banque du Congo Belge“ Elizabetvilyje (Elisabethville, dabar Lubumbašis) vadybininkas.
Radioliaritas

Radioliaritas - nuosėdinė uoliena, susidariusi iš radioliarijų fosilinių skeletų. Uolienos spalva balta, šviesiai pilka, neretai rusva. Pagal cheminę sudėtį - slilicinė uoliena, sudaryta iš opalo ir chalcedono mineralų.
Kanas

Ūkis ir infrastruktūra

Didelis susisiekimo mazgas, yra tarptautinis oro uostas. Išvystyta maisto, tekstilės pramonė, klesti amatai, yra chemijos, cemento gamyklos.
EuroBasket 2011 E grupė

EuroBasket 2011 E grupė buvo viena iš dviejų antrojo 2011 m. Europos krepšinio čempionato etapo grupių. Šios grupės rungtynės vyko rugsėjo 7-11 dienomis Vilniaus Siemens arenoje. Į šią grupę pateko po tris geriausias pirmo etapo A ir B grupių komandas. Keturios pirmos komandos pateko į finalinį čempionato etapą.
Debesų jūra

Debesų jūra (lot. Mare Nubium, 21°S 17°W) – Mėnulio matomosios pusės pietų pusrutulio jūra.
Jūra yra netaisyklingos formos. Tai viena iš didesniųjų Mėnulio jūrų, jos skersmuo siekia 715 km. Iki 1964 m. jai buvo priskiriamas baseinas, po to vadinamas Pažinimo jūra. Dėl Debesų jūros netaisyklingos formos ir dėl to, kad jos pakraščiuose nėra aiškių reljefo raukšlių, spėjama, kad ji susidarė ne po Mėnulio susidūrimo su kitu dangaus kūnu arba tai įvyko taip seniai, kad iš buvusio susidūrimo baseino neliko pėdsakų.
Stebėjimai rodo, kad jūra sudaryta iš mažos ir vidutinės titano koncentracijos bazaltų. Jūros baseine daug apgriuvusių ir visiškai lava užlietų kraterių. Per jūrą eina keli ryškūs rėžiai šiaurės−pietų kryptimi, iš kurių geriausiai matomas 225 km ilgio, esantis į vakarus nuo Alfonso ir Ptolemėjaus kraterių. Rėžių kilmė neaiški, bet kryptimis jie susiję su Lietų jūros susidūrimo baseinu. Kartu su Pažinimo jūra Debesų jūros plotas yra apie 265 000 km².
Vasario 9

Vardadieniai

Algė – Apolonija – Dovilė – Erika – Erikas – Joviltas – Marijus – Nikiforas – Odeta – Polė
Indoeuropeistika

Indoeuropeistika – tarpdisciplininė ir kalbotyros mokslo šaka, nagrinėjanti senovės indoeuropiečius – jų prokalbę, proreligiję, protėvynę, plėtrą. Svarbiausias naudojamas metodas – komparatyvistika (lyginamasis metodas): tiriant dabartines ir išnykusias indoeuropiečių kalbas, religijas, kultūros aspektus, bandoma rasti visiems indoeuropiečiams bendrų žodžių, reiškinių ir taip hipotetiškai atkurti senovės indoeuropiečių pasaulį. Taip pat kalbotyroje taikomi vidinės rekonstrukcijos ir masinio palyginimo metodai, remiantis kuriais atkuriama ir baltų protėvių bendroji kalba − baltų prokalbė.

Istorija

Antikoje graikai, romėnai pastebėjo tarpusavio kalbų panašumus, Aristotelis aprašė kalbos kaitą. Indijoje Paninis ir kiti kalbininkai nuosekliai gilinosi į sanskrito gramatiką, fonetiką, etimologijas. Viduramžių Europoje (ypač po Šv. Augustino) visos kalbos kildintos iš hebrajų kalbos (vad. Japeto kalbos). Tik XVI a. olandų mokslininkas Joseph Justus Scaliger pateikė bandymą suskirstyti kalbas į germanų, slavų, graikų ir romanų (pagal žodžio „dievas“ vertimus). Pirmieji misionieriai Indijoje pastebėjo panašumų tarp vietos ir Europos kalbų.
1647 m. olandų mokslininkas Marcus Zuerius van Boxhorn pateikė versiją, kad olandų, vokiečių, graikų, lotynų ir persų (vėliau pridėjo slavų, baltų, keltų kalbas) yra kilusios iš bendro šaltinio, kuriuo įvardijo skitų kalbą. Pastebėjo, kad skolinius reikia atmesti lyginant kalbas, pabrėžė gramatinių formų svarbą. Vėliau ne vienas Europos mokslininkas rašė apie galimą bendrą Europos (ir indoiranėnų) kalbų kilmę, tačiau indoeuropeistikos pradininku laikomas britų mokslininkas, dirbęs Indijoje, William Jones, kuris 1786 m. paskelbė apie bendrą sanskrito, graikų, lotynų, germanų, keltų, iranėnų kalbų kilmę (tiesa, jis klaidingai priskyrė ir japonų, senovės egiptiečių, kinų kalbas). 1814 m. danų kalbininkas Rasmus Christian Rask įrodė germanų kalbų tarpusavio bendrybę bei jų giminystę su graikų, lotynų, slavų, lietuvių kalbomis, vėliau pridėjo ir airių kalbą. Taip pat pastebėjo, kad suomių, vengrų, grenlandų kalbos priklauso skirtingoms šeimoms.
1833 m. Franz Bopp išleido lyginamąją indoeuropiečių gramatiką, o jo pasekėjas August Schleicher 1861 m. pabandė atkurti indoeuropiečių prokalbę. XX a. pr. jau buvo suformuluoti svarbiausi prokalbės pagrindai, kuriuos vėliau papildė medžiaga iš Anatolijos bei tocharų kalbų. XX a. antroje pusėje kalbinės rekonstrukcijos pradėtos artimiau derinti su archeologija, išpopuliarėjo Marijos Gimbutienės kurganų hipotezė.
Mociūnai

Aplinkinės gyvenvietės

Vitėnai - 3 kmKalnaberžė - 2,5 km
Vaidatoniai - 1 km
Urbeliai - 0,5 km
Kutiškiai - 1,5 km
Kramtymo raumenys

Kramtymo raumenys (lot. Musculi masticatorii) – vienas iš galvos raumenų topografinių skyrių. Juos jungia bendra paskirtis – kramtymo judesys: apatinio žandikaulio kėlimas, išstūmimas, įtraukimas ir malamasis judesys. Susidarė jie iš pirmojo žiaunų lanko mezenchimos. Juos inervuoja penktoji galvinių nervų pora – trišakis nervas.

Fascijos

Kramtomoji fascija (lot. fascia masseterica) yra suaugusi su bendravardžio raumens pluošteliais. Viršuje ji priaugusi prie skruosto lanko, priekyje nusitęsia į žando raumens ir ryklės, o užpakalyje – į poausinę fasciją.
Benetton

Istorija

Kompanija įkurta 1965 m. Ją inicijavo Luciano Benetton, kuris jau nuo pat mažens domėjosi mada, pradėjo dirbti asistentu vienoje apatinio trikotažo parduotuvėje būdamas tik keturiolikos metų. Šeimos verslo pradžią inicijavo ir Luciano sesuo Giuliana, kuri nuo mažens mėgo dribti su siuvimo mašina.
Vienas žymiausių pirmųjų „Benetton“ produktų buvo vilnos megztinis. Megztinis kaip aprangos dalis septintajame dešimtmetyje buvo laikomas prabangos preke, skirta labiau suaugusiems bei parduodama už gana didelę kainą ir tik kelių spalvų. Benetton sugalvojo savą dizainą ir, nors megztinis turėjo tik penkis dydžius, buvo parduodamas net 36-iomis skirtingomis spalvomis. Benetton drabužiai nuo pat pradžių susilaukė didelės sėkmės ir sugebėjo sparčiai reaguoti ir patenkinti jaunimo poreikius. Didžiąją dalį produktų parduotuvėse iš pradžių sudarė megzti rūbai, 1972 m. pristatyta „Jeans West“ džinsų linija.
1969 m. Benetton žengė į tarptautinę rinką atidarymas pirmąją parduotuvę užsienyje, Paryžiuje; kiek vėliau sekė Vokietija ir Jungtinė Karalystė. 1974 m. pristatomas naujas prekės ženklas „Sisley“. Kiek vėliau buvo pristatytos drabužių kolekcijos, skirtos vaikams. 1978 m. grupė eksportavo 80 % visos produkcijos. 1980 m. atidaryta pirmoji parduotuvė Jungtinėse Valstijose, Niujorko miesto centre. 1982 m. grupė atidaro parduotuvę Tokijuje. 1983 m. kompanija tampa „Formulė 1“ rėmėja. 1989 m. atidaromos parduotuvės Rytų Europoje bei Sovietų Sąjungoje. 1991 m. pristatomas žurnalas „Colors“, išleistas keturiomis kalbomis 40-yje šalių.
2003 m. Benetton šeima palieka kompaniją, valdžią perima kiti kompanijos darbuotojai. 2005 m. „Benetton Group“ turėjo 5000 parduotuvių daugiau nei 120-yje pasaulio šalių. 2011 m. buvo pristatyta reklaminė kampanija „Unhate“.