google/wiki40b huggingface dataset:
Enrikas Kiškis

Enrikas Kiškis (1905 m. vasario 10 d. Peterburge, Rusija – 1957 m. lapkričio 10 d. Vilniuje) – muzikos pedagogas, chorvedys, kompozitorius.

Biografija

1920–1925 m. mokėsi Ukmergės gimnazijoje, kur išmoko skambinti fortepijonu ir griežti smuiku. 1925–1928 m. smuikuoti mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje – konservatorijoje, o 1929–1938 m. (su pertraukomis) Kauno konservatorijoje studijavo vargonavimą (dėst. Juozas Naujalis), chorvedybą (dėst. Nikodemas Martinonis) ir kompoziciją (dėst. Juozas Gruodis). Studijų metais mokytojavo Anykščių ir Kauno gimnazijose, dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje.
1938–1945 m. mokytojavo ir vadovavo chorams Ukmergės mokytojų seminarijoje. 1945–1949 m. dėstė ir vadovavo studentų chorui Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute. Kurį laiką buvo Vilniaus dešimtmetės muzikos mokyklos direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams ir teorinių disciplinų dėstytojas.
1948–1950 m. – Respublikinių liaudies kūrybos namų metodininkas, prisidėjo prie 1950 m. respublikinės dainų šventės surengimo. 1949–1955 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Liaudies instrumentų katedros teorinių disciplinų dėstytojas.
Kur tik gyveno, visur organizavo chorus, vokalinius ansamblius ir orkestrus, rinko ir harmonizavo lietuvių liaudies dainas, sukūrė vokalinių ir instrumentinių kūrinių, parašė metodinių ir muzikos kritikos straipsnių. Sūnus Saulius Kiškis – smuikininkas, M. K. Čiurlionio styginių kvarteto artistas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Jonas Apuokas-Maksimavičius

Biografija

1928–1930 m. LKJS Kauno miesto ir rajono komitetų narys. 1930–1931 m. kalintas. 1931–1933 m. LKP atstovybės prie Komunistų Internacionalo Vykdomojo komiteto techninis sekretorius, vėliau mokėsi partinėje mokykloje. 1934–1938 m. vykdė komunistinę veiklą. 1935–1936 m. LKP Kauno miesto Šančių parajonio komiteto sekretorius. 1938 m. apsigyveno TSRS. 1946–1964 m. Kauno istorijos muziejaus direktorius.
Ledainė

Ledainė – ledu šaldoma patalpa greitai gendantiems maisto produktams laikyti, ledo saugykla.

Ledainės veikimas

Didelė ledainė turi ledo patalpą ir kelias maisto produktų kameras, kurios dažniausiai būna ledainės viduryje. Bendras sukaupto ledo tūris dažniausiai yra 3-4 kartus didesnis už bendrą kamerų tūrį, kad tirpstant ledui žema temperatūra būtų palaikoma visus metus. Ledainės ledas sukraunamas sudarant angas orui cirkuliuoti (vėdinimas), t. p. susidariusiam vandeniui nubėgti. Tirpsmo vanduo susirenka vandens rinktuvuose, iš čia nuleidžiamas arba išsiurbiamas vandens siurbliais. Ledainės ledas paruošiamas (išpjaunamas, iškertamas) ir sudedamas žiemą.

Lietuvoje

Lietuvoje turtingų miestiečių namuose ir kai kuriuose dvaruose buvusios ledainės kaip atskiri pastatai maisto produktams laikyti istoriniuose šaltiniuose (dvarų inventoriuose ir kitur) minimos jau XVIII a. vidurio. Greičiausiai jos buvo statomos ir anksčiau. XIX a. ledainės buvo įrengiamos daugelyje dvarų sodybų, vienuolynų, dažniausiai iš akmenų arba plytų mūrytos, kartais medinės vieno aukšto, kartais dviaukštės, su rūsiu.
Storo mūro, kartais dvigubo medinio rentinio ledainės rūsys buvo įleidžiamas į žemę, lubos gerai izoliuojamos spaliais, samanomis, eglišakėmis. Kartais ledainės būdavo įrengiamos gyv. namų rūsiuose, po svirnais, kt. pastatais. Nemažai dvarų ir vienuolynų ledainių pastatų išliko iki XXI a. pradžios. Valstiečių ledainės būdavo kaupo pavidalo arba įrengtos pavėsingose vietose tam tikslui iškastose duobėse: jų dugnas išklotas žagarais, šiaudais arba su plyšėtomis grindimis, su grįstais grioveliais tirpstančio ledo vandeniui nutekėti. Dengtos lentomis, užklotos šiaudais, eglišakėmis, durpėmis, velėna.
Eurazijos aborigenas

Siužetas

Gena, pusamžis vyras, svajoja išeiti iš nelegalaus verslo ir pradėti naują gyvenimą Vakaruose su gražuole drauge Gabriele. Palikęs Gabrielę Vilniuje, Gena išvyksta į Maskvą atsiimti savo pinigų dalies. Deja, jis ne tik neatgauna savo pinigų, bet per susišaudymą nužudo mafijos bosą, milicininką, įpainioja savo maskvietę meilužę Sašą ir jam nieko kito nelieka tik bėgti. Gelbėdamas Sašą jis pasiima ją kartu į pražūtingą kelionę, kuri baigiasi Vakarų pakrantėje.
Putėsiai

Putėsiai (ntk. musas < pranc. mousse „puta“) – saldus desertinis patiekalas.
Tradicinis prancūziškos virtuvės patiekalas. Kai kuriose šalyse putėsiai yra kūčių valgis.
Gaminami iš vaisių ir uogų sulčių, vynuogių vyno, šokolado, kavos, kakavos ir kitų komponentų. Dėl putų susidarymo ir fiksavimo dedami kiaušiniai, želatinas, agaras. Dėl patiekalo skonio ir aromato pagerinimo dedamas cukrus, sacharinas, medus. Kartais vietoje kiaušinių ar želatinos pilamos manų kruopos, kurios gerai brinksta ir turi lipinančių savybių, dėl kurių produktas įgauna reikalingą konsistenciją ir formą.
Gali būti patiekiami su saldžia vyšnių uogiene.
Butniūnai (Pakruojis)

Istorija

1950–1963 m. buvo Butniūnų apylinkės centras.
Vilkijos gimnazija

Istorija

Pirmoji mokykla Vilkijoje buvo atidaryta 1919 m. spalio 24 d. išnuomoto gyvenamo namo patalpose. Įkurtos mokyklos vedėjas Simonas Aksamitauskas iš Kauno mokyklų gavo keletą keturviečių suolų ir 15 mokinių grupei pradėjo pirmuosius mokslo metus. Tai buvo svarbus įvykis Vilkijos valsčiaus gyvenime. 1920 m. spalio mėn. mokykla persikėlė į pastatą Vydūno g. 70. 1942–1943 m. išleista pirmoji Vilkijos gimnazistų laida.
1963 m. mokyklai pastatytas naujas pastatas. Sovietmečiu buvo P. Cvirkos vidurinė mokykla. 2004 m. prie Vilkijos vidurinės prijungta Pagirių pradinė mokykla. 2007 m. kovo 5 d. suteiktas gimnazijos statusas.
Čeburekas

Čeburekas (krym. çiberek – „skanus burekas“, turk. çiğ börek, tadž. chiburekki, rumun. șuberec, rus. чебурек, azer. ət qutabı, taip pat žinomas kaip çır-çır) – yra riebaluose keptas miltinis patiekalas su maltos mėsos ir svogūnų įdaru. Jis yra pagamintas iš vieno apvalaus tešlos gabalo, užlenkto pusmėnulio forma. Tai yra nacionalinis Krymo totorių virtuvės patiekalas, ir tradicinis tarp Balkanų ir tiurkų tautų, taip pat populiarus kaip užkandis ir gatvės maistas Užkaukazėje, Vidurinėje Azijoje, Rusijoje, Ukrainoje, taip pat Krymo totorių diasporose Turkijoje ir Rumunijoje.
Kadangi čeburekui valgyti nenaudojami stalo įrankiai, juos dažnai pardavinėja gatvės prekeiviai, t. y. paplitę kaip greitas maistas.
Çiğ börek ar çibörek („žalias burekas“), pusapvalės formos patiekalas, pripildytas žaliu faršu ir keptas alyvuogių aliejuje, yra labai populiarus Turkijos vietose, kur egzistuoja totorių bendruomenė, pavyzdžiui, Eskišehire ir Konijoje.

Gamyba

Tešla gaminama iš miltų, vandens ir druskos, kartais dedama majonezo. Tešla iškočiojama į 2 mm storio blyną. Ant tešlos plonu sluoksniu dedamas mėsos faršas (aviena ar bet kokia mėsa, sumalta ir sumaišyta su prieskoniais), tešlos galas užlenkiamas ir užspaudžiamas (dažnai prieš užspaudžiant patepamas vandeniu ar kiaušiniu, kad geriau suliptų). Dažnai užlenktas kraštas „apkarpomas“ specialiu ratiniu peiliu. Paruoštas čeburekas dedamas į keptuvę su įkaitintu aliejumi. Pradžioje kepamas ant vieno šono, paskui apverčiamas. Valgomas karštas.
MMM

Istorija

Iki 1994 m. sausio 1 d. ši kompanija, 1989 m. įsikūrusi kaip kooperatyvas „MMM“, vienijęs kelias dešimtis komercinių struktūrų, tevykdė įprastą finansinę ir prekybinę veiklą. Kompanijos pavadinimas buvo sudarytas iš pagrindinių akcininkų – Sergejaus Mavrodžio, jo brolio Viačeslavo Mavrodžio ir Olgos Melnikovos – pavardžių pirmųjų raidžių. Nuo 1994 m. vasario 1 d. kompanijos akcijos tapo laisvai parduodamos. Vien per pirmąjį pusmetį pasiekta neregėtų rezultatų: 15 mln. indėlininkų, jų suneštos sumos sudarė trečdalį šalies biudžeto, akcijų kainų šuolis 128 kartus ir pan. Ši sėkmė paskatino kurtis ir kitas panašaus profilio kompanijas: Tibet, Čiara, Choper-Invest, Selenga, Germes.
1994 m. liepos 22 d. valdžia uždarė „MMM“ dėl nesumokamų mokesčių. Rugpjūčio mėn. S. Mavrodis buvo suimtas, tačiau neilgam, nes minios indėlininkų tikėjo jo pažadais grąžinti pinigus. 1994 m. spalio mėn. S. Mavrodis buvo išrinktas deputatu į Rusijos Dūmą. 1995 m. spalio mėn. Dūmos nutarimu neteko deputato imuniteto, vėliau jis ėmė slapstytis. 1997 m. rugsėjo mėn. kompanijai paskelbtas bankrotas. 2003 m. Mavrodis buvo surastas ir areštuotas. Vien susipažinimui su keliais šimtais savo bylos tomų jis kalėjime sugaišo kelerius metus.

MMM atgimimas

2011 m. S. Mavrodis paskelbė apie naujos kompanijos „MMM-2011“ įkūrimą. Buvo pažadėta paprastiems indėlininkams po 20 proc. mėnesinių palūkanų, o pensininkams ir invalidams – po 30 proc. Teigiama, kad ant naujos finansų piramidės kabliuko vėl užkibo dešimtys tūkstančių naivių Rusijos, Kazachstano ir kitų šalių gyventojų.
Piramidė „MMM-2011“ bandė veikti ir Baltijos šalyse. Vilniuje kompanija reklamavosi didžiuliame ACM ekrane ant Operos ir baleto teatro pastato, įkurtoje lietuviškoje internetinėje svetainėje, naudojo kitas reklamos formas. Lietuvos bankas įtarė, kad ši kompanija siūlydama gyventojams padėti indėlius už itin dideles palūkanas pažeidė Lietuvos įstatymus, todėl apie tai perspėjo gyventojus bei kreipėsi į Generalinę prokuratūrą. Ketindamas pasislėpti, „MMM-2011“ įkūrėjas S. Mavrodis netgi dangstėsi suklastotu Lietuvos pasu.
„MMM“ finansų piramidės įkūrėjas liko skolingas žmonėms milijardines sumas.
Valerija Čepulytė

Biografija

1915 m. Peterburge baigė lietuvišką privačią pradžios mokyklą, 1918 m. – tris Kotrynos gimnazijos klases. 1919 m. su tėvais atvyko į Lietuvą. 1920–1923 m. mokytojavo Švenčionių apskrities pradinėse mokyklose. 1924–1927 m. mokėsi Vilniaus lietuvių švietimo draugijos „Rytas“ mokytojų seminarijoje. 1927–1930 m. mokytojavo „Ryto“ pradžios mokykloje, 1930–1933 m. „Kultūros“ pradžios mokykloje Lazinkose. 1934 m. Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje eksternu išlaikiusi visus brandos egzaminus ir gavusi atestatą, tais pačiais m. įstojo į Vilniaus Stepono Batoro universitetą, kur studijavo geologiją ir geografiją. Jau studijų metais įsitraukė į geologines ekspedicijas, 1936 m. prof. Malkovskiui padėjo sudaryti Vilniaus krašto apžvalginį petrografinį žemėlapį, organizuoti lauko tyrimo darbus. Universitetą baigė 1939 m., už diplominį darbą „Gardino žemės šiaurės rytai. Geografijos bruožai“ suteiktas filosofijos magistro laipsnis.
1939–1940 m. dirbo inspektore ir geografijos mokytoja Vilniaus IV lenkų mergaičių gimnazijoje, 1940–1941 m. Kunigaikštienės Birutės mergaičių gimnazijos (dab. Vilniaus Salomėjos Nėries gimnazija) direktore. 1941 m. pradėjo dirbti LSSR MA Geologijos ir geografijos institute. 1946 m. parengė ir apgynė geografijos mokslų kandidatės disertaciją, skirtą Lietuvos pleistoceno morenų stratigrafijai ir charakteristikai. Vėliau atliko Lietuvos geomorfologinius tyrimus, sudarė geomorfologinį ir pleistoceno paleopaviršių žemėlapius, tyrimų rezultatus apibendrino mokslinių straipsnių serijoje, apibūdindama visą Lietuvos kvartero storymės sandarą. Nuo 1957 m. vadovavo LSSR MA Geologijos ir geografijos instituto kvartero geologijos ir geomorfologijos sektoriui. Įvaldžiusi morenų petrografinį, palinologinį, struktūrinį, paleogeomorfologinį ir kitus tyrimo metodus, detaliai ištyrė Pietų Lietuvos kvartero sluoksnius ir apibendrinusi rezultatus 1968 m. Vilniaus universitete apgynė geologijos ir mineralogijos mokslų habilituotos daktarės disertaciją. 1955–1958 m. LSSR AT deputatė. Palaidota Antakalnio kapinėse.

Darbai

Paskelbė 73 mokslinius straipsnius, pirmoji 1953 m. sudarė 1:500 000 mastelio visos Lietuvos geomorfologinį žemėlapį, parengė monografiją „Lietuvos geomorfologija“, nemažai prisidėjo tobulinant geomorfologijos terminiją, pirmoji sudarė stratigrafiškai suskirstytų moreninių priemolių paviršiaus ir pado žemėlapius visai Lietuvos teritorijai, išaiškino nemažai subkvarterinių ir tarpledynmečių slėnių atkarpų, paleogeomorflogiškai išnagrinėjo atskiras teritorijas, gvildeno neotektoninių judesių įtaką kvartero nuogulų formavimuisi ir kt.
1933–1939 m. bendradarbiavo leidiniuose „Vilniaus žodis“, „Lietuviškas baras“. Parašė komedijų, dramų apie Vilniaus kraštą. Už visuomeninę veiklą ir mokslinius darbus buvo ne kartą apdovanota.
Stakminių apylinkė

Istorija

Įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
1954 m. prijungta dalis Buišų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Stakminių apylinkė prijungta prie Tryškių apylinkės.
Milvydai (Krakės)

Istorija

Iki XX a. vid. buvo Milvydų kaimas ir Goštautų giminei priklausęs Milvydų dvaras, nugriautas sovietmečiu.

Aplinkinės gyvenvietės

Vantainiai – 2 km
Plinkaigalis – 3 km
Pakarkliai – 1,5 km
Peštiniukai – 1 km
KRAKĖS – 2 km
Jurgis Usinavičius

Biografija

1945 m. su tėvais buvo ištremtas į Komiją. 1947 m. iš tremties pabėgo į Lietuvą. Nuo 1950 m. – J. Usinavičius. 1959 m. baigė Šiaulių vidurinę žemės ūkio mokyklą, 1973 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją.
1959-1967 m. Šiaulių rajono laikraščio „Leninietis“ literatūrinis darbuotojas, žemės ūkio skyriaus vedėjas. 1967-1999 m. žurnalo „Mūsų sodai“ redakcijos skyriaus vedėjas, atsakingasis sekretorius, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas.
Parašė daugiau kaip 600 straipsnių, reportažų, apybraižų; daugiausia sodininkystės, bitininkystės ir visuomeninėmis temomis.

Įvertinimas

BELLADA konkursų laureatas: 1975 m. – Vilnius, 1977 m. – Talinas, 1978 m. – Minskas.
Hidrinimas

Hidrinimas – yra cheminė reakcija tarp molekulinio vandenilio (H₂) ir kito junginio ar elemento, dažnai esant katalizatoriui tokiam kaip nikeliui, paladžiui arba platinai. Hidrinimas dažniausiai yra pridėjimas porų vandenilio atomųs į molekulę, dažnai alkeną. Katalizė yra reikalinga reakcijos naudojimo praktiškumui; nekatalizinis hidrinimas būna tik labai aukštose temperatūrose. Hidrinimas sumažina dvigubas jungtis ir trigubas jungtis anglevandeniliuose.

Procesas

Yra trys dalys, prisotinto substrato, vandenilis (arba vandenilio šaltinis) ir, visada, katalizatorius. Oksidacijos-redukcijos reakcija vyksta skirtingose temperatūrose ir slėgiuose priklausomai nuo substrato ir katalizatoriaus veiklumo.
SV Wehen Wiesbaden

Istorija

Klubas įkurtas 1926 m. kaip SV Wehen 1926. Iki 1994 m. tai buvo mėgėjiškas klubas, o nuo 1994 m. tapo profesionaliu.
Žaidė žemesniuose divizionuose. 2007/2008 m. ir 2008/2009 m. sezonuose buvo 2.Bundesliga pirmenybių dalyviais, bet jose neįstvirtino ir žaidė 3. Liga pirmenybėse. 
2018/2019 m. sezone 3. Liga liko trečioje vietoje ir žaidė pereinamąsias rungtynes, o palankiai pasibaigus varžyboms pateko į Antrąją Bundeslygą.
2019/2020 m. po pertraukos vėl žaidė Antroje Bundeslygoje.

Pasiekimai

<...>
LISA

Lisa interferometras yra būsimas ESA ir NASA tyrimas, kuriuo planuojama patvirtinti gravitacinių bangų egzistavimą. 2008 m. ESA planuoja pavtirtinti misiją, kurios pradžia 2018 m. Planuojama misijos trukmė yra 16 mėnesių. LISA matuos gravitacines bangas ir naudos lazerinį interferometrą, siekiant nustatyti astronominį atstumą. Erdvėlaivis naudos trikampio formos Michelsono interferometrą, kuris matuos 5 mln. km. atstumo ilgį.
Kreolai

Kreolai (pranc. créole, isp. criollo, portug. crioulo) – įvairiareikšmis terminas, apibūdinantis etninę kilmę. Dažniausiai skirtas apibūdinti europietiškos kilmės Lotynų Amerikos, Afrikos kolonijų gyventojus, t. y. ispanų, prancūzų ir portugalų kolonistų palikuonis. Karibų jūros salose ir Brazilijoje kreolais vadinti Afrikos vergų palikuonys. Aliaskoje kreolais vadinti rusų kolonistų ir vietinių gyventojų (eskimų, aleutų, indėnų) palikuonys.
Kreolai neretai kalba kreolų kalbomis – supaprastinomis, daug įvairios kilmės žodžių turinčiomis anglų, ispanų, olandų, portugalų, prancūzų kalbų tarmėmis.
Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Gyvulininkystės institutas

LSMU Gyvulininkystės institutas – biologijos mokslo institutas, įsikūręs Baisogaloje.
Įkurtas 1960 m. vietoj dalies perorganizuoto Lietuvos gyvulininkystės ir veterinarijos mokslinio tyrimo instituto (įkurto 1952 m.) ir pavadintas Lietuvos gyvulininkystės mokslinio tyrimo institutu. 1987 m. sujungtas su Lietuvos veterinarijos institutu, 1990 m. perorganizuotas į savarankišką Gyvulininkystės institutą. 2003 m. institutas tapo Lietuvos veterinarijos akademijos dalimi. Nuo 2010 - LSMU Gyvulininkystės imstitutas.

Darbai

Atsižvelgdamas į gyvulininkystės raidos etapus ir jų ypatumus, Gyvulininkystės institutas tyrė ir nuolat teikė gyvulininkams praktikams gyvulių laikymo Lietuvoje mokslines rekomendacijas. Dideli nuopelnai kuriant ir tobulinant Lietuvos juodmargių ir Lietuvos žalųjų galvijų, Lietuvos baltųjų kiaulių, Lietuvos juodgalvių avių veisles. Daug dirbta gyvulių dirbtinio sėklinimo srityje, sulaukta pripažinimo ir užsienyje. Buvo išaiškinami ir rekomenduojami tinkamesni gyvulių laikymo tvartuose ir ganyklose, taip pat pašarų ruošimo būdai ir atitinkami racionai, pramoninių kombinuotųjų pašarų, pašarinių priedų ir premiksų receptai.
Tochigi SC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1953 m. Dideliais laimėjimais negali pasigirti. Nuo 2009 m. žaidžia J2 lygoje.
Puoriai (Panevėžys)

Istorija

Buvęs gatvinis kaimas, per 1922 m. žemės reformą pasklidęs į vienkiemius. Vyraujančios pavardės Adomaičiai, Grigai, Mužai.
Kaliforninis kiškis

Fizinės savybės

Užima trečiąją vietą tarp didžiausių Amerikos kiškių (po antilopinio kiškio bei baltauodegio kiškio). Užauga 47–63 cm ilgio, ausų ilgis siekia 10–13 cm. Sveria 1,3–3,1 kg. Ant nugaros vidurio turi juodą juostą, pasturgalis taip pat juodas. Šonai ir pilvas balti. Turi labai stiprias užpakalines kojas. Patelės paprastai šiek tiek didesnė už patinus.

Buveinė

Gyvena dykumų krūmynuose, prerijose, kopose, dirbamuose laukuose. Mėgsta sausesnes vietas, kur auga žolė. Įsikuria net 3,8 km aukštyje.

Dauginimasis

Arizonoje dauginimosi sezonas trunka gruodžio–rugsėjo mėn., o Kanzase bei Kalifornijoje sausio–rugpjūčio mėn. Per vieną sezoną patelė išveda 3–4 vadas, vienoje vadoje būna 1–6 kiškiukai. Nėštumas trunka apie 43 dienas. Mažyliai gimsta jau apaugę kailiu, atmerktomis akimis.

Mityba

Minta šakelėmis, jauna medžių žieve. Nevengia pelynų bei kaktusų. Beveik negeria vandens – reikalingą skysčių kiekį pasisavina su augalais. Kaliforniniai kiškiai yra gana ėdrūs: 15 šių kiškių per parą gali suėsti tiek pat maisto, kiek vienas didelis galvijas.
Pakšteliai

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė Kuršėnų tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Strazdai – 4 km
Ivoškiai – 2,6 km
Mažučiai – 2 km
Smurgiai – 3,2 km
Pakubeliai – 5,2 km
Romučiai – 3,1 km
Gedintės – 3 km 
KURŠĖNAI – 9 km
Kalviškiai – 3,7 km
 ŠIAULIAI – 28 km
Zūbiškės

Istorija

Vietovė minima nuo XVI a., vadinta ne tik Zūbiškėmis (Zubiszkami, pagal bajorus Zubavičius) bei ir Eidžiotais (Eydziatowszczyzny), Rodais (Radowie), Zubavičių Paneriais (Ponary Zubowiczowski). Nuo 1937 m. veikė spirito varykla.
Sovietmečiu kaimas buvo Zūbiškių apylinkės centras.
Jonas Yla

Biografija

1927 m. emigravo į Kanadą, dirbo įvairų fizinį darbą, buvo ir spaustuvės linotipininkas. Visus emigranto vargus pasaulinės krizės metais – nedarbą, klajones, skurdą jis aprašė savo prisiminimuose.
1932–1936 m. Toronto lietuvių darbo žmonių laikraščio „Darbininkų žodis“ leidėjas ir redaktorius. Dėl įvairių sunkumų ir priešpriešos pakeitus šio leidinio pavadinimą, 1936–1976 m. – laikraščio „Liaudies balsas“ redaktorius.  Šis leidinys tapo Kanados lietuvių darbininkų gyvenimo metraščiu, švietė ir telkė skurdžiausiai gyvenusius emigrantus. J. Ylai pasitraukus laikraštis nustojo ėjęs.
Aktyviai dalyvavo kairiųjų pažiūrų lietuvių darbininkų judėjime, Lietuvių darbininkų literatūros draugijos ir literatų būrelio veikloje, bendradarbiavo ir „Laisvės“ laikraštyje.
Paskelbė poezijos bei prozos kūrinių, scenos vaizdelių, pats rengė mėgėjų teatro spektaklius.
Erlėnų senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos pakrantės aukštumoje. Stačiakampio plano, pailgos šiaurės vakarų - pietryčių kryptimi, 44 m ilgio ir 35 m pločio, apjuostos žemių pylimo ir griovio, kurio žymės geriausiai matosi pietryčių ir pietvakarių pakraštyje, nuo upelio pusės.
Paviršius lygus, žemėja į pietus, link upelio slėnio. Laidojimo žymių nėra. Ties viduriu stovi koplytėlė, o šiaurės vakariniame pakraštyje auga pora senų lapuočių medžių.
Teritorijos plotas – 0,15 ha.

Koplytėlė

Medinė, stačiakampė stačiasienė, su trišlaičiu apskardintu stogeliu, priekiu atsukta į pietvakarius. Priekyje įrengtos vienvėrės įstiklintos durelės. Frontonas trikampis, aklinas, paremtas ant 2 kolonėlių. Aukštis – 1,84 m, plotis - 0,9 m.

Istorija

Įrengtos XV a., vadinamos Maro kapais, Senkapiais, Kapeliais, Burbos kapais (žem. Maru kapā, Senkapē, Kapalē, Burbuos kapā). Jose iki XVIII a. pab. – XIX a. pr. laidoti Erlėnų gyventojai. Kapines uždarius, iki Pirmojo pasaulinio karo jose kartais laidojo savižudžius, iš Salanto ištrauktus neatpažintus skenduolius, nekrikštytais mirusius kūdikius ir pan.
Nuo seno kapinėse stovėjo keli ąžuoliniai kryžiai, kurių paskutinis nuvirto 2006 m. Apie 1894 m. pastatyta koplytėlė, kurioje buvo dvipusis, aliejinės tapybos Šv. Barboros ir Švč. Marijos Sopulingosios paveikslas. 2006 m. koplytėlę atnaujino Adelė Žeimienė ir Adolbertas Beniušis.
1935 m. įtrauktos į Lietuvos kultūros paminklų apskaitą, 1997 m. paskelbtos nekilnojamąja kultūros vertybe (kodas L572), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Memorialinį ir dailės vertingųjų savybių pobūdį turintis kultūros paveldo objektas.

Tyrimai

1935 m. žvalgė Šaučikių pradžios mokyklos mokytoja Agripina Barkauskienė, 1986, 2000, 2010 ir 2015 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė), 2006 m. – Aldona Beržanskienė (Kretingos rajono savivaldybės bibliotekos Erlėnų filialas), 2015 m. – Loreta Jatulionytė-Brezgienė (KPC).
Generalinio štabo karininkai

Generalinio štabo karininkai (rus. Офицеры Генерального Штаба – karininkų kategorija carinės Rusijos kariuomenėje paskutinį XIX a. trečdalį – XX a. pradžioje. Tai buvo karininkai, baigę visą Nikolajaus Generalinio štabo akademijos kursą ir priskirti Generaliniam štabui. Tai reiškė, kad šie karininkai ateityje galės būti paskirti į pareigas Rusijos Generaliniame štabe.
Karininkai, baigę apmokymą Generalinio štabo akademijoje ir gavę pavadinimą Generalinio štabo karininkas, būdavo paskiriami tarnauti kariniuose daliniuose, dažniausiai – jų štabuose. Tokie karininkai būdavo įtraukti į du karininkų sąrašus – Generalinio štabo karininkų sąrašą ir į kariuomenės rūšies, kurioje tarnavo, karininkų sąrašą.
Generalinio štabo karininkas būdavo tituluojamas prie laipsnio pridedant žodžius „Generalinio štabo“, pvz., Generalinio štabo kapitonas. Gavus aukštesnį laipsnį priedėlis „Generalinio štabo“ būdavo perkeliamas naujam laipsniui, t. y., Generalinio štabo kapitonas tapdavo Generalinio štabo papulkininkiu. Šis titulavimas likdavo tol, kol karininkas likdavo Generalinio štabo sąrašuose.
Štabuose (nuo divizijos iki karinės apygardos) ir atskirų brigadų bei tvirtovių štabuose būdavo pareigybės, kurias užimti galėdavo tik Generalinio štabo karininkai. Vienu iš Generalinio štabo karininkų štabuose uždavinių būdavo karo veiksmų žurnalų (ar kelio žurnalų, apgulties žurnalų ir kt.) vedimas.
Generalinio štabo karininkams paprastai trūkdavo rikiuotės karininko patirties, kuriai papildyti Rusijos kariuomenėje egzistavo cenzinio vadovavimo principas.
1851 m. į Generalinio štabo akademiją įstojo tik 7 karininkai, todėl karininkų skatinimui stoti mokytis buvo suteikiama daug lengvatų. Po to į akademiją ėmė stoti vidutiniškai po 36 karininkus per metus.