google/wiki40b huggingface dataset:
Algė Savickaitė

Biografija

Algė Savickaitė gimė 1940 m. gegužės 1 d. Vilniuje, tarpukario Lietuvos diplomato šeimoje. Tėvas Mykolas Savickas buvo Lietuvos konsulu Latvijoje, dėdė Jurgis Savickas – diplomatas ir rašytojas, porą sezonų direktoriavęs Kauno valstybiniame dramos teatre. Pedagogės mama Angelė Rudaitytė dirbo Tautos ir „Vilkolakio” teatruose. Algė Savickaitė baigė M. Melnikaitės vidurinę mokyklą ir 1958 m. įstojo į Lietuvos valstybinę konservatoriją, kurią baigė 1962 m. ir įgijo dramos aktorės specialybę (kurso vadovė prof. I. Vaišytė, pedagogas Vl. Ilinkovskis).
1962–1964 m. Algė Savickaitė buvo Lietuvos televizijos ir radijo komiteto režisieriaus asistentė, nuo 1964 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos (dabar Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, menotyros kandidatė (1973 m.), nostrifikuota daktarė (1993 m.), docentė (1976 m.), profesorė (1995 m.). 1966–1969 m. mokėsi ir baigė Leningrado (dabar Sankt Peterburgas) valstybinį teatro, muzikos ir kinematografijos institutą (buv. LGITMiK, dabar SPbGATI)) ir įgijo režisierės bei pedagogės specialybę. Jos režisūros vadovas buvo L. Grinšpunas, o aspirantūros vadovas – profesorius L. Makarjevas. Režisūros praktiką atliko Georgijaus Tovstonogovo vadovaujamame Didžiajame dramos teatre (BDT). 1974–1975 m. stažavosi Lenkijoje, Varšuvos valstybinėje aukštojoje teatro mokykloje (PWST). Mokslinis vadovas – Tadeuszas Lomnickis. Stažavosi Vroclavo teatre pas Jerzy Grotowskį ir Krokuvoje pas Konradą Swinarskį.
Savickaitė iš viso paruošė 113 dramos aktorių ir 50 studentų vokalistų. Operos katedroje nuo 1992 m. jos dėstomą Vaidybą baigė apie 50 studentų vokalistų. Svarbi jos kūrybos sritis – studentų diplominiai spektakliai. Studentų spektakliai gerai įvertinti tarptautiniuose festivaliuose: „Cimbelino“ projekte (1992–1993), S. Mrozeko „Serenada“ Lijone (Prancūzija, 1996), Z. Neimano „Užburtoji kiaušinienė“ Bezansone (Prancūzija, 1999). Pastaruosius spektaklius vaidino Operos katedros studentai, su kuriais taip pat pastatė Moliere´o „Tartiufą“, Beaumarchais „Figaro vedybas“, Janio Rainio „Pūsk, vėjeli“, Bernardo Shaw „Sudužusių širdžių namai“.
Tarp buvusių jos mokinių – Regina Arbačiauskaitė, Jonas Braškys, Eimutis Braziulis, Donata Kielaitė, Genovaitė Ciplinskaitė, Vytautas Grigolis, Kristina Gudonytė, Vytautas Kernagis, Ingrida Kilšauskaitė. Sigitas Račkys, Vladas Radvilavičius, Vytautas Rumšas, Romanas Savickas, Adolfas Večerskis, Irena Žitkutė, Rimantas Bagdzevičius, Antanas Bernotas, Stasė Ivanauskaitė, Ina Kartašova, Irena Leonavičiūtė, Valentinas Masalskis, Viktoras Mikulevičius, Algimantas Norvila, Jūratė Onaitytė, Olga Pocevičiūtė, Algimantas Pociūnas, Nina Radaitytė, Remigijus Sabulis, Robertas Vaidotas, Silvija Zinkevičiūtė, Valdas Žilėnas, Saulius Bareikis, Dalia Brenciūtė, Julius Dautartas, Olegas Ditkovskis, Sigitas Jakubauskas, Saulius Kizas, Virginija Kochanskytė, Rimanta Krilavičiūtė, Edmundas Leonavičius, Silvija Mieliauskaitė, Nijolė Oželytė, Regina Šaltenytė, Antanas Venckus.
Palaidota Vilniaus Antakalnio kapinėse.
Kosaki Rutkų valsčius

Istorija

Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčius priklausė Lomžos gubernijos, Lomžos apskričiai. Tarpukariu priklausė Balstogės vaivadijos, Lomžos apskričiai. 1925 m. liepos 1 d. valsčius buvo panaikintas ir valsčiaus kaimai buvo priskirti Rutkų ir Kolakų Košcelnės valsčiams.
Narcisizmas

Narcisizmas (pagal senovės graikų mitologijos herojų Narcizą, kuris įsimylėjo save išvydęs atspindį vandenyje; arba autoerotizmas) – asmens charakterio savybė, kuriai būdingas savo reikšmės pervertinimas ir didelis noras, kad juo būtų žavimasi.
Froidas manė, kad nežymus narcisizmas būdingas kiekvienam žmogui, ir buvo pirmasis autorius priskyręs sąvoką psichologijai. Tačiau perteklinį jo kiekį žmoguje aprašė kaip patologinę savimeilę. Psichologijoje bei psichiatrijoje perteklinis narcisizmas pripažįstamas kaip asmenybės sutrikimas, vadinamasis Narcisistinis asmenybės sutrikimas. Paprastai narcisizmas veikia kaip kompensacinis nepilnavertiškumo komplekso mechanizmas. Narcisistinė asmenybė formuojasi jau vaikystėje ir tam didelę įtaką turi vaiko santykiai su tėvais.
Narcizai nesugeba suprasti priešingos nei jų nuomonės egzistavimo galimybės, todėl kitokios nuomonės konfrontaciją dažnai lydi pykčio, o kartais net ir agresijos protrūkiai. Dėl nuolatinio savęs lyginimo su kitais patiriamas nevisavertiškumo jausmas.
Terminas neretai naudojamas neigiama, kritiška prasme, pabrėžiant asmens tuštybę, puikybę, egoizmą ar paprastą savanaudiškumą. Kartais taikomas elitinėms visuomenės grupėms apibūdinti. XXI a. dažnai vadinamas narcisizmo amžiumi dėl visuomenės susitelkimo į save.

Narcisizmas lyčių santykiuose

Šiame kontekste narcisizmu vadinamas lytinis nukrypimas, pasireiškiantis meile pačiam sau, savo kūnui ir lytiniams organams. Toks asmuo mėgsta grožėtis savo kūnu, ypač lytiniais organais (narcistinis vyras dažnai labai mėgaujasi sukietėjusia varpa), mėgaujasi savo atspindžiu veidrodyje. Kartais narcizai save fotografuoja nuogus ir po to mėgaujasi nuotraukomis. Dažnai visa tai lydi masturbacija, kartais – ir orgazmas.
Tam tikra narcisizmo atmaina galima ir gyvenant įprastą lytinį gyvenimą: kai kuriems žmonėms sueitis, stebima veidrodyje, sukelia kur kas didesnę lytinę iškrovą nei mylintis be veidrodžio. Partnerio patirtas orgazmas gali būti tik savojo grožio ir vertės įrodymas, o ne partnerio palaimos akimirka.
Juodasis lokys

Paplitimas

Juodasis lokys sutinkamas visoje Šiaurės Amerikoje, nuo Kanados ir Aliaskos iki Meksikos, Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Baribalai sutinkami 39-iose iš 50 JAV valstijų ir visose Kanados provincijose. Manoma, kad anksčiau baribalų populiaciją Šiaurės Amerikoje sudarė apie 2 milijonus lokių, vėliau jų sumažėjo iki 200 000, tačiau per paskutinius dešimtmečius vėl pradėjo daugėti, iš dalies dėl taikomų apsaugos priemonių. Manoma, kad šiuo metu yra daugiau nei 600 000 baribalų.

Fizinės charakteristikos

Juodieji lokiai yra apie 1,5 m ilgio. Patelės sveria 40-180 kg, patinai 50-400 kg. Tik gimę jaunikliai sveria 200-450 g. Suaugę baribalai turi mažas akis, apvalias ausis, ilgą snukį, stambų kūną ir trumpą uodegą. Jų puiki uoslė. Nors paprastai jų kailis juodas, tačiau kai kurių porūšių kailio spalva skiriasi – į vakarus nuo Misisipės baribalų kailis šviesiai rusvas, šokoladinis, cinamono rusvumo. Kartais ant krūtinės būna balta dėmė.
Nors juodieji lokiai gali stovėti ir vaikščioti ant užpakalinių kojų, tačiau paprastai stovi ir vaikšto keturiomis. Ant visų letenų yra penki stiprūs nagai, naudojami plėšymui, kasimui, laipiojimui. Vienu priekinės letenos smūgiu baribalas gali užmušti suaugusį elnią.

Elgesys

Juodieji lokiai lytiškai subręsta 4-5 metų ir rujoja kas 2-3 metus. Ruja paprastai būna pavasarį gegužę ir birželį, tačiau gemalai nepradeda vystyti iki žiemos, kai patelės įminga žiemos miegu.
Jaunikliai gimsta sausio-vasario mėnesiais. Ką tik gimę baribalai yra akli, dažnai pasitaiko dvynių, nors būna ir ketvertukų. Su motina jaunikliai pasilieka per vasarą ir pirmąją žiemą, visai savarankiškais paprastai tampa iki antrosios žiemos.
Juodieji lokiai yra visaėdžiai, ėda žoles, riešutus, uogas, medų, vaisius, vabzdžius (skruzdėles, termitus, vapsvas, bites). Kartais sumedžioja ir suėda nedidelius graužikus ir atrajojančiuosius. Taip pat baribalai ėda lašišas, aligatorių kiaušinius. Dažnai maisto baribalai ieškosi ir žmonių šiukšlynuose bei konteineriuose. Jei trūksta natūralių maisto šaltinių, baribalai gali pulti ir avis bei kiaules.
Natūralūs juodųjų lokių priešai yra kiti juodieji lokiai, žmonės ir grizliai (Ursus arctos horriblis). Kojotai (Canis latrans) ir pumos (Puma concolor) gali medžioti jauniklius.

Juodieji lokiai ir žmonės

Juodieji lokiai gana pavojingi žmonėms. Skirtingai nuo rudųjų lokių, juodieji lokiai ėda ir mirusius gyvūnus, todėl bandymas apsisaugoti nuo jų apsimetant mirusiu yra neefektyvus. Kaip ir daugelis gyvūnų, baribalai retai puola, nebent būtų užspeisti arba patys užpulti. Žmones jie puola žymiai rečiau nei grizliai. Per 1900–2009 metų laikotarpį, Šiaurės Amerikoje 59 akistatose su juodaisiais lokiais, užregistruotos 63 žmonių mirtys.
Tokijo tarptautinis parodų centras

Istorija

Centro statybos užbaigtos dar 1996 m., bet oficialus atidarymas įvyko 1997 m. Pastatytas vietoje senojo Tokijo savivaldybės pastato.
2020 m. centre vyks 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių sunkiosios atletikos varžybos.
Arachnofobija

Arachnofobija (iš gr. arachne 'voras' + phobia 'baimė') – fobija, pasireiškianti baime vorams, tai viena iš dažniausiai pasireiškiančių fobijų.
Turintiems arachnofobiją žmonėms pamačius vorą dažniausiai pasireiškia nerimas, baimė, taip pat gali atsirasti pykinimas, prakaitavimas, apsvaigimas, padidėjęs širdies susitraukimų dažnis. Jei ši fobija kelia sunkumų gyvenime, būtina kreiptis į psichologą ar psichoterapeutą.
Arachnofobijos atsiradimo priežastimi gali būti praeities išgyvenimai, stresą keliantys įvykiai.

Tyrimai

Britų mokslininkai, tyrinėjantys žmonių baimes, panaudojo tarantulus ir stebėjo žmonių reakciją į juos. Buvo nustatyta, jog žmogaus baimės intensyvumas į grėsmingą objektą (šiuo atveju – vorą paukštėdą) priklauso nuo kelių faktorių: atstumo (kaip arti yra voras), jo judėjimo krypties ir nuo žmogaus nuostatos į vorą (kiek baisus voras atrodo žmogui).
Medumo valsčius

Gamta

Valsčius yra Aukšžemės aukštumoje. Aukščiausia vieta 171,8 m virš jūros lygio. Pagrindinės upės – Laukesa ir Kumpuota. Gausu ežerų: Medumo ežeras, dalis Laukeso ežero, Škirstenių ežeras, Didysis Ilgio ežeras, Samankos ežeras, dalys Mažojo Kumpuočio ir Kampuočio ežerų, Kurcumo ežeras, Ruobežo ežeras, Švento ežero pakraštys. Yra dvi pelkės – Lininių ir Čūskų.
Heliktitas

Heliktitas (gr. helictos, 'išsiraitęs') – urvinis darinys, „nepaklūstantis“ traukos dėsniams, t. y., susiformavęs kaip įvairiomis kryptimis ištįsusi ir išsiraičiusi šakelė. Tai kalcito arba aragonito morfologinė atmaina karstiniuose urvuose.
Heliktitas susideda iš kelių glaudžiai suaugusių kristalų ar jų mazgų ir turi ploną vidinį kapiliarinį kanalėlį, kuriuo patenka skystis nuo šio urvinio darinio pagrindo iki jo galiuko. Tokiu būdu heliktito augimą sąlygoja kapiliarinės jėgos ir, skirtingai nuo kitų panašių darinių, tai nepriklauso nuo svorio jėgos krypties. Jo augimo kryptį gali paveikti urve vyraujantys oro gūsiai.
Rodopės nomas

Geografija

Nomas pavadintas pagal Rodopų kalnus, kurie užima nomo šiaurę ir dalį rytinės teritorijos. Likusios dalys – dirbamos žemės, pievos ir miškai.
Didžiausias nomo miestas yra sostinė Komotinė, antras pagal dydį – Sapas (gr. Σάπες).

Dauguma Trakijos musulmonų (tai vienintelė Graikijos tautinė mažuma) gyvena Rodopės nome, kur jie sudaro apie pusę gyventojų.
Sigitas Kancevyčius

Biografija

Baigė Pagėgių krašto Mociškių pradinę mokyklą. Tėvams persikėlus gyventi į Tauragės rajoną 1983 m. baigė Gaurės vidurinę mokyklą. 1987 m. baigė Vilniaus valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetą, įgijo masinių renginių režisieriaus specialybę, papildomai studijavo fotografiją ir įgijo spaudos fotografo specializaciją. 2012 metais Klaipėdos universitete apgynė Menotyros magistro diplomą.
1987 m. Tauragės kultūros namų masinių renginių režisierius, 1989 m. Gaurės kultūros namų direktorius. 1991 m. sugrįžo į Tauragę, dirbo fotografu bei pedagoginį ir žurnalistinį darbą, buvo įkūręs privačią įmonę ir fotografavo vestuves, kitas šeimos šventes, įvairius renginius. 1997 m. su grupe draugų įkūrė uždarąją akcinę bendrovę ir laikraštį „Tauragės kurjeris", 2000–2003 m. Tauragės rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2007-2010 m. mero patarėjas, nuo 2009 m. gruodžio 22 d. Tauragės rajono savivaldybės Birutės Baltrušaitytės viešosios bibliotekos direktorius.
1997 m. įkūrė Lietuvos liberalų sąjungos Tauragės skyrių, nuo 2002 m. Liberalų demokratų partijos, partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Tauragės skyriaus pirmininkas. Šiuo metu nepriklauso jokiai politinei partijai.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007 m. 2007-2010 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Skaudvilės ir Baltrušaičių bendruomenių, Norkaičių mėgėjų teatrų įkūrėjas, režisierius ir vadovas. Vienas iš laikraščio "Tauragės kurjeris" (įkurtas 1997 m.) įkūrėjų ir pirmasis šio leidinio redaktorius bei vienas iš "Tauragės radijo" ( įkurta 2011 m.) įkūrėjų, laidų vedėjas. Režisuoja spektaklius, rašo pjeses, eilėraščius, skelbia straipsnius.
Tauragės apskrities imtynių federacijos, imtynių klubo „Tauras“ viceprezidentas, Baltrušaičių kaimo bendruomenės narys.
Sutuoktinė Rasa, vaikai Paulius, Ieva.

Kūryba

Surengė per 50 personalinių fotografijos parodų ne tik Lietuvoje, bet ir Lenkijoje, Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje, Gruzijoje ir Rusijoje.
Tauragės literatūrinių klubų „Vakarutė“ ir "Žingsniai", fotografų klubo „Fotojūra“ narys, 2005 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys, turi Meno kūrėjo statusą.
Fannie Mae

Verslo modelis

Fannie Mae superka paskolas iš patikimų būsto paskolų pardavėjų grynųjų pinigų ar hipotekos pavidalu, kurios turi savyje tokio pobūdžio paskolas ir jas laiko savo įmonės turte laiduodama esamą paskolą ir už tai nuosekliai gaudama atlygį palūkanų pavidalu. Hipotekos pardavėjas turi du pasirinkimus - gali pasilaikyti arba parduoti tuos vertybinius popierius. Fannie Mae taip pat gali supakuoti būsto paskolas iš savo pačios paskolų portfelio ir paskui parduoti pelningus būsto paskolų vertybinius popierius investuotojams antrinei hipotekos rinkoj garantuodama likusią paskolos dalį ir nuosekliai gražindama palūkanų išmokas investuotojui. Įsigydama būsto paskolas Fannie Mae ir Freddie Mac aprūpina bankus ir kitas finansines institucijas šviežiais pinigai sudarydamos galimybę joms suteikti naujas paskolas. O tai savo ruožtu suteikia JAV nekilnojamo turto ir paskolų rinkoms lankstumą bei likvidumą.
Caffè corretto

Caffè corretto (it. corretto 'pataisytas, pakoreguotas; teisingas, tinkamas') – itališkas kavos gėrimas, espreso porcija sumaišyta su porcija alkoholinio gėrimo, paprastai grapos, kartais – sambukos ar brendžio. Už Italijos ribų dar žinomas kaip espresso corretto. Italijoje užsakomas kaip it. un caffè corretto alla grappa, it. corretto alla sambuca ar it. corretto al cognac, priklausomai nuo norimo alkoholinio gėrimo.
Panašus gėrimas Ispanijoje vadinasi karachiljas, Švedijoje ir Norvegijoje – kaffekask ir karskas. Nors karskas yra į naminę įpilta kava, kad naminė įgytų geresnį skonį, o ne alkoholiniu gėrimu pagardinta kava.
Čekijoje yra panašus kavos gėrimas espresso nocciolo, kur į kavą pila slivovicą.
Normainių dvaras

Istorija

Nuo 1784 m. dvaras priklausė Jonui Mikalojui Brunonui, kurio giminė save kildino iš Livonijos. Dvarponių namas buvo medinis, be pamatų, gėrė drėgmę, todėl sunyko XX a. pradžioje. Po Brunonų dvare XIX–XX a. gyveno Jesiukevičiai, Mackevičiai, Keraičiai.

Koplyčia

Mena Brunonų laikus. Ant jos išlikęs užrašas „Atnaujinta Prospero vaikaičio barono Brunono 1852“. Koplyčia yra vėlyvojo baroko stiliaus, statyta XVIII a. II p.
Rostoko universiteto Teisės fakultetas

Rostoko universiteto Teisės fakultetas (vok. Juristische Fakultät der Universität Rostock) - Rostoko universiteto struktūrinis padalinys; Teisės fakultetas Šiaurės Vokietijoje.

Istorija

1409 m. į Vidurio Vokietiją atėjus universitetų steigimo „bangai“, o Prahos universitete dėl ginčų daugeliui dėstytojų bei profesorių pasitraukus, Šiaurėje kilo universiteto poreikis. Rostokas ideali vieta, kadangi buvęs svarbus Hanzos miestas. Be to, Meklenburgo hercogai tame matė padidinti savo galią.
1419 m. buvo įsteigtas universitetas. Nuo pat įkūrimo dėstyta ir teisė (Petrikloster zu Rostock vienuolyno pastate).
1950/1951 m. m. žiemos semestro metu Teisės fakultetas uždarytas.
1990 m. nuspręsta atidaryti TF.
1991/1992 m.m. pradėtos vykdyti studijos. Buvo apie 300 studentų. Fakultete buvo dalykinė biblioteka.
2008 m. pirmajam semestrui (pradedantieji) studentai nebuvo registruojami. Iš 12 profesorių palikti 6 etatai; iš jų vėliau nuspręsta palikti tik jaunuosius profesorius (Juniorprofessor). Įvestos bakalauro ir magistro studijų programos su pagrindine ūkinės teisės dalimi.
~2012 m. Fakultetas uždaromas (t. y. studijas baigus paskutiniams teisės studentams). Biblioteka sujungiama su Ekonomikos mokslų dalykinės srities dalykine biblioteka.
Pederseno dėsnis

Pederseno dėsnis, arba ruki taisyklė, – fonetinis dėsnis, kurį slavų kalboms nepriklausomai vienas nuo kito 1894 m. suformulavo Ch. Ulenbekas (ol. Ch. Uhlenbeck) ir 1895 m. H. Pedersenas (dan. H. Pedersen). Į mokslinę apyvartą greičiau įėjo H. Pederseno straipsnis, todėl dėsnis imtas vadinti jo vardu. Vėliau, 1922 metais, A. Mejė (pranc. A. Meillet) šį dėsnį pradėjo taikyti visoms sateminėms kalboms, taigi – ir baltų. Dėsnis reiškėsi nevienodai, skirtingose kalbose sąlygos buvo ne tokios pačios.

Veikimo atvejai

Sekant H. Pedersenu (dan. H. Pedersen), šio fonetinio pokyčio atvejus galima apibrėžti taip: *s po *ī, *i, *i̯, *ū, *u, *u̯, *r, *k pavirto liežuvio užpakaliniu pučiamuoju *х (ch), jei po jo nėjo sprogstamieji priebalsiai *p, *t arba *k. Vėliau junginys *kx buvo supaprastintas į *x. Pagal pokytį sąlygojusius garsus r, u, k, i, šis dėsnis taip pat vadinamas „ruki taisykle“.
Dėl Pederseno dėsnio poveikio slavų prokalbės garsynas pasipildė trečiuoju liežuvio užpakaliniu priebalsiu *х (ch).
*s virsta *x, pavyzdžiui, tokiose gramatinėse formose: u, i, o kamienų daugiskaitos vietininke, parodomųjų įvardžių daugiskaitos kilmininke ir vietininke, taip pat – kai kurių veiksmažodžių aoristo formose.

Virsmo etapai

Jau H. Pedersenas darė prielaidą, kad šis pokytis vyko dviem etapais: *s > *š (ʃ) > *x. Vėliau jį palaikė ir kiti mokslininkai, pavyzdžiui, A. Mejė (pranc. A. Meillet), A. Seličevas, A. Savčenka. A. Mejė netgi manė, kad slavų prokalbė buvo paveldėjusi „rytiečių“ (tai yra rytų indoeuropiečių) *š, prieš nepriešakinės eilės balsius jį pavertusi *х, bet prieš priešakinės eilės balsius jį išsaugojusi, t. y. vedė analogiją su kaita *k/*č ir *g/*ž. Tokiu būdu A. Mejė įprastinę chronologiją apverčia aukštyn kojom, pripažindamas š kaip pirminį formose slav. бышѧ, slav. оуши ir х kaip antrinį formose slav. быхъ, slav. оухо. J. Ševeliovas šią hipotezę laiko itin mažai tikėtina, nes slavų prokalbės istorijoje žinomas liežuvio užpakalinių priebalsių virtimas palataliniais (suminkštintaisiais), o ne atvirkščiai.
Galimo pokyčio *š > *x tipologinė lygiagretė turima taip pat ir ispanų kalbos raidoje.
S. Bernšteinas tvirtina virsmą buvus tiesioginį ir pažymi, kad mokslui žinomi tiesioginiai dantinių priebalsių liežuvio užpakaliniais virsmai.

Artikuliacinės virsmo sąlygos

Kai kurie mokslininkai pažymi, kad garsai *u, *i, *r iš vienos pusės, ir *k – iš kitos, fonetiškai nėra panašūs, taigi teikia čia matyti du atskirus pokyčius arba vieno pokyčio du etapus.

Absoliučioji chronologija

*s virto *x ankstyvuoju slavų prokalbės laikotarpiu.
J. Ševeliovo teigimu, *s virto *x VI—V a. pr. m. e. Šį procesą I tūkstantmečio pr. m. e. viduriui priskiria ir A. Lamprechtas.

Armėnų kalba

Armėnų kalboje *s tarp balsių virsta *h ir išnyksta, todėl čia susiduriama tik su š tarimo po *r pėdsakais.
Isfana

Istorija

Isfana įkurta XVI a. ir priklausė Kokando chanatui. 1937 m. tapo kaimo apylinkės centru. Miesto statusas suteiktas 2001 m.
Mazovijos Vysokio valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. XIX a. dalis valsčiaus kaimų priklausė Chojanų, Dzencelo ir Jablonkos valsčiams. 1870-1919 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Mazoveckos valsčiui. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Balstogės sričiai. 1941-1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Brikai, Brokas, Bučino Mikosai, Buini Biševas, Bžuski Bžezinskiai, Bžuski Falkai, Bžuski Gromkai, Bžuski Markovizna, Bžuski Stare, Bžuski Tatarai, Dombrova Dzencelas, Fašče, Golaše Gurkai, Golaše Pušča, Jablon Rikače, Jablon Ušinskiai, Jablonka Košcelna, Jablonka Švierčevas, Kalinovo Čosnovas, Mazurai, Michalkai, Miodusi Litva, Miodusi Stasiovienta, Miodusi Stokas, Miodusi Vielkiai, Mistki Žimas, Mšcichai, Nova Rušas, Nove Osipai, Osipi Kolonija, Osipi Lepertovizna, Osipi Vidziori Drugiai, Osipi Vidziori Piervše, Osipi Zakževizna, Rembiševo Studziankai, Sokoli Jažvinai, Stara Rušas, Stare Osipai, Šviencko Novinai, Šviencko Vielkai, Tibori Jeziernia, Tibori Kamianka, Tibori Mištale, Tibori Olševas, Tibori Tžcianka, Tibori Vulka, Tibori Žochai, Tžecinai, Višniuvekas, Višniuvek Kolonija, Vruble, Vulka Duža, Vulka Mala ir Zavroce Novinai.
Berklainių pilkapynas

Pilkapynas

Pilkapyne yra kaimo kapinaitės, vakarinėje dalyje – sodyba. Išliko du apardyti pilkapiai kapinaitėse ir vienas prie sodybos. Šį 1970 m. tyrė Vilniaus pedagoginio instituto archeologai (vadovas Mykolas Michelbertas). 1,1 m aukščio ir 8,5–9 m skersmens sampilo pakraščiuose aptiktas akmenų vainikas, viduryje yra palaidoti 8 nedeginti mirusieji su III a. – VI a. įkapėmis bei degėsių ir anglių sluoksnis. Rasta geležinių įmovinių ietigalių, siauraašmenių pentinių ir įmovinių kirvių, žalvarinių apgalvių įvijų. Prie pilkapio rasti du XVI a. – XVII a. kapai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.