google/wiki40b huggingface dataset:
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos žemės kodeksas

Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos žemės kodeksas (LTSR ŽK) - kodifikuotas Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos įstatymas, pagrindinis agrarinės teisės šaltinis; žemės kodeksas. Sudarė 12 skyrių, 47 skirsniai, 225 straipsniai.
Lietuvos TSR žemės kodekso uždaviniai buvo reguliuoti žemės santykius, kad būtų užtikrintas dabartinės ir būsimųjų kartų interesais moksliškai pagrįstas, racionalus žemės naudojimas ir saugojimas, kad būtų sudarytos sąlygos jos efektyvumui didinti, saugoti įmonių, organizacijų, įstaigų ir piliečių teises, stiprinti teisėtumą žemės santykių srityje (LTSR ŽK 1 str.).
Žemės santykius Lietuvos Tarybų Socialistinėje Respublikoje reguliavo TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų žemės įstatymų pagrindai ir sutinkamai su jais leidžiami kiti TSR Sąjungos žemės įstatymų aktai, Kodeksas ir kiti Lietuvos TSR žemės įstatymų aktai. Sutinkamai su TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų žemės įstatymų pagrindais Kodeksas reguliavo žemės santykius tiek Pagrinduose numatytais, tiek ir kitais klausimais, jeigu jie nepriskirti TSR Sąjungos kompetencijai (2 str.).
Kalnų, miškų ir vandenų santykius reguliavo specialūs TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai (3 str.).
Sutinkamai su TSRS Konstitucija ir Lietuvos TSR Konstitucija žemė buvo valstybės nuosavybė – „bendras visos tarybinės liaudies turtas“. Žemė buvo išimtinė valstybės nuosavybė. Ji suteikiama buvo tik naudotis (ŽK 4 straipsnis „Valstybinė (visaliaudinė) žemės nuosavybė").

Istorija

1970 m. gruodžio 16 d. patvirtino Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Aukščiausioji Taryba įstatymu (paskelbta: Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1970, Nr. 35-288; 1971, Nr. 8-62).
1971 m. liepos 1 d. Kodeksas įsigaliojo.
1990 m. Kodeksą recepavo Lietuvos Respublika. Jis pavadintas LR įstatymu (Lietuvos Respublikos žemės kodekso). 1990 m. balandžio 5 d. buvo papildytas 48 (1) straipsniu, nustatant, kad Žemės sklypai į valstiečių ūkiams skiriamą žemės fondą iš savivaldybės teritorijoje veikiančių įmonių, įstaigų ir organizacijų naudojamos žemės paimami rajono (apskrities) Liaudies deputatų tarybos sprendimu, nepriklausomai nuo sklypo dydžio, pagal žemės skirstymo komisijų ir žemėtvarkos organų parengtus projektus.
1994 m. liepos 21 d. neteko galios (įsigaliojo LR žemės įstatymas).
Dhulė

Istorija

Dhulės kaimelis pradėjo augti XIX a. pr., ypač nuo amžiaus vidurio, kai nutiesti plentai, geležinkelis, išplėtota medvilnės pramonė.
Antanas Zenonas Kaminskas

Biografija

1971 m. baigė Tauragės 1-ąją vidurinę mokyklą. 1976 m. baigė Vilniaus universitetą įgijęs inžinieriaus-ekonomisto specialybę. 1976–1982 m. dirbo Buitinio gyventojų aptarnavimo ministerijos Informaciniame skaičiavimo centre skyriaus viršininku. 1982–1996 m. dirbo Valstybiniame plano komitete pirmininko padėjėju, po reorganizavimo – Ekonomikos ministerijoje skyriaus viršininku, departamento direktoriumi, sekretoriumi ir ministru. 1996–1999 m. dirbo BĮ „VOLMETA“. 2000–2002 m. dirbo AB „LIMETA“ generaliniu direktoriumi. 2002–2006 m. Vyriausybės Ministro Pirmininko vyriausiasis patarėjas, kancleris. Nuo 2006 m. rugsėjo mėn. – AB „Lietuvos geležinkeliai“ generalinio direktoriaus pavaduotojas. Buvo Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos viceprezidentas.
Olga Rubcova

Jaunystė

Šachmatais žaisti išmokė tėvas, profesorius N. Rubcovas, pats šachmatininkas, savo laiku žaidęs turnyre su A. Aliochinu. Būdama 17-kos, „Komsomolskaja Pravda“ laikraščio masiniame šachmatų turnyre (1926) tarp merginų užėmė pirmąją vietą.

Varžybos

Nugalėjo pirmajame TSRS moterų šachmatų čempionate (1927), per 40 metų (1927–1967) dalyvavo dvidešimtyje TSRS moterų šachmatų čempionatų. Rezultatai sekantys: užėmė pirmąją vietą (1931, 1937 ir 1949 m.), trečiąją (1936, 1948, 1952 ir 1954 m.) pasidalijo 3–4 vietas – 1945 m. Be to, 1935 m. dėl TSRS čempionės vardo laimėjo mačą prieš O. Semionovą-Tian-Šanskają – 7 : 2 (+6, -1, =2). 1965 m. TSRS moterų šachmatų čempionate dalyvavo su dukterimi Jelena Rubcova (Jelena Fatalibekova). Tris kartus tapo Maskvos čempione (1947, 1950, 1953/54 – kartu su N. Voicik).
1957 m. žaidė prie 1-os lentos TSRS komandoje pirmojoje moterų šachmatų olimpiadoje, kur surinko 9½ taško iš 14.

Pasaulio moterų šachmatų čempionatas

Dėl pasaulio čempionės titulo ji žaidė 1949–1950 m. turnyre ir dviejuose mačuose. Iškovojo pasaulio čempionės titulą 1956 m. ir už dvejų metų (1958 m.) jį prarado.

Korespondenciniai šachmatai

7-ojo dešimtmečio pabaigoje sėkmingai žaidė susirašinėjant: 1968–1972 m. vykusiame pirmajame moterų korespondencinių šachmatų čempionate tapo pirmąja pasaulio čempione. Antrajame čempionate (1972–1977 m.) kartu su L. Jakovleva pasidalijo 1–2 vietomis, bet dėl prastesnių papildomų rodiklių liko antra. Būdama TSRS komandos sudėtyje nugalėjo korespondencinių šachmatų komandiniame pasaulio čempionate (1969–1979 m.).

Kita veikla

1936 m. Olga Rubcova baigė Baumano vardo aukštąją technikos mokyklą. Ji, kaip ir tėvas, buvo liejininkystės inžinierė. Ji – penkių vaikų motina. Jauniausioji duktė, Jelena Rubcova (Fatalibekova), pasekė motinos pėdomis (Moterų šachmatų didmeistrė, SSRS čempionė (1974), žaidė pasaulio moterų šachmatų čempionato kandidačių pusfinalyje (1977)).
Bucks Fizz

„Bucks Fizz“ yra britų pop muzikos grupė.
Grupė susikūrė 1981 m. sausį specialiai 1981 m. „Eurovizijos“ konkursui, kolektyvą sudarė keturi vokalistai: Bobby G, Cheryl Baker, Mike Nolan ir Jay Aston. Su kūriniu „Making Your Mind Up“ grupė laimėjo BBC rengiamą atranką „A Song for Europe 1981“, o vėliau ir patį „Eurovizijos“ dainų konkursą. Iš kitų dalyvių išsiskyrė grupės choreografija, per pasirodymą buvo nuplėšti moterų sijonai.
„Making Your Mind Up“ užėmė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės singlų tope. Vėliau išleisti singlai „The Land of Make Believe“ (1981) ir „My Camera Never Lies“ (1982) taip pat užėmė pirmąsias vietas šalies topuose.
Po „Bucks Fizz“ išgarsėjimo 1981 metais, grupės sudėtis kiek pasikeitė; Jay Aston paliko grupę 1984 metais ir vietoj jos buvo pakeista Shelley Preston, tačiau po penkerių metų paliko grupę. „Bucks Fizz“ muzikinę veiklą tęsė kaip trio, kol 1993 metais, kai Cheryl Baker paliko grupę, ji buvo pakeista Heidi Manton ir Amanda Swarzc ir kolektyvas vėl tapo kvartetu. 1996 m. narius Mike Nolan ir Amanda Swarzc pakeitė David Van diena ir Karen Logan. Šiandien Bobby G yra vienintelis narys, buvęs nuo grupės gyvavimo pradžios.
Zurabas Džavachišvilis

Biografija

1987 m. baigė Tbilisio valstybinio universiteto Filologijos fakultetą. 1987–1989 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas. 1989–1991 m. – VRM žinybinio savaitraščio „Liaudies sargyboje“ redaktoriaus pavaduotojas.
1991–1994 m. Vidaus reikalų ministerijos Profesinės etikos skyriaus inspektorius, VRM spaudos atstovas. 1994–1995 m. – laikraščio „Sargyba“ korespondentas, 1995–1998 m. – redaktoriaus pavaduotojas, šio laikraščio redaktorius, VRM vidaus tarnybos majoras.
Buvo Policijos departamento prie VRM Viešųjų ryšių, Komunikacijos skyriaus komisaras, vyriausiasis specialistas. 2008–2012 m. Europos Sąjungos stebėjimo misijos narys.
Budonas

Budonas (tibet. བུ་སྟོན་རིན་ཆེན་འགྲུབ  = Bu-ston Rin-chen 'Grub; 1290–1364 m.) – Tibeto budizmo mokslininkas, kodifikatorius, vertėjas. Buvo 11-asis Šalu vienuolyno, priklausančio Sakja mokyklai, vyresnysis.
Budonas studijavo vinają, pradžniaparamitą, abhidharmą, buvo įšventintas į „naujųjų vertimų“ tantros tradiciją. 1320 m. tapo Šalu vienuolyno (U-Cange) vyresniuoju ir juo buvo 37 metus. Ten jis ėmėsi tvarkyti budistinės literatūros archyvą ir sukūrė klasifikacijos sistemą – išskyrė du pagrindinius sąvadus Kangjur („Budos žodžiai“) ir Tengjur („komentarai, pamokymai“). Jis taip pat sukūrė vidinę Kangjur ir Tengjur kladifikaciją bei tantrų klasifikaciją (4 atmainos: kriya, carya, yoga-tantra, anuttara-yoga-tantra). 1322 m. užbaigė klasikiniu tapusį veikalą „Budizmo istorija“.
Dulsės įlanka

Dulsės įlanka (isp. Golfo Dulce) – Ramiojo vandenyno įlanka, įsiterpusi ties pietvakariniais Kosta Rikos krantais. Driekiasi šiaurės, toliau – šiaurės vakarų kryptimi 55 km ir skiria Osos pusiasalį nuo žemyno. Plotis iki 15 km. Pietuose siekia Burikos pusiasalį.
Dulsės įlankos pakrantėje įsikūrę Rinkono, Golfito ir Puerto Chimeneso miestai.
Vladas Karatajus

Biografija

Sesuo Valentina Karatajūtė-Talimaa, duktė Viktorija Karatajūtė-Šarauskienė.
1946–1952 m. studijavo Dailės institute, po baigimo dėstė jame, 1968–1979 m. Tapybos katedros vedėjas, nuo 1965 m. docentas, nuo 1975 m. profesorius. 
Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

Kūryba

Nutapė žymių Lietuvos žmonių, kultūros veikėjų (Antanas Gudaitis, 1958 m.; Kazys Morkūnas, 1967 m.; Jonas Kuzminskis, 1970–1971 m.; Levas Vladimirovas, 1980 m.; Gediminas Jokūbonis, 1982 m.; Rimantas Budrys, Henrikas Zabulis, abu 1983 m.; Zigmas Zinkevičius, 1988 m.; Ona Kondratienė, 1991 m.), grupinių portretų („Menotyrininkai V. ir S. Budriai“, 1965 m.; „Architektai broliai Nasvyčiai“, 1976 m.), peizažų („Kaimo keliu“, 1968 m.; „Šalnų metas“, 1984 m.), natiurmortų („Saulagėlės“, 1998 m.), teminių kompozicijų („Makedonija“, 1977 m.).
Kūrybai būdingas lyrizmas, raiškūs psichologiniai charakteriai, tvirta kompozicija, apibendrintos formos, sodrių, kontrastingų spalvų koloritas, ekspresyvus platus potėpis. Nuo 1953 m. dalyvavo parodose, individualios: 1971 m., 1972 m. Vilniuje ir Kaune, 1995 m., 1999 m., 2005 m. Vilniuje. Kūrinių turi Lietuvos ir užsienio muziejai.
Kristina Vasiliauskaitė

Kristina Vasiliauskaitė (1956 m. kovo 13 Vilniuje) – lietuvių kompozitorė, pedagogė.
Sangrūdos seniūnija

Žymūs žmonės

Sangrūdos seniūnijoje gimė knygnešiai P. Kupstas, Vincas Markevičius. Žymūs Sangrūdos seniūnijos žmonės (dalis jų gimę Mockuose) – Seimo narys Justinas Karosas, lietuvių kalbos vadovėlių autorė A. Šiaurienė, solistė T. Slaukauskaitė, bitininkystės mokslų daktaras A. Skirkevičius.
Evangelijos linksmybės

„Evangelijos linksmybės“ (pranc. „La Vie De Jesus“ – Jėzaus gyvenimas) – Antuan Gabriel Pages (Leo Taksilio) knyga, išleista 1884 metais.
Knyga parašyta kaip Biblijos kritika ir parodija. Kūriniui būdinga tai, kad autorius nenaudoja specialios istorinės medžiagos, o tik retkarčiais pasiremia I amžiaus pr. m. e. ir pirmųjų mūsų eros amžių istorikų liudijimais.
Leo Taksilis daugiausia atpasakoja Naujojo Testamento tekstą, jame nutylėtas ar neaiškias vietas interpretuodamas bei užpildydamas savo satyriška kūryba, meniniais prasimanymais. Iš pasakojimo jaučiama, kad autorius yra laisvas nuo religinio fanatizmo. Jis bando įtikinti skaitytoją, kokie fantastiški ir prieštaringi yra evangelijos mitai, nori įrodyti, kad evangelija, skaitoma kritiškai, pati save demaskuoja ir pasmerkia.
Massimo d'Alema

Biografija

Massimas D’Alema gimė Romoje. Jo tėvas Giusepper D’Alema buvo komunistų politikas. Massimas yra vedęs Linda Giuva – Sienos universiteto profesorę. Kartu jie turi du vaikus.
1967 m. baigė klasikinę vidurinę mokyklą Romoje, Pizos universitetą ir 1982 m. žurnalistikos kursus. Bendradarbiavo laikraščiuose „Cittá futura“ (Ateitis), „Rinascita“ (Atgimimas), 1986–1989 m. laikraščio „l'Unitá“ (Vienybė) redaktorius. Šis dienraštis tuo metu buvo oficialus Italijos komunistų partijos dienraštis, o nuo to laiko tapo Kairiųjų demokratų laikraščiu.
1963 m. Italijos komunistų partijos (PCI) jaunimo federacijos narys, 1975–1980 m. federacijos nacionalinis sekretorius. Nuo 1979 m. PCI CK narys, 1983 m. direkcijos narys, 1986–1991 m. PCI Nacionalinio sekretoriato narys. 1981–1986 m. PCI regioninis sekretorius Apulijoje.
1989 m. Italijos kairiųjų demokratų partijos (DS) steigėjas, nuo 1990 m. partijos politinis koordinatorius, 1994–1999 m. DS nacionalinis sekretorius.
1970–1976 m. Pizos miesto tarybos narys, 1985–1987 Apulijos regiono tarybos narys. 1987 m. Italijos parlamento Deputatų rūmų narys, 1987–2004 m. parlamentinės grupės pirmininkas, 1992–1994 m. DS frakcijos pirmininkas. 1996–1998 m. parlamento institucinės reformos komisijos pirmininkas, 1998–2000 Italijos Ministras pirmininkas. 2000–2004 m. Italoeuropinio kultūros politikos fondo pirmininkas.
Nuo 1996 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.
D’Alema vadovavimo metu 1999 m. Italija prisijungė prie NATO karinių veiksmų tuometinėje Jugoslavijoje. Karinius veiksmus smarkiai palaikė Silvio Berlusconi ir centro dešinės opozicija, tačiau tam labai priešinosi kairieji.
Nuo 2004 m. buvo Europos Parlamento narys, Žvejybos komiteto ir Užsienio reikalų komiteto narys. Alyvos šakelės koalicijos lyderis.
Po 2006 m. R. Prodi pergalės rinkimuose, Massimo buvo pasiūlyta dalyvauti šalies prezidento rinkimuose, tačiau politikas atsisakė juose dalyvauti ir parėmė centro kairės kandidatą Giorgio Napolitano, kuris ir tapo šalies prezidentu.
Iš karto po rinkimų R. Prodi vyriausybės D’Alema buvo paskirtas užsienio reikalų ministru. Tačiau Prodi vyriausybei iširus 2008 m., o į politiką sugrįžus S. Berlusconi, D’Alema tapo naujai sukurtos Italijos demokratų partijos nariu šalies parlamente.
D’Alema yra daugelio straipsnių ir politologijos studijų autorius. Prancūzijos garbės legiono ordino kavalierius.
Ruzgai

Istorija

1917 m. Ruzguose įsteigta mokykla. Buvo dvaras, kuris iki karo priklausė Holzermanui.
1974–1986 m. kaimas buvo Ruzgų apylinkės centras.
Jonas Boruta (1944)

Biografija

1962 m. baigė Kauno 13-ąją vidurinę mokyklą. Bandė stoti į Kauno kunigų seminariją, bet sovietų valdžiai neįtiko jo kilmė, dėl kurios ir nebuvo priimtas. Tais pačiais metais įstojo į VU Fizikos ir matematikos fakultetą. 1970 m. baigęs studijas, Jonas Boruta SJ dirbo Lietuvos mokslų akademijos Fizikos institute. 1975 m. slapta pradėjo teologijos studijas pogrindinėje Kunigų seminarijoje, 1981 m. – pogrindžio noviciatą Lietuvos jėzuitų provincijoje.
1982 m. apgynė disertaciją, tačiau tik Lietuvai atgavus nepriklausomybę VU Mokslinė taryba išdavė pažymėjimą, liudijantį, jog jam 1982 m. kovo 9 d. suteiktas fizikos-matematikos mokslų kandidato laipsnis.
1982 m. rugpjūčio 5 d. Skaistgirio Šv. Jurgio bažnyčioje vyskupas Julijonas Steponavičius slapta suteikė jam kunigystės šventimus. Suėmus „Lietuvos Katalikų Bažnyčios Kronikos“ pirmąjį redaktorių kun. Sigitą Tamkevičių, 1983–1989 m. buvo šio leidinio vyriausiasis redaktorius. Jam redaktoriaujant parengtas ir išleistas dvidešimt vienas šio svarbaus leidinio numeris. Kun. Jonas Boruta drauge su kun. Vaclovu Aliuliu MIC ir kun. Albinu Deltuva (1917–1999), taip pat vadovavo slaptiems seserų vienuolių teologijos ir katechetikos kursams. Katechetų rengimo darbą jis tęsė ir laisvės sąlygomis, būdamas nuo 1989 m. Vilniaus arkivyskupijos katechetinės komisijos (vėliau – centro) nariu, Neakivaizdinės katechetų mokyklos prie VDU Teologijos fakulteto Vilniaus skyriaus dėstytoju bei globėju, o nuo 1996 m. – šio skyriaus direktoriumi.
1989 m. birželio 2 d. Jėzaus Draugijos generalinis vyresnysis tėvas Hansas Peteris Kolvenbachas paskyrė kun. Joną Borutą SJ Lietuvos jėzuitų provincijos vyresniuoju – provincijolu. Pasibaigus vadovavimo provincijai kadencijai, 1995 m. rugpjūčio 22 d. generalinis vyresnysis H. P. Kolvenbachas patikėjo jam šias pareigas dar trejiems metams.
1992 m. spalio 19 d. Lietuvos mokslo taryba nostrifikavo vyskupo Jono Borutos SJ disertaciją, jam suteikdama gamtos mokslų daktaro laipsnį.
Nuo 1992 m. iki šiol kun. Jonas Boruta SJ dirbo docentu VU Istorijos fakultete. Jis taip pat yra Lietuvių katalikų mokslo akademijos Centro valdybos viceprezidentas mokslo sričiai, o 1997 m. išrinktas LKMA akademiku.
2002 m. sausio 5 d. popiežius Jonas Paulius II paskyrė Joną Borutą SJ Telšių vyskupu. Nuo 2005 m. eina Lietuvos Vyskupų Konferencijos Ekumeninių reikalų tarybos pirmininko pareigas.
Tel­šių šv. An­ta­no Pa­du­vie­čio pa­ra­pi­jos dva­si­nin­kų ir pa­ra­pi­jie­čių siū­ly­mu Tel­šių ra­jo­no sa­vi­val­dy­bės ta­ry­ba priė­mė spren­di­mą Tel­šių mies­to gar­bės pi­lie­čio var­dą su­teik­ti JE Tel­šių vys­ku­pui Jo­nui Bo­ru­tai SJ. Gar­bės pi­lie­čio var­do su­tei­ki­mo ce­re­mo­ni­ja įvyko 2010 m. Rugpjūčio 31 Tel­šių šv. An­ta­no Pa­du­vie­čio ka­ted­ro­je.
2017 m. Popiežiui Pranciškui įteikė atsistatydinimo iš Telšių vyskupo ordinaro pareigų prašymą, kuris buvo patenkintas 2017 m. rugsėjo 18 d.
Kazys Bauba

Biografija

Baigęs Pilviškių vidurinę mokyklą, 3 metus mokėsi Vilkaviškio kunigų seminarijoje. 1930–1934 m. Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultete studijavo klasikines kalbas.
1931–1933 m. žurnalo „Ateitis“ redaktorius. Nuo 1934 m. dirbo laikraštyje „XX amžius“. 1940 m. suredagavo paskutinį žurnalo „Židinys “ numerį. Paskelbė straipsnių ideologijos bei kultūros klausimais, feljetonų. Mokytojavo Kretingos pranciškonų kolegijoje, Kauno jėzuitų gimnazijoje, Kauno suaugusiųjų gimnazijoje, 1941–1943 m. Kauno jėzuitų gimnazijos direktorius. Okupacijos metais rašė rezistencinėje spaudoje, dalyvavo Lietuvos pasipriešinime nacių okupacijai. 1943 m. kovo mėn. suimtas ir įkalintas Štuthofo koncentracijos stovykloje. Joje užsikrėtė dėmėtąja šiltine, pribaigtas smūgiu į galvą.
Katalikų spaudoje paskelbė straipsnių kultūros ir ideologinėmis temomis.
Aušra Gineitytė

Aušra Gineitytė (g. 1962 m. liepos 12 d. Vilniuje) – Lietuvos baleto artistė, pedagogė.

Biografija

1980 m. baigė Vilniaus Čiurlionio meno mokyklą. 
1980–2001 m. Lietuvos operos ir baleto teatro (nuo 1998 m. Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras) solistė. Sukūrė vaidmenų choreografės A. Cholinos šokio teatro „A|CH" spektakliuose, J. Smorigino teatre „Vilniaus baletas“. Nuo 1995 m. Nacionalinės Čiurlionio menų mokyklos (iki 2001 m. Vilniaus baleto mokyklos) dėstytoja. Gastroliavo Argentinoje, Graikijoje, Švedijoje.
Viktorijos krioklys

Viktorija (angl. Victoria Falls) arba Mosioatunija (tng. Mosi-oa-Tunya) – krioklys pietų Afrikoje, ant Zambezės upės, krentantis iš 108,3 m aukščio ir esantis 1,6 km pločio. Jis yra pasienyje tarp Zambijos ir Zimbabvės valstybių. Krioklyje gausu salelių, kurios dalija jį į daug mažų krioklių. Tirštas rūkas ir garsus šniokštimas yra girdimas maždaug 40 km spinduliu.
Pirmasis europietis, aptikęs krioklį (1855 m.), buvo Deividas Livingstonas, anglų keliautojas, kuris jį pavadino tuometinės Anglijos karalienės Viktorijos garbei. Krioklys įeina į dviejų nacionalinių parkų teritoriją ir pritraukia daug turistų. Šie parkai įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Dabar apie krioklių susidarymo procesą žinoma daugiau negu Livingstono laikais. Centrinis Zambijos plokščiakalnis – tai didžiulis 300 m storio klodas bazaltinės lavos, vulkano išlietos prieš 200 mln. metų, daug anksčiau prieš susiformuojant Zambezei. Išsilydžiusioms uolienoms auštant, jos kietėjo ir skeldėjo, susidarė įtrūkių tinklas. Šiuos įtrūkius užpildė minkštesnės medžiagos sudarydamos daugmaž lygų sluoksnį. Tačiau maždaug prieš pusę milijono metų, kai plokščiakalniu pradėjo tekėti Zambezė, ji susidūrė su vienu iš tų įtrūkių. Vanduo ėmė plauti minkštą užpildą grauždama griovį. Upė tvindė jį griausmingai plakdamasi ir keldama purslų debesis, kol pradėjo veržtis per žemesnįjį plyšio kraštą ir toliau – į siaurą tarpeklį. Taip atsirado pirmas krioklys. Tačiau procesas tuo nesibaigė. Nepaliaujama tėkmė per vandenkričio briauną silpniausioje vietoje pradėjo griauti uolos kraštą. Triukšmingi vandens srautai vis labiau graužė sprūdį ardydami upės dugną prieš srovę – taip formuodami naują siaurą tarpeklį, nusidriekiantį įžambiai pirminiam tarpekliui. Taip nuožulniai besitraukdama upė rado kitą įtrūkį iš rytų į vakarus ir išplovė minkštą jo užpildą. Per įtrūkių tinklą braudamasi prieš srovę, upė sukūrė zigzaginių tarpeklių virtinę, išsidėsčiusią pasroviui nuo krioklių.
Šiandien pasroviui galima pamatyti septynis tokius tarpeklius: kiekvienas jų yra jau išnykusio vandenkričio pėdsakas. Aštuntasis tarpeklis – dabartinio Viktorijos krioklio, tačiau ir šis pamažėl irsta. Erozija šių tarpeklių kelyje vyksta apie 1,6 km per 10 000 metų tempu. Galimas daiktas, kad devintoji besitraukiančio krioklio vieta bus vakariniame krašte esantis Velnio slenkstis.
Šalia krioklio pastatyta Livingstono statula, o ties Verdančiu katilu tarpeklis perdengtas tiltu, kuris 1905 m. pastatytas geležinkeliui, nutiestam iš Bulavajo. 1938 m. žemupio link buvo pastatyta elektrinė, o vėliau, 1969 m., – Peilio ašmenų pėsčiųjų tiltas. Jis jungia pagrindinį žemyną su stulbinančiu kyšuliu, suteikdamas turistams galimybę gėrėtis nuostabiais reginiais.
Sausasis laikotarpis, trunkantis nuo rugpjūčio iki gruodžio, leidžia stebėti klasikinę Viktorijos krioklio panoramą nuo kranto iki kranto, tačiau vandens lygis tuomet gali būti labai žemas. Potvynių sezonas (kovą – gegužę) – tai tikros dramos metas. Tada Zambezė pritvinksta siautėjančių vandenų ir pasiekia nežabotos galios tūrį, 15 kartų didesnį nei sausuoju laikotarpiu.
Zigmantas Benjaminas Kazakevičius

Biografija

1961 m. baigė Veiverių vidurinę mokyklą, 1968 m. – Lietuvos kūno kultūros institutą, 1975 m. – Leningrado aukštąją partinę mokyklą, 1995 m. stažavosi Europos politinėje akademijoje Lecke (Vokietija), 2001 m. Finansų ir bankininkystės institute.
1962–1965 m. atliko karo tarnybą Archangelsko srityje.
1967–1970 m. Kauno 1-osios vidurinės mokyklos mokytojas. 1970–1973 m. LLKJS Kauno miesto komiteto mokyklų skyriaus instruktorius, LKP Požėlos rajono komiteto lektorius konsultantas. 1975–1976 m. LKP Kauno miesto komiteto Politinio švietimo namų vedėjas, 1976–1979 m. LKP Kauno miesto komiteto Mokslo, mokymo ir aukštųjų mokyklų skyriaus vedėjas. 1979–1990 m. Kauno miesto vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas.
1990 m. Kauno viešbučių tresto valdytojo pavaduotojas, 1991–1992 m. valstybinės komercinės socialinių paslaugų įmonės „SOPA“ generalinio direktoriaus pavaduotojas, direktorius socialiniams klausimams. 1991–1993 m. susivienijimo „Banga“ socialinės buitinės tarnybos viršininkas, personalo direktorius. 1993–1995 m. Vyriausybės atstovas Kauno mieste, 1997 m. –Kauno apskrityje. 1997 m. AB „Grifas“ direktorius, 1998–2000 m. UAB „Žaliakalnio viešbutis“ direktorius, 2000 m. AB „Lietuvos taupomasis bankas“ Kauno centro poskyrio viršininkas.
2001–2003 m. ir 2006–2008 m. Kauno apskrities viršininko pavaduotojas, 2003–2004 m. vidaus reikalų viceministras, 2004–2006 m. Kauno apskrities viršininkas. 
1994–1995 m. Kauno miesto tarybos deputatas, 1997 m., 2003–2004 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno skyriaus narys, tarybos ir prezidiumo narys.
Feliksas Palubinskas

Biografija

Lankė Garankščių kaimo pradinę mokyklą, baigė Kempteno (JAV) lietuvių gimnaziją. 1964 m. Ilinojaus universitete įgijo rinkodaros daktaro laipsnį, 1957 m. De Paul universiteto vadybos bakalauras, 1959 m. vadybos magistras.
1963–1992 m. JAV universitetų profesorius, vadovavo katedrai bei fakultetui. Daugelio mokslinių straipsnių ir pranešimų autorius. Dalyvavo ateitininkų, Amerikos lietuvių bendruomenės, VLIK'o veikloje. 1992 m. grįžo į Lietuvą, visuomeniniais pagrindais dirbo Lietuvių katalikų mokslų akademijoje. Pagal jo parvežtą JAV Informatikon Agency finansuojamą universitetinę vadybos programą mokėsi 220 Lietuvos dėstytojų, doktorantų, verslo atstovų. 1999 m. spalio 20 d. suteiktas Kauno technologijos universiteto garbės daktaro vardas.
1996–2000 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos valdybos narys. 1996–2000 m. Seimo narys.
Žmona Saulė. Turi penkis vaikus: Liną, Gintą, Kovą, Mildą ir Aidą.
Viačeslavas Silinas

Biografija

Viačeslavas Ivanovičius Silinas gimė 1907 m. vasario 22 d. Tuloje.
Nuo 1919 m. dirbo Tulos ginklų gamykloje. 1931–1932 m. tarnavo Raudonojoje Armijoje. 1938 m. pabaigė Tulos mechanikos technikumo vakarinę skyrių.
Nuo 1932 m. – konstruktorių biuro CKB Nr. 14 darbuotojas, dirbo inžinierių konstruktorių pareigose.
Nuo 1941 m. spalio iki 1943 m. spalio kartu su įmone buvo evakuacijoje Zlatouste (Čeliabinsko sritis).
1960 m. V. Silinas perkeltas į CKIB SOO. Čia dirbo skyriaus viršininku ir skyriaus vyriausiuoju konstruktoriumi. Šioje organizacijoje dirbo iki gyvenimo pabaigos.
V. Silinas mirė 1975 m. lapkričio 20 d.