google/wiki40b huggingface dataset:
Ewa Aulin

Biografija

Būdama 15, 1965 m. Aulin laimėjo paauglių grožio konkursą „Miss Teen Sweden“ ir gavo teisę atstovauti šalį pirmą kartą rengiamame pasauliniame grožio konkurse „Miss Teen International“. Šis vyko 1966 m. Holivude ir jame Aulin tapo nugalėtoja. Šie titulai padėjo jai sulaukti pirmųjų kvietimų filmuotis gimtojoje Švedijoje, o nuo 1967 m. – ir Italijoje, kur debiutavo antraplaniu vaidmeniu komedijoje „Don Giovanni in Sicilia“. Po šio sekė 2 giallo stiliaus filmai, kuriuose ji vaidino kartu su Jean-Louis Trintignant: „Kiaušinį sudėjusi mirtis“ ir „Mirtinai miela“.
1967 m. ji pasirodė turbūt garsiausiame savo filme „Candy“, kurį kartu kūrė JAV, Italijos ir Prancūzijos kinematografininkai, o jame vaidino tokios žvaigždės kaip Marlon Brando, Ringo Starr ir Richard Burton. Nors JAV jis nesulaukė pasisekimo, tačiau Europoje ilgainiui imtas vadinti netgi kultiniu. Aulin buvo nominuota Auksiniam gaubliui kaip perspektyviausia jauna aktorė, tačiau apdovanojimas atiteko Olivia Hussey už vaidmenį muzikiniame filme „Romeo ir Džuljeta“.
Ilgainiui įsigalėjo stereotipas apie Aulin kaip tinkamą vaidinti tik seksualias šviesiaplaukes ir režisieriai tiesiog nesiūlė kitokių vaidmenų. 1970 m. ji pasirodė vieninteliame savo filme, sukurtame Holivude: komedijoje „Start Revolution Without Me“ su Donald Sutherland ir Gene Wilder, tačiau juosta nesulaukė žiūrovų dėmesio. Tais pačiais metais ji pasirodė ir eksperimentiniame filme „Microscopic Liquid Subway to Oblivion“, kurį režisavo, prodiusavo ir scenarijų parašė jos tuometinis vyras John Shadow.
Po šių juostų Aulin filmavosi tik Italijoje, daugiausia komedijose arba trileriuose, iš kurių žinomiausi „Antrininkas“, „Quando l'amore è sensualità“, „La morte ha sorriso all'assassino“ ir „Una vita lunga un giorno“.
Nusivylusi gaunamais vaidmenimis ir antrą kartą 1974 m. ištekėjusi, Aulin, būdama vos 23, metė aktorystę ir įstojo į universitetą, norėdama įgyvendinti savo seną svajonę tapti mokytoja. Kine ji dar kartą pasirodė tik 1996 m., juostoje „Mi fai un favore“.

Asmeninis gyvenimas

1968 m. Aulin Meksikoje ištekėjo už britų režisieriaus ir scenaristo John Shadow, su kuriuo po metų susilaukė sūnaus Shawno. 1972 m. jie išsiskyrė.
1974 m. ji ištekėjo už Cesare Paladino, su kuriuo susilaukė 2 dukterų.
Sasas

Istorija

Valdė po Vengrijos karaliaus Lajošo I siuzerenitetu.
Sasas paveldėjo sostą iš savo tėvo Dragošo ir perdavė savo sūnui Balkui. Jo valdymo metu Moldavijos žemės buvo Vengrijos karaliaus marka.
Sporto aikštė

Sporto aikštė – statinys, įrenginys, skirtas sportinei veiklai.
Specialių sporto aikščių bei įrenginių nebuvimas stabdė profesionaliojo sporto plėtrą, platesnį kūno kultūros propagavimą, sutraukiant plačiuosius visuomenės sluoksnius į galimus renginius. Vietiniai sportininkai dėl sportinių įrenginių negalėdavo priimti komandų iš kitų miestų, rengti tarpusavio varžybų. Intensyvesnė sporto įrenginių plėtra pastebima tik XX a. Pirmasis stacionarus sporto aikštynas (stadionas) Rytų Europoje pirmoji sporto aikštė iškilmingai buvo atidarytas 1912 m. rugpjūčio 12 d. Kijeve.
Bronius Bieliukas

Bronius Bieliukas (1908 m. balandžio 26 d. Dugnai, Vilkaviškio apskr. – 1992 m. kovo 10 d. Jonkersas, Niujorko valstija) – lietuvių teisininkas, visuomenės veikėjas.

Biografija

Baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją. Baigė teisę Vytauto Didžiojo universitete.
Studijuodamas ketverius metus dirbo sekretoriumi pas advokatą Mykolą Sleževičių. Baigęs mokslus vertėsi advokatūra, iki 1944 m. žemės ūkio banko Kaune juriskonsultas. Per nacių okupaciją išrinktas Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos generaliniu sekretoriumi, rūpinosi pogrindinio laikraščio „Nepriklausoma Lietuva“ organizavimu, leidimu ir platinimu. 1943 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto pirmasis sekretorius ryšininkas. 1944 m. gestapo suimtas, kalėjo Bairoite (Vokietija); išlaisvintas JAV kariuomenės. Apsigyveno Niujorke. VLIK valdybos protokolo sekretorius, nuo 1964 m. Vykdomosios tarybos narys. Vienas Bendro Amerikos lietuvių šalpos fondo direktorių. 1950 m. vienas Lietuvių rezistencinės santarvės organizatorių ir veikėjų.
Gyvendamas ir aktyviai dalyvaudamas lietuvių išeivijos visuomeniniame, politiniame darbe, nepriėmė JAV pilietybės.
Obanas

Obanas (jap. 大判) – senovinė didelės vertės Japonijos aukso moneta, labai suapvalinto stačiakampio formos. Kaldinta 1571-1860 m. Jose būdavo įspaustas nominalas, o monetų valdininko parašas - užrašytas tušu.
Tokugavos laikų monetos buvo kaldinamos iš aukso, sidabro ir bronzos.
Pirmus obanus 1588 m. ėmė kaldinti Gotō giminė įsakius Hidejošiui.
Obanas buvo lygus dešimčiai ryo arba dešimčiai kobanų.
AB Viktorija

AB „Viktorija“ – 1897–1914 m. Vilniuje veikusi šokolado ir saldainių gamybos įmonė.

Istorija

Tobijus Bunimovičius šokolado verslą Vilniuje pradėjo 1893 m. Plačiojoje g. įrengtoje nedidelėje manufaktūroje. 1897 m. T. Bunimovičius su tėvu Izraeliu Bunimovičiumi įkūrė AB „Viktoriją“ su dviejų aukštų fabriku Kaukazo (dabar – Mindaugo) ir Ugličo (dabar – Šaltinių) gatvių sankryžoje. 1912 m. AB „Viktorijos“ kapitalas siekė 770000 rublių, fabrike dirbo 600 darbuotojų. Gaminiais prekiavo dvi parduotuvės Šv. Jurgio pr. 4 (dabar Gedimino pr. 2) ir Didžiojoje g. 60 (dabar Didžioji g. 10). 1912–1914 m. fabrikui išsiplėtus (darbuotojų skaičius padidėjo iki 800) įkurtos dar dvi parduotuvės Kalvarijų g. 8 ir fabriko patalpose Kaukazo ir Ugličo gatvių sankryžoje. 1914 m. spalį pastatyti du fabriko priestatai Ugličo gatvėje (projekto architektas Antonas Filipovičius-Dubovnikas). AB „Viktorija“ fabrike šešiolika metų dirbo „UAB Rūta“ įkūrėjas Antanas Gricevičius.
1914 m. gruodžio 20 d. fabrike kilo gaisras, suniokojęs pirmo aukšto parduotuvę bei visą antrą aukštą, kuriame buvo įrengtas biuras bei T. Bunimovičiaus butas. Po pusmečio gaisro nuostolius savininkui atlygino draudimo draugijos, sumokėjusios 700000 rublių. Dėl kilusio karo fabrikas nebuvo atstatytas.
Aristarchas (Mėnulio krateris)

Aristarchas (lot. Aristarchus, 23.7°N 47.4°W) – smūginis Mėnulio krateris, esantis Mėnulio matomosios pusės šiaurės vakarų dalyje. Pavadintas sen. graikų astronomo Aristarcho (apie 310−230 m. pr. m. e.) vardu.
Aristarcho krateris (Nr. 11, žr. schemą) yra Audrų vandenyno šiaurės rytų pusėje. Skersmuo 40 km. Tai vienas iš pačių šviesiausių Mėnulio kraterių. Jis taip gerai atspindi šviesą, kad kai kada matomas iš Žemės net ir tuomet, kai neapšviestas Saulės, nes atspindi šviesą, atspindėtą Žemės.
Aristarcho pakraščiai labai aiškūs, forma daugiakampio. Sienos su aiškiai išreikštomis terasomis, todėl krateris atrodo tarsi sen. Romos amfiteatras. Aristarcho dugnas yra gana mažas − apie 19 km skersmens ir apie 3000 m žemiau pakraščių. Savo šviesumu jis labai išsiskiria nuo šalia esančio tamsaus ir šiek tiek mažesnio Herodoto kraterio (35 km skersmens) bei iš visų Audrų vandenyno apylinkių. Aristarchas turi spindulių sistemą, nusitęsančią kelis šimtus kilometrų, bet jo spinduliai yra mažiau šviesūs nei Keplerio ar Koperniko. Manoma, kad Aristarchas palyginus jaunas krateris ir išmuštas kometos ar asteroido. Jo amžius vertinamas 450 mln. metų. 1967 m. iš Žemės jame pastebėta raudona pašvaistė ir įtartas vulkanizmas. 1970-ųjų pradžioje praskrieję „Apollo“ aparatai užfiksavo išsiskiriančias radono dujas − branduolinio skilimo produktą. Dabar nustatyta, kad Aristarche nepasireiškia vulkaninė veikla, tačiau jame neabejotinai yra buvusios vulkaninės veiklos pėdsakų.
Aristarcho ir Herodoto krateriai savo ruožtu yra išsidėstę ant 200 km skersmens Aristarcho aukštikalnės, kuri yra vienas įdomiausių geologinių darinių Mėnulyje. Manoma, kad ji susiformavo prieš 3,85 mlrd. metų Lietų jūros smūginio baseino susidarymo metu, kai dalis Mėnulio plutos iškilo. Aristarcho aukštikalnė pasiekia 2 km aukštį pietrytinėje pusėje virš Audrų vandenyno lygumos ir nuolaidi šiaurės vakarų pusėje. Pagrindiniai vulkaniniai procesai aukštikalnėje įvyko apie prieš 3,6 mlrd. metų. Jų metu tekanti lava išgraužė 36 vagas žemyn, iš kurių didžiausia ir įspūdingiausia yra Šrioterio slėnis (Vallis Schröteri), prasidedantis iš taip vadinamos „Kobros galvos“ − kalvoje esančios duobės, iš kurios praeityje, matyt, veržėsi didžiulis lavos srautas, išgraužęs slėnį. Tai didžiausias žinomas srauto išgraužtas slėnis Mėnulyje. Papildomai visa aukštikalnė padengta piroklastinėmis nuogulomis.
Toni Cipriani

Antonio „Toni“ Cipriani yra žaidimo Grand Theft Auto: Liberty City Stories
pagrindinis veikėjas ir žaidimo Grand Theft Auto III antraeilis veikėjas. Žinoma, kad Toni yra svarbus asmuo Leone Salvatore šeimos mafijai ir konkrečiai dirba Leone Salvatore, bet užduotys ima ir iš kitų asmenų. Gyvena Toni Liberty City su savo mama ir turi ten savo restoraną.
Toni Cipriani žaidime Grand Theft Auto III įgarsina Michael Madsen, o Grand Theft Auto: Liberty City Stories Danny Mastrogiorgio.

Grand Theft Auto: Liberty City Stories

Veiksmas vyksta 1998 m., mieste Liberty City, trejus metus iki Grand Theft Auto III įvykių. Toni Cipriani grįžta atgal į Liberty City iš Vice City po įvykdytos žmogžudystės ir sužino, kad jis jau nelabai gerbiamas mieste ir jo pareigas Leone šeimos mafijoje užima kitas žmogus. Tada Toni bandydamas grąžinti savo pagarbą iš kitų, vėl pradeda dirbti donui Leone Salvatore, padeda jam kariauti su kitų šeimų mafijomis, saugo Leone šeimą ir dar padeda grąžinti senas Leone mafijai priklaususias teritorijas. Toni šio laikotarpio metu rūko psichotropines medžiagas, žaidžia azartinius žaidimus, vagia automobilius ir žudo žmones.
Kai mafijų karai aprimo ir Toni jau yra gerbiamas, jis su savo mama nusiperka restoraną „Cipriani’s Ristorante“ ir ramiai sau gyvena.
Sent Džordžas

Istorija

Miestą 1650 m. įkūrė prancūzai kaip Fort Royal. Uostas buvo jų kolonijinių valdų Prancūzijos Vakarų Indijų pagrindinis miestas. Nuo 1885 iki 1958 m. jis buvo Britanijos Priešvėjinių salų kolonijos administracinis centras. Nuo 1962 m. tapo Grenados (nuo 1974 m. nepriklausomos) sostine.
2004 m. Sent Džordžas, kaip ir visa Grenada, labai nukentėjo nuo 10-to pagal stiprumą istorijoje uragano Ivano. Paskaičiuota, kad apie 90 % miesto namų buvo nugriautų. Po metų tarptautinės finansinės pagalbos (daugiausiai iš Kanados, JAV ir ES) dėka didžioji dalis sugriovimų buvo sutvarkyta.
Druskininkų miesto savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Veikla

Meru išrinktas Algimantas Maknys, jo pavaduotoju Vytautas Dabrukas. Administratore paskirta Marytė Rozalienė, kontrolieriumi – Alfonsas Aleksandravičius.
Vieškūnai

Istorija

Kaimas iškeldintas prieš 1960 metus, pradėjus statyti Kauno vandens jėgainę, dėl ko atsidūrė Kauno marių dugne. Neužlietas liko tik Vieškūnų piliakalnis, aptiktas 1992 metais.

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardas kildinamas nuo išnykusios pavardės Vieškūnas (plg. pavardę Vaiškūnas). Tačiau yra versija, kad kilęs nuo žodžio „alkūnė“, kadangi Nemunas ties šia vieta darė vingį, o į upę įsiterpusi žemė buvo visiems gerai matoma, vieša, ir galėjusi būti vadinama „vieša alkūne“. Kaimą oficialiai panaikinant 1961 m. minima vietovardžio būdvardinė lytis Žemieji Vieškūnai.
Rimantas Šiurys

Rimantas Šiurys (g. 1966 m. gruodžio 25 d., Tauragėje) – Lietuvos karininkas, pulkininkas leitenantas.

Šeima

Vedęs, turi žmoną Jadvygą.
Volskai (Italija)

Volskai – italikų gentis, kalbėjusi oskų-umbrų kalbomis ir gyvenusi pietų Lacijuje, vidurio Italijoje. Jų žemės pietuose ribojosi su aurunkais ir samnitais pietuose, hernicais rytuose. Jų žemės tęsėsi nuo Norbos ir Koros šiaurėje iki Ancijaus pietuose.
Strabonas teigia, kad volskai buvo sukūrę nepriklausomą valstybę netoli Romos. Ši valstybė buvo tarp lotynų ir Pontino pelkių, Pomentino lygumoje.
Volskų kalba priklausė oskų-umbrų pogrupiui ir buvo tolima lotynų kalbos giminaitė.
Volskų teritorijoje buvo mažas miestelis Velitrae (dabar Veletris), iš kur kilę Augusto protėviai.

Nesutarimai su Roma

Volskai buvo tarp pavojingiausių Senovės Romos priešų ir dažni ekvų sąjungininkai, o hernicai nuo 486 m. pr. m. e. buvo Romos sąjungininkai.
Pagal Romos mitologinę istoriją pirmasis su volskais kariavo paskutinis Romos karalius Lucijus Tarkvinijus Išdidusis, pradėdamas dviejų šimtų metų konfliktą. Jis užėmė volskų miestą Pomeciją, o karo grobį panaudojo Jupiterio šventyklai ant Kapitolijaus kalvos statyti.
Legendinis romėnų karys Gajus Marcijus Koriolanas gavo pravardę už Koriolio miesto užėmimą 493 m. pr. m. e. Šio herojaus iškilimą ir nuosmūkį aprašo Viljamas Šekspyras Koriolane.
Tačiau jei Titas Livijus teisingai aprašė romėnų-etruskų karą, romėnų santykiai su volskais ne visada buvo priešiški. Livijus rašo, kad Klusijaus armijai besiartinant prie Romos 508 m. pr. m. e. ir tikintis apgulties, Romos senatas iš volskų nupirko javų, kad pamaitintų varguomenę.

Volskų palikuonys Romos respublikoje

Daug žymių romėnų kilo iš volskų žemių. Gajus Marijus ir Ciceronas buvo kilę iš Arpino. Augustas praleido vaikystę Veletryje. Tikriausiai čia ir gimė.
Jacques Majorelle

Biografija

Žako tėvas, žinomas dailidė, dekoratorius Lui Mažorelis pranc. Louis Majorelle, „École de Nancy“ meno dirbtuvių vice-prezidentas. Šiose dirbtuvėse ir prabėgo Žako jaunystė.
1901 m. įstojo į Nansi vaizduojamosios dailės mokyklos (pranc. École nationale supérieure d'art de Nancy) architektūros ir dekoro klasę.
1903 m. išvyko studijuoti į Džulian akademiją, Paryžiuje. 1908 m. Paryžiuje, Prancūzijos dailininkų sąjungoje, įvyko pirmoji jo paroda.
1917 m. Žakas Mažorelis išvyko į Maroką, kur tęsė dailininko karjerą. Marakeše įsigytame žemės sklype užsiėmė landšafto dizainu,  pasistatė maurų stiliaus namą.
1919 m. vedė Andrė Longvil pranc. Andrée Longueville iš Lotaringijos.
Daug keliavo po pietų Maroką ir Atlaso kalnus. Išleido kelionių dienoraštį „Dailininko keliai Atlase ir Antiatlase“ (pranc. Carnet de route d’un peintre dans l’Atlas et l’Anti-Atlas).
1931 m. formuojamame Žako sode, architektas Paulius Sinoiras (pranc. Paul Sinoir) dailininkui pastatė dirbtuves,  kurios 1937 m. buvo išdažytos ryškia mėlyna spalva. Toks Žako dekoravimo stilius gavo savą pavadinimą „Bleu Majorelle“.
1947 m. Marakeše atidarytas Mažorelio sodas visuomenės lankymui.
1955 m. įvykusios auto avarijos metu Žakas Mažorelis neteko kojos, persikėlė gyventi į Paryžių. 
Mirė Žakas Mažorelis 1962 m. spalio 14 d. Paryžiuje. Palaidotas šeimos kape Nansi „Préville“ kapinėse.
Pakapė (Rokiškis)

Aplinkinės gyvenvietės

 
JUODUPĖ – 3 km
 
 
 
 
ROKIŠKIS – 8 km
Žąsūgalas

Istorija

Žąsūgalas minimas jau nuo 1253 m.
Pavadinimą sudaro dvi dalys – žąs- ir -gala, t. y. „žąsų kraštas, sritis“.
Širako sritis

Geografija

Paviršius kalnuotas (Pambako kalnagūbris), išraižytas slėnių. Prasideda Achurjano, Pambako upės, telkšo antras pagal dydį šalyje Arpio ežeras.
2014 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Šiaurės Amerika

Straipsnyje pateikiami atrankos į 2014 m. pasaulio futbolo čempionatą Šiaurės Amerikos zonos rezultatai.

Tvarka

Atranka vyksta keturiais etapais: pirmajame tarpusavyje sužaidžia kelios silpniausios komandos, dėl galimybės patekti į kitą etapą. Antrame etape komandos vidutiniokės ir pirmojo etapo nugalėtojos padalinamos į 6 grupes. Į trečiąjį etapą patenką šių grupių nugalėtojos. Trečiame etape prie šių 6 komandų prisijungia 6 regiono lyderės. Komandos suskirstomos į 3 grupes. Po 2 geriausias kiekvienos grupės komandas patenka į finalinį etapą. Jame visos komandos varžosi vietoje grupėje – 3 pirmąsias vietas užėmusios komandos tiesias patenka į pasaulio čempionatą, o 4-oji dėl kelialapio varžosi su kito žemyno komanda.
Lietuvos profsąjungos

Lietuvos profsąjungos – Lietuvos profesinių sąjungų savaitraštis, ėjęs 1989–1990 m. ir 1994–2015 m. Vilniuje, Jono Basanavičiaus g. 29a – 24.

Istorija

1989–1990 m. Lietuvos respublikinės profesinių sąjungų tarybos laikraštis. Tiražas 30 000 egz. Nuo 1990 m. vietoje jo leistas savaitraštis „Pozicija“. Redaktorius Vytautas Budnikas.
Nuo 1994 m. Lietuvos profesinių sąjungų centro informacinis mėnesinis biuletenis,  nuo 1997 m. Nr. 32 Lietuvos profesinių sąjungų konfederacijos laikraštis, nuo 1998 m. antrojo pusmečio tampo prenumeruojamu leidiniu. Nuo 2002 m. balandžio laikraščio šeimininku tapo viešoji įstaiga „Profesinių sąjungų leidykla“. 2006 m. sausio mėn. atidarytas internetinis puslapis lprofsajungos.lt. 
Tiražas 1994 m. – 3000 egz., 1997 m. – 2000 egz.
Aero L-39 Albatros

Civilinis naudojimas

L-39 lėktuvus keičia naujesnės versijos, tačiau tūkstančiai L-39 ir toliau naudojami kaip mokomieji lėktuvai. Daug L-39 visame pasaulyje tampa privačiais lėktuvais. Pvz., JAV vidutiniškai turtingi pilotai mėgėjai, ieškantys greitų vikrių asmeninių reaktyvinių lėktuvų, perka L-39, kurie kainuoja 200 000–300 000 JAV dolerių. Dėl didelio L-39 populiarumo Reno oro lenktynėse (Reno Air Races) atsirado speciali L-39 klasė, kuriai, tiesa, priskiria ir kitus panašius lėktuvus. 2006 m. kovo mėnesį JAV Federaliniame aviacijos registre buvo užregistruota 257 L-39 lėktuvai.
Džeimso Bondo filme „Tomorrow Never Dies“ buvo panaudotas L-39 – Džeimsas Bondas pagrobia šį lėktuvą.

Karo veiksmai

2008 m. pavasarį Abchazijos separatistai ar Rusijos pajėgos Abchazijoje numušė keletą Gruzijos bepiločių lėktuvų. 2008 m. kovo 20 d. abchazų separatistai skelbė, kad jų raketomis ginkluotas L-39 numušė Gruzijos bepilotį žvalgybinį lėktuvą Hermes 450
Atžalynas (žurnalas)

Istorija

Leido Lietuvių vienybės sąjūdis Vilniuje. Rašė apie karinę ir politinę Lietuvos padėtį, skatino jaunimą siekti tautinės vienybės, ugdė laisvės troškimą, Lietuvos valstybės suvereniteto atkūrimo siekius, spausdino ištraukas iš užsienio laikraščių, skelbė žymesnių užsienio politikų pritarimą Lietuvos laisvės ir nepriklausomybės siekiams.
Spausdintas pogrindžio spaustuvėje. Autoriai ir redaktoriai nenurodyti.
Višvakarmanas

Višvakarmanas (skr. विश्वर्मन् = viśvakarman „visakūris“) – indiškoje mitologijoje laikomas pasaulio sutverėju, dieviškuoju kūrėju.
Višvakarmanas minimas jau Rigvedoje, tačiau tik vėlyvoje X-ojoje mandaloje, kur jam paskirti 2 himnai (X.81 ir X.82). Ten jis apibūdinamas kaip visa regintis, jo veidai, kojos, rankos, akys driekias į visas puses, jis yra minties skvarbumo, nežinia, kaip, iš kokios medienos sukūręs pasaulį (atlikęs kosmogoninį veiksmą). Jis yra ir aukotojas ir podraug auka pasaulio kūrime. Jis vadinamas visko gimdytoju, tėvu, hotaru, rišiu, kalbos valdovu, suteikiančiu gerovę, įvardijančiu dievus. Višvakarmanas iš esmės panašus į Tvaštarą („tašytoją“), bet Vedose artimiausias Pradžapačiui („viešpačiui-gimdytojui“). Višvakarmanas dar porą kartų minimas kaip Indros (VIII.98) ir Sūrjos (X.170) epitetas.
Vėliau Višvakarmanas tampa Puranų ir epų veikėjų, tačiau jau laikomas nebe pasaulio kūrėju, o dieviškuoju meistru, nudirbančiu daiktus dievams (t. y., sutapatinamas su Tvaštaru). Pasak „Ramajanos“ jis sukūręs Lankos miestą, rūmus Varunai, Kuberai, Garudai, Agatsjai, dangišką karietą Pušpaką, lanką Indrai, Šarangos lanką Višnui. Jis laikomas architektūros žinijos pradininku ir Sthapatja vedos kūrėju.
Riba (1976 filmas)

Turinys

Sigizmundas, laimingai vedęs Seržiną ir turintis mažametį sūnų, su šeima gyvena atokioje užmiesčio viloje. Kartą jam tenka išvykti kelioms dienoms į Paryžių verslo reikalais. Viešbutyje jis susipažįsta su prostitute Diana, kurią parsiveda į savo kambarį ir kartu praleidžia naktį. Po dienos Sigizmundas gauna laišką, kuriame rašoma, kad jo žmona nusižudė. Jis nepajėgia perskaityti laiško iki galo, o sukrėtimą bando malšinti Dianos glėbyje, taip ir neišsiaiškinęs kas iš tiesų įvyko.
Golvėjaus Nacionalinis Airijos universitetas

Istorija

Kolegijoje pradėta mokyti buvo 1849 m. Tada kolegija vadinosi Karalienės kolegija ir joje dirbo 37 profesoriai, o studentų buvo 91. Po metų kolegija buvo pervadinta į Airijos karalienės universitetą. 1906 m. universitetą baigė Alice Perry, kuri buvo pirmoji moteris, baigusi universitetą ir, kaip manoma, pirmoji pasaulyje baigusi inžinerijos studijas universitete. 1908 m. universiteto kolegija tapo naujojo Nacionalinio Airijos universiteto dalimi.
XX a. paskutiniame dešimtmetyje buvo pastatyta daug naujų pastatų bei statinių universitetui.

Pastarieji įvykiai

Laikraštis „The Sunday Times“ šį universitetą išrinko Airijos 2002–2003 metų universitetu.
Universitete veikia septyni fakultetai: menų, keltų studijų, komercijos, inžinerijos, teisės, tiksliųjų mokslų ir medicinos bei sveikatos studijų. Universiteto kolektyvas priklauso SIPTU profesinei sąjungai.
2006 metais į universitetą įstojo įžymus JAV aktorius Martin Sheen.
Schema

Schema – grafinis vaizdas, kuriuo paaiškinamas bet kurio mechanizmo veikimo principas (kartais schemomis aiškinami gamtos reiškiniai, pvz., lietaus susidarymas); nuoseklus planas. Schemos taip pat gali būti kai kurios diagramos, modeliai ir pan. Įvairių diagramų sudarymas vad. schematika.
Kosmopolitizmas

Kosmopolitizmas (iš graikų k. Κόσμος 'visata' + Πόλις 'miestas') – idėja, kad žmonija priklauso vienai moralinei bendrijai. Kosmopolitizmas yra priešingas nacionalizmui, šovinizmui ir patriotizmui. Kosmopolitai palaiko glaudų valstybių, tautų, kultūrinių grupių bendradarbiavimą. Kosmopolitizmas remiasi idėja, kad globalizuotas pasaulis yra toks, kuriame nėra „kitų – svetimų“. Tai – erdvė, kurią sudaro daug kultūrinių kitoniškumų.
Nijolė Ščiukaitė

Biografija

Gimė darbininkų šeimoje, nei brolių, nei seserų neturėjo. Vaikystė prabėgo  Šiauliuose. 1959 m. baigė Šiaulių 6-ąją vidurinę mokyklą, 1961 m. – Šiaulių muzikos technikumo vokalinio skyriaus dainavimo klasę. Buvo paskirta dirbti į Šiaulių rajono Daugėlių statybinių medžiagų kombinato kultūros namus. Dirbo su vaikų meno kolektyvais, kurį laiką buvo kultūros namų direktorė. Dainavo Šiaulių statybos tresto estradiniame ansamblyje, koncertavo su Šiaulių simfoniniu orkestru. 1962 m. ištekėjo. 1963 m. balandžio mėnesį gimė duktė Daina.
1963 m. spalio mėnesį pradėjo dirbti LSSR valstybinės filharmonijos estradiniame ansamblyje „Nemuno žiburiai“. Po metų buvo pakviesta dainuoti Juozo Tiškaus vadovaujamame Lietuvos estradiniame orkestre, kuris 1965 m. performuotas į ansamblį „Estradinės melodijos“. Jame liko dirbti ir dainavo 30 metų. Per šį laikotarpį drauge su ansambliu „Estradinės melodijos“ dalyvavo Lietuvos kultūros ir meno dekadose Maskvoje, Baltarusijoje, Rusijos Federacijoje, tarptautinėse estradinėse programose „Auksinis ruduo-79“, „Draugų melodijos-80, 81“, tarptautiniuose festivaliuose „Sopotas-74“, „Bratislavos lyra-76“. Gastroliavo Australijoje, Bulgarijoje, Čekoslovakijoje, JAV, Mongolijoje, VDR, Vengrijoje ir kt.
1975 m.  suteiktas LSSR nusipelniusios artistės vardas.  1983 m. baigė LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetų neakivaizdinį skyrių ir įgijo kultūros bei švietimo darbuotojo kvalifikaciją. Dirbo Vilniaus Balio Dvariono muzikos mokykloje.
Talkina Lietuvos kompozitoriams jų autoriniuose vakaruose. Dalyvavo Lietuvos moterų partijos renginiuose, nuo 1995 m. Lietuvos moterų partijos narė.  Mama gyveno Šiauliuose. Tėvelis mirė 1974 metais. Vyras Juozas Tiškus (1929–2006), ilgametis Filharmonijos orkestro ir ansamblių vadovas. Dukra iš pirmos santuokos Daina Bajorūnienė, baigusi Šiaulių pedagoginį institutą, dirba Gruzdžių vaikų socializacijos centre. Turi du anūkus.

Kūryba

Pati eiliuoja dainas, rašo vaikams. Garsiausi dainininkės atliekami hitai: „Keturiasdešimt kaštonų“, „Senelis“, „Mes išliksim jauni“, „Po svyruokliu beržu“, J. S. Bacho „Ariozo“, pilietinės tematikos kūriniai (Algimanto Raudonikio „Tėvynė“, Jono Lapašinsko žodž.), populiarios dainelės (J. Sivačeko „Šypsenų valtelė", liet. tekstas Antano Saulyno; Algimanto Raudonikio „Kada išsiskiria laivai“, Broniaus Mackevičiaus žodž.), naujausioji lietuvių autorių kūryba.
Žemieji Tatrai

Žemieji Tatrai (svk. Nízke Tatry) – Karpatų kalnų dalis vidurio Slovakijoje, tarp Tatrų šiaurėje (atskirti Vaho ir Poprado slėniais) ir Slovakijos Rūdinių kalnų pietuose (atskirti Hrono slėniu). Nusidriekę iš vakarų į rytus 80 km. Aukštis – iki 2043 m (Diumbjero k.). Kitos svarbios viršūnės yra Chopokas (2024 m), Derešė (2004 m), Kraliova Holia (1946 m). Kalnai sudaryti iš klinties, dolomito, granito, gneiso. Paplitę karstiniai reiškiniai, gausu urvų.
Kalnų šlaituose auga plačialapių miškai, aukščiau – spygliuočių miškai. Įsteigtas Žemųjų Tatrų nacionalinis parkas.