google/wiki40b huggingface dataset:
Žemės ūkio mokslai

Žemės ūkio mokslai – mokslinis žurnalas, einantis nuo 1994 m. Vilniuje.

Istorija

Leidžia Lietuvos mokslų akademijos leidykla „Academia“ kas ketvirtį. Tiražas 300–500 egz.
Andreas Paulus

Andreas L. Paulusas (vok. Andreas L. Paulus; g. 1968 m. rugpjūčio 30 d. Frankfurtas prie Maino, Hesenas, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas, teisėjas, Vokietijos Konstitucinio Teismo I Senato narys, Gėtingeno universiteto Teisės fakulteto Viešosios teisės su tarptautinės teisės specializacija katedros vedėjas.

Biografija

Užaugo Eppstein-Vockenhausene, kur jo šeima XX a. 8 deš. viduryje buvo persikėlusi. Lankė mokyklą Eppsteine ir Königstein im Taunus. Studijavo Gėtingeno, Ženevos, Miuncheno (LMU) ir Harvardo universitetuose. 1994 m. išlaikė pirmąjį, 1996 m. – antrąjį valstybinį teisės egzaminą.
2000 m. Miuncheno universitete apgynė disertaciją tema „Tarptautinė bendrija tarptautinėje teisėje" (vok. Die internationale Gemeinschaft im Völkerrecht). 2006 m. – habilitaciją tema „Parlamentas ir karinių pajėgų panaudojimas teisės istorijos bei lyginamosios teisės perspektyvoje“ (vok. Parlament und Streitkräfteeinsatz in rechtshistorischer und rechtsvergleichender Perspektive).
Publikacijų temos – tarptautinės teisės teorija, JT teisė, tarptautinis teismingumas ir tarptautinė baudžiamoji teisė. Paulusas yra leidėjas asistentas JT Chartijos (hrsg. v. Bruno Simma, Oxford University Press, 2.Aufl. 2002), vienas iš leidėjų 2012 planuojamo 3 leidimo. Nuo 2007 m. Scientific Advisory Board des European Journal of International Law, nuo 2009 m. Goettingen Journal of International Law Patariamosios tarybos narys.
2003/2004m.m. Mičigano universiteto Teisės mokyklos vizituojantis profesorius asistentas (~docentas), 2005 m. liepą – Duke-Ženevos transnacionalinės teisės. Nuo 2006 m. liepos Miuncheno universiteto viešosios teisės, tarptautinės ir Europos Sąjungos teisės, konstitucinės istorijos bei teisės filosofijos privatdocentas (katedros vadovai – Bruno Simma ir Georg Nolte).
Paulusas turi advokato praktikos, tarptautinio teisminio atstovavimo patirties. Jis buvo Vokietijos patarėju (Counsel), atstovu LaGrand byloje (Vokietija / JAV), Vokietijos pusės patarėjas (Adviser) Certain Property byloje (Lichtenšteinas / Vokietija) Tarptautiniame Teisingumo Teisme (ICJ) Hagoje. JT Teisės patarėjo biuro (Office of the Legal Counsel) Teissės reikalų srities bei vyriausiojo kaltintojo Tarptautiniame Teisme buvusiai Jugoslavijai ir Ruandai praktikantas.
2010 m. vasario 25 d. paskelbta, kad Vokietijos liberalai (FDP) Paulusą pasiūlė kaip kandidatą į Vokietijos Konstitucinį Teismą (Bundesverfassungsgericht). 2010 m. kovo 5 d. Bundestago rinkimų komitetas išrinko jį į šias pareigas, kurias pradėjo eiti 2010 m. kovą vietoje Hans-Jürgen Papier.
Andreas Paulus priklauso Gėtingeno FDP. Politinių postų neužėmė. Bavarijos FDP (FDP Bayern) narys, ėjo įvairias pareigas. apskrities komiteto Miunchene narys, Miuncheno FDP pirmininko pavaduotojas ir Bavarijos potvarkių komiteto (vok. Satzungsausschuss) pirmininkas.
Studijų paramos fondo Studienstiftung des deutschen Volkes docentas patikėtinis.
Apdovanotas Bavarijos habilitacijos skatinimo premija (vok. Bayerischer Habilitationsförderpreis), 2003 m. rugsėjis
Sudervės Mariano Zdziechovskio pagrindinė mokykla

Istorija

Vaikų mokymas Sudervės apylinkėse pradėtas dar 1910 m., kai iš Vilniaus m. atvykdavo mokytoja Jadvyga Sventecka, kuri pradėjo mokyti aplinkinius vaikus skaitymo bei rašymo pradmenų. Mokytoja neturėdama pastovios gyvenamosios vietos gyveno pas savo mokinius. Po kelerių metų Lukoševičių šeima iš Vidautiškių kaimo mokyklai atidavė dalį savo namo. 1930 m. mokykla perkelta į Sudervės kaimą. kur ilgą laiką mokytojavo J. Klemaševski, o paskui Vanda Lebiežinska.
1947 m. septynmetė mokykla įkurta klebonijos patalpose. 1958 m. mokykla įsikūrė buvusiame, žinomo filologo ir profesoriaus Vilniaus universiteto rektoriaus Mariano Zdziechovskio motinos dvare. Iki šiol Sudervės pagrindinė mokykla yra šiame pastate. 2002-2003 m. išplėstas naujas mokyklos pastatas, o 2004 m. sausio mėn. dalis mokinių persikraustė į naują priestatą. Čia įsikūrė pradinukų klasės, informacinių technologijų kabinetas, sporto salė, valgykla.
SKU Amstetten

Istorija

1997 m. buvo įkurtas klubas SKU Amstetten pavadinimu (vok. Sportklub Union Ertl Glas Amstetten).
Nuo 2018/19 sezono žaidžia Austrijos 2. Liga pirmenybėse (antra pakopa).
Protokooperacija

Protokooperacija (gr. piotos – pirmas, lot. cooperatio – bendradarbiavimas) – biotinių santykių forma, naudinga, bet nebūtina abiem komponentams.
Pvz.: varpinių augalų augimas su ankštiniais sudaro protokooperaciją. Varpiniai augalai ankštiniams yra kaip atrama, taigi pastarieji gauna daugiau šviesos, o ankštiniai kaupia dirvožemyje azotą.
Kubos futbolo čempionatas

Kubos futbolo čempionatas yra aukščiausia Kubos futbolo federacijos divizija įkurta 1912 m. Nors lyga priklauso CONCACAF, nuo 1990 m. nei vienas Kubos klubas nežaidė nei CFU klubų čempionate, nei CONCACAF Čempionų lygoje. Po ilgos pertraukos 2007 m. dalyvavo CFU klubų čempionate.
16 lygos klubų yra padalinti į 4 grupes po 4 komandas kiekvienoje, kurios žaidžia 30 turų. Grupės laimėtojai patenka į pusfinalį, kuriame kiekviena komanda žaidžia namų ir išvykos varžybas. Pusfinalių laimėtojai dalyvauja finale, kuriame išaiškėja šalies čempionas.
Julija Biliūnienė

Julija Janulaitytė – Biliūnienė Matjošaitienė (1880 m. Malavėnuose, Šiaulių raj. – 1978 m. Vilniuje, palaidota Kauno Petrašiūnų kapinėse) – gydytoja, Lietuvos visuomenės ir politinė veikėja.
Augustino Janulaičio sesuo, Jono Biliūno ir Stasio Matjošaičio-Esmaičio žmona, Meilės Lukšienės motina.

Biografija

Mokėsi Šiaulių ir Mintaujos gimnazijose. 1904 m. baigė odontologiją Charkovo medicinos institute.
1904 m. rugpjūčio 4 d. Panevėžyje ištekėjo už Jono Biliūno. 1905–1906 m. revoliucinių įvykių metu aktyviai dalyvavo Lietuvos socialdemokratų partijos veikloje. Nuo 1906 m. kartu su vyru gyveno Zakopanėje. Ten liko ir palaidojusi vyrą.
1912–1914 m. gyveno Vienoje. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, grįžo į Lietuvą, bet 1915 m., artėjant frontui, pasitraukė į Voronežą, kur dirbo dantų gydytoja lietuvių kolonijoje.
1918 m. grįžo į Vilnių, dirbo sanitarijos draugijoje. 1924 m. ištekėjo už dukros Meilės tėvo pedagogo Stasio Matjošaičio-Esmaičio. 1931 m. persikėlė į Kauną.
Antrojo pasaulinio karo metais padėjo gelbėti žydų šeimas. 2002 m. rugsėjo 16 d. apdovanota „Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiaus“ ordinu.
Jurgis Mikalojus Hylzenas

Biografija

Kilo iš bajorų Hylzenų giminės. 1738 m. spalio 11 d. paskirtas Vilniaus kapitulos kancleriu. Sapiegų pagalba kaip karališkos kanceliarijos regentas 1740 m. birželio 10 d. tapo Lietuvos didžiuoju raštininku. Paskirtas Snmolensko vyskupu 1746 m. vasario 13 d. (pagal kitus šaltinius 1745 m. gegužės 10 d.). 1758 m. valdymą perdavė vyskupui-koadjutoriui Gabrieliui Vadzinskiui. 1759 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu. 1763 m. liepos 17 d. atsisakė vyskupijos valdymo.
XI amžiaus 10-as dešimtmetis

XI amžiaus dešimtasis dešimtmetis prasidėjo 1091 metais ir baigėsi 1100 metais.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: X amžius – XI amžius – XII amžius
Dešimtmečiai: 5-as 6-as 7-as 8-as 9-as - 10-as - 1-as 2-as 3-as 4-as 5-as
Metai: 1091 1092 1093 1094 1095 1096 1097 1098 1099 1100

1091

Tai buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:

1092

Tai buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:

1093

Tai buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:

1094

Tai buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:

1095

Tai buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:

1097

Tai buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:

1098

Tai buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:
Herzl Rosenblum

Biografija

Gimė 1903 m. rugpjūčio 14 d. Kaune. Negavęs leidimo studijuoti teisės Lietuvoje išvyko studijuoti į Vienos universitetą. Baigęs studijas išvyko į Londoną, kur dirbo pas rašytoją Zeev Jabotinsky. 1935 emigravo į Palestiną, kur pradėjo dirbti HaBoker laikraštyje, rašė pseudonimu Herzl Vardi. 1948 m. kaip revizionistinio sionizmo atstovas pasirašė Izraelio nepriklausomybės deklaraciją, kurioje pasirašė savo pseudonimu. 1949 m. tapo laikraščio Yedioth Ahronoth redaktoriumi, kur dirbo iki 1986 m. Jo vadovavimo metais laikraštis tapo perkamiausiu ir labiausiai skaitomu laikraščiu Izraelyje. Jam pasitraukus iš redaktoriaus pareigų, redaktoriumi tapo jo sūnus Moshe.
Kvietinių senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos Minijos dešiniojo kranto aukštumoje, lygioje vietoje. Netaisyklingo ovalo plano, pailgos šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 64 m ilgio, 50 m pločio. Apjuostos griovio ir žemių pylimu, ant kurio sukrautas 0,7 m pločio,iki 1,0 m aukščio palaidų akmenų aptvaras. Jo pietryčių pusėje paliktas tarpas vartams. Paviršius nelygus, duobėtas. Laidojimo žymių nesimato. Už vartų pastatytas medinis kryžius su anotaciniu kultūros paveldo objekto ženklu. Kapinių viduryje stovi betoninis kryžius su įrašu „Ilsėkis ramybėje“, o rytinėje kapinių dalyje – kaltinis ornamentuotas kryžius ir betoninis kryželis.
Kapinės neveikiančios, pakraščiuose apaugusios aukštais medžiais, aptvertos spygliuotos vielos tvora.
Teritorijos plotas – 0,3 ha.
Į pietus ir pietryčius nuo kapinių plyti Kvietinių pilkapynas.

Istorija

Veikė XVI–XIX a., laidoti Kvietinių kaimo gyventojai. Vadinamos Šv. Roko kapais, Maro kapeliais, Marų kapinaitėmis, Pilkapiais. Pasakojama, kad seniau jose stovėjo Šv. Roko koplyčia (bažnyčia) ir keli mediniai kryžiai. Jiems sunykus, 1935 m. du mediniai kryžiai atstatyti bei naujai pastatytas kaltinis kryžius, kuris sovietmečiu nudaužtas.
1935 m. medžiagą apie kapines surinko Valstybės archeologijos komisija. 1983 m. jas žvalgė Ignas Jablonskis.
1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L710), 1985 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Kazimieras Regimantas Plyčiuraitis-Plyčius

Kazimieras Regimantas Plyčiuraitis-Plyčius (g. 1944 m. kovo 4 d. Kaune) – Lietuvos architektas.

Biografija

1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą.
1967–1991 m. dirbo Miestų statybos projektavimo institute projektų vyr. architektu. 1991–2009 m. bendrovės „Jungtinės architektų dirbtuvės“ projekto vadovas. Nuo 1991 m. bendrovės „Plyčiuraičio-Plyčiaus architektūrinė firma“ projekto vadovas ir direktorius.
André Rieu

Biografija

Mokėsi Lježe, po to Mastrichte, 1977 m. baigė Briuselio konservatoriją; tarp Rieu mokytojų dalinai buvo André Gertler ir Herman Krebbers. Grojo antru smuiku savo tėvo vadovaujamame Limburgo simfoniniame orkestre.
Įkūrus Mastrichto solinį orkestrą, susidedantį vos iš kelių muzikantų, Rieu grojo su jais olandų senelių namuose, atlikdamas Vienos valsą. 1987 m. vadovaujant Rieu atsirado Johano Štrauso orkestras, iš pradžių dalyvaujant 12 atlikėjų. 1992 m. orkestras įrašė pirmąjį diską „Linksmų Kalėdų“ (angl. Merry Christmas); 1994 m. Antro valso iš Dimitrijaus Šostakovičiaus Siuitos estradiniam orkestrui įrašas Rieu ir jo naująjį kolektyvą padarė garsiu visuose Nyderlanduose, o antrasis albumas „Štrausas ir kompanija“ (angl. Strauß & Co.) apie metus nepaliko nacionalinio Top100.
Toliau Rieu su savo orkestru plačiai gastroliavo po pasaulį, išleisdamas iki septynių albumų (studijinių ir koncertinių) per metus, padidino orkestro sudėtį iki 50–55 muzikantų. Iki 2008 m. Rieu albumai buvo parduoti sumoje 27 milijonų egzempliorių.
Valdas Stankūnas

Biografija

1985 m. baigė Smalininkų žemės ūkio technikumą, mechanikas.
VŠĮ „MOTORSPORT LT“ direktorius, V. Stankūno įmonės „Pietvė“ savininkas.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys. Nuo 2011 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos automobilių sporto federacijos-Kroso komiteto narys.
Žmona Danutė, vaikai Aušra, Rasa.
Stagiai

Istorija

XIX a. pab. buvo Stagelių (Stogelių) kaimas ir Stagių (Stogių) palivarkas.
Iki 1954 m. – Stagių apylinkės centras.
Lefaucheux M1858

Konstrukcija

Revolveris yra šešiašūvis, su atviru rėmu. Būgnas užtaisomas per būgno galinėje dalyje dešinėje pusėje esančius „vartelius“ su vyriu. Pro „vartelius“ taip pat išmetamos tuščios tūtelės, kurias išstumia pro vamzdį įkišamas išmetimo strypelis.

JAV pilietinis karas

JAV pilietinio karo metais abi pusės naudojo daug įvairių revolverių, tarp kurių buvo ir Lefaucheux M1858. Federalai (šiauriečiai) buvo nupirkę virš 12 tūkst. Lefaucheux M1858 revolverių, kurie 1862 m. buvo perduoti kavaleristams. Karui tęsiantis, šiuos smeiginius revolverius pakeitė naujai pasirodžiusiais Kolto ir Remingtono revolveriais.
Amerikiečių kareiviai Lefaucheux M1858 revolverius dažnai vadino „French Trantor“ ('prancūziškieji trantoriai'), kur tranteris – Viljamo Tranterio (William Tranter) konstrukcijos revolveris.
Kraujas

Kraujas (lot. sanguis) – cirkuliuojantis jungiamasis audinys, sudarytas iš skystos tarpląstelinės medžiagos – kraujo plazmos (apie 55-60 proc.) ir kraujo ląstelių (apie 40-45 proc.) (raudonieji kraujo kūneliai, baltieji kraujo kūneliai) ir kraujo plokštelių (trombocitai). Medicininiai terminai, susiję su krauju dažnai prasideda hemo- ar hemato-, nuo graikiško žodžio, reiškiančio kraują. Per kraują užtikrinamas kitų audinių aprūpinimas įvairiomis medžiagomis. Kraujas cirkuliuoja kraujo indais kraujotakos sistemoje varomas širdies raumens susitraukimų. Suaugęs žmogus turi apie 5 l kraujo, arba 6-7,5 proc. kūno masės, apie 3,5-4 l kraujo cirkuliuoja kraujagyslėmis. Cirkuliuojančio kraujo kiekio pakitimai vadinami hipervolemija ir hipovolemija. Kraujo ląstelių gamyba vadinama hemopoeze.

Kraujo sandara

Kraujas sudarytas iš kraujo plazmos (apie 55-60 proc.) ir kraujo kūnelių (apie 40-45 proc.): leukocitų, eritrocitų ir kraujo plokštelių – trombocitų. Kraujas yra specifinio kvapo, šiek tiek sūrokas ir klampus skystis, kurio vandenilio jonų koncentracija yra pastovi ir sudaro 7,35-7,45 pH. Nežymus šio rodiklio nukrypimas nuo normos gali pakenkti organizmui. Beveik visą laiką pastovi yra kraujo sudėtis, spalva ir cheminės savybes. Joms kintant, įtariama liga. Kraujo santykinis tankis yra apie 1,060. Klampumas priklauso nuo plazmoje esančių baltymų kiekio ir nuo kraujo kūnelių koncentracijos. Kraujo kūnelių santykinis tankis yra didesnis nei plazmos, todėl centrifuguojant jie nusėda ant mėgintuvėlio dugno, o viršuje susirenka plazma. Taip yra nustatomas kraujo kūnelių ir plazmos santykis, arba hematokrito vertė (norma – 0,36-0,48 l/l, arba 36-48 proc. bendro kraujo kiekio). Be to, įpylus kraujo į mėgintuvėlį, po tam tikro laiko jame nusėda eritrocitai, kurių nusėdimo greitis ypač svarbus nustatant žmogaus ligas.

Simbolinė reikšmė

Kraujas visuomet buvo galingiausias simbolis žmonijos kultūroje. Per kraują simboliškai vesta giminystė, simbolišku vienas kito kraujo sulietimu tampama „kraujo broliais“. Daugelyje žemdirbių kultūrų svarbūs buvo kraujo aukojimo ritualai, taip siekiant padidinti derlingumą, nes kraujas suvokiamas kaip gyvybiniai syvai (gyvūnų, žmonių aukojimą irgi visų pirma galima laikyti kraujo aukojimu). Krauju duota priesaika laikoma amžina. Krikščionybėje geriamas vynas mišių metu simboliškai transubstancializuojasi į kraują. Dėl tokios stiprios kraujo reikšmės jis daug kur įgavęs tabu statusą. Net ir šiuolaikinėje kultūroje kraujo simbolizmas išlaikomas – pvz., jei kokių visuotinių neramumų metu būna sužeistųjų ar mirusių, dažnai skelbiama, jog „pralietas kraujas“.
Lietuviškas žodis „kraujas“ yra bendraindoeuropietiškos kilmės, jis turi atitikmenis kitose baltų (pr. krāujā, sen. latv. kraujš), slavų kalbose (rus. кровь, lenk. krew) ir yra kognantas su sanskrito krūra, kravis, lotynų cruor, cruentus, senovės anglų hrēaw, senovės graikų κρέας, reiškiančiais žalią, nevirtą mėsą, maitą. Spėjama prokalbės šaknis – *kreuh₂-s-, *kro/eu̯h₂i̯-ó-.
1960 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

1960 m. Lietuvos šachmatų čempionatas – tai 27-asis Lietuvos vyrų ir 13-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.
FK Savit Mogilëv

Istorija

Ilgą laiką komanda vadinosi „Torpedo“, tačiau 2005 m. ji pasitraukė iš I lygos, bet lapkritį įkurta per naują, pasirinkdama „Savit“ pavadinimą.
FC Torinese

Istorija

Įkurtas 1894 m. kaip ketvirtasis futbolo klubas Turine. 1900 m. prie jo prijungta kita stipri miesto komanda Internazionale Torino. Klubas iširo 1906 m. po to, kai dalis klubo narių perėjo į varžovų Juventus Torino klubą; tuo tarpu likusieji nariai įkūrė naują FC Torino klubą.
Charkovas

Istorija

Charkovas įkurtas 1656 m. kaip tvirtovė ginantis nuo totorių. Miestas augo kaip prekybos ir kultūros centras, 1765 m. tapo visos Ukrainos administraciniu centru. XIX a. pabaigoje pradėjus vystyti mineralų gavybos infrastruktūrą, Charkovas tapo svarbiu pramonės ir transporto centru. Pirmojo pasaulinio karo metu jame vyko aršūs mūšiai, iš pradžių tarp rusų ir vokiečių, o vėliau – tarp Rusijos revoliucijos sekėjų ir priešininkų. 1920–1934 m. Charkovas buvo Ukrainos Tarybų Socialistinės Respublikos sostinė (jį pakeitė Kijevas). Antrojo pasaulinio karo metu, 1941–1943 m., miestą buvo okupavę vokiečiai, miestas buvo smarkiai sugriautas.
Juozas Opanskis

Biografija

1905–1906 m. mokėsi Debeikių pradžios mokykloje, 1906–1908 m. – Vyžuonų pradžios mokykloje, vėliau tęsė mokslą Anykščiuose, o 1914 m. baigė Utenos aukštesniąją keturklasę mokyklą. Prasidėjus Pirmajamam pasauliniam karui, pasitraukė į Sankt Peterburgą, mokėsi realinėje mokykloje ir įsitraukė į revoliucinę veiklą, prisijungė prie lietuvių bolševikų.
Nuo 1916 m. buvo Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos (bolševikų) narys. 1917 m. jis buvo vienas iš aktyviausių lietuvių bolševikų veiklos Sankt Peterburge organizatorių, šios partijos Sankt Peterburgo lietuvių rajono komiteto propagandistas, partijos VI suvažiavimo delegatas su patariamojo balso teise. 1917 m. vasarą dalyvavo bolševikų inspiruotame sukilime prieš Rusijos laikinąją vyriausybę, o jam nepasisekus liepos 6 d. buvo suimtas ir kalintas. 1918 m. dirbo Lietuvos reikalų komitete Sankt Peterburge.
1918 m. pabaigoje buvo pasiųstas iš Rusijos pogrindiniam darbui į Lietuvą. 1918–1919 m. dirbo administracinį darbą Vidaus reikalų liaudies komisariate ir kitose įstaigose, buvo Lietuvos tarybų Centro vykdomojo komiteto narys, nuolat rašė ir publikavo straipsnius „Tiesoje“ ir „Komuniste“.
1919 m. sausį Vilniuje kaip Vinco Mickevičiaus-Kapsuko sudarytos revoliucinės vyriausybės atstovas organizavo areštus ir sausio 9 d. suėmė Lietuvos vyriausybės generalinį įgaliotinį Vilniuje Mykolą Biržišką. Lenkams okupavus Vilnių, 1919 m. pasitraukė į Zarasus, 1919 m. vasarą buvo Lietuvos ir Baltarusijos komunistų partijos Zarasų apskrities komiteto pirmininkas, 1919–1920 m. – Mozyriaus revoliucinio komiteto pirmininkas.
1920–1924 m. tarnavo Raudonojoje armijoje bei valstybės saugumo struktūrose Baltarusijoje ir Rusijoje. Jis kartu su bendražygiais likvidavo pogrindinę Baltarusijos eserų organizaciją, buvo Vakarų fronto ypatingojo skyriaus viršininkas. 1924–1927 m. dirbo Baltarusijoje jungtinės valstybinės politinės valdybos pirmininko pavaduotoju, buvo TSRS GPU narys. Buvo Baltarusijos tarybų Centro vykdomojo komiteto narys, kandidatas į Baltarusijos komunistų partijos centro komiteto narius. Lietuvai ir Sovietų Sąjungai keičiantis belaisviais, būdavo TSRS atstovas.
Žuvo per pasikėsinimą tarp Minsko ir Ždanovičių stočių patekęs į tyčia surengtą geležinkelio katastrofą.
Michael Page

Istorija

Įmonė buvo įkurta 1976 m. Michael Page ir Bill McGregor, kurie įdarbindavo buhalterius nuolatiniam darbui Jungtinėje Karalystėje. Pora veiklą pradėjo Londone, bet jau 1979 m. buvo atidarę biurus Mančesteryje, Birmingame, Glazge, Lidse bei Bristolyje. 1985 m. buvo atidarytas biuras Australijoje, vėliau sekė biuras Prancūzijoje 1986 m.
Nuo 2012 m. spalio mėn. „Michael Page International“ pristatinėja save kaip „PageGroup“ ir operuoja trimis pagrindiniais prekės ženklais: „Page Executive“, „Michael Page“ ir „Page Personnel“, remiantis keliais pridėtiniais prekės ženklais, kuriais įmonė disponuoja tarptautiniu mastu.
Petras Tarabilda

Biografija

Mokėsi Troškūnų mokykloje, 1924–1931 m. Kauno meno mokykloje, grafikos studijoje. Nuo 1929 m. dirbo Kauno gimnazijose dailės mokytoju.
1935 m. vienas Nikolajaus Rericho draugijos Lietuvoje įkūrėjų, valdybos narys, dalyvavo leidžiant draugijos žurnalą „Naujoji sąmonė“. Jo sukurta draugijos emblema, iliustracijos, plakatas. 
1937–1939 m. gilino žinias Paryžiaus dailės akademijoje ir privačioje P. Koleno mokykloje. 1939–1946 m. dėstė dailę Ukmergės mokytojų seminarijoje.
1944 m. įkūrė Ukmergės miesto muziejų, pirmasis muziejaus vadovas. 1945 m. surengta personalinė paroda Ukmergėje. 1946 m. grįžęs į Kauną, pradėjo dėstyti Taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute, 1949 m. tapo docentu. Už N. Rericho idėjų skleidimą 1950 m. pašalintas iš dėstytojo pareigų, kaip netinkantis dirbti sovietinėje mokykloje. Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Žmona dailininkė Domicėlė Tarabildienė (1912-1985), sūnus dailininkai Arūnas Tarabilda (1934-1969), Rimtas Tarabilda, duktė architektė Giedrė Tarabildaitė-Kontvainienė.

Kūryba

Apipavidalino knygas, kūrė plakatus, rašė diplomus, sveikinimų raštus, darė dekoracijas, vėliavų projektus. Nuo 1928 m. dalyvavo dailės parodose.
1929 m. įvairiose Lietuvos vietose pagal jo projektus pastatyta puošnių kryžių, koplytėlių, skirtų Nepriklausomybės dešimtmečiui įamžinti. Perlojoje sukūrė Vytauto paminklo, kurio nepajėgta nugriauti per okupacijos laikotarpį, projektą.
Paruošė keletą medalių projektų. 1937 m. bendras Domicelės ir Petro Tarabildų darbas iliustruojant vadovėlius pasaulinėje parodoje Paryžiuje apdovanotas aukso medaliu.
Pasižymėjo ir kaip portretistas. Jo paveiksluose atsiskleidžia Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, Antanas Žmuidzinavičius, Vladas Kuzma, Viktoras Ruokis ir kiti to meto žymūs žmonės.
1938 m. su sūnumi Arūnu nuvykęs į Paryžių pas ten studijuojančią žmoną, pradėjo kurti didelį grafikos ciklą „Lituanica vicit Atlanticum“, skirtą Dariaus ir Girėno žygdarbiui įamžinti. Šis ciklas buvo tęsiamas iki 1972 m., išliko 40 užbaigtų kompozicijų, paruoštų raižyti linoleume.
2005 m. Lietuvos dailininkų sąjungoje veikiančioje galerijoje veikė jo kūrybos paroda „Kaunas-Paryžius-Kaunas“, skirta dailininko 100-mečiui.
Išgelbėti bosą (komedija)

Siužetas

Pasakojama apie jauną turtingą paveldėtoją Sašą, kuris vaidina bosą, bet niekas jo nemėgsta. Ženia, paprasta mergina, gauna darbą jo tėvo kompanijoje. Saša galvoja, kad ji šnipinėja, nepasitiki ja, duoda pačias sunkiausias užduotis, o naujoji sekretorė viską išpildo nepriekaištingai. Tiesa, jie jau buvo susitikę anksčiau, tik bosas to nepamena. Jis ieško merginos, dėl kurios gavo mušti (neva ją užstojo prieš chuliganus). Vyrukas nori jai atkeršyti ir nė neįtaria, kad jo naujoji pagalbininkė ir yra ta pati „baidyklė“. Maža to, sekretorei paveda aiškintis, kas toji paslaptinga mergina. Vienintelis jo turimas įkaltis, tai raudonas batelis.
Tauginiškiai

Istorija

XIX a. pab. buvo Račkauskų dvaras.
Verkiančio kupranugario istorija

Siužetas

Gobio dykumoje gyvenančiai mongolų šeimai dvi kupranugarės atveda jauniklius. Pirmoji kupranugarė atveda jauniklį lengvai ir jį priima, tačiau antroji atveda jauniklį labai sunkiai, tik su žmonių pagalba. Pasirodo, kad tai retas baltas kupranugaris. Tačiau motina atsisako jį žindyti ir nepaisant žmonių pastangų juos suvesti, ši jo neprisileidžia. Tuomet šeimos senolis nusiunčia vaikus – Ugna ir Dude į aimako centrą, kad šie pakviestų smuikininką. Atvykęs smuikininkas kartu su jurtos gyventojais atlieka folklorinės muzikos ritualą: muzikantas groja morin churu, o Odgoo gieda tol, kol kupranugarė ima verkti. Galiausiai motina priima savo jauniklį.
Filme gausu etnografinių motyvų, vaizduojama mongolų gyvenimo kasdienybė. Vienas pagrindinių filmo veikėjų – jaunas berniukas Ugna. Jis sužavėtas miesto, kuriame pamatė televizorius, kompiuterius, mokyklą. Filmo pabaigoje išsipildo vaiko svajonė – tėvas nuperka televizorių.
Filme skamba mongolų melodija – „Temeechin eej“.