google/wiki40b huggingface dataset:
Vytautas Brazdžius

Vytautas Brazdžius (1897 m. birželio 25 d. Lopiniai, Subačiaus valsčius – 1969 m. kovo 15 d. Merkinė) – Lietuvos dailininkas keramikas. Vienas profesionaliosios keramikos pradininkų Lietuvoje.

Biografija

Brolis Pranas Brazdžius. Per Pirmąjį pasaulinį karą pasitraukė į Rusiją. Dalyvavo 1917 m. Spalio perversme. 1922–1926 m. studijavo Kauno meno mokykloje, 1927–1929 m. keramikos mokykloje Bechynėje (Čekija).
1929–1940 m. mokytojavo Alytaus gimnazijoje, dirbo Dzūkijos kraštotyros muziejuje, vienas jo steigėjų. Nuo 1946 m. sovietų kalintas Mordovijos lageryje, vėliau ištremtas į Krasnojarsko kraštą. 1956 m. grįžo į Lietuvą.

Kūryba

Surengė individualias parodas 1929 m. Kaune (su K. Sklėriumi), 1932 m. Alytuje, 1934 m. Marijampolėje. Ketvirtajame dešimtmetyje Alytuje ir Merkinėje įkūrė keramikos dirbtuves.
Sukūrė klasikinės formos, saikingo dekoro buitinių ir dekoratyvinių indų (taurė boksininkui J. Šarkiui-Žukauskui), animalistinės tematikos apibendrintų formų realistinių skulptūrėlių („Lapė“, „Lokys“, „Paukštis“). Sukūrė Vyčio projektą Lietuvos mokykloms. Kūrybinis palikimas išsklaidytas arba sunaikintas.
Šarkauščynos rajonas

Geografija

Rajono plotas – 1 189 km². 19 % rajono ploto dengia miškai. Ribojasi su Breslaujos, Miorų, Gluboko ir Pastovių rajonais. Rajonas yra Polocko žemumoje. Iš vakarų į rytus teka Dysna. Rajone telkšo 11 ežerų. Aukščiausia vieta – 172 m.
Lafetas

Lafeto sandara

Pagrindinės pabūklo lafeto dalys: viršutinis ir apatinis stovai, kreipimo mechanizmai, lopšys, atrama, atošliaužos įtaisai, pusiausvyros mechanizmas.
Kotryna Sobieskytė

Šeima

1650 m. ištekėjo už Vladislavo Dominyko Zaslavskio-Ostrogskio su kuriuo susilaukė Aleksandro Jonušo Zaslavskio ir Teofilijos Liudvikos Zaslavskos. 1658 m. birželio 13 d. ištekėjo už Mykolo Kazimiero Radvilos su kuriuo susilaukė Jurgio Juozapo Radvilos ir Karolio Stanislovo Radvilos.
Volvo Ocean Race

Volvo Ocean Race – tarptautinė jachtų buriavimo regata aplink pasaulį, rengiama kas trejus metus.
Fumito Tomoi

Fumito Tomoi (jap. 友井 史人 = Tomoi Fumito, g. 1974 m. gruodžio 16 d. Čikusoje, Nagojoje, Japonijoje) – japonų televizijos laidų vedėjas ir verslininkas, gyvenantis Lietuvoje, geriausiai žinomas kaip japoniškos laidos „Takeši pilis“ įgarsintojas lietuvių kalba.
Susidomėjęs tarpukario Japonijos diplomato Čiunės Sugiharos istorija baigęs mokyklą 1993 m. atvyko į Lietuvą, Vilniaus Universitete baigė lietuvių kalbos ir Rytų Europos istorijos studijas. 1999 m. pakviestas įgarsinti per LNK transliuojamą laidą „Takeši pilis“, buvo tapęs televizijos įžymybe, kartu su Algiu Ramanausku-Greitai ir kitais vaidindavo humoristinėje laidoje ZBTV.
2005 m. vykusioje Expo parodoje kartu su A. Ramanausku-Greitai pristatė Lietuvos paviljoną.
2006 m. įgijo archeologijos magistro laipsnį.
Rusnė Mataitytė

Rusnė Mataitytė (g. 1962 m. rugsėjo 7 d. Vilniuje) – Lietuvos smuikininkė, tarptautinių konkursų laureatė, pedagogė.

Biografija

Tėvai Povilas Mataitis ir Dalia Mataitienė. 1986 m. baigė Maskvos Piotro Čaikovskio konservatoriją, 1988 m. jos asistentūrą stažuotę pas I. Bezrodną.
1988–1990 m. dėstė Čiurlionio meno mokykloje. 1990–1993 m. Getingeno (Vokietija) simfoninio ir kamerinio orkestro koncertmeisterė bei kamerinio orkestro solistė. Nuo 2005 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos ir nuo 2006 m. Čiurlionio menų mokyklos dėstytoja.
Koncertuoja solo ir su kameriniais ansambliais, orkestrais, „Gaidos“ ansamblio narė. Su pianiste M. J. Cimerman nuo 1997 m. rengė „Kaskados“ muzikos festivalį Kaselyje (Vokietija). Koncertavo Lietuvoje ir kitose Europos šalyse, JAV (2002 m. – „Carnegie Hall“, Niujorke), dalyvavo festivaliuose. Griežia klasikų ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinius. Kompozitoriai Osvaldas Balakauskas ir Algirdas Martinaitis dedikavo jai koncertus smuikui.
Kalėdaitis

Kalėdaitis, dar vadinamas plotkele, Dievo pyragu, Dievo duona – šventintas paplotėlis, kurio bendru valgymu pradedama Kūčių vakarienė. Įprastas Lietuvoje, Lenkijoje, Slovakijoje.
Trapieji kalėdaičiai iš tiesų yra duona. Juos stengiamasi kepti iš geriausių, aukščiausios rūšies miltų, kad suplakta tešla būtų tąsesnė, kepama neliptų prie keptuvės, o iškepti kalėdaičiai mažiau trupėtų ir lūžinėtų. Juose įspaudžiami vaizdai iš Šv. Rašto, susiję su Jėzaus gimimu. Kalėdaitis simbolizuoja šeimos bendrystę ir vienybę, nes duona kepama iš daugybės grūdų.
Kūčių vakare laužant kalėdaitį, pasižadama dalytis vieni su kitais Dievo malonėmis, meile, rūpesčiais, džiaugsmais, nešioti vieni kitų naštas. Kalėdaičių naudojimas primena seną tradiciją, kai bažnyčioje pamaldų metu pašventintą duoną tikintieji nešdavosi į savo namus ir padalindavo pamaldose nedalyvavusiems.

Lietuvoje

Kalėdaičiai buvo paplitę visoje Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje. Šiuos paplotėlius kepdavo dažniausiai vienuoliai ir siųsdavo daugiausia didikams bei vienuolynų geradariams.
Kalėdaičiais neprekiaujama įprastose prekyvietėse. Prieš kiekvienas Kalėdas jų galima įsigyti tik bažnyčiose. Dabar jie dažniausiai atvežami iš kaimyninės Lenkijos, turinčios jau išvystytą kalėdaičių kepimo indrustriją. Lietuvoje šiandien kalėdaičiai savo reikmėms dar kepami viename kitame vienuolyne ar provincijos bažnytėlėje. Į kalėdaičius kartais įkepami rūtų ar kitų žiedų lapeliai. Paplotėliai gali būti ne tik balti, bet ir šiek tiek spalvinti, į tešlą įmaišant maistinių dažų. Ant Kūčių stalo dedama lėkštelė su tiek paplotėlių, kiek bus žmonių prie stalo.
Varniuose įsikūrusiame Žemaičių vyskupystės muziejuje, artėjant Kalėdoms, vykdoma edukacinė programa, kuri vadinasi „Kalėdaičio gimimas“. Čia patiems galima išsikepti kalėdaitį.
Palmių kyšulys

Palmių kyšulys (angl. Cape Palmas) – kyšulys Vakarų Afrikoje, pačiuose Liberijos pietuose, prie Harperio miesto, išsikiša į Atlanto vandenyną. Pats kyšulys yra nedidelis uolėtas pusiasalis, su žemynu besijungiantis smėlio nerija. Tuoj į vakarus nuo kyšulio yra Hofmano upės estuarija, o 21 km į rytus – Kavali upės žiotys. Pagal kartografinius susitarimus Palmių kyšulys žymi vakarinę Gvinėjos įlankos ribą. Stovi švyturys, netoliese matosi Harperio masonų ložės pastatas. Netoli kyšulio prisišliejusi Rusvurmo sala.
1458 m. kyšulį pasiekė portugalų jūrininkas Diogas Gomešas ir pavadino Cabo das Palmas. 1502 m. pirmą kartą pažymėtas žemėlapyje. 1834 m. čia įkurta pirmoji atvykėlių iš JAV kolonija.
Terskėjaus Alatau

Terskėjaus Alatau (kirg. Тескей Ала-Тоо) – kalnagūbris rytų Kirgizijoje, Tianšanio kalnuose, iš pietų ribojantis Isyk Kulio duburį. Nusidriekęs pietvakarių–šiaurės rytų kryptimi 375 km. Aukštis iki 5216 m (Jelcino k.). Sudarytas daugiausia iš granito, metamorfinių skalūnų ir klinties. Būdingas aukštikalnių reljefas su trogais, karomis, ledynų slėniais, plokščiomis ir ledynų nusmailintomis viršūnėmis.
Šiauriniame šlaite auga eglynai, aukštikalnių pievos, pietiniame plyti kalnų tundra. Aukštikalnėse driekiasi šaltosios dykumos, akmenynai, ledynai. Šiaurinėje Terskėjaus Alatau pašlaitėje įsikūrę Džety Oguzo, Aksu kurortai, yra vaizdingų krioklių, tarpeklių, uolų.
Kagošima (miestas)

Istorija

Kagošima daugelį amžių buvo samurajų klano Šimadzu valdų centru. Nuo viduramžių miestas klestėjo kaip svarbus politinis ir komercinis uostamiestis, Edo laikotarpiu (1603–1867 m.) Kagošima buvo Šimadzu feodo, žinomo kaip Sacumos dominija, sostinė, taip pat Riūkiū karalystės vasalė. Mieste dažnai lankydavosi Riūkiū pirkliai, abipusiams santykiams gerinti Kagošimoje buvo pastatyta ambasada. Kagošimoje taip pat aktyviai veikė krikščionys iki kol XVI ir XVII a. ši religija buvo uždrausta. 1863 m. Kagošimą subombardavo britų Karališkasis laivynas. 1877 m. buvo numalšintas Kagošimos apylinkėse vykęs Sacumos sukilimas, kuriam vadovavo Saigo Takamoris.
1914 m. išsiveržė kitoje įlankos pusėje esantis ugnikalnis, pelenų debesis apdengė miestą, tačiau rimtų padarinių buvo išvengta. 1945 m. miestą bombardavo amerikiečių oro pajėgos.
1993 m. smarki liūtis užtvindė miestą. 2004 m. buvo atidaryta Kagošimos–Jacuširo greitųjų Šinkansen traukinių linija.

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė yra kyōchikutō, medis – kamparinis cinamonas.
Nijolė Dumbliauskienė

Biografija

1968 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierė – technologė.
1990–2006 m. vieno didžiausių Baltijos šalyse tekstilės gamintojų, AB „Utenos trikotažas“ generalinė direktorė. Nuo 2006 m. pensininkė.
2003–2007 m. Liberalų demokratų partijos sąraše, 2007–2011 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Utenos rajono skyriaus sąraše ir nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narė. 
1995–2005 m. Panevėžio pramonės ir amatų rūmų viceprezidentė, Utenos rajono bendruomenės fondo valdybos narė. Sutuoktinis Romualdas, vaikai Marius, Robertas.
Abasas I Didysis

Istorija

Tahmaspo I anūkas. Rėmėsi kurdų, lurų, persų diduomene, pirkliais ir islamą priėmusiais vergais. 1598 m. perkėlė sostinę iš Kazvino į Isfahaną. Jam valdant buvo statomi nauji miestai, tiesiami keliai, kasami kanalai. Šauktinių kariuomenę pakeitė reguliariąja. 1598 m. užėmė Chorasaną, 1601–1602 m. Bahreino salas, 1621 m. Kandaharą. Per 1603–1623 m. karus su Osmanų imperija užgrobė Iraką, Užkaukazę. Stiprino šalies ekonomiką apiplėšdamas pavergtas tautas – armėnus, azerbaidžaniečius, gruzinus, kurdus ir tremdamas juos į valstybės gilumą. Užmezgė politinius ir prekybinius santykius su Rusijos imperija ir daugeliu Vakarų Europos šalių, tarp jų Portugalija, Nyderlandais, Prancūzija, Ispanija ir britų pirkliais. Prekyba ir kelionės klestėjo visoje imperijoje.
Kovos atsargų laivas

Kovos atsargų laivas, atsargų laivas (angl. combat stores ship, storeship) – laivas, kuriame laikomos karinio laivyno atsargos. Burinių laivų laikais ir vėliau taip naudodavo užgrobtus priešo laivus. JAV kariniame laivyne tai pagalbinių laivų klasė. Atsargų laivuose laikomi šaldyti, atvėsinti ir sausi maisto produktai, laivų ir laivų aviacijos degalai, kitos atsargos, skirtos kovos laivams, kurie ilgai būna jūroje. Kituose laivynuose šios paskirties laivus paprastai vadina laivyno papildymo laivais (angl. fleet replenisher), o laikančius ir degalus – papildymo tanklaiviais (angl. replenishment oiler). JAV laivyne universalūs tiekimo laivai, gebantys plaukti kartu su kovos laivais ir aprūpinti visomis reikiamomis atsargomis, kurias prieš tai sukomplektuoja iš atsargų laivų ir panašių laivų, yra vadinami greitaisiais kovinio tiekimo laivais.
Šiuo metu JAV Karinis jūrų laivynas kovos atsargų laivų savo sudėtyje neturi. Paskutiniai naudoti priklausė Sirius ir Mars klasėms.
Nyderlandų futbolo varžybos 2016–2017 m.

Eredivisie pirmenybės

Čempionų titulą gynė Eindhoveno PSV. Čempionais tapo Feyenoord (15-ą kartą).
Patatuliečiai (Vabalninkas)

Aplinkinės gyvenvietės

Berčiūnai (Pasvalys) – 2,2 km
Jagaudžiai – 3,3 km
Kratiškiai – 3,9 km
BIRŽAI – 15 km
Jutiškiai (Pasvalys) – 4,7 km
Purvai II – 1,4 km
Ruopiškis – 4,6 km
VABALNINKAS – 11 km
Berčiūnėliai – 3 km
Gaižiūnai (Biržai) – 1,9 km
Nyderlandų Antilų gubernatorius

Nyderlandų Antilų gubernatorius – Nyderlandų Karalystės vyriausybės įgaliotinis Nyderlandų Antilose ir Nyderlandų Antilų vyriausybės vadovas.
Nuo 1954 m. Nyderlandų Karalystės statuto laikų, gubernatoriaus, kaip Nyderlandų Karalystės organo, galios, pareigos ir atsakomybė buvo reglamentuojama gubernatoriaus įstatais. 15 straipsnis, 1 paragrafas sako:
Gubernatorius atstovauja Karalystės vyriausybę ir saugo pagrindinius Karalystės interesus pagal nuostatus ir reguliavimus ir su deramu dėmesiu pokyčiams karališkaisiais dekretais nurodytais ar jiems atitinkančiu. Jis yra atskaitingas karalystės vyriausybei.
Todėl gubernatoriui leista šių įstatų ir Karūnos nurodymų ribose veikti karalystės vyriausybės vardu.
Pagal konstituciją gubernatorius, kaip karaliaus įgaliotinis, yra Nyderlandų Antilų vyriausybės vadovas. Kaip vyriausybės vadovas, gubernatorius turi neliečiamybės statusą. Gubernatorius kartu su ministrais, kurie yra atskaitingi Nyderlandų Antilų parlamentui, atlieka vykdomosios valdžios funkcijas. Kaip toks, gubernatorius neturi nepriklausomos valdžios.
Vaducas

Istorija

Vaducas pirmą kartą paminėtas rašytiniuose šaltiniuose 1150 m. Nuo XIV a. vidurio buvo Vaduco pilis, Vaduco grafų rezidencija. Švabų karų metu 1499 metais Vaducas buvo smarkiai sugriautas, bet 1523–1526 m. sėkmingai atstatytas.

Ekonomika

Vaducas yra daugelio bankų buvimo vieta ir finansų centras. Svarbiausios ūkio šakos yra turizmas, vaisių auginimas ir vynuogininkystė.

Kultūra

Yra gotikinė parapijos bažnyčia, pašto muziejus, valstybinė meno galerija, karališkoji meno kolekcija.
Menčių apylinkė

Istorija

Apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Alkiškių apylinkės.
ADO Den Haag

Istorija

1938 m. rugpjūtį Hagos klubas nugalėjo Olandijoje viešėjusią Klaipėdos rinktinę 2:1.
Zbigniew Sareło

Biografija

Gimė 1949 m. liepos 27 d. Kalesninkuose, 1970-1976 m. studijavo Oltaževo kunigų seminarijoje. 1976 m. gegužės 20 d. įšventintas į kunigus. 1981-1983 m. studijavo Varšuvos teologijos akademijoje. Dirbo dėstytoju Varšuvos Kardinolo Stefano Višinskio universitete. 2010-2013 m. dėstė etiką Slupsko Pamario akademijoje. Nuo 2013 m. Europos kultūros instituto profesorius.
Gabrielius Hornostajus

Biografija

Kilo iš Hornostajų giminės, herbo Hipocentavr savininkas. Naugarduko vaivados Ivano Hornostajaus ir Anos Solomereckos vyresnysis sūnus. Valdė dvaro žemes Kopyliuje, Ščitnikuose ir Balatkove, Bresto paviete, Pocešyje, Vilkmergės paviete, dalinai davo žemes Ostrošicuose, Toločine, Basejoje. 1567 metais Livonijos karo metu LDK armijai išstatė 49 arklius.

Valstybės tarnyba

Nuo 1566 metų − Minsko vaivada, nuo 1576 metų − Bresto vaivada , nuo 1568 metų − Kameneco seniūnas, nuo 1575 metų − Minsko seniūnas.
Pasirašė Liublino uniją 1569 metais.
1573 metais buvo vienas iš dekreto pasirašiusių patvirtinčių Henriko Valua išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą.

Šeima

Buvo vedęs Barborą Laską, Seradzo vaivados Vaitiekaus Lasko dukterį. Vienintelis sūnus − Jeronimas.
Podesterija

Podesterija – viduramžių Italijos miesto administracijos vadovo podestos institucija, taip pat administracinis vienetas stambioje valstybėje, kurį valdo podesta.

Venecijos respublikos podesterijos

Venecijos respublikos žemyninėje dalyje (stato di terraferma), kuri susidarė XV a. Venecijai prisijungiant Po upės baseino žemes (autonomiškus miestus ir feodalines valdas) podesterijos sudarė vidurinį administracinių vienetų lygį. Aukščiausias lygis buvo provinciją atitinkanti teritorija (territorio), žemesnis – podesterijos.
Venecijos respublikos dalis dožatas (it. Dogado, Venecijos hercogystė) buvo padalinta į 9 rajonus (einant iš šiaurės): Gradas (Grado), Kaorlė (Caorle), Torčelas (Torcello), Muranas (Murano), Malamočas (Malamocco), Kjodžas (Chioggia), Loreo (Loreo), Kavarcerė (Cavarzere) ir Gambararė (Gambarare). Šie rajonai buvo podesterijos (jiems vadovavo podestos), tik Gradas buvo grafystė.

Podesterijos Genujos respublikoje

Genujos respublika 1273 m. iš Bizantijos imperatoriaus buvo gavusi valdyti Konstantinopolio komercinius priemiesčius Perą (Pera) ir Galatėją (Galatea). Abu šiuos priemiesčiu valdė vienas podesta, kol 1453 m. Konstantinopolį užgrobė turkai.
Pajūrinė pienažolė

Biologija

Tai daugiametis, 5–25 cm aukščio plikas augalas. Stiebas nuo pamato šakotas, su gulščiomis ir stačiomis šakomis. lapai smulkūs, apie 1 cm ilgio, elipsiški, bekočiai, lygiakraščiai, taškuoti, šiek tiek mėsingi, apatiniai priešiniai, viduriniai ir viršutiniai žydinčių šakelių lapai pražanginiai. Tarpubambliai trumpi.
Žiedai smulkūs, bekočiai, pavienių lapų pažastyse. Taurelė iki 5 mm ilgio, varpiška, jos lapeliai suaugę. Kuokeliai 5, tokio pat ilgio kaip taurelė, liemenėlis ilgesnis. Mezginė ruda, liaukinga.
Žydi gegužės–birželio mėnesiais. Vaisius – dėžutė, smailiaviršūnė, ki 3 mm ilgio, rusva, atsidaranti 5 sąvaromis. Sėklos pailgos, tribriaunės, tamsiai rudos, smulkiai gūbriuotos.

Paplitimas ir augavietės

Rūšis paplitusi Eurazijoje ir Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje labai reta. Auga Baltijos jūros pajūryje.
Auga drėgnose druskingose vietose, šaltiniuotose pelkėse, pakrantėse, tarp akmenų.

Apsauga ir nykimo priežastys

Į Lietuvos saugomų augalų rūšių sąrašą įrašyta nuo 1962 m. Nyksta dėl pakrančių užaugimo.
Amaliai

Istorija

Amaliai suformuoti 1961 m. sujungus Aukštųjų Amalių ir Žemųjų Amalių kaimus. 1923 m. juose atitinkamai gyveno 115 ir 116 gyventojų, be to, buvo Amalių dvaras (51 gyv.).
Filippo Taglioni

Biografija

Filippo Taglioni gimė Milane, Italijoje. Septyniolikos metų debiutavo Pizos mieste, atlikdamas moterų vaidmenis. Iki darbo Paryžiaus operoje (iki 22 metų) Filippo Taglioni šoko daugelyje kitų Italijos miestų. Šoko Karališkajame Švedijos baleto teatre. Ten 1803 m. susipažino ir vedė Sophie Karsten, garsaus švedų operos dainininko Christoffer Christian Karsten ir lenkų aktorės Sophie Stebnowska dukrą. Jie susilaukė dviejų vaikų, Marie Taglioni ir Paul Taglioni, kurie abu tapo šokėjais. Kelerius metus Filippo Taglioni su šeima gyveno Vienoje bei Vokietijoje. Norėdamas išvengti Napoleono karų pavojaus Filippo Taglioni su šeima persikėlė į Paryžių. Nuo persikėlimo į Prancūziją Filippo Taglioni šoko ir dirbo choreografu visoje Europoje, daugiausiai Italijoje, Austrijoje, Švedijoje, Danijoje ir Vokietijoje. Galiausiai buvo pakviestas apsigyventi ir dirbti Theater am Kärntnertor, Vienoje. Įsikūręs parsivežė ir dukrą Marie Taglioni, kuri Paryžiuje mokėsi baleto. Tapo jos mokytoju. Su pasirodymais abu apkeliavo Europą ir Rusiją. Sulaukęs vyresnio amžiaus Filippo Taglioni tapo ekscentrišku ir nenuspėjamu, bei ilgainiui, dėl neprotingų spekuliacijų, prarado visą turtą. Filippo Taglioni mirė Komo mieste, Italijoje.
Vladislovas Dembskis

1863 sukilimas

Aktyviai dalyvavo 1863 metų sukilime: iš sakyklos perskaitė sukilėlių manifestą ir pats išėjo į sukilimą, Robako slapyvardžiu stojo į Banevičiaus ir Šimkevičiaus sukilėlių būrį, buvo būrio kapelionas, vėliau persikėlė į Stanevičiaus (Pisarskio) būrį ir su Bagdanavičiaus vyrais Varniuose dalyvavo mūšiuose, buvo sužeistas.

Emigracija

Po 1863 m. spalio pradžioje nesėkmingo sukilėliams mūšio ties Tryškiais pasitraukė į Klaipėdą, vėliau emigravo į Vokietiją, kunigavo Prancūzijoje, Šveicarijoje, nuo 1880 m. JAV lietuvių ir lenkų parapijose. 1892 m. apsigyveno pas J. Šliūpą, metė kunigystę. 1900–1910 m. Lietuvių laisvamanių susivienijimo Amerikoje sekretorius.
1925 m. V. Dembskio palaikai perkelti į Ginkūnų laisvamanių kapines.

Kūryba

Bendradarbiavo laikraščiuose „Nauja gadynė“, Apšvieta, Garsas. Į lietuvių kalbą 1870 m. išvertė Hughes Felicité Robert de Lamennais Knygos teisybių.
V. Dembskis parašė darbų, propaguojančių materializmą ir ateizmą.
Eridė

Auksinis nesantaikos obuolys

Dzeusas norėjo jūrų dievo Nerėjo dukterį Tetidę, sidabrakoję deivę, paimti už žmoną. Bet Prometėjas jam išpranašavo, kad Tetidės sūnus bus galingesnis už tėvą. Dzeusas išsigando Krono likimo ir su Tetide apvesdino mirtingąjį Pelėją, Tesalijos Fitijos valdovą. Vestuvėse dalyvavo ir dievai, atnešę jaunavedžiams dieviškųjų dovanų. Tik Eridės nepakvietė. Bet Eridė metė Pelėjo ir Tetidės vestuvių metu į svečių – dievų tarpą obuolį. Ant šio obuolio buvo išgraviruota „Gražiausiajai“ („Jį paims gražiausioji“). Ir pradėjo Afroditė, Atėnė ir Hera tarpusavyje ginčytis dėl obuolio. Dzeuso patarimu Hermis trijulę atvedė ant Idos kalno pas Parį, kuris ir turėjo gražiausiai iš trijų deivių atiduoti obuolį. Paris pasirinko Afroditę, kuri jam pažadėjo Helenę – gražiausią pasaulio moterį. O Helenės pagrobimas tapo Trojos karo priežastimi.

Vaizdavimas

Eridė dažnai vaizduojama kaip šlubuojanti, sunykusi, mažutė moterėlė. Tik tada, kai jai pavyksta žmoguje pažadinti pavydą ir neapykantą, ji atgauna savo pirmykštę išvaizdą. Homeras apie ją rašo „Iliadoje“: „Ką ji vieną kartą pradėjo, nuo to nebegali atsitraukti. Iš savo mažos figūros ji išauga gigantiško dydžio ir grožio“.
Tomas Ferdinandas Žilinskas

Tomas Ferdinandas Žilinskas (1840 m. sausio 19 d. – 1925 m.) – Lietuvos pedagogas, Veiverių mokytojų seminarijos patriarchas.

Biografija

Baigė Suvalkų berniukų gimnaziją ir 37 metus išdirbo Veiverių mokytojų seminarijoje. Atliko didelį švietiejišką darbą Lietuvai pačiu didžiausiu sunkmečiu, pasiaukojančiai dirbęs spaudos ir lietuviško žodžio draudimo laikais. Anot Jono Jablonskio, tai buvo „didysis Lietuvos mokytojų patriarchas, auklėtojas ir žadintojas, mokėjęs sunkiausiomis aplinkybėmis dirbti savo krašte“. Jo vardu pavadinta vidurinė mokykla (dab. Veiverių Tomo Žilinsko gimnazija).
Sūnus Tomas Žilinskas – Romos katalikų kunigas, tautosakininkas ir kalbininkas.
Andižano vilajetas

Geografija

Vakarinė vilajeto dalis − pakelta lyguma, rytinė − Alajaus ir Ferganos kalnagūbrių prieškalnės, užstojančios nuo šaltų vėjų. Todėl žiemos orai būna pastovesni, nei likusioje Vidurinėje Azijoje. Vilajeto klimatas yra žemyninis. Žiema šilta, vasara karšta (oro temperatūra iki +40 °C ir daugiau).
Vilajeto pagrindinė upė Karadarja kerta vilajeto teritoriją iš rytų į vakarus. Jos vanduo naudojamas laukų drėkinimui.

Ekonomika

Vilajeto naudingosios iškasenos − nafta, gamtinės dujos, ozokeritas, kalkakmenis. Vilajete yra Andižano, Palvantašo, Pietų Alamyšiko, Chartumo, Bustano ir Chodžausmano naftos ir dujų verslovės.
Šiltas vilajeto klimatas leidžia auginti medvilnę, arbūzines ir subtropines kultūras, užsiimti šilkininkyste, sodininkyste, vynuogininkyste.
Vilajete išgaunamos nafta ir gamtinės dujos, išvystyta statybinė ir tekstilės pramonė. Asakoje atidaryta pirmoji Vidurinėje Azijoje automobilių surinkimo gamykla, įsteigta Uzbekijos ir Pietų Korėjos įmonės „UzDaewoo“, gaminanti lengvuosius automobilius „Nexia“ ir „Tico“, mikroautobusus „Damas“.
Aleksandras Oginskis

Biografija

Kilęs iš bajorų, būsimųjų Lietuvos kunigaikščių Oginskių giminės. Tėvas Marcijonas Bogdanas Oginskis. Broliai Dimitrijus Oginskis, Jonas Oginskis (1592–1640), Samuelis Levas Oginskis (1595–1657 m.). 
Nuo 1600 metų kunigaikštis Aleksandras Oginskis mokėsi Karaliaučiaus universitete. 1605 metais dalyvavo sutriuškinant švedų armiją Salaspilio mūšyje. 1606 metais tęsė savo mokslus Altdorfo-Niunbergo ir Ingolštato universitetuose.  
1611 metais rotmistro laipsnyje Aleksandras Oginskis dalyvavo Lietuvos-Lenkijos armijos vadovaujamos Zigmanto Vazos Smolensko apgultyje. 1619 metais buvo išrinktas Lietuvos tribunolo deputatu. 1621 metais husarų rotmistras Aleksandras Oginskis dalyvavo Chotyno mūšyje. Buvo renkamas pasiuntiniu į 1623 ir 1626 metų seimus.
1627–1629 metais dalyvavo ATR-Švedijos kare Lifliandijoje. 1633 metais buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Trakų vaivadijos į elekcinį seimą, kur palaikė Vladislovo IV Vazos kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą.
Vadovaudamas savo husarų vėliavai (120 žm.) kunigaikštis Aleksandras Oginskis dalyvavo ATR-Maskvos kare 1632–1634 metais. Įėjo į Lietuvos-Lenkijos komisiją, sudaryto dėl derybų su Maskvos delegacija, ir dalyvavo 1634 metais Polianovkos taikos pasirašyme.  
Buvo renkamas pasiuntiniu į 1633, 1635 ir 1643 metų seimus. Išpažino stačiatikybę ir buvo paskutinis nekatalikinis s ATR senatorius.

Veikla

Nuo 1645 m. Minsko vaivada ir senatorius, o nuo 1649 m. – Trakų kaštelionas. Iš sesers Barboros Šemetienės 1651 m. testamentu gavo Veprius, Deltuvą, Pagirius bei Starenki palivarką Naugarduko vaivadijoje. Iš kitos tetos Apolonijos Zenovičienės gavo Potovą ir Kozlovską Ašmenos apskrityje.