google/wiki40b huggingface dataset:
Mikroschemų rinkinys

Mikroschemų rinkinys, (angl. chipset, lietuviški neįsitvirtinę pakaitalai valdymo mikroschema, mikroschemų grandinė) – daugiafunkcijinių mikroschemų rinkinys viename ar keliuose mikroschemų korpusuose. Būna įvairių paskirčių mikroschemų rinkiniai, pvz., rinkiniai, skirti stiprintuvams, kontroleriams ar kitiems prietaisams realizuoti, bet plačiau ši sąvoka taikoma, kalbant apie kompiuterių mikroschemų rinkinius.

Kompiuterio mikroschemų rinkiniai

Kompiuteriuose naudojami mikroschemų rinkiniai (neretai vadinami žargonu „čipsetas“) atlieka dvi pagrindines funkcijas: duomenų perdavimo (realizuoja duomenų magistrales ir jų kontrolerius) bei įvairius nesudėtingus, standartinius įrenginius. Dažniausiai tai dvi (rečiau – viena ar trys) mikroschemos, įmontuotos į sisteminę plokštę. Pagal funkcijas šios mikroschemos skirstomos į šiaurinį tiltą ir pietinį tiltą.

Šiaurinis tiltas

Šiaurinis tiltas yra atsakingas už pagrindines kompiuterio funkcijas. Jame yra atmintinės kontroleris, centrinių duomenų magistralių (AGP, PCI Express) kontroleriai – t. y. esminės kompiuterio dalys, apjungiančios procesorių ir atmintinę į vieną sistemą. Be to, šiauriniame tilte būna ir įtaisai, skirti duomenų apsikeitimui tarp paties šiaurinio tilto ir vieno ar kelių pietinių tiltų.
Informacinės technologijos

Pavadinimas

Vietoj pavadinimo Informacinės technologijos tekste dažnai naudojamas ir yra plačiai suprantamas trumpinys IT.
Pastaruoju metu terminas informacinės technologijos dažnai praplečiamas apimant ir elektroninius ryšius pavadinant Informacijos ir ryšių technologijos (IRT).
IKT (informacinės komunikacinės technologijos) – geriau suprantamos kaip informacinės kompiuterinės technologijos, tai kompiuterinių programų, kompiuterinės įrangos panaudojimas perteikiant, teikiant informaciją, mokant bei mokantis.

Kritika

Yra mokslininkų, teigiančių, kad terminas technologijos šiame kontekste vartojamas neteisingai.
Esą, būtų tiksliau pasakyti informaciniai metodai ar kt.
Tačiau paprastai nėra siūloma keisti nusistovėjusio termino dėl istorinių priežasčių.
Sotris

Istorija

1086 m. Paskutiniojo teismo knygos duomenimis kaime veikė keturi dvarai ir gyveno 56 šeimos. Taip pat užfiksuota kad tuo metu Sotryje stovėjo trys bažnyčios. 1147 m. Sotryje atidarytas vienuolynas.
Tamsiųjų amžių laikotarpiu kaimas atskirtas į trys skirtingas seniūnijas. XX a. viduryje trys seniūnijos sujungtos į vieną.
Pietų Kasajaus vėliava

Pietų Kasajaus vėliava – buvusios nepripažintos separatistinės valstybės Pietų Kasajaus valstybinis atributas.
Vėliava yra panafrikinių spalvų: horizontali dvispalvė, viršutinė juosta raudona, apatinė – žalia, ant kurių uždėtas geltonas ševronas (V pavidalo) iš plonos geltonos juostelės. Ševrono smaigalys remiasi į vėliavos apačią, o viršutiniai galai – į vėliavos viršutinį kraštą netoli viršutinių kampų.

Egzistavo vėliavos variantas, kuriame ševronas smaigaliu ir viršutiniais galais nesiekė vėliavos kraštų.
Geltonas ševronas simbolizavo pergalę (pranc. Victoire).
Batlava

Istorija

Batlavos gyvenvietė yra apgyvendinta etninių albanų. Ežeras buvo iškastas Jugoslavijos gyvavimo laikotarpiu, kaip vandens šaltinis Prištinos ir Podujevo regionams.
Europos Sąjungos jaunių šachmatų čempionatas

Europos Sąjungos jaunių šachmatų čempionatas – berniukų ir mergaičių varžybos, kuriose dalyviai, suskirstyti į: 8, 10, 12 ir iki 14 metų amžiaus grupes, kovoja dėl savo grupės Europos Sąjungos šachmatų čempiono titulo. Vyksta 4 atskiri turnyrai, kuriuose kiekvienos grupės berniukai ir mergaitės žaidžia viename turnyre, bet užimtos vietos nustatomos atskirai. Tokiu būdu išaiškinami tų metų Europos Sąjungos 8 jaunieji šachmatų čempionai. Turnyras vyksta kasmet. Jį remia Europos šachmatų sąjunga (ECU).

Istorija

Prof. Kurtas Jungvirtas, Austrijos šachmatų federacijos prezidentas, europietiškos tapatybės stiprinimui, pasiūlė rengti Europos Sąjungos jaunių šachmatų čempionatus. Pirmasis toks turnyras buvo įtrauktas į Graco Europos kultūros sostinės programą, kur ir įvyko 2003 m. lapkričio 23–29 d.
Tolesni ES jaunių šachmatų čempionatai vyko Mureke (Austrija), kuriame ir anksčiau vykdavo tradiciniai Štirijos jaunųjų šachmatininku atvirieji turnyrai.
Pirmajame čempionate buvo tik dvi: mergaičių ir berniukų iki 12, 14 metų amžiaus grupės. 2004 metais buvo įtrauktos dar dvi: berniukų iki 10 ir iki 16 m. grupės. 2005 m. čempionate jau buvo rengiamos ir mergaičių iki 10 m. varžybos, tačiau neliko 16-mečių grupės. Nuo 2008 m. dalyvių grupių padaugėjo – buvo įtraukta iki 8 metų amžiaus grupė.
2013 m. vienas po kito įvyko du atskiri Europos Sąjungos jaunių čempionatai, kurie skyrėsi tik grupių amžiumi: Mureke (Austrija) buvo varžomasi: iki 9, 11, 13 ir iki 15 metų, o Malenovicėje (Čekija) – iki 8, 10, 12, 14 metų grupėse.

Dalyvių atranka ir išlaidos

Dalyvių atranka laikui bėgant gali keistis – čia pateikta 2014 m. tvarka.
Kiekviena Europos Sąjungos šalis, ECU narė, turi teisę kiekvienoje amžiaus grupėje (iki 8, 10, 12 ir 14) metų, registruoti po vieną berniuką ir mergaitę. Berniukai ir mergaitės žaidžia bendrame savo amžiaus grupės turnyre, tačiau vietų apskaita vykdoma atskirai. Tokiu būdu, kiekvienoje grupėje nustatomi du čempionai: berniukų ir mergaičių.
Visi šie dalyviai laikomi oficialiaisiais žaidėjais. Jų ir delegacijos vadovo išlaikymo išlaidas apmoka turnyro šeimininkai.
Be oficialiųjų žaidėjų, priimami dalyvauti ir papildomi dalyviai. Jų kiekis neribojamas, bet jie turi prisidėti prie savo išlaikymo, sumokėdami organizatorių nustatytus mokesčius: už apgyvendinimą, maistą, transportą ir kt.
Kelionės išlaidas visiems dalyviams apmoka jų federacijos, arba patys.

Taisyklės

Turnyras pravedamas naudojant šveicariškąją sistemą (9 ratai). Varžovų parinkimui žaidėjų nacionalinis reitingas nenaudojamas.

Laiko kontrolė

Kiekvienam žaidėjui partijai skiriama laiko: 90 min. iki partijos pabaigos, taip pat, nuo 1-o ėjimo po kiekvieno ėjimo pridedama 30 sek.

Apdovanojimai

Pirmąsias tris vietas užėmę dalyviai apdovanojami prizais, medaliais, diplomais. Mergaitės kiekvienoje grupėje apdovanojamos atskirai.
Evita (filmas)

Pasaulio rekordas

Madonna pateko į Guinness rekordų knygą kaip asmuo daugiausiai pakeitęs drabužių vieno filmo metu. Ligi tol rekordas priklausė Elizabeth Taylor už 1963 m. filmą Kleopatra, kuriame ji pakeitė 65 apdarus. Madonna pakeitė drabužius 85 kartus (įskaitant 39 kepures, 45 poras batų ir 56 poras auskarų).
Poligrafija

Poligrafija (gr. polys – didelis, gausus + grapho – rašau) – 1. pramonės šaka, apimanti visus spaudos technikos būdus; 2. spauda; pramoninis spausdinimas.
Poligrafija – technikos šaka, apimanti spaudos produkcijos gamybos būdus. Klasikiniai spaudos būdai: iškiliaspaudė, plokščiaspaudė ir giliaspaudė. Tai taip pat pramonės šaka, apimanti spaudos produkciją, kitaip poligrafijos pramonė.
Yra trys poligrafijos procesų grupės: formų gaminimo, spausdinimo ir spaudos produkcijos apdorojimo. Tekstas spaudos formai renkamas rinkimo mašinomis – monotipu arba linotipu, kompiuteriu, rankomis arba fotografiniu būdu, perrašomas rašomąja rinkimo mašinėle. Iš iliustracijų iškiliaspaudei padaromos klišės, ofsetui ir giliaspaudei iliustracijos montuojamos su tekstu ir fotomechaniniu arba fotocheminiu būdu pagaminamos spaudos formos. Spausdinama spaustuvėse spausdinimo mašinomis, poligrafiniais dažais.
Spaudos produkcijos apdorojimas apima brošiūravimą, ir įrišimą.
Prie poligrafijos priskiriami ir kiti dauginimo būdai, pvz., fleksografinė spauda, trafaretinė spauda.

Istorija

Poligrafijos pradžia – J. Gutenbergo apie 1440 m. išrastas knygų spausdinimo būdas, naudojant liejamąsias literas ir presą. XVI a. poligrafija tapo manufaktūra. 1796 m. A. Zėnefelderis (Vokietija) išrado plokščiaspaudę (litografiją). XIX a. pr., 1810 m. F. Kenigui (Vokietija) išradus spausdinimo mašiną, spausdinimas labai pagreitėjo. XIX a. 6-ojo dešimtmečio pab. klišes pradėta gaminti fotocinkografijos būdu. Teksto rinkimas pradėtas mechanizuoti, O. Mergentaleriui (JAV) 1884 m. išradus linotipą. Išradus rotacines spausdinimo mašinas, pagreitėjo didelių tiražų spausdinimas. 1905 m. išrastas ofsetas. Apie XX a. vid. pradėta kompleksinė poligrafijos procesų mechanizacija ir automatizacija.

Poligrafija Lietuvoje

Lietuvoje pirmoji knyga iškiliaspaude rankinėmis staklėmis buvo išspausdinta 1522 m. Vilniuje, P. Skorinos spaustuvėje. 1821 m. Vilniaus universiteto spaustuvėje įkurta litografija. Nuo XIX a. 6-ojo dešimtmečio atsirado plokščiojo spausdinimo mašinų. 1906 m. Vilniuje imta naudoti linotipą ir rotacinę spausdinimo mašiną. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą Vilniuje įkurta cinkografija. 1928 m. Kauno „Spindulio“ spaustuvėje pradėta spausdinti ofsetu, 1938 m. – giliaspaude. Nuo 1953 m. ofseto formos gaminamos fotomechaniniu būdu, įdiegtas fotografinis teksto rinkimas. Nuo 1990 m. pradėtos plačiai naudoti kompiuterinės sistemos.
Čako provincija

Geografija

Visą provincijos teritoriją užima Gran Čako (Gran Chaco) lygumos. Vakarinėje dalyje vyrauja sausas klimatas (200 mm kritulių per metus) ir pusdykumių augalija. Centrinę dalį užima regionas vadinamas Impenetrable („nepraeinamas“), kur išskiriami sausasis ir dėgnasis laikotarpiai. Šiam regionui būdingi krūmų ir medžių sąžalynai. Rytuose būdingas didelis kritulių kiekis (1100 mm per metus), vyrauja vešli augalija (selvos), daug upių ir ežerų. Provincijos rytine riba teka Paranos upė, į kurią iš vakarų teka kitos upės: Bermechas, Rio de Oro, Saladas, Gvajakuru Grandė, Negras ir kt. Paranos upėje yra kelios nemažos upinės salos: Seritas (Isla del Cerrito) ir kt.

Gyventojai

Provincijoje gyvena 2,5 % šalies gyventojų. Dauguma jų susitelkę rytiniame provincijos pakraštyje. 5 % Čako prov. gyventojų yra indėnai (viči, tobai, mokovijai ir kt.); taip pat nemažai išeivių iš Rytų Europos (čekų, bulgarų, serbų).

Ekonomika

Čako provincija – Argentinos medvilnės aruodas (60 % šalies derliaus). Taip pat auginami kukurūzai, sojos, sorgai, cukranendrės, tabakas, ryžiai. Gyvulininkystė (galvijų auginimas). Maisto, lengvoji, baldų gamybos pramonė.
Įsotinamas reaktorius

Įsotinamas reaktorius (angl. saturable reactor) – transformatoriaus naudojimo būdas, kuomet vienos apvijos induktyvumas keičiamas įsotinant šerdį kita (valdančiąja) apvija tekančia nuolatine srove. Šerdį magnetiškai įsotinus, induktyvumas labai sumažėja.
Įsotinamas reaktorius leidžia sklandžiai reguliuoti kintamosios srovės grandine tekančią srovę, keičiant valdančiosios grandinės nuolatinę srovę (didinant valdančią srovę, šerdis įmagnetinama, mažėja antrosios apvijos induktyvumas (taigi ir varža kintamajai srovei), ir kintamosios srovės grandinėje įjungta lempa ima šviesti ryškiau. Galima nustatyti tokį darbo režimą, jog palyginus nedidelis valdančios srovės pokytis sukeltų daug didesnį srovės pokytį valdomoje grandinėje – taigi įsotinamas reaktorius gali būti naudojamas kaip stiprintuvas. Yra magnetinių stiprintuvų, kurie naudoja tą patį principą, tačiau jų konstrukcija sudėtingesnė.
Parinkus tinkamą transformatoriaus konstrukciją, valdanti (dažnai žemos įtampos) ir valdomoji (gali būti ir aukštos įtampos) grandinės patikimai izoliuojamos viena nuo kitos. Valdomos grandinės srovę galima keisti sklandžiai ir per atstumą. Visa reguliatoriaus schema yra (palyginus, tarkim, su tiristoriniu reguliatoriumi) labai paprasta.
Reikalinga valdomoji srovė priklauso nuo valdomo elektros prietaiso galingumo. Serijiniu būdu gaminami įsotinamieji reaktoriai paprastai turi daugelį atšakų ir gali būti pritaikyti įvairaus galingumo prietaisams valdyti.
Pagrindinis šių įrenginių trūkumas yra dideli gabaritai, masė ir kaina. Todėl šiuo metu jie naudojami tik nedaugeliu atveju, kuomet schemai keliami ypatingi ar specifiniai reikalavimai. Daugumoje sričių juos pakeitė tiristoriai ir įvairūs kiti prietaisai.
Lietuvos jaunųjų verslininkų ir ekonomistų klubas

Lietuvos jaunųjų verslininkų ir ekonomistų klubas – visuomeninė organizacija, kurios veikloje gali dalyvauti visi norintys tobulėti, aktyvūs ir besidomintys verslu, investicijomis bei siekiantys praplėsti savo pasaulėžiūrą žmonės.

Veikla

Surengtas simpoziumas „Auksinė Idėja 2006“, inicijuojamas nekomercinis projektas „Mokinys“, vyksta simuliaciniai verslo konkursai „Smegenų šturmas“.
Amaterasu

Amaterasu (天照), Amaterasu-ōmikami (天照大神 / 天照大御神) arba Ōhiru menomuchi no kami (大日孁貴神) japonų mitologijoje yra saulės deivė, gimusi iš kairiosios Izanagio akies ir veikiausiai svarbiausia šintoizmo dievybė, nes tapo Didžiosios Dangaus Lygumos (Takamagahara) valdove. Jos pavadinimas, Amaterasu, pažodžiui reiškia „apšviečianti Dangų“.
Teigiama, kad Japonijos imperatorių giminė kilusi iš saulės deivės Amaterasu.

Istorija

Kodžiki teigia, kad Amaterasu gimė, kai Izanagi-no-Mikoto nesugebėjo sugrąžinti Izanami-no-Mikoto iš Jomi (pomirtinio pasaulio). Nihon Šoki teigia, kad Izanagi-no-Mikoto buvo gyva, kai jie abu nusprendė sukurti vyriausiąją dievybę.
Istorija apie tai, kai ji nusiuntė savo anūką į AŠihara no Nakacukuni (Japoniją) irgi skiriasi. Pasak Kodžiki, Amaterasu įsakė sūnui valdyti žemę, bet šis atsisakė, nes ji buvo per daug chaotiška, tad vietoj jo buvo pasiųstas Ame-no-hohi. Trejus metus apie jį nieko neišgirdus pareigas perėmė anūkas Ninigi-no-mikoto. Pagal Nihon Šoki Takamimusubi-no-Kami pasiuntė anūką Ninigi-no-mikoto, o Amaterasu vaidmuo nežinomas.
Kazimieras Lapčynskis

Kazimieras Lapčynskis (lenk. Kazimierz Łapczyński, 1823 m. kovo 16 d. Kupiškis – 1892 m. gruodžio 14 d. Varšuva) – Lietuvos botanikas, etnografas.

Mokslinė veikla

Tyrė Kaukazo, Karpatų, Podolės, Varšuvos, Ašmenos, Aukštadvario, Palangos, Birštono apylinkių florą, sudarė kai kurių augalų rūšių paplitimo žemėlapių. Parašė etnografinių darbų apie Trakų apylinkių, Tatrų gyventojų, Užkaukazės tautų buitį.
Aelbert Cuyp

Albertas Keipas (ol. Aelbert Cuyp, 1620 m., Dordrechtas, Nyderlandai – 1691 m. lapkričio 15 (?) d., ten pat) – vienas žymiausių XVII a. Nyderlandų dailės „aukso amžiaus“ tapytojų−peizažistų.

Biografija

Albertas Keipas gimė 1620 m. Dordrechte, pakrikštytas spalio 20 d. Jo tėvas Jacob Gerritsz Cuyp (1594–1652) buvo sėkmingas miesto portretistas. Pirmuosius tapytojo mokslus Albertas Keipas išėjo pas tėvą, tapė peizažų detales jo portretuose. Vėliau atsidėjo beveik vien peizažinei tapybai, žinomi tik keli jo brandos metų portretai. Po tėvo (1651 m.) ir motinos (1654 m.) mirties Albertas Keipas paveldėjo jų turtą ir tapo pasiturinčiu Dordrechto miestiečiu. 1658 m. liepos 30 d. dokumentuotos jo vestuvės su turtinga našle Cornelia Boschman, kuri buvo kilusi iš įtakingos Dordrechto miestiečių giminės. Po vestuvių Albertas Keipas apleido kūrybą, dalyvavo vietos protestantų bažnyčios veikloje. Dailininkas mirė 1691 m., palaidotas lapkričio 15 d. Augustiniečių bažnyčioje.
Keipo ankstyvajai kūrybai būdinga Jan van Goyen įtaka. Po 1640 m. išryškėjo Utrechto dailininko Jan Both įtakos apraiškos. Tikriausiai 1640-50 m. pabaigoje Keipas dažnai lankėsi Utrechte ir Jan Both, tuo metu grįžęs iš Italijos, jam perdavė Klodo Loreno peizažinės tapybos bruožus. Keipo kūrybinė veikla labai menkai žinoma. Minimas tik vienas jo mokinys Barent van Calraet (1649–1737). Vėliau dailininkas susilaukė daug pasekėjų ir imitatorių. Albertas Keipas dažniausiai vaizdavo pievas ir upes, perteikė ryto ar popiečio šviesą savo paveiksluose, ramią peizažų nuotaiką. Iš paveikslų matyti, kad Keipas daug keliavo po Nyderlandus ir palei Reino upę.
Kirsna

Pavadinimo kilmė

Upėvardis yra jotvingiškos kilmės, nuo žodžio kirsnan – „juodas“, plg. iš sanskrito Krišna – „tamsus, juodas“.
Sen Martenas

Istorija

Sala nuo pačios Amerikos kolonizavimo pradžios tapo vienu iš prekybinių centrų, dėl jos nuolat kovojo olandai ir prancūzai, o 1672–1679 m. ją buvo užėmę anglai. 1689 m. anglai visus prancūzus ištrėmė į Sen Kristoferio salą, jiems buvo leista grįžti tik po Risviko taikos 1697 m. 1750 m. pastatytas Marigo fortas. Anglai buvo užėmę salą 1756–1763 m., 1781–1783 m. ir kai vyko Prancūzijos Didžioji revoliucija. Jie buvo okupavę salas ir 1810–1815 m., kai Napoleonas buvo užsiėmęs karais Europoje.
1839 m. sudaryta Prancūzijos ir Nyderlandų sutartis dėl salų ir veiklos jų teritorijose pasidalijimo.
1963 m. sala gavo subprefektūros teises. 1965 m. – turizmo industrijos salose pradžia. 1972 m. atidarytas Grand Kaso oro uostas, kuriame 1981 m. nusileido pirmasis viršgarsinis keleivinis lėktuvas Concord.
1989 m. gruodžio 16 d. saloje susitiko Prancūzijos prezidentas Fransua Miteranas ir JAV prezidentas Džordžas H. Bušas (vyresnysis).

Geografija

Sala Angilijos sąsiauriu atskirta nuo šiaurėje esančios Angilijos.
Sen Marteno vidurinė dalis kalvota. Aukščiausia vieta – Paradiso kalnas (Pic Paradis, 414 m). Pietvakariuose yra Simpsono lagūna. Aplink yra keletas smulkių salelių (iš jų didžiausia – Tintamatė). Salos Kanonierių ragas yra labiausiai į vakarus nutolęs Europos Sąjungos taškas.
Klimatas tropinis. Temperatūra laikosi tarp 24–30 °C, vidutinis metinis kritulių kiekis – 1000 mm. Pasitaiko uraganų.
Pagrindinės gyvenvietės – Marigo, Gran Kasas.

Ekonomika

Svarbiausia ūkio šaka – turizmas (85 % dirbančiųjų). Dėl ribotų galimybių žemės ūkiui ir žvejybai, dauguma maisto produktų įvežama.
Sen Marteną aptarnauja Princesės Julianos tarptautinis oro uostas, esantis olandų Sint Martene. Taip pat yra vietinis L'Esperansos oro uostas. Iš Marigo veikia keltas į Angiliją.
Juozas Krikštaponis

Biografija

Mokėsi Užugirio pradžios mokykloje, Raguvos progimnazijoje, Marijampolės gimnazijoje. Paskatintas motinos brolio – prezidento Antano Smetonos, mokėsi Kauno karo mokykloje, kurią 1934 m. baigė. Nuo 1938 m. šios mokyklos būrio vadas, nuo 1940 m. Šaulių teritorijos korpuso divizijos (Varėnos poligone) fizinio lavinimo instruktorius.
 Nacių Vokietijai užpuolus  Sovietų Sąjungą, Juozas Krikštaponis dezertyravo į Vilnių. Vieną savaitę tarnavo Vilniaus įgulos 2-ajame apsaugos pulke. 1941 m. rugpjūčio 1 d., savaitę po  voldemarininkų pučo, tapo gen. št. majoro  Antano Impulevičiaus 2-ojo  Tautinio darbo apsaugos (TDA) bataliono 2-osios kuopos vadu. 1941 m. rudenį Baltarusijoje 2-asis batalionas kartu su vokiečiais sušaudė 46,000 žmonių, daugiausia beginklius žydus. Vėliau J. Krikštaponis buvo perkeltas į 252-E batalioną. 1942 m. rugsėjo 30 d. iš jo paleistas į atsargą. 
Tuo tarpu jo sesuo Veronika 1990 m. liepos mėn. paliudijo, kad brolis visą vokiečių okupacijos laikotarpį praleido tėviškėje slapstydamasis, nes buvo sumušęs vokietį (siekė apginti vieną žmogų). Net buvo vokiečių pasodintas į kalėjimą. Tai skelbta knygoje „Aukštaitijos partizanų prisiminimai“ (II dalis, 1 knyga).
Kitas atsitikimas: du vokiečių kareivius nušovė rusų desantininkai. Privažiavo daug vokiečių, apsupo Bagnapolio kaimo sodybas ir rengėsi atkeršyti už nušautus vokiečius. Juozas Krikštaponis kreipėsi į vokiečių vadą. Sugrįžęs pasakė: „Viską padariau, brangūs kaimynai, kad gyvi liktumėt“. Kaimo vokiečiai nelietė. Apie tai raštu paliudijo Bagnapolio kaimo gyventojas Julijonas Čeponis, o Mykolo Dirsės paliudijimas publikuotas Ukmergės rajono laikraštyje „Gimtoji žemė“.
Buvo areštuotas gestapo, kalintas Kauno kalėjime (LYA, f. k-21, ap. 1, b. 49, l. 199). 1942 m. duomenimis priklausė antinaciniam Tautiniam frontui (Lietuvos partizanai 1944–1953 m., 1996; Lietuvos partizanų kovos ir jų slopinimas MVD-MGB dokumentuose 1944–1953 metais, 1996).
Nuo 1943 m. Lietuvos laisvės armijos narys. 1944 m. Vietinės rinktinės Marijampolės karo mokyklos kuopos vadas, vėliau – Lietuvos laisvės armijos antrojo rajono (Taujėnų valsčius, dalis Deltuvos valsčiaus) vadas.
1944 m. gruodžio mėn. įkūrus partizanų Vyčio apygardą, paskirtas jos vadu. Žuvo 1945 m. sausio 12 d. tarp Taujėnų ir Užulėnio gyvenviečių vykusiame Lėno miško mūšyje. Kartu žuvo apie 18 partizanų. Palaidojimo vieta nežinoma.
Mineikiškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Nikajaus kairiajame krante. Aikštelė apvali, 50 m skersmens. ŠR šlaite, 3 m žemiau aikštelės yra 10 m pločio terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 16 m aukščio, viršutinėje apie 6 m aukščio dalyje buvę pastatinti.
Piliakalnis labai apardytas arimų. Aikštelės šiauriniame krašte iškastas apkasas. Apie 1975 m. jis apsodintas eglėmis ir pušimis.

Aplinkiniai piliakalniai

Narkyčių piliakalnis 10 kmAvilių piliakalnis 5 kmLiaudiškių piliakalnis 11 kmGasių piliakalnis 15 kmAsavytų piliakalnis 0,4 kmDegučių piliakalnis 7 kmSalako piliakalnis 14 kmBielkaučiznos piliakalnis 6 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Vabalių akmenys

Vabalių akmenys – mitologiniai akmenys su dubenimis, esantys Vabalių kaime Radviliškio rajone.
Vienas iš akmenų, pažymėtų betoniniu paveldo ženklu, įvardijamas kaip Vabalių dubenuotas akmuo, guli gyvenvietėje prie pagrindinės gatvės (kelio  3414  Baisogala–Sidabravas–Mandeikiai ), sodybos teritorijoje. Vabalių kaimo mitologinis akmuo, vadinamas Velnio akmeniu, yra įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 2508).
Balduonės savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Rygos rajono dalies.
Lino verdenė

Lino verdenė – šaltinis Švenčionių girininkijoje, Bėlio miške, Sėtikio ežero rytiniame krante. Išteka 171,2 m aukščiau jūros lygio. Šaltinio vanduo yra skaidrus ir skanus, jo temperatūra visada yra apie +10 °C. Verdenės debitas apie 500 m³ per parą.
Šaltinį maitina vanduo išsikraunantis iš fliuvioglacialinių nuogulų – smėlio, žvirgždo ir gargždo su smulkiais rieduliais. Šaltinio duburyje kunkuliuoja daugybė verpetų su pilkai gelsvu įvairaus rupumo smėliu. Šaltinis krentantis. Dugnas kietas (smėlis su nedideliais rieduliais), daug kur pasidengęs gelsvai rusvais dumbliais.
Vanduo yra gėlas, kalcio magnio hidrokarbonatinis. Jame randama daug geležies ir sieros junginių, turinčių gydomųjų savybių. 1985 m. Lino verdenė paskelbta hidrogeologiniu gamtos paminklu. Įeina į Sirvėtos RP teritoriją.

Vardo kilmė

Pasak vienos iš legendų, šaltinis pavadintas čia gyvenusio žynio Sėtikio sūnaus Lino, kuris narsiai kovojo su kryžiuočiais, vardu. Linas suklaidino priešą, nuvesdamas jį per užšalusį ežerą, tad kryžiuočiai su sunkiais šarvais įlūžo į ežerą ir nuskendo. Kartu su jais žuvo ir drąsusis Linas. Po šio įvykio vietoje, kur buvo šventykla, išsiveržė šaltinis. Verdenė anuomet reiškė ne ką kita, kaip šaltinį.
Sidade Velja

Istorija

Miestą Ribeira Grandės pavadinimu 1462 m. įkūrė portugalų keliautojas António da Noli. Tai buvo pirmasis europiečių įkurtas miestas tropikuose. 1466 m. Sidade Velja tapo svarbiu vergų prekybos centru tarp Gvinėjos ir Europos, o vėliau – Amerikos. 1533 m. įkurta vyskupija, o 1585 m. suteiktas miesto statusas. Po metų Sidadi Velją užpuolė Frensio Dreiko vadovaujami piratai. 1712 m. miestą sugriovė prancūzai, todėl sostinė perkelta į Prają.
Tautos frontas

Tautos frontas – partinė rinkimų koalicija, į kurią per 2000 m. Seimo rinkimus susivienijo Nacionaldemokratų partija, Tautininkų sąjunga ir Lietuvos laisvės lyga. Vyriausiajai rinkimų komisijai (VRK) jos įteikė pareiškinius dokumentus dalyvauti rinkimuose į Seimą.

Nuorodos, šaltiniai

LRS tinklalapis pranešimas apie dalyvavimą rinkimuose
Biruta Baumanė

Biografija

Mokėsi Tervetės vidurinėje mokykloje, kurioje mokytojavo jos tėvai Liucija ir Fricis Fridbergai. 1940 m. baigė Jelgavos gimnaziją. 1940–1941 m. mokėsi pas dailininką R. Sutą. 1941–1943 m. studijavo filosofiją Latvijos universiteto Filosofijos faluktete, jį uždarius perėjo į Filologijos fakultetą, bet 1948 m. baigė Latvijos dailės akademiją.
1951 m. ištekėjo už skulptoriaus Karlio Baumanio, 1953 m. gimė duktė Lainė (dailininkė Lainė Kainaizė).

Kūryba

Nutapė buitinės tematikos žanrinių kompozicijų (ciklas „Latgalių vestuvės“ 1967–1969 m., „Trys žvejų kurtos“ 1969 m., „Valstiečiai“ 1970 m.), portretų („Autoportretas naktį“ 1965 m.), peizažų („Senas žvejų uostas Ventspilyje“ 1969 m.), figūrinių kompozicijų su cirko, teatro, liaudies švenčių motyvais („Už kulisų“ 1973 m., „Linksmasis smuikininkas“ 1974 m., „Klounas ir akrobatė“ 1975 m., diptikas „Cirkas“ 1980 m.), aktų, natiurmortų. Ankstyvieji kūriniai prislopintos ochros spalvos, vėlesnieji ryškių, lokalių spalvų. Paveiksluose dažnai išlieka drobės faktūra, neuždažyto grunto lapai. Nuo 1956 m. dalyvavo parodose.