Itališkoji Karnaro regentystė

Impresa di Fiume

Pirmojo pasaulinio karo metu, 1915 m. Italija pasirašė sutartį su sąjungininkais (Londono sutartis (1915 m.)), pagal kurią Italijai buvo pažadėtas visas Austrijos pajūris, bet ne Fiumės miestas. Pasibaigus karui 1919 m. Paryžiaus taikos konferencijoje šis teritorijų perskirstymas buvo patvirtintas. Fiumė liko ne Italijos teritorija ir su gretimomis Kroatijos žemėmis buvo prijungta prie Serbų, kroatų ir slovėnų karalystės.
Gabrielis D'Anuncijas buvo nepatenkintas šiuo sprendimu. 1919 m. rugsėjo 12 d. jis su 2600 kareivių iš Italijos karališkosios kariuomenės (Sardinijos grenadieriai) bei Italijos nacionalistais užėmė Fiumės miestą. Sąjungininkų (amerikiečių, britų ir prancūzų) okupacinės pajėgos buvo priverstos pasitraukti. D'Anuncijo pajėgų žygis nuo Ronchi dei Legionari į Fiumę imtas vadinti it. Impresa di Fiume ('Fiumės žygis').
Tą pačią dieną D.Anuncijas pareiškė, kad jis aneksavo Fiumės teritoriją prie Italijos karalystės. Jį entuziastingai sveikino Fiumės gyventojai italai. Šiam veiksmui pasipriešinimo Italijos vyriausybė, ir D'Anuncijas priešinosi Italijos politiniam spaudimui. Sąmokslininkai siekė, kad Italija prisijungtų Fiumę, bet Italija tai daryti atsisakė. Italija inicijavo Fiumės blokadą, reikalaudama, kad perversmininkai pasiduotų. Italijos literatas Filippo Tommaso Marinetti, 1919 m. rugsėjį buvęs Fiumėje, Fiumės žygio dalyvius pavadino it. disertori in avanti 'avangardiniais dezertyrais'.

Regentystė

1920 m. rugsėjo 8 d. D'Anuncijas pareiškė, kad miestas yra Itališkoji Karnaro regentystė. Jos konstitucija buvo vėlesniosios fašistinės Italijos sistemos pirmtakė. Pats D'Anuncijas pasiskelbė duče, diktatoriumi.
Pavadinimas it. Carnaro paimtas iš Kvarnerio įlankos (it. Golfo del Carnaro) pavadinimo, nes Fiumė yra prie šios įlankos.
Regentystei priklausė ir Krko sala. Vienintelė valstybė, kuri pripažino Itališkąją Karnaro regentystę buvo Tarybų Sąjunga.

Konstitucija

Karnaro regentystės konstitucija (it. Carta del Carnaro buvo anarchistų, proto-fašistų ir demokratinių respublikonų idėjų derinys. D'Anuncijas dažnai laikomas Italijos fašistų idėjų ir politikos pirmtaku. Jo paties politinės pažiūros išryškėjo Fiumėje, kur jis veikė kartu su sindikalistu Alceste De Ambris, lyderiu grupės Italijos jūrininkų, kurie sukilo ir savo laivus perdavė D'Anuncijaus pavaldumui. De Ambris surašė teisinį ir politinį karkasą, o D'Anuncijas panaudojo savo kaip poeto įgūdžius.
Konstitucija buvo įsteigta korporacinė valstybė, kurioje 9 korporacijos atstovavo skirtingus ekonomikos sektorius. Narystė korporacijose buvo privaloma. D'Anuncijas sukūrė dešimtą morporaciją, į kurią įėjo išskirtinės asmenybės. Įstatymų leidžiamąją galia buvo suteikta dviejų rūmų legislatūrai, kurią sudarė Optimatų taryba (it. Consiglio degli Ottimi) ir Korporacijų taryba (it. Consiglio dei Provvisori). Bendrose abiejų tarybų (it. Arengo del Carnaro) sesijose buvo svarstomos ir priimamos tarptautinės sutartys, konstitucijos pataisos ir diktatoriaus skyrimas ypatingomis aplinkybėmis.

Regentystės pabaiga

1920 m. lapkričio 12 d. Rapalo taikos sutartimi Karnaro regentystė buvo pripažinta kaip Laisvoji Fiumės valstybė.
D'Anuncijas nepaisė Rapalo sutarties ir paskelbė karą Italijai. 1920 m. gruodžio 24 d. Italijos armija ir Italijos Karališkojo laivyno apšaudymas privertė Fiumės legionierius atsitraukti ir miestą pasiduoti.
Laisvoji Fiumės valstybė egzistavo iki 1924 m., kai Fiumė 1924 m. Romos sutartimi buvo prijungta prie Italijos karalystės. Prijungtoji teritorija tapo Karnaro provincija.