google/wiki40b huggingface dataset:
Uhersky Brodas

Istorija

Pavadinimas ček. Uherský Brod reiškia 'vengrų brasta' arba 'brasta į Vengriją'.
Uhersky Brodo istorija atsekama iki X a. 1272 m. miestas tapo toks reikšmingas, kad Čekijos karalius Otokaras II suteikė jam karališkojo miesto statusą.
XVI a. buvo trumpas miesto aukso amžius, kai miestas klestėjo valdomas Jono iš Kunovicių (ček. Jan z Kunovic). Tuo metu mieste buvo pastatyta rotušė ir valdytojo rūmai. Gerieji laikai pasibaigė XVII a. pradžioje, kai miestą ėmė puldinėti vengrai.
Vėliau mieste ėmė augti vokiečių ir žydų bendruomenės. XIX a. mieste ėmė vystytis pramonė, bet jis išlaikė būdingą charakterį.
Artėjantis Antrasis pasaulinis karas paskatino mieste pramonės vystymą. Jame atsidarė šaulių ginklų gamykla Česká zbrojovka Uherský Brod, tapusi regiono pramonės centru. Karo metais miestas prarado miestui svarbią žydų bendruomenę, kurios paminklu liko žydų kapinės.

Žymios vietos

Paskutiniais metais miestą ėmė lankyti vis daugiau turistų. Juos traukia netoliese esantys Baltųjų Karpatų nacionalinis parkas ir Karpatus kertantys dviračių maršrutai. Mieste turistai praleidžia 1-2 dienas.
Mieste yra Janačeko alaus darykla, tiekianti alų vietiniam regionui. Alaus daryklos pavadinimą dažnai sieja su čekų kompozitoriumi Leošu Janačeku, bet iš tikrųjų jie nesusiję.
Kalvoje netoli miesto yra observatorija. Nuo 1961 m. veikianti observatorija buvo finansuota ir pastatyta miesto gyventojų. 2009 m. obervatorija planavo įkurti planetariumą, kuris užsiimtų švietimu.
Arūnas Civilka

Biografija

1998 m. baigė Kauno medicinos akademiją, gydytojas.
VĮ Ukmergės ligoninė gydytojas.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Ukmergės rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Romualda, sūnus Justas.
Romualda Varneckienė-Kuodytė

Romualda Varneckienė-Kuodytė (1930 m. lapkričio 30 d. Rimaisių k., Panevėžio r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

1939–1948 mokėsi Ramygalos vidurinėje mokykloje, o 1948–1951 Panevėžio vidurinėje mokykloje. 1948 įstojo į Panevėžio vaikų muzikos mokyklą mokytis skambinti fortepijonu (dėst. L. Chitrova), bet kompozitoriaus A. Belazaro paskatinta 1948–1951 choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. Adolfas Karaška). 1974–1979 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Motiejūnas).
1953–1954 Obelių kultūros namų meno vadovė ir vidurinės mokyklos muzikos mokytoja. 1954–1956 Ramygalos kultūros namų direktorė, suorganizavo mišrųjį chorą ir keletą kitų meno mėgėjų būrelių. 1956–1970 Biržų 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovė. 1957 I respublikiniam jaunimo festivaliui Vilniuje parengė kanklių ansamblį, 1959 mokytojų ir moksleivių jėgomis pastatė R. Planquette’o komišką operą „Kornevilio varpai“. Jaunučių ir jaunių chorą parengė 1964 I respublikinei moksleivių dainų šventei, o jaunuolių chorą ir „Siūlo" fabriko mišrųjį chorą – 1965 respublikinei dainų šventei.
Nuo 1970 Biržų vaikų muzikos mokyklos direktoriaus pavaduotoja, 1971–1975 direktorė. 1975–1979 Panevėžio 4-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. 1979–1992 Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos dėstytoja, nuo 1986 miesto „Senolių" choro ir vokalinių bei instrumentinių ansamblių meno vadovė. Kolektyvai rengia koncertus ir dalyvauja įvairiuose kultūros renginiuose. Choras paruoštas 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje.

Visuomeninė veikla

R. Varneckienė skaitė muzikos paskaitas, organizavo M. K. Čiurlionio ir kitų kompozitorių jubiliejinius minėjimus – koncertus, buvo Biržų rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkė ir dainų švenčių vyr. dirigentė. 1964 mokytoja apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Lietuvos jūrų muziejaus delfinariumas

Lietuvos jūrų muziejaus delfinariumas – Lietuvos jūrų muziejui priklausantis delfinariumas, esantis Klaipėdoje, Kopgalyje. Jame yra 1000 vietų salė. 1800 m³ talpos baseinas skirtas delfinų ir jūrų liūtų pasirodymams.

Istorija

Projekto autorius buvo architektas Petras Lapė (1924–2012). Pradžioje jis kreipėsi į JAV gyvenusį brolį dėl literatūros apie akvariumų įrenginius. Iš gauto bukleto inžinierius susidarė vaizdą, kaip akvariumas įrengtas Bostone. Nutarta vandenį siurbti iš Baltijos jūros, kad jis pratekėdamas pro natūralius gamtos (t. y. smėlio) filtrus, patektų į rezervuarą, kuriame būtų reguliuojamas vandens druskingumas, vanduo gėlinamas bei skaidrinamas.
1993 metais į Delfinariumą buvo atgabenti pirmieji delfinai.
1994 m. balandžio 30 d. atidarytame Delfinariume vyksta delfinų (Juodosios jūros afalinų) ir Kalifornijos jūrų liūtų pasirodymai.
Nuo 2003 m. buvo vykdomi delfinų terapijos seansai vaikams, sergantiems autizmu, Dauno sindromu, cerebraliniu paralyžiumi.
2009 m. parengtas techninis projektas delfinariumo rekonstravimui ir išplėtimui, įkuriant delfinų terapijos centrą. Architektūriniame konkurse nugalėjo uostamiesčio architektai, įveikę kolegas iš sostinės. Iš keturių dalyvių geriausiu buvo pripažintas Klaipėdos architektų Snieguolės ir Algirdo Stripinių darbas „Vanduo“. Preliminari viso objekto kaina – 13,5 mln. eur. Delfinariumo rekonstravimas buvo įtrauktas į Jūros teikiamų pramogų, poilsio, sveikatingumo paslaugų ir pažinimo parko Kopgalyje projektą.
Nuo 2010 m. spalio mėn. Delfinariumas buvo uždarytas rekonstrukcijai.
2013 m. gruodžio mėn. vėl atidarytas.
Kinevaldas

Kinevaldas (angl. Cynewald) – Britanijos anglų karalius, Knebo sūnus ir jaunesnysis Kimeno brolis. Kinevaldas, po Kaer-Lunujos sunaikinimo, bėgo į Kentą ir ėmė tarnauti jo karaliui. Po jo mirties anglų karalium tapo jo sūnus Kreoda.
Elektrėnų savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Elektrėnų savivaldybės taryba – Elektrėnų savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.

Veikla

Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 11 d. Savivaldybės meru išrinktas Arvydas Vyšniauskas. Už jį balsavo 17 Tarybos narių iš 25. Už Kęstutį Vaitukaitį balsavo 8 Tarybos nariai. Mero pavaduotoju išrinktas liberaldemokratas Algimantas Adomaitis, Administracijos direktoriumi paskirtas krikščionis demokratas Henrikas Petrauskas.
9 tūkstantmetis pr. m. e.

Devintasis tūkstantmetis prieš mūsų erą prasidėjo 9000-aisiais pr. m. e. ir baigėsi 8001-aisiais metais pr. m. e.

Kiti laikotarpiai

Tūkstantmečiai: 10 tūkstantmetis pr. m. e. – 9 tūkstantmetis pr. m. e. – 8 tūkstantmetis pr. m. e.
Liutauras Balčiūnas

Liutauras Balčiūnas (g. 1963 m. vasario 26 d. Vilnius) – lietuvių perkusininkas virtuozas, dirigentas.

Biografija

Tėvas Ramutis Balčiūnas. 1981 m. studijavo Lietuvos konservatorijoje, nuo 1982 m. mokėsi Gnesinų pedagoginiame muzikos institute Maskvoje, 1986–1988 m. šio instituto aspirantas. Nuo 1993 m. studijavo simfoninį dirigavimą N. Rimskio-Korsakovo konservatorijoje Sankt Peterburge.
Nuo 1988 m. Ostankino televizijos orkestro timpanininkas solistas. 1995–2000 m. P. Čaikovskio didžiojo simfoninio orkestro antrasis dirigentas. Nuo 2000 m. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro vyr. dirigentas.
1985 m. mušamųjų instrumentų konkurse Maskvoje laimėjo I premiją. Kaip dirigentas koncertavo su Rusijos, Ukrainos, Ciuricho, Bazelio simfoniniais orkestrais. Lietuvoje surengė koncertų kaip solistas perkusininkas.
Romanas Sanguška

Vaikystė ir jaunystė

Romano Sanguškos tėvas, Teodoras Andrejevičius buvo Voluinės žemės maršalka ir Braclavo ir Vinicos seniūnu. Motina − iš Brankovičių giminės. Jis buvo antrasis sūnus (iš trijų). Vyresnysis brolis jo buvo Žitomiro, Čerkasų ir Kanevo seniūnas Dimitras. Tokiu būdu, jau jauname amžiuje Sanguškos užėmė svarbias valstybines pareigas. 
Vyrų likimas iš kunigaikščių Sanguškų šeimos buvo nelaimingas − jie mirdavo jauni. Jauname amžiuje 1517 mirė Romano dėdė − Braclavo, Vinicos ir Zvenigorodo seniūnas, Romanas Andrajevičius. Sąlyginai jaunas mirė ir Romano tėvas 1547 metais, o Romano motina − Ana, netrukus ištekėjo už taip pat Voluinės magnato Mikalojaus Andrejevičiaus Zbaražskio.  
Romanas Sanguška išsilavinimą gavo karaliaus rūmuose. Karalius Žygimantas Augustas 1567 metais apie Sangušką rašė viename iš savo raštų, kad jis „beveik nuo savo vaikystės … paimtas į mūsų apartamentus“. Daug laiko jaunuolis skyrė karinei tarnybai, kurioje po to išgarsėjo. 17 metų Romanas Sanguška, po savo brolio tragiškos žūties, tapo šeimos galva. Tuo pačiu metu vadovaujant savo kariniam būriui, surinkto iš bajorų Sanguškų šeimos dvaro žemių, Romanas Sanguška nuo 1555 metų įstojo į tarnybą sutinkamai su karaliaus universalais. Tais pačiais metais Sanguška išvyko į Kijevą vadovaujant etmonui Mikaklojui Radvilai, kad apginti miestą nuo galimo rusų užpuolimo.
Žymeklis

Žymeklis – naudotojo sąsajos elementas, rodantis duomenų įvedimo vietą.

Teksto kursorius

Teksto žymeklis rodo, kur bus įvedami duomenys iš klaviatūros. Šiuo metu labiausiai paplitęs mirksinčio vertikalaus brūkšnelio pavidalo žymeklis, kurio išpildymas palyginus sudėtingas: jei žymeklis greitai juda, jis tuo metu turi nustoti mirksėti. Priešingu atveju būdamas (mirksėjimo periodo metu) nematomas žymeklis irgi pasislenka per keletą pozicijų, todėl naudotojui labai sunku sekti jo dabartinę padėtį. Todėl tokie žymekliai nemirksi greitai juos perkeliant žymeklio valdymo klavišais ar greitai renkant tekstą.
Niekada nemirksintis vertikalus brūkšnelis būtų gana sunkiai randamas ekrane, todėl anksčiau buvo naudojami geriau matomi simbolio inversijos (simbolis, ties kuriuo esti žymeklis, vaizduojamas simbolio ir fono spalvas sukeitus vietomis) ir pabraukimo žymeklio simboliai. Skirtingai nuo vertikalaus brūkšnelio, tokie žymekliai rodo į vaizduojamą simbolį, ne į tarpą tarp jų.

Duomenų bazės žymeklis

Duomenų bazėse žymeklis – tam tikra valdymo struktūra, skirta užklausos grąžintų eilučių išvardijimui, aktyvios eilutės gavimui ir apdorojimui.
Algirdas Meškauskas

Biografija

Gimė tarnautojų šeimoje. 1975 m. baigęs Vidsodžio aštuonmetę mokyklą, įstojo į Telšių taikomosios dailės technikumą, kurį baigė 1979 m., įgijo dailininko – vykdytojo specialybę. 2000 m. Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete įgijo žurnalistikos specialybę. Viešųjų ryšių srityje stažavosi radijuje „Amerikos balsas” Vašingtone (JAV), vadybos srityje – Oslo komunoje (Norvegija), žmogaus teisių srityje – Latvijos universitete Rygoje, lygių galimybių srityje – Vašingtone ir Niujorke. 2003 m. buvo Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos Varšuvos biuro ekspertas Azerbaidžane. Jungtinių Tautų vystymo programos Baltarusijoje kvietimu 2003 m. buvo konsultantas Minske (Baltarusija) vykusiuose renginiuose, skirtuose žmogaus teisėms aptarti.
1979 m. buvo pašauktas į karinę tarnybą, sugrįžęs dirbo dailininku Palangoje. 1983 m. nugalėjo konkurse televizijos diktoriaus pareigoms užimti ir dirbo šį darbą iki tragiškų 1991 m. sausio įvykių. Po 1991 m. sausio 13 d. Aukščiausiosios Tarybos rūmuose įrengus televizijos studiją, vienas pirmųjų ėmė vesti informacines laidas, rengė laidas apie savanorius, o 1991 m gegužės 11 d. tapo Krašto apsaugos departamento informacinės gynybos skyriaus viršininku. Vėliau buvo LR krašto apsaugos ministerijos ryšių su visuomene skyriaus viršininkas ir ministerijos atstovas spaudai.
Kartu su pirmaisiais kariuomenės kūrėjais jam buvo suteiktas Lietuvos kariuomenės leitenanto, o vėliau vyresniojo leitenanto laipsnis, išduotas tarnybinis ginklas, vėliau jis apdovanotas „Sausio 13–osios atminimo“ ir „Kariuomenės kūrėjo – savanorio“ medaliais. Taip pat yra pagerbtas II laipsnio medaliu „Už nuopelnus Vilniui ir Tautai“.
1993 m. baigęs Suomijos įmonės „Oy Telefakta“ reklamos organizavimo kursus, kurį laiką dirbo šios firmos reklamos organizavimo vadovu. Nuo 1997 m. LR valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministerijos atstovas spaudai, Viešųjų ryšių skyriaus vedėjas, nuo 1998 m. rugsėjo mėn. LR vidaus reikalų ministerijos atstovas spaudai, nuo 1999 m. liepos pradėjo dirbti Moterų ir vyrų lygių galimybių kontrolieriaus tarnybos patarėjas, nuo 2004 m. vasario 20 d. iki 2006 m. Vyriausiosios tarnybinės etikos komisijos pirmininkas, nuo 2006 m. vasario iki gegužės mėn. AB „Lietuvos paštas“ Ryšių su visuomene skyriaus viršininkas, nuo 2006 m. birželio Valstybinio socialinio draudimo fondo valdybos (SODROS) Komunikacijos ir tarptautinių ryšių skyriaus vedėjas.
Vyrų krizių ir informacijos centro steigėjas, yra buvęs Lietuvos nacionalinės UNESCO komisijos Socialinių ir humanitarinių mokslų komiteto Žmogaus teisių pakomitečio narys.
Dalyvavo įvairiose konferencijose ir skaitė pranešimus žmogaus teisių, lygių galimybių, smurto buityje, prekybos žmonėmis, žurnalistinės etikos klausimais. Organizavo seminarus „Tėvystės mokymas“ ir „Vyro vaidmuo šeimoje“.
Surinko ir išleido Lietuvių poetų eilėraščių rinkinį „Tėvui, nors tiek“ (2008 m.), o 2010 m. išleido ir savo eilėraščių knygą „Laikas meilėje sutampa“.
Vedęs. Žmona Kristina. Sūnūs Agnis Algirdas (2004 m.) ir (iš pirmos santuokos) Mindaugas Ignas (1999 m.).
Antonijus Koracis

Biografija

Livorno Avvalorati teatro impresarijaus sūnus. 1811 m. baigė raštininkų mokyklą, 1816 m. baigė Florencijos dailės akademiją (Regia Accademia delle Belle Arti del Disegno). 1818 m. kunigaikštis Stanislovas Stasičius, ieškodamas architekto jo įsteigtos Mokslo draugų bendrijos pastato statybai, apsilankė Toskanoje ir jam buvo rekomenduotas gabus jaunas architektas Antonijus Koracis. Nuo 1819 m. gyveno ir kūrė Lenkijoje. Jo kūrybai nemažos įtakos turėjo tai, kad Lenkijos karalystė, atsigavusi po Abiejų Tautų Respublikos padalijimo ir Napoleono karų, vėl galėjo skirti nemažai lėšų valstybinių ir visuomeninių pastatų statybai. Prisidėjo prie XIX a. pirmosios pusės Varšuvos architektūrinio vaizdo formavimo, miesto planavimo, suprojektavo Teatro ir Banko aikštes.
Nuo 1847 m. vėl gyveno Florencijoje, išrinktas Florencijos Dailiųjų menų akademijos nariu.
Statiniai monumentalūs, paprastų formų, grakščių proporcijų.  Jo kūrybą galima perskirti į du etapus. Maždaug iki 1830 m. ryškus neoklasicizmas, o po 1831 m. sukilimo – tų pačių formų interpretavimas romantizmo dvasia.
Magindanao

Istorija

Islamas į šalį buvo atneštas iš Džiohoro, žmogaus vadinamo Šarif Muhamed Kabungsuvan pačioje XII a. pabaigoje. Šis žmogus vedė vietos princesę ir įkūrė sultonatą apie 1205 m.
Ši valstybė klestėjo visuotinės Malajų salyno prekybos dėka. Nuo XVI a. pradėjus kolonizuoti ispanams, vietos sultonai kovojo su jais dėl savo nepriklausomybės. Vienas žymiausių sultonų buvo Muhamadas Dipatuanas Kudaratas, kuris laimėjo visus mūšius su ispanais, ir šie negalėjo įsigalėti šiose vietose.
Sultonato musulmonų pasipriešinimas ispanams tęsėsi per šimtmečius, ir yra aktualus iki dabar, virsdamas Filipinų musulmonų separatizmu.
Juodkalnijos krepšinio lyga

Lygos sistema

Lygos sistema panaši į kitų šalių, kurių komandos dalyvauja Adrijos lygoje, nacionalinius čempionatus. Pirmąją sezono dalį tarpusavyje varžosi 10 ekipų, kurios išsiaiškina penkias stipriausias, prie kurių vėliau prisijungia ir Adrijos lygos dalyvė Podgoricos „Budućnost“, bei suformuoja Superlygą. Šioms komandoms sužaidus dviejų ratų sistema keturios pajėgiausios keliauja į pusfinalius, kur žaidžiama iki dviejų pergalių. Finale čempionų titului pasiekti reikia iškovoti tris pergales. Komandos, nepatekusios tarp penkių stipriausių ekipų, žaidžia Survival (Išlikimo) lygoje, kuomet kovoja dėl teisės ir kitame sezone žaisti aukščiausioje Prva A Liga.
Peručica

Peručica (serb. Перућица, bosn. Perućica) – pirmykštis miškas Europoje, Bosnijos ir Hercegovinos teritorijoje, netoli sienos su Juodkalnija. Tai viena iš keturių reliktinių Europos sengirių. Priklauso Sutjeskos nacionaliniam parkui. Sudaro griežtai saugomą rezervatą. Vietovė saugoma nuo 1952 m.
Peručicoje auga bukai, kėniai, eglės, skroblai, klevai. Šiuose miškuose auga aukščiausia žinoma paprastoji eglė (Picea abies), kurios aukštis – 63 m. Miške krenta 75 m aukščio Skakavaco krioklys, susidaręs Peručicos upėje (Sutjeskos intakas).
Vydas Čekanavičius

Biografija

Brolis Linas Čekanavičius. 1983 m. baigė Vilniaus universitetą. 1998 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Nuo 1983 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 2000 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrinėjimų sritis – tikimybių teorijos ribinės teoremos. Gavo pirmuosius ženklą keičiančių sudėtinių puasoninių aproksimacijų netolygiuosius įverčius, didelių nuokrypių rezultatus, asimptotinius skleidinius eksponentėje, būtinąsias ir pakankamąsias aproksimacijų tikslumo sąlygas. Sudarė asimptotinius skleidinius Kolmogorovo pirmoje tolygumo teoremoje.
Palšasis grifas

Kūno išmatavimas, svoris, kitas apibūdinimas

Tai didžiulis paukštis, o Lietuvoje didžiausias svoriu ir dydžiu plėšriųjų paukščių atstovas. Tarp palšojo grifo abiejų lyčių nepastebėta didesnių skirtumų jų kūno plunksnų spalvose, dydyje ir svoryje. Jo viršugalvis apaugęs silpnomis plunksnomis ir yra baltas. Snapas geltonas, o kaklas palyginus ilgokas ir baltas. Palšojo grifo kūno ilgis siekia 93–110 cm, išskėsti sparnai 230–269 cm, sveria apie nuo 6,2 kg iki 11,3 kg. Italijoje ir Austrijoje negyvų trijų palšojo grifo patinų svoris buvo nuo 6,2 kg iki 8,5 kg, o penkių patelių svoris – nuo 6,5 kg iki 8,3 kg, tai yra vidutiniškai 7,48 kg. Europoje gyvenančių patinų sparnų ilgis 684–735 mm, tai yra vidutiniškai 708,7 mm, patelių iš tos pačios vietovės sparnų ilgis buvo 690–750 mm, arba vidutiniškai 707,7 mm.

Paplitimas ir gyvenama aplinka

Paplitę subtropikų klimato juostoje, rečiau pietinėje vidutinių platumų klimato juostos dalyje – vakaruose nuo Iberijos pusiasalio, pietvakarių Balkanų pusiasalyje, o rytuose gyvena iki Tibeto (Kinija). Pietuose jo gyvenamas arealas iki Eritrėjos, šiaurės Etiopijos, šiaurinis gyvenamas arealas Alpės, Krymas. Tai kalnuotų vietovių paukštis, tik ieškodamas maisto gali nuklysti toli nuo savo arealo, pavyzdžiui, yra stebėtas net pietų Suomijoje ir Lietuvoje.

Paplitimas Lietuvoje

Palšieji grifai retkarčiais užklysta į Lietuvą, tačiau čia jiems nėra tinkamų vietų veistis, o klimatas atšiaurus ir drėgnas bei Lietuva pakankamai tolokai nuo jo savaiminio arealo paplitimo šiaurinių pakraščių.

Gyvenamoji aplinka

Mėgsta gyventi kur yra pievos, ganyklos, laukymės apaugusios įvairiais krūmokšniais, o labiausiai tai Mediteraninio tipo kalvoti laukai su augančiais krūmokšniais.

Poravimasis ir amžius

Deda 1 kiaušinį. Abu tėvai dalinasi perėjimu, kuris trunka apie 52 dienas. Jauniklis pradeda skraidyti po 110–115 dienų. Ilgiausiai žinomas išgyvenęs iki 41,4 metų.

Mityba

Minta dvėseliena, skerdiena.
Eresundas

Eresundas (dan. Øresund; šved. Öresund), Zundas – vienas iš sąsiaurių, jungiančių Baltijos jūrą su Kategato sąsiauriu. Eresundas skiria Skandinavijos pusiasalį nuo Zelandijos salos. Ilgis 70 km, plotis 3,4-24 km, didžiausias gylis 38 m, farvateryje iki 8 m. Vakariniame krante yra Kopenhaga (Danija), rytiniame – Malmė (Švedija).
Dilbinų apylinkė

Istorija

Įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas.
1947 m. prijungta dalis Minkių apylinkės, 1954 m. – dalis Pailių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Dilbinų apylinkė prijungta prie Žagarės apylinkės.
Legall de Kermeur

Tėvai

Legalis buvo kilęs iš Bretanės kilmingos šeimos. Jo tėvas buvo generolas Rene Fransua de Legalis (Rene Francois de Legall), motina – Marie de Saint-Clair Vitart.

Šachmatų karjera

Prancūzų enciklopedininkas Denisas Didro savo veikale „Ramo sūnėnas“ apie Legalį rašo, kad jis buvęs pastovus kavinės „Režans“ lankytojas. Legalis de Kermeras laikomas pirmuoju šachmatų profesionalu, kuris ilgus dešimtmečius, iki pat senatvės, kavinėje „Režans“ žaisdavo už pinigus.
Kadangi profesionalo žaidimo lygis buvo aukštesnis, Legalis de Kermeras, priklausomai nuo varžovų žaidimo lygio, suteikdavo jiems lengvatų: pėstininką, figūrą, ar bokštą.
Nuo 1741 m. Legalis treniravo stipriausią XVIII a. antros pusės šachmatininką Fransua Filidorą. Po trejų metų studijų jo mokinys jį nugalėjo. Paskutinis mačas tarp šių varžovų įvyko 1755 m., kuriame Fransua Filidoras įrodė pranašumą prieš savo mokytoją. Sekančius dešimtmečius jis buvo po F. Filidoro antras Prancūzijoje.
Šachmatų istorijoje jis prisimenamas ir kaip kombinacijos „Legalio matas“ kūrėjas. Be šios partijos, daugiau jo partijų neišliko.
Balandžio revoliucija

Balandžio revoliucija (arba Balandžio 19-tosios revoliucija, Balandžio 19-tosios judėjimas) (kor. 4·19 혁명, sa šipku hiokmiong) buvo gyventojų sukilimai ir protestai, vykę Pietų Korėjoje 1960 metų balandžio mėn. Juos daugiausiai organizavo darbininkai ir studentai, siekdami nuversti autokratinę Pirmosios Pietų Korėjos Respublikos valdžią, vadovaujamą prezidento I Singmano. Įvykius išprovokavo tų pačių metų kovo mėnesį vykę prezidento rinkimai, kuriuos I Singmanas laimėjo itin didele persvara ir buvo gyventojų įtarinėjamas rezultatų klastojimu.

Priešistorė

1958 m. vykę parlamento rinkimai parodė vis mažėjantį palaikymą I Singmano valdžiai. Atėjus 1960 m. prezidento rinkimams, I negalėjo niekaip kitaip jų laimėti, kaip tik suklastodamas rezultatus. 1960 m. kovo 15 d. buvo paskelbta, kad I surinko 88,7% balsų ir yra išrinktas ketvirtai kadencijai. Tai sukėlė protestų bangą, ypač tarp universiteto studentų.

Eiga

Balandžio 19 d. Seule vyko Korėjos universiteto studentų eisena iki prezidento rezidencijos (Mėlynųjų rūmų). Einant per miestą, prie jų prisijungė kitų universitetų studentai. Pasiekus Mėlynuosius rūmus, kareiviai, siekdami išsklaidyti minia, pradėjo į ją šaudyti. Žuvo apie 200 žmonių. Tai sukėlė pasipiktinimą visoje šalyje, protestai kilo kituose miestuose. Juos malšinant žuvo dar apie 200 žmonių, daugiausiai studentai.
Balandžio 25 d. prie studentų prisijungė universitetų dėstytojai. Valdžiai davus įsakymą armijai ir policijai atkurti tvarką, jos vadai atsisakė šaudyti į beginklius žmones. Sekandžią dieną I Singmanas atsistatydino, o gegužės 29 dieną palikęs Korėja išvyko į Havajus, kur pasiliko iki gyvenimo galo.

Pasekmės

Balandžio revoliucija prisidėjo prie I Singmano ir jo vadovaujamos Liberalų partijos režimo žlugimo, tačiau neužtikrino perėjimo prie demokratinio valdymo. 1961 m. gegužės 16 d. įvykęs karinis perversmas, vadovaujamas Pak Čionghy, šalį grąžino į autokratiją, o pilnas perėjimas prie demokratijos įvyko tik 1987-taisiais.