google/wiki40b huggingface dataset:
Visuomenės susisluoksniavimas

Visuomenės susisluoksniavimas (socialinė stratifikacija) – sociologijos sąvoka, naudojama apibūdinti hierarchinį visuomenės, susidedančios iš visuomenės sluoksnių ir kastų pobūdį. Socialinės stratifikacijos idėja remiasi prielaida, kad visuomenės (visos arba tik tam tikro tipo) yra sudarytos iš hierarchinių sluoksnių, kuriuos galima nustatyti pagal tam tikrus kriterijus ir analizuoti. Paskutinis stambus stratifikacinės sistemos tipas žmonių visuomenėse yra klasių sistema. Plačiausias yra klasių skirstymas į aukštutinę klasę, vidurinę klasę ir darbo klasę. Skirtingai nuo kitų sistemų, išskyrus pirmykštes bendruomenes, klasių sistemoje randame didesnį socialinį mobilumą ir į pasiekimus orientuotą padėtį. Sociologijos istorijoje socialiniai sluoksniai nagrinėti įvairiais aspektais, pvz., socialinio mobilumo tarp socialinių sluoksnių galimybės. Skirtingos sociologijos teorijas gana skirtingai vertina socialinės stratifikacijos fenomeną. Marksizmo teorijoje klasės siejamos santykiu su gamyba. M.Vėberis sukūrė svarbią alternatyvą marksistinei klasių teorijai, klasę apibrėždamas ne santykiu su gamyba, bet per bendrų rinkos pozicijų pasidalijimą, vedantį į gyvenimo galimybių pasidalijimą.
Dobeslavas Olesnickis

Biografija

Lenkijos bajorų Olesnickių giminės atstovas, herbo „Dembno“ savininkas. Zbignevo iš Olesnicos (m. po 1358) ir Margaritos Kurozvenskos sūnus. Broliai − Vilniaus seniūnas ir Krokuvos teisėjas Janas iš Olesnicos (. 1413), Sandomiro žemės pateisėjas Zaviša iš Olesnicos (m. apie 1433) ir Sandomiro medžioklis Petras iš Kšižanovicų (m. 1434/1440).
1404 metais Dobeslavas Olesnickis lydėjo Lenkijos karalių Jogailą į susitikimą su Teutonų ordino didžiuoju magistru Konradu fon Jungingenu. Didysis magistras Lenkijos karaliaus garbei organizavo riterių turnyrą, kuriame dalyvavo Lenkijos, teutonų, ir Europos riteriai. Dobeslavas Olesnickis išgarsėjo tame turnyre, laimėjęs keletą teutonų riterių, išstatytų didžiojo magistro.
1410 metais Dobeslavas Olesnickis dalyvavo Žalgirio mūšyje su teutonų riteriais-kryžiuočiais, kur vadovavo atskirai vėliavai. Kartu su juo kovėsi jo brolis, Sandomiro medžioklis Petras. Kartu su riteriu Janu Kobylianskiu Dobeslavas Olesnickis vadovavo Malborko apgulčiai, Teutonų ordino sostinei.
Rimanuvo valdytojas, kurį gavo valdyti dėka santuokos su Katerina, Karūnos iždininko Dimitro iš Gorajaus (1340–1400) dukterimi.
Kada 1409 metais Lenkijos karalius Vladislovas Jogaila važiavo iš Košicės į Siano, jis aplankė Rimanuvą, kur buvo priimtas Dobeslavo Olesnickio. 1413 metais Voinicos kaštelionas Dobeslavas Olesnickis dalyvavo Horodlijos unijos pasirašyme tarpLenkijos ir Lietuvos Didžiąja Kunigaikštyste.
1435 metų gruodžio 31 d. Dobeslavas Olesnickis dalyvavo Brest-Kujavijos taikos sutarties pasirašyme tarp Lenkijos karalystės ir Teutonų ordinu.
1440 metais Krokuvos vyskupas Zbignevas Olesnickis, Dobeslavo Olesnickio giminaitis, savo kelionės į Budapeštą metu aplankė Rimanuvą. Tais pačiais metais Dobeslavas Olesnickis mirė.
Po Dobeslavo Olesnickio mirties Rimanuvo valdytoja buvo jo našlė Katerina Horaiska Olesnicka, po to jų sūnus Andžejus Sienenskis ir anūkas Viktorinas Sienenskis.
Visarga

Visarga (skr. विसर्गः = visargaḥ – „iškvėpimas“) – garsinis fonas ir jį žymintis ženklas sanskrito fonologijoje. Visarga žymi žodžio pabaigoje susidarantį iškvėpimą. Sanskrite visarga dažniausiai būna žodžio pabaigoje – izoliuotose žodžių, besibaigiančių -s ir -r formose, taip pat prieš kai kurias kitas raides (išorinės sandhi taisyklės), nors gali pasitaikyti ir žodžio viduryje (pvz., žodyje duhkha दुःख).
Devanagari rašte visarga žymima dvitaškį primenančiu ženklu ः, o lotyniškoje perrašoje – ženklu ḥ.
Be sanskrito, visarga dar naudojama tamilų kalboje, kur vadinama āytam ir užrašoma trimis apskritimais ஃ (pvz., žodyje idhu இஃது). Mjanmų kalboje visarga vadinama šai ga pauk (ရှေ့ကပေါက်) ir panašiai kaip sanskrite žymima dvitaškiu ◌း.
Konradas von Tirbergas Jaunesnysis

Konradas von Tirbergas Jaunesnysis (Konrad von Thierberg; m. 1289 m.) – Prūsijos žemės magistras (1283-1288 m.), magistro Konrado von Tirbergo Vyresniojo brolis.
1283 m. žiemą apie 800 lietuvių karių per Kuršių neriją įsiveržė į Sembą ir nuniokojo Abendo ir Pobeteno valsčius. Konradas von Tirbergas Jaunesnysis surengė karinį žygį į neriją ir ten jūros pakrantėje įkūrė Noihauzo fortą. Tais pačiais metais magistro vadovaujama kariuomenė kirto Nemuną ir užėmė jo dešiniajame krante stovėjusią lietuvių tvirtovę Biseną. Tačiau kaip rašo Petras Dusburgietis, kryžiuočiai ten patyrė daug nuostolių.
1286 m. Konradas von Tirbergas įkūrė Altštato koloniją, kuri tapo būsimo Karaliaučiaus miesto pagrindu.
Vaupeso departamentas

Geografija

Dauguma gyventojų – indėnai. Šiaurėje vyrauja sausos Orinoko lygumos, o pietuose – drėgna Amazonijos selva. Metinė temperatūra svyruaja apie 25 °C – 30 °C. Yra Nukak nacionalinis rezervatas. Turizmas.

Ekonomika

Auginama juka, kukurūzai, ryžiai, bananai. Aukso gavyba.
Krūminių piliakalnis

Piliakalnis

Šlaitai statūs, 11–12 m aukščio. Aikštelė trikampė, 29x17 m dydžio. Jos pietrytiniame krašte yra 2 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kuriame aptikta apdegusių rąstų liekanų. Piliakalnio šiaurės vakarų šlaite, 5 m žemiau aikštelės, yra 4–6 m pločio, 0,5 m gylio, 30 m ilgio griovys, už jo 1,5 m aukščio (išorėje 6 m aukščio), 10 m pločio pylimas, kurio pietvakariniame gale buvo įvažiavimas, 3 m žemiau jo yra terasos žymių.
Šiuo metu piliakalnis yra privačiame žemės sklype, kuriame stovi namas turintis adresą Versekos g. 15, Krūminiai, Varėnos raj.

Aplinkiniai piliakalniai

Voniškių piliakalnis 19 kmTrakų pilis 38 kmValakavičių piliakalnis 7 kmDaugų piliakalnis 33 kmTetervinų piliakalnis 15 kmGirežerio piliakalnis 18 kmKaniavėlės piliakalnis 18 km
Dubičių pilis 30 kmEišiškių piliakalnis 17 km
Teherano konferencija

Teherano konferencija (1943 m.) – pirmoji iš trijų Antrojo pasaulinio karo metais įvykusių antihitlerinės koalicijos šalių – TSRS, Didžiosios Britanijos ir JAV – vadovų konferencijų. Joje dalyvavo šių šalių lyderiai Josifas Stalinas, Vinstonas Čerčilis ir Franklinas Ruzveltas bei šių šalių diplomatijos vadovai ir karinių štabų vadovai.
Konferencija vyko 1943 m. lapkričio 28 – gruodžio 1 dienomis Teherane. Joje priimtos deklaracijos dėl bendrų veiksmų prieš Vokietiją bei dėl pokarinio „Didžiojo trejeto“ bendradarbiavimo, susitarta ne vėliau 1944 m. gegužės 1 d. atidaryti „Antrąjį frontą“ Europoje, apsispręsta dėl pokarinių Lenkijos sienų bei susitarta dėl TSRS dalyvavimo kare prieš Japoniją.
Taip pat svarstytas klausimas dėl Irano nepriklausomybės ir de facto nustatyta TSRS teisė po Vokietijos sutriuškinimo prisijungti dalį Rytų Prūsijos.
Pančen Lama

Pančen Lama yra dvasininko titulas, kurį įgyja tibetiečių dvasinio lyderio Dalai Lamos įpėdinis.
Gendunas Choekyi Nyima (Gendunas Čiokji Njima) gimė 1989 metų balandžio 25 d. Jį žmogaus teisių organizacijos laiko jauniausiu pasaulio kaliniu, kuris pradingo 1995 m. gegužės 17 d., praėjus trims dienoms po to, kai buvo paskelbtas antruoju pagal rangą šio Himalajų regiono budistų hierarchu. Manoma, kad jis buvo pagrobtas Kinijos valdžios nurodymu. Žmogaus teisių gynimo ir stebėjimo organizacijos skelbia, kad nuo tada, kai ištremtasis Tibeto dvasinis lyderis Dalai Lama pripažino G. Ch. Nyimą vienuoliktuoju Pančen Lamos persikūnijimu, jis gyvena namų arešto sąlygomis, o jo buvimo vieta yra viena stropiausiai slepiamų Kinijos valstybinių paslapčių. Nepriklausomas Dalai Lamos sprendimas dėl dvasinio lyderio įpėdinio paskyrimo labai papiktino ir įsiutino Kinijos komunistus - jie atsisakė pripažinti G. Ch. Nyimą ir paskelbė, kad tikruoju dešimtojo Pančen Lamos, mirusio 1989 metais, persikūnijimu laiko Gyaltseną Norbu (Gjalceną Norbu).
Petras Naraškevičius

Biografija

Mokėsi Vindeikių septynmetėje, Musninkų mokykloje, Panevėžio hidromelioracijos technikume. 1956–1957 m. Anykščių rajono laikraščio „Kolektyvinis darbas“ literatūrinis darbuotojas. 1957–1965 m. laikraščio „Panevėžio tiesa“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, skyriaus vedėjas. 1961 m. eksternu baigė Panevėžio 1-ąją vidurinę mokyklą. 1965–1972 m. laikraščio „Tiesa“ korespondentas Panevėžio krašte, 1972–1993 m. laikraščio „Tiesa“ korespondentas Dzūkijoje. 1979–1984 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Ekonomikos fakultete. 1995–1997 m. laikraščio „Litas“ korespondentas, vėliau – laikraščio „Pietų Lietuva“ redaktorius.
Rašo Lietuvos kaimo, žmonių gyvenimo, darbo, buities ir kultūros temomis. Vaikų prozoje vyrauja gamtos motyvai, poetizuojama karo bei pokario kasdienybė.
Osmanas II

Valdymas

Sudarė taiką su Persija, Austrija ir Venecija. Dėl Moldavijos ir Valakijos kariavo su Lenkijos ir Lietuvos valstybe, 1620 m. pasiekė pergalę prie Cesoros, bet 1621 m. buvo sustabdytas prie Chotyno. Sudarė su Lenkija ir Lietuva taiką. Stengėsi įvesti griežtesnę discipliną tarp janyčarų (ėmė mažinti algas, uždarinėti jų kavos krautuves), turėjo planų sukurti naują armiją. Tačiau sukilusių janyčarų buvo nuverstas ir pasmaugtas.
Saturnalijos

Saturnalijos – romėnų šventė, skirta mitiniam Romos karaliui Saturnui, Jupiterio tėvui. Šventė prasidėdavo gruodžio 17 dieną. Laikoma, kad Saturnalijos išreiškė ankstesnių laikų lygybę, laisvę, gerovę. Per Saturnalijas būdavo puotaujama, dalijamos dovanos, kai kuriuos papročius, ritualų elementus perėmė Kalėdos.
Marijampolės savivaldybės taryba 2003–2007 m.

Veikla

Marijampolės savivaldybės meru išrinktas Vidmantas Brazys, mero pavaduotoju Rimas Vitkus, administracijos direktoriumi paskirtas Vidas Pielikis.
Idiše štime

Idiše štime (Di Idische Stimme, liet. Žydų balsas) – Lietuvos žydų dienraštis, leistas 1918–1940 m. Kaune jidiš kalba.

Istorija

Leido Lietuvos sionistų organizacija. Spausdino nuosava spaustuvė. Leido priedą lietuvių kalba „Mūsų garsas“.
Redaktoriai Natanas Grinblatas, Ruvimas Rubinšteinas.
Renavo Šv. Izidoriaus bažnyčia

Istorija

Apie 1726 m. Gaureliuose pastatyta koplyčia. 1763 m. Renavo dvaro inventoriuje minima laikina bažnyčia, 1773 m. – koplyčia. Apie 1780 m. kitoje vietoje pastatyta nauja kryžminio plano koplyčia, 1808 m. – aštuoniakampė koplyčia. Metrikų knygos pradėtos rašyti nuo 1815 m. Filialistas Konstantinas Piesliakas 1863 m. ištremtas į Sibirą.
Dabartinė mūrinė bažnyčia pradėta statyti 1918 m. Bažnyčia statyta ant žemės sklypo, priklausiusio Juozui Mitkus, kuris buvo ir bažnyčios statybos komiteto pirmininku. Išmūrijus apie 2,5 m aukščio sienas, 1919 m. darbai nutrūko. Statyba tęsta 1929 m. Parapijiečiams pritrūkus pinigų, atsisakyta projekte numatytos išorinės puošybos, likusi sienų dalis betoninė; bažnyčia taip pat buvo pažeminta, atsisakyta bokšto. Pakeitimus bažnyčios projekte atliko pats projekto autorius inžinierius-technikas Liubomiras Hrycevičius. Bažnyčia pastatyta 1933 m. Tuo metu bažnyčios klebonu buvo Juozas Dakinevičius-Daknys, Renave klebonavęs 1931-1937 m. Tų pačių metų birželio 12 d. ją pašventino Telšių vyskupas Justinas Staugaitis.
2005 m. gegužės 15 d., švenčiant titulinius šv. Izidoriaus atlaidus, bažnyčiai buvo padovanotas Kauno Viktoro Vėberio fotostudijos padarytas popiežiaus Jono Pauliaus II portretas. Dovanotojas - bažnyčios statybos komiteto pirmininko Juozo Mitkaus vaikaitis Izidorius Mitkus. 2013 m. bažnyčia atrinkta dalyvauti Europos Sąjungos lėšomis finansuojamame projekte Leader-12-Šiaurės Vakarų Lietuva-05-012, kurio metu buvo sutvarkyta bažnyčios aplinka. Projekto vertė – 49 980,60 Lt. 2017 m. vasarą bažnyčios šventoriaus teritorija aptverta nauja metalo tvora.
Nuo 2016 m. iki 2018 m. spalio 31 d. bažnyčią aptarnavo kunigas Antanas Šimkus (nuo 2018 m. Mažeikių Švč. Jėzaus Širdies parapijos rezidentas). Nuo 2018 m. lapkričio 1 d. parapiją aptarnauja Židikų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios klebonas kun. Dainoras Židackas.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, su prieangiu ir bokšteliu. Šventoriaus tvora medinių statinių.
Gibraltaro uola

Flora ir fauna

Gibraltaro draustinio flora ir fauna yra saugoma įstatymų. Tarp daugybės augalų ir gyvūnų išskiriami: magotai, berberų kurapkos, daržinė žliūgė, čiobreliai ir Gibraltaro rudgrūdėlė. Manoma, kad magotai atkeliavo iš Afrikos.

Maurų pilis

Gibraltare yra išlikusi maurų pilis, pastatyta 711 m.
Edward Narkiewicz

Biografija

Gimė 1938 m. Trakuose. 1958 m. emigravo į Lenkiją. Baigė Varšuvos dailės akademiją. Gyveno ir kūrė Piasečno miestelyje netoli Varšuvos. Tapė paveikslus susijusius su šių laikų aktualijomis ar simboliais. Jo paveiksluose gausu kontrastų ir dviprasmybių. Daugiausiai tapė aliejiniais dažais ant drobės. Darbuose dažnas laikrodžio ar žvakidės motyvas. Dailininko darbai saugomi įvairiose privačiose galerijose ar kolekcijose bei muziejuose. Mirė 2007 m. spalio 12 d. Piasečne.
Paliesiaus dvaras

Istorija

Dvaro pirmieji savininkai – Tyzenhauzai (nuo XVII a.). Dvaro ansamblis buvo suformuotas XVIII a. pab.−XIX a. pr., dvarvietę sudarė pagrindiniai rūmai su šalia buvusia koplyčia, kumetynu, arklide, ledaine, tvartais ir pirtimi, buvo sukaupta turtinga biblioteka. Krašto ūkinis bei kultūrinis gyvenimas buvo glaudžiai susijęs su Paliesiaus dvaru. Nuo 1736 m. Paliesiaus dvaras priklausė Livonijos valdžios pareigūnų Kublickių šeimai. Paliesiaus dvaro savininkai pasikeitė po XIX a. sukilimų, dalis dvaro žemių buvo padalintos į sklypus bei parduotos valstiečiams. 1921 m. Romualdas Bržezinskis tapo dvaro savininku, tačiau prieš Antrąjį pasaulinį karą šiai Lietuvos daliai patekus į Baltarusijos teritoriją dvaras buvo nacionalizuotas, o karui pasibaigus dvaro pastatus perėmė kolūkis. Taip turtas buvo išgrobstytas, o dvarui priklausę pastatai apgriauti. 1956 m. dvaro rūmai nors ir prastos būklės, bet dar stovėjo, tačiau galiausiai vietiniai gyventojai plyta po plytos išnešiojo rūmų pastato sienas.

Dabartis

Iš senųjų dvaro pastatų restauruotas ir ryškiausias yra buvęs dvaro prižiūrėtojo namas - veikia kaip kavinė-restoranas, viešbutis, SPA. 
Buvę tvarto-arklidžių pasagos formos mūrai restauruoti, apgaubti didžiule stiklo ir metalo konstrukcija ir pritaikyti renginių salei. Klijuoto medžio kolonų ir gegnių konstrukcija laiko žalios augalinės dangos stogą. Pastato erdvėse vyksta įvairūs renginiai: konferencijos, koncertai, parodos. „Pasagoje“ jau kelis kartus organizuotų koncertų metu dvare skambėjo Antonijaus Vivaldžio, Luidžio Bokerini ir Johano Sebastijano Bacho kūriniai. 
Dvaro teritorijoje išlikusių pamatų vietoje atkurtas ūkinis pastatas, kuriame įrengta kepyklėlė kepyklėlė, senoviško tipo beržinėmis malkomis kūrenamoje duonkepėje pagal autentiškus kulinarinio paveldo receptus kepama Paliesiaus dvaro duona bei saldieji kepiniai. Naujam gyvenimui prikelta dviejų aukštų dvaro ledainė, atkurti pasivaikščiojimo takai bei iš lauko riedulių be rišamųjų medžiagų suformuota akmeninė tvora, atraminės sienelės.
Ant pamatų, rastų prie šiaurinio įvažiavimo į dvarą, pastatytas medinis administracinis – terapinis korpusas, kuriame įsikūrusi Paliesiaus fizinio krūvio terapijos klinika.
Žvaigždutė (laipsnio ženklas)

Žvaigždutė, žvaigždė (rus. звезда) – žvaigždės pavidalo skiriamasis ženklas kariškių ir pareigūnų (pvz., policijos), sukarintųjų organizacijų narių antpečiuose, antsiuvuose ir panašiose uniformų dalyse

Keturkampės žvaigždutės

Keturkampės žvaigždutės paprastai būna kvadratinių rombų pavidalo.

Jos naudojamos šių šalių armijose: Bulgarija, Kanada, Kroatija, Vokietija, Islandija, Latvija (majorai, pulkininkai), Ispanija (generolai), D. Britanija, Serbija

Penkiakampės žvaigždutės

Jos naudojamos šių šalių armijose: Čekija (pradedant majoru), Danija (leitenantai, kapitonas), Prancūzija (generolai), Italija, Latvija (leitenantai, kapitonai, generolai), Norvegija, Lenkija, Rumunija, Turkija, JAV (generolai), Tunisas, Brazilija, Kolumbija (nuo leitenantų iki pulkininko), Kuba, Švedija, Čilė, Japonija, Šiaurės Korėja, Meksika, Rusija, Tailandas, Ukraina, Malaizija (generolai), Saudo Arabija, Vietnamas, Egiptas, Albanija, Monakas

Šešiakampės žvaigždutės

Jos naudojamos šių šalių armijose: Belgija, Danija (nuo majoro iki generolo), Estija (šešiakampiai), Graikija, Vengrija, Lietuva, Nyderlandai, Ispanija (leitenantai, kapitonai), Austrija

Septyniakampės žvaigždutės

Jos naudojamos šių šalių armijose: Gruzija, Jordanija

Aštuoniakampės žvaigždutės

Jos naudojamos šių šalių armijose: Ispanija (nuo majorų iki pulkininkų), Makedonija, Pakistanas (aviacija), Šveicarija (generolai), Malaizija (nuo leitenantų iki pulkininko)

Dvylikakampės žvaigždutės

Jos naudojamos šių šalių armijose: Kolumbija (generolai)
Antanavo herbas

Aprašas

Herbo skydo žaliame lauke auksinė Antanavo koplyčia.

Simbolika

Simbolių kalboje žalia spalva reiškia laisvę, grožį, džiaugsmą, viltį.

Istorija

Antanavo dvaro parke išlikęs retas Lietuvoje tokio pobūdžio liaudies architektūros kūrinys - medinė šešiakampė koplyčia. Kadangi savo herbo Antanavas nėra turėjęs, herbe pasirinkta vaizduoti šią koplyčią.
Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2009 m. kovo 23 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1749.
Old Road

Apie miestelį

Gyvenvietė yra pietinėje salos pakrantėje ir yra pietvakarių sostinė. Jį nuo likusios salos skiria kalnų grandinė, iš kurių aukščiausias yra Obamos kalnas, anksčiau vadintas Baugi Pyku (angl. Boggy Peak). Šio kalno aukštis yra 402 metrai virš jūros lygio. Tai aukščiausias kalnas Antigvoje.
2012 m. čia gyveno 1 149 asmuo. Mieste veikia pradinė mokykla ir bažnyčia. Miestelis yra turistų pamėgta vieta, kurioje yra prabangūs viešbučiai, tokie kaip Carlisle Bay Hotel.
Du Ponto analizė

Du Ponto analizė (taip pat vadinama Du Ponto identiškumu, Du Ponto lygtimi, Du Ponto modeliu arba Du Ponto metodu) – sąvoka, dalijanti nuosavo kapitalo grąžą (ROE) į tris dalis. Pavadinimas kilo iš „DuPont“ korporacijos, kuri pradėjo naudoti šią formulę 1920 m.

ROE analizė

Du Ponto identiškumas suskaido nuosavo kapitalo grąžą (t. y., grąžą, kurią investuotojai gauna iš įmonės) į tris elementus. Ši analizė leidžia analitikui numatyti didesnį arba mažesnį grąžos šaltinį, lyginant su kitomis kompanijomis panašiose ūkio šakose (arba tarp skirtingų pramonės šakų).
Du Ponto identiškumas yra ne toks naudingas kai kuriose ūkio šakose, tokiose kaip investicijų bankininkystė, kuri nenaudoja konkrečių koncepcijų arba kuriose tos koncepcijos yra mažiau svarbios. Svyravimai gali būti naudojami konkrečiose ūkio šakose, tiek, kiek jie atitinka Du Ponto identiškumo struktūrą.
Du Ponto analizė remiasi apskaitos tapatybe, tai yra, formuluote (formule) kuri pagal apibrėžimą yra teisinga.
Guntūras

Istorija

1752 m. Guntūre įsitvirtino prancūzai, o 1788 m. – britai.
Apylinkė

Apylinkė – buvęs LTSR administracinis-teritorinis vienetas. Tai buvo mažiausias teritorinis vienetas. Įvestas 1940 m. pabaigoje vietoje seniūnijos, iki 1950 m. administracinės reformos keletas apylinkių sudarydavo valsčių, vėliau jų skaičius sumažėjo (buvo sustambinamos), jos priskirtos tiesiogiai rajonams.
Aukščiausias valdžios organas buvo apylinkės darbo žmonių deputatų taryba (DŽDT). Apylinkei vadovavo tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas, vėliau iki 1990 m. – tarybos pirmininkas, 1990–1995 m. – viršaitis. 1995 m. apylinkės performuotos į seniūnijas.
Teritorinis dragūnas

Teritorinis dragūnas – tarpukario Lietuvos kariuomenės karys, kurio privalomosios karo tarnybos kavalerijos dalyse atlikimo būdas labai skyrėsi nuo kitų pašauktų tarnauti kavaleristų. Iš teritorinių dragūnų buvo sudaryta vietinė raitelių tarnyba tarpukario Lietuvoje. Jie nebuvo Trečiojo „Geležinio vilko“ dragūnų pulko kariai. Teritorinių dragūnų tarnyba buvo įsteigta 1938 m. prie kavalerijos divizijos.
Apskričių komendantūros turėdavo surinkti 3 būrius po 30-40 karo tarnybai tinkamų savanorių ūkininkų. Šie buvo siunčiami į visus tris kavalerijos pulkus koviniam rengimui. Daliniuose dragūnams priskirdavo jaunus žirgus visam karinės tarnybos laikui. Kariai išeidavo trumpesnę (6-8 mėnesiai vietoje 18, kuriuos tarnaudavo kiti šauktiniai kavaleristai), bet intensyvesnę mokymo programą. Tada iškilmingai prisiekę būdavo išleidžiami namo su išeigine uniforma, žirgu, jo šarvuote, kardu. Mokymo laikotarpiu būrių vadai buvo tikrosios tarnybos karininkai, o skyrininkai – liktiniai puskarininkiai ar kareiviai. Grįžę namo, arklį privalėjo tinkamai prižiūrėti ir galėjo naudoti darbams. Dešimt metų kasmet savaitei ar mėnesiui dragūnas privalėdavo atvykti į kavalerijos pulką pakartotiniam koviniam rengimui. Pasibaigus šiam terminui, žirgas, šarvuotė, kardas ir uniforma likdavo teritoriniam dragūnui.
Dragūnų uniforma buvo iš žalios vilnonės medžiagos kaip ir reguliariosios kavalerijos, tik viršutinė kepurės dalis buvo geltonos spalvos.
Teritorinių dragūnų tarnybą galima laikyti netiesiogine šiandieninių Krašto apsaugos savanorių pajėgų pirmtake (pagal karo tarnybos atlikimo būdą).
Emilija Danilevičiūtė

Biografija

Lankė baleto studiją Klaipėdoje, mėgo dramos teatro spektaklius.  1940 m. persikėlė gyventi į Šiaulius, kur vienerius metus lankė dramos teatro studiją.
1941–1949 m. Šiaulių dramos teatro aktorė. 1949–1951 m. mokėsi LSSR dramos teatro vaidybos studijoje. Ją baigusi, 1952 m. sugrįžo į Šiaulių dramos teatrą. Jame sukūrė per 100 vaidmenų. Filmavosi Lietuvos kino studijos meniniuose filmuose.
Juodoji Kanopa

Catecahassa arba Juodoji Kanopa (1740–1831) buvo šonių genties vadas Ohajo valstijoje. Jis tapo žinomas kaip nuožmus karys per ankstyvuosius karus tarp šonių genties ir anglų – amerikiečių kolonistų.
Kaip ir Mažasis Vėžlys iš majamių genties, Juodoji Kanopa nusprendė, kad amerikiečių indėnams reikia priimti baltųjų kultūrą, tam, kad išvengtų sunaikinimo karo metu. Per savo paskutiniuosius metus Juodoji Kanopa tapo Jungtinių Valstijų sąjungininku ir buvo atsakingas už šonių genties laikymą kuo atokiau nuo prisijungimo prie Tekumzės karo.
Lorelei

Lorelei (vok. Loreley arba Lorelei) – stati (132 m aukščio) uola dešiniajame Reino upės krante, Reino tarpeklyje, Reino krašte-Pfalce (Vokietija). Ji yra apie 50 km į vakarus nuo Frankfurto prie Maino ir tiek pat į pietus nuo Koblenco, netoliese yra Sankt Goarshauzeno (Sankt Goarshausen) miestelis. Uola pasižymi stipriu aidu, todėl nuo seno pasakojamos legendos, kad šiose vietose gyvenanti sirena, kuri savo žaviomis dainomis vilioja plaukiančiuosius link pavojingų rifų, kur jų laukia mirtis. Uolą 1823 m. savo kūrinyje aprašė žymus vokiečių poetas Heinrichas Heinė.
Vyžuonų ozas

Vyžuonų ozas arba Kartuvių kalnas – valstybinis gamtos paveldo objektas, esantis Utenos rajone, Vyžuonų seniūnijoje, Čerioškavietės kaime. Tai Vyžuonų prieigose (iš vakarų pusės) iškilęs vientisas kalvagūbris, vadinamas ozu. Jis apaugęs mišku, dunkso 0,5 km į vakarus nuo kelio  118  Kupiškis–Utena . Kelyje įrengtos kelio nuorodos. Ant kalno patenkama pro kolūkio laikų gamybinius pastatus, stovinčius prie žvyrkelio, kalno papėdėje. Ant kalno stovi 6 m aukščio paminklas Vytauto Didžiojo garbei, primenantis savo forma tribriaunį ieties antgalį. Gamtos paminklu objektas paskelbtas 1964 m.
Rytinė kalvagūbrio dalis yra labiausiai apaugusi pušimis ir lapuočiais (alksniais ir kt.), avietynais, vakarinė apaugusi mažiau, todėl pastarojoje dalyje forma labiau apžvelgiama. Kalvagūbrio šlaitai vietose yra iškasinėti, matomos senos žvyrduobės, karo metais išraustų tranšėjų ženklai. Labiausiai nukentėjęs šiaurrytinis kalvagūbrio galas, kuris remiasi į Vyžuonų kolūkio gamybinį kiemą. Čia daugiau kasinėta išlyginant gamybinio kiemo teritoriją. Be to, čia yra pratiesta aukštos įtampos elektros linija, kurios vienas gelžbetoninis stulpas pastatytas šio galo viršuje. Šalia kalvagūbrio mėtosi daug ūkinių šiukšlių, senų automobilių metalo laužo.

Legendos

Pasakojama, Kartuvių kalne vykdavo žalčio Vyžo garbinimo apeigos. Kartuvių kalnas apima visą Vyžuonų ozą. Kalnas iki šiol archeologų mažai tyrinėtas, lygiai kaip ir kalne esantis savito geometrinio išdėstymo akmenynas, galėjęs turėti senovės kulto ir astronominę paskirtį. Legendų, padavimų ir pasakojimų gausa leidžia daryti prielaidas dėl paties Kartuvių kalno istorinio vaidmens. Kalnas buvęs žmonių supiltas, senovėje ant jo stovėjusi pilis, vykdavusios kulto apeigos. Anot vietinių gyventojų, kalvagūbris buvo pramintas Kartuvių kalnu todėl, kad ant jo kadaise (baudžiavos laikais) nuožmus dvarininkas kardavęs nepaklusnius baudžiauninkus.