google/wiki40b huggingface dataset:
Krustpilis

Istorija

Krustpilio regionas buvo apgyvendintas jau I tūkstantmetyje prieš Kristų. Tai rodo arheologiniai kasinėjimai latgalių Ašuotės piliakalnyje (atlikti 1949–1954 m.) ir kitur regione.
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Krustpilis paminėtas 1237 m., kai Rygos vyskupas netoli Asuotės pastatė pilį (Kreutzburg). Pavadinimą ji gavo dėl kryžiškai suformuotų patalpų.
Krustpilio miestas paminėtas archivyskupo lenų knygoje 1511 m. Bet jau prieš tai šalia pilies buvo gyvenvietė.
1585 m. Lenkijos karalius Steponas Batoras Krustpilį padovanojo N. Korfui ir šios giminės nuosavybe Krustpilis buvo iki 1920 m.
Po Lenkijos padalijimo 1772 m. Krustpilis atiteko Rusijai. Rusų - turkų karo metu (1877–1878). Krustpilyje buvo apgyvendinti turkų belaisviai, iš kurių daugelis liko gyventi pastoviai. Netoli Asuotės piliakalnio yra turkų kapai.
1784 m. Krustpilis gavo miestelio statusą. Krustpilio vystymąsi skatino Rygos – Orlos geležinkelio linijos statyba 1861 m. Po 1904 m., kai atidarė Ventspilio – Ribinsko geležinkelio liniją, miestelio reikšmė padidėjo.
Miesto teisės paskirtos 1920 m.
1924 m. prie miesto prijungta Zylanų stotis ir Zylanų kaimas.
1932 m. pastatytas cukraus fabrikas.
1935 m. Krustpilyje gyveno 3658 žmonės, iš jų 53 % buvo latviai.
1950–1962 m. – rajono centras.
1962 m. prijungtas prie Jekabpilio.
Palangos mūšis

Istorija

Sukilėliams buvo itin svarbu užimti Palangą siekiant gauti priėjimą prie jūros ir taip gauti pastiprinimą iš Vakarų Europos. Siekiant kuo greičiau užimti Palangą A.Jacevičius sparčiai rinko karinį dalinį. Jam padėjo buvę Lenkijos, Prancūzijos, Rusijos karininkai. Sukilėlių kariuomenė sparčiai augo, darbas virte virė. Pačioje kovo pabaigoje (29 ar 30 dienomis) atvyko Palangos ir Darbėnų grafystės valdytojas Petrauskas, kuris ragino nedelsiant užimti Palangą bei nubausti tenykštį sukilimui besipriešinantį kleboną. Telšiškiai sukilimo vadai nusprendė, kad karinės pajėgos dar nėra tokios stiprios, kad galėtų Palangą užimti ir siūlė Petrauskui palaukti. Šis įpykęs išvyko, surinko minią valstiečių, prigirdė degtine ir pasiuntė į žygį, bet prie Palangos kapinaičių sukilėliai pateko į pasalą ir buvo išsklaidyti.
Kiek vėliau balandžio mėnesį sukilėliai gavę A. Jacevičiaus įsakymą pulti buvo trumpam užėmę Palangą. Kautynių metu kilo keletas gaisrų. Jų metu sudegė didžioji dalis Palangos miestelio gyvenamųjų namų ir Vilimiškės kaimas.
Gegužės 9 d. apie 4000 sukilėlių vadovaujamų A. Jacevičiaus paskutinį kartą pabandė užimti Palangą. Sukilėliai pradėjo puolimą iš savo įtvirtinimų Kretingoje ir Darbėnuose, tačiau jau pirmą dieną buvo užpulti ir išblaškyti rusų kariuomenės. Kitą dieną sukilėliai vėl puolė, tačiau puolimas baigėsi nesėkme, nes pritrūko amunicijos. Gegužės 13 d. dar kartą buvo bandoma užpulti Palangą, tačiau sukilėliams ir vėl nepasisekė ir jie su dideliais nuostoliais buvo priversti trauktis.
Janina Spalvienė-Mekytė

Janina Spalvienė-Mekytė (1937 m. kovo 4 d. Gavėnaičių k., Šiaulių r. – 1997 m. kovo 30 d. Mažeikiuose), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

Baigusi Meškuičių vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1955–1959 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. B. Beganskaitė).
Nuo 1959 rudens dirbo Pikelių miestelyje ir vadovavo Bugenių kaimo kultūros namų chorui. 1960 apsigyvenusi Mažeikiuose, vadovavo rajoninių kultūros namų mišriajam chorui, kuris respublikinėje kaimo meno mėgėjų apžiūroje pelnė pirmąją vietą ir buvo atrinktas į 1960 respublikinę dainų šventę. 1960–1992 Mažeikių vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir jaunučių choro vadovė. Vaikus parengė 1969 ir 1977 respublikinėms moksleivių dainų šventėms, dalyvavo chorų konkursuose ir savo rajono įvairiuose renginiuose. 1976–1978 vadovavo Mažeikių kultūros namų mišriajam chorui „Draugystė“. Choras dalyvavo respublikiniame konkurse „Dainuoja darbo Lietuva" Kaune, surengė koncertų, dalyvavo radijo laidoje.
Nuo 1995 mokytoja buvo Mažeikių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčios vaikų choro vadovė. 1995 ir 1996 choras dalyvavo Švč. Mergelės Marijos šventėje ir giesmių konkursuose Kretingoje, buvo nufilmuotas Klaipėdos televizijos, įrašyta maža kasetė. J. Spalvienė dirigavo Mažeikių rajono dainų šventėse, buvo jų meno vadovė. Nusipelnęs asmuo Mažeikiuose. Mirė 1997 metais kovo 30 d., palaidota mažeikių rajono Tirklšlių kapinėse.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Dalia Bajerčiūtė

Dalia Bajerčiūtė (g. 1956 m. sausio 7 d. Varėnos rajonas) – teisininkė, teisėja.

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
Nuo 1979 m. rugpjūčio – 1982 m. liepos mėn. Marijampolės (Kapsuko) rajono vykdomojo komiteto instruktorė, 1982 m. liepos iki 1993 m. liepos mėn. Marijampolės rajono civilinės metrikacijos skyriaus vedėja.
1993 m. liepos mėn. – 1995 m. Marijampolės rajono apylinkės teismo teisėja, nuo 1995 m. iki 1996 m. lapkričio Vilniaus miesto 2-ojo apylinkės teismo, nuo 1996 m. lapkričio iki 2007 m. liepos mėn. Vilniaus apygardos teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus, nuo 2007 m. liepos mėn. iki 2008 m. birželio mėn. Lietuvos apeliacinio teismo, nuo 2008 m. birželio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėja.
Serbijos futbolo taurė

Serbijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Serbijoje. Varžybos vyksta nuo 2006 metų.
Kuzavinės

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Tarybų Lietuva“.

Aplinkinės gyvenvietės

KUŽIAI – 4,5 km 
Purvynė – 3 km
Gražuoliai – 1,2 km
Normančiai – 2,1 km
Ilgviečiai – 1,5 km
KURŠĖNAI – 18 km
Kadugiai – 3,6 km
Pumpučiai – 1,5 km
Lukšiai – 1,2 km
 ŠIAULIAI – 15,3 km
Kazimieras II Teisingasis

Biografija

Piastų dinastijos atstovas. Boleslovo III Kreivaburnio sūnus, Boleslovo IV Garbaniaus ir Meško III Senojo brolis, Lešeko Baltojo ir Konrado I Mazoviečio tėvas. 1157–1163 m. gyveno Vokietijoje kaip taikos sutarties įkaitas. Nuo 1166 m. Višlicos, nuo 1173 m. Sandomiero kunigaikštis. 1177 m. Mažosios Lenkijos bajorų pakviestas tapo Krokuvos kunigaikščiu.

Valdymas

Derybomis ir nuolaidomis pasiekė, kad jo vyresnybę pripažintų sūnėnai ir vyskupas. 1180 m. Lęczycos suvažiavime suteikė privilegiją dvasininkams. 1184 m. pripažino Šv. Romos imperatoriaus siuzerenitetą. 1189 m. tapo Kujavijos ir Mazovijos kunigaikščiu. 1189 m. kariavo Haliče, sugrąžino į sostą nuverstą kunigaikštį Vladimirą Jaroslavičių. 1192–1193 m. kariavo su prūsais ir jotvingiais.
Maimana

Istorija

Vietovė gyvenama nuo senovės. Siejama su X a. minimu Guzgano miestu. XVI a. į kraštą įsiveržė uzbekai, Maimana pateko į Bucharos chanatą. 1876 m. miestą suniokojo afganai. Vėliau Maimana kelis kartus atstatyta ir vėl sugriauta, nebeišliko nei miesto sienų, nei tvirtovės.
Szymon Pilecki

Biografija

Gimė 1925 m. liepos 16 d. Trakuose. S. Pileckio jaunystė prabėgo Trakų ir Vilniaus miestuose. Jaunuolis aktyviai dalyvavo karaimų kultūriniame gyvenime: kartu su bendraamžiais ruošė įvairius renginius, buvo uolus masinių karaimų švenčių dalyvis. 1944-1945 m. mokėsi Vilniaus universitete. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, 1945 m. Simonas Pileckis labai sudėtingu keliu pasiekė Lenkiją. 1945-1951 m. studijavo Vroclavo technikos universitete. Baigė Varšuvos Karinės technikos Akademiją, nuo 1951 m. iki 1968 m. buvo tos Akademijos dėstytojas, o 1970-1995 m. dirbo Lenkijos Mokslų Akademijoje. Ten ir tapo profesoriumi atlikęs be galo svarbių darbų, paskelbęs spaudoje 180 mokslinių straipsnių. 1975 metais Simonas Pileckis išrinktas Lenkijos karaimų religinės bendruomenės pirmininku). Su grupe keliavo į Krymą aplankyti ten gyvenančių karaimų. Išėjęs į pensiją rašė straipsnius apie karaimų gyvenimą Lietuvoje ir Lenkijoje.
Teriakas

Teriakas – mišinys iš daug (pvz., 40 ar 70) ingredientų, viduramžiais naudotas kaip universalus vaistas ir priešnuodis, ypatingai naudotas įgėlimams gydyti, skausmams palengvinti.
Pavadinimas teriakas kilęs iš gr. theriaca 'susijęs su žvėrimis'.
Teriakai buvo skirstomi į didžiuosius teriakus ir mažuosius teriakus. Vienas žinomiausių teriakų buvo Andromacho teriakas (lot. theriaca Andromachi), sudarytas iš 70 ingredientų, kurį sukūrė Nerono gydytojas kretietis Andromachas. Tacitas rašė, kad Nerono motina Agripina, bijodama būti nunuodyta sūnaus įsakymu, po kiekvieno valgio vartojo teriaką.
Einant laikui teriakų sudėtis keitėsi, vieni darėsi paprastesni, kiti – sudėtingesni. XVII a. labai vertino Mitridato teriaką, sudarytą iš 50 ingredientų, kurį laikė panacėja nuo bet kokių apsinuodijimų bei ligų. XVIII a. darydavo pleistrus, persunktus šiuo teriaku, kuriuos užklijuodavo ant skaudamo pilvo.
Kitas garsus teriakas buvo Orvieto teriakas, kitaip dar Venecijos teriakas ar orvietanas. Jį XVII a. buvo sukūręs šarlatanas Jeronimas Ferantis iš Orvieto miesto (Italija), kuris apsigyvenęs Paryžiuje prekiavo šio teriako piliulėmis.
Pagal 1535 m. vokišką farmakopėją teriaką sudarė 12 medžiagų – šventagaršvės šaknis, valerijonas, pelynas, cinamonas, kardamonas, opijus, mira, geležies sulfidas, medus ir kt. XVI–XVII a. prancūziškoje farmakopėjoje teriakas turi 71 ingredientą.
Smilkinys

Smilkinys – galvos šoninė sritis, esanti virš skruosto lanko, tuojau už akių. Smilkinio kaulinį pagrindą sudaro smilkinkaulis, pleištakaulio didysis sparnas, viršuje – momenkaulio ruožas. Priekyje smilkinį riboja skruostikaulis ir kaktikaulis.
Smilkinys yra ploniausia kaukolės kaulų vieta (smilkinkaulio viršutinė dalis), oda šioje vietoje plona, nedidelis ir raumenų sluoksnis. Riebalinis audinys plonas, todėl žmogui lystant smilkiniai įdumba. Tuoj po oda praeina paviršinė smilkinio arterija, gretimos venos ir smilkinio nervas. Ties smilkiniu lengva užčiuopti arterijos pulsaciją.
Smilkinys yra viena pažeidžiamiausių galvos dalių – tuoj kitapus smilkinkaulio eina plati vidurinė smegenų dangalo arterija, kuri lūžio atveju neretai pažeidžiama ir išlieja kraują į smegenis.
Valerijonas Bernotas

Biografija

1975 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.
1969–1970 m. Klaipėdos žvejybos uosto meno vadovas, 1975–1977 m. Klaipėdos raj. Drevernos žuvininkystės ūkio vyriausias veterinarijos gydytojas, 1977–1985 m. Jonavos raj. veterinarijos stoties rajono veterinarijos tarnybos viršininkas, 1985–1988 m. Rietavo utilizacijos gamyklos direktorius, 1988–1991 m. Kretingos veterinarijos prekių bazės direktorius, 1991–1995 m. Klaipėdos krašto Pasienio ir transporto valstybinės veterinarijos tarnybos viršininkas, 1995–2003 m. – Klaipėdos pasienio punkto viršininkas, 2003 m. Pasienio ir transporto valstybinės veterinarijos tarnybos Klaipėdos Pilies pasienio veterinarijos posto vedėjas – valstybinis veterinarijos inspektorius, 2005 m. vyriausiasis gydytojas – valstybinis inspektorius.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių), 2001 m. Liberalų demokratų partijos narys, Marių skyriaus pirmininkas, Klaipėdos apskrities koordinatorius, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Klaipėdos miesto skyriaus narys, Klaipėdos apskrities koordinatorius.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys. 
Veterinarijos gydytojų asociacijos garbės teismo narys. Žmona Jovita, vaikai Valdas, Vytautas.
Simonas Jazauskas

Biografija

Suolininkas, dvaro teismo pareigūnas. Subūrė Joniškio (Šiaulių apskritis) sukilėlius. Suimdavo, viešai teisdavo ir bausdavo Šiaulių ekonomijos valdininkus. 1769 m. spalio mėn. suimtas, nuteistas nukirsdinti galvą, o kūną ketvirčiuoti. Abiejų Tautų Respublikos valdovo Stanislovo Augusto Poniatovskio malone mirties bausmė pakeista kalėjimu iki gyvos galvos, prieš tai buvo nuplaktas. 1782 m. paleistas.
Simpsonų filmas

Lietuvoje

Simpsonų šeimyną lietuviškai įgarsino žinomi lietuvių aktoriai: Džiugas Siaurusaitis (Homeris Simpsonas, Ponas Dėgėla), Larisa Kalpokaitė (Mardžė Simpson), Severija Janušauskaitė (Bartas Simpsonas), Jurga Kalvaitytė (Liza Simpson). Kitų veikėjų lūpomis kalbėjo: Algirdo Dainavičiaus, Vytauto Rumšo vyresniojo, Gražinos Urbonaitės, Jurgio Damaševičiaus ir Andriaus Paulavičiaus balsai.
Lietuvoje filmo premjera įvyko 2007 m. liepos 27 d.; per tris dienas filmas uždirbo beveik 600 tūkstančių litų ir pagerino iki tol egzistavusį filmo 3 dienų premjeros rekordą.
Filmas taip pat pagerino greičiausiai pasiekusio milijono litų kartelę rezultatą. Tam prireikė 6 dienų po premjeros.
Kinas.info duomenimis, „Simpsonų filmas“ per 17 dienų tapo antru pagal pelningumą Lietuvos kino teatruose transliuotų filmų istorijoje, surinkęs 1,677 mln. litų.
Dembovo valsčius

Istorija

Nuo XIII a.-XIV a. iki 1795 metų valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Nuo 1815 iki 1916 metų valsčiaus teritorija priklausė Augustavo apskričiai, Suvalkų gubernijai, Lenkijos Kongreso karalystei. Pagal 1920 metų liepos 12 dienos Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Augustavo apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1952 m. liepos 1 dienos valsčių sudarė 10 kaimų. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 dienos, atnaujinus valsčių sistemą šis valsčius tapo Štabino valsčiaus dalimi.
M5 (Baltarusija)

Europos kelio E271 istorija

XX amžiaus paskutiniajame dešimtmetyje, trasa E271 ėjo išskirtinai Lietuvos teritorija ir visiškai sutapo su keliu A1 „Vilnius-Kaunas-Klaipėda“. Po 2000 m., kai trasa E85 buvo pratęsta iki Lietuvos, kelio trasa E271 buvo perkelta į Baltarusiją ir liko nepakitus iki šiol.
Valparaiso regionas

Geografija

Centrinę regiono dalį užima Čilės centrinis slėnis, įsiterpęs tarp Čilės pakrantės kalnagūbrio ir Andų (aukštis iki 6110 m, Chunkalio k.). Svarbiausios upės – Akonkagva, Chunkalis, Petorka, La Ligua.
Panevėžys

Pavadinimo kilmė

Miesto vardo kilmė neabejotina – kadangi jis kūrėsi prie Nevėžio upės, todėl ir pavadintas atitinkamai: priešdėlis pa- + upės vardas.

Architektūra ir kultūra

Panevėžio centre, kairiajame Nevėžio krante yra Panevėžio Kristaus Karaliaus katedra (pastatyta 1929 m.), Panevėžio Švč. Trejybės (Marijonų) bažnyčia (pastatyta 1803 m.; buvęs pijorų, o vėliau – marijonų vienuolynas), Panevėžio Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo koplyčia (1939 m.), stačiatikių cerkvė (šalia – stačiatikių kapinės), Panevėžio sentikių cerkvė, Panevėžio evangelikų liuteronų bažnyčia (pastatyta 1854 m.), Panevėžio evangelikų reformatų bažnyčia. Dešiniajame krante – Panevėžio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia (pastatyta 1885 m.) ir senosios miesto kapinės. 2001 m. pastatyta Panevėžio Naujoji apaštalų bažnyčia, šalia veikia Panevėžio laisvųjų krikščionių bažnyčia. Kairiajame Nevėžio krante yra pramonės zona, susiklosčiusi XIX a.
Mieste veikia keli teatrai (žymiausias – Panevėžio Juozo Miltinio dramos teatras, įkurtas 1925 m.), taip pat vienintelis Lietuvoje Lėlių vežimo teatras, teatras „Menas“, muzikinis teatras, dailės, fotografijų galerijos.
Rengiami simpoziumai: tarptautinis keramikos simpoziumas, tarptautinis meninio stiklo simpoziumas „GlassJazz“.
Nuo 2002 m. kasmet vyksta tarptautinis vaikų ir jaunimo džiazo muzikos festivalis-konkursas „Jazz fontanas“.
Prie Nevėžio senvagės yra Senvagės dekoratyvinių skulptūrų skveras. Yra kraštotyros, pasipriešinimo sovietinei okupacijai muziejai. Išlikę tarpukario banko rūmai (architektas Mykolas Songaila, skulptorius Juozas Zikaras).
Mieste yra Respublikinė Panevėžio ligoninė, integruotų sveikatos paslaugų centras, miesto centre – infekcinių ligų ligoninė.
Iki 1970 m. mieste stovėjo Panevėžio kenesa, tarpukariu buvo leidžiamas karaimų žurnalas Onarmach. Panevėžio ješiva buvo įkurta Panevėžyje, bet buvo perkelta ir yra Bnei Brako mieste Izraelyje.

Dviračių sportas

2012 m. Panevėžyje vyko Europos treko čempionatas.

Kraštinės koordinatės

 
55° 46′ 20″
 
24° 13′ 30″
24° 26′ 00″
 
55° 41′ 40″
Emilis Rached

Emilis Assad Rached (1943 m. birželio 20 d. Vera Krusas – 2009 m. spalio 15 d. Kampinasas) – brazilų krepšininkų. Assad dalyvavo m. Pasaulio krepšinio čempionatas 1967 m. su Brazilijos vyrų krepšinio rinktinė.
Rosonas

Istorija

Miestas įkurtas 1865 m. rugsėjo 15 d. pirmųjų emigrantų iš Velso. Pavadintas vidaus reikalų ministro Giljermo Rosono (Guillermo Rawson) garbei, kuris rėmė velsiečių gyvenviečių kūrimą Argentinoje.

Susisiekimas

Miestas įsikūręs šalia Buenos Airių–Ušuajos plento, 1500 km į pietus nuo Buenos Airių. Artimiausias aerouostas už 20 km, šalia Trelju miesto. 5 km nuo miesto – Puerto Rosono uostamiestis.

Ekonomika

Rosonas – žvejybos ir žuvies apdirbimo pramonės centras.

Lankytinos vietos

1889 m. pastatytas tiltas per Čubuto upę, jungiantis abi miesto puses. 6 km nuo miesto yra Playa Unión paplūdimys. Velsiečių bendruomenės Argentinoje muziejus. General San Martín zoologijos sodas. Ekoturizmas.
Virusoidas

Virusoidas – žiedinė viengrandė RNR molekulė, kurios replikacija ir apvilkimas kapside priklauso nuo augalų virusų. Virusoido genomą sudaro keli šimtai nukleotidų. Virusoido genomas baltymų nekoduoja.
Virusoidai iš esmės yra viroidai, kuriuos į kapsides įvelka pagalbinių virusų baltymai. Todėl pagal replikacijos būdą (riedančio rato replikacija) jie yra panašūs į viroidus.
Virusoidai, nors ir nagrinėjami virusologijos, nėra laikomi virusais, o subvirusinėmis dalelėmis. Kadangi virusoidai priklauso nuo pagalbinių virusų, jie klasifikuojami kaip satelitai. Virologinėje taksonomijoje jie klasifikuojami kaip Satelitai/Nukleorūgščių satelitai/3 pogrupis: diskinės satelitinės RNR.
Terminas virusoidas taip pat kartais naudojamas turint omenyje visus satelitus.
Beržininkai (Dūkštas)

Istorija

Seniau Beržinkų palivarkas priklausė Smalvų dvarui ir įėjo į Dūkšto valsčiaus sudėtį. XIX a. antroje pusėje šį palivarką su 200 ha žemės nusipirko apskrities girininkas Jonas Stankevičius. Su žmona Konstancija Bejnar jis užaugino du sūnus: miškininką Vaclovą (jam paveldėjimo keliu atiteko Beržininkai) ir Vladislovą, taip pat dukteris: Konstanciją, Eleną ir Stanislavą (pastaroji ištekėjo už garsaus Lietuvos pomologo Adomo Hrebnickio, kuris savo uošvio Jono Stankevičiaus sode surado ir aprašė dvi vietinių obelų veisles: Beržininkų ananasas ir Beržininkų avietinis. Hrebnickiai gyveno gretimame Rojuje).
Iki mūsų dienų išlikusius dvaro pastatus nuo 1927 m. iki 1939 m. valdė už Vaclovo Stankevičiaus sūnaus Kazimiero ištekėjusi rašytoja Helena Stankiewicz, Lenkijos skaitytojams geriau žinoma kaip „Ponia iš Beržininkų“ (lenk.  Pani na Berżenikach). Ostojos herbo bajorai Stankevičiai amžinam poilsiui atgulė Dūkštelių kapinėse.
Buvęs dvaras Lietuvos TSR sudėtyje tapo to paties pavadinimo Beržininkų apylinkės centru, 1960 m. gruodžio 30 d. ji buvo prijungta prie Sokiškių apylinkės.
2018 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Šiaurės Amerika

Straipsnyje pateikiami atrankos į 2018 m. pasaulio futbolo čempionatą Šiaurės Amerikos zonos rezultatai.

Tvarka

Atranka vyksta penkiais etapais: pirmuose trijuose etapuose tarpusavyje sužaidžia silpniausios komandos, dėl galimybės patekti į kitą etapą. Trečiame etape prie šių 6 komandų prisijungia 6 regiono lyderės. Komandos suskirstomos į 3 grupes. Po 2 geriausias kiekvienos grupės komandas patenka į finalinį etapą. Jame visos komandos varžosi vietoje grupėje – 3 pirmąsias vietas užėmusios komandos tiesiai patenka į pasaulio čempionatą, o 4-oji dėl kelialapio varžosi su kito žemyno komanda.
Beariminė žemdirbystė

Aprašymas

Beariminė žemdirbystė išplito 3-iajame XX a. dešimtmetyje JAV. Viena iš beariminės žemdirbystės atsiradimo priežasčių – dirvožemio erozija. Beariminės žemdirbystės šalininkai teigia, kad taip taupomi energetiniai resursai, didinamas humuso kiekis dirvožemyje, mažinamas piktžolėtumas, tuo pačiu ir pesticidų naudojimas, žemės dirbimas labai paspartėja. Beariminėje žemdirbystėje naudojami specifiniai žemės ūkio padargai, mašinos ir agregatai. Išskiriamos pagrindinės dvi technologijos – tiesioginė sėja (angl. direct drill) ir minimalus žemės dirbimas (angl. min-till arba mulch-till). Tiesioginės sėjos atveju naudojamos specialios sėjamosios ir sėjama tiesiai į ražieną, dirvos paviršius beveik 100 proc. padengtas augalinėmis liekanomis (taip išsaugojama drėgmė, mažinamas piktžolėtumas). Minimalaus žemės dirbimo technologijoje naudojami specialūs kultivatoriai, įdirbantys tik tiek dirvos paviršiaus, kad įterptų agalines liekanas. Sėjama į mulčą. Tradicinės žemdirbystės šalininkai kritikuoja šias technologijas. Teigiama, kad neariant dirvožemio tankis nuolat didėja ir jis tampa nelaidus nei orui nei vandeniui, humusas kaupiasi tik dirvos paviršiuje, dėl didelio kiekio augalinių liekanų sparčiau plinta augalų ligos ir kenkėjai, speciali technika labai brangi, reikia itin galingų traktorių. Pastaruoju metu beariminės žemdirbystės populiarumas Lietuvoje mažėja. Taikant šias technologijas reikalinga itin aukšta kvalifikacija, o rezultatas ne visada toks kokio buvo tikimasi. Pavyzdžiui, dirvožemio struktūra, atsisakius arimo ir veikiant dirvos mikro florai ir faunai, pilnai susiformuoja tik po 5-8 metų, o iki to laiko derliai dažniausiai sumažėja. Taip pat ne visada pavyksta sumažinti naudojamų pesticidų kiekį, nes, neaparus buvusio derliaus pabirų, tenka chemikalais naikinti sudygusius augalus. Taikant beariminės žemdirbystės technologijas ypač svarbi pasidaro sėjomaina.
Indonezijos geografija

Indonezija yra Pietryčių Azijoje, Malajos salyne, tarp Indijos ir Ramiojo vandenyno, abipus pusiaujo. Pro Indonezija praeina svarbiausi jūros keliai iš Indijos į Ramųjį vandenyną. Indoneziją supa Javos, Sulavesio, Molukų, Bandos ir kitos, mažesnės jūros. Krantai nelabai vingiuoti, daugelyje vietų sunkiai prieinami (uolos, mangrovės, seklumos). Iš vakarų į rytus Indonezijos teritorija tęsiasi daugiau kaip 5100 km, iš šiaurės į pietus apie 1900 km.
Bendras sausumos sienų ilgis: 2 830 km, iš jų su Malaizija – 1782 km, Papua Naująja Gvinėja – 820 km, Rytų Timoru – 228 km. Pakrantės ilgis – 54 716 km.

Reljefas

Daugiau nei pusę paviršiaus užima kalnai (aukščiausias taškas – 5029 m – yra Irian Džajoje). Indonezija yra tektoniškai aktyvioje zonoje; būdinga intensyvus vulkanizmas, dažni žemės drebėjimai, svorio jėgos anomalijos. Tarp Sumatros salos šiaurės vakarų dalies ir Halmaheros salos (apie 5000 km ruože) yra apie 400 vulkanų, iš jų apie 80 veikiančių (Kerinčis, 3805 m aukščio; Rindžanis, 3726 m; Semerus, 3676 m; Krakatau, 813 m); ypač daug vulkanų Javos saloje. Aukščiausia viršūnė – Puncak Jaya (4884 m). Sumatros, Javos, Kalimantano, Naujosios Gvinėjos salose prie Indonezijos vidaus jūrų yra aliuvinių lygumų.

Klimatas

Pagrindinis Indonezijos klimato kintamasis yra ne temperatūra ar oro slėgis, bet krituliai. Praktiškai tokios pačios temperatūros vandenys, supantys Indonezijos salas, lemia tai, kad temperatūra sausumoje yra mažai kintanti. Beveik viso salyno klimatas yra tropinis, pakrantės lygumose temperatūros vidurkis siekia 28 °C, toliau nuo pakrantės esančioje sausumoje ir kalnuotose vietovėse 26 °C, aukštesniuose kalnuose 23 °C. Teritorijos santykinis drėgnumas svyruoja nuo 70 iki 90 %. Kritulių iškrinta 2000-4000 mm per metus. Javos salos rytuose ir Mažosiose Sundos salose – musoninis subtropinis klimatas; ryškūs du metų laikai – lietingasis (vasarą) ir sausasis (žiemą); per metus iškrinta 1000–2000 mm kritulių.

Upės

Upių tinklas (išskyrus Indonezijos pietryčius) tankus, upės vandeningos ištisus metus; pietryčiuose žiemą išdžiūsta. Didžiausios upės: Kapujas ir Baritas Kalimantane, Haris (Džambis), Kamparas ir Musis Sumatroje, Mamberamas ir Digulis Irian Džajoje.

Dirvožemis, augalija, gyvūnija

Dirvožemiai daugiausia lateritiniai. Yra tropinių pelkinių, mangrovių pelkinių, raudonai rudų ir tamsiai rudų savanų dirvožemių. Didesnioji Indonezijos dalis (žemumos ir kalnų šlaitai iki 1300–1500 m aukščio) apaugusi drėgnaisiais visžaliais pusiaujiniais miškais. Kalnų juostoje tarp 1300-1500 m ir 2600–3000 m aukščio auga kalnų tropiniai miškai. Aukščiau, 2600–3000 m – kreivamiškiai, krūmynai, žolės. Indonezijos pietryčiuose daugiausia auga lapus metantys tropiniai miškai ir savanos. Žemuose krantuose – mangrovės. Didesnioji Indonezijos dalis priklauso Indijos-Malajų zoogeografiniai sričiai; Irian Džaja, Molukų, Sundos salos – Australijos zoogeografiniai sričiai. Būdingi gyvūnai: orangutangai, raganosiai, papūgos, rojaus paukščiai, krokodilai, gyvatės, varanai.
Shelbourne FC

Istorija

Klubas įkurtas 1895 m. Daugkartiniai šalies čempionai ir taurės laimėtojai. 
Pastaraisiais metais iškrito į žemesnį divizioną.