google/wiki40b huggingface dataset:
Devizas (šūkis)

Devizas (šūkis) – frazė, žodis ar posakis, bendrai nusakantis socialinės grupės ar organizacijos motyvaciją ar intenciją. Šūkis gali būti nurodomas bet kuria kalba, tačiau dažniausiai būna lotynų kalbos šūkiai ir devizai. Vietinės vyriausybinės organizacijos naudoja vietinės kalbos šūkius.
Heraldikoje šūkis parašomas herbo apačioje, o Škotijoje tai daroma viršuje jo.
Čipenhamas

Istorija

Gyvenvietė gyvenama nuo seno, buvo svarbi brasta per Eivoną. Miestą VII a. įkūrė anglosaksai. Spėjama, kad čia buvo viena iš Alfredo Didžiojo rezidencijų. XVI a. miestas buvo vilnos prekybos centras.
Mulasenas

Mulasenas (isp. Mulhacén) – aukščiausia viršukalnė Pirėnų pusiasalyje. Iškilusi Ispanijoje, Andalūsijoje, Siera Nevados kalnuose. Aukštis 3479 m. Tai nėra aukščiausias Ispanijos kalnas, kadangi už Mulaseną aukštesnis Teidės ugnikalnis Tenerifės saloje. Kalną dengia labiausiai į pietus nutolęs ledynas Europoje.
Kalno pavadinimas kilo nuo Granados sultono Abu al Hasano Ali, dar vadino Mulej Hasenu.
Nepal sambat

Nepal sambat (devan.: नेपाल सम्बत) – Nepale veikiantis kalendorius, skaičiuojantis metus pagal mėnulio kalendorių, 2007 m. pripažintas Nepalo vyriausybės.

Istorija

Nepal sambat era prasidėjo pažymint datą, kai labdarys Sankhadhar Sakhwa apmokėjo nepaliečių skolas valdovui Raghav Dev, anot legendos, smėlį pavertęs auksu. Kalendoriaus pradžia laikoma mūsų eros 879 m. spalio 29 d. Šio kalendoriaus datos buvo kalamos ant monetų, akmens ir vario plokščių, spausdinamos karališkuose dekretuose, kronikose, hinduistų ir budistų rankraščiuose, teisės dokumentuose, laiškuose.
Kalendorius buvo visuotinai paplitęs iki XX a. pradžios, kol susilaukė oficialios valdžios nepritarimo. Tačiau toliau buvo naudojamas tradicinėse apeigose, nustatant religinių švenčių, atmintinų jubiliejų datas, sudarant horoskopus. Praėjus šimtmečiui po kalendoriaus ignoravimo iš valdžios pusės, Nepal Sambat buvo atgaivintas kaip Nepalo šlovės ir nacionalinės vienybės simbolis. Po perėjimo prie parlamentinės demokratijos 2008 m. vyriausybė Nepal Sambat pavadino nacionaline era. 2011 m. spalio 25 d. kalendorius buvo patvirtintas šalies nacionaliniu kalendoriumi, tačiau Nepale išliko ir daugiau kalendorinių sistemų: Bulla Sambat, Hidžra Sambat, Išvi Sambat ir kt.
Turgelių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Merkio kairiajame krante. Aikštelė trapecinė, platesniu viduriu, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 65 m ilgio, 40 m pločio ties viduriu, 25 m pločio šiauriniame, 35 m - pietiniame gale, 5 m žemesniu šiauriniu galu. Jos pakraščiuose supiltas 1-1,5 m aukščio, 9 m pločio pylimas, kurio 3 m aukščio išorinis šlaitas pietinėje pusėje leidžiasi į 55 m ilgio, 3 m pločio, 1,2 m gylio griovį. Šiauriniame šlaite, 1,5 m žemiau aikštelės yra 20x10 m dydžio terasa. Šlaitai į Merkio slėnį vidutinio statumo, 10-15 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, pylimas vakarinėje dalyje iškasinėtas senomis duobėmis, teritorija į pietus nuo piliakalnio nukasta karjero. Dabar jis dirvonuoja.

Aplinkiniai piliakalniai

Papiškių piliakalnis 18 kmMūrininkų piliakalnis 15 kmDidžiosios Kuosinės piliakalnis 18 kmŽuklijų II piliakalnis 52 kmPaūdronių piliakalnis 7 kmTetervinų piliakalnis 31 kmSangėliškių piliakalnis 8 kmKurmelionių piliakalnis 9 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Bakkavör

Produkcija

Bakkavör specializuojasi jau paruošto šviežio maisto tiekime. Pagrindiniai bendrovės gaminami produktai: sriubos, padažai, vaisiai, daržovės ir salotos, duona, sumuštiniai, desertai.
John Cleese

John Marwood Cleese (gim. 1939 m. spalio 27 d.) - anglų komikas ir aktorius, Monty Python grupės narys.
John Cleese atminimui, kaip ir kitų Monty Python grupės narių, jo vardu yra pavadintas asteroidas 9618 Johncleese.
Kliuni

Istorija

Kliuni vienuolynas buvo įkurtas 910 m. Naujai įkurtas ordinas inicijavo Kliuni reformas, aiškiai apibrėžusias vienuolių ordinų kompetenciją ir atsakomybę. Vienuolynas priklausė tiesiogiai popiežiui, sugebėjo įvesti stiprią centralizuotą valdžią, anksčiau nebūdingą benediktinams. Miestas ir vienuolynas nukentėjo per XVI a. karus, vienuolynas uždarytas 1790 m. per Prancūzijos revoliuciją.
Maglemozės kultūra

Kultūra

Preborealio laikotarpiui priskiriami lanceto formos mikrolitai, kurių nusklembtoji pusė retušuota, vėlesniems – netaisyklingi trikampio ir lygiašonio trikampio formos mikrolitai ir titnaginiai kirviai, rėžtukai, gremžtukai. Naudoti specialūs skaldytiniai siauroms ir ilgoms skeltėms atskelti. Ypač gausiai naudoti kaulo ir rago dirbiniai: žeberklai, kapliai su koto skyle, durklai, meškerių kabliukai, ietigaliai su įstatomais titnago ašmenėliais ir kiti. Dirbiniai puošti geometriniu ornamentu, tikroviškai vaizduojamomis žmonių ir gyvūnų figūromis.
Maglemosės kultūros žmonės buvo žvėrių medžiotojai, žvejai, maisto rinkėjai. Gyveno sezoninėse gyvenvietėse, pastatai siekė 4 x 6 m ploto. Mirusiuosius laidojo gulsčius, suvyniotus į beržo tošį.
Antanas Marijošius

Antanas Marijošius (1881 m. spalio 1 d. Agelaičiuose, Betygalos valsč., Raseinių apskr. – 1957 m. gruodžio 31 d. Kaune) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas.

Biografija

Iš pradžių vargonuoti mokėsi pas vargonininką Igną Lukošių Raseiniuose, 1899–1901 m. lankė Juozo Naujalio vargonininkų kursus Kaune. Nuo 1902 m. vargonininkavo lietuvių parapijoje Carskoje Selo netoli Peterburgo. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą vargonininkavo Panevėžyje, suorganizavo chorą ir surengė koncertų Panevėžyje, Vilniuje ir kitur.
Nuo 1923 m. vadovavo „Kanklių“ draugijos chorui (30 dalyvių) Telšiuose, dėstė mokytojų seminarijoje ir vyskupo Motiejaus Valančiaus gimnazijoje, vadovavo moksleivių chorams ir rengė koncertus. Vėliau vadovavo Panevėžio kultūros draugijos „Aido“ chorui, Radviliškio ir Šiaulių miestų chorams.
1937 m. Panevėžyje vykusios dainų dienos chorų varžybose su Radviliškio šaulių choru laimėjo pirmąją vietą. Su chorais dalyvavo visose Lietuvos dainų šventėse Kaune: 1924 m. – su Telšių „Kanklių“ choru, 1928 m. – su Radviliškio bažnytiniu choru, 1930 m. – su Šaulių sąjungos Radviliškio choru, kurį parengė ir 1938 m. Klaipėdoje vykusiai dainų šventei.
1948–1953 m. Kauno vaikų muzikos mokyklos mokytojas ir choro vadovas. 1939 m. apdovanotas Šaulių žvaigžde. Išaugino tris sūnus muzikus: Vytautą, Romaną ir Bronių.
Senigalija

Istorija

Senigaliją IV a. pr. m. e. įkūrė galų gentis senonai. Tai buvo pirma romėnų kolonija Adrijos pakrantėje. Romėnai čia apsistojo prieš 280 m. pr. m. e., kai nugalėjo senonus. Miesto pavadinimas yra tikriausiai senonų pavadinimo iškraipymas, o galija pridėta, kad nesumaišytų su Saena (Siena) Etruskijoje. Senigalija minima kalbant apie Metauro mūšį, kuriame romėnai nugalėjo Hanibalo brolį Hasdrubalą 207 m. pr. m. e. Gnėjus Pompėjus Didysis sugriovė miestą 82 m. pr. m. e. ir po to jis retai minimas.
Alarikui I sugriovus Senigaliją, ją atstatė bizantiečiai, bet ją sugriovė lombardai VIII a. ir saracėnai IX a.
Senigalijoje buvo rengiama viena didžiausių mugių Italijoje nuo XII a., kai Sergijus, Senigalijos grafas, iš Marselio grafo, sužadėtinės tėvo, gavo Marijos Magdalietės relikvijas. Mugėje lankydavosi Prancūzijos, Šveicarijos, Austrijos, Vokietijos ir ypač Levanto pirkliai.
Miestą taip nuniokojo gvelfų ir gibelinų kovos bei Guido I da Montefeltro žiaurumai, kad Dantė laikė Senigaliją sugriauto miesto pavyzdžiu. XV a. dėl miesto kovėsi Malatestos ir jų priešai. Sigismondo Pandolfo Malatesta Senigalijoje pastatė įtvirtinimus 1450-1455 m. Popiežius Pijus II atidavė Senigaliją sūnėnui Antonio Piccolomini, bet miestiečiai 1464 m. pasiskelbė popiežiaus Pauliaus II pavaldiniais ir Giacomo Piccolomini 1472 m. nepavyko užimti miesto. 1503 m. Cezaris Bordžija Senigalijoje nužudė daug neištikimų jo rėmėjų. Popiežius Sikstas IV atidavė miestą Della Rovere šeimai, kuri perdavė Senigaliją Lorencui Mediči 1516 m. Nuo 1624 m. Senigalija priklausė popiežiaus valstybei.
Regina Petkevičienė

Biografija

1951–1955 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, Lituanistikos fakultete. Nuo 1955 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, nuo 1995 m. docentė. 1990–1993 m. Šiaulių miesto kalbininkė, nuo 1997 m. – miesto kalbos konsultacijų punkto konsultantė. leidyklos „Vyturys“, nuo 1995 m. leidyklos „Saulės delta“ leidžiamų knygų redaktorė.
Kurį laiką vadovavo universiteto dėstytojų folkloriniam ansambliui „Čiūtyta“.
Nagrinėja fonetiką, kalbos kultūrą.
Bludavos kapinynai

Kapinynai

Pirmasis kapinynas yra į vakarus nuo kaimo, vadinamojoje Kononenbergės kalvelėje. 1906 m. Emilis Holakas, Frydrichas Peiseris ir Adalbertas Becenbergeris ištyrė 26 kapus, 1931 m. Karlas Engelis – 7 kapus. Mirusieji laidoti sudeginti (dažniausiai urnose) ir nedeginti. Aptikta žirgų kapų. Ankstyvieji kapai (mirusieji nedeginti) dažnai apardyti įrengiant sudegintų mirusiųjų kapus; pastarųjų kapų viršuje išgrįsti akmenų grindiniai. Rasta I a. – IV a. ietigalių, žąslų, smeigtukų, apyrankių, antkaklių, segių, žirklių, ylų, verpstukų, Romos imperatorių Marko Aurelijaus ir Trajano monetų, gintaro.
Antrasis kapinynas yra 120 m į vakarus nuo pirmojo. 1906 m. ištirti 72 kapai. Mirusieji laidoti nedeginti, (guldyti galva į vakarus, šiaurę ir šiaurės rytus) ir sudeginti, su gausiomis įkapėmis. Rasta X a. – XIII a. ietigalių, smeigtukų, spynų, peilių, galąstuvų, diržų sagčių, puodų. Po sudegintų mirusiųjų kapais arba šalia jų buvo įrengtų žirgų kapų.

Gyvenvietė

Senovės sembų gyvenvietė yra į pietvakarius nuo kaimo, kalvoje, abipus geležinkelio. Per 1949 m. žvalgomuosius archeologinius tyrimus (vadovė Frida Gurevič) rasta X a. – XIII a. lipdytos ir žiestos keramikos.
Abija

Istorija ir gyventojai

Abijos valstija buvo atskirta nuo buvusios Imo valstijos 1991 m. Pavadinimas „Abija“ yra santrumpa iš keturių pagrindinių jos regionų: Aba, Bendė, Isuikvuatas ir Afikpas. Populiariausia valstijos kalba – igbų. Anglų kalba plačiai vartojama ir naudojama kaip oficiali valdymo ir verslo kalba. Gyventojų daugumą sudaro igbai.
Vadagių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Varduvos kairiojo kranto kyšulyje, ties Ragupio žiotimis. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 35 m ilgio, 25 m pločio pietiniame krašte. Čia supiltas 30 m ilgio, 29 m pločio, 2 m aukščio pylimas, kurio 4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 45 m ilgio, 6 m pločio, 1 m gylio griovį, už kurio yra antras 0,3 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 14 m aukščio.
Pylimas ir aikštelė labai apardyti bulviarūsių, vakarinis aikštelės kraštas nuplautas. Piliakalnis apaugęs lapuočiais, pomiškis iškirstas.
Į pietus nuo piliakalnio, 3 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Aplinkiniai piliakalniai

Girdenių piliakalnis 13 kmRitinės piliakalnis 11 kmLeckavos piliakalnis 17 km
Jautakių piliakalnis 12 km
Dapšių piliakalnis 8 kmApuolės piliakalnis 29 kmDaubarių piliakalnis 14 kmPūčkorių I piliakalnis 19 kmRenavo piliakalnis 5 kmGyvolių piliakalnis 36 km
Feira de Santana

Istorija

Feira de Santana įkurta XIX a. sausringame krašte, vadiname Sertanu (Sertão) ir tapo jo kolonizacijos centru. 1873 m. suteiktas miesto statusas.
Motiejus Kraužlys

Biografija

Studijavo Vilniuje, kur subūrė lietuvių studentų draugiją ir jai vadovavo. Įkūrė ir redagavo laikraštį „Lietuviškas baras“, bendradarbiavo žurnale „Mūsų artojas“.  Vilniaus krašte organizavo vartotojų kooperatyvus ir pienines, konsultuodavo.
Mikalajūnai (Širvintos)

Istorija

Kaimas susiklostė XVI a. viduryje, per Valakų reformą. Priklausė Gelvonų dvarui. Išliko XVI a. vidurio valakiniam kaimui būdingas gatvinis rėžinis planas su XIX a. – XX a. pirmosios pusės etnografinėmis sodybomis ir pavieniais pastatais. Gatvinėse dvipusėse sodybose pirkios ir svirnai statyti galu į gatvę, už jų – tvartai, kitapus gatvės – kluonai (neišliko). 1950–1987 m. Gelvonų apylinkės kaimas. XXI a. pradžioje kaimas apnykęs.
Arthur Nebe

Biografija

Gime 1894 m. Berlyne, pradinės mokyklos mokytojo šeimoje. Pirmojo pasaulinio karo metu kaip savanoris įstojo į karinę tarnybą 17-ame Pionierių batalione, kur dukart nukentėjo nuo cheminių dujų.
1920 m. tapo Berlyno kriminalinės policijos (Kripo) nariu ir 1924 m. buvo paaukštintas į policijos komisaro postą. 1931 m. liepos 1 d. įstojo į nacių partiją, tą pačią dieną tapo ir SS nariu. Dirbdamas Berlyno kriminalinėje policijoje palaikė ryšį su SS grupuote, vadovaujama Kurto Daluegės. 1932 m. Nebė kartu su kitais policijos pareigūnais įkūrė Berlyno policijos Nacionalsocialistų Tarnautojų draugiją. Naciams užėmus valdžią šalyje, 1933 m. balandžio mėn. Daluegė parekomendavo A. Nebę į Valstybės policijos vyriausiojo pareigūno postą.
1933 m. spalį Rudolfo Dylso paskirtas Gestapo viršininku, Nebė turėjo pašalinti Hitlerio konkurentą Gregorą Štraserį. Šitai Nebę paskatino vėliau veikti prieš nacius. Tais pačiais metais susipažino su tuometiniu Berlyno policijos būstinės tarnautoju Hansu Berndu Giseviusu (Hans Bernd Gisevius), kuris Nebę supažindino su Hansu Osteriu.
1936 m. liepą Kripo tapo viso Reicho kriminalinės policijos departamentu ir buvo sujungta su Gestapu, taip suformuojant Sicherheitspolizei (SiPo) saugumo policiją. Tuo metu SiPo vadovavo Reinhardas Heidrichas. Nebė buvo paaukštintas į grupenfiurerį ir paskirtas į Kripo viršininko postą. Kaip Kripo viršininkas jis buvo pavaldus Heidrichui. Jo antipatija Heidrichui ir Heinrichui Himleriui išaugo, nepaisant to, kad jis ir toliau su jais reguliariai pietaudavo. 1939 m. rugsėjo 27 d. SiPo buvo performuota į SS-Reichssicherheitshauptamt ar RSHA. Kripo tapo RSHA V departamentu. V departamentas taip pat buvo žinomas kaip Reichskriminalpolizeiamt ('Reicho kriminalinės policijos departamentas' arba RKPA).
1939 m. Nebė kartu su būsimu bendrasąmokslininku dr. Karlu Saku (Karl Sack, Vermachto teisėjo generaliniu advokatu) ėmė veikti prieš Himlerio ir Heidricho sąmokslą prieš generolą Vernerį fon Fritčą. Tais pačiais metais Hansas Osteris priėmė Nebę į sąmokslą nuversti Hitlerį, jei šis užpultų Čekoslovakiją, kad užimtų Sudetų kraštą. Nebė sąmokslininkams teikė informaciją apie SS karinę jėgą bei štabo techniką ir slėptuves, išsidėsčiusias aplink Berlyną.
Digitalism

Remiksai

2005 Einzeller - "Schwarzfahrer"
2005 Munk - "Disco Clown"
2005 Martin Peter - "Psychoville"
2005 Sono - "A New Cage"
2005 Lisa Stansfield - "If I Hadn't Got You" (Digitalism Remix/Digitalism Dub)
2005 Tom Vek - "Nothing But Green Lights"
2005 White Stripes - "Seven Nation Army" (Digitalism Twist-up Remix)
2006 Cajuan - "Dance, Not Dance"
2006 The Cure - "Fire in Cairo"
2006 Cut Copy - "Going Nowhere"
2006 Daft Punk - "Technologic" (Digitalism's Highway to Paris Remix)
2006 Depeche Mode - "Never Let Me Down Again"
2006 The Futureheads - "Skip to the End" (Digitalism Remix/Digitalism Re-Rub)
2006 Klaxons - "Atlantis to Interzone" (Digitalism's Klix Klax R-R-Remix)
2006 The Presets - "Down Down Down"
2006 Test Icicles - "What's Your Damage?"
2006 Tiga - "(Far From) Home"
2007 Dave Gahan-Kingdom(Digitalism remix)
Aston Martin DB9

Aston Martin DB9 yra GT klasės kupė ir kabrioletas gaminamas nuo 2004 metų. Pavadinimas „DB“ reiškia David Brown buvusio Aston Martin savininko inicialus. Šis automobilis pakeitė Aston Martin DB7 modelį. DB9 turėjo būti pavadintas DB8, tačiau nebuvo taip pavadintas, kad nesudarytų įspūdžio jog automobilis turi V8 variklį,  be to šio automobilio gamybą atliko milžinišką kokybės šuolį nuo pirmtako DB7, todėl DB8 pavadinimas nebūtų atspindėjęs tokių ženklių permainų.  Šis automobilis buvo sukurtas, kad garantuotų Aston Martin išlikimą ir klestėjimą 21-ajame amžiuje, ir kad padėtų atsigaut nuo bendrovę kamavusių nesekmių patirtų XX amžiaus pabaigoje. 2004 metais šio automobilio gamybos apimtys pasiekė penkis tūkstančius vienetų per metus, o tai beveik tiek pat kaip ir jo konkurentų Ferrari F430 ir Porsche 911 Turbo. Tačiau prie jo konkurentų dažniau priskiriami Jaguar XKR, Bentley Continental GT, BMW M6, ir Mercedes-Benz SL AMG varianto modelis.
Sausio 4

Vardadieniai

Arimantas – Arimantė – Arys – Armantas – Armantė – Armina – Arminas – Arminė – Arminta – Armintas – Benas – Benedikta – Benė – Benediktas – Malvina – Titas - Andželika
Henrik Pontoppidan

Biografija

Gimė Frederisijoje pastoriaus šeimoje. Mokėsi politechnikume. Dirbo mokytoju. Nuo 1881 m. atsidėjo rašytojo darbui.
Konradas Foichtvangenas

Biografija

1290 m. tapo Vokiečių ordino didžiuoju magistru, nors apie jo rinkimus žinių nėra. Jau pirmaisiais jo valdymo metais musulmonai užėmė Vokiečių ordino sostinę Aką Jeruzalės karalystėje. Ordino sostine buvo paskelbta Venecija.
Jis buvo vėlesnio didžiojo magistro Zygfrido fon Foichtvangeno giminaitis.
Aldona Svirbutavičiūtė

Biografija

1973 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete įgijo žurnalistikos specialybę. Nuo 1973 m. Jonavos rajono laikraščio „Jonavos balsas“ bei Kauno rajono laikraščio „Komunizmo vėliava“ korespondentė. 1983–1986 m. Jurbarko rajono laikraščio „Šviesa“ redaktorė. 1986–1990 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“, 1990–1992 m. dienraščio „Lietuvos rytas“, 1992–1996 m. dienraščių „Tiesa“ ir „Diena“ specialioji korespondentė. 1996–1997 m. žurnalo „Esu“ darbuotoja. 1997–2007 m. dienraščio „Lietuvos žinios“ korespondentė. 2007–2013 m. „Ūkininko patarėjo“ Vilniaus regiono korespondentė. 
Lietuvos žurnalistų sąjungos ir Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos narė.
Palaidota Ukmergės rajono Pašilės kapinėse.
Klemensas Bagdonavičius

Klemensas Bagdonavičius (1921 m. birželio 4 d. Šaukėnuose, Šiaulių apskr. – 1996 m. gruodžio 8 d. Bricke, New Jersyje – JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija

Būdamas 14 metų pradėjo mokytis vargonuoti pas Luokės vargonininką, vėliau – pas Varnių vargonininką. 1939 m. pradėjo dirbti Užvenčio parapijos (Kelmės r.) vargonininko padėjėju, o nuo 1940 m. talkino Tauragės bažnyčios vargonininkui. 1941 m. savarankiškai vargonininkavo Žygaičiuose, kur subūrė ir didelį chorą. 1942 m. įstojo į Šiaulių muzikos mokyklos vargonų klasę, dainavo miesto operetės chore. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją – Štutgartą, muzikos studijas tęsė Staatle. Aukštojoje muzikos mokykloje suorganizavo lietuvių studentų bažnytinį chorą. 1948 m. emigravo į Kanadą, kur dirbo aukso kasyklose, ten taip pat subūrė didelį vyrų chorą, kuris pamaldų metu giedodavo bažnyčioje. 1949 m. pradėjo vargonininkauti Aušros Vartų lietuvių parapijoje Hamiltone, OH, o vėliau perėjo į Šiluvos Dievo Motinos parapiją Londone, OH. Visur vadovavo ir bažnytiniams chorams.
1951 m. atvykęs į JAV, K. Bagdonavičius apsigyveno Brooklyne, NY, dirbo fabrike ir talkino P. Dulkei (savo uošviui) vargonininkaudamas. 1955 m. persikėlė į Newarka, NJ, ir daug metų vargonininkavo Švč. Trejybės lietuvių parapijoje. Atnaujino bažnyčios vargonus, išugdė didelį, skambų chorą, kurį išmokė daug religinių kūrinių ir dainų. Chorą parengė parapijos 50-mečio jubiliejui ir buvo apdovanotas Vargonininkų ir kitų muzikų sąjungos auksiniu ženklu. Su choru dalyvavo lietuvių dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose. Buvo aktyvus ALRK Vargonininkų sąjungos ir Vajomingo Klonio provincijos narys, vargonininkų sąjungos ir žurnalo „Muzikos žinios", dainų ir giesmių leidybos rėmėjas. Jo žmona Ona Bagdonavičienė buvo veikli choristė ir lietuvybės rėmėja.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Antanas Dėdelė

Biografija

Mokėsi Palangos progimnazijoje ir Marijampolės gimnazijoje, studijavo užsienyje.
Nuo 1919 m. dirbo Lietuvos spaudos biure, laikraščio „Lietuva“ redakcijoje. 1920–1922 m. Eltos sekretorius, 1922–1924 m. – Lietuvos pasiuntinybės Čekoslovakijoje sekretorius ir Eltos atstovas, 1924 m. liepos 10 d. – 1925 m. balandžio 2 d. dienraščio „Rytas“, vėliau „Klaipėdos žinios“ redaktorius. 1926–1927 m. dirbo agentūroje ELTA, 1927–1929 m. – Klaipėdos gubernatūros spaudos referentas, laikraščio „Lietuvos keleivis“ vyriausias redaktorius. Nuo 1931 m. laikraščio „Lietuvos aidas“ reporteris, redakcijos narys. 1935–1938 m. savaitraščio „Mūsų kraštas“ redaktorius, vėliau „Lietuvos aido“ techninis redaktorius.
Mokėjo 14 kalbų, vertėjavo A. Smetonai. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, buvo renkamas į jos valdybą.
Pradėjęs bendradarbiauti 1911 m. žurnaluose „Ateitis“ ir „Šaltinis“, rašinius spausdino leidiniuose „Pavasaris“, „Laisvė“, „Rytas“, „Lietuvis“, „Klaipėdos žinios“, „Lietuvos keleivis“ ir kt. 
1941 m. birželio 14 d. suimtas ir išsiųstas į TSRS NKVD pataisos darbų lagerį Sverdlovsko srityje (Sevurallagą). Sušaudytas kartu su vidaus reikalų ministru Z. Starkumi, vidaus reikalų ministru P. Aravičiumi, švietimo ministru K. Jokantu.
Vincentava

Istorija

1881 m. Kauno gubernijos žemvaldžių sąraše nurodyta, jog egzistavo trys gyvenvietės vardu Vincentava, dvi Ariogalos valsčiuje, viena Vilkijos valsčiuje. Ariogalos valsčiuje buvo „Vincentava“ bei „Būda Vincentava”, kurias 1869 m. pavaldėjo Benediktas Henrikas Tiškevičius. Vilkijos Vincentavos žemę valdė keletas bajorų giminių.
Pagal Kauno gubernijos 1892 m. inventoriaus knygą, Vilkijos valsčiuje – Vincentavos viensėdis (8 gyv.) bei Vincentavos okolica (80 gyv.), Ariogalos valsčiuje – Vincentavos viensėdis (20 gyv.).
Anot 1893 m. Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinio žodyno VIII t, Vincentavos buvo dvi – Vincentavos dvaras bei Vincentavos okolica. Vincentavos okolicoje bajorai Bogušai valdė 20 dešimtinių, Kobeckai – 3. Šukevičiai – 150 Vincentavos bei Ramonų okolicose.
Nurodo 1903 m. Žemaičių vyskupijos parapijų inventorius, kad Čekiškės parapijoje radosi Vincentavos okolica, o Pernaravos parapijoje buvo „Rudakių būda arba Vincentava” (Рудацкия буды или Винцентово).
Pagal 1923 m. Lietuvos gyventojų surašymą buvo du viensėdžiai Vincentavos pavadinimu. Vienas Vincentavos viensėdis priklausė Pernaravos valsčiui, jame buvo 3 kiemai, 27 gyventojai. Kitas priklausė Čekiškės valsčiui. Jame buvo 16 kiemų, 124 gyventojai.
1925 m. Žemės Reformos Departamento parceliacijos skyriaus dokumentuose, Pernaravos valsčiuje buvo palivarkai „Vincentavos I“ bei „Vincentavos II“, kurie anksčiau priklausė Benediktui Jonui Tiškevičiui, o Čekiškės valsčiuje buvo didesnis „Vincentavos k.“.
1950–1953 m. Vincentavos apylinkės centras.
Nuo seno gyveno lietuviai ir lenkai Vincentavoje. Bajorai bei daugelis valstiečių kalbėjo lenkiškai, tačiau XX a. pradžioje tik trys šeimos buvo lenkai.
Apie gyvenimą tarp Vincentavos bei netolimųjų kaimų lenkų 1940 m. parašė Lenkijos karys ir pabėgėlis Stanisław Nienałtowski knygoje „Wschodnie losy Polaków“ (Lenkų rytų likimai).

Aplinkinės gyvenvietės

Voskaičiai – 3 km
Pesliškės – 2 km
Šaravai – 3,5 km
Skaistgiriai – 4 km
Langakiai – 4,5 km