google/wiki40b huggingface dataset:
Nacionalinis nusikaltėlių sindikatas

Nacionalinis nusikaltėlių sindikatas (National Crime Syndicate) – mafijos sindikatas, susikūręs JAV 1930 metais ir bazavęsis Niujorko mieste. Jis dažnai tapatinamas su JAV mafija apskritai.

Istorija

Pamatus organizacijai padėjo Salvatorė Maranzano, kurio karų dėka Niujorke liko tik penkios didelės šeimos, ir visos – pavaldžios Maranzano šeimai. Tačiau tikru Sindikato įkūrėju laikomas Laimingasis Lučiano. Po Kastelamarezės karo tapęs vienu iš Niujorko mafijos lyderių, jis sujungė penkias didžiausias miesto šeimas.
Prohibicijos erai einant į pabaigą, dar buvo likę daug pelningų verslų – prostitucija, narkotikai, azartiniai žaidimai. Lučiano, kaip ir kiti naujosios kartos gangsteriai, manė, kad verčiau visą laiką ir jėgas skirti verslui, nei tarpusavio karams.
Kiekviena šeima – Sindikato narė turėjo jai priklausančią teritoriją ir verslo sritis. Bet kokie nesutarimai būdavo sprendžiami derybomis, jokie karai netoleruojami. Naujos verslo sritys ar teritorijos pasidalijamos derybų keliu. Bet kokia paklusti atsisakiusi šeima atsidurtų viena prieš visą Sindikatą – karas, kurio neįmanoma laimėti.
Klimavičai

Istorija

Klimavičai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1581 m. Miesto statusą įgijo 1777 m.
Gyvenvietėje rasta senovės Romos monetų.
Chabarovsko kraštas

Istorija

Kraštas įkurtas 1938 m. spalio 20 d., kai Tolimųjų Rytų kraštas buvo išskaidytas į Chabarovsko ir Primorės kraštus.
1947 m. nuo Chabarovsko krašto atskirtа Sachalino sritis, 1948 m. – Amūro sritis, 1953 m. – Magadano sritis su Čiukčių autonomine apygarda, o 1956 m. – Kamčiatkos sritis.

Geografija

Iš rytų kraštą skalauja Ochotsko ir Japonijos jūros, kurias jungia Totorių sąsiauris, skiriantis kraštą nuo Sachalino. Krašto paviršius išraižytas kalnagūbrių: Sichote Alinio, Džugdžuro, Suntar Chajatos (ten yra aukščiausia krašto vieta – Berilo k., 2933 m) ir kt. Aplink Amūro upę driekiasi žemuma.

Klimatas, augmenija, vandenys

Klimatas – vidutinių platumų, musoninis. Vidutinė sausio temperatūra nuo -16 °C pietuose iki -40 °C šiaurėje, liepos +14-21 °C. Metinis kritulių kiekis 500–900 mm. Auga daugiausia spygliuočių-plačialapių miškai su būdinga mandžiūrine augalija (ajaninė eglė, baltažievis kėnis ir kt.). Svarbiausia upė – Amūras (su intakais: Burėja, Amgūnė, Usūris, Choras). Kitos didesnės upės – Uda, Učiūras, Maja, Judoma, Kuchujis, Ulbėja. Amūo žemupio baseine yra nemažų ežerų (Bolonas, Čiukčiagiro ežeras, Evoronas).

Lietuviai

Po Antrojo pasaulinio karo Chabarovsko krašto uostuose Vanine ir Sovetskaja Gavanėje veikė dideli kalinių persiuntimo lageriai, iš kurių kaliniai, tarp jų daug lietuvių, atvežtų iš TSRS okupuotos Lietuvos, laivų triumuose buvo gabenami į Magadano srities lagerius. Lietuvių politinių kalinių buvo lageryje „Stroitelstvo Nr. 507“ (335 žm., 1952 m.), „Stroitelstvo Nr. 508“ (510 žm., 1952 m.), Komsomolskas prie Amūro (570 žm., 1952 m.), Izvestkovaja, De Kastri, „Baikalo-Amūro magistralė“ ir kituose lageriuose. Kaliniai dirbo statybose, kasyklose, žemės ūkyje, tiesė ir prižiūrėjo kelius, geležinkelius, kirto mišką. 1950 m. spalio mėn. į Chabarovsko kraštą iš Lietuvos atvežta tremtinių (1953 m. buvo 75). Dauguma jų pateko į miško kirtavietes palei Choro upę. Tremtiniai kirto ir plukdė mišką, gabeno, krovė rąstus, rovė kelmus, tiesė kelius rąstams gabenti; dalis dirbo žemės ūkio darbus. Iškirtus miškus vienoje vietoje gyvenvietės buvo naikinamos, tremtiniai keliami į kitų vietas. Gyveno barakuose taigoje. Daug tremtinių, ypač vaikų ir vyresnio amžiaus žmonių, mirė nuo išsekimo ir ligų, žuvo arba buvo sužaloti miško darbuose. 1957 m. lietuviai ėmė grįžti į Lietuvą. Kai kurių gyvenviečių (Kija, Kutuzovka) kapinėse yra lietuvių kapų. 1990–1992 m. kai kurių tremtinių palaikai parvežti į Lietuvą. Krašte tebegyvena lietuvių, sukūrusių mišrias šeimas.
Šuns širdis

Siužetas

Apysakoje pasakojama apie genialaus profesoriaus Filipo Filipovičiaus Preobraženskio sumanymą žmogaus smegenis persodinti kiemo šuniui. Profesorius su draugu Ivanu Arnoldovičiumi Bormentaliu mirusio proletaro Klimo Čiugunkino hipofizę persodina šuniui Šarikui. Šis per stebėtinai trumpą laiką iš šuns virsta žmogumi Poligrafu Poligrafovičiumi Šarikovu, greitai išsirūpina pasą ir pradeda klasių kovą dėl vietos savo kūrėjo bute.
Ciak d'oro

Ciak d'oro (liet. Auksinė pliauškė ) – Italijos kino apdovanojimas, įsteigtas apie kiną rašančio žurnalo „Ciak“ 1986 m.
Nuo kitų apdovanojimų jis skiriasi tuo, kad visų pagrindinių kategorijų pretendentus ir nugalėtojus renka žurnalo skaitytojai, tik techninių kategorijų ir geriausio debiuto pretendentuis bei nugalėtojus išrenka speciali žurnalistų ir kino kritikų žiuri.
Antanas Mikalauskas (1946)

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniąją muzikos mokyklą, dainavimo ir muzikos mokytojas, choro dirigentas.
1978–1988 m. Kėdainių muzikos mokyklos mokytojas, dirbo „Kėdainių“ kino teatre. Akademijos kultūros namų meno vadovas, Lančiūnavos, Tiskūnų Juozo Urbšio pagrindinės mokyklos mokytojas. Nuo 1974 m. Kėdainių Laisvalaikio centro liaudiškos muzikos kapelos „Vilainiai“ vadovas, Akademijos kultūros centro liaudiškos muzikos kapelos ir moterų vokalinio ansamblio vadovas.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2004 m. Darbo partijos, 2006 m. Pilietinės demokratijos partijos narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys.
Juciai

Istorija

Prie Jucių, tarp dviejų į Ungurą įtekančių upelių, yra nadruvių piliakalnis. Manoma, kad pavadinimas kilo nuo lietuvininko Jotze pavardės, kuris XVI a. vid. gyveno gretimuose Lampsėdžiuose. Nuo 1525 m. Jucių valsčiaus centras. Iki 1709-1711 m. maro bei bado Juciuose ir apylinkėse gyveno vien lietuvininkai (apie 98 %). Po Didžiosios Prūsijos kolonizacijos atsikėlė vokiečių kolonistų, prancūzų iš Šveicarijos, daugiausia evangelikai reformatai. Jiems 1727 m. pastatyta bažnyčia, kurioje vėliau pamaldos vyko ir evangelikams liuteronams. Juciai tapo šveicarų kolonijos, vienos didžiausių Mažojoje Lietuvoje, centru.
Apie 1727 m. įsteigta pradžios mokykla. Reformatų kunigo D. E. Anderšo šeimos vaikų mokytoju 1746-1749 m. dirbo Karaliaučiaus universiteto absolventas Imanuelis Kantas. Susižavėjęs vietos lietuvių kalba ją vėliau gynė nuo germanizuotojų. Dar XIX a. pab. tautosakininkas Vilius Kalvaitis kaime užrašė daug lietuvių pavardžių, surinko smulkiosios tautosakos. XX a. pr. Jucius sudarė netaisyklingas keliolikos sodybų gatvinis kaimas, keliolika vienkiemių aplink jį, geležinkelio stotis; buvo akivaizdžių senovės rėžinės žemėvaldos liekanų. 1939 m. gyveno 374 žmonės.
1985 m. bažnyčia ir paminklas Pirmojo pasaulinio karo aukoms susprogdinti sovietinės valdžios nurodymu, baigia griūti klebonija.
Pretorija

Istorija

Pretoriją 1855 metais įkūrė vūrtrekerių lyderis Martinas Pretorijus (Marthinus Pretorius), kurio tėvas Andrisas Pretorijus (Andries Pretorius) Kruvinosios upės mūšyje įveikė zulus. Tuoj pat po įkūrimo ji tapo Pietų Afrikos Respublikos sostine.
Pretorijos įkūrimas sąlygojo būrų migracijos – didžiojo treko – pabaigą.
Pirmojo būrų karo metu 1880 gruodį ir 1881 kovą Pretorija buvo apsiausta Respublikos pajėgų. Antrojo būrų karo metu buvo užimta britų ir 1910 metais sujungus Natalį, Oranžijos laisvąją valstybę, Transvalį bei Kapo koloniją tapo Pietų Afrikos Sąjungos sostine. 1931 metais spalio 14 d. Pretorija gavo miesto teises ir 1961 metais tapo Pietų Afrikos Respublikos sostine. 2000 metais tapo Tsvanės metropolinio arealo dalimi.

Kultūra

Pretorija yra viena didžiausių Pietų Afrikos kultūros ir švietimo centrų. Joje yra įsteigti Pietų Afrikos bei Pretorijos universitetai. Pretorija yra svarbiausias afrikanerių tautos kultūros, istorijos ir švietimo centras.

Sportas

Pretorijoje 2010 m. vyko XIX pasaulio futbolo čempionatas.
E Nomine

Tematika

Praktiškai visiems E Nomine kūriniams būdinga okultistinė, mistinė atmosfera, blogio ir gėrio priešprieša. Pirmajame albume Das Testament kūriniai išskirtinai krikščioniškos tematikos, dalį jų sudaro maldos (Tėve mūsų, Sveika Marija, 23 Psalmė) ar, pavyzdžiui, Dekalogo įsakymai, ištraukos iš Evangelijų. Nors tematika krikščioniška, muzikos tokia pavadinti negalima (nemaža agresyvių ar „šėtoniškų“ vokalų). Albume Finsternis („tamsa“) dominuoja itin tamsūs, „demoniški“ kūriniai, jų tematika: inkvizicija, egzorcizmas, apokalipsė, vilkolakiai, vampyrai, savižudybė. Die Prophezeiung tiek stiliumi, tiek tematika kūriniai įvairesni, nemažai skaidrių moteriškų vokalų, kurie suteikia dainoms šviesumo. Didžioji dalis kūrinių skirta epams, mitologijai, pranašystėms (Nibelungų žiedas, Juodoji Saulė, Zodiakas, Asgardas ir kt.).
Rasa Glinskienė

Biografija

2000 m. baigė Kauno technologijos universitetą, socialinių mokslų daktaras.
Kauno technologijos universiteto Panevėžio instituto docentė.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Panevėžio miesto skyriaus narė. Nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Raimondas, vaikai Monika, Laurynas.
Gžimkai

Istorija

Pirmą kartą kaimas paminėtas XV a. pradžioje, kai 1421 m. Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis suteikė 30 valakų šių žemių broliams Gžimislavui ir Ramotui iš Semiontkovos.
The Very Best of Sheryl Crow

Skaitmeninis leidimas

Amazon.com ir iTunes parduotuvėse prekiaujama albumo versija, kurioje nėra 11 numeriu pažymėtos dainos „Picture“.
Pskovo metraščiai

Pskovo metraščiai – XIV–XVII a. Pskove rašyti senovės rusų metraščių sąvadai. Juose esama vertingų duomenų iš Šiaurės vakarų Rusijos žemių kovų su Livonijos ordinu, tų žemių santykių su LDK ir Abiejų Tautų Respublika, iš miestų ir Pabaltijo tautų istorijos.
Dabar išskiriami 3 Pskovo metraščiai (rasti 25 jų nuorašai). I metraščio pagrindas – 1469 ir 1481 m. Pskovo metraščių sąvadai. Šio metraščio sudarytojai buvo palankūs Maskvai, tačiau kritikavo jos vietininkų Pskove savivalę. II metraštis – 1486 m. sąvado nuorašas. III metraštis yra 1567 m. sąvadas. Pastarajame esama Maskvos vyriausybei priešiškų minčių.
Pskovo metraščius tyrė ir skelbė istorikas A. Nasonovas.
Borneo gintaras

Borneo gintaras – gintaras randamas Saravako valstijoje, Borneo saloje, Malaizijoje. Gintaras susiformavo Mioceno-Terciaro perioduose.
Borneo gintaras randamas giliai žemėje, anglies kloduose. Vienintelis gintaro šaltinins yra gerai saugomas čiabuvių Dajakų genties. Gintaras yra tvirtas, retai trupa. 
Taip pat šis gintaras turti labai didelę spalvų įvairovę: nuo įprastinės geltonos-rudos iki baltos, juodos, tamsiai raudonos ir t. t.
Tyzenhauzų rūmai

Istorija

Dar XVI a. pradžioje čia stovėjęs pastatas priklausė Albertui Goštautui. Išmirus Goštautams Žygimantas Augustas valdą padovanojo Barborai Radvilaitei - Goštautienei, po kurios mirties ji vėl atiteko valstybei .
1690 m. rūmai jau priklausė LDK kardininkui Jurgiui Tyzenhauzui. 1787 m. iš paveldėtojų rūmai atiteko Teodorai Fitinhofienei–Zabielienei, kuri 1790 m. rūmus rekonstravo.
1940 m. pastatas nacionalizuojamas, o 1956 m. rekonstruotas, pritaikytas butams.
Etiopijos kultūra

Įtakos

Seniausiu laikotarpiu, t. y. dar I tūkst. pr. m. e. Etiopijos kultūra formavosi veikiama Jemeno civilizacijos, buvusios kitoje Raudonosios jūros pusėje. Jemeno pietiniai Arabai atnešė savo tradicijas. Jų rašto įtakoje susiformavo gezo raštas, Etiopijoje naudojamas iki dabar.
Nuo III a. Etiopijoje paplito Etiopijos krikščionybė, todėl šalis ilgam užmezgė santykius su Bizantija bei koptiškuoju Egiptu. Krikščionybės ir Bizantijos įtakoje formavosi ne tik šalies architektūriniai stiliai. Jos veikė ir kasdieninės kultūros sritis. Jų įtakoje susiformavo savita kalendoriaus sistema, kildinama iš koptų kalendoriaus, švenčiamos krikščioniškos šventės. Daug habeša vardų yra kilę iš biblinių personažų.
Nuo VII a. Etiopija susidūrė su islamo kultūra, kuri įdomiai maišėsi su krikščioniškomis bei vietinėmis afrikietiškomis tradicijomis, suformuodama tikrai labai įdomų amalgamą.
Iki XVI-XIX a. šalis patyrė ilgalaikę izoliaciją, nulemtą musulmoniškų šalių apsupties. Šios izoliacijos metu Etiopija nekontaktavo su Vkarais, ir tik nuo XIX a. pabaigos pradėta stipri modernizacija, diegtos vakarietiškos vertybės bei pasiekimai. Šiuo metu Etiopijos kultūra veikia globalaus pasaulio pokyčiai.

Menas

Tradicinis etiopų menas formavosi stipriai veikiamas krikščioniškosios tradicijos.

Architektūra

Čia susiformavo ypatingas krikščioniškų bažnyčių stilius, pasireiškęs Lalibelos bažnyčiose ir kituose architektūriniuose šedevruose.

Dailė

Bažnytiniame mene paplito sienų tapyba. Taip pat daug tapomi bažnytiniai mediniai diptikai bei triptikai. Jie tampa šventomis ryškiomis ikonomis, kuriose vaiduojami biblijiniai siužetai. Ypač paplitę personažai yra Marija (Miriam), Jėzus, Juozapas, šv. Jurgis (Giorge). Tapyboje jie dažnai vaizduojami juodaodžiai, siužetams suteikiama daug vietinių motyvų, kurie išryškėja apsirengime, peizažuose, veikloje.
Svarbus Etiopijos meno palikimas yra kryždirbystė, kuri išvystė labai įdomias, vingrias kryžių formas, aptinkamas tik šioje šalyje. Tokie kryžiai naudojami puošti bažnyčioms, taip pat naudojami kaip dalis imperatorių ir dvasininkų regalijų.

Muzika

Bažnytinės Etiopijos muzikos pradininku laikomas šv. Jaredas, gyvenęs VI a. Manoma, kad jis padėjo pagrindus choraliniam giedojimui zema, taip pat įdiegė savitą notacijos sistemą. Ši tradicija bažnyčioje išlikusi iki šiol. Bažnytinėje muzikoje naudojami instrumentai yra sistras senasel, mažas gongas qačel, būgnas kebero.
Liaudyje paplito sekuliarios muzikos atstovai azmariai, kurie linksmina išgertuvių metu ir groja tradiciniais instrumentais masenko (vienastygė liutnia) bei krar (šešiastygė lyra). Kiti tradiciniai instrumentai yra begena (dešmtstygė lyra), dita (penkiastygė lyra), wašint (fleita)

Apranga

Etiopijos gyventojai, ypač habeša, dėvi marškinius iki kelių. Vyrai taip pat mūvi kelnėmis. Svarbi aprangos detalė yra dekoratyvi juosta netela, kurios ryšėjimo būdų yra daugybė, ir kurie naudojami atskirai atvejais. Kitos aprangos detalės yra skaros šaš, taip pat dangalai šama ir kuta.
Užubalio valsčius

Istorija

1919-1920 priklausė Vilniaus apskričiai, 1920-1921 m. Naugarduko apskričiai ir 1921-1939 m. Naugarduko vaivadijai. 1929 m. balandžio 11 d. prie valsčiaus prijungta dalis Sabackinės valsčiaus kaimų bei dalis valsčiaus kaimų prijungta prie Voverio valsčiaus. 1939 m. rugsėjo pabaigoje valsčių užėmė Raudonoji armija ir prijungė prie Baltarusijos TSR, Baranovičių srities. 1940 m. valsčius buvo panaikintas ir įtrauktas į Rodūnios rajoną.
Timūras Puchovas

Karjera

Karjeros pradžioje atstovavo Maskvos CSKA futbolo klubą. Žaidė jaunimo lygose už dublerių komandą.
Atvyko į Lietuvą. 2019 m. vasario 11 d. tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu. Marškinėlių numeris yra 70.
Du kartsu žaidė A lygos rungtynėsde, iš viso aikštėje praleido 15 minučių. Daugiausiai žaidė žalgiris B ekipoje, Pirmoje lygoje.
Rusijos Federacijos Federalinės saugumo tarnybos Ekonominio saugumo tarnyba

Rusijos Federacijos FSB Ekonominio saugumo tarnyba (Служба экономической безопастности; СЭБ) - tarnybos veikla nukreipta į kontržvalgybinį pramonės įmonių, transporto, finansinių įmonių - įstaigų, Vidaus reikalų ministerijos, Teisingumo ministerijos, Ypatingųjų situacijų ministerijos aptarnavimą. Taip pat į jų veiklos sritį patenka kova su kontrabanda ir nelegalia narkotikų prekyba. Tarnyba didelį dėmesį skiria strateginiams valstybiniams pramonės objektams, oro uostams, jūrų uostams, geležinkeliams, bankams ir kitiems finansų sektoriams.

Šaltiniai

FSB struktūra (rus.)
Tarnybos istorija (rus.)
Kovos trišakis

Kovos trišakis, kitaip dar kovos tridantis – trišakė ietis, kilusi iš žeberklo.
Trišakiais žeberklais būdavo galima išsyk nudurti kelias žuvis. Kautynėse trišakis buvo vertinamas už tai, kad priešininką galima sulaikyti toliau nuo savęs ir galima ilgą priešininko ginklą pagauti į tarpą tarp ražų ir išplėšti iš priešininko rankų.
Trišakius naudojo Romos gladiatoriai retiarijai, kurie būdavo ginkluoti trišakiais ir tinklais.
Trišakiai buvo naudojami ne tik Europoje, bet ir Azijoje. Jie buvo gana paplitę Kinijoje. Vienu kiniškų trišakių yra Devynių drakonų trišakis.
Trišakiais kartais vadina ir trišakiškas ietis .

Trišakis ir simbolika

Trišakis buvo laikomas graikų jūros dievo Poseidono, romėnų Neptūno, taip pat indų dievo Šivos ginklu bei simboliu.
Trišakis yra pavaizduotas Ukrainos herbe. Kai kas teigia, kad jis yra Ukrainoje gyvenusių slavų genčių simbolis, bet yra daugiau įrodymų, kad tai perdirbtas vieno iš kunigaikščių naudotas įdagas.
Trišakio antgalis (vadinamas sulaužytu trišakiu) pavaizduotas Barbadoso vėliavoje ir simbolizuoja Barbadoso nepriklausomybę (kol Barbadosas buvo D. Britanijos kolonija, jo vėliavoje buvo visas trišakis).

Trišakiais pavadinti ginklai

Trišakiu (angl. Trident) pavadinta JAV iš povandeninių laivų leidžiama balistinė raketa, skirta gabenti branduolines galvutes. Tokias sistemas turi 14 JAV Ohio klasės povandeninių laivų ir 4 D. Britanijos „Vanguard“ klasės povandeninių laivų.
Palenkės Sokoluvo dekanatas

Palenkės Sokoluvo dekanatas (lenk. Dekanat Sokołów Podlaski) - tai vienas iš 11 katalikų, Drohičino vyskupijos dekanatų.
Lumbovkos įlanka

Lumbovkos įlanka (rus. Лумбовский залив) – įlanka Baltojoje jūroje. Yra Kolos pusiasalio šiaurrytinėje dalyje. Ilgis 16 km, plotis – iki 5 km. Įlanka sekli, iki 4 m gylio.
Krantai uolėti, statūs. Krante gyvenamasis punktas Lumbovka. Į įlanką įteka upės Lumbovka ir Kamenka. Įlanką nuo Baltosios jūros skiria Lumbovkos sala, abipus kurios yra du sąsiauriai – Didieji Vartai (rus. Большие Ворота) ir Mažieji Vartai (rus. Малые Ворота).

Poligonas

Lumbovkos įlanką ir Lumbovkos salą apima karinis poligonas, aptarnaujantis Šiaurės laivyno aviaciją. Poligone karo lakūnai treniruojasi šaudyti. Tam įlankos centre stovi du seni laivai, o saloje įrengti keli antžeminiai taikiniai, kuriuos lakūnai atakuoja orlaivių ginkluote. Įlankos perimetre yra trys stebėjimo punktai, kurie stebi, ar orlaivių atakos buvo taiklios.
Šelfas

Šelfas (angl. shelf), kontinentinis atabradas – Pasaulinio vandenyno pakraštinis ruožas, juosiantis žemynus, povandeninio žemynų pakraščio dalis.
Šelfas yra nuo kranto iki 200 m gylio izobatos. Šelfas apima 7,5 % Pasaulinio vandenyno dugno. Už jo dugnas staiga gilėja, sudarydamas kontinentinį šlaitą, apimantį apie 8,5 % jūros dugno. Vietomis jis išraižytas povandeninių kanjonų. Lėkštėjančio šlaito papėdėje prasideda abisalinės dubumos. Jų gylis – 4000 m, jose yra nemažai povandeninių kalnagūbrių ir kalvagūbrių.

Šelfo susidarymas

Šelfas susidarė, pakilus vandenyno lygiui (dėl pleistoceno ledynų tirpimo) ir apsėmus žemynų pakraščius, be to, grimztant kai kuriose vietose žemynų pakraščiams. Šelfas prasideda ten, kur baigiasi sausuma. Jo yra įvairių tipų. Europos ir Šiaurės Amerikos pakrančių šelfo reljefas švelnesnis, neretai su smėlio gūbriais ir sėkliais. Poliarinėse platumose dreifuojantys ledai šelfą nulygina, o tropikų jūrose jį gali juosti koralų barjerai, pavyzdžiui, Didysis Barjerinis rifas prie Rytų Australijos; toks barjeras atitveria nuo jūros lagūną.
Šelfe giliai po smėlio sluoksniais, kontinentinėse uolienose, daugelyje vietų slūgso didžiuliai naftos ir dujų telkiniai.

Šelfo flora ir fauna

Paprastai net ir akmenuoto paplūdimio pakraštyje, prie pat vandens gargždas pereina į smėlį; dugnas smėlėtas ir po vandeniu. Šis priekrantinis lėkštas dugnas ir yra šelfas, arba kontinentinis atabradas. Kai kur jį dengia gana stambios nuosėdos, kitur dumblas, molis. Šelfe auga įvairiausios jūrų žolės, čia daug gyvūnų: koralų, aktinijų ir kitų duobagyvių, įvairių kirminų, mažyčių kolonijomis ant uolų gyvenančių samangyvių, valgomų moliuskų, midijų, austrių, šukučių, kalmarų, sepijų ir kitų moliuskų. Šelfe randama ir jūrų ežių, jūrų žvaigždžių, gyvatuodegių (ofiūrų), holoturijų, pinčių, dugninių žuvų – jūrinių ir upinių plekšnių, otų.
Kontinentiniame šlaite ir jo papėdėje gyvybė kur kas skurdesnė; labiausiai čia paplitę dideli, laisvai plaukiojantys galvakojai moliuskai: aštuonkojai, sepijos, dideli kalmarai. Kontinentinio šlaito papėdėje prasideda abisalinės lygumos – didžiulės povandeninės dubumos. Jose gyvena viena kita keistesnė žuvų rūšis, tačiau nėra jokios augalijos. Šiose lygumose stūkso aukštos kalnų grandinės, vadinamos vandenynų vidurio kalnagūbriais. Jų papėdės yra 4000 m gylyje; kai kurios viršūnės kyšo virš vandens (salos), tačiau dažniausiai yra maždaug 1000 m gylyje. Tose lygumose yra ir didelių kalnų, dažniausiai pavienių, o kartais stūksančių virtinėmis; tai salų grandinės dalis, pavyzdžiui, Havajai Ramiajame vandenyne. Beveik visi jie vulkaninės kilmės, apjuosti koralų žiedo.

Šelfo teisinis režimas

Teisinį šelfo režimą nustatė 1958 m. Ženevos konvencija, pagal kurią pakrantės valstybė šelfe turi teisę statyti ir eksploatuoti įrenginius ir imtis priemonių jiems apsaugoti. Tie įrenginiai ir saugumo zonos privalo netrukdyti tarptautinei jūreivystei.
Nepriklausomoji Lietuva

Nepriklausomoji Lietuva – Vilniaus lietuvių dienraštis, leistas nuo 1919 m. balandžio 25 d. iki 1920 m. Vilniuje.

Istorija

Leido Laikinasis Vilniaus lietuvių komitetas, nuo 1919 m. liepos mėn. – V. Landsbergienė, nuo 1920 m. liepos mėn. – Marcelė Kubiliūtė. Spausdino Švyturio spaustuvė, Žaibo spaustuvė Vilniuje. Išėjo 138 numeriai.
Rašė apie Vilniaus krašto, Lietuvos ir užsienio įvykius. Baustas bolševikų revoliucinio komiteto (1919 m. gruodžio 22 d.) lenkų valdžios (1920 m. rugpjūčio 10 d.).
Bendradarbiavo Jonas Basanavičius, Vytautas Bičiūnas, Kazys Binkis, Mykolas Biržiška, Liudas Gira, Ignas Jonynas, Pranas Mašiotas, Jonas Šepetys ir kt.
Redagavo Marcelė Kubiliūtė, Stasys Matulaitis, Juozas Tumas-Vaižgantas.
Vėžinė ląstelė

Vėžio ląstelės yra nekontroliuojamai ir greitai besidalijančios ląstelės. Nors šios ląstelės reguliariai susidaro organizme, vėžiu susergama tik tada, kai imuninės ląstelės (vadinamos natūraliais kileriais) nesugeba jų atpažinti ir sunaikinti. Praeityje buvo manoma, kad vėžys organizme neatpažįstamas ir nesunaikinamas, dėl silpnos imuninės sistemos. Bet naujausi tyrimai parodė, kad šių ląstelių nematomumas yra sąlygotas specifinių kostimuliantų molekulių, kurios dalyvauja antigenų sąveikoje su limfocitais.

Patologija

Baltosios kraujo ląstelės naudoja dvigubą atpažinimo sistemą, siekiant nustatyti patogeniškas ląsteles. Jeigu ląstelė yra pakitusi, t. y. linkusi suformuoti auglį ar yra užkrėsta, gaminamos molekulės MIC-A ir MIC-B, kurios prisijungia prie pakitusios ląstelės paviršiaus. Šis metodas naudojamas aptikti ir sunaikinti vėžines ląsteles.

Telomerazės

Kai kurie tyrėjai teigia, kad vėžinės ląstelės turi unikalių bruožų, kurie padaro jas nemirtingas. Fermentas telomerazė naudojamas išplėsti vėžinės ląstelės gyvavimo ciklą. Telomeros po kiekvieno ląstelės dalijimosi sutrumpėja, o telomerazė šias struktūras prailgina. Tai pagrindinė priežastis, dėl kurios audiniuose susiformuoja augliai.

Kamieninės vėžinės ląstelės ir atsparumas vaistams

Mokslininkai atrado medžiagą, esančią ant vėžinių ląstelių paviršiaus, kuri suteikia joms atsparumą vaistams, paversdama vėžines ląsteles pseudokamieninėmis. Jei vėžines ląsteles ima veikti vaistai, patogeniškos ląstelės savarankiškai virsta pseudokamieninėmis. Pasirodo, jog gydymas vaistais tik skatino vėžinių ląstelių vystymąsi. Laimei, yra vaistų, kurie gali sutrikdyti vėžinių ląstelių virtimą kamieninėmis, tuomet jau galimi taikyti tradiciniai gydymo metodai.
Spirit

Įrangos gedimai

Spirit, pagal NASA mokslininkų apskaičiavimus, turėjo veikti 90 dienų. Iš tikrųjų jis veikė 2210 dienų, iš jų 1892 buvo mobilus. Tačiau neapsieita be problemų: 415 dieną Spirit saulės baterijos gavo tik 40 % reikiamos energijos, bet smarkus vėjas nupūtė dulkes ir saulės baterijos vėl veikė beveik visu pajėgumu (93 %). 779 dieną, Spirit Marso paviršiumi pravažiavus 7,2 km, pirmasis priekinis ratas nustojo veikti. Inžinieriai Spirit „liepė“ važiuoti atbulomis, velkant ratą, laimei, jis vėliau susitvarkė. 2009 gegužės 1 d. marsaeigis įklimpo į purų dirvožemį. Per visą misiją Spirit nukeliavo apie 7,6 kilometro.
Juknaičių valsčius

Juknaičių valsčius buvo vakarų Lietuvoje. Centras – Juknaičiai.