google/wiki40b huggingface dataset:
Vytautas Aleksandras Cinauskas

Biografija

1941 m. birželio 14 d. su šeima sovietų valdžios ištremtas į Altajaus kraštą, Raskazichos gyvenvietę. Čia mirė iš bado du broliukai, su mama liko tik vyriausias Vytautas ir sesutė Dalia. Tėvas, Lietuvos policijos tarnautojas, iš karto atskirtas, 1941 m. žuvo Kraslage. 1947 m. kartu su mama ir sesute iš tremties pabėgo į Lietuvą. Lankė Obelių gimnaziją. 1948 m. gegužės 5 d. suimtas ir vėl ištremtas į Krasnojarsko kraštą, Kozačinsko rajoną. Po metų pervežtas šiauriau į stibio kasyklas Šiaurės Jenisejsko rajone.
1956 m. grįžo į Lietuvą. Dirbo betonuotoju Kauno HES statyboje, 1958–1996 m. Geologinės žvalgybos ekspedicijos gręžimo meistras, gręžimo darbų vykdytojas, geologinio gręžimo inžinierius, Kompleksinės geologinės žvalgybos ekspedicijos remontinių darbų cecho vyresnysis meistras. 1996–2000 m. Seimo narys.
Lietuvos kultūros fondo tarybos narys, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos etikos komisijos pirmininkas, tarybos narys, Tremtinių grįžimo fondo valdybos pirmininkas. Pilietybės suteikimo komisijos narys. Tautos fondo (JAV) įgaliotinių Lietuvoje darbo grupės narys. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Žmona Elvyra, sūnus Gytis, duktė Roma. 1998 m. apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 5-ojo laipsnio ordinu.
Palaidotas Kairėnų kapinėse.
John Carmack

John Carmack (g. 1970 m. rugpjūčio 20 d.) – žinomas kompiuterinių žaidimų programuotojas ir vienas iš „id Software“ įkūrėjų.
Carmack buvo pagrindinis programuotojas sėkmingiausiems „id Software“ žaidimams: „Doom“, „Quake“, „Wolfenstein 3D“ bei jų tęsiniams. Jo revoliuciniai programavimo metodai kartu su John Romero žaidimų kūryba masiškai išpopuliarino pirmojo asmens šaudyklės žanrą.
Nors jis geriausiai žinomas kaip programuotojas, ypač išradimais 3D grafikos srity, Carmarck taip pat yra raketų entuziastas ir vienas iš „Armadillo Aerospace“ įkūrėjų bei pagrindinis inžinierius.
Hepeningas

Hepeningas (angl. happening – įvykis, atsitikimas) – improvizuotas reginys, turintis dailės, muzikos, teatro, kino, choreografijos elementų. Kaip terminą pirmą kartą pavartojo amerikiečių menininkas Alanas Kaprovas 1957 m.
Kilo iš dailininkų noro kurti ne užbaigtus darbus, bet situacijas, kuriose žiūrovas dalyvautų visomis savo juslėmis ir matytų patį kūrybos procesą. Hepeningo scenarijus dažniausiai neapibrėžtas, paliekama erdvės nenumatytai įvykių raidai. Kiekvienas hepeningo dalyvis gali laisvai improvizuoti vartodamas įvairių meno šakų raiškos priemones. Kūrinyje itin svarbi iš anksto sukurta muzika. Hepeningu, kaip ir performansu, siekiama stebinti, šokiruoti, kelti logiškai nesusijusiais įvykiais paremtas neįprastas asociacijas.
Hepeningo pradininkai – Niujorko kompozitorius Džonas Keidžas ir tapytojas, poetas Alanas Kaprovas, XX a. 6 deš. pab. ėmę rengti improvizuotus renginius. Tarp žymiausių hepeningo kūrėjų – 7 deš. pr. Niujorke susibūrusi „Fluxus“ grupė (įkūrėjas – dailininkas Jurgis Mačiūnas).
Lietuvoje pirmasis hepeningas „Orakulo darželis“ (Arūno Dikčiaus scenarijus) atliktas 1988 m. Ažuožeriuose, Anykščių r.
Karikatūra

Karikatūra (it. Caricature iš caricare 'perkreipti, iškreipti') – grafikos žanras, satyrinis arba humoristinis piešinys, išjuokiantis arba pašiepiantis žmogaus ar visuomenės ydas.
Kaip literatūros žanrui, būdinga metaforiška, hiperbolizuota, alegoriška, groteskiška kalba, netikėti sugretinimai, šaržo elementai.
Muzikos menas (žurnalas)

Muzikos menas – Lietuvos mėnesinis muzikos žurnalas, ėjęs 1924 m. Kaune (pirmieji 4 nr.) ir Klaipėdoje.

Istorija

Leido Juozas Žilevičius (pirmieji 4 nr.), AB „Rytas“. Spausdino spaustuvė „Varpas“ Kaune, nuo nr. 5/6 – AB „Rytas“ Klaipėdoje. Išleista 12 numerių. Redaktorius Juozas Žilevičius.

Žurnalas

Nagrinėjo muzikos istorijos, muzikos teorijos, muzikos pedagogikos, liaudies ir bažnytinio giedojimo, choro plėtros, dainų švenčių ir kiti teorinius bei praktinius klausimus. Daug vietos skyrė Klaipėdos muzikos mokyklos veiklai, Klaipėdos krašto muzikiniam gyvenimui. Skelbė Lietuvos ir užsienio valstybių muzikos, meno, kultūros apžvalgas, muzikos leidinių, muzikos renginių recenzijas.
Bendradarbiavo Domas Andrulis, Antanas Bružas, Motiejus Budriūnas, Blažiejus Česnys, R. Jakutis, Aleksandras Kačanauskas, Aleksandras Kutkus, V. Minkevičius, Vladas Paulauskas, Ignas Prielgauskas, Justinas Strimaitis, Ignas Šlapelis, Julius Štarka, Viktoras Žadeika, Jonas Žukas. Straipsnių apie Čekoslovakijos muziką paskelbė J. Galia, apie Rusijos muziką – A. Monfredas.
Komposteris

Komposteris (nuo žodžio pranc. composteur) – prietaisas arba aparatas, naudojamas pažymėti viešojo transporto bilietus, čekius ir kitus panašius dokumentus.

Istorija

Prietaisas sukurtas XIX a. Jis pirmą kartą pristatytas 1849 m. Nacionalinėje parodoje Paryžiuje. Tai buvo rankinis komposteris, panašus  į naudojamą ir šiais laikais. Jo autorius – lenkų išradėjas Jan Józef Baranowski.

Naudojimas

Seniausiai naudojamas yra mechaninis komposteris, kuris popieriniame biliete prakerta kontrolinius skylučių derinius,  atspausdina tam tikrus duomenis (datą ir laiką, stoties kodą). Priklausomai nuo modelio, bilietas pažymėjimui įstatomas į tam skirtą ertmę ir patraukiamas ranka liežuvėls ar rankenėlė.
Šiuolaikiniam elektroniniam bilietui pažymėti tarnauja elektroninis komposteris. Šis veiksmas atliekamas priglaudžiant bilietą prie vietos, pažymėtos  „kortelės“ simboliu. Komposteris apie atliktą operaciją (bilieto kortelės  pažymėjimą, įkrovimą, įrašymą, atmetimą) informuoja garsiniu  signalu ir atvaizduoja pranešimą ekrane. Jei keleiviui  reikia papildomų paslaugų (pirkti bilietą kitam asmeniui, aktyvuoti bilietą, įrašyti informaciją į kortelę po papildymo internetu), jos  atliekamos spaudžiant atitinkamus mygtukus komposterio jutikliniame ekrane.
Renavas

Istorija

XVI a. minimas Renavo dvaras, buvęs medinis su šiaudiniu stogu. 1763 m. dvaro inventoriuje minima laikina bažnyčia. Apie 1880 m. pastatyti klasicizmo stiliaus dvaro rūmai. Dvare buvo gaminamas šilkas. 1933 m. pastatyta dabartinė Renavo bažnyčia.
Atbasaras

Istorija

Įkurtas 1846 m. kaip kazokų stanica ir iki 1878 m. vadinosi Atbasarskaja stanica (Атбасарская станица). Vėliau gavo miesto statusą ir pavadintas Atbasaru. Buvo apskrities centru.
Kemės šcherai

Kemės šcherai (rus. Кемские шхеры) – salų grupė Baltojoje jūroje prie Pomorų kranto. Administraciškai priklauso Karelijos respublikos (Rusija) Kemės ir Belomorsko rajonams.

Padėtis

Kemės šcherai yra salynas iš daugiau kaip šimto įvairaus dydžio salų, nuo mažų uolų iki 3,5 km ilgio salų. Salos yra palei šiaurinę Pomorų kranto dalį, daugiausia Onegos įlankoje. Jos driekiasi nuo rytinio Šujostrovo galo Šujos upės žiotyse iki 65°05' šiaurės platumos.

Aprašas

Piečiausia salyno sala yra Varbarludos sala (rus. Варбарлуда), o šiauriausia – Studencų salos (rus. острова Студенцы). Ryčiausia salyno sala – Žilojus (rus. Жилой), esanti beveik 18 km nuo Karelijos žemyninio kranto. Salyno ilgis yra 40 km. Daugelis salų sujungtos seklumomis. Apie salas ir seklumose daug antvandeninių ir povandeninių uolų.
Salos uolingos, iš dalies apaugusios puš-eglių ir eglių-beržų mišku, medžių aukštis siekia iki 19 m. Yra negilių pelkių. Aukščiausias salyno taškas yra 123,4 m virš jūros lygio, jis yra saloje Ruskij Kuzovas (rus. Русский кузов), kuri yra didžiausia Kemės šcherų sala (matmenys 3,4×2,2 km). Antras pagal aukštį taškas (117,8 m) yra kaimyninėje saloje Nemeckij Kuzovas.
Kemės šcherai negyvenami. kai kuriose salelėse yra žvejų trobelės, kai kurių salų aukščiausiuose taškuose – astronominiai ir geodeziniai punktai.

Sudėtis

Tikslus salų ir salelių skaičius salyne nežinomas. Kai kuriuose žemėlapiuose jų yra 117. Didžiausiosios salos yra Spalio revoliucijos sala ({{ru|остров Октябрьской Революции]], Jakas, Šiaurinis Kolovaras (rus. Северный Коловар), Ruskij Kuzovas (Русский Кузов), Nemeckij Kuzovas (Немецкий Кузов), Pietinis Kiljakas (Южный Кильяк), Konevas (Конев), Revluda (Ревлуда). Kitos salos ne ilgesnė už kelis šimtus metrų.
Lorenzo Monaco

Lorencas Monakas (it. Lorenzo Monaco, tikr. Piero di Giovanni, apie 1370 – 1425 m.) – italų protorenesanso, ankstyvojo renesanso dailininkas. Propagavo vėlyvąjį gotikinį stilių.

Biografija

Piero di Giovanni gimė, manoma, apie 1370 m. Sienoje. Apie jo šeimą ir jaunystės metus nežinoma beveik nieko. Manoma, kad jis mokėsi Florencijoje. 1390 m. įstojo į Florencijos Santa Maria degli Angeli vienuolyną ir pakeitė savo vardą į Lorenzo. Monaco išvertus reiškia „vienuolis“. Lorenco Monako kūrybai būdinga Džoto ir jo pasekėjų, kaip Taddeo Gaddi, įtaka. Taip pat, iš Sienos mokyklos jis perėmė dekoratyvumo pajautimą.
Svarbiausiu jo gyvenimo darbu laikomas altorinė tapyba „Mergelės Marijos karūnavimas“, atlikta 1414 m. jo vienuolyno bažnyčioje (dabar Uficių galerijoje). Vienuolyne Lorencas Monakas taip pat pasižymėjo kaip talentingas manuskriptų iliuminatorius. Dailininkas dirbo San Piero Maggiore ir Santa Trinita bažnyčiose Florencijoje. Pabuvojo Pizoje.
Vėlesniame kūrybos periode Lorencui įtakos padarė natūralesnis Giberčio stilius. Kaip menininkas, Lorencas padarė įtakos Fra Andželikui, kuris tikriausiai buvo jo mokiniu. Lorencas Monakas mirė apie 1425 m. nuo nežinomos infekcijos. Palaidotas savo Santa Maria degli Angeli vienuolyne. Darbo „Išminčių pagarbinimas“ nebaigė, vėliau viršutinius angelus ir Gerosios naujienos temą jame nutapė Cosimo Rosselli.
Lietuvos paslas

Lietuvos paslas – laikraštis broliams lituvininkams žinių parnešąs, leistas 1896 m. balandžio 1 d. – 1898 m. gruodžio 31 d. Tilžėje.

Istorija

Leido Albertas Hofheincas, J. Reinlenderis, Julius Šenkė. Ėjo kartą, nuo 1897 m. – du kartus per savaitę. Spausdino J. Šenkės spaustuvė.
Propagavo vokiečių konservatorių partijos idėjas, paklusnumą Vokietijos valdžiai.
Oficialūs redaktoriai: Albertas Hofheincas, Kristupas Jurkšaitis, Ledratas. Faktiškai leido ir redagavo Aleksandras Kuršaitis.
CCTV-9

CCTV International arba tiesiog CCTV-9 – naujienų, pramogų ir mokomasis televizijos kanalas, įsikūręs Kinijoje. Kanalas transliuoja žinias, naujienas, laidas apie kinų kultūrą, kinų kalbos TV kursus.
Lietuvoje kanalą transliuoja dauguma skaitmeninių televizijų.
Juridinių asmenų registravimo elektroninė paslauga

Juridinių asmenų registravimo elektroninė paslauga (JAREP) - e. teisinė paslauga. Tikslas - juridinio asmens registravimo procedūros paprastumas ir kokybė. Pagrindinė tikslinė projekto grupė yra fiziniai ir juridiniai asmenys. Į elektroninę terpę perkeltos juridinių asmenų registravimo procedūros taupys klientų laiką, palengvins galimybę gauti kokybiškas paslaugas nutolusiuose regionuose, užtikrins bendravimą tarp kliento, Registrų centro ir LR teisingumo ministerijos ir notarų.
Elektroninės juridinių asmenų registravimo paslaugos teikimas prisidės prie įvairiuose Lietuvos Respublikos bei Europos Sąjungos teisės aktuose, o ypač strateginiuose dokumentuose reglamentuotų tikslų bei principų įgyvendinimo: "vieno langelio", skaidrumo, efektyvumo, išteklių taupymo, operatyvumo, kontrolės ir kt.
Notarams ir Teisingumo ministerijai po projekto įgyvendinimo bus sudarytos sąlygos saugoti elektroniniame archyve, pateikti su juridinių asmenų registravimo procedūromis susijusius duomenis ir dokumentus elektroniniu būdu. Registravimo procesuose, kuriuose nedalyvaus notaras, bus sudarytos sąlygos, leisiančios klientui pateikti duomenis ir dokumentus Registrų centrui elektroniniu būdu ir pasirašyti juos elektroniniu parašu. Klientams nebereikės atvykti į Registrų centrą. Įgyvendinus juridinio asmens registravimo elektroninę paslaugą, esant poreikiui bus galima naudotis VAIISIS teikiamomis paslaugomis.
Mečislovas Sakalauskas

Mečislovas Sakalauskas (g. 1928 m. gruodžio 13 d. Barsukynės kaime, Raseinių raj.) – Lietuvos fotografas.

Biografija

Žymus XX a. antrosios pusės Vilniaus architektūros fotografas. Nuo 1970 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys, meno kūrėjo statusas suteiktas 2005 m. Nuo 1990 m. Lietuvos restauratorių sąjungos narys. 1952-1992 m. dirbo Vilniaus paminklų konservavimo institute braižytoju, vėliau fotografu. Dalyvavo ekspedicijose po Lietuvą, fotografavo liaudies meną. 1992-2001 m. Lietuvos dailės muziejuje dirbo fotografu. 30 knygų ir albumų fotografas.
Liūlinės II pilkapynas

Aprašymas

Pilkapyną sudaro trys trikampiu išsidėstę smėlio sampilai (atstumai nuo 25-30 m iki 50-55 m). Sampilų skersmenys – 35, 11 ir 8 m, aukščiai atitinkamai 2, 0,5 ir 0,35 m. Didžiausias sampilas yra pilkapyno šiaurės rytuose, nupjauto kūgio pavidalo, jo viršuje yra 3,5 m pločio bei 0,4 gylio griovio juosiamas apie 12 m skersmens ir 0,6 m aukščio suploto pusrutulio pavidalo sampilas, viršuje matosi sena duobė. Didžiausias sampilas juosiamas maždaug 4,5 m pločio ir 0,55 m gylio griovys. Mažesnieji sampilai sulėkštėję, juos juosę grioviai užslinkę. Pilkapių akmenų vainikai suardyti, likę du vidutiniai akmenys.
Pilkapyną 1971 m. žvalgė Istorijos institutas, 1979 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba. Pagal pilkapių išvaizdą spėta, kad juose IX a.–XIII a. buvo laidojami Nalšios mirusieji.
Šiluvos valsčius

Šiluvos valsčius buvo Žemaitijoje, prie Dubysos. Centras – Šiluva.
Estradinės melodijos

„Estradinės melodijos“ – profesionalus XX a. 7-ojo dešimtmečio vokalinis instrumentinis ansamblis, kuriam vadovavo jį 1966 m. įkūręs Juozas Tiškus, padaręs didžiulę įtaką Lietuvos estradinės muzikos raidai ir plėtotei. Intensyvią koncertinę veiklą rodo koncertų kiekis 1966–1975 m.: ansamblio koncertuota 2579 kartus.
Ansamblyje solistais dainavo Jurgis Žukauskas, Adolfas Jarulis, Danutė Neimontaitė, Nijolė Ščiukaitė, koncertų vedėju dirbo Juozas Zavaliauskas.
Aba (Nigerija)

Istorija

1901 m. Aboje britai įkūrė karinį postą, 1915 m. nutiestas geležinkelis į Port Harkortą. 1967 m. Aba trumpą laiką buvo Biafros valstybės sostine.
Robertas Tautkus

Biografija

Žaidė Žalgiris Vilnius (1981–1990) meistrų komandoje, su kuria laimėjo 1987 m. universiadą, vėliau išvyko į užsienį, žaidė Zimbru Chisinau (1990–1991), FC Gutersloh (1991–1993) klubuose. Yra žaidęs Lietuvos rinktinėje.
1999 m. trumpai dirbo Lietuvos rinktinės treneriu.
Vytauto Didžiojo universiteto Socialinių mokslų fakultetas

Istorija ir dabartis

1990 m. gruodžio 20 d., Vytauto Didžiojo universiteto Senato nutarimu, socialinių mokslų krypties studijų programos buvo atskirtos nuo Humanitarinių mokslų fakulteto ir jų pagrindu įsteigtas Socialinių mokslų fakultetas. Fakultetui iš pradžių vadovavo VDU prorektorė Liucija Baškauskaitė. Jai padėjo Psichologijos katedros vedėjas Juvencijus Lapė, kuris 1991 m. paskirtas dekano pareigoms. Tuomet fakultete buvo vykdomos: politologijos, sociologijos ir psichologijos bakalauro studijų programos. Absolventai galėjo tęsti studijas politologijos, taikomosios sociologijos, socialinės rūpybos, taikomosios pedagogikos, profesinio mokymo vadybos, mokyklinės psichologijos, organizacinės psichologijos, komercinės teisės ir tarptautinės teisės magistrantūros studijų programose. Rengiant doktorantus edukologijos, sociologijos ir psichologijos mokslų kryptyse, socialinių mokslų daktaro laipsniai buvo teikiami kartu su kitais šalies universitetais: Edukologijos kryptyje bendradarbiauta su Kauno technologijos universitetu; Sociologijos krypties doktorantūros partneriai – Vilniaus universitetas, KTU bei Lietuvos filosofijos ir sociologijos institutas. Psichologijoje – Klaipėdos universitetas. Tik įkurtame fakultete 1991 m. studijavo 98 studentai, dirbo 77 dėstytojai.
Plečiantis Vytauto Didžiojo universitetui ir fakultetui, kūrėsi naujos katedros ir centrai, kai kurie jungėsi, kiti atsiskyrė arba įsiliejo į SMF. Šiuo metu SMF – vienas didžiausių Vytauto Didžiojo universiteto fakultetų, kuriame studijuoja apie 1000 studentų ir dirba apie 70 dėstytojų bei tyrėjų.
Fakulteto mokslinio potencialo plėtojimas nuo pat pradžių buvo siejamas su užsienio mokslininkų bei dėstytojų glaudžiu bendradarbiavimu. Gyvavimo pradžioje į fakultetą atvykdavo daugiausia mokslininkų iš JAV universitetų (Pensilvanijos, Detroito, Indianos, Temple) Švedijos (Linkopingo), Norvegijos(Bergeno) ir kitų šalių. Šiandien studentai turi galimybes dalyvauti nacionaliniuose ir tarptautiniuose moksliniuose ar studijų projektuose, vykti dalinėms studijoms į JAV, Pietų Korėjos, Japonijos Europos šalių universitetus, atlikti praktiką užsienio įstaigose bei bendruomenėse pagal dvišales, „LLP / Erasmus“, „Campus Europae“ sutartis. Intensyvius paskaitų kursus reguliariai skaito vizituojantys dėstytojai iš užsienio šalių universitetų.
Šiuo metu Socialinių mokslų fakultete studentai gali studijuoti 6 bakalauro, taip pat 7 magistrantūros, 1 laipsnio nesuteikiančioje, 4 doktorantūros studijų programose. Fakultete veikia Psichologų studentų asociacija (VDU PSA), socialinio darbo studentų klubas „Vesta“, sociologijos bei edukologijos studentų klubai.
Fakulteto padaliniuose leidžiama keletas socialinių mokslų krypties žurnalų: Aukštojo mokslo kokybė, Profesinis rengimas: tyrimai ir realijos, Tarptautinis psichologijos žurnalas: biopsichosocialinis požiūris, Socialinis darbas: patirtis ir metodai, Kultūra ir visuomenė: socialinių tyrimų žurnalas. Fakultete vykdoma apie 60 studijų ir tiriamųjų projektų, kuriuos finansuoja įvairios nacionalinės bei ES programos.
Jonas Stelmokas

Biografija

1976 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas-ekonomistas.
Kauno rajono savivaldybės administracijos Zapyškio seniūnijos seniūnas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno rajono skyriaus narys. 1990–1993 m. Kauno rajono tarybos deputatas, 2003 m. (atsisakė mandato) ir nuo 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Irena, vaikai Asta, Erika.
Zyberto spaustuvė

Zyberto spaustuvė – spaustuvė ir leidykla, veikusi 1865–1944 m. Klaipėdoje, dabartinio viešbučio „Viktorija“ vietoje.

Istorija

Buvusi „F. V. Horcho našlės“ spaustuvė, kurią 1865 m. nusipirko Šilokarčemos (dab. Šilutė) spaustuvėlės savininkas Frydrichas Vilhelmas Zybertas. F. V. Zybertui mirus, 1900 m. savininku tapo jo sūnus Hermanas Vilhelmas Zybertas, nuo 1922 m. priklausė akcinei bendrovei, į kurią įėjo ir Zybertų šeimos nariai. 1866 m. F. V. Zybertas nusipirko E. Vaikinio, o 1872 m. – A. H. Štobės spaustuves ir tapo viso krašto poligrafijos pramonės savininku.
Įmonė turėjo spaustuvę, litografiją, knygrišyklą, knygyną. Spaudos įmonėje buvo leidžiamos knygos, įvairūs smulkūs leidiniai lietuvių kalba, skirti Mažajai Lietuvai. Įmonė leido laikraščius lietuvių ir vokiečių kalbomis. Pirmasis laikraštis, leistas nuo 1867 m. Klaipėdoje, buvo „Memeler Zeitung“ (Klaipėdos laikraštis). F. V. Zybertas 1872 m. nupirko ir iki 1944 m. leido žymiausią leidinį – dienraštį „Memeler Dampfboot“ (Klaipėdos garlaivis). Zyberto spaustuvė spausdino periodinius leidinius „Pakajaus balsas“, „Keleivis“, „Lietuviškos kalendros“. 1905–1940 m. čia ėjo „Lietuviška ceitunga“, nuo 1923 m. žurnalas „Žiburėlis“.
F. V. Zybertas ir jo vardu pavadinta įmonė iki 1919 m. parengė gausų būrį poligrafininkų. Bendrovės nuveiktus darbus temdo prieš Antrąjį pasaulinį karą skleista priešiška Lietuvai propaganda. Po karo spaustuvės įkūrėjo vaikaitis Frydrichas Vilhelmas Zybertas įmonę atkūrė Oldenburge (Vokietija), ten atnaujino ir „Memeler Dampfboot“ leidimą.
Utenos kolegijos Verslo ir technologijų fakulteto Teisės katedra

Utenos kolegijos Verslo ir technologijų fakulteto Teisės katedra (UK VTF TK) - Utenos kolegijos (UK) Verslo ir technologijų fakulteto struktūrinis padalinys; Teisės katedra. Veiklos sritys - teisinis švietimas (teisės dėstymas), teisės mokslinė veikla (tyrimai, straipsnių publikavimas ir kt.). Studijų programa - Teisė.
Arnava

Bažnyčia

Arnavos bažnyčia pastatyta 1364 m. Joje buvo išlikę 119 XIV a. tapytų freskų, kurias po kalkių, kuriomis buvo balintos bažnyčios sienos, sluoksniu 1868 m. atrado dr. Hiperis. 1908–1911 m. bažnyčia restauruota. 1945 m. Karaliaučių puldama Raudonoji armija sudaužė tik viršutinę bokšto ir pietrytinę chorų dalį. Nuo 1960 m. bažnyčioje buvo grūdų saugykla, prarasti interjerai. Nuo 2006 m. bažnyčia restauruojama vokiečių kultūros bendrijos „Arnau“ lėšomis. 2008 m. ji perduota Kaliningrado istorijos ir meno muziejui, tų metų liepos 8 d. atidaryta ekspozicija. Tačiau jau 2010 m. gegužės 11 d. Rusijos vyriausybė bažnyčią perdavė Rusijos pravoslavų bažnyčiai, muziejau ekspozicija buvo išardyta. Kaliningrado srities dūma 2010 m. spalio 7 d. atmetė įstatymo dėl bažnyčios pavertimo cerkve projektą, tačiau vyriausybei privertus, spalio 28 d. jį priėmė. Nuo 2010 m. kovo mėn. restauravimo darbai nutraukti.
Humbolto srovė

Humbolto srovė arba Peru srovė – šaltoji jūrų srovė Ramiajame vandenyne. Driekiasi palei vakarinį Pietų Amerikos krantą, nuo pietų Čilės iki pusiaujo. Srovės greitis 0,9 km/h, debitas 15-20 mln. m³/s. Būdinga temperatūra 15-20 °C. Srovė užsibaigia ties 4° p.pl. susilieja su Pietų Pasatų srove.
Ši srovė daro milžinišką įtaką Pietų Amerikos vakarų klimatui: pakrantėje vyrauja labai sausas klimatas, plyti dykumos (jų tarpe sausiausia pasaulyje Atakamos dykuma), prie jūros dažnai formuojasi tirštas rūkas.
Dėl didelio deguonies kiekio srovės vandenyje, joje veisiasi gausybė žuvies, dėl to Čilė su Peru sugauna apie 18-20 % pasaulio žuvies produkcijos.
El Ninjo reiškinio metu Humbolto srovė susilpnėja ir visiškai sustoja.
Srovė pavadinta vokiečių mokslininko Aleksandro fon Humbolto garbei.
Levas Tolstojus

Biografija

Gimė Tulos gubernijoje grafo N. Tolstojaus šeimoje. Motina mirė, kai L. Tolstojui dar nebuvo ir dviejų metų. Likusius tris vaikus prižiūrėjo tolima giminaitė. 1837 m. šeima persikrautė į Maskvą. Iškart po persikraustymo staiga, po patirtos traumos, mirė ir tėvas. 1840 m. vaikai persikrautė į Kazanę, kur juos prižiūrėjo tėvo sesuo. L. Tolstojų mokė guvernantai. 1844 m. buvo priimtas į Kazanės universitetą. Jame studijavo arabų ir turkų kalbas, vėliau – teisę. Universitete pradėjo rašyti dienoraštį. Nuo 1848 m. gyveno Maskvoje. 1850 m. pradėjo rašyti pirmąją autobiografinę apysaką „Vaikystė“. Nuo 1851 m. iki 1853 m. tarnavo Rusijos kariuomenėje Kaukaze. Pradėjo tarnauti Tbilisyje, išlaikęs egzaminus junkerio laipsniui gauti. Dalyvavo Krymo kare. Dalyvavo Sevastopolio gynyboje, po kurios parašė „Sevastopolio apsakymus“. Nuo 1860 m. iki 1861 m. keliavo po Vakarų Europą. Nuo 1862 m. gyveno Jasnaja Poliana, ūkininkavo. Įkūrė mokyklą valstiečių vaikams, mokytojavo.
Savaeigė

Savaeigė, savaeigis artilerijos pabūklas – kovos mašina, kurią sudaro pabūklas ant savaeigės važiuoklės, skirta atlikti artilerijos funkcijas. Važiuoklė gali būti tiek vikšrinė, tiek ratinė. Pabūklas gali būti tiek patranka, tiek haubica. Šiais laikais yra ir nemažai savaeigių minosvaidžių.
Patrankinės savaeigės nuo tankų skiriasi tuo, kad paprastai neturi besisukiojančio šarvuotojo bokštelio. Tankai visada vikšriniai. Tačiau pasitaiko ir vikšrinių savaeigių su patranka šarvuotame bokštelyje. Nuo tankų jos skiriasi silpnesniu šarvuotumu ir kitokia panaudojimo taktika.
Nuo patrankomis ginkluotų šarvuotųjų transporterių ir kitokių šarvuočių skiriasi tuo, kad savaeigių pagrindinė funkcija yra artilerinis apšaudymas, o ne karių ar krovinių pervežimas, žvalgyba ir pan.
Savaeiges imta plačiai naudoti Antrojo pasaulinio karo metais, kai prireikė galingų, bet už tankus pigesnių kovos mašinų.
JK Tammeka

Istorija

Klubas įkurtas1989 m. 
Po 2006 m. sezono prie komandos prijungtas JK Maag Tartu klubas. Naujasis klubas gavo naują pavadinimą "Maag Tammeka". 
2009 m. pagrindinis rėmėjas "Maag group" atsisakė remti klubą, todėl klubas vėl susigražino ankstesnį pavadinimą "Tammeka".
Namų rungtynes žaidžia "Tamme stadione", kuris talpina 2000 žiūrovų.

Klubo logotpias ir  spalvinė gama

2007-2009 metais buvo raudonos spalvos logotipas, o nuo 2009 m. mėlynai-baltas.
Borysas Liatošynskis

Biografija

1918 m. baigė Kijevo universiteto Teisės fakultetą, 1919 m. – Kijevo konservatorijos R. Gliero kompozicijos klasę. 1919–1968 m. Kijevo konservatorijos dėstytojas, nuo 1935 m. profesorius. 1935–1938 m. ir 1941–1944 m. dar dėstė Maskvos konservatorijoje. 1939–1941 m. Ukrainos kompozitorių sąjungos valdybos pirmininkas.
Mokiniai: Osvaldas Balakauskas, Igoris Belza, Igoris Šamo.
Katilių apylinkė

Istorija

Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Griškabūdžio apylinkės ir Lukšių apylinkės.