google/wiki40b huggingface dataset:
Akvamarinas

Akvamarinas (lot. aqua marine – 'jūros vanduo'; Be₃Al₂Si₆O₁₈) – ciklosilikatų grupės mineralas, melsva ar žalsva berilo atmaina.

Savybės

Kietumas 7,5-8,0. Kristalo struktūra – heksagonalinė. Lūžio rodiklis – 1,57-1,58.

Spalvos

Žydra, mėlyna, žaliai - mėlyna (priklauso nuo titano ir geležies priemaišų).
Mėlyna spalva gali būti išgauta šviesiai žalią berilą pakaitinus iki 400 °C. Akvamarinas naudojamas kaip brangakmenis, dažnai painiojamas su žydru topazu. Priešingai nuo smaragdo, akvamarinas dažniausiai būna be defektų.

Priežiūra

Saugoti nuo aštrių cheminių medžiagų (pvz., plaukų dažų, ploviklių) ir smūgių. Ilgai nelaikyti saulėkaitoje.

Radavietės

Vokietija, Austrija, Italija, Norvegija, Nigerija, Namibija, Madagaskaras, Pakistanas, Brazilija.
1910 metais Brazilijoje rastas 110 kg mineralas.
Macintosh

Macintosh arba Mac – personalinių kompiuterių serija, kuriama bendrovės „Apple Inc.“. Seriją sudaro iMac, Mac Mini staliniai kompiuteriai, Mac Pro darbo stotys, MacBook, MacBook Air bei MacBook Pro nešiojamieji kompiuteriai.
Dabartiniai Mac kompiuteriai naudoja „Intel“ x86–64 architektūros procesorius; ankstyvieji modeliai (1984–1994 m.) naudojo Motorola 68000, o 1994–2006 m. modeliai naudojo AIM aljanso PowerPC. Kompiuteriuose diegiama pačios „Apple“ kurta Mac OS X operacinė sistema. Taip pat kompiuteriai palaiko ir kitas alternatyvias operacines sistemas, kaip kad Linux, FreeBSD ar Microsoft Windows.

Istorija

Pirmąjį Macintosh kompiuterį 1984 m. sausio 24 d. pristatė Stivas Džobsas; tai buvo pirmasis komerciškai sėkmingas personalinis kompiuteris, naudojęs grafinę sąsają. 1998 m. buvo pristatytas naujas modelis iMac G3 (iMac serija).
Vytautas Mažiulis

Biografija

Mokėsi Rokiškio gimnazijoje. 1952 m. Vilniaus universitete baigė klasikinę filologiją. 1952–1955 m. Maskvos universiteto Bendrosios ir lyginamosios istorinės kalbotyros katedros aspirantas. Nuo 1962 m. SSKP narys. 1969 m. filologijos mokslų daktaras. 1976 m. Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys. 1976 m. Mainco mokslo ir literatūros akademijos, 1983 m. Milano kalbininkų draugijos narys korespondentas, 1991 m. Latvijos universiteto garbės daktaras.
1955–1996 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1968–1973 m. Lietuvių kalbos, 1973–1988 m. Baltų filologijos katedros vedėjas; nuo 1969 m. profesorius. 1958–1960 m. dirbo ir Lietuvių kalbos ir literatūros institute. 1970–1996 m. redagavo tęstinį leidinį „Baltistica“. 1979–1989 m. Lietuvos orientalistų asociacijos prezidentas. 1983–2004 m. Tarptautinės baltų ir slavų santykių tyrinėjimų komisijos pirmininkas.

Mokslinė veikla

Pagrindinis tyrimų objektas – baltų kalbos, daugiausia prūsų kalba, etimologija, senieji baltų ir slavų kalbų santykiai, baltų prokalbės formų rekonstrukcija. Studijose pateikiama originali baltų kalbų kilmės, jų santykių su kitomis indoeuropiečių kalbomis teorija. Parengė veikalą „Prūsų kalbos paminklai“, jo pirmoje dalyje skelbiami fotografuotiniai tekstai ir studija apie prūsus, jų kalbą, rašybą, antroje – transliteruoti tekstai, vertimai į lietuvių kalbą, lietuvių – prūsų, vokiečių – prūsų ir atgalinis prūsų kalbų žodynas. Redagavo 1958 m. Kazimiero Būgos Rinktinių raštų t. 1, 1986 m. – Pilypo Ruigio veikalą „Lietuvių kalbos kilmės, būdo ir savybių tyrinėjimas“. Paskelbė straipsnių apie lietuvių k. skaitvardžius, prūsų k. fonetiką, morfologiją, leksiką, kitas baltų kalbas, baltų ir slavų kalbų santykius.
Gintautas Laukaitis (1967)

Biografija

1992 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas. 1997 m. Alytaus rajono savivaldybės administracijos Punios seniūnijos seniūnas, Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.
1995 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys. 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Alma, vaikai Vilmantė, Skaistė.
Gelderso kunigaikštystė

Istorija

Valstybė įkurta 1046 m., kuomet nedidelę teritoriją dab. Vokietijoje kaip atskirą sritį ėmė valdyti Vasenbergo dinastija. Pirminė kunigaikštystės teritorija apėmė dalį dab. Limburgo provincijos ir su Gelderlandu nieko bendro neturėjo. Jos atstovai titulavosi grafais. XIII a. grafystė plėtė savo teritorijas ir įsigijo daug žemių dabartiniame Gelderlande.
Prasidėjusi pietuose, grafystė įgijo valdžią šiaurėje, prisijungdama Vėluvės, Betuvės ir Zutfeno grafystes. 1339 m. susijungusi su Zutfeno grafyste, Gelderso grafystė tapo kunigaikštyste. Dėl hegemonijos ji daug kovojo su Olandija ir Utrechto vyskupija, tapdama viena svarbiausių valstybėlių dabartinių Nyderlandų teritorijoje. 1473 m. Gelderso soste įsigalėjo Burgundų dinastija, ir kunigaikštystė buvo įjungta į Burgundijos Nyderlandus. Po to tapo dalimi Habsburgų Nyderlandų.
Tačiau 1492 m. kunigakštystė vėl atkūrė valstybingumą ir į valdžią sugrįžo Egmontų dinastija. Remiamas Prancūzijos, Karolis II Egmontas sėdo į sostą, sustiprino valdžią ir ėmė plėsti kunigaikštystės teritorijas, kolonizuodamas fryzų žemes šiaurėje. Jis tapo galingu, ir galėjo konkuruoti su Habsburgais Nyderlanduose.
Po mirties 1538 m. Karolis II paliko kunigaikštystę Viljamui III iš Julicho kunigaikštystės. Tačiau šis nesugebėjo išsaugoti nepriklausomybės. Jau 1543 m. kunigaikštystę prisijungė Habsburgų Karolis. Atitekusi Habsburgų Nyderlandams, kunigaikštystė suskaidyta. 1548 m. iš jos suformuotos 4 provincijos: Geldersas, Zutfenas, Groningenas ir Fryzija.
Po Nyderlandų revoliucijos 1581 m. (oficialiai – 1648 m.) Gelderso kunigaikštystė vėl buvo padalinta. Vėluvė, Betuvė ir Zutfenas prijungti prie Jungtinių Provincijų ir tapo integralia Nyderlandų dalimi (Gelderlando provinciją). Pietinė kunigaikštystės dalis (Oberkvartieris) tuo tarpu sudarė dalį Pietinių Nyderlandų ir tapo vadinama Ispanijos Geldersu. Po Ispanijos įpėdinystės karo, 1713 m. Ispanijos Geldersas buvo padalintas tarp keturių valstybių. Jo atskiras dalis atsirėžė Nyderlandai, Austrijos ir Julicho kunigaikštystė. Svarbiausia kunigaikštystės dalis su sostine Gelderyje atiteko Prūsijai ir toliau buvo vadinama Prūsijos Geldersu. Galiausiai 1794 m. Prūsijos Peldersas buvo okupuotas Prancūzijos, ir kunigaikštystės egzistencija baigėsi.
Agt’amar Sean

Istorija

Dalyvavo pirmosiose šalies pirmenybėse, bet 1993 m. iširo.
Australijos dykumos

Australijos dykumos užima 1 371 000 km² plotą, tai sudaro 18 proc. viso Australijos žemyno ploto. Tačiau apie 35 proc. Australijos pasiekia tiek mažai lietaus, kad šią dalį taip pat galima vadinti dykumomis. Dauguma Australijos dykumų yra vakarinėje ir centrinėje dalyje.
Pagal tarptautinius standartus lietaus, tenkančio Australijos dykumoms, lygis yra aukštas. Nei viena žemyne esanti tyrimų stotis neužfiksuoja mažesnio lietaus kiekio nei 100 mm per metus.
Pati didžiausia šalyje yra Didžioji Viktorijos dykuma, užimanti 348 750 km² plotą. Metinis kritulių vidurkis žemas, bet ne toks žemas kaip daugelyje kitų dykumų, – nuo 200 iki 250 mm per metus. Vasarą dienos metu vidutinė oro temperatūra svyruoja nuo 32 iki 40 °C. Žiemą nukrenta iki 18–23 °C. Didžiojoje Viktorijos dykumoje niekada nesninga.
Antra pagal dydį yra Didžioji Smėlio dykuma, esanti vakarų Australijoje. Ji užima 267 250 km² plotą.
Plačialapis gyslotis

Sudėtis

Lapai turi rauginių medžiagų (iki 10 %), gleivių (iki 5 %), saponinų, flavanoidų, fitoncidų, fenolkarboninių rūgščių, dlikozido aukubino, vitamino C ir vitamino K.

Vaistinės augalo savybės

Gyslotis gydymui naudojamas nuo neatmenamų laikų. Jo lapai pasižymi bakteriocidiniu, priešuždegiminiu poveikiu, naudojami žaizdoms, sumušimams gydyti, sustabdyti kraujavimui.
Jie naudojami preparatų kosulio gydymui gamybai. Dedama į atsikosėjimą lengvinančius mišinius.
Lapų arbata gerina apetitą, stabdo viduriavimą, mažina kraujo spaudimą, palengvina kosulį. 
Iš šviežių lapų galima spausti ir sultis. Jomis gydomas anacidinis gastritas, opaligės. Sulčių kompresus galima dėti ant sumušimų, žaizdų.
Gysločio sulčių negalima vartoti esant padidėjusiam skrandžio rūgštingumui.
Bendrijos teisės aktų registras

Bendrijos teisės aktų registras (toliau – BTAR) – ES teisės aktų registras. Tai nemokamas ir laisvai prieinamas, oficialus ES teisės aktų šaltinis elektroninėje erdvėje. Registro duomenys yra vieši ir duomenų gavėjams teikiami neatlygintinai. Registras finansuojamas iš ES lėšų.
Bendrijos teisės aktų registro paskirtis – registruoti registro objektus, rinkti, kaupti, apdoroti, sisteminti, saugoti ir teikti fiziniams ir juridiniams asmenims registro duomenis ir dokumentus, atlikti kitus registro duomenų tvarkymo veiksmus.
BTAR oficialiai yra viešinamas kaip Galiojančių Bendrijos teisės aktų registras (angl. Directory of Community legislation in force), leidžiamas ES oficialiojo leidinio (OL) – vienintelio periodinio leidinio, leidžiamo kiekvieną darbo dieną visomis 11 oficialiųjų ES kalbų) L serijoje. 
Registro objektai - ES teisės aktai. Jame pateikiama nuorodų į pirminius teisės aktus ir vėlesnius jų pakeitimus. Taip pat jame yra nuorodų į ES su trečiosiomis šalimis sudarytas sutartis ir pasirašytas konvencijas, privalomų aktų prie ES sutarčių, papildomų aktų, pvz., valstybių narių vadovų ar vyriausybių vadovų ir ministrų tarybos priimtų sprendimų, kitų institucijoms svarbių neprivalomų teisės aktų.
Vievio sanatorinė mokykla

Istorija

Mokykla įkurta 1969 m. buvusiame Panerių dvare, Panerių kaime. restauruotas senas namas parke, jame įrengti žaidimų kambariai, miegamieji pradinių klasių auklėtiniams, svetainė. Prie mokyklos mokiniai su mokytojais įrengė baseiną, augino daržoves, užveisė rožyną, tiesė kelelius. Pastačius naują pastatą, suvažiavo vaikai iš visos Lietuvos su įvairiomis ligomis.
2012 m. išleidus paskutinę, 44-ąją, dešimtokų laidą ir uždarius mokyklą, be darbo liko 60 mokyklos darbuotojų, iš jų - 39 pedagogai. Mokykloje gydėsi, gyveno ir mokėsi daugiau nei 100 vaikų, turinčių specialiųjų poreikių.
Kinijos Liaudies Respublika

Religija

Anot apklausų, kas trečias šalies gyventojas (arba daugiau nei 300 mln. žmonių) įvardina save kaip religingą. Iš jų, du trečdaliai save priskiria prie daoistų ir/arba budistų, o tarp likusiųjų didžiąją dalį sudaro krikščionys ir musulmonai. Taip pat yra pastebimos tendencijos, jog tikinčiųjų (ypač krikščionių) skaičius Kinijoje palaipsniui didėja.
Nambarynas Enkbajaras

Biografija

1980 m. baigė Maskvos literatūros institutą, anglų kalbos kursus Ulan batore, 1990 m. studijavo Lydso ir Kembridžo universitetuose. 1980–1990 m. dirbo vertėju Mongolijos darbo partijos aparate, Mongolijos rašytojų sąjungos sektoriaus, departamento vadovu, Mongolijos vertėjų asociacijos viceprezidentu, Kultūros ir meno komiteto pirmininko pavaduotoju.
1992, 1997, 2000 ir 2004 m. rinkimuose rinktas Mongolijos parlamento nariu, 1992–1996 m. Mongolijos kultūros ministras, 1997–2000 m. opozicijos lyderis, 2004–2005 m. parlamento pirmininkas.
1996 m. Mongolijos liaudies revoliucinės partijos (MPRP) generalinis sekretorius, nuo 1997 m. pirmininkas.
2000–2004 m. Mongolijos ministras pirmininkas, pramintas Mongolijos korupcijos tėvu. Nuo 2005 m. birželio 25 d., rinkimuose gavęs 53,4 % balsų, išrinktas Mongolijos prezidentu.
Dmitrijevas

Istorija

Dmitrijevas prie Svapos upės minimas nuo XII a., tada jis buvo Severų žemės paribyje. XVIII a. Dmitrijevskojės kaimas priklausė Rylsko Šv. Nikolajaus vienuolynui. 1779 m. Dmitrijevas tapo miestu ir apskrities centru. 1784–1940 m. oficialiai vadintas Dmitrijevu prie Svapos (Дмитриев-на-Свапе).
Gioigiolis (miestas)

Istorija

Gyvenvietę 1819 m. įkūrė vokiečiai kaip Helenendorf. 1938 m. jis pervadintas Chanlaru (azer. Xanlar), 2008 m. – Gioigioliu.
Transformeriai (2007 filmas)

Pajamos

Per pirmąją savaitę kinuose filmas spėjo uždirbti net 155,4 milijono JAV dolerių. Visame pasaulyje rodomas filmas jau uždirbo daugiau nei 533 milijonus dolerių.

Tęsiniai

2007 m. gegužės 30 d. , kompanija „DreamWorks“ paskelbė apie du filmo tęsinius. Shia LaBeouf, Megan Fox ir Peter Cullen – aktoriai, turintys sutartis filmuotis filmo tęsiniuose. Antrasis filmas, pavadinimu „Transformeriai: nugalėtųjų kerštas“ pasirodė 2009 m. Trečiasis – „Transformeriai: tamsioji Mėnulio pusė“ – 2011 m. Ketvirtoji dalis turėtų išeiti 2014 m.
Vincas Joneliūnas

Biografija

Mokėsi Sobuvos ir Jiezno pradžios mokyklose, Aukštadvario progimnazijoje, 1941–1947 m. Prienų gimnazijoje. 1952 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1967 m. apgynė disertaciją „Bulvių išsidėstymo sodinant mašinomis tyrimai“, technikos mokslų kandidatas. 
1953–1957 m. Alytaus mašinų ir traktorių stoties direktorius. 1958–1991 m. dirbo Žemės ūkio mechanizacijos ir elektrifikacijos institute; 1958–1977 m. Kaupiamųjų kultūrų laboratorijos vedėjas, 1972 m. vyr. mokslinis bendradarbis. 18 išradimų autorius. 
1988 m., gyvendamas Raudondvaryje, dalyvavo Raudondvario apylinkės partizanų pagerbime nuo minties iki kapinių įrengimo ir priežiūros. Parašė knygą „Raudondvario apylinkės partizanų pagerbimo istorija“. Apie gimtąjį Sobuvos kaimą, savo gimines ir artimuosius parašė dviejų dalių knygą „Gyvenimas Sobuvoje ir Raudondvaryje“, taip pat atsiminimus apie Prienų „Žiburio“ gimnaziją, humoristinių ir satyrinių straipsnių.
Arūnas Uogintas

Biografija

1983 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1990–1994 m. Šiaulių vaikų dailės mokyklos direktorius, 2000–2006 m. Šiaulių dramos teatro dailininkas scenografas. Nuo 2005 m. Šiaulių universiteto Tapybos katedros docentas. 
Nuo 1992 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba

Kuria kartu su žmona dailininke Reda Uogintiene. 1989–1997 m. surengė teminį parodų ciklą apie Mažosios Lietuvos kaimą Giliją (dab. Matrosovas, Kaliningrado sritis). Nuo 1993 m. surengė parodų ir performansų ciklą „Archeologai“, parodas „Sandrija“ (1995 m., 1997 m.) „Scenografika“ (2003 m.). Nuo 1996 m. dalyvauja įvairiuose tarptautiniuose meno ir mados festivaliuose: VIRUS (Šiaulių dailės galerija, 1996–2004 m.), AR’MADA (1997 m., 1998 m.), performansų festivalyje „Dimensija“ (Šiuolaikinio meno centras, 1997 m.), teatro plakatų bienalėje (Lenkija, 2003 m., 2005 m.) ir kt. Dalyvavo parodose JAV, Vengrijoje, Šveicarijoje, Vokietijoje, Rusijoje ir kt.
Paprastoji bekmanija

Biologija

Augalas daugiametis, sudarantis retus kerus. Jo stiebas status, iki 30–100 cm aukščio. Turi trumpus šakniastiebius. Žiedus apdulkina vėjas. Žydi liepą–rugpjūtį. Sėklos (grūdai) subręsta rugpjūtį–rugsėjį. Laikomas pašariniu augalu.
Auga vidutiniškai drėgnose ir drėgnose pievose, vidutiniškai derlingame dirvožemyje, esnant pH 5,8–7,6. Mėgsta gerai apšviestas buveines, bet pakenčia ir dalinį pavėsį, todėl gali būti randami ir retais medžiais apaugusiuose paupiuose.

Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje paprastoji bekmanija nuo 1992 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Vienintelė ir, manoma, savaiminė šios rūšies populiacija yra tik ties Merkio ir Varėnės santaka Varėnos rajone. Kitur aptinkami augalai yra užnešti atsitiktinai arba išlikę buvusių pasėlių vietose ir sulaukėję (Kauno, Panevėžio, Utenos ir Vilniaus rajonuose).
Liuksemburgas (miestas)

Istorija

Liuksemburgo miestas ėmė augti vietoje romėnų gyvenvietės; X amžiuje jis buvo tvirtovė. 1354 m. Liuksemburgas tapo hercogyste.
Skirtingais laikotarpiais miestą valdė įvairios jėgos, kol 1867 m. Liuksemburgas buvo pripažintas neutralia šalimi. Abiejų pasaulinių karų metu miestą buvo okupavusi Vokietija. Kaip Vakarų Europos vienybės centras ėmė vystytis apie 1950 m.

Geografija

Tai senas Viduramžių miestas, esantis uolėtame Boko (Bock) pusiasalyje tarp dviejų upių, jį supa sparčiai augantys priemiesčiai.

Ekonomika

Pagrindinės pramonės šakos: geležies ir plieno, tekstilės, aprangos, įrengimų, chemijos, maisto, alaus.

Švietimas ir kultūra

Yra universitetinis centras (įk. 1969 m.) ir muzikos konservatorija (įk. 1906 m.). Miesto įžymybės: XVII a. gotikinė Notre Dame katedra, didžiojo hercogo rūmai (pastatyti 1572 m.), XIX a. rotušė. 
1995 ir 2007 m. Liuksemburgas buvo Europos kultūros sostinė. Mieste yra įsikūrę keli muziejai: Nacionalinis istorijos ir meno muziejus (liuks. Nationalmusée fir Geschicht a Konscht), Liuksemburgo miesto muziejus ir naujas Didžiojo hercogo Žano moderniojo meno muziejus (pranc. Musée d'art moderne Grand-Duc Jean sutrumpintai Mudam). Pats Liuksemburgo miestas yra įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą, atsižvelgiant į jo istorinę svarbą.
Osvaldas Balakauskas

Išsilavinimas, dalykinė veikla

Osvaldas Balakauskas mokėsi Vilniaus pedagoginio instituto Muzikos fakultete (1957–1961 m.), Kijevo konservatorijoje, Boriso Liatošinskio klasėje studijavo kompoziciją (1964–1969 m.). Sajūdžio tarybos narys (1988–1992 m.), Lietuvos ambasadorius Prancūzijoje, Ispanijoje ir Portugalijoje, (reziduojantis Paryžiuje (1992–1994 m.), Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Kompozicijos katedros vedėjas (1988–1992 ir 1994–2006 m.).

Kūryba, jos bruožai

Osvaldas Balakauskas yra vienas iš nedaugelio šiuolaikinių Lietuvos kompozitorių, ambicingai plėtojančių originalią muzikos komponavimo sistemą. Kūrybinio kelio pradžioje studijuodamas Kijeve, Osvaldas Balakauskas bendravo su avangardistines idėjas puoselėjančiais Ukrainos kompozitoriais, susižavėjo K. Štokhauseno, P. Bulezo, J. Ksenakio ir ypač A. Veberno bei O. Mesiano kūryba.
Osvaldo Balakausko kompozicinei technikai būdingos 2 kryptys. Iš vienos pusės technika plėtojama per specifinį serializmą, kai serija reguliuoja transpoziciją. Transpozicijos objektais gali tapti garsų grupė, akordas, akordų grupė, tam tikros dermės ar net jau sukomponuotos (stilistiškai atpažįstamos) muzikos fragmentas. Iš kitos pusės – per naująją diatoniką, eksploatuojant 8, 9, 10 ir 11 garsų diatonines sistemas ir jų vidinę struktūrą. Ši sistema išplėtota teorinėje Osvaldo Balakausko studijoje „Dodekatonika" (I dalis buvo išleista Krokuvos muzikos akademijoje).
Naująja harmonija (dažniausiai besiremianti oktatotiniais ir eneatoniniais modeliais) kuriamas ypatingas, intriguojantis garsinis „klimatas“, atpažįstamas kaip „Balakausko tonalumas". Griežtai organizuota garso aukščio sfera yra derinama su ritmo sistemomis, kildinamomis iš Blacherio teorijų.
Juozas Kulys

Biografija

1951–1962 m. mokėsi Joniškio 1-joje gimnazijoje. 1962–1964 m. studijavo Viniaus universiteto Chemijos fakultete, 1964–1967 m. Maskvos universiteto Chemijos fakultete. 1967–1970 m. Maskvos universiteto aspirantas.
1970–1971 m. Puslaidininkių fizikos instituto jaunesnysis mokslo darbuotojas. Nuo 1971 m. dirba Biochemijos institute, 1974–1985 m. ir nuo 1992 m. Fermentų chemijos laboratorijos vadovas, 1985–1992 m. direktorius, nuo 1984 m. profesorius. 1982 m. chemijos mokslų daktaras.  Nuo 1986 m. dėsto Vilniaus universitete, nuo 1991 m. Vytauto Didžiojo universitete, nuo 2001 m. dar ir Vilniaus Gedimino technikos universitete, Chemijos ir bioinžinerijos katedros vedėjas. 1990–1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas, nuo 1996 m. tikrasis narys.

Mokslinė veikla

Nustatė, kad fermentai greitina elektrocheminius reiškinius. Paskelbė 460 mokslinių straipsnių. 57 išradimų autorius.  2000–2004 m. vadovavo Lietuvos biochemikų draugijai. 2012 m. J. Kulio knyga (kartu su R. Baronu ir F. Ivanausku) „Mathematical Modeling of Biosensors: An Introduction for Chemists and Mathematicians“ pagal leidyklos „Springer“ licenciją buvo išversta į arabų kalbą ir išleista Saudo Arabijos Karaliaus Saudo universitete. Tai pirmas atvejis, kai lietuvių mokslininkų veikalas išleistas arabų kalba.
Mesjė 61

Mesjė 61 – spiralinė galaktika, esanti Mergelės, žvaigždyne. Atstumas iki šios galaktikos nuo mūsų yra 6 milijonai šviesmečių. Objektas dar žymimas Mesjė NGC 4303 numeriu. Jo regimasis ryškis – 10,5.

Atradimas

Objektas atrastas 1779 m. gegužės 5 d.
Vieningoji notarinė informacinė sistema

Vieningoji notarinė informacinė sistema (VNIS; rus. Единая нотариальная информационная система, ENIS) – teisinė programinė-informacinė sistema, skirta notarų veiklai, jų tarpusavio sąveikai su Respublikos ir teritoriniais notarų rūmais, Kazachstano teisingumo ministerija. Parengė akcinė bendrovė Национальные информационные технологии. Pradėjo veikti 2009 m. rugsėjo 9 d. Veikia rusų, kazachų kalba.
2010 m. gruodį ENIS buvo pats populiariausias Kaznet'o tinklalapis kategorijoje „Paslaugos“, pagal reitingą whois.1in.kz, taip pat 2011 m. sausį bei vasarį (žr. whois.1in.kz).
Dvarviečių koplyčia

Istorija

Po ilgų derybų ir svarstymų su vietos gyventojais ir valdžios atstovais, 1991 m. lapkričio 27 d. pasirašytas aktas dėl Šilalės rajono Laukuvos apylinkės civilinių kapinių sklypo: patvirtinta pasirinktos vietos schema, techninės sąlygos. 1992 m. vasario 4 d. Laukuvos apylinkės taryba priėmė sprendimą „Dėl Laukuvos apylinkės civilinių kapinių“, kuriuo buvo nutarta Dvarviečių kaime (kairėje kelio Laukuva–Šilalė pusėje) skirti žemės sklypą kapinėms. Prasidėjo žemės planavimo ir kiti techniniai darbai. Schemoje buvo numatyta kapinėse statyti koplyčią, tačiau reikėjo kuo skubiau atidaryti naująsias kapines, tad nuspręsta pastatyti ąžuolinį kryžių, kol bus pastatyta koplyčia. 1995 rugsėjo 17 d., po Šv. Mišių, naujosios kapinės ir kryžius klebono Algimanto Genučio buvo pašventinti, tuo tarpu numatytosios koplyčios statymas buvo atidėtas.
Nuspręsta ieškoti rėmėjų, galinčių paaukoti koplyčios statyboms. Tačiau dalis į šį sumanymą žiūrėjo skeptiškai, o užkulisiuose buvo politikuojama. Ne viename Šilalės rajono savivaldybės tarybos posėdyje šis klausimas buvo neįtrauktas į darbotvarkę ar atidedamas. 2008 m. birželio 30 d. galiausiai leista statyti koplyčią. 2009 m. buvo padėti pamatai, o 2010 m. koplyčia pastatyta. 2010 m. rugpjūčio 17 d. vyskupas ordinaras Jonas Boruta suteikė koplyčiai Prisikėlusio Kristaus mirtį nugalėjusiojo titulą.

Architektūra

Statinio projektą parengė arch. Rasa Kačerauskienė, Dievo stalą, altorių, kryžius padarė kryždirbys Alvydas Pocius. Koplytėlės interjeras atspindi šventąją Trejybę.
Lauke stovintis 13 m aukščio kryžius su drožinėtu stulpu (aut. tautodailininkai Juozas Lukauskas ir Petras Balsys) sukurtas primenant biblinio figmedžio kamieną.
Bumas II

Santrauka

Penkiolikametės Vikos ir jos tėvų gyvenimas vėl ramus, o jos močiutė Popetė pagaliau nusprendė ištekėti.
Vika neturi draugo, tačiau netrukus susipažįsta su Filipu. Įsimylėjusi ji ima galvoti apie intymų suatrėjimą su juo, nes jos geriausia draugė Penelopė jau yra tai patyrusi.
Elona Bubinaitė

Elona Bubinaitė-Ylienė-Paškūnienė (g. 1931 m. vasario 2 d. Šiauliuose) – Lietuvos muzikos pedagogė ir chorvedė.

Biografija

1942–1949 m. lankė Šiaulių 2-ąją mergaičių gimnaziją, 1946–1953 m. mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (J. Byros solinio dainavimo klasė). 1955–1960 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Budriūno klasė).
1949–1954 m. mokytojavo Šiaulių pradinėse mokyklose, 1953–1957 m. dėstė ir vadovavo merginų vokaliniam ansambliui Šiaulių pedagoginėje mokykloje. Vadovavo Šiaulių medicinos mokyklos merginų chorui, geležinkelininkų, taip pat ryšių klubo mišriesiems chorams – šio klubo chorą parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei Vilniuje.
Nuo 1957 m. rudens kurį laiką buvo Vilniaus 18-ojo vaikų darželio muzikos vadovė. 1959–1986 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja. Išėjusi į pensiją, iki 1995 m. choro dirigavimą dar dėstė mokyklos neakivaizdiniame skyriuje.
Nuo 1962 m. keletą metų buvo Lietuvos valstybinės konservatorijos choro dirigavimo katedros dėstytoja. Mokyklose išugdė būrį jaunųjų choro dirigentų. 1964–1969 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto studentų mišriojo choro „Gabija“ chormeisterė-dirigentė.
E. Ylienė yra skaičiusi pranešimų respublikiniuose pedagoginiuose skaitymuose ir chorvedžių konferencijose, parašė knygą „Muzikinio auklėjimo ir mokymo bendrojo lavinimo mokykloje metodika“ (1975), buvo moksleivių respublikinių dainų švenčių konsultantė, Šiaulių miesto dainų švenčių dirigentė. 1981 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.