Juozo Leleikos miniatiūrinių spygliuočių dendrologinė kolekcija

Kolekcija

Daugiausia tai spygliuočiai: aukšti, dangų remiantys ir nykštukiniai, šliaužiantys pažeme ir liauni gyvatšakiai, kitokios formos augalai iš mūsų klimato platumų ir tolimų egzotinių kraštų. Gausu egzotiškų rūšių bei formų spygliuočių: virgininių kadagių, araukarijų, puskiparisių, tujenių, kėnių ir kitų. Vienų medžių šakos šliaužiančios, kitų – retašakės, dar kitų riečiasi į viršų. Tai siauralapė kuningamija, migdolinis cefalotaksas, kryžmiškoji mikrobijota ir kt. Įvairiausios pušys, eglės, kėniai, kukmedžiai, kadagiai, cūgos bei kiti medėjantys augalai stebėtinu būdu telpantys ankštame 10 arų sklype.
Lapuočių čia nedaug: pavasarį sužystanti japoninė magnolija, į paprastąją guobą įskiepyta svyrančioji, beržas keružis, riešutmedis, keletas žemaūgių obelų, prancūziškas vynmedis. Daugiausia kolekcijoje yra kukmedžių – apie 20 rūšių ir formų. Vienas retesnių – piramidinis kukmedis, kurio piramidės formos lają šeimininkas kūrė 35 metus. Kiti retesni augalai: bal­za­mi­nio kė­nio že­ma­ū­gė for­ma (Abies bal­sa­mea ‘Na­na‘), ari­zo­ni­nis kė­nis (A. lasiocarpa (Ho­ok.) Nutt. var. ari­zo­ni­ca (Merr.) Lemm.), ki­ni­nio ka­da­gio mar­gas­pyg­lė for­ma (Ju­ni­pe­rus chi­nen­sis ‘Va­rie­ga­ta‘), tar­pi­nio ka­da­gio gel­ton­ša­kė for­ma (J. x me­dia ‘Old Gold‘) ir kt. Šeimininkas teigia išvedęs apie 30 unikalių rūšių medžių. Sodybos augalai ne vieną kartą kentėjo nuo vagių.

Istorija

J. Leleika gimė 1928 m. spalio 3 d. Žemaitijos ūkininko šeimoje, kurioje augo šeši vaikai, buvo jauniausias sūnus. 53 ha pa­vyz­di­niame ūkyje ve­šė­jo ne tik že­mės ūkio kul­tū­ros ir ke­le­to hek­ta­rų dy­džio vais­me­džių so­das, bet au­go ir ne­ma­žai de­ko­ra­ty­vi­nių me­džių bei krū­mų. Bū­tent čia J. Le­lei­ka įga­vo pir­muo­sius vais­me­džių ir de­ko­ra­ty­vi­nių me­džių skie­pi­ji­mo ir ki­to­kio vegetatyvinio dau­gi­ni­mo įgū­džius, ku­rie vė­liau la­bai pra­ver­tė ku­riant ir puo­se­lė­jant sa­vą­ją ko­lek­ci­ją. Tačiau profesionaliu sodininku jis netapo, buvo statybininku. Likimą pakoregavo sovietinė okupacija. Endriejavo ūkininko šeimos nariams tremties išvengti pavyko, bet ilgus metus teko slapstytis. Leleikų žemėje buvo įsteigtas kolūkis. J. Leleika persikėlė į Vilnių. Sodyboje visus augalus išaugino ir namą po plytą pastatė pats, niekieno nepadedamas. Į spygliuočių hobį įklimpusiam J. Leleikai teko perskaityti daug botanikos literatūros, konsultuotis su specialistais. Tačiau daugiausia pasiekė pats – praktiškai, eksperimentuodamas.
Įspūdingą medėjančių augalų rinkinį J. Leleika pradėjo rinkti 1956 m., kai tik gavo sklypą Vilniuje, Antakalnio rajone. Keturiasdešimt metų ieškojo pačių rečiausių augalų. Veisė dažniausiai šakelėmis, kurių atsiveždavo iš kelionių po įvairius SSRS botanikos sodus, kur nusikirpdavo patikusio egzotiško medžio šakelę. Dalį jų atsiuntė giminaičiai, kolegos sodininkai. Tačiau kol tokia šakelė įsišaknija, prabėga keleri metai. Apsieidavo be kokių nors šaknijimą spartinančių preparatų. Vėliau pats pradėjo eksperimentuoti, skiepyti. Pasak specialistų, spygliuočius skiepyti itin sudėtinga, nes būtina skubėti sujungti abi skiepijamas dalis, įskiepį ir poskiepį, kol paviršiuje nepasirodė sakų. J. Leleikos sklype galima išvysti sėkmingo ne tik tarprūšinio, bet ir tarpgentinio skiepijimo pavyzdžių. Vertingų augalų savininkas naudos iš to nesiekė, neplatino. Per visą gyvenimą gal tik porą kartų į sodininkų mugę buvo nuvykęs.