google/wiki40b huggingface dataset:
Vasilijus Kuznecovas

Biografija

1926 m. baigė Leningrado politechnikos institutą, dirbo metalurgijos gamykloje Donecke, inžinieriumi-tyrėju, marteno cecho viršininku. 1930-1931 m. mokėsi metalurgijos JAV, Karnegio technologijos institute (dab. Carnegie Mellon University). Nuo 1937 m. rudens dirbo TSRS sunkiosios pramonės liaudies komisariate, vadovavo specialiųjų plieno lydinių valdybai. 1941 m. apdovanotas Stalino premija.
1940 m. tapo Valstybinio plano komiteto (GOSPLAN) pirmininko pavaduotoju bei Valstybinio gynybos komiteto pirmininko pavaduotojo G. Malenkovo pavaduotoju metalurgijos klausimais. 1943 m. paskirtas Juodosios metalurgijos darbuotojų profsąjungos pirmininku. Nuo 1944 m. iki 1953 m. dirbo Visasąjunginės profesinių sąjungų centro tarybos prezidiumo pirmininko pavaduotoju, 1945-1953 m. buvo Pasaulinės profesinių sąjungų federacijos viceprezidentas. Tuo pat metu 1946 – 1950 m. buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Tautybių Tarybos pirmininkas, o 1952–1953 m. – TSKP CK Prezidiumo užsienio reikalų komisijos narys. 1944 m. buvo V. Molotovo vadovaujamos TSRS delegacijos, dalyvavusios Jungtinių Tautų organizacijos statuto kūrimo konferencijoje, narys.
Po Stalino mirties 1953 m. kovo mėn. paskirtas TSRS ambasadoriumi Kinijoje, tais pačiais metais tapo TSRS Užsienio reikalų ministro pavaduotoju, kuriuo dirbo iki 1977 m.
1977 – 1986 m. buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininko pirmasis pavaduotojas. Po L.Brežnevo, J. Andropovo ir K. Černenkos mirties ("Puošnių laidotuvių epocha") iki išrenkant naują šalies vadovą V. Kuznecovas triskart ėjo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininko (nominalaus TSRS vadovo) pareigas.
1952-1989 m. – TSKP CK narys, 1952 m. spalio mėn. – 1953 m. kovo mėn. buvo TSKP CK Politinio biuro narys, 1977 – 1986 m. – kandidatas į Politinio biuro narius. Dukart Socialistinio darbo didvyris (1971 ir 1981 m.), apdovanotas septyniais Lenino ordinais, Spalio revoliucijos, Darbo raudonosios vėliavos, Raudonosios žvaigždės bei Garbės ženklo ordinais.
Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.
Duetas vienam

Siužetas

Serganti smuikininkė Stephanie Anderson (Julie Andrews) grimzta į vis gilesnę depresiją, lankosi pas psichiatrą. Jos vyras pamažu tolsta, pradeda romaną su sekretore. Stephanie atsitveria nuo pasaulio, laiką leidžia klausydamasi savo įrašų iš šlovės laikų, žiūrėdama filmuotus savo koncertus, suprasdama, kad daugiau niekada nebegalės taip groti. Galiausiai bando nusižudyti, tačiau ją išgelbėja radusi tarnaitė.
Gardamo herbas

Aprašas

Skydo žaliame lauke virš papėdę sudarančio auksinio palisado (vertikaliai įkastų rąstų tvoros) sidabrinė pasaga galais žemyn.

Istorija

Herbą patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-547.
Flogistonas

Flogistonas (graik. phlogistos – „degus”), pagal XVIII a. chemijoje vyravusias pažiūras, tai ypatingas (hipotetinis) degumo pradas, esąs degiosiose medžiagose; joms degant, išlekiąs. 
Terminą 1667 m. įvedė J. Becheras ir 1703 m. G. Štalis, aiškindami degimo procesą. Tuo metu laikyta, kad „metalas“ yra „žemės“ ir flogistono mišinys, kai atsiskyrus flogistonui (ir šiam susimaišius su oru) lieka tik „žemė“. Buvo manoma, kad augalai gali išskirti flogistoną iš oro. Flogistono teoriją paneigė A. Lavuazjė, įrodęs, kad vanduo yra sudėtinė medžiaga ir išskyręs „degų orą“ (vandenilį).
Hahadžima

Hahadžima (jap. 母島? = Haha-jima 'Motinos sala') – 2-a pagal dydį Ogasavaros (Bonino) salyno sala, priklauso Japonijai. Salos plotas siekia apie 21 km². Aukščiausios salos viršukalnės yra Čibusos k. (462 m) ir Sakaigatakės k. (443 m). Apie 50 km į šiaurę yra didžiausia salyno sala Čičidžima.
Administraciškai sala priskiriama Ogasavaros kaimui, kuris savo ruožtu priklauso Tokijo Ogasavaros subprefektūrai. Saloje gyvena apie 440 žmonių. Verčiamasi žvejyba, veikia valstybei priklausanti romo darykla.

Istorija

Hahadžimą, kaip ir kitas Bonino salas 1543 m. atrado ispanų jūrininkas Bernardas de la Toras (Bernardo de la Torre). Iš pradžių sala vadinta Karsto salos arba Hilsboro salos pavadinimais ir prieš tampant Japonijos dalimi buvo apgyvendinta europiečių. Antrojo pasaulinio karo metu saloje buvo įrengta įtvirtinimų, kurių liekanos tebestovi po šiai dienai.
Aleksandras Liubomirskis (m. 1804)

Biografija

Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Szreniawa“ savininkas. Kijevo vaivados Stanislovo Liubomirskio (1704–1793) ir Liudviko Pociejūtės (1726–1786), Lietuvos didžiojo sargybinio Antano Pociejaus (m. 1749) ir Rozalijos Zagorovskos dukters trečiasis sūnus. Broliai – Pranciškus Ksaveras, Juzefas ir Mykolas.
Opolės Rakto dvaro Liublino vaivadijoje valdytojas. 1785–1790 metais – užėmė Kijevo kašteliono pareigybę ir buvo ATR senatorius.
Po ATR padalijimų – Prancūzijos armijos generolas.
Įskiepis (programavimas)

Įskiepis (angl. plug-in) – atskiras sukompiliuotas programinis modulis, dinamiškai prijungiamas prie kokios nors pagrindinės kompiuterio programos ir išplečiantis jos funkcines galimybes.
Feliksas Mieliauskas

Biografija

1954 m. baigė geografiją Vilniaus pedagoginiame institute, 1956 m. – Medicinos kooperatinę mokyklą Leningrade. Nuo 1947 m. dirbo Vilniuje, mokytojavo vidurinėje mokykloje.
Lietuvos alpinistų sekcijos ir nuo 1957 m. Trenerių tarybos pirmininkas. 1958 m. su G. Akstinu Adylsu slėnyje (Didysis Kaukazas) surengė pirmąją Pabaltijo alpiniadą, įkopė traversu į Elbruso viršūnę (5642 m). Didžiajame Kaukaze 1958 m. įkopė į Donguz Oran Basi (4768 m), Laisvosios Ispanijos (4200 m), Mongolijos Liaudies Respublikos (visi kopimai 4 sudėtingumo kategorijos), 1959 m. – Gumači, Andyrči ir Nenskyros viršūnes. Žuvo kartu su G. Akstinu ir V. Vosyliumi sniego lavinoje kopdamas į Dychtau viršūnę (5204 m).
Dagabai

Istorija

Dagabų etninė kilmė yra ginčytina, tačiau laikomasi nuomonės, kad jie kilę iš Dagbono karalystės (dab. Ganos šiaurės rytuose), iš kurios migravo į vakarus maždaug XV a., t. y. Naa Nyansės valdymo laikais. Naujose žemėse jie susidūrė su vietos gyventojais (gurunsiais sisalais), kuriuos išstūmė į šiaurę arba asimiliavo. XVII a. jie išplito tolyn į šiaurės vakarus, t. y. į dabartinio Burkin Faso teritoriją.
Skirtingai nei jų pietiniai kaimynai vali, ar jų protėviai dagombai, dagabai perėmė vietinių tautų gurunsių politinius modelius ir nesukūrė didelės valstybės, o gyveno susiskaldę mažomis kaimų bendruomenėmis. Dideli miestai jų regione neišsivystė.
Per savo istoriją dagabai ne kartą susidūrė su priešiškomis gentimis ir turėjo ginti savo žemes. Istoriniai pasakojimai išlaikė prisiminimus apie kovas su pietiniais kaimynais, taip pat Mamprugu ar Dagbonu. Šie konfliktainėra pasibaigę iki mūsų dienų, nes dagabai nuolat varžosi dėl teritorijų su sisalais ir va.
Petras Gailius Adomėnas

Petras Gailius Adomėnas (g. 1936 m. sausio 8 d. Minkūnuose, Panemunio valsčius, Rokiškio apskritis) – Lietuvos informatikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1960 m. baigė Vilniaus universitetą. 1982 m. technikos mokslų daktaras.
Dirbo mokslo ir projektavimo institutuose; vadovavo programinės įrangos kūrimui. Nuo 1988 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, nuo 1998 m. Inžinerinės informatikos katedros vedėjas; nuo 1995 m. profesorius. 2016 m. išleistas Adomėno romanas "Ataidėjimai".

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai iš oro bei kelių transporto informacinių sistemų tyrimų; jais remdamasis nagrinėja programinių sistemų, kai duomenų struktūros ir uždavinių algoritmai nestabilūs, adaptyvumą.
Suntaro ulusas

Geografija

Ulusas įsikūręs Vilujaus vidurupio baseine. Šiaurėje plyti Viliujaus plynaukštė, pietuose – Lenos plynaukštė. Svarbiausia upė yra Viliujus (su intakais Ygyata, Očuguj Botuobuja, Botomoju, Kempendiajumi, Ilin Deliu ir kt.). Yra nemažas Kiukėjaus ežeras.
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -33–35 °C, liepos mėnesio +17–19 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 250–300 mm.
Uluso teritorija eina Viliujaus magistralė.
Konstantinas II (Graikija)

Biografija

Kilęs iš Gliuksburgų dinastijos, karaliaus Povilo I ir Hanoverio princesės Frederikos sūnus.
Yasuhiro Nakasone

Biografija

Gimė 1918 m. Gunmos prefektūroje. Baigęs Tokijo universitetą (tuometinis Tokijo imperatoriškasis universitetas) dirbo Vidaus reikalų ministerijoje. Netrukus prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, tarnavo armijoje. Pradedant 1947 m. rinkimais, buvo nuolat išrenkamas į Atstovų rūmus.
Okupacijos metais Nakasonė kritikavo tuometinio ministro pirmininko Šigeru Jošidos ir okupacinėms pajėgoms vadovavusio Douglas MacArthur politiką, reikalavo greitos Japonijos nepriklausomybės ir laisvės formuoti savarankišką politiką. Nuo 1955 m. priklausė Liberalų demokratų partijai. 1972 m. tapo Tarptautinės prekybos ir pramonės ministru, 1976 m. – Transporto ministru, 1982 m. – ministru pirmininku.
Nakasonė daug dėmesio skyrė valstybinių įmonių privatizavimui, gynybos stiprinimui, gerų santykių su JAV ir Kinija palaikymui, švietimo reformos vykdymui. Jo vadovavimo metu Japonijos valstybiniai geležinkeliai buvo padalinti į dabartines privačias regionines geležinkelių kompanijas, panaikintas Japonijos telefono ir telegrafo monopolis komunikacijų srityje.
Nakasonei teko palikti ministro pirmininko postą dėl sumažėjusio palaikymo 1987 m. atskleidus planus įvesti šalyje PVM. Be to, sekančiais metais jis įsivėlė į didelio masto korupcijos skandalą. Iki 2003 m. Nakasonė buvo išrenkamas į parlamentą, tačiau pasitraukė iš aktyvios politikos Liberalų demokratų partijai įvedus kandidatų amžiaus apribojimus.
Šokdynė

Šokdynė – virvutė su rankenomis, skirta atlikti įvairiems šokinėjimo pratimams. Naudojama sporte (dažniausiai apšilimui prieš treniruotes), taip pat ir laisvalaikio žaidimams.

Paskirtis

Šokdynės virvutė dažniausiai būna guminė, bet gali būti ir iš kitų medžiagų. Virvutės ilgis būna iki 3 m (kartais reguliuojamas), ilgesnė šokdynė paprastai būna skirta pratimams, kai šokdynę suka du asmenys, o vienas ar keli asmenys per ją šokinėja. Šokdynės rankenos būna plastikinės arba medinės.
Taip pat yra ir patobulintų šokdynių, kurių rankenoje įmontuojamas skaitiklis, skaičiuojantis šuolių skaičių ir pagal jį bei šokinėjančio amžių, ūgį ir svorį – sudegintas kalorijas.
Šokinėjimai per šokdynę padeda sustiprinti viso kūno raumenis, vysto ilguosius raumenis didžiosiose raumenų grupėse, veikia ir apatinę, ir viršutinę kūno dalį, gerina širdies ir kraujagyslių veiklą, taip pat padeda išlaikyti judrumą ir ištvermę. Sportuojant su šokdyne vienu metu treniruojamos šlaunys, blauzdos, pilvo presas, krūtinė, pečiai, nugara, rankos.
Treniruotė su šokdyne tinka įvairaus sportinio pasirengimo ir įvairaus amžiaus žmonėms. Ji kai kuriais atvejais gali pakeisti kardiotreniruoklius.

Istorija

Tikroji šokdynės atsiradimo istorija nėra žinoma. Pagal anglų legendas, šokdynė – tai priminimas (simbolis) odinės virvės, kurią panaudojo pasikarti Judas Iskariotas, išdavęs Jėzų Kristų. Todėl, manoma, kad šokdynės Anglijoje buvo ypač populiarios pavasarį, ypač per Velykas. Žmonės šokinėdavo per šokdynes Kembridže ir Rytų Sasekse kiekvieną Didįjį Penktadienį.
Taip pat manoma, kad XVII amžiuje šokdynę į Ameriką atgabeno olandai emigrantai ir ji ten tapo populiariu vaikiškų žaidimų mokyklų kiemuose įrankiu.
Amerikos Širdies asociacijos (angl. American Heart Association) iniciatyva populiarinti sveiką gyvenimo būdą JAV taip pat išpopuliarino šokinėjimo pratimus su šokdyne.
Česilo paplūdimys

Česilo paplūdimys yra Dorsete, pietų Anglijoje. Jis vienas iš trijų didesnių paplūdmių, sudarytų iš žvyro, Britanijoje. Savo pavadinimą kildina iš senosios anglų kalbos žodžių ceosel ir cisel, kurie reiškia „žvyrą“ ir „žvirgždą“.
Žvyrinis paplūdimys yra 29-ių kilometrų ilgio, 200-ų metrų pločio ir 15-os metrų aukščio. Paplūdimys yra Juros periodo kranto dalis, įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą, be to jis aprašytas Ian McEwan knygoje Česilo paplūdimyje.
Paplūdimys aprūpina pastoge nuo vėjų ir bangų Veimutą ir Čisvelio kaimą, kurie kitaip praktiškai neegzistuotų.
Nistreanos vyno regionas

Nistreanos vyno regionas, Purkario vyno regionas – Moldavijos vyno regionas, nusidriekęs vakariniame Dniestro krante. Regiono centras – Purkario vyndarystės centras, pagarsėjęs raudonaisiais vynais Rosu de Purcari ir Negru de Purcari.
Regiono klimatas palankus auginti raudonųjų vynuogių veisles – „Merlot“, „Cabernet Sauvignon“ ir „Rara Neagră“, iš kurių gaminami išlaikomi vynai. XIX a. pabaigoje Purkario vynai buvo tiekiami D. Britanijos karališkajam dvarui.
Jonas Osvaldas Meilus

Biografija

1965 m. baigė Vilniaus universitetą. 1969-1972 m. Maskvos energetikos instituto aspirantas. 1996 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
1966-1969 m. dirbo Kauno politechnikos institute, 1972-1974 m. KPI vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1974-2002 m. šio instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas; nuo 1997 m. profesorius. Nuo 1992 m. Varviko universiteto kviestinis profesorius, nuo 2002 m. Birmingemo universiteto Elektronikos instituto profesorius. Skaitė paskaitas Koventrio, Kembridžo, Drezdeno, Berlyno, Sankt Peterburgo, Charkovo, Paryžiaus universitetuose. Nuo 2002 m. Tarptautinės mikrobangų elektronikos asociacijos (angl. International Association for Microwave Electronics) viceprezidentas.

Mokslinė veikla

Pagrindinės mokslinių tyrimų sritys – didelės ir labai didelės galios daugiapakopių magnetroninių rezonansinių ir plačiajuosčių dažnio keitiklių teorija, projektavimas, gamyba ir praktinis taikymas, dielektrikų ir puslaidininkių mikrobangų spektroskopija, feroelektriniai, galvanomagnetiniai rekombinaciniai ir tenzovaržiniai reiškiniai mikrobangų lauke. 1970 m. atrado signalo dažnio keitimo pakopiniuose magnetroniniuose prietaisuose reiškinį, kuris pavadintas „Meilaus efektu“. Paskelbė daugiau kaip 170 mokslinių straipsnių. 9 išradimų autorius.
Kerbediškės

Istorija

Nuo 1920 m. kaimas priklausė Kruopių valsčiui, nuo 1950 m. – Žarėnų apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Žarėnų–Latvelių tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Klaišiai – 2,6 km
Masiai – 1,9 km
Tautgailiai II – 2,4 km
Selmiestis – 2,5 km
Agailės – 2,2 km
Tautgailiai I – 4,5 km
Mielaičiai – 2,1 km
Agailės II – 1,5 km 
 KURŠĖNAI – 18 km
Auksučiai – 3,3 km
 ŠIAULIAI – 31 km
Gini indeksas

Gini koeficientas (tariamas džini, dar vadinamas Gini indeksu), – nelygybės matas, dažnai naudojamas ekonomikoje ir ekonometrijoje. Gini indeksas rodo žmonių pajamų pasiskirstymą. Šis indeksas pirmą kartą buvo apskaičiuotas italų statistiko ir sociologo Corrado Gini 1912 m. straipsnyje Variabilità e mutabilità.
Kai Gini koeficientas lygus nuliui, tai žymi visišką pajamų lygybę, kai visi uždirba lygiai tiek pat. Gini koeficientas lygus vienetui, arba 100 %, reiškia, kad tik vienas žmogus uždirba arba tik vienas žmogus suvartoja tai, kas pagaminama teritorijos ar šalies mastu, ir tai yra absoliuti nelygybė. Didelėms grupėms Gini indeksas, beveik lygus vienetui, praktiškai neįmanomas. Pavyzdžiui, OECD šalių Gini indeksas XXI a. pirmajame dešimtmetyje, įskaičiavus mokesčius ir lengvatas, buvo nuo 0,24 iki 0,49, kur Slovėnija turėjo žemiausią ir Čilė didžiausią Gini koeficientą. Afrikos šalys turėjo didžiausią neatskaičiavus mokesčių Gini koeficientą 2008–2009 m., kur PAR turėjo didžiausią Gini pasaulyje, lygų nuo 0,63 iki 0,7, tačiau šis skaičius nukrenta iki 0,52, kai įskaičiuojama socialinė pagalba, o atskaičius mokesčius šis rodiklis nukrenta iki 0,47. Pasaulinis Gini indeksas 2005 m. buvo nuo 0,61 iki 0,68.
Lietuvos Gini indeksas svyravo nuo 22.5 (1988 m., Lietuva Sovietų Sąjungoje) iki 37.0 (2004 m.), 37.2 arba 37.4 (2009 m. pagal Pasaulio Banką arba FRED atitinkamai) ir 37.7 (2014 pagal Pasaulio Banką).
Saliamono Salos

Gamta

Didesnėje salų dalyje plyti drėgnieji atogrąžų miškai. Pakrantėse auga mangrovių miškai, kokospalmių giraitės. Salos pasižymi tiek augalų, tiek gyvūnų endeminių rūšių gausa. Rytų Renelas įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Iš viso čia aptinkama apie 4500 augalų rūšių, tarp kurių apie 230 rūšių orchidėjos.
Iš gyvūnų Saliamono Salose galima pamatyti įvairių rūšių šikšnosparnius, papūgas, pilkuosius kuskusus, šiukšliavištes, jūrinius vėžlius, briaunagalvius krokodilus, didelę vabzdžių įvairovę.
Pagrindinės aplinkos problemos šalyje yra miškų nykimas ir laukinių gyvūnų eksportas. Taip pat baiminamasi dėl mineralų gavybos plėtros ir neigiamo to poveikio aplinkai.
Gruodžio 8

Vardadieniai

Gedimina – Gedminas – Guntildas – Vaidgina – Zenė – Zenonas
Budelių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Neries kairiajame krante esančiame kyšulyje, suformuotame dviejų gilių daubų, iš kurių šiaurės vakarine teka Ravo upelis. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 24x13 m dydžio. Vakariniame aikštelės krašte supiltas kūgio formos 6 m aukščio, 30 m pločio pylimas 9,5 m aukščio išoriniu šlaitu, kurio papėdėje iškastas 11 m pločio, 0,5 m gylio griovys. Aikštelės rytiniame gale supiltas 0,7 m aukščio, 15 m pločio pylimas, už kurio iškastas 6 m pločio, 2 m gylio griovys. Už šio griovio supiltas 1,5 m aukščio, 11 m pločio antrasis pylimas, kurio išorinis 1,8 m aukščio šlaitas leidžiasi į 4 m pločio, 0,5 m gylio antrąjį griovį, už jo kyla 0,5 m aukščio, 4 m pločio trečias pylimas. Šoninių šlaitų aukštis - iki 25-26 m.
Aikštelė dirvonuoja, šlaitai užauga atželiančiais krūmais. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 105 993 m².

Tyrimai

1921 m. piliakalnį žvalgė Petras Tarasenka, 1971 m. – Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia.
Piliakalnio vakarinėje papėdėje yra 3 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos ir grublėtos keramikos, šlako.

Tautosaka

Pasakojama, jog piliakalnio viduje yra paslėptas lobis.
Juozas Leonavičius

Biografija

1945–1946 m. darbininkas. 1946–1949 m. ir 1953 m. auklėtojas amatų mokykloje. 1951 m. baigė Centrinę komjaunimo mokyklą. 1951–1952 m. komjaunimo darbuotojas Kaune. 1953 m. neakivaizdiniu būdu baigė Maskvos M. Lomonosovo universiteto Filosofijos fakultetą.
1953–1961 m. ir 1963–2004 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. KTU) dėstytojas, 1968 m. docentas. 1958–1960 m. dar ir laikraščio „Kauno tiesa“ redaktorius. 1985 m. filosofijos mokslų daktaras.  Nuo 1988 m. Sociologijos katedros profesorius.
KTU Sociologinių tyrimų laboratorijos steigėjas, 1966–1992 m. vadovas. Nuo 1975 m. Sociologijos problemų mokslo tarybos prie LSSR MA pirmininko pavaduotojas. 1991–2001 m. konferencijų ciklo „Sociologija Lietuvoje: praeitis ir dabartis“ iniciatorius ir vienas rengėjų. 1995–1998 m. tęstinio leidinio „Socialiniai mokslai. Sociologija“ atsakingasis redaktorius.

Mokslinė veikla

J. Leonavičius buvo pirmasis KPI sociologijos aspirantūros, vėliau – doktorantūros komisijos pirmininkas, daug prisidėjęs prie sociologijos magistrantūros įsteigimo. Jam vadovaujant keliolika sociologijos daktarų apgynė daktaro disertacijas, buvo kelių dešimčių doktorantūros komitetų narys. Daug prisidėjo plėtojant Lietuvos sociologų draugijos veiklą, ilgą laiką buvo šios draugijos Kauno skyriaus pirmininku. 
Mokslinės veiklos sritys – sociologijos istorija, laiko biudžetas, aukštojo mokslo socialinės problemos, žmonių socialinės padėties kaita ir jos priežastys. Parengė pirmąjį lietuvių kalba „Sociologijos žodyną“ (1993 m.).
Giraitė (Kaunas)

Aplinkinės gyvenvietės

UŽLIEDŽIAI – 5 km
DOMEIKAVA - 5 km
KAUNAS – 6.75 km
Lipanai

Istorija

1312 m. pirmą kartą paminėta vietovė. XV amžiuje suteiktos miesto teisės.

Demografija

Mieste gyveno 6423 gyventojai (2007 m.). Iš jų 91.17% buvo slovakai. 89,61 % – katalikų tikėjimo.
Čekijos futbolo varžybos 1988–1989 m.

1988–1989 m. pirmenybės

Čekijos komandos žaidė Čekoslovakijos pirmenybėse, žr. Čekoslovakijos futbolo varžybos 1988–1989 m.
Kosovska Kamenica

Gyventojai

2011 m. duomenimis, mieste gyveno 35 621 gyventojas.
Padegamoji ampulė

Padegamoji ampulė (rus. зажигательная ампула) – metalinės talpyklės pavidalo įtaisas, užpildytas padegamuoju mišiniu, skirtas mėtyti iš lėktuvų kovai su priešu.

AŽ-2

Antrojo pasaulinio karo metais TSRS šturmo lėktuvai naudojo ne tik padegamąsias aviacines bombas, bet ir padegamąsias ampules AŽ-2 (rus. АЖ-2). Padegamoji ampulė buvo 12,5 cm skersmens rutuliškas plonasienis metalinis indas, pripildytas savaime užsiliepsnojančio padegamojo mišinio. Indas užpildomas gamykloje ir hermetiškai uždaromas užsukamu kamščiu su tarpikliu. Ampulėje tilpo 1 l padegamojo mišinio. Ampulė neturėjo jokių sprogdiklių ar panašių įtaisų.
Atsitrenkusi ampulė suirdavo, o iš jos išsiliejęs skystis tuoj savaime užsidegdavo. Išmetus didesnę kiekį ampulių būdavo sudaroma ištisinė liepsnos zona ir tiršta dūmų uždanga. Paprastai ampulės būdavo pripiltos KS skysčio, kuris prilipdavo prie šarvų, užliedavo stebėjimo plyšius, stiklus, stebėjimo prietaisų stiklus, dūmais apakindavo ekipažus, padegdavo mašinas.
Ampules sudėdavo į mažų bombų kasetes KMB (КМБ; кассета мелкых бомб 'smulkių bombų kasetė') ir mėtydavo iš šurmuotuvų IL-2. Vienas IL-2 paimdavo iki 150 ampulių AŽ-2. Tačiau kasetėmis su ampulėmis ginkluotas IL-2 buvo kur kas lengviau pažeidžiamas, kadangi pakakdavo kulkai pramušti lėktuvo gabenamą ampulę, ir iš jos išsiliejęs skystis užsidegdavo.
TSRS Karinių oro pajėgų ginkluotėje AŽ-2 ampulės pasirodė 1939 m. Tada jos būdavo pripildomos netirštinto padegamojo mišinio. Kitais metais metais buvo pareikalauta, kad pramonė per metus gamintų po 750 tūkst. ampulių.
Buvo naudojamos ir 2 l talpos ampulės AŽ-4, kurių skersmuo buvo 26 cm. Ampulės AŽ-2 ir AŽ-4 nuo cheminių universaliųjų ampulių AU-125 ir AU-260 skyrėsi tuo, kad jų angose buvo įtaisomi ne paprasti kamščiai, o hermetiški kamščiai, kad į vidų nepatektų atmosferos deguonis, padegantis KS mišinio baltąjį fosforą.

Ampulių naudojimas

Ampules AŽ-2KS ir AŽ-4KS (pripildytas KS skysčio) labai plačiai naudojo Kursko mūšyje prieš tankus, šarvuočius, automobilius. Ant kapoto ar variklių skyriaus šarvo patekęs degantis mišinys buvo praktiškai neužgesinamas. Lengvai degančius daiktus KS skystis padega žaibiškai. KS dega 1,5-3 min., degimo temperatūra – 800–1000 °C.
AŽ-2KS ampules naudojo ir pėstininkai. Tam kareiviai naudojo specialius ampuliasvaidžius (rus. ампуломет), kurie nusviesdavo ampules iki 250 m. Tai buvo efektyvus ginklas prieš tankus, dotus, dzotus.