google/wiki40b huggingface dataset:
Salantų Lietuvos nepriklausomybės paminklas

Istorija

Paminklas pastatytas ir atidengtas 1928 m. gegužės 15 d. Lietuvos šaulių sąjungos XV (Kretingos) šaulių rinktinės Salantų būrio iniciatyva Lietuvos nepriklausomybės 10-mečiui paminėti. Statybos darbams vadovavo Lietuvos nepriklausomybės 10-mečiui ruošti komiteto Salantų skyriaus valdyba, kurią sudarė šaulių būrio vadas, mokytojas Stasys Majoras, Salantų parapijos klebonas Albertas Novodzelskis, Jedenkutė, O. Serafimas, V. Leilionas ir Juozas Paulauskas.
Vieta parinkta tarp bažnyčios sklypo ir Salantų valsčiaus savivaldybei atitekusio Salantų dvaro parko. Iškilmingai konsekruotas 1930 m. rugsėjo 8 d., minint Vytauto Didžiojo mirties 500-ąsias metines. Ta proga takas, esantis tarp paminklo ir S. Dariaus ir S. Girėno gatvės, buvo pavadintas Vytauto Didžiojo alėja.
Aplinkui paminklą šauliai pasodino parkelį, kurį pavadino Šaulių sodeliu (žem. sodneliu). Sovietmečiu apie 1949–1950 m. paminklas nuverstas, o Šaulių sodelis prijungtas prie miesto parko.
Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Salantų rėmimo grupės iniciatyva 1988–1989 m. paminklas atstatytas. Dvi jo pakopos autentiškos: viršūnę išsaugojo Gargždelės gyventojas A. Donėla, o vidurinę – salantiškis liaudies meistras Petras Kalenda (ant jos prie savo namo buvo pastatęs Palangos Juzės skulptūrą). Naują postamentą 1989 m. pradžioje padarė „Alkos“ kolūkio Erlėnų pagalbinių verslų cecho darbininkai. Paminklą restauravo akmens meistras Kazimieras Orvidas.
Paminklas iškilmingai pašventintas 1989 m. vasario 16 d.
Lietuvos žmogaus genetikos draugija

Lietuvos žmogaus genetikos draugija, LŽGD – Lietuvos visuomeninė organizacija, veikianti nuo 1991 m. Vilniuje. Buveinė – Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikos, Medicininės genetikos centras. Santariškių g. 2.

Veikla

Vienija Lietuvos žmogaus ir medicinos genetikos specialistus. Turi apie 50 narių. Aukščiausias organas – narių suvažiavimas, šaukiamas ne rečiau kaip kartą per 5 metus. Tikslas – gerinti Lietuvos gyventojų sveikatą, padėti rengti gydytojus, plėtoti žmogaus genetikos mokslą. 1997 m. priimta į Tarptautinę žmogaus genetikos draugijų federaciją (International Federation of Human Genetics Societies). Rengia susirinkimus, konferencijas, bendradarbiauja su kitais draugijomis. Lietuvos žmogaus genetikos draugija kartu su Lietuvos laboratorinės medicinos draugija leidžia žurnalą „Laboratorinė medicina“, leidinį „Lietuvos žmogaus genetikos mokyklų darbai“.
Pirmininkas Vaidutis Kučinskas – nuo 1991 m.
Vašingtono Capitals

Istorija

1974 m. Vašingtono „Capitals“ prisijungė prie NHL, nes ji plėtė savo lygą.
Antanas Vanagas

Biografija

1968 m. baigė Priekulės vidurinę mokyklą, 1975 m. Kauno politechnikumą, technikas mechanikas. 1977–1981 m. mokėsi Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje, politologas, 1989–1991 m. studijavo Vilniaus Aukštuosiuose biznio vadybos kursuose, vadybininkas, 1995–1996 m. mokėsi Lietuvos pedagogų kvalifikacijos kėlimo institute. 2004 m. baigė Tarptautinį universitetą Maskvoje, vadybos ir verslo organizavimo magistras.
1968–1972 m. Kauno Autotransporto kolonos Nr. 192 darbininkas, kadrų inspektorius. 1973–1975 m. Garliavos darbo žmonių deputatų tarybos karinės įskaitos vedėjas. 1975–1977 m. Kauno kaimo mechanizuotos kolonos meistras, 1981–1990 m. LKP Kauno rajono komiteto instruktorius, referentas, sekretoriato vedėjas. 1991–1992 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP) Kauno rajono tarybos pirmininko pavaduotojas, nuo 1992 m. pirmininkas, 1992–1996 m. Seimo nario Antano Nesteckio, 1996–2000 m. Seimo nario Gedimino Kirkilo padėjėjas sekretorius. 2000–2003 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos sekretorius. Nuo 2004 m. Kauno apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos vyresnysis specialistas.
Nuo 1990 m. LDDP narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) Kauno rajono skyriaus narys, LSDP tarybos narys, Kauno rajono skyriaus pirmininko pavaduotojas. 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. 
Garliavos seniūnijos tarybos narys, 8-osios seniūnaitijos seniūnaitis.
Sutuoktinė Virginija, vaikai Žydrūnė, Eimantas.
Tverų vidurinės mokyklos Medingėnų skyrius

Istorija

Medingėnuose mokykla įkurta 1926 m. Vaikų mokėsi nedaug, daugiau jų susirinkdavo tik vėlyvą rudenį, kai laukuose pasibaigdavo ganiava. Žiemą, užėjus dideliems šalčiams, mokykloje darbą tekdavo nutraukti. 1947 m. Medingėnuose įkurta septynmetė mokykla. 1962 m. išleista pirmoji 14 aštuntokų laida.
Mokykla kurį laiką veikė trijuose pastatuose. 1966 m. ji perkelta į naująjį pastatą, čia darbą pradėjo ir vakarinė mokykla (7-9 klasės).
Varis

Charakteristikos

Varis – grynuolių klasės mineralas. Gamtoje randamas varis turi geležies, sidabro, rečiau aukso priemaišų. Kristalai kubinės singonijos, kubų, rombinių dodekaedrų ir oktaedrų formos. Varis dažniausiai sudaro dendritus, plokštelių, lapelių, vielos pavidalo agregatus, konkrecijas. Blizgesys metalinis. Daugiausia susidaro hidroterminėmis ir egzogeninėmis sąlygomis. Randamas sulfidinėse ir kitose vario rūdose Rusijoje, Kazachstane, JAV, Čilėje, PAR.
Varis yra raudonai rusvas, plona plėvelė – žalsvai melsva. Lydymosi temperatūra 1083 °C, virimo 2360 °C. Yra minkštas (kietumas pagal Brinelį HB 35), kalus. Geras šilumos ir elektros laidininkas: elektrinė varža 1,68-10⁻⁸ Ω·m (didesnį elektrinį laidumą turi tik sidabras), specifinis šiluminis laidumas 394,28 W/m·K. Chemiškai nelabai aktyvus. Sausame ore beveik nesikeičia, drėgname apsitraukia patina – žalia bazinio vario karbonato danga. Kaitinamas ore, sudaro vario oksidus. Varis lengvai jungiasi su halogenais, siera ir selenu. Tirpsta azoto ir koncentruotoje sieros rūgštyje. Reaguodamas su cianidais arba amoniaku, sudaro kompleksinius junginius.
Varis gaunamas, pirometalurgijos būdu perdirbant sulfidines vario rūdas. Sulfidinis vario koncentratas (jame yra 12–45 % vario, 20–40 % sieros ir 10–35 % geležies) lydomas šachtinėje krosnyje 800–1400 °C temperatūroje, vario šteinas atskiriamas nuo šlako ir oksiduojamas deguonimi – gaunamas juodasis varis, turintis 97,5–99 % vario. Gryninamas elektrocheminiu rafinavimu.
Randamas ir grynuolių forma, todėl manoma, kad tai buvo pirmasis žmonių naudotas metalas, nes randama varinių įrankių iš 8700 m. pr. m. e.

Panaudojimas

Daugiau kaip 50 % vario suvartojama elektrotechnikos pramonėje (folija, laidai, kabeliai, elektriniai kontaktai, iš vario daromos šaldytuvų, šilumokaičių, vakuuminių prietaisų detalės (geras šilumos laidininkas, atsparus korozijai)). Varis vartojamas papuošalams gaminti ir dekoratyvinei apdailai. Vario junginiai vartojami pigmentų, insekticidų, mikrotrąšų, katalizatorių gamyboje. Pagal vartojimą varis yra trečias metalas (po geležies ir aliuminio).

Biologinė reikšmė

Varis yra būtinas daugelio organizmų, tarp jų ir žmonių, gyvybinėms funkcijoms. Kaip ir geležis, varis prisideda prie raudonųjų kraujo kūnelių gamybos ir kraujotakos sistemos, nervų, imuninės sistemos ir kaulų formavimosi. Augalai ima jį iš dirvožemio, žmogus ir gyvūnai gauna su maistu.
Žmogui per parą reikia ~0,9-2 mg vario. Daug vario turi ankštinių šeimos augalai, burokėliai, lapinės daržovės, jūros gėrybės, riešutai. Ląstelėse varis jungiasi su baltymais, kai kuriomis organinėmis rūgštimis, yra kai kurių fermentų, hemocianino, hemokupreino, nukleoproteidų komponentas, svarbus oksidacijai ir redukcijai, deguonies apykaitai, skatina kraujodarą kaulų čiulpuose. Dėl vario stokos varpiniai augalai serga chloroze, džiūsta vaismedžių šakų viršūnės, mažėja augalų atsparumas šalčiui, žmogaus ir gyvūnų organizme sutrinka geležies apykaita, kai kurios kitos fiziologinės funkcijos. Didelės vario dozės stuburiniams gyvūnams sukelia viduriavimą, sutrikdo kvėpavimą, širdies, kepenų darbą, sukelia anemiją.
Gerardas Denhofas

Biografija

Kilo iš vokiečių-lietuvių Denhofų giminės, herbo „Vepris“ savininkas. Dorpato vaivados Gerardo Denhofo (m. 1598?) ir Margaritos fon Zweiffeln (m. 1622) sūnus. Broliai – Pernu vaivada Ernestas Magnusas (1581–1642), pulkininkas Germanas (m. 1620), Dorpato ir Seradzo vaivada Kasperas (1588–1645).
Shorea johorensis

Paplitimas

Grėsmingai nykstanti rūšis. Natūraliai auga Pietryčių Azijoje esančiose Borneo, Sumatros salose, bei Malakos pusiasalyje (Singapūras, Malaizija, Brunėjus, dalis Indonezijos).

Augimvietės

Nuo jūros paviršiaus auga iki 300 m aukščio altitudėse. Įprastai aptinkamos augančios netoli upių, kur yra priemolingas bei smėlingas dirvožemis.

Aukštis, kamieno storis

Tai viena aukščiausių Azijos medžių rūšių. Dažniausiai užauga 58-65 m aukščio ir iki 127 cm kamieno skersmeniu. Šiuo metu pats aukščiausias žinomas egzempliorius pagal (Roman Dial 2007) yra 82,39 m aukščio ir auga Malaizijai priklausančioje Sabaho provincijoje, esančioje šiaurės rytų Borneo saloje.

Požymiai

Labai aukšti lapuočiai medžiai. Kamienas tiesus, sakingas. Žiedai 16 mm skersmens balsvi, baltai geltoni ir auga šluotelėmis. Vaisiai žali-rausvi-raudoni 14 mm ilgio su trimis 90 mm sparneliais, kuriuos vėliau prinokusius išnešioja vėjas.

Panaudojimas

Naudojama medienai. Išgaunama aukštos kokybės šviesiai raudonos spalvos mediena, todėl Indonezijoje gausiai sodinama medžių plantacijose.

Rūšies pavadinimai

Mokslinio lotyniško Shorea johorensis rūšies pavadinimo autorius Frederick William Foxworthy gyvenęs 1877-1950. Rūšies lotyniškas pavadinimas kilo nuo Malaizijos Džohoro valstijos pavadinimo, kurioje ji įprastai auga. Taip pat žinoma Shorea leptoclados Sym. sinonimo pavadinimu. Angliškai vadinama Light Red Meranti. Borneo saloje tarp vietinių gyventojai vadina – Kenbewar, Kenuar, Longko, Majau, Merampu, Meranti merah, Meranti tanduk, Palapak, Selangan pelandok, Seraya majau.

Grėsmė ir apsauga

Įrašyta į tarptautinės raudonosios knygos sąrašus.
Anteambulonai

Anteambulonas (lot. anteambulones) – vergas Senovės Romoje, kuris eidavo savo šeimininko priekyje ir padarydavo jam praėjimą minioje (Suet. Vesp. 2.). Anteambulonai paprastai šaukdavo lot. date locum domino meo 'duokite kelią mano šeimininkui'. Jei to nepakakdavo, jie skindavo kelią alkūnėmis ir rankomis. 
Plinijus minėjo istoriją apie romėną, kuris nukentėjo nuo Romos kariuomenės karininko, nes jo vergas, darydamas kelią šeimininkui, drįso paliesti karininką (Ep. iii. 14.).
Anteambulonais vadino ir klientus, kurie eidavo savo patrono priekyje, kai šis išeidavo į viešumą.(Martial, ii. 18, iii. 7, x. 74.)
Architektūra

Esmė

Yra keletas teorijų apie architektūros esmę: funkcionalizmo, erdvės teorija, meno istorijos filosofija.
Biblijos teorija remiasi prielaida, kad pastato forma neatsiejama nuo funkcijos. Estetikos patyrimas atitinka funkcijos patyrimui. Forma turi sekti funkciją (pvz., bažnyčia nepritaps gyvenamajame pastate ir pan.). Funkcija nėra vienintelė pastato savybė. Jis turi turėti formą. Funkcijos sąvoka – tai pastato dalių funkcija, pastato paskirtis. Statinio funkcija yra daugiau nei pastato dalių funkcija. Funkcijos idėja nepaaiškina pastato paskirties.
Erdvės teorija teigia, kad architektūra formuoja ir suorganizuoja erdvę. Jei architektūroje žmogų domina tik erdvė, tai kam reikalinga dekoracija. Erdvės teorija kalba apie jos ribas, kuria uždarą erdvę, prasmingą formą. Erdvė nepaaiškina medžiagiškumo. Visada yra skirtumas tarp kaltinių raštų ar lipdinių, lygi siena ar grubi ir pan.
Meno istorijos filosofijoje teigiama, kad statinys yra savo amžiaus išraiška. Jo negalima atkurti ar rekonstruoti.
Kampsvykių pilis

Kampsvykių pilis, Kamsvykių pilis (vok. Kampstvyken, Kamswicken) arba Tamavos pilis – prūsų, vėliau Vokiečių ordino pilis prie Įsruties (nuo 1946 m. Černiachovskas, Kaliningrado sr.), Unguros upės krante.

Istorija

Pasak XIV a. pr. vokiečių kronikininko Petro Dusburgiečio, čia stovėjusią nadruvių pilį Kamswykus (Kameniswike, Cameniswika) 1276 m. užėmė kryžiuočiai ir pastatė savo medinę pilį, kurią pavadino Tammov. Šalia Tamavos kaimo (vok. Tammowischken, nuo 1938 m. Tammau), upės staigiame vingyje, išlikęs piliakalnis. Po 1336 m., kai kryžiuočiai pastatė Įsruties pilį, Kampsvykiu pilis perstatyta į mūrinę ir saugojo Įsrutį nuo lietuvių puolimų. 1371 m., 1376 m., 1381 m. ją lietuviai sudegino, 1384 m. puolė, gerokai apnaikino, bet neužėmė, 1409 m. sugriovė, po to atstatyta nebuvo.
XIX a. ant piliakalnio lietuvininkų būdavo švenčiama Rasos šventė. Šalia piliakalnio, kuriame nuo 2001 m. vykdomi archeologiniai tyrimai, yra dviejų didelių senovės gyvenviečių archeologinių liekanų.
Hal Robson-Kanu

Tarptautinė karjera

Iš pradžių Robson-Kanu atstovavo Anglijos U-19 ir U-20 rinktinėms. 2010 m. atstovavo Velso U-21 rinktinei. Pagrindinėje komandoje debiutavo tų pačių metų gegužės 23 d., rungtynėse prieš Kroatiją. Pirmąjį įvartį pelnė 2013 m. kovą rungtynėse prieš Škotiją.
2016 m. birželio 11 d. pelnė pergalingą (2–1) įvartį UEFA Euro 2016 rungtynėse prieš Slovakijos rinktinę.
Robert Cornelius

Biografija

Gimė pasiturinčio olandų emigranto Kristiano Kornelijaus (ol. Christian Cornelius), kuris Filadelfijoje įsikūrė 1783 m., šeimoje. Mokėsi privačioje mokykloje, kurioje labai domėjosi chemija. 1831 m. pradėjo dirbti tėvo dirbtuvėse, kuriose buvo gaminami dujiniai žibintai ir žvakidės. Specializavosi metalų sidabravime ir poliravime; įgijo meistro sidabruotojo kvalifikaciją. 1839 m. amerikiečių išradėjas Džozefas Sekstonas kreipėsi į Kornelijų dėl plokštelės skirtos dagerotipijai sidabravimo. Tai buvo Filadelfijos Centrinės vidurinės mokyklos vaizdas – pirmoji fotonuotrauka, padaryta JAV. Susitikimas su Sekstonu Kornelijui sukėlė susidomėjimą fotografija.
Remdamasis savo chemijos ir metalurgijos žiniomis ir palaikomas chemiko Polo Godardo (angl. Paul Beck Goddard), kuris nustatė, kad sensibilizuotą jodu sidabruotą dagerotipinę plokštelę veikiant bromo garais, išlaikymą galima sutrumpinti iki minutės. Kornelijus pabandė patobulinti Luji Dagero išradimą. Dagerotipinis autoportretas, kurį padarė Kornelijus ne anksčiau kaip 1839 m. spalį, tapo pirmuoju istorijoje aiškiu fotografiniu žmogaus portretu.
Nuo 1839 iki 1843 m. Kornelijus, vienas iš pirmųjų JAV, atidarė dvi privačias fotoateljė, bet jau 1843 m., greičiausiai dėl to, kad fotomeno populiarumas didėjo ir fotoateljė kiekis labai išaugo, nustojo domėtis fotografija ir susikoncentravo šeimos verslo reikaluose.
Lietuvos futbolo taurė 2012–2013 m.

Lietuvos futbolo taurė 2012–2013 m. – 24-asis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras.
CD Santa Clara

Istorija

Klubo ištakos siekia 1921 m.
Algirdas Kurcikevičius

Biografija

1962 m. baigė Kauno politechnikumą, technikas statybininkas. 1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius-statybininkas.
1967–1971 m. Kauno SV-9 darbų vykdytojas. 1971–1973 m. Jakutske tarnavo tarybinėje armijoje. 1973–1979 m. Anykščių Kaimo mechanizuotos kolonos viršininkas, 1979–1984 m. Plungės Tarpkolūkinės statybos organizacijos vyr. inžinierius, 1984–1989 m. Respublikinio susivienijimo vyr. specialistas, 1989–1990 m. Plungės KMK-114 viršininkas, 1990–1991 m. Plungės rajono valdytojo pavaduotojas, 1991 m. Plungės UAB „Robotas“ direktorius, 1991–1992 m. Plungės Rajoninės statybos organizacijos generalinis direktorius, 1992–1997 m. Plungės UAB „BAJSta“ generalinis direktorius, 1997–2001 m. Plungės UAB „Librina“ direktorius. 2004–2007 m. Plungės rajono savivaldybės mero patarėjas investicijų klausimais.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys, Plungės skyriaus pirmininkas.
1990–1991 m. Plungės rajono tarybos deputatas, 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys.
Šachmatų klubo „Bokštas“ tarybos narys. Sutuoktinė Bronė, vaikai Inga, Lina.
Žirgeliškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Stačkūnai – 3,9 kmParovėja – 4,4 km
Vinkšniniai – 1,8 kmBIRŽAI – 8 kmPalaukiai (Biržai) – 2,6 kmObelaukiai – 3 kmMedžvalakiai – 0,9 kmMarmakiškiai – 1,6 km
Bryan Adams

Ankstyvoji jaunystė

Adamsas gimė Kingstone, Ontarijo provincijoje, Kanadoje, anglų šeimoje. Močiutė turėjo maltiečių kraujo. Adamso tėvas buvo diplomatas, todėl dainininkas užaugo keliaudamas aplink pasaulį, kartu su savo tėvais. Didžiąją dalį vaikystės praleido tarp tėvo diplomatinių komandiruočių Europoje. Kartu su tėvais keliavo Anglijoje, taip pat, metus praleido Tel Avive, Izraelyje, ketverius metus gyveno Cascais mieste, netoli Lisabonos, Portugalijoje, ir metus Vienoje, Austrijoje. Galiausiai, 1973 metais, Adamsas su šeima grįžo į Kanadą ir įsikūrė Vankuveryje, Britų Kolumbijos provincijoje.
Martynas Goštautas

Biografija

Didikas, kilęs iš Goštautų giminės. Tėvas Jonas Goštautas, motina Darata Zadora, broliai Vaitiekus Goštautas, Jurgis Goštautas, seserys Marija Goštautaitė, Aleksandra Goštautaitė. Buvo du kartus vedęs, abu kartus – kunigaikščio Alšėniškio dukterį; iš pirmosios santuokos gimė sūnus Albertas Goštautas, duktė Elžbieta Goštautaitė (ištekėjo už Jono Radvilos II).
Dalyvavo 1461 m. Gardino seime. 1464–1470 m. Naugarduko vietininkas, 1471–1475 m. pirmasis Kijevo vaivada (oficialiai − nuo 1470 m.). Juo paskirtas po svainio, paskutinio Kijevo dalinio kunigaikščio Simono Olelkaičio mirties. Goštauto kaip kataliko ir nekunigaikščio nenorėjo pripažinti stačiatikiai kijeviečiai, kurie Kijevo vaivada reikalavo skirti Mykolą Olelkaitį ar kitą kunigaikštiškos kilmės stačiatikį, tačiau Goštautas užėmė miestą jėga. 1474 m. jis kariavo su Kijevo vaivadiją puolusiais Krymo totoriais. 1477–1480 m. Lietuvos didysis maršalka, 1480–1483 m. Trakų vaivada. Padėjo Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje įsikurti bernardinų ordino vienuoliams: 1479 m. kartu su seserimi tretininke Aleksandra įkūrė bernardinų vienuolyną Tikocine, po 1480 m. pastatydino pirmąją bernardinų Šv. Mikalojaus bažnyčią Trakuose. Jo lėšomis taip pat įrengta Goštautų koplyčią Vilniaus katedroje.
Krotonė

Istorija

Senovėje Krotonė buvo vienas iš labiausiai klestinčių Didžiosios Graikijos miestų. Jo gyventojai garsėjo fizine jėga ir saikingumu gyvenime. 588 m. pr. m. e. Krotonas išaugino daug Olimpinių ir kitų panhelenistinių žaidynių čempionų, iš kurių žymiausias yra Milonas Krotonietis. Herodotas teigė, kad Krotonės gydytojai geriausi tarp graikų, o iš jų žymiausias Democedas, Kalifono sūnus, gyvenęs VI a. pr. m. e. Jis keliavo po Graikiją ir tarnavo Samo tironui Polikratui. Po tirono nužudymo persai jį perdavė karaliui Darijui, kuriam jis išgydė išsuktą kulkšnį. Taip Democedas pakėlė Krotonės gydytojų prestižą. Pitagoras Krotonėje įkūrė savo mokyklą apie 530 m. pr. m. e. Tarp jo mokinių buvo medicinos teoretikas Alkmeonas Krotonietis ir filosofas, matematikas ir astronomas Filolajus. Pitagoriečiai turėjo didelę įtaką aukščiausiai tūkstančio tarybai, kuri valdė miestą. Sibaris buvo Krotonės konkurentas iki 510 m. pr. m. e., kai miestas pasiuntė 100 tūkst. armiją, vadovaujamą imtynininko Milono, ir sugriovė Sibarį. Netrukus įvyko sukilimas ir išvijus pitagoriečius buvo atkurta demokratija.
480 m. pr. m. e. Krotonė pasiuntė laivą paremti graikus Salamio mūšyje, bet Regijaus ir Lokrio pergalė prieš Krotonę tais metais žymi miesto nuosmūkį. Vietoj Krotonės Heraklėja tapo Italiotų lygos būstine. Dionyzijus I, Sirakūzų tironas, siekęs valdyti visą Didžiąją Graikiją, užėmė Krotonę 379 m. pr. m. e. ir išlaikė dvylika metų. Brutijai buvo užėmę miestą išskyrus tvirtovę, kur slėpėsi gyventojai. Tačiau Krotonė neatsilaikė prieš Kartaginos pajėgas, o pasidavę gyventojai pasitraukė į Lokrį.
295 m. pr. m. e. Krotonę užėmė Sirakūzų tironas Agatoklis. Kai Pyras Epyrietis įsiveržė į Italiją, Krotonė vis dar buvo svarbus miestas su dvylikos mylių siena, bet po Pyro karo buvo apleistas. Likę gyventojai pasidavė Romai 277 m. pr. m. e. Po Kanų mūšio (216 m. pr. m. e.) Krotonė sukilo prieš Romą ir Hanibalas trejus metus čia turėjo žiemos stovyklą. Romėnai atgavo miestą tik 205 ar 204 m. pr. m. e. Čia buvo įkurta romėnų kolonija 194 m. pr. m. e. Mažai žinoma apie Krotonę Romos respublikos ir imperijos laikais, tik vieno iš svarbesnių Petronijaus Satyrikono fragmentų veiksmas vyksta Krotonėje.
550 m. miestą nesėkmingai bandė užimti Totila, ostgotų vadas. Vėliau Krotonė atiteko Bizantijai. 870 m. miestą nusiaubė saracėnai, kurie nužudė vyskupą ir kitus žmonęs, pasislėpusius katedroje. Po šimtmečio imperatorius Otonas II pradėjo kampaniją sumažinti Bizantijos įtaką Pietų Italijoje. Vėliau miestą užėmė normanai. Po to Krotonė priklausė Neapolio karalystei (ispaniškuoju laikotarpiu pastatyta Karolio V pilis, kuri puošia senamiestį), Dviejų Sicilijų karalystei, kol Sardinijos karalystė suvienijo Italiją 1860 m.
Kadangi Krotonė buvo tarp Taranto ir Mesinos uostų, o arti buvo daug hidroenergijos, tarpukariu suklestėjo miesto ekonomika. Tad gyventojų skaičius padvigubėjo. Tačiau po 1980 m. žlugo du svarbiausi miesto darbdaviai Pertusola Sud ir Montedison, tad miestą ištiko ekonominė krizė, daugelis prarado darbus ir išsikraustė. 1996 m. potvynis dar labiau nusmukdė miestiečių moralę, bet po to miestas visapusiškai atsigavo.
Orlikovas

Istorija

1443 m. Mazovijos kunigaikštis Vladislavas I Plockietis suteikė 20 valakų žemės šiose apylinkėse broliams Jonui ir Petrui šalia Orlikovo upelio.
Franz Marc

Biografija

Francas Markas gimė 1880 m. vasario 8 d. Miunchene. Jo tėvas buvo peizažų tapytojas. 1900−1902 m. jis mokėsi Miuncheno Dailės akademijoje kartu su Gabriel Hackl ir Wilhelm von Diez. 1903 m. kelionės į Paryžių metu susipažino su japoniškais estampais ir impresionistų kūriniais. F. Markas 1904−1907 m. išgyveno gilios depresijos periodą. 1907 m. jis vėl keliavo į Paryžių ir entuziastingai priėmė P. Gogeno, Van Gogo, kubistų ir ekspresionistų kūrinius. 1910 m. jam didelį įspūdį paliko A. Matiso paroda Miunchene. F. Markas tuo metu užsidirbdavo mokydamas anatominių gyvūnų studijų piešimo kitus menininkus.
1910 m. įvyko pirmoji F. Marko personalinė paroda Kunsthandlung Brackl Miunchene. Jis sutiko August Macke ir kolekcionuotoją Bernhard Koehler. F. Markas viešai gynė Naujųjų Miuncheno dailininkų asociaciją, buvo pakviestas į ją 1911 m. ir susipažino su grupės lyderiu Vasilijumi Kandinskiu. Tais pačiais metais grupė suskilo ir V. Kandinskis įsteigė grupę „Mėlynasis raitelis“, kurios paroda įvyko tų pačių metų gruodį. F. Markas 1912 m. prisijungti prie „Mėlynojo raitelio“ parodų pakvietė Dresdeno „Tilto“ grupės ekspresionistus. „Mėlynojo raitelio“ grupės almanachas buvo išleistas 1912 m. su F. Marko straipsniais.
Francas Markas žuvo Pirmojo pasaulinio karo metu Verdeno (Prancūzija) apylinkėse 1916 m. kovo 4 d. Jo kūnas pergabentas ir palaidotas Kochelyje Bavarijos pietuose. Iš tarnybos Vokietijos armijoje išliko jo eskizų knygutė. F. Markas savo intensyvaus kolorito gyvūnų vaizduose stengėsi išryškinti gamtos misticizmą, dvasingumą, kurio supratimą esą žmonės praranda industrinėje visuomenėje. 1913 m. jo darbai tapo labiau abstrakčiais, jis buvo įtakotas Robero Delonė ir italų futuristų.