google/wiki40b huggingface dataset:
Mirmekologija

Mirmekologija (gr. myrmēx, myrmēkos + …logija < gr. logos – žodis, sąvoka, mokslas, antroji sudurtinių žodžių dalis, rodanti jų sąsają su mokslu, mokslas apie gyvybę, jos dėsnius)  – mokslas apie skruzdėles, entomologijos mokslo šaka.
Mirmekologijos tiriamas ojektas yra skruzdėlės, kurios priklauso vienai labiausiai išsivysčiusių vabzdžių šeimai. Šios srities mokslininkai tiria tiek individų biologiją, tiek ir jų kolonijas (sudėtingus socialinius darinius), darbo pasiskirstymą ir komunikacijų sistemas, glaudžius simbiozinius santykius su kitais vabzdžiais ir augalais.
Aramas-Damaskas

Raida

Damasko miestas, įsikūręs Guto oazėje, Sirijos dykumos pakraštyje, minimas nuo III tūkst. pr. m. e. Ilgą laiką jis buvo valdomas gretimai egzistavusių valstybių. II tūkst. pr. m. e. pabaigoje, intensyvėjant dykumos prekybai, Damaskas tapo ypač svarbiu Sirijos prekybiniu miestu, kuriame prasidėjo prekybiniai keliai su Mesopotamija, einantys į Palmyrą. Tuo metu miestą apgyvendino dykumos klajokliai aramėjai, kurie čia įkūrė galingą prekybinę valstybę. Ši aramėjų migracija yra užfiksuota to meto Asirijos dokumentuose ir Biblijoje, kur minimos Dovydo kovos su aramėjais.
Savo galios viršūnę Damasko karalystė pasiekė IX a. pr. m. e., kuomet vadovaujama Ben-Hadado I, Ben-Hadado II ir Hazaelio ji sėkmingai kovojo su Asirija (vadovavo Sirijos miestų lygai Karkaro mūšyje), išplėtė hegemoniją į šiaurę, iki Pattinos, netgi trumpam nukariavo Izraelį pietuose. Tik 802 m. pr. m. e. asirams pavyko paversti Damaską savo vasalu. Nepaisant to, Damaskas kovojo su Izraeliu dėl valdžios regione.
Asiriją valdant Tiglat-Palasarui III, Asirija pradėjo karines ekspedicijas Sirijoje. Po to, kai buvo nukariauta didžioji dalis Sirijos miestų-valstybių ir Izraelio karalystė, 733 m. pr. m. e. paimtas Damaskas. Tuo metu karalystę valdė Rizonas II. Damaskas buvo stipriai nusiaubtas ir galutinai neteko nepriklausomybės.
Virkininkų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Palapainės piliakalnis 9 kmRokiškių piliakalnis 3 kmBalceriškių piliakalnis 13 kmBeižionių piliakalnis 9 kmPaukščių piliakalnis 7 kmNoreikiškių piliakalnis 4 km
Pieštuvėnų piliakalnis 5 kmMedžionių piliakalnis 1,5 km
Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Hapoel Kiryat Ono F.C.

Istorija

Įkurtas 1952 m. kaip Hapoel Kfar Ono.
1963 m. pirmąkart pateko į trečios pakopos Liga Alef pirmenybes.
1991 m. pasiekė Izraelio taurės pusfinalį, tačiau pralaimėjo 2–4 Hapoel Petah Tikva klubui.
Nuo 2014 m. rungtyniauja Liga Bet pirmenybėse.
Jan Adamus

Biografija

1915-1916 m. studijavo Vienoje, 1920 m. baigė Lvovo universitetą; jame dirbo. 1927 m. daktaras, disertacija „Įkeitimas Lietuvos teisėje XV ir XVI a.“ (Zastaw w prawie litewskim w XV i XVI wieku, išspausdinta 1925 m.)
1933-1939 m. Vilniaus miesto archyvo vedėjas, Vilniaus universiteto dėstytojas. Antrojo pasaulinio karo metais vadovavo Lenkijos armijos archyvui Jeruzalėje. Nuo 1944 m. lenkų ginkluotųjų pajėgų archyvo vedėjas Škotijoje ir Oksfordo universiteto dėstytojas, nuo 1948 m. Lodzės universiteto docentas, nuo 1954 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Svarbiausios studijos iš feodalinės Lietuvos istorijos ir teisės. Paneigė lenkų istoriografijoje vyravusią nuomonę, kad Lietuva buvusi inkorporuota į Lenkijos sudėtį, įrodinėjo Lietuvos teisės savitumą.
Faraho provincija

Geografija

Provincijos paviršius rytuose kalnuotas (užima Vidurio Afganistano kalnai), o vakaruose leidžiasi į Sistano įdubą. Būdingos pusdykumės ir dykumos. Svarbiausios upės – Farahrudas ir Chašrudas. Priklauso dalis Hamuni Sabario laikinojo ežero.

Gyventojai

Dauguma provincijos gyventojų (80 %) yra puštūnai, tame tarpe klajokiai kočiai (priklauso alizajų, barakzajų, nurzajų klanams). Taip pat yra baludžų (14 %), tadžikų, aimakų, hazarų.
Volnio vėjo ferma

Istorija

2004 m. Karališkoji nekilnojamo turto organizacija suteikė teisę danų kompanijai Ørsted (tuometinei DONG Energy) 50 metų nuomos kontraktą vėjo jėgainei jūroje pastatyti. Vėjo ferma pastatyta dviejais etapais. Statybos pradėtos 2010 m. kovą, o pilnai pabaigtos tik 2018 m.
Kazimieras Kognovickis

Biografija

Gimė 1746 m. vasario 10 d. Lančiūnavos dvare. 1764 m. tapo jėzuitų vienuoliu. 1767-1770 m. mokėsi filosofijos Vilniaus jėzuitų akademijoje. 1772-1773 m. studijavo teologiją Gardino jėzuitų kolegijoje. 1774 m. tapo kunigu. Nuo 1781 m. dirbo mokytoju Gardino mokykloje. Nuo 1789 m. rašė Sapiegų šeimos istoriją jų dvare Ružanuose. 1805-1809 m. dirbo vicerektoriumi Daugpilio akademijoje, vėliau Polocke ir nuo 1811 m. Haliče. 1814 m. tapo Mogiliavo akademijos rektoriaus padėjėju. 1820 m. carinei valdžiai ištrėmus jėzuitų vienuolius išvyko į Ferarą, vėliau apsigyveno Haliče, kur ir mirė 1825 m. kovo 22 dieną.
Raimondas Žievys

Biografija

1988 m. baigė Vilniaus geležinkelių transporto technikumą, technikas elektrikas, 2004 m. baigė Vilniaus dailės akademijos pedagogų perkvalifikavimo kursus, dailės mokytojas. VšĮ „Skaptukas“ dailinininkas apipavidalintojas. Nuo 2008 m. Lietuvos Broniaus Oškinio vaikų aviacijos mokyklos instruktorius.
Liberalų demokratų partijos narys. Nuo 2007 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys.
Antalksnės kaimo bendruomenės pirmininkas. Sutuoktinė Loreta, vaikai Gabija, Dominykas, Skaistė, Motiejus.
Petras Dirgėla

Biografija

Baigė Gargždų 1-ąją vidurinę mokyklą. 1965–1972 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1967–1970 m. dirbo laikraščių „Komjaunimo tiesa“, 1970–1972 m. „Gimtasis kraštas“ redakcijose. Nuo 1972 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. 1972–1973 m. ir 1975–1976 m. Lietuvos kino studijos darbuotojas. 1990–1994 m. Lietuvos rašytojų sąjungos valdybos pirmininko pavaduotojas. 2003–2010 m. žurnalo „Metai“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas.  2000–2004 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos tarybos narys. 
Rašytojo istoriosofinės prozos kulminacija – monumentali keturių tomų (14 knygų) „Karalystė. Žemės keleivių epas“ (1997–2004). Kartu su broliu Povilu Dirgėla (1941–2004) parašė ir paskelbė apysakų, apsakymų rinkinių. Kartu su Rimantu Šaveliu parašė scenarijų kino filmui „Arkliavagio duktė“ (1981 m.).
Tėvai: kalvis, valstietis Stasys Dirgėla (1918–2002), valstietė Marijona Dargytė-Dirgėlienė (1922–2015). Žmona Dalia Juodkaitė-Dirgėlienė (g. 1947), sūnūs Kipras Dirgėla (g. 1978), Titas Dirgėla (g. 1982).
Palaidotas Antakalnio kapinėse.
Cher - The Video Collection

Reklaminis vaizdo klipas

1993 m. dainos „Many Rivers to Cross“ gyvas pasirodymas buvo išleistas kaip singlas įrašų kompanijos MCA riboto leidimo formatu VHS.
FC Vizela

Istorija

„FC Vizela“, klubas įkurtas 1939 m. Yra iškovoję galimybę žaisti elite (1984 m.), bet 1984/1985 m. sezone liko paskutinėje vietoje (16) ir iškrito į žemesnį lygmenį.
Namų rungtynes žaidžia savo stadione, kuris talpina 6 100 žiūrovų.
2016/2017 m. sezone žaidė Segunda Liga (LigaPro) pirmenybėse. Užėmė 16 vietą ir išliko antros pakopos pirmenybėse.
Spoldingo Šv. Pauliaus bažnyčia

Istorija

1878 m. bažnyčia atidaryta. Pastatyta pagal sero George Gilbert Scott brėžinius. Bažnyčios statybas finansavo vietinė filantropė Charlotte Charinton, kuri paaukojo 30 000 £.
2010 m. tvarkytas bažnyčios stogas.
Stanislovas Biržiškis

Biografija

Karaliaučiaus universitete studijavo gamtos mokslus, ūkininkavo tėviškėje, dirbo agronomu, mokytojavo Šilalėje, Rietave. 1938–1944 m. Šilalės valsčiaus viršaitis. 1949 m. su šeima ištremtas į Irkutsko sritį. Grįžo 1956 m., nuo 1961 m. gyveno Kaune.
Didžioji poetinės kūrybos dalis – tremties metais rašyti satyriniai sovietų valdžią išjuokiantys eilėraščiai; dažnai naudojama pasakėčios stilistika, Maironio „Jaunosios Lietuvos“ eiliavimo maniera parašyta „Šuniška poema“. Parašė atsiminimų. 
Jo vardu pavadinta Pajūrio Stanislovo Biržiškio vidurinė mokykla.
Sirutiškis

Istorija

Apie 1760 m. buvo Sirutiškio dvaras buvo Vitebsko kašteliono Simono Siručio valda. XIX a. priklausė Komarovskiams.
1968 m. prie Sirutiškio prijungtas Beržytės kaimas.
Alepo valstybė

Įkūrimas

Alepo valstybę 1920 m. rugsėjį paskelbė Prancūzijos generolas Henri Gouraud. Po Maisaluno mūšio (angl. Battle of Maysaloun) Prancūzija nusistatė prieš vieningos Sirijos idėją, todėl, norėdama lengviau suvaldyti šias žemes, buvusios Sirijos karalystės žemes padalino į kelias mažesnes valstybes. 
Atskirdamas Alepą nuo Damasko Gouraud siekė išnaudoti tradicinę konkurenciją tarp dviejų miestų ir paversti ją politinio atsiskyrimo priežastimi. Alepo gyventojai buvo nepatenkinti, kad Sirijos sostine tapo Damaskas. Tai žinodamas Gouraud bandė tuo pasinaudoti ir padaryti Alepą sostine pakankamai didelės ir turtingos valstybės, kuri pajėgtų sėkmingai konkuruoti su Damasku. Numatytai Alepo valstybei paskyrė didžiumą derlingų Sirijos žemių - ne tik derlingą Alepo kraštą, bet ir visą derlingą Eufrato upės slėnį. Jūrą Alepo valstybė galėjo pasiekti per autonomišką Aleksandretos sandžaką. Tuo tarpu Damaskas buvo faktiškai oazė Sirijos dykumos pakraštyje, todėl jam stigo derlingų žemių, jis neturėjo priėjimo prie jūros. Gouraud norėjo sudaryti tokią situaciją, kad Alepas, gavęs didžiąją dalį Sirijos žemės ūkio ir iškasenų išteklių, nebenorėtų susijungti su Damasku.

Gyventojai

Daugumą Alepo valstybės gyventojų sudarė sunitai - daugiausia arabai, bet taip pat kurdai (šie daugiausia rytiniuose rajonuose). Taip pat kitų tautų atstovai, atkelti valdant osmanams (adygai, albanai, bosniai, bulgarai, turkai, kabardinai, čečėnai ir kiti). 
Alepo valstybėje (Nebbol, Fu'a, Az Zahra', Kefrayya ir M'art Misrin gyvenvietėse) gyveno ir daug šiitų. Alavitai gyveno daugiausia autonominiame Aleksandretos sandžake.
Alepo valstybėje gyveno ir viena didžiausių ir pagal tikybą įvairiausių krikščionių bendruomenių Artimuosiuose Rytuose. Krikščionys priklausė tuzinui įvairiausių krikščionybės pakraipų, daugiausia Armėnų apaštališkajai bažnyčiai, Sirijos stačiatikių bažnyčiai, kitoms stačiatikių bažnyčioms. Alepo mieste krikščionys sudarė apie trečdalį visų gyventojų, todėl Alepo miesto krikščionių bendruomenė buvo didžiausia Artimuosiuose Rytuose (neskaitant Libano). Daug krikščionių gyveno rytinėje valstybės dalyje (daugiausia krikščionys sirai ir asirai). 
Alepo mieste tada gyveno ir maždaug 10 tūkstančių žydų bendruomenė.
Gabrielius Vaina

Biografija

Bajorų Vainų-Gričinų giminės atstovas, herbo „Trimitai“ savininkas, vienas iš Pinsko pakamario Motiejaus Vainos Gričino (apie 1492–1582) penkių sūnų. Broliai – Mstislavlio kaštelionas Semionas, Bresto kaštelionas Grigalius, Bresto kaštelionas Sakalas ir Vilniaus vyskupas Benediktas Vaina.
Stepono Batoro karinių kampanijų prieš Rusijos valstybę dalyvis, 1579 metais pasižymėjo Polocko apgulty. 1585 metais gavo referento ir Lietuvos didžiojo raštininko pareigybes. 1589 metais Tapo Lietuvos pakancleriu.
Dalyvavo Lietuvos-Lenkijos pasiuntinybėje į Maskvą 1590–1591 metais. Buvo renkamas pasiuntiniu į seimą. Buvo karaliaus sekretorius.
Bordo

Istorija

Nuo 317 m. vyskupijos centras. 1154-1453 m. laikotarpiu Bordo miestą valdė Anglija.

Architektūra

Išlikę Senovės Romos laikų amfiteatro griuvėsiai, miesto sienos vartai. Šv. Andriejaus katedra. Romaninio ir gotikinio stiliaus Šv. Sereno, Šv. Kryžiaus, Šv. Mykolo bažnyčios. XV amžiaus Bordo universiteto pastatas. Miesto centre išlikę daug XVIII amžiaus klasicistinės architektūros paminklų – Didysis teatras, miesto rotušė, biržos ir prefektūros pastatai.

Futbolas

Mieste žaidžia FC Girondins de Bordeaux klubas.
Bordo 1938 m. vyko III pasaulio futbolo čempionatas, o 1998 m. – XVI pasaulio futbolo čempionatas.
Ambraziūnų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Vosbučių piliakalnis 1,5 kmPlinkaigalio piliakalnis 6 km
Vaitiekūnų piliakalnis 13 kmNaujaupio piliakalnis 15 kmKejėnų piliakalnis 21 km
Betygalos piliakalniai 17 kmVaidatonių piliakalnis 20 km
Kalnaberžės piliakalnis 22 kmDaugėliškių piliakalnis 12 kmPilsupių piliakalnis 4 km
Vikūnų piliakalnis 19 kmStašaičių piliakalnis 33 km
Žeimių piliakalnis 39 km
Dainius Gavenonis

Biografija

Mokėsi ir baigė Kauno Juozo Naujalio meno mokyklą (dailės skyrių). Į Lietuvos muzikos akademiją įstojo iš antro karto (Dalios Tamulevičiūtės kursą), baigė 1996 m. Tais pačiais metais pradėjo dirbti „Vaidilos“ teatre. Jam iširus tapo nepriklausomu aktoriumi. Nuo 1999 m. – Oskaro Koršunovo teatro aktorius. Nuo 2011-ųjų dirba aktoriumi Lietuvos nacionaliniame dramos teatre. Paskelbtas geriausiu 2012 m. Lietuvos teatro aktoriumi.
Vedęs, žmona aktorė Rasa Samuolytė. Domisi poezija.
Gydytojų žinios

Gydytojų žinios – Lietuvos gydytojų sąjungos dvisavaitis informacinis laikraštis, einantis nuo 1991 m. gegužės 30 d. Vilniuje, J. Basanavičiaus g. 11/1.
Tiražas 1993 m. – 2500 egz., 1996 m. – 1000 egz.
Vienos Volksoper teatras

Įkūrimas

Teatro pastatas buvo pastatytas 1898 m., tada jie vadinosi Kaizerio jubiliejaus miesto teatru (Kaiser-Jubiläums-Stadttheater). Iš pradžių teatre vykdavo tik pjesės. Dėl labai greitų statybų (10 mėnesių) teatras paskendo skolose ir 1903 m. bankrutavo.

Muzikinis teatras (1903–1950 m.)

1903 m. rugsėjo 1 d. Rainer Simons perėmė pastatą ir pervadino jį į Kaiser-Jubiläums-Stadttheater – Volksoper (viešoji opera). Jo tikslas buvo ne tik toliau tęsti pjesių pastatymus, bet ir sukurti operų ir operečių. Pirmieji Vienos spektakliai Tosca ir Salome čia įvyko 1907 ir 1910 m. Teatre pasirodė garsiausi pasaulio dainininkai: Maria Jeritza, Leo Slezak ir Richard Tauber.
Po Antrojo pasaulinio karo, Vienos Volksopera tapo alternatyva nuniokotiems Vienos operos namams.

Vietos

Trijuose skirtinguose lygiuose yra 1 261 vietos ir 72 stovimos bei 2 vietos neįgaliesiems.
Mato Grosas

Geografija

Mato Grosas įeina į tris skirtingas ekosistemas: Serado aukštumas (rytuose), Pantanalio pelkes (pietuose) ir Amazoniją (šiaurėje). Valstijoje gausu vaizdingų krioklių, urvų, kanjonų, be to, tiek Amazonijos džiunglės, tiek Pantanalis pasižymi itin didele bioįvairove. Gamta saugoma Pantanalio, Šapada dos Gimaranešo, Žuruenos nacionaliniuose parkuose.
Mato Groso hidrografinis tinklas priklauso dviem baseinams – Amazonės ir Paragvajaus. Pagrindinės valstijos teritorija tekančios Amazonės baseino upės yra Aragvaja, Rio das Mortesas, Šingu, Žuruena, Teles Piresas, Ruzvelto upė. Paragvajaus baseinui priklauso pati Paragvajaus upė su intaku Kujaba.
Veikas

Istorija

Miesto pavadinimas kilo nuo čia gyvenusios indėnų vičitų genties veikų (vakų, waco, huaco). Amerikiečių gyvenvietė pradėjo kurtis 1849 m.
Povilas Gumbis

Biografija

1969 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, kūno kultūros dėstytojas, 1985 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas. Mokytojas metodininkas.
Žaslių vidurinės mokyklos direktorius.
Lietuvos socialdemokratų partijos Kaišiadorių rajono skyriaus narys, skyriaus tarybos narys, etikos komisijos pirmininkas.
1980–1988 m. Kaišiadorių rajono liaudies deputatų tarybos deputatas. Sutuoktinė Virginija, vaikai Vaidotas, Jaunius.

Bibliografija

Povilas Gumbis ir Jonas Laurinavičius. Mes – kaišiadoriečiai sportininkai, 1998 m., Kaišiadorys, „Kaišiadorių aidai“
Jokūbas Teodoras Kuncevičius

Biografija

Lietuvos bajorų Kuncevičių giminės atstovas, herbo „Labedz“ savininkas. Ganušiškių valdytojo Motiejaus Kuncevičiaus sūnus.
Jam priklausė Kaniavos ir Dubicko seniūnijos, Lydos paviete (1627 m.).
1632 metais Jokūbas Teodoras Kuncevičius buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Lydos žemės į konvokacinį seimą. Tais pačiais metais elekciniame seime palaikė Vladislovo IV Vazos kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1639, 1646, 1649, 1652 ir 1654 metais Jokūbas Kuncevičius buvo renkamas pasiuntiniu į seimą.
Buvo užėmęs eilę LDK valstybinių pareigybių, tame tarpe Lydos raštininko (1635–1638), vėliavininko (1638–1652) ir pakamario (1652–1661). 1661 metais Jokūbas Teodoras Kuncevičius buvo paskirtas Minsjko kaštelionu, 1611 m. birželio 11 d. gavo Žemaitijos kašteliono pareigybę. 1664 metais tapo Bresto vaivada ir ATR senatoriumi.
ATR-Maskvos karo (1654–1667) dalyvis. 1660 metų gruodį Gardino mūšyje J. Kuncevičiaus būrys buvo sutriuškintas Rusijos armijos, vadovaujamos Ivano Andrejevičiaus Chovanskio.

Šeima

Jokūbas Kuncevičius buvo vedęs tris kartus. Jo pirmoji žmona tapo Elena Sapiegaitė, Lietuvos didžiojo prievaizos Mykolo Mikalojaus Sapiegos (m. 1611) ir Bogdanos Masalskaitės, Kaniavsko seniūno Romano Valavičiaus našlės, duktė, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo. Antrą kartą vedę Elžbietą Sapiegaitę, nuo santuokos su kuria turėjo sūnų Joną Valerijoną. Trečią kartą vedė Felicijoną Kristiną Vainaitę, dėl kurios 1664 metais gavo teisę kartu valdyti Kaniavską ir Dubicką. Trečioje santuokoje turėjo sūnų Dominyką.
Baskai (samdiniai)

Baskai – XIII–XIV amžių samdiniai kareiviai Europoje.
ХIII–ХV a. Europoje dažnai buvo naudojami kareiviai samdiniai. Šiuo verslu labai dažnai užsiimdavo baskų tautybės vyrai. Jie taip pagarsėjo kaip samdiniai, kad žodis basques ėmė reikšti ne tik 'baskai', bet ir 'kareiviai samdiniai'.
Baskų užsiėmimas karyba susijęs ir su tuo, kad praktiškai visi baskai buvo idalgai.
Lašinių piliakalnis (Kaišiadorys)

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Strėvos dešiniojo kranto kyšulyje, kurį iš pietryčių ir rytų juosia Strėva, iš pietvakarių riboja gili griova, o iš šiaurės vakarų prieina gretima aukštuma. Aikštelė keturkampė, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 34x18 m dydžio. Jos šiaurės vakarų krašte supiltas 5,5 m aukščio, 18 m pločio pylimas, kurio išorinis 9 m aukščio šlaitas leidžiasi į 25 m pločio, 3 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 20-30 m aukščio.
Piliakalnis apaugęs lapuočiais (aikštelė prakirsta, dabar dirvonuoja), jos pietryčių – rytiniame kraštuose iškasti apkasai.
Į šiaurės vakarus nuo piliakalnio 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia – XIV a. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 13 000 m². Išmatavimai: apie 100 m ilgio pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi ir iki 90 m pločio.

Tyrimai

1953 m. ir 1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

Aplinkiniai piliakalniai

Samylų piliakalnis 10 km
Ruklos piliakalnis 25 km
Mančiūnų piliakalnis 23 km 
 Bijautonių piliakalnis 5 km
Dabintos piliakalnis 7 km 
 Dubravų piliakalnis 9 km
Kalninių Mijaugonių piliakalnis 22 km 
 Mūro Strėvininkų piliakalnis 16 km
Visginų piliakalnis 6 km 
 Varkališkių I piliakalnis 7 km
Burčiakų piliakalnis 5 km
Maisiejūnų piliakalnis II 0,9 km 
 Maisiejūnų piliakalnis 1 km
Kokuros prefektūra

Kokuros prefektūra (小倉県; Kokura - ken) - trumpai egzistavusi Japonijos prefektūra, įkurta 1871 m. gruodį, po han sistemos panaikinimo. Prefektūra buvo sudaryta iš trijų han teritorijų - Budzeno, Kokuros ir Nakacu.
1876 m., Kokuros prefektūra buvo prijungta prie Fukuokos prefektūros.
Žaludkas

Istorija

Gyvenvietėje rasta senovės Romos monetų.

Pavadinimo kilmė

Vardas kilęs nuo slaviško žodžio жёлудь – „gilė“.
Revalės mūšis

Mūšio eiga

Didysis lauko etmonas Stanislavas Žolkevskis su lenkų pajėgomis buvo pasiųstas prieš Reinholdo Arnepo vedamus švedus, susitelkusius ties Reveliu, kur stovėjo Lietuvos didžiojo etmono Jano Zamoiskio pajėgos. Žolkevskis nesėkmingai atakavo su dviem lenkų husarų eskadronais. Švedai nuo priešo kavalerijos gynėsi pastatydami specialias užtvaras prieš žirgus (Cheval de frise). Tačiau Žolkevskio lengvoji kavalerija užbėgo švedams iš užnugario, susijungdama su likusiais husarais. Švedai galiausiai buvo sumušti, patyrė nuostolių – 200 žuvusių.
Platonas

Platono filosofinės idėjos

Dialoguose derindamas nuomones, stengėsi atskleisti filosofijos sąvokas. Šį iš Sokrato perimtą metodą (Platonas vadino jį Dialektika) grindė tikrovės idealistine samprata, kurios branduolį sudaro vadinamoji idėjų teorija. Platonas, kaip ir Sokratas, manė, kad sąvokose slypi tikras, besąlygiškas žinojimas, kurio turiniui būdinga bendrumas, vientisumas, pastovumas. Kadangi šios žinojimo ypatybės nesutampa su juntamosios tikrovės (t. y., konkrečių, individualių, laikinų daiktų) turiniu, Platonas darė išvadą, kad tikroji būtis esanti ne toji tikrovė, o idėjų būtis. Ji egzistuojanti kaip objektyvus mintimi suvokiamų bendrybių atitikmuo ir, būdama savarankiška juntamosios tikrovės atžvilgiu, atliekanti konstruktyvaus daiktų modelio (principo) funkciją. Gėrio idėjai Platono filosofijoje tenka absoliutaus principo vaidmuo. Idėjų teorijoje iškelta būties nejuntamumo prielaida tapo metodologiniu klasikinio idealizmo principu. Juo remiantis, tikrovė traktuojama kaip susidedanti iš juntamojo pavidalo ir tikrosios prigimties.
Tikrovės sudvejinimo metodologija sąlygojo racionalistinį, aprioristinį Platono gnoseologijos pobūdį. Platonas skyrė jutiminiu pagrindu susidarančias atsitiktines nuomones apie daiktus ir tikrovės esmės (idėjų) pažinimą protu ir juos vieną nuo kito atribojo. Aiškindamas proto veiklą, rėmėsi gryno sielos dvasiškumo prielaida. Todėl pažintinę žmogaus proto galią siejo su sielos savybe suvokti idėjų pasaulį nepriklausomai nuo žmogaus, jam dar negimus. To patyrimo „prisiminimas“ diskursyvinio ir intuityvaus proto pastangomis ir vedąs į tikrąjį žinojimą. Žinojimas visada reikalaująs didelių pastangų ir esąs prieinamas tik filosofijai, naudojančiai dialektiką, iš dalies – matematikai.
Pažinimą Platonas laikė tik vienu sudėtingos žmogaus prigimties aspektų, siejo su neracionaliais sielos polinkiais (impulsyvumu, geidžiančiuoju) ir teikė etinę prasmę; protingasis pradas esąs lemiama visų sielos polinkių harmonijos, kartu ir gyvenimo pilnatvės sąlyga. Harmonija Platonui buvo gėris, teisingumo išraiška ne tik vidiniame, bet ir socialiniame gyvenime, kurio idealą jis vaizdavo valstybės utopijoje. Ideali valstybė turinti siekti teisingumo, vadovaudamasi visiems bendru tikslu ir pajungdama jam asmeninius interesus. Individas esąs tik visuomenės organizmo dalis, privalanti atlikti griežtai apibrėžtą funkciją. Platonas išskiria socialinius luomus: gamintojų, gynėjų ir valdovų-filosofų. Valdovai turėtų pasižymėti išmintimi, sargybiniai – narsa, gamintojai – produktyvumu (polinkiu darbui). Šie socialiniai sluoksniai atitinka sielos struktūrinę hierarchiją ir šia prasme yra objektyvaus pobūdžio.
Platonas – objektyviojo idealizmo pradininkas. Sokrato mokinys, rėmęsis taip pat pitagorininkų Parmenido, Herakleito filosofija. Būdamas 40 metų Atėnuose įkūrė filosofijos mokyklą, vadinamąją Platono akademiją. Parašė apie 30 filosofinių dialogų. Žymiausias jo mokinys – Aristotelis.
Barkci Duşanbe

Istorija

Įkurtas 2006 m. Žaidžia aukščiausioje šalies futbolo lygoje. 
Ankstesniais metais (2006–2014) žinomas Energetik pavadinimu. (Energetik Duşanbe; Клуби футболи Энергетик Душанбе.)
2015 m. balandžio mėn. pervadintas į Barqi Tojik. (Barki Todƶik Duşanbe; Клуби футболи Барки Тоджик Душанбе.)
2016 m. dar kartą pakito pavadinimas. (Barkci Duşanbe; Клуби футболи Баркчи Душанбе.)
Jauni, gražūs... greičiausiai turtingi

Turinys

Viena mergina, kažkada išvykusi iš provincijos miestelio ir turėjusi prastą reputaciją, mirdama paliko didžiulį turtą savo trims jaunystės draugėms Klaudijai, Ritai ir Katerinai, tačiau su viena sąlyga: per 3 dienas jos turi bent kartą būti neištikimos savo vyrams ir pateikti apie tai įrodymus advokatui. Antroji sąlyga: tai turi padaryti visos trys, priešingu atveju pinigų negaus nei viena. Viso trys moterys apie siūlomą sandėrį pasidalina su savo vyrais, tačiau kiekvienos situacija skirtinga: Rita kategoriškai atsisako apgaudinėti vyrą, Klaudijos vyras į tai reaguoja supratingai, tuo tarpu Katerinos vyras iškelia pavydo sceną ir pradeda šią persekioti, norėdamas užkirsti kelią galimai neištikimybei. Klaudija ir taip turi meilužį (Katerinos vyrą), o apie tai sužinojusi šio žmona išvaro pastarąjį iš namų. Vyro persekiojamai Katerinai niekaip nepavyksta padaryti reikalaujamų nuotraukų, Klaudija bando suvedžioti prekybos agentą, o Ritos vyras nusprendžia pats rasti kandidatą į žmonos meilužius, tačiau pasirašo su juo sutartį, jog šis tik vaidins, o iš tiesų jo žmonos nelies. Galiausiai po eilės nesėkmių visos 3 moterys su savo meilužiais atsiduria viename viešbutyje, tačiau ir čia joms nieko nepavyksta...
Omsukčianas

Lietuviai

XX a. 6–7 dešimtmečiuose čia gyveno lietuviai, paleisti iš lagerių, kuriems nebuvo leista grįžti į Lietuvą, tačiau jų nebuvo taip gausu, kaip Susumano, Jagodnojės ar Tenkos rajonuose.