google/wiki40b huggingface dataset:
Žemuoginis nematodas

Kovos priemonės

Augalus, apsikrėtusius nematodais reikia išrauti su šaknimis ir sunaikinti.
Sodinti tik sveikų augalų daigus.
Naikinti piktžoles. Reguliariai palaikant drėgmę, tinkamai tręšiant augalus, sudaromos nepalankios sąlygos kenkėjams vystytis.
Antanas Jasūdis

Antanas Jasūdis (1878 m. spalio 1 d. Puodžiai, Utenos valsčius – 1963 m. rugpjūčio 14 d. Užupė, Telšių raj.) – Lietuvos mėgėjų klojimo teatro organizatorius, aktorius.

Biografija

1898–1921 m. gyveno Sankt Peterburge, dirbo banke, geležinkelyje. 1901–1904 m. vaidino Lietuvių savitarpinės pagalbos draugijos „Lošikų“ būrelyje Sankt Peterburge. Nuo 1911 m. Teatrališkosios komisijos organizatorius ir pirmininkas. 1912–1917 m. vienas Lietuvių dramos ir muzikos kuopos Sankt Peterburge steigėjų ir valdybos narių, pakvietė dirbti rež. K. Glinskį. Rengė lietuviškus vakarus, surinko Sankt Peterburgo lietuvių teatro ir muzikinės veiklos dokumentinės medžiagos. Sovietinės okupacijos metais jos didžioji dalis išgrostyta, sunaikinta, ja remdamasis Balys Sruoga parašė studiją „Lietuvių teatras Peterburge 1892-1918: Lietuvių teatro istorijai medžiaga“ (1930 m.) Grįžęs į Lietuvą iki 1933 m. dirbo Lietuvos banke Kaune, 1933–1939 m. šio banko Telšių skyriaus direktorius.
2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas/Disko metimas moterys

Kvalifikacinės

Kvalifikacinis normatyvas - 60.00 (Q) m arba 12 geriausių rezultatų (q).
Rytų Vengrijos karalystė

Raida

Po vengrams nesėkmingo 1526 m. Mohačo mūšio ir Vengrijos karaliaus Vladislovo II mirties, nebeliko įpėdinio. Bohemija ir Kroatija, tuo metu buvusios dinastinėje unijoje su Vengrija, karaliumi išrinko Habsburgą Ferdinandą I, kuris buvo vedęs Vladislovo dukrą Oną. Vengrija nesekė šiuo pavyzdžiu, kuomet lapkričio mėn. Vengrijos sostinėje Budoje didelė dalis didikų Vengrijos karaliumi išrinko tuo metu įtakingiausią karalystės asmenybę, Transilvanijos vaivadą Joną Zapojajį. Netrukus po to (gruodžio mėn.) kita dalis Vengrijos didikų Pošonoje Vengrijos karaliumi išrinko Ferdinandą.
Dviejų karalių išrinkimas Vengrijoje pradėjo pilietinį karą, o karalystės padalinimas į dvi dalis buvo oficialiai pripažintas 1538 m. Grosvardaino sutartimi. Zapojajis valdė didžiąją dalį karalystės ir pripažintas Vengrijos karaliumi, tuo tarpu Ferdinandas gavo valdyti tik vakarines karalystės dalis (dar vadinamas Karališkąja Vengrija): dab. Kroatiją, Slovakiją ir vakarinę Vengriją.
1540 m. mirus Jonui Zapojajui, Rytų Vengriją paveldėjo jo mažametis sūnus Jonas Zigmantas. Už jį realiai valdė jo motina Izabelė Jogailaitė, kuri buvo priversta sudaryti sąjungą su Osmanų imperija. 1541 m. Osmanai perėmė valdžią vakarinėse karalystės dalyse kartu su sostine Buda. Taip atsirado Osmanų Vengrija. Rytų Vengrija buvo priversta perkelti sostinę į Transilvaniją, į Albą Juliją (Gyulafehérvár). Tai lėmė visos politinės sistemos pertvarkymą.
1549 m. prasidėjo atviras karas tarp Rytų ir Vakarų Vengrijų. Habsburgai ne kartą įsiveržė į Rytų Vengriją ir apsupo jos sostinę. 1551 m. Izabelė su sūnumi atsisakė sosto ir išvyko iš šalies. Tačiau čia įsikišo Osmanų sultonas Suleimanas Puikusis, kuris iki 1556 m. atkariavo Rytų Vengriją iš Habsburgų ir vėl ją atidavė valdyti Jonui Zigmantui.
1570 m. Spejerio sutartimi Jonas Zigmantas atsisakė Vengrijos sosto, už tai gaudamas Osmanams pavaldaus Transilvanijos kunigaikščio (lot. princeps Transsylvaniae) titulą.
Raudonarmietis

Raudonarmietis (rus. красноармеец) – žemiausias TSRS Raudonosios armijos kareivių laipsnis 1918–1946 m.
Šis karinis laipsnis imtas naudoti 1918 m. vasario mėnesį. 1935 m. imtas naudoti ir kaip asmeninis karinis laipsnis. 1918–1943 m. raudonarmiečio laipsnis atitiko raudonlaivyniečio laipsnį armijoje.
1946 m. vietoj raudonarmiečio laipsnio imta naudoti laipsnį eilinis.
Žiežirba (žurnalas)

Istorija

Leido LSDP jaunimo sąjungos „Žiežirba“ centro komitetas kartą per mėnesį, kartą per du mėnesius. 1922–1923 m. (Nr. 1-2) ėjo kaip „Socialdemokrato“ priedas. Spausdino „Raidės spaustuvė“ Kaune.
Bendradarbiavo A. Andriejūnas, S. Bakšys, Jonas Dagys, A. Degutis, J. Lazauskas ir kt.
Redagavo Kostas Savickas, Dzidas Budrys, Alfonsas Jakubėnas.
Jonas Šeikus

Biografija

Gimė 1895 m. balandžio 19 d. Meilūnuose. Valdė Meilūnų dvaro sodybą, buvo Dūkšto valsčiaus vaitas. 1938 m. išrinktas į Lenkijos seimą kaip Nacionalinės vienybės partijos kandidatas. Mirė 1976 m. liepos 22 d. Varšuvoje.
Tilžės apskritis

Geografija

Apskritis buvo dabartinės Kaliningrado srities ir Lietuvos teritorijoje, apėmė Mažosios Lietuvos šiaurinę dalį Nemuno žemupyje. Ribojosi su Šilutės, Ragainės, Įsruties ir Pakalnės apskritimis. Apskrityje buvo Tilžės miestas, 5 evangelikų liuteronų parapijos: Argininkai, Jurgaičiai, Pakriokiai, Tilžė ir Žiliai.

Lietuviai

Vokiečių oficialios statistikos duomenimis, Tilžės apskrities pietinėje, Prūsijos dalyje 52,9 proc. gyventojų buvo lietuviai. 1890 m. rinkimų komisijos duomenimis, visoje Tilžės apskrityje iš 71 666 gyventojų lietuviais užsirašė 24 816, apie 34,6 proc. žmonių. 1896 m. po reikalavimu įvesti bendrųjų dalykų dėstymą lietuvių kalba apskrityje pasirašė 9518 lietuvis.
Tilžės apskrityje yra gimę daug Mažosios Lietuvos kultūros ir visuomenės veikėjų. Spaudos draudimas, įvestas Didžiojoje Lietuvoje, Tilžės apskrities lietuviams buvo dvigubai naudingas – jis tapo solidariu prieglobsčiu iš Lietuvos ištremtai spaudai ir jos veikėjams, o kartu paskatino ir vietinę inteligentiją susidomėti lietuvių kalba ir lietuvybės išlaikymu. „Spaudos draudimo laikas ir netgi jį panaikinus čia buvo leidžiami laikraščiai ir knygos Didžiosios ir Mažosios Lietuvos lietuviams. Iš čia sklido šviesa visai Lietuvai.“ 
Iki Pirmojo pasaulinio karo Tilžės apskrities, o po karo Tilžės-Ragainės apskrities lietuviai išsirinkdavo savo atstovus į Prūsijos landtagą ir Vokietijos Reichstagą.
Mikierių tiltas

Tilto duomenys

Tiltas yra 80 m ilgio, 1,20 m pločio. Jį laiko 8 m aukščio plieniniai vamzdžiai – pilonai ir plieniniai lynai. Tiltas yra pakibęs aukštai virš vandens, todėl jam nekelia grėsmės aukštas vanduo ar ledonešis. Kiekvienas tilto kvadratinis metras gali atlaikyti 500 kilogramų svorį.
Tiltą suprojektavo AB „Kelprojektas“ (projekto vadovas Darius Žickis), pastatė tiltų statybos įmonė UAB „Tilsta“. Tilto sąmatinė vertė – 238 tūkst. Lt., o konkursą laimėję rangovai darbus atliko už 165 tūkst. Lt. Statybos trukmė – 1 mėn. ir 2 sav.

Istorija

1973 m. šioje vietoje Vilniaus miško chemijos ūkio Ignalinos baro pušų sakintojai pastatė savo poreikiams medinį pakabinamą tiltą. Tiltą vietiniai gyventojai praminė „beždžionių lieptu“. Tiltas kentėjo nuo pavasarinių potvynių, jį apgadindavo plaukiantys ledai. Nors gyventojai „beždžionių lieptą“ vis paremontuodavo, patvarkydavo, tačiau ilgainiui statinys tapo nesaugus. Valstybinės tiltų inspekcijos ir Anykščių rajono savivaldybės pareigūnams nustačius, kad medinio tilto konstrukcijos visiškai susidėvėjusios, yra avarinės būklės, tiltas 2001 m. buvo nugriautas. Apie aštuoniasdešimt vietinių gyventojų liko atskirti. Norint patekti į kaimą, esantį anapus upės, reikėdavo aplinkui sukarti daugiau nei 20 kilometrų.
Juozo Vitkaus inžinerijos bataliono perkėlų kuopos kariškiai buvo sumontavę 60 t keliamosios galios pontoninį tiltą. Deja, atėjus rudeniui, tiltas buvo išmontuotas, nes galėjo upėje įšalti. 2002 m. iš sijų ir plieninių lynų konstrukcijų pastatytas naujas tiltas.
Aisėnai (Klaipėda)

Istorija

VIII-XIII a. Aisėnų kaimo teritorija priklausė Lamatos žemei. Po Melno taikos ji liko LDK pakraštyje, prie valstybinės sienos su Kryžiuočių ordinu. Priklausė Rietavo valsčiui bei Rietavo valstybiniam dvarui, Rietavo parapijai. XIX-XX a. Aisėnų kaime buvo Rusijos valstybės sienos perėjimo punktas ir muitinė. Pro kaimą ėjo prekybos, knygnešių bei kontrabandos keliai. 1922 m. Aisėnuose buvo 219 gyventojų. 1941 m. birželio 22 d. ryte, Vokietijai užpuolus Sovietų Sąjungą, kaimo apylinkėse žuvo dauguma Aisėnų užkardos sovietų pasieniečių. Sovietmečiu Aisėnų kaimas buvo 1949 m. įkurto „Pionieriaus“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Pokaryje Aisėnų apylinkėse veikė Kęstučio apygardos Butigeidžio rinktinės Dariaus rajono partizanai. Aisėnų miške buvo partizanų štabo bunkeris, sovietų karių ir stribų užpultas ir sunaikintas 1950 m. vasario 16 d. Užpuolimo metu žuvo būrio vadas ir Dariaus tėvūnijos (rajono) štabo darbuotojas Pranas Auškalnis-Laisvė (g. 1923), partizanai Konstantinas Butkevičius - Lyra (g. 1912), Eduardas Gavrilčikas – Aidas (Vytenis) (g. 1914), Bronislava Žemgulytė – Lietuvaitė (g. 1925). Buvusio bunkerio vietoje pastatytas atminimo paminklas.

Žymūs žmonės

Aisėnų kaime gimė Gasparas Cirtautas (1841–1913) – Žemaičių vyskupas, profesorius.
Vladas Viliamas

Vladas Viliamas (1904 m. spalio 15 d. Norkūnėliuose, Obelių valsčius, Rokiškio apskritis – 1972 m. liepos 12 d. Vašingtone, JAV) – Lietuvos geografas, politinis ir visuomenės veikėjas, rezistentas.

Biografija

Mokėsi Rokiškio gimnazijoje, aktyviai dalyvavo ateitininkų veikloje. Gimnaziją baigė 1926 m. ir įstojo į Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakultetą, kuriame 1926–1931 m. studijavo geografiją. 1927–1928 m. Moksleivių ateitininkų sąjungos centro valdybos pirmininkas, 1937 m. Ateitininkų federacijos vyriausiosios valdybos narys. 1936 m. Berlyne apgynė daktaro disertaciją. 1937–1940 m. VDU Geografijos katedros asistentas. 1941 m. VU vyr. asistentas Gamtos–matematikos fakultete.
Sovietų okupacijos metais dalyvavo pasipriešinimo veikloje. Veikiant Laikinajai vyriausybei buvo Laikinosios vyriausybės kanceliarijos direktorius. Vėliau dirbo VU Geografijos katedros vedėju ir dalyvavo LF Vilniaus apygardos vadovybėje aptariant LF programą ir Lietuvos sienų klausimus, rašė pogrindinėje spaudoje.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, iš ten – į Jungtines Valstijas.
Mindaugas Suchovejus

Biografija

Gimė ir augo Klaipėdoje. Dėl įgimtos ligos buvo silpnaregis, augo pas močiutę. Nuo 7 metų prarado regėjimą. Mamos neteko taip pat septynerių metų, tėvo faktiškai nepažinojo. Kaip tik tuomet persikėlė į Vilnių, mokėsi Aklųjų ir silpnaregių ugdymo centre.
Mėgsta užsienio keliones, kurti muziką.
Karažalas

Istorija

1959 m. susikūrė kalnakasių gyvenvietė, kuriai 1963 m. suteiktas miesto statusas.
Mekneso–Tafilaleto regionas

Geografija

Mekneso-Tafilaleto regionas ribojasi su Alžyru ir Maroko regionais: Feso-Bulmano ir Rytų šiaurėje, Tadlo-Azilalo ir Suso-Masa-Dra pietuose, bei Šauijos-Urdigo, Rabato-Sale-Zamuro-Zearo ir Garb-Šrarda-Beni Chseno vakaruose.
Lietuvos rinka

Istorija

Leido N. Gecevičius. Spausdino A. Bako spaustuvė, Brolių Gurvičių spaustuvė, Meno spaustuvė Kaune. Išėjo 16 numerių.
Nagrinėjo Lietuvos ekonominę būklę, rinkos reikalavimus ir galimybes, įvairių pramonės šakų importo ir eksporto poslinkius, spausdino komercinius pranešimus.
Bendradarbiavo N. Aleksandravičius, J. Dobkevičius, N. Gecevičius, D. Gruodis, J. Masiulis, Juozas Purickis, A. Rondamanskis ir kt.
Redagavo J. Blinkytė, Eugenijus Škliaras.
Juozas Skirius

Juozas Skirius (1957 m. gegužės 9 d. Gruzdžiuose, Šiaulių raj.) – Lietuvos istorikas, humanitarinių mokslų daktaras, Lietuvos edukologijos universiteto profesorius.

Biografija

Gimė 1957 m. gegužės 9 d. Gruzdžių miestelyje (Šiaulių r.). 1966 m. su tėvais persikėlė gyventi į Kuršėnus, kur 1975 m. baigė Kuršėnų 1-ąją vidurinę mokyklą. 1975–1979 m. studijavo istoriją Vilniaus Valstybiniame pedagoginiame institute (dabar – Lietuvos edukologijos universitetas). 1978 m. apdovanotas medaliu už geriausią Lietuvoje studentų mokslinį darbą. 1978 m. pradėjo dirbti laborantu Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos fakulteto Visuotinės istorijos katedroje ir ruošėsi moksliniam-pedagoginiam darbui fakultete. 1986–1987 m. buvo metinėje aspirantūroje Istorijos institute prie Mokslų akademijos. 1988 m. apgynė istorijos mokslų kandidato (dabar humanitarinių mokslų daktaras) disertaciją tema „Lietuvos ir JAV politiniai-diplomatiniai, ekonominiai santykiai 1919–1929 m.“ (vadovė habil. m. dr. Regina Žepkaitė). Vilniaus pedagoginio universiteto profesorius (nuo 2003 m.), Visuotinės istorijos katedros vedėjas (nuo 1991 m.).

Mokslinė veikla

Mokslinių interesų kryptys: Lietuvos ir JAV santykiai 1918–1940 m.; Tarptautiniai santykiai 1918–1945 m.; Moderniųjų laikų Lietuvos vidaus ir užsienio politikos problemos; Išeivijos lietuvių diplomatija 1905–1918 ir 1939–1949 m. Dėstomi dalykai: Istorijos studijų įvadas; Naujausiųjų laikų (1918–1945 m.) istorija; Fašizmas ir nacizmas Europoje XX a. pirmoje pusėje.
Jonas Petrauskas (1979)

Biografija

2012 m. pradėjo trenerio karjerą. Treniruoja Minsko moterų komandą.
Monique Covet

Biografija

Nuo 16 metų Monika dirbo modeliu gimtojoje Vengrijoje. 1995 m. ji atvyko į Paryžių, tikėdamasi čia sulaukti geresnių pasiūlymų. Modelių agentūra, į kurią ji kreipėsi, per klaidą nukreipė Moniką į kompanijos „Private Media“, kuriančios pornografinius filmus, atranką. Čia ji susipažino su režisieriumi Pierre Woodman, iš kurio sulaukė pasiūlymo filmuotis. Pirmasis epizodas vėliau pateko į rinkinį „Private Video Magazine 21”.
1995-1998 m. Monika gyveno Vokietijoje, kur buvo pasirašiusi sutartį su kompanija „Helen Duval”. Šią buvo įkūrusi iš Olandijos kilusi pornografinių filmų aktorė Helen Duval ir vokietis prodiuseris Oliver Chezc. 1995 m. po kivirčo Duval paliko kompaniją ir Monika tapo kompanijos veidu.. Kurį laiką ji net buvo painiojama su Helen Duval, nors pati šiuo vardu niekad neprisistatydavo. 1998 m. ji ne itin gražiai išsiskyrė su kompanija ir trečiuoju „Helen Duval” veidu tapo Drew Berrymore.
1998-2001 m. Monika turėjo sutartį su kompanija „Private Media Group”. Šiai pasibaigus, ji susidomėjo gimnastika ir jodinėjimu. 2003 m. ji pasirašė sutartį su „Boss Films”, o po metų liovėsi filmuotis ir įkūrė savo kompaniją „Monique Covét Group“ bei kurį laiką rengdavo kassavaitinius erotinius pasirodymus viename Budapešto restoranų.
Steponas Umbrasas

Steponas Umbrasas (1878 m. gruodžio 25 d. Miškiškiai (dabar Bajorai) – 1925 m. lapkričio 12 d. Vilniuje) – Romos katalikų kunigas, visuomenės veikėjas.

Biografija

Šeimoje buvo vyriausias sūnus. Mokėsi Vilniuje privačiai. 1897 m. Oriolo mieste išlaikė egzaminą vaistininko mokinio kvalifikacijai gauti. Įstojo į Vilniaus kunigų seminariją, kurią baigė 1903 m. Tų pačių metų liepos 1 d. įšventintas kunigu. Pirmąsias mišias aukojo Vilniaus Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčioje. Trejus metus tarnavo vikaru Dysnos Švč. M. Marijos Nekalto Prasidėjimo bažnyčioje.
1906 m. liepos 28 d. paskirtas naujai įkurtos Dieveniškių parapijos klebonu. Tuo metu tarp tikinčiųjų lenkų ir lietuvių vyko nesutarimai dėl pamaldų kalbos. St.Urbonas pradėjo skelbti pamokslus lietuviškai, aplinkiniuose kaimuose įsteigė mokyklėles, kuriose lietuvių kalba buvo mokoma maldų ir tikėjimo pagrindų. 1909 m. parengtas miestelio naujos mūrinės bažnyčios projektas, surinkti pinigai statybų pradžiai. Dėl nuolatinių intrigų 1911 m. prašė vyskupo perkelti jį į kitą parapiją, bet po tikinčiųjų prašymų liko Dieveniškėse. 1917 m. dalyvavo Lietuvių Vilniaus konferencijoje, joje atstovaudamas kraštą.
1921 m. staiga susirgo, Vilniaus lietuvių ligoninėje padaryta apendicito operacija buvo pavėluota ir gyvybės neišgelbėjo. Palaidotas Vilniaus Bernardinų kapinėse.
Tik vyrams

Tik vyrams – seniausias ir ilgiausiai leidžiamas vyrų erotinis, mėnesinis žurnalas, leidžiamas Kaune, nuo 1991 m. rugpjūčio mėn.
Tarptautinis olimpinis komitetas

Tarptautinis olimpinis komitetas (TOK) – tarptautinė nevyriausybinė ne pelno organizacija, rengianti žiemos ir vasaros olimpines žaidynes, olimpinio judėjimo pradininkė. Būstinė Lozanoje (Šveicarija).
TOK įkurtas 1894 m. birželio 23 d. Tarptautiniame Atletų Kongrese, sušauktame prancūzų barono Pjero de Kuberteno Paryžiuje. P. de Kubertenas siekė atgaivinti antikines olimpines žaidynes. Jis parinko pirmuosius 14 TOK narių, kurie daugiausiai buvo jo pažįstami iš pagrindinių Europos šalių buržuazijos ir aristokratijos sluoksnių. 2018 m. pradžioje TOK turėjo 99 narius. TOK nariai renkami organizacijos viduje ir atstovauja TOK savo šalyse, o nėra, kaip įprasta manyti, šalies deleguoti atstovai. 
TOK priklauso teisės į visus olimpinius simbolius, vėliavą, himną ir pačias Olimpines žaidynes. Lietuva yra TOK narė (narystė atkurta 1991 m. rugsėjo 18 d.).

Kritika

TOK buvo kritikuotas dėl privatumo, nedemokratiškumo ir elitiškumo. Nepaisant organizacijos deklaruojamo nepriklausomumo ir neutralumo, ji laviravo tarp nacionalizmo, skirtingų politinių ideologijų, olimpinių žaidynių šalies-šeimininkės vidinės ir tarptautinės politikos interesų. Buvo kritikuota dėl kultūrinio imperializmo propaguojant vakarietišką liberalizmą nepaisant deklaruojamo daugiakultūriškumo ir universalizmo. TOK buvo kritikuotas dėl politikos lyčių atžvilgiu (pirmoji moteris į TOK narius išrinkta tik 1981 m.) ir nesugebėjimo veiksmingai reaguoti į piktnaudžiavimą medikamentais sporte.
Savo veiklai finansuoti TOK naudoja rėmėjų-partnerių programą ir teisių į televizijos transliacijas pardavimą. Kritikai teigė, kad TOK išnaudojo olimpinio judėjimo komercializavimo galimybes, dėl ko olimpinės žaidynės virto korporacijų interesus atitinkančiais renginiais, o atletai suprofesionalėjo. TOK buvo kritikuotas dėl tamprių ryšių su JAV veikiančiomis korporacijomis, kame įžvelgtas „amerikanizacijos“ aspektas. Olimpinių žaidynių rengėjo išrinkimo procesas buvo įtariamas dėl korupcijos ir neskaidrumo, tačiau pirmas tyrimas dėl papirkinėjimų buvo inicijuotas tik 1998 m. „Solt Leik Sičio skandalo“ metu paaiškėjo, kad kai kurie TOK nariai ir jų šeimų nariai naudojosi prabangiomis apgyvendinimo paslaugomis, dovanomis ir kitais privalumais, kuriuos jiems suteikė miestų-kandidatų komitetai. Sekė keturi TOK narių atsistatydinimai, šeši pašalinimai ir 10 įspėjimų bei 2000 m. TOK reforma.
Kazu

Grojimas

Norint išgauti garsą, reikia niūniuoti (dainuoti) į kazoo.

Istorija

Šis instrumentas buvo naudojamas šimtus metų Afrikoje, užmaskuoti savo balso tembrą ar pamėgdžioti gyvūnus, dažnai įvairiose ceremonijose. XIV a. Prancūzijos ir Anglijos dvaruose, kazoo grojo greta profesionalių muzikos instrumentų rūmų orkestruose. Kazoo naudojo karalių juokdariai. XVIII a. Kazoo pateko net į klasikinę muziką. Kaip individualus instrumentas JAV pradėtas gaminti ir naudoti 1840 metais, Džordžijos valstijoje. JAV pirmąjį kartą kazoo studijoje įrašytas 1920 metais Original Dixieland Jass band programoje. Apie 30 XX amžiaus metus, patobulintas kazoo buvo pavadintas Bazooko ir naudojamas Old Time orkestruose. Tai mažo trimito formos kazoo. 1945 m. išrastas Shampokazoo. Forma liko senoji, bet triūbelė – rezonatorius pridėtas prie membranos.

Profesionalus grojimas

Kazoo savo muzikoje naudojo Frank Zappa, Eric Clapton, „The Kinks“, „Pink Floyd“, „Mungo Jerry“. Country muzikoje labiausiai išpopuliarino George Mc Anthony ir Roy Acuff.
Aretha Franklin

Apdovanojimai

Aretha Franklin užima 2 vietą (po Alison Krauss) tarp dainininkių moterų pagal gautų Grammy Award skaičių. Ji Grammy buvo apdovanota 20 kartų.
Žurnalas „Rolling Stone“ ją išrinko kaip visų laikų geriausią dainininkę. Tai taip pat pirmoji moteris, gavusi savo žvaigždę Holivudo Šlovės alėjoje
Vileišiai (Pasvalys)

Istorija

Dabartinės gyvenvietės teritorijoje nuo seno stovėjo Geltonpamūšio kaimas. Dar XVII a. Geltonpamūšio dvarą buvo įsigijęs Danijos karalystės kariuomenės karininkas Gothardas Ernstas fon Lyvenas.Paveldėjimo keliu 1742 m. valdas perėmė Rusijos imperijos kariuomenės  generolas, dvarininkas ir baronas Georgas Reinholdas fon Lyvenas.
1926 m. į Geltonpamūšio dvaro kumetyną iš Žilpamūšio buvo atkelta pradinė mokykla, o 1932 m. ji pervadinta į Vileišių kaimo mokyklą (pagal gretimo kaimo vardą). 1944 m. ir pačiam kaimui buvo suteiktas Vileišių pavadinimas. 1951 m. mokykla persikraustė į buvusio dvaro ponų namą. 1965 m. prie dvaro parko atidaryta nauja tipinė Vileišių aštuonmetė mokykla (dir. Petras Pečkus). Nuo 1980 m. ji vadinosi Žilpamūšio aštuonmete mokykla (dabar Žilpamūšio pagrindinė mokykla.
Vytautas Žalakevičius

Biografija

Mokėsi Kauno „Aušros“ gimnazijoje. 1948–1950 m. studijavo Kauno valstybinio universiteto Elektronikos fakultete (radijo inžineriją). 1951–1956 m. studijavo režisūrą Sąjunginiame kinematografijos institute (Michailo Čiaurelio ir Grigorijaus Aleksandrovo kursas).
1956–1974 m. ir nuo 1980 m. Lietuvos kino studijos režisierius. 1961–1974 m. ir nuo 1980 m. Lietuvos kino studijos meno vadovas ir direktorius. 1974–1980 m. gyveno Maskvoje, dirbo kino studijoje „Mosfilm“. 1977–1980 m. SSRS kinematografijos komiteto scenaristų ir režisierių aukštųjų kursų meno vadovas. Nuo 1980 m. LSSR kinematografijos komiteto pirmininko pavaduotojas. 1991 m. kartu su Kęstu Petruliu įkūrė kino studiją „2000“.
Arūnas Gineitis

Arūnas Gineitis (g. 1939 m. birželio 3 d. Kaune) – Lietuvos biochemikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

Gimė teisininko ir pedagogės šeimoje. Sudėtingu pokario laukotarpiu gyveno Telšiuose, nuo 1951 m. – Vilniuje. Pradėjo mokyklą lankyti Telšiuose, vėliau mokėsi Vilniaus A. Vienuolio, o baigė S. Nėries vidurinę mokyklą. Studijoms pasirinko Vilniaus valstybinio universiteto Medicinos fakuletą, tačiau būdamas ketvirtame kurse pradėjo studijuoti dar ir Chemijos fakultete. Studijuodamas VU Chemijos fakultete dirbo Vilniaus medicinos mokykloje.
1962 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, 1965 m. – Chemijos fakultetą.
Baigęs universitetą Arūnas Gineitis išvyko į Leningradą (Sankt Peterburgą), įstojo į SSRS mokslų akademijos Citologijos instituto aspirantūrą, ją baigęs 1969 m. apgynė disertaciją, įgydamas gamtos mokslų (citologija) kandidato (dabar – daktaro) laipsnį, 1987 m. SSRS mokslų akademijos Vystymosi biologijos institute apgynė daktaro (dabar – habilituoto mokslų daktaro) disertaciją (ląstelės biologija ir embriologija). 1970–2002 m. dirbo Biochemijos institute,1989–1992 m. instituto direktoriaus pavaduotojas mokslui. 1986–2002 m. Vystymosi biologijos laboratorijos vedėjas. 1976 m. ir 1983 m. dirbo Sofijos molekulinės biologijos institute, 1989–1990 m. – Montanos (JAV), 1992–1998 m. – Umea (Švedija), 1999–2003 m. – Kalifornijos (JAV) universitete.1987 m. biologijos mokslų daktaras.
Moksliniai darbai publikuoti 51-ame straipsnyje.
Mokslinių tyrimų sritis – chromatino baltymai, veliau kraujo ląstelių diferenciacijos ir piktybinio augimo (leukozės) molekuliniai mechanizmai.
Tatarstano herbas

Tatarstano herbas – oficialus Tatarstano respublikos simbolis, Tatarstano Aukščiausios Tarybos patvirtintas 1992 m. vasario 7 d.

Herbo aprašas

Apvaliame baltame skyde didelis raudonas saulės diskas, kuriame eina baltas sparnuotas irbis su pakeltais sparnais ir uodega, auksiniais nagais ir dantimis, su apvaliu skydeliu ant krūtinės. Sparnus sudaro septynios plunksnos su auksinėmis juostelėmis. Skydelis auksinis su balta rozete centre, rozetė aštuonlapio astro žiedo pavidalo.

Apie skydas turi žalią apvadą su auksiniu totorių liaudies ornamentu, ant apatinės apvado dalies užrašas Татарстан ('Tatarstanas'), viršuje – auksinis tulpės žiedas.

Herbo spalvos sutampa su Tatarstano vėliavos spalvomis.