google/wiki40b huggingface dataset:
Filosofinis akmuo

Filosofinis akmuo(dar vadinamas Išminties akmeniu) – Vakarų alchemikų ieškota mitinė substancija, galinti nevertingus metalus paversti vertingesniais, svarbiausia – auksu ir (arba) sukurti eliksyrą, paverčiantį žmogų nemirtingu. Filosofinis akmuo buvo vienas pagrindinių alchemijos mokslo tikslų (kaip ir universalus tirpiklis, panacėja ar nemirtingumo eliksyras). Filosofinis akmuo taip ir nebuvo sukurtas.

Pasakojimai apie akmenį

Filosofinis akmuo buvo daugelio metų alchemikų tyrinėjimų objektas. Galiausiai buvo sukurta daugybė užrašų, pasakojimų ir pan., kuriuose pasakojama, kad alchemikams pavyko sukurti šį paslaptingąjį akmenį. Yra išlikę net ir galimų tokios gamybos receptų. Deja, tai neturi jokių realių patvirtinimų.
Filosofinio akmens idėja panaudota ne viename fantastiniame kūrinyje. Pvz., cikle „Haris Poteris“ minimas jį sukūręs alchemikas Nikolas Ugninis arba japoniškame animaciniame seriale „Metalinis Alchemikas“.

Gamybos tikslai

Filosofinio akmens gamyboje vienas pagrindinių, realių alchemikų tikslų buvo būtent pralobti (žinant aukso vertę palyginus su kitais metalais). Taip pat alchemikai bandė įrodyti, kad jie sugeba panaudoti medžiagas ir gamtą savo tikslams.
Marijampolės apskrities vėliava

Marijampolės apskrities vėliava – viena iš Marijampolės apskrities heraldikos atributų. Vėliava herbo spalvų, laisvieji kraštai apvesti siaura auksine virvute.
Visagino miesto apylinkės teismas

Visagino miesto apylinkės teismas – bendrosios kompetencijos apylinkės teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. 3 teisėjai.
Adresas: Taikos g. 80A, Visaginas, LT-31210.
Kalėjimas

Kalėjimas – pataisos įstaiga, skirta valstybės vardu pripažintiems kaltais padarius nusikalstamas veikas ir nuteistiems laisvės atėmimo bausme asmenims nubausti, per prievartą izoliuojant juos nuo visuomenės bei apribojant įvairias laisves ir teises. Autoritariniai režimai kalėjimus taip pat dažnai naudoja kaip represijų prieš politinius oponentus įrankį. Asmens įkalinimas be teismo ar valstybės garantuojamo teisingo teismo proceso tarptautinės teisės, reguliuojančios nešališką teisingumo vykdymą, laikomas neteisėtu. Karo metų karo belaisviai gali būti laiko kariuomenės kalėjimuose arba karo belaisvių stovyklose, o didelės civilių grupės gali būti kalinamos internuotų asmenų stovyklose.

Kalėjimai Lietuvoje

Lietuvoje atsirado LDK laikais. Kunigaikščių ir didikų pilyse buvo įrengiamos kalinimo vietos – dažniausiai bokštai ir požemiai. Kaliniai dažniausiai buvo grandinėmis prirakinti prie sienų. Už laikymą ir maitinimą iš kalinių buvo imamas kalinių mokestis. Trakų salos pilyje buvo įrengtas pietvakarių bokšto rūsyje; kaliniai ten būdavo nuleidžiami per lubų angą. Be valstybinių (Didžiojo kunigaikščio) ir didikų kalėjimų buvo ir kalėjimų savivaldžiuose miestuose, bažnyčiose, vienuolynuose ir bajorų dvaruose.
Caro valdžia XVIII a. pab. – XIX a. pastatė kalėjimus Kalvarijoje, Kaune, Panevėžyje, Raseiniuose, Šiauliuose, Ukmergėje; Vilniuje (Antakalnyje) buvo įrengtas politinių kalinių – vad. citadelė Nr. 14; čia buvo kalinami 1831 ir 1863 m. sukilimų dalyviai, vėliau – revoliucinio judėjimo veikėjai. 1864 m. Kaune pastatytas Kauno kalėjimas, XX a. pr. Vilniuje - Lukiškių kalėjimas.
Atkurta Lietuvos valstybė iš caro Rusijos ir kaizerinės okupacinės administracijos paveldėjo 24 kalėjimus bei kitas kalinimo įstaigas. Pagal Baudžiamąjį statutą laisvės atėmimo bausmė turėjo būti atliekama sunkiųjų darbų, pataisos, tvirtovės, paprastuose ir arešto namuose.
Naujiems kalėjimams statyti, seniems plėsti, taip pat kitoms kalinimo įstaigoms įrengti valdžia 1923–1939 m. išleido apytiksliai 6,5 mln. Lt. Nauji kalėjimai ir arešto namai pastatyti Utenoje (1929 m.), Raseiniuose (2 pastatai, 1930 ir 1936 m.), Marijampolėje (1931 m.); kalėjimais paversti fortifikaciniai statiniai prie Kauno – IX fortas (kaip Kauno sunkiųjų darbų kalėjimo filialas) ir VI fortas (karių kalėjimas). Kalėjimai ar arešto namai įrengti ir visuose kituose apskričių centruose ar netoli jų – Telšiuose, Mažeikiuose, Bajoruose, (prie Kretingos, dabar jos dalis), Vilkaviškyje, Ukmergėje, Kaišiadoryse, Alytuje ir kitur. 1928–1936 m. naujos areštinės pastatytos Garliavoje, Vilkijoje (Kauno raj.), Aukštadvaryje (Trakų raj.), Panemuniuose (Rokiškio raj.) ir daugelyje kitų centrų.
Bormijus

Kalnų slidinėjimas

Bormijaus kalnų slidinėjimo kurortas priklauso Alta Vatellina kalnų slidinėjimo regionui. Šiame regione yra įrengta per 200 km įvairaus sudėtingumo slidinėjimo trasų. Slidinėjimo zona įrengta 1224-3012 m aukštyje virš jūros lygio. Tai vienas iš prestižiškiausių Alpių kurortų, kuriame vyksta aukščiausio lygio rungtynės. Bormijaus kurortas itin populiarus jaunimo tarpe, čia daugybė diskotekų, naktinių klubų, barų. Miestelyje taip pat yra čiuožykla.
Nessun dorma

Nessun dorma (liet. Niekas nemiega) – arija iš paskutiniojo Džiakomo Pučinio operos „Turandot“ veiksmo, viena žinomiausių tenorų arijų. Ji dainuojama Kalafo, il principe ignoto ('nežinomojo princo'), kuris iš pirmo žvilgsnio pamilsta nuostabiai gražią, tačiau šaltą princesę Turandot. Vyras, norintis vesti Turandot, pirma privalo įminti tris mįsles. Jei to padaryti nepavyksta, jam nukertama galva.
Šakių rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.

Teisinis pagrindas

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Šakių rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.

Veikla

Rajono meru išrinktas Romaldas Petras Damušis, jo pavaduotoju Rimantas Vensas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Albinas Vilkauskas.
Rankšluostis

Rankšluostis – tekstilės gaminys, audinio gabalas, skirtas šluostytis rankas nusiplovus, veidą nusiprausus ar kūną nusimaudžius.
Rankšluosčių būna austinių, neaustinių ir trikotažinių. Audžiami iš lininių arba medvilninių verpalų. Pramoninės gamybos rankšluosčiai dažniausiai audžiami reljefiniu (vafliniu) arba kilpiniu pynimu (tokie geriau sugeria drėgmę). Neaustiniai būna daugkartinio arba vienkartinio naudojimo. Pirmieji siuvami iš medvilnės pluošto, antrieji suklijuojami iš natūralaus pluošto (medvilnės, linų), kartais iš dirbtinio pluošto (viskozinio, acetilceliuliozinio). Iš medvilninių verpalų arba medvilninių ir cheminio pluošto verpalų mišinio metmeninėmis mezgimo mašinomis mezgami vienpusės ir dvipusės kilpinės struktūros trikotažiniai rankšluosčiai.
XIX a. pradžios lietuvių liaudies rankšluosčiai buvo lininiai, dvinyčiai, keturnyčiai, siauri ir ilgi (ilgis 2,5–3 m, plotis 28–35 cm). Raštai – įvairūs langeliai, stulpeliai, dryželiai; galai paprastai būdavo užaudžiami raudonais žičkais. XX a. pradėta austi trumpesnius ir platesnius rankšluosčius (35–45 cm pločio), patobulėjo audimo technika, pynimai pasidarė sudėtingesni (keturnyčiai diminiai ir daugianyčiai damastiniai). Kad būtų išryškintas raštas, pradėta derinti balintus ir nebalintus siūlus. Pagrindiniai motyvai – geometriniai; jie ritmingi, kartojasi per visą audinį. Raštai dažniausiai susiję su lietuvių liaudies buitimi. Rankšluosčio galai paprastai užbaigiami rankų darbo medvilniniais arba lininiais mezginiais ir pintiniais kutais (pinikais), juose įaudžiami metai, posakiai, dainų posmeliai, išsiuvinėjamos monogramos arba gėlės.
Be tiesioginės paskirties, rankšluosčiai taip pat turėjo apeiginę reikšmę. Jie buvo naudojami per vestuves, laidotuves; ši tradicija yra išlikusi iki šių laikų. Gyvenamuosiuose namuose būdavo įrengiamas baldas rankšluosčiams laikyti – rankšluostinė.
Rankšluosčio diena švenčiama gegužės 25-ąją.
MFK Karviná

Istorija

Klubo ištakos siekia 1953 m.
1994–1996 m. klubas buvo prisijungęs prie Vitkovice Ostrava komandos.
Nardymo kaukė

Sijonas (minkštoji kaukės dalis)

Vandenyje, papildomi šviesos spinduliai, praėję pro skaidrų sijoną ant stiklo sukuria nereikalingus ir blaškančius dėmesį atspindžius

Kaukės apimtis (tūris)

Mažesnio tūrio kaukė gali būti parankesnės, kadangi norint ją prapūsti ar išlyginti slėgį, reikia mažesnio iškvėpimo. Be to, jos turi mažesnį pasipriešinimą vandeniui ir suteikia didesnį matymo kampą, kadangi stiklas yra arčiau akių. Iš kitos pusės, nuo veido jos greičiau sušyla, surenka prakaitą, todėl gali greičiau pradėti rasoti.

Dvigubas stiklas

Kaukės su dviem stiklais leidžia išdėstyti stiklus arčiau akių. Tai suteikia platesnį matymo kampą, tačiau atliekant akių posūkį į šoną, prarandamas binokulinis matymas, kadangi nosies pertvara blokuoja vienos akies regėjimą. Nešiojantiems akinius, dviejų stiklų kaukė suteikia galimybę įsistatyti tokius stiklus, kokių reikia normaliam regėjimui.

Šoniniai stiklai

Šoniniai stiklai siūlo geresnį periferinį matymą. Po vandeniu toks stiklo padalinimas reiškia, kad šoninis ir priešakinis vaizdai neatitiks. Dėl vandens savybių šoninis ir priešakinis vaizdai bus skirtingų dydžių, jų kraštai nesutaps, o sukant galvą, vaizdai judės nepriklausomai vienas nuo kito. Be to, kaukės su šoniniais stiklais paprastai yra didesnio tūrio.

Stiklų forma

Kaukės su stiklais, kurie turi tarsi prailgintą žemyn stiklų formą, leis jums patogiau žiūrėti žemyn, bet tokia kaukė bus didesnio tūrio. Kai kurios kaukės apačioje netgi turi papildomą stiklų porą, kad galėtumėte žvilgtelėti į savo kojų pirštus. Bet kokių papildomų stiklų trūkumas yra vaizdo iškraipymas ir kibiro dydžio kaukės tūris.

Išpūtimo vožtuvai

Išpūtimo vožtuvas pašalina vandenį iš kaukės švelniai išpūskite orą per nosį. Neigiama tokių kaukių savybė yra ta, kad stambus vožtuvas gali kliudyti viena ranka užspausti nosį.

Kaukės be rėmo

Kitaip nei kitose kaukėse, kur stiklas tvirtinamas prie sijono per kietą rėmą, šiose stiklas įmontuotas tiesiai į sijoną. Šios kaukės negali turėti dvigubo stiklo, kadangi be kieto rėmo du stiklai gali pradėti kraipytis skirtingomis kryptimis.
Vaizgučiai

Žymūs žmonės

Vaizgučių kaimo Laimužės vienkiemyje išlikusi dailininkės M. Katiliūtės (1912–1937) tėvų sodyba.
Bielionys

Aplinkinės gyvenvietės

Kačėniškė – 1 km
Ceikiniai – 4 km
Aučynos – 2 km
Čiūlėnai – 1 km
Kretuonas

Geologija

Plotas 861 ha. Ilgis iš šiaurės į pietus 5,0 km, didžiausias plotis ežero pietinėje dalyje – 2,6 km. Paviršiaus altitudė 145,2 m. Didžiausias gylis 10,9 m, vidutinis gylis 5,2 m. Ežero dubuo išgulėtas ledo luisto. Baseino plotas 154,7 km². Kranto linijos ilgis 16,6 km. Krantai žemi, lėkšti, pietinis ir pietvakarinis krantas pelkėtas, šiaurės vakarinis – apaugęs mišku, yra terasų. Ežere yra 6 salos – Didžioji, Skuivų, Varonių, Galasalė, Alksnių, Beržų; iš viso 25,5 ha, 2 iš jų – didelės.

Geografija

Į ežerą įteka Žaugėda, ištekanti iš Kretuonykščio ežero (po sovietinių laikų melioracijų pastaroji įteka į Vajuonėlę), Pašaminė, Gylis, Kampupė, Vajuonėlė, ištekanti iš Vajuonio ežero. Išteka Kretuona, įtekanti į Žeimenio ežerą. Kretuonas priklauso Žeimenos baseinui. Ežero pratakumas 90 %. Atabradas platus, vakaruose jis smėlingas ir žvyringas. Nendrių ir meldų juosta 30–40 m pločio, kai kur platesnė kaip 150 m. Kretuono šiaurės vakarų krante auga du Kretuonių ąžuolai (gamtos paminklas). Šiaurės rytiniame krante įsikūrę Rėkučiai, rytiniame – Reškutėnai, pietiniame – Murmos, pietvakariniame – Kretuonys, o šiaurės vakariniame-vakariniame – Pakretuonė.

Natura 2000

Kretuonas, kaip svarbi vandens ir pelkių paukščių perėjimo vieta įtrauktas į saugomų teritorijų sąrašą Natura 2000. Rytinėje ežero pakrantėje nusidriekusios užliejamos Žemaitiškės pievos pasižymi gausybe čia perinčių saugomų paukščių rūšių, tokių kaip: juodakaklis kragas (Podiceps nigricollis), juodoji žuvėdra (Chlidonias niger), pilkoji antis (Anas strepera), putpelė (Coturnix coturnix), švygžda (Porzana porzana), griežlė (Crex crex), stulgys (Gallinago media), griciukas (Limosa limosa) ir kiti. Tai naujai besiformuojanti gamtinė teritorija – paukščių buveinė, atsiradusi kadaise numelioruotų pievų vietoje. Dėl didelių elektros kainų atsisakyta siurbti vandenį iš numelioruotų Žemaitiškės pievų, todėl buvusio seklaus Žemaitiškės pievų ežerėlio (buvusios Kretuono ežero įlankos) vietoje, pratekamo Žaugėdos upelio, susiformavo užpelkėjusių pievų plotai.
Šio užpelkėjusio ežerėlio pakrantės, gausios paukščių ir žuvies, nuo seno traukė žmones. Šiuo metu archeologų čia yra identifikuotos aštuonios akmens – geležies amžių gyvenvietės.

Istorija

Ežero apylinkės apgyvendintos seniai. Kretuono apyežeryje gausu akmens amžiaus, bronzos amžiaus ir geležies amžiaus gyvenviečių likučių, kurių tyrinėjimams pastaraisiais dešimtmečiais vadovavo archeologai Algirdas Girininkas ir Egidijus Šatavičius.

Vandenvardis

Pavadinimas Kretuonas kildinamas nuo žodžio kretėti („virpėti, drebėti, purtėti“). Anksčiau šaknis kret- galbūt reiškė bendrai liulančią vietą, liūną.
Technika (žurnalas)

Technika – Lietuvos universiteto Technikos fakulteto leidinys, tęstinis mokslo darbų leidinys, ėjęs 1924–1941 m. Kaune.

Istorija

Spausdino Valstybės spaustuvė Kaune.
Spausdino mokslinių tyrinėjimų rezultatus, mokslinius straipsnius, mokslinių pranešimų referatus, konkrečių pramones šakų analitines apžvalgas, svarstė naujos technikos įdiegimo Lietuvos ūkyje problemas ir kt. klausimus. Bendradarbiavo L. Gimbutas, S. Grinkevičius, M. Songaila, J. Šimoliūnas, T. Šulcas, Jurgis Vidmantas ir kt.
Redaktoriai: Pranas Jodelė, Kazys Vasiliauskas, Steponas Kolupaila, Vytautas Mošinskis, J. Šimkus, Jeronimas Šliogeris.
Lotaringijos karalystė

Raida

855 m. Lotaras padalino Vidurio Frankų karalystę į tris dalis, atiduodamas jas savo trims sūnums. Šiauriausią jos dalį, į šiaurę nuo Alpių gavo sūnus Lotaras II. Taip suformuota Lotaringijos karalystė, tačiau nesusiformavo vietos dinastija, kadangi Lotaras II nepaliko teisėtų įpėdinių. Po jo mirties 869 m. sostą paveldėjo Vakarų Frankų karalius Karolis Plikagalvis, o 870 m. karalystę per pusę pasidalino jis ir Rytų Frankų karalius Liudvikas Vokietis.
880 m. Ribemonto sutartimi karalystė vėl atkurta, ir jos karaliumi tapo Liudviko Vokiečio sūnus Liudvikas Jaunesnysis. Tokiu būdu iki 911 m. Lotaringiją kaip atskirą karalystę valdė Rytų Frankų karaliai (išskyrus neteisėtą Arnulfo sūnų Zventiboldą, kuris nevaldė Rytų Frankų). Tik 911 m. ši taisyklė buvo pažeista, nes į sostą išrinktas Vakarų Frankų karalius Karolis Naivusis.
Valdant svetimšaliams karaliams šalyje iškilo vietinė Reginaridų giminė, kurios atstovai titulavosi kunigaikščiais. Jie įgijo vis didesnę reikšmę karalystės gyvenime. 922 m. iš valdžios išstūmus Karolį Naivųjį, karalystė kurį laiką liko be karaliaus, ir tik vėliau kunigaikštis Gilbertas atstatė ryšius su Rytų Frankais, pasikviesdamas į sostą Henriką Paukštininką. Po šio mirties 936 m. jis vėl norėjo atkurti ryšius su Vakarų Frankais, tačiau 939 m. Henriko paukštiniko sūnus Otonas I nukariavo karalystę, prijungė ją prie Šventosios Romos imperijos. Tada karalystė oficialiai paskelbta kunigaikštyste, o kunigaikščiai tapo skiriami.
Valdant paskutiniajam kunigaikščiui Brunui, Lotaringijos kunigaikštystė padalinta į dvi dalis – Žemutinę Lotaringiją ir Aukštutinę Lotaringiją.
Pelėdikė

Išvaizda

Pelėdikė yra viena mažiausių pelėdų, panaši į lututę. Nuo jos skiriasi išilginėmis dėmėmis galvos srityje, mažiau plunksnuotomis kojomis ir pertrauktu skruostų vainiku.
Patino ir patelės nugarinė pusė pilkai rusva, galva su išilginėmis šviesiomis dėmelėmis, pečiai išmarginti apvaliomis baltomis dėmėmis. Plasnojamosios ir vairuojamosios plunksnos rudos su balsvu skersiniu raštu. Pilvinė pusė balta su rudu išilginiu raštu. Galva nedidelė, skruostų diskas neištisinis, apačioje susilieja su kaklo plunksnomis, balzganas. Kojos apaugusios retomis plunksnomis, o pirštai – tik šereliais. Snapas gelsvas, nagai juodi, rainelė geltona. Jaunikliai išsirita apaugę tankiais trumpais baltais pūkais.

Paplitimas

Eurazijoje paplitusi nuo Atlanto vandenyno iki šiaurės rytų Kinijos bei Korėjos pusiasalio. Šiaurėje arealas siekia Daniją, Latviją, Volgos vidurupį, pietinį Uralą, šiaurinį Kazachstaną, Altajų, Užbaikalę, šiaurės rytų Mongoliją. Pietuose arealas tęsiasi iki centrinės Kinijos, Tibeto, šiaurės rytų Pakistano, šiaurinių Arabijos jūros pakrančių, Viduržemio jūros. Gyvena šiaurinėje ir rytinėje Afrikoje.
Tai Lietuvoje reta pelėdų rūšis, XX a. viduryje dar čia perėjusi. Dabar nebeperi. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija

Sinantropinė pelėdų rūšis. Apsigyvena trobesių palėpėse, pastogėse, senuose parkuose, drevėtuose kapinių medžiuose. Stepių zonoje užima suslikų urvelius, šarkų lizdus. Sutemų paukštis. Aktyvus ūkanotomis dienomis ir šviesiomis naktimis. Medžioti išlekia dar prieš saulėlydį. Prie lizdo agresyvi: puola šunis, kates, kitus paukščius ir net žmogų. Grobio tyko iš stebėjimo posto.
Lytiškai subręsta pirmaisiais gyvenimo metais. Dėtyje paprastai būna 4–8 kiaušiniai, sveriantys po maždaug 16 gramų. Peri 28 dienas. Jaunikliai ritasi 1–3 paras. Išsiritę sveria maždaug 10 gramų. Praregi daugiau nei po savaitės. Lizdą palieka maždaug po mėnesio, tuo pat metu pradeda skraidyti. Monogamai, poros pastovios.
Minta gyvūniniu maistu: pelėnais, kirstukais, sliekais.
Žydrūnas Savickas (1991)

Biografija

2011 m. Europos jaunimo čempionate užimta 29-oji vieta. 2013 m. Baltic Chain Tour ture užėmė 3-iąją vietą. 2014 m. sportininkas atstovavo Lietuvai pasaulio dviračių plento čempionate, bet distancijos nebaigė ir galutinio rezultato neužfiksavo. 2015 m. sportininkas deleguotas atstovauti Lietuvą 2015 m. Europos žaidynėse.
Kepurėlė

Kepurėlė – grybo vaisiakūnio dalis. Jos paviršių dengia luobelė (kutikulė), kuri kai kurių rūšių yra daugiasluoksnė, sudaryta iš labai susipynusių hifų.
Hifai yra spalvoti, įvairaus diametro ir formos. Juose esančios spalvotos medžiagos (pigmentai) nudažo kepurėlę spalvotai, todėl tokia didelė spalvų įvairovė. Tačiau vyrauja geltonos, geltonai rudos, oranžinės, rusvai rudos spalvos grybai. Pigmentai tirpsta vandenyje, todėl lietus kartais jas išplauna ir kepurėlė atrodo išbluksi. Luobelė gali būti įvairaus storio, prilipusi, atskiriama arba pusiau atskiriama, trapi, elastinga, drebučių pavidalo. Kepurėlės viršutinis sluoksnis būna įvairus: lygus, plaušuotas, žvynuotas, taškuotas, raukšlėtas. Kartais paviršius būna gleivėtas.
Grybų kepurėlė būna įvairios formos: pusiau apvali, varpeliška, vėduokliška, paplokščia, kiaušiniška, iškili, kūgiška, įdubusi ir kt. Kepurėlių spalva, forma ir ornamentika labai svarbi grybų diagnostikai. Todėl renkant grybus būtina į tai atkreipti dėmėsį, bet to, grybui augant, kepurėlės paviršiaus tekstūra kinta.
Grybų kepurėlės:
Prana

Prana (skr. प्राण = prāṇa-) – Indijos klasikinėje filosofijoje ir medicinoje – visuotinė gyvybinė energija, su kvėpavimu glaudžiai susijusi biomotorinė ir psichofizinė gyvybės jėga.
Sąvoka „prana“ sutinkama jau „Rigvedoje“ bei „Atharvavedoje“, kur reiškia gyvybės dvelksmą, kvėpavimą, dvasią, gyvastį. Prana, kaip purušos kvėpavimas, sutapatinta su atmanu ir Brahmanu. „Atharvavedoje“ bei upanišadose skiriami penki pranos vėjai (vāyu-): prana (prāṇa-, viršutinis kylamasis kvėpavimas, kuris apima įkvėpimą ir iškvėpimą), apana (apāna-, žemutinis besileidžiantis vėjas, atsakingas už tuštinimąsi ir dauginimąsi), vjana (vyāna-, išcentrinis kvėpavimas, valdantis kraujotaką ir raumenų judėjimą), udana (udāna-, atsakingas už garso išgavimą kalbos padargais: kalbėjimą, juoką) ir samana (samāna-, įcentrinis virškinamasis kvėpavimas, reguliuojantis medžiagų apykaitą).
Pranos valdymo metodai išryškinti hathajogos ir tantriniuose mokymuose. Teigiama, kad tarp pranos judėjimo ir psichinių bei kognityvinių procesų yra glaudus ryšis, todėl protą galima suvaldyti pažabojant pranos vėjus. Šis pranos valdymo būdas vadinamas pranajama. Pasak šių mokymų, pranos daugiausia yra kraujuje, o ypač daug spermoje ir makšties skysčiuose.
Kinijos filosofijos atitikmuo yra či. Taip pat panašios „gyvasties dvelksmo“ sąvokos yra lotynų anima, graikų pneuma, arabų rūḥ, polineziečių mana, irokėzų orenda ir pan.
Gargždų Vaivorykštės gimnazija

Istorija

1988 m. įkurta Gargždų 3-oji vidurinė mokykla. 1993 m. jau suteiktas „Vaivorykštės“ pavadinimas. 1996 m. mokyklai suteiktas humanitarinės ir realinės gimnazijos statusas.
Masdaras

Atsinaujinantieji energijos šaltiniai

Masdare bus naudojami kelių rūšių atsinaujinantieji energijos šaltiniai. Tarp pirmųjų statybos projektų yra vokiečių firmos „Conergy“ statoma 40–60 megavatų saulės energijos elektrinė, kuri tieks elektrą visiems kitiems statybos darbams.
Albert Riera

Karjera

Riera pradėjo savo karjerą RCD Mallorca komandoje su kuria 2003 m. laimėjo Ispanijos taurę. Per trejus metus La Ligoje yra sužaidęs 46 kartus ir yra pelnęs 6 įvarčius.
2003 m. vasarą persikėlė į Prancūziją, kurioje žaidė FC Girondins de Bordeaux klube. Prancūzijos Ligue 1 sužaidė du sezonus, kuriuose pasirodė daugiau nei 50 kartų ir pelnė 4 įvarčius.
2005 m. grįžo į Ispaniją, kurioje pasirašė sutarį su RCD Espanyol komanda. Pirmame sezone sužaidė tik aštuonias lygos rungtines. 2006 m. sausį buvo paskolintas Manchester City FC klubui, bet ir ten nepavyko įsitvirtinti pagrindinėje sudėtyje. 2006–2007 m. sezone grįžo į Barseloną.
2008 m. rugsėjo 1 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Liverpool FC komanda; už kaip manoma tarp 5,5 ir 8 milijonų svarų sterlingų sumą. Naujoje komandoje debiutavo rugsėjo 13 d. namų rungtinėse laimėjus 2-1 prieš Manchester United FC.
2007 m. spalio 13 d. debiutavo Ispanijos rinktinėje prieš Daniją ir pelnė įvartį Euro 2008 m. atrankoje 3-1 ispanų naudai.