google/wiki40b huggingface dataset:
Vedelio jūra

Vedelio jūra yra didelė įlanka Antarktidos krante, sudaranti dalį Pietų vandenyno regiono, esančio į pietus nuo Atlanto. Ledas ir vanduo jūroje juda laikrodžio rodyklės kryptimi. Vedelio jūros plotas 2,8 mln. km², didžiausias gylis 3000 m. Virš pietvakarinės Vedelio jūros dalies yra Ronės ir Fichnerio šelfinis ledynas. Didelė dalis šalto tankaus vandens, esančio Pasaulinio vandenyno dugne, pirmiausia susidaro po šiuo šelfiniu ledynu. Vakarinėje pusėje, palei Antarktidos pusiasalio krantą, jūra užima 240 km pločio šelfą, kuris tęsiasi apie 480 km už Ronės ir Filchnerio šelfinio ledyno. Vedelio jūros dalį už šelfo beveik nuolat dengia storas pakas, todėl ištirti ją nėra lengva.
Sanski Mostas

Istorija

Per Bosnijos karą, Sanski Mostas buvo užimtas serbų pajėgų nuo 1992 iki 1995 m. Per šį periodą daug kitataučių buvo nužudyta. 1995 m. prieš karo pabaigą miestą užėmė bosnių pajėgos. Bosniai pradėjo serbų trėmimą.
2004 m. Oštra Luka buvo atskirta nuo Sanski Mosto ir įtraukta į Serbų respublikos teritoriją.
Elfietis

Elfietis – valstybinės įmonės „Elfa“ laikraštis, ėjęs 1974–1990 m. Vilniuje.

Istorija

Leistas lietuvių ir rusų kalba, o 1989–1990 m. – ir lenkų kalba. Iki 1989 m. ėjo kaip gamybinio susivienijimo (elektrotechnikos gamyklos) „Elfa“ savaitraštis. Tiražas 1974 m. – po 1000 egz. lietuvių ir rusų k., 1990 m. – po 1500 egz. lietuvių ir lenkų k. ir 600 egz. rusų k.
Čijunė Sugihara

Čiunė Sugihara, taip pat Sempo Sugihara (jap. 杉原千畝 = Chiune sugihara, 1900 m. sausio 1 d. Mino, Gifu prefektūra – 1986 m. liepos 31 d. Kamakura) – Japonijos diplomatas, konsulinis pareigūnas, 1939–1940 m. rezidavęs Kaune kaip Japonijos imperijos vicekonsulas. Antrojo pasaulinio karo metais padėjo apie 6000 Lietuvos, Lenkijos ir Vokietijos žydų pabėgti iš Europos išduodamas jiems tranzitines Japonijos vizas. Taip elgdamasis jis rizikavo savo karjera, nes oficialiai tam neturėjo Japonijos vyriausybės pritarimo.

Lietuvoje

1939 m. Čiunė Sugihara iš Helsinkio atvyko į Kauną ir profesoriaus Juozo Tonkūno išnuomotame name įsteigė Japonijos konsulatą. Oficialiai jis tapo pasiuntinybės Rygoje filialo konsulu ekonominiams ryšiams su Lietuvos įmonėmis plėtoti, o neoficialiai diplomatiniais ir žvalgybos tikslais rinko informaciją apie padėtį pasienyje, sovietų kariuomenės dislokaciją.
1939 m. Vokietijai ir Sovietų Sąjungai okupavus Lenkiją, nemaža dalis Lenkijos žydų pabėgėlių Lietuvoje bandė gauti vizas, norėdami išvykti į užsienį. Be vizų kelionės buvo pavojingos, o surasti diplomatinę atstovybę, kuri sutiktų išduoti vizą, buvo itin sunku. Šimtai pabėgėlių kreipėsi į Japonijos konsulatą Kaune su prašymais išduoti vizą į Japoniją.
Tuo metu Japonijos vyriausybė laikėsi neutralumo politikos žydų klausimu. Išduodant imigracines vizas reikalauta, kad būtų laikomasi imigracijos formalumų, o asmenys turėtų pakankamai lėšų pragyvenimui. Dauguma pabėgėlių neatitiko šių reikalavimų. Č. Sugihara 3 kartus konsultavosi su Japonijos Užsienio reikalų ministerija (URM) dėl tolesnio elgesio, instrukcijų. Ministerija kiekvienąkart atsakydavo, jog be išimties visi norintys gauti vizą privalo turėti trečiosios valstybės vizą, kad vėliau galėtų išvykti iš Japonijos.
1940 m. liepos–rugpjūčio mėn. Č. Sugihara kartu su žmona konsulate pradėjo išdavinėti vizas asmenine iniciatyva. Jis daugelį kartų ignoravo taisykles išduoti 10 dienų galiojančias tranzitines vizas į Japoniją. Atsižvelgiant į jo pareigas (jis nebuvo diplomatinis atstovas-ambasadorius, o tik konsulinis pareigūnas) bei Japonijos URM praktiką, tarnybos kultūrą, tai buvo beprecedentinis atvejis. Č. Sugihara susitarė su SSRS tarnautojais dėl žydų kelionės Transsibiro geležinkeliu penkiaguba kaina nei buvo įprasta. Per dieną dirbdamas iki 18 valandų, jis išduodavo ranka pasirašytas vizas, viršydamas įprastinę mėnesio statistiką. Vizos buvo išduodamos ir šeimos galvoms, turėjusioms teisę kartu vykti su visa šeima.
1940 m. rugsėjo 4 d. konsulatas buvo uždarytas. Liudininkų teigimu, paskutinėmis akimirkomis prieš išvažiuojant į Vokietiją, konsulas pildęs vizas netgi traukinyje Ryga–Berlynas, kurias pasirašytas mesdavęs pro traukinio langą. Tikslus išduotų vizų skaičius nežinomas. Manoma, kad buvo išduota apie 2 139–10 000 vizų.
1947 m., atvykęs į Japoniją, Č. Sugihara atsistatydino. Japonijos vyriausybė jam išmokėjo išeitinę kompensaciją ir suteikė pensiją. 1985 m., prieš pat mirtį, suteiktas Pasaulio tautų teisuolio vardas.
Strakonicės

Istorija

Manoma, kad gyvenvietė susikūrė XII a. antroje pusėje. Pirmą kartą paminėta 1243 m. 1367 m. suteiktos miesto teisės.
Vakarų Bahr al Gazalis

Geografija

Vakarų Bahr al Gazalis yra didesnio Bahr al Gazalio regiono dalis. Svarbiausios vilajeto upės yra Bahr al Gazalis bei Bahr al Arabas.
Svarbiausi miestai: Vau, Radža, Deim Zubeiras, Kavadžena, Kangis.

Gyventojai

Gyventojų daugumą sudaro dinkai, luo, ndogai, krešai, bajai.
Vilniaus Taikos progimnazija

Istorija

Įsteigta 2001 m. reorganizavus Mykolo Biržiškos gimnaziją. Naudojasi buvusios Mykolo Biržiškos gimnazijos patalpomis.
Čechovizna

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Veiviržėnų Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia

Istorija

Pirmąją medinę bažnyčią 1639 m. pastatydino Rietavo seniūnas. Jai 1639 m. paskirta pyliava nevykdyta. 1641 m. dovanotas žemės sklypas. 1693 m. bažnyčia atstatyta.
1769 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Ji buvo Rietavo parapijos filija. 1795 m. įkurta parapija. Nuo 1804 m. minima parapinė mokykla. Bažnyčiai 1806 m. priklausė Dūdinų kaimas. Bažnyčia 1882 m. atstatyta.
1930 m. audra nugriovė bažnyčios bokštelį, netrukus suremontuotas. 1937 m. sudegė varpinė. 1946 m. pabaigoje suimtas Veiviržėnų vikaras, buvęs Telšių kunigų seminarijos profesorius dr. Kazimieras Olšauskas, nuteistas 10 m. lagerio.
1982 m. liepos 28 d. naktį piktadariai apgadino didįjį altorių.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, vyraujančių baroko bruožų, laužyto stačiakampio plano, su bokšteliu. Yra 7 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi mūrinė varpinė.
Valakavičių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Brastos dešiniojo kranto slėnyje. Aikštelė beveik apvali, kiek pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 22 m ilgio, 20 m pločio. Joje rasta grublėtos ir žiestos keramikos, gyvulių kaulų. Jos pietryčių krašte supiltas 18 m ilgio, 2 m aukščio, 8 m pločio lenktas pylimas, šiaurės vakarų krašte – 1,5 m aukščio, 6 m pločio pylimas, kurio išorinis 5 m aukščio šlaitas leidžiasi į šlaite iškastą 25 m ilgio, 5 m pločio, 0,7 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 20 m ilgio, 1,5 m aukščio, 5 m pločio pylimas 1,6 m aukščio išoriniu šlaitu. Šlaitai statūs, 7-8 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs tankiais lapuočiais medžiais ir krūmais.
Šiaurės rytų ir pietvakarių papėdėse, 3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos ir žiestos keramikos. 570 m į pietus nuo piliakalnio yra VIII a. – XII a. pilkapynas. 350 m į šiaurės rytus yra Kiaulėkų piliakalnis.

Aplinkiniai piliakalniai

Žuklijų II piliakalnis 26 kmKiaulėkų piliakalnis 0,35 km
Trakų pilis 35 kmPapiškių piliakalnis 41 kmVoniškių piliakalnis 23 kmTetervinų piliakalnis 9 kmKrūminių piliakalnis 7 kmEišiškių piliakalnis 17 kmBėčionių piliakalnis 44 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Dzeržoniuvas

Istorija

Nuo seno miestas buvo žinomas kaip Reichenbach (reich 'turtingas', 'stiprus' ir Bach 'srovė'), lenkų kalba – Rychbach. Pirmą kartą paminėtas 1258 m. vasario 13 d. Nuo 1325 m. priklausė Bohemijos karalystei. 1338 m. Maltos Ordino riteriai pastatė mokyklą ir ligoninę.
Koromoto Dievo Motina

Koromoto Dievo Motina (isp. Nuestra Señora de Coromoto) arba Koromoto Mergelė) – Venesuelos globėja. Tai Mergelės Marijos apsireiškimas 1652 m. įvykęs Venesuelos mieste Guanarėje. Jos šventė minima rugsėjo 11 d.
Įkūrus Guanarės miestą katalikams sunkiai sekėsi krikštyti vietinius indėnus. Pasak legendos, 1652 m. rugsėjo 8 d. Mergelė Marija pasirodė Kospeso kasikui Koromotui ir jo žmonai ir tarė: „eikite į baltųjų namus ir prašykite, kad jie aplietų jūsų galvas vandeniu, kad keliautumėte į rojų“. Kasikas Koromotas nuėjęs pas enkomjenderą Chuaną Sančesą ir papasakojęs savo regėjimą. Jis patikinęs, kad po 8 dienų katekizmo mokymosi gentis bus pasiruošusi krikštui.
Dalis Kospeso indėnų atsivertė į krikščionybę, tačiau pats kasikas to daryti nenorėjo, nes jo valdžia nebetektų galios. Kasikas grįžęs į mišką, bet jam vėl pasirodžiusi Mergelė. Jis supykęs griebė ginklą ir liepė jai dingti. Jos vietoje likęs medžio skaidulų ženklas, dabar saugomas kaip relikvija. Kasikui vėliau įkandusi nuodinga gyvatė ir šis vėl atkeliavęs į Guanarę ir prašęs krikšto. Jis ir likę sukilę indėnai buvo apkrikštyti. Kasikas gavęs Anchelio Kustoidijo vardą ir gyvenęs daug metų.
Koromoto Dievo Motina paskelbta Venesuelos globėja 1950 m. popiežiaus Pijaus XII. Popiežius Benediktas XVI Koromoto Dievo Motinos koplyčią paskelbė bazilika.
Babonys

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1880-1902 m. išleistame Lenkijos Karalystės geografiniame žodyne nurodoma, kad Krasnapolio valsčiui priklausančiame kaime yra 15 namų, kuriuose gyvena 172 suaugusieji gyventojai.  Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 113 gyventojų, iš kurių 103 lenkai, 6 rusai ir 4 lietuviai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Animal Crossing

Animal Crossing (Dōbutsu no Mori, tiesiogiai išvertus „Gyvūnų miškas“) – socialinių santykių simuliacijos kompiuterinių žaidimų serija, leidžiama Japonijos „Nintendo“ kompanijos nuo 2001 m.
Jenny Gusyk

Biografija

Gimė 1897 m. gegužės 29 d. Vilkaviškyje. Tėvai buvo Leonas Gusyk ir Diana Kawan. 1911 m. kartu su šeima bėgdami nuo pogromų išvyko gyventi į Vokietijos imperijos miestą Griofratą šalia Zolingeno. Tėvas buvo gimęs Konstantinopolyje, todėl 1913 m. kartu su šeima gavo Osmanų imperijos pasus. 1918 m. spalį mirus motinai kartu su seserimis išvyko gyventi į Kelną, o tėvas į Berlyną.
Baigusi mokyklą, 1917 m. įstojo į Kelno universiteto naujai įkurtą Ekonomikos ir socialinių mokslų fakultetą, taip tapdama pirmąja užsieniete moterimi įstojusia į šį fakultetą. Universitetą baigė su pagyrimu, savo baigiamajame darbe rašė apie socializmą ir pacifistą Jean Jaurès. TSRS politikė Aleksandrai Kolontaj už jos feministinę filosofiją pavadino ją genija.
Baigusi mokslus išvyko gyventi pas tėvą į Berlyną. Berlyne susituokė su komunistinės pakraipos laikraščio žurnalistu Karl Stucke. 1927 m. lapkričio 27 d. susilaukė sūnaus. 1933 m. naciai suėmė jos vyrą ir išsiuntė į Zaksenhauzeno koncentracijos stovyklą, kur jis mirė 1940 m. sausio 14 dieną. 1943 m. birželį suimta ir išsiųsta į Aušvico koncentracijos stovyklą, kur ir buvo nužudyta 1944 m. sausio 2 dieną. 2009 m. Kelno universitetas įsteigė kasmetinę 5000 eurų Jenny Gusyk vardo premiją žmonėms, kurie aktyviai dalyvauja ir rūpinasi lygiomis moterų ir vyrų teisėmis.
Rosita Čivilytė

Biografija

Gimė Vilniuje. Baigė Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatoriją.
Dainininkės karjerą pradėjo 17-os metų. Dainavo „Lietuvos“ viešbutyje, 1992 – 1993 metais dainavo Jungtinių Arabų Emyratų klubuose. 1995 m. su grupe „Sledge Hammer“ išvyko gastrolių į Olandiją, dainavo vietiniuose klubuose. 2000 m. Andrew Lloyd Webberio roko operoje „Jesus Christ Superstar“ atliko Magdalenos partiją.
2017 m. Vilniuje atidarė „Kūrybos talentų akademiją".
Kenzaburo Oe

Biografija

Oe gimė Ōse kaime (大瀬村 Ōse-mura), kuris dabar priklauso Učikui, Ehimės prefektūroje, Šikoku saloje. Jis buvo trečias sūnus iš septynių vaikų. Oe senelė mokino anūką meno. Ji mirė 1944 m. o vėliau tais pačiais metais per karą žuvo Oe tėvas. Tada sūnų pradėjo mokyti motina iš knygų Heklberio Fino nuotykiai ir Nilso nuostabūs nuotykiai. Šios knygos padarė Oe įspūdį visam gyvenimui.
Kenzaburo Oe iš pradžių mokėsi vietinėje mokykloje, o vėliau lankė Macujamos vidurinę. 18 metų jis pirmąkart nuvyko į Tokiją, o kitais metais pradėjo studijuoti prancūzų literatūrą Tokijo universitete profesoriaus Kazuo Vatanabės, kuris buvo François Rabelais specialistas, priežiūroje. Pirmas trumpas istorijas jis išleido 1957 m. dar būdamas studentu. Jose didelė to meto prancūzų ir amerikiečių rašytojų įtaka.
1960 m. vasarį jis vedė Jukari, kuri yra kino režisieriaus Mansaku Itami dukra ir kino režisieriaus Juzo Itami sesuo. Tais metais jis sutiko Mao Dzeduną savo kelionėje po Kiniją. Kitais metais jis buvo Rusijoje ir Europoje, aplankė Jean-Paul Sartre Paryžiuje.
Dabar Kenzaburo Oe gyvena Tokijuje. Turi tris vaikus. Vyriausias sūnus Hikari turi nuo gimimo pažeistas smegenis ir sūnaus negalia nuo jo gimimo tapo Oe kūrinių motyvu.
2004 m. Kenzaburo Oe parėmė tuos, kurie priešinosi 1947 m. Japonijos konstitucijos pataisoms, pagal kurias Japonija galėtų ginklu spresti tarptautinius konfliktus..
2005 m. du atsistatydinę Japonijos armijos pareigūnai padavė Oe į teismą dėl šmeižto jo 1970 m. esė Okinavos užrašai, kuriuose buvo rašoma, kad japonų karininkai vertė okinaviečių civilius žudytis per sąjungininkų invaziją į Okinavą 1945 m. 2008 m. kovą Osakos teismas panaikino visus kaltinimus Kenzaburo Oe. Teisėjas Tošimasa Fukami pareiškė: „armija buvo labai įsivėlusi į masines savižudybes“. Oe spaudai po teismo sakė, kad „teisėjas atydžiai perskaitė mano rašinį“.
Oe yra pacifistas ir branduolinio ginklo priešininkas. Po Fukušimos jėgainės nelaimės 2011 m. Oe kreipėsi į ministrą pirmininką Jošihiko Nodą „sustabdyti planus atnaujinti atominių jėgainių darbą ir vietoj to atsisakyti branduolinės energijos“.
Lavonas

Lavonas – negyvas gyvūno, įskaitant ir žmogų, kūnas. Lavonais paprastai nevadinami gyvūnų, kurie paskersti maistui, kūnai.
Juozas Varkala

Juozas Varkala (1881 m. lapkričio 27 d. Girininkų kaime, Pakuonio valsčius, Kauno apskritis – 1965 m. birželio 1 d. JAV) – draudžiamos lietuviškos spaudos platintojas, JAV verslininkas ir Amerikos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir vienerius metus – Seinų kunigų seminarijoje. 1903 m. baigė Liepojos komercijos mokyklą. Besimokydamas aktyviai reiškėsi lietuviškoje veikloje, atostogaudamas Lietuvoje platino draudžiamą lietuvišką literatūrą. 1904 m. viešėdamas pas brolį kunigą Simoną Varkalą buvo areštuotas ir uždarytas Lomžos kalėjime. Išleistas už užstatą, išvyko į JAV, kur Čikagoje dirbo vaistinėje ir mokėsi vakarinėje komercijos kolegijoje. Įkūrė tautiečių kooperatyvą „Žvaigždė“ ir jam vadovavo. 1907 m. organizavo lietuviams pilietybės mokyklą, kuriame dėstė civilinę teisę. 1909 m. baigė Čikagos universitetą bakalauro laipsniu. Po papildomų studijų tame pačiame universitete 1910 m. jam suteiktas magistro vardas. 1911–1918 m. dirbo International Harvester Co dirbtuvių vedėju Rusijoje, Maskvoje. Bolševikams fabriką nusavinus, grįžo į Ameriką. 1922 m. pradėjo verstis auditoriaus veikla.
Skaitlingų Amerikos lietuvių organizacijų narys ir vadovas: Lietuvių taupymo ir skolinimo bendrovių lygos sekretorius; Amerikos lietuvių ekonominio centro organizatorius; Čikagos lietuvių prekybos rūmų sekretorius ir reikalų vedėjas bei direktorių tarybos narys; Pasaulinės parodos Čikagoje lietuvių skyriaus vicepirmininkas; SLA finansų komisijos pirmininkas ir įstatų komisijos narys.
Juozas Varkala pasireiškė įvairiose srityse: įkūrė Amerikos lietuvių istorijos draugiją; išleido knygą „Ekonominės studijos“; 1906 m. subūrė pirmąjį JAV lietuvių kvartetą, kuriame dainavo tenoru. Slapyvardžiu Juozas Krūmas bendradarbiavo išeivių spaudoje, rašė daugiausiai ekonominėmis temomis. Buvo kairiųjų pažiūrų, Amerikos lietuvių socialistų sąjungos narys.
Žmona Huldah Nykanen, sūnus Juozas ir dukra Helen.
Sausio 29

Vardadieniai

Aivaras – Gilda – Gildas – Ginkantas – Gintas – Girkantas – Nygailas – Nygailė – Nykanta – Nykantas – Valerijonas – Valerijus – Žiba – Žibuolė – Žibutė
Kranis

Istorija

Miesto įkūrimo data laikoma 1256 m. Būtent tais metais pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose buvo paminėta Kieselstein pilis. Miestas įkurtas ties Savos ir Kranios upių sankirta. 1256 metais pastatyta pilis 1956 metais buvo atrestauruota pagal slovėnų architekto Jože Plečniko projektą.

Plaukimas

Miestas turi didžiausią plaukiojimo centrą šalyje. Čia vyko 2003 m. Europos vyrų vandensvydžio čempionatas.
Kirilas Glušajevas

Biografija

2002 m. baigė Vilniaus Vingio vidurinę mokyklą. 2003–2004 metais mokėsi Vilniaus dailės akademijoje, o 2008 m. baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademiją (kurso vadovas Rimas Tuminas). 
Dalyvauja vienintelio profesionalaus improvizacijos teatro Lietuvoje KITAS KAMPAS veikloje nuo pat įkūrimo, nuo 2015 m. teatro KITAS KAMPAS Meno vadovas.
Dėsto teatrinę improvizaciją Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje kaip kviestinis specialistas.
Nuo 2017 m. kūrybinės dalies vadovas Valstybiniame Vilniaus mažajame teatre.
Vaidina kino filmuose, dalyvauja TV projektuose, užsiima renginių vedimu, veda mokymus.
Karolis Emanuelis I

Biografija

Karaliaus Viktoro Amadėjaus II sūnus. Kartais tituluojamas Karoliu Emanueliu III (skaičiuojami ne 1720 m. paskelbtos Sardinijos karalystės valdovai, bet jų titule minimi Savojos kunigaikščiai). Dėl karvedžio gabumų Karolio Emanuelio I paramos dažnai prašydavo Europos valdovai. Per Lenkijos įpėdinystės karą kovojo Prancūzijos ir Ispanijos pusėje, pagal Vienos taikos sutartį gavo Novarą ir Tortoną. Per Austrijos įpėdinystės karą kovojo Austrijos pusėje su Ispanija, kuri, kaip ir Karolis Emanuelis I, siekė prisijungti Milaną; pagal Aacheno taikos sutartį gavo Vigevano miestą Lombardijoje.
Gustav Heinemann

Biografija

Nuo 1919 m. studijavo teisę ir politikos mokslus Miunsterio, Marburgo, Miuncheno, Getingeno ir Berlyno Humboldtų universitetuose, 1922 m. išlaikė pirmąjį teisės valstybinį egzaminą. 1922 m. Marburgo universitete apgynė disertaciją (Dr. phil.) iš valstybės mokslų. 1926 m. išlaikė antrajį valstybinį teisės egzaminą. 1929 m. Miunsterio universitete apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras.
1926–1928 m. advokatas Esene, 1929–1949 m. Rheinischen Stahlwerke justiciaras (Esene).
Dar studijų metais įsitraukė į politinę veiklą ir pasiekė politinės karjeros.
Vakuolė

Vakuolės – stambios pūslelės, kuriose daugiausia yra vandens. Randamos augalų, grybų ląstelėse. Susidaro iš burbulėlio formos endoplazminio tinklo išsipūtimų arba iš Goldžio pūslelių. Yra kelių tipų:
Pulsuojančios vakuolės. Jos randamos gėlavandeniuose pirmuonyse, kuriems į jų ląsteles osmosiškai skverbiasi vanduo iš aplinkinio hipotoninio tirpalo. Šį vandenį ir vandenį, patekusį pinocitozės būdu, vakuolės osmosiškai įsiurbia, po to periodiškai susitraukdamos šalina, padedant elastingų skaidulų pluoštams, esantiems jų membranoje.
Virškinamosios vakuolės. Randamos pirmuonyse ir kt. Jos skaido maisto medžiagas.
Centrinė vakuolė. Randama augalų ląstelėse. Iš pradžių meristeminėse augalų ląstelėse atsiranda daug nedidelių vakuolių iš burbulėlio formos endoplazminio tinklo išsipūtimų. Jos didėja, susilieja į centrinę, užimančią didelę ląstelės dalį, vakuolę, į kurią gali įsiterpti protoplazmos pluoštai. Ją gaubia membrana – tonoplastas. Jis yra apie 6 nm storio ir skiriasi nuo storesnės, tankesnės ir mažiau pralaidžios plazmolemos.
Vakuolės turinys – ląstelės sultys. Augalų vakuolėse galima rasti ne tik vandens, cukraus ar druskų, bet ir pigmentų ar net nuodingų medžiagų. Nuo šių pigmentų priklauso daugelio augalų žiedų, o kartais ir lapų raudona, mėlyna arba violetinė spalva. Nuodingosios vakuolių medžiagos augalams padeda apsisaugoti nuo jais mintančių gyvūnų.
Stanislovas Vitkevičius

Biografija

Gimė 1851 m. gegužės 21 d. Pašiaušėje kilmingoje bajorų šeimoje, tėvas Ignas Vitkevičius, motina Elvyra Šemetaitė. Pašiaušėje praleido dvylika metų. Iš pradžių mokėsi namuose, o vėliau drauge su vyresniais broliais lankė Šiaulių gimnaziją. Prasidėjus 1863 m. sukilimui, visa Vitkevičių šeima įsitraukė į anticarinę veiklą, o jį numalšinus prasidėjo represijos. Stanislovo tėvas buvo suimtas ir įkalintas Šiauliuose, šeimos turtas parduotas iš varžytinių. Tėvui paskirta bausmė tremtis ir katorga Tomske, į kurį jis išvyko su žmona ir vaikais. Tik 1868 m. rudenį Vitkevičiai sugrįžo į Lietuvą, tačiau gimtasis dvaras buvo negrįžtamai prarastas ir teko prašyti giminaičių prieglobsčio. Ši netektis galėjo būti viena iš svarbiausių priežasčių, lėmusių menininko sprendimą niekada nebesugrįžti į Lietuvą.
Pasiryžęs studijuoti dailę 1869 m. išvyko mokytis į Sankt Peterburgo dailės akademiją. 1871 m. išvažiavo mokytis į Miuncheno dailės akademiją, kur aktyviai dalyvavo vietos lenkų bendruomenės veikloje. 1875 m. baigęs studijas apsigyveno Varšuvoje, kur įsteigė dirbtuvę, pradėjo iliustruoti periodinius leidinius, spaudoje aktyviai diskutavo meno klausimais. 1884 m. sausio 5 d. vedė Mariją Petžkevičiūtę, 1885 m. susilaukė sūnaus Stanisław Ignacy Witkiewicz. 1890 m. birželį nusprendė pasitraukti į Zakopanę, kur susižavėjęs kalniečių meno liaudies formomis, jų pagrindu suformavo Zakopanės architektūros stilių.
Dailininkas buvo realizmo meninės krypties šalininkas, dar studijų laikotarpiu Miunchene pradėjęs puoselėti nuotaikos peizažo tapybos principus. Jis mėgo tapyti lakoniškus, neefektingus kraštovaizdžius, sprendė objektyvaus, bet gyvybingo gamtos perteikimo paveiksle problemas. Daugelis S. Vitkevičiaus paveikslų pasižymi subtilia tonine gradacija, jiems yra būdinga liūdesio ir melancholijos nuotaika. Tokiomis savybėmis pasižymi jo paveikslai Saulėtekis jūroje (1887), Pavasarinis rūkas (1893), Avys migloje (1899–1900).
Naujų bruožų S. Vitkevičiaus kūryba įgavo Tatrų kalnų apsuptyje įsikūrusiame Zakopanės miestelyje, kur menininkas atrado naują kūrybinę versmę kalniečių liaudies meno formose. Gyvendamas Zakopanėje ne tik tapė ir projektavo namus, bet ir parašė kelias knygas. Vienoje iš knygų analizuodamas tautines ir visuomenines problemas, jis su skauduliu rašė apie sužlugusią Lietuvos ir Lenkijos uniją, piktinosi lietuvių, kaip „triukšmingos žmonių jūros“ savarankiškumo siekiais. S. Vitkevičius XX a. pradžioje lietuvių nacionalinio savarankiškumo akivaizdoje išliko unijinio požiūrio šalininku ir kaip nemaža dalis to meto bajorijos tapatino save su lenkais.  1904–1905 m. kartu su sūnėnu architektu Jonas Vitkevičiumi projektavo Vitkevičių vilą.
Mirė nuo tuberkuliozės 1915 m. rugsėjo 5 d. Lovrane, Austrijos-Vengrijos imperijoje. Jo palaikus į Zakopanę atgabeno Maria Dembowska. 1915 m. rugsėjo 17 d. palaidotas Zakopanės garbingųjų kapinėse. 1930 m. po mirties apdovanotas Lenkijos nepriklausomybės kryžiumi.
Princas Baltazaras Karolis ant žirgo

Apie paveikslą

Paveiksle pavaizduotas Ispanijos karaliaus Pilypo IV sūnus princas Baltazaras Karolis (1629–1646). Princo motina buvo pirmoji karaliaus žmona Izabelė de Burbon (1603–1644). Mažametis princas pavaizduotas su karvedžio lazda ir generolo juosta. Kūrinys sukurtas bendro Madrido karališkųjų Buen Retiro rūmų dekoravimo metu ir kabojo Salón de Reinos salėje kartu su raitų tėvų, karaliaus ir karalienės, portretais. Aukšta paveikslo pakabinimo vieta tikriausiai sąlygojo šiek tiek iškreiptą, ypač arklio figūroje, perspektyvųjį vaizdavimą.
Velaskeso meistriškumas ypač ženklus vaiko veido tapyboje. Princo šviesus vaikiškas veidas kontrastuoja su aukso papuošimais spindinčiais jo juodais rūbais. Princo pavaizdavimas ant piestu stojančio ar šuolio pozoje žirgo pabrėžia jo aukštą, karališką padėtį. Portretas laikomas vienu geriausių Velaskeso kūryboje. 1818 m. paveikslas įtrauktas į Prado muziejaus Madride ekspoziciją jo atidarymo metu.
Čiriki įlanka

Čiriki įlanka (isp. Golfo de Chiriquí) – Ramiojo vandenyno įlanka ties pietvakariniais Panamos krantais. Iš vakarų riboja Burikos pusiasalis, pietrytinę ribą žymi Koibos sala. Pakrantės vingiuotos, išraižytos estuarijų, apaugusios mangrovėmis.
Čiriki įlankoje nemažai salų: Seko salos, Ladronų salos, Boka Brava, Palenkė, Boka Čika, Koiba. Pastaroji sala paskelbta gamtos rezervatu, o Paridos sala patenka į Čiriki įlankos nacionalinį jūrinį parką.
Pagrindinis uostamiestis – Puerto Armueljesas.