google/wiki40b huggingface dataset:
Lėkis

Lėkis – pastatų (dažniausiai medinių) kraigo galo puošybos elementas. Daromi iš ornamentiškai pjausytų lentų. Kartais dažomi melsva, balta, ruda spalva. Yra 3 pavidalų ir konstrukcijų: poriniai (dviejų įstrižai sukryžiuotų lentų), vertikalūs (vienos trumpos lentos) ir mišrūs. Labiausiai paplito XIX a.–XX a. pr. Dabar lėkius galima pamatyti pajūryje, Rytų Lietuvos kaimuose. Buvo naudojami siekiant apsaugoti stogą nuo vėjo, kuris draikydavo šiaudus.
Lėkiais puošti gyvenamieji namai, klėtys, rečiau tvartai, daržinės ar jaujos. Lėkiuose būna išdrožti geometriniai, augaliniai, dangaus kūnų, zoomorfiniai (žalčiukai, žirgeliai, avinų galvos, paukščiai ir pan.) motyvai. Sudėtingiausios lėkių formos aptinkamos Mažojoje Lietuvoje ir Žemaitijoje. Čia arklių galvos dar dabinamos išpjaustinėtomis gėlėmis ir paukščiais. Mažojoje Lietuvoje lėkių būta gausiau nei kitur. Itin populiarios buvo žirgelių galvos su puošniais karčiais ir kamanomis. Aukštaitijoje dažnesni paprasti rago, gaidžio ar žirgo galvos siluetai be kitų priedų. Čia lėkių ornamentas labiau susmulkintas nei Žemaitijoje. Dzūkijos lėkiai panašūs į aukštaitiškus, tačiau čia daugiau aptinkama ragų pavidalo lėkių bei paukščių. Kai kurie statmeni lėkiai panašūs į prieverpstes. Dzūkijos kaimuose randama ir antropomorfinio pavidalo lėkių. Suvalkijoje lėkiai – retenybė.
Tikėta, kad ant stogo įrengti žirgelių arba paukščių pavidalo lėkiai apsaugo namus nuo blogio. Lėkių terminas pirmą kartą pavartotas Simono Daukanto veikale „Būdas senovės lietuvių, kalnėnų ir žemaičių“ (1845 m.).
Nevarėnų Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia

Istorija

1602 m. grafas Zabiela pastatė bažnyčią, Žemaičių vyskupas Merkelis Giedraitis paskyrė šiai bažnyčiai kunigą, o Lietuvos didysis kunigaikštis Zigmantas Vaza užrašė fundaciją. Ji buvo Alsėdžių, vėliau – Telšių parapijos filija. 1679–1842 m. Nevarėnai priklausė Telšių klebonui.
1785 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Nuo 1814 m. veikė parapinė mokykla. Blaivybės įvedimo proga 1858 m. kapinėse pastatyta akmenų mūro koplytėlė. 1911 m. įkurta parapija.

Kultūrinės vertybės

Bažnyčios viduje gana daug senų sakralinės dailės paminklų. Liaudiški, vietinių meistrų darbo altoriai. Jie turi klasicizmo ir ampyro stiliaus bruožų. Didžiajame altoriuje įkomponuota skulptūrinė Nukryžiavimo grupė: Švč. Mergelė Marija, Veronika ir Magdelena. Viename šoniniame altoriuje yra Šv. Simono ir Judo Tado, kitame – Šv. Jurgio paveikslas.
Mediniame chore, remiamame šešių kolonų, įrengti vargonai. Jų prospektas puoštas reljefiniu drožinėjimu, vazomis, kiauraraščiu ornamentu. Idomios vargonų choro grindys, sukaltos medinėmis didžiagalvėmis vinimis.
Vienas iš vertingesnių, kabančių ant sienos, yra Šv. Romualdo paveikslas. Tai romantizmo epochos tapybos pavyzdys, sukurtas dailininko A. Čapskio 1839 m.
Bažnyčioje gausu įvairių medinių skulptūrų. Vargonų chore kabo stilizuotas Nukryžiuotasis su stilingu perizonijumi. Jis galėtų būti vienalaikis su didžiuoju altoriumi.

Architektūra

Bažnyčia vienanavė, liaudies architektūros formų, netipiško kryžminio plano, lubos ir sienos tapytos. Pagrindinis fasadas užbaigtas stoginuku, atskirtas frontonas, virš jo – keturkampis beveik neproporcingai mažas bokštelis su piramidiniu stogeliu.
Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi dviaukštė medinė varpinė (XVIII a.); čia palaidotas Nevarėnų klebonas Valentinas Šikšnys (1914–1984 m.), 1948–1955 m. Sibiro kalinys, pastatytas paminklas Žemaitijos partizanams, už Lietuvos laisvę žuvusiems 1957 m.
Taip. Ne

Istorija

Pirmoji žaidimo laida eteryje pasirodė 1992 m. balandžio mėnesį Lietuvos televizijos eteryje. Ją A. Valinskas vedė kartu su humoristu Raimondu Bingeliu. Laida rodyta penktadieniais. 1993 m. viktorina tik su A. Valinsku pradėta rodyti „LitPoliinter“ televizijoje ir 1995 m. šiai tapus LNK, gyvavo iki 1997 m. gegužės mėn. Nuo tų pačių metų rudens iki 2000 m. gegužės mėnesio ši laida buvo rodoma Baltijos televizijos (vėliau persivadinusios į BTV) eteryje. Nuo 2012 m. rugsėjo mėn. iki 2013 m. gegužės 15 d. žaidimas „Taip. Ne“ vėl buvo rodomas BTV kanalu.  Laidos vedėju ir asistente išliko A. Valinskas ir R. Mikailionytė.
2014 m. sausio 16 d. – birželio 7 d. „Taip. Ne“ rodytas LRT televizijos eteryje, ten, kur ir prasidėjo šio žaidimo istorija.

Taisyklės

Pradžioje vyksta du pusfinaliai, kuriuose dalyvauja po dvi žaidėjų poras. Vedėjui paskelbus laidos temą, su kuria būna susiję visi atsakymai, poros uždavinėja klausimus, į kuriuos vedėjas gali atsakyti tik „taip“ arba „ne“. Vyksta 3 raundai, kuriuose už teisingą atsakymą pora gauna vieną tašką, o laimi surinkusioji 2 taškus. Po kiekvieno užduoto klausimo leidžiama spėti ir jei nepataikoma, žaidėjas iškrenta, porininką (-ę) palikęs spėlioti vieną, bet ties kitu raundu gali sugrįžti. Jei nei vienai porai nepavyksta atspėti, tuomet sekančio raundo atsakymas būna vertas 2 taškų. Už kiekvieną laimėtą tašką pora gauna prizus. Neatspėtus atsakymus, įskaitant ir neišnaudotą „Kas yra po gaubtu?“ klausimą (jei kuri nors pora iš eilės gauna 2 taškus) leidžiama spėti žiūrovams. Tuomet finale susitinka pusfinaliuose laimėjusios poros. Finale nugalėjusi pora žaidžia superfinale, kuriame milžiniško kauliuko pagalba pasirenka vieną iš šešių didžiųjų prizų ir turi atspėti žodį per vieną minutę.

Papildomi faktai

Žaidimo vinjetėje skamba dainininko Ovidijaus Vyšniausko balsas. Tradicinis laidos akcentas – vedėjo pabaigoje ištariamas „Atia!“
Žaidime ne kartą dalyvavę ir nugalėję eruditai Benjaminas Mašalaitis, Liucijus Ambraška, Saulius Jurkevičius ir kt. vėliau pasižymėjo ir daugybėje kitų viktorinų.
Albina Norvaišaitė-Jakubonienė

Biografija

Kauno vaikų muzikos mokykloje mokėsi skambinti fortepijonu. 1957–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje-technikume (dėst. Danguolė Vaitkutė). 1959 m. pradėjo dirbti Kauno miesto vaikų darželiuose, vadovauti moksleivių chorui miesto 1-ojoje technikos mokykloje ir jaunučių chorui vaikų muzikos mokykloje.
1963–1970 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje neakivaizdiniu būdu (doc. Klemenso Griauzdės klasė). 1967–1976 m. Kauno 22-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė – jį parengė 1976 m. mokyklinių chorų zoninėms varžyboms. Taip pat dėstė Marijampolės kultūros mokykloje, nuo 1973 m. kurį laiką vadovavo Marijampolės 19-osios kaimo profesinės technikos mokyklos jaunuolių chorui.
Nuo 1976 m. rudens Kauno 27-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja bei vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė. Kolektyvą parengė 1977 m. respublikinei moksleivių dainų šventei ir konkursui, 1979 m. respublikinėse mokyklų chorų varžybose pelnė laureato vardą. Taip pat vadovavo mergaičių vokaliniam ansambliui, kuris pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė respublikiniuose „Dainų dainelės“ konkursuose.
1978–1984 m. Kauno profsąjungų kultūros rūmų berniukų ir jaunuolių choro „Varpelis“ chormeisterė ir mergaičių vokalinio ansamblio vadovė. Ansamblis – 1981 m. respublikinio konkurso „Sidabriniai balsai“ Palangoje laureatas. Nuo 1978 m. Kauno 1-osios vaikų muzikos mokyklos filialo mokytoja, nuo 1982 m. miesto 1-osios vaikų muzikos mokyklos chorinio dainavimo skyriaus vedėja. 1992 m. mokykloje subūrė kamerinį merginų chorą, kuris dalyvavo 1993 m. moksleivių dainų šventėse Kaune ir Vilniuje, 1994 m. – I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Kaune ir 1997 m. – Stasio Šimkaus jubiliejiniame koncerte „Pro memoria“. Ansamblis gieda bažnyčiose, 1995 m. giedojo Lenkijoje (Punske), 1996 m. – Baltarusijoje (Pelesoje).
1987–1991 m. vadovavo Kauno gamybinio susivienijimo „Banga“ kultūros namų „Šilelis“ merginų vokaliniam ansambliui, tapusiam 1990 m. respublikinio „Dainų dainelės“ konkurso laureatu. Nuo 1992 m. Kauno Kalniečių vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir vyresniųjų klasių merginų choro vadovė – parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Nuo 1993 m. vadovavo ir Šv. Juozapo bažnyčios maldos sambūrio „Marijos vaikai“ jaunimo chorui. Choras kas sekmadienį gieda šv. Mišiose.
Nuo 1977 m. buvo daugelio Kauno miesto dainų švenčių dirigentė. Jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija. 1979 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.
Kampuočiai

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Anksčiau kaimas buvo vadinamas Senaisiais Kampuočiais, pirmą kartą jie minimi 1642 metais. 1854 m. išskirstytas į vienkiemius. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukaryje veikė lietuviškų organizacijų padaliniai, nesėkmingai bandyta įkurti lietuvišką pradinę mokyklą. Po karo įkurtas valstybinis ūkis. 1957 m. gruodžio 2 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Buvo populiari saviveikla: 1961–1995 m. surengti aštuoni vaidinimai. Į Kampuočius įjungti buvę Reizginės ir Daržininkų kaimeliai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Paminklinis akmuo Kovo 11 dienai – Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimui – atminti. Aplink paminklą 2005 m. balandžio 30 d. Punsko licėjaus moksleiviai pasodino Laisvės ąžuolyną, vienas iš ąžuolų skirtas popiežiui Jonui Pauliui II atminti.
Feliksas Kapočius

Feliksas Kapočius (1895 m. gegužės 31 d. Valtūnai, Žemaitkiemio valsčius – 1971 m. liepos 12 d. Čikaga) – Lietuvos kunigas, kanauninkas.

Biografija

1918 m. baigęs Kauno kunigų seminariją įšventintas kunigu. 1922–1924 m. Lietuvos universitete studijavo filosofiją ir teologiją. 1918–1920 m. Šėtos parapijos vikaras ir vidurinės mokyklos mokytojas, 1920–1927 m. – Kauno katedros vikaras ir kurį laiką suaugusiųjų gimnazijos kapelionas. 1927–1944 m. Kauno Mažosios Kristaus Prisikėlimo bažnyčios klebonas, 1934–1940 m. vadovavo naujosios Prisikėlimo bažnyčios statybai. Nuo 1929 m. Kauno dekanas, nuo 1944 m. Kauno arkivyskupijos kapitulos kanauninkas.
Dalyvavo Katalikų veikimo centro, zitiečių, pavasarininkų (kurį laiką pirmininkas) organizacijų veikloje. 1920–1921 m. redagavo žurnalą „Pavasaris“, bendradarbiavo religinėje spaudoje. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1946–1948 m. Vokietijoje ir Austrijoje popiežiaus misijų – tautinės delegatūros – atstovas Lietuvai. 1949–1950 m. lietuvių sielovados vyr. administratorius Vokietijoje ir Austrijoje, šiose šalyse įsteigė 198 lietuvių parapijas, koordinavo jų darbą. 1950 m. atvyko į JAV, nuo 1953 m. Ivanhoe (Ilinojaus valstija) Apaštalų Karalienės bažnyčios vikaras.
Kazimieras Petraitis

Biografija

1933 m. pradėjo lankyti Laukagalio pradžios mokyklą. 1937 m. baigęs keturis skyrius, įstojo į Krekenavos pradžios mokyklos penktąjį skyrių. Šešis šios mokyklos skyrius baigė 1939 m. ir įstojo į Panevėžio berniukų gimnaziją, kurią baigė 1945 metais. Tais pačiais metais įstojo į Kauno universitetą. Studijas baigė 1955 m., įgijo inžinieriaus statybininko specialybę. Statybininku dirbo iki 1995 m.
1991–2006 m. buvo Respublikonų partijos pirmininkas ir laikraščio „Respublikos varpai“ redaktorius.
Lęšienė

Lęšienė arba lęšių sriuba – sriuba pagaminta iš lęšių (rudi, raudoni, geltoni arba juodi lęšiai, su lukštais arba be jų), ji gali būti su mėsa ar be jos.
Lęšienėje gali būti daržovių, tokių kaip morkos, bulvės, salierai, petražolės, pomidorai, moliūgai, prinokusios daržovės ir svogūnai. Dėl kvapo yra dedami česnakai, lauro lapai, kmynai, alyvuogių aliejus ir actas. Kartais ją puošia skrebučiais, kapotomis žolelėmis, sviestu, alyvuogių aliejumi, grietine ar jogurtu. Indiškos virtuvės lęšių sriuboje būna įvairių aromatinių prieskonių. Artimuosiuose Rytų virtuvėje į lęšienę pilama citrinų sulčių, kurios suteikia aštrų skonį ir sumažina patiekalo tirštumą.
NanoAvionics

Įkūrimas

Įmonės branduolį sudaro pirmojo lietuviško kosminio palydovo LituanicaSAT-1 komandos nariai. UAB „NanoAvionics“ buvo įkurta su tikslu komercializuoti šios misijos metu įgytas technologines ir kosmoso industrijos žinias. Įmonė yra viena pirmųjų Rytų Europos kosmoso industrijos pradedančiųjų įmonių, sulaukusių rizikos kapitalo fondo investicijų. „Practica Capital“ administruojami rizikos kapitalo fondai UAB „NanoAvionics“ skyrė 200 tūkst. eurų pradinę investiciją.

Tolimesnė įmonės veikla

Po LituanicaSAT-1 projekto įmonė, pagal jungtinės veiklos sutartį su Vilniaus universitetu, pradėjo kurti antrąjį lietuvišką palydovą – LituanicaSAT-2, skirtą Europos Komisijos projektui „QB50“, kuriam vadovauja Von Karman institutas Belgijoje. LituanicaSAT-2 bus paleistas į kosminę erdvę kartu su kitais palydovais, kurie sudarys 50-ies mažų palydovų būrį. „QB50“ projekto mokslinis tikslas yra atlikti mažai tyrinėtų Žemės atmosferos sluoksnių tyrimus. LituanicaSAT-2 misijos metu taip pat bus išbandyta eksperimentinė raketinės traukos sistema, veikianti vienkomponenčio amonio dinitramido kuro pagrindu. Tokia sistema tokio tipo palydove bus išbandoma pirmą kartą pasaulyje. Sėkmingas tokios sistemos panaudojimas mažuosiuose palydovuose leistų misijos laiką prailginti iki 6 kartų, įgalintų tikslų palydovo orientavimą ir jo padėties keitimą orbitoje, ko šiuo metu trūksta mažiesiems palydovams. Tai reikšmingai praplėstų jų panaudojimo galimybes. Europos Komisija UAB „NanoAvionics“ eksperimentinės raketinės traukos sistemos komercializavimo potencialui įvertinti skyrė 50 tūkst. eurų. Šios investicijos tikslas – įvertinti rinkos potencialą ir parengti verslo planą.

Misija

UAB „NanoAvionics“ misija yra transformuoti mažųjų palydovų rinką paverčiant šiuos palydovus prieinamais kiekvienai įmonei ir organizacijai, tuo pačiu praplečiant jų panaudojimo galimybes.
Įmonė yra aktyvi pasaulinės mažųjų palydovų bendruomenės narė ir oficiali NASA bei ESA tiekėja.
Novogrudo miesto herbas

Novogrudo miesto herbas (lenk. Herb Nowogrodu) – Novogrudo miesto heraldinis simbolis, pradėtas naudoti XV a. amžiuje.

Aprašas

Žydrame skydo lauke balta mūrinė miesto gynybinė siena su atvirais vartais auksinėmis sąvaromis, virš vartų bokštas žaliu aukštu stogu, šonuose du bokštai be stogų, su gynybiniais dantimis viršuje.
METAR

METAR (angl. Meteorological Aerodrome Report, Oro uosto metereologinis pranešimas) − pranešimo forma apie metereologines sąlygas oro uostuose. Su METAR orų pranešimais susipažįsta orlaivių pilotai pasirengimo skrydžiui metu. Taip pat METAR pranešimai yra naudojami meteorologų, kurie naudoja apibendrintą METAR informaciją orų prognozių sudarymui.
Kodinė METAR informacija yra labiausiai paplitęs faktinių oro sąlygų duomenų perdavimo būdas. Ji yra standartizuota ICAO, kas leidžia šiuos pranešimus suprasti visame pasaulyje.

Pavadinimas

Jungtinių Valstijų  Federalinė aviacijos administracija (FAA) METAR apibrėžimą išdėstė „Aeronautikos informacijos vadove“ kaip aviacijos rutinos orų pranešimas.

Kilmė

METAR duomenys paprastai ateina iš oro uostų ir nuolatinių orų stebėjimo stočių. Duomenys generuojami kas pusvalandį arba kas valandą. Jeigu oro sąlygos stipriai keičiasi, papildomi duomenys pateikiami atskiri METAR pranešimai, su specialiu (SPECI) ženklu. Kai kurie METAR duomenys sugeneruojami automatiškai. Jie yra sugeneruojami automatinėse oro uostų meteorologinėse stotyse, įsikūrusiose oro uostuose, karo bazėse ir kitur. Pranešimai gali būti pateikiami rankiniu būdu, stebint profesionaliems stebėtojams arba sinoptikams.

Istorija

METAR formatas buvo pristatytas 1968 m. sausio 1 d. tarptautiniu mastu ir nuo tada buvo ne kartą modifikuotas. Šiaurės Amerikos valstybės liko naudoti nuosavą matavimų metodiką, vadinamą Surface Weather Observation (SAO) iki 1996 m. birželio 1 d. Pereiti prie pasaulinio standarto buvo sutarta 1989 m. Ženevos susitarimu.

METAR pateikiama informacija

Paprastai METAR pranešimą sudaro temperatūros, rasos taško, vėjo krypties ir greičio, kritulių, debesuotumo, debesų aukščio, matomumo ir atmosferos slėgio duomenys. METAR pranešime taip pat gali būti pateikiami kritulių kiekio, žaibavimų ir kita susijusi informacija, kuri gali būti naudinga pilotams.
Papildomai, nedidelio periodo orų prognozė, pavadinimu TREND, gali būti pateikiama METAR pranešimo gale, apimant galimus orų pasikeitimus per ateinančias dvi valandas nuo pranešimo paskelbimo. Jie būna tokio pat formato kaip ir TAF formatas. 

Reguliavimas

METAR kodą nustato Pasaulinė meteorologijos organizacija, kartu su Tarptautine civilinės aviacijos organizacija.

METAR konvencijos

Nors METAR pranešimų bendrasis formatas yra pasaulinis standartas. Šiaurės Amerikoje pateikiami formatai kiek skiriasi. Žemiau pateiktuose pavyzdžiuose pateikiami šie skirtumai.
Visvaldas Račkauskas

Visvaldas Račkauskas (g. 1957 m. Lietuvoje) – teisininkas, buvęs Lietuvos policijos generalinis komisaras.

Biografija

1980 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisės studijas, įgijo teisininko kvalifikaciją.
1980–1987 m. VRM Kovos su socialistinės nuosavybės grobstymu valdybos (KSNG) inspektorius, vyresnysis operatyvinis įgaliotinis, 1987–1989 m. VRM KSNG valdybos 3-čio (ypatingai svarbių bylų) skyriaus viršininkas, 1989–1991 m. VRM 6-to (kovos su organizuotu nusikalstamumu) skyriaus viršininko pavaduotojas. 1991–1992 m. LR VRM Policijos departamento Kriminalinės policijos vyriausiosios valdybos Organizuoto nusikalstamumo tyrimo biuro vyresnysis komisaras, 1992–1993 m. Lietuvos policijos akademijos Operatyvinės veiklos katedros vyr. asistentas, katedros vedėjas.
1993–1997 m. VRM Policijos departamento vyriausiasis kriminalinės policijos komisaras-generalinio komisaro pavaduotojas, 1997–1998 m. Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato kriminalinės policijos vyresnysis komisaras-vyriausiojo komisaro pirmasis pavaduotojas, 1998–1999 m. Policijos departamento prie VRM vyriausiasis komisaras-generalinio komisaro pavaduotojas. 1999–2000 m. Lietuvos policijos generalinis komisaras. 2001–2003 m. dirbo komerciniame banke. 2003–2004 m. LR prezidento Rolando Pakso patarėjas teisėtvarkos klausimais, teisės departamento direktoriaus pavaduotojas. 2004–2007 m. advokatas, 2007–2008 m. LR ministro pirmininko patarėjas teisės klausimais. 2008–2009 m. policijos generalinio komisaro patarėjas, 2009–2011 m. policijos generalinio komisaro pavaduotojas. 2012 m. UAB „ARVI“ ir ko valdybos patarėjas saugos klausimais.
Jokūbas Bučackis

Biografija

Lenkijos bajorų Bučackių giminės atstovas, herbo „Abdank“ savininkas. Podolės vaivados Mykolo Bučackio (m. 1438) ir Elžbietos Kniaginickos jaunesnysis sūnus.
Trylikos metų karo dalyvis (1454–1466).
Savo rezidenciją padarė Podgaicus ir prie savo parašo pridėjo „iš Podgaicų“.
1472 metais Jokūbas Bučackis gavo Haličo kašteliono pareigybę, 1485 metais tapo Podolės vaivada ir Podolės Kameneco generaliniu seniūnu.
1497 metais po Lenkijos armijos sutriuškinimo Bukovine ir žymios dalies bajorų žūties Jokūbas Bučackis gavo Rusios vaivados, Kulmo ir Grubešovo seniūno pareigybes. Atsakant 1498 metais Moldavijos gospodaris Stefanas III Didysis Krymo totoriams palaikant ėmėsi žygio į Lenkijos pasienio valdas ir ištuštino Bučačą ir Podgaicus.
Arkadijaus vienuolynas

Arkadijaus vienuolynas (gr. Μονή Αρκαδίου) – graikų stačiatikių vienuolynas Graikijoje, Kretoje, 23 km į pietryčius nuo Retimno, šiaurės vakarinėje Idos kalno pašlaitėje.
Tiksli vienuolyno įkūrimo data nežinoma. Pagal vieną iš versijų jį įkūręs Bizantijos imperatorius Heraklijus arba imperatorius Arkadijus (V a.). Tačiau greičiausiai vienuolyno vardas kilęs ne nuo imperatoriaus, o nuo jį įkūrusio vienuolio. Rastas XIV a. užrašas, žymintis, kad vienuolynas pašvęstas Šv. Konstantinui. XVI a. vienuolynas restauruotas ir išplėstas Retimno didikų Hortacių. XVII a. Arkadijaus vienuolynas buvo svarbus religinis centras, vykdyta intensyvi rankraščių perraša. 1648 m. vienuolyną užėmė osmanai, tačiau vienuoliams leista gyventi ir skambinti varpą. Osmanų laikais tai buvo labiausiai klestintis Kretos vienuolynas, čia gyveno ~100 vienuolių, dar 200 – apylinkėse. Jie gamino vyną, spaudė alyvų aliejų. Vėliau vienuolynas nuskurdo, 1822 m. buvo nuniokotas turkų. 1866 m. vienuolyne vyko nuožmios kovos tarp turkų ir graikų. Osmanai nužudė čia besislėpusias moteris ir vaikus.
Vienuolynas kvadratinio plano, užima 5200 m² teritoriją. Vienuolyną supa siena, kitoje jos pusėje įrengtos vienuolių celės, buitinės patalpos, vyno, aliejaus rūsiai ir kt. Komplekso centre, vidiniame kieme yra dviejų navų Kristaus Persikūnijimo bažnyčia. Pastatyta 1587 m., renesansinio stiliaus, būdingo tuo metu salą valdžiusiems venecijiečiams. Viduje yra 1902 m. ikonostasas.
Mikytai (Plungė)

Aplinkinės gyvenvietės

BARSTYČIAI – 5 km
Šliktinė – 4 km
Pūčkoriai – 4 km
Vytautas Mažeikis

Biografija

1986 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją inžinierius mechanikas.
SPUAB „Mažeikių vandenys“ inžinierius, UAB „Mažeikių vandenys“ direktoriaus pavaduotojas.
2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Mažeikių rajono skyriaus narys, nuo 2003 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
2004–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Nijolė, vaikai Tauras, Laura.
Zakamenskas

Istorija

1934 m. įkurta Džidastrojaus (Джидастрой) darbininkų, kurie ėmėsi statyti volframo-molibdeno perdirbimo gamyklą, gyvenvietė. Nuo 1941 m. įdarbinti tremtiniai ir politiniai kaliniai. 1944 m. suteiktas miesto statusas, pakeistas pavadinimas į Gorodoką (Городок). 1959 m. suteiktas Zakamensko pavadinimas.
1998 m. Džidos volframo kombinatas buvo uždarytas. Miestas liko labai užterštas pramoninėmis atliekomis.
Miramičis

Istorija

1995 m. buvo sujungti du miestai į vieną, o naujasis darinys gavo Miramičio pavadinimą. Iki tol buvo du atskiri miestai Čatemas ir Niūkaslas, bei keli kaimai.
Pirmieji europiečiai čia pasirodė apie 1648 m. Čia buvo įkurtas fortas.
Vytautas Labenskas

Biografija

1978 m. baigė Lazdijų Motiejaus Gustaičio vidurinę mokyklą, 1983 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius – elektrikas. 1985–1991 m. Lazdijų rajono J. Gvardijos kolūkio energetikas, 1997–2000 m. Lazdijų rajono savivaldybės administracijos Šeštokų seniūnijos seniūnas, 2001–2003 m. UAB "Dzūkų žinios" vadybininkas, 2003–2004 m. UAB „Dzūkų žinios“ direktorius, 2004 m. Lazdijų rajono savivaldybės administracijos Šeštokų seniūnijos specialistas.
1997 m. Tėvynės sąjungos narys, nuo 2000 m. Tėvynės sąjungos Lazdijų skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2003–2007 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narys.
Šeštokų seniūnijos bendruomenės komiteto ir tarybos narys, Dzukijos vietos veiklos grupės tarybos narys. Sutuoktinė Vilija, vaikai Jolanta, Šarūnas, Greta.
Gandingos valsčius

Gandingos valsčius buvo šiaurės vakarų Lietuvoje. Centras – Gandinga, nuo 1658 m. – Plungė.
Severskas

Istorija

Įkurtas 1949 m. kaip Пятый Почтовый, 1954 m. pervadintas Томск-7, kai buvo pastatyta chemijos gamykla, kurioje plėtota atominė pramonė. 1992 m. pavadintas Seversku. 1956 m. suteiktos miesto teisės.
Kova (1920)

Kova – JAV JAV Lietuvių komunistų sąjungos nelegalus laikraštis, ėjęs 1920–1922 m. Niujorke.

Istorija

Spausdino informaciją apie šios sąjungos veiklą, JAV komunistų judėjimą.
Vidmantas Bačiulis

Biografija

Augo mokytojų šeimoje. 1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1974 m. – Leningrado teatro, muzikos ir kinematografijos institutą, įgijo dramos režisieriaus kvalifikaciją.
Dirbdamas Lietuvos televizijoje nuo 1970 m. sukūrė daugybę laidų, kultūros ir meno temomis, spektaklių, dokumentinių ir vaidybinių televizijos filmų. Ypač daug ekranizavęs lietuvių literatūros kūrinių.
1980–1985 m. dirbo LTV kultūros ir meno redakcijos vyriausiuoju režisieriumi. Nuo 1987 m. – Lietuvos teatro sąjungos narys. 1987 m. suteiktas Nusipelniusio Lietuvos meno veikėjo garbės vardas. 1993–1998 m. – LTV vyriausias režisierius. 2014 m. apdovanotas LRT „Garbės bitinuku“ už nuopelnus ir ilgametį darbą. Šiuo metu dirba LRT režisieriumi.
Eugenijus Dargužas

Biografija

1976 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, istorijos mokytojas.
Pagėgių Algimanto Mackaus gimnazijos istorijos mokytojas – metodininkas.
Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pagėgių skyriaus narys, nuo 2011 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
2004–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Pagėgių savivaldybės tarybos narys.  Socialinių reikalų ir teisėtvarkos komiteto pirmininkas. Ekonomikos komiteto pirmininko pavaduotojas.
Žmona Kristina Dargužienė, vaikai Eglė, Marius.