Tailando geografija

Geologija ir naudingosios iškasenos

Kalnai, išsidėstę šiaurės, vakarų ir pietų Tailande priklauso paleozojaus pietų Azijos geosinklinalinei raukšlei, kuri susiformavo mezozojaus geologinėje eroje. Kalnai sudaryti iš skalūnų, smiltainio ir klinčių su paleozojaus ir triaso eksfuzija, turinčią didelių granito kūnų. Šalies rytuose stūkso didelė mezozojaus smiltainio sritis – Korato plynaukštė. Tailando centrinėje dalyje yra tektoninė įdauba susidariusi kainozojaus eroje ir sudaryta iš 5–7 km storio nuosėdinių uolienų. Šiai įdaubai priklauso Menamo lyguma ir Siamo įlanka. Tailande gausu karstinių urvų, didžiausia – Fravangdengo (angl. Phra Wang Daeng Cave) yra 13,5 km ilgio.
Mezozojaus uolienose randami alavo, volframo telkiniai. Paleozojaus – stibio, fluorito, švino, cinko, barito, geležies rūdos ir Mangano rūdos. Pietiniuose ir centriniuose rajonuose randama lignito, halito ir kalio druskos Korato plynaukštėje. Vakaruose yra rubino ir safyro telkiniai.

Vidaus vandenys

Tailando teritorijoje ir šalies pasienyje teka labai vandeningos upės, ant kurių yra pastata keletas HE ir vandens saugyklų. Bendras metinis kritulių kiekis sudaro 800 mlrd m³, iš šio kiekio 75% išgaruoja arba susigerią į dirvą, likę 25% (200 mlrd m³) patenka į upes ir ežerus. 2000 m. šalis naudojo 82,75 km³ per metus vandens (2% komunalinėms reikmėms, 2% pramonė, 95% žemės ūkis), tai sudaro apie 1288–3300 m³ vienam gyventojui per metus.

Upės

Tailando upių baseinai priklauso Andamanų jūrai ir Pietų Kinijos jūros Siamo įlankai. Dauguma upių yra maitinamos lietaus vandeniu, o Mekongas ir tirpstančiais ledynais. Upių vandens lygis labai svyruoja priklausomai nuo metu sezono: lietingojo laikotarpio upės išsilieja, sausuoju – greitai senka.
Didžiausias Tailande yra Menam Čao Prajos baseinas, apimantis 158 000 km² plotą (apie 38 % šalies teritorijos) ir jis neišeina už šalies ribų. Didžioji baseino dalis yra Menamo lygumoje. Susiliejus Pingui (590 km) ir Nanui (627 km), Menam Čao Praja teka į pietus 372 km ir įteka į Siamo įlanką sudarydama 135 km pločio deltą. Menam Čao Praja labai reikšminga Tailando ekonomikai, jos vanduo naudojamas drėkinimui, ja vyksta laivyba iki Nakhonsavano. Nuo Siano įlankos iki Bankoko upės vaga yra 8,5 m gylio, tad iki sostinės uosto gali plaukti didelio tonažo jūros laivai.
Antras pagal dydį upės baseinas Tailande yra šalies rytuose apimantis Korato plynaukštę ir priklauso didžiausiai pietryčių Azijos Mekongo upei. Plynaukštę kerta Munas su savo intaku Či. Vakariniame Tailande yra Meklongo, įtekančio į Siamo įlanką, upės baseinas. Šią upę maitina Kvainoja ir Kvaija įtekančios į Meklongą ties Kančanaburiu. Dar viena didelė Azijos upė Salvinas teka Mianmaro – Tailando siena ir dvejomis atšakomis įteka į Andamanų jūrą.

Ežerai ir vandens saugyklos

Tailande natūralių ežerų yra mažai. Rytinėje Malakos pusiasalio dalyje, netoli Songkhlo, yra didžiausias Thaleluango ežeras. 75 km ilgio ežeras driekiasi lygiagrečiai Siamo įlankai.
Skirtingai nei ežerų, vandens saugyklų Tailande yra labai daug. Bhumifolo hidroelektrinės saugykla (17°14′34.4″N 98°58′21.5″E) ant Pingo upės yra didžiausia – 125 km ilgio, ant Nano upės – Karalienės Sirikitos vandens saugykla skirta drėkinimui ir yra antra pagal dydį (17°45′53.6″N 100°33′50.0″E). Ant Kvaijos – Šrinagarindros (14°24′23.2″N 99°07′49.0″E) ir Thathungno (14°14′01.5″N 99°14′10.0″E), ant Kvainojos – Vačiralongkono (14°47′57.3″N 98°35′50.9″E). Malakos pusiasalyje – Račaprafo (8°58′19.1″N 98°48′21.0″E). Rytinėje šalies dalyje ant Či upės – Lampao (16°36′10.2″N 103°26′23.9″E) ir Ubonratno (16°46′28.2″N 102°37′06.9″E).