google/wiki40b huggingface dataset:
Johannes Zukertort

Biografija

J. H. Cukertortas gimė 1842 m. rugsėjo 7 d. Liubline, bet vėliau su visa šeima persikėlė į Prūsiją. 1861-aisiais Cukertortas įstojo į Vroclavo (tuo metu – Breslau) universitetą, kur studijavo mediciną.
Vroclave Cukertortas susitiko su vienu stipriausių to meto šachmatininku Adolfu Andersenu, kuris Cukertortą rimčiau supažindino su šachmatais. 1868 m. žaidė mačą su Adolfu Andersenu ir pralaimėjo (3½ : 8½). Atsirevanšuoti pavyko 1871-aisiais metais Berlyne (+5, -2, =0). 1867-aisiais Cukertortas persikėlė į Berlyną, o 1872-aisiais – į Londoną. Tais pačiais metais Cukertortas žaidė mačą prieš Šteinicą, bet pralaimėjo 3-9 (+1, -7, =4.
Cukertortas laimėjo mačus prieš Anderseną (1871) ir Džozefą Henrį Blekburną (1881). Taip pat Cukertortas sėkmingai žaidė turnyruose: 3 vieta (po Šteinico ir Blekburno) 1872-aisiais Londone, pirma vieta Kelne, antra vieta Leipcige 1877-aisiais, 1-a vieta (kartu su Simonu Vinaveriu, kurį po papildomo mačo nugalėjo) Paryžiuje 1878-aisiais, antra vieta Berlyne 1881-aisiais (už Blekburno), 4 vieta Vienoje 1882-aisiais ir pergalė Londone 1883-aisiais, 3 taškais aplenkus Šteinicą.
Tačiau po trejų metų Cukertortas pralaimėjo Šteinicui mačą dėl pasaulio čempiono titulo. Po to pralaimėjimo Cukertorto sveikata smarkiai pablogėjo, o žaidimas susilpnėjo.
1888-ųjų birželio 20-ąją Johanesas Cukertortas mirė. Palaidotas Bromptono kapinėse Londone.

Indėlis į šachmatus

Priešingai nei dauguma atakuojančių meistrų, Cukertortas mėgo tokius ėjimus kaip 1. c4 (Angliškasis debiutas) ar 1. Žf3. Pastarasis dabar vadinamas Cukertorto debiutu. Kartais 1.Žf3 vadinamas Rečio debiutu, bet tokiu pavadinimu vadinami ėjimai 1. Žf3 d5 2. c4
Bostono Bruins

Istorija

1924 m. jaunas doržovių parduotuvės finansininkas Charles Francis Adams'as sumokėjo NHL lygai, kaip manoma, 15 000 JAV dolerių, kad įkurtų komandą Bostono mieste. Po 5 metų komanda laimėjo pirmąją Stenlio taurę komandos gyvavimo istorijoje.
Gulbenės geležinkelio stotis

Gulbenės geležinkelio stotis (latv. Gulbenes dzelzceļa stacija) – geležinkelio stotis Latvijoje, Gulbenėje (linija Pliavinios-Gulbenė, Gulbene-Alūksnė. Anksčiau veikė siaurukas.

Istorija

1903 m. stotis buvo pastatyta (Pliavinios-Valka linijoje), vėliau įrengta plačios vėžės linija. 
1926 m. pastatytas dabartinis pastatas, sugriautas 1944 m., po to atkurtas.
Galvė (kapela)

Istorija

Liaudies kapelos „Galvė“ pirmtakė – Vievio kultūros namų kaimo kapela, įkurta 1955 m. Jos pirmasis vadovas – Juozas Gečas. Tai buvo kaimo kapelų kūrimosi Lietuvoje pradžios laikotarpis. Šioje kapeloje buvo suburti 9 vietos muzikantai. Naujas kapelos laikotarpis prasidėjo 1965 m., kai jai ėmė vadovauti kompozitorius Jurgis Gaižauskas. Muzikantų kolektyvas išaugo, ėmė skinti nugalėtojų laurus respublikiniuose liaudies ansamblių konkursuose, jo muzika pradėjo skambėti toli už Trakų rajono ribų.
Kol Trakuose nebuvo pastatyti naujieji kultūros namai, nuolatinės repeticijos, be Vievio, daugiausiai vykdavo Elektrėnuose, į kuriuos muzikantai suvažiuodavo iš įvairiausių rajono gyvenviečių, o vadovas – iš Vilniaus.

Pripažinimas

Vadovo ilgas ir kruopštus darbas, plati koncertinė veikla, aukštas griežimo lygis atvėrė kapelai duris į respublikines dainų šventes, liaudies kapelų šventes „Grok, Jurgeli“ Kaune bei kitus panašius renginius. Taip pat kapelai dažnai teko reprezentuoti Lietuvą užsienyje. 1969 m. trakiečiai dalyvavo Tadžikistane vykusioje LTSR meno dekadoje. Po to ne sykį grojo Maskvos Kremliaus suvažiavimų rūmuose. 1972 m. įvyko pirmoji koncertinė kelionė į Vakarų Europą – Olandiją ir Belgiją. Ten vykusiame tarptautiniame liaudies meno festivalyje laimėjo aukso medalį. „Galvė“ grojo daugumoje buvusių SSRS šalių, Rumunijoje, Lenkijoje, Čekoslovakijoje. Ji buvo laikoma viena geriausių tarp Lietuvos kapelų.

Repertuaras

J. Gaižauskas mėgo įjungti į repertuarą ne tik liaudies bei savo kurtą muziką, bet ir kai kuriuos klasikos dalykus. Skambėjo liaudies ir kompozitorių Eduardo Pilypaičio, Konrado Kavecko, Broniaus Kutavičiaus sukurti valsai, polkos, maršai.
Baseinas (2003 filmas)

Turinys

Anglė Sara Morton, žinoma detektyvų rašytoja, atvyksta į savo leidėjo Džono Bolsodo vasarnamį, kurį šis lainimai jai užleido, norėdama parašyti naują romaną. Su žmonėmis nemįgstanti bendrauti moteris pamažu pratinasi prie aplinkos, susipažįsta su keliais miestelio gyventojais ir jau ketina pradėti darbą, kai vasarbamyje netikėtai pasirodo Džono duktė Žiuli. Mergina trykšta energija, seksualumu, nuolat garsiai klauso muzikos, nuoga maudosi baseina, o naktimis namo dažnai parsiveda vyrus (paprastai kaskart vis kitą). Visa tai Sarą blaško ir nervina, tačiau po kurio laiko ji nusprendžia paversti Žiuli savo būsimos knygos heroje ir pradeda vis akyliau merginą stebėti, raustis tarp jos daiktų, kol kartą tarp jų randa dienoraštį.
Po vienos iš audringų naktų su Žiuli namo grįžęs vyras randamas negyvas, greičiausiai dėl jos kaltės. Nieko neprisimenanti mergina papasakoja jai savo gyvenimo istoriją apie žuvusią motiną ir ja nesirūpinusį tėvą. Sara nusprendžia padėti paslėpti nusikaltimo pėdsakus ir atsikratyti kūno. Viskas pavyksta sėkmingai ir jos išsiskiria, o Žiuli išvažiuodama palieka Sarai neišleistą savo motinos romaną.
Grįžusi Sara atiduoda leidėjui savo romaną, tačiau šis jį sukritikuoja ir atsisako spausdinti. Tuomet ji atiduoda jam Žiuli motinos knygą, pavadiną „Baseinas“ ir išleistą kito leidėjo ir paprašo perduoti dukteriai. Išėjusi iš kabineto, Sara sutinka merginą, kuri prisistato Džono dukterimi, tačiau tai nėra Žiuli.
Oviuro kožunas

Geografija

Kožunas pietuose turi sieną su Mongolija. Šiaurinė dalis kalnuota. Pietuose paviršius leidžiasi į Ubsu Nuro dubumą (UNESCO pasaulio paveldo objektas).

Ūkis

Verčiamasi daugiausia gyvulininkyste (avys, ožkos, galvijai, arkliai). Kasama valgomoji druska.
Ledo vaikai

Tarptautinis projektas

Filmą kūrė tarptautinė komanda iš Lietuvos, Latvijos ir Švedijos, įamžinusi Pabaltijo valstybių gyventojų prisiminimus apie „Stalino saulę“, švietusią Sibire ar prie Laptevų jūros jiems dar būnant kūdikiais ar vaikais. Filme nagrinėjamos temos: mažųjų tremtinių gelbėjimo istorija bei grįžusiųjų vaikų skirtingai susiklostę likimai, kai vieni buvo vėl ištremti, kiti augo vaikų namuose ar tapo žinomais žmonėmis. „Ledo vaikai“ filme prisimena savo praeitį, kuri buvo lemtinga formuojantis tremtyje gimusių vaikų vertybėms, pasaulėžiūrai ir identitetui. Tai tarptautinis projektas, jungiantis įvairių kartų tremtinius bendram tikslui – papasakoti ir pasidalinti patirtimi tam, kad būtų atskleistas totalitarinių režimų žiaurumas ir beprasmybė, kad būtų įamžintos konkrečių teroro aukų bei tautų patirtos skriaudos. Projektas dalinai finansuojamas pagal Europos Sąjungos programos „Europa piliečiams“ kategoriją „Gyva Europos atmintis“. 2012 m. kovo 28 m. organizuota filmo peržiūra Europos parlamente.

Filmavimas

Vykdytas istorinės dokumentinės medžiagos rinkimas įvairiuose Baltijos ir kitų šalių archyvuose, bibliotekose, muziejuose, jos analizė ir tvarkymas. Vyko daugybė konsultacijų ir pokalbių su įvairių šalių istorikais, tremtiniais, to laikmečio liudininkais, Lietuvos ir Latvijos gyventojų, kurie būdami vaikais buvo ištremti ar gimė tremtyje, filmavimas. Surinkti istorinės medžiagos faktai, buvusių tremtinių liudijimai pristatyti Lietuvos ir užsienio visuomenei dokumentinio kino kalba.
Judo laiškas

Judo laiškas – viena iš Naujojo Testamento knygų. Laiško autorius vadina save Judu, Jokūbo broliu. Tai reiškia, kad jis galėjo būti vienas iš Jėzaus „brolių“ ar „pusbrolių“, minimų evangelijose. Šiuo laišku siekiama sustiprinti krikščionis, kad jie galėtų atremti klaidų skleidėjų mokymus. Judo laiško tekstas iš dalies sutampa su Antrojo Petro laiško antru skyriumi.

Turinys

Laiško autorius ragina kovoti už tikėjimą, perspėja apie klaidų skleidėjus, cituoja ištrauką iš apokrifinės Enocho knygos. Laiškas užbaigiamas šlovinimo malda.

Autentiškumas

Euzebijus „Ekliaziastinėje istorijoje“ jį priskiria „Antilegomena“ arba ginčytiniems raštams, nors Judo laiškas ir buvo daugelio pripažįstamas. Abejones dėl šio laiško autentiškumo sustiprino tai, kad jame cituojama apokrifinė Enocho knyga. Origenas (veikale „Prieš Celsą“), Jeronimas ir Augustinas Judo laiško nelaikė kanoniniu.
Violeta Gaižauskaitė

Biografija

1974 m. baigė Kaišiadorių vidurinę mokyklą, 1980 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
1975–1986 m. žurnalo „Laikas ir įvykiai“ literatūrinė darbuotoja, 1986–1989 m. – žurnalo „Komunistas“ vyresnioji mokslinė redaktorė. 1989–1993 m. savaitraščio „Atgimimas“ korespondentė bei redaktorė, 1993–1994 m. dienraščio „Respublika“ politikos skyriaus redaktorė. 1994–1998 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ politikos apžvalgininkė. Daugiausia rašė vidaus ir užsienio politikos, krašto apsaugos, Seimo darbo temomis. Periodinėje spaudoje paskelbė straipsnių, apžvalgų, komentarų, apybraižų, vaizdelių. Pirmųjų Lietuvos prezidento rinkimų po nepriklausomybės atkūrimo metu buvo kandidato į prezidentus Stasio Lozoraičio atstovė spaudai. 
1999–2003 m. Prezidento Valdo Adamkaus atstovė spaudai. 2003–2008 m. užsienio reikalų ministro patarėja, Užsienio reikalų ministerijos Informacijos ir viešųjų ryšių departamento direktorė, nuo 2008 m. ambasadorė ypatingiems pavedimams.
Amnezija (2001 filmas)

Turinys

28-erių fotografas Aleksas dėl nesuprantamų mistinių priežasčių nebegali dirbti: kiekvieną kartą, kai jis mėgina fotografuoti, objektyve pasirodo viena ir ta pati moteris. Jis turi brolį Aramą, su kuriuo nebendravo jau daug metų, ir štai vieną dieną šis su juo susisiekia ir praneša apie sunkią motinos ligą. Mintis apie grįžimą į namus, kuriuose prabėgo jo vaikystė ir jaunystė, sukelia jam paniką, tačiau, nepaisant to, Aleksas apsisprendžia vykti aplankyti motinos...
Marškinėliai

Marškinėliai yra marškinių tipas. Marškinėlių išskiriamasis bruožas – „T“ forma, suformuota iš rankovių ir pagrindinės kūną dengiančios dalies.
Marškinėliai išsivystė iš apatinių drabužių XIX amžiuje iš apatinio kombinezono, atskiriant apatinę dalį nuo viršutinės taip, kad viršutinė dalis būtų pakankamai ilga, kad galėtų būti užkišta po apatinėmis kelnėmis. Tokia apranga buvo pradėta nešioti pirmiausia kalnakasių ir uosto krovikų devyniolikto amžiaus pabaigoje kaip patogus drabužis karštoje aplinkoje.

Istorija

Marškinėliai pagaminti iš lengvos, nebrangios, lengvai plaunamos medžiagos. Anksčiausi žinomi marškinėliai datuojami maždaug tarp 1898 (Ispanijos-Amerikos karo) ir 1913 metų, kai JAV karinis jūrų laivynas pradėjo dalinti marškinėlius kaip apatinius drabužius.
Mikoyan-Gurevich MiG-29

Istorija

MiG-29 (kaip ir sunkusis naikintuvas Su-27) pradėtas projektuoti 1969 m. išanalizavus JAV FX programą, kurios rezultatas buvo JAV KOP naikintuvai F-15 Eagle ir F-16 Fighting Falcon. Tuo metu rusų naudotas MiG-21 (NATO kodas – Fishbed) ir MiG-23 (Flogger) nebeatitiko aukštų reikalavmų. Pirmas skrydis įvyko 1977 m. spalio 6 d., o 1983 m. pradėtas naudoti sovietų KOP. 1986 m. pirmą kartą viešai pademonstruotas intervencijos į Afganistaną metu MiG-29 nugalėjo oro mūšiuose afganų turimus sovietinius Su-20. Pirmojo Irako karo metu nepasižymėjo.
Susijungus Vokietijai, Vokietijos KOP (Luftwaffe) buvo naudojami Vokietijos Demokratinės Respublikos turimi MiG-29. 2003 m. rugsėjo mėn. 22 naikintuvai buvo parduoti Lenkijos KOP už simbolinę 1 € kainą, už kiekvieną MiG-29.
Jonaraistis

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Nuo 1960 m. veikė Juodeliškės bibliotekos filialas.  Buvęs dvaras, XIX a. statyti rūmai, kiti dvaro pastatai ir parkas. 1962 m. gegužės 14 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Bisau Gvinėjos vėliava

Bisau Gvinėjos vėliava patvirtinta 1973 m., po to, kai tauta tapo nepriklausoma nuo Portugalijos. Vėliava yra tradicinių panafrikietiškų spalvų – geltonos, žalios ir raudonos. Raudonoje juostoje pavaizduota Juodoji Afrikos žvaigždė. Vėliavos kompozicijai didelę įtaką turėjo Ganos vėliava. Spalvos turi tas pačias reikšmes: raudona – kankinių kraujas, žalia – miškai, o geltona – naudingosios iškasenos.
Jokūbas Plichta

Biografija

Iki tol jis buvo pašventintas valdyti pranciškonų vienuolyną Lietuvoje. 1398 m. tapo Vilniaus vyskupu. Jis dalyvavo susitarimuose tarp Jogailos ir Vytauto, buvo jų garantas. Atstatė Vilniaus katedrą, kuri sudegė per miesto gaisrą.
1401 m. buvo Viniaus-Radomo sutarties signataras.
Eiguliai

Istorija

1379 m. yra minima Eigulių pilis (Egol), kurią 1382 m. sudegino kryžiuočiai. 1923 m. kaime buvo 483 gyventojai. 1927 m. įkurta pradžios mokykla. 1936 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius. 1959 m. didžioji dalis Eigulių kaimo prijungta prie Kauno, o 1977 m. prijungta ir likusioji dalis. Šiame Eigulių kaime 1959 m. gyveno 42, 1970 m. – 45 gyventojai. 1979 m. pradėti statyti daugiaaukščiai namai.
Mažėnai

Legenda

Pasakojama, kad senų senovėje gyveno milžinai, kurie vaikščiojo į Vilnių duonos pirkti. Vienas du jau Vilniuje, vienas du ir atgal. Taip bevaikščiodami jie sumažėjo, o vietą, kurioje įsikūrė, pavadino Mažėnai.
Maišiagalos piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Dūkštos dešiniajame krante esančioje iš aukštumos pakraščio suformuotoje kalvoje. Šlaitai statūs, 14–18 m aukščio. Aikštelė ovali, 40 x 65 m dydžio. Papėdėje aplink piliakalnį yra 360 m ilgio, 30 m pločio, 4 m gylio griovys; už jo supiltas 270 m ilgio, 4 m aukščio pylimas. Už šio pylimo į pietus iškastas 5 m pločio, 1 m gylio griovys. Į šiaurės rytus nuo piliakalnio esančioje aukštumoje buvo įrengtas įtvirtintas papilys, jo papėdėje išliko 6 m pločio, 1 m gylio griovys, už kurio supiltas 2 m aukščio pylimas. į šiaurę ir pietvakarius yra papėdės gyvenvietė, kuri užima 1 ha plotą. Piliakalnis įrengtas I tūkstantmečio pradžioje, nuo I tūkstantmečio viduryje negyvenamas, vėl apgyventas II tūkstantmečio pradžioje, aikštelė padidinta.
XIX a. piliakalnį tyrinėjo nežinomas asmuo. Šie neužlyginti kasinėjimai labai pakeitė aikštelėss išvaizdą. Dabar ji perkirsta 12 m pločio, 2 3 m gylio grioviu, einančiu šiaurės–pietų kryptimi ir 8 m pločio, 1,5 m gylio grioviu, einančiu nuo didžiojo griovio rytų–vakarų kryptimi, bei tokiu pat trumpesniu grioveliu pietvakariniame aikštelės dalyje. Iš didžiojo griovio žemės mestos į šonus ir rytų pusėje sudaro iki 1,5 m aukščio, 8 m pločio pylimą. Piliakalnis apaugęs retais lapuočiais medžiais, pietvakarinėje papėdėje pastatytas akmeninis paminklas, šiauriniame šlaite įrengti laiptai.
Į šiaurės rytus nuo piliakalnio yra papilys (N54°52’04.1„; E25°03’50.0“). Jo aikštelė turėjo būti pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, tačiau tikslesnis jos dydis neaiškus, nes papilys labai suardytas miestelio pastatų. Geriau išliko tik jo pietinė pusė. Čia į rytus nuo piliakalnio pietrytinio papilio papėdėje yra iškastas 6 m pločio, 1 m gylio griovys, už kurio supiltas 2 m aukščio, 13 m pločio pylimas 4 m aukščio išoriniu šlaitu. Išlikusio pylimo ilgis – 120 m. Pagal jį galima apytiksliai spėti, kad papilio aikštelė buvo apie 200 m ilgio ir 120 m pločio.
Į šiaurę ir pietvakarius nuo piliakalnio, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Istorija

Manoma, kad medinė Maišiagalos pilis iš šiaurės gynė Vilniaus prieigas, priklausė vidiniam Vilniaus apsaugos pilių žiedui. 1365 m. rugpjūčio mėn. pabaigoje ją puolė ir sudegino nuo Vilniaus atėjusi Vokiečių ordino kariuomenė. Po gaisro pilis sutvirtinta: manoma, pagilintas papėdės griovys, aikštelė užpilta iki 2 m storio molio sluoksniu. 1377 m. pilis vėl minima – netoli jos buvo sudeginti Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo palaikai. 1390 m. ją vėl puolė Vokiečių ordino kariuomenė, užėmė ir sudegino pilį, iš jos išsivesdamas 1340 belaisvių.
Doifaklongo nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 178,60 km², apima Longo (Long), Mueango (Mueang) ir Sungmeno (Sung Men) apylinkėse, 25 km į vakarus nuo Frė.

Flora ir fauna

Doifaklongo nacionaliniame parke vyrauja lapuočių ir mišrūs miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri), miletija (Millettia brandisiana), kvapioji hopėja (Hopea odorata), krausva (Lagerstroemia calyculata), antenis (Wrightia arborea), rudoji šorėja, shorea siamensis, bukalapis sparnenis (Dipterocarpus obtusifolius), gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus), spondijas (Spondias bipinnata) ir kt.
Parke gyvena: Indijos muntjakas, ožka (Capricornis milneedwardsii), šernas, Javinis elniukas, palminis musangas, ausytasis skujuotis (Manis pentadactyla), (Tupaia belangeri), sutinkama daugiau paukščių: baltastrėnė šama (Copsychus malabaricus), didysis kukalis (Centropus sinensis), bankivinė višta, (Lonchura punctulata) ir kt.
Toritas

Toritas – silikatų klasės, retas nesosilikatinis Torio mineralas. Cheminė formulė (Th, U)SiO₄. kristalizuojasi tetragoninėje sistemoje ir yra izomorfiškas. Dažniausiai sutinkamas radioaktyvus. 1829 m. pavadintas dėl torio atspindėjimo.
Randamas pegmatituose, efuzinėse uolienose, hidroterminėse gyslose ir kontaktinio metamorfizmo vietose. Slūgso smulkiomis granulėmis dendritiniuose smėliuose. Toritas taip pat yra svarbus urano rūdos šaltinis.
Toritas yra optiškai izotropiškas ir dėl sudėtingos sandaros specifinis tankis kinta nuo 4,4 iki 6,6 g/cm³. Kietumas pagal Moso skalę – 4,5.
Torito blizgesys stiklinis arba dervingas. Spalva paprastai būna juoda, bet pasitaiko rusvai juoda, oranžinė, gelsvai oranžinė, tamsiai žalia.
Torito atmaina turinti urano kartais dar vadinama uranotoritu. Kitos atmainos: orangitas – oranžinis toritas, kalciotoritas – turi nedidelius kalcio kiekius.
Čedi

Čedi (skr. (devanagari): चेदि), dar vadinama Četija buvo viena iš šešiolikos regionų - valstybių (mahadžanapadų) senovės Indijoje, gyvenama indoarijų tautų. Ji buvo tarp Magadhos ir Avanti, Indijos šiaurėje (dab. Madhja Pradešo valstijoje). Valstybės sostinė buvo Suktivati.
ČKD

Istorija

ČKD buvo įkurta 1927 m. sujungus dvi mažesnes kompanijas – Českomoravská-Kolben ir Breitfeld-Daněk.
Nuo 1927 m. iki 1929 m. vienu iš ČKD gaminių buvo motociklai, sukonstruoti Jaroslavo Františeko Kocho. Tai buvo tuo metu pažangūs motociklai su keturtakčiais vieno 500 cm³ tūrio cilindro varikliais. Juos pardavinėjo kaip BD markės motociklus (buvusio kompanijos Breitfeld-Daněk pavadinimo trumpinys). 1929 m. ČKD savo motociklų verslą pardavė kompanijai Praga Hostivař, kuri toliau šiuos motociklus pardavinėjo kaip Praga markės motociklus. 4-tą dešimtmetį ČKD kompanija buvo viena pagrindinių karinių transporto priemonių tiekėja Čekoslovakijos kariuomenei.
Antrojo pasaulinio karo metais, kai Čekija buvo okupuota Vokietijos, kompanija buvo pervadinta į BMM (Böhmisch-Mährische Maschinenfabrik AG) ir gamino ginklus Vermachtui. Žinomiausi to laikotarpio kompanijos gaminiai buvo kompanijos konstrukcijos tankas Panzer 38(t) ir prieštankinė vikšrinė savaeigė Jagdpanzer 38(t), gaminta tanko Panzer 38(t) bazėje.
Po karo ČKD buvo nacionalizuota ir tapo viena pagrindinių tramvajų gamybos kompanijų pasaulyje. Juos gamino ČKD padalinys ČKD Tatra (įkurta 1963 m.), kuris taip pat gamino metropoliteno vagonus ir dyzelinius lokomotyvus, kuriuos eksportavo į kitas socialistines valstybes. Pvz., vienas modelis iš čekiškų T serijos lokomotyvų buvo eksportuojamas į TSRS, kur buvo žymimas santrumpa ЧМЭ. Socialistiniais laikais ČKD kompanijoje dirbo iki 50 000 darbuotojų.
Po 1989 m. kompanija prarado daugumą savo tradicinių rinkų Centrinėje ir Rytų Europoje bei buvusiose TSRS respublikose. 1994 m. kompanija buvo privatizuota ir tapo holdingo kompanija. Nauja kompanijos vadovybė buvo nevykusi, ir 1998 m. ČKD holdingas buvo prie bankroto slenksčio. Kai kurios holdingo kompanijai priklausiusios kompanijos subankrutavo, kitos vėl atiteko valstybei dėl skolų valstybei priklausiusiam bankui IPB. Valstybė kai kurias tokias kompanijas pardavė naujiems savininkams. Žinomiausias toks pardavimas yra 2001 m. įvykęs transporto kompanijos ČKD Dopravní systémy ('ČKD transportavimo sistemos', iki 1997 m. buvusi ČKD Tatra) kompanijos Siemens AG Čekijos padaliniui Společnost kolejových vozidel (SKV), pardavimas, baigtas 2002 m. vasarį. 2004 m. kompanijos CKD Holding likučiai ir prekės ženklas ČKD buvo parduoti Čekijos kompanijai 11 FITE.
Skaitliukai

Skaitliukai, skaitytuvai (romėniškojo abako analogas, rus. Счёты) – senovinis skaičiavimo prietaisas, naudotas Rusijoje nuo XVI a. atliekant paprastus skaičiavimo veiksmus. Šis prietaisas dar kai kur yra naudojamas iki šių dienų, nors daug kur apie 1990 m. juos pakeitė elektriniai skaičiuotuvai.
Skaičiukus sudaro paprastai medinis rėmas su ant virbų suvertais kauliukais. Ant kiekvieno virbų paprastai buvo veriama po 10 kauliukų.
XX a. skaitliukai plačiai buvo naudojami parduotuvėse, paprastiems skaičiavimams atlikti.
Vincentas Tiškevičius

Vincentas Tiškevičius (lenk. Wincenty Tyszkiewicz; 1757, Vilnius – 1816) – grafas, LDK valstybuinis veikėjas ir rašytojas. Lietuvos didysis raštininkas (1780–1781), Lietuvos didysis referentas (nuo 1781 metų), Strelkovo seniūnas.
Valdė eilę dvaro žemių netoli Pinsko, taip pat Svisločių, Lahoiską ir Bilopilią.

Biografija

Kilo iš LDK žymios Tiškevičių giminės, herbo „Leliva“ savininkas. Karo vado, stambaus Lietuvos magnato, grafo Antano Kazimiero Tiškevičiaus (1723–1778) ir grafaitės Terezės Tyzenhauz (1731–1760) sūnus.
Vincentas Tiškevičius buvo išsiųstas į mokslus, į Paryžiaus universitetą.
1993 m. San Marino Grand Prix

1993 m. San Marino Grand Prix buvo Formulės 1 lenktynės, rengtos Imolos trasoje balandžio 25 d., 1993 metais. Tai buvo ketvirtosios 1993 m. Formulės 1 sezono lenktynės.
Moderat

Istorija

Projektas įkurtas 2002 m., tačiau išleidus pirmąjį EP, veikla buvo nutraukta dėl nesutarimų ir skirtingų nuomonių kūrybos procese.
Jų pirmas albumas pavadinimu „Moderat“ buvo išleistas 2009 m. įrašų kompanijoje „BPitch Control“, praėjus septyneriems metams nuo jų pirmojo EP išleidimo. 
2013 m. išleido antrąjį albumą, pavadinimu „II“, leidybinėje kompanijoje „Monkeytown“. Nuo 2009 m. grupė aktyviai koncertuoja Europoje ir kitose pasaulio šalyse. Moderat 2014 m. vasarą koncertavo Lietuvoje, menų fabrike „Loftas“ ir surengė vieną įspūdingiausių šou klubo istorijoje.
Augusta

Istorija

Miestą įkūrė imperatorius Frydrichas II. Po Angevinų valdymo, Augusta atsidūrė Aragono valdžioje, o 1362 m. tapo Guglielmo Raimondo II Moncada, Augusta grįžo karaliui 1560 m. ir buvo įtvirtinta, kad apsigintų nuo turkų piratų.
1675 m. Augustos uoste kovėsi ispanų ir anglų laivai. Miestas nukentėjo nuo žemės drebėjimo ir cunamio 1693 m. Per Antrąjį pasaulinį karą miestą užėmė 1943 m. liepos 13 d. generolio Montgomerio kariai.
Budziniškis

Aplinkinės gyvenvietės

Rusleliai – 2,5 km
LYGUMAI – 4 km
Jackoniai – 2,5 km
DEGUČIAI – 3 km
Mickūnai – 2,5 km
Jokūbas Dagys

Biografija

Brolis ekonomistas Jonas Dagys. 1932 m. baigė Kauno meno mokyklą. 1932-1944 m. dėstė Raseinių gimnazijoje. 1937 m. tobulinosi Berlyne, Paryžiuje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Nuo 1947 m. gyveno Londone, nuo 1951 m. Toronte.
Petras Lukas

Petras Lukas (tikroji pavardė Lukošius, 1975 m. pakeitė pavardę į Dhula Yatri, 1897 m. lapkričio 16 d. Drūkčiai, Bernotavo valsčius, Telšių apskr. – 1986 m. birželio 26 ar 28 d. Kalifornija, JAV) – Lietuvos skulptorius, tapytojas realistas.

Biografija

1937 m. baigė skulptūrą Milano dailės akademijoje, 1939 m. – tapybą Romos karališkojoje meno akademijoje. 1941–1943 m. dėstė Vilniaus dailės akademijoje, ją uždarius pasitraukė į Austriją. Studijavo Vienos dailės akademijoje. 1945–1947 m. internuotas Šveicarijoje, Ženevoje mokėsi juvelyrikos. 1948–1963 m. gyveno Venesueloje. Nuo 1959 m. dėstė Andų universitete (Merida), profesorius. 1963–1965 m. studijavo Rytų meną Rabindranato Tagorės universitete (Šantiniketanas prie Kalkutos). 1966 m. gyveno JAV. 1967–1968 m. dėstė Udaipuro aukštesniojoje mokykloje Indijoje. 1969 m. grįžo į JAV.

Kūryba

Nuo 1938 m. dalyvavo parodose Lietuvoje, Italijoje, JAV. Sukūrė apvaliųjų, reljefinių skulptūrų („Kanklininkė“ 1941 m., „V. Domaševičiaus portretas“ 1942 m.), keramikos dirbinių, paminklinių kompozicijų, nutapė paveikslų.