google/wiki40b huggingface dataset:
Klaudija Oktavija

Klaudija Oktavija (lot. Claudia Octavia, apie 39 − 62 m.) – Romos imperatorė, Nerono pirmoji žmona.

Biografija

Klaudija Oktavija buvo imperatoriaus Klaudijaus ir Valerijos Mesalinos duktė, gimusi iki 40 m. e. m. Ji buvo sužadėta 49 m. su Julijos Agripinos sūnumi Domicijumi Ahenobarbu (vėliau − Romos imperatorius Neronas), su kuriuo susituokė 53 m. Neronas tapo Romos imperatoriumi 54 m. ir Klaudija Oktavija įgijo imperatoriškąjį Augustos titulą. Ji gyveno imperatoriškojoje intrigų ir išdavysčių aplinkoje. Jai teko matyti, kaip jos vienintelis brolis Britanikas buvo nunuodytas toje pačioje puotoje, kurioje ji dalyvavo. Neronas jos nemėgo ir ignoravo. 62 m. Neronas išsiskyrė su ja apkaltinęs nevaisingumu (kas galbūt turėjo pagrindo) ir kad galėtų vesti Popėją Sabiną.
Klaudija Oktavija buvo išsiųsta gyventi į Kampanijos kaimo vietovę su karine sargyba. Kai Romoje pasklido gandai apie Oktavijos sugrįžimą, viešoji nuomonė jai buvo palanki, kilo riaušės. Jos rėmėjai veržėsi į šventyklas, daužė Popėjos Sabinos statulas, nešiojo Klaudijos Oktavijos atvaizdus, papuoštus gėlėmis. Numalšinus riaušininkus Neronas pateikė Oktavijai naujų kaltinimų neištikimybe ir išdavyste. Klaudija Oktavija buvo ištremta toliau nuo Romos, į Pandatarijos salą Tirėnų jūroje ir Nerono nurodymu nužudyta 62 m. birželio 9 d.
Vismantėliai

Istorija

1950–1991 m. kaimo žemė priklausė Žadžiūnų kolūkiui. 2009 m. rugsėjo mėn. mirė paskutinė kaimo gyventoja.

Aplinkinės gyvenvietės

Ilgoji Lova – 1,5 km
Jackoniai – 2,5 km
ŠIAULIAI – 16 km
Degučiai – 1,5 km
Šėkščiai – 1,8 km
Tyliai – 2 km
Nadaukiai – 3,5 km
Liucija Valatkienė-Varneckytė

Liucija Valatkienė-Varneckytė (1939 m. sausio 1 d. Juodeikių k. Plungės raj.) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

Baigusi Plikių (Plungės raj.) septynmetę mokyklą, 1953–1957 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. Birutė Razauskienė-Daukintaitė). 1957–1962 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Algimanto Lopo klasė).
Nuo 1962 m. rudens – Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, kurį laiką vadovavo žemesniųjų kursų moksleivių chorui. Pedagogė parengė apie 60 jaunųjų chorvedžių – iš jų trys tapo respublikinių jaunųjų dirigentų konkursų laureatais.
Be pedagoginio darbo, L. Valatkienė nuolat dirbo ir su mėgėjų chorais bei vokaliniais ansambliais. 1962–1966 m. buvo Kauno profsąjungų kultūros rūmų berniukų choro „Varpelis“ chormeisterė, 1964–1965 m. – Kauno mokytojų namų mišriojo choro chormeisterė, 1968–1970 m. – Kauno politechnikos instituto studentų mišriojo choro „Jaunystė“ chormeisterė, 1974–1976 m. – Kauno radijo gamyklos „Banga“ mišriojo choro chormeisterė, 1977–1981 m. – Kauno fabriko „Mada“ mišriojo choro chormeisterė. 1982–1986 m. vadovavo Kauno „Dailės“ kombinato moterų vokaliniam ansambliui, kuris buvo miesto meno mėgėjų apžiūrų laureatas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Pušalotas

Istorija

XVII a. minima Pušaloto bažnyčia.
2009 m. patvirtintas Pušaloto herbas.
Pamaleišys

Žymūs žmonės

Kaime gimė rašytojas Stepas Zobarskas (1911–1984). 1991 m. jam atminti pastatytas stogastulpis (autorius Jonas Tvardauskas).
Vėzelio-Datelno kanalas

Vėzelio-Datelno kanalas (vok. Wesel-Datteln-Kanal) – laivybinis kanalas Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. Eina išilgai Lipės upės ir sujungia Reino upę (ties Vėzeliu) bei Dortmundo-Emso kanalą (ties Datelnu). Ilgis 60 km, gylis 2,7 m. Įrengti 6 šliuzai. Tinkamas iki 1350 t sveriantiems laivams.
Vėzelio-Datelno kanalas iškastas 1929 m.
Seritas

Istorija

Seritas apygardos centru tapo 1939 m. Miestelyje buvo pastatytas paminklas diktatoriui Stresneriui, bet netrukus prieš jo pašalinimą iš valdžios 1989 m., žaibas paminklą sunaikino.
Orchuvekas (Liublino vaivadija)

Istorija

1506 m. gyvenvietei suteiktos miesto teisės. 1507 m. įkurta Orchuveko Šv. Jono Gailestingojo parapija. XVIII a. prarado miesto teises, bet 1775 m. vėl jas susigrąžino ir turėjo iki 1869 metų. 1780 m. pastatyta barokinė Šv. Šv. Jono Gailestingojo bažnyčia.
1973 m. sausio 1 d. tapo Vlodavos miesto dalimi, bet 1992 m. liepos 15 d. vėl tapo atskiru kaimu. 1887 m. per kaimą nutiesta geležinkelio linija Chelmas-Brestas, tačiau 1939 m. rugsėjo 3 d. naciai subombardavo šalia kaimo stovėjusį geležinkelio tiltą, kuris ėjo per Vakarinio Bugo upę, po karo tiltas nebuvo atstatytas. Iki susprogdinant tiltą kaime stovėjusi stotis vadinta Bug Włodawski, o kitoje upės pusėje esančiame Tamašovkos kaime stovėjusi stotis vadinta Vlodavos stotimi.
Kovos vėliava

Kovos vėliava – darbininkų, bežemių ir mažažemių ūkininkų laikraštis, leistas 1918 m. gruodžio mėn. – 1919 m. Vilniuje.

Istorija

Leido Lietuvos revoliucinių socialistų liaudininkų partija vietoj Petrograde leisto laikraščio „Naujoji Lietuva“. Spausdino „Zničo“ spaustuvė Vilniuje. Išėjo 7 numeriai.
Redaktorius M. Markauskis.
Gintaras Dikčius

Biografija

1965 m. baigė Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą, optikos ir spektroskopijos specialybę. 1978 m. Baltarusijos mokslų akademijos Fizikos institute apsigynė gamtos mokslų daktaro (tuo metu – fizikos ir matematikos mokslų kandidato) disertaciją tema „Efektyvi parametrinė pikosekundinių šviesos impulsų generacija“ (vadovai Povilas Brazdžiūnas ir Algis Petras Piskarskas).
1961–1964 m. Fizikos fakultete dirbo laborantu, po studijų dirbo įvairiose pramonės įmonėse, ėjo įvairias pareigas. 1973–1976 m. buvo Kvantinės elektronikos katedros inžinierius, 1976–1980 m. – vyresnysis mokslinis bendradarbis, 1980–1985 m. – asistentas, 1985–1987 m. – vyresnysis dėstytojas, o 1987–1996 m. – docentas. Nuo 1996 m. buvo Bendrosios fizikos ir spektroskopijos katedros docentas, o nuo 2002 m. yra šios katedros profesorius. 1993–2003 m. buvo Fizikos fakulteto dekanas.
Dirbo ir stažavosi Centrinės Kinijos mokslo ir technologijos universitete Uchane, Hanoverio, Grenoblio, Amsterdamo, Kopenhagos ir kt. universitetuose.
1999–2003 m. buvo Lietuvos fizikų draugijos viceprezidentas ir studijų komisijos pirmininkas, 2003–2007 m. – studijų komisijos pirmininkas.
Už pikosekundinių impulsų trukmės lazerio sukūrimą 1979 m. apdovanotas Maskvoje vykusios Liaudies ūkio pasiekimų parodos aukso medaliu.

Mokslinė veikla

Sudėtingų molekulių spektroskopija, lazerinės spinduliuotės ir audinių sąveika, fizikos studijų kokybė. Paskelbė per 80 mokslinių darbų.
Francesco Guardi

Biografija

Frančeskas Gvardis gimė 1712 m. spalio 5 d. Venecijoje, dailininkų šeimoje. Jo tėvas Domenikas (miręs, kai Frančeskui buvo 4 m.), broliai Džan Antonijus ir Nikolas buvo dailininkai, o sesuo ištekėjo už vieno didžiausių XVIII a. dailės meistrų Dž. B. Tjepolo. Manoma, kad pažintis su Tjepolo kūryba greičiausiai lėmė daug gyvesnį ir spalvingesnį Frančesko darbų pobūdį, skirtingai nuo Kanaleto ir šio mokinio Bernardo Beloto.
Maža žinių apie Frančesko jaunyste. Manoma, kad jis dirbo šeimos studijoje, kuriai vadovavo Gian Antonio, padėdamas broliui tapyti įvairias istorines scenas. Pirmasis Frančesko darbas minimas 1738 m. Maždaug nuo 1750-ųjų pabaigos Frančeskas pradėjo tapyti savarankiškai ir kardinaliai pakeitė paveikslų tematiką – tapo vedutistu ir kasdienių Venecijos gyvenimo scenų tapytoju. Pirmieji tokie Frančesko darbai buvo įtakoti Kanaleto, tačiau Gvardis greitai nusikratė šios įtakos ir, skirtingai nuo Kanaleto aiškios linijos, pradėjo teikti pirmenybę mažiems spalviniams potėpiams. 1757 m. dailininkas vedė Maria Mathea Pagani, irgi dailininko dukterį, su kuria susilaukė dviejų sūnų, Vinčenco (1757) ir Džakomo (1764). 1758 m. žinomas ankstyviausias Gvardžio pasirašytas ir datuotas paveikslas. 1761 m. Frančeskas buvo įrašytas į Venecijos dailininkų gildiją ir, spėjama, pradėjo vadovauti šeimos studijai, kai 1760 m. mirė brolis Džan Antonijus.
1763 m. Frančeskas nutapė 12 paveikslų seriją naujojo Venecijos dožo išrinkimo proga. Sekančią dailininko kūrybą sunku datuoti. Frančeskas savo gyvenimo metu nebuvo ypatingai žinomas ir vertinamas. Nuo maždaug 1770-ųjų pradžios Frančeskas galutinai atsisakė Kanaleto tradicijos. Nors būdingi žanrai – vedutos ir kapričai – išliko, tačiau dailininkas nebesistengė vaizduoti peizažų tiksliai. Jo paveiksluose pradėjo dominuoti atmosferiniai efektai, Venecijos įlankoje ir pastatuose atsimušantys debesų šešėliai. 1782 m. Venecijos vyriausybė užsakė Frančeskui paveikslų Rusijos imperijos princo Pauliaus Petrovičiaus ir popiežiaus Pijaus VI-ojo apsilankymų progomis. 1784 metais Frančeskas buvo išrinktas į Venecijos dailės akademiją. Dailininkas mirė 1793 m. sausio 1 d. Venecijoje, jo sūnus Džakomas tapo dailininku.
Reichsmaršalas

Reichsmaršalas (vok. Reichsmarschall 'Reicho (imperijos) maršalas') – aukščiausias nacistinės Vokietijos karinis laipsnis, aukštesnis už liuftvafės generolą feldmaršalą.
Reichsmaršalo titulas pirmą kartą pasirodė dar iki XII a., Šventosios Romos imperijos laikais. Karo metu reichsmaršalais vadino vyriausius Šventosios Romos imperijos kariuomenės vadus. Tai buvo laikinų pareigų pavadinimas, naudotas XII–XVI a.
Istoriškai reichsmaršalo titulas nebuvo unikalus ar itin prestižinis, kaip kad buvo hitlerinėje Vokietijoje. Vokietijos imperijoje ir Pirmojo pasaulinio karo metais nė vienas Vokietijos kariškis šio laipsnio neturėjo.
Antrojo pasaulinio karo metais vienintelis šio reichsmaršalas buvo Hermanas Geringas (Hermann Göring), kuriam šį laipsnį 1940 m. liepos 19 d. suteikė A. Hitleris. H. Geringas buvo vyriausiasis liuftvafės vadas, taip pat turėjo daug kitų titulų, kaip kad Reicho meistras medžiotojas, Keturmečio plano įgaliotasis komisaras.
Hitleris paskyrė Geringą reichsmaršalu, kad nurodytų jį kaip viršesnį kitiems vermachto generaliteto atstovams, irgi gavusiems tą dieną aukštus laipsnius. A. Hitleris buvo pasirinkęs H. Geringą kaip kaip savo įpėdinį Trečiojo Reicho vadovą. Geringui aukštesnis laipsnis buvo svarbus, kad Hitlerio mirties atveju būtų aiški pareigų paveldėjimo seka.

Iš tikrųjų A. Hitleris 1945 m. balandžio 30 d. įpėdiniu paskyrė grosadmirolą Karlą Denicą (vok. Karl Doenitz). Pats K. Denicas apie pareigų perėjimą sužinojo tik 1945 m. gegužės 1 d. iš Martino Bormano ir Jozefo Gebelso.
Reichsmaršalo skiriamieji ženklai buvo gaminami iš gryno aukso, o maršalo lazda – iš dramblio kaulo. Reichsmaršalo antpečiuose buvo pavaizduotos sukryžiuotos maršalo lazdos ir virš jų – vokiškas erelis.
Kalnų dviratis

Kalnų dviratis (angl. mountain terrain bike, MTB) – dviratis, pagal savo paskirtį ir konstrukciją dažniausiai skirtas važinėti kalnuotomis ir nelygiomis vietovėmis. Tai yra vienas populiariausių dviračio tipų jaunimo ir dviračiais sportuojančių asmenų tarpe. Lietuvoje kalnų dviračių sportas taip pat greitai populiarėja.
Kakiškė

Istorija

Kaimas kūrėsi apie Kakiškės (Kakischken) dvarą.
Kakiškės dvare 1848 m. gimė žurnalistas, advokatas Aleksandras Vėberis.
Trasa Watkins Glen

Istorija

Daugiau informacijos apie trasos istoriją rasite čia.

Adresas

S2790 County Rte 16

Watkins Glen

NY 14891

USA
Benediktas Vilmantas Rupeika

Biografija

Baigė Telšių Žemaitės vidurinę mokyklą, Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete – žurnalistikos specialybę.
Žurnalistinę veiklą pradėjo Prienų rajono laikraščio „Naujas gyvenimas“ ir Alytaus rajono laikraščio „Komunistinis rytojus“ redakcijose. 1969–1990 m. Lietuvos TSR Valstybinio televizijos ir radijo komiteto korespondentas, radijo informacinių laidų redaktorius, 1978–1988 m. Radijo Vyriausiosios informacijos redakcijos Informacijos skyriaus vedėjas, nuo 1988 m. pirmasis pradėjo vesti tiesiogines autorines radijo laidas, taip pat dirbo politikos komentatoriumi.
1989 m. išrinktas savaitraščio „Gimtasis kraštas“ iniciatyva organizuotos apklausos populiariausiu Atgimimo laikotarpio Lietuvos žurnalistu.
1990–1992 m. Respublikos Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas. 1992–1996 m. Seimo narys, Lietuvos Demokratinės Darbo partijos frakcijos Seime narys, Seimo Mandatų ir etikos komisijos pirmininko pavaduotojas. Vėliau parlamentiniuose rinkimuose atsisakė dalyvauti. 1997–2018 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos žurnalistas, Lietuvos radijo laidos „Kaip žmonės gyvena“ autorius ir vedėjas.
Yra publikavęs straipsnių, parašęs knygų.

Įvertinimas

2012 m. už radijo laidų ciklą „Kaip žmonės gyvena“ įteikta pirmoji Petro Babicko premija, kurią drauge su Lietuvos žurnalistų sąjungos apskrities skyriumi įsteigė Kauno rajono savivaldybė.
Čentas

Istorija

Čentas gavo pavadinimą nuo Po slėnio centuriacijos (žemės padalinimo). Jis išaugo iš mažo žvejų kaimelio į žemės ūkio miesto XI a.
Bolonijos vyskupas ir Nonantolos abatas įkūrė Partecipanza Agraria, instituciją, kuri kas 20 metų perdalindavo žemę įpėdiniams vietinių šeimų, kurios sudarė bendruomenės pagrindą XII a.
1502 m. popiežius Aleksandras VI atėmė žemę iš Bolonijos vyskupo ir atidavė kaip savo dukros Lukrecijos Bordžijos kraitį Feraros kunigaikščiui Alfonsui I d’Estei ir 1598 m. Čentas buvo grąžintas Popiežiaus valstybei.
Jaunimo linija

„Jaunimo linija“ (JL) – pirmoji savanoriška emocinės paramos telefonu ir internetu tarnyba Lietuvoje, Lietuvos emocinės paramos tarnybų asociacijos narė.
Emocinę paramą nemokamu numeriu 8 800 28888 ir adresu www.jaunimolinija.lt kasdien visą parą teikia savanoriai, dirbantys trijuose miestuose: Vilniuje, Kaune ir Klaipėdoje.
„Jaunimo linija“ veikia nuo 1991 m. vasario 16 d. Šiuo metu organizacijoje reguliariai savanoriauja apie 300 specialiai apmokytų savanorių.
„Jaunimo linijos“ įkūrėja – psichologė-psichoterapeutė dr. Kristina Ona Polukordienė. „Jaunimo linijos" veiklą koordinuoja Paramos fondas „Jaunimo linija“. Nuo 2016 m. birželio „Jaunimo linijai" vadovauja Agnė Mažvilaitė.
Pakruostė

Istorija

1596 m. šaltiniuose paminėtas Pakruostės dvaras.
Dafas

Dafas (arab. دف, azer. dəf, uzb. doyra) – mušamasis membranofonas, rėminis būgnas. Paplitęs daugiausia Viduriniuosiuose Rytuose (Iranas, Afganistanas, Tadžikistanas, Pakistanas), Turkijoje, Indijoje, Azerbaidžane ir kt.
Dafą sudaro medinis rėmas, ant kurio įtempiama oda membrana (dabar dažniau plastiku). Neretai ant dafo rėmo pritvirtinami metaliniai žiedai ar pirštiniai cimbolai, žvangantys mušant būgną (panašiai kaip grojant tamburinu). Grojant dafas laikomas abiem rankomis ir yra mušamas delnais. Instrumentu paprastai akompanuojama atliekant mugamą ar kitą orkestrinę muziką.
Manoma, kad dafas išrastas Senovės Persijoje, iš kurios paplito po aplinkinius kraštus. Viduramžiais šį instrumentą plačiai naudojo sufijai.
Irena Čižauskienė

Biografija

Motina Grabupių pradinės mokyklos mokytoja, tėvas tarnavo Tauragėje dislokuotame Lietuvos kariuomenės dalinyje. 1945 m. po ilgų klajonių su pabėgėliais į Vokietiją ir atgal su šeima grįžo į motinos tėviškę, Berciškės kaimą Šilutės rajone. 1959 m. baigė Šilutės 1 – ąją vidurinę mokyklą, 1965 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Žemės ūkio ekonomikos fakultetą.
1965–1975 m. Šilutės rajono Stoniškių tarybinio ūkio vyr. ekonomistė, 1975–1977 m. Šilutės kiaulininkystės komplekso, 1977 m. Šilutės rajono gamybinio susivienijimo valdytojo pavaduotoja ekonomikai, 1978–1980 m. Šilutės rajono informacinio skaičiavimo centro direktorė. 1980 m. Šilutės tarybinio ūkio – technikumo vyr. ekonomistė, 1981–1990 m. Žemės ūkio technikumo dėstytoja, nuo 1990 m. Žemės ūkio mokyklos mokytoja.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė, Šilutės rajono tarybos pirmininkė. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šilutės rajono skyriaus narė, 2001–2003 m. skyriaus pirmininkė.
1995–2003 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narė (LDDP sąraše).
Užlieknių žemės ūkio bendrovės narė.
Mėžionių pilkapynas

Tyrimai

XIX a. pabaigoje buvo apie 16 pilkapių. Sampilai buvo 5–11 m skersmens, iki 1,3 m aukščio su akmenų vainikais, apjuosti grioviais. 1894 m. Fiodoras Pokrovskis ištyrė 7 pilkapius, kitus – 1934 m. Varšuvos universiteto Lenkijos archeologijos katedra, vadovas Vlodzimežas Antonievičius. 1999 m. tyrė Vida Kliaugaitė (Vilniaus universitetas).
Mirusieji laidoti duobėse po sampilu, nedeginti, kiekviename pilkapyje po 1–6 žmones. Radiniai: aprangos detalės, papuošalai (žalvarinės antkaklės, emaliuotos segės ir kabučiai), darbo įrankiai (geležiniai kirviai, ylos, peiliai), kiti dirbiniai. Pilkapynas datuojamas IV a. pabaiga – V a. Pirmuosius radinius saugo Maskvos valstybinis istorijos muziejus ir Sankt Peterburgo Ermitažas, vėlesniuosius – Varšuvos valstybinis archeologijos muziejus.
Kristinas Astikas

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino giminės, Didikų Astikų giminės pradininkas. Spėjama, kad jis buvo Traidenio sūnaus Sirpučio sūnus.
Sūnūs Radvila Astikaitis ir Stanislovas (Stankus) Astikaitis pradėjo dvi garsias Lietuvos bajorų ir didikų dinastijas. Radvilos palikuonys pasivadino Radvilomis, o Stankaus – Astikais. Be Radvilos ir Stanislovo yra žinomi dar du sūnūs: Mikalojus Astikas (arba Micko) ir Baltramiejus Astikas (arba Bardko).
Valdė Užpalių ir Pienionių (netoli Kavarsko) seniūnijas, Kernavę, Musninkus, Šešuolius, Širvintas, Upninkus ir kt. dvarus tarp Šventosios upės ir Vilniaus.

Veikla

1419–1442 m. Vilniaus kaštelionas. Gynė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės savarankiškumą nuo Lenkijos. 1398 m. kaip Užpalių vietininkas kartu su kitais bajorais pasirašė Salyno sutartį, tvirtino 1401 m. Vilniaus-Radomo sutartis, 1404 m. Racionžo sutartis, 1431 m. Skirsnemunės sutartis, 1432 m. Gardino sutartis, 1413 m. Horodlės susitarimą, 1411 m. Torunės sutartis, 1422 m. Melno taikos sutartis.
Rėmė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Švitrigailos bendradarbiavimo su Vokiečių ordinu politiką, jo deleguotas prie Nemuno 1431 m. tarėsi su Vokiečių ordino didžiuoju magistru Pauliu Rusdorfu. Dalyvavo 1431 m. Švitrigailos ir Jogailos derybose Lucke. Nuo 1432 m. rėmė Lietuvos didijį kunigaikštį Žygimantą Kęstutaitį, 1432 m. Gardine ir 1434 m. Trakuose pasirašė jam du ištikimybės aktus. Nuo 1440 rėmė Lietuvos didįjį kunigaikštį Kazimierą ir jo kova su Mykolu Kęstutaičiu.
Danilava

Aplinkinės gyvenvietės

Purviniškiai – 5 km
SUŽIONYS – 4 km
Skirlėnai – 4 km
Fabijoniškės

Istorija

Fabijoniškių vardas kildinamas iš asmenvardžio Fabijonas. Fabijoniškėse buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sostinės Vilniaus prieigų kaimas, XX a. viduryje jau pažymėtas Vilniaus miesto ir jo apylinkių žemėlapyje. Tolimoje praeityje (XIV a.) Fabijoniškės tai prieigos prie seno kelio Vilnius−Kernavė. Neaišku, kas tą kaimą įkūrė: ar baudžiauninkai, XVII a. statę Kalvarijas, ar žmonės, dirbę Verkių dvare, Raudonbalių dvaro spirito varykloje ir alaus darykloje ar Trinapolio vienuolyne. Ši gyvenvietė, buvusi už 6 km į šiaurę nuo Vilniaus prie plento į Ukmergę, 1959 m. turėjo 462 gyventojus. Dauguma jos sodybų stovėjo viena prie kitos. Iš šiaurės rytų prie kaimo dunksojo Verkių miškas. Tarybiniais metais įėjo į Avižienių apylinkę.
1986 m. pagal architekto K. R. Balėno projektą buvusio Fabijoniškių kaimo vietoje vietoje pradėtas statyti naujasis Vilniaus mikrorajonas. Vėliau prie Fabijoniškių buvo prijungta Bajorų ir dar keleto kaimų dalys. 1991 m. įkurta Fabijoniškių seniūnija.
Fabijoniškių kiemuose aplink Šeškinės taką, S. Stanevičiaus gatvėje, 2018 m. buvo nufilmuota didelė dalis HBO serialo Černobylis scenų, vykstančių Pripetės mieste.
Ilga

Geografija

Išteka iš pelkėjančio Ilgaežerio. Teka šiaurvakarių, vėliau vakarų kryptimi. Kurtuvėnų regioniniam parke teka per Juodlės mišką, vėliau Šaukėnuose kerta Šaukėnų I tvenkinį. Įteka į Šoną 2 km iki jos žiočių.
Chemijos pramonė

Chemijos pramonė – viena svarbiausių sunkiosios pramonės šakų.
Gimbutų šeimos koplyčia

Architektūra

Statinys betoninis, kvadratinio plano su įgilintu laidojimo rūsiu, apsuptas antkapinių kryžių ir paminklų. Ant sutapdinto stogo pastatytas betono kryžius. Šiaurės rytų fasade įrengtos dvivėrės metalinės durys su kryžiaus formos kiaurapjūviu. Virš įėjimo durų įtaisytas skydas su Gediminaičių stulpų reljefu ir karūna virš jų. Po šiuo herbu pritvirtinta iškilių metalinių raidžių eilė – užrašas lenkų kalba: „GROBY RODZINNE GIMBUTTOW“ (liet. Gimbutų šeimos karstai).

Taip pat skaityti

Gimbutų giminės atstovų palaidojimų yra Vizbarų Šv. Pranciškaus Asyžiečio koplyčioje (Tauragės raj.).
Samtavisio katedra

Samtavisio katedra (gruz. სამთავისი) – XI a. Gruzijos stačiatikių bažnyčia rytų Gruzijoje, Šida Kartlio regione. Pastatyta kairiajame Lekuros upės krante, 11 km nuo Kaspio. Vienas iš Gruzijos stačiatikių bažnyčios Samtavisio ir Gorio eparchijos centrų.
Pagal tradiciją pirmasis vienuolynas čia įkurtas Asirijos misionieriaus Isidoro 572 m., vėliau perstatytas X a. Ankstyviausios pastatų liekanos siekia XI a. Pasak (dabar jau prarasto) įrašo akmenyje katedra pastatyta 1030 m. Ją pastatė vietos vyskupas ir architektas Hilarionas taip pat pastatęs gretimą Ašurianio bažnyčią. Smarkiai apgriauta žemės drebėjimų katedra rekonstruota XV ir XIX a. Rytinis fasadas yra vienintelė išlikui originali pastato dalis.
Šalia bažnyčios yra keletas XVII–XVIII a. pastatų – prastos būklės dviejų aukštų vyskupo rezidencija, koplytėlė (5,8х3,2 m), trijų aukštų varpinė (5,7х7,3 m) prijungta prie 3-5 m aukščio tvoros pastatytos iš akmens ir plytų.
Marytė Gurevičienė

Marytė Gurevičienė (g. 1951 m. rugpjūčio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė juvelyrė.

Biografija

Vyras Arvydas Gurevičius. 1971–1976 m. studijavo Estijos dailės institute. 1969–1991 m. su pertrauka dirbo „Dailės“ kombinate, 1991–1995 m. galerijoje „Arka“, 1997–2002 m. Taikomosios dailės galerijos, nuo 2002 m. galerijos „Meno niša“ Vilniuje direktorė.

Kūryba

Kuria papuošalus, prizus, suvenyrus. Naudoja įvairias medžiagas – akmuo, kaulas, perlamutras, kriauklės, brangieji metalai, emalis, stiklas. Svarbiausi kūriniai: „Kaklo papuošalas“ 1975 m., stiklo plastika: „Spąstai lietui“, „Gurmano stalui“ abu 1992 m., segių ciklas su smaragdais 1993–1994 m. Surengė emalio ir gintaro parodų Vilniuje 1984 m., 1991 m., simpoziumų „Gintaras“ Palangoje, 1990 m. Nuo 1977 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje; individualios parodos – Vilniuje 1993 m., Kaune 1994 m. Jos kūrinių turi Lietuvos nacionalinis muziejus, Maskvos taikomosios dailės muziejus.
FK Keşlə Bakı

Istorija

Klubas įkurtas 1997 m. Tuo metu vadinosi „Xəzər Universitesi“ pavadinimu.
Nuo 2004 m. žinomas „Inter“ vardu.

Kešlos FK (2017- iki šiol)

2017 m. spalio 28 d, Inter Baku PIK oficialiai pasikeitė pavadinimą į Kešla FK. 
Klubas taip pat pasikeitė logotipą ir sportinių aprangų spalvas. 
Kai komanda pralaimėjo pirmas rungtynes Gendžės „Kəpəz“ ekipai, jau kitą dieną klubo treneris Zauras Svanadzė buvo pakeistas Ramizu Mammadovu. 
O 2017 m. gruodžio 25 d., klubo atstovai pranešė, kad Mammadov`as tapo klubo sporto direktoriumi. Jurijus Maksimovas tapo vyr, treneriu.