Meredith Monk

Biografija

Meredith Monk gimė Limoje, Peru. Ji yra viena iš dviejų verslininko Theodore Glenn Monk ir dainininkės Audrey Lois Monk poros vaikų (brolis vardu Tracy Monk, gimė 1948 m.). Jos motina, profesionali populiariosios ir klasikinės muzikos dainininkė, žinoma su savo sceniniu slapyvardžiu "Audrey Marsh". Ji buvo kilusi iš profesionalių muzikų šeimos - jos tėvas žinomas rusų žydas bosas-baritonas Jospephas B. Zellmanas, o motina Rose Zellman, koncertų pianistė iš Filadelfijos.
Ankstyvoje jaunystėje M. Monk studijavo fortepijono atlikimo meną bei euritmiją (ritmo išraiška kūno judesiais).
1964 m. ji įgijo šokio ir klasikinės muzikos bakalauro laipsnį Sarah Lauwrence koledže, Niujorke. Ten studijavo su žymių modernaus šokio šokėju ir choreografu Beverly Schmidt Blossom. Gyvenimo eigoje menininkė pelnė Bard koledžo, Džiuliardo mokyklos, San Francisko menų instituto ir Bostono konservatorijos Menų daktarės laipsnį.

1960-1979 m.

Nuo pat karjeros pradžios Monk buvo susidomėjusi filmų kūrimu, choreografija bei vaidyba. Šios sritys atrandamos jos kūryboje, kur visa tai - sintetinama, apjungiama.
1964 m. autorė debiutavo kaip scenos menų (angl. performance art) artistė.
1968 m. ji subūrė "House" - grupę iniciativių įvairių sričių menininkų, ieškančių kitokio požiūrio ir prieigos prie meno
1968 m. M. Monk susipažino su Bruce Nauman San Franciske, kurio tolesnei kūrybai ji padarė nemažą įtaką.
1978 m. Meredith Monk suformavo savo "Meredith Monk and Vocal Ensemble" trupę. Jos tikslas buvo naujų vokalo technikų plėtotė, platesnis vokalo išnaudojimas, kuris dažnai kontrastuodavo su minimalistine, balsus lydinčia instrumentine muzika. Trupė buvo kviečiama rengti pasirodymus visame pasaulyje, kartu įrašė daugelį autorės kūrinių. Netrukus kompozitorė užmezgė ryšius su "Walker Art Center" Mineapolyje, kuris iki šiol rengia Monk kūrybos pasirodymus bei koncertus.
1979 m. autorė sukūrė plačiai žinomą kūrinį "Dolmen Music" (1979 m.), kuris buvo įrašytas ir išleistas ECM įrašų kompanijos 1981 m.

1980-1999 m.

1981 m. M. Monk režisavo ir parašė scenarijų filmui "Ellis Island" (liet. "Elio sala").
1988 m. režisavo ir parašė scenarijų filmui "Book of Days" (liet. "Dienų knyga"), kuris buvo rodytas Niujorko filmų festivalyje.
1991 m. autorė išbandė savo jėgas operos žanre ir sukūrė trijų veiksmų operą "Atlas", kurios premjera įvyko Hiustone, Teksase.
1995 m. ji pelnė "MacArthur Foundation" draugijos narės vardą.
1999 m. M. Monk atliko kūrinį "Vokalinė auka" Dalai Lamai, "Sacred Music" festivalio Los Andžele metu.

Nuo 2000 m.

2003 m. Monk sukūrė pirmąjį simfoninį kūrinį "Possible Sky" (liet. "Galimas dangus").
2005 m. visame pasaulyje buvo rengiami koncertai ir pasirodymai Meredith Monk karjeros keturiasdešimtmečio proga. Vienas žymiausių renginių buvo koncertas Carnegie Hall, Niujorke, kuriame pasirodė Björk, Terry Riley, DJ Spooky, Ursula Oppens, Bruce Brubaker, John Zorn, ansambliai "Alarm Will Sound", "Bang on a Can All-Stars" bei Pacific Mozart Ensemble.
2012 m. M. Monk sukūrė žymų muzikinis-teatrinį kūrinį "On Behalf of Nature", kuris pirmą kartą buvo atliktas pirmą kartą atliktas 2013 m. sausį, UCLA salėje.
2015 m. M.Monk minėjo savo penkiasdešimtąsias kūrybos metines ir, pripažinta kaip viena įtakingiausių bei unikaliausių savo kartos menininkių, ji užėmė "Richard and Barbara Debs" kompozitorės-pirmininkės pareigas "Carnegie Hall" institucijoje.
Monk kūryba buvo pristatyta "Lincoln Center Festival", "Houston Grand Opera", "London’s Barbican Centre" bei kitų žymių festivalių metu.
Užsakymų Meredith Monk susilaukė iš Michael Tilson Thomas ("San Francisco Symphony" bei "New World Symphony"), "Kronos Quartet", "Saint Louis Symphony Orchestra" ir "Los Angeles Master Chorale" kolektyvų.

Apdovanojimai ir recepcija

1972 m. autorė pelnė The Villagers Voice laikraščio, leidžiamo Niujorke "Obie" apdovanojimą, įsteigtą teatro menininkams.
1976 m. jį pelnė pakartotinai už pjesę teatrui "Quarry" (sukurta tais pačiais metais).
1985 m. ji gavo trečiajį "Obie" apdovanojimą už kūrybinius pasiekimus.
2011 m. menininkė pelnė Yoko Ono Lennon menų padrąsinimo apdovanojimą (angl. "Yoko Ono Lennon Courage Award for the Arts").
2012 m. jai suteiktas "Menų ir literatūros ordino tarnautojos" titulas Prancūzijos Respublikoje. Tais pačiais metais klasikinės muzikos žurnalas Musical America autorę paskelbė metų kompozitore.
2012 m. keliais apdovanojimais buvo įvertintas M. Monk balsas - ji pateko į "NPR 50 Great Voices" sąrašą bei pelnė "Doris Duke menininko apdovanojimą".
Kompozitorė taip pat išleido daug įrašų, didžiają dalį jų - su "ECM New Serial" kompanija, Nuo 2001-ųjų taip pat dirba ir su "Boosey & Hawkes" leidykla.

Kūrybos stilius

Ankstyvieji Meredith Monk kūriniai buvo choreorgrafiniai, tačiau folkloro muzikos pomėgis ir jos vertinimas padėjo kūrėjai sukurti išskirtinį dainavimo stilių, vadinamą „išplėsta balso technika“ (angl. "extended vocal technique"). Stilius pasižymi tvirtu ir sudėtingu žmogaus balso garso išdėstymu bei organizavimu - ekspresyvūs šuksniai, šnabždėjimai, oro sukūriai, kosuliai ir šnabždesiai sukuria folklorinio dainininko ir paukščių garsų efektą. Ji yra laikoma šio stiliaus bei „tarpdisciplininių pasirodymų“ (angl. interdisciplinary performance) pioniere.
Monk kūriniai jungia muziką ir judesį, vaizdą ir objektą, šviesą ir garsą, siekiant įgalinti ir atrasti bei sujungti naujus meno suvokimo modelius. Įspūdingas balso instrumentiškumo suvokimas, kaip išraiškingos savo paties kalbos praplečia muzikos kompozicijos ribas, kuriant naujus garso laukus. Per penkiasdešimt savo karjeros metų ji darė įtaką daugybei scenos menų ir muzikos kūrėjų.
Meredith Monk muzika dažnai apibūdinama kaip įvairių skirtingų meno formų bei patyrimų jungtis, kuri yra tam tikra opozicija tuo pat metu kūrusiems minimalizmo kompozitoriams, siekusiems fragmentiškumo, aiškaus medžiagos elementų eksponavimo. Ir šios opozicijos rezultatas - muzika, persismelkusi M. Monk asmenybe, betarpiškai komunikuojanti su klausytoju, jo pasąmone.
Jos kūriniai kritikų įvardijami, kaip talpinantys repetityvumą, modalinę harmoniją, originalų vokalizavimą. M. Monk muzikoje koegzistuoja praeities (choralo, būdingos rytietiškos melodijos) ir dabarties muzikos elementai, tačiau, kaip pati autorė teigia, savo kūrybos ji nesieja su nostalgija praeičiai - savo muzika ji siekia klausytojams parodyti alternatyvų koncentracijos ir dėmesio sutelkimo egzistavimą greitėjančiame ir vėl lėtėjančiame mus supančiame pasaulyje.
Nors dažniausiai ji priešinama su minimalizmo atstovais, jos muzika teatrui dažnai apibūdinama „ištaigiai minimalistine“. ji kuria daugiasluoksnius, tiek aštriai graudžius, tiek džiaugsmingus paveikslus, kuriuose švelnios melodijos ir garsieji M. Monk vokaliniai sugebėjimai derinami su novatoriškomis instrumentuotėmis. Muzika spektakliui „Impermanence“ („Laikinumas“) (2006 m., premjera – San Franciske), kuriame greta vokalinės bei instrumentinės muzikos buvo įkomponuoti šokio ir vaizdo projekcijų elementai, kritikų laikomi nauju žingsniu M. Monk kūryboje. Šioje muzikoje jaučiamas polinkis į garsų chromatizavimą, aiškiai girdimą tokiuose kūriniuose kaip „Liminal“ (ištrauka iš spektaklio muzikos).
Meredith Monk mėginimai kurti grynai instrumentinius kūrinius styginių kvartetui ir dideliam simfoniniam orkestrui vokalinėje kūryboje jai padeda ne tik naudoti balsus kaip muzikinius instrumentus, tačiau ir suvokti instrumentus kaip balsus. Nors M. Monk savo įvairiomis vokalinėmis priemonėmis kūriniuose dažniausiai išgauna neverbalinius garsus, kartais pasigirsta ir poetinių tekstų.

Vokalinė muzika

M.Monk muzika išsiskiria eksperimentavimu vokalo srityje. Jos vokaliniuose kūriniuose retai randamas suprantamas, logiškas tekstas. Vietoje to kompozitorė naudoja neįprastas artikuliacijas, išplečia dainavimo technikas. Tai sukuria archajiško ir kartu modernaus, nestandartinio skambesio sintezę. Šis unikalus balso, kaip instrumento ir kaip išraiškingos kalbos traktavimas leido kūrėjai praplėsti kompozicines ribas ir darė įtaką daugeliui kompozitorių.

Instrumentinė muzika

Instrumentiniai kompozitorės kūriniai taip pat nelieka nepastebėti ir yra atliekami garsių šiandienos ansamblių ("The Kronos Quartet", ACME (American Contemporary Music Ensemble) ir kt.).
Kurdama muziką instrumentams, M. Monk randa kitų būdų atrasti ir traktuoti medžiagą nei kurdama vokaliniams ansambliams, kuriuose muzika kuriama eksperimentuojant visai atlikėjų komandai. Vienas iš dažniausiai atliekamų jos instrumentinių kūrinių - styginių kvartetas "Stringsongs", sudarytas iš 4 dalių: "Cliff Light" (liet. "Šviesa skardžio uoloje") "Tendrils" (liet. "Atžalos") "Obsidian Chorale" (liet. "Obsidiškas choralas) ir "Phantom Strings" (liet. "Fantomo stygos"). Šis kūrinys - puikus pavyzdys, kaip savo savitą estetiką kūrėja geba konvertuoti į labai klasikinį formatą.
Instrumentinėse kompozicijose M. Monk taip pat neatsisako polinkio eksperimentuoti ir ieško netikėtų garsų, keistų faktūrų, kurias galėtų išgauti konkretus ansamblis, arba, kaip pasitaiko dažniau, solo instrumentas. Kaip tik solo instrumentui ir yra parašyta didžioji dalis instrumentinių kompozicijų: solo fortepijonui - "Paris" (liet. "Paryžius") (1972), "Window in 7's" (liet. "Langas septynetuose") (1986), "St. Petersburg Waltz" (liet. "Sankt Peterburgo valsas") (1994), "Steppe Music" (liet. "Steppe muzika") (1997), solo klarnetui - "Clarinet Study #4" (liet. "Klarneto studija #4")(1999), solo trimitui - "Trumpet Study #1" (liet. "Trimito studija #1") (1999).