google/wiki40b huggingface dataset:
Kopenhagos mokykla (tarptautiniai santykiai)

Kilmė

Bill McSweeney yra laikomas pirmasis paminėjęs Kopenhagos mokyklos sąvoką.

Sektoriai

„Sektorių“ sąvoka yra susijusi su skirtingomis sritimis, kuriose kalbama apie saugumą. Tai yra, daugiausia, analitinė priemonė, skirta stebėti skirtingas dinamikas. Knygoje „Security: A New Framework for Analysis“ autoriai išskiria tokius sektorius: karinis/valstybės, visuomeninis, politinis, ekonominis, aplinkos. Dėl šių sektorių išskyrimo Kopenhagos mokykla yra laikoma kaip praplečianti materialaus saugumo studijų ribas.

Regioninio saugumo kompleksai

Regioninių saugumo kompleksų koncepcija atskleidžia, kaip saugumas išsidėstęs geografiškai apibrėžtuose regionuose. Kiekvieno regioninio veikėjo saugumas sąveikauja su su kitų veikėjų saugumu. Tačiau regioninių veikėjų saugumas sąveikauja daug intensyviau tarp to paties regiono veikėjais nei kitų, būtent tai apibrėžia, regioną, o regioninis saugumas tampa įdomi regioninio saugumo tyrimų sritis. Izoliacionistinės valstybės yra linkusios izoliuoti ir regioną taip, kaip Afganistanas, išsidėstęs tarp Vidurio Rytų ir Pietų Azijos. Izoliacionistinės valstybės nustato ribas, kuriose saugumo dinamika yra gana statiška. Šis atvejis yra kontrastas tradiciniam „buferinių valstybių“, kurios yra vietose, kur saugumo dinamika yra intensyvi (pavyzdžiui, Belgija yra tarp Vokietijos ir Prancūzijos), suvokimui. Regionai turėtų būti suprantami kaip mini sistemos, kuriose visos kitos tarptautinių santykių teorijos galėtų būti pritaikomos, pavyzdžiui, galios balanso, poliariškumo, aljansų sistemų ir kitos teorijos. Regioninio saugumo kompleksų teorija neturėtų būti painiojama su regionalizmo teorija (tarptautinių santykių šaka, besiorientuojanti į regioninę integraciją). Daugiau apie regioninį saugumą skaitykite B. Buzano knygoje „Regions and Powers“.

Kritika

Pagrindinė kritika, skiriama Kopenhagos mokyklai, yra tokia, jog tai yra eurocentistinis požiūris į saugumą. Realistai taip pat diskutavo, kad Kopenhagos mokyklos saugumo darbotvarkės praplėtimas rizikuoja sukurti saugumo studijų „intelektualinį nenuoseklumą“. Lene Hansen kritikavo, jog Kopenhagos mokykla neišskiria lyčių vaidmens. Kitokia kritika yra orientuota į saugumo studijų analitikų vaidmenį ir teorijos konservatyvią prigimtį.
Mėlynoji zylė

Išvaizda

Mėlynoji zylė yra mažesnė už naminį žvirblį. Kitaip negu kitų zylių, šių mėlynas viršugalvis.
Patino kakta, skruostai ir antakiai balti. Viršugalvis, sparnai ir uodega mėlyni. Sparnai su balta juostele. Nugara pilkai žalia, kaklo užpakalinėje dalyje balsva dėmė. Apatinė kūno pusė geltona, išilgai krūtinės eina neryški juosva juostelė. Snapas tamsus. Kojos tamsiai pilkos. Rainelė ruda. Patelė kiek blankesnių spalvų. Jauniklių viršus žalsvai rudas, skruostai geltoni. Išsiritusių jauniklių galva ir pečiai apaugę trumpais ir retais, pilkai baltais pūkais. Žiotys oranžiškai raudonos.

Paplitimas

Eurazijoje paplitusi nuo Skandinavijos iki Uralo, vakarinės Kaspijos pakrantės. Šiaurėje arealas siekia vidurinę Skandinaviją, Kamos aukštupį, pietuose tęsiasi iki Irano, Mažosios Azijos, Viduržemio jūros pakrančių. Gyvena Šiaurės Afrikoje, Britų, Viduržemio jūros salose. Žiemoja paplitimo areale.
Lietuvoje dažna, aptinkama ištisus metus.

Biologija

Laikosi lapuočių ir mišriuosiuose miškuose, reta spygliuočių miške. Pavienių porų aptinkama miško pakraščiuose, prie sodybų, paupiuose ir pakelių medžiuose, gyvenviečių ir didelių miestų želdiniuose, soduose, skveruose, parkuose, kapinėse. Žiemą klajoja kartu su kitų rūšių zylėmis. Noriai lanko lesyklas.
Aktyvi šviesiu paros metu. Mėgsta neaukštai skraidyti tarp medžių ir krūmų, medžių. Maisto ieško ant plonų medžių šakelių, neretai pakimba galva žemyn. Labai judri, energinga, net agresyvi, todėl dažnai nugali už save didesnį paukštį. Patinas gana dažnai gieda.
Monogamas, lytiškai subręsta vienerių metų. Peri pavienėmis poromis. Lizdą krauna išpuvusioje drevėje, baltalksnyje ar gluosnyje, rečiau – juodalksnio stuobryje. Mielai apsigyvena inkiluose. Vilniaus apylinkėse užima 10–15 procentų smulkiems paukščiams iškeltų inkilų. Vienoje dėtyje paprastai būna apie 10 kiaušinių. Dalis paukščių peri du kartus per metus, antra dėtis mažesnė. Perėti pradeda patelė, padėjusi paskutinį kiaušinį. Nepilną dėtį uždengia pūkais. Peri apie 2 savaites. Lizdą zyliukai palieka 18–19 dienų amžiaus.
Minta vabzdžiais, uogomis, gerai prinokusiais vaisiais, augalų sėklomis. Naudingas paukštis, naikina kenksmingus sodų, parkų ir miškų vabzdžius.
Vytautas Baltramaitis

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, mokytojas.
1973–1976 m. Žagarės vidurinės mokyklos mokytojas, Joniškio rajono Bariūnų pagrindinės mokyklos direktorius, 2003 m. Joniškio rajono savivaldybės administracijos Joniškio seniūnas, Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys. Vyrų tinklinio sporto klubo Ąžuolas pirmininkas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. sausio mėn. Lietuvos socialdemokratų partijos Joniškio rajono skyriaus ir LSDP tarybos narys. Nuo 2003 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
1995–1997 m. ir 2000–2003 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Sutuoktinė Dalia, vaikai Kristina, Modestas, Lukas.
Italų kalba

Paplitimas

Italų kalba kalbama visų pirma Italijoje, kur ji yra valstybinė kalba. Itališkai kalbama pietų Šveicarijoje, kur ji yra pripažįstama oficialia kalba. Mažesnių itališkai kalbančių bendruomenių yra Kroatijoje, Slovėnijoje, Prancūzijoje (Korsika ir Nica), Etiopijoje, Eritrėjoje, Somalyje ir Libijoje.

Vieta romanų kalbų šeimoje

Tradiciškai italų kalbos vieta skirtingose klasifikacijose skiriasi. Labiausia paplitusi versija yra ta, kad romanų kalbos skyla į dvi grupes - Rytų (į kurią įeina rumunų ir aromanų kalbos) ir Vakarų, kuri atitinkamai dalijasi į dvi šakas Galo-Iberijos kalbas (prancūzų, provansalų, langedoko,  retoromanų), Galo-Italijos kalbas (lombardų, pjemontiečių, venecijiečių, ligūrų ir kt.) ir Italo-Dalmatijos šaką, kuriai priklauso išnykusi dalmatų kalba, taip pat siciliečių, kalabrų, neapoliečių ir "italų" arba tiksliau toskanų kalbos.
Senmergė (1972 filmas)

Turinys

Pajūrio viešbutyje susitinka du vidutinio amžiaus žmonės: atostogaujanti Miurielė ir Gabrielis, kurio automobilis sugenda ir jis priverstas kelias dienas likti mieste. Miurielė netrokšta naujų pažinčių, tačiau priverstinai atsisėdę prie vieno pietų stalo ilgainiui jiedu pradeda bendrauti ir kartu stebėti kitus viešbučio gyventojus. Jie susipažįsta su keista pora, kurioje vyras nuolat valgo, o žmona pasninkauja, bei viešbučio patarnautoją Viką, atvirai demonstruojančią dėmesį Gabrieliui. Po nedidelio nesusipratimo mergina atleidžiama, atostogos baigiasi ir Gabrielis išlydi Miurielę į traukinių stotį, o ši palieka jam savo namų adresą...
Pavarnynės (Čiulėnai)

Istorija

1765 m. Toliejų seniūnijos vienkiemis Pavarniškiai.
Petras Masiulis

Biografija

1914 m. baigė Šiaulių gimnaziją. 1916 m. Peterburgo politechnikos institute baigė 2 kursus. 1916 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. 1917 m. pakeltas į paporučikius, paskirtas Kaukazo fronto radijo stoties viršininko pavaduotoju. 1917 m. baigė Aleksandropolio telegrafo mokyklą.
1919 m. vasario 24 d. grįžo į Lietuvą, įstojo į Panevėžio apsaugos būrį. 1919 m. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, paskirtas į Inžinierijos batalioną. 1919 m. suteiktas vyr. leitenanto laipsnis. 1920 m. pakeltas į kapitonus. 1920 m. paskirtas Kauno radijo stoties viršininku. 1923 m. stažavosi „Telefunken“ firmoje. Nuo 1923 m. bandė įvairias radijo stotis, buvo grupės vadovas radijo stoties 75 UFJ bandymuose Kretingoje šaukiniu LIS. 1924 m. tai pat paskirtas E.T.B. radijo kuopos vadu. 1925 m. pakeltas į majorus. 1930 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1931 m. pakeltas į pulkininkus leitenantus ir paskirtas Karo technikos tiekimo skyriaus priėmimo komisijos pirmininku.
1946 m. MGB kartu su sūnumi Tadu suimtas. 1947 m. Vilniaus įgulos karo tribunolo nuteistas 10 metų lagerio ir 5 metus tremties. 1955 m. paleistas, grįžo į Lietuvą.
Apdovanotas Lietuvos nepriklausomybės medaliu (1928 m.), Vytauto Didžiojo 5 laipsnio ordinu (1930 m.).

Visuomeninė veikla

Lietuvos karių radijo mėgėjų draugijos (1926–1934 m.) vicepirmininkas ir valdybos narys. Ryšių technikos klausimais išspausdino virš 20 straipsnių, daugiausia leidiniuose „Paštininkų žodis“, „Mūsų žinynas“. Parašė knygelę „Katodiniai vamzdeliai radiotelegrafijoje“ 1922 m., išleido karo mokslų skyrius.
Gamtos tyrimų centro Botanikos institutas

Gamtos tyrimų centro Botanikos institutas – valstybinio mokslinių tyrimų instituto Gamtos tyrimų centro padalinys, atliekantis botanikos, augalų ir susijusių mokslo sričių tyrimus.
Pusgaubtė gleiviabudė

Išvaizda

Kepurėlė 1-4 cm skersmens, plona nemėsinga, ilgą laiką pusiau apvali, vėliau šiek tiek paplokščiai iškili. Luobelė lygi blizganti, dažnai lipni. Kotas 4-10 cm ilgio, cilindriškas, lipniai gleivėtas, su odišku, bet greitai nukrentančiu rinkiu. Lakšteliai nelabai tankūs, priaugintiniai. Trama silpno miltų kvapo ir švelnaus skonio.
Spalvos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo geltonos iki žalsvai geltonos, kraštai visada šiek tiek šviesesni. Lakšteliai iš pradžių pilki, vėliau pilkai violetiniai arba pilkai juodi. Grybui senstant spalvos truputį išblunka.

Augavietė

Šis grybas dažnai sutinkamas pievose ir ganyklose, mėgsta augti patręštose vietose ir ant karvių mėšlo.
Sezonas: gegužė – lapkritis
Apija

Istorija

Apijos regione gyventa jau 1000 m. pr. m. e., kai polineziečiai pirmą kartą apsilankė šioje vešlioje saloje. Tai buvo nedidelis kaimas iki to, kai apie 1830 m. čia pasirodė Europos misionieriai ir prekeiviai. Tuomet miestas ėmė augti kaip europietiškas uostas. XIX a. pab. Vokietija, Anglija ir JAV ėmė rungtis, kuri kontroliuos Samoa salas, ir 1899 m. anglai su amerikiečiais sudarė sutartį prieš vokiečius, ir Apija, tuomet priklausiusi vokiečiams, buvo apšaudyta artilerijos sviediniais. Vėliau Apija tapo Vakarų Samoa administraciniu centru. Pirmojo pasaulinio karo metu (1914–1918 m.) Vakarų Samoa salas užėmė Naujoji Zelandija, po karo (1920 m.) gavusi Tautų Lygos mandatą valdyti šias salas, o nuo 1946 m., įkūrus Jungtines Tautas, salos tapo N. Zelandijos globojama teritorija. 1962 m. Vakarų Samoa gavus visišką nepriklausomybę, Apija tapo šios šalies sostine.
Johann Schütz

Johann Schütz (1913 m. vasario 27 d. Kirchehrenbache, Forchheimo apskritis – 2010 m. vasario 25 d. Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas penalprocesualistas ir teisės istorikas, teisėjas, prokuroras, Bambergo teisėsaugos veikėjas, žemės teismo pirmininkas.

Biografija

Nuo 1933 m. studijavo teisės ir valstybės mokslus Erlangene. Tarnavo Vermachte, grįžęs iš karo nelaisvės, išlaikė II valstybinį teisės egzaminą. 1960 m. Erlangeno universitete apgynė disertaciją iš baudžiamojo proceso teisės, teisės mokslų daktaras (Dr. iur.).
Nuo 1947 m. Bavarijos teisingumo sistemos tarnautojas, Bambergo apylinkės teismo, Bambergo žemės teismo teisėjas, vėliau pirmasis prokuroras (Coburge ir vyresnysis prokuroras prie Bambergo aukštesnio žemės teismo, nuo 1965 m. birželio 1 d. Viurcburgo žemės teismo teisėjas, po pusmečio Bambergo generalinis prokuroras, nuo 1970 m. Bambergo aukštesnio žemės teismo pirmininkas.
Nuo 1978 m. pensijoje, dėstė kaip Bayreuth universiteto garbės profesorius iki 88 metų (dalykai – baudžiamoji, baudžiamojo proceso teisė ir Vokietijos teisės istorija.
Paskelbė straipsnių, kitų darbų, ypač iš teisės istorijos apie justiciją Trečiajame Reiche.
Nyrbatoras

Geografija

Miestas išsistatęs kalvotame etnografinio ir geografinio regiono Nyírség (liet. Beržų kraštas), prie kelio Nr. 471 iš Debreceno į valstybinės sienos kirtimo punktą su Ukraina Tisabečis–Vilokas. Vietiniai keliai jungia su Nyredhaza ir Baktaloranhaza, o taip pat veda prie sienos kirtimo su Rumunija Nyrabranai–Valia lui Michai. Per Nyrbatorą kursuoja vietiniai traukiniai iš Debreceno į Matesalką bei atgal.

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas dar 1279 m. Vengrijos karalius Karolis Robertas 1330 m. gyvenvietei suteikė turgaus rengimo privelegiją. Priklausė Gutkeledų giminei, vėliau iki pat 1613 m. perėjo į Batorų rankas. Pastarųjų valdymo metu Nyrbatoras XV a. ir XVI a. klestėjo kaip amatų ir prekybos centras prie kelio, jungiančio Vengriją su Lenkijos karalyste ir Transilvanija. 1549 m. Nyrbatore imperatoriaus Ferdinando I pasiuntiniai su Transilvanijos regentu vyskupu Jurgiu Martinuzzi sudarė sutartį, pagal kurią Transilvanija perėjo į Habsburgų pavaldumą. XVIII a. gyvenimas mieste nusmuko ir šalies administracinės reformos metu 1872 m. Nyrbatoras prarado miesto teises, jas atgavo tik 1973 m.
Nyrbatoras plačiai susijęs su Batorų giminės istorija, kas atsispindi jo pavadinime ir herbe. Legenda skelbia: Mitinis didvyris Vitus, trimis smūgiais nugalėjęs pelkėse apsigyvenusį drakoną, buvo pramintas Báthory, kar reiškia vengriškai reiškia „drąsuolis“. Batorų giminės herbe pavaizduotas kandantis sau į uodegą drakonas, o supaprastintame variante išdėstyti trys žvėries dantys. Miesto kalvinų bažnyčioje patalpintas kalkakmenyje iškaltas Batorų herbas, manoma, kad panašus buvo pagamintas Transilvanijos vaivados Ištvano Batoro (Lietuvos–Lenkijos valdovo Stepono Batoro tėvo) sarkofagui papuošti. Šios plokštės kopija 2018 m. buvo padovanota Valdovų rūmams Vilniuje ir dabar ji demonstruojama ekspozicijų salėje.

Turistinės atrakcijos

1488–1511 m. Nyrbatore iškilo kalvinų Šv. Jurgio bažnyčia, po to – medinė varpinė (XVI a.). Be to, stovi gotikinė pranciškonams priklausiusi Romos katalikų bažnyčia (nekentėjusi turkų invazijos metu, interjeras 1717 m. atkurtas baroko stiliumi). Baroko laikotarpiui priskirtinas ir buvęs vienuolynas, jame dabar įrengtas Ištvano Batoro (1477–1534) muziejus. Išlikusi nedidelė Batorų pilis. Nuo 1967 m. mieste rengiami muzikiniai, o nuo 1992 m. – ir gatvės teatrų festivaliai.
San Antonijus

Kultūra

1968 m. čia vyko Pasaulinė paroda.
Įgula (fortifikacija)

Įgula, kitaip garnizonas (neteiktinas terminas) – tvirtovę, fortifikacijos statinį (fortą, bastioną ir t. t.), įtvirtintą rajoną, kartais ir neįtvirtintą miestą ar gyvenvietę ginantys kariai, kariuomenės daliniai.
Įgula taip pat vadinami ir mieste nuolat ar laikinai dislokuoti kariniai daliniai, karinės mokyklos. Kai mieste stovi ne vienas, o keli daliniai, mieste paskiriamas įgulos vadas, organizuojama įgulos tarnyba.

Įgulos tarnyba

Įgulos tarnyba palaiko karių drausmę mieste, garantuoja kasdienį kariuomenės gyvenimą ir kovinį rengimą, organizuoja karinių vienetų išvykimą pagal kovos pavojaus signalą. Įgulos tarnybą valdo komendantūra.
Frat party (komedija)

Siužetas

Paskutinis „Gama“ brolijos vakarėlis penktadienio vakare, o jau savaitgalį turėtų įvykti Adrianos ir Dafio vestuvės. Būsimas jaunikis nė už ką nenori praleisti paskutinio vakarėlio ir vietoje vakarienės su būsimais giminaičiais pasirenka „Gama“ vakarėlį. dafis sugalvojo, kad reikia įvilioti Stefaną į sado/mazo rūsį, tačiau Dženiferė jį patį surakina, o Stefanas atėjo ir pasakė, kad Adrianos tėvukas nė už ką neleistų, kad Adriana ištekėtų už tokio nevykėlio kaip Dafis. Įkalintas jis buvo rūsyje, kol neišvadavo makas. Aišku, kad jaunikis pavėlavo į lėktuvą. Neliko nieko kito, tik važiuoti 6 val. mašina kartu su Maku. Adriana jam negalėjo prisiskambinti, o jos sesuo ir tėvas vis įkalbinėjo ją tekėti už Stefano. Nusivylusi mergina jų paklausė. Po kurio laiko ji užtiko savo sesę Mikėlą su Stefanu lovoje.
Algirdas Gudaitis

Biografija

1975 m. baigė Kauno Antano Sniečkaus Politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus mechaniko kvalifikaciją.
UAB „Vilkijos gija“ gamybos vadovas, UAB „Ogiseta“ gamybos vadovas. 2007–2008 m. Jurbarko rajono savivaldybės meras. 2009-2010 m. Jurbarko rajono savivaldybės mero pavaduotojas. Nuo 2010 m. Seimo nario Remigijaus Žemaitaičio padėjėjas-sekretorius.
2001 m. Liberalų demokratų partijos, nuo 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas narys. 1990–1995 m. Jurbarko rajono tarybos deputatas, 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys. 
Jurbarko rajono verslininkų organizacijos tarybos narys. Sutuoktinė Genė, vaikai Evelina, Andrius.
Goja

Istorija

Gyvenvietė kūrėsi XVIII a. kaip prekybinis centras prie Paranos upės. Manoma, kad pavadinimas kilo nuo žinomo miesto gyventojo Bernardo Oliveros žmonos Gregoria („Goya“) Morales vardo. Oficiali Gojos įkūrimo data laikoma 1807 m. Miesto statusą gavo 1852 m.
Dolpo

Karalystė

Regiono gyventojai dolpai (arba dholvai) yra giminigi tibetiečiams tiek lingvistiškai, tiek kultūriškai. Jie išpažįsta boną ir tibetiečių budizmą. Vienas žymiausių regiono vienuolynų yra Šei.
Dolpo slėnis buvo senovinės karalystės vieta. Karalystė minima jau VIII a. kaip nepriklausomas politinis vienetas. Vėliau ją valdė gretimos Tibeto kunigaikštystės – pirmiausia Seribas, vėliau (X a.) – Gugė. XI a. teritorijoje ėmė stiprėti Nepalo (Baisi radžja regiono) įtaka, ir Dolpo buvo užgrobtas Džumlos karalystės pietvakariuose.
1253 m. Dolpo ir Seribą užgrobė Gungthango garalystė Tibete, kuri jas padarė administraciniais vienetais.
Tik XV a. Dolpo vėl tapo nepriklausoma karalyste, valdoma ranagų dinastijos. Tai laikoma didžiausiu regiono klestėjimo laikotarpiu. Nuo XVI a. regionas atiteko Mustangui, kurio sudėtyje išliko iki pat XVIII a., kuomet šis savo ruožtu buvo užimtas Nepalo karalystės.
Radvilų kronika

Radvilų kronika (rus. Радзивилловская летопись) – vienas iš senąja rusų kalba parašytų ir miniatiūromis iliustruotų rankraščių, saugomų Rusijos mokslų akademijos bibliotekoje Sankt Peterburge. Tai XIII amžiuje parašyto veikalo XV amžiaus kopija. Jo pavadinimas siejamas su įtakinga LDK (vėliau – ATR) didikų Radvilų gimine, kuri kroniką saugojo Nesvyžiaus pilyje XVII ir XVIII a.

Turinys

Kronikoje vaizdžiai, spalvotų iliustracijų pagalba, aprašoma Kijevo Rusios ir kaimyninių kraštų istorija nuo V iki XIII a. pradžios. Tekstus lydi virš 600 spalvotų miniatiūrų. Tarp kitų rytų slavų kronikų Radvilų kronika išsiskiria iliustracijų gausa ir kokybe, manoma, siekiančių originalų XIII a. rankraštį. Kronikoje įtrauktas senasis rusų metraštis Būtųjų laikų pasakojimas (rus. Повесть временных лет), papildytas metiniais įrašais iki 1206 m.

Kronikos iliustracijos

Vladimiro-Suzdalės žemėje sudarytas Radvilų metraštis – seniausias iliustruotas Rusios metraštis. Su Lietuvos istorija tiesiogiai susijusios dvi miniatiūros (tautos, mokančios Rusiai duoklę ir 1113 m. rusinų žygis prieš jotvingius). Iliustruota ir keletas reikšmingų Lietuvai Rusios istorijos įvykių.
Alūksta

Istorija

Istoriniuose šaltiniuose Alūksta pradėta minėti XV a., kai lietuviai, kovodami su Livonijos vokiečių konfederacija, sugriovė Alūkstos ežero saloje buvusią pilį. Žinoma, kad XVI a. vid. mieste buvo turgavietė. Alūksta yra priklausiusi grafams Zibergams. Apie 1567 m. čia pastatyta evangelikų liuteronų bažnyčia, 1960 m. – katalikų. Prie šios katalikų bažnyčios iki 1835 m. veikė kolegija. XIX a. Alūkstoje buvo pastatyta sinagoga, stačiatikių cerkvė. Šiuo metu mieste veikia 4 religinės bendruomenės – evangelikų liuteronų, katalikų, sentikių, stačiatikių. 1860 m. pro miestelį nutiestas Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis. 1795–1917 m. Alūksta priklausė Kuršo gubernijai. Miesto teisės Alūkstai suteiktos 1917 m.

Lietuviai

Iki Pirmojo pasaulinio karo Alūkstos katalikų parapija priklausė Žemaičių vyskupijai. 1919 m. rugpjūčio 29 d. Alūksta ir jos apylinkės buvo prijungtos prie Lietuvos. 1920 m. spalio 12 d. 1921 m., pagal Lietuvos–Latvijos sienų nustatymo sutartį, Alūksta ir jos apylinkės priskirtos Latvijai. Lietuvių Alūkstoje ir jos apylinkėse gyventa nemažai - 54,84 proc.  Alūkstos apskrityje 1920 m. lietuvių pradėjo mažėti. 1930 m. jie sudarė tik 6 proc. visų gyventojų (1935 m. Alūkstoje ir jos apylinkėse gyveno 2,375 lietuviai). 1928 m. Alūkstos apskrityje veikė 4 lietuviškos mokyklos. XX  a. pr. Alūkstos apskrityje dirbę katalikų kunigai daugiausia buvo lietuviai. Paskutiniais metais Alūkstos bažnyčioje pamaldos vyksta latvių ir lietuvių kalbomis. Alūkstos apylinkėse lietuviškus tarmių tekstus rinko Antanas Baranauskas.
AB Aerotransport

AB Aerotransport arba ABA – Švedijos oro transporto kompanija, veikusi 1924–1951 m.
1924 m., tarp kitų reisų, skrido ir maršrutu Stokholmas–Helsinkis–Talinas–Ryga–Klaipėda–Karaliaučius. Skrisdamas iš Stokholmo į Karaliaučių lėktuvas Klaipėdos oro uoste nusileisdavo 16:15, o atgal išskrisdavo kitą dieną – 7:45. Kelionė maršrutu Stokholmas – Klaipėda kainavo 280 Švedijos kronų, su savimi buvo galima nemokamai paimti iki 10 kg sveriantį rankinį bagažą. Matomai skrydžiai į Klaipėdą buvo nepelningi, nes 1927 m. „AB Aerotransport“ jų atsisakė. Buvo planuojama, kad tais metais keleivius iš Klaipėdos į Karaliaučių atskraidins „Deutsche Luft-Hansa“, o iš ten jie galės pasinaudoti kitais AB „Aerotransport“ siūlomais maršrutais, pvz., skrendant į Varšuvą. Šie planai nebuvo įgyvendinti, nes Klaipėdos oro uostas tais metais dar prieš vasaros skrydžių sezoną užsidarė.
1946 m. „ABA“ apsijungė su Danijos oro bendrove „Det Danske Luftfartselskab A/S“, Norvegijos „Det Norske Luftfartselskap A/S“, Švedijos „Svensk Interkontinental Lufttrafik“ į koncerną, vėliau pavadintą „SAS“.
Philipp Rösler

Biografija

Philipp Rösler būdamas 9 mėnesių iš Vietnamo buvo atgabentas į Vokietiją, kur buvo įvaikintas. Užaugo Hamburge, Biukeburge ir Hanoveryje, kur 1992 m. Hanoverio Liuterio mokykloje baigė abitūrą bei pradėjo medicininę tarnybą Bundesvere. Studijavo mediciną Hanoverio aukštojoje medicinos mokykloje. 1999 m. pradėjo gydytojo specializacijos studijas Hamburgo Bundesvero ligoninėje. 2002 m. apgynė disertaciją iš iš kardiochirurgijos srities, medicinos mokslų daktaras.
Nuo 2009 m. vasario 18 d. Žemutinės Saksonijos ūkio, darbo ir transporto ministras bei ministro pirmininko pavaduotojas. Nuo 2009 m. iki 2011 m. Vokietijos sveikatos apsaugos ministras (jauniausias Merkel ministrų kabineto narys), 2011-2013 m. Vokietijos ekonomikos ministras.
Vokietijos katalikų centrinio komiteto Visuotinio susirinkimo narys.
Rösler vedęs; nuo 2008 m. spalio augina 2 dukteris dvynukes.
Trasa Bremgarten

Istorija

Trasa įrengta 1931 metais motociklų lenktynėms. Ji ypatinga tuo, jog neturi tiesiųjų ir sudaryta iš greitų posūkių virtinės. Ji buvo gana pavojinga lenktynininkams, ypač lyjant. Pirmosos autolenktynės joje vyko 1934, kuriose tragiskai žuvo britų lenktynininkas Hugh Hamilton. Neatitikus FIA trasų reglamento reikalavimams, čia nebevyko Formulės 1 Šveicarijos Grand Prix lenktynės.

Adresas

Casablanca

Morocco