google/wiki40b huggingface dataset:
Kevin Mirallas

Klubinė karjera

Karjeros pradžioje Miralesas atstovavo gimtojo Lježo „Standard“ klubui, tačiau profesionalo karjerą pradėjo išvykdamas į Prancūziją, kur 2004 m. pasirašė sutartį su „Lille OSC“ klubu. Čia jis sėkmingai rungtyniavo 4 sezonus ir 2008 m. už 4 milijonus eurų persikėlė į „AS Saint-Étienne“.
2010 m. vasarą Miralesas nuomos pagrindais persikėlė į Graikiją, „Olympiacos FC“ klubą, kuris netruko išpirkti jo kontraktą už 2,5 milijono eurų. Debiutiniame sezone jis pelnė 14 įvarčių ir tapo rezultatyviausiu komandos žaidėju, o čempionate nusileido tik „Panathinaikos FC“ puolėjui Djibril Cissé. 2011–12 m. sezone Miralesas pelnė 20 įvarčių (tarp jų vieną „hat–trick“), o jo komanda antrą kartą iš eilės tapo Graikijos čempionais.
2012 m. Miralesas už 6 milijonus svarų sterlingų persikėlė į „Everton FC“. Debiutinėse rungtynėse su „Aston Villa FC“ jo pelnytas įvartis nebuvo įskaitytas dėl nuošalės, tačiau po 4 dienų League Cup turnyro susitikime prieš „Leyton Orient FC“ jis pelnė 2 įvarčius ir atliko 2 rezultatyvius perdavimus (rungtynės baigėsi rezultatu 5–0). Rugsėjo 22 d. jis pelnė pirmąjį įvartį Premier League, tačiau vėliau dėl dažnų traumų Miralesas dažnai komandoje atlikdavo ne pagrindinį vaidmenį. 2013–14 m. sezone jis įsitvirtino pagrindinėje komandos sudėtyje.

Tarptautinė karjera

Miralesas atstovavo visų amžiaus grupių Belgijos rinktinėms, o nuo 2007 m. yra nuolatinis nacionalinės rinktinės žaidėjas.
Saulės kapinės

Saulės kapinės, kitaip Šv. Petro ir Povilo bažnyčios kapinės, yra Vilniuje, Antakalnio mikrorajone, palei Saulės ir M. K. Paco gatves. Saulės kapinių pavadinimu žinomos tik nuo 1945 m., taip pavadintos pagal greta esančią gatvę.

Istorija

Dokumentų, kuriuose būtų užregistruota bažnyčios kapinių įsteigimo data, nėra. 1828 m. jos jau minimos kaip parapinės. Tuo metu jų plotas buvo apie 2 ha. Šios kapinės nebuvo vienintelės Šv. Petro ir Povilo bažnyčios kapinės – jų minima 16. Parapinėse kapinėse buvo laidojami Antakalnio, Šnipiškių ir Lukiškių priemiesčių gyventojai.
Kapinės pradžioje nebuvo aptvertos, tik 1872 m. paraginus miesto valdybai jos buvo apjuostos pylimu. Mūrine tvora aptvertos 1932 m. Geležiniai varteliai įrengti už K. Rekečio pinigus.
XIX a. pabaigoje buvo palaidota nemažai turtingų žmonių, atsirado prabangių antkapinių paminklų, laidojimo rūsių. Prie centrinės koplyčios laidojo Oginskių, Žabų, Zdavatskių ir kitų įtakingų šeimų narius. Kapinėse trūko ploto, tad laidojama buvo tankiai.
1945 m. prie kapinių prijungti 2 ha žemės.
Apie 1863–1884 m. buvo pastatyta Oginskių šeimos koplytėlė. XX a. pradžioje pastatyta Prisikėlimo koplyčia – Sidorovičių ir Zavišų giminių palaidojimo vieta. Vėliau pastatyta ir pseudogotikinė Meištovičių koplyčia.
Galai

Pavadinimas

Istoriniuose šaltiniuose naudojami du terminai – „keltai“ ir „galai“. Taip nutiko dėl skirtingų barbarų genčių, gyvenusių į šiaurę nuo antikinių civilizacijų, savivardžio ir jų romėniško pavadinimo.
Pirmą karą keltų gentys minimos Hekatėjo ir Herodoto, kuris juos pavadino „keltoi“.

Istorija

Galai siejami su archeologine Lateno kultūra. Pasižymėjo kaip talentingi kariai ir medžiotojai. Hercinijos miškas ir Reinas skyrė galų ir germanų žemes. Galai dažnai puldinėjo aplinkines žemes, apie 390 m. pr. m. e. buvo įsiveržę į Romą.
I a. pr. m. e. galus nugalėjo Julijus Cezaris (žr. galų karai). Po nukariavimo romėnai paliko galams daugelį jų buvusių institutų, liko gentys, vietiniai dievai. Palaipsniui galai buvo asimiliuoti romėnų, o vėliau – įsiveržusių germanų genčių (frankų).
Ferdinandas Vrangelis

Biografija

Gimė Pskove, Baltijos vokiečių šeimoje. Jo tėvas Peteris Vrangelis buvo artilerijos majoras, o senelis – aukštas valdininkas Petro I rūmuose.
1815 m. Peterburge įstojo į jūrų kadetų korpusą. Gavo gardemarino laipsnį, tarnavo Revelyje, vėliau Baltijos laivyne. 1817–1819 m. kaip mičmanas dalyvavo Vasilijaus Golovino ekspedicijoje aplink pasaulį. Vrangelis gavo leitenanto laipsnį ir 1820–1824 m. surengė ekspediciją tyrinėti šiaurės rytines Sibiro pakrantes. Aprašė pakrantę nuo Kolymos žiočių iki Koliučino užutėkio, įtraukė į žemėlapį Lokių salas. Gavo kapitono-leitenanto laipsnį ir 1824–1827 m. surengė ekspediciją aplink pasaulį. 1829 m. paskirtas pagrindiniu Rusų Amerikos valdytoju. 1830–1835 m. gyveno Aliaskoje, dalyvavo šiaurės vakarinės Šiaurės Amerikos pakrantės tyrinėjimuose. Sitkoje įkūrė magnetinę-meteorologinę observatoriją. 1836 m. pro Meksiką nuplaukė iki Rusijos ir trečią kartą apiplaukė pasaulį.
1840–1847 m. buvo Rusijos-Amerikos kompanijos direktorius, 1847–1849 m. dirbo Jūrų ministerijoje. 1849 m. tapo viceadmirolu ir išėjo į atsargą. Aktyviai bendradarbiavo su Peterburgo mokslų akademija, tapo Rusijos geografų draugijos nariu.
Prasidėjus Krymo karui grįžo iš atsargos, tapo Jūrų ministru. 1857 m. Vrangelis tapo admirolu, Valstybinės tarybos nariu.
1864 m. vėl išėjo į atsargą, persikėlė į Estiją, gyveno Roelos kaime, vedė meteorologinę apskaitą. Mirė 1870 m. Tartu, palaidotas Viru-Jagupio kaimo kapinaitėse.
Ferdinando Vrangelio garbei pavadinta daug objektų Arktyje: Vrangelio sala – Rusijoje; Vrangelio sala, Vrangelis (miestas), Vrangelio kyšulys, Vrangelio kalnas, Vrangelio kalnai, Vrangelio ir Šv. Elijo nacionalinis parkas – Aliaskoje.
Aknysta

Istorija

Istoriniuose šaltiniuose pirmąkart paminėta 1298 m. XVII a. pabaigoje įtraukta į Abiejų Tautų Respublikos sudėtį. 1795 m. po Trečiojo ATR padalijimo įtraukta į Rusijos sudėtį, priklausė Kauno gubernijai. 
1921 m., pagal Lietuvos-Latvijos sienos sutartį, Alūkstos apskričiai priklausiusios etninės lietuvių žemės iki Susėjos upės atiduotos Latvijai, mainais į Šventosios pajūrį. Nuo 1950 m. miesto tipo gyvenvietė, 1950-1956 m. buvo rajono centras. 1991 m. suteiktos miesto teisės.

Lietuviai

Aknystoje ir valsčiuje iš seno gyventa lietuvių. 1925 m. valsčiuje buvo 408 lietuviai, veikė 4 klasių lietuvių mokykla. XX a. pab. Aknystoje ir jos apylinkėse (Liuobų, Riūkų, Skardupio kaimuose) lietuviai sudarė apie 10 % gyventojų. Nuo 1993 m. Aknystos mokykloje 2-11 klasių mokiniams lietuvių kalba dėstoma fakultatyviai. 1998 m. įkurta Aknystos lietuvių kultūros draugija, veikia moterų folkloro ansamblis „Sutartinė“. Aknystos bažnyčioje 2 kartus per metus būna lietuviškos pamaldos.
Padnieprės aukštuma

Padnieprės aukštuma (ukr. Придніпровська височина) – aukštuma esanti Europos pietryčiuose, vidurio Ukrainoje, tarp Dniepro ir Pietinio Bugo upių. Šiaurinė aukštumos dalis padengta miškais ir yra vidutiniškai iškilusi 220–240 m, pietuose – 150–180 m. Aukščiausias taškas iškilęs 323 m. Teritorija apima Žytomyro, Kijevo, Vinycios, Čerkasų, Kirovohrado ir Dniepropetrovsko sritis. Vakaruose ribojasi su Podolės aukštuma.
Regione išvystytas žemės ūkis. Aukštumoje randama geležies, mangano, granito, grafito, rudos akmens anglies, kaolinito ir kitų mineralų.
Koutbridžas

Istorija

Vietovė apgyvendinta jau akmens amžiuje. XII a. suteiktos įkurtas vienuolynas. XIX a. buvo pagrindinis anglies ir geležies gavybos centras Škotijoje, bet XX a. ši pramonė nuslopo.
Linas Janulionis

Linas Janulionis (1888 m. rugsėjo 23 d. Berniūnai prie Dusetų – 1940 m. spalio 25 d. Kaunas) – Lietuvos karo gydytojas, sanitarijos pulkininkas.

Biografija

1914 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto Gamtos ir matematikos fakultetą, 1917 m. – Petrogrado Karo medicinos akademiją. Po 1917 m. Spalio perversmo Rusijoje aktyviai dalyvavo kuriant lietuvių karinius dalinius. 1918 m. gruodžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, Pirmojo pėstininkų pulko gydytojas. 1919–1920 m. dalyvavo Nepriklausomybės kovose su Raudonąja armija, bermontininkais, Lenkijos kariuomenės daliniais. Nuo 1920 m. – Antrosios lauko ligoninės vyr. gydytojas, vėliau aviacijos dalies gydytojas, Pirmojo atskirojo lazareto vyr. gydytojas. Nuo 1922 m. rugpjūčio mėn. – Pirmojo artilerijos pulko, nuo 1923 m. gruodžio mėn. – mokomosios atskirosios baterijos gydytojas. 1926–1931 m. Karo mokyklos vyr. gydytojas ir lektorius, 1931–1939 m. sanitarijos vyr. karininkas. 1933 m. sanitarijos pulkininkas. 1939–1940 m. Karo ligoninės viršininkas, vyr. gydytojas. TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. liepos mėn. iš kariuomenės atleistas.
Juosvavarpis pašiaušėlis

Biologija

Augalas daugiametis, jo stiebas status, iki 50–150 cm aukščio. Turi ilgus šakniastiebius. Žiedynas pilkšvas arba juosvas, varpažvyniai viršūnėje prasiskėtę. Žydi pavasarį, vasaros pradžioje, dauginasi sėklomis ir vegetatyviniu būdu. Laikomas geru pašariniu augalu.
Auga drėgnose pievose, pagrioviuose, šlapiuose paupiuose ir paežerėse.

Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje juosvavarpis pašiaušėlis nuo 1989 m. įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Žinoma 1 augavietė Kruojos upelio slėnyje Pakruojo rajone (2005). Ji užima apie 2 arų plotą, kuriame augalas auga atskirais ploteliais.
Imperialas (moneta)

Imperialas (rus. империал, iš lot. imperialis 'imperinis') – Rusijos imperijos auksinė moneta, kaldinta 1755–1805 ir 1885–1917 m.
1755 m. imperialo nominalas buvo 10 rublių, jis buvo lygus 10 sidabrinių rublių. Buvo kaldinamas iš 900 prabos aukso. Imperialo masė – 12,9039 ± 0,018 g (aukso – 11,61 g), skersmuo – 24,384 mm.
1897 m. sausio 3 d. įsaku „Apie aukso monetų kaldinimą ir išleidimą į apyvartą“ (О чеканке и выпуске в обращение золотых монет) buvo imta perkaldinti senus imperialus (vietoj „10 rublių“ buvo užkalamas užrašas „15 rublių“) ir pusimperialius (vietoj „5 rubliai“ buvo užkalamas užrašas „7,5 rublio“). Tai parodė faktinę rublio devalvaciją vienu trečdaliu.
Titnagas (spaustuvė)

Istorija

„Titnagą“ 1923 m. įkūrė Jonas Šliūpas. Spausdino Kultūros bendrovės knygas, žurnalą „Kultūra“, Liudviko Jakavičiaus knygyno leidinius. 1940 m. nacionalizuota, nuo 1941 m. spausdino laikraštį „Raudonoji vėliava“. 1970 m. įsigijo ofsetinės spaudos mašinas, 1981–1992 m. naudojo fotografinį teksto rinkimą.
Nuo 1977 m. priklausė Akmenės, Joniškio, Kelmės, Mažeikių, Pakruojo, Radviliškio spaustuvės, kurios 1989–1990 m. tapo savarankiškomis – iš pradžių valstybinėmis, o vėliau akcinėmis bendrovėmis. Tačiau daugelis aplinkinių rajonų laikraščių tebespausdinama šioje spaustuvėje ofsetinės spaudos mašinomis. 1988 m. buvo 165 darbuotojai,  2005 m. – 80 darbuotojų. Nuo 2003 m. koncerno „Achemos grupė“ dukterinė įmonė. Spausdina laikraščius, brošiūras, afišas, etiketes, kvietimus, vizitines korteles, kitus smulkius spaudinius.
Gintaras Balčiūnas

Biografija

1989 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete Gintaras Balčiūnas baigė vienpakopes (vientisąsias) teisės studijas, jam buvo suteiktas teisininko kvalifikacinis laipsnis.
Gintaras Balčiūnas buvo prokuratūros tarnautojas, Panevėžio miesto tarybos teisės patarėjas (1990–1993 m.), Panevėžio privatizacijos komisijos pirmininkas (1992–1993 m.), vėliau – advokatų kontoros teisininkas, advokatas, teisingumo viceministras (1998–1999 m.).
Nuo 1998 m. MRU TF dėstytojas. Šiuo metu Gintaras Balčiūnas yra advokatų kontoros ,,Balčiūnas ir Grajauskas" partneris. Gintaras Balčiūnas buvo vienas verslo teisės advokatų kontoros Jurevičius, Balčiūnas ir Bartkus steigėjų bei vadovų. Teisingumo ministras 9 ir 10-ame Vyriausybės kabinetuose (nuo 1999 m. birželio iki 2000 m. spalio).
Įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių turto arešto tvarką, nuostatoms išnagrinėti ir reikiamų teisės aktų (jų pakeitimų) projektams parengti darbo grupės vadovas nuo 1998 m. lapkričio 16 d.
Vaslujaus apskritis

Geografija

Visa teritorija yra Moldavijos plynaukštėje, kurią riboja Pruto ir Sireto upės bei kerta Birlado upė.
Rudolfas Karvovskis

Biografija

Gimė 1830 m. Kaune, 1850 m. baigė inžinerijos mokyklą ir pradėjo dirbti Permės kelių statybos įmonėje. 1865 m. pradėjo dirbti kaip architektas, dirbo asistentu, vėliau tapo Permės miesto vyriausiuoju architektu. 1874 m. paskirtas Ufos gubernijos architektu. Projektavo įvairius visuomeninės ir gyvenamosios paskirties pastatus Permėje, Ufoje, Čeliabinske, Kungure, Irbite, Krasnoufimske, Solikamske, Čerdyne. Mirė 1896 m. vasario 29 d. Permėje.
Pastogė (laikraštis)

Pastogė – Lietuvos pogrindžio laikraštis, leistas nuo 1975 m.

Istorija

Spausdino nemažai pogrindžio autorių literatūrinės kūrybos. Kai kurie numeriai buvo perspausdinami JAV.
Vladikiškių dvaras

Istorija

Dvaras kažkada priklausė Kierdėjams. XVII a. pabaigoje perėjo į Romerių giminės rankas: Motiejus Romeris (m. 1718 m.) vedė Heleną Kierdėjūtę, Aleksandro Kierdėjaus dukrą. Kiti Vladikiškių savininkai buvo Damašius Romeris, Prūsijos kariuomenės kapitonas, su žmona Kotryna. D. Romeris palaidotas buvusio Paparčių dominikonų vienuolyno bažnyčios koplyčioje šalia kitų Romerių. Po jų dvaras priklausė D. Romerio sesers Helenos sūnui Aleksandrui Juozapui Jonui Romeriui (1784-1861), Lenkijos kariuomenės kapitonui. Po jo mirties dvaro savininku tapo sūnus Boleslovas Romeris. Vėliau, Vladikiškių k. seniūno teigimu, dėl šeimyninių konfliktų B. Romeris sūnui Stanislovui nepaliko dvaro, bet 1914 m. ir dvarą, ir 880 dešimtinių žemės pardavė Bronislovui Romeriui už 203968 rublius. Kiek anksčiau Vladikiškių dvaras buvo užstatytas Vilniaus žemės bankui už Boleslovo ir jo žmonos Elžbietos skolas, todėl Bronislovas, įsigydamas dvarą, perėmė ir įsipareigojimus bankui. Tačiau jam beveik neteko dvare šeimininkauti, nes tais pačiais metais jis buvo paimtas į kariuomenę ir ilgą laiką buvo manoma, kad žuvo Rusijoje (1920), nepalikdamas jokio įpėdinio.
Remdamasis 1922 m. žemės reformos įstatymu, Trakų apskr. žemės tvarkytojas paskelbė dvaro žemės parceliaciją. Iš buvusių 330 ha Vladikiškių dvaro žemių 250 ha buvo skirta išdalinti į 20 atskirų sklypų. Jie paskirti bežemiams ir mažažemiams valstiečiams (taip įsikūrė Stasiūnų k.). Pagal įstatymą neliečiama 80 ha žemės norma palikta savininkui (tiksliau 70,52 ha). Kadangi dvaro padalijimo metu savininko B. Romerio Lietuvoje nebuvo, nutarta dvaro sodybą palikti valdžios žinioje, kol savininkas atsiras. Tačiau 1923 m. Lijono dvaro savininkė Kamilė Romerytė pristatė B. Romerio įgaliojimą valdyti Vladikiškių dvarą ir pagal perdavimo aktą jį perėmė. Tuo metu dvaro sodyboje stovėjo 3 gyvenamieji ir 7 ūkiniai pastatai. Be to, akte minimas sodas, kuriame augo 1961 vnt. vaismedžių. 1926 m. Bronislovo įgaliotinė K. Romerytė „Vladikiškių dvarą su sodu ir trobomis (69 ha), iš kurių: 41 ha - sodyba, 20 ha - pievos, 8 ha - sodas“ už 83 tūkstančius litų parduoda Vladislovui (įgyjančiam teisę į 50 ha žemės, trobas ir sodą) ir Pranui (įgyjančiam teisę į 19 ha) Chatkevičiams (šie sumoka doleriais). Taigi Romerių giminė, Vladikiškių dvarą valdžiusi apie 250 metų, neteko šios nuosavybės. Dvarininkai Romeriai nuo XIX a. pradžios buvo laidojami Mažųjų Vladikiškių kaime esančiose kapinėse. Paskutinis dvaro savininkas, iš kurio 1940 m. ir buvo nusavinta beveik visa dvaro žemė – Zigmas Šimašius, dvarą įsigijęs 1934 metais. 1941 m. 7 asmenų Šimašių šeima buvo ištremta. Z. Šimašius nuo šeimos atskirtas ir išvežtas į Archangelsko sritį, kur 1942 m. mirė. Grįžusi iš tremties dvaro gyvenamąjį pastatą ir žemę atsiėmė Z. Šimašiaus duktė Teresė Šimašiūtė.
Sovietmečiu dvaro sodyba buvo stipriai sudarkyta - buvo pastatyta pastatų svetimkūnių, ūkiniai pastatai apstatyti priestatais.
Iki mūsų dienų išliko gyvenamasis namas (dalis namo apkalta lentomis, kita dalis – mūrinė), mūrinis tvartas ir svirnas, taip pat dalis parko ir tvenkinys. 2011 m. buvo tyčia padegtas ir visiškai sudegė medinis dvaro malūnas.
Rytų Azijos blefaroplastika

Rytų Azijos blefaroplastika (angl. East Asian blepharoplasty), kitaip dar dvigubo voko operacija (angl. double eyelid surgery) – kosmetinės chirurgijos operacija, kurios tikslas taip suformuoti viršutinio voko odą, kad ši turėtų raukšlę. T.y., kad taptų „dvigubu voku“ (angl. double eyelid). Tokios operacijos atliekamos žmonėms su „viengubais vokais“ (angl. single eyelid).
Anatomiškai Rytų Azijos tautų atstovų akys turi nemažai subtilių skirtumų lyginant su europidų akimis. Dalis Rytų Azijos atstovų turi dvigubus vokus, tačiau jų viršutinių vokų raukšlių buvimo vietos gali smarkiai skirtis. Viršutinio voko klostės gali skirtis – nuo 1 mm iki maždaug 10 mm virš blakstienų linijos.
Dvigubiems vokams sudaryti naudojami keli metodai – pilno pjūvio, dalinio pjūvio ir bepjūviai. Kiekvienas šių metodų turi savų privalumų, tad metodas pasirenkamas atsižvelgiant į paciento anatomiją ir norus.
Pranešama, kad Rytų Azijos blefaroplastika yra dažniausia estetinės chirurgijos operacija Pietų Korėjoje ir kitose Rytų Azijos dalyse. Šio operacijos šiek tiek rizikingos dėl galimų komplikacijų, tačiau visiškai saugios, jei jas atlieka patyrę plastikos chirurgai. Šias operacijas atlieka plastikos chirurgai (veido plastinės ir atkuriamosios chirurgijos) otolaringologai, burnos ir žandikaulių bei veido chirurgai, okuloplastiniai chirurgai.
Rytų Azijos blefaroplastikos metu paprastai kartu pašalina ir epikantą. T.y., Rytų Azijos blefaroplastiką dažnai kartu lydi ir epikantoplastika.
Rytų azijiečiams būdingų „viengubų vokų“ perdarymas į „dvigubus vokus“ buvo kritikuojamas. Pvz., šių operacijų priešininkas Deividas Mura (David Mura) jas apibūdino kaip „indoktrinuotas europidų grožio standartų“. O Niujorke dirbantis kosmetinis chirurgas dr. Edvardas Kvakas (Edward Kwak) teigia, kad daugelis šią operaciją užsakiusių pacientų nesistengia atrodyti europidais. Jie atrodo kaip azijiečiai, kurie turi vokus su raukšlėmis. Tikima, kad žmonės, turintys dvigubus vokus, atrodo energingesni. Šios operacijos yra populiarios Kinijos jaunimo tarpe, nes šie tiki, kad po tokios operacijos jų įsidarbinimo perspektyvos pagerėja.
Ajagozas

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1831 m. Cariniais laikais vadinta Sergipoliu (Сергиополь). Pradėjo augti 1931 m., nutiesus geležinkelį. 1939 m. Ajagozui suteiktas miesto statusas.
Beržoras (kaimas)

Aplinkinės gyvenvietės

PLATELIAI – 2 km
Vydeikiai – 7 km
PLUNGĖ – 17 km

Architektūra

Išlikęs medinių sakralinių pastatų ansamblis. Kaimo kapinėse stovi medinė Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia, pastatyta 1746 m. iš tašytų eglinių rąstų, 1850 m. rekonstruota. XVIII a.–XIX a. varpinė ir koplyčia.  Beržore atstatomos 1759 m. pastatytos ir sovietmečiu sugriautos Kalvarijų koplyčios.

Istorija

Beržoro dvaras minimas nuo XV a.

Žymūs žmonės

Beržoro kapinėse palaidotas liaudies meistras, medžio drožėjas Stanislovas Riauba (1904–1982 m.). Ant kapo pastatytas paminklas (autorius – liaudies menininkas V. Ulevičius).
Jonas Sakas (1912 – 1987) – pirmasis Panevėžio dramos teatro direktorius, Beržore gyvenęs, miręs ir palaidotas.
Paderas

Vieta

Miestas yra maždaug 73 km į pietus keliu nuo Kitgumo, artimiausio didelio miesto, ir maždaug 130 km keliu į rytus nuo Gulu, didžiausio miesto Šiaurinėje Ugandoje.

Aprašas

Padero miestas ėmė sparčiai augti 2000 m., kai buvo įkurtas Padero rajonas. Netrukus mieste ėmė kurtis užsieninės paramos agentūros, užsiėmusios pagalba gyventojams, paveiktiems karo veiksmų šiaurinėje Ugandoje su Viešpaties pasipriešinimo armija. Paramai buvo išeikvota virš milijardo JAV dolerių, tačiau nuo jos mažai kas pasikeitė dėl korpucijos, prasto planavimo, prasto įgyvendinimo, prasto vadovavimo ir neatsiskaitymo už panaudotas lėšas, kai finansavusios agentūros to nereikalavo.

Gyventojai

2002 m. gyventojų surašymas nustatė, kad tada mieste gyveno 8 678 gyventojai. 2008 m. Ugandos statistikos biuras (Uganda Bureau of Statistics; UBOS) paskaičiavo, kad tais metais mieste gyveno apie 11600 gyventojų. 2011 m. viduryje UBOS duomenimis mieste gyveno 13500 žmonių.
Tiesinė lygtis

Tiesinė lygtis yra algebrinė lygtis, kurios kiekvienas narys yra arba konstanta, arba konstantos ir vieno pirmojo laipsnio kintamojo sandauga.
Tiesinės lygtys gali turėti du arba daugiau kintamųjų. Tiesinės lygtys yra itin dažnos įvairiose matematikos šakose ir ypač taikomojoje matematikoje.

Dvimačių tiesinių lygčių išraiškos

Naudojant elementariosios algebros dėsnius, tiesinės lygtys gali būti užrašomas keleta skirtingų formų. Dažnai šios lygtys vadinamos „tiesės lygtimis“. Žemiau pateiktuose pavyzdžiuose x, y, t ir θ yra kintamieji; kitos raidės – konstantos.
Hajalija

Istorija

Prerijoje gyventa Šiaurės Amerikos indėnų genčių. 1921 m. didžiulėmis vietovės galimybėmis susidomėjo aviacijos pradininkas Glenn Curtis ir galvijų augintojas James H. Bright. Netrukus Hajalijoje pradėta teikti įvairias pramogas nuo sporto (šunų, žirgų lenktynės) iki kino (čia buvo įsikūrusi studija „Miami Movie Studios“). Tačiau dėl 1926 m. praūžusio uragano „Majamis“ daugelis verslų buvo priverstinai uždaryti.
Jonas Sidabras

Biografija

Sporto ir meno klubo „Juoda – Balta“ vadovas. Tarptautinis arbitras (1997 m.). FIDE Treneris (2014 m.). Tarptautinis Organizatorius (2013 m.).
2010 metų kovo mėn. LŠF narių visuotinio susirinkimo išrinktas LŠF vadovu. Iki 2011 metų birželio LŠF prezidentas. Nuo 2013 metų birželio 4 dienos LŠF Tarybos narys. Nuo 2015 metų birželio 28 dienos LŠF viceprezidentas.
Dobilas Kirvelis

Biografija

Mokėsi Užpalių, Linkuvos, Žeimelio mokyklose, 1957 m. baigė Kupiškio vidurinę mokyklą. 1957–1962 m. Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultete studijavo elektronikos ir skaičiavimo mašinų specialybę.
1962–1964 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto (VU GMF) asistentas. 1964–1967 m. mokėsi aspirantūroje Maskvoje, SSRS MA valdymo problemų institute. 1969–1990 m. VU GMF įkūrė ir vadovavo biofizikos-neurokibernetikos mokslinių tyrimų laboratorijai. 1975 m. gamtos mokslų kandidatas.  Nuo 1975 m. VU Biochemijos ir biofizikos katedros docentas. 1989–1994 m. VU GMF dekanas.
1993–1996 m. Lietuvos radijo ir televizijos valdybos narys, pirmininko pavaduotojas.  2012–2013 m. VU GMF Neurobiologijos ir biofizikos katedros profesorius. Nuo 2013 m. Kazimiero Simonavičiaus universiteto senato narys.

Politinė veikla

1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos atkūrimo iniciatyvinės grupės narys, programos rengimo komisijos narys. 1989–1991 m. ir nuo 1999 m. LSDP tarybos narys. 1990–1995 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos deputatas. 2004 m. liepos-lapkričio mėn. LR Seimo narys.
Sierinka

Sierinka – sena lietuviška rudeninė obelų veislė. Iki 1966 m. buvo įrašyta į Lietuvos Nacionalinį augalų veislių sąrašą.

Aprašymas

Liaudiškos selekcijos. Rytų Lietuvoje buvo žinoma Strumiluvkos vardu (lenk. Strumiłłówka), pagal vilniečio sodininko Juozapo Strumilos pavardę. Sodinukas auga lėtai, vėliau susiformuoja tankus ir apvalus vainikas. Pasodinus pradeda gausiai derėti po 9–10 metų. Žydi vidutiniškai vėlai. Vaisiai skinami rugpjūčio pabaigoje – rugsėjo pradžioje. Obuoliai vidutinio dydžio (apie 96 g svorio), vartojami švieži ir išlaikyti sandėlyje (iki sausio mėnesio). Vaisiai kūgiški, neryškiai briaunoti, saldžiarūgščio vyno skonio, nesunkiai transportuojami. Odelė pilkšvai žalsvos spalvos, saulėtoje pusėje padengtas tamsiai raudonos spalvos dryželiais. Minkštimas balsvas, aromatingas ir sultingas, smulkiai grūdiškas. Veislė atspari šalčiams.