google/wiki40b huggingface dataset:
Vaclovas Ramanauskas

Biografija

2006 m. baigė Lietuvos žemės ūkio universitetą, mokslinis agronomas.
1995 m. Veiverių Žemės ūkio bendrovės likvidacinės komisijos pirmininkas, 2000 m. Prienų rajono savivaldybės administracijos Veiverių seniūnijos seniūnas.
Naujosios sąjungos Prienų rajono skyriaus narys.
2000 m., 2003 m., 2007 m. (mandato atsisakė dėl užimamų pareigų) ir nuo 2011 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Eugenija, vaikai Evaldas, Vytautas, Gintaras.
Urvų piešiniai

Urvų piešiniai – priešistoriniai piešiniai, randami urvų palubėse ir ant sienų. Seniausi žinomi piešiniai datuojami vėlyvojo paleolito laikotarpiu (prieš 40 000 tūkst. m.).
Mokslininkų nuomone, urvai buvo šamanų šventvietės, kuriose buvo atliekamos ritualinės praktikos, todėl kad tos vietos urvuose būna sunkiai prieinamos, o apsistojimo pėdsakų dažniausiai nerandama.
Radimvietėse aptinkami piešiniai stebėtinai panašūs visame pasaulyje, daugiausiai vaizduojami gyvūnai. Anksčiausiai aptinkami piešiniai su gyvūnais yra 35 tūkst. metų senumo Pettakere urve, Sulavesio saloje, Indonezijoje. 2014 m. data buvo patikslinta. Anksčiau buvo manyta, kad seniausi piešiniai rasti Europoje.
Ankstyviausi pasaulyje vaizduojamojo meno kūriniai priskiriami Orinjako kultūrai, pirmajai žmonių kultūrai Europoje. Pastarieji buvo nutapyti prieš 30–32 tūkst. metų. Aptinkami Šovė urve, Prancūzijoje, ir Koliboajos urve, Rumunijoje.
Šovė, Lasko, Pėš Merl ir Altamiros urvuose aptinkami įspūdingiausi piešiniai.
Ankstyviausi pasaulyje ne vaizduojamojo meno kūriniai randami El Kastiljo urve, Kantabrijos regione, Ispanijoje, ir Pettakere urve, Sulavesio saloje, Indonezijoje. Skridinys Ispanijoje ir šabloniniai rankų atvaizdai Indonezijoje buvo nutapyti prieš 40 tūkst metų.
Afrikoje, Australijoje ir Pietų Amerikoje aptinkama daug panašių vėlesnio laikotarpio piešinių. Kai kurie iš jų nutapyti ne per seniausiai, tačiau urvų radimvietėse aptinkami piešiniai dažniausia būna anksčiau nutapyti nei raižiniai išraižyti ant uolų.
Trinyčiai (Klaipėda)

Pavadinimo kilmė

Trinyčiais buvo vadinami lietuvių valstiečių viršutinis drabužis, dėvėtas daugiausia vyrų nuo XVII a. iki XIX a. pabaigos.
Chronas

Kita

Daugybė tarptautinių žodžių, vartojamų ir lietuvių kalboje, susijusių su laiku, yra kilę iš žodžio „Chronas“ (arba angl. Chronos). Pvz., chronologija, chronometras ir kt. su chrono- pradžia.
Lietuvos futbolo varžybos 1969 m.

A grupė

„Žalgirio“ zonoje laimėjo Elfa Vilnius, „Nemuno“ zonoje – Dainava Alytus.
Wiktor Szostalo

Biografija

Gimė 1952 m. rugpjūčio 22 d. Pasvalyje. 1958 m. su tėvais pasitraukė į Lenkiją, kur apsigyveno Kolobžego mieste. 1972–1978 m. studijavo dailę Krokuvos Jano Mateikos dailės akademijoje. Buvo Solidarumo būstinės įkūrėjas Kolobžege. 1981 m. kovą išrinktas į Solidarumo nacionalinę tarybą. 1981 m. gruodį suimtas komunistinės valdžios ir įkalintas penkiems mėnesiams. 1982 m. emigravo į JAV, kur jam buvo suteiktas politinis prieglobstis. 1990 m. tapo JAV piliečiu. Savo studijas turi Sent Luise ir Kolobžege. Žymiausios skulptūros yra Angel of Harmony Sent Luiso katedroje bazilikoje, Crucifix Karmelio St. Elizabeth Ann Seton bažnyčioje ir Pieta Čarlstono Kristaus Karaliaus bažnyčioje ir Millennium Memorial Kolobžege. Nuo 2005 m. kartu su skulptore Agnieszka Gradzik Vilkovicės miestelyje kuria meninių instaliacijų parką The Tree Hugger.
Volkswagen

Volkswagen yra automobilio markė, priklausanti „Volkswagen AG“ koncernui.
Žilvinas Marcinkevičius

Biografija

Broliai – Gintaras Marcinkevičius (g. 1969), Mindaugas Marcinkevičius (g. 1971).
Po „Leo LT“ ir konflikto su Dariumi Mockumi 2009 m. emigravo į Airiją.
Avižieniai (Utena)

Istorija

XIX a. minimas Avižienių dvaras. Yra išlikęs 1825 m. statytas keturkampis akmeninis pastatas su vidiniu kiemu.
1923 m. čia gyveno 184 gyventojai, buvo 30 ūkių, veikė pradinė mokykla.
Naminių gyvūnėlių kapinės (1989 filmas)

Istorija

Filmas sukurtas kompanijos Paramount Pictures. Scenarijaus autoriumi buvo pats Stivenas Kingas, pagal kurio knygą šis filmas ir buvo pastatytas. Filmas pristatytas publikai 1989 m. balandžio 21 d. ir sulaukė neblogos komercinės sėkmės, bei kritikų įvertinimo. Pastatytas už maždaug 11,5 mln. JAV dolerių, filmas surinko apie 57 mln. dolerių pajamų. 1992 m. sukurta filmo tąsa „Naminių gyvūnėlių kapinės II“, kuri buvo mažiau sėkminga.
Rokiškio rajono savivaldybė

Savivalda

Atstovaujamoji valdžia – Rokiškio rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Rokiškio rajono savivaldybės administracija.
Zuikiškės liepa

Zuikiškės liepa – išskirtinė liepa, savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, augantis Šiaulių rajone, Zuikiškės kaime (Bubių sen,), apie 350 m į šiaurės vakarus nuo kelio  A12  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas . Liepa gyvybinga, auga atviroje vietoje, netoli Zuikiškės sodybų, Antano Jankevičiaus privačioje žemės valdoje. Liepa informacinėmis rodyklėmis nepažymėta.
Zuikiškės liepa paskelbta saugoma Šiaulių rajono savivaldybės tarybos 2006 m. vasario 2 d. sprendimu Nr. T-12.
Lihula

Istorija

1211 m. minima Lihulos pilis. Miesto teises gavo 1999 m.
Vyro trikampis

Vyro trikampis – virš varpos šaknies augančių gaktos plaukų suformuotas trikampis, esantis smaigaliu į viršų, link bambos (priešingai nei pas moteris). Tokį plaukų augimą lemia didesnis androgenų kiekis nei pas moteris. Vyrų trikampis paprastai būna ne taip aiškiai išreikštas kaip moterų, kadangi paprastai būna šiek tiek retesni plaukai. Vyro trikampis, priešingai nei moters, nėra intymi vieta.
Jaustukas

Jaustukai lietuvių kalboje

Jaustukų pavyzdžiai: ak, ai, cit, che, ei, ė, hm, o, oho, oi, ša, ts, ačiū, bravo, deja, valio, sudie, prašom, dėkui, vaje. Prie jaustuko priskiriamas dar vienas iš jaunimo atkeliavęs žodis – pff.
Jaustukus sudaro vienas garsas (o!) ar garsų samplaika (ei!). Sakomi vieną kartą (ai!) arba kartojami (ajajai!).
Jaustukai kilę iš žymiai sudėtingesnių struktūrų. Pavyzdžiui, dabar naudojamas sudie kažkada buvo „pasilikite su Dievu“.
Aina Blinkena

Aina Blinkena (g. 1929 m. rugsėjo 5 d. Limbažiai) – latvių kalbininkė, habilituota daktarė.

Biografija

1953 m. baigė Latvijos universitetą. 1971 m. habilituota filologijos daktarė. 1992 m. Latvijos mokslų akademijos narė.
1953–1992 m. dirbo Latvių kalbos institute; 1982–1992 m. direktoriaus pavaduotoja; nuo 1985 m. profesorė. 1976–1998 m. Latvijos mokslų akademijos Terminologijos komisijos pirmininkė. 1992–2001 m. „Alias linguarum Europas“ Baltų kalbų skyriaus direktorė.

Mokslinė veikla

Tiria kalbos istoriją ir dabartinę latvių kalbą. Dabartinės literatūrinės latvių kalbos gramatikos (Mūsdienu latviešu literoms valodas gramatika 2 t. 1959–1962 m.) viena autorių.
Petras Henrikas Garška

Petras Henrikas Garška (g. 1933 m. liepos 13 d. Gyliuose, Rokiškio apskritis) – Lietuvos dailininkas, juvelyras, skulptorius, medalininkas.

Biografija

1960 m. Telšių taikomosios dailės technikume įgijo juvelyro specialybę. 1962–1993 m. Vilniaus dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas. Dizaino katedroje studijavo skulptūrą pas P. Aleksandravičių ir F. Daukantą, šriftą – pas A. Gurską. 1992 m. pirmasis Lietuvos monetų kalyklos dizaineris.
Jolanta Dičkutė

Biografija

Gimė 1970 m. gruodžio 8 d. Kaune. 1989-1995 m. - ikidiplominės studijos Kauno medicinos universiteto Medicinos fakultete. 1995-1996 m. atliko pirminę rezidentūrą Ukmergės rajono ligoninėje. 1996-1998 m. atliko antrinę pediatrijos rezidentūrą Kauno medicinos universitete. 1998-2002 m. mokėsi doktorantūros studijose Kauno medicinos universiteto Visuomenės sveikatos fakulteto Profilaktinės medicinos katedroje. 2002 m. baigė neakivaizdines visuomenės sveikatos magistrantūros studijas Šiaurės šalių Visuomenės sveikatos mokykloje (Geteborgas, Švedija). Nuo 2002 m. Kauno medicinos universiteto Profilaktinės medicinos katedros lektorė. 2004 m. išrinkta į Europos parlamentą.
Logosas

Logosas (sen. gr. λόγος – žodis, kalba, mintis, sąvoka, protas) – filosofinė sąvoka, kuri reiškia visuotinę pasaulio tvarką, dėsnį, beasmenį kosminį protą.
Pirmasis terminą „logosas“ filosofiniame kontekste pavartojo Heraklitas Efesietis. Šiuo terminu jis žymėjo visuotinai kintančių pasaulio daiktų ryšių ir santykių pastovumą, būtinumą, visuotinį dėsningumą.
Stoikai laikė logosą materialia kosmoso siela, universaliu tikslingumu, substancija, iš inertiškos materijos formuojančia daiktus.
Filonas Aleksandrietis, gnostikai graikų logoso sampratą sujungė su biblinio Dievo vaizdiniu. Jiems logosas – dieviškasis protas, mintis ir žodis, sukūrę ir sujungę pasaulį. Anot Filono Aleksandriečio, pasaulis (kosmosas) – tesąs logoso atvaizdavimas.
Krikščionybėje (Evangelija pagal Joną, Bažnyčios Tėvų doktrinos) logosas – Dievo žodis, virtęs kūnu, Jėzus Kristus, antrasis trejybės asmuo. Grigalius Nysietis, vienas iš Kapadokijos Tėvų, mokė, kad Kristuje logosas, vienas dieviškas asmuo, savyje sujungė dievišką ir žmogišką prigimtis.
Logosui giminingos kinų dao ir budistų dharmos, indų brahmano sąvokos.
Anicetas Tamošaitis

Anicetas Tamošaitis, SJ (g. 1922 m. rugsėjo 14 d. Rozalime– 2017 m. balandžio 2 d. Kaune) – Romos katalikų dvasininkas, teologijos mokslų daktaras. Religinės literatūros rašytojas ir vertėjas.

Biografija

Kartu su seserimi augo grįžusių iš JAV ūkininkų šeimoje. Gyveno Meldinių kaime, mokėsi Rozalimo pradinėje mokykloje ir Šeduvos progimnazijoje. 1942 m. baigė Linkuvos gimnaziją, tapo Pagryžuvio jėzuitų naujokyno scholastiku.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją ir tris metus studijavo filosofiją jėzuitų kolegijoje Pulache prie Miuncheno, vėliau tris metus dirbo Švarcvaldo jėzuitų berniukų gimnazijoje. 1950 m. išvyko į JAV, kur 1953 m. birželio 17 d. buvo įšventintas kunigu. Iki 1954 m. Vest Badene, Indiana studijavo teologiją, vėliau metus gyveno Port Tovnsende, Vašingtono valstijoje. 1956–1959 m. tęsė specialiasias studijas Popiežiškajame Grigaliaus universitete Romoje. Apsigynė teologijos mokslų doktoratą tema Bažnyčia ir valstybė Jacques'o Maritain'o kūryboje. 1960–1970 m. ir 1972–1994 m. gyveno JAV, dirbo sielovados darbą Čikagoje, Rokforde ir žurnalo Laiškai lietuviams redakcijoje. Į lietuvių kalbą išvertė ir pritaikė Kasdienį Mišiolą, Didįjį sekmadienio ir šventadienių Mišiolą, Vatikano II susirinkimo dokumentus. 1970–1972 m. dirbo Madrido radijuje: įkalbėdavo lietuviškas laidas, kurios dėl trukdymų Lietuvoje buvo labai sunkiai girdimos.
1995 m. grįžo į Lietuvą, keturis metus tarnavo Šiaulių Šv. Ignaco Lojalos bažnyčios rektoriumi, vėliau – vikaru Klaipėdos Šv.Juozapo Darbininko bažnyčioje. Nuo 2003 m. šešerius metus buvo Jėzuitų provincijolo asistentu Vilniuje, po to Šiaulių Šv. apašt. Petro ir Pauliaus katedros klebonu. Nuo 2014 m. kaip emeritas apsigyveno Jėzuitų namuose Kaune.
Giovanni Segantini

Džovanis Segantinis (it. Giovanni Segantini, 1858−1899 m.) – XIX a. pabaigos Šveicarijos dailininkas, pagarsėjęs simbolistiniais Alpių peizažais.

Biografija

Džovanis Segantinis gimė 1858 m. sausio 15 d. Arke Pietų Tirolyje, tuometinėje Austrijoje (dabar Italija) Agostino Segantinio ir Margeritos de Džirardi šeimoje. Motina greitu laiku mirė ir 7 metų Džovanis su pusesere Irena buvo išsiųstas į Milaną, kuriame praleido sudėtingą vaikystę ir jaunystę. Išmoko batsiuvystės, dirbo brolio chemijos ir fotografijos krautuvėlėje, galų gale tapo tapytojo-dekoratoriaus asistentu. Jis lankė užsiėmimus Milano dailės akademijoje ir pasiekė žinomumo paveikslu „Šv. Antonijaus bažnyčios choras“. 1881 m. Dž. Segantinis su drauge Luidžija Bugati paliko Milaną ir apsistojo Alpių priekalnių Brijancos kaimo vietovėje, piešė valstiečių eskizus, ieškojo kitokių, nei akademistinės, dailės formų. 1882 m. nevedusiai porai gimė sūnus Gotardas, vėliau jie susilaukė sūnų Alberto ir Marijo, bei dukters Bjankos.
1886 m. dailininkas apsistojo Savonjino kaime Alpėse, Graubiundene. Tapė kalnų peizažus, suteikdamas jiems alegorinę, simbolistinę prasmę. Po 8 metų spaudžiamas kantono mokesčių ir kreditorių persikėlė į Engadiną, bei dar vėliau į Šalė Kuoni Majoloje. Dailininko šeima gyveno prabangiai ir greitai išleisdavo pinigus, kuriuos gaudavo už tuo metu gana brangiai parduodamus paveikslus. Džovanis Segantinis mirė netikėta mirtimi 1899 m. rugsėjo 28 d. tapydamas triptiką „Gyvenimas“, „Gamta“ ir „Mirtis“ Šafbergo kalne prie Pontrezinos. Jam buvo tik 41 metai. Dailininkas gyveno praktiškai atsiskyręs nuo pasaulio, eksperimentavo su optiniais dailės efektais išvystydamas techniką, panašią į puantilizmą. 1908 m. Sankt Morice įsteigtas Džovanio Segantinio muziejus. Jo tapybos vietovėse Engadine (Šveicarija) įrengtas Segantinio pažintinis takas.
Algis Gudelis

Biografija

1976 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1988 m. – Lietuvos kūno kultūros institutą. 1983 m. technikos mokslų kandidatas.
Nuo 1984 m. Kauno politechnikos instituto Fizinio lavinimo ir sporto katedros dėstytojas; nuo 1987 m. docentas.1982–1989 m. Kauno alpinizmo federacijos pirmininkas, Lietuvos alpinizmo federacijos trenerių tarybos pirmininkas. Žuvo kopdamas į Mčatkos sieną Kryme.
Fanera

Fanera – lakštinė klijuotos medienos medžiaga (medienos lukšto sluoksniuotis), kurios visi ar beveik visi sluoksniai yra lygiagretūs medienos lukšto sluoksniai.
Fanera gaminama suklijuojant lukšto sluoksnius taip, kad gretimų sluoksnių pluoštas būtų statmenas (taip fanera būna tvirtesnė). Fanerą paprastai sudaro nelyginis sluoksnių skaičius, kadangi taip jos sandara būna simetriškai ir ji drėkdama kur kas mažiau persimeta, o abiejų paviršinių sluoksnių mediena turi tą pačią plaušų kryptį.
Sluoksniai suklijuojami stipriais klijais (dažnai formaldehidinėmis dervomis), smarkiai suslėgus ir aukštoje temperatūroje.
Fanerą vietoj paprastos medienos naudoja todėl, kad ji atsparesnė skilimui, deformacijoms ir tiesiog tvirtesnė. Tad ji naudojama daug kur, kur galėtų būti naudojama paprasta mediena. Pvz., dėl didesnio tvirtumo TSRS Antrojo pasaulinio karo metais kurį laiką naikintuvų LaGG-3 gamybai naudojo vadinamąją delta medieną – specialią aviacinę fanerą.

Lietuvoje

2011 m. Lietuvoje pagaminta 25 tūkst. m³ faneros.
Mauritanijos centrinis bankas

Istorija

Bankas buvo sukurtas Mauritanijos įstatymų leidžiamosios valdžios 1973 m. gegužės 30 d. ir veiklą pradėjo 1973 m. liepos 1 d.
Bankas vietoj CFA franko įvedė nacionalinę valiutą ugiją su santykiu 1 ugija = 5 CFA frankai.
Konfederacija (Abiejų Tautų Respublika)

Konfederacija (lenk. konfederacja, nuo lot. confoederatio) Abiejų Tautų Respublikoje (o prieš tai – Lenkijos karalystėje) buvo bajorų sąjunga.
Šernų tiltas

Istorija

Tiltas buvo pastatytas 1871 m. ir atsiėjo 3 000 talerių.
1988 m. per Miniją ties Šernais nutiesus naują gelžbetoninį tiltą, senasis metalo ir medžio konstrukcijų tiltas buvo uždarytas. Klaipėdos rajono paveldosaugininkai įtraukė senąjį tiltą į registrą kaip vietinės reikšmės kultūros paminklą, ryškų kraštovaizdžio akcentą, istoriniu požiūriu vertingą ir saugotiną.
Po 117 metų trukusios eksploatacijos senasis tiltas buvo paliktas be priežiūros, supuvo medinės konstrukcijos, aktyvi korozija ėmė gadinti plieno konstrukcijas.
Žiežmarių mokykla-darželis

Istorija

1977 m. buvo įsteigtas 1-asis lopšelis-darželis (90 vietų). 1989 m. įsteigtas 2-asis lopšelis-darželis (140 vietų). 1993 m. liepos 1 d. lopšelis-darželis reorganizuotas į Žiežmarių mokyklą-darželį. 1993 m. mokykla-darželis pasirinko etnokultūros kryptį. 2000 m. mokykla pradėjo dirbti pagal sveikatingumo programą. Nuo 2001 m. pradėtas anglų kalbos ankstyvasis mokymas. 2002 m. mokykloje įsteigta pailgintos dienos grupė.
Paliūniškio tiltas

Istorija

Pastatytas 1933 m. Jį projektavo ir statybos darbus prižiūrėjo tuometis Panevėžio apskrities savivaldybės inžinierius, vėliau – Lietuvos Respublikos susisiekimo ministras Kazys Germanas.
Anuomet objektas vaidino kur kas svarbesnį vaidmenį nei dabar – per jį ėjo pagrindinis kelias iš Panevėžio link Subačiaus, Kupiškio. Iki pastatant šį gelžbetoninį tiltą, beveik toje pat vietoje stovėjo 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanorių statytas medinis tiltas. Naujasis kelių inžinerijos statinys savivaldybei kainavo 73 000 litų. 1933 m. tiltui suteiktas S. Dariaus ir S. Girėno vardas.
Per savo gyvavimo laikotarpį Paliūniškio tiltas buvo keletą kartų rekonstruotas. 1974 m. pakeisti jo turėklai. Pagal „Lietprojekto” Kauno skyriaus 1993 m. parengtą šio statinio sutvarkymo projektą, tiltas buvo praplatintas iki 5,6 m pločio. Važiuojamoji dalis iš pradžių buvo grįsta akmenimis, paskui remontuojant jie pakeisti asfalto danga. Kadangi gelžbetoninių tiltų gyvavimo trukmė yra 80 metų, 2012 m. objektas buvo uždarytas bandymams. Pirmiausia buvo apžiūrėtos konstrukcijos, privažiavimai, o vėliau atliekami statiniai ir dinaminiai bandymai – pamažu didinamos apkrovos. Bandymai parodė, kad inžinerinis objektas atitinka visus reikalavimus.
Atokiau nutiestas pėstiesiems skirtas lieptas, nes tiltu vaikščioti pavojinga – nėra jiems skirtos juostos. Be to ant jo neprasilenkia du automobiliai, yra lenktas. Kadangi tiltas vertingas, nebuvo galimos jokios jo korekcijos, įrengiant papildomų konstrukcijų pėstiesiems.

Tilto konstrukcija

Gelžbetoninis arkinis tiltas – 62 m ilgio, 5,20 m pločio, su trimis judamais lankstais, vienos 45 metrų ilgio angos. Tilto aukštis nuo vandens – 10 m, leistina apkrova – 13,6 t. Perdengimą sudaro trys trijų lankstų arkos ir plokštė viršuje, kuria vyksta eismas tik viena kryptimi. Šalitilčių nėra.
Santa Maria in Aracoeli

Santa Maria in Aracoeli (it. Basilica di Santa Maria in Aracoeli, lot. Basilica Sanctae Mariae de Ara coeli) – Romoje, Kapitolijaus kalvoje, stovinti bažnyčia.

Istorija

Santa Maria in Aracoeli bažnyčia pastatyta aukščiausioje Kapitolijaus kalvos vietoje, kur Antikinės Romos laikais buvo miestelis. Pagal legendą, imperatorius Augustas pastatė ten aukurą „Dievo pirmagimiui“, kurį išpranašavo Sibilės, numačiusios Kristaus gimimą. Pradžioje buvo kaip vienuolynas priklausęs graikų vienuoliams, 883 m. bažnyčia perduota benediktinams, o 1250 m. atiduota pranciškonams.
Bažnyčioje yra saugomos Šv. Elenos relikvijos, Pinturicchio sukurtos freskos. Čia yra popiežiaus Honorijaus IV-ojo, bei įvairių Romos aristokratų šeimų kapai su antkapiais. Ankapius sukūrė Donatelas ir Mikelandželas.

Architektūra

Į Santa Maria in Aracoeli bažnyčią veda 124 pakopų laiptai, pastatyti architekto S. Andreazio (it. Simone Andreozzi) 1348 m. Bažnyčios romanų stiliaus raudonų plytų fasadas yra nebaigtas, matomi XIII a. pabaigos mozaikų fragmentai. Navų skliautai sudaryti iš 122 kolonų. Bažnyčios viduje, virš įėjimo, sieną puošią Pietro Kavalinio (it. Pietro Cavallini) mozaika vaizduojanti Madona su kūdikiu ir dviem angelais. Lubos išpuoštos paauksuotomis freskomis, skirtos Markantonijaus Kolonos (it. Marcantonio Colonna) garbei, kuris 1571 m. laimėjo Lepanto mūšį prieš turkus (puošyba baigta 1575 m.)
Sakyklos, esančios centrinių navų gale, sukurtos XII a. menininkų Lorenzo Kosmati ir jo sūnaus Džiakobo (it. Lorenzo ir Jacopo di Cosma), gausiai dekoruotos. Kairiojoje navoje yra nedidelė Šv. Elenos oktgono koplyčia, tai vieta, kur buvo altorius iš imperatoriaus Augusto legendos, o po juo, 15 cm žemiau, yra balto marmuro altorius, išpuoštas skulptūromis ir Kosmati menininkų mozaikomis.
Romos katalikų bažnyčia Lenkijoje

Romos katalikų bažnyčia Lenkijoje – Romos katalikų tikinčiųjų bendruomenė Lenkijoje, didžiausia ir įtakingiausia krikščionių bendruomenė šalyje. Ji suskirstyta į 14 arkivyskupijų ir 27 vyskupijas bei karinį ordinariatą (Ordynariat Polowy Wojska Polskiego). Šalyje, be 41 lotyniškosios bažnyčios katalikų vyskupijos, yra dvi Rytų Katalikų bažnyčios eparchijos. Joms priklauso apie 10 000 parapijų ir religinių bendrijų. Yra 33 milijonai katalikų  (įskaitant krikštytų kūdikių skaičių). Bažnyčios primas yra Gniezno arkivyskupas Wojciech Polak. Pagal 2014 m. Statistikos metraštį, 85,8 proc. Lenkijos gyventojų buvo katalikai.
Konkordatas tarp valstybės ir Bažnyčios leidžia vykdyti religinį švietimą mokykloje. Yra 31 000 valstybės apmokamų religinio ugdymo mokytojų. Vyriausybė iš dalies subsidijuoja Bažnyčios katalikiškas mokyklas, istorinių pastatų priežiūrą.

Istorija

Nuo to laiko, kai Lenkija oficialiai priėmė lotynų krikščionybę 966 m., katalikų bažnyčia atliko svarbų religinį, kultūrinį ir politinį vaidmenį šalyje. Lenkija savo katalikiška kultūra skyrėsi nuo kaimyninės Vokietijos, ypač rytų ir šiaurės Vokietijos, kur buvo daugiausia liuteronų, ir Rytų kraštų su stačiatikių tikėjimu. Užsienio priespaudos metais katalikų bažnyčia buvo ramstis kovoje už nepriklausomybę ir nacionalinį išlikimą. Pavyzdžiui, Lenkijos vienuolynas Čenstakavoje, sėkmingai pasipriešinęs Švedijos invazijai į Lenkiją XVII-ajame amžiuje, tapo nacionalinio pasipriešinimo okupacijai simboliu. Po Antrojo pasaulinio karo Sovietų Sąjungos kontroliuojamo komunistinio režimo sukūrimas leido Bažnyčiai tęsti šį vaidmenį, nors neseniai pateikta įrodymų apie dalies Lenkijos dvasininkų koloboravimą su svetima ideologija.
1978 m. Lenkijos kardinolo Karolio Vojtylos išrinkimas popiežiumi Jonu Pauliumi II sustiprino tapatybės ryšius. Jono Pauliaus II vizitai į Lenkiją telkė opoziciją sovietiniam režimui. Jo beatifikacija 2011 m. ir kanonizacija po trejų metų dar labiau įkvėpė Lenkijos žmones. 2013 m. jo antrasis įpėdinis popiežius Pranciškus (jį lenkas popiežius buvo pakėlęs į kardinolus) paskelbė apie 2016 m. Pasaulio jaunimo dienų renginio vietą Krokuvą.
Tumenas

Tumenas (tiurk. tümen; mong. Tümen) – 10 tūkstančių kareivių dalinys tiurkų ir mongolų kariuomenėse (XII–XIV a.). Žodis mong. tumen taip pat reiškia 'labai daug'.
Tumeno vadas – temnikas ar tumenbašis.

Čingischano kariuomenė

Čingischano kariuomenėje dešimtinės (aravt) sudarydavo šimtines (zuut), šimtinės – tūkstantines (myangat), o tūkstantinės – tumeną. Tumenas buvo laikomas tinkamiausio dydžio daliniu, pakankamai dideliu, kad kampanija būtų sėkminga, bet pakankamai mažu, kad būtų galima judėti ir apsirūpinti atsargomis. Mongolų karo strategija buvo pritaikyta prie tumenų kaip kariuomenės organizavimo vienetų naudojimo.

Šiuolaikinės kariuomenės

Turkijos armijoje tumenas yra dalinys, turintis 6000-10000 kareivių. Jam dalyvaujantys karininkai paprastai turi laipsnį Tümgeneral, kuris yra generolo majoro atitikmuo.
Aradnykai

Geografija

Kaimas išsidėstęs Rytų Sūduvos aukštumoje, prie Alnos ežero, ant Baltosios Ančios intako Alnutės kranto; netoli Lietuvos krašto kelio Nr. 135  Lazdijai – Akmeniai, kuris, kirtus buvusį sienos pervažiavimo postą, Lenkijoje yra vadinamas krašto keliu Nr. Dolna Grupa – Ogrodniki (Aradnykai). Valsčiaus keliai Aradnykai`- Žagariai ir Aradnykai – Alnai.

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Aradnykai įsikūrė XVI a. pabaigoje. Iki Pirmojo pasaulinio karo gyveno vien lietuviai. 1916-1919 m. veikė lietuvių pradžios mokykla, lietuviškų organizacijų skyriai. Nacių okupacijos metais iš Aradnykų į Lietuvą buvo iškeldinta 17 šeimų, po karo grįžo tik 4. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 149 gyventojai, iš kurių 23 lenkai ir 126 lietuviai.
1962 m. balandžio 11 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. ir lietuvių kalbos fakultatyvas pradinėje mokykloje, veikęs iki 1990 m. 1975-1998 m. kaimą administravo Suvalkų vaivadija. Nuo 1960 m. veikė biblioteka su skaitykla su lietuviškomis ir lenkiškomis knygomis, ji turėjo tris filialus: Dusnyčioje, Žagariuose ir Rakelijoje. Bibliotekininkas mokėjo lietuvių kalbą, rengė literatūrinius vakarus, teatralizuotus pasakų skaitymus vaikams. Iki 1976 m. liepos 1 d. Aradnykai priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.1990-2008 m. prie Aradnykų veikė Lietuvos-Lenkijos valstybinės sienos kirtimo postas.

Aplinkinės gyvenvietės

LAZDIJAI 32 km
Žagariai 3 km
Dvarčėnai 3 km
Alvydas Mažeikis

Biografija

1987 m. baigė Kupiškio Vlado Rekašiaus vidurinę mokykla. V. Mažeikio įmonės komercijos direktorius. UAB „Statvista“ direktorius.
Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narys. Nuo 2007 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 2010 m. liepos 8 d. nusišovė.
Kupiškio Rotary klubo, Kupiškio darbdavių klubo, Panevėžio jaunimo rūmų, Panevėžio pramonės ir amatų rūmų narys. Sutuoktinė Vilma, vaikas Edvinas.