google/wiki40b huggingface dataset:
Vanda Vida Mastavičienė

Biografija

Kupiškio uždarųjų akcinių bendrovių revizorė, Kupiškio rajono savivaldybės Ūkininkų ir žemės ūkio kooperatyvų rėmimo fondui valdyti komisijos sekretorė.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė, nuo 1999 m. Naujosios sąjungos (socialliberalai), narė.
1995–1997 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narė (LDDP sąraše).
Aleksandras Galkinas

Biografija

1958 m. baigė Uljanovsko tankų mokyklą. Tarnybą pradėjo būrio vadu, vėliau tarnavo kuopos vado pavaduotoju, pulko artilerijos viršininko padėjėju, 8-osios gvardijos armijos (tarybinės kariuomenės grupė Vokietijoje) ginkluotės viršininku, Odesos karinės apygardos ginkluotės viršininku.
1968 m. baigė R. Malinovskio vardo Karinę šarvuočių ir tankų akademiją, 1979 m. – Generalinio štabo karinę akademiją.
1985–1987 m. tarnavo Tolimųjų Rytų karinės apygardos kariuomenės vado pavaduotoju.

Nuo 1987 kovo 26 d. iki 1996 m. lapkričio 20 d. – TSRS Gynybos ministerijos Vyriausiosios automobilių, šarvuočių ir tankų valdybos viršininko pavaduotojas, vėliau – viršininkas. Buvo šarvuočių ir tankų technikos kūrimo krypčių, kovinio naudojimo ir eksploatavimo specialistas. Šarvuočių ir tankų technikos kūrimo organizatorius, vadovavo šios technikos kūrimui ir kariuomenės aprūpinimui ja. Mokslinių darbų ir išradimų šarvuočių ir tankų technikos techninio aprūpinimo, eksploatacijos ir kovinio panaudojimo srityje autorius.
1993 m. tapo Rusijos raketinių ir artilerijos mokslų akademijos (РАРАН) nariu korespondentu.
1998–1999 m. – valstybinės kompanijos „Rosvooruženije“ (Росвооружение) generalinio direktoriaus patarėjas.
1998–1999 m. – Rusijos dūmos deputatas, frakcijos „Наш дом – Россия“ ('Mūsų namai – Rusija') narys.
Mirė 2002 m. vasario 5 d. nuo vėžio. Palaidotas Trojekurovo kapinėse.
Petronėlė Jakimavičienė

Petronėlė Durtonaitė-Jakimavičienė (g. 1927 m. Ožkinių kaime, Punsko valsčius) – Lenkijos lietuvių pedagogė ir visuomenininkė, poetė.

Biografija

Dirbo pedagoginė darbą Punsko ir Šlynakiemio pradinėse mokyklose, Punsko licėjuje. Buvo aktyvi visuomeninkė: dalyvavo pirmajame Lietuvių visuomeninės kultūros draugijos suvažiavime; 1956 m. atdidarius Punsko lietuvių kultūros namus, juose vadovavo tautinių šokių būreliui; 1974 m. valsčiaus Klojimo teatre režisavo Antono Čechovo spektaklį „Mešką“.
Eiles kuria nuo 1945 m., jos buvo spausdintos Lenkijos lietuvių žurnale „Aušra“, taip pat 2000 m. išleistoje „Lietuvių kurybos antologijoje“.
The Final Cut

Dainų sąrašas

Visi kūriniai parašyti Roger Waters. Pagrindines vokalo partijas atlieka Roger Waters, išskyrus kur parašyta kitaip.

Filmas

Pink Floyd tais pačiais metais išleido 19 minučių trukmės filmą „The Final Cut“, režisuotą Rodžerio svainio Willie Christie. Filmas susideda iš keturių dalių: „The Gunner's Dream“, „The Final Cut“, „Not Now John“ ir „The Fletcher Memorial Home“.
Oratorija (maldos namai)

Istorija

Oratorijų kilmė siejama su koplyčiomis, kurios buvo statomos prie kankinių šventyklų, kad šiose vietose galėtų tikintieji susirinkti ir pasimelsti. Seniausia išlikusi oratorija yra Ravenos (Italija) vyskupų koplyčia (~ 500 m.). Šiuo terminu dažnai apibrėžiami labai nedideli statiniai, išlikę nuo pirmojo tūkstantmečio, ypač srityse, kur dominavo keltų krikščionių vienuolijos. Šių statinių paskirtis dėl archeologinių duomenų stokos nėra aiški.
Anksčiau Kanonų teisės kodekse buvo apibrėžtos konkrečių oratorijų paskirtys: privačios (individualiam naudojimui, pvz., vyskupo, ar grupiniam naudojimui, pvz., šeimos bei jų kviestiems svečiams), pusiau viešos (tam tikrais atvejais atidarytos ir kitiems tikintiesiems) ir viešos (pastatytos, kad būtų prieinamos visiems tikintiesiems, norintiems jomis pasinaudoti). Pvz. šis terminas pavartotas Šv. Benedikto reguloje (52 skyriuje), aprašančioje asmeninio naudojimo bendruomenių koplyčias vienuolynuose. 
Oratorijų paskirtį naujai apibūdino 1983 m. kanonų teisės kodeksas, suteikdamas terminui naują reikšmę. Dabar oratorija laikoma privati bendruomenės ar grupės narių maldų vieta, kuri grupės vyriausiojo nuožiūra gali būti atveriama ir viešam naudojimui. Tokia reikšmė atitinka 1917 m. kanonų teisės kodekso pusiau viešą oratoriją. Tuo tarpu 1917 m. Kodekso privati oratorija beveik atitinka 1983 m. Kodekse apibrėžtą koplyčią, nes labai panaši abiejų maldos namų naudojimo paskirtis.

Lietuvoje

1824 m. Vilniaus Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia perstatyta iš vienuolių oratorijos. 
1930 m. Šiauliuose įsikūrus jėzuitų misijai pastatyta mūrinė oratorija – dabar Šiaulių Šv. Ignaco Lojolos bažnyčia. 
Nuo 1938 m. stovinti Palendrių Aušros Vartų Marijos bažnyčia (Kelmės raj.) fundatoriaus valia buvo vadinta vieša oratorija.
Suojys

Pavadinimas

Ežero pavadinimas yra galimai finougriškas. Plg. suom. suo „bala“.
Savaitė (žurnalas)

Istorija

Įsteigė, leido ir redagavo Kazys Obolėnas. Tiražas 1940 m. – 5000 egz.
Atsiliepimas

Atsiliepimas – administracinio ar civilinio proceso metu atsakovo (civiliniame procese - taip pat ieškovo, t. y. dalyvaujančio byloje asmens) pateikiamas procesinis dokumentas (kiti dokumentai - ieškinys, priešieškinys, atskirieji, apeliaciniai ir kasaciniai skundai ir pan.). Tai yra teisinis dokumentas, kuriame atsakovas gali pareikšti atsikirtimus ar paaiškinimus (LR CPK 110 str.).
Pirmasis laiškas Timotiejui

Pirmasis laiškas Timotiejui – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų.
Timotiejui, kuriam šis laiškas adresuotas, buvo patikėta vadovauti Efezo bažnyčiai. Šiame laiške Paulius skatina Timotiejų toliau tarnauti Jėzui Kristui. Pirmajame laiške Timotiejui glaustai ir konkrečiai nurodoma, kokios savybės reikalingos krikščionių dvasininkui, kaip geriausia bažnyčiose vadovauti skirtingoms žmonių grupėms. Taip pat parodoma, kaip geriausia atremti klaidingus mokymus – rūpestingai ir nuodugniai mokant krikščioniško tikėjimo.

Turinys

Laiškas pradedamas pasveikinimu, rašoma apie klaidingus mokymus, liturginius nuostatus, apie tai, kaip atremti klaidingus mokymus. Taip pat kalbama apie tarnavimą įvairiems žmonėms, tikrąjį turtą. Laiškas baigiamas Pauliaus pamokymais.

Parašymo laikas

Tiek abu laiškai Timotiejui, tiek laiškas Titui, vadinami pastoraciniais laiškais. Jų stilius ir tematika panašūs. Iš šių laiškų galima suprasti, kad Paulius buvo paleistas iš namų arešo Romoje (Apaštalų darbuose tai neminima), atliko dar vieną misijų kelionę. Dėl šios priežasties yra manančių, kad šiuos laiškus parašė ne Paulius, kad jie buvo parašyti vėliau, remiantis kai kuriais Pauliaus užrašais.
Olga Mažeikytė-Zavadskienė

Olga Mažeikytė-Zavadskienė (1909 m. sausio 10 d. Rygoje – 2000 m. rugpjūčio 28 d. Vilniuje) – aktorė.
Torso

Turinys

Mieste pasirodęs maniakas nužudo studentų porą, o sekančiais jo taikiniais taip pat tampa čia besimokantieji. Vienintelis policijos įkaltis – raudonai juodas šalis, rastas ant vienos iš aukų kaklo. Tuo metu keturios amerikietės, besimokančios tame universitete, per atostogas nusprendžia išvažiuoti už miesto, į atokią vilą. Maniakas, atsekęs jas, naktį patenka į namus ir tris iš jų nužudo. Gyva lieka tik Džeinė, kuri, susižeidusi koją, miegojo antrame aukšte. Ryte ji tampa liudininke kaip maniakas vieną po kito pjausto kūnus ir išneša juos laidoti. Telefonas neveikia ir ji priversta slėptis, tačiau žudikas netrukus supranta, kad name yra likusi gyva liudininkė…
9×21 mm Giurza

9×21 mm Giurza – šovinys rusiškam pistoletui Giurza (kitaip SR-1 Vector) ir pistoletui kulkosvaidžiui SR-2 Veresk. Šovinys ir abu šie ginklai sukurti CNIITočmašo instituto (rus. ЦНИИТочмаш).
Šovinys SP-10 priimtas ginkluotėn 1996 m. Netrukus buvo sukurti variantai SP-11, SP-12 ir SP-13. Apie 2003 m. šovinių pavadinimai buvo pakeisti į rusiškus standartinius žymėjimus 7Nxx (rus. 7Нxx).
Šie šoviniai negali būti naudojami vietoj komercinių 9×21 mm IMI šovinių, kadangi šūvio metu 9×21 mm Giurza šaunamasis užtaisas sukuria žymiai didesnį slėgį, nei 9×21 mm IMI.
Kauno Saulės gimnazija

Istorija

1905 m. revoliucija Rusijoje privertė carizmą padaryti nuolaidų tautinėms mažumoms. 1906 m. birželio 25 d. buvo įkurta „Saulės“ švietimo draugija, patvirtinti šios draugijos įstatai, konstatavę draugijos įkūrimą. Draugijos tikslas buvo „platinti apšvietimą ant pamato katalikų tikėjimo tarp lietuvių gubernijoje“. 1906 m. draugija slaptai įkūrė mokytojų kursus, kurie 1907 m. buvo legalizuoti. Ilgametis jų vadovas buvo pedagogas Juozas Vokietaitis (1872–1931).
Draugijos pastangomis 1912–1913 m. buvo pastatyti Kauno „Saulės“ rūmai, kuriuose įkurti mokytojų kursai, vėliau pavadinti mokytojų seminarija. Šie rūmai buvo pirmasis švietimo reikmėms skirtas pastatas Kaune ir Lietuvoje, įrengtas lietuvių iniciatyva bei visuomenės lėšomis. Pedagoginiai kursai Kaune veikė iki 1914 m. Prasidėjus karui kursų klausytojai buvo perkelti į Vilnių, o dar vėliau į Voronežą, tapo visų ten gyvenusių lietuvių mokytojų veiklos branduoliu.
1918 m. kursų dalyviams grįžus į Kauną, atidaryta „Saulės“ mokytojų seminarija. „Saulės“ mokytojų seminarija tapo centru, kuris traukė žinomus Lietuvos veikėjus. Čia dirbo Juozas Karosas, Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė, Tomas Ferdinandas Žilinskas, Kazimieras Žitkus ir kiti. 1919 m. kovo mėn. „Saulės“ rūmai priglaudė pirmąją muzikos mokyklą Lietuvoje, vadovaujamą Juozo Naujalio. 1923 m. liepos 18 d. „Saulės“ rūmuose įkurta pirmoji Lietuvoje Mergaičių progimnazija, kurioje mokėsi 27 mokinės. Mokinių skaičiui didėjant, 1926 m. liepos 14 d. progimnazijai suteikiamas „Saulės“ mergaičių gimnazijos vardas. 1930 m. balandžio 1 d. LR Švietimo ministerija leido Šv. Kazimiero Seserų kongregacijai perimti iš „Saulės“ draugijos mergaičių gimnaziją ir ją pavadinti Kauno Šv. Kazimiero seserų Kongregacijos mergaičių gimnazijos vardu. Jai vadovauti ir mokyti buvo pakviestos seserys kazimierietės. 1929 m. gimnazija išleido pirmąją laidą. Mokyklą baigė 19 mergaičių. 1937-1938 m. m. gimnazijoje mokėsi iki 500 moksleivių. Gimnazistės dėvėjo bordo spalvos uniformą (vasarą – bordo spalvos sijoną ir kepuraitę, baltą drobinę palaidinukę). Gimnazija turėjo savo vėliavą, himną, kiekviena laida – vardą ir savo laidos himną (pirmoji – baltoji, 1930 m. – žydroji ir t. t.).
1940 m. Šv. Kazimiero seserų Kongregacijos mergaičių gimnazija pavadinta Kauno 8-ąja gimnazija, tapo berniukų (visos mergaitės perkeltos į Kauno 3-ąją gimnaziją), o nuo 1950 m., kaip ir visos gimnazijos Lietuvoje, Kauno 8-ąja vidurine mokykla. 1962 m. gegužės 18 d. LTSR Švietimo ministro įsakymu mokykloje įvedamas sustiprintas matematikos ir fizikos profilinis mokymas pagal specialų mokymo planą. 1963 m. spalio 21 d. LTSR Ministrų tarybos nutarimu mokyklai suteiktas sovietinio partizano Juozo Aleksonio vardas. 1974 m. pastatytas mokyklos priestatas. 1986 m. mokykloje atidarytas pirmasis tuometinėje LTSR informatikos ir skaičiavimo technikos pagrindų kabinetas, kuriame buvo įrengta 18 darbo vietų. 1989 m. balandžio 30 d. mokyklai sugrąžintas „Saulės“ vardas. 1993 m. rugsėjo 1 d. suteiktas gimnazijos statusas, iš gimnazijos iškelta Kauno Žaliakalnio pradinė mokykla. 2001–2002 m. gimnazija renovuota. 2003 m. gimnazija tapo išgryninta – keturmetė – gimnazija.
Gintaras Damalakas

Biografija

1979 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, ekonomistas – organizatorius. AB „Sidabra“ direktorius, 1999 m. Lietuvos žemės ūkio banko Joniškio skyriaus valdytojas, AB DnB NORD bankas Joniškio klijentų aptarnavimo punkto vadovas.
1993 m. Lietuvos centro sąjungos, 1996 m. Tėvynės sąjungos, 2003 m. Naujosios sąjungos narys. 1995–1997 m., 1997–2000 m. ir nuo 2007 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Tenisininkas, Joniškio stalo teniso klubo „Sidabra“ prezidentas. Sutuoktinė Jurgita, duktė Eglė.
Bravo

Istorija

„Bravo“ įsteigė redaktorius Peter Boenisch. Pirmasis žurnalo leidimas išėjo 1956 m. rugpjūčio 26 d. 30 tūkst. kopijų tiražu ir kainavo 50 pfenigų (apie €1,11 2009 m. kursu). Ant tuometinio viršelio puikavosi Marilyn Monroe portretas.
1968 m. „Pabel Moewig“, „Bauer Verlagsgruppe“ antrinė įmonė, pradėjo žurnalą leisti kas savaitę. Leidyba vykdyta Hamburge, tačiau redakcija išliko įsikūrusi Miunchene.
XX a. 8-ajame dešimtmetyje parduotų žurnalo kopijų skaičius perkopė milijoną. Apie 1996 m. kiekvienas numeris vis dar galėjo pasigirti 1,4 mln. tiražu. 1999 m. tiražas smuktelėjo iki 825 000 kopijų, o vėliau ėmė staigiai kristi žemyn.
2017 m. vasarį nutraukta leidyba Ispanijoje, paskutinis išėjęs numeris buvo 552.
Longford Town FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1924 m.
Liudas Stukas

Liudas Stukas (g. 1931 m. rugpjūčio 18 d. Niuarke, JAV) – dainininkas, pedagogas, vargonininkas ir chorvedys.

Biografija

1939–1950 m. skambinti fortepijonu mokėsi pas Edwardą Napiwockį, o 1950–1952 m. dainuoti pas Herbertą Pate ir 1955 m. pas Leilą Livian. 1954–1959 m. studijavo New York University School of Education ir baigė bakalauro laipsniu.
Už kūrinį „Tėve mūsų“ gavo premiją. Suorganizavo mergaičių vokalinį kvartetą „Rūta“ ir įdainavo dvi plokšteles. Vėliau subūrė „Rūtos“ vokalinį ansamblį.
Tarnaudamas amerikiečių kariuomenėje, kaip solistas surengė 120 koncertų JAV miestuose ir miesteliuose, dalyvavo ir lietuviškose programose, televizijos laidose.
Nuo 1957 m. vargonininkavo Dievo Motinos Sopulingosios lietuvių parapijoje Harrisone, NY. 1959–1961 m. dėstė muziką Woodrino aukštesniojoje mokykloje. Buvo nuolatinis solistas Patersone, NJ, Lyric Opera, koncertavo JAV, Pietų Amerikoje ir Europoje. 1973 m. Čikagos Lietuvių operoje atliko Escamillo vaidmenį Žoržo Bizė operoje „Carmen“.
Turėdamas gražų baritono balsą, jį išlavino iki dramatinio tenoro. Su „Rūtos“ ansambliu dalyvavo 1971 m. 4-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje. Taip pat dirbo su vokaliniais ansambliais – „Žibuoklės“ Hillside, NJ, ir „Vilijos“ Niuarke. Daug metų vargonininkavo, vadovavo chorui Šv. Petro ir Povilo parapijoje Elizabethe, NJ. 1988 m. išėjo į pensiją.
Priklausė New Jersio Essexo Operos trupei, harmonizavo per 50 lietuvių liaudies dainų, sukūrė dainų chorams ir solistams: „Malda“, „Širdies gėlė“ ir kt. Su „Rūtos“ ansambliu ir L. Juodyte į plokštelę įdainavo keletą savo ir S. Cerienės dainų. Anglų kalba parašė santrauką Juozo Žilevičiaus knygai „Lietuvis vargonininkas išeivijoje“.
Aurimas Vertelis

Aurimas Vertelis (g. 1986 m. rugsėjo 6 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.

Biografija

Žaidė Nafta Mažeikiai, FK Mažeikiai, Vėtra-2 Vilnius, FBK Kaunas komandose, 2011 m. su Ekranas Panevėžys klubu laimėjo Lietuvos čempionatą.
Tautų Sandrauga

Istorija

Dabartinės Tautų Sandraugos pradžia laikoma nuo 1887 m. Jungtinėje Karalystėje vykę šalies aukščiausių vykdomosios valdžios pareigūnų susitikimai, kurie nuo 1911 m. vadinti imperijos konferencijomis. 1926 m. vykusioje konferencijoje Jungtinės Karalystės dominijos paskelbė esančios lygios viena kitos atžvilgiu. Sprendimą 1931 m. patvirtino Vestminsterio statutas. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, vykusio dekolonizacijos proceso metu, sparčiau daugėjo Tautų Sandraugos narių skaičius. Kelios naujai susikūrusios valstybės visiškai nutraukė ryšius su Jungtine Karalyste, kitos liko Tautų Sandraugos narėmis. XX a. pabaigoje Tautų Sandrauga vis daugiau dėmesio skyrė žmogaus teisėms ir demokratijai plėsti.
Luhijai

Istorija

Luhijų legendos pasakoja, kad jie migravo iš tolimos šiaurės, iš Misrio karalystės. Tačiau manoma, kad jie susidarė XV a. maišantis seniesiems vietos gyventojams bantams su tuo metu į kraštą atsikėlusiais nilotais. Iš pastarųjų luhijai paveldėjo socialinę organizaciją, daugybę papročių, tačiau išsaugojo bantų kalbą. Luhijai yra kultūriškai artimi savo pietiniams kaimynams luo, kurie kalba nilotų kalba. Dėl to pašaliečių jie visi būdavo vadinami vienu pavadinimu, Kavirondo (greičiausiai kilo iš suahilių kalbos termino „sėdėti ant kulnų“), kuris žymėjo ir regioną į šiaurės rytus nuo Viktorijos ežero. XX a. britai atskyrė Bantu Kavirondo (luhijus) nuo Nilotų Kavirondo (luo).
Luhijai priklausė Afrikos Didžiųjų ežerų valstybių kultūrinei zonai, ir didžiausia jų valstybė buvo Vanga, greičiausiai įkurta XVII a., kurios valdovai titulavosi nabongo. Jos valdanti gentis buvo vangai. Tai buvo didelė konfederacija su sostine Mumiju, rinkusi duoklę iš daugumos luhijų genčių ir kontroliavusi teritorijas iki pat Naivašos ežero rytuose. Atskirų genčių vadai tituluodavosi nilotišku titulu mwami. Bukusu šiaurėje buvo viena iš luhijų genčių kuri nepripažino Vangos valdžios ir kovojo su šia karalyste.
XIX a. II pusėje Vangą valdė nabongas Šiundu, kuris vystė prekybą su svahilių pirkliais rytuose. Nuo 1882 m. valdė Mumijas, kurio laikais Vangos karalystėje apsilankė pirmieji europiečiai, kurių žymiausias – Joseph Thomson. 1894 m. didžiausia Viktorijos ežero karalystė Buganda tapo britų Ugandos protektoratu, prie kurio prijungta ir Vanga. Tiesa, kolonistams aktyviai priešinosi bukusu gentis, įsitvirtinusi Bungomos miestelyje. Šis pasipriešinimas baigėsi miestelio gynėjų skerdynėmis. 1902 m. perbraižant kolonijines sienas, luhijų teritorijos priskirtos Britų Rytų Afrikai (vėliau Kenija).
Kolonijiniais laikais kai kurios luhijų gentys bendradarbiavo su britais, dalyvavo jų armijoje, kovojo karuose. Kitos gentys, ypač bukusu, pasižymėjo maištingumu, ne kartą dalyvavo sukilimuose.
Po Kenijos nepriklausomybės 1963 m. luhijų teritorijos liko Kenijos sudėtyje ir sudaro tankiausiai gyvenamą Kenijos dalį. Būdami antrąja pagal dydį etnine grupe, jie sugeba dalyvauti šalies politiniuose sprendimuose, lemti rinkimų rezultatus. Nemažai Kenijos viceprezidentų yra kilę iš luhijų tarpo.
Silhatas

Istorija

Anksčiau miestas vadinosi Srihatta. XIV amžiuje buvo radžos Gaur Gobind sostinė, vėliau buvo musulmonų centras.
Elzaso istorija

Geografija

Elzasas apima derlingą Reino slėnio atkarpą toje vietoje, kur slėnį iš dviejų pusių suspaudžia aukštumos: iš vakarų jį uždaro Vogėzų kalnai, kurie atskiria nuo Lotaringijos, o iš rytų – Reinas ir Švarcvaldas, kuris yra Švabijos dalis. Į šiaurę nuo Elzaso yra Pfalcas, o pietuose Juros kalnai.
Visam regionui būdingos derlingos žemės ir puikus klimatas. Čia – vienas vynuogininkystės regionų.
Ilgasnapė alkutė

Biologija

Ilgasnapė alkutė yra 25 cm ilgio. Plunksnų danga skiriasi priklausomai nuo sezono. Suka lizdus sengirėse arba ant žemės tarp uolų aukštesnėse platumose, kur medžiai negali augti. Toks paukščio įprotis perėti senuose storuose medžiuose buvo seniai įtariamas, bet atskleistas palyginti vėlai, kuomet 1974 m. tai patvirtino į medį įlipęs ir radęs paukščio jauniklį tyrėjas. Paukščių ėmė mažėti, kai XIX a. antrojoje pusėje imta kirsti perimviečių miškus.
Suaugę paukščiai pradeda poruotis būdami dviejų metų amžiaus. Lizde ant spygliuočio medžio šakų padeda 1 kiaušinį, perina apie 1 mėnesį, jauniklį maitina 40 dienų. Suaugėliai skrenda maisto į vandenyną ir atgal prie lizdo bent kartą ar du per dieną. Dažnai maitinimas būna nepakankamas, o jauniklių mirtingumas didelis. Dažniausiai atnešama jaunikliui viena žuvis. Jauniklis palieka lizdą ir nuskrenda tiesiai į jūrą savarankiškai. Dažnai maitinimas būna nepakankamas, o jauniklių mirtingumas didelis. Kitų alkučių lizdai gali būti už kelių dešimčių metrų. Jos taip pat aplanko pakrantėse esančius gėlavandenius ežerus. Paukščiai maitinasi jūroje dažniausiai iki 500 m nuo kranto.
Riccardo Fogli

Biografija

1964 m. Riccardo prisijungė prie grupės „Slenders“. Po dvejų metų, 1966 metais, jis tapo grupės „Pooh“ vokalistu. 1973-aisiais Riccardo paliko grupę ir pradėjo solinę karjerą, nors vėliau jis atliko daug dainų kartu su grupe „Pooh“. Vienas sėkmingiausių jų kūrinių – „Giorni cantati“.
1973 m. Riccardo išleido pirmąjį solinį albumą „Ciao amore come stai“. 1976 metais išleisto albumo „Riccardo Fogli“ daina „Mondo“ tapo hitu.
Atlikėjas pasaulinį pripažinimą pelnė ir išgarsėjo 1982 metais, kai su daina „Storie di tutti i giorni“ triumfavo bene svarbiausiame muzikos festivalyje – Sanremo dainų konkurse. 1982 metais išleisto albumo „Collezione“ buvo parduota beveik milijonas kopijų Vakarų Europoje, Japonijoje ir SSRS, kur jis tapo ypač populiarus.
1983 m. R. Fogli buvo Italijos atstovas 1983 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse. Tuomet jis su daina „Per Lucia“ užėmė 11 vietą.
2019 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas

Miestai kandidatai

2014 m. lapkričio 11 d. Monake susirinkę Tarptautinės lengvosios atletikos federacijos (IAAF) valdybos nariai rinkosi iš trijų kandidatų – Barselona, Doha ir Judžinas. Galiausiai nuspręsta čempionatą pirmą kartą surengti Kataro mieste Dohoje.
Šlėgelio kuoduotasis pingvinas

Papilitimas

Gausiausios kolonijos yra Makvorio saloje (Australija, Tasmanijos valstija).

Išvaizda

Vidutinio dydžio: patinų kūno ilgis yra 73 cm, o patelių – 69 cm. Prieš veisimosi periodą sveria 4.2–6.3 kg, o veisimosi metu yra 3–5 kg svorio.
Skruostai, gerklė ir pilvas yra balti. Viršugalvis, nugara, sparnų išorinė pusė ir uodega yra juodos spalvos. Virš uodegos yra balta dėmė. Ne veisimosi periodu nugaros plunksnos įgauna bronzinį atspalvį. Virš antsnapio ir akių yra ilgų geltonų, oranžinių ir juodų plunksnų kuokštai. Jauniklių kuokštai nėra vešlūs.
Snapas oranžinis arba rudai raudonas. Jauniklių snapai yra trumpesni, rudi. Sparnai plokšti, 176–203 mm ilgio. Letenos yra ryškiai rožinės, kulnai ir padai gali būti juodi. Letenų pirštai sujungti plaukiojamąja plėve. Nagai tamsiai rudi.

Biologija

Gyvena didelėmis kolonijomis (didžiausioje apie 500 000 perinčių porų  ). Laisvėje gyvena 15-20 metų, lytiškai subręsta 5 metų.
Užuodžia ne tik sausumoje, bet ir po vandeniu. Skiria violetinę, žydrą ir žalią spalvas  . Po vandeniu gerai mato plokščios ragenos dėka, nes geriau fokusuojami šviesos spinduliai.
Minta kriliumi, žibintūninėmis žuvimis ir smulkiais kalmarais. Medžioja 6-32 m gylyje, reikalui esant gali panerti iki 226 m.
Monogamai. Veisimosi periodas nuo rugsėjo iki kovo. Pirmieji į Makvorio salą grįžta patinai. Patelės grįžta dviem savaitėmis vėliau. Lizdą krauna patinas – iki 1,6 km nuo kranto ir apie 200 m virš jūros lygio  vietoje. . Lizdas tarp uolų, seklioje duobutėje. Išklotas žole ir akmenukais. Dėtyje du kiaušinai. Pirmasis sveria 100 g, dažniausiai būna neapvaisintas. Kartais patys tėvai jį išmeta iš lizdo. Antras kiaušinis yra padedamas 4-6 dienų bėgyje, sveria 159 g. Perėjimas trunka 36 dienas. Peri abu tėvai, kas 12 dienų vienas kitą pakeisdami. Pirmąsias tris savaites patinas saugo ir šildo jauniklius, o patelė ieško maisto. Jaunikliai maitinami 2-3 kartus per dieną. Po 3 savaičių jaunikliai būriasi į grupeles, vadinamas „lopšeliais“. Maisto ieško abu tėvai. 70 dienų jaunikliai pradeda savarankišką gyvenimą.
Natūralus gamtinis jauniklių priešas – antarktinis plėšikas. Jis medžioja ne tik jauniklius, bet ir naikina kiaušinius. Suaugusių pingvinų priešai yra ausytieji ruoniai ir pietiniai jūrų drambliai .
Saprotrofai

Saprotrofai - organizmai, maisto medžiagas gaunantys iš negyvos organinės medžiagos (lavonų, organizmų likučių), juos rydami ar išoriškai virškindami ir įsiurbdami smulkiamolekulius organinius junginius.
Jie yra heterotrofai, kadangi patys neorganinių medžiagų nepaverčia organinėmis, o tik ima jas iš aplinkos.
Saprotrofams priskiriama daugelis grybų (kiti - parazitai, komensalai, mutualistai), bakterijų bei pirmuonių. Saprotrofais vadinami ir maitėdžiai gyvūnai (grifai, mėšlavabaliai), nors dažnai jie vadinami saprofagais.
Anksčiau buvo vartojamas pavadinimas saprofitai, kuris dabar laikomas netinkamu, nes -phyte reiškia 'augalas', tuo tarpu grybai ir bakterijos nepriklauso Augalų karalystei, o augalai, anksčiau laikyti saprofitais, yra kitų augalų parazitai.
Daug saprotrofų yra naudingi nuotekų ir atliekų perdirbime, nes skaido organines medžiagas į junginius, tinkamus augalams.