Amerikiečių Stafordšyro terjeras

Kilmė

Dar 1100 m. Anglijoje ir kitur Europoje buvo organizuojamos šunų kautynės su jaučiais ir meškomis. 1835 m. Didžiojoje Britanijoje šunų kovos buvo uždraustos. Tačiau vis tiek išliko galimybė organizuoti šunų kautynes, kurios tapo pelningu verslu. Tuomet iškilo būtinybė sukurti idealų šuns tipą, kuris tiktų kautis ringe arba duobėje. Tai turėjo būti atletiškas, greitai atakuojantis ir vikriai sučiumpantis priešininką šuo. „Kovotojas“ turėjo pasitikėti savimi ir žūtbūtinai kovoti valandų valandas, kad patenkintų šunų sporto aistruolius. Šuo privalėjo būti vikrus kaip terjeras ir narsus kaip buldogas. Todėl daugelyje vietovių kryžmino įvairiausius šunis, o Stafordšyro grafystės angliakasiai sukryžmino anglų buldogą su terjeru. Kovoms veisiami terjerai turėjo būti agresyvūs kitiems šunims, drąsūs, nejausti skausmo, noriai kautis, bet mylėti ir paklusti žmonėms. 
Iš Didžiosios Britanijos į JAV amerikiečių Stafordšyro terjerų protėviai pateko 1870 m. ir kurį laiką vadinti pitbulterjerais. Juos taip pat naudojo šunų kovoms.
1936 m. gegužės 23 d. įsteigtas amerikiečių Stafordšyro terjerų mėgėjų klubas atvėrė naują veislės istorijos puslapį. Tais pačiais metais veislę įregistravo bei standartą patvirtino Amerikos kinologų klubas (AKC).
Pirmojo pasaulinio karo metais šie terjerai tapo labai populiarūs. Terjerų jėga, drąsa ir sumanumas užkariavo daugelio amerikiečių širdis. To meto spauda dažnai publikavo jų nuotraukas, karikatūras.

Išvaizda

Nors Stafordšyro terjeras raumeningas, jis vis dėlto yra vikrus ir grakštus, kojos ne per daug ilgos, kontūras nepanašus į lenktyninio šuns. Stafordšyro terjeras yra kresnas, labai galingai sudėtas šuo trumpu kailiu ir savita galva bei snukiu.
Snukis vidutinio ilgio, viršutinėje dalyje apvalus ir staigiai įlenktas po akimis. Lūpos sučiauptos ir horizontalios. Žandikauliai ryškūs. Pažandė stipri. Nosis juodos spalvos.
Ausys būna apkarpytos arba neapkarpytos. Kaklas truputį išriestas ir vidutinio ilgio. Oda aptempta.
Pečiai stiprūs ir raumeningi, su nuožulniomis mentėmis. Nugara trumpa, lengvai žemėjanti nuo keteros link pasturgalio, turi švelnų trumpą nuolydį pasturgalyje link uodegos pagrindo. Krūtinė žema ir plati. Šonkauliai išriesti, užpakalinėje dalyje ilgi. Pilvas pilnas, nenudribęs, bet ir neįtrauktas (kaip pas kurtus).
Letenos vidutinio dydžio, išriestos ir kompaktiškos. Uodega trumpa, išaugusi žemai, smailėjanti, nesusiraičiusi ir nelaikoma virš nugaros.
Kailis trumpas, prigludęs ir palietus standus. Leistina bet kuri spalva, ištisa, mišri ar su dėmėmis, tačiau visiškai balta, daugiau nei 80 procentų balta, juoda su rusvai geltona ar rausvai ruda yra nepageidautinos.

Priežiūra

Šeimininkai privalo teisingai auklėti ir suteikti dresūros pagrindus amerikiečių Stafordšyro terjerui. Šiam šuniui reikia skirti daug laiko, tai reikėtų turėti omenyje dar prieš augintinį įsigyjant. Kadangi šių šunų kailis yra trumpas, Stafordšyro terjerams nereikalinga rūpestinga kailio priežiūra. Taip pat šiam šuniui neatsiejama gyvenimo dalys yra nuolatinis judėjimas (ilgi pasivaikščiojimai bei greitas bėgiojimas) ir aktyvi protinė veikla.

Elgesys ir charakteris

Amerikiečių Stafordšyro terjeras turi labai aukštą grobio persekiojimo instinktą, jam būtina aktyvi veikla, kad energija būtų nukreipiama tinkamai ir šuo nepradėtų elgtis destruktyviai. Tinkamai prižiūrimas, socializuotas amerikiečių Stafordšyro terjeras bus draugiškas ne tik su visais žmonėmis, bet ir gyvūnais, todėl daugelyje šalių jis laikomos šeimos šunimi. Amerikiečių Stafordšyro terjeras – šuo kompanionas, jis neskirtas apsaugai. Tai judrus, aktyvus, drąsus, viskuo besidomintis gyvūnas. Su žmonėmis draugiškas ir meilus. Netinkamai besielgiantys, agresyvūs ar bailūs šunys neturi būti veisiami. Tarptautinės kinologų organizacijos organizuojamose parodose visi šunys su aiškiai išreikštomis fizinėmis arba psichinėmis anomalijomis diskvalifikuojami.