google/wiki40b huggingface dataset:
Henrikas Čerapas

Henrikas Čerapas (g. 1952 m. sausio 13 d. Papilėje, Akmenės raj.) – Lietuvos tapytojas neoekspresionistas, grupės „Angis“ narys ir Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Biografija

Gimė 1952 m. sausio 13 d. Papilėje.
1974–1978 m. mokėsi Kauno Stepo Žuko taikomosios dailės technikume, 1980–1987 m. studijavo Lietuvos dailės institute.
Nuo 1995 m. iki 2017 m. buvo Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas, nuo 2013 m. profesorius.

Kūryba

Surengė individualių parodų Lietuvoje, dalyvavo parodose užsienyje. Jo kūriniai kolorito, tapysenos požiūriu išsiskiria iš lietuvių neoekspresionistinės tapybos. Jis plėtoja prislopinto kolorito vyraujančių žemės spalvų monochrominę tapybą. Paveikslų motyvai – geležinkelis, dirvonai, natiurmortų fragmentai – abstrahuojami iki pagrindinių struktūrų ženkliško pavidalo, potėpis kinta nuo įmantraus ornamentinio iki ekspresyvaus ar faktūriško.
Nuo 1990 m. tapo ant lentų, durų, atsirado paveikslo, kaip objekto, aspektas, nuo 1995–1997 m. kuria trimatę grubiai aptašytų formų medžio plastiką, kurią vėliau aptapo (paroda „Tapyba kaip skulptūra“, 1996 m.). Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis M. K. Čiurlionio dailės muziejus, MO muziejus Vilniuje.
Tomas Dombrauskis

Klubinė karjera

Karjerą kaip profesionalas pradėjo 2015 m., kai FK Utenis pateko į A lygą. Po 2016-ųjų Utenos „Utenyje“ jis jau buvo nusprendęs baigti karjerą.
2017 m. žaidė Pirmoje lygoje už FC Džiugas Telšiai. 
2018 m. perėjo į FK Palanga. Šiame sezone dvidešimt kartų žaidė A lygos rungtynėse ir pasižymėjo keturiais įvarčiais.
2019 m. pirmoje pusėje atstovavo FK Palanga. Pelnė vieną įvartį A lygos rungtynėse.
2019 m. liepos 4 d. oficialiai pranešta, kad futbolininkas keliasi į FK Riteriai. Jo debiutas įvyko Europos lygos turnyro atrankoje rungtynėse prieš Klaksvikar ÍF.

Karjera rinktinėse

Visas Lietuvos jaunių ir jaunimo rinktines perėjęs futbolininkas.
Puodžiūnai (Vilnius)

Aplinkinės gyvenvietės

Garniškės – 2 km
Plytinė – 1 kmEitminiškės – 1,5 kmSirvydiškės – 0,5 kmAliniškės – 2 km
Ingrid Thulin

Biografija

Prieš baigdama aktorystės mokyklą Stokholmo dramos teatro mokykloje, Tulin mokėsi baleto. 5 dešimtmetyje ji daugiausia vaidino teatre.
Aktorė geriausiai žinoma iš bendradarbiavimo su garsiu švedų režisieriumi Ingmar Bergman, kurio filmuose 1957–1983 m. ji pasirodė net 9 kartus. Taip pat ji filmavosi pas tokius režisierius kaip Tinto Brass, Luchino Visconti ir Mauro Bolognini.
1980 m. buvo Berlyno kino festivalio žiuri nare.

Asmeninis gyvenimas

1952–1955 m. buvo ištekėjusi už aktoriaus ir režisieriaus Claes Sylwander.
1959–1989 m. buvo ištekėjusi už Harry Schein, Švedijos kino instituto įkūrėjo, nors tuo laikotarpiu daug metų gyveno atskirai. 7 dešimtmetyje ji įsikūrė Italijoje, iš kurios į gimtinę grįžo dėl ligos.
Tirpi kava

Tirpi kava – nealkoholinis gėrimas, gaunamas iš kavos ekstrakto.
Šis gėrimas daugiau naudojamas, kaip pigus, greitai pagaminamas tradicinės kavos pakaitalas. Dažnai tokia kava reklamuojama, kaip „natūrali“, tačiau nei skoniu bei kvapu neprilygsta iš kavos pupelių gaminamai kavai. Miltelių kokybė priklauso nuo kavos, iš kurios gaminamas ekstraktas, rūšies.

Gamyba

Įvairių technologinių procesų pagalba kava suliesinama ir tampa milteliais ar granulėmis. Ją sumaišius su karštu vandeniu gaunamas gėrimas, pagal skonį artimas natūraliai kavai. Kai kuriose tirpios kavos rūšyse be savos dehidratacijos dar vykdoma ir dekavanizacija – sumažinamas kofeino kiekis.
Taip pat žinoma, kad yra mažiausiai viena kavos rūšis, kuri parduodama kaip koncentruotas tirpalas.

Pranašumai

Tirpi kava pranašesnė už natūralią, tuo, jog ji daug paprasčiau ir greičiau ruošiama, taip pat dėl jos ilgo saugojimo laiko (dėl garavimo natūrali kava greitai praranda aromatą).

Trūkumai

Žymiai silpnesnis, negu natūralios kavos aromatas. Paskutiniu metu ypatingai brangių rūšių kavos gamintojai kovoja su tuo, pridėdami dirbtinį ar natūralų kavos sviestą.
Tirpios kavos, ypač pigių rūšių, skonis žymiai skiriasi nuo natūralios.
Milteliai sugeria drėgmę ir pašalinius kvapus, nuo to pablogėja gėrimo skonis, todėl tirpi kava turi būti laikoma sandariai uždengta.

Vartojimas

Sausos kavos paprastai imama 40-60 g (6-8 arbatiniai arba 2-3 valgomieji šaukštai) vienam litrui vandens, t. y. kava sudaro 4-6 % vandens. Galima įdėti druskos, tačiau ne daugiau kaip porą kristalėlių į litrą vandens ir tik į tą kavą, kuri geriama su pienu arba grietinėle – į juodą tirpią kavą jos visai nededama.
Gėrimo savybės priklauso nuo virimo būdo, kurių yra labai daug. Ilgai arba keletą kartų virusi kava skaidosi ir išskiria kofeiną, taniną, dažančias medžiagas, netenka kvapo, pablogėja jos skonis. Nerekomenduojama gerti tokios kavos, nes ji gadina apetitą, žaloja sveikatą.
Džohoras

Iki sultonato

Džohoras nuo seno buvo malajų istorinėse žemėse, ir buvo vadinamas žemės kraštu, Ujung Tanah. Greičiausiai jau pirmaisiais mūsų eros amžiais didesnių upių žiotyse čia įsikūrė prekybiniai uostai (tokie, kaip Muaras), dalyvavę transmalakinėje prekyboje.
I tūkstantmečio II pusėje čia hegemoniją įgijo malajų valstybė Šrividžaja, XIV a. ją pakeitė javiečių imperija Madžapahitas.
XV a. princui Paramešvarai įkūrus Melaką, Malakos pusiasalį valdė Melakos sultonatas.
Nick Mason

Pink Floyd

Nick’as Mason’as yra vienintelis Pink Floyd narys grojęs nuo pat jos susikūrimo 1965 m. Jis grojo kiekviename Pink Floyd albume nuo 1967 m., nors vėliau buvo pripažinta, kad jo įnašas į albumą „A Momentary Lapse Of Reason“ buvo labai minimalus.
Nepaisant konfliktų dėl Pink Floyd nuosavybės, Roger'is Waters'as ir Nick’as Mason’as dabar sutaria gerai. Nick’as prisijungė prie Roger’io 2002 m. pasaulinio turo, kad pagrotų būgnais Pink Floyd „Set the Controls for the Heart of the Sun“ dainą. Jis taip pat groja būgnais Roger’io 2006 m. Europos ture.
2005 m. liepą Nick’as prisijungė prie David'o Gilmour'o, Richard'o Wright'o ir R. Waters’o, kad pagrotų Live8 koncerte po 24 metų pertraukos. Be to, 2006 m. gegužė 31 d. Nick’as prisijungė prie David’o Gilmour’o ir Richard’o Wright’o „biso“ per Gilmour’o šou Karališkoje Alberto halėje, Londone,
Nick’as Mason’as laikomas jungtimi tarp Gilmour’o ir Waters’o, manoma, kad jis gali pradėti rengti Pink Floyd paskutinį turą.

Kiti darbai

Nick’as padarė nemažai darbų su kitais žmonėmis, labiausiai kaip Steve Hillage, Robert Wyatt, Michael Mantler būgnininkas ir The Damned prodiuseris.
Nick’o Mason’o knyga, „Inside Out: A Personal History of Pink Floyd“, buvo išleista Jungtinėje Karalystėje 2004 m. spalį. Pats Nick’as Mason’as sutinka, kad knygoje pateikiamas subjektyvus įvykių vertinimas, tačiau ši knyga atnešė labai reikalingą humoristišką požiūrį į grupę.
Benderai

Istorija

Gyvenvietė šioje vietoje buvo II a. pr. m. e. Seniausi archeologiniai radiniai siekia III a. pr. m. e.
Vietovė XV a. priklausė Moldavijos kunigaikštystei (Tigina vietovardis minimas Aleksandro Gerojo raštuose). XVI a. pradžioje čia tvirtovę įkūrė Steponas III Didysis (Ştefan cel Mare), bet 1538 m. miestą jau buvo užgrobęs Osmanų imperijos sultonas Suleimanas I (jis miestui suteikė Bender vardą). Toliau miestą, kaip stiprią tvirtovę kovoje su Rusijos imperija, statė turkai. 1713 m. mieste vyko mūšis tarp Švedijos karaliaus Karolio XIII su kazokų lyderiu Ivanu Mazepa vienoje pusėje ir turkų kitoje pusėje. Po Rusų-turkų karo miestas priklausė Rusijai nuo 1812 m. iki 1918 m.
Padniestrės konflikto metu 1990–1992 mieste vyko smarkūs susirėmimai, ir dabar miestas priklauso nepripažintai Padniestrės respublikai.

Pramonė

Miestas – medžio, vaisių apdirbimo, tabako, tekstilės pramonės, avalynės, elektrinių prietaisų gamybos centras.
Antanas Laukaitis (1926)

Biografija

Leipalingyje jo tėvai turėjo privačią vaistinę. 1938 m. mirus tėvui, Antanas su motina ir seserimi persikėlė gyventi į Kauną. 1942 m. suimtas ir išvežtas darbams į Vokietiją. 1943 m. baigė Kauno 4-ąją gimnaziją. 1946–1949 m. tarnavo JAV kariuomenėje Vokietijoje, dirbo Niurnberge inžinerijos kuopoje, kuri statė kartuves, kuriose buvo vykdomi mirties nuosprendžiai Antrojo pasaulinio karo nusikaltėliams. Bendradarbiavo laikraščiuose „Mintis“, „Mūsų kelias“.
1949 m. atvyko į Australiją. Dirbo imigrantams privalomus darbus vakarinės šalies dalies dykumose, kur su likimo broliais tiesė vandentiekį. 1951 m. pasitaikė proga apsilankyti Sidnėjuje, kur ir pasiliko. Dirbo gumos ir stiklo fabrikuose, 1970 m. baigė pašto mokyklą. 25 metus dirbo Sidnėjaus pašte, dalį iš jų – skyriaus vedėju. 
1953–1973 m. laikraščių „Australijos lietuvis“ ir „Mūsų pastogė“ sporto skyriaus vedėjas, nuo 1952 m. JAV lietuvių dienraščio „Draugas“ ir savaitraščio „Dirva“ korespondentas Australijoje. Kaip sporto žurnalistas dalyvavo penkiose olimpinėse žaidynėse, pradedant 1972 m. Miuncheno olimpiada. Nuo 1952 m. JAV lietuvių žurnalistų sąjungos, nuo 1955 m. Australijos žurnalistų sąjungos narys. 1962–1967 m. Sidnėjaus kultūros klubo „Plunksnos“ pirmininkas. Sporto klubo „Kovas“ Sidnėjuje vienas steigėjų, Australijos lietuvių fizinio auklėjimo sąjungos valdybos vienas pirmininkų. 2000 m. oficialus Lietuvos tautinio olimpinio komiteto atstovas Sidnėjaus olimpinėse žaidynėse.  Palaidotas Sidnėjuje.
Raketinis tankas

Raketinis tankas (rus. ракетный танк ; angl. missile tank) – tankas, kurio pagrindinis ginklas yra raketų leistuvas. Raketiniams tankams tradiciškai priskiriamos kovos mašinos, kurios šarvuotos kaip tipiniai to laikotarpio tankai. Ne viena valstybė eksperimentavo ir kūrė raketinių tankų prototipus. Pvz., Tarybų Sąjunga, kai TSKP generalinis sekretorius buvo Nikita Chruščiovas, vykdė keletą raketinių tankų projektų, pvz., Objekto 287 ir Objekto 775. 1968 m. į TSRS armijos ginkluotę buvo priimtas raketinis tankų naikintuvas (rus. ракетный истребитель танков) IT-1 (rus. ИТ-1), pagamintas tanko T-62 bazėje. Tiesa, ši mašina nebuvo tikras raketinis tankas, nes neturėjo priešpėstinių raketinių šaudmenų, jais buvo ginkluotos ne tankų divizijos, bet atskirieji tankų naikintuvų batalionai motošaulių divizijose. Toks raketinis tankas funkciniu požiūriu buvo artimesnis šiuolaikinei Rusijos prieštankinių raketų savaeigei Chrizantema. Jau 8-to dešimtmečio pradžioje IT-1 buvo išbrauktas iš ginkluotės. Panašus raketinis tankas buvo kuriamas Vakarų Vokietijoje.
XX a. 4-tą dešimtmetį TSRS bandė raketinį tanką RBT-5 (rus. РБТ-5), kurio pagrindinis ginklas buvo bokštelio raketinė turelė su dviem 250 kg masės nevaldomomis raketomis TT, vadintomis tankinėmis torpedomis (rus. танковые торпеды).
Kartais raketiniais tankais vadina įprastinius tankus, kurie gali ne tik sviediniais šaudyti iš tanko patrankos, bet ir leisti prieštankines valdomąsias raketas. Tokie tankai buvo JAV ir Vokietijos prototipinis tankas MBT-70, iš ginkluotės išbrauktas amerikiečių M551 Sheridan, prancūzų AMX-13, taip pat tarybiniai, rusiški ir ukrainietiški tankai T-64, T-72, T-80, T-84 ir T-90. Kai kurie tankai T-55, dabar naudojami Peru armijoje, ant bokštelių turi stovus su raketų leistuvais.
Lenkiškas inžinerinis tarybinio tanko T-55А variantas buvo ginkluotas raketomis PW-LWD. Tačiau šis tankas nebuvo tikras kovinis raketinis tankas.
Kusko departamentas

Istorija

Departamento teritorija gyvenama daugiau nei 3000 metų. Čia ilgą laiką buvo Vario bei Tihuanako kultūrų valdoma teritorija. XIII a. aplink Kusko miestą ėmėsi formuotis inkų karalystė. Ji sparčiai plėtėsi ir XV a. vid. tapo galinga Inkų imperija. Kuskas buvo šios imperijos sostinė, o aplink jį pastatyta daug tvirtovių, šventyklų ir miestų. XVI a. ispanams užkariavus Peru, Kusko apylinkėse ilgiausiai gyvavo inkų pasipriešinimas. Iki šių dienų Kusko departamentas yra svarbiausias kultūrinis šiuolaikinių inkų (kečujų) centras.

Geografija

Pietinę ir vakarinę departamento pusę užima Andų kalnai ir plokščiakalniai (vadinamasis Altiplanas). Svarbiausios viršukalnės yra Ausangatė (6384 m), Salkantajus (6271 m), Kolpa Ananta (6110 m), Čumpė (6106 m), Alkamarinajokas (6102 m), Saksarajokas (5918 m), Veronika (5682 m). Šios viršukalnės yra dviejose Andų kalnų grandinėse – Vilkabambos Kordiljeroje ir Vilkajotos Kordiljeroje. Kalnus raižo siauri, bet derlingi upių slėniai iš kurių svarbiausias – Šventasis inkų slėnis aplink Urubambos upę. Aukštikalnėms būdinga skurdi pusdykumių augalija – sausi krūmokšniai, kaktusų sąžalynai, kupstiniai žolynai. Slėniuose augalija vešlesnė, upių pakrantėse auga medžiai.
Kusko departamento šiaurėje ir rytuose paviršius palaipsniui leidžiasi į Amazonės žemumą. Rytiniams Andų šlaitams būdinga Jungaso gamtinė sritis – drėgmėje skendintys rūko miškai, krioklių, upokšnių gausa. Ties rytine departamento riba kalnai baigiasi ir pasideda plyna lyguma, apaugusi Amazonijos džiunglėmis.
Departamento teritorijoje yra Amazonės baseino upių aukštupiai: čia prasideda vienas svarbiausių Apurimako intakų – Urubamba, taip pat Šv. Tomo upė. Kita svarbi čia prasidedanti upė, Madre de Diosas, savo vandenis neša į Beni (didžiausio Amazonės intako Madeiros ištaka). Aukštikalnėse telkšo keletas didesnių lagūnų – Sibinakočia, Langilajas, Pomakančis ir kt.
Būdingas aukštikalnių klimatas su karštomis dienomis, šaltomis naktimis ir mažu kritulių kiekiu. Vidutinė metinė oro temperatūra 10-15 °C. Lietingasis laikotarpis tęsiasi nuo gruodžio iki kovo. Kuske per metus iškrenta ~700 mm kritulių. Einant į rytus temperatūros aukštėja, kritulių kiekis gerokai didesnis.
Svarbiausios saugomos teritorijos – Otiši nacionalinis parkas ir Manu nacionalinis parkas.
Išspaudų vynas

Išspaudų vynas (angl. pomace wine, piquette) – menkavertis vynas, gaminamas iš vynuogių išspaudų.
Prancūzijoje jis vadinamas Piquette, Ispanijoje – Aguachirle, Portugalijoje – água - pé, Italijoje – Vino piccolo, Graspia arba Acquatico, Vokietijoje ir Austrijoje – Tresterwein arba Haustrunk. Vokiškas pavadinimas Haustrunk namų gėrimas rodo senovinį vyndarių paprotį gerą vyną parduoti už pinigus, o sau pasilikti kad ir prastesnį, bet pigesnį išspaudų vyną.

Gamyba

Vynuogių išspaudos užpilamos vandeniu ar šviežiai išspaustomis vynuogių sultimis, kurį laiką pamirkomos, joms leidžiama pradėti rūgti. Tada vėl spaudžiamos. Jei išspaudose maža cukrų, cukraus įdedama papildomai.
Dėl mažo etanolio kiekio toks vynas ilgai neišsilaiko, todėl paprastai distiliuojamas į išspaudų brendžius.

Vartojimas

Iš tokių raugintų „išspaudų sulčių“, gaunamas vynas, kuris budavo geriamas antikos laikais ir viduramžiais. Dabar kaip gėrimas jis retas.
Šaulys (1976 filmas)

Turinys

Legendinis Laukinių Vakarų šaulys J.B. Buksas atvyksta į Karson Sitį, kur iš gydytojo sužino sergąs vėžiu. Norėdamas ramiai praleisti likusias jam dienas, Buksas apsistoja Bond Rodžers ir jos sūnaus namuose, tačiau, paaiškėjus jo tapatybei, vis daugiau žmonių nori, kad jis išvyktų. Kol Buksas tikina visus tiesiog norintis ramiai numirti, žmonės iš jo praeities nusprendžia pagreitinti šį procesą...
Liuksemburgo ekonomika

Eksportas

Plieno eksportas sudaro ketvirtadalį Liuksemburgo eksporto. 'Arcelor' grupė pagamina 90 % viso Liuksemburgo plieno produkcijos. Nepaisant didelio ėjimo iš darbo aštuntajame dešimtmetyje, 'Arcelor' išlieka didžiausiu darbdaviu šalyje. 'Arcelor' yra didžiausias pasaulyje plokščiojo anglinio plieno bei ilgojo anglinio plieno gamintojas bei yra tarp lyderių nerūdijančio plieno gamyboje ir yra tarp didžiausių firmų Europoje pagal platinimą, transformavimą bei prekybą. Iš Liuksemburgo yra kontroliuojami 'Astra' palydovai.

Pramonė

Nuo Antrojo pasaulinio karo pabaigos didelės pastangos buvo įdėtos stengiantis atnešti įvairovę į buvusią monolitinę pramonę. Aliuminio, stiklo, cemento, padangų, magnetinių juostelių ir kompiuterių gamintojai įkūrė gamyklas, buvo įrengtos 'Esch - surgre' ir 'Rosport' užtvankos. Liuksemburge antra pagal dydį Europoje siurblinė pagamina daug hidroenergijos.

Paslaugos

Mokesčių nuolaidos, pagalba imant paskolas ir kitos nuolaidos yra siūlomos kompanijoms ketinančioms įkurti savo gamyklas Didžiojoje Hercogystėje. Vis dėlto, nepaisant šių pastangų Liuksemburgo pramonės darbas ženkliai krenta, žymėdamas perėjimą į paslaugų sferą.

Finansai

Liuksemburgas vaidina didelį vaidmenį kaip garsus tarptautinis finansinis centras. Daug bankų ir svarbių investuotojų investicijų atėjo į sostinę, po 1929 metais priimtų ekonominių įstatymų, tenkinančių bankus bei Holdingo kompanijas.
Liuksemburge yra priskaičiuojama daugiau kaip 14000 holdingo kompanijų, apie 1300 investicinių fondų ir 220 bankų, kurie sudaro didžiausią bankininkystės koncentraciją visoje Europos Bendrijoje.
Liuksemburgas, patvirtindamas savo kaip svarbaus Euro ryšių centras, ateityje turėtų pritraukti vis daugiau Europos investicinių fondų.

Integracijos į ES pradžia

Ekonomikos struktūra ir geografinė padėtis neišvengiamai paskatino Liuksemburgą bendradarbiauti su kitomis valstybėmis. Nuo 1921 metų su Belgija, o nuo antrojo Pasaulinio karo su Belgija ir Nyderlandai sukuriant Beniliuksą, ekonominę sąjungą kuri buvo pirmasis žingsnis link Europos Sąjungos.
Julijus Martovas

Biografija

Julijus Cederbaumas gimė Turkijoje 1873 m. pasiturinčių žydų šeimoje. 1891 m. studijuodamas Petrapilyje įsijungė į socialdemokratų veiklą, už tai 1892 m. iš Petrapilio ištremtas į Vilnių. Iki 1895 m. dirbo Vilniaus Lietuvos socialdemokratų grupėje, bendradarbiavo su Andriumi Domaševičium ir Alfonsu Moravskiu bei kitais lietuvių darbininkų vadovais.
1895 m. Petrapilyje įsteigė pogrindinę organizaciją „Kovos sąjunga darbininkų klasei išvaduoti“ vadovas. Policijai susekus šią organizaciją, 1896–1899 m. ištremtas į Sibirą, Turuchanską. Ten įstojo į RSDDP.
1901 m. gyveno emigracijoje užsienyje, buvo vienas iš laikraščių „Iskra“ ir „Zaria“ steigėjų bei redaktorių. 1903 m. II RSDDP suvažiavime pasisakė prieš V. Uljanovo radikalųjį bolševizmą. 1906 m. ištremtas į užsienį, Paryžiuje ir Londone leido laikraščius „Socialdemokrat“, „Golos socialdemokrata“, „Luč“. Bendradarbiavo su Georgijum Plechanovu, Iraklijum Cereteliu ir kitais reformistinio sparno Rusijos socialdemokratais.
Apibendrindamas 1905–1907 m. revoliucijos išvadas, siūlė sukurti platų profsąjungų tinklą, steigti kooperatyvus, kaimų ir gyvenviečių tarybas, savivaldybes.
1917 m. grįžo į Rusiją, vadovavo menševikų opozicijai Rusijos Stegiamajame susirinkime. 1920 m., nusivylęs Rusijos socialdemokratų bolševikų politika, vėl išvyko, įsteigė teorinį žurnalą „Socialističeskij vestnik“, dalyvavo steigiant Vienos Internacionalą.
Žemaičių balsas (savaitraštis)

Žemaičių balsas – tautiškos minties savaitraštis, leistas nuo 1931 m. sausio mėn. iki 1932 m. vasario mėn. Telšiuose, Mažoji Kalno g. 2.

Istorija

Leido Lietuvių tautininkų sąjungos Telšių apskrities komitetas. Spausdino M. Kuktos spaustuvė Kaune. Išėjo 58 numeriai.
Redagavo M. Norkus, Pranas Genys, Antanas Skripkauskas.
Arvydas Stašaitis

Arvydas Stašaitis (g. 1954 m. gruodžio 14 d.) – skandalingai pagarsėjęs lietuvių verslininkas.
Arvydas Stašaitis baigė Kūno kultūros institutą Kaune. Dirbo Sporto komitete sporto organizatoriumi, taip pat gelbėtoju, treneriu, prekybos srityje (vaisių ir daržovių bazėje).
Ėmėsi auginti nutrijas, lapes, audines, pardavinėjo kailio kepures ir kailinius Rusijoje.
Užsiėmė kompiuterių importu, Hamburge su partneriu iš Taivano įkūrė bendrą įmonę; per 2 m. tapo milijonieriumi.
Buvo išrinktas Lietuvos verslininkų sąjungos pirmininku.
Stašaičiui buvo iškelta byla dėl stambaus masto turto grobstymo, apie 5 metus buvo kalinamas neteisėtai; kalėjime ėmėsi teologijos, filosofijos, ekonomikos, kalbotyros studijų. A. Stašaitis yra neteistas.
2002 m. Europos žmogaus teisių teismas A. Stašaičiui priteisė piniginę kompensaciją (apie 100 000 litų) už jo laisvės ribojimą, kalinant be teismo sankcijos (nepagrįstai pratęsiant kardomąjį kalinimą).
Stašaitis vedęs (du kartus), turi du sūnus (sūnus Martynas gyvena JAV) ir vieną dukrą.
Skirmantė Griciūnienė

Biografija

2002 m. baigė Šiaulių universitetą, mokytoja, 2004 m. ten pat – švietimo vadybą ir andragogiką, edukologijos magistras .
Biržų Vlado Jakubėno muzikos mokyklos mokytoja, Biržų kultūros centro koncertmeisterė.
Partijos Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis narė. Nuo 2011 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Linas, duktė Gabrielė.
Stepono Batoro vandens kelias

Stepono Batoro vandens kelias (lenk. Szlak Batorego) – kelias pradėtas naudoti XVI a. pabaigoje ir pavadintas karaliaus Stepono Batoro vardu. Kelias prasideda Vyslos upėje Varšuvos mieste. Toliau eina per Zegžinskių ežerą ir Serocko miestą, toliau Narevo upe pro Pultusko, Ostrolenkos, Lomžos, Viznos miestus, toliau Bebro upe pro Goniondzo miestą, toliau Augustavo kanalu pro Augustavo miestą ir tada pasiekia Nemuną. Kelias buvo intensyviai naudojamas iki geležinkelių atsiradimo XIX a. Šiais laikais siekiant pritraukti daugiau turistų bandoma atgaivinti šį vandens kelią.
Baltic Beverages Holding

Baltic Beverages Holding (BBH) – alaus gamintoja, priklausanti „Carlsberg“ įmonei. BBH yra stambi aludarė Rusijoje, Ukrainoje ir Baltijos Šalyse. Ši bendrovė šiuo metu valdo 19 alaus daryklų, iš kurių dešimt yra įsikūrusios Rusijoje, keturios Baltijos šalyse, trys Ukrainoje ir viena Kazakstane bei Uzbekistane. Iš visų paminėtų alaus daryklų didžiausia yra „Baltika“. BBH priklausanti „Baltika“ vertinama kaip stambiausia alaus gamintoja ir pardavėja Rusijoje ir antra – Europoje. Lietuvos alaus rinkos lyderė UAB „Švyturys-Utenos alus“, irgi yra valdoma Skandinavijos koncerno „Baltic Beverages Holding“.

Istorija

„Baltic Beverages Holding“ buvo įkurtas 1990 m. dviejų skandinavų alaus daryklų – suomių „Oy Hartwall Ab“ ir švedų „Pripps“. 1994 m. Panevėžio „Kalnapilis“ prisijungė prie šios tarptautinės alaus kompanijos. BBH įsigijo 86% Lietuvos alaus daryklos akcinio kapitalo. 1998 m. BBH investavo į UAB „Utenos alus“.
1997 m. Danijos alaus koncernas „Carlsberg“ per BBH nusipirko „Utenos alų“. 1999 m. „Carlsberg“ įsigijo 95% AB „Švyturys“ akcijų. „Carlsberg“ apjungė „Švyturį“ ir „Utenos alų“, įkurdamas naują kompaniją „Švyturys-Utenos alus“.
2001 m. BBH buvo įpareigotas Konkurencijos Tarybos parduoti valdomą alaus daryklą „Kalnapilis“, kurį įsigijo „The Danish Brewery Group“ (DBG; 2005 m. pakeitusi pavadinimą į „Royal Unibrew“). Nuo 1999 m. „Vilniaus Taurą“ valdo taip pat DBG. 2001 m. jis apjungė abi savo alaus daryklas ir pervadino „Kalnapilio-Tauro grupė“ 
Nuo 2002 m. iki 2008 m. „Carlsberg“ kartu su „Scottish & Newcastle“ valdė „Baltic Beverages holdingo“ bendroves.
2008 m. Didžiausia britų aludarė „Scottish & Newcastle“ priėmė Danijos „Carlsberg“ ir Nyderlandų „Heineken“ perėmimo pasiūlymą įsigyti škotų bendrovę už 7,8 mlrd. GBP ($15,4 mlrd. USD). Šis sandoris reiškia, kad škotų dalis „Baltic Beverages Holding“ kontroliuojančiojoje bendrovėje, kuri valdo „Švyturį-Utenos alų“, kitas alaus daryklas Baltijos šalyse ir NVS, taip pat atiteks „Carlsberg“.
Ausiutiškių konglomeratas

Ausiutiškių konglomeratas – valstybės saugomas gamtos paveldo objektas, esantis ties Ausiutiškių vienkiemiu, kairiajame Neries krante, prie pat upės vagos. Konglomerato aukštis – 2,10 m, ilgis – 5,55 m, plotis – 3,20 m, didžiausia horizontali apimtis – 12,80 m. Gerai matomas vis dar išlikęs pirminis sucementuotų nuogulų sluoksniuotumas.
Šioje vietoje Neries šlaito aukštis yra per 50 metrų. Atidžiau patyrinėjus šlaitus, tai vienur, tai kitur galima aptikti ir daugiau konglomeratų darinių, tiesa, mažesnių. Todėl manoma, jog tikroji konglomeratų augavietė buvo maždaug 12-15 m aukštyje, matuojant nuo upės vandens lygio. Vadinasi, kažkada tokiame aukštyje šlaituose buvo požeminio vandens šaltinių išsikrovimo vietos, kuriose ir formavosi ši geologinė įdomybė.
Degučiai (Šilutė)

Architektūra

Kaime yra liaudies architektūros formų medinė trikampio plano Degučių Šv. Vincento Ferero bažnyčia, pastatyta 1757 m., daug kartų remontuota – vienintelė tokio plano bažnyčia Lietuvoje. Viduje – trys drožinėti XVIII a. vietos meistrų altoriai su tapytais paveikslais, skulptūros. Šventoriuje – XVIII a. medinė stulpinės konstrukcijos varpinė su kalinėtu kryžiumi, XIX a. Nukryžiuotojo skulptūra.