google/wiki40b huggingface dataset:
Viana do Kastelas

Istorija

1253 m. miestą įkūrė Portugalijos karalius Alfonsas III.
Muharako sala

Muharako sala (arab. جزيرة المحرق‎ = Juzurat al-Muharak) – sala Persijos įlankoje, į šiaurę nuo Bahreino salos (su ja jungiasi 3 tiltais). Sudaro Bahreino valstybės Muharako muchafazą. Plotas – 56 km². Paviršius žemas, smėlingas, dabar daugiausia urbanizuotas. Saloje yra Bahreino tarptautinis oro uostas bei aerodromas. Didžiąją dalį salos užima Muharako miestas. Kitos svarbesnės gyvenvietės – Deiras, Aradas, Kalalis, Hidas, Samahidžas.
Tauragės rajono savivaldybės taryba

Tauragės rajono savivaldybės taryba – Tauragės rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 27 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Demetrius Vikelas

Biografija

Vaikystę praleido  Graikijoje ir Konstantinopolyje, vėliau išvyko į Londoną, kur sėkmingai vertėsi, ten vedė. Žmonos dėka persikėlė į Paryžių. Palikęs verslą, atsidavė literatūrai ir istorijai, parašė daug novelių, apsakymų, esė, pelniusių jam pripažinimą.
Kaip geros reputacijos kūrėjas, be to, gyvenęs Paryžiuje, jis buvo pakviestas atstovauti Graikiją olimpiniame kongrese, kurį 1894 m. birželį Paryžiuje sušaukė Pjeras de Kubertenas, siekęs surengti šiuolaikines olimpines žaidynes. Šiame kongrese buvo įkurtas tarptautinis olimpinis komitetas, nutarta 1896 m. surengti Atėnuose olimpines žaidynes, paskiriant Vikelas organizacinio komiteto pirmininku. Pasibaigus žaidynėms, Vikelas atsistatydino iš užimto posto. Jis buvo įkvėptas pasisekusio sporto renginio, todėl pasiūlė ir vėliau olimpines žaidynes rengti Atėnuose, tačiau nesulaukė pritarimo savo idėjai. Vėliau atsidavė kūrybai, toliau iki mirties gyveno Atėnuose.
Vievio autobusų stotis

Vievio autobusų stotis – autobusų stotis, esanti Vievyje. Ji įsikūrusi miesto centre, šalia  A1  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  automagistralės.

Priemiestininiai autobusai

Iš stoties galima nuvykti į Kazokiškes, Lazdėnus (Daubos), Pakalniškes, Rusakalnį (tiesiai arba per Pastrėvį), Semeliškes (per Daugirdiškes), Šešonis, Trakus, Vilnių, Žebertonis, Elektrėnus (tiesiai, per Žebertonis arba per Pastrėvį, arba per naują rajoną, magistralę).
Adomas Gorskis (1745)

Veikla

Viekšnių seniūnas.
Asimiliacija (biologija)

Asimiliacija (lot. assimilis) – suvienodinti, daryti panašiu, absorbuoti, įsisavinti, suvirškinti.
Botanikoje asimiliacija reiškia svetimkūnių pavertimą savomis medžiagomis. Tai maistinių medžiagų pavertimas skysčiu virškinimo metu.
Anglies dioksido asimiliacija dar vadinama fotosinteze. Jos metu susidaro angliavandeniai.
Asimiliuojant azotą, pagaminamas baltymas.
Ignacy Pinkas

Ignacas Pinkas (lenk. Ignacy Pinkas; 1888 m. gruodžio 12 d. Jasło, Lenkija – 1935 m. spalio 3 d.) – lenkų dailininkas.

Biografija

Būdamas aštuoniolikos su šeimas persikėlė į Krokuvą, kur bandė įvairus darbus, tarp jų ir aktoriaus. Nuo vaikystės buvo gabus piešimui. 1907 m. nupiešė kunigo portretą, kurį pardavęs susimokėjo priėmimo mokestį į Krokuvos Meno akademiją laisvuoju klausytoju. Jo dėstytojais buvo Stanisław Dębicki ir Jacek Malczewski. Po trejų metų išvyko į Paryžių.
1912 m. įstojo į Šaulių sąjungą. 1914 m. prisidėjo prie Lenkų legionų. Visą tarnavimo kariuomenėje laikotarpį piešė, daugiausia vadų ir bendražygių portretus.
I. Pinkas kaip piešėjas ir dailininkas dalyvavo generolo L. Želigovskio žygyje į Vilnių. Sukūrė Vilniaus ir priemiesčių peizažų ciklą.
Nuo 1920 m. atsidėjo vien kūrybai, keliavo į Prahą, Varšuvą, Lvovą ir Vilnių, taip pat prie Baltijos jūros ir po Prancūziją.
1928 m. vėl atvykęs į Vilnių, susituokė su Marija Kazanowicz. Tada nutapė 10 paveikslų, vaizduojančių Vilniaus architektūros paminklus. Paveikslus padovanojo asmeniškai Juzefui Pilsudskiui, o 1929 m. išleido tų paveikslų spalvotų autolitografijų rinkinį. Kiekviena litografija signuota pieštuku, rinkinys išleistas 100 egzempliorių tiražu, visi rinkiniai buvo vardiniai.
Mirė nuo džiovos.
Liudas Alseika

Liudas Alseika (1887 m. balandžio 25 d., Kvietkelių dvaras, Šiaulių apskritis – 1960 m. gegužės 19 d., Gorochovecas, Vladimiro sritis, TSRS) – Lietuvos keliautojas, esperantininkas, kraštotyrininkas, pedagogas.

Biografija

Gimė bajorų šeimoje. Mokėsi Šiaulių gimnazijoje, vėliau – Rusijoje. 1910 m. baigė Ufos (Baškirija) aukštąją geodezijos mokyklą, įgijo inžinieriaus geodezininko specialybę. 1921 m. grįžo į Lietuvą ir kaip jaunas matininkas įsijungė į žemėtvarkos darbus. Gyveno ir dirbo Klaipėdoje. 1949 m. buvo Klaipėdos kraštotyros muziejaus mokslinis bendradarbis, buvo vienas pirmųjų gidų mieste. Organizavo keliones, pirmuosius respublikinius ir Baltijos šalių turistų sąskrydžius. Būdamas Tarptautinės esperanto asociacijos atstovas Lietuvoje, Klaipėdoje atgaivino esperantinę veiklą, vadovavo kursams Klaipėdos žemės ūkio technikume, dėstė gamtos mokslus. Kelerius metus dirbo Ignalinos gimnazijoje. Praktikavo vegetarizmą.
Teodoras Čartoriskis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Čartoriskių giminės. Tėvas Mykolas Čartoriskis, motina Marija Nemir, brolis Andrius Čartoriskis (m. 1488 m.)

Šeima

Žmona Sofija Sanguškaitė, kunigaikščio Andriaus Sanguškos duktė. Sūnūs Aleksandras Fiodorovičius Čartoriskis, Jonas Fiodorovičius Čartoriskis, dukterys Ona Čartoriskaitė, Fedora Čartoriskaitė, Anastasija Čartoriskaitė.

Valstybės tarnyba

Voluinės Čartorisko kunigaikštis. 1522 m. Žygimantas Senasis jį paskyrė Lucko seniūnu.
Dalyvavo Voluinės gynime nuo totorių antpuolių.

Dvarai

Dauguma dvarų buvo Naugarduko vaivadijoje. Dėl jų 1498 m. teisėsi su pusbroliu Semionu Čartoriskiu, Aleksandro Čartoriskio sūnumi. Be to, užsitarnavo kelis didžiojo kunigaikščio dovanotus dvarus. Nuo 1501 m. jo nuosavybe tapo Klevanė, 1512 m. Litovižas Vladimiro paviete, kartu su vaito pareigomis ir įpareigojimu rūpintis bažnyčia. 1514 m. atiteko 6 totorių tarnybos ir Koreličių dvaras Naugarduko paviete. 1517 m. iš kunigaikščio Kareckio nusipirko Suską, o 1524 m. Kalnietyčius (Kołniatycze).
Pagal 1528 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės surašymą šaukimo metu turėjo atvesti 32 raitelius, reiškia, jo dvaruose buvo ne mažiau, kaip 500 valstiečių ūkių (dūmų).
Golubio pilis

Golubio pilis (lenk. Zamek w Golubiu) – keturių sparnų gotikinio-renesansinio stiliaus Vokiečių ordino pilis, pastatyta XIII a. pradžioje–XIV a. pabaigoje Golubio-Dobžyno mieste Kujavijos Pamario vaivadijoje, Lenkijoje.
Iš pradžių šioje vietoje buvo medinė tvirtovė, saugojusi perkėlą per Drvencos upę. 1293 m. tvirtovė buvo perduota Vokiečių ordinui.
Mūrinė pilis, kaip komtūro buveinė, statyta 1305–1311 m. Po Trylikos metų karo čia buvo seniūno Ulriko Raudonakio buveinė.
Pilis perstatyta po 1422 m., kai papilio pusėje buvo pastatyti du apvalios formos bokštai (šiuo metu išlikęs tik vienas). 1616–1623 pilį perstatinėjo karalaitė Ana Vazaitė, kuri liepė pridėti vėlyvojo renesanso atikas ir pastatą prie vartų. Pilis nusiaubta švedų karų metu ir XIX a., kai 1867 m. uraganinis vėjas dalinai sugriovė atikas.
Po Antrojo pasaulinio karo pilis buvo atstatyta ir restauruota 1959–1967 ir 2006 m. (stilius – renesansas). 1987 m. pilyje įvyko viena pirmųjų Lenkijoje istorinė rekonstrukcija – riterių turnyras. Šiuo metu pilyje veikia muziejus, viešbutis bei restoranas.
Sintaksė

Sintaksė (gr. syntaxis) – gramatikos dalis, nagrinėjanti sakinių tarpusavio ryšius, jų sudarymo būdus ir žodžių junginių sandarą. Pastaruoju metu sintaksei priskiriamas ir teksto, sakinių sąsajos tyrinėjimas. Sintaksės tyrimo esmę visada sudaro žodžių tarpusavio santykiai, žodžių ar sakinių jungimo taisyklės.
Pagrindinis sintaksinis vienetas – sakinys, jis gali būti skaidomas žodžių junginiais ir sakinio dalimis. Sintaksei priklauso ir teksto vienetai, taip pat ne tik sakinys, tekstas, bet ir tarpinis vienetas – žodžių junginys. Žodžių junginio ryšius rodo žodžio forma, ypač linksnis, skaičius bei giminė.
Sintaksė turi dvejopą reikšmę: teorinę ir praktinę. Teorinė reikšmė išryškėja lyginant ją su kitomis kalbos mokslo šakomis. Svarbi ir praktinė sintaksė. Reikia mokėti praktiškai sudaryti sakinius, juos jungti į tekstą. Turima žinoti visus galimus ir negalimus rašybos variantus, kad neatsirastų klaidų bei netaisyklingų konstrukcijų. Sintaksinės konstrukcijos taisyklingumas dažniausiai nustatomas atsižvelgiant į vidinius kalbos dėsnius, taikomi tautosakos, liaudies kalbos, geriausių lietuvių rašytojų kūrinių pavyzdžiai.

Junginių gramatiniai ryšiai

Sintaksės žodžių junginių analizė padeda išryškinti sintaksinius santykius, kurių neišryškina net sakinio dalys. Junginiai analizuojami pagal prijungiamuosius ryšius (derinimą, valdymą, šliejimą), predikatinius, sujungiamuosius, pridėtinius dvigubus santykius (išplėstinių, patikslinamųjų sakinio dalių, predikatinio pažyminio, opoziciniai santykiai).
Senovės istorija

Senovės istorija apima kultūros ir politinių įvykių raidą nuo rašto šaltinių atsiradimo iki Viduramžių.
Senovės istorija nuo maždaug 776 m. pr. m. e. (Senovės Graikijos istorijos pradžia) paprastai vadinama klasikine senove (Antika). Tai iš esmės sutampa su tradicine Romos įkūrimo data 753 m. pr. m. e.
Nors dėl senovės istorijos pabaigos datos diskutuojama, šiuo metu dauguma Vakarų istorikų Europos senovės istorijos pabaiga laiko Vakarų Romos imperijos žlugimo datą – 476 metus.
Lisipas

Lisipas (gr. Λύσιππος) – IV amžiuje pr. m. e. gyvenęs graikų skulptorius, vėlyvojo klasikinio laikotarpio atstovas. Kartu su Skopu ir Praksiteliu laikomas vienu iš geriausių Senovės Graikijos klasikinės epochos skulptorių, davusių įtaką helenizmui. Dirbo Aleksandro Didžiojo dvare, turėjo ir savo mokyklą. Sukūrė daug dievų ir žmonių skulptūrų, tarp jų – Aristotelio, Aleksandro Didžiojo, Sokrato ir Platono biustai.

Gyvenimas ir kūryba

Lisipas gimė Sikijone apie 390 m. pr. m. e. Savarankiškai išmoko skulptūros meno, studijavo Polikleto „Doriforą“. Visos jo skuptūros buvo išlietos iš bronzos. Buvo Argo mokyklos vadovas, dirbo Aleksandro Didžiojo dvare. Karalius tik jam vienam buvo davęs teisę liedinti jo bronzinius biustus. Lisipas buvo labai darbštus, gyveno tik iš savo meno. Iš kiekvieno už kūrinį gaunamo honoraro jis atidėdavo į taupyklę po vieną aukso monetą; po jo mirties turto paveldėtojas rado jų 1500. Pagal kitus šaltinius, jis mirė skurde, nes niekaip negalėjo pabaigti vienintelio kūrinio.
Lisipas buvo kitų pažiūrų į žmogaus kūno proporcijas. Išsiskyrė natūralizmu, ypač perteikdamas plaukus ir akis, taip pat kiek ištemptomis proporcijomis. Polikleto skulptūros buvo stambesnės, sunkesnės, o Lisipo – grakštesnės, lengvesnės. Kitas Lisipo nuogų vyrų statulų bruožas – jie nebestovi tvirti ir sustingę, o atrodo tarsi judėtų; čia viskas lengvesnių formų, atrodo lanksčiau, kūnai lieknesni, galvos mažesnės. Tačiau labiausiai Lisipas nusipelnė tuo, kad statuloms, kurios anksčiau buvo stambios ir plačiapetės, suteikė trečią, gilumo, matmenį; jos tiesė rankas ir ėjo. Aleksandro Didžiojo biustuose pabrėžė kūno grožį ir karaliaus dvasingumą.
Jo mokinys Charesas sukonstravo Rodo kolosą – vieną iš septynių pasaulio stebuklų.
Barbarai

Barbarais Senovės Graikijoje vadinti svetimšaliai nemokėję graikų kalbos ir nepažinoję jos kultūros.
Senovės Romoje barbarais vadintos imperiją puldinėjusios tautos, pirmiausia germanai.
Po Romos imperijos žlugimo barbaras prigijo kaip bendrinis žodis, apibūdinantis tamsų ir žiaurų žmogų, nevertinantį kultūros vertybių.
Butovo poligonas

Butovo poligonas (rus. Бутовский полигон) – vienos iš didžiausių kapinių Maskvoje, kur sušaudytos ir palaidotos stalininių represijų aukos.
Nuo 1937 m. rugpjūčio mėn. iki 1938 m. spalio 19 d. čia be giminių žinios ir cerkvės ar civilinio palaiminimo buvo palaidoti 20 765 žmonės. Duomenų apie aukų skaičių per Antrąjį pasaulinį karą nėra. Tik 1989 m. sušaudytų giminės pradėjo gauti liudijimus, kuriuose nurodyta tiksli mirties data ir priežastis. Pagal vardus nustatyta tik 20 tūkst. žmonių, sušaudytų poligone vien 1937–1938 m.

Istorija

Butovo poligono vietoje XIX a. pabaigoje buvo Kosmodemjansko-Drožino (rus. Космодемьянское-Дрожжино) dvaras. Pirmą kartą Drožino kaimas minimas 1568 m. Pirmasis jo savininkas buvo žemietijos dvarininkas Fiodoras Michailovičius Drožinas. 1889 m. dvaro šeimininkas H. M. Solovjovas įkūrė žirgyną, prie miško įrengtas hipodromas su žiūrovų tribūnomis.
Netrukus po Rusijos revoliucijos Butovo dvaro savininkas I. I. Ziminas, nelaukdamas konfiskavimo, visą turtą atidavė valstybei ir su šeima išvažiavo į užsienį. Žirgynas tiekė žirgus Raudonajai Armijai . O 1920 m. Butove buvo įkurta KGB žemės ūkio kolonija, kurioje dirbo kaliniai.
1935 m. apie 2 km² teritorija buvo aptverta aklina tvora, įkurtas NKVD šaudymo poligonas. Teritoriją visą parą saugojo ginkluota sargyba. Netoliese, „Komunarkos“ tarybiniame ūkyje buvo kitas „specialus objektas“ – buvusi NKVD vado Henriko Jagodos sodyba. 1936 m. pab. – 1937 m. pr. per politinius teismo procesus ir „valymus“ buvo paskelbta ir nedelsiant įvykdyta daug mirties nuosprendžių. Maskvos kapinėse toks nužudytųjų skaičius netilpo, todėl NKVD išskyrė du naujus „specobjektus“ – Butovo ir Komunarką. Manoma, kad Komunarkoje sušaudyta nuo 10 iki 14 tūkst. žmonių, o Butove 25–26 tūkst. Į Komunarką patekdavo NKVD darbuotojai, partinės vadovybės atstovai, aukšto rango karininkai ir kitų kategorijų žmonės. Butove buvo naikinami visi kiti.
Butovo poligonas valstybės saugumo kariuomenės buvo saugomas net iki 1995 m., vėliau perduotas Rusijos stačiatikių cerkvei ir atidarytas lankymui šeštadieniais ir sekmadieniais. Ant vieno bevardžio kapo pastatytas Rusijos Šv. Naujų kankinių ir išpažinėjų atminimo kryžius, nes Butove sušaudyta ir palaidota daug šventikų (metropolitas Stefanijus Čičagovas, diakonai, varpininkai ir skaitovai, viso apie 300 šventikų), taip pat žinomi valstybiniai ir kariniai veikėjai, pavyzdžiui, Antrosios Valstybinės Dūmos pirmininkas Fiodoras Golovinas , Maskvos generalgubernatorius Vladimiras Džunkovskis  bei paprasti žmonės, patekę į istorijos ratus.
Nuo 1997 m. gruodžio 11 d. mišios buvo laikomos Drožino kaimo administracijos pastate, prie įėjimo į poligoną. Vėliau toje vietoje pastatyta nauja Rusijos Stačiatikių cerkvė.
Kazys Uscila

Biografija

Baigęs Vilniaus pedagoginę mokyklą, mokytojavo Trakų rajone. 1965–1971 m. studijavo Vilniaus universitete ir įgijo žurnalisto specialybę.
Nuo 1967 m. Ukmergės rajono laikraščio „Gimtoji žemė“ redakcijos darbuotojas, Panevėžio laikraščio „Tėvynė“ redaktoriaus pavaduotojas, Krekenavos gyvulininkystės komplekso direktoriaus pavaduotojas. 1981–1985 m. Vilniaus rajono laikraščio „Draugystė“ redaktorius. Nuo 1985 m. LKP CK spaudos sektoriaus instruktorius, informacijos agentūros TASS korespondentas. Nuo 1993 m. nepriklausomos informacijos agentūros INTERFAX (Maskva) korespondentas Lietuvoje. 
Lietuvos literatūros vertėjų sąjungos narys. Verčia iš lenkų kalbos. Jo išverstas Vieslavo Myšlivskio romanas „Traktatas apie pupelių gliaudymą“ 2009 m. „Metų verstinės knygos“ rinkimuose užėmė antrąją vietą, 2013 metais šis romanas pripažintas visų laikų vertingiausia iš lenkų į lietuvių kalbą versta knyga. Meno kūrėjas. Lenkijos Autorių draugijos ZAiKS literatūrinio apdovanojimo už lenkų literatūros vertimus į lietuvių kalbą laureatas (2015).
Oksidatorius

Oksidatorius – molekulė, atomas arba jonas, prisijungiantis elektronų.
Oksidacija ir oksidatorius turėtų būti susiję su cheminėmis reakcijomis su deguonimi. Chemijoje oksidacija – tai reakcija, kurios metu oksiduojanti medžiaga paleidžia elektronus kitam elementui ar junginiui, kuris elektronus prisijungia (oksidatorius). Žinoma, reakcijos metu originali medžiagos struktūra pakinta.
Fritz Graebner

Biografija

1899–1911 m. dirbo Berlyno etnografiniame muziejuje. Nuo 1911 m. dėstė Bonos, nuo 1926 m. Kelno, nuo 1928 m. Berlyno universitete; profesorius (1911 m.). Nuo 1909 m. – žurnalo Ethnologica redaktorius. 1925–1928 m. Fricas Grėbneris buvo Kelno Rautenstrauch-Joest etnografinio muziejaus direktorius.

Idėjos

Fricas Grėbneris sprendė kultūrų kaitos, jų įtakų ir perdavimo klausimus. Jo nuomone, kultūros istorija yra tam tikri kultūrinių reiškinių kompleksai, plintantys į kitas teritorijas dėl tautų kraustymosi; tautų kultūros bendrumus aiškino jų kilme iš vieno centro. Postulavo kultūros ciklų teorijos metodinius principus; vienas pirmųjų etnografiniams tyrimams taikė istorinį metodą.
Perėmęs Leo Frobenijaus kultūros ratų sąvoką, 1904 m. Grėbneris įkūrė kultūros ratų studijų (Kulturkreislehre) mokyklą ir nuo 1906 m. kultūros rato bei kultūros sluoksnio (Kulturschichten) sąvokas pradėjo taikyti viso pasaulio kultūrų analizei. Kritikuodamas evoliucionistus, iš dalies ir Frydrichą Racelį, jis bandė atsakyti į klausimą, kas gali įrodyti ryšio tarp kultūrų glaudumą ir ilgalaikiškumą. Fricas Grėbneris įvedė Beziehungskriterien, t. y. kriterijų, nusakantį tautų giminystę, chronologinius bei kultūrinių formų sutapimus, juos susiejant su gausybe kiekybinių sutapimų įvairiausiose geografinėse srityse. Pasak jo, svarbiausi kriterijai, įrodantys kultūrų giminystę, yra kultūrinių elementų formos panašumas ir jų gausa.
Fricas Grėbneris teigė, kad difuzijos būdu sklinda ne elementariosios idėjos ir etnografiniai objektai, įrankiai ar priemonės, o kultūrinių pasiekimų – išradimų visuma, tai yra kultūrinis ratas. Pastarasis plėtodamasis susimaišo su kitais kultūriniais ratais, tokie kultūriniai ratai užsikloja vienas ant kito, ir tokiu būdu skirtinguose regionuose susidaro įvairios kultūrinių elementų kombinacijos, taip vadinami kultūriniai sluoksniai. Pateikdamas kultūros ratų sistematiką, XX a. pradžioje egzistavusias kultūras Grėbneris laikė kilusiomis iš devynių pagrindinių ankstyvųjų kultūros ratų.
Mjolner Narvik

Istorija

Klubo ištakos siekia 1932 m.
Yra žaidę elito divizione, tačiau 1972 m. pirmenybėse liko paskutinėje vietoje (dvylikti) ir iškrito į žemesnį divizioną.
Pastaruoju metu žaidė trečiame divizione.
Lietuvos futbolo varžybos 2006 m.

III lyga

III lygos varžybos vyko zonose, suskirstytose pagal apskritis.
Vršacas

Etninės grupės

Savivaldybės gyventojų populiacija sudaryta iš 70 % serbų, rumunų, vengrų ir kt. Vršaco mieste gyvena 5913 rumunų.

Turistinės vietos

2002 pastatytas „Tūkstantmečio sporto centras“, kuriame vyko 2005 m. Europos vyrų krepšinio čempionatas.
Kirilica

Kilmė ir raida

Iki IX a. jokios labiau paplitusios ir sunormintos slavų rašto sistemos nežinoma. Apie 863 m., Bizantijos imperatoriaus Mykolo III nurodymu, broliai Konstantinas (Kirilas) Filosofas ir Metodijus iš Salonikų sukūrė slavų kalbai raštą. Ilgą laiką buvo diskuotuojama ar tai buvo kirilica (tokiu atveju glagolica laikoma slaptuoju raštu, atsiradusiu po kirilicos uždraudimo) ar glagolica – abėcėlės, kurios skiriasi tik šriftu. Šiuo metu laikoma, kad pirmiau atsirado glagolica, o paskui – kirilica. Glagolica ilgą laiką su nedideliais pakeitimais naudota kroatų (iki XVII a.). Rašto sistema didele dalimi rėmėsi graikų raštu.
Dėl brolių Kirilo ir Metodijaus veiklos abėcėlė išplito tarp pietų slavų tautų, dėl to Romos popiežius, kovodamas su Kirilo ir Metodijaus misijomis, 885 m. uždraudė ją naudoti bažnyčiose.
860 m. Bulgarijos šventasis caras Borisas priėmė krikščionybę. Bulgarija tapo slavų rašto plitimo centru. ČIa buvo perrašinėjamos kirilica krikščioniškosios šventosios knygos, verčiamos graikiškos knygos, kuriamos originalios („О письменехъ Чрьноризца Храбра“).
Plintant Bizantijos kultūrai, kirilica kartu su rytų krikščionybe išplatinta Kijevo Rusioje, tarp valakų, moldavų. Iki XII a. kirilica užgožė glagolicą. Ji tapo pagrindiniu raštu užrašant bažnytinę slavų kalbą. XIV a. kirilica pradėjo plisti ir Sibire, jos pagrindu susiformavo komių raštas (abura).
Ginučių pilkapynai

Pilkapynai

Pirmasis pilkapynas yra į šiaurę nuo kaimo, 0,6 km į šiaurės rytus nuo Almajos ir Srovės santakos, 0,4 km į rytus nuo Almajo ežero, 0,3 km į šiaurę nuo Srovės pralaidos kelyje Ginučiai-Kirdeikiai, į vakarus nuo kelio Ginučiai-Vaišniūnai, Daunorių girininkijos miške, 215 kvartalo pietinėje dalyje. Išliko daugiau kaip 10 pilkapių. Sampilai 6–8 m skersmens ir 0,3–0,6 m aukščio, apardyti, iškasinėti, išpustyti vėjo.
Antrasis pilkapynas yra į pietryčius nuo kaimo, apie 0,65 km į šiaurės vakarus nuo Srovės įtakos į Asėko ežerą, 0,3 km į pietryčius nuo Sravinaičio ežero ir 0,2 km į šiaurės rytus nuo Srovės kairiojo kranto, Palūšės girininkijos Linkmenų miške, 2 kvartalo pietinėje dalyje. Išliko 4 pilkapiai. Sampilai 12–14 m skersmens ir nuo 0,3 iki 0,8 m aukščio. Juos juosia grioviai.
Pilkapynų pilkapių forma ir sampilai būdingi VIII a. – XII a. Istorijos instituto archeologai 1958 m. žvalgomuosius archeologijos tyrimus atliko piliakalnyje ir pirmajame pilkapyne, Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai 1976 m. – piliakalnyje, 1985 m. – pilkapynuose.
Romaldas Petras Damušis

Biografija

1968 m. baigė Kidulių vidurinę mokyklą ir buvo pašauktas atlikti karo prievolės sovietų kariniame jūrų laivyne. Dirbdamas 1978 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko specialybę.
Nuo 1972 m. Jurbarko duonos gamyklos mechanikas, 1973–1974 m. Garliavos remonto mechanikos gamyklos šaltkalvis, 1974–1977 m. Šakių rajono komjaunimo komiteto instruktorius, 1977–1980 m. Šakių rajono Žemės ūkio valdybos vyresnysis juriskonsultas, 1980–1990 m. Šakių rajono gamtos apsaugos inspektorius. 1980–1993 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos pirmininkas, 1993–1995 m. Šakių rajono Darbo biržos skyriaus viršininkas, 1995–1997 m. Šakių rajono savivaldybės meras ir Lietuvos savivaldybių asociacijos viceprezidentas, 1999 m. pradėjo advokato praktiką ir turi savo advokato kontorą Šakiuose. Internetinis puslapio adresas – rdamusio.puslapiai.lt.
Nuo 1995 m. – Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, 1997–1999 m. Šakių skyriaus pirmininkas, nuo 2001 m. gegužės 12 d., LKDP susijungus su LKDS – nepartinis.
1990–1995 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos deputatas, 1995–1997 ir 1997–2000 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Zita – teisininkė, duktė Daiva, sūnus Edvardas.
Gairės (Kaunas)

Istorija

Leido menininkų kooperatyvas „Gairės“ kas du mėnesius. Išleisti 8 numeriai.
Nagrinėjo meno ir literatūros raidos ypatumus, analizavo kūrybos proceso psichologinius aspektus, svarstė naujų meno ir literatūros krypčių įtaką lietuvių kultūrai, informavo apie meno ir literatūros plėtotę užsienio šalyse, spausdino lietuvių menininkų kūrinius bei žymiausių užsienio rašytojų kūrinių fragmentus, literatūros apžvalgas, recenzijas.
Bendradarbiavo Vytautas Bičiūnas, Kazys Boruta, Motiejus Gustaitis, Faustas Kirša, Vincas Krėvė, Ona Pleirytė-Puidienė, Vincas Mykolaitis-Putinas, Balys Sruoga, Antanas Sutkus, Juozas Tysliava, Petras Vaičiūnas, Eduardas Viskanta, Vydūnas.
Redaktorius Kazys Puida.
Botošanio apskritis

Geografija

Apskritis yra Pruto ir Sireto tarpupyje, praktiškai visą teritoriją užima Moldavijos plynaukštės lygumos. Svarbiausios upės: Prutas, Siretas, Žižija.
Paluokesa

Istorija

1901 m. kaimas minimas Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.