google/wiki40b huggingface dataset:
Isuva

Raida

Sėslūs žemdirbiai teritorijoje gyveno jau Neolito laikotarpiu. Čia klestėjo Halafo kultūra. Apie 3000 m. pr. m. e. atsiranda pirmosios didesnės gyvenvietės, kurios greičiausiai išsivystė į miestus-valstybes. Svarbiausios senosios Isuvos teritorijoje randamos archeologinės vietovės yra Ikiztepė, Korudžuntepė, Noršuntepė ir Puluras (visos į rytus nuo Eufrato). Greičiausiai viena jų buvo Isuvos sostinė. Kita svarbi gyvenvietė buvo Arslantepė, iš kurios išsivystė antikinis Melidas.
XVII a. pr. m. e. hetitų šaltiniai mini priešišką Isuvos valstybę rytuose. Hatušilis I kartu su savo armija persikėlė per Eufratą ir sudegino jos miestus. Šį įvykį patvirtina ir archeologiniai kasinėjimai, rodantys gaisro likučius atskirose gyvenvietėse. XV a. pr. m. e. Išuvos karalius sudarė sąjungą su Mitanijos karaliumi Šauštataru prieš Hetitų imperiją ir net užpuolė karalių Arnuvandą I. Šie puldinėjimai tęsėsi, kol karalius Supiluliumas I apie 1350 m. pr. m. e. nesurengė naujos ekspedicijos anapus Eufrato. Jo žygis baigėsi Isuvos pralaimėjimu ir pavertimu vasale.
Isuva kaip Hetitų vasalė išliko iki pat XII a. pr. m. e. Greičiausiai regioną masiškai apgyvendino luviai. Žlugus Hetitų imperijai, Isuva išnyko iš rašytinių šaltinių. Ją pakeitė luviška valstybė Kamanu su sostine Melide.
Putrinė

Aplinkinės gyvenvietės

Pučiakalnė – 1,1 km
Zabiškiai – 1,5 km
Nemunėlio Radviliškis – 8 km
BIRŽAI – 23 km
Sandariškiai – 0,8 km
Rigmantiškiai – 3,8 km
Leontjevo paradoksas

Leontjevo paradoksas – 1953 m. Vasilijaus Leontjevo atrastas ekonominis paradoksas, bandant patikrinti Hekšero-Olino teoremos teisingumą. Išanalizavęs 1947 m. JAV prekybą, Leontjevas atrado, kad JAV prekybos balansas neatitiko Hekšero-Olino teoremos prielaidų.

Teorija

V. Leontjevas iškėlė prielaidą, kad kapitalui imlių prekių dalis eksporte turi augti, o darbui imlių - mažėti. Iš tikrųjų analizuojant JAV prekybos balansą buvo pastebėta, kad darbui imlių prekių eksportas nemažėjo. Tai ir buvo paradokso esmė.
Leontjevo paradoksas aiškinamas taip: importuojamų į JAV prekių darbo imlumas gana aukštas, bet darbo kaina prekių vertėje akivaizdžiai mažesnė negu eksportuojamose iš JAV prekėse. Darbo kaina JAV aukšta, aukštas darbo našumas. Tai akivaizdžiai daro įtaką eksportuojamų prekių kainoms. JAV darbui imlių prekių eksportas nuo 1947 m. auga patvirtindamas Leontjevo paradoksą. Tai priklauso nuo paslaugų sektoriaus augimo, darbo kainos ir JAV ekonomikos struktūros (Pagal JAV Darbo ministerijos duomenis 2007 m. vasarį gamybiniame sektoriuje dirbo 22,475 iš 137,410 milijonų žmonių užimtų ne žemės ūkyje.), tai didina visą Amerikos ekonomikos darbo imlumą, neišskiriant ir eksporto.
Šiaudinių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas kranto kyšulyje, Lankos kairiajame krante. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 20x17 m dydžio. Ji buvo apjuosta pylimu, kuris neišliko vakarų pusėje. Pietiniame aikštelės krašte pylimas yra 0,8 m aukščio, 22 m pločio, R krašte - 0,8 m aukščio, 11 m pločio, šiauriniame krašte - 0,5 m aukščio, 7 m pločio. Į pietus nuo pylimo iškastas 12 m pločio 2,5 m gylio griovys. Šiauriniame šlaite, 3 m žemiau aikštelės krašto iškastas 5 m pločio, 0,3 m gylio griovys, už kurio supiltas 0,4 m aukščio, 4,5 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 20 m aukščio.

Priešpilis

Į pietus nuo piliakalnio, už griovio yra priešpilis (N55°33'12.5"; E25°28'34.8"). Jo aikštelė trapecinė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 70 m ilgio, 30 m pločio šiaurinėje pusėje bei 70 m pločio pietuose. Aikštelėje rasta brūkšniuotos ir lygios keramikos. Papilio aikštelės pietinėje pusėje supiltas 70 m ilgio, 1,5 m aukščio, 20 m pločio pylimas, už kurio iškastas 17 m pločio, 2 m gylio griovys, geriau išlikęs tik pietvakariniame kampe, kitur matyti tik 8 m pločio, 0,2 m gylio įdubimas.
Piliakalnis ir priešpilis apardyti arimų, vakariniai šlaitai erodavę. Pylimai prieš 1935 m. buvo nuskleisti, rasta daug apdegusio molio. Piliakalnis ir priešpilis dirvonuoja, priešpilio vakarinis šlaitas apaugęs lapuočiais.
Į pietus nuo priešpilio, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Aplinkiniai piliakalniai

Varniškių piliakalnis (Anykščiai) 5 kmJuodonių piliakalnis 20 kmGaigalių piliakalnis (Utena) 8 kmŠeimyniškėlių piliakalnis 20 kmNolėnų piliakalnis 8 kmAknystėlių piliakalnis 5 kmSūngailiškio piliakalnis 7 kmNarkūnų piliakalnis 10 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Pajūrio Sena

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, į penkias dalis padalijus Normandijos provinciją. Iki 1955 m. buvo vadinamas Vidine Sena. 2005 m. įvykusiame referendume gyventojai pasirinko naują pavadinimą – Seinomarins.

Geografija

Pajūrio Senos departamentas ribojasi su Somos, Uazos, Ero departamentais ir La Manšu.

Klimatas

Klimatas okeaninis, su didele Atlanto įtaka. Departamento rytuose temperatūra žiemą būna žemesnė, vasarą – aukštesnė, negu pakrantėje.

Ekonomika

Žemės ūkis gamina nemažai linų, mėsos ir pieno. Išvystyta žuvininkystė ir žvejyba.
Pramonė skirta daugiausiai laivų statybai ir uostams aprūpinti. Yra naftos perdirbimo įmonių, gaminami automobiliai Reno (Sanduvilis ir Kleonas).

Turizmas

Išplėtota jūrų turizmo infrastruktūra. Departamente keliolika senų vienuolynų ir abatijų, kelios viduramžių pilys, Normandijos gamtos regioninis parkas.

Politika

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja 6 senatoriai, Atstovų rūmuose – 12 deputatų. Generalinę tarybą sudaro 69 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Adelė Dimšienė

Biografija

1969 m. baigė Kauno medicinos institutą. 
VšĮ „Alytaus poliklinika“ direktoriaus pavaduotoja, 2010 m. medicininio vidaus audito grupės vadovė.
2000 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) partijos narė. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m.  Alytaus miesto savivaldybės tarybos narė. 
Šeimos centro lektorė. Raudonojo kryžiaus Alytaus komiteto pirmininkė.
Sutuoktinis Jonas Juozas, vaikai Modestas, Vytautas.
Alionių miškai

Alionių miškai – miškai Širvintų raj. ir Vilniaus raj. savivaldybių teritorijoje, 10 km į rytus nuo Širvintų.

Geografija

Alionių miškai priklauso Ukmergės miškų urėdijos Giedraičių (686 ha) ir Glitiškių (3l61 ha) girininkijoms. Sudaro Alionių, Glitiškių, Kalvos, Pulimo, Staniškių ir Vičiūnų miškai. Plotas 3847 ha, mišku apaugę 2608 ha. Valstybinės reikšmės miškų plotas 3089 ha. Miškuose yra dalis (935 ha) Alionių pelkės. Alionių miškų pietiniu pakraščiu teka Musė ir jos intakas Lebeda. Paviršius – lyguma.
1100 ha miškų priklauso Alionių draustiniui.

Medynai

Augavietės derlingos ir labai derlingos užmirkusios, pelkinės nederlingos ir derlingos. 35 % miškų yra ekosistemų apsaugos ir rekreaciniai, 12 % apsauginiai ir 53 % ūkiniai. Kultūrinės kilmės medynų 5 %. Beržynų 26 %, eglynų 29 %, pušynų 17 %, juodalksnynų 16 %, drebulynų 4 %, ąžuolynų 2 %, uosynų 4 %, baltalksnynų ir liepynų po 1 %. Jaunuolynai sudaro 20 %, pusamžiai medynai 29 %, pribrestantys 22 %, brandūs 29 %,. Medynų vidutinis amžius 58 m., bonitetas 11,2, skalsumas 0,75, tūris 202 m³/ha. Kasmet priauga 5,3 m²/ha medienos.

Istorija

Glintiškių girininkijoje yra gamtos paminklas – ąžuolas, kurio amžius apie 300 m., aukštis 28 m, skersmuo 220 cm. 1944–1950 m. Alionių miškuose veikė Lietuvos partizanų Didžiosios Kovos apygardos Plieno rinktinės būriai.
Interglosa

Interglosa (Interglosa) – tarptautinės dirbtinės kalbos projektas, sukurtas 1943 metais Lanseloto Hogbeno (Lancelot Hogben). Ši kalba yra dirbtinės kalbos Glosa pirmtakė.
Kernavės piliakalniai

Piliakalniai

Archeologinių paminklų kompleksą sudaro daugiau nei 50 archeologijos, istorijos ir kultūros paminklų: piliakalnis – Aukuro kalnas, du priešpiliai – Mindaugo sostas ir Lizdeikos kalnas, papilys – Įgulos kalnas, (piliakalniams vardai sugalvoti XIX a.), apie 0,4 km į pietryčius nuo jų esantis Kriveikiškio piliakalnis, taip pat Kernavės kapinynas, Kernavės pilkapynas ir Kernavės gyvenvietės. Nuo 1979 m. nuolat vykdomi komplekso archeologiniai tyrinėjimai, todėl Kernavė yra viena geriausiai pažįstamų priešistorinių – Viduramžių Lietuvos gyvenviečių.
Valstybinis Kernavės kultūrinis UNESCO saugomas rezervatas įsteigtas 1998 m. siekiant išsaugoti teritorinį kultūros paveldo objektų kompleksą, jo teritorijoje esančias nekilnojamąsias bei kilnojamąsias kultūros vertybes, jas tinkamai prižiūrėti, tvarkyti ir propaguoti, organizuoti mokslinius tyrimus. Rezervatas apima 194,4 ha teritoriją, aplink rezervatą suformuota buferinė 2456,2 ha apsaugos zona. Kultūrinio rezervato teritorijoje saugomas kultūros paveldo objektų kompleksas, kuriame šiuo metu žinoma ir įteisinta 18 archeologijos, istorijos ir kultūros vertybių.

Tyrimai

Piliakalnius 1857 m. aprašė vienas pirmųjų Lietuvos archeologų Konstantinas Benediktas Stanislovas Tiškevičius, 1859 m. kasinėjo Vladislovas Sirokomlė. Piliakalnių žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1979–1983 m. atliko Vilniaus universiteto archeologinė ekspedicija ir Lietuvos istorijos institutas, vadovai Pranas Kulikauskas ir Regina Volkaitė-Kulikauskienė. Nuo 1985 m. ekspedicijai vadovavo Alieksejus Luchtanas.
Keturiuose piliakalniuose ir jų papėdėse ištirtas 1755 m² plotas. Remiantis archeologinių tyrinėjimų medžiaga piliakalniai datuojami VI a.-XIV a. Pajautos slėnyje tyrinėtų geležies amžiaus gyvenvietės ir viduramžių miesto ištirtas 4590 m² plotas. Šiandien ištirta tik apie 1,5 % kultūrinio rezervato teritorijos. Radinius saugo Kernavės archeologijos ir istorijos muziejus.

Aplinkiniai piliakalniai

Pasodninkų piliakalnis 18 km 
 Pikuolio kalnas 14 km
Bartkūnų piliakalnis 29 km
Laužiškio piliakalnis 27 km
Paparčių piliakalnis 9 km 
 Laukagalio piliakalnis 13 km
Veršiobalio piliakalnis 12 km 
 Maišiagalos piliakalnis 16 km
Žuvyčių piliakalnis 26 km
Bražuolės piliakalnis 23 km 
 Trakų pilis 29 km
Karmazinų piliakalnis 9,5 km
Utenis

Utenis – legendinis Lietuvos kunigaikštis, paminėtas XVI a. trečiajame dešimtmetyje parašytoje Bychovco kronikoje.

Vardas

Vardas Lietuvos metraščio sąvaduose rašomas įvairiai: Vtenus, Utienus, Utenus, Untianus.

Legendos

Kronikose rašoma, jog Utenio tėvas buvęs Lietuvos ir Žemaičių didysis kunigaikštis, Naugarduko didysis kunigaikštis – Kukovaitis, o motina Pajauta. Po tėvo mirties 1221 m. Utenis prie Šventosios upės netoli Deltuvos pastatė paminklą (stabą), kuriam supuvus, išaugo miškas, vadinamas Kukovaičio vardu.
Laikomas Salako įkūrėju.
Šventaragis – Utenio sūnus – buvo sudegintas Šventaragio slėnyje Vilniuje, prie Vilnelės.

Ryšiai su Utena

Spėjama, kad nuo Utenio vardo kilęs Utenos miesto pavadinimas. Neva jis supylė Didįjį Narkūnų piliakalnį, vadinamą Utenio pilimi, ir antrąjį mažąjį piliakalnį, vadinamą Utenio kapu. Rašytiniuose šaltiniuose (karaliaus Mindaugo laiške) 1261 metais pirmąkart paminėta medinė pilis prie Utenėlės upelio. Pasak padavimo, ją atstatęs kunigaikštis Utenis.
Istorikas Rimantas Jasas teigia, kad Utenio vardas patikimuose šaltiniuose nepaliudytas, perimtas iš Utenos miesto pavadinimo ar vietovardžio.
Ganyklų rotacija

Ganyklų rotacija – ganyklų naudojimo sistema: ganymo ir šienavimo kaitaliojimas tam tikra tvarka. Įeina į ganyklų priežiūros priemonių sistemą.
Tikslas – racionaliai naudoti ganyklas, daryti jas produktyvesnes. Šienavimas ir ganymas žolyną veikia skirtingai. Žolynas kuris tik ganomas, prastėja, plinta žemosios piktžolės. Šienaujamos žolės turi tvirtesnes šaknis, yra daug ankstyvesnės, dėl to neįsigali tipiškos piktžolės. Tačiau, kasmet šienaujant tuos pačius ganyklos aptvarus, silpnėja tipiškos ganyklinės žolės, mažėja žaliosios masės derlius. Turi įtakos ir ganymo laikas: jei pradedama ganyti žolė, kuri per daug jauna, ji atželia silpnesnė. Dėl to kasmet reikia keisti aptvarų šienavimo ir ganymo laiką bei eilę.
Taikant ganyklų rotaciją, pašarinių naudmenų derlius padidėja iki 30 % ir daugiau. Ganyklų rotacijų schemos sudaromos pagal klimato salygas.
Palaižupės apylinkė

Istorija

Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Laižuvos apylinkės.
Kęstutis Urba

Biografija

1978 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą.  1984 m. apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją „Lietuvių vaikų dramaturgija“. Vilniaus universitete dėsto Vaikų literatūros klasikos ir Užsienio vaikų literatūros kursus.
Nuo 1992 m. Tarptautinės vaikų knygų tarybos (IBBY) Lietuvos skyriaus pirmininkas. Žurnalo „Rubinaitis“ steigėjas ir redaktorius. Vertimuose pasirašo Viltaro Alksnėno slapyvardžiu, kurį iki 2014 m. pabaigos oficialiai slėpė. Iš anglų kalbos išvertė daug vaikų literatūros klasikos kūrinių, kaip antai: „Anę iš Žaliastogių“ (aut. Lucy Maud Montgomery), „Paslaptingą sodą“ (aut. Frances Hodgson Burnett), „Polianą“ (aut. Eleanor Hodgman Porter) ir kt.
Šinkūnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis buvo įrengtas atskiroje kalvoje, iš visų pusių juosiamoje pelkės. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 77x70 m dydžio. Šlaitai vidutinio statumo, 4-5,5 m aukščio.
Piliakalnis buvo ariamas, aikštelės šiaurės rytų dalyje buvo XVII a. – XVIII a. senkapis. 1972 m. piliakalnis apardytas žvyro karjero, kurio kasimas atnaujintas 1979 m. ir iki 1988 m. nukastas beveik visas piliakalnis. Liko tik jo šlaitai ir viršutiniu žemės sluoksniu užstumti ar priešingai - nustumti aikštelės pakraščiai – rytiniame krašte vietomis iki 10 m pločio. Dabar piliakalnio vietoje yra kraterį primenanti krūmais apauganti karjero vieta.

Aplinkiniai piliakalniai

Lokinės piliakalnis 3,5 kmSvirnų piliakalnis 21 kmSangailų piliakalnis 20 kmLaičių piliakalnis 6 kmPiliakalnių piliakalnis (Jonava) 11 kmSukinių piliakalnis 16 kmSaliečių piliakalnis 5,5 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Sovetas

Istorija

XX a. šeštajame dešimtmetyje, apartheido režimo metu, Sovetas buvo pastatytas kaip savarankiškas gyvenamasis rajonas. Iki tol juodieji gyveno vyriausybės paskirtose teritorijose baltųjų gyvenvietėse. 1976 m. birželį miesto juodaodžiai (daugiausia – moksleiviai ir studentai) protestavo prieš afrikanso kalbos kaip privalomos mokyklose įvedimą. Dėl neramumų buvo nužudyta apie 500 žmonių, daugiausia – jaunimo ir vaikų.

Pavadinimo kilmė

Miesto, kuris susikūrė iš keleto juodaodžių gyvenviečių, pavadinimą lėmė jo vieta artimiausio didmiesčio – Johanesburgo – atžvilgiu: Sovetas yra į pietvakarius nuo jo, ir iš pradžių buvo vadinamas South West Township („Pietvakarių gyvenvietė“), o vėliau miestui pavadinti buvo paimtos pirmosios dvi raidės iš kiekvieno žodžio: So + We + To.
Veršiobalio piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Vaišvilės kairiajame krante. Aikštelė apvali, 40x40 m dydžio, 3 m žemesne pietvakarine dalimi. Joje rasta grublėtos keramikos. Šlaitai nuolaidūs, 8-10 m aukščio, šiaurės – šiaurės rytų šlaito aukštis vos 2 m.
Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja, šiaurės vakarų aikštelės dalyje stovi aukštos įtampos elektros stulpas, rytiniu šlaitu praeina žvyrkelis.

Aplinkiniai piliakalniai

Janionių piliakalnis 22 kmSadūniškių piliakalnis 13 kmBernotų piliakalnis 21 km
Gaukeliškių piliakalnis 29 kmKernavės piliakalniai 9 km
Kriveikiškio piliakalnis 9 kmNemenčinės piliakalnis 26 km
Maišiagalos piliakalnis 3 kmBradeliškių piliakalnis 5 km
Karmazinų piliakalnis 6 kmElniakampio piliakalnis 9 kmMažosios Riešės piliakalnis 14 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Algirdas Budnikas

Biografija

1976 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
1976 m. Žeimelio „Komunaro“ kolūkio augalų apsaugos agronomas, 1980 m. vyr. agronomas, 1992 m. Pakruojo raj. savivaldybės administracijos Žeimelio seniūnijos seniūnas, Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Pakruojo rajono skyriaus narys.
2003 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Stasė, vaikai Renata, Nerijus, Toma, Šarūnas.
Kriemala

Aplinkinės gyvenvietės

Paštuva – 2 km 
 BUBIAI – 4 km
Folkloras

Folkloras (iš angl. folk – tauta, liaudis ir lore – žodinė tradicija, paveldas) yra tautos žodinės tradicijos visuma. Tai yra liaudies dainos, raudos, pasakos, sakmės, legendos, padavimai, mitai, mįslės, minklės, patarlės, priežodžiai, žaidimai, burtai ir kerėjimo formulės, oracijos. Kartais sąvoka suprantama plačiau ir įskaitoma dar papročiai, apranga, buities reikmenų, liaudies dailė, muzikos instrumentai. Ribos nėra griežtai nustatomos. Siaurąja prasme atitinka sąvoką „tautosaka“ (vertinys iš folk lore), plačiąja – „liaudies kultūra“.
Folkloras klasifikuojamas į dainuojamą ir sakytinę tautosaką, tačiau ši klasifikacija sąlyginė – būna ir dainuojamos pasakos ar mįslės. Folkloras kaip mokslinė disciplina nagrinėjama etnologijoje, kalbotyroje, literatūroje ir (etno)muzikologijoje. Folkloro duomenys labai svarbūs nagrinėjant mitologiją ir religijos istoriją. Modernioji etnologija į folklorą įtraukia ir vadimąją miesto folklorą graffiti, bendravimo būdus telefonu, internetu ir kt.
Folkloras kai kur buvo ar liko svarbi priemonė tautinei identifikacijai, pvz., lietuvams ar estams Sovietų Sąjungoje. Su nepriklausomybe menkėjo folkloro reikšmė. Folkloras išliko sunormintas, stilizuotas, vaidinamas ir tapo savotiška preke turizmui ir eksportui.
Aksajus (Rostovas)

Istorija

Miestas pavadinimas tiurkų kalba reiškia „baltas vanduo“. Rašytiniuose šaltiniuose gyvenvietė minima nuo 1570 m. Miesto teisės suteiktos 1957 m. (iki tol gyvenvietė vadinta Aksajaus Stanica).
Destalinizacija

Destalinizacija pradžioje tik Vakaruose naudota sąvoka, kuria apibūdinamos Sovietų Sąjungos valstybės ir partijos vadovybės vykdytos politinės, ekonominės ir visuomeninės reformos, užbaigusios stalinizmo laikotarpį. Reformomis panaikintas 1953 m. mirusio Josifo Stalino asmenybės kultas, apribota valstybės taikytos prievartos premonės, skatinta vartojimo ekonomka. Po atsargios pradžios po Chruščiovo kalbos XX-ame partijos suvažiavime destalinizacija tapo oficialia partijos linija. Kitose Rytų bloko šalyse skirtingu intensyvumu taip pat pradėta taikyti destalinizacijos politika.

„Tylioji destalinizacija“ 1953–1956 m.: nuo Stalino mirties iki slaptosios Nikitos Chruščiovo kalbos

Pirmąsias destalinizacijos priemones įvedė Lavrentijus Berija praėjus trims savaitėms po Stalino mirties. Jis reabilitavo Kremliaus gydytojus, kurie prieš pat Stalino mirtį buvo apkaltinti sąmokslu, sustiprino sovietų respublikų nacionalinius kadrus ir sustabdė vieno svarbiausių valstybinių represijų organų "Kontrrevoliucinių nusikaltimų komiteto" darbą. Svarbiausiu veiksmu buvo apie 1,2 mln. lagerių kalinių paleidimas iš Gulago. Amnestija pritaikyta tik tiems kaliniams, kurie buvo nuteisti mažiau nei 5 metams. Tuo būdu amnestija praktiškai nepalietė politinių kalinių. Laukiami pokyčiai ir lagerių režimo palengvinimai nuo 1953 m. paskatino sukilimus lageriuose, kurie buvo nukreipti prieš išlikusias sunkias kalinimo sąlygas.
San Chosė Sharks

Istorija

Klubas buvo įkurtas 1990 m., kai Howard Baldwin nusipirko Minesotos „North Stars“, o broliai George ir Gordon Gund'ai gavo naują komandą San Chosė mieste.
Baltijos porteris

Baltijos porteris – tai unikalus, regione aplink Baltijos jūrą susiformavęs alaus stilius.Gaminamas Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Lenkijoje, Rusijoje, Suomijoje, Švedijoje ir Ukrainoje. Bet šiuo metu didžiausias šio stiliaus asortimentas verdamas Lenkijoje. 
Tokį posūkį nulėmė istorinės aplinkybės, Napoleono karų laikais uždraudus į Rusijos imperiją tuo metu čia labai populiaraus porterio eksportą iš Anglijos. Ilgainiui, mėgdžiojant anglišką porterį, panašaus tipo alus pradėtas virti vietoje derinantis prie vietos tradicijų ir skonio. Baltijos porteryje dominuoja salyklo derinio sukurti džiovintų vaisių, karamelės ir kavos poskoniai, ir tik labai silpnas apynių aromatas. Šio tamsaus alaus stiprumas būna tarp 6 ir 9%. Bet Baltijos porteriu pradėtas vadinti visai neseniai, tik apie 1995 metus, įžymaus viskio ir alaus žinovo M.Jacsono. Taip pat vėliau buvo įtrauktas į amerikiečių sukurtą BJCP  kaip atskiras stilius.
Ypatingos Baltijos porterio savybės, kad jis dažniausiai gaminamas su apatinės fermentacijos (lagerio) mielėmis prie žemų temperatūrų, yra stipresnis ir mažiau deginto skonio nei angliškas porteris (naudojamos elio mielės ir aukštesnė fermentacijos temperatūra).
Bandava

Bandava – kuršių žemė nuo vėlyvajame geležies amžiuje ir XIII a. Žemė buvo Ventos vidurupyje, nuo Abavos intakos abiem pusėmis iki Skrundos ir kairiuoju pavenčiu iki pat Lietuvos sienos, tarp Ventavos, Ceklio, Piemarės, Duvzarės ir Baltijos jūros. Pirmą kartą žemė minima cistersų vienuolio Balduino Alniečio (popiežiaus pasiuntinio Otono įgaliotinio) 1230 m. gruodžio 28 d. su kuršiais sudarytoje krikšto sutartyje. 1253 m. Kuršo vyskupui pasidalinus su Ordinu žemėmis, du trečdaliai visos Bandavos atiteko Ordinui. Dalybų akte Bandava priskiriama prie gyvenamųjų sričių (terrae inhabitatae) ir jos plote minimos žymesnės iki šių laikų išlikusios gyvenvietės: Kuldyga, Aizputė, Alsunga, Skrunda, Embūtė, Bata, Valtaikiai.
Vėliau rašytiniuose šaltiniuose nebeminima.
Karolis Gediminas Cieminis

Karolis Gediminas Cieminis (1943 m. sausio 6 d. Vilniuje – 2014 m. gegužės 2 d. Vilniuje) – Lietuvos genetikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, skulptorius tautodailininkas.

Biografija

1969 m. baigė Vilniaus universitetą. 1975 m. apgynė diseratciją „Aukštesniųjų augalų pažeidimų, indukuotų ultravioletiniais spinduliais, reparacijų tyrimai“, biologijos mokslų kandidatas. 1994 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Nuo 1974 m. dirbo Botanikos institute, 1988–2001 m. Ląstelių inžinerijos laboratorijos vadovas.

Mokslinė veikla

Darbai iš DNR ultravioletinės spinduliuotės pažaidų reparacijos, somatinių ląstelių fiziologijos. 1974 m. su V. Soiferiu atrado DNR tamsinės reparacijos procesą aukštesniuosiuose augaluose.

Kūryba

Nuo 1990 m. kūrė metalo skulptūrines kompozicijas biologijos, genetikos tema, surengė personalines parodas (su F. Blaškevičiumi 1996 m., 1997 m.). Žymus etnografinių kaukių drožėjas ir dekoruotojas, jo darbų yra privačiuose rinkiniuose įvairiose šalyse.
Nykstančių kalbų raudonoji knyga

Nykstančių kalbų raudonoji knyga (angl. Red Book of Endangered Languages) – UNESCO išleista knyga, kurioje sudarytas nuoseklus kalbų, kurioms gresia išnykimas, sąrašas. Jį pakeitė UNESCO Nykstančių pasaulio kalbų atlasas. Pastarasis nuo 2009 m. yra skaitmenizuotas, apie internetinę versiją naudotojams galima rašyti atsiliepimus, prisidėti prie atnaujinimo.

Istorija

1992 m. Tarptautinio kalbotyrininkų kongreso (CIPL) susitikimo metu Kvebeke iškėlė temą apie nykstančias kalbas, buvo nutarta steigti Nykstančių kalbų komitetą. Tais pačiais metais tarptautinis susitikimas įvyko Paryžiuje, kur buvo iškelta nykstančių kalbų problema ir siekta atkreipti pasaulio dėmesį, inicijuoti konkrečius veiksmus. Po jo sulaukta UNESCO susidomėjimo.
Stiveno Vurmo iniciatyva komitetas nutarė įkurti tyrimų centrą (ICHEL) ir išliesti UNESCO Nykstančių kalbų raudonąją knygą. Šigeru Cušida inicijavo tyrimų centrą, kuris veiklą pradėjo 1994 m. Tokijo universitete, o jos vadovu buvo Tasaka Cunoda.

Nykstančios kalbos Lietuvoje

2017 m. sausį nykstančių kalbų atlase pateiktos 2465 kalbos, kurioms gresia išnykimas. Lietuvoje nykstančioms kalboms priskiriamos keturios: baltarusių (nesaugi), karaimų (rimtas pavojus išnykti), jidiš ir čigonų (keliančios susirūpinimą). Latvijoje vartojama latgalių kalba taip pat yra sąraše, tačiau žemaičių kalba neįtraukta.
Vieningasis Lietuvių Nacionaldarbininkų Sąjūdis

Partijos veikla

Partija garsėjo rasistiniais ir antisemitiniais mitingais. 2008 m. gegužės mėn. keli partijos nariai mitingavo reikalaudami sumažinti kardomąją priemonę dainininkę Berneen sumušusiai vilnietei.