google/wiki40b huggingface dataset:
Raimundas Karoblis

Biografija

1977–1986 m. mokėsi Panevėžio J. Balčikonio vidurinėje mokykloje. 1986–1992 m. studijavo Vilniaus Universiteto Teisės fakultete, baigė vienpakopes vientisąsias teisės studijas, jam suteiktas teisininko kvalifikacinis laipsnis. 1992–1994 m. dirbo Lietuvos laisvosios rinkos institute teisės konsultantu.
Nuo 1994 m. dirbo Užsienio reikalų ministerijos Prekybos skyriuje, I-uoju sekretoriumi, po to skyriaus vedėju. 1997–1999 m. Ekonomikos departamento direktorius. Dalyvavo derybose dėl Asociacijos sutarties su Europos Sąjunga, daugumos Lietuvos laisvosios prekybos sutarčių, Lietuvos stojimo į Pasaulio prekybos organizaciją.
1999–2003 m. dirbo Lietuvos nuolatinės misijos Jungtinių Tautų skyriaus Ženevoje ministru patarėju. 2001–2003 m. Lietuvos nuolatinis atstovas prie Pasaulio prekybos organizacijos. Organizavo baigiamąsias Lietuvos stojimo į PPO derybas, dalyvavo PPO daugiašalėse derybose ir derybose su Rusija ir Ukraina. 2002–2003 m. – Pasaulio prekybos organizacijos Muitinio įvertinimo komiteto pirmininkas.
2003–2007 m. vadovavo Užsienio reikalų ministerijos Ekonomikos, vėliau – Užsienio prekybos politikos departamentams. Europos Sąjungos Tarybos 133 (užsienio prekybos) komiteto tikrasis narys.
2007–2010 m. R. Karoblis dirbo Lietuvos nuolatinės atstovybės ES ambasadoriumi ypatingiems pavedimams, nuolatinio atstovo pavaduotoju, atstovu Europos Sąjungos Tarybos COREPER I komitete.
2010 - 2015 m. m. - Lietuvos nuolatinis atstovas Europos Sąjungoje. Vienas pagrindinių Lietuvos pirmininkavimo ES Tarybai koordinatorių. 2013 m. liepos – gruodžio mėn. – ES Tarybos COREPER II pirmininkas, vadovavo daugiašalėms deryboms COREPER II formate ir atstovavo Tarybą derybose su Europos Parlamentu derybose dėl Sanglaudos, Išorinių finansinių instrumentų, Teisingumo ir vidaus reikalų finansinių instrumentų paketų, Sezoninių darbuotojų direktyvos. Kaip ES Tarybos CORPER II komiteto pirmininkas, šiame formate vadovavo pasiruošimams Vilniaus Rytų partnerystės aukščiausiojo lygio susitikimui, taip pat bankinės sąjungos, 2014 m. ES biudžeto ir kitų COREPER II komiteto kompetencijos srityse vykusioms deryboms.
2015 m. rugpjūčio 19 d. paskirtas Užsienio reikalų viceministru, atsakingu už ES reikalus, išorinius ekonominius santykius ir ekonominę diplomatiją.
Smalėnų Šv. Izidoriaus Artojo bažnyčia

Architektūra

Pastato išmatavimai: 26 m (ilgis) x 12 m (plotis) x 9 m (aukštis), jis yra vienanavis, su 14 m aukščio bokštu. Bažnyčios viduje išsidėstę trys altoriai: pagrindiniame patalpinta Nukryžiuoto Kristaus skulptūra, dešiniajame – Šv. Izidoriaus ir Šv. Antano paveikslai. Kairiajame altoriuje yra Angeliškos Dievo motinos paveikslas, uždengtas Čenstakavos Dievo Motinos paveikslu. Ant sienų – Kryžiaus kelio paveikslai. Bažnyčios kieme stovi šv. Mykolo Archangelo koplyčia, kurioje palidota fundatorių Habermanų šeima. Dengtas čerpėmis mūrinis U formos vienuolynas užbaigtas 1839 m., o 1975 m. vienuoliai obliatai pristatė antrą aukštą ir uždengė pastatą skarda.

Parapija

Prieš įsikuriant parapijai, aplinkinių kaimų gyventojai lankydavo toliau stovinčias bažnyčias Punske, Seinuose, Krasnapolėje, Kalietnike. Šeipiškių dvarininko Mykolo Habermano iniciatyva buvo pastatyta bažnyčia, kuri 1897 m. lapkričio 4 d. tapo parapijine. XIX a. antrojoje pusėje įsikuria vienuoliai – reformuoti pranciškonai (mažesnieji broliai). Vienuolyno mokykloje lietuvių jaunuolius mokė brolis Augustinas (Augustinas Zaicas), joje mokėsi ir žinomas kompozitorius Juozas Kalvaitis, pasižymėjęs JAV lietuvių spaudos darbuotojas Domininkas Tomas Bačkauskas.1874 metais Rusijos caro įsakymu vienuolyną uždarė. Paskutinis vienuolis Tėvas Hiacintas Vasiliauskas, paliktas aptarnauti vietos katalikus, mirė 1889 m. Bažnyčia, iš pradžių buvusi filija, tapo naujai įkurtos Švento Izidoriaus parapijos šventove. Parapija apėmė 15 kaimų ir apie 1 500 parapijiečių. XX a. pradžioje ir ypač po Antrojo pasaulinio karo pastatai buvo apleisti. Padėtis pasikeitė apie 1970 m., kai parapijos sielovada perėmė misionieriai obliatai, kurie pradėjo kapitališkai remontuoti bažnyčią ir vienuolyną.
1946 m. Lomžos vyskupas Česlovas Fialkovskis uždraudė pamaldas lietuvių kalba. 1959 m. parapijai priklausė 1118 tikinčiųjų, ji apėmė šiuos kaimus: Bokšiai, Mūravotas Tiltas, Raistkiemis, Rudauka, Seivai, Smalėnai, Šeipiškės, Teklinavas, Vilkapėdžiai, Žvikeliai. Per laiką kai kurie kaimai (Šeipiškės, Teklinavas, Baraniškiai, Polesė) buvo prijungti prie kitų parapijų, o vidugiriečiai pasistatė savo bažnyčią.
XXI a. pradžioje parapija apėmė aštuonis kaimus su 39 namais ir 812 parapijiečiais. Kaimai tuštėja, nes mažėja darbo vietų, ne vienas kaimietis prasigerė ar persikelė gyventi į miestą. Prapijos teritorijoje teveikia tik viena Smalėnų pagrindinė mokykla.
Čarlstaunas

Istorija

Čarlstaunas įkurtas XVII a., pastačius Čarlio tvirtovę. Klestėjo kaip labai svarbus cukraus išvežimo uostas. 1755 ar 1757 m. čia gimė vienas JAV įkūrėjų Aleksandras Hamiltonas. Dėl žemės drebėjimų senasis Čarlstaunas sunyko, dabar daug pastatų suręsta ant buvusių akmeninių pamatų.
Trakai (tauta)

Architektūra ir dailė

Trakų gyventoje teritorijoje išliko II tūkstantmečio pabaigos − I tūkstantmečio pradžios prieš mūsų erą dolmenų, keramikos (yra Vilanovos kultūros tipo indų), dažnai puoštos kaneliūrų pavidalo dekoru, auksinių indų, puoštų spiraliniu ornamentu (Velčitreno lobis, netoli Pleveno).
Įtvirtintoms ir atviroms Besarabio kultūros (Rumunija, I tūkstantmečio pr. m. e. pirma pusė) gyvenvietėms būdinga mediniai namai, aptepti moliu, juodoji keramika, puošta kaneliūromis ir geometriniais raštais su baltomis inkrustacijomis.
VI − III a. pr. m. e. trakų menui darė įtaką iš skitų perimtas žvėrių stilius, nuo V a. pr. m. e. − graikų menas.
IV − III a. pr. m. e. pastatytas įtvirtintas taisyklingo plano miestas Seutopolis. taip pat pastatyta tapyba puoštų mauzoliejų su dromais (Kazanleko kapas), sukurta taikomosios dailės dirbinių (Panagiurištės lobis, Bulgarija). Transilvanijoje pastatyta dakų tvirtovių sistema.
Po romėnų užkariavimo sukurta metalinių laidojimo šalmų su kaukėmis, stelų su vadinamojo trakų raitelio reljefais, antkapinių portretų, statulų, metalinių ir stiklinių indų.
Nuo I a. pradžios trakų meną pamažu asimiliavo romėnų kultūra.
Žiuri

Žiuri (pranc. jury) – teisėjų kolegija, vertinimo komisija, grupė kompetetingų asmenų, skirtų arba išrinktų premijoms ir apdovanojimams skirti per konkursus, parodas, festivalius, sporto varžybas. Jungtinėje Karalystėje, JAV ir Prancūzijoje – prisiekusiųjų posėdininkų teismas.
Senatas

Istorija

Europoje aukštieji parlamento rūmai atsirado XIV a. Anglijoje, kai Parlamento lordai pradėjo posėdžiauti atskirai nuo bendruomenių atstovų. Lordų rūmus, kaip atskirą įstatymų leidžiamosios valdžios darinį 1649 m. įteisino Oliveris Kromvelis. Nuo 1834 m. Lordų rūmų posėdžių vieta tapo Vestminsterio rūmai.
Kitose Europos šalyse senatai atsirado vėliau, Prancūzijos didžiosios revoliucijos įtakoje. Iki 1999 m. senatą rinko Bavarija.
Orlova (Čekija)

Istorija

Nėra tiksliai žinoma kada buvo įkurta gyvenvietė. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta 1227 m. gruodžio 7 d., Grigaliaus IX-o dokumente, rašytam benediktinų vienuolynui. Tuo metu gyvenvietė buvo žinoma kaip Tyniec. Apie 1268 m., pastatytas dar vienas vienuolynas.
Viduramžiuose žmonės vertėsi žemės ūkiu. Gyvenvietė smarkiai išaugo XIX a., prasidėjus angliakasybai.
Mielniko žemė

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai, kurių žemės buvo vadinamos Jotva. Iki XIV a. vidurio šios žemės priklausė Haličo-Volynės kunigaikštystei. XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. 1569–1793 m. ATR, Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijai. Po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1793 m. žemės priskirtos naujai sudarytai Palenkės vaivadijai. Po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m. šiaurinė žemių dalis atiteko Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos, Balstogės departamentui, o pietinių žemių dalis atiteko Austrijos karalystės Vakarų Galicijai.
Aleksandras Kaputauskas

Aleksandras Kaputauskas (rus. Александр Константинович Капутовский; 1894 m. balandžio 1 d. Rusijos imperijos Smolensko gubernijos Jelnios apskrities Dokudovo kaime – 1921 m. birželio 15 d. Kaune, Lietuvos Respublika) – Rusijos ir Lietuvos karo lakūnas.

Biografija

Gimė stačiatikių dvasininko šeimoje. 1904 m. baigė Roslavlio stačiatikių kunigų seminariją ir toliau tęsė studijas Smolensko dvasinėje akademijoje. Pastarosios aukštosios mokyklos nebaigė, 1912 m. iš jos išstojo savo noru. 
Tais pačiais metais pradėjo mokytis Nikolajaus inžinierių mokykloje Sankt Peterburge. 1914 m. mokyklą baigė, jam buvo suteiktas podporučiko laipsnis. Toliau mokėsi Karinės aviacijos mokykloje Gatčinoje. Po baigimo, 1915 m. suteiktas karo lakūno vardas. Tuo metu vykusio Pirmojo pasaulinio karo fronte kariavo naikintuvų dalinyje. 1917–1918 m. trumpai studijavo Nikolajaus karo akademijoje Petrograde, po to stojo tarnybon  Raudonojoje armijoje. Vėliau perėjo į Baltųjų pusę, kovojo Piotro Vrangelio vadovaujamoje Savanorių armijoje (rus. Добровольческая армия).     
Pervažiavo į Lietuvos Respubliką ir nuo 1921 m. vasario 18 d. pradėjo tarnauti šalies karinėje aviacijoje. Tų pačių metų birželio 15 d., bandant lėktuvą HALB CL–IV, eskadrilės vadas A.Kaputauskas kartu su kartu skridusiu inžnieriu mechaniku latviu Eduardu Vacetu žuvo. Abu lakūnai buvo palaidoti Karmelitų kapinėse Kauno centre. Kapavietės neišliko.
Talino zoologijos sodas

Istorija

1937 m. Helsinkyje pasaulio čempionų titulą laimėjo Estijos snaiperių šaulių komanda. Jie su savimi parsivežė dovanotą jauną lūšį, pavadintą Illu. Ji tapo pirmuoju eksponatu zoologijos sode, kuris buvo oficialiai atidarytas 1939 m. rugpjūčio 25 d. Vėliau šio gyvūno atvaizdas buvo įdėtas oficialioje zoologijos sodo emblemoje. 
Zoologijos sodas kūrėsi Talino Kadriorgo parko pakraštyje. 1940 m. Estija buvo okupuota ir prijungta prie Sovietų Sąjungos, todėl teko atidėti suplanuotą zoologijos sodo plėtrą. 1983 m. jis buvo iškeltas į 89 hektarų teritoriją Veskimetsos mikrorajone.

Ekspozicija

Talino zoologijos sode yra viena didžiausių pasaulyje kalnų ožių ir avinų kolekcija, didelė erelių ir pelėdų rūšių įvairovė. Sode įrengtos dvi tropikų buveinės, kuriose laikomi krokodilai ir kiti ropliai, taip pat žuvys, egzotiški paukščiai, marmozetės, šimpanzės ir mangustos.
Dramblių buveinė įrengta 1989 m. minint zoologijos sodo 50-metį. Jame gyvena gyvatės, afrikiniai drambliai, mažieji hipopotamai, šarvuočiai ir graužikai.
Nuo 2004 m. veikia alpinariumas, kuriame lankytojai gali pamatyti kalninius avinus ir ožius, snieginius leopardus. 
Vidurinės Azijos kompleksas buvo pastatytas 2002 m. Čia įkurdinti tokie gyvūnai, kaip Prževalskio arkliai, dvikupriai kupranugariai, stumbrai, jakai ir hienos. Netoli šio komplekso gyvena fazaniniai paukščiai, ežerėliuose plaukioja antys, gulbės, pelikanai ir daugelis kitų vandens paukščių.
Ant plėšriųjų paukščių uolos gyvena įvairių rūšių ereliai, grifai ir pelėdos, tarp jų galima išvysti kilnųjį erelį, baltapetį jūrinį erelį, paprastąją liepsnotąją pelėdą.
Talino zoologijos sodas sėkmingai augino ir veisė daugelį gyvūnų, įskaitant amūrinį leopardą, ilgauodegį goralą, baltapetį jūrinį erelį, juoduosius raganosius ir snieginius leopardus. 
Sodas toliau plečia ir atnaujina meškų, vilkų, tigrų ir kitų gyvūnų būstus, nes jie dar gyvena senuose pastatuose, kurie anksčiau priklausė kariuomenei. Šiuo metu zoologijos sode vykdoma didelė modernizavimo programa, atnaujinanti patalpas.
Talino zoologijos sodas yra įsitraukęs į nykstančių europinių audinių išsaugojimo programą.

Incidentai

2007 m. pabaigoje iš narvo ištrūko poliarinis lokys, kurį teko gaudant užmigdyti trankviliantais.
2004 m. liepos mėn. zoologijos sodo teritorijoje po jo uždarymo per neapsižiūrėjimą pasiliko neblaivus lankytojas. Jis pabudęs prisiartino prie poliarinio lokio voljero, per grotas bandė jį pašerti. Tačiau žvėris griebė už rankos, ir tik nelaimėlio šauksmą išgirdę apsaugininkai atskubėję jam suteikė pagalbą. Nors nukentėjusiam buvo atlikta operacija, tačiau jis neteko rankos.
Džainizmas

Džainizmas – religinė ir filosofinė sistema, atsiradusi Indijoje VI a. pr. m. e. Džainistai tiki, kad visos gyvybės formos turi sielą (džyvą), taip pat tiki atgimimo ciklu (samsara): geras žmogus atgimsta aukštesne gyvybės forma. Visa religinė sistema grindžiama asketizmu bei smurto nenaudojimu prieš jokias gyvas būtybes (ahimsa). Džainų vienuoliai savo gyvenimą grindžia neturtu, paklusnumu, skaistybe.

Paplitimas

Statistiškai pasaulyje yra apie 4 mln. džainų, dauguma jų gyvena Indijoje. Didžiausios džainų bendruomenės yra Radžasthano, Gudžarato, Karnatakos valstijose (čia pastatytos pagrindinės šventyklos), Maisore, Mumbajuje. Indijoje 0,48 % gyventojų yra džainai, Šiaurės Amerikoje ir Europoje – po maždaug 25 000 džainų. Taip pat yra kitur, kur gausiau gyvena indai – Fidžyje, Suriname, Kenijoje ir t. t.

Istorija

Džainistai yra Džinos-Mahavyros (jīna „nugalėtojas“) pasekėjai; šitaip yra vadinamas Vardhamana, paskutinis iš didžiųjų džainistų mokytojų. Taip vadinami ir tie žmonės, kurie, įveikę savo aistras ir emocijas, pasiekė tobulybę. Pasak hagiografijų, Vaišalės princas Vardhamana (gyvenęs maždaug Budos laikais), po 12 metų askezės išsilaisvinęs iš karmos ir pasiekęs dvasinį nušvitimą subūrė sekėjų bendruomenę ir skleidė savo mokymą. Džainizmas pirmiausia plito Gangos baseine (centras Madhura), vėliau Dekane, Gudžarate, Karnatakoje. Vienu metu džainizmas buvo įtakingas beveik visoje Indijoje, bet nuo XIII a. dėl hinduizmo ir islamo įtakos plitimas susilpnėjo.
Džainizmas Indijos religiniame kontekste laikomas šramanizmu. Jis nepripažįsta Vedų autoriteto, todėl nelaikomas hinduizmu.

Praktikos

Džainizme nėra dievų garbinimo, nors būdingi bendraindiški mitologiniai motyvai. Laikoma, kad Visata yra savaiminė, nesukurta ir neišnykstanti. Dievai ir visos kitos būtybės priklausomos nuo tų pačių karminių ryšių. Sekama 24 tyrthankarais (didžiaisiais mokytojais), kurie, kaip tikima, atėjo skelbti džainizmo mokymo dabartiniu laiko ciklu.
Laikydamiesi ahimsos principo, džainai yra vegetarai arba veganai, nesiima jokios veiklos, kuri įtrauktų gyvų būtybių žudymą ar kankinimą. Džainų vienuoliai laikosi griežtos askezės: dažnai badauja, valgo tik tokį maistą, kuris gaunamas nežudant gyvybės (pvz., nevalgo šakninių daržovių), ypatingai stengiasi nesunaikinti gyvybės (pasišluoja kelią šluotele, kad neužmintų smulkių gyvūnų, dėvi burnos kaukes, kad neįkvėptų vabzdžių ir pan.).
Nesutardami dėl askezės griežtumo vienuoliai ~300 m. pr. m. e. skilo į digambarus ir švetambarus. Pirmieji nedėvi jokių rūbų, laikydami rūbų devėjimą neahimsine praktika, tuo tarpu antrieji siaučiasi į baltus rūbus.
Džainizmas pradžioje plito žodine perdava. Nuo V a. džainistinis korpusas pradėtas užrašinėti. Pagrindiniai tekstai yra agamos. Teigiama, kad jas sudarė didžiųjų tyrthankarų mokiniai ganadharai. Švetambarai ir digambarai turi skirtingus šventųjų tekstų kanonus.
Pasaulietinės liturginės praktikos iš esmės sutampa su hinduizmo. Aukojama vietinėmis dievybėms, švenčiamas dyvalis ir kitos indų šventės, maudomi atvaizdai (abhišeka), tikima mantrų galia. Be to, lankomos tyrthankarų šventyklos, švenčiama Mahavyros gimimo šventė.
Pasaulio sapnų aiškintojai

Pasaulio sapnų aiškintojai – rytiečių ir Amerikos indėnų sapnų aiškintojai. Amerikos indėnai sapnus ir jų vaizdinius suprato kaip būdą suvokti ir aiškinti įvairius reiškinius. Daugelis rytiečių tiki, kad miegantysis gali valdyti savo sapnus.

Rytietiškas sapnų aiškinimas

Daugelis Rytų sapnų aiškintojų mano, kad miegantysis gali visiškai valdyti savo sapnus ir taip tobulėti kaip asmenybė, eiti dvasinių ieškojimų keliu. Priešingai nei vakarų mąstytojai, jie mano, kad sapnuojant net galima likti sąmoningam ir būtent šis sąmoningas sapnavimas miegantįjį gali pakylėti į dvasines aukštumas.
Kai kurie Rytų filosofai miegą supranta kaip pasirengimą mirčiai. Kiekvieną kartą užmigdami mes galime įsivaizduoti, jog mirštame. Todėl miegančiojo užduotis yra išmokti užmigti ir sapnuoti kuo ramiau bei patogiau.

Amerikos indėnų sapnai

Įvairios Amerikos indėnų gentys turi daugybė būdų sapnams sukelti ir jiems aiškinti, be to, tiki miegančiojo valios jėga. Jų manymu, pageidaujamus sapnus galima išvysti prieš miegą mąstant apie norimas temas. Sapnai galį nurodyti, kaip elgtis prabudus. Pasiruošimas pamatyti norimą sapną - tai malda, meditacija ir pasninkas, taip pat patartina kurį laiką praleisti ramioje nuošalioje vietoje.
Amerikos indėnai mano, kad sapnuose galima sutikti dvasios vadovą, padėsiantį išspręsti tam tikrus rūpesčius. Toks nuolatos sapnuose pasirodantis dvasios vadovas gali perteikti įvairias žinias ar gebėjimus, pavuyzdžiui, išmokyti suvokti aplinką, bendrauti su gyvūnais.

Sapnų valdymas

Malaizijos džiunglėse gyvenanti senojų gentis sukūrė savitą sapnų aiškinimo sistemą. Jie mano, kad sapnus galima valdyti ir pakeisti teigiamais pojūčiais. Taigi sapno apie gresiantį pavojų nereikėtų išsigąsti. Jeigu sapne nutinka kas nors gera, miegantysis turėtų tai priimti ir pasinaudoti, o velnio gundymus turėtų atmesti. Taigi senojų genties sapnų aiškinimai siejasi su miegančiojo emocine branda. Pavyzdžiui, mokymasis nugalėti baimę sapne gali padėti susidoroti su realia baime, o sapne patirti malonūs dalykai gali būti tikrų malonumų priežastis.
Sapnas esąs dvipusis procesas: mūsų kasdieniai potyriai galį veikti sapnus, o sapnai - kasdienius potyrius.

Bendri potyriai

Australijos aborigenai turi tradiciją smulkiai atpasakoti savo sapnus. Kai kuriose gentyse manoma, kad jeigu sapnas nepatenkina žmogaus lūkesčių į gyvenimą kišasi tam tikros antgamtinės jėgos.
Arrows Grand Prix International

Istorija

Komandos istorija prasideda 1977 m., kai ją įkūrė italų finansininkas Franco Ambrosio ir jo kolegos - Alanas Reesas, Jackie Oliveris, Dave Wassas ir Tony Southgate. Komandos pavadinimas buvo duotas sudėjus jų pavardžių pirmąsias raides. 
Savo pirmąjį Formulės 1 automobilį komanda sukūrė vos per 53 dienas, o pirmasis lenktynininkas, su kuriuo buvo pasirašyta sutartis tapo italas Riccardo Patrese. Jis jau trečiose komandos lenktynėse pelnė pirmuosius taškus.
Didelė dalis komandos įkūrėjų anksčiau dirbo su Shadows ekipa ir pastaroji apkaltino Arrows ekipą naudojant nuo jų nukopijuotą automobilį. Teismas tai įrodė ir kūrėjai per 52 dienas pagamino naują A1 automobilį. Tuo metu iš ekipos pasitraukė Ambrosio, nes susilaukė kaltinimų finansinėmis machinacijomis.
Iki 1984 m. sezono ekipa naudojo Ford kompanijos variklius ir negalėjo pademonstruoti gerų rezultatų. Vėliau į komandą atėjus BMW variklių tiekėjui ir ekipos rėmėjui tapus Barclay, rezultatai kiek pagerėjo. 1988 m. sezoną ekipa baigė turėdama 23 taškus ir užkopdama ant ketvirtos absoliučios įskaitos vietos (viena 3 ir keturios 4 vietos sezone).

Footwark Arrows

1990 m. ekipą nusipirko japonų verslininkas Wataru Ohashi ir ekipa buvo pervadinta į Footwark Arrows. Iki pat 1996 m. sezono Arrows buvo vadinama Footwark. Tuo laikotarpiu ekipa naudojo Porshe, vėliau Mugen Honda variklius, tačiau geresnių rezultatų nepasiekė.

Arrows sugrįžimas

Nuo 1997 m. sezono ekipa vėl vadinosi Arrows. Komandos vadovu tapo Tom Walkinshaw. Iki pat ekipos pasitraukimo iš Formulės 1 2002 m. joje lenktyniavo tokie lenktynininkai kaip Damonas Hillas, Mika Salo, Heinz-Harald Frentzenas, Pedro de la Rosa, Josas Verstappenas, tačiau gerų rezultatų dėl įvairių priežasčių ekipa nedemonstravo. Per tuos šešerius metus ekipa pasiekė vieną finišą podiume ir dvi 4 vietas.

Pasitraukimas iš Formulės 1

Paskutiniame sezone ekipa pasirašė sutartį su Cosworth variklių tiekėju, tačiau viduryje sezono pritrūkus lėšų sumokėti lenktynininkų atlyginimus ir tiekėjų išlaidas, ekipa pasitraukė iš Formulės 1.
Per visą istoriją ekipa dalyvavo 368 lenktynėse, tačiau nepelnė nei vienos pergalės.
Kanados Parlamentas

Kanados Parlamentas (angl. Parliament of Canada, pranc. Parlement du Canada) – Kanados federalinis įstatymų leidžiamosios valdžios organas, įsikūręs ant Parlamento kalvos šalies sostinėje Otavoje.
Kanada yra federacinė parlamentinė konstitucinė monarchija, kurioje įstatymus leidžia Parlamentas. Jį sudaro Senatas (aukštieji rūmai) ir Bendruomenių Rūmai (žemieji rūmai). Senatą sudaro 105 nariai, kuriuos skiria Jungtinės Karalystės monarcho atstovas Kanados generalgubernatorius. Bendruomenių Rūmus sudaro 338 nariai, renkami visuotiniais tiesioginiais rinkimais ketveriems metams.
Bendruomenių Rūmai yra svarbiausias Parlamento organas, nes Senatas retai kada atmeta žemuosiuose rūmuose patvirtintus įstatymų projektus. Generalgubernatorius pasirašo įstatymus, kurie buvo priimti abiejuose Parlamento rūmuose. Šalies ministras pirmininkas ir vyriausybė privalo užsitikrinti Bendruomenių Rūmuose daugumą turinčios partijos ar koalicijos palaikymą.
2019 m. veiklą vykdė 42-asis Kanados Parlamentas nuo 1867 m. sukurtos Kanados konfederacijos.
Liudvikas Grincevičius

Liudvikas Grincevičius (Hryncevičius, Hrincevičius, lenk. Ludwik Hryncewicz, 1717 m. – 1783 m. spalio 10 d. Vilnius) – OP, Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos architektas, vienuolis.

Biografija

Dominikonas. Mokėsi Italijoje. Nuo 1750 m. dirbo Lietuvos Didžiojoje kunigaikštijoje. 1780-1782 m. dominikonų vienuolyno Raseiniuose prioras. Suprojektavo ir pastatė 1756 m. augustinų vienuolyno bažnyčią Zabialuose prie Babruisko, 1760 m. vadovavo dominikonų vienuolyno ir Šv. Dvasios bažnyčios Vilniuje atstatymui, bažnyčios Virbalyje statybai (1944 m. sugriauta), 1763 m. rekonstravo Švč. Trejybės bažnyčią Drujoje, Raseiniuose – Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčią, pailgino, pastatė vėlyvojo baroko formų pagrindinį fasadą, 1783 m. suprojektavo dominikonų vienuolyno namą. Kūrybiškai derino žymių baroko centrų architektūros tradicijas su vietinės architektūros bruožais.
Erika Freyer-Henkel

Erika Jadvyga Vilhelmina Freyer–Henkel (vok. Erika Hedwig Wilhelmine Freyer-Henkel; 1910 m. rugpjūčio 18 d. Nidoje, Rytų Prūsija – 1997 m. spalio 7 d. Gelzenkirchene, VFR) – vokiečių tapytoja.

Biografija

Gimė ir augo meniškoje aplinkoje: motinos tėvas Hermanas Blodė buvo žinomas tapytojų globėjas, Nidos dailininkų kolonijos įkūrėjas.
1930 m. Erika Henkel pradėjo studijuoti Karaliaučiaus universitete ir, tuo pačiu metu, Karaliaučiaus meno akademijoje pas profesorių Francą Ksaverą Wimmerį (1881–1937). Du semestrus žinias gilino Kelne ir Berlyne. 1934 m. išlaikė pirmuosius valstybinius egzaminus iš meno pedagogikos ir istorijos, o 1936 m. – ir antruosius. 1937 m. apsivedė su bendramoksliu peizažistu Haincu Freyeriu (1909–1939), pora 
Pfahlbude kaimelyje (dab. lenk. Ujście prie Pasargės žiočių į Aistmares) įsigijo buvusios mokyklėlės pastatą ir įsirengė ten tapybos atelję.
Prasidėjusio Antrojo pasaulinio karo pradžioje vyras žuvo fronte. 1945 m. dailininkė persikėlė pas draugus į vakarinėje Vokietijoje esantį Gelzenkircheną, nuo 1950 m. iki 1972 m. dirbo mokytoja šio miesto 
Rikardo Hucho gimnazijoje. Atsostogų metu keliaudavo po Europą. 
Erikos Freyer–Henkel kūrybai poveikį padarė ankstyvieji ekspresionistai. Tapytoja buvo daugelio parodų Kelne, Diuseldorfe ir kituose Šiaurės Reino-Vetfalijos miestuose dalyvė, priklausė keletui dailinininkų susivienijimų.