google/wiki40b huggingface dataset:
Krasnapolio valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Aleksandravas, Buda Ruska, Čarna Buchta, Červoni Kžyžas, Eglinė, Eglinis, Glušinas, Grimzdas, Grimzdo Polskiai, Jeziorkiai, Krasnapolis, Krasnė, Krucieniškiai, Kruluvekas, Lapūkavas, Linuvekas, Mačkova Rūda, Michnovcė, Mikolajevas, Mūravotas Tiltas, Naujieji Bokšiai, Nova Žubruvka, Orlinekas, Pavluvka, Piotrova Dombrova, Ramoniškė, Remienkinas, Rižuvka, Rosochati Rugas, Rudauka, Skustelė, Smalėnų Dombas, Stabienščizna, Stara Žubruvka, Teklinavas, Visoka Gura, Žlobinas, Žubronaiciai.

Valsčiaus gamta

Dalis valsčiaus teritorijos yra Vygrių nacionaliniame parke. Valsčiuje yra Ostoja Bobruvo Marychos draustinis. Valsčiuje teka Juodosios Ančios ir Seinos upės.
Boras

Pagrindinės savybės

Boras turi mažai elektronų, užpildančių p orbitalę. Boro junginiai dažnai elgiasi kaip Luiso rūgštys, be vargo susisieja su daugiaelektronėmis medžiagomis.
Normalioje temperatūroje boras yra menkas elektros laidininkas, bet aukštoje temperatūroje gerai praleidžia elektrą.
Tepus. Boras taip pat yra panašus į anglį, sugeba suformuoti stabilų molekulinį kovalentinį ryšį.

Istorija

Boro medžiaga (arabiškai Buraq -> persų k. Burah – boraksas, seniausiai žinomas boro junginys) buvo žinoma jau prieš keturis tūkstančius metų. Senovės Egipte mumifikuojant buvo naudojamas natrio karbonatas, kuris neleisdavo plisti boratams bei kitoms druskoms. Borakso glazūra buvo naudojama Kinijoje nuo 300 m. pr. m. e., o stiklo gamyboje boras naudotas jau antikinėje Romoje.
Grynas boras nebuvo išskirtas iki 1808 m. Tai padarė seras Hamfris Deivis, Džozefas Luisas Gajus-Lusakas, ir Luisas Žakas Tenardas, maždaug 50 % grynumu. Šie žmonės nemanė, kad tai naujas elementas. Tai 1824 m. įrodė Jonsas Jakobas Berzelius. Pirmasis gryną borą 1909 m. išskyrė amerikietis chemikas V. Veintraubas.

Paplitimas

Didžiausios boro gamintojos yra Jungtinės Amerikos Valstijos ir Turkija. Grynas boras išgaunamas iš borakso, boro rūgšties, kolemanito, kernito, uleksito ir boratų. Boro rūgštis kartais randama vulkanų versmėse.
Ekonomiškai svarbūs gavybos šaltiniai yra razorito rūda (kernitas) ir tinkalis (borakso rūda). Abu yra randami Mohavos dykumoje Kalifornijoje (tai vienas svarbiausių borakso šaltinių pasaulyje). Kiti svarbūs borakso klodai yra randami Turkijoje.
Gryną borą yra gana sunku išgauti. Iš pradžių buvo naudojama boro oksido redukcija su metalais, pvz., magniu ar aliuminiu. Grynas boras taip pat gali būti išgautas aukštoje temperatūroje redukuojant drumstą boro halogenidą vandeniliu.
1997 m. vienas kristalinio boro (99 % grynumo) gramas kainavo apie 5 JAV dolerius, o kieto boro vienas gramas kainavo 2 JAV dolerius.

Izotopai

Boras turi du gamtoje pasitaikančius stabilius izotopus, ¹¹B (80,1 %) ir ¹⁰B (19,9 %). Iš viso žinoma 13 boro izotopų.
Folikulinas

Folikulinas (dar vadinamas estronu) – tai moteriškasis lytinis hormonas, priklausantis endrogenų grupei ir gaminamas kiaušidėse bei placentoje. Jis būtinas lytinės brandos metu, formuojantis antriniams lytiniams požymiams, moteriškam lytiniam elgesiui bei dauginimosi funkcijai. Kaip vaistas jis naudojamas esant lytinių organų sutrikimams, nevaisingumui, menopauzės metu, dėl moters ciklo sutrikimų ir kt.
Muilas

Muilas – skysta arba kieta asmens higienos ir skalbimo priemonė.
Vartojamas buityje, tekstilės pramonėje, chemijos pramonėje. Muilo galima rasti ir metalo apdirbimo staklių tepimo ir aušinimo skystyje.
Kietas muilas būna įvairių formų, spalvų. Skystas – talpinamas įvairiose pakuotėse, talpose. Abeji būna papildomi ir aromatinėmis medžiagomis.
Bendroji formulė: (RCOO)ₙMe.
R – angliavandenilio radikalas, turintis 12-18 anglies atomų.
Me – natris, kalis, šarminių žemių arba sunkusis metalas.

Istorija

Senovės Egipte muilo nebuvo, egiptiečiai vietoje jo kartu naudojo aliejų, žaliųjų citrinų sultis ir kvepalus. 
Manoma, kad muilą jau vartojo senovės šumerai, babiloniečiai, Senovės Romoje. Vėliau naudojo ir gamino germanai ir galai.
Pramoniniu būdu Europoje muilas pradėtas gaminti XV a. XVII a. pab. gamyba padidėjo atradus pigesnį sodos gaminimo būdą (atr. L. Le Blan, Prancūzija).

Lietuvoje

Lietuvoje pirmosios muilo dirbtuvės įsteigtos XIX a. pradžioje. 1900 m. ypač daug buvo gaminama skystojo muilo Vilniaus ir Kauno gubernijose (apie 4 000 t). XX a. trečiajame dešimtmetyje įsteigti muilo fabrikai Kaune, Klaipėdoje ir Panevėžyje. 1937 m. pagaminta apie 2 800 tonų. 1979 m. buvo pagaminta apie 22 000 tonų muilo.
Turkmėnijos futbolo varžybos 2019 m.

Galutinė lentelė

<...>
Šaltinis: soccerway.

Finalo ir pusfinalio rungtynės

<...>
Dovydas Kulevičius

Biografija

Gimė 1982 m. rugsėjo 4 d. Elektrėnuose. 2002 m. ir 2004 m. Pasaulio II diviziono čempionato aukso medalio laimėtojas.
Do

Do arba C – pirmoji pastoviosios solfedžio gamos nata. Enharmoninė nata – B♯.

Pirmosios oktavos do

Pirmosios oktavos do dažnis yra 261,626 Hz, mokslinėje natų notacijoje žymima C₄, nes standartinėj 88 klavišų klaviatūroje ji yra ketvirtoji do.
Pandija (tamilai)

Istorija

Pandijų valstybė yra daug minima senuosiuose tamilų tekstuose iš sangaminio laikotarpio. Daug jų yra legendos, tačiau yra ir istorinių duomenų. Pandiją mini graikų ir kinų šaltiniai.
Pirmieji valdovai pamažu konsolidavo valdžią iš Korkajaus uosto, užkariaudami priešiškus genčių vadus. Nedundž Čelijano II laikais valstybė siekė ir vakarinį krantą. Nedundž Čelijanas III yra laikomas didžiausiu Pandijos valdovu, nes jo laikais Pandijos ekspansija apkarpė ir kaimynių Čolos bei Čeros valdas.
Pandijoje buvo puikiai organizuota administracija, klestėjo ankstyvoji tamilų literatūra ir senovinė religija, parašytas Tirukuralas, žymiausias tamilų literatūros kūrinys.
Valstybės istorija nutrūko III a., visą Tamilakamą užvaldžius Kalabharams. Tačiau valdovų dinastijos seka buvo išlaikyta, ir Pandija vėl atgimė VI a. kaip Viduramžių pandijos.
Kontušo juosta

Kontušo juosta, kitaip dar Slucko juosta – ATR XVII–XVIII a. turtingų bajorų (didikų) vyriškos aprangos elementas, ja miestiečiai apjuosdavo žiponą, taip pat kontušą.

Aprašymas

Juosta būdavo 28-40 cm pločio ir 3-4,5 m ilgio, gausiai dekoruota subtilių atspalvių ornamentais. Audžiama iš šilkinių siūlų, kartai pridedant aukso, rečiau sidabro gijų. Naudojami daugiausiai augaliniai, rečiau žuvų žvynelius primenantys ornamentai. Per visą ilgį ėjo standokas pakraštys – bordiūras; vidurys padalintas skersinėmis juostelėmis, vadinamomis kopėčiomis. Galai užsibaigdavo dekoratyvine gėle (dažniausiai gvazdiku) ir būdavo apsiuvami 8-10 cm ilgio kutais.
Pusė juostos būdavo audžiama vienos spalvos, kita pusė – kitos. Be to, dar buvo geroji ir išvirkščioji pusės: taigi juostos nešiotojas galėdavo puoštis keturiomis spalvomis. Išversta į išorę balta, oranžinė arba auksinė spalva tiko pokyliams arba prie Baltojo erelio ordino; karmazininė – oficialiems renginiams; tamsiai ruda – per laidotuves.

Istorija

Indijoje, Persijoje ir Turkijoje iš panašių lengvų plonų juostų vyrai susukdavo galvos apdangalus – turbaną, čalmą. Lietuvos ir Lenkijos didikus nuo XVI a. pabaigos patraukė kitas šių kraštų paprotys juostis liemenį standoka juosta. Jos būdavo atvežamos iš Persijos, vėliau – iš Turkijos, Prancūzijos, Rusijos. Ši atsiradusi mada turėjo pabrėžti savininko turtingumą ir kilmingumą, simbolizavo bajorų kilmę iš pusiau mitinės sarmatų genties. Pereiti prie lengvesnės aprangos paskatino ir karyba: nebereikalingi pasidarė šarvai, vis didesnį populiarumą įgavo segamas prie juosmens lenktas kardas – karabelė.
Pradžioje juostos buvo importuojamos, vėliau, kai kaimyninio Afganistano gentys nusiaubė Persiją, juostų audėjai buvo priversti bėgti į užsienį ir ten steigti savo dirbtuves. LDK jos buvo vadinamos persinėmis ir veikė Broduose, Bučače, Stanislavove, Nesvyžiuje, Gardine. Pati žinomiausia persinė visgi buvo Slucke, ją kunigaikščio Mykolo Kazimiero Radvilos rūpesčiu 1767 m. įkūrė iš Turkijos atvykęs armėnas Ovanesas Madžarancas (arba Jonas Madžarskis, arm. Հովհաննես Մաջարյանց). Netrukus Slucko dirbtuvės pasiekė tokį aukštą meistriškumo lygį, kad net ir juostos, išaustos kitose persinėse, būdavo vadinamo Slucko.
Pralaimėjus 1831 m. sukilimą, Lietuvos ir Lenkijos bajorams Rusijos caras uždraudė nešioti kontušą, o kartu ir juostą prie jo. XIX a. pr. Europoje aukštuomenėje ėmė populiarėti frakas, vėliau paplito surdutas. Kontušo juosto liko užmarštyje, jas naudojo tik katalikų dvasininkai apeigų rūbams puošti. XX a. imta kontušo juostas kolekcionuoti, eksponuoti muziejuose ir tyrinėti.
Lenkijos turizmas

Turizmas yra viena iš svarbiausių Lenkijos ekonomikos šakų. Turistų skaičius, ypač po įstojimo į Europos Sąjungą, nuolat auga. 2012 m. Lenkija buvo 17-ta pagal užsienio turistų skaičių šalis pasaulyje pagal Pasaulinę turizmo organizaciją (UNWTO).
Turistus Lenkija traukia tiek savo istoriniu ir kultūros paveldu miestuose, tiek mažai paliesta gamta. Didelė pasiūla yra ir su sportu susijusio turizmo mėgėjams. Lenkijos kurortai yra išsidėstę šalies pietuose ir šiaurėje, Varmijos-Mozūrijos, Vakarų Pamario, Pamario, Kujavijos Pamario, Mažosios Lenkijos, Pakarpatės ir Žemutinės Silezijos vaivadijose. Vandens sportu galima užsiimti Baltijos jūroje, ežeruose ir kai kuriose kalnų upėse, pvz., Dunajece, Sane, Pilicoje, Klodzko Nisoje, Bobre ir jų užtvankose. Kalnų regionuose - Tatruose, Beskiduose, Krokuvos-Čenstakavos aukštumoje, Švento Kryžiaus kalnuose, Sudetuose ir Krkanošiuose galima užsiimti slidinėjimu ir vaikščiojimu kalnų takais. Lenkijos žiemos sporto sostine laikoma Zakopanė.
Populiariausi miestai ir turistų lankomi objektai yra Krokuva, Varšuva, Vroclavas, Gdanskas, Poznanė, Ščecinas, Liublinas, Torūnė, Zakopanė, Veličkos druskos kasyklos ir buvusios nacių koncentracijos stovyklos Aušvico vieta Osvencime.
Žymiausi kultūriniai Lenkijos renginiai yra Tarptautinis Šopeno konkursas Varšuvoje, Varšuvos ruduo ir Sopoto festivalis.

Lankytojai ir turistai

2010 m. Lenkijoje lankėsi daugiausia vokiečiai (25,86 mln.), čekai (9,24 mln.), slovakai (6,01 mln.), ukrainiečiai (5,03 mln.) ir baltarusiai (3,09 mln.). 2012 m. Lenkijoje apsilankė 13,5 mln. užsienio turistų (atvykusieji į 2012 m. futbolo čempionatą, tačiau nenakvoję Lenkijoje į oficialią statistiką nebuvo įtraukti). 2013 m. Lenkijoje lankėsi 15,8 mln. turistų. 2016 m. į Lenkiją atvyko 80,5 mln. žmonių, iš jų 17,5 mln. laikomi atvykusiais turistiniais tikslais (bent viena nakvynė Lenkijoje).

Gamta

Lenkija pasižymi gamtos įvairove, kuri yra santykinai mažai paveikta žmogaus. Lankytojus traukia kalnai, jūros pakrantė, miškai ir ežerai. Tarp populiariausių krypčių yra Tatrai, kur yra aukščiausia Lenkijos viršūnė (Rysai) ir garsusis Orla Perć; Krkonošiai, Stalo kalnai, Belovežo giria, Žemutinės Silezijos miškai, Beščiadai, Pieninai, Mozūrijos ežerynas, Kampinoso nacionalinis parkas.
Lenkija yra Vidurio Europoje. Šalis gali būti skirstoma į penkis geografinius regionus. Šiaurės vakaruose yra nuo Pamario iki Gdansko įlankos besitęsianti Baltijos jūros pakrantė, kuriai būdinga gausybė nerijų, pakrantės ežerėlių ir kopų. Gana tiesiai besitęsianti pakrantės linija yra pertraukiama Ščecino, Aistmarių ir Pucko įlankų. Šiaurėje ir šalies viduryje yra paskutinio ledynmečio suformuota Vidurio Europos lyguma, kurioje yra keturi dideli ežerynai (Mozūrijos, Kašubų, Pamario ir Didžiosios Lenkijos), kalvotuose moreniniuose kraštovaizdžiuose išsimėčiusi gausybė vandens telkinių. Piečiau šios lygumos yra senųjų didžiųjų upių slėnių suformuoti Silezijos ir Mazovijos kraštovaizdžiai. Dar toliau į pietus nuo jų yra Vidurio Lenkijos aukštumos - Krokuvos-Čenstakavos aukštuma, Šventojo Kryžiaus kalnai, Beskidai, Karpatai ir Sudetai.
Somalių kalba

Paplitimas

Tai antra populiariausia kušitų kalba po oromų. Be pačių somalių ja šneka ir dalis kitų Somalio pusiasalio gyventojų. Greta arabų kalbos somalių kalba yra valstybinė Somalyje, Džibutyje ir rytų Etiopijoje ji oficialaus statuso neturi, tačiau ja leidžiama spauda, kuriamos radijo laidos. Somalyje kalbą prižiūri Regioninė somalių kalbos akademija.

Gramatika

Somalių kalba agliutinacinė, priešdėliais nurodomos tokios gramatinės savybės kaip linksnis, laikas, būdas. Daugelio gramatinių savybių (pvz., giminės) skirtumas gali būti išreiškiamas tonu. Sakinio struktūra veiksnys-papildinys-tarinys. Gausiai naudojami polinksniai.

Žodynas

Somalių kalboje dėl ilgalaikių ryšių gana daug arabiškų skolinių, kurių didelė dalis apibrėžia religinius, kultūrinius reiškinius. Daugiausia per arabų kalbą yra patekę persiškų, hindi skolinių. Yra skolinių iš anglų, italų, prancūzų kalbų. Dabar daug skolinių keičiama naujadarais.
Janas Sniadeckis

Biografija

Žnino miestelio aludario ir burmistro sūnus, brolis Andrius Sniadeckis. Mokėsi Jogailos universitete Krokuvoje, tobulinosi Getingene, Leidene, Utrechte. Paryžiaus universitete matematiką studijavo pas Laplasą ir Delamberą.
Dalyvavo Edukacinės komisijos veikloje. Nuo 1781 m.- matematikos ir astronomijos profesorius Krokuvoje. Paskaitas skaitė ne lotyniškai, o lenkiškai, kas tuo metu buvo neįprasta. Propagavo Nikolajaus Koperniko mokymą. 1782 m. inicijavo astronominės observatorijos statybą Krokuvoje. Dėl lėšų stokos idėja realizuota tik 1792 m. 1784 m. kartu su kolegomis sėkmingai eksperimentavo su oro balionu, kuris pakilo į 4700 m aukštį ir ore išsilaikė apie pusvalandį.

Vilniuje

1806–1825 m. Vilniaus universiteto profesorius, 1807–1815 m. rektorius; astronominės observatorijos direktorius. 1811 m. išrinktas Peterburgo mokslų akademijos nariu-korespondentu. Napoleonui užėmus Lietuvos teritoriją, įėjo į prancūzų konroliuojamos Laikinosios vyriausybinės komisijos sudėtį. Ši komisija atliko civilinės administracijos funkcijas Vilniaus, Gardino, Minsko gubernijose ir Baltstogės apskrityje.
Lenkų literatūroje prasidėjus romantizmo laikotarpiui, pasisakė už klasicizmą, orientaciją į klasikinę senovės graikų ir romėnų literatūrą. Tai padėjo susiformuoti naujai literatūros srovei ir Adomui Mickevičiui.
Atsistatydinęs apsigyveno Jašiūnuose, savo svainio Michailo Balinskio dvare. Čia mirė ir palaidotas.

Pasiekimai

Lenkų matematikos terminologijos pradininkas. Siūlė įvesti vieningą fizinių dydžių matavimo sistemą, panašią į šiuolaikinę SI. Sistemiškai stebėjo mažąsias planetas, Saulės ir Mėnulio užtemimus; nustatinėjo Saulės, Mėnulio ir kitų planetų padėtį. 1802 m., nepriklausomai nuo H. Olberso atrado Paladžio asteroidą. Rašė matematikos, filosofijos klausimais, literatūros kritikos straipsnius.
Janas Sniadeckis – didis Švietimo epochos lenkų mokslininkas, žymiausias XVIII a. – XIX a. lenkų astronomas. Jo vardu pavadintas krateris Mėnulyje, asteroidas (Sniadeckia), keltas, mokyklos, gatvės, Šalčininkų Jano Sniadeckio gimnazija.
Senior Sachs

Biografija

Gimė 1816 m. birželio 17 d. Kėdainiuose. Kai jam buvo vieneri metai jo tėvas Čemachas Zachsas tapo Žagarės rabinu. Jaunystėje domėjosi hebrajų literatūra. Iš Žagarės išvyko mokytis į Vosyliškes, vėliau jau pats dirbo hebrajų mokytoju Dubne ir 1839 m. atvyko mokyti į Brodus. Du metus pradirbęs Broduose parašė straipsnį apie Rusijos žydų švietimo sistemą ir išsiuntė rašytojui Isaak Markus Jost. Grįždamas į Žagarę buvo suimtas dėl paso neturėjimo ir pasodintas 5 mėnesiams į Kremeneco kalėjimą. Paleistas 6 mėnesius pagyveno Žagarėje ir tada buvo pakviestas mokytojauti į Raseinius, kur dirbo iki 1843 metų. 1844 m. išvyko studijuoti į Berlyną, kur lankė filosofo Friedrich Wilhelm Joseph Schelling paskaitas. 1856 m. rusų baronas Joseph Günzburg pasikvietė jį dirbti į Paryžių ir tapti jo privačiu bibliotekininku ir vaikų mokytoju. Gyvendamas Paryžiuje parašė nemažai filosofinių darbų Mirė 1892 m. lapkričio 18 d. Paryžiuje.
Buza

Istorija

Pradedant 1987 m. Tverės universiteto istorijos fakulteto etnografinės ekspedicijos ėmė rinkti etnografinius duomenis apie spėjamai egzistavusį rusų kovos meną.

2002 m. Maskvos valstybiniame universiteto Istorijos fakulteto Etnologijos katedroje buvo apginta Grigorijaus Bazlovo istorijos mokslų kandidato disertacija „Kovotojų kumščiais kaimo artelės“ (Деревенская артель кулачных бойцов-рукопашников), parašyta remiantis 12 metų ekspedicijų medžiaga.
Nuo 10-to dešimtmečio pradžios atsirado buzos visuomeninis judėjimas, jungęs rusų kovos menų tyrinėtojus ir mėgėjus iš įvairių Rusijos regionų ir užsienio. 10-tą dešimtmetį buzos ėmė mokyti ir kai kurių Rusijos žinybų specialiosios paskirties dalinių karius. Dabar buza įeina į kelių dešimčių specnazo dalinių kovinį rengimą.
Buzą toliau tobulina ir jos mokymo metodikas rengia Tradicinio rusų kovos meno centras (Центр Традиционного Русского Боевого Искусства; ЦТРБИ), kurio prezidentas yra G. Bazlovas.
Auksė Miliukaitė

Biografija

A. Miliukaitė studijavo fotografiją Londono menų universitete ir tapybą Vilniaus dailės akademijoje. Surengė personalinių parodų, aktyvi grupinių parodų, meno projektų, dirbtuvių, plenerų dalyvė. Šiuo metu ją atstovauja „The Rooster Gallery“ Vilniuje.

Kūryba

Savo kūryboje A. Miliukaitė sluoksniuoja istorinę tapybinę produkciją ir ją papildo šiuolaikinės vizualinės kultūros elementais, iš skirtingų laikotarpių detalių ji lipdo naujus naratyvus, seniai žinomiems chrestomatiniams kūriniams suteikia iki tol neturėtų reikšmių, apipina naujais kontekstais. Analizuodama tapybos kūrinio prasminio lauko kitimą, menininkė pabrėžia kūrinio vartotojo – žiūrovo – vaidmenį ir teigia, jog meno kūrinių turinys priklauso nuo jo, o ne nuo kūrėjo intencijų. Dar vienas svarbus A. Miliukaitės kūrybos aspektas – meno institucijų kritika. Laisvai naudodamasi istoriniais tapybos kūriniais, menininkė abejoja meno autoritetais, kritikuoja kūrybinių įtakų mechanizmą ir kvestionuoja meno institucijų vaidmenį. Paliečiamas ir meno kūrinio originalumo ir autoriaus statuso klausimas. 

Apdovanojimai

2007 m. Pagrindinis prizas tarptautiniame konkurse „Kultūrinis fotografijos paveldas“, Strasbūras, Prancūzija.
Bad Homburgas

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose, Homburgas paminėtas 1180 m. 1330 m. suteiktos teisės prekybai. 1866 m. atiteko Prūsijai. XIX a. vid., Homburgas tapo populiariu kurortu. 1841–1842 m. pastatyta pirmoji sanatorija ir kazino. 1912 m. prie miestelio pavadinimo buvo pridėtas Bad priešdėlis, reiškiantis 'pirtį' (prausimasį). 1860 m. sujungtas geležinkelio linija su Frankfurtu.
Irena Trečiokaitė-Žebenkienė

Biografija

Broliai Vytautas Trečiokas ir Romualdas Trečiokas.
Pirmojo pasaulinio karo metu su šeima pasitraukė į Rusiją, gyveno Gatčinoje, vėliau persikėlė į Ukrainą.
1928 m. baigė Biržų gimnaziją. 1928–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, kur įgijo grafikos ir freskos-mozaikos specialybę. Dėstytojai: Juozas Mikėnas, Kajetonas Sklėrius, Mstislavas Dobužinskis ir kt. Tuo pat metu 1928–1932 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę.
Kauno meno mokykloje susiformavo politinės pažiūros. Didelės įtakos jaunai menininkei turėjo dailininkai Petras Vaivada ir Stepas Žukas. 1934 m. įstojo į komunistų partiją. Už nelegalią veiklą trumpai kalėjo. Kalėjime, būdama vienoje kameroje su profesionaliomis pogrindininkėmis, tik dar labiau persiėmė jų pažiūromis. Dirbo LKP CK ryšininke, bendradarbiavo pogrindinėje spaudoje. 
1935 m. priimta į Lietuvos dailininkų sąjungą. Dalyvavo dailės parodose, tapė peizažus, tematinius paveikslus ir natiurmortus, kūrė medžio raižinių ir pirmąjį ekslibrisą Kostui Korsakui, iliustravo Kazio Jakubėno kūrybos rinkinį vaikams „Bus pavasarėlis“.
1940 m., sovietams okupavus Lietuvą, paskirta Partinio švietimo namų direktore. Antrojo pasaulinio karo metais dirbo Uzbekijoje. 1944 m. eksternu baigė Vilniaus dailės institutą. 1944 m. dailės instituto dėstytoja, 1947 m. docentė, 1948–1951 m. piešimo katedros vedėja. 1951–1969 m. Tapybos katedroje dėstė dekoratyvinę tapybą. 1951–1955 m. LSSR AT deputatė. 1959 m. LSSR nusipelniusi meno veikėja, 1979 m. LSSR liaudies dailininkė.

Kūryba

Dailininkė mėgo tapyti įvairių profesijų, skirtingo amžiaus ir išsilavinimo žmonių portretus. Nutapė portretų: Georgijus Dimitrovas (1940–1941 m.), Juozas Baltušis (1949 m.), Vincas Kapsukas (1955 m.), Lėja Aleksandravičiūtė (1959 m., autoportretas), Eugenija Šimkūnaitė (1969 m.), gydytojas Vytautas Girdzijauskas (1973 m.).
Mėgstamiausia dailininkės kūrybinio darbo sritis buvo mozaika. Sukūrė peizažų, istorinių kompozicijų, sukūrė mozaikų: „Lietuvaitė“ (1946 m.), „Partizano galva“ (1947 m.), „Vladimiras Leninas“ (1965 m.), freskų, grafikos kūrinių: „Mašinos“ (1934 m.), „Kalėjime grindis plauna“, „Nakvynės namai“, „Salomėja“ (visi 1934–1939 m.), plakatų (1940–1941 m.), knygų iliustracijų, ekslibrisų. Sukūrė meno ansamblių, švenčių dekoratyvinių akcentų. Vienas iš jos darbų – dekoratyvinė plokštė „Žuvėdros“ paminklui tėvui (ne tėvams, motina palaidota Vilniuje Saulės kapinėse) yra prie Širvėnos ežero esančiose evangelikų reformatų kapinėse.
Nuo 1935 m. dalyvavo dailės parodose. 1949, 1959, 1964 ir 1979 m. Vilniuje surengė individualias parodas. Kūrybai būdinga aktuali socialinė tematika, realistiškos formos, tikslus komponavimas, lyriškumas, ramios spalvos.
Hualiano apskritis

Geografija

Apskrities teritorija kalvota, didžiojoje dalyje driekiasi Žongjango kalnagūbris, kuris besitęsdamas iš vakarų, šiaurės rytuose smenga į Filipinų jūrą. Ten pat plyti Livu upės išgriaužtas Taroko tarpeklis, vienas iš nuostabiausių Taivano gamtinių traukos objektų. Tarpeklis įeina į Taroko nacionalinio parko, apimančio bemaž visą šiaurinę apskrities dalį, teritoriją. Kitą didelę apskrities dalį rytuose dengia Haiano kalnagūbris, ties kuriuo į Ramųjį vandenyną įteka Hualiano upė.
Apskrities centras Hualias išsidėstęs siauroje pakrantės lygumoje, pietuose Huantungo grabenas miestą skiria nuo vidurio kalnagūbrio, kurio viršukalnės iškyla į daugiau kaip 1600 m aukštį virš jūros lygio. Pietvakariuose dalis Jušano nacionalinio parko įsiterpia į apskrities teritoriją. Ten, pasienyje su Nantou apskritimi, stūkso Siuguluanšanas (3805 m), aukščiausias kalnas Hualiano apskrityje. Jo šlaituose išteka Siuguluanas, ilgiausia upė apskrityje.

Gyventojai

Apskrities teritorijoje gyvena šios Taivano aborigenų gentys: amiai, atajalai, bununai, trukai, sakizajai ir kavalanai. Bendrai paėmus, jie sudaro vieną ketvirtadalį apskrities gyventojų. Hakų tautos žmonės sudaro apie 30 % visų gyventojų.
Chris Bosh

Karjera

Ch. Boshas krepšininko karjerą pradėjo dar vidurinėje mokykloje. Pirmoji jo komanda buvo „Dalas Texas“ vidurinė mokykla. Baigęs ją, Chrisas įstojo į Georgia Tech universitetą, jame buvo išrinktas geriausiu NCAA lygos ACC konferencijos naujoku.
Po tokio įvertinimo žaidėjas nusprendė nieko nelaukti ir dalyvauti NBA naujokų biržoje. Tais metais dėl patekimo į NBA varžėsi ir tokios būsimosios žvaigždės, kaip LeBron James, Carmelo Anthony ar Dwyane Wade, bet vis dėlto Ch. Boshas buvo pasirinktas jau ketvirtu numeriu, jį pasirinko „Raptors“ klubas. 2010 m. liepos 9 d. buvo iškeistas Miami "Heat" už naujokų biržos šaukimus. Su Majamio klubu pasirašė šešerių metų sutartį.
2006 m. Ch. Boshas atstovavo JAV vyrų krepšinio rinktinei Pasaulio čempionate.
Aridoamerika

Geografija

Aridoamerikos regionas pasižymi sausringu klimatu su trumpu lietingu laikotarpiu ir ilgomis sausromis. Būdinga aukšta oro temperatūra, bet žiemomis ar naktį gali pasitaikyti šalnų. Paviršius kalnuotas, uolingas, upių tinklas retas. Būdingos pusdykumės, kur auga dygūs krūmokšniai ir kaktusai (vadinama čiaparalė). Dėl tokių gamtinių sąlygų Aridoamerikoje nesusidarė civilizacijos, o dauguma šio krašto indėnų buvo klajokliai, besivertę medžiokle ir rankiojimu. Kultūringesnės piečiau gyvenę tautos šias klajokliškas indėnų gentis įvardino čičimekais (t. y. barbarais). Tiesa, dalis gyventojų augino kukurūzus ir kūrė gyvenvietes.
Į pietus nuo Aridoamerikos buvo Mezoamerika, kur ikikolonijiniais laikais suklestėjo brandžios civilizacijos. Į šiaurės vakarus nuo Aridoamerikos išskiriamas Oaziamerikos regionas – ten gyvenusios tautos gyveno sėsliai ir kūrė miestus uolose. Šiaurėje regionas perėjo į prerijas, o šiaurės rytuose – į Pietryčių miškus.