google/wiki40b huggingface dataset:
Mockaičių pagrindinė mokykla

Istorija

Manoma, kad pirmoji mokykla Mockaičių apylinkėje buvo įsteigta 1924 m. Gudelių kaime įsikūrusiame Riomerių dvare. Mokykloje veikė 4 skyriai. Jai vadovavo mokytojas Vladas Eigelis. Buvo dėstoma tikyba, lietuvių kalba, aritmetika, geografija, geometrija, krašto mokslas, gamta ir higiena. Baigę 4 skyrius, mokiniai laikydavo lietuvių kalbos ir aritmetikos egzaminus. Egzaminų komisijoje būdavo Raseinių apskrities inspektorius, 2-3 mokytojai, kunigas ir tėvų komiteto atstovas.
1949 m. rugsėjo 1 d. Johampolio dvare, kuris priklausė ponui Gruževskiui, pirmą kartą nuskambėjo skambutis, kviečiantis mokinius į naujai atidarytą Mockaičių septynmetę mokyklą. Pirmasis mokyklos direktorius Antanas Banys pasveikino pirmuosius šios mokyklos mokinius: 19 pirmokų ir 16 penktokų. Jie atėjo iš Gudelių, Kibučių, Kubilių ir Kaimalės pradinių mokyklų. 1952 m, buvo išleista pirmoji mokyklos mokinių laida, 16 mokinių gavo septynmečio mokslo pažymėjimus. 1962 m. mokykla tapo aštuonmete. Padidėjo mokinių ir klasių komplektų skaičius, prie buvusių dvaro rūmų pristatytas priestatas, kuriame įrengtos dvi klasės. 1971 m. uždarius Gudelių pradinę mokyklą mokinių skaičius dar padidėjo ir pradinės klasės dirbo dviem pamainomis. 1993 m. pradinės klasės persikėlė į ilgą laiką neveikusio darželio pastatą. 1998 m. rugsėjo 1 d. mokykla persikėlė į buvusios žemės ūkio bendrovės administracines patalpas.
Jūratė Leikaitė

Jūratė Leikaitė (g. 1963 m. Vilnius) – animatorė, režisierė, prodiuserė, scenaristė, dailininkė, iliustratorė.
Šiuo metu dirbanti ir kurianti studijoje Filmų štrichai.
Lucas van Leyden

Lukas van Leidenas (ol. Lucas van Leyden, tikr. Lucas Hugensz arba Lucas Jacobsz; apie 1494 – 1533 m. rugpjūčio 8 d.) – Nyderlandų renesanso grafikas, tapytojas. Vertinamas reikšmingiausiu po Albrechto Diurerio XVI a. grafiku ir vienu žymiausių meno istorijoje.

Biografija

Lukas van Leidenas gimė 1494 m. Leidene (kitais šaltiniais − 1489 m.). Dailės mokslus išėjo pas tėvą Hugo Jacobsz, kuris buvo tapytojas. Vėliau mokėsi pas Cornelis Engebrechtsz. Ankstyvieji Luko van Leideno metai menkai žinomi. Panašu, kad labai jauname amžiuje jis parodė graverio talentą, ką rodo anksčiausiai datuojama jo graviūra „Mahometas ir nužudytas vienuolis“ (1508). Dailininkas dirbo tiek graviūros, tiek oforto technika, daug eksperimentavo. Ištobulino ėsdinimą ant vario plokštelės. Taip pat, tapė paveikslus, kūrė vitražus. 1514 m. jis minimas Leideno civilinės sargybos sąrašuose, 1515 ir 1519 − tarp arbaletininkų. 
Lukas van Leidenas išvystė nuosavą stilių, artimą Antverpeno manierizmui. Svarbiausias bruožas jame buvo žmogaus veido bruožų vaizdavimas, išreiškiant emocijas, jausmus. 1521 m. Lukas van Leidenas Antverpene susitiko su į Nyderlandus atvykusiu Albrechtu Diureriu, kurio darbus anksčiau jis atidžiai studijavo. Vienais garsiausiais Luko van Leideno darbais įvardijami apie 1510 m. atlikti estampai „Pienininkė“ ir „Ecce Homo“, abu įtakoti Diurerio. Lukas van Leidenas paliko apie 25 autentiškais laikomus paveikslus. Žymiausiu jų įvardijamas 1527 m. baigtas „Paskutiniojo teismo triptikas“. Spėjama, kad 1527 m. jis atliko antrą kelionę į Pietų Nyderlandus, kur Midelburge susitiko su Jan Gossaert. Po 1527 m. dailininko sveikata suprastėjo, jis mirė 1533 m. rugpjūčio 8 d. Leidene. Manoma, kad dėl tuberkuliozės. Tačiau, anot liudijimų, pats Leidenas įtarė, kad buvo užnuodytas Jan Gossaert. Luko van Leideno autoritetas jo gyvenimo metu ir iškart po mirties buvo didžiulis. Giorgio Vasari jį vertino netgi geresniu grafiku už Diurerį. Tapyboje Lukas van Leidenas laikomas vienu Nyderlandų kasdienių scenų interjere vaizdavimo pradininkų. Jo kūryba tikriausiai įtakojo Rembrantą, kuris buvo surinkęs nemažą kiekį Leideno estampų.
Piotras Kropotkinas

Piotras Aleksejevičius Kropotkinas (rus. Пётр Алексеевич Кропоткин; 1842 m. gruodžio 9 d. – 1921 m. vasario 8 d.) – kunigaikštis, vienas iš pirmųjų Rusijos anarchistų ir vienas iš pirmųjų anarcho-komunizmo šalininkų.
Dėl savo titulo ir reikšmingumo kaip anarchistas vėlyvajame XIX ir ankstyvajame XX amžiuose Piotras Kropotkinas buvo žinomas kaip „Anarchistų kunigaikštis“. Parašė daugybę knygų, brošiūrų ir straipsnių.

Darbai

Piotras Kropotkinas taip pat prisidėjo prie Encyclopædia Britannica (1911 m).
Ultra-Trail du Mont-Blanc

Ultra-Trail du Mont-Blanc (UTMB) – prestižiškiausia Pasaulio bekelės ultramaratonų taurės trasa, nusidriekusi per Alpes, trijose valstybėse – Prancūzijoje, Italijoje ir Šveicarijoje. Trasa vingiuoja aplink Monblano kalną.
Bekelės bėgimo trasos ilgis siekia 170 km, o vertikalaus sukilimo suma – 10 km. Be šių varžybų vyksta ir kitos bėgikų lenktynės tuo pačiu metu Alpėse, tačiau pastarasis renginys sulaukia daugiausiai susidomėjimo.
Iš lietuvių Gediminas Grinius 2016 m. užėmė 2-trą vietą šioje trasoje. 2014-aisiais jis čia buvo užėmęs 5-ąją vietą.
Kauno pavasaris

Protestai

1972 m. gegužės 14 d. devyniolikmetis vakarinės mokyklos mokinys Romas Kalanta apsipylė trimis litrais benzino ir pasidegė Laisvės alėjos skvere priešais Kauno muzikinį teatrą, kur 1940 m. Liaudies Seimas paskelbė Lietuvos TSR. Prieš tai R. Kalanta paliko raštelį, kuriame buvo parašyta „dėl mano mirties kalta tiktai santvarka“. Raštelio tekstas paviešintas tik po 1990 m. Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo.
R. Kalanta mirė ligoninėje po 14 valandų. Gegužės 18 d. vykusios laidotuvės valdžios įsakymu paankstintos dviem valandomis tam, kad būtų išvengta gausių sambūrių. Tačiau toks elgesys išprovokavo dar didesnį susirinkusiųjų pasipiktinimą, kuris prasiveržė kaip politiškai motyvuotos riaušės. Protestuotojų minia sutrikdė eismą miesto centre ir iki jos išvaikymo, kuriame dalyvavo KGB, milicija ir vidinė kariuomenė, išdaužė keturių parduotuvių langus, sužeidė penkis milicijos pareigūnus bei sudegino milicijos motociklą.
Gegužės 19 d. Laisvės alėjoje įvyko apie 3000 žmonių eisena. 402 eisenos dalyviai buvo areštuoti, „The New York Times“ pranešė apie kelis sužeistus bei vieną užmuštą valdžios pajėgų pareigūną. Virš pusės areštuotųjų neturėjo 20 metų, ketvirtis priklausė komjaunimui. Sulaikytieji apkaltinti chuliganizmu. 50 jų pateikti civiliniai ieškiniai, dešimt patraukta baudžiamojon atsakomybėn. Galiausiai aštuoni eisenos dalyviai nuteisti 1-2 metų kalėjimo. Protestai taip pat išplito ir į kitus Lietuvos miestus, kur suimti 108 žmonės.

Atminimas

R. Kalantos susideginimo vietoje įrengtas monumentas, Kaune minimos įvykio metinės.
Kauno pavasario įvykiai vaizduojami lietuviškuose filmuose „Vaikai iš Amerikos viešbučio“ ir „Emilija iš Laisvės alėjos“.
Valkininkų konfederacija

Valkininkų mūšis

1700 m. lapkričio 18 d. įvyko pagrindinis Valkininkų mūšis tarp reguliariosios LDK kariuomenės, vadovaujamos Sapiegų ir konfederacijos bajorų.
Sapiegų pajėgoms vadovavęs LDK didžiojo etmono Kazimiero Jono Sapiegos sūnus Mykolas Pranciškus Sapiega po mūšio buvo paimtas į nelaisvę ir vėliau Valkininkų vienuolyne bajorų minios užkapotas kardais. Daugelis likusių Sapiegų pabėgo į Lenkiją. Konfederatai paskelbė Sapiegas krašto išdavikais, konfiskavo jų dvarus ir turtus, pašalino iš valstybinių pareigų.
Mūšį laimėję konfederacijos vadai Mykolas Servacijus Višnioveckis ir Grigalius Antanas Oginskis pradėjo kontroliuoti situaciją, tapo neoficialiais naujojo karaliaus Augusto II atstovais.

Tolesnė konfrontacija

Lietuvos bajorų tarpusavio kovos suteikė Augustui II pretekstą atsiųsti Saksonijos kariuomenę, kuri savo ruožtu niokojo kraštą. Dalis Valkininkų mūšį laimėjusių bajorų ir didikų kreipėsi į Augustą II prašydami juos apginti nuo vidaus priešų. Už tai jam žadėjo Lietuvos vardu perleisti visas teises ir laisves, sutikti su paveldimąja monarchija, karalių rinkimų ir liberum veto panaikinimu, ragino atskirti Lietuvą nuo Lenkijos.
1700 m. prasidėjus Šiaurės karui prie LDK sienų stovėjo priešiška švedų kariuomenė, į LDK teritoriją įžengė ir Augusto II sąjungininko Rusijos caro kariuomenė. Lenkija, LDK partneris Respublikoje, bijodama Augusto II sustiprėjimo ir nesutardama dėl sąjungos su Rusija sąlygų, vengė karo.
1701 m. vasarą Sapiegos paprašė Karolio XII apsaugos savo dvarams Žemaitijoje. Švedai įžengė į LDK ir 1701 m. liepos 24 d. užėmė Biržų pilį, o per 1701–1702 m. - vakarinę LDK dalį.
Konfederatai ėmė plėsti partizaninį karą prieš švedus ir Sapiegas. Mykolo Servaco Višnioveckio, Grigaliaus Antano Oginskio, Liudviko Pociejaus, K. Zarankos būriai užpuldinėjo švedų įgulas ir nedidelius būrius, vyko permaininga kova, šalis buvo niokojama – pavyzdžiui, Biržų pilis 3 kartus ėjo iš rankų į rankas ir 1704 m. buvo susprogdinta.
1702 m. pavasarį Karolis XII iš Žemaitijos pradėjo žygį į Lenkiją ir iki rudens ją užėmė. Lenkija buvo traukiama į karą.

LDK generalinė konfederacija

Konfederatai vis labiau linko sudaryti sąjungą su Maskva. 1702 m. balandžio 3 d. LDK ir Maskva sudarė susitarimą dėl bendrų veiksmų prieš švedus.
1703 m. pavasarį Valkininkų konfederacija su Augusto II pritarimu persitvarkė į LDK generalinę konfederaciją. Ji turėjo ginti teisėtą valdovą, katalikybę, bajorų laisves ir teises.
Karoliui XII veikiant Lenkijoje, Petras I 1703 m. liepos 9 d. sudarė sutartį tarp LDK ir Maskvos. LDK įsipareigojo už pagalbą prieš švedus kariauti, net jei Lenkija nekariaus, Rusijos pusėje. 1703 m. gruodžio 13 d. kaip Saksonijos kunigaikštis prie sutarties prisijungė Augustas II. Buvo sudaryta trišalė – LDK, Saksonijos ir Rusijos sutartis.
Roger Zelazny

Roger Joseph Zelazny (1937 m. gegužės 13 d. – 1995 m. liepos 14 d.) – fantasy ir mokslinės fantastikos rašytojas. Jis tris kartus laimėjo Nebula premiją ir šešis kartus Hugo apdovanojimą, įskaitant du kartus už apysakas: „…Ir vadink mane Kondradu“ (…And Call Me Conrad, 1966), išleistą pavadinimu „Nemirtingasis“(This Immortal), ir „Šviesos valdovas“ (Lord of Light, 1968).
Colleen McCullough

Rašytojos karjera

Kolina Makalou savo rašytojos karjerą pradėjo romanu Timas (pagal kurį vėliau buvo sukurtas filmas). 1977 m. išėjo populiarusis autorės romanas Erškėčių paukščiai, daugelyje šalių tapęs bestseleriu. Vėliau sekė tokios knygos kaip Nepadori aistra, Morgano kelias , septynių dalių serija Masters of Rome ir kt. knygos. Rašytojos polinkis į istorinį gilumą ir nuoseklumą romanuose apie Senovės Romą buvo pripažinti ir įvertinti – K. Makalou gavo Macquarie universiteto mokslų daktarės laipsnį (1993 m.). Taip pat rašytoja yra New York Academy of Science, American Association for the Advancement narė.
Zanklos tvanas

Zanklos tvanas (angl. Zanclean flood) – hipotetinis tvanas, kurio metu, spėjama, prieš 5,33 mln. metų buvo vandeniu užpildyta Viduržemio jūra.(Blanc, 2002).
Tvanas baigė Mesinos druskingumo krizę (angl. Messinian salinity crisis) ir buvo Zanklos stadijos (angl. Zanclean age) pradžia. Maria Bianca Cita sukūrė terminą 1972 m., vykdant Giliojo jūros gręžimo projektą (angl. Deep Sea Drilling Project), kur buvo tirtas perėjimas iš Mesinos stadijos į Zaklos stadiją Viduržemio regione.(Nesteroff et al., 1972).
Pagal šį modelį vanduo iš Atlanto vandenyno užpildė iki tol tuščią būsimos Viduržemio jūros dubenį pro sąsiaurį (dabartinis Gibraltaro sąsiauris). Spėjama, kad tvanas truko nuo kelių mėnesių iki dvejų metų.(e.g. Roveri et al., 2008). 
Jūros lygio kilimas galėjo siekti iki 10 metrų per dieną.(e.g. Garcia-Castellanos et al., 2009).
Šio straipsnio autoriai spėja, kad tada vanduo sruvo daugiau kaip 1 km skardžiu, srauto debitas buvo iki 10⁸ m³/s, apie 1000 kartų didesnis už šių dienų Amazonės debitą. Gibraltaro sąsiaurio dugno struktūrų tyrimai rodo, kad tvindymo kanalo nuolydis buvo gana lėkštas, o ne status skardis. 
Ne visi moksliniai tyrimai palaiko, kad įvykis buvo katastrofiškas. Daug autorių mano, kad normalios Viduržemio jūros formavimasis po Mesinos stadijos Lago Mare epizodo buvo daug daugiau laipsniškas.
Šiaurės poliaratis

Šiaurės poliaratis – poliaratis, einantis 66° 33′ 44″ š. pl. lygiagrete ir žymintis pietinę Arkties ribą. Šiaurės poliaratis yra toliausiai į pietus nutolusi šiaurės pusrutulio teritorija, kurioje stebima poliarinė naktis ir poliarinė diena (žiemos ir vasaros lygiadienių metu). Poliaračio riba nėra fiksuota ir kinta priklausomai nuo Žemės ašies svyravimų (pakinta 2° per 40 tūkst. metų). Dabar šiaurės poliaratis kasmet pasislenka ~15 m į šiaurę.
Šiaurės poliaratis driekiasi daugiausia per sausumą, tiesa, retai apgyvendintą. Poliaratis kerta Rusijos, JAV (Aliaskos), Kanados, Grenlandijos, Islandijos (Grimsėjaus), Norvegijos, Švedijos ir Suomijos teritorijas. Greta poliaračio yra Suomijos miestas Rovaniemis, tiesiai ant poliaračio yra Rusijos miestas Salechardas. Toliau už jo į šiaurę tėra vos keli didesni miestai (Murmanskas, Norilskas, Vorkuta, Trumsė).
Šiaurės poliaračio pietinis atitikmuo – pietų poliaratis.
Jungtinių Valstijų Kabinetas

Jungtinių Valstijų kabinetas (paprastai dar JAV prezidento kabinetas arba tiesiog Kabinetas) yra sudarytas iš aukščiausių paskirtųjų federalinės Jungtinių Amerikos Valstijų vykdomosios valdžios pareigūnų. Kabinetas egzistavo dar pirmojo JAV prezidento Džordžo Vašingtono valdymo metais, kai prezidentas paskyrė kabinetą, susidėjusį iš 4 žmonių: valstybės sekretoriaus Tomo Džefersono, iždo sekretoriaus Aleksandro Hamiltono, karo sekretoriaus Henrio Nokso ir JAV generalinio prokuroro Edmundo Randolfo. Tuomet kabinetas buvo skirtas patarti ir padėti prezidentui eiti pareigas. JAV Kabineto pareigūnus JAV prezidento teikimu tvirtina Jungtinių Valstijų Senatas. Jei pareigūnų kandidatūros patvirtinamos, šie yra prisaikdinami ir pradeda eiti savo pareigas. Išskyrus JAV generalinį prokurorą, visiems JAV prezidento kabineto pareigūnams suteikiamas sekretoriaus vardas. Kabineto nariai yra atskaitingi JAV prezidentui, kuris gali bet kurį pareigūną, bet kuriuo metu atleisti.

Viršenybė

JAV prezidento kabineto posėdžių metu, kabineto nariai yra susodinami, remiantis JAV viršenybės tvarka - aukštesnio rango pareigūnai sėdi arčiau stalo vidurio. Vadinasi, prezidentas ir viceprezidentas sėdi vienas priešais kitą ovalaus stalo viduryje. JAV valstybės ir gynybos sekretoriai sėdi atitinkamai į dešinę ir į kairę nuo JAV prezidento, o iždo sekretorius ir generalinis prokuroras sėdi atitinkamai viceprezidento dešinėje ir kairėje. Toks susodinimas pagal rangus tęsiamas, o vyriausybinio lygio pareigūnai yra susodinami pačiuose stalo galuose - toliausiai nuo prezidento ir viceprezidento.

Prezidento pareigų paveldėjimo linija

JAV prezidento kabinetas taip pat svarbus JAV prezidento pareigų parėmimo linijoje, kuri nustato kokia tvarka prezidento mirties ar atsistatydinimo atveju kabineto nariai paveldi ar perima prezidento pareigas. JAV viceprezidentas, JAV Atstovų rūmų pirmininkas, JAV Senato pro tempore prezidentas (ilgiausiai Senate dirbantis politikas) ir JAV valstybės sekretorius yra pagrindiniai pareigūnai JAV prezidento pareigų parėmimo linijoje. Dažnai stengiamasi, kad visas kabinetas nebūtų susirinkęs vienoje vietoje, net tokiomis formaliomis progomis, kaip Sąjungos padėties kalba. Tai yra mažiausiai vienas kabineto narys nedalyvauja. Tada jei prezidentas, viceprezidentas, Atstovų rūmų pirmininkas ir kiti prezidento kabineto nariai žūsta, šis asmuo saugomas ir paruošiamas valdžios parėmimui.

Kabineto ir vyriausybinio lygio pareigūnai

Išvardintų pareigūnų kandidatūros buvo pateiktos Donaldo Trampo ir patvirtintos JAV Senate. Kai kurie pareigūnai veikia kaip laikinai einantys pareigas (jų paskyrimui Senato pritarimo nereikia). Išrinktam viceprezidentui nereikalingas Senato patvirtinimas. Patvirtinimo taip pat nereikia Baltųjų Rūmų personalo pareigybėms, tokioms kaip JAV prezidento administracijos vadovui ar atstovui spaudai.
FC Jeunesse Wasserbillig

Istorija

Įkurtas 1908 m. 1994 m. prisijungė prie US Mertert klubo.
Riešė

Geografija

Apylinkėse yra Riešės hidrografinis draustinis. Telkšo Riešės tvenkinys. Pietinėje dalyje yra Didžiosios Riešės miškas.

Susisiekimas

Gyvenvietę aptarnauja 87 ir 26 maršruto autobusai (Beržų, Riešės gimnazijos, Ežero st.).
Paluobių Šv. Angelų Sargų bažnyčia

Istorija

Griškabūdžio klebonas 1795 m. Paluobiuose pastatė koplyčią ir į ją retkarčiais atvažiuodavo pamaldų laikyti. Iki 1856 m. pastatyta laikina bažnyčia ir į Paluobius perkeltas Žemosios Panemunes parapijos centras. Bažnyčia netrukus sugriuvo.
1908 m. pastatyti klebonijos trobesiai, pradėta rūpintis steigti parapiją, įsigyta liturginių reikmenų, rūbų, nupirkti vargonai. 1913 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius. Kunigo Vinco Vizgirdos rūpesčiu 1915–1916 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1970–1989 m. čia klebonavęs Pranas Račiūnas (16 metų kalintas) išdažė bažnyčią, suremontavo kleboniją, svirne įrengė etnografinį muziejėlį.
Dabar bažnyčios parapijai vadovauja klebonas kunigas Andrius Vaitkūnas.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė, su šoniniais priestatais. Šventoriaus tvora medinė. Jame stovi dviaukštė medinė varpinė
Leopoldas Stanevičius

Biografija

Gimė ir augo Lenkijos okupuoto Švenčionių krašto Mielagėnų parapijos Krikonių k. 1955 m., baigęs Mielagėnų vidurinę mokyklą, iki 1963 m. studijavo Vilniaus universitete lituanistiką.
Vėliau Vilniuje dirbo statybose, traktorininku – Kazachstano plėšiniuose, mokytojavo Šilutėje, Traksėdžiuose, Pagėgiuose, Vėliučionių nepilnamečių auklėjimo mokykloje, LTSR radijo ir televizijos komitete (pirmininkui rašė kalbas, rengė televizijos programas). Bet ilgiausiai darbavosi knygų redaktoriumi „Minties“, „Diemedžio“ leidyklose, talkino „Asvejos“, „Vagos“, „Mažojo Vyturio“ leidykloms. Vertė knygas, jei kas atlikdavo nuo sovietinių pondraugių užgaidų. Galiausiai savo jėgas išbandė žurnalistikos baruose – beveik metus dirbo istorijos laikraščio „Voruta“ redakcijoje, važinėjo tai į Gervėčius, Rimdžiūnus (dab. Baltarusijoje), tai į Punską (Lenkija). Nuo 2000 m. - „Spindulio“ literatūrinės draugijos, nuo 2008 m. - Lietuvos Nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys.

Redakciniai darbai, vertimai

Redagavo ar sudarė apie 260 įvairių žanrų knygų.
Iš rusų kalbos išvertė Dž. Darelo „Sugaukite man kolobusą“, drauge su kitais – F. Šachermeiro „Aleksandras Makedonietis“, M. Prudnikovo „Operacija Feniksas“, P. Čerkasovo „Kardinolas Rišelje“, t. p. nemaža eilėraščių iš G. Serebriakovos knygų, iš A. Manfredo „Trys portretai“, V. Korotkevičiaus „Giesmė gimtajam kraštui“ (J. Kupalos, J. Kolaso, M. Bogdanovičiaus eil.), V. Arzumiavo „Kūrybos broliai“, G. Požidajevo „Pokalbiai apie muziką“. Iš vokiečių k. išvertė R. Jungės, G. Biemano „Kruvini pėdsakai“ apie SS nusikaltimus. Kartu su A. Antanavičiumi knygą „Religijos, bažnyčios, tikėjimai“ išvertė iš lenkų k. Lietuvos enciklopedijų leidybos institutui.
Išleido „Spindulio“ literatūrinės draugijos almanachą „Lėkimas virš žemės“, UAB „Ciklonas“, 2005. Sudarė J. Žitkauskas. – 343 p.

Kūryba

Humoristinius, satyrinius kūrinėlius, epigramas bei Kindziulio „priėjimus“ pradėjo publikuoti aštuntajame XX a. dešimtmetyje.
Fort Smitas

Istorija

1876 m. įsikūrė katalikų misija.
1966 m. tapo miestu.
Raudondvario dvaras (Kaunas)

Istorija

1615 m. rugsėjo 2 dieną Kauno vėliavininkas Jonas Dziavialtauskas laiške LDK dvarionui Mykolui Kiškai užsimena apie pilį. 1652 m. dvarą iš Jono Eustachijaus Kosakovskio įsigijo J. Radvila. Pasakojama, kad pilies pamatus padėti įsakiusi pati Barbora Radvilaitė. 1662 m. iš Radvilų jį įsigijo Vorlovskiai, XVIII a. 2-ojoje pusėje Zabielos, o 1819 m. dvarą įsigijo Tiškevičiai, kurie suremontavo dvaro rūmus, pastatydino papildomų pastatų (oranžeriją, svirnus, arklides ir kt.), įrengė parką.
1831 m. sukilimo metu rūmai apdegė, todėl 1832–1840 m. Tiškevičiai juos atstatė ir šiek tiek rekonstravo, buvo pertvarkyti ir papildomai pastatyti kiti mūriniai dvaro pastatai: oranžerija (1837–1839 m.), pietinės oficinos antrasis aukštas (1839 m.), šiaurinė oficina (1840 m.), XIX a. viduryje – arklidės ir ratinė. Po 1855 m. rekonstrukcijos jie tapo dar puošnesni ir įgijo neogotikos bruožų. Darbams vadovavo Cezaris Anikinis. Valdant Tiškevičiams (iki 1915 m.) dvaras garsėjo kaip kultūros ir meno centras. Rūmuose buvo dailės galerija, biblioteka (apie 10–20 tūkst. knygų ir rankraščių, siekiančių XVI–XVII amžių).
I pasaulinio karo metais dvaro rūmuose buvo įsikūrusi vokiečių Oberosto valdybos būstinė. 1927–1942 m. rūmuose Lietuvos moterų globos komitetas įsteigė vaikų namus. 1944 m. besitraukdami vokiečiai sunaikino rūmus ir oranžeriją, juos sudegino.
1958 m. dvare įsikūrė Lietuvos žemės ūkio mechanizacijos ir elektrifikacijos institutas. 1959–1973 m. pagal architektų S. Čerškutės ir V. Jurkšto projektą pilies dvaro ansamblis buvo atstatytas, paryškinti renesanso bruožai. Dabar rūmai priklauso Žemės ūkio institutui (nuo 1996 m. institutas priklauso LŽŪU). 1994 m. dvaro rūmuose įrengta Raudondvario ir grafų Tiškevičių istorijos ekspozicija, taip pat ekspozicija kompozitoriaus J. Naujalio atminimui, o 2002 m. sausio 1 d. jo garbei čia atidarytas memorialinis muziejus. Atkurta grafų dvaro vėliava. 2008 m. dvaro ansambliui suteiktas kultūros paminklo statusas.
2018 m. į kompleksą persikėlė Kauno rajono savivaldybės administracijos Civilinės metrikacijos skyrius.

Parkas

Šalia dvaro 1834 m. buvo įkurtas pilies parkas, rekonstruotas XX amžiuje. Šiaurinis parko pakraštys pereina į mišką. Čia auga raudonasis klevas, veimutinė pušis, kryminė liepa, pavasarį pražystantys edelveisai. Parko takeliai veda link Nevėžio kraštovaizdžio draustinio. Senasis („vestuvinis“) takas veda link Raudondvario medelyno, kur gausu dekoratyvinių medžių ir krūmų. Draustinis apima Nevėžio slėnį (kylant aukštyn nuo tilto ties Raudondvariu), įkurtas siekiant išsaugoti Nevėžio erozinį senslėnį ir jo kraštovaizdį bei retųjų augalų bendrijas.

Literatūra

Vokiečių rašytojas Arnoldas Cveigas parašė romaną „Mindaugas II“ (1937 m., lietuvių kalba 1955 m.), kur aprašomi Raudondvario rūmų kambariai ir knygos. Taip atsitiko dėl to, kad I pasaulinio karo metu Raudondvaris tapo okupacinės valdžios būstine, o jos spaudos skyriuje ir dirbo rašytojas.
Der Funk

Der Funk (liet. Kibirkštis) – komunistinis leidinys, išėjęs 1922 m. rugsėjo 14 d. Kaune jidiš kalba.

Istorija

Rašė apie rinkimus į Pirmąjį Seimą, ragino balsuoti už kuopininkus. Oficialusis redaktorius Zelmanas Minkovas, faktiškai redagavo Borisas Oršanskis.
Vaclovas Šiugždinis

Biografija

Pirmojo pasaulinio karo metais su tėvais gyveno Rusijoje, Tombovo mieste. 1921 m., grįžęs į Lietuvą, mokėsi Vyturėlio pradinėje mokykloje. Dirbdamas „Spindulio“ spaustuvėje baigė gimnaziją, 1932 m. įstojo į Vytauto Didžiojo universitetą, kur Humanitarinių mokslų fakultete studijavo romanistiką. Pradėjo literatūrinę veiklą: rašė eilėraščius, trumpus apsakymus, vertė iš rusų, lenkų kalbų. 1938–1939 m. stažavosi Nansi ir Bezansono (Prancūzija) universitetuose, įgijo teisę mokyti prancūzų kalbos ir literatūros. Gavęs diplomą, suteikiantį teisę dėstyti prancūzų kalbą ir literatūrą, 1939–1971 m. mokytojavo Kauno, Jonavos, Aukštadvario mokyklose, dėstė finansiniame technikume, mokytojų seminarijoje, direktoriavo Kauno jėzuitų gimnazijoje. Nuo 1944 m. dirbo grožinės ir pedagoginės literatūros leidyklose. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Kūryba

Išvertė 20 grožinės literatūros knygų (pasirašydamas savo pavarde ir slapyvardžiais), 10 pedagoginės literatūros knygų, suredagavo apie 40 vertimų. Nuo 1970 m. V. Šiugždinis pradėjo spausdinti vertimus periodinėje spaudoje: „Nemune“, „Pergalėje“, „Literatūroje ir mene“, „Švyturyje“, skaitė verstinę poeziją televizijos ir radijo laidose, rengė autorinius vakarus įvairiuose Lietuvos miestuose.
1936 m. išleido pirmąją savo poezijos knygą „Amžini stabai". Po mirties, 1998 m., išleista antroji knyga „Stabai sudužo". Yra likę nepublikuotų V. Šiugždinio kūrybos rankraščių. V.Šiugždinio poezijoje dominuoja intelektualinės emocijos, religiniai išgyvenimai, susirūpinimas dėl krikščioniškų vertybių nykimo.
2014 m. Kaune, ant Laisvės alėjoje 101 stovinčio pastato atidengta V. Šiugždinio atminimo lenta (aut. skulptorius Danielius Sodeika). Šiame name jis su šeima gyveno 1942–1980 m.