google/wiki40b huggingface dataset:
Adomas Bartuševičius-Narsuolis

Šeima

Bajorai Bartuševičiai naudojo herbą Zadora. 
Adomas Bartuševičius (pavardė gali būti verčiama kaip Bartusevičius arba Bartoševičius) gimė 1927 m. Panemunio dvare, Adomo Dominyko ir Magdalenos Bartuševičių šeimoje. 
Adomo senelis buvo  1863 m. sukilimo dalyvis, pulkininkas, daktaras Vaclovas Bartuševičius, pastatęs pirmąsias Birštono gydyklas ir padovanojęs 9 ha žemės sanatorijos statybai. Jo prosenelis Adomas Bartuševičius, Birštono kurorto įkūrėjas, 1831 m. sukilimo ir 1863 m. sukilimo dalyvis, o jo tėvas Vincas Bartuševičius 1794 m. sukilimo dalyvis.
1941 m. okupantų sovietinė valdžia Bartuševičių šeimą išbuožino. 1945 m. suimtas Adomo tėvas Adomas Dominykas Bartuševičius dvi savaites buvo tardomas Alytuje, o grįžęs po tardymų netrukus mirė.
Adomo Bartuševičiaus-Narsuolio seserys Zita ir Ona Bartuševičiūtės pokaryje buvo ištremtos į Sibirą.

Kovoje už Lietuvos laisvę

1948 m., būdamas 21 metų amžiaus, Adomas Bartuševičius įstojo į partizanų gretas. Buvo Dainavos apygardos Dzūkų rinktinės Margio grupės būrio vadas.
Pasižymėjo ištverme, drąsa, narsa, todėl jam davė „Narsuolio“ slapyvardį.
Dalyvavo įvairiuose mūšiuose, susišaudymuose. Vienų įnirtingų kautynių metu buvo sunkiai sužeistas, todėl ilgai gulėjo ir gydėsi Punios šile, bunkeryje.
Žuvo 1951 m. sausio 16 d. Vėžionių k., apsuptyje, išduotas. Kartu su juo žuvo Vytautas Gervickas-Drugelis iš Plasapnykų kaimo. Abiejų kūnai buvo atvežti į Jiezną ir niekinami stribyno kieme. Užkastas į bendrą kapą.

Atminimo išsaugojimas

1990 m. lapkričio mėn. Jiezne buvo pastatytas ir pašventintas paminklas Laisvės kovų dalyviams savanoriams. Tarp paminėtų žuvusiųjų yra Adomo Bartusevičiaus-Narsuolio (1927–1951 m.) pavardė.
Užvidugirių Būda

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime buvo 92 gyventojai, iš kurių 9 lenkai ir 83 lietuviai. 1961 m. lapkričio 4 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Kaimas pirmąkart minimas 1789 m. Spaudos draudimo metais veikė slapta lietuviška mokyklėlė. Tarpukaryje nesėkmingai bandyta atidaryti lietuvišką mokyklą. Veikė kartu su Sankūrų kaimu lietuviškų organizacijų skyriai. Antrojo pasaulinio karo metais 40 % gyventojų buvo išvaryti į Lietuvą. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Juozapas Sierakauskas

Biografija

Buvo Belzo kašteliono Jono Adriaus Sierakausko ir jo pirmos žmonos Katerinos Stadnickos sūnus. Nuo 1692 mokėsi jėzuitų kolegiume, Liubline, po to tėvo nurodumu tarnavo Karūnos armijoje. 1697 metais buvo Alšėnų seniūnas. Elekcijoje atidavė savo balsą už Frydrichą Augustą. 1707 metais dalyvavo Sandomiro onfederacijoje Lvove. 1720 metais dalyvavo seime kaip pasiuntinys nuo Belzo vaivadijos. 1722 metais buvo seime Varšuvoje. Pasiuntinys į 1729 metų seimą nuo Belzo vaivadijos.. 1730 metais tapo Karūnos didžiuoju sargybiniu.

Šeima

Pirmoji Juozapo žmona kurią vedė apie 1709 metus buvo Elžbieta Miončinska (m. 1732) Voluinės vaivados Atanazo Miončinskio duktė. Nuo santuokos su kuria turėjo tris dukteris: Teresę ištekėjusią už Krokuvos miesto vėliavininko ir raštininko Romano Sierakausko, Joaną ištekėjusią už Haličo stalininko Mykolo Jastžembskio (m. prieš 1764.03.18), ir nežinomo vardo (m. 1762) taip pat sūnų Alšėnų seniūną Sebastijoną.
Antra žmona kurią vedė Jasnoje Goroje 1735 metais buvo Liudvika Zaluska, Lietuvos didžiojo prievaizos Karolio Zaluskio duktė, Ravos vaivadis Aleksandro Zaluskio anūkė. Nuo antros santuokos turėjo vienintelį sūnų Alšėnų seniūną Ignotą.
Urbaičiai

Etimologija

Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Urbaitis (Urbio sūnus) daugiskaitos formos. Vietovardis rašomas liet. Urbaičiai, žem. Orbātē, lenk. Urbaycie, Urbajcie, vok. Urbaizy, rus. Урбайцы, Урбайчяй.

Aplinkinės gyvenvietės

Narmantai – 1,5 kmJakštaičiaiRokiškėJuodupėnaiBuginiai – 3 km
Grūšlaukė – 5 kmBajoraliai – 2 kmPesčiai – 4 km
SALANTAI – 6 km
Dambavos Dievo Apvaizdos bažnyčia

Istorija

Pirmąją bažnyčią Dambavoje 1804 m. pastatydino dvarininkai Goštautai. 1822 m. ji sudegė, 1825 m. pastatyta dabartinė.
Barčių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnį iš šiaurės, rytų ir pietų juosia upelio slėnio daubos. Šlaitai nuolaidūs. Aikštelė keturkampė, pietų-šiaurės kryptimi apie 50 m ilgio, 25–35 m pločio, su 0,3-0,8 m storio kultūriniu sluoksniu. Iš pietų ir vakarų, 1-1,5 m žemiau aikštelės krašto iškastas 4 m pločio, 1 m gylio griovys, už kurio supiltas 1,2-1,7 m aukščio, 8 m pločio pylimas. Šiaurinėje pusėje griovys ir pylimas virtę terasa. Vakarų pusėje pylimo išorinis 3,5 m šlaitas leidžiasi į antrą 8 m pločio, 0,5 m gylio griovį, už kurio yra antras 0,5 m aukščio, 8 m pločio pylimas 1 m aukščio išoriniu šlaitu. Šlaitai vidutinio statumo, 15 m aukščio.
Vakarinėje papėdėje, 1 ha plote yra gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos, trinamosios girnos.

Aplinkiniai piliakalniai

Mikniūnų piliakalnis 29 km
Girežerio piliakalnis 10 kmVoniškių piliakalnis 26 kmKrūminių piliakalnis 16 kmMerkinės piliakalnis 32 km
Radyščiaus piliakalnis 42 kmEišiškių piliakalnis 18 kmLiškiavos piliakalnis 42 kmDubičių piliakalnis 17 kmKaniavėlės piliakalnis 5 km
Big Mac

Istorija

Pirmasis mėsainis buvo pristatytas 1967 m. balandžio 22 d. Pitsburge, JAV mieste. Dėl didelio populiarumo nuo 1968 m. jis tapo prieinamas visuose kituose „McDonald's“ restoranuose. Mėsainio kūrėju laikomas amerikiečių verslininkas Jim Delligatti  (1918-2016). 
1986 m. žurnalas „The Economist“ paskelbė vadinamąjį „Big Mac“ indeksą, kuris palygina šio mėsainio kainas visame pasaulyje. Lyginant „Big Mac“ išlaidas įvairiose pasaulio dalyse, galima lyginti perkamosios galios paritetus, matyti skirtingų valiutų vertę JAV dolerio atžvilgiu.
2007 m. Pensilvanijos valstijoje buvo atidarytas „Big Mac“ muziejus, kuriame paminėtos „Big Mac“ 40-osios metinės. 2018 m. „McDonald's“, minėdamas „Big Mac“ 50-ąsias metines, išleido „MacCoin“ valiutą daugiau nei 50 pasaulio šalių, kur viena „McCoin“ moneta buvo keičiama į nemokamą „Big Mac“ mėsainį.
2018 m. spalio 1 d. „McDonalds“ paskelbė, kad kompanija atsisakys „Big Mac“ mėsainių gamyboje visų dirbtinių konservantų, skonio stipriklių, dažiklių.
Sipaktlis

Sipaktlis (nah. Cipactli) – pabaisa actekų mitologijoje, Žemės personifikacija. Teigiama, kad ši būtybė egzistavusi prieš laikų pradžią ir plaukiojusi žvaigždžių vandenyne. Turėjusi aligatoriaus (kitur nurodoma, kad krokodilo ar kaimano) arba žuvies pavidalą.
Pasakojama, kad Sipaktlį sučiupę dievai kūrėjai Kecalkoatlis bei Teskatlipoka ir sukūrę iš jo Žemę. Actekų mitologijoje būta ir kitos Žemės personifikacijos – Tlaltekutlio. Tai buvo pusiau rupūžės, pusiau aligatoriaus pavidalo būtybė, pasak kai kurių mitų, Sipaktlio, kuris galėjo būti laikomas ir moteriškąja būtybe, vyras.
Rimas Bertašius

Biografija

1976 m. baigė Šiaulių K.Didžiulio politechnikumą, pramoninės civilinės statybos inžinierius, 2007 m. Šiaulių kolegijoje – verslo vadybą.
ŽŪK Džiaugsmelis direktorius, AB „Vilkiškių pieninė“ vadybininkas žaliavai.
Darbo partijos Kelmės rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Violeta, vaikai Arūnas, Neringa.
Leonardas Kerulis

Biografija

1935–1944 m. pašto viršininkas Višakio Rūdoje, Eišiškėse ir Trakuose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, gyveno Bavarija|Bavarijoje, Mitelšteteno, Bad Vorishofeno ir Noiburg an der Donau karo pabėgėlių stovyklose, buvo Lietuvių sąjungos, vėliau Lietuvių tremtinių bendruomenės veikėjas, bendradarbiavo stovyklų lietuviškoje spaudoje. 1951 m. persikėlė į JAV, apsigyveno Čikagoje.
Nuo 1973 m. dirbo Pasaulio lietuvių archyve. Papildė ir suredagavo pagal Savitarpinės pagalbos draugijos (vėliau Lietuvos Raudonasis Kryžius) sudarytus tremtinių sąrašus, daugiau, kaip 19 000 iš Lietuvos 1940–1941 m. ištremtų asmenų pavardžių. Suregistravo daugiau, kaip 6200 ištremtųjų po 1945 m. Bendradarbiavo laikraštyje „Draugas“.
Bernardino Drovetti

Jaunystė

Drovetti gimė Barbanijoj, Pjemonto – Sardinijos karalystėje. Jo tėvas buvo Džordžio Francisko Drovetti, o motina Ana Vacca Vittoria. Jo vyresnis brolis Džiuzepė buvo teisininkas, o jaunesnysis Luidžis – kunigas. Nieko nežinoma apie jo seserį. Drovetti mokėsi College della Provincie, Italijoje ir taip pat Turino universitete studijavo teisę.
1796 m. Pjemonto – Sardinijos karalystė buvo užimta Napoleono, todėl Drovetti šeima tapo Prancūzijos piliečiais. Po Turino universiteto baigimo jis įstojo į armiją kaip husaras. 1801 m. pavasarį Drovetti buvo karo ministras Pjemonte. Vėliau tais pačiais metais tapo Turino teisėju.

Egiptas

1803 m. Napoleonas išsiuntė jį ir generolą Lesepą į Egiptą kaip diplomatus užsienio ryšiams. Jis susitarė su Ali Paša, kuris veikė kaip Osmanų vicekaralius. 1815 m. Drovetti atsistatydino iš konsulo pareigų, bet liko Egipte. Pradėjo keliauti po šalį, užsiimti kasinėjimais ir antikvarinių senienų paieškomis bei kaupimu. 1829 m. vėl buvo paskirtas Prancūzijos konsulu Egipte.
Rinkdamas savo kolekcijas Drovetti varžėsi su tokiais pačiais kolekcionieriais kaip Giovanni Battista Belzoni ir britų konsulu Henriu Soltu. Jis su jais ginčijosi, pavyzdžiui, dėl Filėje rasto obelisko ir panašiai. Drovetti, kaip archeologo darbas, iki šiol yra vertinamas gana dviprasmiškai, pagrindinė to priežastis, kad jis suniokojo daugelį eksponatų, taip siekdamas pakelti jų kainas, pavyzdžiui, iš surastų kapuose vazų, dalį jų sudaužydavo, supjaustydavo obeliskus, kad juos būtų patogiau transportuoti ir panašiai.
Bernardino Drovetti taip pat keliavo ir tarėsi su kolekcionieriais tokiais kaip Žanas Žakas Rifaud, Frederiku Cailliaud, Robertu Ričerdsonu, Aleksandru Riči, Enegildo Frediani, Karlu Vidua, Eduardu Montule, Francu Christianu Gau ir Žanu Dubua Ayme.
Rifaud ir Cailliaud buvo jo palydovai kelionėje nuo pirmųjų dienų, kai kirtę antrajį Nilo slenkstį atrado Abu Simbelio šventyklą. Cailliaud buvo prancūzų minerologas, geologas, rinkęs įvairias uolienas. Drovetti dėka jis buvo supažindintas su Ali Paša.

Palikimas

Bernardino Drovettis rinko viską Prancūzijos vardu, bet jis taip pat pardavinėjo senienas aukštiems asmenims, nustatydamas aukštas kainas. 1824 m. Sardinijos karalius Karolis Feliksas nupirko didžiąją dalį Drovetti surinktos kolekcijos, kurią sudarė 5,268 objektai. Ši kolekcija buvo eksponuojama Turino universitete, o vėliau perkelta į naujai įkurtą Turino Egipto muziejų.
Bernardino Drovetti mirė 1852 m. kovo 9 d. Turine, Italijoje.

Populiarioje kultūroje

Bernardino Drovetti buvo portretizuotas Joseph Long 2005 m. BBC dokumentinėje dramoje Egypt.
Süddeutsche Zeitung

Istorija

1945 m. spalio 6 d., prabėgus penkiems mėnesiams po Antrojo pasaulinio karo, „Süddeutsche Zeitung“ buvo pirmasis laikraštis, kuriam JAV kariuomenės administracija Bavarijoje suteikė licenciją. Pirmasis leidimas išėjo jau tą patį vakarą; pirmojo leidimo pirmąjį puslapį galima perskaityti čia (PDF).
Pardavimų skelbimų laikraščiuose sumažėjimas XXI a. pr. buvo toks ekonomiškai stiprus, kad 2002 m. spalio mėn. net privedė „Süddeutsche Zeitung“ prie bankroto slenksčio. Laikraštis bankrotą išgyveno tik dėka 150 mln. eurų investicijų, kurias skyrė naujasis akcininkas – vietinis laikraščių tinklas „Südwestdeutsche Medien“. Per trejų metų laikotarpį laikraštyje darbuotojų sumažėjo nuo 425 iki 307, buvo nutraukta regioninio leidinio Diuseldorfe leidyba, taip pat atsisakyta skyriaus Berlyno naujienoms.
2004 m. pavasarį laikraštis inicijavo projektą Süddeutsche Bibliothek. Kiekvieną savaitę spaudos kioskuose ir knygynuose buvo galima įsigyti po vieną iš 50 žymiausių XX a. romanų kietu viršeliu. Vėliau pradėta prekiauti ir įtaką padariusių filmų DVD pakuotėmis. Tų pačių metų liepos mėn. pradėta leisti mokslo populiarinimo žurnalą „SZ Wissen“. 2005 m. pabaigoje prie siūlomo asortimento pridėtos knygos vaikams.

Tiražas

Laikraščio tiražas 1992 m. trečiąjį ketvirtį siekė 397 000 egz. 1993 m. – 304 499 egz. 1995–96 m. laikotarpiu – 407 000 egz.
2001 m. tiražas siekė 436 000 egz., pagal šį rodiklį jis pateko tarp 100 didžiausią tiražą turinčių Europos laikraščių. 2003 m. tiražas siekė 433 000 egz. 2004 m. – 441 955 egz. 2006 m. – 429 345 egz. 2012 m. – 432 000.
Žvainių Gaidžio koplyčia

Istorija

Koplyčia stovi Gaidžio kalnu vadinamoje kalvelėje, stūksančioje Salanto slėnyje ties riba su Salantais. Tautosaka byloja, kad kalvoje stovėjusi senoji Salantų bažnyčia, kurios vietoje vėliau buvusi pastatyta koplyčia. 
Pasak kito padavimo, kalvoje slapstėsi nuo šeimininko kirvio pasprukęs gaidys. Vidurnaktį iš kalvos pasigirsdavo šaižus jo giedojimas, kuris labai gąsdino pro šalį vykstančius praeivius ir keleivius. Pastačius ant kalno koplytėlę, gaidžio giedojimas išnyko.
Koplytėlei sunykus, 1927 m. pastatyta mūrinė, neogotikinė koplyčia, kurios statybai plytas pagamino verslininko Juozo Pabrėžos plytinė.
Po Antrojo pasaulinio karo pasklido gandas, kad po Gaidžio koplyčia yra užkastas lobis. Aplinkui koplyčią ėmė sukiotis lobių ieškotojai, kurie ją nuniokojo. Salantų gydytojo Jono Simaičio rūpesčiu koplyčia buvo suremontuota, uždengtas naujas stogas, o 1948 m. liaudies meistras Petras Kalenda padarė naują altorių, Švč. Lurdo Marijos ir dvi Švč. Mergelės Marijos skulptūras. Vėliau koplyčia buvo apleista, altorius nuardytas, dalis sienų nugriauta, plytos išnešiotos.
Sovietmečiu prieš abitūros egzaminus salantiškiai mokiniai, prašydami Aukščiausiojo pagalbos, slapta eidavo prie Gaidžio koplyčios, triskart apeidavo keliais aplinkui ją. Kiti ant koplyčios sienų išraižydavo savo vardus.
Apgriuvusią koplyčią 1988 m. atstatė akmens skulptorius Vilius Orvidas (pranciškonas br. Gabrielius, O. F. S.). Jos viduje įrengė altorių su akmenine mensa, kuriame pastatė iš granito iškaltą Švč. Dievo Motinos skulptūrą. Jo bendramintis dailininkas Vaidotas Žukas koplyčios vidaus sienas ištapė freskomis su siužetais iš Švč. Mergelės Marijos gyvenimo. 1988 m. gegužės 8 d. Gaidžio koplyčia buvo konsekruota.
1999 m. uraganas „Anatolijus“ nugriovė koplyčios bokštą ir dalį stogo. 2005 m. vandalai išniekino altorių, o ant jo stovėjusias skulptūras sudaužė. Salantų seniūnijos ir parapijos lėšomis koplyčia buvo atstatyta, o altorius su skulptūromis restauruoti.
2011 m. vasario 19 d. Apaštališkoji penitenciarija Romoje suteikė 7 metams visuotinius atlaidus Gaidžio Švenčiausios Mergelės Marijos Apsilankymo koplyčią lankantiems titulinės šventės dienoje gegužės 31 d.
Koplyčios skulptūrinė kompozicija „Ave Maria“ – registrinis kultūros paveldo objektas (unikalus kodas 2723).
Parker Posey

Parker Christian Posey (g. 1968 m. lapkričio 8 d., Baltimorė, Merilandas) – JAV aktorė.
Emanuelė Bankoke

Turinys

Žurnalistė ir fotografė Emanuelė kartu su savo draugu Robertu atvyksta į Bankoką su užduotimi parengti reportažą apie Tailando karalių. Susipažinusi su princu Sanitu, Emanuelė ir Roberta įtraukimi į šio organizuojamus vietinius seksualinius malonumus. Čia jie susipažįsta su amerikiečių pora, pripažįstančią visišką laivę seksualiniuose santykiuose, bei jauna ir dar nepatyrusia ambasadoriaus dukterimi Frense...
Šakių rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Šakių rajono savivaldybės taryba – Šakių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.

Veikla

Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru išrinktas Juozas Bertašius, mero pavaduotoju Algimantas Damijonaitis. Administracijos direktoriumi paskirtas Juozas Puodžiukaitis.
Niordas

Niordas (dan. Nyord) – Danijos sala Baltijos jūroje, tarp Zelandijos ir Mono salų. Niordas užima ~5 km², bet tik penktadalis tinkamas žemdirbystei. Likusi dalis labai žema, pelkėta, tinkama ganymui, tačiau žiemą užtvindoma.
1968 m. Niordas sujungtas su Mono sala siauru tiltu. Iki tol nuo 1902 m. pagrindine susisiekimo priemone su Mono sala buvo Røret pašto laivas. Laivas buvo per mažas dideliems gyvuliams, todėl juos tekdavo plukdyti šalia laivo.
Sala yra svarbi vandens paukščių buveinė.
Navigacija aplinkiniuose vandenyse sudėtinga, todėl salos gyventojai ilgą laiką vertėsi laivavedyba. 1721 m. išleistais įstatymais padarė tai jų teise ir pareiga.
Lietuva 2009 m. Eurovizijoje

Dainų daina

2009 m. nacionalinė Eurovizijos atranka pasikeitė ir tapo Dainų dainos konkursu, kurio pagrindinis prizas – atstovauti Lietuvai Eurovizijoje.

Formatas

Trijuose „Dainų dainos" ketvirtfinaliuose varžosi po 12 atlikėjų. Iš kiekvieno ketvirtfinalio po 6 dainas patenka į pusfinalį. 2 iškritusias dainas į pusfinalį gražina žiuri. Iš 2 pusfinalių į finalą patenka po 5 dainas (iš viso 10). Finale laimėjęs atlikėjas gauna teisę atstovauti Lietuvai 2009 m. Eurovizijoje.

Balsavimo sistema

Kiekviena Lietuvos apskritis vertina 10 labiausiai patikusių dainų 12, 10, 8–1 taškais. Laimi daugiausiai taškų surinkusi daina.
Balstogės stačiatikių dekanatas

Balstogės stačiatikių dekanatas (lenk. Dekanat Białystok) – vienas iš penkių Balstogės-Gdansko stačiatikių vyskupijos dekanatų. Dekanas Jerzy Boreczko. Dekanatas ribojasi su Bielsko, Grudeko, Narevo ir Sokulkos dekanatais.
Klaišių apylinkė

Istorija

Apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta.
Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas. 1954 m. prijungta dalis Draginių apylinkės. Nuo 1962 m. gruodžio 8 d. apylinkė priklausė Mažeikių rajonui. 1963 m. sausio 12 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl Lietuvos TSR apylinkių sustambinimo“ Klaišių apylinkė prijungta prie Papilės apylinkės.
Gruzdžių gimnazija

Istorija

Pirmoji parapinė mokykla Gruzdžiuose įkurta 1841 m., 1865 m. ji perorganizuota į valdinę pradžios mokyklą. 1912 m. mokykla įsikuria naujame dviejų aukštų pastate. 1944 m. pradžios mokykla pertvarkoma į progimnaziją, o 1948 m. progimnazija perorganizuota į vidurinę mokyklą. 1971 m. pastatytas mokyklos priestatas, dabar tai – pagrindinė mokyklos dalis. 1972 m. mokyklai suteiktas rašytojo Augustino Griciaus vardas. 1973 m. mokyklos muziejui suteiktas kraštotyros muziejaus statusas.
1999 m. įrengta 1–oji kompiuterių klasė, 2001 m. sporto salė, 2002 m. įrengta 2–oji kompiuterių klasė, 2004 m. profesinio informavimo centras, 2005 m. modernizuota skaitykla, pradeda veikti interneto centras. Švietimo ir mokslo ministro 2006 m. balandžio 28 d. įsakymu Nr.790 Gruzdžių Augustino Griciaus vidurinė mokykla akredituota, o 2006 m. birželio 29 d. Šiaulių rajono savivaldybės taryba sprendimu T-176 mokyklą pervadino į Šiaulių rajono Gruzdžių gimnaziją.
Tadeusz Maria Rostworowski

Biografija

Gimė 1860 m. kovo 21 d. Kovalevščiznoje. Mokėsi Poznanės vidurinėje mokykloje, nuo 1870 m. Varšuvoje. 1876-1885 m. studijavo Sankt Peterburgo dailės akademijoje, stažavosi Krokuvoje, Miunchene ir Paryžiuje. 1891 m. Bialoviežoje suprojektavo caro medžioklės rūmus. 1899 m. suprojektavo Lentvario dvaro rekonstrukciją. 1893-1895 metais savo sklype suprojektavo ir pastatė Šv. Jurgio viešbutį. Viešbutyje buvo įrengtos 35 gyvenamosios patalpos. Pardavęs pastatytą viešbutį dvarininkui Ignatijui Zavistovskiui, architektas pasiliko sau reprezentacinius apartamentus. Taip pat tapė portretus ir mitologinius paveikslus. Vilniuje buvo įsigijęs pieštukų gamyklą Fortūna.
Mėrūniškių žydų kapinės

Mėrūniškių žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Mieruniszkach) – žydų kapinės esančios Mėrūniškių kaime. Kapinės yra kaimo rytinėje dalyje. Kapinės ribojasi su evangelikų kapinėmis.
Petras Vyšniauskas

Išsilavinimas

Petras Vyšniauskas gimė Plungėje, mokėsi Plungės I vidurinėje mokykloje ir kartu baigė Plungės vaikų muzikos mokyklą. 1972 m. įstojo į Stasio Šimkaus aukštesniąją muzikos mokyklą, po to – į Lietuvos konservatoriją, dabartinę Lietuvos muzikos ir teatro akademiją.

Darbinė veikla

1966–1978 m. dirbo vestuvių muzikantu, vėliau 1977–1986 m. – Vilniaus estradinių orkestrų ir ansamblių susivienijimo artistas saksofonistas, 1986–1991 m. – LTSR valst. filharmonijos džiazo kvarteto artistas, 1988–2003 m. – LMA (dabartinė LMTA) vyr. asistentas, nuo 2003 m. – docentas. Yra tarptautinių konkursų žiūri narys.

Nuo 2004 m. VšĮ Vilniaus festivaliai paskirtas tarptautinio festivalio „Jumbo“ meno vadovu.

Muzikinė veikla

Debiutas – 1982 metais Birštono džiazo festivalyje su legendiniu Lietuvos džiazo kolektyvo – P. Vyšniausko kvartetu. Tada kvartetui atiteko festivalio pagrindinis prizas. 1983 m. Visasąjunginiame estrados konkurse jo kvartetas tarp kelių tūkstančių kitų įvairaus žanro grupių pelnė II premiją (I premija niekam nebuvo skirta). P. Vyšniauskas buvo išrinktas geriausiu Tarybų Sąjungos saksofonininku, turėjo Metų džiazo muzikanto ir Lietuvos geriausio saksofonininko titulą.

Petras Vyšniauskas – pirmasis lietuvių džiazo muzikantas, koncertavęs Australijoje ir džiazo tėvynėje – JAV (1995). P. Vyšniauskas žinomas ne tik Lietuvoje, bet ir už jos ribų: jis dalyvavo prestižiniuose džiazo festivaliuose Detroite (JAV), Berlyne (Vokietija), Ciuriche, Ženevoje (Šveicarija), Perthe (Australija), Pori (Suomija), Varšuvoje (Lenkija), Niujorke, Vilniuje, Kaune ir kt. Gastroliavo JAV, Lenkojoje, Vokietijoje, Liuksemburge, Belgijoje, Olandijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje, Rumunijoje ir kt.

P. Vyšniauskas koncertuoja ne tik su džiazo, bet ir su liaudies bei akademinės muzikos atlikėjais: Lietuvos kamerinis, Šv. Kristoforo, Lietuvos nacionalinis simfoninis orkestras, liaudies dainų atlikėja Veronika Povilionienė, užsienio muzikantais: Viačeslavas Ganelinas, Morton Feldman ir kt.

Daugelio šalių kompozitoriai savo kūrinius rašo Petrui Vyšniauskui, o jo kūriniai skamba daugiau kaip 50 dramos teatro spektaklių, filmuose Lietuvos ir Vakarų Europos šalyse. Jo iniciatyva Lietuvos kompozitoriai (F. Latėnas, A. Navakas, V. Bartulis, A. Šenderovas, V. Germanavičius, R. Racevičius, J. Cechanovičius) sukūrė įv. formų kūrinių saksofonui.
Irena Gerčienė

Biografija

1968 m. baigė Vilniaus Valstybinį pedagoginį institutą. Nuo 1968 m. Kauno Vyturio vidurinėje mokykloje lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja, nuo 1989 m. direktoriaus pavaduotoja ugdymui, 2001–2007 m. direktore, nuo 2007 m. direktorės pavaduotoja ugdymui.
Tėvynės sąjungos narė. 2000–2003 m. ir 2007- 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė. Narkotikų kontrolės komisijos pirmininkė.
Moterų politikių klubo „Milda“ pirmoji prezidente, dabar – narė.
Vaidžiuškės

Aplinkinės gyvenvietės

Beržaragis - 1 kmTrainiškis - 1 kmGinučiai - 2 kmSimoniškis - 0,2 km
Kamšos botaninis-zoologinis draustinis

Geografija

Kamšos draustinis įkurtas 1960 m. Plotas 318 ha.  Apima Kamšos mišką, kurį sudaro: liepynai – 33 %, eglynai – 31 %, drebulynai – 8 %, juodalksnynai – 7 %. Draustiniu prateka Nemuno intakai Marvelė ir Vėžpienis. Kamšos draustinis ribojasi su Obelyne – prof. T. Ivanausko sodyba su unikalia augalijos kolekcija.

Sauginiai

Draustinyje auga 516 aukštesniųjų augalų rūšių. Čia auga reti, į raudonąją knygą įtraukti augalai: paprastoji gebenė, trilapė bligna, paprastoji šertvė, blakstienotoji viksva, tuščiaviduris rūtenis, miškinė varnalėša, tarpinis rūtenis, paprastasis rūtenis, didžioji dantenė. Yra 66 paukščių rūšys, tarp jų – suopis, mažasis apuokas, balinė pelėda, mažasis erelis rėksnys, naminė pelėda, randama retų vabalų rūšių, tarp jų – didieji puošniažygiai.
Davenda

Istorija

Gyvenvietė įsikūrė 1939 m., atidarius bandomąją molibdeno perdirbimo gamyklą. Pradžioje ši vieta buvo vadinama Ivačicha. Nuo 1941 m. molibdeno kasimas ir perdirbimas Davendoje tapo pagrindine ūkio šaka. 1990 m. pradėta aukso gavyba.
1989 m. čia gyveno 2,6 tūkst., 2002 m. – 1,0 tūkst. žmonių.