google/wiki40b huggingface dataset:
Girtas Muižniekas

Biografija

1982 m. baigė Latvijos dailės akademiją. 1982 m. su kitais tapytojais (Ieva Iltnerė, Sandra Krastinia, Janis Mitrevicas ir kiti) subūrė grupę „Švelnūs svyravimai“.

Kūryba

Ankstyvuoju kūrybos laikotarpiu įtakos turėjo laivių tapybos tradicija, nutapė suabstraktintų kompozicijų su žmogaus kūno fragmentais. Plėtoja savitą abstrakcionistinę tapymo manierą – dažnai impulsyvia, intuityvia tapysena, spalviniais niuansais fiksuoja transformuotus gyvenimo momentus. 2002–2003 m. gyveno Paryžiuje, prancūzų kultūros paveiktas nutapė paveikslus „1812 metai.“ „Naktis“ (abu 2003 m.), „Saulė“, „Ledai“ (abu 2004 m.), „Baltas veidas“ (2006 m.). Kūriniams būdingos deformuotų pavidalų ir abstrakčių formų kompozicijos, ryškių spalvų koloritas, ekspresija, simboliniai motyvai. Parodose dalyvauja nuo 1980 m. Jo kūrinių turi Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Tretjakovo galerija Maskvoje.
Vėlyvoji Tang

Dinastijos istorija

907 m. žlugus Tang dinastijai Vėlyvoji Liang dinastija, kurią įkūrė Dž Ven, varžėsi su Dzin karalyste, kurią įkūrė Li Kejong, dabartinėje Šansi provincijoje. Li Kejong sūnus Li Cunsu išplėtė valdas Vėlyvųjų Liang dinastijos sąskaita.
Li Kejong sudarė sąjungą su kidaniais, kurie irgi buvo stepių klajokliai, ir tai padėjo Šatuo turkų ekspansijai. 923 m. Li Cunsu sutriuškino Vėlyvąją Liang dinastiją ir pasiskelbė Vėlyvosios Tang dinastijos imperatoriumi, kurią jis vadino atkurtąja. Kaip restauracijos proceso dalis, sostinė buvo sugrąžinta į Luojangą.
Vėlyvoji Tang truko tik 13 metų. Li Cunsu valdė tik 3 metus po pasiskelbimo imperatoriumi. Jis buvo nužudytas per pareigūnų maištą 926 m. Li Sijuan, Li Kejong posūnis, perėmė dinastiją į savo rankas, bet ryšiai su kidaniais pablogėjo. Vidinės kovos apkartino likusius 10 dinastijos metų.
936 m. Ši Dzingtang, Li Sijuan žentas, sukilo, įsiveržė į sostinę su kidanių pagalba, įkūrė Vėlyvąją Džin dinastiją.
Patriarchatas (bažnyčia)

Etimologija

Viduramžių lotynų kalbos žodis patriarchatus kilęs iš vėlyvosios lotynų kalbos žodžio patriarcha 'patriarchas' + lotyniškos priesagos -atus. lot. patriarcha kilęs iš gr. patriarchēs, o šis iš patria 'linija, kilmė, klanas, šeima' (šis iš pater 'tėvas') + archos 'valdytojas'.
Lu Siunas

Biografija

Gimė išsilavinusioje šeimoje. 1898 m. įstojo į Dziangnano karinę jūrų akademiją (江南水師學堂), po metų pervestas į akademijos kalnakasybos ir geležinkelių mokyklą, o 1902 m., kaip daug kitų studentų tuo metu, išsiųstas studijuoti į Japoniją. Medicinos studijoms Lu Siuną paskatino tėvo liga, tačiau studijuodamas Japonijoje jis apsisprendė iškeisti mediciną į literatūrą. Tam jį pastūmėjo nutikimas paskaitoje, žiūrint skaidres iš Rusijos-Japonijos karo: vienoje skaidrių buvo vaizduojama šnipinėjimu apkaltintų kinų egzekucija, kurią abejingai stebėjo kiti kinai. Vėliau Lu Siunas rašė, kad tai jį įtikino, jog gydyti kinų tautos dvasines ligas svarbiau negu fizines.
Nuo 1906 m. dirbo literatūrinį darbą Tokijuje, vertė iš vokiečių, rusų kalbų. 1909 m. grįžo į Kiniją. 1912–1926 m. dirbo Švietimo ministerijoje Pekine. 1920–1926 m. Pekino universitete dėstė kinų literatūrą. Priklausė įvairioms kairiųjų organizacijoms, bet į Kinijos komunistų partiją neįstojo.

Kūryba

Lu Siuno novelė „Pamišėlio dienoraštis“ (1918 m. skelbta žurnale, 1922 m. išleista novelių rinkinyje „Šauksmas“) paprastai laikoma pirmuoju moderniosios kinų grožinės literatūros kūriniu, parašytu šnekamąja kalba (baihua), o ne klasikine literatūrine kalba, seniai nutolusia nuo kasdienės šnekamosios. Iš tiesų kūrinių šnekamąja kalba buvo spausdinta ir iki Lu Siuno, tačiau tai daugiausiai buvo pramoginė, vadinamoji "drugelių ir mandarininių ančių" literatūra, kurią reformistiškai nusiteikę Judėjimo už naująją kultūrą atstovai smerkė kaip neatitinkančią tuometinės visuomenės poreikių. Taip pat jau 1917 m. buvo išspausdinta jaunos rašytojos Čen Hengdže (Chen Hengzhe) novelė "Viena diena".
Tačiau būtent "Pamišėlio dienoraštis" susilaukė didžiausio atgarsio. Novelė, kurioje kritikuojama tūkstantmetė Kinijos kultūra (apibūdinama kaip kanibalistinė), padarė didelę įtaką Gegužės ketvirtosios judėjimui. Lu Siunas taip pat sukūrė novelių, poezijos, ironiškų pasakojimų apie savo jaunystę, parašė literatūros kritikos darbų. Jo kūryboje vyrauja patriotinės, socialinės temos, keliamos revoliucinės idėjos, nagrinėjamos visuomenės moralės problemos, kritikuojamas žmonių abejingumas, būdingas aiškus, kartais pašaipus stilius. Jo novelių yra išversta į lietuvių kalbą.
Žymiausi kūriniai: „A Q istorija" (A Q Zhengzhuan, 阿Q正傳), „Naujametė auka" (Zhu fu, 祝福), įžanginis žodis rinkiniui „Šauksmas" ir kt.
Lukas Pakeltis

Biografija

2003 m. baigė Anykščių J. Biliūno gimnaziją. 2008 m. baigė ISM Vadybos ir ekonomikos universitetą, ekonomistas.
Studijuodamas uždarbiavo Airijoje, Danijoje, dirbo TEO verslo klientų vadybininku, vėliau viename iš komercinių bankų gavo verslo klientų vadybininko vietą. Grįžęs į Anykščius perėmė mirusio tėvo verslą.  UAB „Esspo“, UAB „Meltway“ direktorius.
Partijos Liberalų ir centro sąjunga narys, Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Anykščių r. skyriaus pirmininkas. Nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.
Amrelis

Istorija

Manoma, kad dabartinio miesto vietoje buvo 534 m. minimas Anumandžio miestas. Sanskrito šaltiniuose miestas vėliau vadintas Amravaliu. XIX a. priklausė Gaekvadų dinastijai.
Stare Kalinovas

Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 30 namų ir 159 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 23 namai ir 134 gyventojai.
Danijos himnas

Civilinis himnas

„Det er et yndigt land“ („Yra miela šalis“) – civilinis Danijos himnas.
Žodžiai sukurti 1819 m. specialiai konkursui Danijos himnui išrinkti. Autorius Adam Oehlenschläger, danų poetas romantikas ir pjesių kūrėjas. Originalus variantas susidėjo iš dvylikos posmų, tačiau vėliau sutrumpintas iki keturių (pirmas, trečias, penktas ir paskutinis originalios versijos posmai). Muziką 1835 m. sukūrė Hans Ernst Krøyer. Vėliau buvo sukurta dar pora melodijų, tačiau nė viena iš jų neprigijo.
Himnas atliekamas švenčių, sportinių varžybų ir kitų įvykiu metu, jeigu juose nedalyvauja karališkoji šeima. Paprastai atliekamas tik pirmas posmas ir trys paskutinės himno eilutės. Groja tik instrumentinė versija, tačiau norintys gali giedoti žodžius.

Eilės

Der er et yndigt land,

det står med brede bøge

nær salten østerstrand

Det bugter sig i bakke, dal,

det hedder gamle Danmark

og det er Frejas sal

Vort gamle Danmark skal bestå,

så længe bøgen spejler

sin top i bølgen blå

Karališkasis himnas

„Kong Kristian stod ved højen mast“ („Karalius Kristianas stovėjo su ilga ietim“) – karališkasis Danijos himnas. Paprastai vadinamas „Kong Kristian“ („Karalius Kristianas“), arba „Kongesangen“ („Karaliaus daina“). Sukurtas 1779 m. poeto Ditlev Ludvig Rogert. Žodžiai pirmąkart panaudoti istorinėje dramoje „Žvejys“. Po metų tai tapo nacionaliniu himnu, dabar tai yra vienas iš seniausių himnų pasaulyje.
Atliekamas tik tada, jei iškilmėse dalyvauja karališkosios šeimos narys, todėl paprastai naudojamas karališkųjų rūmų įvykiams pažymėti. Paprastai giedamas tik pirmas posmas.

Eilės

Kong Kristian stod ved højen mast

i røg og damp;

hans værge hamrede så fast,

at gotens hjelm og hjerne brast.

Da sank hvert fjendtligt spejl og mast

i røg og damp.

Fly, skreg de, fly, hvad flygte kan!

hvo står for Danmarks Kristian

hvo står for Danmarks Kristian

i kamp?
Niels Juel gav agt på stormens brag.

Nu er det tid.

Han hejsede det røde flag

og slog på fjenden slag i slag.

Da skreg de højt blandt stormens brag:

Nu er det tid!

Fly, skreg de, hver, som véd et skjul!

hvo kan bestå mod Danmarks Juel

hvo kan bestå mod Danmarks Juel

i strid?
O, Nordhav! Glimt af Wessel brød

din mørke sky.

Da ty’de kæmper til dit skød;

thi med ham lynte skræk og død.

Fra vallen hørtes vrål, som brød

den tykke sky.

Fra Danmark lyner Tordenskjold;

hver give sig i himlens vold

hver give sig i himlens vold

og fly!
Du danskes vej til ros og magt,

sortladne hav!

Modtag din ven, som uforsagt

tør møde faren med foragt

så stolt som du mod stormens magt,

sortladne hav!

Og rask igennem larm og spil

og kamp og sejer før mig til

og kamp og sejer før mig til

min grav!
Aleksandras Dona

Biografija

Šliobyčių (vok. Schlobitten dab. lenk. Slobity, į rytus nuo Elbingo) burggrafas ir grafas. 1695 m. tapo Prūsijos kunigaikščio rūmų Karaliaučiuje vyr. mokytoju ir princo (būsimojo karaliaus) Frydricho Vilhelmo guverneriu. Auklėjo jį religingumo ir taupumo dvasia.
Nuo 1712 m. Prūsijos karalystės vyriausybės narys bei karaliaus rūmų kabineto viršininkas, nuo 1714 m. dar ir Prūsijos vokiečių (centras Karaliaučiuje) bei lietuvių (centras Tilžėje) valsčių rūmų šefas. Rūpinosi krašto atkūrimu po 1709-1711 m. maro bei vokiečių kolonistų apgyvendinimu Mažojoje Lietuvoje. Jo didelis dvaras Šliobyčiuose tapo gero ūkininkavimo Prūsijoje pavyzdžiu.
Bitontas

Istorija

Miestą įkūrė peucetijai, o jo gyventojus regiono graikai vadino Butontinoi. Pagal mitus, Bitontas pavadintas ilyrų karaliaus Butonės vardu. Seniausia miesto siena pastatyta V-IV a. pr. m. e.
Monetų panašumas rodo, kad Bitontas pakluso spartietiško Taranto valdžiai. Vėliau per Samnitų karus miestas buvo Romos sąjungininku ir tapo Romos miestu, bet išlaikė savivaldą ir savus įstatymus, toliau garbino miesto globėją Minervą. Dabar jos šventyklos vietoje yra San Pietro bažnyčia. Vėlyvosios Romos imperijos dokumentuose Bitontas minimas kaip postas pasikeisti arklius Via Traiana kelyje į Brindizį.
Ankstyvųjų krikščionių bazilikos pamatai rasti po katedros kripta, bet nėra rašytinių šaltinių, patvirtinančių, kad ankstyvaisiais viduramžiais čia buvo vyskupystės centras. Taip pat nėra įrodymų, kad Bitonte rezidavo lombardų gastaldas, bet lombardų papročiai ir įstatyvai tvirtai įsikerojo apylinkėse.
IX a. Bitontas atlaikė saracėnų apgultį, jų vadas žuvo prie miesto sienų. Bitontas dalyvavo Melo iš Bario sukilime 1009 m.
Viduramžiais miestą valdė kelios šeimos, kol jis XIII a. atieko Akvavivoms, kurie pasivadino savo tvirtovės Akvaviva dele Fonti vardu. Jiems buvo suteiktas vėliau Atrio kugigaikščių, o 1464 m. Neapolio karalius Ferrante di Aragona suteikė Giovanni Antonio Acquaviva markizo titulą. Dėl ankstyvos Antonio mirties titulas atiteko broliui kapitonui Andrea Matteo Acquaviva, kuris 1487 m. Bitontą iškeitė į Ugentą, o pastarąjį prarado. 1552 m. miestiečiai išsipirko laisvę už 66000 dukatų.
1734 m. per Lenkijos įpėdinystės karą Karolio III ir Montemaro kunigaikščio vadovaujama armija nugalėjo austrus, kuriems vadovavo Belmontės princas Bitonto mūšyje ir užtikrino Burbonų valdžią Neapolio karalystėje.
Dirbtinė kalba

Dirbtinėmis kalbomis vadinamos kalbos, kurių žodynas ir gramatika yra specialiai sukurti vieno ar kelių žmonių, o ne natūraliai susiformavę istorijos eigoje. Kai kurios dirbtinės kalbos sukurtos tam, kad jomis naudotųsi žmonės tarpusavio bendravimui (tarptautinės pagalbinės kalbos), kitos – iš meninių paskatų (pvz., kino filmų herojams), slaptam bendravimui, filosofiniams ar loginiams eksperimentams.
Kartais kai kurios dirbtinės kalbos vadinamos „suplanuotomis kalbomis“ siekiant atsikratyti neigiamų „dirbtinumo“ asociacijų.
Labiausiai paplitusi dirbtinė kalba yra esperanto.
Paskutinė moteris

Turinys

Žeraras – gamykloje darbo netekęs inžinierius, kurį žmona Gabrielė paliko su 9 mėnesių sūnumi dėl feministinių įsitikinimų ir dabar aplanko juos tik kartą per savaitę. Žeraras labai rūpinasi sūnumi ir nenori, kad motina su juo bendrautų ir darytų įtaką. Jis užmezga romaną su vaiko aukle Valeri, tačiau judviejų santykiai taip pat nepastovūs, nes kiekvienas siekia išsaugoti savo nepriklausomybę, o mergina atrodo šalta ir nelinkusi demonstruoti jausmų. Žerarui labiausiai rūpi maistas, seksas ir miegas ir jis pats pyksta, kad nesugeba atitikti paties susikurto vyro įvaizdžio. Galiausiai nusivylęs gyvenimu, moterimis ir savimi, jis nusprendžia save sužaloti...
Japonijos švietimo, kultūros, sporto, mokslo ir technologijų ministerija

Japonijos švietimo, kultūros, sporto, mokslo ir technologijų ministerija (jap. 文部科学省 = monbu-kagaku-shō; arba pagal anglišką sutrumpinimą MEXT) yra Japonijos vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už švietimo, kultūros, sporto, mokslo ir technologijų politikos įgyvendinimą. Jos pirmatakė Švietimo ministerija buvo įsteigta 1869 metais. Dabartinė būstinė įsikūrusi Tokijo Čijodos seniūnijoje.

Istorija

Pirmoji Švietimo ministerija buvo įkurta iš karto po Meidži revoliucijos, 1871 metais. Ji administravo mokyklų steigimą, tvirtino vadovėlius. Po Antro pasaulinio karo kelerius metus neveikė, atkurta 1949 metų birželį. Ministerija yra sulaukusi daug dėmesio ir kritikos dėl istorijos vadovėliuose pateikiamų Japonijos imperijos veiksmų karo metais Rytų ir Pietryčių Azijoje aprašymų, taip pat ir dėl pernelyg centralizuotos švietimo reikalų kontrolės šalyje.
2001 m. sausį prie ministerijos buvo prijungta Mokslo ir technologijų agentūra ir suformuota dabartinė MEXT struktūra.
Grūdėtoji varškė

Grūdėta varškė – mažo riebumo pieno produktas. Šiuo atveju tai minkšti, nenokinti, baltos spalvos sūrio grūdeliai, pagaminti iš lieso pieno. Gamybos eigoje sūrio grūdeliai sumaišomi su pasūdyta grietinėle. Šis produktas gali būti vartojamas atskirai arba kaip sudėtinė įvairių patiekalų dalis, desertai ir pan.
Pagal savo struktūrą grūdėta varškė užima tarpinę padėtį tarp įprastos varškės ir sūrio. Ji turi visas naudingas varškės savybes, bet yra mažiau kaloringa, negu sūris. Paprastai grūdėtos varškės riebumas neviršija 9 %. Be to ji gali būti ilgiau laikoma.

Gamybos technologija

Paprasta ir grūdėta varškė viena nuo kitos niekuo nesiskiria, tik – skirtingais gamybos būdais . Priklausomai nuo naudojamos gamybos technologijos, gaminami dviejų dydžių grūdėtos varškės grūdeliai. Gaminant mažai riebalų turintį produktą, galima naudoti liesą grietinėlę. Grūdeliai gali būti gaminami trumpai (4 – 5 val.), vidutinio ilgumo (6 – 8 val.) ir ilgai (8 – 16 val.) rauginant. Rauginimo laikas priklauso nuo raugo ar probiotikų dozavimo ir užraugiamo pieno temperatūros. Nuo panaudojamų raugų rūšies priklauso varškės skoninės savybės, aromatas. Esant optimaliam rauginimo procesui, antrinis rūgimas yra minimalus, pieno rūgšties raugai užtikrina reikalingą grūdelių drėgmę, konsistenciją, pastovią galutinę pH reikšmę.
Raminta Gamziukaitė-Mažiulienė

Biografija

1955 m. baigė Kauno 2-ąją vidurinę mokyklą (dab. Kauno Maironio universitetinė gimnazija). 1960 m. baigė germanistiką Vilniaus universitete. 1962-1965 m. studijavo Leningrado Valstybinio universiteto Filologijos fakulteto Germanų filologijos katedros aspirantūroje. 1982 m. Tbilisio universitete apgynė disertaciją „Tomo Mano novelių dėstymo struktūra“, filologijos kandidatė. 1999 m. habilituota humanitarinių mokslų daktarė.
Nuo 1960 m. Vilniaus universiteto Užsienio kalbų katedros, nuo 1962 m. Vokiečių kalbos katedros dėstytoja, nuo 1968 m. Užsienio literatūros katedros vyr. dėstytoja, nuo 1985 m. Visuotinės literatūros katedros docentė, 2001-2003 m. Literatūros istorijos ir teorijos katedros docentė, nuo 2002 m. profesorė. Nuo 2006 m. Vytauto Didžiojo universiteto Vokiečių ir prancūzų filologijos katedros profesorė. 1990 m. Nidoje įkurtos Lietuvos Tomo Mano draugijos pirmininkė. Vokietijos Tomo Mano ir Frydricho Šilerio draugijų narė.
Tyrinėja vokiečių, austrų ir norvegų literatūrą. Paskelbė straipsnių apie T. Maną, H. Hesse, H. Ibseną, K. Hamsuną, J. V. Getę, F. Šilerį, Žaną Polį, vokiečių romantizmo rašytojus. Stažavo Leipcigo universitete, Liubeko H. ir T. Manų ir Oslo Ibseno studijų centruose.
Paprastoji rietmenė

Ekologija

Auga daržuose, laukuose, pakelėse, dykvietėse. Mėgsta drėgnesnį, azotu turtingą dirvožemį. Jautrus šalčiams, todėl po pirmųjų rudens šalnų numiršta.
Gana įkyri daržų ir laukų piktžolė, kai kuriose valstybėse paskelbta invazine rūšimi.
Žiedus apdulkina vėjas. Paukščiai lesa sėklas.

Biologija

Tai vienmetis, 30-100 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas status, lygus, bambliuotas, šakotas, viršutinė dalis žalia, apatinė violetinė, bambliai plaukuoti. Lapai 5-65 cm ilgio, 0,6-2,2 cm pločio, linijiški, šiurkščiu pakraščiu.
Gana storos varpos stiebo viršūnėje sudaro 2-10 cm ilgio kekes, jų būna nuo 5 iki 40. Kekės sudaro 5-21 cm ilgio šluotelę. Varpos iš smulkių varpučių, jos susitelkusios po 3-6. Žiedai žalsvi, neišvaizdūs – žvyneliais apgaubti 3 kuokeliai ir piestelė.
Žydi liepos-rugsėjo mėnesiais. Vaisius – grūdas. Vaisiai subręsta rugsėjo-spalio mėnesiais. Sėklos kiaušiniškos, 1,5-2 mm ilgio. Augalas subrandina sėklas tik šiltais metais.

Naudojimas

Paprastoji rietmenė yra neblogas galvijų pašarinis augalas, taip pat tinkantis ir silosui, bet ne šienui. Jauni ūgliai yra vartojami kaip daržovė. Naudojama indų liaudies medicinoje nuo piktvotės, kraujavimo, sužeidimų, problemų su blužnimi.
Abimael Guzmán

Abimaelis Gusmanas (Manuel Rubén Abimael Guzmán Reynoso, dar žinomas kariniu pseudonimu Presidente Gonzalo; g. 1934 m. gruodžio 3 d. Moljende) – Peru filosofijos profesorius, maoistinės organizacijos Švytintis kelias įkūrėjas ir ilgametis lyderis.

Biografija

Abimailis Gusmanas gimė Moljende (Islajus), Peru provincijoje. Miestelis yra maždaug 1000 kilometrų nutolęs nuo Limos. Jis buvo nesantuokinis žymaus verslininko, didžiulės loterijos savininko, kuris turėjo šešis vaikus su skirtingomis moterimis, sūnus. A. Gusmano motina Berenice Reynoso mirė, kai jam tebuvo penkeri. Tarp 1939 ir 1946 m. A. Gusmanas gyveno su mamos giminaičiais. Po metų vedė merginą iš Peru. Gyveno kartu su tėvu Arekipoje, kur baigė Nacionalinį katališką švento Augustino universitetą, socialinių mokslų studijas. Vėliau jis baigė ir filosofijos bei teisės mokslus. Kurso draugai visada apie jį atsiliepė kaip apie nedrąsų, drausmingą jaunuolį. A. Gusmanas marksizmo idėjomis susidomėjo dar studijų metais. A. Guzmanas domėjosi Imanuelio Kanto filosofija. 1962 m. jis tapo šv. Kristobalio universiteto dėstytoju Pero, Andų regione esančiame, mieste.
Ten jis leido laiką intelektualų rate. Vienas jų garsus antropologas, dėstytojas dr. Efraín Morote. Jis padarė didžiulę įtaką A. Gusmanui. Dėl jo jis pradėjo studijuoti kečujų (senąją inkų) kalbą. Ta kalba tuomet dar kalbėjo daugelis Peru senbuvių. Tuo metu jis įsitraukė į politinę veiklą ir tapo aktyviu kairiojo sparno politikų pasekėju. A. Gusmanas sutiko gan daug akademikų bendraminčių, kurie svajojo apie revoliuciją Peru.
1965 jis pirmą kartą apsilankė Kinijos respublikoje. Šeštame dešimtmetyje Peru kairiosios politinės partijos riejosi dėl asmeninių ir ideologinių požiūrių. A. Gusmanas, kuris palaikė maoistų pozicijas pradėjo reikštis kaip lyderis. Jo idėjos buvo marksistiškos, jis taip pat buvo leninizmo šalininkas. Viena žymiausių jo frazių buvo „Marksizmas-leninizmas veda į šviesią ateitį“. Save jis vadino Gonzalo. Jis tapo Peru revoliucijos iniciatoriumi ir pagrindiniu veikėju. A. Gusmanas skleidė Mao ir Lenino tezes apie kapitalizmo griūtį.
Vėliau jo veikla peraugo į brutalią jo pasekėjų veiką – vyko nebe ramūs piketai, o skaudūs protestai su žudynėmis. 1980 jis jau kovojo su visa Peru vyriausybe. A. Gusmanas buvo prieš pirmuosius nuo 1964 demokratinius rinkimus Peru. Jo pasekėjai siekė užvaldyti visas Peru savivaldybes. Būdus tikslui pasiekti jie pasirinko pačius brutaliausius. Centrinėje Peru dalyje ir netoli Limos buvo rengiamos atakos. A. Gusmanas yra laikomas daugiau nei 60 tūkst. žmonių mirčių tarp XX a. 8 ir 9 dešimtmečio kaltininku.
Atsakingas už daugybę Švytinčio kelio įvykdytų nusikaltimų: žudynes, teroro aktus ir revoliucinę veiklą 1992 m. jis buvo sulaikytas antiterostinių pajėgų viename bute, Limoje. Po keleto teismų 2006 m. Gusmanas nuteistas kalėti iki gyvos galvos. Įkalintas San Lorenso salos kalėjime prie Kaljao. Ten kali kartu su grupe kitų už karo nusikaltimus nuteistų lyderių Victor Polay, Vladimiro Montesinos.
Auksinai

Auksìnai – hormonai, lemiantys augalų augimą į ilgį, ląstelių dalijimąsi bei diferenciaciją, vaisių formavimąsi, šaknų formavimąsi iš nuopjovų, augalų atsiskyrimą dalimis. Dėl auksino ląstelės pumpuoja H+ į savo sieneles, pH pokytis lemia fermentų, kurie skaido skersinius ryšius sienelėse, aktyvavimą, o dėl turgorinio slėgio ląstelės ilgėja.
Auksinas, sintetinamas medžių dominuojančioje viršūnėje, inhibuoja šoninių šakų augimą (po savimi); dėl to spygliuočiai turi tipišką trikampio formą.
Auksinas lemia šaknų augimą žemyn (gravitropizmą). Auksinas kaupiasi šaknies apatinėje dalyje ir inhibuoja ląstelių ilgėjimą, virš jų esančios ląstelės dalijasi greičiau ir šaknis linksta žemyn.
Auksinai yra aktyvūs visą augalo vystymosi laikotarpį. Sintetinami meristemose ir jaunuose organuose. Transportavimo metu vyksta specifinis ląstelių atsakas.
Astenosfera

Astenosfera (gr. asthenes – 'silpnas', sphaira – 'rutulys') – elastinga Žemės geosfera, slūgsanti po litosfera. Šis sluoksnis išskiriamas pagal jo fizikines savybes – mažesnį klampumą. Pagal medžiaginę sudėtį, astenosfera apima viršutinės mantijos apatinę dalį ir pereinamąjį sluoksnį.
Jos viršutinė riba po kontinentais (žemynais kartu su jų šelfais) stipriai varijuoja ir yra apie 100−200 km žemiau jūros lygio (25−30 km po tektoniniais lūžiais, 400-500 km po skydais), po vandenyno dugnu apie 50−100 km, apatinė riba – 660−670 km gylyje.
Astenosferos medžiagos tankis ir klampumas mažesnis negu aukščiau ir žemiau esančių sluoksnių, mažesnis ir skersinių seisminių bangų sklidimo greitis (išilginių bangų greitis 7,8–8,2 km/s). Astenosferoje vyksta relaksacija, lėtas horizontalus medžiagos masių judėjimas sukeliantis tektoninius procesus, glūdi vulkaninės veiklos židiniai. Astenosferos buvimą numatė JAV geologas Dž. Barelis (1914), įrodė B. Gutenbergas (1926).
Statinių direktorius

Statinių direktorius (rus. директор от строений), statinių komandoras (rus. командор от строений) – Rusijos imperijos Statinių kanceliarijos (rus. Канцелярия от строений) vadovo pareigybė 1710–1762 m. Direktorius vadovavo miestų, tvirtovių, rūmų statyboms, sodų įrengimui ir kitoms oficialioms statyboms, kurias carinė vyriausybė organizavo sostinėje ir jos apylinkėse.
1706 m. pastačius Peterburgą Miestų reikalų kanceliarijai (rus. Канцелярия городовых дел) Petro I pavedimu ėmė vadovauti Uljanas Siniavinas. Pradedant 1710 m. oficialiuose dokumentuose Siniavinas imtas vadinti statinių direktoriumi arba statinių komandoru. 1723 m. Miestų reikalų kanceliarija pervadinta į Statinių kanceliariją.
Pagal 1722 m. sausio 24 d. Rangų lentelę statinių direktoriaus pareigybė buvo priskirta V klasei. Į jį turėdavo kreiptis „Ваше высокородие“, nors šio reikalavimo nesilaikė.
Nuo 1735 m. birželio 16 d. statinių direktorius pavaldus oberhofmaršalui.
1746 m. kovo 10 d. Statinių kanceliarijos komandoru buvo paskirtas generolas anšefas Vilimas Fermoras (В.В. Фермор).
1762 m. gegužės 24 d. imperatorišku įsaku statinių direktoriaus pareigybė panaikinta, vietoj jo įsteigta statinių generalinio direktoriaus (rus. генеральный директор строений) pareigybė su pakeistomis pareigomis.
Aukštoji araukarija

Paplitimas

Endeminė medžių rūšis Norfolko saloje. Dabar plačiai auginama Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, pietų Floridoje, pietų Teksase, Kalifornijoje palei Ramiojo vandenyno pakrantę, Havajų salose, Hondūre, Brazilijoje, Čilėje palei Ramiojo vandenyno pakrantę, PAR.

Aukštis, kamieno storis

Aukščiausia Norfolko salos endeminė augalų rūšis. Užauga iki 50-70 m aukščio ir su 1,25-1,75 m skersmens kamienu, nors pasitaiko medžių ir iki 350 cm skersmens kamienais.

Apibūdinimas

Kamienas tiesus, žievė pilkai ruda. Šakos iš kamieno išauga simetriškai.

Panaudojimas

Mediena tinkama medžio tekinimui, labai gausiai ją naudoja Havajų meno meistrai.
Dizainas

Istorija

Dizainas ėmė klostytis XX a. pr. Ištakos siejamos su architektų ir inžinierių Gotfrydo Semperio, Peterio Behrenso, Hermano Miutesiuso (Vokietija), Le Korbuzjė (Prancūzija), Henrio van de Veldės (Belgija) kūryba, Verkbundo susivienijimo ir Bauhaus’o mokyklos veikla, konstruktyvizmo ir funkcionalizmo idėjomis. Praktinio dizaino pradininku laikomas vokiečių architektas Walter’is Gropius’as.
XX a. 4–5 dešimtmečiais svarbiu dizaino centru tapo JAV. Amerikietiškojo dizaino pionieriai – Raimondas Levi, Henris Dreifusas, Valteris Dorvinas Tygas. Po II pasaulinio karo dizainas intensyviai plėtojosi Skandinavijos šalyse, Prancūzijoje, Italijoje.