google/wiki40b huggingface dataset:
Lankstusis programavimas

Lankstusis programavimas – programų kūrimo metodologijos, pasiūlytos nepelno organizacijos „Agile Alliance“. Metodai buvo kuriami tiems atvejams, kai programų kūrimas sunkiai valdomas, reikalavimai sparčiai kinta, tokiais atvejais lankstusis programavimas supaprastina tradicinę programų inžineriją.
Lankčiojo programavimo metodais mėginama mažinti riziką, skaidant ilgalaikius projektus į smulkesnius tarpinius projektus, kuriuose dirbtų mažos komandos (2-3 žmonės). Kai komandos yra didesnės, kūrimo ciklai darosi per ilgi, kad suvaldyti komunikavimo sunkumus. Tipiškas programų kūrimo ciklas trunka nuo 1-4 savaitės, kiekvieno ciklo gale peržiūrimi projekto prioritetai, tai leidžia greitai prisitaikyti prie kintančių reikalavimų, suvaldyti atsirandančias rizikas.
Pagrindinis lanksčiojo programavimo skirtumas nuo tradicinių sunkesnių, į procesą orientuotų metodologijų (krioklio, spiralės modeliai) – orientacija į principus, ne į procesą.
Boldenonas

Boldenonas – veterinarinėms paskirtims sukurtas anabolinis steroidas, kuris sportininkų naudojamas kaip dopingas.
Dažniausiai naudojamas arkliams gydyti.

Dopingas

Boldenonas kaip anabolinis steroidas spartina anabolinius procesus todėl sportininkų naudojamas kaip dopingas.
1993 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionato metu Štutgarte paimtas Romo Ubarto dopingo mėginys buvo teigiamas. Nustatyta jog spotininkas naudojo boldenoną. R. Ubartas diskvalifikuotas 4 metams. Tai pirmasis šio preparato dopingo skandalas Lietuvoje.
Ona Gruzdytė

Biografija

Gimė žemaičių bajorų šeimoje, tėvas gydytojas Stanislovas Gruzdys – Vilniaus konferencijos dalyvis, seserys: Stefanija Gruzdytė-Graurogkienė, Viktorija Gruzdytė-Kadatienė, Emilija Gruzdytė-Putvienė-Putvinskienė.
1899-1906 m. mokėsi Šiaulių mergaičių gimnazijoje, 1903-1904 m. lankė J.Jablonskio vadovaujamus lietuvių kalbos kursus Peterburge, Lesgafto pedagoginiuose kursuose studijavo teisę, vėliau – pedagogiką ir gamtos mokslus.
Grįžusi apsigyveno Šiauliuose, mokytojavo V.Zubovo pradžios mokykloje Gubernijos dvare, vėliau Šilo Pavėžupyje. Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Rusijoje, dirbo Iždo rūmuose Petrograde. 1918 m. grįžo į Šiaulius, ištekėjo už P.Bugailiškio. 1918 m. „Jėgos“ gimnazijos gamtos mokytoja. 1921 m. pradėjo dirbti naujai įsteigtoje bibliotekoje – Valstybinio centrinio knygyno Šiaulių skyriuje, iki 1933 m. vadovavo šiai bibliotekai. Sukūrė gausią (23000 leidinių) ir atvirą, miesto visuomenei reikalingą kultūros įstaigą, kurioje kasdien lankydavosi apie 200 šiauliečių. Švietimo ministerijos atleista dėl vyro veiklos,  nuo 1933 m. dirbo „Lietuvos vaiko“ draugijos Šiaulių skyriaus vaikų skaitykloje. Karo metais ši biblioteka buvo evakuota į Lygumus, bet po karo didelę jos dalį pkonfiskavo „Glavlitas“. 1945 m. persikėlė į Vilnių, 1947-1951 m. dirbo Lietuvių literatūros ir kalbos instituto bibliotekoje, tvarkė fototeką.
1927-1932 m. „Bibliografijos žiniose“ spausdintos jos parengtos Valstybinio centrinio knygyno Šiaulių skyriaus darbų apyskaitos. 
Nuo 1931 m. Lietuvos bibliotekininkų draugijos narė.
Jeiskas

Istorija

1777–1778 m. dabartinio Jeisko vietoje Krymo totoriai pastatė Chano tvirtovę. 1848 m. pastatytas jūrų uostas ir įkurtas Jeisko miestas. Per Krymo karą miestą nuniokojo anglų laivynas. XX a. pr. miestas tapo svarbiu prekybiniu centru, atvestas geležinkelis, ėmė kurtis sanatorijos. 1942 m. subombarduotas vokiečių. Tarybiniais metais Jeiske buvo surinkinėjami atrakcionai, veikė sanatorija, buvo karinis miestelis.
Čatyrdagas

Čatyrdagas (krym. Çatır Dağ, ukr. Чатир-Даг, rus. Чатыр-Даг) – kalnų masyvas Kryme, Krymo kalnų pagrindiniame kalnagūbryje (Jailoje), 10 km į šiaurės vakarus nuo Aluštos. Aukščiausias kalnas – Eklizi Bourunas (1527 m). Masyvo ilgis 10 km, plotis iki 4 km.
Paviršius plynaukštės pavidalo. Yra karstinių urvų ir įdubų. Sudaryti iš smiltainio, aleurito, argilito. Rytiniai ir pietiniai šlaitai yra statūs, vakariniai ir šiauriniai – lėkšti. Šlaitų apačioje auga bukų, aukščiau – kadagių miškai, Rytinėje papėdėje yra Angaros perėja, per ją eina Simferopolio–Jaltos plentas.
KF Laçi

Istorija

Klubo ištakos siekia 1965 m.
Buožgalvis

Buožgalvis – varliagyvių lervinė stadija. Tai vandens gyventojai. Buožgalvis turi organus, kurie svarbūs prisitaikant prie aplinkos sąlygų. Tai siurbtukas – apatinėje priekinio kūno galo pusėje specialus organas, kuriuo prisitvirtina prie povandeninių substratų. Be to, buožgalviai turi ilgesnį negu suaugusios varlės žarnyną, nes minta augaliniu, o ne gyvuliniu (kaip suaugusi varlė) maistu.
Buožgalvio sandara primena protėvių: žuvį primenantis ilgas uodeginis pelekas, nėra penkiapirščių galūnių, išorinės žiaunos, vienas kraujo apytakos ratas. Metamorfozės metu persitvarko visos organų sistemos: išauga galūnės, rezorbuojasi žiaunos ir uodega, sutrumpėja žarnynas, pakinta maisto ir virškinimo pobūdis, žandų ir visos kaukolės sandara, oda, kvėpavimą žiaunomis pakeičia kvėpavimas plaučiais, labai pakinta kraujotakos organų sistema.
Zarnenas

Istorija

Akmens ir Bronzos amžiaus radiniai rodo, kad Zarneno slėnis buvo apgyvendintas nuo senovės. Metams bėgant miestas tapo svarbiu prekybos centru.

Geografija

Zarnenas yra 473 m aukštyje virš jūros lygio ant Zarneno ežero kranto. Ežeras užima apie 7.5 km². Miestą supa kalnų grandinės, o greta yra saugomos pelkės. Žymiausias arti esantis kalnas yra Pilotas, iškilęs 2132 m virš jūros lygio.

Zarnenas šiandien

Pastaruosius kelerius metus miestas stabiliai auga. Jis palankus plėtrai dėl arti esančios Liucernos. Daugelis Zarneno gyventojų dirba Liucernoje ir ten vyksta traukiniais arba automobiliais.
Zarnene veikia keletas kompanijų: Sarna Polymer Holding (vandeniui nepralaidžios sistemos statyboms), Leister Technologies (lazeriniai suvirinimo ir pjovimo prietaisai) ir Nahrin AG (sveikas maistas).
Elymai

Elymai (gr. Ἔλυμοι; lot. elymi) – senovinė tauta, gyvenusi Vakarų Sicilijoje bronzos amžiuje ir klasikinės antikos laikais.

Kilmė

Tiksli elymų kilmė nėra žinoma, nors spėjama (remiantis nesenais archeologiniais radiniais), kad jie į Siciliją gali būti atsikėlę iš Anatolijos. Jų kalba galėjo nepriklausyti anatolų kalboms, kadangi tais laikais vakarinėje Anatolijoje gyveno neindoeuropiečių gentys, jie galėjo priklausyti vadinamosioms „jūros tautoms“.

Graikai elymus laikė trojėnų palikuonimis – Tukididas rašė, kad elymų protėviai buvo bėgliai iš Trojos. Achajams sunaikinus Trojos miestą dalis trojėnų pabėgo ir po ilgos kelionės po Viduržemio jūrą išsilaipino Sicilijoje. Jiems susimaišius su vietiniais gyventojais atsirado nauja elymų tauta. Vergilijus rašė, kad trojėnus bėglius į Siciliją atvedė didvyris Akestas.
Atmetus mitologiją apie elymų kilmę bei kultūrą žinoma labai nedaug. Ankstyvojo geležies amžiaus (maždaug 1000–500 m. p.m.e) laikų archeologinių radinių požiūriu elymai nesiskyrė nuo savo kaimynų sikanų. Po to jie ėmė periminėti Sicilijoje gyvenusių graikų kolonistų kultūrą. Jie pastatė žinomą graikiško stiliaus šventyklą Segestoje, naudojo graikų abėcėlę. Elymų kalba iki šiol nėra iššifruota.

Istorija

Elymai palaiko draugiškus ryšius su Kartagina, buvo jų sąjungininkai. O su vakarų Sicilijoje buvusiomis ekspansionistiškomis graikų kolonijomis, ypač Selinu (Selinus), dažnai konfliktavo. Po 580 m. pr. m. e. pasienio kivirčai su Selinu kelis kartus virto karo veiksmais. Pradžioje elymai sąjungą prieš Seliną sudarė su Atėnais, kas baigėsi katastrofiška 415–413 m. pr. m. e. ekspedicija į Siciliją. Po šios nesėkmės elymai suagitavo kartaginiečius atakuoti Seliną, ir 409 m. kartaginiečių antpuolis buvo sėkmingas – elymų varžovas Selinas buvo sunaikintas.
Pirmojo Pūnų karo metu elymai prisidėjo prie romėnų. Todėl romėnų valdymo laikais elymai buvo privilegijuoti Sicilijos gyventojai, jiems nereikėjo mokėti mokesčių. Tai buvo aiškinama tuo, kad elymai skėlbėsi kilę iš Trojos, todėl romėnai juos laikė savo „giminaičiais“, kadangi romėnai irgi vedė savo liniją iš Trojos.
Elymai Romos valdymo laikais išnyko, manoma, kad jie susiliejo su likusiais Sicilijos gyventojais.
Gaižiūnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, šiaurės vakarų pusėje susisiekiančioje su gretima aukštuma, 750 m į pietryčius nuo Talio ežero pietrytinio kranto, 450 m į šiaurės rytus nuo Talio upelio kairiojo kranto. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 35x23 m dydžio, nuolaidėjančiais pakraščiais. Šlaitai statūs, 5-7 m aukščio, šiaurės vakarų - vos 2 m aukščio. Rytinėje pašlaitėje rastos dvi lipdytos keramikos šukelės, jas saugo Utenos kraštotyros muziejus.
XIX a. pabaigoje - XX a. pradžioje piliakalnį apardė Gaižiūnų dvarininkų Čižikų įrengta poilsiavietė, vėliau - šlaituose kasami bulviarūsiai.

Aplinkiniai piliakalniai

Vosgėlių piliakalnis (Utena) 7 kmNarkūnų piliakalnis 9 kmGimžiškių piliakalnis 7 kmVitkūnų piliakalnis (Utena) 6 kmAndreikėnų piliakalnis 3 kmSvobiškėlio piliakalnis 11 kmSuginčių piliakalnis 5 kmPelenių piliakalnis 5 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Albaniškas vynas

Albaniškas vynas yra vynas, pagamintas Albanijoje. Pasižymi savitu saldumu. 2009 m. jo buvo pagaminta apie 17 500 tonų. Komunistinės santvarkos laikais, vynininkystės sritys Albanijoje užėmė apie 20 000 ha plotą.

Istorija

Albanija yra viena iš seniausiai Europoje vynuogininkystės tradicijas puoselėjančių šalių. Albanijos žemėse vynmedžiai augo jau ledynmečio laikotarpiu. Albanijoje rasta 4000–6000 metų senumo vynuogių sėklų. Senovės Romos rašytojas Plinijus Vyresnysis ilyrų vyną apibūdino kaip labai saldų ar aromatingą. Albanijoje vynuogės tradiciškai auginamos soduose, iš jų gaminamas vynas ir rakija.
Osmanų laikais dėl alkoholio ribojimo vynuogynų mažėjo, jie buvo veisiami tik krikščionių bendruomenėse.

Komunistinė Albanija ir dabartis

Vyno gamyba komunistinėje Albanijoje pasiekė savo viršūnę 1972 m. Tuo metu iš viso veikė 23 vyno fabrikai. Vynuogynų pasėliai šiais laikais pamažu plečiami, vyno gamybos apimtys auga.
Džarkurgonas

Istorija

Gyvenvietė arabiškuose šaltiniuose minima nuo VIII a. Džarkurgonas 1951 m. gavo miesto tipo gyvenvietės, 1973 m. – miesto statusą.
I Nikėjos susirinkimas

Nikėjos I susirinkimas – pirmasis Visuotinis Bažnyčios susirinkimas, įvykęs 325 m. Bitinijos mieste Nikėjoje (dabar Turkijos miestas Iznikas).
Šį susirinkimą sušaukė Romos imperatorius Konstantinas I tam, kad šis išspręstų klausimus, susijusius su arijonizmu (tikėjimu, kad Jėzus Kristus yra ne Dievas, o tik kūrinys). Susirinkimas prasidėjo 325 m. gegužės 20 d. Jame dalyvavo apie 300 vyskupų (kartais pateikiamas skaičius 318 gali būti gautas apvalinant, nes būtent tiek Abraomo tarnų mini Biblija). Dauguma jų buvo iš rytinės Romos imperijos dalies, bet buvo ir keletas iš Persijos, Kaukazo, penketas iš vakarinės Romos imperijos dalies. Popiežius kaip savo atstovus į susirinkimą nusiuntė du kunigus.
Susirinkime arijonizmas buvo pasmerktas kaip erezija. Buvo suformuluotas ir priimtas Nikėjos tikėjimo išpažinimas, teigęs, kad Sūnus (Jėzus Kristus) yra „vienos prigimties“ (gr. ὁμοούσιον) su Tėvu. Susirinkimas taip pat nustatė visai Bažnyčiai bendrą Velykų datą, priėmė 20 kanonų (kai kurie šaltiniai teigia, kad kanonų buvo priimta daugiau), užbaigė Meletijaus schizmą. Priešingai nei teigia Dan Brown savo knygoje "Da Vinčio kodas, " Nikėjos I surinkimas nei svarstė, nei sprendė Biblijos kanono klausimo.
Susirinkimas baigėsi 325 m. birželio 19 d.
Steponas Baltuonis

Biografija

1979 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius elektromechanikas.
AB „Kretingos grūdai“ vykdomasis direktorius, UAB „Remtarna“ generalinis direktorius.
Nuo 1994 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kretingos rajono skyriaus narys.
1997–2015 m. ir nuo 2017 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Irena, vaikai Laura, Simas.
Cardinity

Istorija

2007 m. veiklą pradėjo įmonė UAB “Click2Sell”.
2012 m. UAB “Click2Sell” Lietuvos bankas išdavė mokėjimo įstaigos licenciją.
2014 m. įmonė buvo registruota Visa ir MasterCard tinkluose. 
2015 m. pradėjo veikti mokėjimų kortelėmis sistema - Cardinity.
Taxodium ascendens

Paplitimas

Paplitę Šiaurės Amerikos žemyno pietryčiuose, tiksliau JAV pietryčių valstijose – šiaurės rytų areale nuo Delavero, Virdžinijos, Šiaurės Karolinos, Pietų Karolinos, Džordžijos valstijų, pietuose – Floridoje, pietvakarių arealas – Alabama, Misisipė, Luiziana. Šis jų paplitimo arealas beveik sutampa su kitos jiems labai artimos rūšies – dvieilių taksodžių (Taxodium distichum) paplitimo arealu. Floridos Evergleidso nacionaliniame parke gerai žinoma šios rūšies žemaūgių medžių savana.

Auginimas už natūralaus arealo ribų

Medžiai introdukuoti Europoje – JK, Prancūzijoje nuo 1789 metų.

Biotopas

Dažniausiai auga juodo vandens upėse (su labai lėta tėkme), kūdrose, tvenkiniuose, pelkėse skurdžiose dumblingomis potvynių nuosėdomis. Jie retai auga kiek aukštesnėse nei 30 m vietovėse, palei labiau srovingesnes upes ar salpose esančiose gilesnėse pelkynėse. Labai reiklūs saulėtai vietai, drėgmei, sunaudoja daug vandens.

Dirvožemis

Tinkamiausi įmirkę, rūgštūs dirvožemiai.

Augimas

Į metus paauga apie 45 cm.

Amžius

Ilgaamžiai medžiai, gyvena daugiau kaip tūkstantį metų. Iki 2012 m. netoli Longvudo (Longwood) miesto augęs Taxodium ascendens buvo žinomas kaip „The Senator“ medis, kuris turėjo 3400 – 3600 metų, jo aukštis buvo 38 m ir turėjo 5,3 m skersmens kamieną – tai buvo vienas seniausių pasaulio medžių. 2012 m. Sausio 16 d. šis medis buvo sunaikintas ugnies, kurį padegė (padegtas kamieno viduje) 26 metų narkomanė priklausoma nuo metamfetamino naudojimo. Kitas senas šios pačios rūšies medis žinomas kaip „Lady Liberty“ augantis netoliese, išvengė ugnies – jo amžius apie 2000 metų, aukštis virš 27 metrų, kamieno skersmuo 3,0 m.

Apibūdinimas

Laja kūgio formos, kamienas dažniausiai tiesus, lapeliai ryškiai žali, 3-10 mm ilgio, prieš krisdami tampa ryškiai oranžiškai rudo atspalvio. Žydi sausio ar gruodžio mėnesiais, žiedai rudi. Kankorėžėliai iki 2,5 cm skersmens.

Ryšys su dvieiliu taksodžiu (Taxodium distichum)

Dalies botanikų Taxodium ascendens neišskiriami kaip atskira rūšis ir laikomi dvieilių taksodžių (Taxodium distichum) rūšies porūšiu, varajetu. Taxodium ascendens ir dvieilių taksodžių populiacijos augdamos viena kitos lengvai kryžminasi. Taxodium ascendens medžiai mažesni, jų lapeliai truputį trumpesni, o kankorėžėliai mažesni nei pas dvieilius taksodžius.

Atsparumas ir kita

Nepatiria medžių rimtesnių ligų ir kenkėjų antpuolių. Lengviau nei dvieiliai taksodžiai prisitaiko prie sausesnio dirvožemio.
Spaudžiai (Šiauliai)

Istorija

Kaimo šiaurinėje dalyje buvusi senovės gyvenvietė. TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Bubių apylinkės „Tarybinio artojo“ kolūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Bazilionai – 4,5 km
BUBIAI – 11 km 
 Slišai – 1,5 km
ŠIAULIAI – 25 km
Pakalniškiai – 2 km
Bagdoniškė – 1 km
Gyliai – 1,5 km
Užvižiai – 1 km
Meškinė – 0,5 km
Trojekurovo kapinės

Trojekurovo kapinės (rus. Троеку́ровское кла́дбище) – vienos žinomiausių Maskvos kapinių, prestižinė laidojimo vieta Rusijos sostinėje. Novodevičės kapinių filialas.
Kapinės užima 16 hektarų plote Maskvos vakarinėje dalyje, buvusiame Trojekurovo kaime. Netoli nuo kapinių yra 1704 m. statyta Nikolajaus Stebukladario cerkvė.
Adresas: Maskva, Riabinovaja (Рябиновая) g. 24., pašto indeksas 121471.
Kapinėse laidojami žinomi Rusijos žmonės. Čia amžinojo poilsio atgulė kosmonautas Pavelas Popovičius, buvę TSKP CK Politinio biuro nariai Vitalijus Vorotnikovas, Andrejus Kirilenka, Vladimiras Kriučkovas, Jurijus Masliukovas, Aleksandras Jakovlevas, Tarybų Sąjungos maršalas Sergejus Achromejevas, pirmasis Rusijos Gynybos ministras Konstantinas Kobecas, buvę Latvijos komunistų partijos vadovai Augustas Vossas ir Borisas Pugo, LKP CK antrasis sekretorius Nikolajus Dybenka, TSRS viceprezidentas Genadijus Janajevas, nužudytoji žurnalistė Ana Politkovskaja, ekonomistas Leonidas Abalkinas, daug garsių Rusijos aktorių ir rašytojų.
Mažeikių krašto enciklopedija

Mažeikių krašto enciklopedija (MKE) – internetinė enciklopedija, skirta aprašyti Mažeikių rajono gamtą, kultūrą, lankytinus objektus, istoriją, įstaigas ir pan.
Enciklopedijos devizas – „Išsamiausia ir teisingiausia enciklopedija apie Mažeikių kraštą“. Projektas startavo 2006 m. gruodžio 31 d. (pirmasis straipsnis Venta). Ši elektroninė enciklopedija naudoja mediawiki programinę įrangą, todėl ją gali kurti visi norintys, tačiau, skirtingai nuo Vikipedijos, turinys skelbiamas ne pagal laisvąją licenciją. Tai reiškia, kad prisidedantys dalyviai praranda teisę savo sukurtus straipsnius naudoti kur nors kitur, taip pat ir autorines savo sukurtų straipsnių teises.
Šiuo metu enciklopedijoje parašyta virš 4000 straipsnių, taip pat įkelta virš 3500 nuotraukų.
Leonardas Žitkevičius

Biografija

1938 m. baigė Klaipėdos pedagoginį institutą, 1939–1941 m. studijavo lituanistiką Vytauto Didžiojo universitete ir Vilniaus universitete. Kurį laiką mokytojavo, eilėraščius vaikams spausdino „Vyturyje“. 1942–1944 m. Valstybės leidyklos direktorius ir Kauno radiofono literatūros skyriaus redaktorius. Dalyvavo antinacistinėje rezistencijoje, pogrindžio spaudai rašė satyrinius kūrinius apie okupantų piktadarystes, bendradarbiavo laikraštyje „Į Laisvę“.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1947 m. vadovavo Augsburge leisto žurnalo „Žiburiai“ literatūros skyriui. 1947 m. atvykęs į JAV, redagavo laikraštį „Amerika“. 1968–1984 m. dirbo „Darbininko“ redakcijoje, spausdinosi „Pradalgėje“.
Kauno teismo rūmai

Kauno teismo rūmai – teismo rūmai Kaune, A. Mickevičiaus gatvėje. Pastatyti ant anksčiau šioje vietoje veikusio kino teatro „Senasis trestas“ pamatų, 2006 m. vasaros pabaigoje nugriovus kino teatrą. Projekto autorius Architektas Arvydas Akelis („Dalis erdvės“ projektų vadovas), statybos darbus atliko UAB „Vėtrūna“.
Rūmų plotas – 3800 kvm.
Kauno apygardos teisme įrengta 14 posėdžių salių, o Kauno apygardos administraciniame teisme – 5 salės. Yra konferencijų salė, 11 kamerų (plotas – 6 kvm) teisiamiesiems. Mažiausios (civilinių bylų) posėdžių salės – 38 m², didžiausia – 142 m² ploto. Visi teisėjai ir jų padėjėjai turi atskirus kabinetus.
Į teismų rūmus persikėlė Kauno apygardos administracinis teismas (veikęs M. K. Čiurlionio g.) bei Kauno apygardos teismas (veikęs A. Mickevičiaus g.).
Kauno teismo rūmų statyba kainavo apie 34 mln. litų.

Istorija

1877 m. Kauno gubernatoriui miesto pirkliai Frumkinai pasiūlė pastatyti teismo rūmus tuometiniame Nikolajaus prospekte. Teismo rūmai pastatyti 1883 m., lapkritį įvyko iškilmingas 3 aukštų pastato atidarymas. 1918 m. pastate veikė Kauno apygardos teismas ir Vyriausiasis Lietuvos Tribunolas. Pastatą valstybei nuomavo Frumkinų turto paveldėtojai. 1931 m. Lietuvos Respublikos teisingumo ministerija pastatą nupirko už 900 000 aukso litų.
La Tortuga

La Tortuga (isp. Isla La Tortuga) – Venesuelai priklausanti negyvenama sala Karibų jūroje. Kartu su keliomis kitomis salomis, kaip kad Tortuguillas bei Palaquines, sudaro salyną. Sala yra elipsės formos, ištįsusi 12 km šiaurės–pietų bei 25 km rytų–vakarų kryptimis, plotas apie 156 km². Nutolusi 85 km į šiaurę nuo žemyninės šalies dalies (Mirandos valstija) ir 170 km į šiaurės rytus nuo sostinės Karakaso.

Istorija

Salą 1499 m. atrado Alonsas de Ocheda. Antrosios kelionės metu, kurioje taip pat dalyvavo ir Amerigas Vespučis, sala pavadinta La Tortuga vardu, dėl gausiai saloje gyvenančių vėžlių. XVI a. antrojoje pusėje saloje dažnai lankydavosi olandų jūreiviai, kurie čia kasdavo druską. Kad apsaugotų druskos kasyklas nuo ispanų antpuolių, olandai saloje įrengė tvirtovę. Visgi 1631 m. ispanams įsiveržus į salą ir sugriovus tvirtovę jie buvo išvyti, o druskos klodai užtvindyti. Nuo tada sala tapo negyvenama, jos unikalus kraštovaizdis liko beveik nepaliestas, kas paskatino rengti turistines išvykas į šią salą.
Vištvanagis

Paplitimas

Paplitę šiaurinio pusrutulio daugiausiai vidutinių platumų ir subtropikų klimto juostose, rečiau arkties klimato zonos pietesnėse platumose.

Paplitimas Lietuvoje

Savaime gyvena Lietuvoje, aptinkamas ištisus metus, gana dažnas, bet įrašytas į Lietuvos raudonosios knygos 3 (R) kategorijos sąrašus.

Gyvenamoji aplinka

Gyvena toliau nuo gyvenviečių miško tankmėje, o perėjimui daugiausiai pasirenka juodalksnynus, beržynus ar mišrius medynus.

Lizdavietės ir perėjimas

Lizdą krauna 6-20 m aukštyje iš sausų šakų. Gali perėti tame pačiame lizde kelerius metus iš eilės arba užimti juodųjų gandrų, suopių lizdus. Deda 3-4 melsvus ar balsvus kiaušinius. Peri 35-38 dienas.

Mityba

Minta įvairiais miško paukščiais: kėkštais, strazdais giesmininkais, kikiliais, margaisiais geniais. Migruojant medžioja vištas ir kitus naminius paukščius, varnas, balandžius. Taip pat gaudo smulkius žinduolius – voveres, kurmius, pelėnus, kiškius.

Išvaizda

Kūno viršutinė pusė pilkai rusva, pilko ar rudo atspalvio. Galva tamsesnė, baltai dėmėta. Antakis baltas. Pakaušyje balti taškučiai. Kūno apatinė pusė balta su skersiniais juodais dryžiais. Uodega ilga, skersai dryžuota. Pauodegys baltas. Snapas melsvai juodas. Kojos geltonos, nagai juosvi. Patelė kiek pilkai rusva su balsvomis dėmelėmis, uodega tamsiai skersai dryžuota. Apatinė kūno pusė rusva arba balsva su juosvomis išilginėmis dėmėmis.
Ignotas Zaviša

Biografija

Bajorų Zavišų giminės atstovas, herbo „Łabędź“ savininkas. Vienintelis Smolensko vaivados Kristupo Stanislovo Zavišos (1660–1721) ir Trezos Tiškevičiūtės, Vladislovo Tiškevičiaus (1644–1684), Lietuvos didžiojo raikytojo, ir Teodoros Aleksandros Sapiegytės (1639–1678), dukters, sūnus.
1717 metais tėvas išsiuntė jį į riterių mokyklą Drezdene (Saksonija). Savo memuaruose Ignotas Zaviša paliko labai daug įdomių žinių apie tai, kaip praėjo mokslai mokykloje. Išskyrus fechtavimo teoriją ir praktiką, jodinėjimą, užsienio kalbas, istoriją, mechaniką ir geometriją, moksleiviai mokėsi architektūros, piešimo ir braižymo. Karinę architektūrą dėstė majoras Ger, civilinę architektūrą – kapitonas Lebendolcas. Piešimo pamokas dėstė dvaro dailininkas Jokūbas Apelštatas. Po metų kurso mokslų baigimo Ignotas Zaviša padovanojo mokyklos komendantui generolui Jokūbui Frydrikui Flemingui paties nupieštą Seno ir Naujo Drezdeno piešinį.
Sugrįžęs į tėvynę Ignotas Zaviša tarnavo LDK armijoje, kur gavo kavalerijos generolo-majoro laipsnį.
1730 metais buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) nuo Minsko vaivadijos į seimą. Tais pačiais metais gavo Lietuvos didžiojo ginklininko pareigybę. 1734 metais Ignotas Zaviša buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju pakamariu, o 1736 metais gavo Lietuvos dvaro maršalkos pareigybę.
1732 metais įkūrė bazilijonų vienuolyną Mažuose Liaduose, kuris buvo jo priežiūroje.

Šeima

Buvo vedęs kunigaikštytę Marcibelą Oginskaitę, Vilniaus vaivados, kunigaikščio Kazimieros Dominyko Oginskio (m. 1733) ir Eleonoros Vainos (m. 1738) dukterį. Santuoka buvo bevaikė.
Po mirties 1738 metais bevaikio Ignoto Zavišos turtą paveldėjo jo našlė Marcibela.
Bela II Aklasis

Biografija

Kilęs iš Arpadų dinastijos. Tėvas Vengrijos karaliaus Gezos I sūnus, Kroatijos karalius Almašis. Motina Kijevo kunigaikščio Sviatopolko II duktė Predslava.

Valdymas

1112 m. dėdės karaliaus Kalmano įsakymu apakintas, bet 1131 m. įveikė pretendentą į sostą Borisą. Apie 1133 m. užėmė dalį Dalmatijos su Splitu, 1137 m. pajungė Bosniją. Mirė padauginęs alkoholio.