google/wiki40b huggingface dataset:
Kiaušinio trynio atskyriklis

Kiaušinio trynio atskyriklis – įrankis, naudojamas kiaušinio tryniui nuo baltymo atskirti. Vienas paprasčiausių atskyriklių savo forma panašus į gilų šaukštą su siauromis kiaurymėmis dugne, su uždėjimo krašteliu pastatymui ant baltymų surinkimo indo ir rankenėle. Gaminamas iš plastiko, nerūdijančio plieno, stiklo.

Naudojimo sritys

Dažniausiai jis praverčia virtuvėje, kai ruošiamiems patiekalams bei kepiniams pagaminti yra reikalingi tik kiaušinių tryniai ar baltymai. Gali būti naudingas ir kitose srityse, kai reikalingos atskiros kiaušinio dalys: medicinoje ir veterinarijoje (mitybinėms terpėms bei farmaciniams preparatams gaminti), kosmetikoje (kremams ir tepalams gaminti), poligrafijoje, dailėje ir kt.

Kiaušinio atskyrimas

Vištos kiaušinyje trynys sudaro iki 1/3, o baltymas užima apie 2/3 viso kiaušinio masės. Šviežio kiaušinio trynys yra apvalus, padengtas plona elastinga plėvele, su skystu kiaušinio baltymu jungiamas saiteliais. Sumuštą kiaušinį išpylus į atskyriklį, baltymas išbėga per kiaurymes, o trynys pasilieka nepažeistas. Kiaušiniui senstant apsauginė plėvelė praranda savo elastingumą, todėl trynį lengviau pažeisti.
Kiaušinį galima atskirti ir įsiurbimo būdu, naudojant sugniaužiamą silikoninį atskyriklį. Įmušus kiaušinį į dubenį, suspausto atskyriklio anga pridedama prie kiaušinio trynio ir atleidžiama. Tokiu būdu kiaušinio trynys įsiurbiamas į atskyriklio vidų. Jo kakliukas yra pakankamo pločio, kad per jį pralįstų trynys, o minkštos sienelės nepažeidžia elastingos trynio plėvelės. Šiuo atveju galima išsiversti ir su įprastu plastikiniu buteliu.
Alastoras

Krikščionybėje

Alastoras – krikščioniškoje demonologijoje laikomas ypač žiauriu pagrindiniu bausmių vykdytoju. Sietas su Nemezide ir naikinimo angelu Bausmių Vykdytoju.
Jo vardas taip pat naudotas apibrėžti blogio dvasių klasei.
Megastenas

Megastenas (sen. gr. Μεγασθένης; g. ~350 m. pr. m. e. – m. 290 m. pr. m. e.) – senovės graikų keliautojas, diplomatas, vienas pirmųjų europiečių, aprašiusių Indiją.
Gimė Mažojoje Azijoje. Gyveno Arachosijos regione Persijoje. Tapo Seleukidų dinastijos valdovo Seleuko I Nikatoro pasiuntiniu Indijoje. Jis galbūt buvo Seleukidų ambasadorius pas karalių Čandraguptą.
Jis įžengė į Indiją per „Penkių upių kraštą“ (greičiausiai Pandžabą), iš ten pasiekė Maurijų sostinę Pataliputrą. Jis taip pat lankėsi mieste, kurį vadino Methora (greičiausiai Mathura, nors yra versija ir apie Madurajų). Apie savo kelionę parašė veikalą Indica, kuris nors neišliko, bet juo rėmėsi Strabonas, Arianas ir kiti vėlėsni istorikai bei geografai. Megastenas aprašė indų kastų sistemą, tai, kad indai meldžiasi „Herakliui“ ir „Dionizui“, mini Himalajus, Šri Lanką, Gangą, „sofistus ikisokratikus“, aprašė Indijos gamtą, tautas, papročius.
Žaltvykslė

Žaltvykslė arba pelkių ugnis (lot. ignis fatuus – 'apgaulinga ugnis') – vaiduokliška klaidžiojanti šalta liepsna, kuri regima švytinti naktį, dažniausiai miškuose, pelkėse, prie vandens telkinių. Tai dažnas folkloro motyvas – pasakojama, kad žaltvykslė paklaidina keliautojus, yra maginių, piktavalių jėgų apraiška. Klaidžiojančios ugnies motyvas aptinkamas ne tik Europos kraštų folklore, bet ir Azijoje, Pietų Amerikoje.
Žaltvykslės fenomeną 1776 m. bandė paaiškinti Alesandras Volta, kai atrado metaną. Jis teigė, kad pelkių ugnis tai natūralus fenomenas, susidarantis pelkėtose vietovėse išsiskiriant dujoms. Šią teoriją parėmė Joseph Priestley ir Pierre Bertholon de Saint-Lazare. Nors ši teorija buvo kritikuota, dabar moksliškai priima pelkių ugnį traktuoti kaip fosfino, difosfano arba metano oksidaciją. Šios dujos susidaro organinio irimo proceso metu ir sukelia fotonines emisijas. Kadangi fosfinas ir difosfanas užsidega nuo kontakto su deguonimi, šios dujos gali nesunkiai įžiebti metaną. Be to, fosfino oksidacijos metu susidaro fosforo pentoksidas, kuris su vandens garais sudaro fosforo rūgštį. Tiesa, mokslininkams nėra pavykę sukurti pelkių ugnies laboratorinėmis sąlygomis – nuo liudininkų aprašytos ji skirdavosi savo žalia spalva, gausiais dūmais.
Alternatyviai žaltvykslė aiškinama švytinčiais grybais, jonvabaliais, kitais bioliuminescensiniais organizmais.
Dabar pranešimai apie žaltvyksles reti, tai siejama su pelkių melioracija.
Rima Zablackienė

Biografija

1993 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, matematikos ir informatikos mokytoja. 2010 m. Mykolo Romerio universitete baigė magistrantūros studijų savivaldos institucijų administravimo programą, suteiktas viešojo administravimo magistro kvalifikacinis laipsnis. 2007–2011 m. Prienų rajono savivaldybės mero patarėja.
Darbo partijos Prienų rajono skyriaus pirmininkė.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Rytis.
Jonas Alšėniškis

Biografija

Žinomas tik tėvo vardas – Algimantas. Žmona Agripina Sudimantaitė buvo Vytauto žmonos Onos sesuo, duktė Julijona Alšėniškė – Vytauto antroji žmona. Sūnūs Andrius Alšėniškis, Simonas Jonaitis Alšėniškis, Mykolas Jonaitis Alšėniškis, Aleksandras Jonaitis Alšėniškis. Katalikas, tačiau vaikai tapo stačiatikiais, kai kurie bendradarbiavo su Olelkaičiais.
1379 m. Jogailos ir Kęstučio sutarties su Vokiečių ordinu sudarymo liudytojas. Ištikimai rėmė Vytautą, su juo 1383 m. ir 1389 m. bėgo į Prūsiją pas kryžiuočius. Už tai Lietuvos didysis kunigaikštis Jogaila du kartus atėmė iš jo tėvoniją – Alšėnus, bet taikydamasis su Vytautu grąžindavo.
1385 m. Jogailos pasiuntinybės dėl jo vestuvių su Lenkijos karaliene Jadvyga narys, 1386 m. Jogailą lydėjo į Krokuvą. 1390 m. iš Prūsijos į Maskvą lydėjo Vytauto dukterį Sofiją, kuri 1391 m. ištekėjo už Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus I. Per Vytauto kovas su Vokiečių ordinu 1394 m. buvo patekęs į nelaisvę. Po Skirgailos mirties 1396 m. tapo Kijevo vietininku, įsteigė Kijevo lotynų apeigų vyskupystę. Dalyvavo sudarant 1398 m. Salyno sutartį, 1401 m. Vilniaus-Radomo susitarimą.
Sūnaus Andriaus duktė Sofija buvo Jogailos ketvirtoji žmona.
Leonidas Miasinas

Biografija

1912 m. baigęs Maskvos teatro mokyklą iki 1914 m. šoko Maskvos Didžiajame teatre. 1914–1921 m. ir 1924–1928 m. Sergejaus Diagilevo trupės „Rusų baletas“ artistas ir baletmeisteris, 1932–1942 m. trupės „Ballets Russes de Monte Carlo“ baletmeisteris, 1938–1942 m. ir meno vadovas. Nuo 1926 m. šoko JAV, nuo 1947 m. dirbo ir gyveno daugiausia Europoje.
Sukūrė apie 100 įvairaus žanro baletų, daugelyje jų šoko. Vienas pirmųjų pradėjo kurti baletus pagal simfoninę muziką. Pagrindinės kūrybos temos – meilė, likimas, aistros, lengvabūdiškumas; baletams būdinga klasikinio šokio, akrobatikos, įvairių tautų folkloro, „commedia dell arte“ elementai. Sukūrė choreografiją filmams baletams „Raudoni bateliai“, 1948 m., „Hofmano pasakos“ 1951 m., abiejų režisieriai M. Povelas, E. Presburgeris, „Neapolietiška karuselė“ 1954 m., režisierius E. Džianinis), juose vaidino.
Pranciškus Maksimilijanas Osolinskis

Biografija

Karinę karjerą pradėjo XVII a. pabaigoje, padedamas Stanislavo Antano Ščiukos. 1703 m. tapo vėliavos pulkininku. 1709 m. gavo Baltojo erelio ordiną. Nuo 1718 m. buvo dažnas seimų dalyvis. 1727 m. tapo Veličkos druskininku. Per 1733 m. rinkimus rėmė Stanislovą Leščinskį ir dalyvavo šio karaliaus gynyboje. 1736 m. karaliumi tapus Augustui III, jis šiam neprisiekė ištikimybės ir pasitraukė į Prancūziją. Paskutiniais gyvenimo metais kolekcionavo įvairius meno dirbinius.

Šeima

Tėvas: Maksimlijanas Osolinskis, motina: Teodora Krasovska. 1706 m. vedė Kotryną Miončinską, su kuria susilaukė Juozapo Kanto Osolinskio, Tomo Konstanto Osolinskio ir Anos Barbaros. Mirus pirmai žmonai 1732 m. vedė Kotryną Dorotą Jablonovską.
Procesija

Procesija (lot. processio – žengimas į priekį, pasirodymas) – religinis ritualas, kurio metu žmonių grupė pagal tam tikras taisykles eina pėsčiomis tam tikra kryptimi ar vietoje, paprastai nešant kokią nors relikviją, vėliavas, palydint kokį nors asmenį.
Skiriamos iškilmingos, gedulingos ir kitokios procesijos.
Religinės eisenos buvo žinomos jau senovės Asirijoje, Babilonijoje, Graikijoje. Šventajame Rašte minima kaip giedodami žmonės lydėjo Sandoros skrynią į Dovydo miestą.
Bažnytinė procesija – tai iškilminga eisena su maldomis, giesmėmis, muzika. Rengiamos procesijos ypatingomis progomis arba per įprastas liturgines pamaldas, kuriose dalyvauja visi ar tik kai kurie pamaldų dalyviai. Jų metu prašoma Dievo užtarimo, dėkojama jam, pagerbiami gyvieji ir mirusieji. Eisenos priekyje nešamas kryžius, baldakimas, o abipus arba už jo – vėliavos, altorėliai. Ties baldakimu eina aukščiausieji Bažnyčios hierarchai, po jų – kiti tikintieji einantys dviese ar daugiau, lygiuodami, derindamiesi, laikydamiesi vieno dviejų žingsnių distancijos nuo priekyje einančiųjų, nesidairydami atgal. Būtinas procesijų elementas buvo triumfo vartai bei namų, pro kuriuos praeinama, puošimas kilimais. Ypatingų procesijų pabaigoje leidžiami fejerverkai. Po iškilmių triumfo vartai bei kita laikinoji puošyba buvo sunaikinama.
Askeris

Pavadinimo kilmė

Miesto vardas reiškia „uosiai“ (senovės skandinavų ask – „uosis“).
Dariaus ir Girėno apygarda

KASP Dariaus ir Girėno apygardos 2-oji rinktinė – Lietuvos kariuomenės Krašto apsaugos savanorių pajėgų dalis. Rinktinė įkurta 1991 m. vasario 27 d.

Sudėtis

Rinktinę sudaro: štabas, 10 kuopų: 9  pėstininkų kuopos, Štabo ir aprūpinimo kuopa.
Kuopavietės išdėstytos Kaune, Jonavoje, Kėdainiuose, Raseiniuose, Šakiuose, Kaišiadoryse.

Vadovybė

Rinktinės vadas plk. ltn. Ričardas Stakelis  

Štabo viršininkas mjr. Skomantas Povilionis

Rinktinės vyriausias puskarininkis vrš. Raimundas Gresius

Pokario istorija

1947 metų gruodžio mėnesį iš 6 atskirų partizanų grupių Biržų krašte sukurta Dariaus ir Girėno apygarda, vadovaujama Petro Tupėno-Ąžuolo, g. 1911 m. Braškių kaime. Apygardos štabo nariais buvo štabo viršininkas Juozas Kučinskas, buvęs Lietuvos kariuomenės karininkas, štabo propagandos ir agitacijos skyriaus viršininkas, laikraščio „Bočių keliais“ redaktorius Baltrėnas-Anupras, štabo karinio parengimo skyriaus viršininkas J.Rastauskas. Apygarda egzistavo labai neilgai, o joje veikę partizanai netrukus prisijungė prie Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio Vyčio apygardos tėvūnijos teisėmis.

Rinktinės istorija

Rinktinės kūrimosi pradžia siejama su 1990 m. kovo 22 d., kai Kauno m.  Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio įgaliotinių susirinkimo protokole buvo užfiksuota apie savanorių registraciją Kaune.
1990 m. lapkričio 23 dieną Kaune buvo perlaidoti iš  Giedraičių mūšio lauko į Kauną atgabenti žuvusio nežinomo kario savanorio palaikai. Pirmieji Kauno savanoriai prisiekė Lietuvos Respublikai, buvo pašventinta rinktinės vėliava.
1991 m. sausio 17 d.  Lietuvos Respublikos  Savanoriškosios krašto apsaugos įstatymas atvertė naują rinktinės kūrimosi puslapį ir pirmasis Kauno rinktinės vadas Vitalijus Straleckas 1991 m. vasario 27 d. išleido pirmąjį įsakymą, kuriuo buvo paskirti Kauno kuopų vadai. Šio įsakymo paskelbimo data nuo 2009 metų sausio yra laikoma rinktinės įkūrimo diena.
1999 m. sausio 15 d. Krašto apsaugos ministro įsakymu Nr. 64 Kauno apskrities teritorinės gynybos rinktinei suteikiamas Dariaus ir Girėno apygardos 2-oji rinktinės vardas.
Linas Antanas Linkevičius

Biografija

Gimė inžinieriaus ir mokytojos šeimoje. Vaikystė ir mokslų metai prabėgo Kaune, Aukštuosiuose Šančiuose. 1978 m. aukso medaliu baigė Kauno 7-ąją vidurinę mokyklą. 1978–1983 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Automatikos fakultete, įgijo inžinieriaus elektriko specialybę.
1983–1989 m. Kauno miesto Panemunės rajono komjaunimo sekretorius, LLKJS CK skyriaus vedėjas. Dirbo su kūrybiniu jaunimu, jaunimo spauda, paskelbė publikacijų dienraštyje „Komjaunimo tiesa“. 1989 m. organizavo pirmąją ekspediciją į Igarką ištirti galimybes parvežti į Lietuvą tremtinių palaikams. Vienas iniciatorių bei ideologų atskiriant Lietuvos komjaunimą nuo VLKJS ir įkuriant savarankišką organizaciją Lietuvos komjaunimą, 1992 m. vasario 9 d. naujai susikūrusios Lietuvos leiboristų jaunimo unijos tarybos pirmininkas. 1990–1992 m. laikraščio „Tiesa“ korespondentas bei LDDP parlamentinės grupės vyresnysis konsultantas.
1992–1996 m. ir nuo 2016 m. Seimo narys. 1992–1993 m. parlamentinės Užsienio reikalų komisijos pirmininko pavaduotojas, 1992–1993 m. Parlamentinės delegacijos prie NATO vadovas. 1993–1996 m. ir 2000–2004 m. krašto apsaugos ministras.
1997 m. užsienio reikalų ministro Algirdo Saudargo patarėjas, įgaliotasis ministras, nepaprastasis pasiuntinys. 1997–2000 m. ir 2005–2011 m. Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Lietuvos Respublikos misijoje prie Šiaurės Atlanto Sutarties organizacijos (NATO) ir Vakarų Europos Sąjungoje.  2010–2011 m., kaip seniausiai NATO dirbantis ambasadorius, ėjo Šiaurės Atlanto tarybos dekano pareigas. 2011–2012 m. ambasadorius ypatingiems pavedimams bei premjero A.Kubiliaus visuomeniniu konsultantu.  2012 m. nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Baltarusijos Respublikoje. 
Nuo 2012 m. užsienio reikalų ministras.
2017 m. rugsėjį pasitraukė iš LSDP po to, kai partija nusprendė trauktis iš valdančiosios koalicijos seime.
Moka rusų, anglų, prancūzų, lenkų kalbas. Vedęs; žmona Danguolė, dukros Aušra ir Eglė.
Teisės doktrina

Teisės doktrina – antrinis teisės šaltinis greta precedentų. Teisės doktrina apima teisės mokslininkų darbus, veikalus, teisėtyros mokslinius straipsnius ir kt. Antriniai teisės principai autoritetingomis nuomonėmis remiasi tada, kai nėra pirminių šaltinių arba jie neaiškūs ir nepilni. Remtis tokiais antriniais šaltiniais neprivaloma, ir jie nėra nei būtinas, nei pakankamas pagrindas teismui priimti sprendimą.
Teisės doktrina – vienas iš teisės šaltinių, kaip pagalbinė priemonė teisės normoms nustatyti ir aiškinti.
Bafino Žemė

Bafino Žemė (pranc. Terre de Baffin, angl. Baffin land; inu. ᕿᑭᖅᑖᓗᒃ  = Qikiqtaaluk) – didžiausia sala Kanadoje, Kanados Arktiniame salyne. Plotas 507 450 km². Salos ilgis 1 600 km, plotis 200–700 km. Tai penkta pagal dydį pasaulyje. Iš pietų skalauja Hadsono sąsiauris, iš rytų – Deiviso sąsiauris ir Bafino jūra, iš vakarų – Fokso baseinas, Butijos įlanka ir Lankasterio sąsiauris.
Šiaurinė dalis, vadinamoji Kokbarno žemė padengta ledyno. Sala krantai aukšti, statūs, dėl to sunkiai prieinami. Rytiniai krantai aukštesni, labai išraižyti, apledėję, vakariniai – žemi mažiau vingiuoti. Per salą driekiasi 3 kalnynai, kurių aukščiausios viršūnės siekia virš 2000 m (didžiausias aukštis 2591 m; Penny kalnai). Kalnų viršūnes dengia ledynai (Barneso, Penny ledyniniai kupolai ir kt.). Vakaruose ir pietvakariuose plyti pelkėtos žemumos. Pietinėje Bafino žemės dalyje yra du dideli ežerai – Netilingo ir Amadjuako. Klimatas poliarinis, drėgnas. Vyrauja tundra.

Istorija

Salą 1576 m. atrado anglų jūrininkas Martinas Frobišeris; pavadinta (XVII a.) ją tyrusio jūrininko W. Baffino vardu. Politiniu atžvilgiu sala nuo 1879 m. yra Kanados dalis.

Gyventojai

Apie 11 000 gyv. (2007), daugiausia inuitų. Verčiamsi medžiokle, žvejyba. Pagrindinė gyvenvietė – Ikaluitas.

Gamtiniai ištekliai

Yra geležies, cinko, švino rūdų, sidabro, akmens anglių.
Antanas Rimydis

Biografija

1918–1921 m. mokėsi Raseinių gimnazijoje, 1923 m. baigė Kauno Mokytojų profsąjunginę gimnaziją. 1923–1925 m. mokėsi Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje.
1921–1929 m. dirbo Susisiekimo ministerijoje, nuo 1930 m. – Žemės ūkio rūmuose. 1924–1928 m. žurnalo „Keturi vėjai“ atsakingasis redaktorius ir faktiškasis redaktorius. 1927–1928 m. leidinio „Mūsų dienos“ sekretorius, reporteris ir redaktorius, nuo 1930 m. dirbo laikraščio „Ūkininko patarėjas“ redakcijoje: 1931–1940 m. antrasis redaktorius, 1940–1941 m. – techninis redaktorius, 1941–1944 m. – vyriausiasis redaktorius. 1934 m. įsteigė laikraštį „Literatūros naujienos“, iki 1936 m. jo leidėjas ir redaktorius.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Po karo buvo Lietuvos rašytojų tremtinių draugijos ir Lietuvių žurnalistų sąjungos narys, 1948–1949 m. Augsburge dirbo savaitraščio „Žiburiai“ redakcijoje, 1950 m. išvyko į JAV.
Rašė literatūrinio gyvenimo apžvalgas, straipsnius, kultūros renginių, naujų knygų recenzijas, reportažus, anotacijas ir kt. Reiškėsi literatūriniame gyvenime.
Puikiai (Tauragė)

Istorija

Kaimas pirmą kartą minimas 1599 m.
Lenkijos krašto ūkio banko rūmai

Istorija

Nuo XVI a. rūmų vieta priklausė Radviloms. XVIII a. teritorija buvo padalinta į kelis sklypus, per kuriuos XIX a. ketvirtajame dešimtmetyje buvo nutiestas Jurgio prospektas. 1921 m. sklypas priklausė S. Grabovskiui. Jame buvo įrengtos medinės mineralinio vandens parduotuvėlės, fotografavimo paviljonas. 1936 m. sklypą įsigijo Lenkijos krašto ūkio banko Vilniaus skyrius. Rūmų statyba vyko 1937–1938 m. 1938 m. banko kieme buvo pastatytas garažas (projekto autoriai – J. Pankovskis, St. Gelenzovskis ir J. Borovskis).
1940 m. pastatas buvo nacionalizuotas. 1940–1941 m. jo pirmuosiuose dviejuose aukštuose buvo įsikūręs LKP(b) Vilniaus miesto komitetas. 1944–1950 m. rūmuose veikė LKP(b) CK kadrų ir organizacinio partinio darbo skyriai. 1950–1990 m. pastate veikė LLKJS CK ir laikraščių „Genys“ ir „Jaunimo gretos“ redakcijos.
1990–1995 m. pastate veikė Lietuvos jaunimo forumas, Vilniaus miesto valdybos skyriai, Lietuvos Respublikos finansų ministerija ir „Bičiulystės“ redakcija. 1995–2005 m. rūmuose dirbo Vilniaus apskrities viršininko administracija. 2005–2006 m. statinys rekonstruotas. Nuo 2006 m. čia įsikūrusi „Kristiana“.
Jonagunių kalba

Istorija ir kalbos statusas

Kaip ir kitos Riūkiū kalboms priklausančios kalbos kilo iš senosios japonų kalbos. Japonijos vyriausybė šią kalbą laiko tarme, daugelis kalbininkų – atskira kalba dėl ypatingos fonetinės charakteristikos ir ryškaus skyrimosi nuo dabartinės japonų kalbos bei kitų Riūkiū kalbų. Kalbos pavadinimas kilo iš salos, kur kalba vartojama, pavadinimo (どぅなん (dunan) reiškia Jonagunis).
Kadangi jonagunio kalba neturi oficialios rašto sistemos (vartojama hiragana arba katakana), o ją moka beveik išimtinai tik senyvo amžiaus žmonės, kalbai gresia išnykimas. Vis dėlto aktyvistės Ikemos Nae (池間苗) yra išleistas žodynėlis, ji laikoma viena iš nedaugelio salos kultūros, įskaitant ir senojo salos rašto kaida, žinovų.
2009 m. vasarį UNESCO išleido pranešimą, kuriame Jonagunio kalba apibrėžta kaip sparčiai nykstanti.

Fonologija

Jonagunio kalboje balsių įvairovė mažiausia tarp visų japonų kalbų – vyrauja trys balsiai: a, i ir u, tuo tarpu e ir o sutinkamas rečiau (pvz., e sutinkama liepiamojoje nuosakoje, o – pabrėžiančioje dalelytėje do).
Jonagunio kalboje, kaip ir Mijako, Jaejamos ir kitose Pietų Riūkiū kalbose, /b/ yra etimologiškai giminingas klasikinės japonų kalbos /w/ ir dabartinės japonų kalbos /ɰ/. Jonagunyje japonų kalbos ir Riūkiū kalbų /j/ pakitęs į /d/ (pvz., yama --> dama).
Jonagunio kalboje taip pat sutinkami tarpbalsiniai sprogstamieji priebalsiai.
Saulėtekio alėja

Pagrindiniai duomenys

Saulėtekio alėjos ilgis – 1 700 m, plotis – 15-20 m.
Amūrinis kamštenis

Morfologija

Laja reta, rutuliška arba skėtiška. Žievė rusvai pilka, iš pradžių lygi, vėliau sueižėjusi, su kamštiniu sluoksniu, iki 7 cm storio. Ūgliai ploni, pilki, oranžiškai gelsvi arba gelsvai rudi, išmarginti balsvomis dėmelėmis. Pumpurai smulkūs, be žvynų, beveik pasislėpę, priešiniai. Lapai neporiškai plunksniški, susideda iš 5–13 pailgai lancetiškų, beveik lygiakraščių, nusmailėjusiomis viršūnėmis lapelių. Lapelių kraštuose yra liaukelės su eteriniais aliejais, todėl patrinti kvepia . Rudenį lapai oranžiškai gelsvi. Dvinamis. Žiedai vienalyčiai, gelsvai žali, šluoteliniuose žiedynuose. Žydi birželio- liepos mėnesį. Žydi 10 dienų. Vaisiai – rutuliški, apie 1 cm skersmens, juodi, kvapūs kaulavaisiai su 2–5 (kartais ir 10) sėklomis (kauleliais). Vaisiai prinoksta rugsėjo mėnesį ir ant šakelių išsilaiko iki pat žiemos. Dauginasi sėklomis, ataugomis, kartais atžalomis. Derėti pradeda po 10 metų.
Mediena su siaura, gelsva balana ir rusvu branduoliu, patvari, kietoka, gražios tekstūros.

Matmenys

Auga sparčiai. Įprastai užauga 26 aukščio. Kamieno skersmuo iki 0,5–0,7 metrų apimties.

Amžius

Išgyvena nuo 250 iki 300 metų.

Augimvietės

Auga priesmėlio ir priemolio dirvožemiuose, pakenčia šlapius, bet su pratekančiu vandeniu dirvožemius. Šviesos atžvilgiu nereiklus.
Lietuvoje auginamas dekoratyviniuose želdynuose, medelynuose, kartais ir miške. Jauni medeliai per šaltąsias žiemas truputį apšąla, suaugę atsparūs šalčiams. Galima auginti pavieniui arba grupėmis.

Paplitimas

Labiausiai paplitęs Tolimuosiuose Rytuose – Chabarovske, Primorjės krašte, šiaurryčių Kinijoje ir Korėjoje. Lietuvoje retokas.

Panaudojimas

Mediena naudojama baldų gamyboje, apdailai, povandeniniams statiniams.
Gydymui naudojami žievė, lapai, vaisiai, kuriuose yra izochinolino alkaloidų (berberinas), rauginių medžiagų, kumarinų, saponinų. Iš šio augalai gaminami prepratai naudojami kaip tonizuojantys, antiseptiniai, karščiavimą mažinantys, kraujavimą stabdantys. Korėjiečių liaudies medicina rekomenduoja kasdien suvalgyti 2–3 šviežius kamštenio kaulavaisius, kurie, atseit, padeda sergant cukralige. Tradicinėje Tibeto medicinoje žievės nuoviras naudojamas nuo alergijos, sergant dermatitais, poliartritais, limfmazgių, inkstų ir akių ligomis.
Iš amūrinio kamštenio žievės gaunamas berberinas, geltoni dažai, kuriais dažo šilką, medvilnę ir liną.
Geras medingasis augalas, medus iš jo nektaro kartais laikomas saugančiu nuo tuberkuliozės.
Kamštenio mediena gražios spalvos, išraiškingos tekstūros bet kaip išpjautose lentose. Tvirta, gerai apdirbama, atspari puvimui. Iš jos gamina baldus, slides, šautuvų apsodus, rėmus, fanerą. Išvaizda primena uosio medieną, bet kiek tamsesnė. Atidžiai poliruota kamštenio mediena gražiai blizga.
Iš žievės gaminamas techninis kamštis, naudojamas kaip šiluminė izoliacinė medžiaga.
Medis labai dekoratyvus, lengvai auginamas, jam reikia mažai priežiūros. Trūkumas – vėlai skleidžia lapus ir anksti juos meta.
Core fonts for the Web

Pagrindiniai žiniatinklio šriftai („Core fonts for the Web“) – tai korporacijos Microsoft projektas, kurio tikslas buvo pateikti universalų TrueType tipo šriftų rinkinį žiniatinklio reikmėms. Projektas pradėtas 1996 m., šriftai nuo to laiko platinti nemokamai, bet su apribojimais. Korporacija Microsoft projekto atsisakė 2002 m., bet kitoms įmonėms leidžiama toliau platinti šriftus su tais pačiais apribojimais.
Šių šriftų platinimo sąlygų esmė: bet kas gali pateikti jų failus vartotojams interneto tarnybinėje stotyje; draudžiama keisti jų failų formatą bei turinį; draudžiama platinti juos bet kokiose laikmenose ar kitų paketų sudėtyje.
Rinkinį sudaro šie šriftai: Andale Mono, Arial, Arial Black, Comic Sans MS, Courier New, Georgia, Impact, Times New Roman, Trebuchet MS, Verdana, Webdings. Šriftas gali turėti po keturis variantus: įprastas (normal), paryškintas (bold), kursyvu (italic), paryškintas kursyvu (bold italic).
Tai šriftai su lietuviškomis raidėmis. Be to, jie yra plačiai paplitę, kadangi jie taip pat yra platinami Microsoft Windows paketo sudėtyje. Dėl suderinamumo ir kitų sistemų vartotojai dažnai įsidiegia juos į savo kompiuterius.
Nabugabo ežeras

Vieta

Ežeras yra Masakos rajone (Centrinis regionas), maždaug 23 km keliu į rytus nuo Masakos miesto.

Reikšmė

Nabugabo ežeras, esantis greta Viktorijos ežero, buvo pasirinktas saugoti pagal Ramsaro konvenciją dėl reikšmės žmonėms ir gyvūnams. Nabugabas yra Viktorijos ežero ežeras palydovas, juos skiria tik 4 km pločio juosta.
Palei ežerą yra didelis gyventojų tankis, jie verčiasi žemės ūkiu, todėl vietinė bendruomenė labai priklauso nuo Nabugabo ežero ekosistemos. Dėl prastai sutvarkyto žemės ūkio gadinama vandens kokybė ir maisto gamyba.

Istorija

Ežeras susidarė vėjų varomo smėlio juostai atskyrus nedidelį vandens plotą nuo likusio ežero. Tiriant apie 2,7 m ilgio nuosėdų kerną, gautą gręžiant beveik ežero centre, paaiškėjo, kad Nabugabo ežeras nuo Viktorijos ežero atsiskyrė maždaug prieš 5000 metų.