google/wiki40b huggingface dataset:
Pilėnai

Pilėnų simbolis

Pilėnų istorija įkvėpė nemažai menininkų romantikų ir tapo savotišku pasyvaus pasipriešinimo simboliu. Kompozitorius Vytautas Klova sukūrė operą „Pilėnai“.

Pilėnų vieta

Pilėnų vieta iki šiol tiksliai nenustatyta. Ilgą laiką buvo manoma, kad Pilėnų būta ant Punios piliakalnio, tačiau kai kurie istorikai mano, kad ji buvo Žemaitijoje. Istorikas Alvydas Nikžentaitis mano, kad Pilėnų būta ant Molavėnų (Graužių) piliakalnio Raseinių rajone, tarp Viduklės ir Nemakščių. Istorikas Tomas Baranauskas spėja Pilėnus buvus Kaltinėnuose. Archeologas Gintautas Zabiela spėja buvus ant Ižiniškių piliakalnio. Siūloma ir daugiau įvairių variantų, tokių kaip: Batakių piliakalnis, Bilionių piliakalnis ir kt.

Analogijos

Panašių į Pilėnų istorijų yra žinoma kitose šalyse.
Indijoje karališkųjų karių kastos – radžputų – moterys su vaikais praktikavo karinės savižudybės ritualą, vadinamą džauharu. Jų vyrams kovojant su priešu ir nesant vilties laimėti, moterys susidegindavo, tuo paskatindamos vyrus kovoti iki mirties (saka). Labiausiai šiuo ritualu išgarsėjo Čitoros tvirtovė, kurioje džauharas buvo įvykdytas tris kartus (1303, 1535 ir 1567 m.). 
Palestinoje žydų sukilimo prieš romėnus pabaigoje liko paskutinis pasipriešinimo židinys – Masados tvirtovė. Ją 73 m. ėmė šturmuoti romėnai. Pamatę, kad nebeatsilaikys, pilies gynėjai nutarė įvykdyti masinę savižudybę, bet nepasiduoti. Nusižudė 1000 gynėjų su moterimis ir vaikais.
Carta Marina

Carta Marina (lot. Jūros žemėlapis – vienas seniausių ir patikimiausių Šiaurės Europos žemėlapių. Jame pavaizduotų geografinių objektų gausa leidžia šių dienų tyrinėtojams susidaryti aiškesnį vaizdą apie viduramžių gyventojų geografines ir istorines žinias.

Žemėlapio istorija

Žemėlapį (jo visas pavadinimas: Carta marina et Descriptio septemtrionalium terrarum ac mirabilium rerum in eis contentarum, diligentissime elaborata Annon Domini 1539 Veneciis liberalitate Reverendissimi Domini Ieronimi Quirini) per dvylika kruopštaus darbo metų nupiešė Švedijos bažnyčios veikėjas, diplomatas ir rašytojas Olaus Magnus (1490–1557 m.). Informacijos šaltiniu buvo Skandinavijos jūrininkų žemėlapiai ir Ptolemėjaus Geographia.
Pirmosios kopijos buvo išspausdintos Venecijoje 1539 m. ir skirtos Venecijos respublikos patriarchui Hieronymo Quirino (Jeronimui Kvurinui), kurio dėka O. Magnus galėjo darbą užbaigti. Buvo paruoštos devynios medinės 55x40 cm dydžio klišės, kuriomis išspaudinti devynis žemėlapio gabalai. Juos, sužymėjus raidėmis nuo A iki I, bei susiuvus tarpusavyje ir gimė garsusis žemėlapis, kurio išmatavimai – 1,70 x 1,25 m (plotis x aukštis). Po devintosios kopijos popiežius Paulius III uždraudė toliau platinti žemėlapį. Nors draudimas galiojo tik dešimčiai metų, Carta Marina pamažu buvo visai užmiršta ir 1574 m. Josias Simleris ją paminėjo jau paskutinį kartą.
1886 m. vieną iš žemėlapio kopijų Miuncheno valstybinėje ir dvaro (dabar Bavarijos Valstybinėje) bibliotekoje atsitiktinai rado Oskaras Breneris. Antrasis žemėlapis 1961 m. buvo surastas Šveicarijoje ir už 150 000 Švedijos kronų parduotas Upsalos universiteto Carolina Rediviva rinkiniui. Vertingas yra ne tik pats detalus žemėlapis, bet ir jo komentaras – knyga Historia de Gentibus Septentrionalibus („Šiaurės tautų istorija“), kurioje vaizduojama daugiau nei 100 miniatiūrų.
Šiame unikaliame Atgimimo laikotarpio žemėlapyje pirmą kartą detaliau pavaizduota ir Lietuva. Prieš tai krašto žemėlapį buvo nupiešę tik Klaudijus Ptolemėjus (II a.) ir Abrahamas Cresquesas (1375 m.).
Liepojos gimnazija

Liepojos Nikolajaus gimnazija (latv. Liepājas Nikolaja ģimnāzija, vok. Nikolaus-Gymnasium zu Libau) – vidurinė mokykla, 1884–1915 m. veikusi Liepojoje, Vilhelmo g. 4, dab. Kr. Valdemāra 4.

Istorija

Liepojos gimnazija dirbo rūmuose, 1884 m. pastatuose pagal architekto P. Berčio (1840 - 1911 m.) projektą. Visi bendrieji dalykai buvo dėstomi vokiečių kalba.
Šiaurės Lunda

Istorija

Sudaryta 1978 m. liepos 4 d.

Geografija

Provincija išsidėsčiusi Lundos plynaukštėje. Gausu deimantų telkinių.

Gyventojai

Šiaurės Lunda apgyvendinta čokve ir lundų tautybių žmonių.
Ochranka

Ochranka (rus. Охра́нное отделе́ние 'apsaugos skyrius'; neformaliai rus. охра́нка) - Rusijos imperijos Vidaus reikalų ministerijos policijos departamento padaliniai, užsiiminėję politiniu saugumu.
Esther Barsel

Esther Barsel (1924 m. spalio 17 d. Raguvoje, Panevėžio apskrityje – 2008 m. spalio 6 d. Johanesburge, Pietų Afrikos Respublikoje) – Pietų Afrikos Respublikos politikė, kovotoja prieš aparteidą ir už rasinę lygybę, ir ilgametė Pietų Afrikos Respublikos komunistų partijos narė.
1926 m. jos tėvas Joseph Levin išvyko iš Lietuvos į Pietų Afrikos Respubliką. 1927 m. Esther Barsel pas jį atvyko su motina Sonia Garenblumaite.
1964 m. rugpjūčio 26 d. jinai ir jos vyras Hymie Barsel buvo valdžios areštuoti kartu su advokatu Bram Fischer ir dvylika kitų Pietų Afrikos Respublikos komunistų partijos vadų. Visi apkaltinti ketinimu įsteigti proletariato diktatūrą. Esther buvo ryšininkė tarp uždraustų išlaisvinimo judėjimų ir viešai veikiančiųjų. Ją nuteisė trejus metus sunkaus darbo. Ji kalėjo Barberton kalėjime. Šalia kalėjo būsimas Pietų Afrikos Respublikos prezidentas Nelson Mandela.
Išėjus iš kalėjimo, ji maždaug dvidešimt metų buvo valdžios „suvaržyta“ (anglų kalba – banned). Suvaržyti žmonės turėjo nuolatos prisistatyti policijai. Jiems būdavo uždrausta lankytis įvairiose viešose vietose ir mokyklose. Su jais bendrauti galėdavo tik po vienas žmogus iš karto.
Esther Barsel buvo Pietų Afrikos Respublikos komunistų partijos vadovo Chris Hani asmeninė sekretorė nuo jo sugrįžimo iš tremties 1990 m. iki pat žūties 1993 m. balandžio 10 d.
Juodoji Emanuelė 2

Turinys

Populiari manekenė Emanuelė Ričmond, praradusi atmintį, gydoma vienoje Manhatano klinikų nuo amnezijos. Ją prižiūrintis psichiatras Polas specialiai skiria jai didelį dėmesį, kad sužadinti savo žmonos pavydą. Jis lanko Emanuelės tėvą, vyrą, fotografą, su kuriuo ši dirbo, tačiau kiekvieno jų papasakota istorija skiriasi nuo Emanuelės prisiminimų nuotrupų...
Lovčenas

Lovčenas (juodkal. Lovćen/Ловћен) − kalnas ir nacionalinis parkas Juodkalnijos pietvakariuose.
Lovčeno kalnų masyve ir viename gražiausių Juodkalnijos nacionalinių parkų, pastatytas mauzoliejus didžiajam tautos poetui, filosofui ir strategui Petarui II Petrovičiui Njegošui (Петар II Петровић−Његош).
Lovčeno kalnas priklauso Dinarų kalnynui. Kalną sudaro dvi smailios viršūnės: Štirovniko (1749 m) ir Jezerskio (1657 m).
Lovčeno nacionalinis parkas įkurtas 1952 m. Jo plotas − 62 km². Nacionalinis parkas buvo įsteigtas, siekiant apsaugoti turtingą istorinį, kultūrinį ir architektūrinį paveldą. Nacionaliniame parke įsikūręs gerai žinomas Ivanova Korita vaikų kurortas.
Liuda Mažeikienė

Liuda Mažeikienė (Buragaitė, g. 1926 m. rugpjūčio 21 d. Vilkaviškyje) – Lietuvos architektė.

Biografija

1945–1950 m. studijavo Kauno universitete (iki 1946 m. Vytauto Didžiojo universitetas). 1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą.
Nuo 1951 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialo architektė, 1961–1983 m. projektų vyr. architektė. 1986–1995 m. Kauno bendrovės „Projektuotojas“ architektė. Lietuvos architektų sąjungos narė.
Būdviečio mokykla

Istorija

Apie 1923 m. prasidėjo naujos mokyklos statyba. Ją statė samdomi žydai iš Lazdijų. Už darbą mokėjo valsčius. 1926 m. rudenį mokslo metai prasidėjo jau naujoje mokykloje. Tai buvo keturių skyrių pradinė mokykla, ji užėmė tris kambarius. Direktorius Julius Daugėla dėstė gamtą, istoriją, higieną. Matematiką dėstė mokytoja Skinkytė. Buvo ir mokytojas A. Ragelis, kurį, kaip ir mokytoją J. Daugėlą, 1941 m. birželį ištrėmė į Sibirą. Mokiniai patys buvo pasidarę sceną ir vaidindavo. Buvo suvaidinę net Žemaitės pjesę „Petras Kurmelis“. Per šventes dainuodavo choras. Vakarus ruošdavo ir šauliai, kurie turėjo savo chorą ir pučiamųjų orkestrą.
1947 m. Būdvietyje veikė progimnazija, 1949 m. mokykla performuota į septynmetę, 1961 m. mokykloje jau veikė aštuonios klasės. 1981 m. mokykla pavadinta nepilna vidurine mokykla, nors joje tebeveikė aštuonios klasės. Nuo 1988 m. mokykloje veikė devynios klasės, nuo 1999 m. – 10 klasių. 2002 m. rugsėjo 1 d. mokykloje atidaryta priešmokyklinio ugdymo grupė.
2015 m. mokykla likviduota.
Juodbuožis duobkasys

Paplitimas

Paplitęs Europoje, Sibire, Mongolijoje, Korėjoje, Kinijoje, Kazachstane, Irane ir Japonijoje, taip pat ir Šiaurės Amerikoje.
Lietuvoje dažnas, ypač netoli miškų, dvėsenoje ir pūvančiose grybuose.
UEFA Europos lyga 2010–2011 m.

UEFA Europos lyga 2010-2011 m. – 2-asis UEFA Europos lygos taurės turnyras (53-asis įskaitant UEFA ir Mugių taurę). Prasideda 2010 m. liepą.
Kavinės terasa naktį

Apie paveikslą

Paveikslą „Kavinės terasa naktį“ V. van Gogas nutapė 1888 m. rugsėjį Arlyje Provanse. Jame pavaizduota populiarios miesto kavinės Forumo aikštės šiaurės vakariniame kampe terasa, apšviesta dujinių žibintų naktį. Tai pirmas V. van Gogo paveikslas, vaizduojantis žvaigždes danguje. Paveikslo atmosferą sukuria kontrastas tarp geltonų ir oranžinių apšviestos terasos tonų su smulkiomis lankytojų figūromis ir mėlynų, žvaigždėmis švytinčio dangaus su tamsia gatvele už kavinės. Pagal žvagždžių išsidėstymą nustatyta, kad jame vaizduojama naktis iš 1888 m. rugsėjo 16 į 17 dieną. Paveikslas yra Kröller-Müller muziejuje Oterlo Nyderlanduose.
Atlakatlio batalionas

Atlakatlio batalionas – elitinis Salvadoro ginkluotųjų pajėgų dalinys, gyvavęs nuo 1980 iki 1992 m.
Dalinys pradėtas formuoti 1980 metais kovai su partizanų pajėgomis Salvadoro pilietiniame kare. Formuoti dalinį padėjo JAV atsiųsti instruktoriai. Instruktažas vyko Panamoje. Pirmieji kariai į Salvadorą atvyko 1981 m.
Dalyvavo El Mazotės skerdynėse (1981 m.), kurios metu per reidą prieš partizanus bataliono kariai nužudė apie 900 civilių. Dalinys taip pat atsakingas už 6 jėzuitų kunigų, bei jų šeimininkės ir jos dukros nužudymą (1989 m.).
Po pietinio karo 1992 m. dalinys išformuotas.
Albanijos transportas

Transportas Albanijoje (alb. Transporti në Shqipëri) vyksta keliais, geležinkeliais, vandeniu ir oru. Didžiausi pokyčiai Albanijos transporte įvyko žlugus komunizmui: pagerėjo kelių infrastruktūra, miesto transportas ir išsiplėtė skrydžių tinklas.

Istorija

Jau nuo Antikos laikų, dabartinės Albanijos teritorija buvo svarbių karavanų maršrutų kryžkelė. Po Antrojo pasaulinio karo, per pirmuosius tris dešimtmečius bendras Albanijos kelių ilgis padidėjo daugiau nei dvigubai ir iki 1980 m. beveik visos šalies atokios kalnuotos vietovės buvo sujungtos žvyrkeliais arba asfaltuotais keliais su šalies sostine Tirana ir uostais prie Adrijos ir Jonijos jūros.
Po 1947 m. labai didelis dėmesys buvo skiriamas šalies geležinkelių tinklo statybai, nes Albanija buvo laikoma vienintele Europoje šalis, kurioje nėra geležinkelio.

Oro transportas

Pats svarbiausias ir vienintelis tarptautinis Albanijos oro uostas yra Tiranos tarptautinis oro uostas. 2015 m. oro uostas aptarnavo 1,9 mln. keleivių, o 2016 m. – 2,2 mln. 2017 m. sausio – spalio mėnesiais per oro uostą vyko 2 224 833 mln. keleivių ir buvo pergabenta 1 857 tonos prekių.

Kelių transportas

Šalies pagrindiniai miestai yra sujungti vienos arba dviejų juostų keliais. Yra trys pagrindiniai greitkeliai: Thumanë-Milot-Rrëshen-Kalimash (A1), Levan-Vlorë (A2) ir Tiranos-Elbasano (A3).

Geležinkelių transportas

Albanijos geležinkelių tinklo ilgis – 447 km, pasaulyje jis užima 120-ąją vietą. Yra naudojama standartinė 1435 mm vėžė.
Dalia Juočerytė

Biografija

1975 m. baigė Babtų vidurinę mokyklą, 1980 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
Nuo 1980 m. Lietuvos televizijos Propagandos vyriausiosios redakcijos liaudies ūkio skyriaus redaktorė. 1983–1986 m. TV ekonominių laidų vyriausiosios redakcijos Žemės ūkio skyriaus, 1986–1992 m. – Pramonės, mokslo ir technikos skyriaus redaktorė. Nuo 1992 m. rugpjūčio – Visuomeninių programų vyriausiosios redakcijos vyresnioji redaktorė. Rengė laidas gamtosaugos temomis, pastaruoju metu gvildena energijos taupymo, statybų, būsto problemas.  TV laidų „Gamta ir mes“, „Žalioji banga“, „Vienas pasaulis“, „DNR“, „Sustok gamta“, „Iguana“, „Pradėk nuo savęs“ ir kt. autorė. Vadovauja Energijos taupymo priemonių centrui.
Ragvabaliai

Aprašymas ir ekologija

Vieni didžiausių vabalų, dydis kartais siekia 15 ir daugiau cm. Dauguma ragvabalių patinų turi ragus, kuriuos naudoja kovodami dėl patelių ar kasimui. Visi ragvabaliai yra augalėdžiai, žmogui nepavojingi.
Suaugę vabalai turi storą egzoskeletą. Skraido nerangiai, dėl savo dydžio ir ragų. Ragvabaliai yra naktiniai gyvūnai, dieną paprastai slepiasi po įvairiais augalais ar rąstais. Tačiau, dėl jų didelio dydžio, ragvabalius puola gana nedaug plėšrūnų. Paimti į ranką, ar kitaip sutrikdyti, dauguma ragvabalių skleidžia šnypščiantį garsą.
Lervos stadijoje praleidžia iki kelerių metų, minta trūnijančia mediena. Suaugę vabalai minta nektaru, sula ar vaisiais. Kai kurios rūšys suaugėlio stadijoje visiškai nesimaitina, eikvoja medžiagas, sukauptas būnant lervos stadijoje. Suaugę vabalai gyvena keletą mėnesių.

Santykis su žmonėmis

Kai kurie ragvabaliai, pvz., vabalas heraklis) auginami kaip naminiai gyvūnai. Azijoje ragvabalių patinai yra naudojami vabzdžių kautynėse.
SRT Vilnius

Istorija

Komanda įkurta prie Statybos ir remonto tresto.
Virginija Dranginienė

Biografija

Lietuvos krikščionių demokratų partijos narė. 1995–1997 m., 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narė, 1995–2000 m. mero pavaduotoja.
Sadzenas

Geografija

Sadzeno regionas užima derlingas pajūrio žemumas ir už jų esančias aukštumas į šiaurę nuo Abchazijos. Iš vienos pusės jį riboja kalnai, už kurių yra Cirkasija, o iš kitos – Juodoji jūra.

Zygai ir Džiketija

Seniausia regione gyvenusi tauta buvo zygai, dėl ko regionas gavo pavadinimą Zygija, Džiketija. Senovėje regionas buvo iš dalies kontroliuojamas Kolchidės, vėliau Lazikos. Šiai byrant, formavosi vietinė abchazų valstybėlė Sanigija su sostine Candrypšu (pačioje dabartinės Abchazijos šiaurėje), valdoma Canba dinastijos. VI a. ją užkariavo abchazų valstybė Abazgija, buvusi iš karto į pietus, kuri sudarė Abchazijos branduolį.
Nuo VIII a. Sadzenas buvo valdomas Abchazijos karalystės. Nuo XI a. jis priklausė suvienytai Gruzijos valstybei.

Sadzai

Spėjama, kad apie XII–XIV a. dalis vietos gyventojų migravo į šiaurę nuo Kaukazo, taip suformuodami abazinų tautybę. Likusieji gyveno susiskaldę klanais, tokiais kaip kamyšai, arydbai, amaršanai, gečbai, canbai ir kt. Maždaug nuo tada jie žinomi kaip sadzai. Šios tautos yra giminingos abchazams, gyvenusiems piečiau, jų kalbos yra laikomos abchazų kalbos dialektais. Čia gyveno ir ubykai.
XVIII a. visas regionas buvo susiskaldęs tarp daugybės klanų ir smulkių kunigaikštysčių, kurių kai kurios pripažino Abchazijos kunigaikštystės suverenitetą. Dė to vėliau šiai teritorijai prigijo Mažosios Abchazijos pavadinimas. Dėl Turkijos įtakos regione plito islamas.

Kaukazo muhadžirai

XIX a. viduryje Rusijos imperijai užkariavus šiaurės Kaukazą, buvo užimtas ir Sadzenas. Tuo metu stipriai islamizuotame regione veikė musulmonų dvasininkai, kurie ragino palikti netikėlių šalį ir vykti į islamiškas šalis, t. y. Turkiją. Šios informacijos paveikti, daugybė gyventojų iš šio regiono, taip pat iš Cirkasijos, ėmė masiškai keltis į Turkiją, kur dažniausiai negaudavo jokios paramos. Jie vadinosi muhadžirais. 1864-67 m. išsikėlė daugiau nei 300 tūkst. gyventojų, palikdami regioną ištuštėjusį. Vietinių tautų beveik neliko, kadangi persikėlus į Turkiją jos labai greitai sutiurkėdavo.
Aniškio piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnio aikštelė buvo pailga šiaurės–pietų kryptimi, didžioji jos dalis nuplauta upelio. Piliakalnio šlaitai į upelį apardyti, statūs, 15 m aukščio, apaugę lapuočiais medžiais. Išlikusi dalis – 3,5 m ilgio, 13 m pločio. Aikštelės pietinėje pusėje iš molio supiltas 20 m ilgio, 6 m aukščio, 20 m pločio pylimas, kurio išorinis 8 m aukščio šlaitas leidžiasi į 1,5 m gylio, 7 m pločio viršuje, 2 m pločio dugne griovį, už kurio supiltas antras 0,4 m aukščio, 4 m pločio pylimas. Pašlaitėje prie upelio rastos suskilusios trinamosios girnos.  Apaugęs lapuočiais medžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkst. viduriu – II tūkst. pradžia.

Aplinkiniai piliakalniai

Šakališkių piliakalnis 20 km
Kietiškio piliakalnis 10 km 
 Norkūnų piliakalnis 9 km
Rumbonių piliakalnis 13 km
Bambininkų piliakalnis 18 km
Alytaus piliakalnis 13 km
Kaukų piliakalnis 8 km
Obelijos piliakalnis 10 km 
 Zaramciškių piliakalnis 11 km
Radžiūnų piliakalnis 8 km
Klimatologija

Apibendrinimas

Skirtingai nei meteorologija, kuri koncentruojasi į santykinai trumpalaikių, kelių savaičių orų sistemų tyrimus, klimatologija studijuoja šių sistemų pasireiškimo dažnumą bei tendencijas per ilgesnius laikotarpius. Klimatologų tyrimų sritys – orų periodiškumas, pokyčiai, pokyčių priežastys ir ateities prognozės, vertinant laikotarpius nuo kelerių iki tūkstančių metų, tiek vietiniu, regioniniu, tiek ir pasauliniu mastu.
Klimato sistema suprantama kaip tarpusavio sąveika tarp atmosferos, vandenynų, sausumos paviršiaus, sniego ir ledo dangos, bei biosferos. Trumpalaikiai ir paprastai abipusiai procesai ir pokyčiai (nuo valandų iki mėnesių) vadinami vidiniais šios sistemos procesais, o ilgalaikiai pokyčiai, tokie kaip žemės paviršiaus, biosferos, atmosferos, saulės spinduliavimo pasikeitimas -išoriniais.
Klimatologijos tyrimų objektai yra atmosferos paribio sluoksnis, atmosferos cirkuliacija, šilumos apykaita (spinduliavimas, konvekcija, slaptoji garavimo šiluma), sąveika tarp atmosferos, vandenynų ir sausumos paviršių (ypatingai augalija, žemės panaudojimas ir topografija), cheminė ir fizinė atmosferos sudėtis. Klimatologija susijusi su astrofizika, chemija, ekologija, geologija, geofizika, glaciologija, hidrologija, okeanografija ir vulkanologija.

Metodai

Klimatologijoje naudojami įvairūs metodai. Paleoklimatologija siekia atkurti praeities klimato modelius tyrinėjant ledo kernus ir medžių rieves (dendroklimatologija); dabartinio klimato studijos naudoja per daug metų sukauptą meteorologinę informaciją – kritulių, temperatūrų, atmosferos sudėties matavimus; statistiniai bei matematiniai modeliai padeda integruoti skirtingus stebėjimų duomenis, juos analizuoti bei remiantis turima informacija sudarinėti ateities klimato projekcijas.
Maja Pliseckaja

Biografija

Motina Rachilė Messerer-Pliseckaja (g. 1902 m. Vilniuje – mirė 1993 m. Maskvoje), nebyliojo rusų kino aktorė. Majos tėvas Michailas Pliseckis (g. 1901 m. Gomelyje) 1938 metais sušaudytas Stalino valdymo laikotarpiu (žr. „kadrų valymas“), reabilituotas Chruščiovo laikais. Maja lankė mokyklą Špicbergene, kur jos tėvas dirbo inžinieriumi, vėliau paskirtas TSRS generaliniu konsulu. Nuo 1943 iki 1990 m. Maja Pliseckaja buvo Maskvos Didžiojo teatro solistė, Romos operos ir baleto teatro, Madrido baleto teatro meno vadovė. Specialiai M. Pliseckajai baletus kūrė garsūs choreografai Jurijus Grigorovičius, Roland Petit, Alberto Alonso, Morisas Bežaras, taip pat jos vyras, kompozitorius Rodionas Ščedrinas.
Maja Pliseckaja turėjo ir Lietuvos Respublikos pilietybę. Savo sodyboje Kozelkiškėse, Trakų rajone, R.Ščedrinas su M.Pliseckaja leisdavo vasaras.
M. Pliseckaja mirė 2015 m. gegužės 2 d. Miunchene nuo širdies smūgio.
Veiteliai

Aplinkinės gyvenvietės

ViršilaiGėsalaiKivyliaiALEKSANDRIJA – 4 km
SKUODAS – 14 km
KlauseikiaiKalnėnai
YLAKIAI – 7 km
Borisas Cepovas

Borisas Cepovas (rus. Цепов Борис Анатольевич, g. 1948 m. birželio 13 d.) – Rusijos diplomatas, Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius.

Biografija

1971 m. baigė Maskvos valstybinį tarptautinių santykių institutą (МГИМО). Teisės mokslų kandidatas. Baigęs mokslus 1971–1975 m. dirbo TSRS ambasadoje Kuveite. 1978–1986 m. – TSRS Užsienio reikalų ministro pavaduotojo sekretoriato darbuotojas, sekretoriato vadovas. Nuo 1986 m. – TSRS URM tarptautinio humanitarinio bendradarbiavimo ir žmogaus teisių valdybos viršininko pavaduotojas, 1990–1994 m. – TSRS ir Rusijos nuolatinės astovybės prie Jungtinių Tautų vyr. patarėjas, 1994–1998 m. – Rusijos URM departamento-Vykdomojo sekretoriato vadovas, ministerijos Kolegijos narys.
Nuo 1998 m. iki 2000 m. – Rusijos Federacijos ambasadorius Kenijoje bei Rusijos atstovas prie tarptautinių organizacijų Nairobyje. 2001–2003 m. – Rusijos URM tėvynainių reikalų ir žmogaus teisių departamento direktorius, Žmogaus teisių komisijos prie Rusijos Federacijos Prezidento narys, Rusijos užsienio politikos fondo ko-pirmininkas.
2003–2008 m. – Rusijos Federacijos ambasadorius Lietuvoje. Liūdnai pagarsėjo po interviu, kuriame pasakė, jog Lietuva – „ne šalis, o skandalų mėgėjų sambūris, kur visi drabstosi purvais ir dėl to jaučiasi laimingi“.
Nuo 2008 m. – Rusijos URM Lingvistinio aprūpinimo departamento direktorius. Moka anglų ir amharų kalbas.
Kacbalgeris

Kacbalgeris (vok. Katzbalger) – trumpas Renesanso laikų kalavijas plačia geležte su neišreikštu smaigaliu, būdinga S ar 8 pavidalo garda iš sulenkto strypo ar sulenktos plieninės pynės bei platėjančia buožele. Kacbalgeris – būdingas landsknechtų kalavijas. Juos naudodavo pikininkai, lankininkai, arbaletininkai, arkebūzininkai ir artileristai kaip papildomą ginklą kirstynėms, kuriose jų pagrindiniai ginklai netinkami.
Kacbalgerio ilgis – 75-85 cm, masė – 1–2 kg.
Rozalimo herbas

Aprašas

Herbo sidabriniame skydo lauke trys raudoni variniai varpai (išdėstymas 2:1).

Istorija

Istorinio herbo miestelis neturėjo. Prieš II pasaulinį karą Rozalimas garsėjo savo 100, 500 ir 1000 svarų varpais, todėl varpai tapo miestelio herbo simboliu. Jie kabojo 1930 m. gaisre sudegusioje varpinėje, o išsilydžiusio metalo liekanos panaudotos vienam varpui išlieti. Senoji varpinė pavaizduota pašto ženkle.
1996 m. balandžio 29 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 917. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.
Antanas Vinkus

Biografija

1949–1960 m. mokėsi Kretingos vidurinėje mokykloje. Jaunystėje ketino tapti kunigu.  1960–1966 m. studijavo Kauno medicinos institute.
1966 m., 1968–1970 m. Respublikinės Klaipėdos ligoninės gydytojas terapeutas. 1966–1968 m. Neringos ligoninės vyriausiasis gydytojas. 1970–1972 m. Klaipėdos miesto statybininkų poliklinikos Terapinio skyriaus vedėjas. 1972–1975 m. Respublikinės Klaipėdos ligoninės 3-iosios poliklinikos vedėjas. 1976 m. įkūrė Klaipėdos miesto ligoninę, 1975–1982 m. vyr. gydytojas. 
1982–1986 m. LSSR sveikatos apsaugos ministro Jono Platūkio pavaduotojas. 1986–1989 m. Kauno medicinos instituto Petro Jašinsko klinikų vyriausiasis gydytojas. 1989–1990 m. LSSR sveikatos apsaugos ministras. 1990–1993 m. LR socialinės apsaugos ministro pavaduotojas. 1993–1994 m. sveikatos apsaugos ministro pavaduotojas. 1994–1996 m. Adolfo Šleževičiaus ir Mindaugo Stankevičiaus Vyriausybėse – sveikatos apsaugos ministras. 1997–2002 m. Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų generalinis direktorius.
2002 m. prezidentas Valdas Adamkus suteikė nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinį rangą. 2002–2006 m. LR ambasadorius Estijoje , 2006–2008 m. LR ambasadorius Latvijoje , 2008–2011 m. LR ambasadorius Rusijoje. 
2011–2013 m. Neringos savivaldybės tarybos narys Lietuvos socialdemokratų partijos Neringos skyriaus sąraše, Neringos savivaldybės meras.  2013–2016 m. ministro pirmininko Algirdo Butkevičiaus patarėjas sveikatai. 
Nuo 2016 m. Seimo narys. 2017 m. lapkričio 14 d. pašalintas iš LSDP po to, kai nepakluso partijos nurodymui trauktis iš valdančiosios koalicijos seime.
Žmona Danutė, architektė, sūnus Mindaugas, politologas. Laisvai kalba prancūzų bei rusų kalbomis.
Antaplaštakis

Istorija

1923 m. Antaplaštakio palivarke buvo 2 sodybos. Nuo 1920 iki 1978 m. veikė Antaplaštakio pradžios mokykla.
Po II pasaulinio karo 1944–1962 m. kaimas buvo Antaplaštakių apylinkės centras, vėliau buvo Staškūniškio apylinkėje. 1949 m. kaime buvo įkurtas kolūkis „Pirmyn“, 1949–1965 m. Antaplaštakis buvo šio kolūkio centrinė gyvenvietė. Antaplaštakio kaime veikė biblioteka, nuo 1961 m. – medicinos punktas.
Purviai

Istorija

1966 m. Purvių II kaimas kartu su Bausko kaimu buvo sujungti į Ventos gyvenvietę.