google/wiki40b huggingface dataset:
Avro 504

Sukūrimas

504-asis buvo patobulintas Avro 500 lėktuvas. 1913 m. rugsėjo 18 d. pakilęs orlaivis turėjo 80 AG (60 kW) rotorinį 7 cilindrų Gnome Lambda variklį. Buvo medinis, kvadrato formos fiuzeliažu, sparnus jungė dvigubi statramsčiai.

Operacijų istorija

Nedidelius skaičius šių lėktuvų buvo įsigijęs britų Karališkųjų oro pajėgų korpusas bei Karališkojo laivyno oro pajėgos. Viena pirmųjų operacijų, kuomet buvo numuštas pirmasis britų lėktuvas, įvyko 1914 m. rugpjūčio 14 d., kai keturi Penktojo eskadrono (iš Karališkųjų oro pajėgų korpuso) lėktuvai atakavo vokiečių dirižablį netoli Frydrichšafeno. Piloto Vincent Waterfall lėktuvas buvo numuštas, tačiau likusiems lėktuvams pavyko sunaikinti vokiečių transporto priemonę.
Gana greitai po dirižablio sunaikinimo operacijos visi Avro 504 buvo atitraukti iš fronto ir tapo mokomaisiais lėktuvais. Buvo pristatytos kelios naujos versijos, sėkmingiausia 504s buvo gaminama iki pat karo pabaigos (apie 7000 vnt.).
1917 m. žiemą šie lėktuvai buvo gražinti į karinę tarnybą, jie pakeitė iki tol naudotus Royal Aircraft Factory B.E.2 ir turėjo ginti Didžiosios Britanijos oro erdvę.
Po karo dalis nebereikalingų lėktuvų buvo nurašyti arba parduoti. Daugiau kaip 300 lėktuvų Didžiojoje Britanijoje buvo perregistruoti iš karinių į asmeninius.
Dalis originalių Avro 504, dalis pačių rusų pasigamintų kopijų U-1 pradėjo tarnauti Tarybų Sąjungos oro pajėgose 1920-aisiais.
Kinijai parduoti lėktuvai dalyvavo Karo vadų laikotarpio kovose. Dažniausiai naudoti kaip bombonešiai, rankiniu būdu mėtant granatas ar perdirbtus sviedinius.
1925 m. buvo sukurtas 504N modelis, apie 600 jų įsigijo Karališkosios oro pajėgos, tokiu būdu aprūpindamos penkias pilotų mokyklas. Dalis lėktuvų tarnavo kaip ryšių lėktuvai. Šis modelis taip pat buvo eksportuojamas į Belgiją, Braziliją, Čilę, Daniją, Graikiją, Pietų Afriką, Tailandą, jų karinėms oro pajėgoms. Pagal licenciją gaminosi Belgija, Danija, Japonija ir Kanada.
Šarūnas Adomavičius

Biografija

Nuo 1969 m. iki 1974 m. Šarūnas Adomavičius studijavo teisę VU Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1986 m. lapkričio 27 d. SSRS vidaus reikalų ministerijos akademijoje apgynė teisės disertaciją tema „Kriminologinė nusikaltimų klasifikacija ir jos panaudojimas vidaus reikalų organų profilaktinėje veikloje“, teisės mokslų kandidatas.
Paskelbė apie 20 straipsnių, skaitė paskaitas ir dalyvavo seminaruose Tiubingene, Berne, Bostone, Kurmajere. 2002 m. sausio mėnesį kaip JT ekspertas dalyvavo Nusikaltimų prevencijos ekspertų susitikime (Vankuveris). Mokslinių interesų sritys – kriminologija, tarptautinė teisė, valstybinė teisė.
Nuo 1972 m. iki 1990 m. įvairių valstybės institucijų teisininkas, LTSR Aukščiausiosios Tarybos pirmininko padėjėjas teisės klausimais (1990–1992 m.); dalyvavo, rengiant LR Konstituciją, įvairius teisės aktus. LR užsienio reikalų ministerijos (LR URM) Konsulinio departamento pavaduotojas (1992–1993 m.), LR generalinis konsulas Varšuvoje (1993–1997 m.), LR Seimo Pirmininko patarėjas teisės klausimais (1997–1999 m.), LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius nuolatinėje atstovybėje prie tarptautinių organizacijų Vienoje, Austrija (1999–2003 m.); LR URM sekretorius (2003–2005 m.), LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Italijoje (nuo 2005 m. rugsėjo 1 d.), LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius San Marino Respublikai (2006 m. vasario 1 d.), LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Maltai ir Šveicarijai (2006 m. vasario 21 d.)
Nuo 2009 m. sausio mėn. – 2010 m. rugpjūčio mėn.- LR užsienio reikalų viceministras (ministrai – Vygaudas Ušackas ir Audronius Ažubalis).
2010 m. rugpjūčio 20 d. paskirtas ESBO misijos Juodkalnijoje vadovu (pirmasis Lietuvos atstovas tokiose pareigose). Nuo 2013 m. vadovavo URM Transatlantinio bendradarbiavimo ir saugumo politikos departamentui.
Nuo 2014 m. spalio 1 d. - Lietuvos ambasadorius Lenkijoje.
Moka anglų, vokiečių, italų, rusų ir lenkų kalbas.
Kazokiškių II apylinkė

Istorija

1954 m. gegužės 25 d. Kazokiškių II apylinkė prijungta prie Bagdononių apylinkės ir Čižiūnų apylinkės.
Robert Mugabe

Biografija

R. Mugabė gimė 1924 m. vasario 21 d. ir buvo trečias iš šešių vaikų šeimoje. Jis baigė Maristų brolijos ir Jėzuitų mokyklas.
Aukštuosius mokslus R. Mugabė baigė Hararės (1953 m.), Gveru (1954 m.) ir Tanzanijoje (1955–1957 m.). Vėliau jis baigė dvi teisės studijas, o daktaro laipsnis buvo skirtas jau būnant šalies premjeru.

Politinė karjera

1960 m. R. Mugabė prisijungė prie Nacionalinės demokratų partijos, o 1963 m. perėjo į Zimbabvės Afrikos nacionalinę sąjungą. Nuo 1975 iki 1987 m. politikas vadovavo šiai sąjungai.
Nuo 1987 m. R. Mugabė tapo Zimbabvės Afrikos nacionalinės sąjungos – Patriotinio fronto lyderiu.
Nuo 1980 iki 1987 m. R. Mugabė tapo atkurtos valstybės pirmuoju ministru pirmininku.
1987 m. ministro pirmininko pareigos buvo panaikintos, o R. Mugabė tapo antruoju šalies prezidentu, pakeitęs Kanaaną Bananą. Šiose pareigose R. Mugabė buvo perrinktas 1990, 1996, 2002 ir 2008 m.
2009 m. ministro pirmininko postas vėl buvo atkurtas. Paskutiniuose rinkimuose šalies prezidento varžovu tapo šalies ministras pirmininkas Morganas Cvangirajus, kuris laikytas pagrindiniu opozicijos lyderiu šalyje.
2017 m. lapkričio 21 d. R. Mugabė atsisakė prezidento pareigų po to, kai armija įsikišo į šalies valdymą, jis buvo nušalintas iš partijos lyderio posto ir šalies parlamente jam pradėta rengti apkaltos procedūra.
Purvėnų apylinkė (Akmenė)

Istorija

Apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Viekšnių apylinkės.
Atviras lapas

Atviras lapas – leidimas, valstybės institucijos išduodamas dokumentas, leidžiantis atlikti archeologinius tyrimus.
Rusijos imperijoje atvirus lapus 1889 m. įvedė Imperatoriškoji archeologijos komisija. Lietuvoje pradėtas naudoti XX a. pradžioje, jį gavę kasinėjo Liudvikas Kšivickis, Jonas Basanavičius, Juozapas Radziukynas ir kiti.
1918–1940 m. specialaus leidimo archeologiniams kasinėjimams nebuvo. Atviras lapas vėl naudotas 1948–1993 m., nuo 1994 m. vadinamas leidimu.
Atviras lapas galioja vienerius metus ir suteikia teisę žvalgyti arba tyrinėti archeologinį paminklą ar jų grupę. 1948–1996 m. atviruosius lapus (leidimus) išduodavo Lietuvos istorijos institutas, nuo 1996 m. leidimus išduoda Kultūros vertybių apsaugos departamentas Mokslinei archeologinei komisijai pritarus. Leidimo gavėjas įsipareigoja pateikti mokslinę ataskaitą. Lietuvoje išduota apie 4000 tokių leidimų.
Piratų Aukso amžius

Piratų Aukso amžius (angl. Golden Age of Piracy) − bendras istorikų terminas, apibūdinantis piratų aktyvius veiksmus nuo 1650 iki 1730 m.
Manoma, kad Piratų Aukso amžius prasidėjo atradus Naująjį pasaulį, t. y. Amerikos žemyną. Daugiausiai piratavimas buvo paplitęs Karibų jūros regione. Tačiau piratai plėšikavo ir prie Vakarų Afrikos, Amerikos bei Indijos vandenyno krantų.
Pirmieji įrašai apie Piratų Aukso amžių buvo publikuoti 1894 m. britų žurnalisto Džordžo Pauelo (George Powell). Kiek vėliau istorikas Džonas Fiskė (John Fiske) priskyrė šiam periodui ir Berberų korsarus bei Rytų Azijos piratų plėšikavimus.
Vieni iš garsiausių to amžiaus piratų buvo: Edvardas Tečas (Juodabarzdis), Henris Everis, Edvardas Lou ir Bartolomėjus Robertsas. Deja, daugiau ar mažiau patikimos informacijos apie jų veiklą iki mūsų dienų neišliko. Šiandien remiamasi daugiausiai literatūriniais aprašymais.
Daug daugiau gyvenimo faktų išliko apie garsiausią piratą pasaulyje − Henrį Morganą. Ypatingai jo pastangomis Britų imperijai pavyko kuriam laikui kontroliuoti Karibų jūros regioną. Jis taip pat aktyviai dalyvavo puolant Panamą, o paskutinius gyvenimo metus praleido būdamas Jamaikos gubernatoriumi.
Piratų Aukso amžius baigėsi, kai pagrindiniai piratai buvo išgaudyti ir jiems viešai įvykdyta mirties bausmė. Tai turėjo atgrasinti kitus nuo piratavimo. Prie to prisidėjo ir visuomenės nepakantumas piratavimui, nes pakrančių gyventojai vis labiau ėmė priklausyti nuo jūrinės prekybos.
Jeruzalės hebrajų universitetas

Istorija

Įsteigtas 1918 m., 1925 m. atidarytas Har Hacofime, 1948 m. perkeltas į Jeruzalę. 1954 m. atidarytas padalinys Givat Rame, 1967 m. – Har Hacofime.

Lietuviai

Jeruzalės hebrajų universitetas bendradarbiauja su Vilniaus universitetu. Universitete dirbo: Šarūnas Liekis
Universiteto rektoriumi 1950-1952 m. buvo Moshe Schwabe, prieškario Lietuvoje vadovavęs Mokyklų skyriui Žydų reikalų ministerijoje. Matematiką dėstė Simcha Zuhovitski.
FK Gornâk Hromtau

Istorija

1995 m. pasitraukė iš šalies pirmenybių po IV (4) turo.
Saratovas

Istorija

Miestas įkurtas 1590 m. kaip Rusijos pietrytinio pasienio tvirtovė. Iki 1674 m. jis buvo kairiajame Volgos krante, bet strateginiais sumetimais jis perkeltas į dešinįjį krantą. Saratovo tiltas per Volgą ilgą laiką buvo laikomas ilgiausiu Europoje.
Vytautas Mačys

Biografija

1926-1932 m. Lietuvos universitete studijavo ekonomiką.
Nuo 1930 m. dirbo ekonomikos žurnalo „Tautos ūkis“ redakcijoje, 1936-1940 m. jo redaktorius. Nuo 1934 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. 1944 m. pasitraukė i Vokietiją, 1950 m. atvyko į JAV. Dalyvavo išeivijos veikloje, 1957-1958 m. laikraščio „Vorčesterio lietuvių žinios“ redaktorius.
Lietuvos dirva

Lietuvos dirva – dvisavaitis žemės ūkio žurnalas, ėjęs 1923–1925 m. Kaune.

Istorija

Leido Lietuvos žemės ūkio draugija, 1925 m. – Lietuvos žemės ūkio kooperatyvų sąjunga, „Lietūkis“. Spausdino Varpo spaustuvė Kaune. Išėjo 53 numeriai. 1925 m. liepos mėn. vietoje jo pradėtas leisti kooperacijos žurnalas „Talka“.
Rašė žemdirbystės, gyvulininkystės, žemės ūkio ekonomikos, teisės, melioracijos, veterinarijos ir kt. temomis.
Bendradarbiavo Konradas Aleksa, Petras Kregždė, Jonas Kriščiūnas, Povilas Matulionis, Kazimieras Oleka, Antanas Rukuiža, Jonas Smilgevičius, Jonas Vileišis ir kt. 
Redagavo Vladas Kriaučiūnas, Juozas Tūbelis.
Didysis Kamenis

Ekonomika

Mieste yra kelios gamyklos, remontuojančios ir statančios atominius povandeninius laivus. Didžioji dalis miesto gyventojų dirba šiose įmonėse. Mieste yra trys bankai ir kelios kompanijos, besispecializuojančios laivų statyboje bei remonte, laivyboje ir jūrų žvejyboje.
Viena iš gamyklų yra gamykla Zvezda (rus. ДВЗ Звезда) – laivų statybos ir remonto įmonė, statanti, rekonstruoti ir ardanti atominius povandeninius laivus.
Vykdomasis įrašas

Vykdomasis įrašas - notaro daromas įrašas užprotestuotuose arba neprotestuotinuose vekseliuose ir čekiuose; notarinis veiksmas. Turi vykdomojo dokumento galią. Tai reiškia, kad esant tokiam įrašui, dokumentai gali būti vykdomi be teismo proceso.
Vykdomieji įrašai notarų užprotestuotuose ar neprotestuotinuose vekseliuose ar čekiuose gali būti ginčijami ieškinio teisenos tvarka.
San Marino stadionas

Istorija ir aprašymas

Atidarytas 1969 m. Renovuotas 2009 ir 2014 m. 
Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Stadione namų rungtynes žaidžia Italijos Lega Pro Prima Divisione futbolo klubas San Marino Calcio, taip pat San Marino rinktinė. Stadione taip pat vyksta San Marino taurės finalai.
Stadionas yra pilnai sėdimas stadionas, kuriame yra 6 664 vietos. Šiame stadione San Marino rinktinė yra pralaimėjusi didžiausiu skirtumu – 13–0, 2006 m. rugsėjo mėnesio rungtynėse prieš Vokietiją. 2013 m. 8–0 pralaimėjo Anglijai bei tokiu pat rezultatu Ukrainai. Vienintelis rinktinės laimėjimas buvo 2004 m. draugiškose rungtynėse, 1–0 laimėjus prieš Lichtenšteiną.
Darbininkų vienybė (Klaipėda)

Darbininkų vienybė – Klaipėdos krašto darbininkų partijos CK leidinys, ėjęs 1927 m. Klaipėdoje.

Istorija

Išėjo du numeriai. Bendradarbiavo Vincas Kapsukas. Redaktorius Martynas Jonelaitis.
Jungtinių Valstijų generalinis solisitorius

Jungtinių Valstijų generalinis solisitorius (angl. United States Solicitor General), generalinis solisitorius – JAV federalinis pareigūnas, atstovaujantis JAV Vyriausybei Aukščiausiame Teisme, jeigu Valstijos yra ginčo šalis. Be to, jis sprendžia, kuriais atvejais Vyriausybė skųs teismo sprendimus, koordinuoja atstovavimą Vyriausybei Valstijų apeliaciniuose teismuose. Skiria JAV Prezidentas, pritarus Valstijų Senatui. Pagal rangą JAV teisingumo ministerijoje yra trečias (pirmas – JAV generalinis atornėjus, antras – šio pavaduotojas).
Agostina Belli

Biografija

Belli debiutavo kine 1968 m. trileryje „Milano banditai“ ir per savo karjerą kine sukūrė apie 50 vaidmenų. Pradžioje tai buvo muzikiniai arba giallo stiliaus filmai, kuriuose ji atlikdavo antraplanius vaidmenis. Pirmas svarbus vaidmuo jai teko 1972 m. režisierės Lina Wertmüller juostoje „Metalurgas Mimi“, o 1974 m. Dino Risi patikėjo jai moters, beviltiškai įsimylėjusios aklą karininką, vaidmenį dramoje „Moters kvapas“, už kurį ji buvo apdovanota Globo d'oro prizu. 1976 m. Beli sukūrė dar vieną įsimintiną vaidmenį juostoje „Baltas telefonas“, už kurį taip pat pelnė keletą apdovanojimų.
Ji buvo ištekėjusi už aktoriaus Fredo Robsahmo.
Liepkalnis (Šiauliai)

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Raudonasis spalis“.

Aplinkinės gyvenvietės

MICAIČIAI – 3,4 km
KURŠĖNAI – 4 km 
 Šileliai – 1,3 km
Gūragiai – 1,8 km
Čiuineliai – 2,9 km
Raupaičiai – 2,8 km 
 ŠIAULIAI – 23 km
Jokšiai – 3,8 km
Butkaičiai – 4,3 km
Smilgiai – 4,2 km
Donativas

Donativas (lot. donativum, dgs. donativa) – Romos imperatoriaus piniginė dovana legionų ar pretorionų gvardijos kareiviams.
Respublikos laikais donativus dalindavo triumfo proga, o dalinamus pinigus gaudavo iš parduoto karo grobio.
Donativų dalinimo tikslai būdavo įvairūs. Donativais dėkodavo už pagalbą, jais užprašydavo paslaugų ateityje. Donativus paprastai dalindavo imperatoriaus valdymo pradžioje. II–III a. ši papirkimo forma tapo būtina norint sėkmingai valdyti Romoje. Juos naudojo visi kareiviai imperatoriai 235–248 m. Pretorionų gvardija, visada buvusi netoli imperatorių, visada buvo grėsmė saugumui. Romoje besibazavusios kohortos būdavo sunkiai nuraminamos ir greitos nužudyti nepatikusį imperatorių. Dalinamas donativas būdavo patogi priemonė pretorionų palankumui įgyti.
Imperatorius Augustas pretorionams suteikė didelį donativą savo testamentu. O pradedant Tiberijaus valdymu donativų dalijimas pasidarė praktiškai privalomas.
Donativą gavę pretorionai nekreipė dėmesio į tai, kad jų prefektas Sejanas (Sejanus) prarado valdžią. Kiekvienas pretorionas gavo po 10 auksinių už tai, kad negins Sejano. 41 m., po Kaligulos nužudymo, pretorionų gvardija palaikė Klaudijų, ir netrukus Senatas sužinojo, kad gvardija pasodino Klaudijų į sostą. Klaudijus pretorionams davė po 150 auksinių. Donativų tradicijai įsigalėjus 193 m. pretorionai surengė aukcioną Romos imperatoriaus vietai užimti, kurį laimėjo Didijus Julianas.
Žeras (departamentas)

Žeras (32) (pranc. Le Gers, langedokiškai Gers) – Prancūzijos departamentas šalies pietuose, Vidurio Pirėnų regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę, Garonos intaką. Administracinis centras – Ošas (Auch). Generalinės tarybos pirmininkas Filipas Martenas (Philippe Martin) (PS).
Departamente 3 apskritys, 31 kantonas, 19 municipalinių susivienijimų ir 463 komunos. Plotas – 6 257 km². 1999 m. – 172 335 gyventojų, 28 gyv./km².

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, padalijus Gaskonės provinciją.

Geografija

Žero departamentas ribojasi su Aukštutinių Pirėnų, Aukštutinės Garonos, Tarno ir Garonos, Lo ir Garonos, Landų ir Atlanto Pirėnų departamentais.

Klimatas

Klimatą formuoja Pirėnų kalnai, jaučiama ir Atlanto įtaka. Krituliai per metus siekia 900 mm pietvakariuose ir 700 mm šiaurės rytuose.

Ekonomika

Pagrindinė ekonomikos šaka – žemės ūkis.

Turizmas

Turistus traukia kalnai ir nuostabūs peizažai, gražūs maži miesteliai.

Politika

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Eimeri de Monteskjė ir Ivas Rispatas, Atstovų rūmuose – 6 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 23 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Zigmantas Raulinaitis

Biografija

1932 m. baigė Vilkaviškio gimnaziją, 1934 m. – Kauno karo mokyklą. 1935–1941 m. studijavo ekonomiką Vytauto Didžiojo ir Vilniaus universitetuose.
1934–1940 m. karininkas. Karo istorijos temomis rašė leidiniuose „Karys“, „Kardas“, „Mūsų žinynas“ ir kt. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. atvyko į JAV. Nuo 1954 m. iki 1985 m. sausio 9 d. redagavo žurnalą „Karys“. 
Išleido knygų iš Lietuvos karybos istorijos.
Kauno pieno kombinatas

Istorija

Įmonė įkurta 1936 m. kaip Kauno miesto pieninė. 1977 m. įmonėje dirbo 3 500 darbuotojų. Sovietmečiu įmonei buvo pavaldžios įvairios Kauno apskrities pieninės. 1995 m. pervadinta į AB Kauno pienas. 2000 m. tapo Pieno žvaigždžių filialu.
Administracija

Administracija – organizacijos biurokratinis aparatas, vykdantis organizacijos struktūrų (vadovybės, institucijų) suformuluotus uždavinius ir priimtus sprendimus bei įgyvendinantis savo parengtas organizacijos veiklos, plėtros ir veiklos administravimo programas.

Įmonės administracija

Verslo sektoriuje administracija – valdantysis ūkio subjekto, ūkinės organizacijos personalas; jam vadovauja (generalinis) direktorius ar kitaip vadinamas asmuo.

Struktūra

Administracijai vadovauja administracijos vadovas (oficialiai tai gali būti (generalinis ar vykdomasis) direktorius, prezidentas, viršininkas ir pan.). Jį skiria organizacijos valdžios subjektai, vadovaujančios organizacijos ar institucijos (pvz., bendrovių atveju direktorijų skiria akcininkų susirinkimas metu).

Pareigybės

Administracijos pagalbiniam personalui priklauso: sekretorė, referentė (sekretorė-referentė), finansininkas (buhalteris), raštinės vedėja(s) (raštvedys), kt.
Lucien Febvre

Lusienas Febras (pranc. Lucien Febvre; 1878 m. liepos 22 d. – 1956 m. rugsėjo 11 d.) – prancūzų istorikas ir istorijos filosofas. Labiausiai žinomas, kaip vienas prancūzų istoriografinės Analų mokyklos pradininkų.
Kritikavo tradicinę istorijos sampratą, tyrimų objektu laikiusią politinę raidą ir „įvykį“. Siekė į praeities tyrimus įtraukti sociologinius ir geografinius metodus.
Kovojo Pirmajame pasauliniame kare. Nuo 1919 metų dirbo Strasbūro universitete. Nuo 1929 kartu su Marcu Blochu pradėjo leisti žurnalą Annales d'histoire, économique et sociale. Artimas kito žymaus prancūzų istoriko Fernando Braudelio draugas ir mokytojas.
Takoriškės

Istorija

Kaimas žinomas nuo XVII a., kai priklausė Smolensko sargybiniui Kazimierui Ladzėtai. Vėliau valdė Paklevskiai, Dakurnos. XIX a. šio palivarko savininkas Radkevičius Takoriškių kaime įrengė degtinės varyklą (išliko akmens mūro pastatas), pasodino liepų alėją.
Nuo carinės Rusijos laikų įėjo į Ašmenos apskrities Jurotiškių valsčių. 1861 m. jame gyveno 87 žmonės, 1897 m. – 330 žm., 1940 n. – 347 žm. Tarpukaryje priklausė Valažino apskrities Lūgamėnų valsčiui. Pokaryje įjungtas į Jurotiškių rajono Takoriškių apylinkę, 1960–1965 m. – į Daugirdiškių apyl. ir Jurotiškių apyl. 1965–1985 m. vėl tapo Takoriškių apylinkės centrine gyvenviete. 1950 m. įkurtas kolūkis. 1999 m. kaime gyveno 154 žm, o 2010 m. – 112 kaimiečių.
Iki XIX a. vid. apylinkių gyventojai sudarė ištisinį lietuvių kalbos arealą. Jis tęsėsi nuo Eišiškių ir Rodūnios į pietryčius per Šalčininkus, Varanavą, Dieveniškes, Geranainis, Subatninkus, Lipniškes, Lazūnus, Takoriškes ir siekė Beržuonos upės žemupį, Nalibokų girios vakarinę dalį.
Aleksandras Jegorovas

Biografija

Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete studijavo filosofiją. Buvo politikos mokslų magistrantas.
Šachmatais žaidžia nuo 4-erių, šachmatų turnyruose dalyvauja nuo 13 metų. Jaunimo Baltijos šalių šachmatų turnyre Marijampolėje laimėjo 538.26 Eur (1750 Lt) prizą. Per visą savo šachmatų žaidimo karjerą yra laimėjęs 10–13 tūkst. Lt sumą. Siekdamas finansinių laimėjimų, pradėjo žaisti pokerį. Nuo 1996 metų žaidžia šachmatais susirašinėjant. Nuo 2005 metų šachmatų-bridžo klubo „NSEL 30“ narys. Lietuvos korespondencinių šachmatų federacijos Viceprezidentas.
Samanynė (pelkė)

Samanynė arba Linkiamiškio samanynė – pelkė (plynraistinė aukštapelkė) šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone, 12 km į pietvakarius nuo Vabalninko, Vabalninko miške. Plotas – 0,76 km².
Durpių klodo vidutinis storis 2,1 m (didžiausias – 2,9 m). Durpių ištekliai 1 mln. m³. Durpės kimininės aukštapelkinės, jų peleningumas 2,9 %, vidutinis drėgnumas 90 %. Samanynės dugną dengia smėlis, o tarp jo ir durpių slūgso sapropelio sluoksnis (iki 1 m). Šiaurės rytinė pelkės dalis sukultūrinta.
Samanynė 1974 m. paskelbta botaniniu draustiniu (spanguolynu). Prie pelkės įsikūręs Linkiamiškio kaimas.
Birštono gimnazija

Istorija

1796 m. Birštone įkurta pradinė mokykla. Laikui bėgant, keitėsi mokyklos vieta. Po Antrojo pasaulinio karo Birštone pradėjo veikti progimnazija, kuri įsikūrė pušyne ir buvo vadinama Žaliąja mokykla. 1956 m. Birštono septynmetė mokykla pertvarkyta į vidurinę mokyklą. Pirmąją abiturientų laidą mokykla išleido 1960 m., joje buvo 35 abiturientai. 1961 m. mokykla persikėlė į dabartinį senosios mokyklos pastatą.
Nuo 1994 m. pradėtos komplektuoti europinės klasės. Šių klasių mokiniai aktyviai dalyvavo Europos mokyklų projektuose.
2007 m. vasario 21 d. Birštono vidurinei mokyklai, akreditavus vidurinio ugdymo programą, Birštono savivaldybės tarybos sprendimu suteiktas gimnazijos statusas.
Bandužiai

Istorija

Bandužiai – pats didžiausias Klaipėdos pietinės dalies gyvenamasis rajonas. Bandužių gyvenamasis rajonas buvo statomas nuo XX a. 9-ojo dešimtmečio pradžios iki 1993 metų buvusio Bandužių kaimo vietoje. Šis kaimas buvo išsidėstęs 8 km į pietus nuo Klaipėdos miesto centro, 5 km į pietus nuo Smeltės, 1,5 km nuo Rimkų geležinkelio stoties. 
Spėjama, kad Bandužių gyvenvietėje žmonės gyveno bent prieš 2000 m. - nustatyta, kad Bandužių kapinyne buvo laidojama nuo I a. iki XIII a.
Kaimo pavadinimo kilmė siejama su XVIII a. viduryje gyvenusio valstiečio Georgo Bandhuso pavarde, nuo kurio galėjo kilti Bandužių (Bandhussen) kaimo vardas.
1785 m. Bandužiai žinomi kaip karališkųjų valstiečių kaimas. 1871 m. duomenimis, Bandužiuose buvo 7 gyvenamieji namai su 12 šeimų, 68 gyventojais. 1897 m. Bandužių kaimas buvo sujungtas su Žarde.
Kas buvo Bandužių kaimo gyventojai sužinome iš 1939 m. Viliaus Pėteraičio B. kapinėse surašytų antkapių pavardžių, kurios liudija šio žemės lopinėlio savitą ir pamariškiams būdingą lietuvininkų, kuršių bei prūsų mišrią praeitį ir tai, kad daugiausia kaime ir apylinkėje gyveno lietuvininkų. 
Gyvenamųjų rajonų statyba miesto pietinėje dalyje nušlavė senųjų krašto gyventojų – vokiečių ir lietuvininkų – kaimus: Budelkiemį, Žardę, Gedminų dvarą, Stariškes, Šunpetrius ir kitus, sunaikinta dalis pilkapyno.
Atsižvelgiant į tai, kad Bandužių gyvenamasis rajonas išaugo egzistavusių kaimų ir sodybų vietoje, pasiūlyta gatves pavadinti jų vardais. Taip atsirado Bandužių, Markučių, Kuncų, Budelkiemio ir kt. pavadinimai.

Švietimas ir ikimokyklinis ugdymas

Bandužių mikrorajone yra dvi mokyklos: Klaipėdos „Varpo“ gimnazija ir Klaipėdos L. Stulpino progimnazija.
Ikimokykliniam ugdymui yra du lopšeliai-darželiai: Berželis ir Ąžuoliukas.
Zalaegersegas

Istorija

Miestas minimas 1247 m. kaip Egerskuras, o 1293 m. kaip Egersegas. 1368–1389 m. buvo laisvuoju miestu. 1381 m. pastatyta pirma akmeninė bažnyčia. XVI a. miestą nesėkmingai bandė užimti osmanai.
KF Korabi

Istorija

Klubo ištakos siekia 1921 m. Žaidė žemesniuose divizionuose. 
Tapo 2017/2018 m. Trečios lygos Pietvakarių regiono nugalėtojais ir pateko į Antrą lygą.