google/wiki40b huggingface dataset:
Margionys

Kultūra

Margionyse veikia 1990 m. atkurtas Margionių kaimo teatras. Jo istorija mena tarpukario laikus, kai 1920 m. jame įsikūrė Šv. Kazimiero draugija, kuriai vadovavo Juozas Gaidys (kartu platinęs ir lietuvišką spaudą). Pirmas spektaklis buvo suvaidintas 1929 m. Tai buvo A. Vilkutaičio-Keturakio komedija „Amerika pirtyje“, kurią pastatė pradžios mokyklos mokytojas Teofilis Sukackas. Vėliau, karo metu, kaimo spektaklius režisavo J. Gaidys, parašęs Margionių kaimo himną, „Dainą apie Skroblų“, pjeses „Ašarų pakalnėje“ ir „Siratų ašaras“. Šiam mirus, teatro veikla buvo nutrūkusi. Teatras atgimė tik artėjant jo 75 m. jubiliejui.

Apylinkės

Prie kaimo yra Skroblaus ištakos – Bobos daržo šaltinis. Tai laukuose tiesiog iš žemės trykštanti versmė, iš kurios prasideda gausiai šaltinių vandens maitinamas Skroblus – jo vandeningumas per 17 km padidėja beveik 100 kartų. Vietiniai gyventojai vaikams nesako, kad juos rado kopūstų lauke, o porina, kad vaikai randas „Bobos darže“ – tėtis su mama ten nuėję, pamaišo pamaišo vandenį ir išsitraukia norimą vaikelį. Pasakojama, kad kartą, atseit, vaikai ant šaltinio užritino akmenį ir daugiau vaikų nebeatsirasdavę. Teko suaugusiems tą akmenį šalin nuritinti.
1996 m. rudenį Skroblaus kairiajame krante, Margionių šiaurės rytų dalyje, archeologai aptiko daug titnago skaldos ir skaldytinių, pagal techniką priskirtinų paleolitui. 1997 m. rudenį tirti 52 šurfai, kurių bendras plotas 60 m². Buvo nustatyta, kad titnago kasyklų, dirbtuvių ir gyvenviečių visuma apima apie 800 × 100–250 m teritoriją, o aplink esančioje teritorijoje, nors rečiau, taip pat randami radiniai. Kompleksas datuojamas apie IX tūkstm. pr. m. e.

Aplinkinės gyvenvietės

Kapiniškiai – 2 km
MARCINKONYS – 12 km
Šklėriai – 4 km
Segu

Istorija

Segu miestas 1620 m. įkurtas bozų 10 km nuo dabartinės vietos. Miestas suklestėjo 1712 m., kai Bitonas Kulibalis tapo karaliumi ir įkūrė Bamanos imperiją su sostine Segu mieste. 1796 m. miestą aplankė pirmas žinomas europietis Mungo Parkas. 1861 m. po Segu mūšio miestas perėjo į Tukuloro imperiją, valdomą El Hadži Umaro Talo. Miesto gyventojai buvo priversti priimti islamą. 1892 m. Segu užkariavo Prancūzijos armija, vadovaujama generolo Louis Archinard.
Riga FC

Klubo istorija

2014 m. sezone futbolo klubas „Karamba“ iš Rygos užėmė pirmąją vietą Latvijos futbolo Antroje lygoje ir įgijo teisę kovoti Pirmojoje lygoje, tačiau 2015 metų pradžioje klubas nusprendė atsisakyti šios teisės.
2015 m. vasario mėnesį „Karamba“ klubas susijungė su futbolo klubu „Dinamo“, kitu klubu iš Rygos, kuris taip pat dalyvavo II lygos pirmenybėse. Ši jungtinė komanda vadinosi „Karamba-Dinamo“ («Карамба/Динамо») ir pareiškė norą dalyvauti 2015 metų I lygos čempionate. Savo gretas papildė žinomais žaidėjais ir dalyvavo I lygos pirmenybėse, bei iškovojo teisę kovoti elitinėje lygoje. 
2016 m. dar kartą klubas pakeitė pavadinimą ir tapo FC Riga.
2017 m. gegužės 17 d. kovojo 2016/2017 m. Latvijos futbolo taurės finale ir pralaimėjo FK Ventspils tik po baudinių serijos.
Suvalkų miesto administracinis suskirstymas

Suvalkų miestas suskirstytas į atskiras gyvenvietes, kurios beveik neturi jokios savivaldos. Jų plotas ir gyventojų tankumas yra netolygūs.
Merkinės seniūnija

Istorija

Merkinės seniūnija yra minima XVI amžiuje. Tuo metu jai priklausė Merkinės giria, kuri siaura juosta tęsėsi iš rytų į vakarus nuo Katros iki Prūsijos sienos.
Anksčiau buvo Merkinės valsčiaus teritorijoje. Sudaryta iš LTSR laikais gyvavusių Merkinės apylinkės ir Kibyšių apylinkės.

Gamta

Merkinės seniūnija užima 55 000 ha, iš jų 62 % teritorijos yra miškai (Dainavos giria, Subartonių miškai). Svarbiausios upės – Nemunas bei Merkys, taip pat didesni jų intakai – Strauja, Stangė, Krūčius, Apsingė, Pašilingė, Nedzingė. Telkšo nemažai ežerų (Ilgis, Liškiavis, Burokaraisčio ežeras, Glynas, Kampys, Gelovinė, Gilšė ir kt.).
Didelė seniūnijos dalis patenka į Dzūkijos nacionalinį parką.

Gyventojai

Gyventojų skaičius 2001 m. balandžio mėn. buvo 4300 (surašymo duomenys), o 2009 m. rugsėjo 1 d. – 4500.
Gnutella

Istorija

Dar 1999 m. populiaraus daugialypės terpės grotuvo „Winamp“ kūrėja „Nullsoft“ užpatentavo technologiją, smarkiai paveikusią visą P2P raidą. Justin Frankel apibrėžė Gnutella protokolą 2000 m. kovo 14 d., sukūręs pirmą klientinės programos Gnutella tinklui beta versiją ir leidęs ją nemokamai parsisiųsti iš interneto. Pavyzdžiu ir paskatinimu Gnutella tinklui buvo „peer - to - peer“ tinklas Napster, kuris jau nuo 1999 m. birželio suteikė galimybę tiesiogiai keistis muzikos failais. Dėl nelegaliai platinamos muzikos Napster firmai gana greitai iškilo teisinių problemų.
„Gnutella“ pavadinta sistema jau turėjo kovai su autorių teisėmis skirta mechanizmą – priešingai nei Napster, kur duomenų perdavimo tinklo serveriai valdomi iš centrinio bendrovės biuro, savarankiškos Gnutella dalys išsibarsčiusios po visą pasaulį, taigi, nutraukti jų veiklą fiziškai neįmanoma. Kol veiks bent du kompiuteriai su Gnutella įranga, tinklas gyvuos. JAV telekomunikacijų gigantui AOL nusipirkus didžiąją dalį „Nullsoft“ akcijų, darbas prie „Gnutella“ projekto buvo sutabdytas – buvo siekiama išvengti su autoriu teisėmis susijusio skandalo, kuris būtų galėjęs sutrugdyti AOL ir „Time Warner“ susiliejimui. Pati programa jau buvo paplitusi ir prieinama per kitus interneto puslapius bei peer - to - peer" sistemas.
„Gnutella“ ( atgaivino maža grupelė entuziastų, informavusių interneto bendruomenę apie šio tinklo galimybes ir paskelbusi duomenis, kurių galėjo prireikti entuziastams kuriant darbui su „Gnutella“ skirtą programinę įrangą.

Principai

Kiekvienas Gnutella tinklo narys žino apie kelis kitus aktyvius, šiam tinklui priklausančius narius. Šis pradinis sąrašas gaunamas įvairiais būdais: pateikiamas su kliento programa (kuri vėliau patikrina kurie nariai tebėra aktyvūs), randamas kokiame nors centralizuotame serveryje, kai kada naudojama net IRC.
Gnutella naudoja "potvynio paieškos" (angl flooding search) principą: ieškantis narys susisiekia su jam žinomais kitais nariais, šie perduoda jo užklausą savo žinomiems kaimynams ir pan. Tokios paieškos gylis siekia 4 - 5 lygius ir ji išplinta toli po tinklą. Pirmuosiuose variantuose rastas atsakymas buvo grąžinamas tuo pačiu keliu kuriuo atėjo klausimas, vėliau sistema buvo optimizuota papildant užklausą ieškotojo adresu ir taip įgalinant perduoti atsakymą tiesiogiai. Rasti failai perduodami tiesiogiai tarp ieškančio ir teikiančio narių, naudojant tam įprastus perdavimo protoklus (TCP/IP ir pan).
Gnutella pradinis žinučių keitimosi formatas yra gana senas, daug kartų taisytas ir neretai laikomas gana netvarkingu ir sudėtingu. Pastaruoju metu kuriame sistema Gnutella2 kur informacijai keistis naudojama panaši į XML, tačiau dvejetainė struktūra.
Rudolfas Grabis

Biografija

1934 m. baigė Latvijos universitetą; mokytojas Janis Endzelynas. 1960 m. daktaras. Nuo 1968 m. Latvijos mokslų akademijos narys korespondentas, nuo 1992 m. garbės narys.
1946–1973 m. dirbo Latvijos mokslų akademijos Kalbos ir literatūros institute.

Mokslinė veikla

Tyrė latvių kalbos leksiką, terminologiją, gramatikų istoriją, gimtąją tarmę. Vadovavo „Dabartinės latvių literatūrinės kalbos gramatikos“ (Mūsdienu latviešu literārās valodas gramatika 2 d. 1959–1962 m.) rengimui. Su kitais parengė „Kalbotyros terminų žodyną“ (Valodniecības terminu vārdnīca 1963 m.), Latvių kalbos vadovėlių mokykloms. Parašė atsiminimus „Atminimų nuotrupos“, išspausdinta knygoje „Savo kalbai“ (Savai valodai 1997 m.; joje pateikta ir Rudolfo Grabio bibliografija).
Brandenburgo-Ansbacho markgrafystė

Istorija

Markgrafystė buvo įkurta 1398 m., kai mirė Niurnbergo burggrafas Frydrichas V. Jo valdos buvo padalintos dviem jo sūnums – jaunesnysis sūnus Frydrichas VI gavo Ansbacho žemes, o vyresnysis Jonas III – Bairoito žemes. 1420 m. birželio 11 d. Jonui III mirus šias dvi valdas kartu ėmė valdyti Frydrichas VI, kuris 1415 m. buvo tapęs Brandenburgo kurfiurstu Frydrichu I.
1440 m. rugsėjo 21 d. kurfiurstas Frydrichas I mirė, ir jo valdytos žemės buvo padalintos jo sūnums – Jonas ėmė valdyti Bairoito markgrafystę (kitaip Brandenburgas-Kulmbachas), Frydrichas – Brandenburgo markgrafystę, o Albertas – Ansbacho markgrafystę. Ansbachą valdė jaunesniosios Hohencolernų šakos atstovai, o pati šaka buvo vadinama Brandenburgo-Ansbacho Hohencolernais.
1791 m. gruodžio 2 d. Brandenburgo-Ansbacho markgrafas Christianas Frydrichas Karolis Aleksandras, kuris valdė ir Bairoito markgrafystę, pardavė abi šias valdas Prūsijos karaliui Frydrichui Vilhelmui II. Markgrafas tuo metu buvo vidutinio amžiaus ir bevaikis, o karalius Frydrichas Vilhelmas II buvo jo giminaitis ir Hohencolernų giminės galva. Markgrafas su antrąja žmona angle persikraustė į Angliją.

1792 m. sausio 28 d. Brandenburgo-Ansbacho markgrafystė buvo oficialiai prijungta prie Prūsijos karalystės ir nustojo egzistuoti.
Sterblinis vilkas

Išvaizda

Sterblinis vilkas buvo šviesios rudos spalvos, panašus į vilką, bet jo tvirto pamato uodega negalėjo būti vizginama kaip šuns. Žemiau pečių, ant nugaros buvo kelios eilės juodų dryžių.
Medina Azahara

Istorija

Miestas su rūmų kompleksu pastatytas X a. Kordobos kalifato valdovo Abdurachmano III Kordobos miesto vakaruose. Buvo Al-Andalusijos provincijos sostinė, kalifato politinės galybės simbolis. Jo sūnus Hakamas II išplėtė miestą, bet po jo mirties miestas prarado savo svarbą. 1010 m. išgrobstytas bei sudegintas pilietinio karo metu ir po to apleistas. Ilgainiui užpustytas smėlio. XX a. pradžioje pradėti kasinėjimo darbai. Išlikę senoviniai keliai, tiltai, pastatai, dekoruotos sienos.
Prūsijos karalystė

Administracinis suskirstymas

1752 m. karaliaus Frydricho II nurodymu vietoje Prūsijos kunigaikštystėje buvusių 3 didelių sričių karalystė buvo suskirstyta į 10 sričių su naujomis įvairaus dydžio apskritimis. Po 3 naujas sritis įsteigta buvusiose Sembos ir Oberlando, 4 – Notangos srityse. Vietoje didžiųjų valsčių – hauptamtų – sukurtos apskritys – kreizai (vok. Kreis). Nuo tada Semboje Žiokų sritį sudarė Žiokų, Žuvininkų ir Noihauseno apskritys. Tepliuvos sritį sudarė Tepliuvos, Labguvos ir Toplaukio apskritys. Įsruties sritį (didžiausią Prūsijoje) sudarė Įsruties, Ragainės, Tilžės ir Klaipėdos apskritys. Atsižvelgiant į vyraujančią tautybę, vienos apskritys buvo vadinamos lietuviškomis, kitos – lenkiškomis, dar kitos – vokiškomis. Buvo sukurtas Lietuvos departamentas bei Rytų Prūsijos departamentas.
Per 1815–1818 metų administracinę teritorinę reformą, vietoje departamentų sudarius Gumbinės apygardą su 16 apskričių ir Karaliaučiaus apygardą su 20 apskričių, apskritis tapo pastoviu administraciniu teritoriniu vienetu su įvairiomis institucijomis, įvesta apskrities viršininko – landrato pareigybė. Lietuvos provincijoje vietoje buvusių 4 buvo sudaryta 10 apskričių (plotas apie 10 000 km²): Šilutės, Lankos (Pakalnės), Ragainės, Tilžės, Pilkalnio, Stalupėnų, Gumbinės, Įsruties, Darkiemio ir Geldapės (didžioji dalis Klaipėdos apskrities buvo priskirta Karaliaučiaus apygardai). Klaipėdos apskritis su atitinkamomis struktūromis kaip ir kitos Prūsijos apskritys tuomet gavo visišką apskrities statusą (imta vadinti Kreis Memel). Vėliau atskirtos miestų apskritys (vok. Stadkreise) bei krašto apskritys (vok. Landkreise).
Eduard Loch

Biografija

Gimė 1868 m. balandžio 30 d. Klaipėdoje, mokytojo ir filologo Johann Eduard Loch šeimoje. Lankė mokyklą Barštyne. Vėliau Karaliaučiaus universitete ir Berlyno Humboldtų universitete studijavo filologiją, istoriją, geografiją ir prancūzų kalbą. 1890 m. tapo mokslų daktaru. 1891-1894 m. dirbo mokytoju Karaliaučiuje, 1895-1897 m. Piliavoje. 1897-1913 m. vėl dirbo mokytoju Karaliaučiuje. 1913-1932 m. buvo Karaliaučiaus Karalienės Luizės gimnazijos direktorius. Tyrinėjo Sembos, Kuršių Nerijos ir Mozūrijos istoriją, parašė kelias knygas apie Rytų Prūsijos istoriją. 1945 m. iš Karaliaučiaus pasitraukė į vakarus, kur ir mirė 1945 m. rugsėjo 30 d. Mainingene.
Tyka

Tyka (štilis) – bevėjis oras arba silpnas vėjas, ne smarkesnis kaip 0,5 m/s.  Tokios meteorologinės sąlygos dažniausiai susidaro anticiklono metu, taip pat yra dažnesnės slėniuose, duburiuose, o ne atvirose vietose.
Senovėje tyka, kuri dažnai vyrauja tropikų jūrose, būdavo pražūtinga buriniams laivams.
Viktoras Lukoševičius

Biografija

1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1966 m. technikos mokslų kandidatas
Nuo 1962 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1967–1970 m. – Panevėžio fakulteto (nuo 2001 m. Kauno technologijos universiteto Panevėžio institutas) Bendrųjų dalykų, 1970–1981 m. ir 1993–2005 m. Statybos technikos katedros vedėjas; nuo 1970 m. docentas. Nuo 2000 m. dar ir Šiaulių universiteto dėstytojas. Stažavo 1995–1996 m. JAV Kolumbuso Franklino ir Ohajo valstybiniame universitetuose, 1998 m. Italijos Neapolio universitete. Tarptautinio darnios plėtros aplinkosaugos strategijos projekto Panevėžio miesto darbo grupės vadovas.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: kompozicinės statybinės medžiagos, geodeziniai matavimai ir jų istorijos raida Lietuvoje, aplinkosauga. Paskelbė daugiau kaip 60 mokslinių straipsnių, parengė informacinių leidinių.
Nereikalingi žmonės (filmas)

Apie filmą

Filmo „Nereikalingi žmonės“ idėja gimė Monrealyje, scenarijus parašytas Indijoje, juosta nufilmuota geriausio Latvijos kino operatoriaus Airijoje ir Lietuvoje, filmas perkeltas ant kino juostos Lenkijos laboratorijoje.
Drama „Nereikalingi žmonės“ – pirmas lietuviškas filmas, nagrinėjantis aktualias tiek užsieniečių, tiek lietuvių socialines ir pilietines problemas: emigraciją, „geresnio gyvenimo“ paieškas, įvaikinimą ir globą. Kurdamas savo filmą, režisierius Martinsons rėmėsi įdomia psichologų sukurta 6 žingsnių atsiskyrimo teorija, kuri atskleidžia, koks mažas yra mus supantis pasaulis.

Siužetas

Psichikos liga serganti Valda (akt. Valda Bičkutė) įtiki, kad vaikų namuose augantis Paulius yra jos sūnus. Liguisto įsitikinimo nesugriauna nei vaikų namų darbuotojai, nei gydytojai. Manydama, kad atgauti vaiką trukdo tik jos skurdas, užsidirbti Valda, sekdama tūkstančių lietuvių pavyzdžiu, emigruoja į Airiją.
Airijoje Valdą pasiekia žinia, kad Paulius yra įvaikintas. Bet ir ši žinia ne sugriauna, o tik dar labiau užaštrina jos išsigalvotą siekiamybę. Juo labiau, kad Valdos fantazijas kaip tikrovę priima Laima (akt. Daiva Tamošiūnaitė-Budrė), ieškanti bet kokios galimybės šantažuoti Paulių įvaikinusią Norą (akt. Dalia Michelevičiūtė). Jaunystėje automobilio avarijoje suluošinta Nora, dvidešimt penkerius metus kantriai gyvenusi vyro Beno (akt. Kostas Smoriginas) šešėlyje, išsivaduoja iš tos priespaudos, ima gyventi savo gyvenimą ir įgyvendina seną svajonę – įsivaikina berniuką. Kasdien tvirtėjanti ir stiprėjanti Nora kelia pavojų intrigantės Laimos karjerai. Nelengvai užgimstančiai Pauliaus laimei iškyla rimtas pavojus.

Ribos tarp sveiko ir nesveiko proto išsitrina, protas vienodai tarnauja kaip geriems, taip blogiems ketinimams ir vaiką išgelbėti gali tik mylinti širdis. Airijoje tarnaujančio Kunigo (akt. Andrius Mamontovas) rūpestis ir dėmesingumas užpildo žmogiškumo, šilumos išsiilgusią Valdos širdį ir padeda Valdai išsižadėti griaunančių iliuzijų.
HB Køge

Istorija

Klubas įkurtas 2009 m. iš Koge BK ir Herfolge BK geriausių žaidėjų.
Geidžių apylinkė

Istorija

Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Bugenių apylinkės.
Semaine des As 2007 m. sezonas

2007 m. Semaine des As sezonas – 5-iasis turnyro sezonas, vykęs Nansio SLUC namų arenoje Palais des Sports Jean Weille de Nancy .
Bergantiños FC

Stadionas

Namų rungtynės žaidžiamos As Eiroas stadione, kuris talpina maždaug 5 tūkst. žiūrovų.
Feliksas Janevičius

Feliksas Janevičius (lenk. Feliks Janiewicz, angl. Felix Yaniewicz, 1762 m. Vilnius – 1848 m. gegužės 21 d. Edinburgas) – lietuvių kilmės smuikininkas, dirigentas, kompozitorius.

Biografija

Nuo 1777 m. karališkosios kapelos smuikininkas Varšuvoje. Nuo 1785 m. gyveno Vienoje, manoma, pas J. Haidną mokėsi kompozicijos, vėliau Florencijoje, Turine, koncertavo Paryžiuje. Nuo 1792 m. gyveno Anglijoje, koncertavo kaip smuikininkas ir dirigentas. 1813 m. vienas filharmonijos draugijos Londone steigėjų. Nuo 1815 m. gyveno Edinburge. Koncertavo iki 1831 m.
Stanislovas Gaidakauskas

Biografija

1984 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, ekonomistas organizatorius. Širvintų rajono savivaldybės administracijos Širvintų seniūnijos seniūno pavaduotojas.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
2007 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narys, mandato neteko dėl užimamų pareigų.
Sutuoktinė Marytė.
Antarktidos pusiasalis

Antarktidos pusiasalis – šiauriausia Antarktidos dalis. Jos šiaurinės vietos yra už poliarinio rato.
Antarktidos pusiasalio atradimas yra ginčytinas. Manoma, kad jis atrastas 1820-aisiais.
Pusiasalis yra labai kalnuotas (Transantarktiniai kalnai), jo aukščiausios viršūnės siekia 2 800 metrų. Manoma, kad šie kalnai tęsia Pietų Amerikos Andų kalnus. Transantarktinius kalnus ir Andus jungia povandeniniai kalnai.
Antarktidos pusiasalis turi švelniausią klimatą Antarktidoje, todėl čia įsikūrę daug tyrinėjimo stočių. Taip pat su pusiasaliu susisiekiama laivais iš Pietų Amerikos.
Į pusiasalį pretenzijas reiškia Argentina (Argentinos Antarktidos regionas) ir Jungtinė Karalystė (Britų Antarktidos teritorija).
Audrius Stankevičius

Biografija

Viešosios įstaigos Mažeikių pirminės sveikatos priežiūros centras direktorius.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių), 2002 m. Nuosaikiųjų konservatorių sąjungos Mažeikių rajono skyriaus narys.
1990–1995 m. Mažeikių rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m. ir 2003–2004 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Vilmantė, vaikai Skirmantas, Rūta, Aistė
Budrių senovės žemdirbystės vieta

Apibūdinimas

Margių miško vakarinėje dalyje išliko akmenų pylimas, nuo kurio į šalis atsišakoja kelios atšakos. Pylimo aukštis iki 0,5 m, plotis – 1,0–1,5 m, sukrautas iš stambių ir vidutinio dydžio akmenų, kurie sumesti be tvarkos.

Istorija

Bendrose kaimo ganyklose iki XX a. vidurio buvo išlikę senovės laukus žyminčių akmenų krūsnių ir aptvarus sudarančių pylimų. Iš jų išsiskyrė stačiakampio plano, 24×14 m dydžio laukas, apjuostas 3–4 m pločio akmenų pylimo. Kai kurie buvę akmenys apdegę, suskylinėję nuo karščio.
Akmenų krūsnys ir pylimai išardyti 1940–1944 m. ganyklas paverčiant ariamais laukais. Išliko tik mišku apaugusi nedidelė jų dalis.
Saugotinas kultūros paveldo objektas. Teritorijos plotas – apie 0,5 ha.
Į pietvakarius nuo išlikusio akmenų pylimo yra apeiginis akmuo su dubeniu.

Tyrimai

1939 m. žvalgė Ignas Jablonskis ir Pranas Baleniūnas, 2003 m. – Vilniaus universiteto ir Kretingos muziejaus archeologinė ekspedicija (Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė, Julius Kanarskas).
1926 m. tarp krūsnių rastas akmens kirvis.
Jean-Baptiste-Camille Corot

Biografija

Žanas Batistas Kamilis Koro gimė 1796 m. liepos 16 d. Paryžiuje, pasiturinčioje miestiečių šeimoje. Tėvas buvo audinių pirklys, motina laikė skrybėlių parduotuvę. Kamilis Koro 1807–1812 m. mokėsi Ruano licėjuje, po to nesėkmingai mokėsi tėvo audinių verslo. Jam esant apie 26 m. amžiaus tėvas liovėsi bandyti jį išmokyti verslo ir suteikė finansinę laisvę atsidėti tapybai. Iš pradžių Koro mokėsi pas peizažistą Achille Etna Michallon (1796–1822), po šio mirties – pas klasicistą Jean-Victor Bertin (1767–1842). 1825–1826 m. Kamilis Koro gyveno Romoje, Italijoje, lankėsi Kampanijoje, Neapolyje. 1827 m. eksponavo pirmuosius paveikslus Paryžiaus Salone („Narni vaizdas“, „Romos Kampanija“). Į Italiją Kamilis Koro dar grįžo 1834 ir 1843 m. Daug keliavo po Prancūzijos regionus: Normandiją, Provansą, Burgundiją.
1833 m. Kamilis Koro Paryžiaus Salone buvo apdovanotas sidabro medaliu, kas suteikė jam teisę eksponuoti Salone be komisijos atrankos. 1840 m. vieną jo paveikslų įsigijo valstybė. 1842 m. Koro lankėsi Šveicarijoje. 1854 m. lankėsi Olandijoje ir Belgijoje, 1862 m. – Londone. Išvykų metu tapė plenere vietos kraštovaizdžius. Žiemos mėnesiais dirbdavo studijoje tapydamas akademinius paveikslus mitologiniais motyvais. Po 1850 m. Koro pradėjo garsėti ir tapo žinomu tapytoju. 1855 m. pasaulinėje parodoje eksponavo 6 paveikslus ir laimėjo aukso medalį. Napoleonas III įsigijo jo paveikslą. Kamilis Koro buvo tampriai susijęs su taip vadinama Prancūzijos Barbizono mokykla, tapytojais Jean-François Millet, Théodore Rousseau ir Charles-François Daubigny. Retkarčiais Kamilis Koro gali būti priskirtas šiai mokyklai, kurios dailininkai, panašiai kaip Koro, tapė tikslius, beveik topografinius peizažus ir teikė pirmenybę realistiniam vaizdavimui.
Kamilis Koro gyvenimo pabaigoje buvo populiariu ir pripažintu dailininku. Iš jo pamokas ėmė Klodas Monė ir Berta Morizo. Vėliau Koro buvo aukštai vertintas dailininkų impresionistų, nors pats gyvenimo pabaigoje nuo impresionistinio judėjimo liko nuošalyje. Kamilis Koro nutapė apie 1300 paveikslų. Mažą jo kūrybos dalį sudaro grafikos darbai. Jis paruošė grupę ofortų ir 15 litografijų po 1871 m., bei paliko nemažai grafikos darbų ant fotografinio popieriaus. Kamilis Koro mirė po trumpos ligos 1875 m. vasario 22 d. Paryžiuje. Palaidotas Per Lašezo kapinėse. Jo šlovė daugiausia buvo paremta vėlyvaisiais akademistiniais peizažais. Po 1900 m. pasikeitus publikos skoniui labiau pradėti vertinti Koro ankstyvieji plenero kūriniai.
Teofilis Jonas Tryzna

Biografija

Lietuvos bajorų Tryznų giminės atstovas, herbo „Gozdawa“ savininkas, Mikalojaus Tryznos ir Marinos Dorohostaiskos sūnus.
Valkavisko seniūnas, Bresto vaivada (nuo 1642).

Šeima

Buvo vedęs Izabelę Liackaitę, Žemaitijos seniūno Jono Alfonso Liackio dukterį.
Vladas Astrauskas

Biografija

1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1982 m. ekonomikos mokslų daktaras, habilituotas socialinių mokslų daktaras.
1959–1970 m. dirbo ekonomikos tarnybų vadovu „Žalgirio“ staklių gamykloje ir Elektrinio suvirinimo įrengimų gamykloje Vilniuje. 1970–1996 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1986–1996 m. Įmonių ekonomikos katedros vedėjas; 1985 m. profesorius. 1980–1985 m. dirbo ir Lietuvos valstybiniame plano komitete. 1985–1988 m. Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos Mokslo tyrimo instituto direktoriaus pavaduotojas, 1988–1989 m. direktorius.
Inksto antis

Inksto añtis (lot. Sinus renalis) - ertmė inksto vartų gilumoje, nusitęsianti iki inksto vidurio. Jo sienas sudaro inksto šerdinė ir žievinė medžiaga (inksto šulai). Į inksto antį įlinksta riebalinė inksto kapsulė. Iki ančio tęsiasi inksto piramidžių viršūnės, jos šalia ančio sudaro šviesesnius, iškilusius, neryškiai dryžuotus 7 - 9, kartais iki 14 spenelių.
UEFA taurė 2008–2009 m.

UEFA taurė 2008-2009 m. – 38-asis UEFA taurės turnyras (51-asis įskaitant ir Mugių taurę). Prasidėjo 2008 m. vasarą.

Dalyviai

Turnyre dalyvaus 1-4 komandos iš kiekvienos šalies. Klubų skaičius šaliai priklauso nuo 2002–2007 m. UEFA lygų koeficiento.
Ilyrija (Romos provincija)

Istorija

Provincijai kaip atskiram Romos Respublikos vienetui prielaidos susiformuoti susidarė apie 165 m. pr. m. e., pasibaigus Ilyrų karams, kuomet Roma nugalėjo svarbiausią ilyrų karalystę – Ardiajų valstybę. Tais metais paskutinis ardiajų karalius Gentijus galutinai pralaimėjo romėnams, jis pagrobtas Skodroje ir nugabentas į Romą. Šiek tiek vėliau, apie 78-76 m. pr. m. e. romėnai baigė karus su Ardiajų šiauriniais kaimynais dalmatais, o apie 33 m. pr. m. e. prijungė Ilyrijos liburnus, tokiu būdu įgydami kontrolę visoje Ilyrijos pakrantėje. Maždaug tuo metu Ilyrikas pirmą kartą paminėtas kaip atskiras administracinis vienetas.
Erų sandūroje romėnai vykdė karo žygius į kalnuotą Ilyrijos gilumą, pavergdami vietines gentis (svarbiausia jų buvo Dardanų karalystė), o vėliau jų interesai išsiplėtė toliau į šiaurę, į ilyrų gyvenamas teritorijas Panonijoje. Tarp 6 ir 9 m. e. m. dalmatai ir Panonijos ilyrai surengė Didįjį ilyrų sukilimą, kuris buvo numalšintas.
Po sukilimo, 10 m., siekiant pagerinti kontrolę, Ilyrija padalinta į dvi provincijas: Žemutinę Ilyriją (netrukus pervardinta Panonijos) ir Aukštutinę Ilyriją (netrukus pervardinta Dalmatijos).