google/wiki40b huggingface dataset:
Roso šelfinis ledynas

Roso šelfinis ledynas yra didžiausias Antarktidos šelfinis ledynas. Jo ilgis yra 800  km, o plotas apie pusę milijono kvadratinių kilometrų (t. y. beveik Prancūzijos dydžio).
Didžioji dalis ledyno yra nuolat vandenyje, tačiau susijungusi su žeme.
Ledynas pavadintas kapitono James Clark Ross vardu, kuris jį atrado 1841 m. sausio 28 d. Didžioji dalis Roso šelfinio ledyno priklauso Roso teritorijai, į kurią pretenduoja Naujoji Zelandija.
Samanyčia

Samanyčia – pelkė (raistinė aukštapelkė) rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 7 km į šiaurę nuo Adutiškio, Guntauninkų miške. Plotas – 0,64 km². Plyti tarp Kamojos ir Svylos (Birvėtos intakai) upių.
Durpių klodo vidutinis storis 2,1 m (didžiausias – 4,0 m). Durpių ištekliai 11,4 mln. m³. Durpės aukštapelkinės, jų vidinis susiskaidymas – 15–46 %.
Prie pelkės įsikūręs Pociškės kaimas.
Bronislovas Zaikauskas

Biografija

1945–1954 m. mokėsi Viešintų vidurinėje mokykloje, kurią baigė sidabro medaliu. 1954–1959 m. studijavo Vilniaus universitete pramonės ekonomiką, įgijo ekonomisto išsilavinimą.
Jaunystėje aktyviai sportavo, triskart SSRS akademinio irklavimo čempionatų bronzos medalio laimėtojas aštuonvietėje valtyje. 1959 m. Lietuvos sporto meistras. 1985–1989 m. Lietuvos irklavimo federacijos prezidentas.
1959–1960 m. dirbo ekonomistu LSSR mėsos ir pieno pramonės ministerijoje. 1960–1988 m. dirbo LSSR valstybiniame plano komitete: 1960–1976 m. ėjo įvairias pareigas, 1976–1979 m. šio komiteto pirmininko pavaduotojas, 1979–1984 m. pirmininko pirmasis pavaduotojas, 1984–1988 m. komiteto pirmininkas ir LSSR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas.
1981–1986 m. kandidatas į LKP CK narius. Algirdą Brazauską išrinkus LKP vadovu, 1988 m. užėmė LKP CK sekretoriaus pramonei ir statybai pareigas. 1980–1990 m. Lietuvos SSR AT deputatas.
Kartu su Aleksandru Drobniu išleido knygas „Penkmečio žingsniai“ (1972 m.) ir „Penkmečių rikiuotėje – dešimtasis“ (1978 m.). 1983 m. jam paskirta LSSR valstybinė premija. 1984 m. suteiktas LSSR nusipelniusio ekonomisto garbės vardas. 
Lietuvai atkūrus Nepriklausomybę dirbo Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo patarėju. 1990–1992 m. Vyriausybės vadovybės patarėjas ūkio analizės ir plėtojimo klausimais. 
1993–1995 m. banko „Hermis“ Marketingo departamento direktorius. Nuo 1995 m. Kooperacijos banko vadovas, šio banko valdybos pirmininkas (1996 m. bankas bankrutavo). 1998 m. kaip buvęs Kooperacijos banko vadovas pripažintas kaltu už banko turto iššvaistymą. Teisėsaugos organai nustatė, kad neatsakingai išduodamas paskolas, banko valdybos pirmininkas iššvaistė 3 389 800 litų. Jis nuteistas kalėti 5 metus, vėliau bausmė sumažinta iki 2 metų.  2000 m. birželio mėn. paleistas iš sustiprinto režimo kolonijos. 
2000–2008 m. Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos ekonomikos ir verslo reikalų ekspertas. Darbo partijos deleguotas dalyvavo Seimo komisijų veikloje.
Palaidotas Vilniaus Rokantiškių kapinėse šeimos kape šalia sūnaus.
Kinijos–Šiaurės Korėjos santykiai

Kinijos–Šiaurės Korėjos santykiai – yra dvišaliai ryšiai tarp Kinijos Liaudies Respublikos ir Šiaurės Korėjos. Abi šalys viena kitą pripažino 1949 m. spalio 10 d. Kinijos ambasada yra įsikūrusi Pchenjane, o Šiaurės Korėjos – Pekine.

Istorija

Kinija kariavo Šiaurės Korėjos pusėje 1950–1953 m. vykusiame Korėjos kare. Paskutiniai Kinijos kareiviai Šiaurės Korėją paliko 1958 m., pradėjus kilti abipusiam nepasitikėjimui po Kim Ir Seno vykdytos valdžios konsolidacijos, pašalinusios su Kinija artimus ryšius palaikiusius aukšto rango pareigūnus. Tuo metu prastėjant Kinijos ir Sovietų Sąjungos santykiams, Šiaurės Korėja išlaikė ryšius su abiem pusėm ir neretai panaudodavo priešpriešą savo naudai. Su Kinija 1961 m. buvo pasirašyta Draugystės, bendradarbiavimo bei abipusės pagalbos sutartis, deklaravusi stiprius dvišalius santykius ir užtikrinusi materialią Kinijos paramą Šiaurės Korėjai viso Šaltojo karo metu.
Šaltojo karo pabaiga, ekonominės reformos Kinijoje ir Kim Ir Seno mirtis padidino perskyrą dvišaliuose santykiuose. Nepaisant to, Kinija yra viena pagrindinių Šiaurės Korėjos sajungininkų. Nors Kinija nepritaria Šiaurės Korėjos vykdomai branduolinei programai ir palaikė tarptautinę sankcijų iniciatyvą, ji pasisako už režimo Šiaurės Korėjoje stabilumą, remia šalį humanitarine pagalba ir išlieka didžiausia Šiaurės Korėjos ekonomine partnere.
Eskorialis

Istorija

XVI a. šį pastatą suprojektavo garsus ispanų architektas Chuanas Bautista de Toledas (isp. Juan Bautista de Toledo). Paskui šioje vietoje apsigyveno Ispanijos karalius Pilypas II, pasižymėjęs kovomis prieš protestantus. Ši vieta restauruota XIX amžiuje. Dabar joje įsikūręs muziejus.
1984 m. UNESCO organizacija Eskorialį įtraukė į pasaulio paveldo sąrašą. Čia kasmet apsilanko apie 500 000 lankytojų.
Surblių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas bevardžio upelio, įtekančio į Remties ežerą, kairiajame krante. Šlaitai statūs, 10 m aukščio. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 77x54 m skersmens. Ją iš pietvakarių, pietų ir pietryčių juosia 65 m ilgio, 2 m aukščio, 14 m pločio pylimas, kurio 3 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 12 m pločio, 0,5 m gylio griovį. Pietiniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 8 m pločio terasa, per 1 m nuolaidėjanti į pietus.  Priešais pylimą nuo gretimos aukštumos galėjo būti griovys. Jo pėdsakų jau nebesimato.
Piliakalnis apaugęs jaunais lapuočiais.

Tyrimai

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1954 m. ir 1962 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1989 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – XIII a.

Aplinkiniai piliakalniai

Laivių piliakalnis 17 km
Gintališkės piliakalnis 10 kmUžpelkių piliakalnis 9 km
Stirbaičių piliakalnis 5 kmGegrėnų piliakalnis 12 km
Grigaičių piliakalnis 2,5 kmDauginčių piliakalnis 18 km
Sauserių piliakalnis 18 kmGelindėnų piliakalnis 11 km
Džiuginėnų piliakalnis 22 kmNausodžio piliakalnis 8 km
Gandingos piliakalnis 9 kmPlungės piliakalnis 6 km
Lieplaukalės piliakalnis 4 kmNugarių piliakalnis 6 km
Stanelių piliakalnis 8 km
Mogulistanas

Istorija

1346 m. nužudžius Čagatajaus chanato chaną Kazaną, šalyje prasidėjo suirutė, ir gentinė dezintegracija. Suskilusio chanato rytinėse dalyse vietos gentys bandė sukurti konfederaciją. Vadovaujant Duglatų klanui, jie 1347 m. išrinko Čagataidą Tugluk Timūrą savo chanu. Taip susiformavo Mogulistanas su dviguba valdžios sistema: oficialiai chanatą valdė chanai, tačiau ilgą laiką realią valdžią šalyje turėjo jų padėjėjai (ulusbegai), skiriami iš Duglatų. Pastarieji beveik nepriklausomi valdė derlingiausias chanato pietvakarines sritis, vadinamas Manglai-Sube (ar Alti-Šahr, Kašgarija). Čia buvo šeši klestintys canato miestai: Jarkendas, Kašgaras, Chotanas, Aksu, Uč-Turfanas ir Jengi-Hisaras.
Pirmasis chanas Tugluk Timūras buvo stiprus valdovas ir net keletą kartų bandė atkurti buvusią Čagatajų galybę, įsiverždamas į Maveranachrą vakaruose. 1368 m. jo sūnus vykdė ekspansiją į rytus, prisijungdamas Turfano karalystę. Tačiau chanų valdžia valstybėje silpo, o dughlatų klanas išlaikė savo interesus ir į sostą skirdavo marionetinius chanus. Tuo metu Mogulistanas susidūrė su Timūro agresija iš Maveranachro. Chanatas buvo priverstas pripažinti Timūro valdžią ir perkelti sostinę į rytus, t. y. į Turfaną.
XV a. Mogulistanas vėl tapo nebepriklausomas, tačiau iškilo nauji priešai − oiratai šiaurėje. Nors sostinė buvo dar kartą perkelta, tačiau nepriklausomybė buvo išlaikyta. Valdant Esen Buga chanatas Semirečjėje priglaudė kazachų chanus, kas vėliau kuriam laikui užtikrino taiką su Kazachų chanatu.
Valdant Junus-chanui (1462–1487 m.) Mogulistanas netgi išsiplėtė į vakarus, užimdamas Taškentą. Po mirties 1487 m. Junus-chanas padalino teritorijas dviem sūnums. Vakarinės (dab. Kirgizija, Kazachijos Semirečjė) atiteko Machmud-chanui, kuris sostine padarė Taškentą. 1508 m. šią Mogulistano dalį užkariavo Muchamedas Šeibanis ir prijungė prie Bucharos chanato, o Machmud-chanas buvo nužudytas.
Rytinis Mogulistanas atiteko Achmad-chanui, kuris ir kurio įpėdiniai valdė toliau. Tačiau XVI a. labai stiprėjo grėsmė iš šiaurės vakarų, iš Kazachų chanato. Tuo metu, 1514 m. Tugluktimūridas Sultan Saidas įsiveržė į Manglai Sube ir galutinai nuvertė ulusbegų valdžią, įkūrė čia nepriklausomą savo valstybę − Moguliją. 1522 m. Mogulistano chanai dėl klajoklių invazijų iš vakarų buvo priversti dar kartą perkelti sostinę į Turfaną. Po 1570 m. jų valdžia nuversta, o Turfanas prijungtas prie Mogulijos.
Mekonijaus aspiracijos sindromas

Klinika

Gimdymo metu užrašant kardiotokograma galima vaisiaus bradikardija, suretėjas širdies ritmas, rodo hipoksija. Gimusio naujagimio oda, virkštelė, nudažyti žalia, žalsva spalva - suteršti mekonijumi.
Gali būti pernešiojimo požymiai: oda sausa, padu delnų išmirkusi, lupasi, nėra balto apnašo ant odos vernikso, nagai ilgi, akys plačios atmerktos. Asfiksija/hipoksija - naujagimį įvertinus po 5 min pagal Apgar skalę mažiau arba lygu 3 balai. Mekonijus kvėpavimo takuose.
Ryškėjantys kvėpavimo nepakankamumo požymiai - tachipnėja >100k/min, cianozė, kvėpavime dalyvauja pagalbiniai kvėpavimo raumenys. Karkalai plaučiuose.

Diagnostika

Remiasi klinika. Rizikos veiksnių įvertinimu. Atlikus krūtinės ląstos rentgenograma - matoma įvairaus dydžio infiltracija, emfizemimniai - subliuškę, ir obstrukciniai - pertempti plaučių plotai, pleuros ertmėje gali būti skysčio. Kraujo dujų tyrime - acidozė.

Gydymas

Tik užgimus vaisiaus galvutei išsiurbti žalius vaisiaus vandenis iš burnos poto iš nosies. Įtariant aspiraciją mekonijumi laringoskopu apžiūrimas antgerklis ir balso plyšys, jeigu matomas mekonijus intubuojamas trachėja ir mekonijus atsiurbiamas iš kvėpavimo takų. Pasireiškus kvėpavimo nepakankamumui gydoma - deguonies terapija, dirbtine plaučių ventiliacija, kraujotakos nepakankamumui - infuzoterapija ir vazopresiniais aminais, pneumonija gydoma antibiotikais.
Leonardas Dambriūnas

Biografija

1934 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, 1941–1944 m. jame dėstė. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1945–1949 m. mokytojavo lietuvių pabėgėlių gimnazijoje Miunchene. 1949 m. persikėlė į JAV, 1950–1953 m. dėstė Lituanistikos institute, vasaromis – Fordhamo universitete. Parengė lietuvių kalbos vadovėlių nelietuvių mokykloms (1937–1939 m.)
1936–1937 m. Kaune ir 1961–1968 m. JAV redagavo žurnalą „Gimtoji kalba“. Lietuviškosios enciklopedijos bendradarbis nuo 8 tomo. JAV lietuvių bendruomenės Vašingtono apylinkės steigėjas ir 1962–1968 m. vicepirmininkas, Pasaulio lietuvių bendruomenės Kultūros tarybos vicepirmininkas.
Pasaulio batuto gimnastikos čempionatas

Pasaulio batuto gimnastikos čempionatas – tarptautinės gimnastikos federacijos organizuojamas kasmetinis geriausių pasaulio šuolių ant batuto sportininkų čempionatas.
Egidijus Kontrimas

Biografija

Nuo 1987 m. Elektrėnų „Versmės“ gimnazijos direktorius.
Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys. 1990–1995 m. Trakų rajono tarybos deputatas, 2000–2003 m., 2003–2004 m. ir 2007 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Irena, vaikai Viktorija, Darius.
Emmanuel Le Roy Ladurie

Biografija

Studijavo Aukštojoje normalinėje mokykloje ir Sorbonoje. 1953–1957 m. dėstė Monpeljė licėjuje, 1957–1960 m. dirbo Mokslinių tyrimų nacionaliniame centre. 1960–1965 m. Monpeljė universiteto, 1965–1969 m. Praktinės aukštųjų studijų mokyklos, 1970–1971 m. Sorbonos, 1971–1973 m. Paryžiaus VII universiteto, nuo 1973 m. – Prancūzijos kolegijos dėstytojas, Šiuolaikinės istorijos katedros vedėjas. Nuo 1969 m. vienas žurnalo „Annales. Economies. Sociėtės. Civilisations“ redaktorių, neformalus „Annales“ mokyklos trečiosios kartos lyderis, 1987–1994 m. Prancūzijos nacionalinės bibliotekos direktorius.
Nuo 1993 m. Prancūzijos instituto Moralinių ir politinių mokslų akademijos narys, Europos akademijos narys. Prancūzijos komunistų partijos narys, 1956 m. po TSRS invazijos į Vengriją išstojo, 1960–1989 m. Prancūzijos jungtinės socialistų partijos narys.

Mokslinė veikla

Tyrė klimato kaitą ir jos poveikį žmonių gyvenimui, Prancūzijos pietinių regionų socialinę ekonominę, valstiečių mentaliteto ir kasdieninio gyvenimo lokalinę istoriją. Le Rua Ladiuri atmetė tiek marksistinį socialinių prieštaravimų reikšmės istorijos procesui suabsoliutinimą, tiek tradicinį požiūrį, kad dvasiniam praeities gyvenimui pažinti užtenka tuometinės visuomenės elito tikėjimo bei įvaizdžių nagrinėjimo. Novatoriškai rėmėsi šaltiniais, parašė vadinamosios mikroistorijos veikalų, juose panaudojo inkvizicijos tardymo protokolus, detaliai atsispindinčius visuomenės gyvenimą.
Heino Eller

Biografija

H. Eleris mokėsi muzikos ir groti smuiku privačiai. Vėliau grojo keliuose ansambliuose ir orkestruose, smuikavo kaip solistas. 1907 m. įstojo į Sankt Peterburgo konservatoriją, bet 1908–1911 m. studijavo teisę. Konservatoriją baigė 1920 m.
1920–1940 m. H. Eleris dirbo profesoriumi Tartu Aukštojoje muzikos mokykloje. Joje dėstė muzikos teoriją ir kompoziciją. Šiuo laikotarpiu gimė jo taip vadinama Tartu kompozicijos mokykla, kuri pastūmėjo kūryboje daugelį to meto estų kompozitorių. Nuo 1940 m. iki pat mirties, 1970 m., H. Eleris dirbo profesoriumi Tartu konservatorijoje, dėstė kompoziciją.
Kompozitoriaus žmona, žydų kilmės pianistė Anna Kremer, 1942 m. žuvo Vokietijoje koncentracijos stovykloje.

Kūryba

H. Elerio kūryboje daugiausia buvo instrumentinių kūrinių. Jiems būdinga XX amžiaus pradžios muzikos klasikinė stilistika, derinama su estų liaudies muzikos tradicijomis. Didelę įtaką darė garsieji Edvard Grieg, Claude Debussy, Aleksandras Skriabinas. Kompozitoriaus stilius buvo artimas impresionizmui.
Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Algirdas Bagušinskas.
Grinvilis (Pietų Karolina)

Istorija

XVIII a. antroje pusėje čerokių žemėse ėmė kurtis Grinvilio kolonija. 1786 m. sudaryta Grinvilio apygarda. 1869 m. tapo miestu. XIX a. Grinvilis buvo svarbus tekstilės pramonės centras. 1942–1963 m. veikė svarbus karinis aerodromas.
Alfa dalelė

Alfa spinduliuotės poveikis

Nedidelis alfa spinduliavimas nėra labai pavojingas sveikatai esant išoriniam kontaktui, nes alfa daleles gali neutralizuoti kelių centimetrų atstumas, popierius ar žmogaus odos negyvų ląstelių sluoksnis. Patekusios į organizmą (įkvėpiant, su maistu, ar į kraują), alfa dalelės dėl savo teigiamo +2 krūvio linkusios jonizuoti organizmo ląsteles, taip sutrikdydamos vidinius cheminius procesus bei padidindamos vėžio (dažniausiai plaučių) riziką.
Pavojingiausios medžiagos yra radis ir polonis. Radis kaupiasi kauluose, todėl sutrinka baltųjų ir raudonųjų kraujo kūnelių gamyba. Žmogus suserga mažakraujyste.
Laukiniai (filmas)

Turinys

Grupė italų turistų ir dvi amerikietės manekenės po atostogų Karibuose nusprendžia namo skristi nedideliu lėktuvu. Šis patiria avariją ir nukrenta į negyvenamą salą. Įpratę prie civilizavijos malonumų bei patogumų, jie priversti išgyventi laukinėje gamtoje. Nepaisant ištikusios nelaimės, net ir negyvenamoje saloje nuolat besivaidyjantiems italams svarbiausia išlieka ne bendri interesai, o kito politinės pažiūros, gyvenimo būdas ar priklausymas aukštesniam socialiniam sluoksniui…
Šiaulėnų Šemetų koplyčia

Statinio restauracija

Iki restauracijos koplyčia buvo labai prastos būklės, nors nepriklausomybės metais jau buvo kartą tvarkyta. Kultūros vertybių apsaugos departamento ir Radviliškio rajono savivaldybės lėšomis buvo sutvarkytas koplyčios stogas ir pastogės cokolis, tačiau nei vidus, nei išorinės sienos remonto nesulaukė.
Pagal 2009 m. parengtą pastato tvarkybos darbų projektą koplyčia buvo restauruota iš pagrindų: atkurtas vidus, sutvarkytos durys, langai. Restauracijos metu atkurtas autentiškas koplyčios vidaus ir išorės vaizdas. Restauruotas koplyčioje esantis marmurinis paminklas „T ir A. Šemetų epitafija” (DV 4646) ir koplyčios rūsys - kolumbariumas su 24 nišomis. Yra žinoma 11 asmenų, kurie čia palaidoti. Yra palaidotas vyskupas, kuris buvo atkeltas iš kitos koplyčios.
Sutvarkytoje koplyčioje įrengta Šiaulėnų kapinių senųjų kryžių ekspozicija. Išsaugotos, nušveistos ir pastatytos senosios originalios durys su apverstų fakelų ornamentais, simbolizuojančiais anapusinę šviesą. Prieš keletą metų viename ūkio pastate buvo surasti ir atstatyti koplyčios piliastrai - dvi altoriaus dekoratyvinės kolonos. Koplyčios centre grindyse įrengtos dvejos sunkios medinės durys (karstų nuleidimui).
Ant fasado atnaujintas Šemetų herbas, kuriame vaizduojama gulbė ir liūtas.

Istorija

Neorenesanso stiliaus koplyčia pastatyta 1850 m. Šiaulių pavieto maršalkos, Diktariškių dvaro savininko Juozapo Šemetos lėšomis. Čia amžinojo poilsio atgulė Šemetų giminės atstovai. Seniau Šemetos buvo laidojami šalia medinės bažnyčios pastatytų koplytėlių rūsiuose, tačiau pastačius šią koplyčią, palaikai buvo perkelti. Iš dvidešimt keturių nišų karstams buvo užpildytos devyniolika.
Danny O'Donoghue

Biografija

D. O’Donoghue gimė Dubline, Airijoje. Jo tėvas, Shay O’Donoghue, buvo grupės „The Dreams“ narys. D. O’Donoghue turi penkis brolius ir seseris. Jis yra jauniausias. 2008 m. vasario 14 d. jo tėvas mirė nuo pilvo aneurizmos, kai jam buvo 63 m.

Muzikinė karjera

D. O’Donoghue, su draugu (ir taip pat dabartiniu „The Script“ grupės nariu) Mark Sheehan, iš pradžių buvo grupės „My town“ narys. Sulaukę vidutiniško pasisekimo D. O’Donoghue ir M. Sheehan persikėlė į Los Andželą. Jie rašė dainas ir prodiusavo tokiems atlikėjams kaip Britney Spears ir grupėms Boyz II Men ir TLC. Po metų jie grįžo į Dubliną. D. O’Donoghue ir M. Sheehan rado būgnininką Glen Galia ir jie pradėjo rašyti savo muziką. Jie suformavo grupę „The Script“ 2001 m. Grupė išleido debiutinį albumą 2008 m. rugpjūčio 8 d. D. O’Donoghue rašė visas albumo dainas. Albumas sulaukė komercinio pasisekimo, ypač D. O’Donoghue gimtinėje Airijoje. Albumas pasiekė pirmą vietą Airijos albumų tope. Grupė išleido dar du albumus: „Science and Faith“ 2010 m. ir „#3“ 2012 m. „The Script“ koncertavo Jungtinėje Karalystėje dideliuose arenose ir miestuose, kaip kaip Birmingeme, Londone ir Mančesteryje.

The Voice UK

2012 m. D. O’Donoghue debiutavo „The Voice UK“, šalia Jessie J, Will.i.am ir Tom Jones. 2013 m. liepos 16 d. D. O’Donoghue pasakė, kad jis paliks realybės šou, kad galėtų daugiau pastangų paskirti grupei „The Script“. Ricky Wilson perėmė jo vietą trečiam sezonui.
Pučkalaukio pilkapynas

Padėtis

Pučkalaukio pilkapynas yra apie 1 km į šiaurės vakarus nuo Nemenčinės bažnyčios, 0,5 km į šiaurės vakarus nuo Nemenčinės kapinių, ~0,1 km į vakarus nuo kaimo vakarinių sodybų, ~0,2 į šiaurę nuo Neries dešiniojo kranto, į šiaurę Nemenčinės-Ažulaukės kelio, miške, Nemenčinės girininkijos 61 kvartalo vidurinėje dalyje, abipus elektros perdavimo linijos.

Istorija

2 pilkapius 1936 m. ištyrė Helena Cehak-Holubovičova. Rado deginitinių kapų. Tyrimų duomenys nepaskelbti. Istorijos ir etnografijos muziejuje išliko lipdytinės keramikos ir žalvarinės antkaklės lankelio fragmentas. 4 pilkapius 1952–1953 ištyrė Istorijos instituto ir Vilniaus universiteto archeologinė ekspedicija (vadovė Regina Kulikauskienė). Šie pilkapiai buvo pilkapyno vidurinėje ir šiaurinėje dalyje. Sampilai buvo iš smėlio ir akmenų. Jų pagrindus juosė akmenų vainikai. Sampilą nuo pagrindo skyrė tamsios su degėsiais žemės sluoksnis. Rasta degintinių kapų (1-4 kapai pilkapyje). Laidota įvairiose sampilo vietose, nuo 0,19x0,19 m iki 0,2x0,8 m dydžio duobutėse (vieną kapą juosė 0,8 m skersmens akmenų vainikas, ant kito kapo buvo padėtas akmuo). Degintų žmonių kaulai išrinkti iš laužavietės ir sudėti į duobutes (tik viename kape rasta anglių ir degėsių priemaišų), įkapės dažniausiai apdegusios (tik viename kape nerasta įkapių), buvo dedamos virš kaulų. Vyrų kapuose rasta ginklų (įveriamasis ietigalis, įmovinių ietigalių, siauraašmenis pentinis kirvis, peilių), aprangos reikmenų (diržo sagtis, žalvarinių apkalėlių), moterų – papuošalų (žalvarinė balnelinė ir vytinė antkaklė, pastorintais galais apyrankių, įvijų, cilindrėlių, mėlyno stiklo karoliukų), darbo įrankių (geležinių peilių, ylų, molinių verpstukų). Tirti pilkapiai VIII-IX amžiaus, būdingi rytų Lietuvai. Radiniai (62 daiktai) laikomi Istorijos ir etnografijos muziejuje. 1979-aisiais pilkapyną žvalgė MMT.
Naujienos (Šiauliai)

Istorija

Leido ir redagavo Petras Kežinaitis. Spausdino Perkūno spaustuvė Telšiuose. Išėjo 38 numeriai.
Informavo apie Šiaulių apylinkių įvykius, spausdino populiarių romanų ištraukas. Bendradarbiavo Jonas Daugėla, A. Knyva, J. Paliulis, S. Žiemys ir kt.
EuroAsia Interconnector

Svarba

Izraelis per metus pagamina 11690 MW elektros energijos, kurios visos neišnaudoja. Dėl politinių priežasčių Izraelio elektros tinklai nesujungti su kaimyninėmis valstybėmis, todėl perteklinės energijos Izraelis nepanaudoja ir negali parduoti. Povandeninė jungtis su Kipru, bei jungtis iš Kipro į Graikiją, leis šaliai iki 2000 MW perteklinės elektros energijos parduoti kitoms valstybėms.

Trasa

Nuo Izraelio iki Kipro bus nutiestas 287 km ilgio povandeninis kabelis. Iš Kipro bus nutiesta dar viena jungtis su Graikijos sala Kreta, iš kurios elektros energija jau egzistuojančiu kabeliu tekės į Graikijos žemyninę dalį ir sujungs šalis su Europos elektros rinka.

Istorija

2011 m. partnerių bendrovės įkūrė bendrą įmonę DEH Quantum Energy, kuri užsiims EuroAsia Interconnector priežiūra. 2012 m. kovo 4 d. Jeruzalėje DEH Quantum Energy ir Israel Electric Corporation (IEC) pasirašė memorandumą.
Prancūziškas vynas

Teisinis reglamentavimas

Nuo 1935 m. vyno kokybė Prancūzijoje reglamentuojama specialiais įstatymais. Jais įkurta kontroliuojamos kilmės apsaugos (Appellation d'Origine Contrôlée) sistema, kurią valdo speciali priežiūros institucija – Nacionalinis kilmės apeliacijų institutas (Institut National des Appellations d’Origine, INAO). Prancūzijos vyndarystės reglamentavimo sistema seniausia ir sudėtingiausia Europoje, daugelis kitų Europos šalių (pvz., Italija) savąsias sistemas kūrė pagal prancūziškąjį modelį. Europos Sąjungos vyno apsaugos įstatymai taip pat remiasi prancūziškąja sistema.
Prancūzijos įstatymai visus vynus skirsto į 4 kategorijas, iš jų 2 atitinka Europos Sąjungos stalo vyno kategoriją, o kitos 2 – kokybiško vyno, pagaminto tam tikrame regione kategoriją.
Kiekvienam vyndarystės regionui (terroir) yra nustatytos rekomenduojamos ir leistinos vynuogių veislės, kai kurios vynuogių veislės – visiškai uždraustos. Reglamentuojama, kiek ir kokiomis dalimis galima maišyti skirtingų vynuogių vyną.
Šiuo metu Prancūzijoje vyksta diskusijos dėl vyndarystės reglamentavimo supaprastinimo.

Regionai

AOC statusas yra pripažintas ~300 teritorijų vynams. Visus juos galima apytikriai suskirstyti į keliolika vyndarystės regionų.