google/wiki40b huggingface dataset:
Šiaulių Romuvos gimnazija

Istorija

„Romuvos“ gimnazija įkurta 2005 m. rugsėjo 1 d. reorganizavus „Romuvos“ vidurinę mokyklą į pagrindinę mokyklą (dabar progimnaziją) ir gimnaziją. Tarp šių mokyklų palaikomas itin glaudus bendradarbiavimas, vykdomi bendri projektai. Pasirašytos asocijuotų mokyklų sutartys su Šiaulių Romuvos progimnazija, Šiaulių Dainų progimnazija, Šiaulių Gytarių progimnazija. Dalis asocijuotų mokyklų mokinių tęsia mokymąsi „Romuvos“ gimnazijoje. Ši gimnazija buvo renovuota, įrengiant neįgaliesiems pritaikytą liftą, apšildant išorines sienas, įrengiant modernias klases.
Pašilės Šv. Jurgio bažnyčia

Istorija

Dvarininkas Jurgis Jucevičius 1781 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Kaltinėnų parapijos filija. 1795 m. įkurta parapija, bažnyčiai dovanotas žemės sklypas. 1863 m. minima parapinė mokykla. 1883 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1908–1913 m. veikė „Saulės“ draugijos mokykla.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, kryžminio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė, kurioje XX a. 8 deš. buvo trys varpai (vienas lietas 1620 m., kiti du – 1795 m.).
Vertumnas

Romėnų mitologijoje Vertumnas (lot. Vertumnus) – permainų dievas, Pomonos vyras. Jis buvo metų laikų kaitos, augalų ir sodų augimo, upės tėkmės, žmonių nuotaikos, vaisių brandos stadijų dievas. Vertumnas panorėjęs galėjo keisti formą, naudodamas šią galią pergudravo Pomoną ir įtikino ištekėti už jo. Vardas kildinamas nuo „vertere“ (kintantis).
Françoise Sagan

Françoise Sagan (tikr. Françoise Quoirez, 1935 m. birželio 21 d. Kažarke – 2004 m. rugsėjo 24 d. Kalvadose) – prancūzų rašytoja ir dramaturgė. Jos slapyvardis paimtas iš M. Prusto romano veikėjos princesės de Sagan. 1985 m. apdovanota Monako kunigaikščio premija už indėlį į literatūrą.

Gyvenimas ir kūryba

Fransuaza buvo auklėjama griežtai katalikiškai, mokėsi elgetaujančiųjų vienuolių vienuolyno mokykloje Paryžiuje ir Sakre Kiore. Draugaudama su Andrės Marlo dukra Florensija, anksti susidomėjo literatūra. Jos mėgstami autoriai, be Marselio Prusto, buvo Gustavas Floberas, Simona de Bovuar ir Žanas Polis Sartras. Sulaukusi 16 metų, ji baigė mokyklą ir Sarbonos universitete pradėjo studijuoti literatūrą.
1954 m. aštuoniolikmetė Fransuaza per tris savaites parašė savo pirmąjį romaną "Sveikas liūdesy", iš karto tapusį bestseleriu ir tais pačiais metais apdovanotą kritikų premija (Prix des Critiques). Po 4 metų jau į 19 kalbų išverstą knygą Otas Premindžeris panaudojo savo filmo scenarijui. Romanui sulaukus neįtikėtinos sėkmės, Fransuaza Sagan nutraukė studijas ir tapo laisva rašytoja. Pastaraisiais dešimtmečiais ji reguliariai rašė romanus (šiuo metu jų yra daugiau nei 20), pagal kurių daugumą sukurti kino filmai. Paskutinės Fransuaza Sagan knygos taip pat nesitraukė iš labiausiai perkamų knygų sąrašo. Be romanų, autorė sukūrė keletą pjesių, dainų tekstų, apsakymų ir dalyvavo režisuojant daugumą filmų. Moterims skirtame žurnale "Elle" šeštajame dešimtmetyje ji išspausdino daug kelionių aprašymų. Kairiųjų pažiūrų Fransuaza Sagan įvairiomis progomis reaguodama į įvykius yra pareiškusi savo politinę nuomonę. Artimai draugavo su Žanu Poliu Sartru, protestavo prieš karą Alžyre. Parašė straipsnį apie Fidelį Kastro valdomą Kubą, o 1990 m. apie Michailą Gorbačiovą. Neseniai pasirodžiusią atsiminimų knygą "Žvilgnis atgal" prancūzų spauda sutiko su susižavėjimu.
Vilemitas

Vilemitas – silikatų klasės mineralas, cinko silikatas (Zn₂SiO₄). Cinko rūda. Vilemitas dažnai pasitaiko su raudonu cinkitu (cinko oksidas) ir franklinitu ((Fe, Mn, Zn)(Fe, Mn) ₂O₄) (daug geležies turintis cinko mineralas pasitaikantis smailiuose juoduose izometriniuose oktaedriniuose kristaluose ir kūnuose).
Stipriai fluoresencuoja (žaliai) trumpabangėje ultravioletinėje šviesoje.

Randamas įvairiose vietose, daugiausiai Arizonoje bei Franklin Furnace („Franklino Krosnyje“), Niu Džersyje (cinko, geležies, magnio telkiniai).

Pavadinimo kilmė

Pavadintas Nyderlandų karaliaus Viljamo I (1772–1843) garbei.
Verslo administravimo magistras

Verslo administravimo magistras (angl. Master of Business Administration, MBA) – kvalifikacinis laipsnis, suteikiamas, baigus podiplomines vadybos studijas.

Studijų kaina

Studijų kaina skiriasi. Magistro studijos Vilniaus universiteto Tarptautinio verslo mokykloje atsieis 12.000 Lt per 1,5 metų, 27.600 Lt – mokslai ISM, apie 39.500 Lt reikia mokėti BMI. Europoje EMBA kaina svyruoja apie 140.000 Lt už visas studijas. Dvejų metų MBA programa elitinėje Harvardo verslo mokykloje kainuoja 230.000 Lt, IE verslo mokykloje Madride 13 mėnesių IMBA programa – 200.000 Lt , panašiai ir Londono verslo mokykloje.

Karjera

Tyrimai rodo, kad baigusieji prestižinę INSEAD verslo mokyklą Prancūzijoje ir pradėjusieji dirbti finansų srityje po trejų metų vidutiniškai uždirba 280.000 Lt per metus (priešmokestinė suma). Tie, kurie pasirenka konsultacijų verslą ir gamybą, gauna kiek mažiau – 250.000 Lt.

Lietuvoje

Lietuvoje dabar vadovams skirtą, o pasaulyje neoficialiai „lengvuoju MBA“ vadinamą EMBA (angl. Executive Masters of Business Administration) siūlo jau du VU TVM konkurentai: Baltijos vadybos institutas ir ISM Vadybos ir ekonomikos universitetas.

Vertinimai

MBA pasaulyje laikomas universaliausiu verslo išsilavinimu ir viena geriausių investicijų į didesnio uždarbio perspektyvas. Todėl rinkoje programą stengiasi pasiūlyti daugelis verslo mokyklų, o darbdaviams absolventus tenka rinktis ir vertinti pagal mokyklos reputaciją, atsižvelgti į programos akreditaciją federacijoje ar vertinti programas pagal mokyklos partnerių vardus.
Bet ne visi tokias programas vertina teigiamai. Pavyzdžiui, Henris Mintsbergas yra kritiškai atsiliepęs apie Verslo administravimo magistro studijas, kurios, jo teigimu, „paruošia žmones vadovauti niekam“, neparengia vadovų, galinčių gerai klausytis kitų.
Tulžis

Tulžis (lot. bilis, chole) – kepenų gaminamas klampokas, kartus, neutralus ar silpnai šarminės reakcijos žalsvai gelsvas sekretas, kuris kaupiamas tulžies pūslėje. Per parą pasigamina apie 1 litrą tulžies. Joje gausu pigmentų, tulžies rūgščių, cholesterino, mucino, mineralinių medžiagų ir kt. Tulžį gelsvai nudažo bilirubinas, kuris yra eritrocitų irimo produktas, o biliverdinas – žalsvai.
Tulžis labai svarbi virškinime. Jos šarminis sekretas neutralizuoja rūgštų skrandžio turinį ir slopina jo veikimą. Jos rūgštys aktyvina kasos sulčių fermentą lipazę, skatina tripsiną, tirpdo riebalų rūgštis. Tulžies rūgštys suskaido (emulguoja) riebalus į mažas daleles. Be to, tulžies rūgštys skatina žarnų peristaltiką, kovoja su mikrobais, padeda vitaminams A, D, E, K rezorbuotis žarnyne.
Lietuva (biuletenis)

Istorija

Leidžia filatelistų draugija „Lietuva“ 3 kartus per metus. Tiražas 1985 m. – 200 egz.
Redaktoriai: B. Jurėnas, Ieva Lukas, J. Liubinskas, E. Jasiūnas, I. Sakalas, L. Kairys, J. Žygas, J. Čėsna, E. Petrauskas, J. Adomėnas, A. Beleška.
Lietuvos kariuomenės maisto davinys

Lietuvos kariuomenės maisto davinys – sauso maisto davinys, Lietuvos kariuomenės Materialinių resursų departamento išduodamas kariams, kai nėra galimybės juos aprūpinti karštu maistu lauko pratybų ir mokymu metu, per karines operacijas. Kariams jų išduodama tiek, kiek priklauso pagal patvirtintas maitinimo normas, t. y. vienam maitinimui – vienas sausojo davinio paketas. Sausojo davinio paketai tiekiami tik kariuomenei, o nedideliais kiekiais pagal sutartis gali būti aprūpinami ir ugniagesiai bei šauliai. Per metus nuperkama apie 200 tūkstančių sausųjų davinių.
Alytaus Panemunės progimnazija

Istorija

1988 m. rugsėjo 1 d. – Alytaus miesto 11-oji vidurinė mokykla; 1994 m. rugsėjo 1 d. – Alytaus Panemunės vidurinė mokykla; 2011 m. rugsėjo 1 d. – Alytaus Panemunės pagrindinė mokykla. 2018 m. rugsėjo 1 d. – Alytaus Panemunės progimnazija.
Sparnų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Ciecerės piliakalnis 28 kmEzerlūkių piliakalnis 10 km
Smiltniekų piliakalnis 9 kmDuobelės pilis 15 kmInčėnų piliakalnis 20 kmUoganų piliakalnis 3,1 kmPlatkajų piliakalnis 33 kmLuokavos piliakalnis 20 km
Raktė 25 kmDelinkalnio piliakalnis 9 km
Kamradžų piliakalnis 17 km
Berželė

Istorija

Berželė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1572 m. Kaimo pavadinimas siejamas su aplink augusiais dideliais beržynais. Šiame regione išlikę nemažai vietovardžių, su šaknimi berž- (Kalnaberžė, Šlapaberžė, Beržai, Paberžė).
XX a. pr. minimas Berželės (Berżałka) kaimas ir dvaras Surviliškio valsčiuje.
2011 m. liepos 27 d. kaimą nuniokojo stiprus viesulas.

Aplinkinės gyvenvietės

Pakruostė – 4 km
Surviliškis – 3 km 
Pakruostėlė – 1,5 km
Dembnė – 1 km
Šlapaberžė – 5 km
Sūriškiai – 1 km
Kalnaberžė – 2,5 km
Virginija Gaigalaitė

Virginija Gaigalaitė (g. 1954 m. gegužės 19 d. Linkuvoje) – Lietuvos matematikė, gydytoja neurologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė, fizinių mokslų daktarė.

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą. 1981 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatė. 1987 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. 2002 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
1982–1991 m. dirbo Vilniaus universiteto Širdies ir kraujagyslių klinikoje, 1991–2002 m. Neuroangiochirurgijos klinikoje. Nuo 1991 m. dėsto Vilniaus universiteto Medicinos fakultete. Nuo 2002 m. dar ir Neurologijos ir neurochirurgijos klinikos vyriausioji mokslo darbuotoja.
Mokslinio darbo kryptis – insulto diagnostika ir gydymas, Parkinsono ligos gydymas. Parašė apie 100 mokslinių straipsnių.
Zengė

Zengė (veng. Zengő) – kalnas pietų Vengrijoje, Baranios medėje, netoli Kroatijos sienos; Mečeko kalnų aukščiausia vieta. Aukštis – 682 m. Viršūnėje įrengtas apžvalgos bokštas, taip pat yra viduramžių tvirtovės, greičiausiai pastatytos ant romėnų žvalgavietės, liekanos. Zengė pasiekiama keliais iš Pečvarado bei Hošsuhetėnio.
Zengės šlaitai apaugę miškais, tik čia auga endeminiai banatiniai bijūnai (Paeonia officinalis banatica). Kalno papėdėje stovi Piušpeksentlaslo rūmai.
2005 m. ant Zengės ketinta pastatyti NATO radarą, tačiau aplinkosaugininkai ir vietos gyventojai pasipriešino valdžios užmačioms.
Jean-Baptiste Greuze

Žanas Batistas Grezas (pranc. Jean-Baptiste Greuze, 1725–1805 m.) – Prancūzijos XVIII a. dailininkas.

Biografija

Žanas Batistas Grezas gimė 1725 m. rugpjūčio 21 d. Turniu mieste. Jo tėvas buvo meistras amatininkas, plytų klojėjas. Ž. B. Grezas iš pradžių mokėsi tapybos Lione pas Charles Grandon (1691−1762), 1750 m. atvyko į Paryžių, kur pratęsė studijas Karališkojoje tapybos ir skulptūros akademijoje. Ž. B. Grezas sulaukė didelės sėkmės moralizuojančio turinio paveikslu „Tėvas skaito Bibliją vaikams“ savo pirmojoje ekspozicijoje 1755 m. Paryžiaus salone. Tapytojas buvo paveiktas XVII a. olandų žanrinės tapybos. 1755 m. Ž. B. Grezas išvyko į Italiją, tačiau italų dailė jo ženkliau nepaveikė. Ankstyva sėkmė sąlygojo jo tolimesnės karjeros konfliktus su kitais tapytojais ir rėmėjais. Prie to neprisidėjo jo 1759 m. vesta žmona Anne Marie Babuty, kuri flirtavo su pozuojančiaisiais portretams ir Ž. B. Grezo mokiniais. 1759 m. jis susipažino su Deni Didro, kuris skatino melodramatiškų scenų tapybą. Ž. B. Grezas sulaukė didelės sėkmės su paveikslais „Kaimo sužadėtuvės“ (1761), „Tėvo prakeikimas“ ir „Sūnus palaidūnas“ (abu 1765).
Apie 1765 m. Ž. B. Grezas buvo užsirekomendavęs portretų tapytojas. Nemenką grupę jo paveikslų sudarė jaunų merginų žanriniai paveikslai. Jis bandė būti priimtas į akademijos narius istorinio tapytojo statuse 1769 m. pateikęs didelių matmenų istorinį paveikslą „Septimijus Severas kaltina Karakalą“, tačiau akademikai sutiko jį įvertinti tik kaip žanrinį tapytoją. Įsižeidęs Ž. B. Grezas vėliau 30 metų paveikslus eksponavo tik savo studijoje. Tarp jo klientų buvo madam de Pompadur, Rusijos carienė Jekaterina II ir kiti aukštuomenės atstovai. D. Didro jį laikė geriausiu laikmečio tapytoju. Po 1780 m. dailininko autoritetas pradėjo kristi, jo paveikslai prarasti paklausą. 1793 m. jis išsiskyrė su žmona ir 1800 m. išstatė savo paveikslų oficialiame Paryžiaus salone, tačiau tuo metu jo tapyba publikos akyse jau buvo nustelbta jaunesnių dailininkų, kurie propagavo klasicistinį stilių. Žanas Batistas Grezas mirė 1805 m. kovo 21 d. Paryžiuje, palaidotas Monmartro kapinėse. Turniu mieste yra Grezo vardo muziejus.
Butautas

Kilmė

Kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Gediminaičių giminės, Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Kęstučio sūnus. Broliai Patrikiejus, Vytautas, Tautvilas, Žygimantas Kęstutaitis. Pirmą kartą jį mini Janas Dlugošas, aprašydamas 1336 m. lietuvių reidus į Mozūriją. Bet mini kaip Gedimino sūnų, todėl ši informacija laikoma nepatikima.
Žinomas Lietuvoje paliktas jo sūnus Vaidutis (apie 1365–1422 m.), kuris apie 1381 m. išvyko į Europą, 1387 m. studijavo Paryžiuje. 1401 m. pusbrolis Jogaila jį pakvietė į Lenkiją, kur jis tapo Jogailos universiteto rektoriumi 1401–1402 m.

Butauto sąmokslas

Pirmi patikimi duomenys skelbia, kad 1365 m. Algirdui ir Kęstučiui išvykus į Voluinę padėti broliui Liubartui, Butautas, susitaręs su bajorais ketino užgrobti valdžią Lietuvoje. Tačiau Vilniaus pilininkas Dirsūnas sužinojo apie jo planus. Sąmokslui nepavykus didžiūno Dirsūno sulaikytas ir įkalintas Vilniuje. Bet jo bendrininkas Survila išgelbėjo jį ir užmušė Dirsūną. Butautas, Survila ir penkiolika jų šalininkų turėjo bėgti. 1365 m. liepos 25 d. atvyko į Įsrutį pas Vokiečių ordino kryžiuočius. Vėliau Karaliaučiuje pakrikštytas Henriko vardu. 1365 m. rugpjūčio mėn. jo vedama kryžiuočių kariuomenė per Ukmergę pasiekė Vilnių, bet jo neužėmė. Per 12 dienų reidą buvo nuniokota Kernavė ir Maišiagala.

Prahoje

Po nepavykusio žygio Survila pasiliko Karaliaučiuje, o Butautas nuvyko į Prahą pas Šv. Romos imperatorių, Vokietijos ir Čekijos karalių Karolį IV. Butautas paminėtas kaip kelių susitarimų liudininkas. Su karaliumi 1368–1369 m. dalyvavo žygyje į Italiją pas popiežių Urboną V.
Karaliaus Karolio IV rūmuose apsilankiusį vokiečių poetą Šondochą (vok. Schondoch) Butauto istorija įkvėpė parašyti poemą apie Lietuvos karalių, kuris atsivertė į krikščionybę.
1370–1372 m. Butautas gyveno imperatoriaus dvare Prahoje. Iš Karolio IV gavo kunigaikščio titulą ir vasalo teisėmis vokiečių žemių.
Mirė Prahoje praėjus dvejiems metams po jo globėjo Karolio IV mirties, 1380 V 7. Palaidotas Šv. Tomo bažnyčioje, rūsiuose prie centrinio altoriaus. 1413 m. jo brolis Vytautas užsakė Rekviem mišias jo atminimui, todėl kartais neteisingai nurodoma jo mirties data.
Â

Â ir â (A su diakritiniu ženklu – cirkumfleksu) yra friulų, rumunų, vietnamiečių, prancūzų, galisų, portugalų, fryzų, valų, turkų, ir valonų abėcėlės raidė .
Sognės fjordas

Sognės fjordas (norv. Sognefjorden) − didžiausias fjordas Norvegijoje ir antras pagal dydį pasaulyje, po Skorsbio fjordo.
Sognės fjordas yra tik vienas iš maždaug 200 didesnių fjordų išraizgiusių vakarinę Norvegijos pakrantę. Tik plačiausioje vietoje siekiantis 5 km, Sognės fjordas − ilgiausias ir giliausias Norvegijoje, įsibrovęs į krašto gilumą 184 km. Vandens gylis jame − apie 1200 m, o visas slėnio gylis yra 2100 m − beveik 600 m daugiau nei JAV Didžiajame kanjone.
Sognės fjordo gamtovaizdį suformavo ledynai. Granito kalnai yra maždaug 2000 milijonų metų senumo. Maždaug prieš 50 milijonų metų kalnais tekėjusios upės pradėjo graužti slėnius, o ledynmečiu atslinkus ledui, buvusių upių vagomis, gremždami slėnių dugnus, slinko ledo luitai. Ledynams pasitraukus, paskutinio ledynmečio pabaigoje, prieš kokius 10 000 metų, slėnius užtvindė jūros vanduo.
Ledynų išskobti slėniai daugiausia yra U raidės formos stačiomis sienomis, vidury trasos paprastai gilesni negu žiotyse. Taip yra ir Sognės fjorde: vandens gylis žiotyse yra 170 m, o už 50 km, šalia Vadheimo (Vadheim), daugiau nei septyniskart didesnis.
Jostedalio ledynas (Jostedalsbreen) − dengia kalnus šiaurės rytuose nuo Sognės fjordo. Jostedalio vandenys teka į Fjarlando fjordą (Fjærlandsfjorden), atsišakojantį iš Sognės fjordo, ir į Lustros fjordo (Lustrafjorden) atšaką − Gaupnės fjordą (Gaupnefjorden). Tai didžiausias žemyninės Europos ledynas − iki 300 m storio ir 425 km² ploto.
Ledyno vanduo net vasarą vėsina Sognės fjordo vandenis. Norvegija yra tose pačiose platumose kaip Aliaska ir Rytų Sibiras, o fjordas − tik 800 km į pietus nuo Šiaurės poliarinio rato. Tačiau Golfo srovę pratęsianti Atlanto srovė atneša iki Sognės fjordo krantų šilumos iš Karibų jūros, padarydama klimatą pakankamai švelnų.
Gyventi šiame krašte nelengva. Saulėtais orais stačios slėnio sienos didžiąją dienos dalį meta ilgus šešėlius, o kai debesuota, nuo jūros slenkantis rūkas neša vėsą. Vietiniai gyventojai prisiduria prie savo pajamų vasarą aptarnaudami tūkstančius turistų, atvykstančių pasigėrėti Norvegijos gamtos didybe. Ypač įspūdingas Jotunheimeno nacionalinio parko (Jotunheimen nasjonalpark) Vetiso krioklys, krintantis 275 m į Ardalio fjordą (Årdalsfjorden), ryčiausią Sognės fjordo atšaką.
MFA Žalgiris B

Istorija

Klubo užuomazgos yra 2013 metai, kai susibūrė Moterų futbolo akademijos komanda, kuri buvo pavadinta žymeniu „Žalgiris“.
Nuo 2013 m. klubas dalyvauja Moterų A lygos čempionate bei kituose LMFA organizuojamuose futbolo turnyruose.
Vėliau buvo suburta ir dublerių ekipa, kuri dalyvauja Lietuvos moterų futbolo Pirmojoje lygoje. 2015 m. MFA „Žalgiris“-„Ainiai“ užėmė antrą vietą, o 2016 m. MFA „Žalgiris-2“ užėmė trečią vietą. 
2017 m. LMFA I lyga pirmenybėse komanda iškovojo nugalėtojų vardus. 
2018 m. žaidė LMFA I lygos pirmenybėse, tačiau čempionių titulo apginti nepavyko.
2019 m. „bekių“ komanda nebuvo suformuota, nes pagrindinė komanda iškrito iš moterų A lygos.

Klubo pavadinimas, logotipas ir spalvos

Žalgiris, tai lietuviškas žodis, kurio reikšmė žalias miškas, o istorine prasme, reiškia Žalgirio mūšį.

Logotipas

Jame vaizduojamas kamuolys, ant jo puikuojasi MFA ŽALGIRIS užrašas, bei merginos su kamuoliu siluetas.

Apranga

Ekipa žaidžia baltais marškinėliais, žaliais šortais bei baltomis kojinėmis.
Algirdas Henrikas Malachovskis

Algirdas Henrikas Malachovskis (1923 m. lapkričio 22 d. Vilniuje – 1991 m. vasario 23 d. ten pat) – Lietuvos biochemikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1948 m. baigė Vilniaus universitetą. 1967 m. biologijos mokslų daktaras.
1948–1962 m. dirbo Eksperimentinės medicinos ir Onkologijos institutuose, 1962–1967 m. – Zoologijos ir parazitologijos institute, 1962–1968 m. dar ir Vilniaus universiteto dėstytojas, Biochemijos ir biofizikos katedros vedėjas. 1967–1989 m. Biochemijos instituto Biologiškai aktyvių medžiagų tyrimo laboratorijos vadovas; nuo 1984 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo svarbiausia sritis – kofermento kokarboksilazės ir kitų B grupės vitaminų antitoksinio veikimo mechanizmo, naujų priešnavikinių preparatų toksiškumo, jų taikymo eksperimentinėje chemoterapijoje tyrimas. Su kitais susintetino, ištyrė ir įdiegė į gamybą vaistinius preparatus tiamindifosfatą, lofenalį, troksozoną ir kitus.
Rožinis varnėnas

Paplitimas

Eurazijoje paplitęs nuo Vengrijos iki Altajaus ir Pamyro. Šiaurinė arealo riba eina Volgos vidurupiu, šiaurės Kazachstanu, pietuose siekia iki Mažosios Azijos, Afganistano, Viduržemio jūros. Žiemoja paplitimo areale, taip pat pietų Azijoje.
Lietuvoje labai retas. Užklydę rožiniai varnėnai buvo stebimi Neringoje, Ventės rage.

Išvaizda

Rožinis varnėnas tokio dydžio kaip ir paprastasis varnėnas. Galva, kuodas, pagurklis, sparnų kraštai, uodega ir pauodegys juodi. Nugara, krūtinė, pilvas rausvi. Kojos gelsvai rausvos. Sveria: patinas – 80 g, patelė 65-69 g.

Elgsena

Gyvena atviruose landšaftuose – pievose, stepėse, pusdykumėse, kalnuose, netoli gėlų vandens telkinių. Dažnai skraidžioja gausiais būriais. Žeme vaikšto dideliais žingsniais, vikrus. Peri gausiomis kolonijomis. Lizdą iš žolių stiebų suka uolų plyšiuose, griuvėsiuose, akmenų krūvose. Gegužės pabaigoje deda 4-6 šviesiai melsvus kiaušinius. Peri 15 dienų. Per metus veda vieną vadą.

Mityba

Maisto ieško laukuose, soduose, vynuogynuose. Lesa vabzdžius, moliuskus, vėžiagyvius. Vasaros pabaigoje lesa uogas, sėklas. Nors rožinis varnėnas yra svarbus kenkėjų (ypač skėrių) naikintojas, tačiau taip pat nusiaubia ir vynuogynus.
Huskarlai

Huskarlai (sen.skand. huskarl; angl. housecarl) – skandinavų ar anglosaksų valdovo namų, dvaro kariuomenė, atlikusi ir asmens sargybinių vaidmenį.

Etimologija

Senosios skandinavų kalbos žodis huskarl (kitaip dar huscarl) reiškia 'namų vyras'. T.y., huskarlas buvo 'ginkluotas vyras (kerlas), tarnaujantis tam tikriems namas'. Anglicizuotas variantas – houscarl.
Huskarlų kariauna dar buvo vadinama hirdas (hird, hirth 'šeimynykščiai'). Vėliau hirdu vadino šarvuotuosius namų karius. Dažnai jie būdavo vieninteliai profesionalūs karalystės kariai. Likusią karalystės kariuomenę sudarė neprofesionali šauktinių kariuomenė, kuri Anglijoje vadinosi fyrdas, o Skandinavijoje – leidangas, retkarčiais – ir samdiniai. Paprastai karalystė huskarlų turėdavo mažiau kaip 2000.

Huskarlai Anglijoje

Į anglų kalbą šis terminas atėjo tada, kai dalį Anglijos 1016 m. užkariavo Knutas II. Anglijoje būdavo iki 3000 huskarlų. Jų nuolatinė kariuomenė vadinosi tingmenai (thingmen) ar tingalidas (Þingalið), jos algoms surinkti buvo specialus mokestis, kurį mokėdavo monetomis. Anglijos huskarlų apgyvendinimo ir maitinimo išlaidas padengdavo karalius. Huskarlai neretai kaip karaliaus atstovai atlikdavo ir administracinius pavedimus.

Ginkluotė ir taktika

Huskarlai buvo vertinami dėl jų gero treniruotumo ir geros ginkluotės. Jie būdavo gerai treniruoti, kadangi buvo vienintelė to meto profesionali ginkluota jėga ir sudarė nuolatinę kariuomenę. Be to, į huskarlus priimdavo tik rinktinius karius. Pvz., vienas lordas buvo išleidęs įstatymą, pagal kurį į huskarlus priimdavo tik tuos, kurių kalavijas turėjo auksu inkrustuotą rankeną. Tokia atranka užtikrino, kad huskarlas yra pakankamai pasiturintis, kad galėtų daug laiko treniruotis, neieškodamas uždarbio pragyvenimui, ir įsigyti gerą ekipuotę.
Huskarlai turėjo gebėti kautis daugeliu ginklų, įskaitant vienrankį kalaviją bei svaidomąjį kirvį, bet jie garsėjo puikiu barzdinio kirvio (skegokso) valdymu.
Bayeux gobelenas teikia nemažai informacijos apie huskarlų kovos stilių. Vienoje scenoje pavaizduoti huskarlai, sudarantys skydų sieną – suremti jų skydai sudaro ištisinę užtvarą, panašiai, kaip darydavo senovės graikų falangos. Tradicinis saksų kovos stilius buvo labai agresyvus, tad tokią pasyvią taktiką kaip skydų siena jie naudojo tik prieš žymiai pranašesnes pajėgas (pvz., kavaleriją ar lankininkus), kokios ir buvo normanų pajėgos Hastingso mūšyje.
Viena huskarlų naudotų kovos priemonių buvo pro šalį bėgančių arklių priekinių kojų pakirtimas.

Kadangi jų pagrindinis ginklas buvo pakankamai sunkus kirvis, kautynėse jie galėjo smūgiuoti į bet kurią priešininko kūno dalį, kurią tik galėjo pasiekti.
Nėra žinoma, ar huskarlų daliniuose būdavo lankininkų. Žinoma, kad Norvegijos karalius Haraldas Hardrada (1015–1066) Stamfordo mūšyje žuvo nuo kaklą peršovusios strėlės, bet nežinoma, ar strėlę paleido fyrdo lankininkas, ar huskarlas. Remiantis turima informacija apie vėlesnį Hastingso mūšį labiau įtikimas variantas, kad šovė vis tik fyrdo lankininkas, galbūt ginkluotas medžiokliniu lanku. Pagal duomenis apie Hastingso mūšį galima daryti išvadą, kad huskarlų pusėje lankininkų buvo labai nedaug, jei jų išvis buvo.
Žemaičių bendrovė

Žemaičių bendrovė – valstybinės vaisių, daržovių gamybos ir prekybos įmonės „Varsa“ dvisavaitis laikraštis, ėjęs 1990–1992 m. Kretingoje.

Istorija

Iki 1991 m. Nr. 10 ėjo kaip Palangos valstybinio kooperatinės prekybos ir paruošų susivienijimo leidinys. Tiražas 1992 m. – 800 egz. Išėjo 35 numeriai.
Redagavo Pranas Šernas.
Nexus One

Nexus One – „Google“ kompanijos išleistas išmanusis telefonas. Pristatytas 2010 m. sausio 5 d. Naudoja Android 2.3.3 operacinę sistemą.
Per pirmąją „Nexus One“ pateikimo rinkai savaitę buvo parduota apie 20 000 šio telefono vnt.
Kelerašis (Moldavija)

Istorija

Minimas nuo XV a. Sovietmečiu buvo išvystyta maisto, siuvimo pramonė.
Egliukalnis

Egliukalnis (latv. Egļukalns) – kalva pietryčių Latvijoje, Daugpilio savivaldybėje, 11 km į pietvakarius nuo Daugpilio, netoli Sventės ežero kranto. Tai aukščiausia Aukšžemės aukštumos vieta. Aukštis 220 m. 2004 m. ant Egliukalnio pastatytas 24,6 m apžvalgos bokštas iš kurio giedrą dieną galima pamatyti Ignalinos AE kaminus. Yra slidinėjimo trasa.