google/wiki40b huggingface dataset:
Valka (Livonija)

Valka – miesto pavadinimas iki 1920 m. naudotas Livonijos miesto, padalinto tarp Estijos ir Latvijos. Didesnė estiškoji dalis – Valga, mažesnė – latviškoji Valka.

Istorija

Nuo 1226 m. apylinkėse ėjo siena tarp Kalavijuočių ordino bei Rygos vyskupo ir netrukus šalia kelio iš Rygos į Tartu bei Pskovą atsirado gyvenvietė, kuri rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1286 m.
1584 m. Valkos miesto teises suteikė Steponas Batoras,  1590 m. patvirtino Zigmantas Vaza.
Nuo to laiko iki XVI a. kaimas keletą kartų per karus buvo sudegintas ir sugriautas, paskutinį kartą 1558 m. Livonijos karo metu.
1626 m., po Švedijos-ATR karo miestas atiteko Švedijai.
1710 m., po Šiaurės karo Valka atiteko Rusijai.
Nuo 1889 m. mieste atsirado geležinkelio mazgas.
XIX–XX a. sandūroje miestas buvo dvikalbis, jame 1897 m. gyveno 4 453 latviai ir 3 594 estai. 1918 m. susikūrus nepriklausomoms Estijos ir Latvijos valstybėms miestas tapo abiejų valstybių pretenzijų objektu. 1920 m. liepos 1 d. brito S. G. Tallent vadovaujama komisija nusprendė, kad Valka turi būti padalinta abiem valstybėms. Estijai atiteko didžioji užstatytos teritorijos dalis ir tik 80 medinių namų miesto vakaruose buvo atiduoti Latvijai. Po Estijos ir Latvijos susitarimo 2 500 latvių persikėlė iš estiškosios į latviškąją miesto dalį.
Latviją ir Estiją okupavus sovietams padalinimas tapo neesminiu, faktiškai buvo vienas miestas su skirtingų tautybių gyventojais. Baltijos valstybėms atgavus nepriklausomybę mieste vėl atsirado siena tarp vakarinės ir rytinės dalies, įkurti 3 sienos perėjimo punktai, kurie panaikinti abiem šalims patekus į Šengeno erdvę.
Whistler Sliding Centre

Incidentai

Vankuverio olimpinių žaidynių metu per treniruotę trasoje žuvo Gruzijos sportininkas Nodar Kumaritashvili, kuris iškrito iš trasos ir trenkėsi į metalinę konstrukciją. Peržiūrėję įvykio medžiagą federacijos atstovai pranešė, kad avarija įvyko dėl techninių rogučių problemų, o ne dėl pavojingos trasos.
Stasys Danius

Biografija

1963 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zootechnikas. 1991 m. žemės ūkio mokslų daktaras.
Nuo 1987 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, nuo 1993 m. profesorius, akademijos tarybos narys, profesorius-konsultantas. 1967–1972 m. „Vievio paukštyno“, 1972–1982 m. Vilniaus paukštyno vyriausiasis zootechnikas, nuo 1988 m. AB „Girelės paukštynas“ generalinis direktorius.
Sutuoktinė Gražina, vaikai Erika, Edita.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo sritis – paukščių lesinimo ir broilerių auginimo efektyvių metodų kūrimas. Pasaulinės paukštininkystės mokslo asociacijos Lietuvos skyriaus viceprezidentas, Ūkininkų sąjungos narys.

Politinė veikla

1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, Liberalų demokratų partijos, partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Kaišiadorių rajono skyriaus narys, Kaišiadorių skyriaus pirmininkas.
1990–1995 m. Kaišiadorių rajono tarybos deputatas. Nuo 2007 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys.
Milicijos inspektorius (laipsnis)

Milicijos inspektorius (rus. инспектор милиции) – specialusis aukščiausiojo TSRS milicijos personalo laipsnis 1936-1943 m. Atitiko trečio rango valstybės saugumo komisarą (NKVD sistema), komkorą Raudonojoje Armijoje ir pirmo rango flagmaną kariniame laivyne. Šis laipsnis atitiko dabartinį karinį laipsnį generolas leitenantas.
Milicijos laipsnių sistemoje žemesnis laipsnis buvo milicijos vyresnysis majoras, o aukštesnis – milicijos direktorius.

Laipsnio istorija

Milicijos inspektoriaus laipsnis TSRS NKVD darbininkų ir valstiečių milicijos sistemoje buvo įvestas 1936 m. balandžio 26 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu, kuris buvo paskelbtas 1936 m. gegužės 5 d. NKVD įsakymu Nr. 157.
Ši laipsnių sistema veikė iki 1943 m. vasario 9 d., kai TSRS AT Prezidiumo nutarimu „Apie NKVD ir milicijos organų vadovaujančio personalo laipsnius“ (О званиях начальствующего состава органов НКВД и милиции) buvo įvesta nauja specialiųjų laipsnių sistema, atitikusi kariuomenės laipsnius.
Kumedžima (Okinava)

Kumedžima (jap. 久米島 = Kumejima, okinavų kalba: クミジマ Kumijima) yra Japonijos sala, kuri priklauso Okinava saloms. Sala priklauso Kumedžimos miestui (Okinavos prefektūra). Salos plotas yra 59,11 km², joje gyvena 8713 žmonių (2004 m.).
Kumedžima yra vulkaninė sala. Pagrindiniai pajamų šaltiniai yra cukranendrės ir turizmas.
Baltijos aukštumos

Baltijos aukštumos – ilgiausias aukštumų ruožas Lietuvoje sudarytas paskutiniojo ledyno ir yra tik dalis to didžiulio morenų kalvyno (Baltijos gūbrio), kuris lanku tęsiasi per rytinę Estiją, rytinę Latviją, rytinę ir pietinę Lietuvą, Kaliningrado sritį, šiaurinę Lenkiją, šiaurinę Vokietiją ir pereina į Jutlandijos pusiasalį.
Lietuvoje Baltijos aukštumų ruožas sudaro labai kalvotus, ežeringus kraštovaizdžius, žinomus savo gražumu ir reljefo formų įvairumu. Šis ruožas Nemuno ir Neries slėnių suskaidytas į tris pagrindines dalis: Sūduvos, Dzūkų ir Aukštaičių aukštumas.
Būdingas Baltijos aukštumos reiškinys yra siauri, ilgi, gilūs grioviai - latakai, kitaip vadinamos rinos. Jų linkmė statmena ledyno tekmės kraštui. Didžiausias ir taisyklingiausias rinų tinklas yra pietinėje Sūduvoje tarp Galadusio ežero ir Nemuno ties Druskininkais. Vienur rinose yra ilgi, siauri, gilūs ežerai, pvz., Ančia, Veisiejis, Dubingių ežeras, o kitur tik gilesnėse vietose išliko eilės mažų ežerėlių.
Elvin Dandel

Biografija

Prieš tapdamas dainininku, Elvinas Dandelis 12 metų mokėsi groti fortepijonu, 4 metus mokėsi dainavimo, 3 metus mokėsi oratoriaus meistriškumo. Kaip dainininkas dalyvavo įvairiuose festivaliuose.
Savo aktorinę karjerą Elvinas Dandelis pradėjo epizodiniuose vaidmenyse. 2005 m. pasirodžiusiame filme Numirėlių sugrįžimas 4: Nekropolis Elvinas Dandelis suvaidino pagrindinį vaidmenį.
Pastaruoju metu Elvinas kurią dainų tekstus.
Arkadijus Bachinas

Biografija

Gimė 1956 m. gegužės 8 d. Kaune. 1977 m. baigė Maskvos aukštąją karinę mokyklą. 1984–1987 m. mokėsi Frunzės akademijoje. 1977–1984 m. tarnavo Kijevo karinės apygardoje, 1987–1991 m. tarnavo Vidurio Azijos karinėje apygardoje. 2010 m. liepos 9 d. paskirtas Vakarų karinės apygardos vadu. 2012 m. paskirtas Rusijos gynybos ministro pirmuoju pavaduotoju. Apdovanotas Narsumo ordinu ir Ordinu Už karinius nuopelnus.
Angelo Scola

Biografija

Angelo Scola gimė 1941 m. Milane darbininkų šeimoje. Prieš pasirinkdamas teologiją, jis studijavo filosofiją ir net apsigynė disertaciją iš krikščioniškosios filosofijos. Pabaigęs universitetą, kurį laiką dirbo filosofijos dėstytoju, tačiau netrukus apsisprendė būti kunigu ir įstojo į Milano seminariją. Kunigo šventimus gavo 1970 m. ir pasuko į teologijos studijas, apsigynė disertaciją iš Šv. Tomo Akviniečio. Rašydamas disertaciją, stažavosi Paryžiuje, Miunchene, Fribūre.
A. Scola pradėtas vadinti vienu iškiliausių katalikų mąstytojų. Jis tapo itališkosios teologinio žurnalo Communio versijos redaktoriumi. Šį žurnalą įsteigė tokie žymūs teologai, kaip Henri de Lubac'as, Hansas Ursas von Balthasaras ir Josephas Ratzingeris. Paminėtinos ir A. Scola pokalbių su H. Lubacu ir H. Balthasaru knygos.
Neilgai pabuvęs teologijos profesoriumi Fribūre, A. Scola persikėlė į Romą, kur tapo kertine figūra Laterano universitete bei Jono Pauliaus II santuokos ir šeimos institute. Ilgą laiką jis vadovavo šioms akademinėms institucijoms.
Visgi svarbiausiu dvasiniu impulsu A. Scola tapo susitikimas su katalikiško judėjimo „Comunione e Liberazione“ steigėju Luigi Giussani, kuris įtraukė dar jauną intelektualą į šį judėjimą. Šis judėjimas Italijoje vertinamas nevienareikšmiškai, tad nemaža dalis kardinolų nuogąstauja, kad jo įtaka taps pernelyg didelė, jei popiežiumi taps judėjimo atstovas.
1986–1991 m. A. Scola buvo Popiežiškosios tikėjimo doktrinos kongregacijos konsultantas, o 1991 m. tapo Grosseto vyskupu. Čia jis labai aktyviai įsitraukė į pastoracinę veiklą. Jo ganytojišką veiklą nutraukė paskyrimas eiti Laterano universiteto rektoriaus pareigas, tačiau 2002 m. jis vėl galėjo grįžti prie pastoracijos, jau tapęs Venecijos patriarchu. Jau 2002 m. A. Scola tapo kardinolu ir buvo vertinamas kaip rimtas kandidatas į popiežius 2005 m. konklavoje. 2009 m. A. Scola buvo paskirtas į Popiežiškąją kultūros tarybą, taip pat tapo vienos iš prioritetinių Benediktui XVI Naujosios evangelizacijos skatinimo tarybos nariu. Beje, kaip teigiama, būtent A. Scola yra tokios tarybos suformavimo idėjos autorius.
2011 m. kardinolas A. Scola perėmė Milano arkivyskupo tarnystę ir šiandien yra laikomas vienu iš autoritetingiausių pasaulio kardinolų.
Centrinis Chazanas

Lietuviai

1948 m. birželio mėn. į Centrinį Chazaną atgabentas ešelonas tremtinių iš TSRS okupuotos Lietuvos. Tremtiniai apgyvendinti mediniuose buvusio lagerio barakuose miške. Per kelerius metus išaugo nemaža gyvenvietė. Tremtiniai kirto ir plukdė mišką, rinko sakus, ruošė malkas, dirbo statybose, lentpjūvėje, plytinėje, tiesė ir prižiūrėjo geležinkelj. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti miško darbuose, keli buvo įkalinti lageryje. Lietuviai sudarė daugumą Centrinio Chazano gyventojų. Buvo susibūrusi lietuvių muzikantų kapela (nuo 1950 m., vadovas J. Tverijonas), tautinių šokių būrelis (nuo 1953 m.). 1956 m. Centrinio Chazano mokykloje fakultatyviai mokyta lietuvių kalbos. 1956–1962 m. dauguma lietuvių grįžo į Lietuvą. Jiems išvykus gyvenvietė gerokai sunyko. Centrinio Chazano kapinėse buvo palaidota daug lietuvių; 1989–1991 m. daugumos jų palaikai parvežti į Lietuvą. 1989 m. į Centrinį Chazaną buvo nuvykusi ekspedicija iš Lietuvos. Tuo metu ten dar gyveno kelios lietuvių šeimos.
Makštis (dėklas)

Senovinės makštys

Senovėje makštys dažniausiai būdavo gaminamos iš medienos ir padengiamos audiniu arba oda. Makštys neretai turėdavo metalinių elementų, geriau apsaugančių ginklą ir didinančių nešiojimo patogumą.
Aštrius japoniškų kalavijų ašmenis saugodavo makštys, vadinamos saya. Daugelis makštų, pvz., romėnų ar graikų ginklų, paprastai būdavo lengvos, skirtos nešioti ginklui, tačiau ne saugoti jam nuo pažeidimų. Vėliau, paskutiniais romėnų valdymo metais Britanijoje kardai ir makštys buvo pradėti gaminti sudėtingiau – iš stipresnių ir tvirtesnių medžiagų. Dauguma senovinių makščių buvo atrastos aukojimo dievams vietose. Kai kurios jų iš vidaus buvo padengtos kailiu. Manoma, kad kailis būdavo išriebaluojamas, norint apsaugoti ginklą nuo rūdijimo. Kailinis įklotas leisdavo tyliau ištraukti ginklą.

Modernios makštys

Visiškai metalinės makštys Europoje išpopuliarėjo tik XIX a. ir išstūmė kitokius jų tipus. Metalas buvo kur kas tvirtesnis ir patvaresnis nei oda ar mediena ir galėjo lengviau pakelti poveikius lauko sąlygomis. Tai buvo ypač aktualu kavalerijai. Be to, metalinės makštys atrodė iškilmingiau, jas buvo galima labiau išpuošti. Vis dėlto, odinės makštys niekada neprarado savo populiarumo ir buvo plačiai naudojamas dar JAV pilietinio karo metu. Odinės makštys buvo lengvesnės ir nesukeldavo didelio garso traukiant iš jų ginklą.
Kai kuriose šalyse karo policija, laivyno kranto patruliai, paprasta policija naudojo kalavijus ar kardus odinėse makštyse kaip savotiškas lazdas.
Makštys Europos, Artimųjų Rytų ir Indijos kultūrose nebuvo nešiojamos už nugaros. Tokį makščių laikymo būdą labiausiai išpopuliarino šių dienų grožinė literatūra, ypač fentezi. Neretai dėl to žmonės mano, kad toks laikymo būdas yra viduramžių išradimas. Žinomiausias toks makščių laikymo pavyzdys yra pavaizduotas filme Narsioji širdis. Vis dėlto yra yra išlikę šiek tiek duomenų medžio raižiniuose ir įvairių tekstų fragmentuose, kad kartais mongolų ar kinų kariai nešiodavosi perpetes, kurios leisdavo ant nugaros pasikabinti ilgesnius ginklus.
Baris Kanlifas savo knygoje „Senovės keltai“ (94 psl.) teigia, kad kai kurios keltų gentys (pvz.: parizijai) kardus nešiodavo už nugaros pakabintose makštyse.
Andrejus Zadneprovskis

Biografija

Tatjana ir Viačeslavas susipažino Kaliningrade, ten jiems gimė pirmasis sūnus Adrejus. Kitas sūnus - Vladimiras (neakivaizdžiai studijuoja kūno kultūrą Vilniaus pedagoginiame universitete). Tėvas Viačeslavas - buvęs sportininkas, penkiakovininkas, 5 kartus Lietuvos čempionas, laimėjęs dvi spartakiadas, Sovietų Sąjungos rinktinės narys. 1974 metais tuometinis Klaipėdos vadovas Alfonsas Žalys V.Zadneprovskį pakvietė gyventi ir sportuoti Lietuvos uostamiestyje. Viačeslavą treniravo Edmundas Margevičius, tapęs A.Zadneprovskio olimpiečio pirmuoju treneriu ir jauną sportininką pakvietęs gyventi į Kauną (vėlesnis Andrejaus treneris Jurijus Moskvičiovas). 
A.Zadneprovskis  gyveno ir mokėsi, sportavo Kaune iki studijų Lietuvos policijos akademijoje Vilniuje, kur buvo Vilniaus vyriausiojo policijos komisariato Viešosios policijos patrulių rinktinės Raitosios policijos kuopos vyresnysis patrulis.

Turėjo inspektoriaus laipsnį. Vidaus reikalų ministerijos Centrinei medicinos ekspertizės komisijai (CMEK) nusprendžius, kad Andrejus netinkamas tarnybai policijoje, jam buvo pasiūlytos kitos pareigos, kur reikalavimai sveikatai mažesni, bet A.Zadneprovskis jų atsisakė. Jo stažas – 16 metų ir 11 mėnesių. Šiuo metu policijos  pensininkas, tarnybą baigęs dėl sveikatos būklės (nuo 2005 m. kairioji koja buvo keletą kartų operuota,
reikalinga kairiojo kelio sąnario kremzlės operaciją),  pretendentas į nusipelniusiems sportininkams skiriamą rentą.
Žmona Laura Asadauskaitė-Zadneprovskienė (g. 1984 m.), penkiakovininkė. 
2010 m. pabaigoje sportininkas pranešė pasitraukiantis iš didžiojo sporto.
Duobagalvės angys

Fizinės charakteristikos

Duobagalvėmis šios angys vadinamos dėl šilumos jutimo organų, esančių tarp akies ir šnervės, kurie atrodo kaip duobutės. Šie organai ne tik nustato šilumos šaltinio buvimo kryptį, bet ir atstumą, todėl duobagalvės angys gali medžioti tamsoje. Turbūt todėl dauguma jų aktyvios naktį. Kaip ir kitos angys, duobagalvės angys turi tuščiavidures iltis, naudojamas įleisti nuodus į aukos kūną. Duobagalvėms angims būdinga trikampio formos galva. Angių dydis labai įvairus – nuo 50 cm iki 3,5 m. ilgio.

Elgsena

Gyvensena duobagalvės angys taip pat labai įvairios. Jos gyvena ir dykumose, ir atogrąžų miškuose. Kai kurios gyvena medžiuose, kitos – ant žemės. Dauguma aktyvios naktį, kai ne taip karšta, ir aktyvūs gyvūnai, kuriais jos minta.

Dauginimasis

Dauguma duobagalvių angių gyvagimdės, t. y. kiaušinių nededa. Kiaušiniai iki pat išsiritimo būna patelės kūne. Tos rūšys, kurios deda kiaušinius, juos saugo.
Danas Paluckas

Biografija

2000 m. baigė Palangos senąją gimnaziją, Klaipėdos universitetą. Šilutės rajono ūkininkas.
2011–2018 m. Palangos savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos socialdemokratų partijos Palangos skyriaus narys, 2010–2018 m. skyriaus pirmininkas.
Brolis Gintautas Paluckas.
Omskas

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1716 m. kaip tvirtovė. 1768–1771 m. vietoje jos buvo pastatyta kita tvirtovė, priešingame (dešiniajame) Omės upės krante. 1782 m. gavo miesto teises, 1785 m. patvirtintas herbas. 1822 m. tapo Vakarų Sibiro general – gubernatoriaus rezidencija, ėmė augti ir įgyti didelę svarbą. XIX a. pradžioje jau buvo didelis prekybos centras, plėtrą labai paskatino Transsibiro geležinkelio tiesimas. Po 1917 m. Lenino perversmo vyko aršios pilietinio karo kovos. Įsitvirtinus sovietams, Omsko apylinkėse buvo sparčiai plėtojamas žemės ūkis. Po Stalino mirties imta plėtoti naftos pramonė.
Valdemaras Burauskas

Biografija

Valstybės įmonės „Utenos regiono keliai“ direktoriaus pavaduotojas kelių ir tiltų priežiūrai.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. 1995–1997 m. LDDP sąraše Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.
Futbolo sporto klubo „Anykščiai“ prezidentas.
Indijos civilinis kodeksas

Indijos civilinis kodeksas (angl. Uniform civil code of India - 'Indijos vieningasis civilinis kodeksas') - pagrindinis Indijos privatinės teisės šaltinis, civilinis kodeksas. Jame vienodai traktuojami skirtingų religijų asmenys bei gyvenantys skirtinguose regionuose. Tuo Civilinis kodeksas skiriasi nuo reguliavimo, pagal kurį asmens teisės pirklauso nuo religijos bei etnijos. CK reguliuojamas asmenų statusas, nuosavybės įgijimo ir valdymo teisės, santuoka, ištuoka, įvaikinimas ir kiti civilinės bei šeimos teisės klausimai.
Mikelis Hofmanas

Biografija

1912 m. spalio mėn. Tilžėje su kitais įsteigė jaunimo draugijų sąjungą „Santara“, 1920 m. – Prūsų lietuvių susivienijimo Šilutės skyrių, jo sekretorius. Įkūrė Verdainės (dab. Šilutės miesto dalis) jaunimo draugijos chorą „Jovaras“. 1918 m. įsteigus Mažosios Lietuvos tautinę tarybą, įkūrė Šilutės apskrities skyrių, 1920–1921 m. jo sekretorius.
Spaudoje agitavo už Klaipėdos krašto susijungimą su Lietuvos valstybe. Buvo vokiečių valdžios persekiojamas. Parašė eilėraščių, jų paskelbta almanache „Dainuokim“ 1920 m., antologijoje „Kaip ąžuols drūts prie Nemunėlio“ 1986 m. Kūrybai būdingi patriotiniai motyvai. Kai kurie jo eilėraščiai tapo liaudies dainomis.
Jakų žiedinė sankryža

Jakų žiedinė sankryža arba Jakų žiedas – skirtingų lygių sankryža, susidedanti iš žiedinės sankryžos ir virš jos einančių estakadų. Joje susijungia magistralės  A1  Vilnius–Kaunas–Klaipėda ,  A13  Klaipėda–Liepoja ,  141  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda ,  227  Jakai–Dovilai–Laugaliai , Klaipėdos miesto Tilžės gatvė bei Vilniaus plentas. Iki rekonstrukcijos, Jakų žiedas buvo intensyviausiai šalyje naudojama užmiesčio žiedinė sankryža, kuria per parą pravažiuoja apie 25 tūkstančiai automobilių. Kitais šalies užmiesčio žiedais per 24 valandas vidutiniškai pravažiuoja 3-6 tūkstančiai automobilių.
Dėl didelių eismo pralaidumo problemų žiedas rekonstruotas į trijų lygių sankryžą. Pirmasis rekonstrukcijos etapas yra tiesioginės antro lygio estakados iš A1 į Vilniaus plentą ir atgal bei antrasis etapas – trečio lygio estakada iš A13 į A1. Jakų žiedinės sankryžos rekonstrukcija buvo finansuota iš Europos Sąjungos struktūrinės paramos ekonomikos augimo veiksmų programos fondų skirtų, transeuropinių transporto tinklų plėtros įgyvendinimui. Darbus vykdė AB „Kauno Tiltai“. Planuojamas ir trečiasis etapas, kada jungiamaisiais keliais nuo esamų estakadų bus sujungtas 141 krašto kelias ir magistralinis kelias A1.

Pirmasis rekonstrukcijos etapas

2010 m. gruodžio 17 d., užbaigus pirmąjį Jakų žiedo rekonstrukcijos etapą, atidarytas eismas ilgiausia šalyje – 610 m ilgio – estakada. Ja galima važiuoti virš žiedo Kauno – Klaipėdos ir Klaipėdos – Kauno kryptimis.
Pirmojo rekonstrukcijos etapo darbų vertė – 82,3 mln.

Antrasis rekonstrukcijos etapas

2012-ųjų lapkričio 30 dieną atidaryta 552 m ilgio A13 – A1 (Palangos–Kauno) ir 317 m ilgio A1 – A13 (Kauno–Palangos) estakadas. Sankryžoje rekonstruota ir naujai nutiesta 4,54 km kelių, 1,55 km pėsčiųjų ir dviračių takų, įrengtas apšvietimas bei daugiau kaip kilometras triukšmą slopinančių sienelių.
Antrojo rekonstrukcijos etapo darbų vertė – 58,8 mln. litų.
Gailiškė (Kelmė)

Istorija

Gailiškės dvaras buvo vienas pirmųjų apylinkėse, iškasęs tvenkinius ir užsiėmęs pramonine žuvivaisa. Dvarininkas Jokimas Paukšta negrįžo ištremtas į Sibirą, jam pastatytas atminimo kryžius. Iš buvusio dvaro rūmų likusi tik žemaitiško kamino dalis.

Įžymybės

Napoleono pušis – pušis kelio į Jautmalkę kairėje pusėje, kamieno apimtis – 1,3 m aukštyje – 3,30 m; medžio aukštis – 25 m. Medžio amžius apie 250 m. Kamienas maždaug 4 metrų aukštyje šakojasi į tris kamienus. Ant vieno iš jų pakabinta koplytėlė. Pasakojama, kad traukdamasis Napoleonas po pušimi pakasė seifą su auksu. Ties pušimi vaidendavosi. Pakildavo viesulas ir rudas šuo bėgdavo nuo tos pušies.
Deguto degykla – kelio į Jautmalkę dešinėje pusėje, 0,5 km nuo kryžkelės. Vertikali deguto degimo krosnis, kurioje dar XX a. buvo degamas degutas.
Regimantas Ramonas

Biografija

1975 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius ekonomistas.
1994–1995 m. Biržų rajono valdytojas, 1997–2003 m. Panevėžio apskrities viršininko administracijos Teritorijų planavimo ir priežiūros skyriaus Biržų rajono vyr. specialistas, Valstybinės teritorijų planavimo ir statybos inspekcijos tarnybos Vyr. inspektorius. 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Biržų rajono savivaldybės meras. Lietuvos savivaldybių asociacijos valdybos narys, žurnalo „Savivaldybių žinios“ redakcijos narys.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Biržų rajono skyriaus narys, 2004–2011 m. skyriaus pirmininkas.
1995–1997 m., 2000–2003 m. (LDDP), 2003–2007 m. (LSDP), 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Valė Ramonienė, vaikai Donatas, Gediminas.
Sūrdasas

Sūrdasas (hindi सूरदास  = Sūrdās; ~1478–1581 m.) – indų aklas poetas, muzikas, žinomas dėl savo Krišną (ir jo sutuoktinę Radhą) šlovinančių kūrinių. Jis priskiriamas hindi kalbos bhakti literatūros laikotarpiui (saguna atšakai).
Pasak pasakojimų, Sūrdasas gimė kaime šalia Mathuros (arba Agros). Kadangi nuo gimimo buvo aklas, tėvai jo atsisakė, tad jis nuo vaikystės (6 metų) atsidėjo viešpačiui Krišnai. Grodamas ir deklamuodamas jis susilaukė plataus prisipažinimo, į savo rūmus Sūrdasą pakvietė pats imperatorius Akbaras. Tačiau poetas visą gyvenimą praleido Bradžo kaime šlovindamas eilėmis ir bhadžanais (religinėmis dainomis) Krišną, išlaikomas maldininkų.
Svarbiausias Sūrdaso veikalas yra Sursagar – ~8000 poeto eilių rinkinys. Kiti jo eilių rinkiniai yra Sur-Saravali ir Sahitya-Lahiri. Sūrdasas kūrė vietine hindi kalbos atmaina, vadinama bradž bhaša.
Elfen Lied

Siužetas

Mokslininkai sukuria naują mutantų rušį – diklonijus (pavadinimas Diclonius paimtas iš vėlyvojo Kreidos periodo dinozaurų rūšies). Šie išoriškai yra kone įdentiški žmonėms, bet kaukolės viršuje turi dvi kaulines išaugas – smulkius apvalius ragus. Diklonijai turi antgamtiškas nematomas papildomas rankas, vadinamas vektoriais, kurių pagalba gali sunaikinti visą žmoniją, todėl jie laikomi izoliuoti, tiriami mokslininkų. Viena diklonių mergina Liusi (ルーシー – Rūshī) žiauriai išžudžiusi galingą apsauginių armiją pabėga, bet pašauta įkrenta į vandenyną.
Dikloniję nuogą ir kraujuojančią pajūryje aptinka Kota (コウタ – Kōta) ir jo pusseserė Juka (ユカ – Yuka). Dėl patirtos galvos traumos Liusi nebemoka šnekėti, tad sunkiai susigaudo pasaulyje. Ji moka tik vieną žodį – „niu“, todėl pusbroliai ją šitaip pavadina ir leidžia pagyventi kartu su Kota. Paaiškėja, kad Liusei/Niu susidvejinusi asmenybė ir iš vienos į kitą ji pereina per stiprius emocinius patyrimus.
Organizacija, bandanti apsaugoti pasaulį nuo diklonijų, ieško Liusi. Jie į pagalbą pasitelkia moderniais ginklais aprūpintą greitojo regavimo būrį, vadovaujamą bebaimio kario Bando (坂東 – Bandō). Supratę, kad žmogus negali įveikti mutantų, Liusei sunaikinti pasitelkiamos ir diklonijės Nana (ナナ) ir Mariko Kurama (蔵間マリコ – Kurama Mariko).
Keliuose anime epizoduose rodomi Liusi vaikystės prisiminimai. Kaip paaiškėja, ji, dar būdama maža mergaitė, draugavo su Kota ir nužudė jo seserį Kanae (カナエ) bei tėvą.

Piešiniai

Serijų pradžiose ir pabaigose vaizduojami meniški piešiniai su pagrindiniais serijos veikėjais. Šie yra nupiešti Gustav Klimto paveikslų pagrindu, imituojant pozas, spalvas bei raštinius užpildus.
Kubizmas

Kubizmas (pranc. Cubisme iš lot. cubus – kubas) – XX a. pr. modernistinė dailės kryptis.
Kubizmas atsirado Prancūzijoje ir gyvavo daugelyje Europos šalių. Pirmiesiems kubistams didelę įtaką padarė Polio Sezano kūryba. Stilių išvystė prancūzas Žoržas Brakas ir ispanas Pablas Pikasas 1907−1914 m. dirbdami Paryžiuje. Srovės pavadinimas kilo, kai prancūzų kritikas Louis Vauxcelles 1908 m. Ž. Brako paveikslą „Namai Estakoje“ apibūdino kaip nutapytą iš kubų. Chronologiškai pirmuoju kubizmo kūriniu laikomas P. Pikaso 1907 m. paveikslas „Avinjono panelės“.
Kubizmo stiliui būdingas suskaidytas tikrovės suvokimas, daiktų vaizdavimas vienu metu iš skirtingų taškų, geometrizuotos formos be ryšio su daiktu ir jo sandara, dekoratyvumas. Kubizmo atstovai atmetė nuo Renesanso laikų galiojusį principą, kad menas turi mėgdžioti tikrovę, nepaisė grožio ir bjaurumo kriterijų. Kartu su ekspresionizmu – vienas pagrindinių XX a. meno šaltinių, dariusių įtaką kitoms meno šakoms – architektūrai, literatūrai. Garsiausi kubizmo atstovai ir pradininkai – prancūzas Žoržas Brakas ir ispanų dailininkas Pablas Pikasas.
Kubizmo pagrindu susiformavęs koliažas.
Rosenborg BK

Istorija

Klubas įkurtas 1917 m.