google/wiki40b huggingface dataset:
Žibintas (savaitraštis)

Žibintas – pažangių žmonių savaitraštis, leistas 1933 m. liepos mėn. – 1934 m. birželio mėn. Telšiuose.

Istorija

Leido LKP Telšių parajonio pogrindinis komitetas. Oficialūs leidėjai M. Činikas, V. Gedvilas. Laikraštis buvo dažnai konfiskuojamas, redaktoriai baudžiami piniginėmis baudomis. Spausdino „Telšių spaustuvė“, „Inkaro“ spaustuvė Kretingoje.
Bendradarbiavo Antanas Barkauskas, V. Dumčius, S. Ličkūnas, A. Steponavičius, Aleksandras Vitkauskas ir kt.
Redagavo Antanas Bauža, L. Daukša, V. Gedvilas, faktiškasis redaktorius Mečislovas Gedvilas.
Algirdas Brazys

Žaidėjo karjera

Per savo profesionalo karjerą krepšininkas atstovavo tik dviem klubams – Panevėžio „Lietkabeliui“ ir Kauno „Žalgiriui“.
Vladas Sorys

Vladas Sorys (1874 m. rugpjūčio 10 d. Ilgučių k., Kupiškio r. –1950 ? ? Girardville, PA – JAV), vargonininkas ir chorvedys.

Biografija

1892 vasarą atvyko į JAV ir apsigyveno Albany, NY. Mokėsi skambinti fortepijonu pas Springerį, vėliau fortepijono, vargonų ir muzikos teorijos mokėsi pas Emmą Willard Conservatory of Music Troy, NY. Vargonavimą dar studijavo pas Emilį Keucheną Buffalo, NY, o bažnytinio giedojimo mokėsi pas Hametreet Niujorke.
Nuo 1894 V. Sorys pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorams. Pirmoji darbo vieta buvo Šv. Stanislovo lenkų parapijoje Amsterdame, NY. Netrukus gavo vargonininko ir chorvedžio vietą Šv. Juozapo lietuvių parapijoje Mahanoi Sityje, PA. Čia dirbęs apie trejus metus, su choru surengė keletą koncertų ir pastatė vaidinimą „Amerika pirtyje“. Daug metų dirbo kitose lenkų parapijose: Švč. Marijos Schenectady, NY, Šv. Kazimiero Albany, NY, Švč. Trejybės Niagara Falls, NY, Šv. Stanislaus Buffalo, NY, Švč. Marijos N. Tonowande, NY, Šv. Stanislovo Hazeltone, PA. Taip pat vadovavo „Liberty Bell" orkestrui ir moterų chorui, S.
Moniuszkos mišriajam chorui ir vargonininkų vyrų chorui, „Echo“ ir „Ariono" chorams bei orkestrams.
Nuo 1935 iki mirties V. Sorys vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Vincento lietuvių parapijoje Girardville. Chorą išmokė daug giesmių ir dainų, giedojo pamaldose, organizavo viešus koncertus, dalyvavo 1939 Pasaulinės parodos Lietuvių dienoje Niujorke ir kituose tautiniuose renginiuose. 1944 rugpjūčio mėn. koncertu pažymėjo choro muzikinės veiklos 50-metį. V. Sorys vargonininkavo ir vadovavo chorams bei orkestrams 56 metus.
Nuo 1916 priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Echo Litwy

Echo Litwy (liet. Lietuvos aidas) – lietuvių dienraštis, ėjęs 1919 m. gruodžio 12 – 1920 m. spalio 12 d. Vilniuje lenkų kalba.

Istorija

Leido Mykolas Biržiška vietoj „Głos Litwy“; 1920 m. balandžio 2 d. – gegužės 11 d. bei 1920 m. liepos 25 – spalio 11 d. buvo sustabdytas. Vietoj „Echo Litwy“ buvo leidžiami laikraščiai „Gazeta Wspólna“ (1920 m. balandžio 11 d. – gegužės 9 d.) ir „Wiadomości Wileńskie“ (1920 m. rugpjūčio 10 d. – spalio 10 d.). Nuo 1920 m. spalio 14 d. vėl ėjo „Głos Litwy“. Išėjo 135 numeriai.
Redagavo Mykolas Biržiška, S. Dlugoborskis.
Šukės senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos aukštumos pakraštyje ir šlaite, žemėjančiame į vakarų – šiaurės vakarų pusę. Jos netaisyklingo penkiakampio plano, nežymiai pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 25 m ilgio ir 22 m pločio, aptvertos statinių tvora, kurios rytinėje dalyje įrengti varteliai.
Centrinėje dalyje stovi koplytėlė su Kristaus karste skulptūrine grupe. Abipus jos stūkso po medinį, monumentalų, kryžmišką, paprastų formų kryžių.
Teritorijos plotas – 0,05 ha, perimetras – 90 m.

Istorija

Veikė nuo XVI a. iki XVIII a. pab. Jose laidoti Šukės bajorkaimio gyventojai. Mirusiuosius pradėjus laidoti Darbėnų parapijos kapinėse, senosiose kapinaitėse XIX a. – XX a. pr. buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai.
Kapinės vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais, Maro kapais (žem. Kapalē, Maro kapalē, Maro kapā). Pasakojama, kad jose laidoti nuo maro mirę žmonės. Pasak kitų, čia buvę palaidoti milžinai, kurių kaulų rasta arime aplink kapines.
Nuo seno jose stovėjo koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir trejetas monumentalių kryžių. Prie koplytėlės kaimo gyventojai per gegužines šventes rinkdavosi pagerbti mirusiųjų, giedodavo jiems atminti giesmes. Sovietmečiu kapinės buvo primirštos, jose buvę kryžiai sunyko, koplytėlė apgriuvo. Atgimimo pradžioje gyventojai 1991 m. kapines sutvarkė: aptvėrė statinių tvora, atnaujino koplytėlę, pastatė naują kryžių.
1972–1984 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (kodas AV-493). Kapinių koplytėlė – registrinis kultūros paveldo objektas (unikalus kodas 9477).
1997 m. registruotas kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (kodas L527), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.
1935 m. žvalgė mokytojas Feliksas Einas, 1956 m. – kraštotyrininkas Vladas Šaulys, 1960, 1964 m. – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1984 ir 1992 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).
Panabasas

Panabasas (angl. panabas) – pietų Filipinų salų šaltasis ginklas, su dao tipo geležte ir kotu, kurio ilgis maždaug lygus geležtės ilgiui ar ilgesnis už ją. Panabasai būna nuo 60 iki 130 cm ilgio. Kaunantis laikomi viena ar dviem rankomis. Anksčiau panabasai buvo naudojami tiek kaip kautynių ginklai, tiek kaip budelio įrankis bei kaip galios ženklas. Retkarčiais naudodavo ir kaip žemės ūkio ar mėsininko įrankį.
Panabasus kartais laiko kalavijų rūšimi.

Ginklo pavadinimas panabas atsirado iš žodžio pang-tabas, kur pang 'naudoti kam (priešdėlis) + tabas 'nukirsti'.

Sandara

Panabasai yra lengviausiai atpažįstami geležtiniai Filipinų ginklai. Filipinų kalavijai trumpesni už panabasus, išskyrus kai kuriuos kampilanus, kurie gali būti ir ilgesni.

Geležtė

Panabasų geležtės būna vienašmenės, siauresnės ties kotu, einant link smaigalio platėja (tuo primena kiniškus dao). Geležtė dažnai pagaminta iš sluoksniuoto metalo.
Panabas naudojamas kaip kertamasis, o ne duriamasis ginklas, todėl geležtės smaigalys nėra esminis. Kai kurie panabasai neturi aštraus smaigalio, o kai kurie – labai smailų, kaip kad Filipinų kalavijo dahong palajaus. Retkarčiais pasitaiko panabasų, kurių geležtė yra išlenkta kaip lėkšta S raidė, jų geležtės nugarėlė vietomis gali turėti ašmenis, o smaigalys būna dviašmenis.
Geležtės ties kotų yra storesnė, paprastai apie 2 cm storio. Tai apsaugo geležtę nuo lūžimo smūgiuojant panabasu.

Kotas

Panabasų kotus paprastai gamina iš lapuočių medienos, pvz., indinio koralmedžio (Pterocarpus indicus) ir dažnai apipindavo rotangų pluoštu. Kai kurių panabasų kotai būdavo apvejami ne rotangais, o metalo juostomis. Kotai būna maždaug tokio pat ilgio kaip geležtės ar ilgesni už jas.

Makštis

Panabasų makštis darydavo iš medienos. Dabar jos itin retos. Manoma, kad prasidedant kirstynėms jas nusviesdavo į šoną ir jos pasimesdavo. Panabasų makštys sudarytos iš dviejų medinių pusių, kurios atsivožia, kad būtų galima išimti panabasą. T.y., panabaso neina iš makšties paprasčiausiai ištraukti. Yra duomenų, kad šiuos ginklus neretai į kautynes nešdavosi suvyniotus audeklu ir permestus už nugaros.
Kęstutis Glaveckas

Biografija

1967 m. baigė Vilniaus A.Vienuolio vidurinę mokyklą. 1967–1972 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Pramonės ekonomikos fakultete.
1972–2000 m. dėstė VU Ekonomikos fakultete. 1973–1976 m. studijavo VU aspirantūroje. 1975–1984 m. VU docentas. 1976 m. apgynė ekonomikos mokslų kandidato laipsnį. 1987 m. Talino universitete apgynė habilitacinį darbą, už kurį suteiktas habilituoto ekonomikos mokslų daktaro laipsnis. 
1988 m. tobulinosi Frankfurto prie Maino universitete. 1989 m. suteiktas profesoriaus vardas. 1989–1990 m. tobulinosi Niujorko universitete, 1992–1993 m. Budapešto ekonomikos universitete.
1992–1996 m. Lietuvos ir užsienio kompanijų konsultantas. Kartu su kitais įkūrė Lietuvos laisvosios rinkos institutą, 1992–1998 m. buvo šio instituto tarybos pirmininkas. 1993–1996 m. Nacionalinės vertybinių popierių biržos tarybos pirmininkas. 
Moka anglų, vokiečių, rusų ir lenkų kalbas. Pirmoji žmona Aušra Glaveckienė. 1999 m. susituokė su Rūta Rutkelyte (g. 1960).  Vaikai Ramunė, Živilė.

Politinė veikla

1989–1990 m. LKP CK ekonomikos ir socialinių klausimų skyriaus vedėjas, CK sekretorius.  1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo deputatas. 1996–2000 m. dirbo VII Seime, 2000–2004 m. VIII Seime, 2004–2008 m. IX Seime, nuo 2008 m. X Seime.  Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose.
1998–2000 m. Lietuvos centro sąjungos (LCS) pirmininko pavaduotojas, 2000 m. sąjungos pirmininkas. 2002 m. kaip LCS kandidatas nesėkmingai dalyvavo LR Prezidento rinkimuose (surinko 0,52 proc. rinkėjų balsų).  2003 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 
Aktyvus LCS vienijimosi su Lietuvos liberalų sąjunga ir Moderniųjų krikščionių demokratų sąjunga iniciatorius ir šalininkas. 2003 m. gegužės 31 d. išrinktas Liberalų ir centro sąjungos pirmininko pirmuoju pavaduotoju.  2005 m. pašalintas iš Liberalų ir centro sąjungos.  2008 m. įstojo į politinę partiją Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis.
Longjyrbienas

Istorija

Longjyrbienas įkurtas 1906 m.
F.B.K. Kaunas

2012

Kai 2012 m. FBK Kaunas nutraukė savo veiklą, buvo sukurtas naujas futbolo bendruomenės klubas „Kaunas“. Oficialiai registruotas 2012 m. gegužės 31 d.Aktyviausieji sirgaliai, aukodami savo asmenines lėšas ir neatlyginamai dirbdami klubo labui, sugebėjo pratęsti komandos tradicijas. Pirmaisiais savo gyvavimo metais (2012 m.), FBK „Kaunas“ dalyvavo Kauno apskrities futbolo federacijos organizuojamose III lygos pirmenybėse, kuriose buvo užimta antroji vieta.

2013

2013 metais Futbolo bendruomenės klubas „Kaunas“ žaidė Lietuvos futbolo federacijos II lygos pirmenybių pietų zonoje, kur užėmė 6-ąją vietą.

2014

„Kaunas“ žaidė LFF II lygos Pietų zonoje. 2014 m. pirmenybėse per 26 rungtynes iškovoję 63 taškus kauniečiai užėmė pirmąją vietą II zonoje ir iškovojo teisę žaisti I-os lygos pirmenybėse.

2015

Debiutavo LFF I-os lygos pirmenybėse ir užėmė 12 vietą.
2015-09-12 (27 turas) F.B.K. Kaunas 7:0 FK Tauras Tauragė, tai pati įspūdingiausia ir rezultatyviausia klubo pergalė.
2015-10-18 (32 turas) FK Banga Gargždai 7:0 F.B.K. Kaunas, tai skausmingiausias pralaimėjimas, kai varžovai sutriuškino Kauną.

2016

Žaidė LFF I-oje lygoje, tačiau šiose pirmenybėse patyrė daug pralaimėjimų ir atsidūrė turnyrinės lentelės apačioje 15 pozicijoje (iš 16 dalyvių). Sezono įgriuva, pralaimėjimas Vilniaus Vyčio klubui išvykoje 0-10.

2017

Klubo atstovai informavo, jog F.B.K. "Kauną" ištiko finansinės bėdos, todėl jie nusprendė bent laikinai pasitraukti iš bet kokių futbolo pirmenybių.
Dešimt Dievo įsakymų

Dešimt Dievo įsakymų (hebr.  עשרת הדברות) arba Dekalogas, – sąrašas taisyklių, kurias, pasak Biblijos, Dievas perdavė Mozei ant Sinajaus kalno, užrašytas ant dviejų akmeninių plokščių. Biblijos hebrajų kalba jie pavadinti עשרת הדברים ,o skaitoma 'Aseret ha-Dvarîm'. Išvertus tai reiškia „dešimt teiginių“. 
Pavadinimas „dekalogas“ išvestas iš graikiško pavadinimo δέκαλόγοι, arba „dekalogoi“, („dešimt teiginių“), kuris yra minimas Septuagintoje.
Terminai „dešimt įsakymų“ ir „dekalogas“ bendru atveju reiškia šiuos du beveik sutampančius tekstus iš Biblijos Senojo Testamento: Išėjimo knygos 20 skyrius nuo 2 iki 17 eilutės (Iš 20,2-17), Pakartoto Įstatymo 5 skyrius nuo 6 iki 21 eilutės (Įst 5,6-21).

Istorija

Pagal Bibliją originalus dešimties Dievo įsakymų tekstas yra užrašytas Išėjimo knygoje, žodis po žodžio buvo padiktuotas Dievo Mozei ant Sinajaus kalno (nors Pakartoto Įstatymo Knygoje tas kalnas vadinamas Horebu) per žydų kelione iš Egipto į Kananą.
Pasak Biblijos, Dešimt Dievo įsakymų ir kiti Dievo žodžiai buvo duoti Mozei (Iš. Kn. 24,4), Dievas - ne Mozė – juos iškalė ant akmeninių lentų (Iš. Kn. 24:12 taip pat Iš. Kn. 32:16 taip pat Iš. Kn. 34:1). Istorikai tarp rašymo ant akmenų ir įsakymų mato paraleles su Egipto tradicijomis ir dievais. 
Dešimt Dievo įsakymų turėjo būti iškalti du kartus, kai pirmas plokštes Mozė sudaužė pamatęs, kaip jo žmonės be jo pradėjo garbinti auksinį jautį (Iš. Kn. 32:19). Pagal nurodymus Biblijoje kitos lentos buvo saugomos Sandoros skrynioje, kol bus pastatyta pirma Jeruzalės šventovė.
FK Mogren Budva

Istorija

Klubo ištakos siekė 1920 m., kai buvo įkurtas FK Budva. 1991 m. pervadintas ir tapo FK Morgen.
Atkūrus Juodkalnijos nepriklausomybę, klubas nuo 2006 m. žaidė šalies elito divizione (Pirmoje lygoje). 
2015/16 m. turėjo žaisti Antroje lygoje, bet iš šių pirmenybių pasitraukė ir buvo paskelbta apie klubo likvidavimą.
Lietuvos seniūnijos

Istorija

XIV a. antroje pusėje, manoma, pagal gretimų valstybių pilių apygardų pavyzdį pradėta kurti Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos administracinės valdžios sistema – seniūnijos, žinomos, pvz., Paštuvos seniūnija (seniūnas Girdavas), Trakų seniūnija (seniūnas Pekstė), Veliuonos seniūnija (seniūnas Goštautas), Vilniaus seniūnija (seniūnas Dirsūnas). Dabartinėje etninėje Lietuvoje 1413 m. pagal Lenkijos karalystės pavyzdį įkurtos dvi vaivadijos – Vilniaus vaivadija ir Trakų vaivadija, jos iš esmės apėmė senųjų Vilniaus ir Trakų kunigaikštysčių teritoriją; Žemaitijos seniūnija, kuri apėmė apie 30 valsčių, pagal statusą prilyginta vaivadijai. 
Seniūnijos įteisintos 1919 m. kaip valsčiaus dalis (seniūnija dar vadinta kaip šaltišystė), kurioje gyvena apie 100 gyventojų. Užėjus sovietams seniūnijos pervadintos apylinkėmis. Po Nepriklausomybės atgavimo seniūnija tapo administraciniu-teritoriniu vienetu, iš esmės atitinkančiu XX a. tarpukario valsčių.
Nacionalinis olimpinis komitetas

Nepripažinti olimpiniai komitetai

Makao (nuo 1987 m.) ir Farerų salų tautiniams olimpiniams komitetams leista dalyvauti parolimpinėse žaidynėse, bet joms nesuteikta teisė pasirodyti Olimpiadoje. Makao komitetui taip pat suteikta teisė dalyvauti Azijos žaidynėse.
Kitos teritorijos siekiančios nacionalinių olimpinių komitetų pripažinimo: Katalonija, Gibraltaras, Prancūzijos Polinezija, Niujė, Somalilandas, Naujoji Kaledonija, Kurdistanas, Abchazija, Indėnai, Šiaurės Marianų salos, Angilija, Montseratas ir Terkso ir Kaikoso salos.
Atotampa

Atotampa (angl. tripwire; rus. растяжка) – įtempta viela ar virvė, vienu galu pririšta prie mechaninio sprogdiklio, naudojama kaip minos jutiklis. Kareiviui užkliuvus už atotampos mechaninis sprogdiklis susprogdina miną. Atotampos plačiai naudojamos iš granatų darant improvizuotas minas.
Atotampos paprastai naudojamos su skeveldrinėmis priešpėstinėmis minomis bei su signalinėmis minomis. Atotampos labai padidina tokių minų efektyvumą. Kartais naudojamas ir su fugasinėmis minomis.
JAV kareiviai minų atotampoms aptikti kartais naudoja aerozolines virvutes (angl. Silly String), kurios išpurškiamos įtartiname plote. Jei aerozolinė virvutė nugula ant žemės, toje vietoje atotampų nėra. O jei atotampa yra, tenai virvutė būna pakilusi aukštyn, tačiau susprogdinti minos negali, nes yra labai lengva. Taip aerozolines virvutes JAV kareiviai naudoja Irake.
Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba

Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba – Lietuvos institucija, formuojanti valstybės politiką maisto ir veterinarijos srityse.

Istorija

Įstaiga įkurta 2000 m., reorganizavus Valstybinę veterinarijos tarnybą, Lietuvos valstybinę kokybės inspekciją ir Valstybinę higienos inspekciją. Pertvarkius valstybinės veterinarijos sistemą, apskričių veterinarijos tarnybos, rajonų veterinarijos ligoninės, miestų veterinarijos sanitarijos stotys buvo reorganizuotos į apskričių, rajonų ir miestų maisto ir veterinarijos tarnybas.
2008 m. prijungus prie Nacionalinės veterinarijos laboratorijos Lietuvos valstybinę veterinarijos preparatų inspekciją, laboratorijos pagrindu sukurtas Nacionalinis maisto ir veterinarijos rizikos vertinimo institutas.
2011 m. apskričių, rajonų ir miestų maisto ir veterinarijos tarnybos tapo teritoriniais padaliniais. 2019 m. prijungta Valstybinė gyvulių veislininkystės priežiūros tarnyba.
Aleksoto Šv. Kazimiero bažnyčia

Istorija

Aleksote ir Marvos dvare 1782 m. minimos koplyčios. Kauno klebonas pavasariais į Aleksoto koplyčią pasiųsdavo kunigą. Kunigas Juozas Vailokaitis dovanojo bažnyčiai sklypą ir 2 ha žemės, o kunigas Juozas Vyšniauskas 1921 m. pastatė medinę bažnytėlę iš seno kluono medžiagos. 
1923 m. Aleksoto parapijos klebonas kun. Jaronimas Valaitis susirūpino bažnyčios padidinimu. Padidintos bažnyčios projekto autorius buvo inžinierius Valerijonas Verbickis. Tais pačiais metais projektas patvirtintas Lietuvos atstatymo komisariato, su sąlyga, kad būtų atsižvelgta į komisijos pataisymus. Pagal šį projektą buvo pristatyta presbiterija ir zakristija.
Šiuo metu senojoje bažnytėlėje Aleksoto šv. Kazimiero parapijos „Caritas" organizuoja vaikams ir jaunimui įvairius užsiėmimus, renginius.
Dabartinė modernistinė bažnyčia pastatyta atkūrus Lietuvos valstybingumą, 1997 m. (arch. A. Kančas). Jos statyba rūpinosi 15-asis Aleksoto parapijos klebonas mons. Jonas Kavaliauskas (1923–2011) (palaidotas šventoriuje).

Architektūra

Senoji bažnyčia liaudiško baroko stiliaus, stačiakampio plano, su apside, vienabokštė, trinavė, su siauresne stačiakampe presbiterija. Abipus presbiterijos šliejasi dvi zakristijos. Šventoriaus tvora metalinė. Išlikęs 1927 m. Juozo Masalco išlietas varpas „Šventasis Kazimieras“.
Fasaduose vyrauja liaudies architektūrai būdingi bruožai, kurie derinami su stilinės architektūros formomis. Priekiniame fasade įrengtas dvikolonio portiko formos atviras prieangis. Virš jo, bokšto apatinio tarpsnio viduryje, įkomponuotas langas-rožė. Bokšto viršūnė užbaigiama piramidiniu stogeliu. Du ornamentuoti kryžiai vainikuoja vakarų fasado bokštą ir apsidę. Kryžiai sukurti apie 1921 m.
Vidaus erdvę skaido trys poros lieknų kolonų. Navų erdvę gaubia trapecinio skerspjūvio lubos. Siaura presbiterija dengta žemu pusapvaliu medinės konstrukcijos skliautu. Navų dalies gale virš pagrindinio įėjimo dvi kolonos remia choro erdvę. Bažnyčioje buvo įrengti trys altoriai. Yra vertinga XX a. 4-o dešimtmečio klausykla (aut. Jonas Glamba iš Veiverių).
Naujoji bažnyčia modernių architektūros formų. Šventovės stogas pereina į karūną–karališkąjį simbolį. Bažnyčios interjeras asketiškas, simbolizuojantis karališkos kilmės Šv. Kazimiero paprastumą, vargstančiųjų šalpą. Bažnyčioje yra „Šv. Kryžiaus“ ir „Šv. Kazimiero“ relikvijos, dail. Sofijos Rickevičiūtės tapytas Šv. Kazimiero paveikslas. Galinio fasado sienoje, po niša, įmūrytas vyskupo Juozo Žemaičio 1992 m. balandžio 26 d. pašventintas kertinis akmuo. Cokoliniame aukšte įrengtos šarvojimo patalpos.
Stulgių pagrindinė mokykla

Istorija

2009 m. rugsėjo 1 d. reorganizuota į Pakražančio vidurinės mokyklos Stulgių pradinio ugdymo skyrių.
Tėvynės liaudies partija

Tėvynės liaudies partija – Lietuvos politinė partija.

Istorija

Įkurta Vilniuje 1999 m. spalio 23 d. Iniciatoriai – Kovo 11-osios Akto signatarai, Seimo nariai, pasitraukę iš Tėvynės sąjungos: Laima Andrikienė, Irena Andriukaitienė, Vidmantas Žiemelis, taip pat Julius Adomaitis, Algimantas Aukštinaitis, Gerimantas Bakanas, Stanislava Bukartienė, Donatas Dudutis, Piotras Gerasimovičius, Virgaudas Juocevičius, Vytautas Juozapaitis, Jonas Ivanauskas, Vytas Kabašinskas, Giedrius Karsokas, Rimantas Kalibatas, Vaclovas Makūnas, Stasys Morkūnas, Zonė Nemanienė, Birutė Nenortaitė, Dainius Ožalas, Vytautas Plukas, Žilvinas Putramentas, Nijolė Ragauskienė, Nijolė Sabaitė-Razienė, Petras Skirmantas, Laima Svera, Juozas Šilanskas, Egidijus Tartilas, Rimantas Tumosa.
2000 m. Seimo rinkimuose partija negavo vietų Seime ir 2001 m. spalio 20 d. susijungusi su Lietuvos demokratų partija, Nepriklausomybės partija ir Lietuvos laisvės lyga tapo Lietuvos dešiniųjų sąjunga.
Lapgirys

Aplinkinės gyvenvietės

KauksnujaiJasvilaičiai – 1 km 
 Gražioniai
Už teisingą Lietuvą

Lietuvos liaudies sąjunga „Už teisingą Lietuvą“ – Lietuvos politinė partija, veikusi 2000–2009 m.

Istorija

1997 m. gruodžio 3 d. Lietuvos liaudies partija, Respublikonų partija ir Nepartinių judėjimas „Rinkimai-96“ susijungė į koaliciją „Už teisingą Lietuvą“. 1998 m. prie Koalicijos prisijungė Lietuvos socialistų partija bei Lietuvos rusų sąjunga. Taip susiformavo gana keistas konglomeratas: antisemitinė - fašistuojanti Respublikonų partija, marksistinės pakraipos Socialistų ir Liaudies partijos, Rusų sąjunga, ir „Rinkimai-96“. Bene svarbiausias jas vienijantis veiksnys buvo priešiškumas Vakarų valstybių slaptoms organizacijoms bei oligarchinėms stambaus kapitalo įmonėms. Pirmieji iš Koalicijos pasitraukė respublikonai, po kurio laiko individualiai veikti nusprendė socialistai, o artėjant 2000 m. Seimo rinkimams Rusų sąjunga perbėgo į A. Brazausko socialdemokratinę koaliciją.
Koalicijoje likusios Liaudies partija ir Nepartinių judėjimas „Rinkimai-96“ nusprendė susijungti į vieną partiją. Susiliejimas buvo įteisintas 2000 m. balandžio 15 d. Liaudies partijos suvažiavime, kuriame svečiavosi ir buvę bendražygiai – socialistas M. Bugakovas, respublikonas K. Petraitis, Rusų sąjungos pirmininkas S. Dmitrijevas bei šiaip draugai – socialliberalas G. Dalinkevičius bei Krikščionių demokratų sąjungos atstovas V. Petkus. Suvažiavimas patvirtino naują partijos pavadinimą – Liaudies sąjunga „Už teisingą Lietuvą“. Partijos pirmininku tapo buvęs „Rinkimų-96“ vadovas Julius Veselka, jo pavaduotoju – buvęs Liaudies partijos vadovas Vytautas Aleksas Lazinka.
2009 m. ši partija susijungė su Naujaja sąjunga.
Mars Express

Mars Express – Marso tyrimo misija, vadovaujama Europos Kosmoso Agentūros (ESA). Ši misija pavadinta „Express“, nes erdvėlaiviui nuskrieti iki Marso reikėjo labai mažai laiko, dėl to, kad Marsas tuo metu buvo arčiausiai Žemės per paskutinius 60 000 metų. Taip pat „Express“ reiškia didelį greitį ir efektyvumą.
„Mars Express“ sudaro dvi dalys – dirbtinis Marso palydovas „Mars Express Orbiter“ ir nusileidimo aparatas „Beagle 2“, turėjęs tirti Marso paviršių, bet ryšys su juo buvo prarastas.
„Mars Express“ principu yra sukurti ir kiti du ESA zondai – „Rosetta“ ir „Venus Express“.
Stasys Motiejūnas

Biografija

1952 m. baigė vaidybą A. Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje, 1962 m. šio instituto Aukštuosius režisūros kursus.
1952–1970 m. vaidino Kauno muzikiniame dramos teatre (nuo 1959 m. Kauno dramos teatras), režisavo spektaklių pagal lietuvių ir užsienio rašytojų kūrinius. Nuo 1970 m. Lietuvos kino studijos režisierius. Dirbo filmų antruoju režisieriumi, sukūrė teatro ir kino vaidmenų.
Kauno-Klaipėdos stačiatikių dekanatas

Kauno-Klaipėdos stačiatikių dekanatas – iki 2014 m. egzistavęs vienas iš trijų Vilniaus ir Lietuvos stačiatikių arkivyskupijos dekanatų. Dekanato centras buvo Kaune, dekanu Anatolijus Stolbovskis. Dekanatas panaikintas 2014 m., vietoje jo įkurtiKauno stačiatikių dekanatas ir Klaipėdos stačiatikių dekanatas.
Činčai

Raida

Kultūra susiformavo susilpnėjus Vario kultūrai ir jos provincijose formuojantis vietinėms kultūroms. Neabejotinai ją veikė čia seniau, dar I tūkst. klestėjusios senovinės Naskos ir kitų kultūrų tradicijos. Paraleliai piečiau egzistavo Ikos kultūra. Neretai abi kultūros vadinamos bendru Ikos-Činčos pavadinimu.
Činča buvo politinis junginys, valdomas valdovo, tituluojamo činčaikapak. 1476 m. jų valstybę nukariavo Inkų imperija, tačiau vietos valdovai išlaikė autonomiją ir turėjo gana aukštą padėtį. Tuo metu šios kultūros ir tautos pavadinimas davė pavadinimą vienai iš keturių Inkų imperijos provincijų: Činčasuju.

Bruožai

Slėniuose iš molinių plytų indėnai statė gyvenvietes, vertėsi žvejyba, žemės ūkiu, prekyba. Turėjo gerai išvystytą navigacijos sistemą, vėliau perimtą inkų. Činčai buvo prekybininkai, išvystę prekybą su Andų aukštikalnės tautomis rytuose, Ika pietuose ir Šiaurės Andų regionu dabartiniame Ekvadore.
Činčos indėnai gamino labai sudėtingą ir gražią tekstilę, medžio drožinius. Keramikai būdinga Ikos ir Vario kultūrų įtaka, dirbiniai puošnūs, spalvingi.
Svarbiausios činčų dievybės buvo Činčaikamakas (dievas kūrėjas) ir žvejybos deivė Urpivačai.