google/wiki40b huggingface dataset:
Moters šviesa (filmas)

Turinys

Filmo veiksmas trunka vieną parą. Pagyvenęs vyras Mišelis, negalintis susitaikyti su žmonos mirtimi, nori nuo visko pabėgti išskrisdamas pirmu pasitaikiusi lėktuvu. Oro uoste jis susitinka su nejauna moterimi Lidija, kuri avarijoje neteko dukters ir kurios vyras tapo psichiniu ligoniu. Kiekvienas kankinamas savo skausmo ir ieškantis išeities, jie išsiskiria ir vėl susitinka, negalėdami priimti sprendimo dėl ateities. Mišelis susipažįsta su Lidijos vyru ir anyta, vėliau siūlo moteriai kartu su juo skristi į Karakasą. Lidija priima pasiūlymą, tačiau kuomet jis lanko mirštantį naują pažįstamą, dirbantį cirke klounu, moteris sėda į kitą lėktuvą ir išskrenda viena...
Jonas Bežemis

Biografija

Jauniausias Henriko II sūnus. Pravardę gavo po nesėkmingo karo žygio prieš Airiją.

Valdymas

Į sostą sėdo 1199 m., tapęs savo brolio Ričardo I Liūtaširdžio įpėdiniu. Aplenkė savo sūnėną Artūrą Bretanietį, kurį 1203 m. įsakė kalėjime nužudyti. Vėliau Prancūzijos karalius Pilypas II Augustas pareikalavo (nesėkmingai) perų teismo ir paskelbė Jonui karą. Šiame kare Jonas prarado Normandiją, Anžu, Meną, Tureną, bei Puatu; po pralaimėjimo prie Buvino (1214 m.) visam laikui neteko Anglijos valdų žemyne į šiaurę nuo Luaros – turėjo jas atiduoti Prancūzijai. Jo pasipriešinimas Kenterberio arkivyskupui 1207 m. sukėlė konfliktą su popiežiumi Inocentu III. Šis pasinaudojo silpna Jono politine padėtimi ir, grasindamas atskyrimu nuo bažnyčios, 1213 m. privertė Joną pripažinti Angliją popiežiaus lenu. Sukilę anglų baronai 1215 m. pareikalavo paskelbti „Didžiąją chartiją“ („Magna Carta Libertatum“) – svarbiausią Anglijos įstatymą, labai apribojusį Jono teises.
Staki–Baltik vairas

Komandos sudėtis

Pirmąjį sezoną komandoje pradeda aštuoni dviratininkai, tarp kurių labiausiai patyrę Darijus Džervus (Lietuvos grupinių lenktynių čempionas, atstovavo Naujosios Zelandijos komandai „CCT p/b Champion System“), Paulius Šiškevičius (atstovavo Airijos komandai „An Post-Chain Reaction“), taip pat Airidas Videika, Mykolas Račiūnas, Venantas Lašinis, Jurgis Taučius ir kt. Ateityje planuojama komandoje turėti bent dvylika sportininkų.
Komandos sporto direktoriaus pareigas eina 2014 m. dviratininko karjerą baigęs Marius Bernatonis.
Georgina Mollo

Karjera

Georginos Mollo kaip aktorės debiutas buvo 1995 m., kai ji suvaidino Georginos rolę seriale "Chiquititas" ("Mažyliai"). Taip pat įrašė keturis "Chiquititas" albuvo garso tekelius (1995–1998). "Chiquititas" buvo rodomas Brazilijoje, Izraelyje, Rusijoje ir daugelyje kitų šalių. Mollo bendradarbiai buvo Agustina Cherri, Maria Jimena Piccolo, Facundo Arana, Camila Bordonaba, Romina Yan, Santiago Stieben, Carlos Pedevilla ir daugelis kitų garsių aktorių. Serialą paliko 1998 m., kad atliktų Flavia'os Scarpelli rolę televizijos seriale "Trillizos! dijo la partera", kuris sulaukė vidutinės sėkmės Argentinos televizijoje.
Po trejų metų pertraukos, 2002 m. Mollo sugrįžo į televiziją, ir suvaidino populiariajoje telenovelėje „Rebelde way“ ("Maištingas amžius") Luna'ą Fernández. Serialas tapu hitu daugelyje šalių ir taip reklamavo seriale sukurtą grupę "Erreway", sudarytą iš keturių pagrindinių veikėjų (Camila Bordonaba, Benjamín Rojas, Luisana Lopilato ir Felipe Colombo). Koncerte "Erreway en Grand Rex" aktorė buvo pritariamuoju vokalu. Po pirmojo sezono paliko šou.
2003 m. Mollo pasirodė kaip Clarita televizijos seriale "Rincón de Luz" ("Šviesos kampelis").
Nuo 2005 m. aktorė nebegrįžo vaidinti į televiziją. Ji turėjo kelis vaidmenis teatre, bet dabar ji studijuoja ir dirba.
Jurijus Ivanovičius Zenovičius

Šeima

Buvo vedęs Astikų giminės atstovę, turėjo keturis sūnus: Mikalojų, Jurijų, Mykolą ir Joną.
Mohammed Waheed Hassan

Biografija

Mohamedas Vahidas gimė 1953 m. sausio 3 d. Malė mieste, Maldyvuose. Jis buvo vyriausias vaikas 10-ies vaikų šeimoje. 1980 m. Vahidas tuometinio prezidento Maumumo Abdul Gajuno buvo paskirtas į konstitucijos asamblėją, sušauktą siekiant pakeisti šalies konstituciją. Supratęs, jog negalės įvykdyti jokių didesnių reformų, jis išvyko į JAV, kur studijavo Stanfordo universitete. Baigęs studijas universitete, Wahidas grįžo į Maldyvus, kur 1989 m. gavo vietą parlamente.
1992 m. Wahidas su šeima vėl paliko Maldyvus ir įsidarbino UNICEF. Jis dirbo Tanzanijoje, Bangladeše, vėliau Niujorke, JAV. 2001 m. jis buvo paskirtas į Katmandu, Nepale, kur vadovavo įvairiems ten vykdomiems projektams.
Po karjeros UNICEF, Wahidas grįžo į Maldyvus ir 2008 m. buvo išrinktas viceprezidentu, o 2012 m., atsistatydinus prezidentui Mohamedui Našidui, užėmė prezidento postą.
FK Torpedo Moskva

Istorija

2006 metais pirmąkart po 1938 m. iškrito iš aukščiausiojo šalies diviziono.
John Brunner

Biografija

Džonas Braneris gimė Preston Crowmarsh kaimelyje Oksfordšyre, Jungtinėje Karalystėje, lankė mokyklą Čeltname. Būdamas 17-os parašė pirmąjį romaną „Galactic Storm“, prisidengęs slapyvardžiu Gill Hunt. 1953–1955 m. tarnavo Karališkosiose oro pajėgose. 1958 m. liepos 12 d. vedė Marjorie Rosamond Sauer.
Iš pradžių rašęs kosminės operos srityje, vėliau pradėjo eksperimentuoti su romanais. Vienas romanų, „Stand on Zanzibar“, 1968 m. pelnė geriausio mokslinės fantastikos romano Hugo premiją. Romanas „The Sheep Look Up“, perspėjantis apie ekologinę nelaimę, tapo pranašišku. Kiberpanko žanro knygoje „The Shockwave Rider“, parašytoje 1975 m., Braneris pirmą kartą iškėlė kompiuterinio kirmino idėją, aprašydamas jį kaip kompiuterinę programą, besidauginančią kompiuterių tinkle.
Rašytojas buvo aktyvus Judėjimo už branduolinį nusiginklavimą narys.
9-ame praėjusio amžiaus dešimtmetyje rašytojo sveikata ėmė prastėti ir smarkiai pablogėjo po žmonos mirties 1986 m. 1991 m. rugsėjo 27 d. vedė Li Yi Tan.
Džonas Braneris mirė 1995 m. rugpjūčio 25 d. nuo insulto, lankydamasis mokslinės fantastikos suvažiavime World Science Fiction Convention.
2015 m. Graikijos referendumas

2015 m. Graikijos referendumas (gr. Ελληνικό δημοψήφισμα του 2015) – 2015 m. liepos 5 d. įvykęs referendumas, kuris turėjo nuspręsti, ar Graikija sutinka su šaliai iškeltomis skolų grąžinimo sąlygomis. Šalis įsiskolinusi Europos Komisijai, Tarptautiniam valiutos fondui ir Europos Centriniam Bankui. Apie tokio referendumo surengimą 2015 m. birželio 27 d. netikėtai pranešė šalies ministras pirmininkas Alexis Tsipras, prieš tai nevykdžius jokių diskusijų ar aptarimų šia tema. Jau kitą dieną šalies parlamentas pritarė tokiam sprendimui, o tą patį vakarą referendumo surengimą patvirtino ir Graikijos prezidentas.
Referendumo dalyviai turėjo pažymėti vieną iš dviejų variantų: „gyventojai, kurie atmeta EK, TPF ir ECB reikalavimus, balsuoja prieštarauja/ne“, „gyventojai, kurie sutinka su šių trijų institucijų reikalavimais, balsuoja sutinka/taip“.
2015 m. birželio 29 d. EK prezidentas Jean-Claude Juncker savo kalboje apie šį referendumą teigė esąs nusivylęs Graikijos vyriausybės sprendimu pasitraukti iš derybų su kreditoriais, referendumo surengimu bei Graikijos valdžios raginimu balsuoti „ne“. Savo ilgą kalbą prezidentas baigė graikiškais žodžiais „I Ela’da Íne EvrÓpi I EvrÓpi Íne Ela’da“ (Graikija yra Europa, Europa yra Graikija).
2015 m. liepos 1 d. šalis praleido 1,5 mlrd. eurų mokėjimo terminą Tarptautiniam valiutos fondui, kai žlugo paskutinės akimirkos pastangos surasti kompromisą su oficialiais Europos Sąjungos skolintojais.
Tuo pačiu liepos 2 d. Graikija pasiūlė Europos Sąjungai naują dvejų metų trukmės susitarimą dėl finansinio palaikymo. Atėnai prašė beveik 30 mlrd. eurų kredito linijos iš Europos stabilumo mechanizmo fondų, „siekiant visiškai padengti finansavimo poreikius ir tuo pat metu vykdomą skolų restruktūrizavimą“. Tačiau po konferencinio pokalbio telefonu ES politikai patvirtino nenorintys priimti to pasiūlymo.

Reakcijos

EK prezidentas Jean-Claude Juncker po referendumo sakė, kad graikų pasakytas „ne“ stipriai sumenkino Graikijos šalies pozicijas derybose su kreditoriais. Taip pat jis pabrėžė, kad neatmeta scenarijaus, kai Graikija pasitraukia iš euro zonos, tačiau labiau palaikąs šalies likimą šiose sąjungoje. 2015 m. liepos 12 d. Europos vadovų taryba rinksis ir spręs dėl tolimesnių veiksmų.
Liepos 8 d. Graikija oficialiai kreipėsi į Europos finansinio stabilumo fondą. Šalis pažadėjo nuo ateinančios savaitės imtis vykdyti pensijų ir mokesčių reformas, kaip reikalauja jos skolintojai, mainais į trejų metų trukmės sutartį dėl skolinimosi iš euro zonos, kad šalies finansų sistema atitoltų nuo griūties slenksčio. Graikijos premjeras EP teigė: „Esu užtikrintas, kad per ateinančias 2–3 dienas sugebėsime įvykdyti įpareigojimus – kaip būtų geriausia Graikijai ir taip pat euro zonai“.
Makoko

Makoko – valdovo titulas, naudojamas Bateke karalystėje Vidurinėje Afrikoje. Jų valdymo linija nėra nutrūkusi.

Šaltiniai

Regnal Chronologies
Dekandolio trapiabudė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 232 psl.
Pusbaubliai (Šiauliai)

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė Kuršėnų tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Pagamė – 3 km
Draginiai – 5,2 km
Baubliai – 1,5 km
Šemetaičiai – 2 km
Auksučiai – 8 km
Žiliai – 3,6 km
Strazdai – 4,7 km 
KURŠĖNAI – 15 km
Kušleikiai – 6 km
 ŠIAULIAI – 33 km
Port Žantilis

Istorija

Port Žantilį 1873 m. įkūrė prancūzai, sudarę taiką su Orungu karalyste. Pavadintas prancūzų kolonisto Émile Gentil garbei. Kolonijiniais laikais miestas buvo svarbus medienos, dramblio kaulo, kaučiuko tiekimo centras.
Serapiniškės

Aplinkinės gyvenvietės

LENTVARISTRAKAISENIEJI TRAKAI
Vaikų saulutė

Vaikų saulutė – lietuviškas paramos fondas.

Nuorodos, šaltiniai

Labdaros ir paramos fondo tinklalapis
Vegetacinė distonija

Vegetacinė distonija – nervų sistemos susilpnėjimas, sutrikimas. Žodis „vegetacinis“ medicinoje siejamas su nevalinga nervų sistema, fiziologija, tokiais reiškiniais kaip kraujospūdis, pulsas, kvėpavimo ritmas bei virškinimas. Nevalinga vadinama todėl, kad tam daryti įtaką valios pagalba gan sudėtinga (rekomenduotinos psichinės savireguliacijos priemonės kaip meditacija arba autogeninė treniruotė).
Juozapas Antanas Sologubas

Biografija

Lietuvos bajorų Sologubų giminės atstovas, herbo „Pravdič“ savininkas. Bresto vaivados Jono Mykolo Sologubo (apie 1697–1748) ir Elenos Šamovskaitės (prieš 1685–1727) vyresnysis sūnus.
1720-tų metų pabaigoje Juozapas Antanas Sologubas buvo užsienio kelionėje. 1733 metais be karalystės metu palaikė Stanislovo Leščinskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. Kartu su Leščinskiu buvo Gdanske, kurį 1734 metais buvo apgulusi Rusijos armija, vadovaujama generolo-poručiko Petro Lasio. 1734 metų vasarą, po Gdansko kapituliacijos, pripažino naujo karaliaus Augusto III Vetino valdžią, po to bėgo į Kionigsbergą, kur apsijungė su Stanislovu Leščinskiu. Tik 1736 metais galutinai pripažino Augusto III valdžią.
1737 metais buvo išrinktas nuo Žemaitijos Lietuvos Tribunolo deputatu, po to jį išrinko LDK Dvasinio Tribunolo maršalka. Buvo renkamas pasiuntiniu į seimus 1736, 1738 ir 1740 metais. 1750 metais gavo vadovauti Piatigorsko įgulai ir tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi. 1751 metais tapo Vitebsko deputatu ir Lietuvos Tribunolo vadovu. Tuo metu suartėjo su Čartoriskių magnatų klanu, kuriems palaikant 1751 m. spalio 7 d. buvo paskirtas Vitebsko vaivada.
1767 metais Juozapas Antanas Sologubas įėjo į Radomo konfederacijos sudėtį. Tais pačiais 1767 metais įėjo į seimo komisijos sudėtį, kuri spaudžiant Rusijos pasiuntinio, kunigaikščio Nikolajaus Repnino, buvo priversta patvirtinti ankstesnę ATR tvarką.
1772 metais po Pirmo ATR padalijimo Juozapas Antanas Sologubas atsisakė prisiekti ištikimybę Rusijos imperatorei Jekaterinai II nuo savo valdų, kurios buvo įtrauktos į Rusijos imperijos sudėtį. Nežiūrint į tai, už ypatingus nuopelnus Rusijos imperatorė išsaugojo Juozapui Sologubui jo dvarus. 1776 metais buvo išrinktas į Nuolatinės tarybos iždo departamentą, po to nerodė aktyvumo politiniame gyvenime.

Šeima

Buvo vedęs kunigaikštytę Antoniną Terezę Oginskaitę, Trakų ir Vilniaus vaivados, kunigaikščio Kazimiero Dominyko Oginskio (m. 1733) ir Eleonoros Vainaitės (m. 1738) dukterį. Santuoka buvo bevaikė.
Kipro prekybos laivynas

Kipro prekybos laivynas (angl. Cyprus Merchant Marine) – Kipro prekybinių laivų visuma.
Kipro salos padėtis trijų žemynų sandūroje, jos buvimas netoli Sueco kanalo skatino vystyti prekybos laivyną kaip valstybei svarbią ūkio šaką.

2005 m. Kipro prekybos laivynas buvo 9-tas pagal dedveito tonažą prekybos laivynas pasaulyje ir 3-ias Europos Sąjungoje.

Senovinė istorija

Prekybinė laivyba Kipro gyventojams svarbi nuo antikos laikų. Tokie įrodymai, kaip senovinių laivų likučiai salos pakrantėse (pvz., Kirėnijos laivas), senoviniai Kipro uostai (pvz., Amatas (gr. Αμαθούς)) aiškiai rodo, kad Kipras jau antikos laikais buvo svarbus jūrų prekyboje ir buvo svarbių jūrinių prekybos maršrutų punktas.

Šiuolaikinė istorija

Kipre prekybos laivybą vystė visos Kipro vyriausybės nuo nepriklausomybės gavimo momento 1960 m. Kipro prekybos laivynas nuolatos augo. Pirmasis prekinės laivybos mazgas buvo sukurtas Famagustos uoste. 1974 m. Turkijos įsiveržimo į Kiprą metu Famagustą užėmė turkų pajėgos, todėl dabar šis uostas laikomas nelegaliu. Dauguma prekinės laivybos persikėlė į Limasolio uostą, mažesnė dalis – į Larnakos uostą.

Laivybos statistika

Laivyba duoda maždaug 2 % BVP, kas 1999 m. sudarė 170 milijonų CYP£. Laivyboje dirba 3500 žmonių, kas sudaro 2 % gamybinėse srityse dirbančių Kipro gyventojų.

2003 m. Kipro laivybos administracijos (angl. Cyprus Maritime Administration) pajamos buvo 5,3 milijono CYP£. Pajamas daugiausia sudarė laivybos kompanijų tonažo mokesčiai, registracijos mokesčiai bei užmokestis už laivybos dokumentų išdavimą.
Mūro Strėvininkų pagrindinė mokykla

Istorija

1903 m. Žiežmarių valsčiuje mokyklos buvo Žiežmariuose ir Mūro Strėvininkuose. Pastaroji buvo skirta valsčiaus daliai, kurioje gyveno 3242 katalikai, 402 sentikiai (dekumente vadinami raskolininkais), 33 pravoslavai. Netoli Mūro Strėvininkų, Bačkonyse 1910 m. įsikūrė slapta mokykla, kurioje mokėsi 10 vaikų. Daraktorius užsidirbdavo apie 20-50 kapeikų per mokymosi laiką (žiemos sezoną).
Nuo 2014 m. birželio 30 d. Mūro Strėvininkų pagrindinė mokykla baigė savo veiklą kaip juridinis asmuo ir išregistruota iš Juridinių asmenų registro.
Sigitas Parulskis

Biografija

1983 m. baigė Obelių vidurinę mokyklą. 1990 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą.
Dirbo „Aitvaro“, „Literatūros ir meno“, „Lietuvos aido“, „Lietuvos ryto“ ir „Šiaurės Atėnų“ redakcijose, 2003–2007 m. buvo „Šiaurės Atėnų“ redaktorius. 2002–2003 m. turėjo skiltį savaitraštyje „Veidas“.
Jo trumpų istorijų knyga „Sraigė su beisbolo lazda“ pripažinta geriausia 2007 m. Lietuvos knyga suaugusiųjų kategorijoje.
Lietuvos Respublikos švietimo, mokslo ir sporto ministerija

Istorija

1990 m. įkurta Kultūros ir švietimo ministerija, o pirmuoju ministru paskirtas Darius Kuolys. 1994 m. liepos 1 d., įvykus reorganizacijai atskirta Kultūros ministerija, o prijungus Valstybinę mokslo, studijų ir technologijų tarnybą prie Švietimo ministerijos, įkurta Švietimo ir mokslo ministerija, kurios ministru paskirtas prof. Vladislavas Domarkas.
2019 m. sausio 1 d. Lietuvos švietimo ir mokslo ministerija pervadinta į Lietuvos Respublikos švietimo, mokslo ir sporto ministeriją, likviduojant Lietuvos kultūros ir sporto departamentą.
Hanas Jūrininkas

Hanas Jūrininkas arbas Hanas II Kartaginietis – buvo, kaip spėjama, V a. pr. m. e. pūnų (finikiečių) jūrininkas. Jis nominaliai buvo Kartaginos karalius tarp 480 ir 440 m. pr. m. e., tačiau kadangi miestas buvo praktiškai valdomas kaip respublika, jis turėjo mažai įtakos. Hanas Jūrininkas geriausiai žinomas dėl savo kelionės Afrikos pakrantėmis.
Tuo laikotarpiu finikiečiai buvo įvaldę prekybą ne tik visoje Viduržemio jūroje, tačiau išplaukę ir už „Heraklio stulpų“ (Gibraltaro sąsiaurio) bei įkūrę prekybinių kolonijų Magribe (pvz., Mogadoras). Hanas Jūrininkas su 60-ies laivų ekspedicija leidosi tolyn į pietus Afrikos pakrantėmis, su tikslu įsteigti naujų kolonijų.
Kelionės šaltiniu laikomas Hano periplas – graikiškas vertimas, kuris, kaip teigiama, padarytas iš lentelės, kabėjusios Baal Hamono šventykloje Kartaginoje. Šiuo šaltiniu rėmėsi Plinijus Vyresnysis ir Arianas. Jokių konkrečių duomenų apraše nėra pateikiama, todėl neaišku, kiek toli kartaginiečiai buvo nuplaukę – istorikai siūlo įvairias versijas – nuo Senegalo iki pat Kamerūno (minimas aukštas kalnas, galbūt, Kamerūno ugnikalnis). Rašoma, kad keliautojai bandė pagauti juodaodžius, bet vyrų nepagavo. Užtat pagavo tris moteris, bet šios buvo tokios aršios, kad buvo nužudytos. Graikiškame vertime jos įvardintos gorillae, todėl XIX a. pagal šį pavadinimą europiečiai pavadino gorilas.
Herodotas mini, kad VI a. pr. m. e., Egipto faraono Necho II nurodymu, finikiečiai apiplaukė visą Afriką – nuo Raudonosios jūros iki Gibraltaro sąsiaurio.
Aliuminis

Cheminės savybės

Paviršius apsitraukia tvirta, plona oksido (Al₂O₃) plėvele. Amfoterinis, reaguoja tiek su rūgštimis, tiek ir su šarmais.
Svarbiausios druskos – aliuminio chloridas (AlCl₃), fluoridas (AlF₃), nitratas (Al(NO₃)₃), sulfatas (Al₂(SO₄)₃).
Reaguodamas su šarmais sudaro aliuminatus, aukštoje temperatūroje jungiasi su azotu, siera, anglimi.

Paplitimas

Aliuminis – plačiausiai paplitęs Žemės plutos metalas (8,13 proc.), randamas junginiuose – feldšpatuose, žėrutyje ir kituose mineraluose. Daugumos augalų sausojoje masėje yra apie 0,02 % aliuminio, nors būtinas jis tik kai kuriems augalams – hidrofitams, arbatmedžiui (trūkumas sukelia lapų chlorozę).

Poveikis organizmams ir aplinkai

Organizmuose aliuminis kaupiasi smegenyse, kauluose, kasoje, skydliaukėje, kepenyse, blužnyje, inkstuose, kraujyje. Esant pertekliui, sunkėja fosfatų asimiliavimas, mažėja hemoglobino. Aliuminio dulkės žalingos kvėpavimo takams, junginiai skatina kraujo krešėjimą, išstumia kalcį kauluose, sutrikdo prakaito liaukas, gali sukelti egzemą, kontaktinį dermatitą ar aknę, žalingi nervų sistemai, žinomi kaip Alzheimerio ligos bei protinio atsilikimo ir onkologinių susirgimų patologiniai faktoriai.

Į organizmus aliuminis gali patekti su maistu, įkvepiant ar per sąlytį su odą: iš kosmetikos priemonių, dirbant su aliuminio junginiais, naudojant aliuminius indus ar pakuotes, iš implantų, vakcinuojant. Sveiko žmogaus inkstai per parą sugeba pašalinti iki 5-10 mg su maistu gaunamo aliuminio.

Naikina bakterijas, dideli kiekiai nuodingi ir augalams.

Panaudojimo sritys

Iš aliuminio gaminama iki 0,004 µm folija (valcuojant), kalant gaminami lakštai.
Aliuminiu dengiamas plienas apsaugai nuo korozijos, paprasti ir optinių teleskopų veidrodžiai, kaip reduktorius ir deoksidatorius naudojamas lydant plieną ar ketų. Aliuminio pudra naudojama gaminant akytąjį betoną, dažų ir lako pramonėje suteikiant jiems žvilgesį, folija – maisto produktams pakuoti. Skysto pavidalo junginiai naudojami vakcinose, gaminant padidinto atsparumo ugniai medžiagas. Aliuminis naudojamas kaip maisto gaminių paviršiaus metalinis dažiklis (E173), gaminant skardines, antiperspirantų bei daugelio dezodorantų sudėties veiklioji medžiaga - aliuminio junginiai.

Aliuminio lydiniai

Naudojami aliuminio lydiniai su variu, magniu, cinku, siliciu, manganu, ličiu, kadmiu, cirkoniu, chromu. Lydiniai pasižymi lengvumu (iki 3 kartų lengvesni už plieną), elektros ir šilumos laidumu, atsparumu korozijai, taip pat geros mechaninės savybės. Skiriami į liejamuosius (sudaro 15 % visų) ir deformuojamuosius lydinius. Svarbiausi liejamieji lydiniai – siluminai, deformuojamieji – duraliuminiai, avaliai, superduraliuminiai. Pirmieji aliuminio lydiniai pradėti gaminti XIX a., duraliuminiai sukurti XX a. pradžioje.

Pavadinimo kilmė

Alūnas arba alūno akmuo (lot. alumen) − seniausias žinomas natūraliai gamtoje susidarantis mineralas (druskų junginys, kristalas), kuriame gausu aliuminio. Tai ir lėmė paties cheminio elemento pavadinimą.
Rytų mitologijos enciklopedija

Rytų mitologijos enciklopedija – enciklopedinis žinynas. Autorė – Azijos mitologė Rachelė Storm.
Enciklopediją 2000 m. išleido „Gamta“; leidinys spausdintas bei įrištas Honkongo mieste, Kinijoje.

Apimtis

256 psl. Daugiau nei 500 straipsnių. Formatas – 23x30 cm.

Turinys

Žinyne išsamiai supažindinama su Rytų kraštų mitologija: Senovės Egipto, Arabijos, Persijos, Indijos, Tibeto, Kinijos ir Japonijos; apibūdinami svarbiausi mitų veikėjai, parodo jų reikšmę.
Žinyne gausu iliustruotų pasakojimų, padavimų, legendų, kur pristatomi ir paaiškinami pagrindiniai praėjusių civilizacijų simboliai – Senovės Egipto, Babilonijos piramidės, zikuratai, šventosios Indijos civilizacijos upės, taip pat 7 Japonijos sėkmės dievai bei kita.
Han Džao

Istorija

Pietų siongnu nuo 48 m. pripažino Kinijos valdžią, tačiau turėjo tam tikrą politinę autonomiją, įskaitant savo tradicinį vadą šanju. Po to, kai 216 m. šiaurės Kinijos karvedys Cao Cao naujai užtikrino valdžią tarp pietų siongnu, prijungdamas juos prie savo Cao Vei karalystės. Jis padalino siongnu į penkias dalis: kairiąją, dešiniąją, šiaurės, pietų ir centro. Šanju išlaikė tiesioginę valdžią tik vakarinėje dalyje. Čia jie pakeitė savo pavardę į kinišką Liu. Šis pakeitimas buvo pagrįstas pasakojimu, jog siongnu vadai ilgą laiką vesdavo Kinijos Han dinastijos princeses, ir dėl to jų gyslomis tekėjo šios dinastijos imperatorių kraujas (Liu buvo Han dinastijos imperatorių pavardė).
Pasinaudodamas naramumais, kilusiais Vakarų Dzin dinastijos Kinijoje (pirmiausia Aštuonių karalių maištu), 304 m. šanju Liu Juanas vėl suvienijo siongnu gentis ir įkūrė Han (漢) karalystę. Taip buvo tarsi atkurta šlovingoji Han dinastija. Kad nepainioti su kitomis Han vadinamomis karalystėmis ir dinastijomis, ši karalystė istoriografijoje dar vadinama Šiaurės Han (北漢) (nepainioti su Šiaurės Han, egzistavusia Penkių dinastijų laikotarpiu).
Han karalystė, pajungusi ir kitas toje teritorijoje gyvenusias nomadų gentis, sparčiai plėtėsi Kinijos sąskaita. Jai gana greitai pavyko perimti kontrolę Bing provincijoje, išskyrus jos sostinę Dzinjangą. Į kovą įsitraukė ir siongnu atžvilgiu priešiškas sianbų klanas tabgačai, kurie padėjo ginti Dzinjangą ir už tai iš Dzin imperatoriaus 310 m. gavo teisę įkurti savo karalystę Dai.
Nepaisant pasipriešinimo, Liu Juano įpėdinis Džaovudi tęsė užkariavimus, o 311 m. užėmė Kinijos imperijos sostinę Luojangą, paimdamas įkaitu imperatorių Huaidi. 316 m. jis užėmė kitą sostinę – Čanganą ir vėl paėmė įkaitu imperatorių Mingdi. Šie įvykiai lėmė Kinijos imperatoriaus dvaro persikėlimą į sostinę toli pietuose – Rytų Dzin dinastijos pradžią.
318 m. mirus Džaovudi, sosto paveldėtojas Indi buvo nužudytas savo uošvio, kuris įvykdė rūmų perversmą ir siekė išžudyti visą Liu giminę. Tais pat metais šis pralaimėjo generolui Liu Jao, kuris paėmė valdžią ir pakeitė valstybės pavadinimą į Džao. Kad nepainioti su kitomis Džao vadinamomis karalystėmis ir dinastijomis, ši karalystė istoriografijoje dar vadinama Ankstyvąja Džao (kin. 前趙, pinyin: Qiánzhào). Šioje kovoje dalyvavo ir dzie kilmės generolas Ši Le, kuris, nesugebėjęs paimti sosto, rytuose sukūrė savo valstybę Vėlyvąją Džao.
Liu Jao (Jongdi) pasižymėjo išmintingu ir ilgu valdymu. Nepaisant to, nuo 324 m. intensyvėjo arši kova su Vėlyvaja Džao. 329 m. Liu Jao armija patyrė triuškinantį pralaimėjimą, o pats imperatorius paimtas į nelaisvę ir vėliau nužudytas. Tsip valstybė nukariauta Vėlyvosios Džao.

Administraciniai vienetai

Valstybė buvo dalinama į provincijas džou, kurių sistemą paveldėjo iš Vakarų Dzin imperijos. Didžiausio išsiplėtimo laikais valstybei priklausė 16 provincijų: Jongdžou, Joudžou, Dzidžou, Čingdžou, Sidžou, Judžou, Dzingdžou, Bingdžou, Čindžou, Liangdžou, Šuodžou, Idžou, Indžou, Rytų Liangdžou, Šiaurės Jandžou, Sihejangdžou.