google/wiki40b huggingface dataset:
Arubos futbolo čempionatas

Arubos futbolo čempionatas (olandiškai: Aruban Division di Honor) arba (Campeonato AVB Aruba Bank) yra aukščiausia Arubos futbolo lyga, kurią prižiūri Arubos futbolo federacija (Arubaanse Voetbal Bond) ir kuri buvo įkurta 1960 m. SV Racing Club Aruba ir SV Estrella: abu Arubos klubai žaidė Kopa Antiano (Nyderlandų Antilų futbolo čempionatas) čempionate 1965 m. ir 1970 m.
Lygos laimėtojas yra kvalifikuojamas žaisti CONCACAF Čempionų lygoje iš pirmo CFU klubų čempionato turo. Dešimtą vietą užėmusi komanda perkeliama į žemesnę lygą - Arubos pirmą diviziją (Aruban Division Uno).
Čempionatas yra žaidžiamas nuo balandžio iki lapkričio.
Antanas Pagojus

Antanas Pagojus (g. 1950 m. vasario 3 d. Marčiuose, Plungės raj.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija

Baigęs Kantaučių (Plungės r.) aštuonmetę mokyklą (muzikos mokė D. ir P. Aženeckai), 1966–1970 m. mokėsi Klaipėdos pedagoginėje mokykloje (groti akordeonu mokė J. Jurčius).
Nuo 1970 m. rudens mokytojavo Kantaučių aštuonmetėje mokykloje. 1971–1975 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute ir Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė M. Laurušaitė ir Fabijonas Sereika).
Nuo 1975 m. rudens Plungės 4-osios (Senamiesčio) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų, vokalinių ir instrumentinių ansamblių vadovas. Su chorais ir ansambliais surengė daug koncertų, dalyvavo Plungės rajono dainų šventėse ir festivaliuose, respublikinėse ir Klaipėdos krašto dainų šventėse bei kituose kultūros renginiuose. Jaunių chorą parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei ir chorų varžyboms, dalyvavo 1996 m. Jaunimo menų šventėje Vilniuje. Ypač ryškių meninių laimėjimų pasiekė su vyresniųjų klasių moksleivių mišriuoju choru (50-60 dalyvių). Choras 1987 m. respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse pelnė antrąją vietą, 1989 m. respublikinėje mišriųjų chorų apžiūroje „O toj skambioj dainelėj visa Lietuva“ Vilniuje irgi laimėjo antrąją vietą, 1990 ir 1991 m. dalyvavo vaikų ir jaunimo chorų festivalyje „Dainuok, jaunoji Lietuva“ – pelnė laureato vardą. Choras dainavo 1993 m. Klaipėdos krašto dainų šventėje ir Mažojoje moksleivių dainų šventėje Vilniuje, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1995 m. Žemaičių ir Pamario krašto vaikų ir jaunimo festivalyje, 1996 m. Jaunimo menų šventėje Vilniuje ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje – pastarojoje chorų varžybose pelnė laureato vardą. Mokytojas vokalinius ansamblius ir solistus parengė „Dainų dainelės“ konkursams – 1982 m. respublikiniame konkurse merginų tercetas tapo laureatu. Kurį laiką chorvedys talkino Plungės kultūros namų mišriajam chorui.

Visuomeninė veikla

A. Pagojus yra Plungės rajono dainų švenčių bei festivalių organizatorius ir vyr. dirigentas, 1987 m. respublikinės moksleivių dainų šventės mišriųjų chorų asistentas, 1993 m. Klaipėdos krašto dainų šventės dirigentas ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės Vilniuje vyr. dirigentas.
Nuo 1987 m. Plungės rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkas, daug metų dainavo Plungės kultūros namų kameriniame chore (vadovas prof. Gediminas Purlys, vėliau Alfonsas Vildžiūnas), nuo 1990 m. Lietuvos chorų sąjungos narys (buvo ir valdybos narys). 1989 m. pedagogas apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, o 1994 m. jam suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija.
Celsijus

Istorija

A. Celsijus 1742 m. apibrėžė ledo tirpimo ir vandens virimo temperatūras, o skalę padalino į 100 padalų. Šioje skalėje ledo tirpimo temperatūra atitiko 100 laipsnių, o vandens virimo – 0. Ši skalė yra atvirkščia mums įprastai. Tik 1744 m., švedų botanikas Karolis Linėjus (1707–1778 m.) pasiūlė „apversti“ skalę. Taip atsirado įprastinė, dabar naudojama skalė.
Panašią idėją dar 1730 m. pasiūlė A. F. de Reomiuras, tik jo siūlymu skalė tarp vandens virimo ir tirpimo buvo skirstoma į 80 laipsnių, o ne į 100.
Juozas Žilys

Biografija

1968 m. Vilniaus valstybinio universiteto (VU) Teisės fakultete su pagyrimu baigė teisės studijas, diplomuotas teisininkas.
Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Juridinio skyriaus teisininkas, kurso Užsienio šalių konstitucinė teisė VU Teisės fakultete dėstytojas. Nuo 1990 m. LR Aukščiausiosios Tarybos, Seimo Juridinio skyriaus vedėjas. Juozas Žilys aktyviai dalyvavo rengiant svarbiausių Lietuvos Respublikos įstatymų bei kitų teisės aktų projektus, buvo darbo grupės LR Konstitucijos projektui rengti vadovas.
Nuo 1993 iki 1999 m. Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo teisėjas, LR KT pirmininkas, nuo 1999 iki 2000 m. LR Seimo pirmininko vyr. patarėjas konstitucinės teisės klausimais, nuo 1999 m. Lietuvos teisės universiteto (nuo 2004 m. – MRU) Teisės fakulteto Konstitucinės teisės katedros docentas, einantis profesoriaus pareigas, nuo 2000 m. MRU Teisės fakulteto dekanas.
Porto įlanka

Porto įlanka (kors. golfu di Portu) (kartu su Džirolatos įlanka, Skandolos gamtos rezervatu ir Piana Kalančesu) į Pasaulio paveldo sąrašą 1983 metais įtraukta vietovė Prancūzijoje, Korsikos regione, Pietų Korsikos departamente, Otos komunoje. Įlanka skalauja Porto krantus.
Aulaukė

Aulaukė – Kuršių marių ir Nemuno deltos žvejų plačiabrylė apsauginė minkšta skrybėlė. Priekinė bryliaus dalis užlenkta į viršų, o galinė dengia sprandą ir pečius – saugo nuo atmosferinio ir Nemuno (ar marių) vandens. Siuvama iš stangroko, vandeniui nelaidaus audinio. Aulaukės pavadinimas paplitęs tarp „šišoniškių“ (Rusnės žvejų), kitur naudojamas šakšinio (Preila) ar ziudvestės (skolinys iš vokiečių kalbos, reiškiantis pietvakarių vėją) vardas.
Šiaurės ir Baltijos jūros žvejai panašiai vadina šią žvejų skrybėlę: angl. Sou'wester, norv. Sydvest, šved. Sydväst, ol. Zuidwester. Vokiškas pavadinimas (vok. Südwester), kuriuo kartais pavadinama aulaukė, greičiausiai atėjo iš Norvegijos. Šiuolaikinė ši žvejų galvos apdanga gaminama iš impregnuotos, vandeniui atsparios medžiagos ir paprastai būna ryškiai geltonos spalvos.
Šilutės muziejus savo fonduose turi keletą aulaukių, dar prieš Pirmąjų pasaulinį karą naudotų regione. Klaipėdos simboliu vadinama skulptūra „Žvejys“ priešais buvusią miesto rotušę (skulptorius Kazimieras Kisielis, architektas Petras Šadauskas) vaizduoja Lietuvos žveją su aulauke.
Šerninė ietis

Šerninė ietis (angl. boar spear) – speciali ietis šernų medžioklei. Tai palyginti trumpa masyvi ietis, kurios stambus antgalis turi žemiau geležtės ant movos du statmenus sparnus. Šie sparnai neleidžia įsiutusiam šernui užsimauti ant ieties ir prisiartinti prie medžiotojo. Tokios ietys plačiai naudotos Vokietijoje ir Skandinavijoje.
Šernines ietis naudodavo ir kaip karo ginklą, nes: a) antgalio sparnais kautynėse būdavo patogu užkabinti priešininkų skydus, b) neleisdavo iečiai per giliai įsmigti, ypač ginantis nuo kavalerijos. Tai leisdavo greičiau išlaisvinti ginklą, sumažindavo lūžimo tikimybę.
XV a. kaip kovinę ietį ėmė naudoti ilgesnį šerninės ieties variantą chiavarina.
Šerninės ieties ilgis apie 2 m. Ieties kotą dažnai apvyniodavo odiniu dirželiu, kad kotas mažiau slystų. Kotas dažniausiai būdavo daromas iš uosio. Antgalis būdavo tvirtas ir platus, ant koto tvirtinamas patvaria mova.
Brenda Gandini

Biografija

Brenda Gandini gimė 1984 m. rugpjūčio 8 d. Čipolete (Rio Negre) mažame provincijos miestelyje. Kai merginai buvo 10 metų jos mama (Daniela Cardone, modelis) ir tetis (Rolando Pisanu, futbolo treneris) išsiskyrė. Brenda liko gyventi su mama ir persikėlė į Buenos Aires. Vėliau Brendos mama ištekėjo dar kartą ir susilaukė sūnaus Rolnadito.

Karjera

Brenda karjerą pradėjo 12 metų fotografuodamasi vaikų žurnalui, o garsaus modelio vardą pelnė dirbdama su tokiomis kompanijomis kaip „Zaf“ ir „Paw“.
2005 m. Gandini gavo pirmąjį vaidmenį Cris Morena'os seriale Floricienta. Jos personažas – Olivia Fritzenwalden. Ši veikėja buvo įsimylėjusi vaikiną, kurį vaidino Benjamín Rojas.
2006 m. vaidino dveijuose serialuose "Chiquititas Sin Fin" ir "Sos mi vida", kartu su Natalia Oreiro ir Facundo Arana.
2007 m. atliko merginos, Julieta Caporale, rolę seriale "Romeo y Julieta". Šis projektas tapo hitu, o Breba paauglių žvaigžde: ant 2007 rugpjūčio mėnesio "Gente" žurnalo viršelio buvo jos nuotrauka, be to įrašė serialo dainų garso takelius.
2008 m. vaidino Agustina Amaya telenovelėje "Vidas robadas". Netrukus Brenda ėmė dainuoti šou "Cantando por un sueño"
Karšio stepė

Karšio stepė – stepė Uzbekijoje, į vakarus nuo Zeravšano ir Gisaro kalnagūbrių. Ilgis ir plotis ~120 km. Kalvota lyguma. Žemėja iš rytų į vakarus (nuo 500 iki 200 m).
Vyrauja žemyninis klimatas: kritulių 200–400 mm per metus. Per stepę teka Kaškadarja, iškastas 165 km ilgio kanalas. Pusdykumių augalija.
Dalis drėkinama, auginami javai ir medvilnė. Oazėje įsikūręs Karšio miestas.
Medūzos

Biologija

Tai jūriniai pavieniai, sėslūs ar pelaginiai (plaukiojantys vandens sluoksnyje) organizmai. Kūnas keturspindulinės simetrijos, dubenėlio arba įdubusio disko formos, kurį sudaro storas drebučių sluoksnis, esantis tarp dviejų ląstelių sluoksnių.
Medūzos – vienos stambiausių planktono gyventojų. Jų kūnas gali būti daugiau kaip 2 m skersmens, sverti iki 300 kg, o čiuopikliai gali siekti keletą metrų. Tik kelių rūšių medūzos prisitvirtina prie dumblių, o kai kurios nemažą gyvenimo dalį praleidžia jūros dugne. Nors medūzos gali plaukti sutraukdamos savo raumenis, joms sunku judėti net prieš silpną srovę, todėl neretai išmetamos į paplūdimius audrų metu.
Dauguma jų mėsėdės ir gaudo grobį savo čiuopikliais. Varpo (skėčio) pakraštyje yra 4 ar 8 pakitę į jutimo organus čiuopikliai – ropalijos. Medūzų čiuopikliuose yra daugybė dilginančiųjų ląstelių, kurių dirginimui jautrūs ne tik žmonės, bet ir stambūs gyvūnai. Ypač stiprūs pačios didžiausios pasaulyje (apie 2,5 m skersmens) skiautaburnės medūzos (lot. Cyanea) nudilginimai. Burna yra apatinės dalies centre, o čiuopikliai karo pakraščio apačioje. Maistas iš burnos pro ryklę patenka į entoderminės kilmės ovalų skrandį, pertvaromis padalintą į 4 dalis. Pertvarų pakraščiuose išsidėstę mezenteriniai siūlai, gausiai nusėti liaukinėmis ląstelėmis (virškinimo funkcija). Nuo skrandžio išsidėstę radialiniai kanalai, susijungę kūno pakraščiais einančiu žiediniu kanalu (gastrovaskuliarinė sistema).
Dauguma medūzų – skirtalytės. Būdingas išorinis apvaisinimas. Iš apvaisintų kiaušinėlių išsivysto planulė. Praėjus tam tikram vystymosi ciklui, iš planulės pumpuravimosi būdu susidaro daug naujų lytinės kartos atstovų – medūzų.
Šių gyvūnų gyvenimo ciklas sudėtingas. Jie pradeda gyvenimą kaip maži jūros dugne gyvenantys polipai. Polipo stadija dažniausiai redukuota. Nervinės ląstelės sudaro susikaupimus – mazgelinius ganglijus. Iš kiekvieno polipo pumpurų atsiranda daugybė mažų laisvai plaukiojančių medūzų, kurios vėliau atsiskiria, tampa lytiškai besidauginančiais suaugėliais ir pradeda savarankišką gyvenimą.
Manoma, kad medūzos egzistuoja jau 500 mln. metų.
Gegabrastos Šv. Mikalojaus cerkvė

Istorija

Cerkvė pastatyta 1889 metais kolonistams, kuriems dar 1861 m. buvo išdalinta 563 ha žemės, o gyvenvietė pavadinta Никольское. 1937 m. parapijoje buvo 885 tikintieji, 1945 m. – apie 200. 1947 m. sovietų valdžia parapiją įregistravo.
Žemaitijos kolegijos Telšių fakultetas

Žemaitijos kolegijos Telšių fakultetas (ŽK TF) – Žemaitijos kolegijos padalinys (fakultetas); buvusi aukštesnioji taikomosios dailės mokykla, veikusi Telšiuose, seniausia šio pobūdžio institucija Žemaitijoje.
Adresas: Muziejaus g. 29, LT-87356, Telšiai.

Istorija

1931 m. Telšiuose burmistro Felikso Milevičiaus iniciatyva įkurta medžio apdirbimo mokykla, vadinta dar dailiųjų amatų mokykla. Pirmaisiais veiklos metais jos tikslas buvo rengti dailininkus-atlikėjus.
1939 m. šioje mokykloje įsteigta metalo apdorojimo specialybė.
1945 m. ši mokymo įstaiga pavadinta Telšių taikomosios dailės vidurine mokykla.
Nuo 1959 m. – Telšių taikomosios dailės technikumas.
Nuo 1989 m. – Telšių aukštesnioji taikomosios dailės mokykla. Joje buvo galima įsigyti šias specialybes: skulptūra, meninis medžio apdorojimas, trikotažo mezgimas ir modeliavimas, pramoninių gaminių konstravimas, dailė, muzika, šokio pedagogika. Didžioji dalis specialybių, kurias čia gali pasirinkti studentai, nedubliuoja Vilniuje ir Kaune dėstomų vaizduojamosios ir taikomosios dailės specialybių. 
Nuo 1998 m. Vilniaus dailės akademijos padalinys, Telšių taikomosios dailės skyrius, nuo 2003 m. Žemaitijos kolegijos Telšių menų ir pedagogikos fakultetas.
Po kolegijos akreditacijos patvirtinus naują statutą fakultetas vadinasi Telšių fakultetu.

Dėstytojai

Mokykloje dėstė: Marija Bankauskaitė, Valdas Bubelevičius, Elena Domarkienė-Rapalytė, Laima Drazdauskaitė, Petras Gintalas, Alfonsas Gudzevičius, Romualdas Inčirauskas, Algirdas Indrašius, Monika Kriukelienė, Donatas Lukoševičius, Regimantas Midvikis, Aloyzas Stasiulevičius ir kiti.

Auklėtiniai

Mokyklą įvairiais laikotarpiais yra baigę žymūs Lietuvos menininkai, dailės organizatoriai: Romualdas Budrys, Petras Henrikas Garška, Romualdas Inčirauskas, Antanas Janauskas, Albinas Jasenauskas, Jonas Kaupys, Gintaras Kazlauskas, Vytautas Kibildis, Vincas Kisarauskas, Gražina Kriaunevičienė, Gvidas Latakas, Vytautas Matulionis, Vytautas Mockaitis, Arūnas Sakalauskas, Juozas Šakinis, Arūnas Šarkauskas, Algimantas Švėgžda, Vytautas Urbanavičius, Jonas Virbauskas ir daugelis kitų.
Vakarų Aukštutinis Nilas

Geografija

Vakarų Aukštutinis Nilas yra didesnio Aukštutinio Nilo regiono dalis. Vilajeto teritorija teka Baltojo Nilo upė ir jo baseinui priklausančios Bahr al Gazalio bei Bahr al Arabo upės.
Svarbiausi miestai: Bentiju, Rubkona, Majomas, Lyras, Adokas, Nijalas, Pariangas.

Gyventojai

Gyventojų daugumą sudaro nuerai ir dinkai.
Marija Mašiotaitė-Urbšienė

Biografija

Rygoje baigė pradžios mokyklą, 1913 m. Rygos gimnaziją. 1913–1916 m. studijavo Maskvos aukštųjų moterų kursų Fizikos-matematikos fakultete. Aukštojo mokslo pabaigti nesuspėjo, sutrukdė Pirmasis pasaulinis karas ir liga. Prasidėjus karui su tėvais atvyko į Voronežą, kur jos tėvas Pranas Mašiotas mokytojavo gimnazijoje.
Grįžusi į Lietuvą nuo 1918 m. dirbo vertėja Lietuvos ministerijose, nuo 1920 m. Finansų ministerijoje, 1922–1927 m. Lietuvos pasiuntinybėse Berlyne, Maskvoje ir Paryžiuje. 1926 m. gegužės 15 d. ištekėjo už diplomato Juozo Urbšio. Gyvendama Prancūzijoje susipažino su Paryžiaus bibliofilais, jų organizuota veikla. 1930 m. gruodžio 17 d. Kaune Vytautas Steponaitis, Viktoras Cimkauskas, Paulius Galaunė ir Marija Mašiotaitė-Urbšienė įsteigė XXVII knygos mėgėjų draugiją, kuri ugdė pomėgį grožinės literatūros knygoms, leido knygas ir savo metraščius, palaikė ryšius su užsienio bibliofilų organizacijomis.
1940 m. liepos 17 d. Marija ir Juozas Urbšiai buvo suimti ir deportuoti į Tambovą, nuo 1941 m. birželio 22 d. kalinami Tambovo, Saratovo, Maskvos, Kirovo, Gorkio, Ivanovo, Maskvos ir Vladimiro kalėjimuose. 1952 m. Urbšiai nuteisiami 25-iems metams kalėti „už aktyvų prisidėjimą prie tarptautinės buržuazijos pastangų nuversti Tarybų valdžią“ ir iš Maskvos Butyrkų kalėjimo nuvežami į Vladimiro kalėjimą. 1954 m. iš kalėjimo paleisti, bet tik 1956 m. galėjo grįžti į Kauną, kur juos savo namuose priglaudė rašytoja Sofija Čiurlionienė. 1957–1958 m. Marija Urbšienė dirbo Respublikinėje bibliotekoje. Palaidota Petrašiūnų kapinėse.
Kelis

Kelio traumos

Žmonėms griūvant galimos kelio traumos. Dažniausias nedidelis kelio sužeidimas yra kelio priekinio paviršiaus nubrozdinimas. Kitos kelio traumos paprastai yra kelio sąnario traumos.

Kelio sąnario mechanika

Ištiesus kelio sąnarį, būna įsitempę šalutiniai, kryžminiai raiščiai bei raiščiai kelio sąnario užpakalyje; kelio sąnarys „surakintas“, sąnario padėtį palaikančių raumenų įtempimas minimalus – padėtį išlaiko sąnariniai paviršiai ir įsitempę raiščiai. Sulenkus apie 5 laipsnius, sąnarys „atrakinamas“ – atpalaiduojami šalutiniai ir priekinis kryžminis raiščiai; tada blauzdą galima ir atgręžti ir nugręžti (pasukti į vidų ir į išorę). Lenkiant toliau, vėl įsitempia šalutiniai ir kryžminiai raiščiai ir vėl galimas tik lenkimas-tiesimas. Lenkimo-tiesimo amplitudė – 130–160 laipsnių; vidinio sukimo – 5-10, išorinio – 30-50 laipsnių.
Bylos nagrinėjimo nepertraukiamumas ir teisėjų sudėties nekintamumas

Bylos nagrinėjimo nepertraukiamumas ir teisėjų sudėties nekintamumas – proceso teisės nuostata, teisės principas.
Lietuvoje civilinės bylos nagrinėjimo metu teismas negali nagrinėti jokių kitų bylų, išskyrus LR CPK kodekso numatytus atvejus.
Jeigu bylos nagrinėjimo metu keičiasi teisėjų sudėtis, bylos nagrinėjimas turi būti atidėtas, o po to ji turi būti pradėta nagrinėti nuo pat pradžios, išskyrus atvejus, kai dalyvaujantys byloje asmenys neprieštarauja, kad byla būtų nagrinėjama toliau nuo to procesinio veiksmo, kurį atlikus ji buvo atidėta.
Jeigu civilinei bylai nagrinėti reikia daug laiko, gali būti skiriamas atsarginis teisėjas. Atsarginis teisėjas būna teismo posėdžio salėje nuo bylos nagrinėjimo pradžios ir, jeigu pasitraukia iš teismo sudėties teisėjas, jį pakeičia. Atsarginiam teisėjui stojus į pasitraukusiojo vietą, byla nagrinėjama toliau (LR CPK 16 straipsnis „Bylos nagrinėjimo nepertraukiamumas ir teisėjų sudėties nekintamumas“).
Antanas Lukoševičius

Biografija

1977 m. baigė Kauno A. Sniečkaus politechnikos institutą, inžinierius technologas.
Lietkopsąjungos vyriausias vadybininkas, 2003–2007 m. ir nuo 2018 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės administracijos direktorius. 2007–2018 m. Savivaldybės įmonės „Kaišiadorių paslaugos“ komunalinio skyriaus viršininkas.
2000–2003 m. ir 2007–2018 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Kaišiadorių rajono skyriaus narys.
Sutuoktinė Reda, vaikai Paulius, Lina.
Zembiškis

Istorija

XIX a. pab. buvo Zembiškio dvaras.

Aplinkinės gyvenvietės

Graužai – 1,5 km
Šetkaimys – 1 km
Girlaukis – 2 km
Skirgailinė – 2 km
Pašušvys – 5 km
Klaipėdos Gedminų pagrindinė mokykla

Istorija

1974 m. rugsėjo 1 d. atidaryta Klaipėdos 21-oji vidurinė mokykla. Mokslo metus pradėjo 1130 moksleiviai. 1977 m. išduotas pirmasis atestatas. 1993 m. 21-oji vidurinė mokykla buvo pavadinta Gedminų vardu. Mokyklą baigė 25 dvyliktokų laidos. Sukurti mokyklos simboliai, įvesta mokyklinė uniforma. 2001 m. mokykla tapo Gedminų pagrindine mokykla. 2014 m. mokykla tapo Gedminų progimnazija.
Laurel apdovanojimas

Laurel – kino apdovanojimas, kuriuo buvo pagerbiami aktoriai, režisieriai, kompozitoriai bei filmai. Prizas, kurį įsteigė žurnalas „Motion Picture Exhibitor“, buvo teikiamas 1958–1968 m. bei 1970–1971 m.
„Golden Laurel“ nominacija buvo nustatoma JAV ir Kanados kino mėgėjų. Po balsavimo nugalėtojai buvo skelbiami žurnale, be apdovanojimų ceremonijos.
Terespolio valsčiaus herbas

Terespolio valsčiaus herbas (lenk. Herb gminy Terespol) – Terespolio valsčiaus heraldinis simbolis, naudojamas nuo 2013 metų. Baltos užsklandos herbe vaizduojama raudona lapė tupinti ant žalios žolės. 1992 m. Terespolio miestui atsiskyrus nuo Terespolio valsčiaus ir savo herbu išrinkus miesto įkūrėjo Sluškos herbą, valsčius susikūrė savo herbą, kuris buvo naudojamas iki 2013 m., tačiau neatitiko heraldinių standartų.
Ricardo Martinelli

Biografija

Rikardas Martinelis yra Rikardo Martinelio Pardinio ir Glorijos Berokal Fabregos sūnus. Jo tėvas buvo italas.
Verslo magnatas Rikardas Martinelis išsilavinimą įgijo JAV (baigė Arkanzaso universitetą); jam priklauso didžiausias Panamoje prekybos centrų tinklas „Super 99“. Pirmą kartą prezidento posto jis siekė 2004 metais, tačiau patyrė pralaimėjimą, surinkęs tik 5 % rinkėjų balsų. 2009 m. rinkimų kampanijos metu R. Martinelis vien reklamai išleido 35 milijonus dolerių.
Vilija Remeikienė

Biografija

1981 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierė.
Kalvarijos savivaldybės administracijos Kalvarijos seniūnijos seniūnė.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė. Nuo 2011 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Valdas, vaikai Nerijus, Eglė, Rūta.
Tabbelio

Tabelijas (lot. Tabbelio, dgs. Tabbeliones) – profesionalus notaras, Severų valdymo laikais (III m. e. a.) tapęs viešuoju pareigūnu, kontroliuojamu valstybinių įstaigų, o Justiniano valdymo laikotarpiu (IV m. e. a.) – profesionaliu notaru, kuriam veiklos leidimą išduodavo imperatorius savo aktu. Tvarkė teisinius dokumentus, surašinėdavo įvairius prašymus bei skundus ir juos redaguodavo, tvirtino liudytojų parodymus, surašydavo ir tvirtindavo testamentus.
Rinkuškiai

Istorija

1670 m. buvo 30, 1750 m. – 11 kiemų.
Reilėjaus sklaida

Reilėjaus sklaida (ankstesnėje literatūroje Relėjaus sklaida, kartais naudojama Reilio sklaida) yra tampri šviesos sklaida ant dalelių, kurios yra žymiai mažesnės nei šviesos bangos ilgis. Ji yra stebima šviesai keliaujant per skaidrius kietus kūnus, skysčius, bet dažniausiai stebima dujose.
Saulės šviesos Relėjaus sklaida švarioje atmosferoje yra pagrindinė dangaus mėlynos spalvos priežastis: Relėjaus ir debesų pakartotinai išsklaidyta šviesa sąlygoja Žemės atmosferos skleidžiamą netiesioginę šviesą (tiesioginė šviesa yra Saulės spinduliai). Reilėjaus sklaida svarbi žmogaus akies funkcionavime, taip pat turi įtakos melsvai venų spalvai.
Dalelių, kurių matmenys sulyginami arba didesni už bangos ilgį, sklaidą nagrinėja tikslesnė Mi sklaidos teorija arba diskrečių dipolių artinys.
Derlingumo jūra

Derlingumo jūra (lot. Mare Fecunditatis, 8°S 51°E) – Mėnulio jūra, esanti matomosios Mėnulio pusės rytiniame pakraštyje.
Derlingumo jūra (2, žr. schemą) yra piečiau Krizių jūros (1) rytinėje matomosios Mėnulio pusės dalyje. Jos amžius priskiriamas Prenektaro periodui (>3,9 mlrd. metų). Jūra yra netaisyklingos formos. Tai grupė smūginių baseinų ir kraterių, visiškai užlietų sustingusia lava. Kai kurių jų pakraščių kontūrai matomi iš kosmoso. Jūra iš šiaurės į pietus išsitęsia apie 900 km, šiaurinėje dalyje siekia 600 km plotį, plotas apie 326 000−344 000 km². Ryškioje Saulės šviesoje galima pamatyti aplinkinių kraterių per jūrą einančių spindulių, vienas iš jų yra nuo Ticho, esančio už 1800 km į pietvakarius.
Derlingumo jūra matoma iš Žemės be optinių prietaisų pagalbos. Ji šiaurinėje pusėje susisiekia su Ramybės jūra ir tarp jų yra Taruntijaus krateris (14). Šiaurės rytų pusėje prisišliejusi maža Sėkmės įlanka (6, Sinus Successus). Jūros rytiniame pakraštyje yra vienas ryškiausių Mėnulio kraterių Langrenas (8). Nuo jo pietų kryptimi prasideda stambių kraterių Petavijaus grandinė. Kita grupė kraterių ir Pirėnų kalnai pietvakariuose atskiria Derlingumo jūrą nuo Nektaro jūros.
Jūros šiaurėje nuo Taruntijaus kraterio į pietų pusę išsidėsčiusi grupė ilgų gūbrių: Dorsa Cato (140 km ilgio), Dorsa Cushman (80 km), Dorsa Cayeux (130 km). Jūros rytų pusėje pietų kryptimi plyti Dorsa Geikie (240 km), kuris susisiekia su plačiu gūbriu Dorsa Mawson (180 km). Viena iš jūros įdomybių yra du maži, jauni ir lašo formos krateriai Mesjė (Messier, 7x13 km) ir Mesjė A (14x9 km), esantys piečiau Taruntijaus kraterio, nuo kurio pro juos praeina platus šviesus spindulys. Nuo Mesjė kraterių vakarų kryptimi išeina du po truputį vienas nuo kito besiskečiantys išmuštos medžiagos spinduliai, kurie pasiekia jūros pakraštį. Tikėtina, kad Mesjė kraterius išmušė mažas meteoritas, įlėkęs į jūros paviršių 5° kampu iš rytų pusės. Nuo pirminio smūgio susidarė Mesjė krateris, o nuo skilusio ir atšokusio meteorito gabalo − Mesjė A. Šiaurės vakarų pusėje nuo kraterių yra 94 km ilgio siaura įduba Rima Messier.
1970 m. Derlingumo jūros rytiniame pakraštyje nusileido TSRS automatizuotas aparatas „Луна-16“, kuris pirmą kartą be žmogaus pagalbos pargabeno į Žemę Mėnulio paviršiaus mėginių (~101 g). 2009 m. jūros šiaurinėje dalyje kontroliuojamai sudužo Kinijos bepilotis aparatas „Chang'e 1“.