google/wiki40b huggingface dataset:
Puvočiai

Istorija

XX a. pirmoje pusėje (carinės Rusijos laikais) Puvočių kaime veikė plytų gamykla – vadinamoji „ciegelnia“. Puvočiuose gamindavo atsparias plytas, kurias pardavinėdavo daugiausia lenkų okupacijos metais.
Tarpukaryje Merkiu buvo nustatyta Lietuvos-Lenkijos demarkacinė linija. Demarkacinė siena perskyrė Puvočių kaimą (didžioji dalis buvo okupuota Lenkijos) ir jo gyventojų žemes. Jaskelevičių rekvizuotoje sodyboje buvo įkurta lenkų pasienio užkarda, kontroliavusi judėjimą tiltu per Merkį. Prie tilto buvo įkurtas kontrolės punktas, siekiant palengvinti perskirto kaimo gyventojų judėjimą lauko darbų metu. Abiejų pusių neremontuojamas tiltas ilgainiui sunyko, liko tik poliai. Šio tilto išnykimas ilgainiui nuo Puvočių atribojo Anuliškes ir trauką į Merkinę, buvusį valsčiaus centrą.

Veikla

Kai prasideda žvejybos sezonas, į upę brenda žvejai ir traukia Merkiui būdingas žuvis: kiršlius (Thymallus thymallus), raines (Phoxinus phoxinus), strepečius (Leuciscus idus), srovines aukšles (Alburnoides bipunctatus), šapalus (Leuciscus cephalus), gružlius (Gobio gobio), ešerius (Perca fluviatilis). Taip pat galima žvejoti miškuose esančiame Trikampio ežere, apipintame legendos apie milžinus. Netoli jo yra pelkėjantis Ežeraičio ežeras (dzūk. Ažaraicis), kuriame sunku žvejoti.

Kita

Nuo 1983 m. Puvočiuose kasmet vyksta Vilniaus universiteto Chemijos ir geomokslų fakulteto bei Vilniaus universiteto Gyvybės mokslų centro hidrometeorologijos, biologijos specialybės studentų zoologinė ir botaninė praktika. Vilniaus universiteto pastate yra gyvenamieji kambariai, laboratorija, šalia – didelis kiemas.
Ptolemėjas IX Soteras II

Ptolemėjas IX Soteras II arba Latiras (gr.: Πτολεμαῖος Σωτήρ Λάθυρος, Ptolemaĩos Sōtḗr Láthuros) buvo Egipto karaliumi tris kartus: 116 m. pr. m. e. – 110 m. pr. m. e., 109 m. pr. m. e. – 107 m. pr. m. e. ir 88 m. pr. m. e. – 81 m. pr. m. e., o tarpiniais laikotarpiais valdė jo brolis Ptolemėjas X.
jo motina Kleopatra III nusprendė, kad valdys su Soteru (Ptolemėjas VIII norėjo, kad žmona valdytų su vienu iš sūnų), nors ją privertė išsirinkti jį Aleksandrijos gyventojai. Jis vedė seserį Kleopatrą IV, bet motina ją išstūmė ir pakeitė jo jaunesne seserimi Kleopatra Selene. Vėliau ji apkaltino Ptolemėją IX, kad šis bandė ją nužudyti, sėkmingai jį nuvertė ir pakeitė kitu sūnumi Aleksandru. Tačiau ji pavargo nuo Aleksandro (Ptolemėjo X) ir sugrąžino į sostą Ptolemėją IX. Kleopatrą III nužudė Ptolemėjas X vėl atgavęs sostą, bet žuvo mūšyje ir po to vėl valdė Ptolemėjas IX iki savo mirties. Ptolemėjas IX pakeitė Aleksandro Didžiojo sarkofagą stikliniu, o tikrąjį išlydė, kad gautų trūkstamo aukso savo monetoms. Aleksandrijos gyventojai supyko ir po kelių dienų nužudė Ptolemėją IX.
Kodžiki

Kodžiki (古事記, „Senovės reikalų užrašai“) yra seniausia ištisa Japonijos kronika, datuojama VIII a. (711–712 m.). Ją sudarė Ō no Jasumaro imperatorės Gemei įsakymu. Kodžiki yra mitų apie dievus (Kami) ir keturių Japonijos salų atsiradimą rinkinys. Kartu su Nihon Šoki mitais jis įkvėpė šinto praktikas, įskaitant misogi apsivalymo ritualą.

Struktūra

Kodžiki sudarytas iš įvairių dainų ir poemų. Nors istoriniai įrašai ir mitai užrašyti kinų kalba su daugybe japoniškų elementų, dainų atveju kinų raštas naudojamas tik japoniškiems garsams užrašyti (Manjogana). Dainos užrašytos Jamato dialektu VII–VIII a. Šis dialektas vadinamas senovės japonų kalba (jap. Jōdai Nihongo).
Kodžiki padalintas į tris dalis: Kamicumaki („Viršutinis ritinys“), Nakacumaki („Vidurinis ritinys“) ir Šimocumaki („Žemutinis ritinys“).
Kamicumaki sudaro įžanga ir pasakojimai apie kūrimo dievus, įvairių dievų gimimą.
Nakacumaki prasideda su imperatoriumi Džimu ir pasakojimu kaip jis užkariavo Japoniją ir tapo pirmuoju Japonijos imperatoriumi, o baigiasi su penkioliktuoju imperatorius Odžinu. Dauguma pasakojimų yra mitiniai ir abejojama jų istorine verte. Dėl nežinomų priežasčių paminėti 2-9 imperatoriai, bet jų pasiekimai praleisti. Dabar manoma, kad jie buvo sugalvoti nustumti pirmojo imperatoriaus valdymą į 660 m. pr. m. e.
Šimocumaki pasakoja apie 16-33-ą imperatorių ir retai minimi santykiai su dievais. Tačiau trūksta daug informacijos apie 24-33-ą imperatorių.

Istorijoje

Edo laikotarpiu Motoori Norinaga intensyviai studijavo Kodžiki ir išleido Kojiki-den („Kodžiki komentarai“). Jis pirmasis pareiškė, kad Kodžiki padirbta ir parašyta vėliau nei teigia.
Pirmasis į anglų kalbą Kodžiki išvertė japanologas Bazilis Halas Čemberlenas.
Poluvatas

Poluvatas arba Puluvatas (Poluwat, Puluwat) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Karolinų salose, priklauso Mikronezijos Federacinėms Valstijoms, Čiuko valstijai. Sausumos plotas 3,4 km². Atolą sudaro 5 salelės, apsuptos rifo: Poluvatas, Bangelabas, To, Aletas, Sau. Lagūna nedidelė. Salos apaugusios kokosų palmėmis ir duonmedžiais. Atolą supa banka, kurią galima laikyti apsemta atolo pratąsa.
Poluvato atole gyvena 1015 žmonių (2000 m.). Yra 3 kaimai: Relongas, Lugavas ir Revas. Kalbama Polovato kalba.
Šilalės herbas

Aprašas

Perkirsto herbinio skydo viršutiniame sidabriniame lauke vaizduojamas raudonas, o apatiniame raudoname – apverstas sidabrinis ąžuolas.

Istorija

Šilalės miestas, gausiai aplink apsuptas miškų, miesto teises gavo tik 1952 m. Istorinio herbo neturėjo. 1968 m. Lietuvos heraldikos komisija nutarė herbui panaudoti ąžuolą, kaip tvirtybės ir šilališkių atkaklumo kovoje dėl laisvės simbolį. Tuometinį herbą sukūrė dail. Arūnas Tarabilda. Vėliau herbas buvo panaikintas (1970 m.).
Dabartinį herbą, pagal 1968 m. piešinį, Lietuvos heraldikos komisija patvirtino 1992 m. balandžio 19 d., nors Prezidento dekretu jis patvirtintas tik 2001 m. lapkričio 5 d.
Vejle Kolding

Istorija

Klubas įkurtas 2011 m., kai susijungė Vejle Boldklub ir Kolding FC.
Klubas iširo, kai 2013 m. birželio mėn. suskilo į Vejle Boldklub ir Kolding IF.
Du sezonus (2011/12  ir 2012/13 m.) klubas žaidė Pirmame divizione.
Augalų rūšių, įrašytų į Raudonąją knygą, augavietė

Augalų rūšių, įrašytų į Raudonąją knygą, augavietė – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Vilniaus miesto šiaurinėje dalyje, Baltupiuose, tarp Geležinio Vilko gatvės (plento  A14  Vilnius–Utena ) ir Cedrono tvenkinio.
Augavietės teritorija driekiasi giliame miškingame Cedrono upelio slėnyje, ribojasi iš vakarų pusės su plentu, iš rytų – su tvenkiniu, Naujakiemio gatve, užimdama 4,15 ha plotą. Augalinę dangą sudaro plačialapių miškas su įvairiarūše žoline danga, pavieniai seni ąžuolai upelio pakrantėse ir šlaituose. Auga rūšys, įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą (plačialapis begalis, dėmėtoji gegūnė, miškinė monažolė). Siekiant išsaugoti šias retas augalų rūšis, jų augavietė paskelbta saugoma Vilniaus miesto tarybos 1996 m. gegužės 29 d. sprendimu Nr. 129.
Žiūrai

Istorija

1654 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. Gyveno Jonas Žiūras. XVIII a. pabaigoje priklausė Videniškių vienuolynui.
Vytautas Milėnas

Biografija

1969 m. baigęs Varėnos rajono Merkinės vidurinę mokyklą-internatą, Vilniaus inžinerinį statybos institute baigė automobilių transporto specialybę, įgijo inžinieriaus-mechaniko kvalifikaciją.
Nuo 1974 m. Anykščių autotransporto įmonės inžinierius, po 3 mėnesių nuo darbo pradžios – įmonės vyriausiasis inžinierius (į pareigas paskyrė ministerijos kolegija, vadovaujama ministro V. Martinaičio). Nuo 1980 m. Automobilių transporto ir plentų ministerijos Respublikiniame gamybiniame automobilių transporto susivienijimo darbuotojas. Nuo 1987 m. buvo paskirtas Vilniaus 3-osios autotransporto įmonės vadovas. 1993 m. įkūrė transporto įmonę „Vylaista", savininkas. 2009–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės administracijos direktorius.
1991 m. aktyviai dalyvavo kuriant asociaciją „Linava", tapo viceprezidentu, vadovavo krovinių vežimo sekcijai. Vežėjų interesus gynė Lietuvos Respublikos Seime ir Vyriausybėje, atstovavo tarptautinėje vežėjų sąjungoje "IRU", kitose organizacijose. 2015-2017m. buvo Lietuvos nacionalinės vežėjų automobiliais asociacijos „Linava" generalinis sekretorius.
Lietuvos socialdemokratų partijos tarybos narys, LSDP Vilniaus miesto tarybos ir prezidiumo narys, Vilniaus skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2011-2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 
Vedęs 1978 m. Žmona Stasė. Sūnus Saulius. Dukra Neringa.
Podubuvekas

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Siaurimaičiai

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Raudonasis spalis“.

Aplinkinės gyvenvietės

Raupaičiai – 2 km
KURŠĖNAI – 9 km
Marmai – 1,5 km
Bunokiškės – 1,5 km
 KUŽIAI – 8 km
Smilgiai – 1,7 km
Šobliškiai – 1,7 km
Užvėkiai – 0,5 km
Mostaičiai – 2 km
Apšrujai – 1,6 km
 ŠIAULIAI – 17 km
Gui de Čauliakas

Gui de Čauliakas (pranc. Guy de Chauliac; g. 1300 m., mirė 1368 m.) – viduramžių Prancūzijos gydytojas, gimęs Čaulhake, Prancūzijoje.

Istorija

Gui de Čauliakas buvo vyriausiasis popiežiaus Klemenso VI gydytojas. Kai 1347-1352 m. siaubė maras, jis su popiežiumi užsidarė Avinjono Popiežių rūmuose, tačiau vis dėlto Čauliakas susirgo šia liga, bet stebuklingai išgyveno. 1363 m. jis išleido veikalą „Chirurgia magna“ („Didžioji chirugija“)-465 puslapių įvadą į chirurgiją ir mediciną. Jis 300 metų buvo labiausiai pripažintas chirurgijos žinynas.
Teofanas Pavlovskis

Teofanas Pavlovskis (rus. Феофан Павловский, 1881 m. – 1936 m.) – rusų operos dainininkas ir režisierius, prisidėjęs prie Lietuvos operos meno kūrimo.
Nuo 1928 m. iki mirties (1936 m.) dirbo Valstybės teatre, jame pastatė 20 operų. Stengėsi atkurti vaizduojamos epochos dvasią, savitai priartinti prie muzikos. Buvo realistinės krypties režisierius. Kaip ir kiti sėkmingai dirbę rusų menininkai M. Čechovas (1932–1933), baleto šokėjai Anatolijus Obuchovas ir Vera Nemčinova, baleto šokėjas, baletmeisteris Nikolajus Zverevas kaltinti lietuviškojo teatro „rusifikavimu“ („Lietuvių tarpukario režisūros poslinkiai teatro kritikos veidrodyje“, PDF).
Martín Fierro apdovanojimai

Martín'o Fierro apdovanojimai - Argentinos radijo ir televizijos apdovanojimai, atsižvelgiant į APTRA, Argentinos televizijos ir radijo žurnalistų asociaciją. Pirmą kartą apdovanojimai įteikti 1959 metais. Juos įkūnijo skulptoriaus Luis Perlotti, gaučo (Amerikos pampų piemuo) statulėlė, kurios svoris buvo 2 kg. Kitais metais apdovanojimams parinktas Martíno Fierro vardas, dėl tokios šalies nacionalinės poemos. Jau 1967 metais apdovanojimai buvo teikiami Buenos Airėse, bet dabar specialai yra kaitaliojama apdovanojimų vieta pagerbiant centrinės šalies dalies nugalėtojus.
Dėl artistų cenzūros ir persekiojimo, nuo 1976 metų karo valdžia apdovanojimus nukėlė, APTRA narystė sumažėjo ir apdovanojimai buvo nutraukti. Tai buvo iki 1988 metų. Nuo 1990 metų, taip pat įskaityti kabelinių transliacijų specialieji pastatymai ir 1992 metais auksinis Martín Fierro buvo pridėtas pripažinti prie "geriausių tarp geriausių".
Balsuoti gali ne tik komisija, bet ir visas pasaulis PuroShow.com
KK138

Maršrutas

Kelias prasideda Vilkaviškyje, S. Neries – Giedrių gatvėse. Eina per Vilkaviškio ir Šakių rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Giedriai, Didieji Šelviai, Andriškiai, Daržininkai, Kudirkos Naumiestis, Būbleliai, Užsieniai, Keturnaujiena, Sintautai, Išdagai. Baigiasi Šakiuose, Kęstučio gatvėje, trišalėje sankryžoje su V. Kudirkos gatve. Giedriuose kelią kerta geležinkelis Kazlų Rūda – Kybartai, Kudirkos Naumiestyje kelias kerta Šešupę, Šakiuose kerta Siesartį.
Anadyrio plokščiakalnis

Anadyrio plokščiakalnis (rus. Анадырское плоскогорье) – plokščiakalnis šiaurės rytų Azijoje (Rusija), Čiukčių autonominėje apygardoje, Anadyrio aukštupio baseine. Aukštis iki 1221 m. Sudarytas daugiausia iš andezito, bazalto, dacito. Būdinga krūminė ir samanų-kerpių tundra.
Plokščiakalnyje telkšo Elgygytgyno ežeras.
Dirva-Žinynas

Dirva-Žinynas – katalikiškas, inteligentijai skirtas žurnalas, ėjęs 1903–1904 m. Šenandoa (JAV)

Istorija

Leistas dviem leidimais – JAV lietuviams ir Didžiajai Lietuvai. Atsirado susijungus JAV lietuvių žurnalui „Dirva“ su Tilžėje 1900–1902 m. leistu žurnalu „Žinyčia“. Pasirodė 8 numeriai (knygos). Leidimas nutrauktas atgavus lietuvių spaudą.
Bendradarbiavo Antanas Alekna, Kazimieras Būga, Adomas Dambrauskas-Jakštas, Povilas Dogelis, Andrius Dubinskas, Antanas Kaupas, Kazimieras Pakalniškis (Dėdė Atanazas), Marija Pečkauskaitė (Šatrijos Ragana), Jonas Žilinskas-Žilius ir kt.
Redagavo Juozas Tumas-Vaižgantas, Antanas Milukas.
San Borcha

Transportas

San Borchos oro uostas aptarnaujamas dviejų kompanijų – "Línea Aérea Amaszonas" ir "Transporte Aéreo Militar" (Bolivijos karinių oro linijų).
Į rytus nuo miesto einantis kelias veda link San Ignacio de Moxos miesto, o dar toliau iki Beni departamento sostinės Trinidado.
Todomondo

Todomondo („visas pasaulis“) – rumunų muzikos grupė, susibūrusi 2007 m. Anksčiau vadinosi Locomondo („išprotėjęs pasaulis“). Nariai: Andrei, Ciro de Luca, Kamara, Mister M, Valeriu Răileanu, Vlad Creţu.
Laimėję Rumunijos nacionalinę antranką, Todomondo atstovavo šalį 2007 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Liubi, liubi, I love you“, atliekamą 6 kalbomis. Rumunų kolektyvas surinko 84 taškus ir užėmė 13 vietą.
Gailių pagrindinė mokykla

Istorija

Gailių apylinkėse pradžios mokykla įkurta 1924 m. Manoma, kad tai dvarininkų Stanislovo ir Stefanijos Mikševičių dvaro palivarke veikusi 3 skyrių Drupiškės pradžios mokykla. Mokytojavo dvaro savininko dukra E. Mikševičiūtė, mokėsi 40 mokinių. Aplinkiniuose kaimuose veikė ir Janapolio, Virtukų, Būdų, Baldegių, Kupriškių pradžios mokyklos. Pastaroji reorganizuota į septynmetę, vėliau į aštuonmetę mokyklą. Vadovavo Kadaravičius, J. Pocius, V. Ramonas, O. Sakavičienė, S. Sutkaitienė.
1975 m. mokyklai sudegus, moksleiviai lankė Liolių ir Lyduvėnų (Raseinių raj.) mokyklas. I–IV klasių mokiniai įsikūrė tuometinio Gailių tarybinio ūkio administraciniame pastate. Mokytojavo O. Dirmeikienė, Z. Jasulaitytė, D. Levickienė. 1982 m. pastatyta nauja pradinė mokykla. Augant mokinių skaičiui, Gailių tarybinio ūkio direktoriaus Z. Dirmeikio, rajono švietimo skyriaus bei būsimų mokinių tėvų pastangomis, 1988 m. rugsėjo 1 d. Gailiuose duris atvėrė nauja 216 vietų devynmetė mokykla, mokytojų kolektyvą sudarė 11 mokytojų, mokėsi 74 moksleiviai. Nuo 2000 m. buvo leidžiamas mokyklos laikraštukas „Žiburėlis“. Mokykloje veikė muziejus, priešmokyklinio ugdymo grupė. 2013 m. rugpjūčio 30 d. mokykla uždaryta. Pastate yra įsikūrusi biblioteka.
Kalmar FF

Istorija

1910 metais klubas įkurtas kaip IF Göta. 1912 m. pakeistas pavadinimas ir tapo Gothia. 
1918 m. Gothia susijungė su kitu klubu Kamraterna, tokiu būdu susidarė Kalmar Idrottssällskap klubas.
1927 m. gavo dabartinį pavadinimą (Kalmar Fotbollförening) arba paprasčiau - Kalmar FF.
2008 metų sezone pirmą (ir vienintelį) kartą klubo istorijoje tapo Švedijos čempionais.
Paragripas

Ligos požymiai, gydymas

Paragripui nebūdingas karščiavimas, kūno temperatūra nedaug pakilusi. Išskirtinis paragripo požymis – užkimęs balsas, taip pat ligonį vargina sloga, užgulta nosis, sausas kosulys. Galimos komplikacijos: ausies uždegimas, sinusitas, pneumonija. Gydoma mažinant ligos sukeltus simptomus, ligonio būklė pagerinama inhaliacijomis drėkinant kvėpavimo takus. Su gausiai vartojamais skysčiais pasišalina intoksikacijos produktai.
Kurai

Istorija

Kurai prie Šniūraičių prijungti 1982 m. sausio 27 d.
KS Iliria

Istorija

Klubas įkurtas 1991 m.
Dujotiekis Klaipėda-Jurbarkas

Istorija

Dujotiekio Klaipėda-Jurbarkas statybos buvo vykdomos trimis etapais: 2007 m. pastatyta atkarpa nuo Šakių iki Jurbarkas, 2012 m. atkarpa Jurbarkas – Tauragė, o po metų nutiesta jungtis tarp Tauragės ir Klaipėdos. Dujotiekio statybos užbaigtos 2013 m. Pagrindinis dujotiekio tikslas – išplėsti dujų transportavimo galimybes iš Klaipėdos suskystintų gamtinių dujų terminalo. Visa projekto vertė – 48,81 milijonai €.
Juozas Akelaitis

Biografija

Augo pasiturinčių valstiečių šeimoje.
Mokėsi valdinėje pr. mokykloje Liudvinave. Didelę įtaką jo tolesniam gyvenimui padarė motinos broliai – dėdės Matulaičiai iš Stebuliškių, ypač Stasys Matulaitis. Iš jų gaudavo pasiskaityti lietuviškos spaudos.
Susipažino su knygnešiu Juozu Kancleriu. Pats pradėjo nešti lietuvišką spaudą iš Mažosios Lietuvos ir platinti aplinkiniuose kaimuose. Slėpdavo tėvų sodybos rūsyje. 1897 m., likvidavus “Sietyno“ draugiją, norėdamas parodyti, kad knygnešių judėjimas neužgniaužtas, dar daugiau pradėjo lipinti atsišaukimų.
1901 m. Marijampolėje įsikūrus “Artojų“ draugijai, įstojo į jos narius. Rašė korespondencijas, daugiausiai į laikraštį “Ūkininkas“. 1902 m. gegužės 5 d. žandarai jį susekė Liudvinave klijuojantį atsišaukimus. Buvo sugautas, nors bandė atsišaudydamas pabėgti. Namuose padarė kratą, rado atsišaukimų, knygų ir laikraščių. Iki 1902 m. spalio 11 d. Kalvarijoje taikytas kardomasis areštas. Paleido už 2000 rb užstatą. 1903 m. lapkričio 26 d. caro paliepimu 4 metams ištremtas į Manzurkos gyvenvietę (Irkutsko gub.). 1905 m. grįžęs iš tremties įsitraukė į švietėjišką veiklą, ūkininkavo. 1949 m. kovo 25 d. vėl buvo ištremtas į tą pačią vietą (dab. Kačiugo apylinkėse), tik šį kartą su šeima.
Serbijos himnas

Istorija

Pradžioje buvo Serbijos karalystės himnu ir sukurtas karaliaus įsakymu. Serbų Respublika išlaikė originalų monarchinį tekstą, o Serbija žodį karalystė pakeitė į žemės. Tarp 1945–1992 m. (Jugoslavijos SFR laikotarpiu) Bože pravde pakeistas į Hej, Sloveni (Хеј Словени). Dažniausiai grojami pirmi du, rečiau keturi posmai. Eilutės Боже спаси, Боже храни, српске земље, српски род! kartojamos 2 kartus.
La Serena

Istorija

La Serena – vienas seniausių šalies miestų. Įkurtas 1544 m. savo amžiumi nusileidžia tik Santjagui ir Arikai. Miestą įkūrė Pedro de Valdivia kaip tarpinį uostą tarp Limos ir Santjago. 1549 m. miestą visiškai sugriovė indėnai, bet tais pačiais metais jis atkurtas kapitono Francisco de Aguirre.
Džadida

Istorija

Džadida anksčiau buvo žinoma kaip Mazaganas (portug.: Mazagão), kai 1502 m. portugalai užėmė miestą ir pastatė įtvirtinimus nuo vandenyno pusės. 1769 m. Mazaganą portugalai paliko, o miesto gyventojai persikėlė į Braziliją, kur pastatė naują Mazaganą (dabar Amapa). El Jadida atiteko Maroko sultonui Mahometui ben Abdalachui.

Džadida dabar

Dabar mieste gyvena 144 440 (2004 m. surašymas) gyventojų. Miestas yra Dukalo-Abdo regione. Nuo jūros jį saugo portugalų laikais uoloje iškaltos aukštos sienos. Tvirtovėje išliko vėlyvosios portugalų gotikos (Manueline) laikų statyta vandens saugykla ir Švenčiausiosios Mergelės Marijos ėmimo į dangų bažnyčia.
Kjeris

Istorija

Gyvenvietė buvo įkurta romėnų II-I a. pr. m. e. ir pavadinta Carreum Potentia. Šalia jos buvo didelė San Giorgio kalva, vėliau tapusi miesto centru. Romėnų istorikas Plinijus Vyresnysis mini Carreum quod Potentia cognominatur Gamtos istorijoje kaip įtvirtintą gyvenvietę Cizalpinėje Galijoje. Miestas tapo krikščionišku V a.
Nieko nežinoma apie miestą iki X a., kai jis tapo Turino vyskupo nuosavybe. XI a. pradž-ioje vyskupo įsakymu aplink San Gorgio kalvą buvo pastatytos gynybinės sienos, o ant kalvos - pilis, vėliau įkomponuota į bažnyčią. Netoli gynybinės sienos buvo pastatyta Šv. Marijos bažnyčia, kuri buvo IV a, bažnyčios vietoje, o dar anksčiau čia tikriausiai buvo Minervos šventykla.
Tuo metu kiekviena šeima pradėjo statyti gynybinius bokštus ir miestas buvo pramintas Cittá delle Cento Torri (Šimto bokštų miestu). Daug tų bokštų išliko iki šiol.
XII a. miestas buvo galingesnio Asčio sąjungininkas kovoje su markizu Viljamu V Montferrat, kuris rėmė Šv. Romos imperatorių Frydrichas Barbarosą, o imperatorius apgulė ir 1155 m. sausį užėmė Kjerį ir nužudė daug gyventojų. Per likusį XII a. miestas atsigavo ir išsikovojo nepriklausomybę iš Turino vyskupo.
XIII a. Kjerio respublika klestėjo kaip greta buvusios Genujos, Asčio ir tolimesnė Pizos respublika. 1238 m. Šv. Romos imperatorius paskelbė, kad Kjeris pavaldus tik jam.
Dėl vidinių kovų miestas taip nusilpo, kad 1339 m. tapo Neapolio karaliaus Roberto nuosavybe, o vėliau atiteko Savojiečių dinastijai.
XV a. miestas vėl klestėjo, Šv. Maryjos bažnyčia perstatyta į katedrą. XVI a. Kjerį niokojo marai, epidemijos, karai ir prancūzų okupacija 1551-1562 m. Tuo metu daug miestiečių tapo protestantais, bet tam pasipriešino kunigaikštis Emanuelis Filibertas, kuriam atminti pastatyta iki šiol išlikusi triumfo arka.
1630 m. kilo stipri buboninio maro epidemija, kuri iki šiol atsimenama kiekvieno rugsėjo 12 d. Nepaisant to, XVII a. menas klestėjo, buvo statomos barokinės bažnyčios.
1785 m. Kjeris tapo Aostos kunigaikščio valdoma kunigaikštyste. Amžiaus pabaigoje vėl pasirodė prancūzai, kuriems vadovavo Napoleonas Bonapartas. Tuo metu mieste kūrėsi didelė tekstilės pramonė.
1850 m. privatizuotos miesto sienos, nugriauti vartai. 1871 m. dėl savivaldybės ir turtingų gyventojų paramos nutiestas geležinkelis.
XX a. pradžioje elektrifikuota tekstilės pramonė (1909 m.) ir Italijoje iškilo fašizmas. Per Antrąjį pasaulinį karą miestas nebuvo bombarduojamas.
Pokario metais daug italų iš Veneto ir Pietų Italijos atvyko į Kjerį. Per 30 metų gyventojų skaičius padidėjo nuo 14 tūkst. iki 30 tūkst. Tekstilės pramonė sunyko dėl Kinijos ir Indijos konkurencijos. Mieste pradėjo kurtis kitokios pakraipos pramonė.
Andrejavas (Augustavo apskritis)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Egidijus Sabataitis

Biografija

1982 m. baigė Klaipėdos technikumą, veterinarijos technikas.
UAB „Metva“ vadybininkas.
1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2001 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Klaipėdos miesto skyriaus narys.
Nuo 2007 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys, nepriklausomos frakcijos narys.
Šakoriai

Šakoriai (angl. shakori, shaccoree) – išnykusi Šiaurės Amerikos indėnų gentis, priskiriama Pietryčių miškų indėnams. Manoma, kad jie buvo sijai, artimi enams ir sissipahaw.
Rašytiniuose šaltiniuose juos pirmą kartą paminėjo Yardley 1654 m., aprašęs vedlio tuskaroro pasakojimą apie Cacores gentį, kuri, būdama mažesnė, gebėdavo įsiveržti į tuskarorų žemes. Šakorių kaimai buvo apie dabartinį Hilsborą (Š. Karolina), Eno ir Shocco upių pakrantėse.

Kalba

Šakoriai buvo susiję su kitomis sijų gentimis (sissipahaw) ir enais, manoma, kad jie visi kalbėjo ta pačia sijų kalba. Diskutuojama, ar šakoriai, enai ir sissipahaw buvo trys skirtingos gentys ar vienos genties dalys (angl. bands). Vėliau šios trys grupės, net jei ir buvo trys atskiros, susiliejo su kitomis gentimis. Po susiliejimo su kitomis gentimis dialektas išliko bent iki 1743 m., kada enai dar atsispyrė asimiliacijai į kataubų gentį.

Istorija

Genties kilmė nėra aiški. Manoma, kad šakoriai, kaip ir daug kitų regiono genčių, susivienijo prieš anglų kolonistus Jamasių kare (Yamasee War; 1715–1717 m.). Šakorių palikuonys gali būti aptikti kataubų ir saponių gentyse. Šakorių genties šiais laikais jau nėra.