google/wiki40b huggingface dataset:
Martynas Kukta

Biografija

Gimė pasiturinčių valstiečių šeimoje. Baigęs 4 pradžios mokyklos skyrius, nuo 1890 m. buvo Vilniaus karo apygardos štabo spaustuvės mokinys, vėliau spaustuvininko profesijos mokėsi ir dirbo Vilniaus gubernijos valdybos spaustuvėje. 1895 m. su dviem broliais išvyko į Sankt Peterburgą. Mobilizuotas į carinės Rusijos kariuomenę, dirbo karinėje spaustuvėje spaustuvininku. Paleistas iš kariuomenės ir dirbdamas raidžių rinkėju ir metranpažu Peterburgo spaustuvėse, sutaupė pinigų ir, Petro Vileišio padedamas, ten įkūrė nuosavą nedidelę spaustuvę, kurioje dirbo iki 1904 m.
Po lietuviškos spaudos draudimo panaikinimo grįžo į Vilnių, čia 1904 m. gruodžio mėn. leidėjui P. Vileišiui padėjo atidaryti pirmąją ir didžiausią XX a. pradžioje lietuvišką „Vilniaus žinių“ spaustuvę, 1904–1906 m. buvo jos vedėjas. 1906–1924 m. turėjo savo privačią spaustuvę Vilniuje. 1907 m. lapkričio mėn. apkaltintas antivyriausybinio turinio knygų leidyba – įtartas be cenzūros leidimo baltarusių kalba išspausdinęs Stepono Kairio žmonos Aloizos Paškievič-Ciotkos eilėraščius, jo spaustuvė dviem savaitėms uždaryta. Nuo 1917 m. M. Kuktos spaustuvė spausdino Lietuvos Tarybos oficialųjį dienraštį „Lietuvos aidas“. Signataro Petro Klimo paragintas, M. Kukta pirmasis padaugino 1918 m. vasario 16 d. paskelbtą Lietuvos Nepriklausomybės aktą ir už tai nukentėjo – vokiečių kareiviai nusiaubė spaustuvę, o jį patį kelias paras kalino areštinėje.
1918 m. kartu su Jonu Rinkevičiumi, J. Dusevičiumi ir Justu Strazdu įkūrė knygų leidimo akcinę bendrovę „Švyturys“, siekdami ją padaryti reprezentacine lietuviškų knygų leidykla. 1920 m. lenkų užgrobtame Vilniuje M. Kukta buvo persekiojamas dėl lietuviškos veiklos, areštuotas, todėl spaustuvę turėjo uždaryti. 1924 m. su visa spaustuvės įranga persikėlė į Kauną, 1924–1934 m. tęsė spaustuvininko veiklą iš pradžių kaip „Švyturio“ bendrovės spaustuvininkas, vėliau kaip privačios spaustuvės savininkas. 1928 m. bankrutavus „Švyturiui“, jos turtą perėmė naujai įsikūrusi „Spindulio“ spaustuvinė leidybos bendrovė, 1928–1929 m. M. Kukta dirbo šios bendrovės direktoriumi. Pasitraukęs iš spaustuvininko verslo, nuo 1935 m. keletą metų dirbo Lietuvos žemės ūkio banko archyve. Po Antrojo pasaulinio karo dirbo Kauno muzikos mokyklos raštininku. Mirties diena įvairiuose šaltiniuose nurodoma skirtingai. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Jevgenija Gidoni

Biografija

Gimė 1902 m. sausio 13 d. Kaune Josifo Gidoni (1861–1916) ir Chajos Orelovič (1865–1925) šeimoje. 1918-1922 m. studijavo Petrogrado rusų dramos mokykloje. 1922-1925 m. vaidino Petrogrado valstybiniame akademiniame dramos teatre. 1927 m. ištekėjo už Moisiejaus Kopelmano ir grįžo gyventi į Lietuvą. Antrojo pasaulinio karo metu kartu su vyru ir sūnumi Dmitrijumi buvo uždaryta į Kauno getą, iš kurio pabėgo 1944 m. liepos 10 d. Kauną vėl užėmus sovietų armijai, 1944 m. rugsėjo 4 d. vyras buvo suimtas NKGB ir ištremtas į Taišetą, kur ir mirė po metų. E. Gidoni 1945 m. apsigyveno Vilniuje, 1947-1949 m. vaidino Lietuvos rusų dramos teatre. Mirė 1954 m. gruodžio 23 d. Leningrade.
Šauklių (Šatraminių) senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos lygioje vietoje, pamiškėje. Stačiakampio plano, pailgos šiaurės – pietų kryptimi, apjuostos stambių lauko akmenų aptvaro, pakraščiuose apsodintos pavieniais medžiais. Laidojimų žymių nesimato, visa teritorija išrausta žvėrių urvų, apaugusi želdiniais. Centrinėje dalyje yra sunykęs kryžius ir anotacinis kapinių ženklas.
Teritorijos plotas – 0,09 ha, perimetras – 123,4 m.

Istorija

Pasakojama, kad kapinėse laidoti Šauklių kaimo užusienio gyventojai. Dauguma čia palaidotųjų mirę nuo maro, todėl kapinės pavadintos Maro kapais. XIX a. – XX a. pirmoje pusėje jose retsykiais buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę vaikai. Mirusiųjų atminimui nuo seno statomi kryžiai, kurių paskutinysis sunyko XX a. pabaigoje.
2000, 2011 m. žvalgė Julius Kanarskas. Kartografinėje medžiagoje kapinės priskiriamos Šatraminių kaimui. Vertingos kaip Žemaičių kraštui būdingas laidojimo paminklas.
Bronius Vaitkus

Biografija

1982 m. baigė Klaipėdos žemės ūkio technikumą, veterinarijos technikas. UAB „Pagėgių komunalinis ūkis“ direktorius.
Liberalų ir centro sąjungos Pagėgių skyriaus narys.
2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Pagėgių savivaldybės tarybos narys.
Lumpėnų bendruomenės narys, Pagėgių vidurinės mokyklos klubo „Jaunasis gamtininkas“ narys. Sutuoktinė Ramutė, vaikai Vaidas, Sandra.
Corina Casanova

Korina Kazanova (g. 1956 m. sausio 4 d. Ilanze, Graubiundene, Šveicarija) – šveicarų teisininkė, tarnautoja, Šveicarijos konfederacijos kanclerė.

Biografija

1977 m. baigė abitūrą ir iki 1982 m. studijavo teisę Fribūro universitete, teisės licenciatas. 
Nuo 1984 m. advokatė Graubiundeno kantone. Po to dvejus metus dirbo buvusio Šveicarijos Aukščiausiojo Teismo pirmininko Giusep Nay advokato kontoroje. Dirbo  teisininke viešajame valdyme. Nuo 2002 m. Bundesrato paskirta Šveicarijos užsienio reikalų ministerijos generalinio sekretoriaus pavaduotoja. 2005 m. rugpjūtį Korina buvo išrinkta į vicekanclerės postą Šveicarijos Federalinėje Asamblėjoje. 2007 m. gruodį, šioje Asamblėjoje ji tapo kanclere.
Kazanova yra Krikščionių Demokratų partijos narė. 
Kalba šešiomis kalbomis: retoromanų, vokiečių, prancūzų, italų, anglų ir ispanų.
Stasys Girdzijauskas

Stasys Albinas Girdzijauskas (g. 1941 m. vasario 16 d. Bulzgeniškiuose, Jurbarko raj.) – VU Kauno humanitarinio fakulteto profesorius.
Mohaukai

Karai su europiečiais

Pirmąkart mohaukai su europiečiais susirėmė 1609, kada 200 irokėzų, daugiausia mohaukai, kovėsi su Samuelio de Šampleino vadovaujama ekspedicija. Deja, mūšyje žuvo du irokėzų vadai.
Mohaukai iš kolonistų danų mainais įsigijo gerų ginklų, išvijo indėnus mohikanus iš Hadsono upės teritorijos ir pavergė munsėjų gentį. Dažnai kariavo su greta gyvenusiomis algonkinų gentimis.
Dalyvavo mohaukai ir europiečių kolonijinių dalybų karuose. Kai anglai nugalėjo danus, mohaukai prisijungė prie anglų kovoti su prancūzais.
XVIII a. pab. dėl karų ir ligų mohaukų buvo likę apie 500 žmonių.
Maniučio tvenkinys

Istorija

Užtvanką statė kompanija „International Construction Zimbabwe“ (Pietų Afrikos statybinės kompanijos „Murray and Roberts“ padalinys). Statybos baigtos 1988 m. 1996 m. tvenkinio vandens lygis pirmąkart pasiekė viršų, per kurį nuteka perteklinis vanduo.
Užtvanka yra Mvenezio upės slėnyje, vidurupyje. Apylinkės yra sausringas lygumų kraštas. Dėl to teko iškeldinti nemažai kaimų. Gyventojai buvo perkeldinti į gan tolimas vietoves, pvz., tarp Ngundu ir Chiredzi.

Ekologija

Anksčiau upėje buvo gausu begemotų, kurių dabar nebėra. Tvenkinyje labai daug krokodilų. Nuo jų užpuolimų gan dažnai žūsta vietiniai kaimiečiai, žuvaujantys tvenkinyje.
Tvenkinyje gyvena kelios rūšys afrikinių tigrinių tetrų, kaip ir Karibos tvenkinyje

Elektros gamyba

Valstybinė Zimbabvės elektros gamybos kompanija „Zimbabwe Electricity Supply Authority“ (ZESA) jau senai kelia mintį apie elektros gamybą Maniučio užtvankoje, tačiau trūkstant lėšų šie planai neįgyvendinami. Tyrimai rodo, kad vandens ištekliai leistų veikti dviem 350 kilovatų turbinoms 6000 valandų per metus. Taip būtų pagaminama 4,2 gigavatvalandžiai energijos per metus.

Irigacija

Maniučuo tvenkinio vandenimis buvo numatyti drėkinti agroindustrinio komplekso žemes ((2000 hektarų cukranendrių), esančių 40 km žemiaus užtvankos.
Vietiniai gyventojai bandė pradėti kelis irigacijos, naudojant tvenkinio vandenis, projektus, bet lėšų stygius neleido jų įgyvendinti.
Statant tvenkinį buvo numatyta vandenį naudoti drėkinti tiek pramoninio žemės ūkio, tiek vietinių gyventojų lkaukus. Šiuo metu vanduo naudojamas tik komerciniam drėkinimui. Numatyti drėkinti 3476 hektarai žemių, priklausančių vietiniams smulkiems ūkininkams, taip ir liko nedrėkinamos. 1995 m., kai rajone ir visoje šalyje buvo smarki sausra, tvenkinys tebeturėjo 80% vandens, bet šį drėkinimui tenaudojo tik stambūs komerciniai vartotojai.

Poilsis

Anksčiau prie tvenkinio atvykdavo turistai žvejoti ir kitaip pramogauti. Dabar jų atvyksta mažai, kadangi liūčių išplautais keliais gali pravažiuoti tik visureigiai.
Rodrigo Borja Cevallos

Biografija

Baigė Kito Amerikos koledžą, Ekvadoro universitetą, 1958 m. licenciatas, 1960 m. teisės daktaras. Studijų metais vadovavo Moksleivių teisių asociacijai, dirbo HCJB radijuje, dienraštyje „El comercio“, vėliau vertėsi advokato praktika, dėstė kaip valstybinės teisės profesorius, parašė konstitucinės teisėtyros straipsnių ir monografijų.
1962 m. nuo Liberalų partijos buvo išrinktas parlamento – Nacionalinio kongreso nariu. Po 1963 m. karinio perversmo atsidėjo profesijai – 1963 – 1983 m. Ekvadoro centrinio universiteto profesorius. 1966 m. grįžus civilinei valdžiai išrinktas (steigiamosios) Konstitucinės Asamblėjos nariu, kartu su kitais teisininkais rengė naują šalies Konstituciją.
1967–1970 m. Ekvadoro demokratinės kairės partijos (PID) iniciatorius ir ideologas, Ekvadoro Nacionalinio kongreso narys. 1983 m. Konstitucijos reformos dalyvis.
1978, 1984, 1998 ir 2002 m. kandidatavo prezidento rinkimuose, 1988–1992 m. Ekvadoro prezidentas. Jo valdymo pradžioje infliacija siekė 75,6 %, pabaigoje ekonomikos augimas, atgaivinus verslus ir žemės ūkį siekė 4,4 %. Įsteigė valstybinę naftos įmonę „Petroecuador“, įvykdė darbo rinkos reformą, padidinęs profsąjungų teises, 1992 m. inicijavo Andų pakto pasirašymą.
Nuo 1994 m. Šiaurės Karolinos universiteto profesorius. Sorbonos, Buenos Airių, Bolivijos, Ešvilio (JAV), Kordobos universitetų garbės daktaras. Keliolikos knygų, tarp jų „Politikos enciklopedija“ ir „Politinė ir konstitucinė teisė“ autorius.
1986–1989 m. Socialistų Internacionalo vicepirmininkas, nuo 1989 m. Socialistų Internacionalo garbės pirmininkas.
Sansija

Geografija

Sansija išsidėsčiusi pietvakariniame Sinbėjaus pakraštyje, šiaurėje ribojasi su Jingė, Šulinu ir Tučengu, rytuose ir pietryčiuose su Sindianu ir Vulajumi, vakaruose bei pietvakariuose su Taojuanu. Rajono kraštovaizdis kalvotas, išvagotas Sansijos, Dahano ir Hengsi upių.
Argentinos naujienos

Argentinos naujienos – Argentinos lietuvių savaitraštis, ėjęs Buenos Airėse nuo 1929 m. rugsėjo 20 d.

Istorija

Iš pradžių buvo liaudininkų pakraipos, nuo 1930 m. – katalikiškas. Nuo 1930 m. kovo 15 d. tapo dvisavaičiu laikraščiu „Pietų Amerikos naujienos“, kurios dviem leidimais ėjo iki 1930 m. liepos 5 d. ir iki 1931 m. kovo 31 d.
Leido J. Jokubaitis, redagavo Konstantinas Norkus (1929–1930 m.) ir V. Goštautas (1930–1931 m.)
Asta Skaisgirytė-Liauškienė

Biografija

1989 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė anglų filologijos studijas, diplomuota filologė.  1992–1993 m. studijavo tarptautinius santykius Tarptautiniame viešojo administravimo institute (Prancūzija).
1989–1990 m. savaitraščio „Atgimimas“ korespondentė, 1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo Tarpparlamentinių ryšių biuro vadovė, 1993–1994 m. LR užsienio reikalų ministerijos (LR URM) Politikos departamento Vakarų Europos skyriaus pirmoji sekretorė, 1994–1995 m. LR URM Politikos departamento Šiaurės Europos skyriaus vedėja, 1995–1998 m. LR Vyriausybės patarėja tarptautinių santykių klausimais, 1998–2003 m. LR nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Prancūzijos Respublikoje, 2002–2003 m. nereziduojanti LR nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Tuniso Respublikai, 2003 m. LR URM Europos šalių departamento ambasadorė ypatingiems pavedimams, 2003–2006 m. LR URM Personalo departamento direktorė, 2006–2009 m. LR nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Izraelyje. 
2009 m. birželio 15 d. ministras Vygaudas Ušackas paskyrė A. Skaisgirytę LR užsienio reikalų viceministre, atsakinga už dalyvavimą tarptautinėse organizacijose, konsulinę tarnybą, ryšius su užsienio lietuviais, santykius su Lotynų Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos valstybėmis.  Ministru tapus A.Ažubaliui, paskirta į tas pačias pareigas.
2012 m. spalio mėn. - 2017 m. rugpjūčio mėn. buvo Lietuvos ambasadorė Jungtinėje Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystėje, Omano Sultonatui, Etiopijos Federacinei Demokratinei Respublikai ir Portugalijos Respublikai.
2017 rugsėjo mėn. - 2019 liepos mėn. - URM Politikos direktorė
Šiuo metu - Lietuvos Respublikos Prezidento Gitano Nausėdos vyriausioji patarėja, Užsienio politikos grupės vadovė
Turi sūnų.
YVA

Istorija

2005 metais grupės hitai tapo dažnai grojamais radijo singlais; metų pabaigoje dainos buvo nominuotos Radiocentro geriausio metų debiuto nominacijai laimėti. Tais metais atitinkamą konkurso nominaciją laimėjo grupė „69 Danguje“. Kadangi 2006 m. grupės narė Goda Sabutytė perėjo iš grupės „Yva“ į pastarąją, YVA susirado naują šokėją Gintarę.
FC Honka Espoo

Istorija

Klubas įkurtas 1957 m. Tuo metu vadinosi Tapion Honka. Nuo 1975 m. vadinasi FC Honka.
Vankuverio Canucks

Istorija

Komanda įsikūrė 1945 m. Vankuveryje ir pradėjo žaisti PCHL lygoje. 1965 m. NHL paskelbė, kad plečia lygą, todėl komandos vadovas Fred Hume surengė prezentaciją NHL vadovams, bet jiems nepatiko, todėl "Vancouver Canucks" nepateko į NHL lygą.
1970 m. po ilgo tarimosi komanda pagaliau pateko į NHL.
Maišos jungtis

Maišos jungtis (angl. hash join) – viena iš jungties operacijų (join). Reliacinėse duomenų bazių valdymo sistemose vykdant užklausas, dažnai reikia sujungti kelias lenteles (santykius). Esant didelėms lentelėms ir nesant reikalingų indeksų, tokios užklausos vykdomos neefektyviai. Dažnai tokias jungties operacijas galima pagreitinti naudojant maišos lenteles. Pirmiasia sudaroma mažiau įrašų (kortežų) turinčios lentelės atributų, pagal kuriuos jungiama, maišos lentelė. Ji gali būti saugoma tiek vidinėje, tiek ir išorinėje kompiuterio atmintyje. Tada tikrinami visi iš eilės didesnės lentelės atributai (pagal kuriuos jungiamos lentelės, vadinami maišos raktu), t. y. skaičiuojami jų maišos kodai ir tikrinami sutapimai.
KK186

Maršrutas

Kelias prasideda Kybartuose, sankryžoje su magistrale  A7  Marijampolė–Kybartai–Kaliningradas  ( E28  Berlynas-Gdanskas-Kaliningradas-Marijampolė-Prienai-Vilnius-Minskas ). Eina Vilkaviškio rajone. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Kybeikiai, Matlaukys, Girėnai, Totorkiemis, Rėčiūnai. Baigiasi Vištytyje. Kelias kerta šias upes ir upelius: Karklę, Šilupę, Lieponą.
Aksajus (Kazachstanas)

Istorija

Iki 1967 m. buvo nedidelė gyvenvietė Kazachstanas. Vėliau jai suteiktas miesto statusas, pradėta vystyti naftos ir dujų gavybos pramonė.
San Luis Potosi (valstija)

Geografija

Valstija išsidėsčiusi daugiausia Meksikos kalnyne. Rytinį pakraštį kerta Rytų Siera Madrė. Aukščiausia vieta – Cerro Grande, 3180 m. Pagrindinė upė – Panukas.
Edinburgo universitetas

Įkūrimas

Įkurtas Edinburgo Miesto Tarybos, universitetas iš pradžių buvo žinomas, kaip Teisės koledžas, įsikūręs vyskupo Robert Reid paliktose patalpose. Padedant Miesto Tarybai ir Miesto Ministrams, ši institucija praplėtė savo sferą ir, po Tarybos peticijos ir Jokūbo VI patvirtinimo, 1582 m. formaliai tapo universitetu. Šis žingsnis tuo metu buvo neįprastas, nes dauguma universitetų būdavo įkurti per Popiežiaus bules. Mokymas buvo pradėtas 1583 m., vadovaujant jaunam Šv. Endriu universiteto absolventui Robert Rollock. Tuo metu tai buvo jau ketvirtasis Škotijos universitetas, nors daug gausiau apgyvendinta ir turtingesnė Anglija tuo metu turėjo tik du. Prasidėjus XVIII amžiui, Edinburgas jau buvo pagrindinis Europos Apšvietos centras.
Lepelis

Istorija

Lepelio sritis IX-XII amžiais priklausė Polocko kunigaikštystei, XIII-XIV a. pradžioje – Vitebsko kunigaikštystei, o nuo XIV amžiaus I pusės pateko į Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės sudėtį.
XV amžiuje Lepelis priklausė Lietuvos didiesiems kunigaikščiams. 1439 m. Mykolas Žygimantaitis Lepelio žemes padovanojo Vitebsko Romos katalikų bažnyčiai. Tai pirmasis šios vietovės paminėjimas rašytiniuose šaltiniuose. Žygimantas Senasis 1541 m., gavęs popiežiaus sutikimą, Lepelio valdas padovanojo Vilniaus katedrai (kapitulai). Vykstant Livonijos karui Vilniaus vyskupijos dvasininkija, suprasdama, kad nesugebės apginti šių valdų nuo Maskvos Didžiosios kunigaikštystės karinių išpuolių, 1563 m. Lepelį grąžino Žygimantui Augustui. Pastarasis 1568 m. Lepelį atidavė valdyti aktyviam Livonijos karo dalyviui, Smolensko kaštelionui Jurijui Zenovičiui, iki jo gyvenimo pabaigos. Vėliau Lepelis buvo atiduotas Polocko vaivadai Mikalojui Dorohostaiskiui. Steponas Batoras apie 1582 m. iš M. Dorohostaiskio Lepelį susigrąžino ir vėl padovanojo Vilniaus katedrai, kuri 1586 m. už 1200 kapų grašių jį pardavė Leonui Sapiegai. Didikas XVI amžiaus pabaigoje į kitą Ūlos krantą perkėlė gynybinę pilį, katalikų ir ortodoksų bažnyčias, taigi į naujoje ir dabar esančioje vietoje įkūrė Naująjį Lepelį. 1604 m. fundavo Romos katalikų šv. Kazimiero bažnyčią. 1609 m. L. Sapiegą Naująjį ir Senąjį Lepelį užrašė Vilniaus bernardinių (klarisių) vienuolynui, veikusiam prie šv. arkangelo Mykolo bažnyčios, kurią jis fundavo kaip savo šeimos mauzoliejų. Dėl pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo metu iš LDK atimtų ir prie Rusijos imperijos prijungtų rytinių LDK teritorijų 1772-1776 m. Lepelis buvo Polocko vaivadijos centru ir čia posėdžiaudavo žemės ir pilies teismai.
Per 1793 m. Antrąjį Abiejų Tautų Respublikos padalijimą Lepelis pateko į Rusijos imperijos sudėtį.
1805 m. balandžio 5 d. Lepeliui suteiktos miesto teisės.
1797-1805 m. Lepelio apylinkėse įrengtas Berezinos kanalas – 173 kilometrų ilgio, 14 šliuzų turintis dirbtinis vandens kelias, Bereziną (Dniepro intakas) sujungęs su Ūla (Daugyvos intakas), o Baltijos jūrą – su Juodąja. Kanalas, kurio pirminė idėja kilo LDK laikais – 1701 m., o Rusijos imperijos valdymo metu realizuota pagal grafo Tado Čackio 1794 m. projektą, atidarytas 1815 m. ir intensyviai naudotas prekybos tikslais – daugiausiai plukdant medieną, iki XX amžiaus pradžios. Kanalas sugriautas 1941 m. – Antrojo pasaulinio karo metu. XIX amžiuje Berezinos kanalas turėjo didelę reikšmę Lepelio ekonominiam ir socialiniam gyvenimui. 1814 m. miestelyje įsteigta Berezinos kanalo mokykla, kurioje 1833-1839 m. dėstė Jonas Čečiotas.
Matty Lee

Biografija

2012 m. ir 2013 m. Europos jaunimo čempionas. 2015 m. Europos žaidynių čempionas. 2016 m. pelnė Europos čempionato sidabrą mišrių porų sinchroniniuose šuoliuose. 2017 m. pelnė sidabrą pasaulio čempionato mišrių porų sinchroniniuose šuoliuose. 2019 m. pasaulio vandens sporto čempionato vyrų 10 m platformos sinchroninių šuolių rungtyje, kartu su Tom Daley, pelnė bronzos medalius.
Frotažas (dailė)

Frotažas (pranc. frottage, 'trynimas') – įvairių daiktų faktūros atspaudo gavimo technika, būdinga siurrealizmo dailės technikai, grindžiama automatizmo metodu. Ant reljefinio paviršiaus (monetos, medalio, neobliuotos lentos) dedamas popierius, kartais drobė ir trinamas pieštuku, kreidele arba dažuose pamirkytu tamponu. Gaunama faktūra ir raštai, sukuriamos netikėtos vaizdinės asociacijos. Frotažo metodas taikomas ir šiuolaikinėje tapyboje.
Šią techniką 1925 m. savo grafikos ir tapybos darbuose pradėjo naudoti vokiečių dailininkas Maksas Ernstas.
Lietuvos futbolo varžybos 1977 m.

Pirmasis etapas

Iš pradžių pirmenybės vyko dviejose grupėse vieno rato sistema.

A grupė

„Žalgirio“ zonoje stipriausios komandos buvo Maistas Kaunas, Žalgiris Naujoji Vilnia, Sirijus Klaipėda, Elnias Šiauliai ir ISM Panevėžys, o „Nemuno“ zonoje – Utenis Utena, Tarybų Lietuva Kalvarija, Mituva Jurbarkas ir Keramikas Daugėliai.
Kauno kraštas

Kauno kraštas – Kauno krašto apskričių laikraštis, ėjęs 1994–1995 m. Kaune.

Istorija

Buvo leidžiamas vietoj miesto laikraščio „Vakarinis Kaunas“, skiriamas Kauno miesto bei rajono ir 10 aplinkinių rajonų skaitytojams. Leistas 3 kartus per savaitę. Tiražas 1994 m. – 31 000 egz., 1995 m. – 10 000 egz.
Redaktorius Antanas Marčiulionis.
Beovulfas

Beovulfas – viena iš seniausių žinomų senąja anglų kalba parašytų epinių poemų, parašyta apie 700 – 1000 m. Ji ilgesnė nei dauguma anglosaksiškų poemų (3182 eilučių). Poema yra dviejų dalių, kurias sieja tik pagrindinis herojus Beovulfas. Rankraštyje poema neturi pavadinimo, „Beovulfu“ ji vadinama nuo XIX amžiaus.
Poema apie Beovulfą pasižymi nepaprastai sudėtinga sandara. Tokia, kokia mus pasiekė vieninteliame rankraštyje, ji, be abejonės, yra vėlesnės kilmės paminklas. Tačiau išlikusios rašytinės redakcijos pagrindą sudaro senesnės vienos ar kelių sakmių redakcijos, susijusios, matyt, su liaudies dainų tradicija.
Poema pasižymi labai ištobulinta literatūrine technika. Kaip ir visi anglosaksų poezijos kūriniai, ji parašyta senovės germanų aliteracinėmis eilėmis, kurioms būdinga itin išradingos literatūrinės priemonės, jų gausa.
Romas Gružauskas

Romas Gružauskas (g. 1956 m. gegužės 9 d. Raseiniuose) – Lietuvos zooinžinierius, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1979 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1993 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Nuo 1979 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1993–1998 m. mokslo reikalų prorektorius, nuo 2001 m. Specialiosios zootechnikos katedros vedėjas. Nuo 1994 m. profesorius. 1988–1989 m. stažavo Leipcigo, 1991–1992 m. Halės universitete. 1993 m. įkūrė paukščių lesalų ir paukštininkystės produktų mokslinę laboratoriją.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų kryptys: pašarų kokybė, paukščių virškinimo fiziologija, biologijos aktyvių medžiagų panaudojimas paukščių mityboje, kiaušinių ir paukštienos kokybės vertinimas. 3 išradimų autorius, su kitais.
Antanas Martusevičius (1863)

Antanas Martusevičius (1863 m. vasario 25 d. Padubysio dvaras, Šiluvos valsčius – 1944 m. rugsėjo 9 d. Kaunas) – Rusijos, Latvijos ir Lietuvos karinis veikėjas, generolas leitenantas.

Biografija

1883 m. baigė Pavelo karo mokyklą Sankt Peterburge, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Artilerijos brigados vadas, dalyvavo Japonijos-Rusijos kare ir Pirmajame pasauliniame kare; 1915 m. generolas majoras. Nuo 1917 m. vasario mėn. faktiškai vadovavo 110 pėstininkų divizijai, nuo 1917 m. gruodžio mėn. – jos vadas. Nuo 1918 m. gyveno Rygoje.
1919 m. kovo mėn. mobilizuotas į miestą užėmusią Raudonąją armiją. Dalyvavo Rusijos pilietiniame kare; Latvijos Pirmosios latvių šaulių divizijos vadas, 1919 m. spalio mėn. kartu vadovavo Tarybų Rusijos kariuomenės smogiamajai grupei, kuri prie Oriolo išėjo į baltagvardiečių Savanorių armijos užnugarį ir sustabdė jos puolimą Maskvos link. 1919 m. lapkričio mėn. – 1920 m. vasario mėn. Latvijos tarybų valdžios karinio komisariato vadovas, 1920 m. vasario – rugpjūčio mėn. tarnavo Tarybų Rusijos 15-osios armijos štabe (Velikije Luki).
1921 m. grįžo į Lietuvą, 1921 m. balandžio mėn. stojo į Lietuvos kariuomenę, ypatingųjų reikalų karininkas prie Krašto apsaugos ministerijos, kariuomenės vado, 1921 m. gegužės – 1922 m. spalio mėn. kariuomenės artilerijos viršininkas. 1921 m. generolas leitenantas. 1921–1922 m. Karo tarybos narys, 1922 m. spalio mėn. – poligono viršininkas. Nuo 1922 m. pab. gyveno Raseiniuose, Kredito banko direktorius. 1944 m. rugsėjo 6 d. per bombardavimą sužeistas, ligoninėje mirė.
Drakulos duktė

Turinys

Aplankiusi mirties patale gulinčią senelę, jauna mergina sužino, jog jų kilmingoje giminėje yra vampyrų. Mergina kartu su savo drauge ir dėde apsigyvena sename šeimos name, o miestelyje prasidėjus paslaptingoms mirtims, mergina tampa pagrindine įtariamąja...
Silenės piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Kamradžų piliakalnis 13 km
Tervetės piliakalnis 13 km
Vilcės piliakalnis 9 km 
Lyčų piliakalnis 24 km
Žagarės piliakalnis 11 km
Auželių piliakalnis 57 km
Rekčių piliakalnis 46 km
Jurgaičių piliakalnis 40 km
Kalnelio piliakalnis 16 km