Žemėlapis

Žemėlapis – simboliais perteiktas tam tikros vietovės vaizdinis modelis, kuriame pažymimas vizualinis santykis tarp tam tikrų komponentų (objektų, regionų ir pan.). Dauguma žemėlapių yra dviejų dimensijų geometriškai tiksli trijų dimensijų erdvės reprezentacija (pvz.: geografinis žemėlapis).
Žemėlapiams kurti taikomi sudėtingi matematikos dėsniai, pasitelkiama topografinių ar aeronuotraukų informacija, informacijos ir statistikos rašytinių šaltinių duomenys.
Žemėlapiai naudojami įvairiose gyvenimo srityse: gamtos ir visuomeniniams reiškiniams tirti, inžinieriniams projektams atlikti. Jie plačiai naudojami laivyboje, aviacijoje, žemės ir miškų ūkyje, kasdieniniame žmonių gyvenime. Žemėlapyje informacija pateikiama tam tikrais ženklais, skirtingai spalvinimais teritorijų plotais. Ženklų ir spalvų reikšmės nurodomos žemėlapio legendoje.
Pagrindinės žemėlapio dalys:
1. Pavadinimas
2. Mastelis
3. Legenda (sutartinių ženklų blokas)
4. Geografinis tinklas

Topografiniai žemėlapiai

Šiuose žemėlapiuose, atsižvelgiant į mastelį ir paskirtį, vaizduojami apibendrinti kartografuojamos teritorijos kraštovaizdžio elementai (ežerai, upės, reljefas, miškai, pievos, ganyklos, dirbamos žemės) ir kai kurie socialiniai objektai (gyvenvietės, keliai, valstybių sienos, administracinio suskirstymo ribos). Stambaus ir vidutinio mastelio topografiniuose žemėlapiuose, be kraštovaizdžio elementų, vaizduojami labai specialūs objektai: geodezinio tinklo punktai, vandens ir vėjo malūnai, mokyklos, bažnyčios, šuliniai, pavieniai akmenys ir kt. Taip pat pažymėta matavimo ženklai (trianguliacijos, niveliacijos, poligonometrijos), elektros perdavimo ir ryšių linijos, aukščiausieji ir žemiausieji reljefo taškai, upių pločiai, gyliai ir pan.

Kartografiniai vaizdai

Aeronuotrauka – žemės paviršiaus vaizdas, nufotografuotas iš skraidymo aparatų. Nuotraukos, padarytos iš kelių šimtų metrų iki kelių dešimčių kilometrų aukščio, dažniausiai naudojamos kartografavimui.
Kosminė nuotrauka – žemės ar kitų planetų vaizdas, nufotografuotas dirbtinio palydovo.
Topografinis žemėlapis – brėžinys, kuriame sutartiniais ženklais plokštumoje stambiu masteliu pavaizduota žemės paviršiaus dalis.
Gaublys – besisukantis rutulio formos Žemės, planetos, dangaus sferos modelis, kuriame pavaizduotas kartografinis vaizdas. Gaublys turi mastelį, dienovidinių ir lygiagrečių tinklelį, vaizdas juose pateiktas pagal nustatytą sutartinių ženklų sistemą. Gaublyje nėra deformacijų, kurios būdingos kartografinėms projekcijoms, išlieka mastelio pastovumas, kontūrų ir krypčių panašumas. Gaubliai skirstomi pagal objektus (žemės, planetų, dangaus), tematiką (bendrieji geografiniai, geologiniai, politiniai ir pan.), paskirtį (mokomieji, navigaciniai ir kt.), taip pat pagal dydį (dideli kabinetiniai, staliniai, maži ir miniatiūriniai).
Atlasas– sistematizuotas žemėlapių rinkinys, atliktas pagal vienodą programą kaip vientisas kūrinys. Atlase žemėlapiai glaudžiai tarpusavyje susiję, tarpusavyje suderinti ir papildo vienas kitą, jie skirti tarpusavyje palyginti ir analizuoti. Atlasai klasifikuojami pagal erdvinę apimtį, paskirtį, formatą ir kitus požymius.
Reljefinis žemėlapis – žemėlapis, kuriame pavaizduotas trimatis vietovės vaizdas. Siekiant didesnio vaizdingumo ir išraiškingumo, tokių žemėlapių vertikalusis mastelis, vaizduojant kalnuotas teritorijas, visada padidintas 2-5 kartus (priklausomai nuo žemėlapio mastelio), palyginti su horizontaliuoju, o vaizduojant lygumų teritorijas ir 5-10 kartų. Visas reljefinio žemėlapio turinys vaizduojamas paprastais sutartiniais ženklais. Anksčiau reljefiniai žemėlapiai buvo gaminami iš medžio, gipso, kartono, o dabar gaminami iš plastiko termovakuuminiuose įrenginiuose. Reljefiniai žemėlapiai naudojami mokymo tikslais ir kai kuriems praktiniams uždaviniams spręsti, pavyzdžiui, keliams, vandenvietėms ir pan. projektuoti.
Blokinė diagrama – trimatis plokščias kartografinis paveikslėlis, kuriame kartu pavaizduotas koks nors paviršius su išilginiais ir skersiniais vertikaliaisiais pjūviais. Blokinių diagramų tematika įvairi: geologinės ir geomorfologinės blokinės diagramos atspindi žemės paviršiaus sandarą kartu su žemės plutos pjūviais;  dirvožemių blokinės diagramos leidžia įsivaizduoti vietovės reljefo ir dirvožemio profilio santykį; vandenynų blokinės diagramos rodo vandens masių, tekėjimo, druskingumo pasiskirstymą. Blokinės diagramos sudaromos afininėse ir perspektyvinėse projekcijose. Vaizdingumui padidinti vertikalusis mastelis paprastai padidinamas. Vaizdas ištempiamas išilgai vienos ašies, keičiamas posvyris ir rakursas. Elektronines blokines diagramas galima sukioti ir sukti kompiuterio ekrane, jei norima jas geriau pamatyti iš įvairių pusių. Kartais blokinės diagramos sudaromos kaip profilių sistemos (vertikalių pjūvių): juose daromos išpjovos arba profiliai vaizduojami kaip išskirti atskiri blokai.
Anaglifinis žemėlapis (anaglifas) – žemėlapis atspausdintas dviem tarpusavyje papildančiomis spalvomis (pavyzdžiui, mėlynai žalia ir raudona). Panaikinus pralaksą tarp dviejų persidengiančių fotonuotraukų, gaunamas vietovės stereovaizdas. Tokie žemėlapiai žiūrimi specialiais akiniais – šviesos filtrais su raudonais ir mėlynai žaliais stiklais. Kiekviena akis mato savo vaizdą tol, kol vaizdas suprantamas kaip vientisas nespalvotas stereoskopinis vaizdas. Kompiuterinės grafikos metodai leidžia gauti anaglifus kompiuterio ekrane. Anaglifiniai žemėlapiai naudojami kaip mokomosios priemonės, kaip vaizdiniai reljefiniai modeliai.
Fotožemėlapiai – žemėlapiai sutapatinti su fotovaizdu. Jiems gaminti poligrafiniai fotoplanų atspaudai sutapatinami su atskirų vietovės elementų (su koordinačių tinkleliu, horizontalėmis, užrašais ir kt.) arba teminio turinio (geologinės sandaros, kraštovaizdžių ir pan.) kartografiniu vaizdu. Fotožemėlapiai sudaromi projekcijose ir suskaidomi lapais kaip ir įprasti žemėlapiai. Jie turi vienodą pagrindą ir yra vienodai tikslūs. Tokie žemėlapiai yra patogūs orientuotis vietovėje, atliekant mokslinius tyrimus, inžinerinius ir projektavimo darbus. Kartais vartojamas terminas ortofotožemėlapiai, pabrėžiant, kad sudarant žemėlapius fotovaizdas pertvarkomas į ortogonaliąją projekciją. Jeigu kaip fotografinio plano pagrindas yra kosminės nuotraukos, tai tokie žemėlapiai vadinami kosminiais fotožemėlapiais. Labiausiai paplitę bendrieji geografiniai, geologiniai, tektoniniai, kraštovaizdžio fotožemėlapiai ir kosminiai fotožemėlapiai arba mėnulio ar kitų planetų vaizdai.
Žemėlapiai transparantai – žemėlapiai, atspausdinti ant peršviečiamos plėvelės ir skirti rodyti ekrane. Gaminami skirtingo teminio turinio žemėlapiai. Demonstruojant galima sutapatinti keletą žemėlapių transparantų. Žemėlapiai transparantai naudojami kaip vaizdinė medžiaga paskaitose arba mokslinėse konferencijose.
Žemėlapiai mikrofilmuose – labai mažos žemėlapių arba atlasų kopijos fotojuostose arba kino juostose. Mikrofilmavimas leidžia kompaktiškai saugoti didžiulius kartografinės informacijos masyvus. Taip greitai galima rasti ir atspausdinti reikiamus žemėlapius. Mikrofilmuose galima saugoti kartografinių kūrinių originalus (tai svarbu seniems ir retiems žemėlapiams). Informaciją iš mikrofilmų galima įvesti į kompiuterio atmintį automatiškai sudarant ir analizuojant žemėlapius.
Skaitmeniniai žemėlapiai – skaitmeniniai objektų modeliai, kurie yra pateikti skaitmenine forma pagal erdvines koordinates x ir y ir aplikatę z. Skaitmeniniai duomenys (skaitmeniniai modeliai) gaunami skaitmeninant topografinių ir teminių žemėlapių turinį arba atliekant matavimus stereofotogrametriniuose modeliuose. Skaitmeniniai žemėlapiai egzistuoja kompiuteriniuose diskuose ir iš esmės tai tik loginis kartografuojamų objektų ir santykių tarp jų matematinis aprašymas (pateikimas). Skaitmeniniai žemėlapiai sudaromi tose pačiose koordinačių sistemose ir projekcijose, sutartinių ženklų sistemose, kaip ir paprasti žemėlapiai. Šie žemėlapiai yra apibendrinami tokiu pačiu tikslumu. Taip pat, kaip ir įprasti žemėlapiai, jie skiriasi pagal mastelį, tematiką, erdvinį apimamos teritorijos plotą ir pan. Skaitmeniniai žemėlapiai yra kaip pagrindas duomenų bazių ir žemėlapių automatiniam sudarymui, jų analizei bei žemėlapių pertvarkymui.
Elektroniniai žemėlapiai – skaitmeniniai žemėlapiai, pateikti kompiuterinėje aplinkoje naudojant programines ir technines priemones, naudojamose projekcijose, sutartinių ženklų sistemose, laikantis nustatyto tikslumo ir apiforminimo priemonių. Žemėlapio vaizdas ekrane vadinamas ekraniniu žemėlapiu, o atspausdintas žemėlapis – elektroninių žemėlapių kopijomis. Dar yra ir elektroniniai atlasai – tai paprastų atlasų kompiuteriniai analogai. Atsiradus telekomunikacijoms atsirado galimybė sudaryti ir interneto tinkluose pateikti didžiulius elektroninius žemėlapius ir atlasus. Tokie žemėlapiai vadinami internetiniais žemėlapiais, o atlasai – internetiniais atlasais.
Kartografinė animacija – dinaminė seka elektroninių žemėlapių, kurie perduoda kompiuterio ekrane vaizduojamų objektų ir reiškinių dinamiką, jų judėjimą laike ir erdvėje (pavyzdžiui, atmosferos frontų judėjimą). Animacija gali būti plokščioji, stereoskopinė ir derintis su fotovaizdu. Taip atsiranda realios vietovės iliuzija. Tokie vaizdai vadinami virtualiais žemėlapiais (virtualiais modeliais). Jie kuriami kompiuteriu, taikant sudėtingas programas.