google/wiki40b huggingface dataset:
Nalšėnai

Geografija

Nėra prieita prie vieningos nuomonės ir dėl genties gyvenamos teritorijos, nors anot vienų tyrinėtojų, Nalšėnų žemė buvusi dabartinės Lietuvos rytuose, Žeimenos upės baseine ir dabartinės Baltarusijos šiaurės vakaruose – Nalšios žemėje, o pietuose iš dalies apie Neries upės vidurupį į rytus nuo Nemenčinės. Šiuo metu Lietuvoje tai būtų Švenčionų, Ignalinos rajonų savivaldybės, bei Vilniaus rajono savivaldybės šiaurės rytų dalis. Baltarusijoje – Breslaujos rajonas, Medilo ir Pastovių rajonų vakarinės dalys. Kiti istorikai nalšėnų, Nalšios žemei priskiria kur kas didesnę teritoriją, kuri apima ir Utenos, Molėtų, vakarinę Anykščių, pietinę Zarasų rajonų savivaldybių dalis ir galimas dalykas kad galėjo gyventi iki Šventosios upės vidurupio vakaruose.
Nalšėnų kaimynais šiaurėje buvo sėliai, šiaurės rytuose - latgaliai, rytuose – rytų slavų gentis krivičiai, pietuose ir pietvakaruose - aukštaičiai, vakaruose - Deltuvos žemė.

Istorija

Senovėje apgyvendinta nalšėnų teritorija patenka į archeologinės Rytų Lietuvos pilkapių kultūros dalį, kuriai taip pat priskiriama ir aukštaičių gentis. Per Nalšią Livonijos ordino kalavijuočiai rengdavo karo žygius į Lietuvą, matyt dalį žygių surengdavo iš Diunaburgo pilies. 
Tu laikų nežinomas liudininkas apie Mindaugo vainikavimą Lietuvos karaliumi rašė taip: 
„Rytuose Žemaitija ribojasi su gretima Rusijai žeme Lietuva. Jos pirmasis karalius Mindaugas buvo pakrikštytas, ir aš dalyvavau jo karūnavime, kai jis priėmė savo karališkąją valdžią iš Romos popiežiaus ir paliko ją savo palikuonims, kad jie rūpestingai ją saugotų. Minėtieji lietuviai (matyt, turėta mintyje Lietuvos žemės gyventojai), jotvingiai ir nalšėnai yra lengvai pakrikštijami, kadangi nuo pat vystyklų yra auklėjami krikščionių auklių. Taigi galėsime tarp jų saugiau būti“ - pasaulio aprašymo pradžia, 1255-1260.

Palikimas

Tariamos buvusios nalšėnų genties teritorijoje yra išplitusios lietuvių kalbos rytų aukštaičių patarmei priskiriamos vilniškių arba cieksų bei uteniškių šnektos.
3 tūkstantmetis pr. m. e.

Trečiasis tūkstantmetis prieš mūsų erą prasidėjo 3000-aisiais pr. m. e. ir baigėsi 2001-aisiais metais pr. m. e.

Apžvalga

Šiuo laikotarpiu po pasaulį plito bronzos amžius. Bronzos atradimas lėmė žemdirbystės, ginkluotės vystymąsi. Toliau vystėsi raštas, kultūrinis, ekonominis žmonių gyvenimas. Valstybių valdovai įgijo daugiau galių, įsigalėjo absoliutizmas, imperializmas, pradėti statyti grandioziniai monumentinės architektūros pastatai (piramidės, zikuratai, akmenų ratai).
Mesopotamijoje vyko miestų-valstybių karai, kol Sargonas apjungė visą regioną į Akado imperiją. Senojoje Egipto karalystėje buvo statomos piramidės, o faraonai laikė įvedę savęs, kaip dievų, kultą. Europoje, kur tuo metu vis daugiausia vyravo neolitinės kultūros, statyti grandioziniai megalitinės architektūros statiniai. Tūkstantmečio pabaigoje Egipte įvyko pirma, istorijoje žinoma revoliucija. Šumere susidarė stabili valstybė, tačiau ją vėliau nuniokojo amoritų antpuoliai.

Kiti laikotarpiai

Tūkstantmečiai: 4 tūkstantmetis pr. m. e. – 3 tūkstantmetis pr. m. e. – 2 tūkstantmetis pr. m. e.
Šimtmečiai: XXI amžius pr. m. e. – XXII amžius pr. m. e. – XXIII amžius pr. m. e. – XXIV amžius pr. m. e. – XXV amžius pr. m. e. – XXVI amžius pr. m. e. – XXVII amžius pr. m. e. – XXVIII amžius pr. m. e. – XXIX amžius pr. m. e. – XXX amžius pr. m. e.
Jazajevka

Lietuviai

1948 m. birželio mėn. į Jazajevką (tuomet Kazačinskojės rajonas) iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremta apie 60 lietuvių šeimų ir 10 pavienių asmenų; vėliau dar 7 šeimos atkeltos iš gretimų gyvenviečių, atvyko 17 lietuvių – buvusių politinių kalinių, atlikusių bausmes lageriuose; 10 šeimų buvo perkeltos kitur. Tremtiniai kirto mišką, į kirtavietes kasdien eidavo 8–10 km, krovė rąstus, rišo sielius, plukdė juos Jenisiejumi iki Igarkos, statė pabėgių gamyklą, joje dirbo, prižiūrėjo arklius. Badavo, daug žmonių miško darbuose prarado sveikatą; 20-25 žmonės mirė ar žuvo. 1956–1958 m. dauguma lietuvių grįžo į Lietuvą (ne visiems leista čia apsigyventi). 1989–1991 m. kai kurių palaikai parvežti į Lietuvą.
Petras Ilgūnas (1931)

Petras Ilgūnas (1931 m. gegužės 13 d. Kaunas – 1994 m. gegužės 21 d. Vilnius) – Lietuvos grafikas.

Biografija

1958 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojai Antanas Kučas, Vytautas Jurkūnas. 1956–1961 m. Lietuvos akademinio dramos teatro, Lietuvos operos ir baleto teatro dailininkas grimuotojas. 1961–1994 m. Vilniaus Mikalojaus Konstantino Čiurlionio vidurinės meno mokyklos-internato (1960–1965 m. Vilniaus vidurinė meno mokykla – internatas) dėstytojas.

Kūryba

Daugiausia kūrė spalvoto ir nespalvoto linoraižinio bei kartono raižinio, oforto technika. Kūriniai aiškios, harmoningos kompozicijos, santūrių spalvų, geometrizuotos formos derinamos su laisvesnėmis, ekspresyvesnio štricho. Kai kurie raižiniai pasižymi liaudies grafikai būdingu dekoratyvumu, ornamentiškumu, plokštumine kompozicija. Sukūrė daug Lietuvos gamtos peizažų, senojo ir naujojo Vilniaus vaizdų (estampų ciklai „Istorinės Lietuvos vietos“ 1958 m., „Rusnė“ 1968 m., „Naujasis Vilnius“ 1973–1976 m., „Senasis Vilnius“ 1980 m., apie 30 ekslibrisų (J. Adomonio, R. Minderio, E. Balsio ir kt., daugiausia linoraižinio ir oforto technika), kostiumų eskizus A. Ponkielio operai „Raudonkepuraitė“ 1958 m., kostiumų eskizus ir dekoracijas A. Klenickio baletui „Beširdis“ 1969 m., abu Lietuvos operos ir baleto teatre). Nuo 1958 m. dalyvavo dailės parodose Lietuvoje ir užsienyje, individuali paroda surengta Vilniuje 1981 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus: „Milžinai mieste“ (1963), „Būsimas tiltas per Nerį“ (1963), „Miesto jaunystė“ (1963), ciklas „Darbščioji Lietuva“ (1965), triptikas „Žemdirbiai“ (1966) ir kt.
Beta amanitinas

Beta amanitinas, kitaip β amanitinas - ciklinis peptidas iš aštuonių aminorūgščių iš amatoksinų grupės. Šio toksino turi musmirės Amanita, pvz., žalsvoji musmirė (Amanita phalloides), smailiakepurė musmirė A. virosa ir A. bisporiga.
Odrinkai

Istorija

Kaimas įkurtas XVII a. amžiuje. XIX a. pastatyta Šv. Apaštalo jono Teologo stačiatikių koplyčia, kuri yra įtraukta į palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Jonas Levulis

Biografija

1972 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius hidrotechnikas. UAB „Ukmergės melioracija“ direktorius.
2004 m. Darbo partijos Ukmergės rajono skyriaus narys.
1990–1995 m. Ukmergės rajono tarybos deputatas, nuo 2007 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Bronislava, vaikai Daiva, Svajūnė.
Martynas Tyla

Martynas Tyla (g. 1972 m. birželio 13 d. Vilniuje) – koncertų, renginių, muzikos projektų organizatorius, muzikos atlikėjų bei grupių vadybininkas bei prodiuseris, klubinės kultūros propaguotojas, „Metų muzikos apdovanojimų” M.A.M.A asociacijos pirmininkas.

Biografija

Nuo mažens aktyviai sportavo – lankė baseiną; intensyviai treniravosi ir baigęs mokyklą. Studijavo Vilniaus pedagoginiame institute. Ketino išvykti mokytis ir sportuoti į Ameriką arba pas gimines į Kanadą, dvejus metus profesionaliai sportavo, tačiau netrukus įsitraukė į šou verslą ir liko gyventi Lietuvoje. Būdamas moksleivis aktyviai įsijungė į sostinės jaunimo gyvenimą, pažinojo garsius to meto šoumenus. 1991 metais kartu su Arnu Klivečka bei Rimu Šapausku organizavo diskotekas sostinės centre esančiame restorane „Dainava“, taip įsitraukdamas į savaitgalinę pramogų organizavimo veiklą. Metęs plaukimą, pradėjo rimtai užsiimti šou verslu. Buvo ilgametis grupės „SEL“ vadybininkas, 17 metų bendradarbiavo su Egidijumi Dragūnu. Nuo 1993 m. dirba su žymiausiais šalies atlikėjais. Muzikos namų „House of Music" vadovas. Buvo tokių grupių kaip RSA, „Lemon Joy„, „Exem“, „Pagalvėlės„, „Desperado“ vadybininkas ir prodiuseris. Dainininko Donato Montvydo,   vadybininkas. Daugiau nei 20 metų vadovavo žinomiems naktiniams klubams bei barams, buvo naktinio klubo „Connect“, restorano „Grasas“, Klaipėdos naktinio klubo „Dada“ ir „Disco Gallery“ ir kt. direktorius. Muzikos ir kokteilių klubo-baro „L’Amour" Vilniuje direktorius. Pirmųjų Lietuvos didžėjų čempionatų organizatorius.
Pramogų verslo įmonės agentūros „Atlikejai.com“ vadovas ir įkūrėjas, apjungęs atlikėjų, leidėjų ir koncertų organizatorių darbus, pramogų pasaulio sutarčių novatorius. Buvęs Agentūros „DJ Jungtis“ vadovas.
Dalyvavo realybės šou „Kodas N97".
Nevedęs. Draugė Neringa Zeleniūtė. Dukra Gabrielė.
Lygioji temperacija

Istorija

Vinčenzo Galilėjus (Vincenzo Galilei), Galileo Galilėjaus (Galilei Galilei) tėvas, manoma, yra pirmasis žmogus, pasisakęs už lygiąją temperaciją savo 1581 metais rašytame moksliniame darbe. Savo ruožtu pirmasis žmogus, tiksliai matematiškai suformulavęs lygiosios temperacijos idėjas buvo Čiu Cai Jū (朱載堉), gyvenęs Mingų dinastijos laikais ir paskelbęs savo darbą 1584 metais. Neilgai trukus, Europos matematikai, konkrečiai Simonas Stevinas (1585, įkvėptas V. Galilėjaus darbų) ir Marinas Mersenas (1636) paskelbė tikslius lygiosios temperacijos aprašymus. Spėjama, kad jiems pasitarnavo ir jėzuitas Matijus Ričis, kaip tik Čiu Cai Jū darbų paskelbimo metu dirbęs Makao ir po to perdavęs šias žinias į Europą.
Dvylikatonė lygioji temperacija Europoje buvo pirmiausiai būdas suderinti muzikos instrumentus taip, kad būtų įmanoma groti bet kokioje tonacijoje be poreikio perderinti instrumentą ir kad jokia tonacija neturėtų akivaizdaus pranašumo prieš jokią kitą, tačiau išlaikant bent apytikslius natūraliųjų intervalų atitikmenis. Tai turėjo smarkiai padidinti kompozitorių galimybes kūrinio metu keičiant tonaciją (moduliacija), neprarandant sąskambių kokybės.
Tikroji lygioji temperacija buvo neprieinama muzikantams iki pat 1870 metų, kadangi nebuvo nei tikslių matavimo prietaisų, nei mokslinių derinimo metodų. Be to, tų laikų muzikantai toleravo tik labai mažus nukrypimus nuo natūraliųjų intervalų ir kur kas mieliau naudojosi kitais apytikslio derinimo būdais, tarkim, vidutinio tono temperacija. Tai tapo rimta kliūtimi lygiosios temperacijos paplitimui, nes ne vienas kompozitorius laikė padidėjusius nukrypimus nuo natūraliųjų intervalų muzikos išniekinimu, užteršimu. Kita vertus, Johanas Sebastianas Bachas parašė kūrinių rinkinį „Gerai suderintas klavyras“, skirtą instrumentams, suderintiems apytikslėje temperacijoje, kurioje kai kurie intervalai buvo dar netikslesni, nei lygiojoje.
Žinomi ir kiti lygiosios temperacijos trūkumai. Styginiai instrumentai arba dainininkai gali atlikdami kūrinį padaryti labai mažus pakitimus skleidžiamo garso aukštyje, todėl žymiai dažniau naudoja tikslius racionaliuosius intervalus, kad būtų kaip galima didesnis konsonavimo efektas. Kita vertus, pučiamieji, klavišiniai bei styginiai instrumentai su suskirstytais grifais (pavyzdžiui, gitara) neturi pasirinkimo ir todėl groja lygiojoje temperacijoje. Skambant abiejų rūšių instrumentams kartu, skirtumai gali pasidaryti itin akivaizdūs ir sukelti nemalonius, ausį rėžiančius disonansus.
Nepaisant trūkumų, XIX amžiuje lygioji temperacija pamažu išstūmė visus kitus instrumentų derinimo metodus ir šiais laikais yra laikoma standartu, be to, paskatino politoninaliosios bei atonaliosios muzikos (pvz., vėlyvoji Schoengergo kūrybą, lasivasis džiazas) vystymąsi.
Akcinis kapitalas

Akcinis kapitalas (AK, angl. share capital, vok. Gesellschaftskapital) – bendrovėje vartojami pinigai, kuriuos investavo bendrovės akcininkai paprastųjų akcijų (be nustatyto dividendo) ir privilegijuotųjų akcijų forma ir kurie išliks kaip nuolatinis finansų šaltinis tol, kol egzistuos bendrovė.

Dydis

Lietuvoje privalomasis AK UAB atveju yra ne mažiau kaip 10 000 Lt, AB - 100 000 Lt.
Lamnamnano nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 999,15 km² ir apima Mueango (Mueang) Frė ir Thapla (Tha Pla), Nampato (Nam Pat) Utaradito apylinkes. Per parką teka Nano upė.

Flora ir fauna

Lamnamnano nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, mišrūs ir drėgni visžaliai miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: didysis tikmedis (Tectona grandis), (Afzelia xylocarpa), kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), rudoji šorėja, Prunus cerasoides ir kt.
Parke gyvena: Indinis zambaras, ožka (Capricornis milneedwardsii), šernas, Himalajinis lokys, Malajinis lokys, palminis musangas, makakos, dygliatriušis, viverinė katė ir kt., daug įvairių paukščių.
Biatlono pasaulio čempionatas

Biatlono pasaulio čempionatas rengiamas nuo 1958 m. Nuo to laiko didėjo rungčių pasaulio čempionatuose skaičius, taip pat tik nuo 1989 m. toks čempionatas rengiamas ir vyrams, ir moterims kartu.
1978 m. pasaulio čempionatas gavo naujas taisykles – buvo sumažinti ginklų kalibrai, o atstumas iki taikinių nuo 150 m sumažintas iki 50 m.
Įprastai čempionatai vyksta vasario-kovo mėnesiais.
Leonas Balčiūnas

Biografija

1948 m. baigė Linkuvos gimnazijos 4 klases. 1948–1950 m. mokėsi Kauno mokytojų seminarijoje, 1951–1952 m. Panevėžio mokytojų seminarijoje, 1955–1963 m. studijavo VPI (lietuvių kalbą ir litertūrą)
Praktikuojantis katalikas, groja armonika, kuria dainas, padeda vargšams.

Pedagoginė veikla

1949–1950 m.– Mikantonių (Šalčininkų r.) pradinės mokyklos mokytojas, 1951–1959 m. įvairių Linkuvos r. (dabar Pakruojo r.) septynmečių ir vidurinių mokyklų lietuvių ir rusų kalbų mokytojas. 1960–1980 m. Kauno ekonomikos technikumo lietuvių kalbos ir literatūros, trūkstant šių pamokų – estetikos, etikos, stilistikos, informatikos dėstytojas. Nesant pilno krūvio Ekonomikos technikume – įvairiu metu Politechnikumo, Kooperatinio, Žemės ūkio technikumo, Medicinos mokyklos lietuvių kalbos ir literatūros neetatinis dėstytojas. Kelis kartus dalyvavo Aukštojo ir specialiojo vidurinio mokslo ministerijos organizuotuose ilgalaikiuose tobulinimo kursuose, skaitydavo pranešimus respublikiniuose pedagoginiuose skaitymuose (1960–1980 m.).

Kita veikla

No 1980 m. – pensininkas. Neetatinis korespondentas „Kauno tiesoje“, „Valstiečių laikraštyje“ (1980–1990). Ekonomikos technikume visuomeniniais pagrindais įvairiu metu buvo literatų, kraštotyros, Raudonojo Kryžiaus draugijos pirmininkas, civilinės gynybos štabo viršininkas (1960–1980 m.).

Kūryba

Nuo 1980 m. atsidavė kūrybai. Daugelio knygų redaktorius, iš kurių svarbiausios: dr. V.Kazlausko "Atverkime protus ir širdis Jėzui Kristui“ (veikalo surinkėjas, maketuotojas, redaktorius, 2009, 520 p.), dr. V. Mikučio "Kunigas Petras Mikutis Viešpaties vynuogyne“ (esė, koreguotojas, maketuotojas, redaktorius, 2009, 264 p.).
Per kūrybos 37-erius metus kas metai arba kas dveji rengdavo kūrybos parodas: iš pradžių – eilėraščių, išspausdintų periodikoje, vėliau – išleistų knygų parodas (Maironio lietuvių literatūros muziejuje, bibliotekose, mokyklose ir kt.). Spausdino satyrinius eilėraščius „Nemune“, „Šluotoje“, „Valstiečių laikraštyje“, „Kauno tiesoje“, „Šeimoje“ ir kt., skaitydavo juos per radiją, susirinkimuose (1980–1990). 1998-2017 m išleido 55 elektroninius išteklius. 2014 m. leidinį "30 knygų su priedais" pateikė bibliotekoms ir mokykloms. Už labdarą gavo 70 padėkų, (padėkų tekstai knygoje "Myliu knygą, biblioteką.." 153-253p.), o 2017 m labdara pateikė bibliotekoms leidinį "40 knygų su priedais", gavo 82 padėkas (padėkų tekstai knygoje "Bibliotekų šedevruose"( 51-130p.).
Rengia susitikimus su skaitytojais, pristatinėja savo knygas Literatūros muziejuje, Tautinės kultūros centre, įvairiose mokyklose, bibliotekose ir kt. Pats platino savo knygas mokyklose per švietimo skyrius, profesinėse mokyklose (1990–2005).Padovanojo 2015 07 15-17 Vilniuje vykusio Pasaulio lietuvių bendruomenės atstovų XV Seimo iš 33 pasaulio valstybių dalyviams po vieną kompaktinį diską su įrašytomis 37 jo knygomis, turint teisę dauginti ir pateikti ten lietuviams. Visi literatūros darbų duomenys Martyno Mažvydo nacionalinės bibliografijos duomenų banke (240 įrašų).
Harmatanas

Harmatanas – sausas ir daug dulkių nešantis vėjas, būdingas teritorijose tarp Sacharos dykumos ir Gvinėjos įlankos. Pučia nuo lapkričio pabaigos iki kovo vidurio iš dykumos ir perneša daug smulkių dulkių (dydis 0,5-10 µm). Dėl harmatano pablogėja matomumas, santykinis oro drėgnumas gali nukristi žemiau 15 %, taip neigiamai paveikdamas žmonių sveikatą, augaliją. Gali kilti smėlio audros, o sandūros su musonu regione – tornadai.
Korčevo valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Bartkuvas, Bužiska, Čaple Gurnė, Dražnevas, Gurai, Juzefinas, Juhana, Knichuvekas, Korčevas, Laskovicė, Mogelnica, Mokrani Gajuvka, Novi Bartkuvas, Ruda, Sarnovecas, Starčevicė, Stari Bartkuvas, Ščeglacinas, Tokarai, Tokari Gajuvka, Zacišė, Zalešas.
Fejėras

Geografija

Dalis medės yra Didžiojoje Vengrijos lygumoje, tačiau yra ir aukštumų masyvų (Bakonis, Vertešas, Gerečė). Telkšo Velenco ežeras, vakaruose siekia Balatono ežerą. Rytiniu pakraščiu teka Dunojus.
Rudaukos-Lesnajos pasienio punktas

Rudaukos-Lesnajos pasienio punktas (lenk. Przejście graniczne Rudawka-Lesnaja) - Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos upinis pasienio punktas, Augustavo kanale šalia Rudaukos kaimo, Plaskų valsčiuje, Augustavo apskrityje iš Lenkijos pusės ir šalia Lesnajos kaimo iš Baltarusijos pusės. Pasienio punktas atidarytas 2005 m. balandžio 30 d. Tai vienintelis upinis pasienio punktas tarp šių šalių. Pasienio punktas veikia nuo gegužės 1 d. iki spalio 1 d. nuo 8.00 iki 18.00 valandos. Norint kirsti sieną reikia gauti leidimą Plaskų kaime. Pasienio punktas įsikūręs šalia Kužineco šliuzo, kuris buvo kapitaliai suremontuotas 2006-2007 m. Šis pasienio punktas įeina į Augustavo kanalą, kuriuo plaukioja daug baidarininkų. Turistų patogumui Augustave buvo atidarytas Baltarusijos konsulatas, kuriame galima gauti turistines vizas.
Kretilas

Kretilas – senovinis pintas indas pelams nusijoti. Dugnas buvo pinamas iš smulkių šaknų, plaušų, o sienelės iš liepos luobų, lazdyno ar pušies. Buvo apvalūs, ovalūs, kartais stačiakampiai, 15-20 cm aukščio ir 40-120 cm skersmens.
Lietuvoje naudoti iki XX a. vidurio.
Miao dao

Miao dao (kin. 苗刀 'kardas ūglys') – dvirankis kinų dao ar kardas su siaura iki 1,2 m ar ilgesne geležte ir ilga rankena.
Miao dao kaip kalavijų rūšis yra nesena, tačiau šiuo pavadinimu vadina ir dalį ankstesnių kiniškų kardų, pvz., žanmadao ir čangdao. Žodelis miao pavadinime nėra susijęs su miao tauta.
Miao dao ir dadao kalavijus kai kurie kinų kariai naudojo Antrajame Kinijos-Japonijos kare (1937–1945 m.)
Šiuolaikiniuose Kinijos kovos menuose miao dao naudojamas retai, bet juos treniruotėse naudoja kai kurios piguaquan, tongbeiquan ir xingyiquan mokyklos. Kartais klaidingai teigiama, kad kautis miao dao mokė Nankino Centrinėje karo akademijoje, tačiau iš tikrųjų tenai naudojo europinio tipo karininkiškus kardus.
Gdanskas

Pavadinimo kilmė

Klasikinė etimologija neturi aiškaus paaiškinimo dėl miesto vardo. Pavyzdžiui, jo šaknį bandoma kildinti iš proslavų gъd 'pelkė, šlapia vieta', o galūnė ьsk yra įprasta slavų vietovardžiams, tačiau elementas -an- yra neaiškus.  Kiti etimologai vardą sieją su gotais, pvz., Gutiskanja 'gotų pakraštys'.

Kultūra

Gilią istorinę praeitį turinčiame mieste gausu kultūros objektų: muziejai, opera, teatras, kino teatras, meno galerijos. Rengiamos miesto šventės, festivaliai, parodos, kiti kultūros renginiai.

Ekonomika

Ekonomiškai Gdanskas yra vienas svarbiausių Lenkijos miestų. Jame yra ne tik puikus jūrų uostas, bet ir gera infrastruktūra upių laivybai, geležinkelis į Varšuvą ir kitus svarbius Europos miestus. Kartu su Gdynia, per Gdanską eina didžioji dalis Lenkijos eksporto ir importo.
Išvystyta daug pramonės šakų: laivų statyba, geležinkelio vagonų ir traukinių gamyba, gaminami baldai, trąšos, ginklai, plytos, cigaretės, cukrus, apdorojami riešutai, gintaras ir kt.

Lietuviai

Kartu su lenkų repatrijantais po Antrojo pasaulinio karo mieste apsigyveno ir lietuviai. Prie jų prisijungė ir per karą Gdanske atsidūrę pabėgėliai iš Lietuvos. 1962 m. gruodžio 28 d. susikūrė LVKD Gdansko skyrius, pirmininku buvo išrinktas Kazys Vasiliauskas. 1964 m. skyrius jungė 26 narius, 1977 m. jis oficialiai užregistruotas savivaldybėje. Buvo šaukiami susirinkimai, kuriuose skaitomos paskaitos apie Kristijoną Donelaitį, Vilniaus universiteto 400 metų jubiliejų ir kt. 
Lietuviai gdanskiečiai tvarkė Štuthofe kalintų lietuvių kunigo Alfonso Lipniūno ir inžinieriaus Antano Šapalo kapus gretimame Pucko miestelyje (1989 m. palaikai buvo perlaidoti Lietuvoje). 2008 m. birželio 29 d. Pucke kunigui Alfonsui Lipniūnui atidengta paminklinė lenta. 2008 m. šalia Gdansko filharmonijos esančioje Lenkijos žvaigždžių alėjoje buvo įamžintas Lenkijos lietuvių dailininkas Stasys Eidrigevičius – paliko joje metalinį rankos įspaudą.
Lietuvos valstiečių sąjunga

Lietuvos valstiečių sąjunga, LVS – trečioji Lietuvoje įsteigta lietuvių politinė partija.
Įkurta 1905 m. gruodžio 22 d. Vilniuje, nuo 1906 m. rugsėjo 30 d. bendro suvažiavimo veikė kaip autonominė kairioji Lietuvos demokratų partijos dalis.
Svarbiausi veikėjai – Danielius Alseika, P. Butkus, Juozas Gabrys-Paršaitis, Ernestas Galvanauskas, Albinas Rimka, Petras Ruseckas, A. Pauliukonis. Sąjungos veikloje dalyvavo ir Kazys Grinius, taip pat kai kurie socialdemokratų veikėjai.
Pagrindinis ideologinis principas – žemę valdo tik tie, kas ją dirba ir tik tol, kol ją dirba. Pasisakė už žemės nacionalizavimą, vėliau apsiribota tik dvarų išparceliavimu. Ideologines nuostatas atspindėjo vietoje „Ūkininko“ pradėtas leisti „Lietuvos ūkininkas“, „Vilniaus žinios“, nuo 1912 m. „Lietuvos žinios“.
Organizacijos veikla išblėso 1915 m. Lietuvą okupavus kaizerinei kariuomenei. LVS veikla atnaujinta 1918 m., iš Rusijos sugrįžus buvusios partijos ideologams ir vadovams. Steigiamasis suvažiavimas įvyko 1919 m. balandžio 26 – 27 d. CK prezidiumo pirmininku buvo išrinktas A. Rimka. Turėjo 50 kuopų, apie 4000 narių. Programoje buvo siekiama suvisuomeninti pramonę, viršnorminę dvarų žemę, ją padalinti bežemiams ir mažažemiams, panaikinti servitutus.
Steigiamajame seime turėjo 20 atstovų iš 112, I Seime – 14 iš 78 vietų. 1922 m. buvo priimta pataisyta radikalesnė programa, kurioje nustatyta 50 ha žemės norma, reikalaujama įvesti progresinius mokesčius, remti valstiečio ūkį. 1922 m. LVS įsijungė į Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungą.
Viktoras Gamziukas

Biografija

1933 m. baigęs Kauno „Aušros“ berniukų gimnaziją pašauktas atlikti privalomąją karinę tarnybą ir nukreiptas į PLP karo mokyklą. 1935 m. baigė jos XVII laidą ir suteikus jauneniojo leitenanto laipsnį paskirtas į steigiamą Priešlėktuvinės apsaugos rinktinę automatinių pabūklų kuopos 3-io būrio vadu. 1938 m. suteiktas leitenanto laipsnis. 1940 m. pradžioje perkeltas į Kariuomenės štabo Priešlėktuvinės apsaugos skyrių karininku kuopos vado teisėmis bei atrinktas studijuoti Rygos karo akademijoje, tačiau Lietuvą okupavus SSRS į ją mokytis neišvyko.
1940 m. rudenį likviduojant Lietuvos kariuomenę paskirtas Raudonosios armijos 29 Teritorinio šaulių korpuso 179 šaulių divizijos zenitinės artilerijos diviziono baterijos vadu.
Kilus Vokietijos-SSRS karui, iš kariuomenės pasitraukė, vokiečių kariuomenei užėmus Vilnių suimtas ir trumpai kalintas Lukiškių kalėjime. Vėliau dirbo kooperatyvo „Dailė“ parduotuvėje Kaune.
1944 m. vasarą su šeima pasitraukęs iš Lietuvos į Austriją, Wattens miestelyje dirbo Swarovski firmos įmonėje. 1946 m. persikėlė į Vokietiją.
Staiga mirė po atliktos išvaržos operacijos. Palaidotas senosiose Haunstetten miestelio kapinėse.