google/wiki40b huggingface dataset:
Reino liga

Reino liga (lot. morbus Raynaud) – liga, kuriai būdingi kartas nuo karto pasikartojantys rankų ir kojų pirštų smulkių arterijų ir arteriolių spazmai, kylantys dėl kraujotakos sutrikimų. Spazmai prasideda sušąlus ar dėl nervinio streso. Pirmasis 1862 m. šią ligą aprašė prancūzas Morisas Reino (Raynaud). Reino sindromu serga 5 – 10 proc. gyventojų, dažniau moterys. Jis būdingesnis žmonėms gyvenantiems šalto klimato zonoje, ypač šaltuoju metų laiku.

Priežastys

Kai Reino ligos simptomų atsiranda sergantiems kitomis ligomis, pavyzdžiui, dermatomiozitu, sklerodermija, reumatoidiniu artritu, sistemine raudonąja vilklige, profesinėmis ir kitomis ligomis, tuomet tai vadinama Reino sindromu. Reino sindromas gali pasireikšti ir dėl kitokios aiškios priežasties, pavyzdžiui, ilgalaikio tam tikrų medikamentų vartojimo, apsinuodijimo arsenu ar švinu ir kt.

Reino sindromas įtariamas, jei simptomai pasireiškia vyresnio amžiaus žmonėms, ypač vyrams. Šiuo atveju, sindromo eiga priklauso nuo pagrindinės ligos ir jos gydymo.
Kai nerandama jokių kitų sindromą galinčių sukelti priežasčių, tuomet konstatuojama, kad žmogus serga Reino liga. Ja taip pat dažniau serga moterys. Liga dažniausiai pasireiškia 15-20 metų amžiaus moterims. Ligos eiga dažniausiai būna gerybinė – labai retai baigiasi pirštų išopėjimu ar kitomis komplikacijomis.

Gydymas

Lengvos formos Reino sindromas vaistais negydomas – rekomenduojama tik vengti šalčio, nerūkyti, nedirbti su vibruojančiais aparatais, nemūvėti veržiančių žiedų, apyrankių, avalynės. Žmonėms kenčiantiems nuo Reino ligos simptomų gali padėti vaistai, mažinantys kraujagyslių spazmus, gydoma kraujagysles plečiančiais ir kitais vaistais. Retais atvejais, kai medikamentinis gydymas yra neefektyvus, o simptomai yra sunkūs ir ligonį labai vargina, gali būti atliekama operacija – simpatektomija. Operacijos metu pašalinami simpatinės nervų sistemos nervai, kurie verčia kraujagysles spazmuoti.
Balachtašas

Lietuviai

1948 m. birželio mėn. į Balachtašą ištremta apie 280 tremtinių iš Lietuvos. Jie kirto ir plukdė mišką. Pirmaisiais metais daug mirė nuo bado ir ligų. 1957–1959 m. tremtiniams grįžus į Lietuvą Balachtašas sunyko. Balachtašo kapinėse buvo palaidoti 35 lietuviai, tebestovi apie 10 kryžių. 9 tremtinių palaikai 1989 m. parvežti į Lietuvą. 1990 m. į Balachtašą iš Lietuvos buvo nuvykusi moksleivių ekspedicija.
Garneliškės

Istorija

1689 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje. XVIII a. pabaigoje Molėtų klebono kaimas.
Laižuvos Švč. Trejybės bažnyčia

Istorija

Mažųjų Dirvėnų valsčiaus 1635 m. inventoriuje minima Laižuvos bažnyčia. 1661 m. pastatyta nauja, įkurta parapija. Ona Pacaitė-Važinskienė bažnyčiai dovanojo 71 valaką žemės su žmonėmis.
1773 m. pastatyta nauja bažnyčia. Laižuvos parapijai Kazimieras Klimavičius 1767 m. išleido lietuvišką katekizmą. Apie 1876 m. klebonu paskirtas Antanas Vienažindys (1841–1892; palaidotas Laižuvos kapinėse) su vargonininku Juozapu Ramanausku (1856–1933 m.) ir parapijiečiais pastatė tvartą, klėtį, suremontavo kleboniją, 1883 m. sumūrijo Kryžiaus kelio stočių koplytėles.
1884 m. vasarą per miestelio gaisrą sudegė bažnyčia, prieglauda ir altarija. Per keletą mėnesių A. Vienažindžio rūpesčiu pastatyta prieglauda, tvartas, laikina bažnyčia kapinėse. Prašyta leisti statyti mūrinę bažnyčią (archit. Ustinas Golinevičius). Leidimas gautas tik 1889 m. Klebonas A. Vienažindys su parapijiečiais ją pastatė 1890–1892 m. Statybos darbams vadovavo meistras iš Latvijos Pranciškus Tramdachas, prižiūrėjo inžinierius iš Jelgavos Kryžanovskis. 1892 m. gegužės 22 d. bažnyčia pašventinta. Laižuvoje 1911–1914 m. klebonavo Juozas Tumas-Vaižgantas.
1944 m. spalio 28 d. traukdamasi Vokietijos kariuomenė bažnyčią susprogdino. Liko tik prieglauda, suremontuota veikia kaip bažnyčia.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, bebokštė.
Agama (hinduizmas)

Agamos (skr. आगम = Āgama – 'tai, kas atėję, įsigyta, tradicija') – keleto hinduistinių atšakų tradicinių doktrinų traktatai. Šiose sanskritu arba tamilų kalba sukurtuose tekstuose dėstoma kosmologija, epistemologija, filosofinės doktrinos, jogos, meditacijos principai, pateikiamos mantros, aprašomi dievybių garbinimo ritualai, šventyklų architektūra.
Agamas turi tiek šaivai, tiek vaišnavai, tiek šaktai. Šiaurės Indijoje agamos vadinamos tantromis: taip jas siekiama atskirti nuo Vedų – nigamų. Pietų Indijoje žinomas 28 agamos, sukurtos kaip Šivos ir Parvatės dialogai; čia agamomis vadinama ir enciklopedinio pobūdžio šaivų raštija. Jos atitinka vaišnavų samhitas ir šaktų tantras, nagrinėjančias jogos praktiką, praktikantų kategorijas, ritualą. Vaišnaviškos agamos yra „Pančaratra“ ir „Vaikhanasa“.
Agamos dabartiniu pavidalu susiklostė IX a., tačiau turinys daug ankstyvesnis. Agamas pripažįsta šaiva sidhantos mokykla, tamilų ir Kašmyro šaivai bei vyrašaivai.
Mauricijaus karinės pajėgos

Mauricijus karinių pajėgų neturi. Jų funkcijas atlieka policija, pakrančių apsauga ir mobiliosios pajėgos. 2010 m. apskaičiavimais karinei tarnybai tinkami ketvirtadalis Mauricijaus vyrų. 2006 m. duomenimis šalies apsaugai skiriama 0,3 % BVP.
Oro pajėgas daugiausiai sudaro Prancūzijos ir Indijos gamintojų sraigtasparniai. Daugelis karinės technikos pagaminta Jungtinėje Karalystėje, JAV, Prancūzijoje ir Vokietijoje.
Avižienių seniūnija

Gamta

Būdingi kalvoti kraštovaizdžiai, driekiasi Riešės aukštuma. Gausu nedidelių miškelių (Avižienių, Bukiškio), pelkių (Bukiškio pelkė), tačiau kraštovaizdžiai sparčiai naikinami ir urbanizuojami. Teka Neries baseino upeliai – Riešė, Čekonė; yra smulkių ežerų (Gilužis, Ežeraitis, Notiškis, Varlinka).
Račiškiai (Molėtai)

Istorija

1838 m. Giedraičių bažnyčios Status animarum knygoje minimas Račiškių vienkiemis.
Kristina Balsienė

Biografija

1968 m. baigė Klaipėdos žemės ūkio technikumą, buhalterė. 1995–2000 m. Užvenčio seniūnijos seniūnė. Ūkininkė.
Nuo 1995 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narė. 
Lietuvos demokratų partijos, nuo 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kelmės rajono skyriaus narė.
2002 m. pripažinta geriausia rajono ūkininke, apdovanota Žemės ūkio ministerijos ir Žemės ūkio konsultavimo tarnybos padėkos raštais. Sutuoktinis Alfonsas, vaikai Raimondas, Ričardas.
Jūrės pradinė mokykla

Istorija

1926 m. įkurta pradžios mokykla, 1951–1961 m. septynmetė, 1961–1973 m. aštuonmetė, nuo 1973 m. vėl pradinė. Nuo 2011 m. uždaryta.
Jurgis Mikšas

Biografija

1875–1878 m. (ar 1876–1879 m.) mokėsi Tilžės gimnazijoje, iš jos buvo pašalintas. Aušrininko A. Vištelio paveiktas pasijuto esąs lietuvininkas, iš Georg Mikschas virto Jurgiu Mikšu. Palaikė ryšį su M. Šerniumi, J. Zauerweinu.
1883 m. kovo mėn. pradėjus leisti pirmąjį tautinį lietuvių mėnraštį „Aušra“ atsikėlė į Ragainę. Čia Albano ir Kybelkos spaustuvėje mokėsi raidžių rinkėjo amato, tapo vienu svarbiausių „Aušros“ organizatoriumi, pasirašinėjo atsakinguoju sekretoriumi. 1884 m. apsigyveno Bitėnuose pas M. Jankų ir 1884 m. kovo mėn. – 1885 m. rugsėjo mėn. redagavo „Aušrą“, kaupė šio leidinio biblioteką, rūpinosi lietuviškos spaudos platinimu. 1885 m. su kitais įsteigė „Birutės“ draugiją, pirmasis jos pirmininkas. Kovojo su lietuvininkų germanizacija.
Įsigijęs spaustuvę Ragainėje, 1885 m. gruodžio mėn. – 1886 m. birželio mėn. pats redagavo ir spausdino „Aušrą“, 1884 – 1885 m. Ragainėje, 1885–1887 m. Tilžėje leido laikraštį „Nemuno sargas“. Redagavo S. Dagilio, B. Gaidžio, M. Davainio–Silvestraičio knygeles. Kartu su M. Jankumi išleido „Lietuvišką Aušros kalendorių ant 1885 metų“. 1886 m. vidurvasarį spaustuvė bankrutavo dėl finansinių sunkumų ir blogai organizuotos įmonės veiklos. J. Mikšas po spaustuvės ir „Aušros“ žlugimo (buvo išleista 40 numerių) liko apšmeižtas, sukompromituotas, be pragyvenimo šaltinio. 1886–1892 m. dirbo Tilžės apskrities, 1892–1903 m. Labguvos teismo raštinėje lietuvių kalbos vertėju.
1900 m. išvertė iš vokiečių kalbos ir išleido teisinių dokumentų sudarymo vadovą. Parengė ir išspausdino savo leidinių, lietuvių poezijos kūrinių ir liaudies dainų rinkinių, taip pat M. Frydebergo knygą „Vaizdai iš Rytų pasienio“ (Bilder von der Ostgrenze, 1884 m.), M. Miežinio „Lietuviška gramatika“ (1886 m.) ir kitką.

Atminimas

Jo vardu pavadinta Saugų pagrindinė mokykla.
Šakių rajono savivaldybė

Savivalda

Atstovaujamoji valdžia – Šakių rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Šakių rajono savivaldybės administracija.
Lukštų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, esančiame gilaus slėnio rytiniame krašte. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 45x30 m dydžio. Jos šiaurės rytų krašte supiltas 0,4 m aukščio, 4 m pločio pylimas, už kurio iškastas 5 m pločio, 0,7 m gylio griovys. Už griovio supiltas antras 35 m ilgio, 1,2 m aukščio, 6 m pločio puslankio formos pylimas 1,7 m aukščio išoriniu šlaitu. Pietvakarių – pietų šlaite, 5 m žemiau aikštelės yra nuolaidi 2 m pločio terasa, pietrytiniame šlaite  15x8 m dydžio terasa. Šlaitai statūs, 16 m aukščio, viršutinėje dalyje pastatinti.
Piliakalnis apardytas arimų, aikštelėje iškastos duobės. Jis apaugęs spygliuočiais.
Rytinėje papėdėje, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos keramikos.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 13000 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Bryzgių piliakalnis 13 km
Sidabrinės piliakalnis 14 kmAknystos piliakalnis 15 kmDvietės piliakalnis 28 kmŽiobų piliakalnis 44 kmMoveliškių piliakalnis 29 km
Drikeniškių piliakalnis 29 kmMoškėnų piliakalnis 18 km
Martiniškėnų piliakalnis 20 kmPapilių piliakalnis (Rokiškis) 11 km
Petrešiūnų piliakalnis 20 kmJunkūnų piliakalnis 12 km
Stasiūnų piliakalnis 15 km
Jonas Mykolas Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos. Tėvas Jonas Juozapas Tiškevičius. Motina Elžbieta Marija Krasinska. Brolis Vladislovas Tiškevičius.
Buvo palaidotas prie Trakų Vokės koplyčios.

Dvarai

Valdė Vokės dvarą ir Voložiną.

Veikla

Lenkijos seimo atstovas.
Kelmės rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.

Teisinis pagrindas

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Kelmės rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.

Veikla

Rajono meru išrinktas Stasys Lekšas, jo pavaduotoju Jurgis Staševičius. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Petras Barakauskas.
Aukštutinė Gvinėja

Aukštutinė Gvinėja (pranc. Haute-Guinée, angl. Upper Guinea) – gamtinė sritis Vakarų Afrikoje, iš pietų ir vakarų supama Atlanto vandenyno ir Gvinėjos įlankos. Šiaurėje riboja 10–12 ° š. pl. lygiagretė, rytuose – 9–10 ° r. il. dienovidinis. Į Aukštutinę Gvinėją visiškai ar iš dalies patenka Bisau Gvinėja, Gvinėja, Siera Leonė, Liberija, Dramblio Kaulo Krantas, Togas, Gana, Beninas, Nigerija.
Didžioji teritorijos dalis yra Šiaurės Gvinėjos aukštumoje (aukštis iki 1948 m, Bintumanio k.). Klimatas į pietus nuo 7–8 ° lygiagretės pusiaujinis, nuolat drėgnas, kitur – musoninis, su lietinga vasara ir sausa žiema. Metinis kritulių kiekis nuo 1000–1500 mm šiaurėje iki 4000 mm pajūrio žemumoje. Svarbiausios upės – Nigeris, Volta. Būdingi drėgnieji atogrąžų miškai, aukštažolės savanos.
Taip pat Aukštutine Gvinėja vadinamas Atlanto vandenyno pakrantės ruožas nuo Rošo kyšulio (Bisau Gvinėja) vakaruose iki Biafros įlankos (Nigerija) rytuose.
Boguslavas Korvinas Gosievskis

Giminė

Kilęs iš Lietuvos bajorų Gosievskių giminės. Tėvas Vincentas Aleksandras Korvinas Gosievskis, motina Magdalena Konopacka, seserys Teresė Gosievska ir Sofija Gosievska.
Valdė Punsko, Veližo ir kitus dvarus. Po Boguslavo mirties vyko ilgos derybos dėl jo paliktų turtų priklausomybės.
Aragva

Geografija

Valstijos teritorija driekiasi du Andų kalnagūbriai – Pakrantės Kordiljera ir Vidinė aukštuma. Tarp jų yra tektoninė įduba, kurioje telkšo Valensijos ežeras (Aragvai priklauso jo rytinė dalis). Pačiuose pietuose paviršius leidžiasi į Orinoko žemumą. Aukščiausia valstijos vieta – Senisos kalnas (2435 m). Aragvos upės priklauso Karibų jūros (Tujus, San Migelis, Kata, Okumarė ir kt.), Orinoko (Gvarikas, Memas) ir nenuotakiam Valensijos ežero baseinui (Aragva, Tumeras, Marakajus).
Kalnų šlaitai apaugę drėgnaisiais tropiniais miškais. Aragvoje įsteigtas seniausias šalyje Henri Pittier nacionalinis parkas.
Valstijos simbolis – tikrasis skėtaras (Samanea saman).
Bad Auszė

Istorija

1983 m. netoli miestelio buvo aptikta slėptuvė, kurioje rastas auksas iš Reichsbanko atsargų. Kaip vėliau buvo nustatyta, Antrojo pasaulinio karo metu Bormano įsakymu čia buvo paslėptas auksas, kurį naciai sugalvojo uždengti kaip namo stogą.
Stanislavas Malachovskis

Biografija

Lenkijos bajorų Malachovskių giminės atstovas, herbo „Nałęcz“ savininkas. Seradzo kašteliono Pranciškaus Malachovaskio (1627–1690) sūnus nuo pirmos santuokos su Ana Zdrovska.
Buvo taip pat Opočno, Haličo, Lukuvo ir Krechovo seniūnas.
1683 m. Stanislavas Malachovskis vadovavo savo dėdės, Krokuvos vyskupo Jano Malachovskio Karūnos husarų įgulai.
Prieš taikos derybas su Osmanų imperija gavo nuo seimo grafo titulą, kad „nebūtu jaunesnis už kitus“.
1697 m. dalyvavo Saksonijos kurfiursto Augusto II rinkimuose (elekcijoje) į Lenkijos karaliaus sostą.
Mirė taikos derybų metu Stambule, būdamas Lenkijos pasiuntinybės, vadovaujamos Rafailo Leščinskio, sudėtyje.
Žaibo nušviesti

„Žaibo nušviesti“ - 1996 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Filmo trukmė - 93 min.

Vaidina

Almira Grybauskaitė, Gražina Urbonaitė, Elvyra Piškinaitė, Vytautas Paukštė, Eduardas Kunavičius (Grafas), Kostas Smoriginas, Dalia Brenciūtė.

Siužetas

Filmas „Žaibo nušviesti“ sukurtas Jolitos Skablauskaitės, Petro ir Povilo Dirgėlų novelių motyvais. Jį sudaro trys atskiros novelės apie žmones, nepritampančius visuomenėje, gyvenančius savo dvasinių išgyvenimų ir fantazijų pasaulyje.
Namysluvas

Istorija

Vietovė minima 1041 m., miestas įkurtas XIII a., miesto teisės – nuo 1249 m. 1313–1323 m. Piastų kunigaikštystės sostinė. Nuo 1329 m. priklausė Čekijai. Nuo XV a. svarbus prekybos, vėliau ir amatų, daugiausia gelumbės audimo centras. Nuo 1526 m. priklausė Habsburgų imperijai. Per 1618–1648 m. Trisdešimties metų karą miestą užėmė Švedija, ekonomika smuko. 1742 m. Namysluvas atiteko Prūsijai. 1756–1763 m. miestą okupavo Austrija ir Rusija, 1806–1807 m. Prancūzija.
1862 m. nutiesta telegrafo linija, 1868 m. geležinkelis Vroclavas – Klučbarkas, 1899 m. – antroji geležinkelio linija į Opolę.
Per Antrąjį pasaulinį karą veikė nacių Rogožnicos koncentracijos stovyklos filialas, dvi priverstinio darbo stovyklos. 1945 m. sausio 21 d. TSRS kariuomenė sugriovė apie pusę miesto pastatų. 1945 m. balandžio 30 d. Namysluvas perduotas Lenkijai, 1945–1975 m. ir nuo 1999 m. apskrities centras.

Ekonomika

Veikia viena seniausių Europoje alaus daryklų, maisto pramonės, elektrotechnikos, metalo, medienos apdirbimo, odos, stiklo pramonės įmonės. Daug sporto ir poilsio objektų, veikia krašto muziejus.
Kelionė į rojų

Kelionė į rojų – 1980 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas pagal Hermano Zudermano romaną „Kelionė į Tilžę“.

Siužetas

Neturtingą žveją Ansą Balčių pamilsta turtinga našlė Marta Anker, garsios Tilžės prekybinės firmos „Rojus“ savininkė. Šią įnoringą gražuolę, netikėtai pasirodžiusią gimtosiose vietose, gyventojai vadina ragana. Gal taip ir yra, nes jai pavyksta apžavėti Ansą, kuris beveik pasiryžta priimti Martos pinigus, grožį ir aistrą, o svarbiausia – naują aprūpintą gyvenimą. Kitoje svarstyklių pusėje – visas Anso turtas: žvejo valtelė su įrankiais, namelis jūros pakrantėje, sūnus, dukra ir žmona Indrė, vienintelė kliūtis kelionėje į rojų, kurią jam siūlo ponia. Martos, vaikystėje išniekintos pastoriaus Hopkės, širdis nuo sudėtingo gyvenimo ir patirtų pažeminimų sustabarėjusi ir savo laimės ji pasiryžusi siekti visomis, net pačiomis žiauriausiomis, priemonėmis. Indrė supranta, ką jaučia Ansas, bet visgi plaukia su juo į Tilžę, nežinodama, ar grįš namo…
Mantas Armalis

Biografija

Gimė 1992 m. rugsėjo 6 d. Plungėje. Būdamas 4 mėnesių kartu su tėvais, kurie buvo orientavimosi sporto meistrai, išvyko gyventi į Švediją. Ledo ritulininko karjerą pradėjo 2007–2008 m. Djurgården U16 komandoje. 2008–2011 m. žaidė už Mora IK jaunimo U18 ir U20 komandas. 2011–2012 m. sezone pradėjo žaisti pagrindinėje Mora IK komandoje, tačiau vėliau buvo paskolintas Söderhamn/Ljusne komandai, kuri žaidė C1 divizione. Šiame divizione ledo ritulininkas debiutavo 2011 m. spalio 5 d. prieš Lindlövens IF komandą, kuriai pralaimėjo 5 – 3. Vėliau buvo paskolintas Borlänge HF komandai, kurioje sužaidė vienas varžybas. 2012–2013 m. sezoną pradėjo Tranås AIF komandoje.
2008 m. debiutavo Lietuvos U18 ledo ritulio rinktinėje, nuo 2010 m. U20 rinktinėje, o 2012 m. buvo pripažintas geriausiu Ukrainoje vykusio U20 II diviziono turnyro A grupės vartininku.
Juozas Meškauskas (1926)

Biografija

1946–1951 m. studijavo Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete.
1947–1992 m. LSSR valstybinio dramos teatro (nuo 1955 m. LSSR valstybinis akademinis dramos teatras) aktorius, 1946–1949 m. lankė šio teatro vaidybos studiją, kuriai vadovavo aktorius Juozas Rudzinskas. 1958–1963 m. ir Vilniaus universiteto teatro režisierius, šio teatro studijos vadovas. 1960–1970 m. LSSR teatro draugijos pirmininko pavaduotojas. 1965–1975 m. Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų (Vilniuje) liaudies teatro režisierius. Sukūrė per 100 vaidmenų teatre, kine, televizijos spektakliuose. Vaidmenys teatre daugiausia charakteriniai ir komediniai.
TSRS valstybinė premija

TSRS valstybinė premija – vienas aukščiausių TSRS apdovanojimų (po Lenino premijos).
TSRS valstybinė premija egzistavo 1966–1991 m. Ji buvo teikiama už pasiekimus gamyboje, moksle, technikoje, literatūroje ir mene bei architektūroje. Kasmet būdavo apdovanojama iki 100 laureatų. Atskirose TSRS respublikose egzistavo respublikinės valstybinės premijos (Lietuvoje - LTSR valstybinė premija).
1941–1954 m. buvo teikiamos Stalino premijos. Postalininiu laikotarpiu šios premijos laureatai buvo vadinami TSRS valstybinės premijos laureatais, jie net galėjo pasikeisti dokumentus ir atributus.
Jonas Činga

Jonas Činga (g. 1914 m. gruodžio 10 d. Meškalaukyje, Joniškėlio valsčiuje, Biržų apskrityje – 2009 m. spalio 8 d. JAV) – agronomas, pramonininkas, visuomeninės veikėjas, mecenatas, ateitininkas.

Biografija

1933 m. baigė Linkuvos gimnaziją (IX laida).
1938 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. Studijuodamas akademijoje priklausė ateitininkų klubui „Algimantas“, buvo valdybos narys.
Tauragės, Eržvilko, Skaudvilės, Raseinių apskričių agronomas. Mokytojavo Tauragės, vėliau Betygalos žemės ūkio mokyklose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1948 m. – į Kanadą.
Nuo 1950 m. Kanados lietuvių sąjungos Vinipego skyriaus pirmininkas. Nuo 1951-1963 m. Ateitininkų sendraugių skyriaus, 1951-1953 m. Kanados lietuvių bendruomenės Vinipego apylinkės pirmininkas.
Nuo 1963 m. gyveno JAV, Los Andžele, CA. 1963–1964 m. JAV lietuvių bendruomenės Los Andželo apylinkės pirmininkas, vėliau Vakarų apygardos narys, pirmininkas; JAV LB Krašto valdybos narys. Kelerius metus buvo Lietuvos vyčių kuopos, LF Los Andželo komiteto pirmininkas. Bendradarbiavo Lietuviškojoje enciklopedijoje, rašė žemdirbystės ir augalinkystės klausimais. Ateitininkijos rėmėjas JAV bei Europoje, ateitininkiškos programos vadovų mecenatas.
1996 m. antroje pusėje įsteigė Aldonos ir Jono Čingų vardo fondą (kapitalas – 100 000 JAV dolerių, fondo pirmininkas – Jonas Endriukaitis). Remia Pietryčių Lietuvos švietimą (mokyklas, bibliotekas, organizuoja įvairias ekskursijas moksleiviams).
Jonas Činga buvo vedęs; žmona Aldona.
Dievogalos Švento Jono upelis

Istorija

Nuo seno upelis per senąsias Zapyškio kapines, pro koplyčią, tekėjo į Nemuną, o supylus kelio pylimą – išsiliejo lankose. Tikėta, kad upelio vanduo turi gydomųjų savybių. 1813 m. Dievogaloje lankęsis Teodoras Narbutas užrašė, kad per šventes, ypač per Jonines, prie Dievogalos Švento Jono upelio susirinkę žmonės melsdavosi, prausdavo nesveiką kūno vietą. XX a. viduryje dar buvo gausiai lankomas.

Būklė

Upelio vaga iš Dievogalos kaimo leidžiasi žemyn krūmais ir medžiais apaugusiu stačiu šlaitu į Zapyškio gyvenvietę, šalia sodybinių namų. Čia ji patenka tarp gyventojų apdirbamų sklypų, vaga ištiesinta, toliau – kanalizuota, sunkiai pastebima.
Buvusioje šventvietėje Zapyškyje 2013 m. pastatytas tiltelis ir informacinis stendas, senosiose kapinėse pažymėta tekėjusio upelio senoji vaga.

Etimologija

Upėvardis kildinamas nuo Dievogalos miestelio (< *Dievogalos upė). Kad gyvenvietės pavadinimas radosi anksčiau, nei upės rodo gyvenvietėms būdinga priesaga -gala.
Petras Pušinskas

Biografija

1968–1972 m. mokėsi Mikulčių pradinėje mokykloje. 1979 m. baigė Mosėdžio vidurinę mokyklą. 1979–1982 m. mokėsi Kretingos tarybiniame ūkyje-technikume augalų apsaugos agronomo specialybės. Baigė su pagyrimu.
1990 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją (dabar – Aleksandro Stulginskio universitetas) ir įgijo agronomo specialybę.
2005 m. baigė Kauno technologijos universitetą, chemijos inžinerijos specialybę ir įgijo naftos ir organinės chemijos inžinieriaus specialybės bakalauro laipsnį. 2006 m. Kauno technologijos universitete baigė pedagogikos studijas ir įgijo mokytojo kvalifikaciją.
2015 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimuose laimėjo mero rinkimus Skuodo rajone.
Rita Roščenkovienė

Biografija

1995 m. Anykščių rajono savivaldybės Civilinės būklės aktų įrašų biuro vedėja. Nuo 1999 m. liepos 21 d. advokatė Anykščiuose, nuo 2001 m. advokatės R. Roščenkovienės kontoros advokatė Šiauliuose.
1995–2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Anykščių rajono skyriaus narė, 1997–2001 m. iždininkė, 1999–2001 m. LSDP etikos ir procedūrų komisijos narė.
1997–2000 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narė.
Gyvendama Anykščiuose buvo Žemaičių klubo „Alkierius“ narė, Caritas šeimos centro narė.
Irina Terentjeva

Irina Terentjeva (g. 1984 m. birželio 30 d. Visagine) – slidininkė iš Lietuvos. Sportininkė dalyvavo trijose žiemos olimpinėse žaidynėse 2002 ir 2006 m. ir 2010 m. Vankuveryje.

Biografija

Pirmoji Irinos trenerė buvo Natalija Terentjeva, o šiuo metu sportininkė treniruojasi kartu su Igoriu Terentjevu. I. Terentjeva yra baigusi Lietuvos kūno kultūros akademijos magistro studijas.
Karačiajevskas

Gyventojai

2002 m. tautinė sudėtis mieste buvo tokia: 72,7 % – karačiajai, 16,3 % – rusai, 3 % – osetinai, 1,4 % – čerkesai, 1,1 % – nogajai.

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1926 m. ir iki 1944 m. vadinta Mikojan Šacharu (Микоян-Шахар). Ištrėmus karačiajus, miestas (nuo 1929 m.) priskirtas Gruzijos TSR, ir vadintas Kluchoriu. 1955 m. grąžintas į RTFSR sudėtį, o 1957 m. pervadintas Karačiajevsku.