google/wiki40b huggingface dataset:
Smolensko kaštelionas

Smolensko kaštelionas (lenk. kasztelan smoleński) – antrasis pagal rangą po Smolensko vaivados aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Smolensko vaivadijoje, Didžiojo kunigaikščio pilių vaivadijoje vyriausias valdytojas bei Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnas.

Įgaliojimai

Smolensko kašteliono pareigybė įsteigta 1508 m., kai, pertvarkius Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės administracinį padalijimą, buvo įsteigta ir Smolensko vaivadija. Smolensko kaštelioną skirdavo Didysis kunigaikštis (karalius) ir jis pareigas eidavo iki gyvos galvos arba iki paskyrimo į aukštesnes pareigas.
Kaštelionas buvo pavaldus Smolensko vaivadai, taip pat karo atveju jo tiesioginis viršininkas buvo ir Lietuvos didysis etmonas. Kaštelionas atlikdavo pilies administracijos, ūkio reguliavimo, teismo ir karinės administracijos funkcijas. Kaštelionas buvo aukščiausias karinės valdžios pareigūnas Smokenslo paviete ir pavieto bajorų vadas, taip pat bajorų pašauktinių kariuomenės vadas.
Kaštelionas buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Smolensko kaštelionas pagal rangą turėjo penkioliktą poziciją iš 31 kaštelionų suole.
Pareigybė panaikinta 1669 m., kraštą užgrobus Rusijai.
Berlyno Olimpinis stadionas

Istorija

Olimpinis stadionas buvo statomas 1934–1936 m., jo talpa siekė 100 000 žiūrovų. Stadiono ir Olimpinių žaidynių atidarymas įvyko tą pačią dieną – 1936 m. rugpjūčio 1 d.
1974 m. stadionas buvo iš dalies padengtas stogu X pasaulio futbolo čempionatui.
2000–2004 m. vyko remonto darbai ir modernizacija, po kurios stadionas turi 74 228 sėdimas vietas. UEFA įvertino šį stadioną penkiomis žvaigždutėmis.
Giacomo Quarenghi

Biografija

Jaunystėje daug klajojo po Italiją, tyrinėdamas ir piešdamas antikos paminklus, bei Andrea Palladio statinius. Dirbo dailininku, turistų gidu Romoje. Didelę įtaką jam padarė Palladio architektūros traktatas „Keturios knygos apie architektūrą“. Į Sankt Peterburgą Giacomo Quarenghi atvyko 1780 m. kaip Jekaterinos II architektas. Atvykęs į Rusiją daug tyrinėjo senus statinius, siekdamas perimti pagrindinius rusų architektūros sprendinius. Suprojektavo ir perstatė daug pastatų Sankt Peterburge. Buvo mėgstamas Jekaterinos II architektas. Jai mirus ir sostą paveldėjus sūnui Pavelui I, pateko į imperatoriaus nemalonę. Stengėsi prisigerinti. Sekdamas imperatoriumi įstojo į Maltos ordiną.
Giacomo Quarenghi pastatai yra vėlyvojo klasicizmo stiliaus, monumentalūs. Dėl didelės įtakos Rusijos architektūrai jis įvardijamas vienu žymiausių rusiško klasicizmo meistrų – zodčij.
TSRS-V3 Raudonoji žvaigždė

Aprašymas

Pirmieji minkštojo tipo dirižabliai „TSRS-V1“, „TSRS-V2 Smolnio“ ir „TSRS-V3 Raudonoji žvaigždė“ buvo naudojami agitaciniams skrydžiams ir įgulos apmokymui. Šie dirižabliai skraidė maršrutais: Maskva-Gorkis-Maskva, Leningradas-Maskva-Leningradas, Maskva-Charkovas ir kt. 1932 m. lapkričio 7 d. virš Raudonosios aikštės praskrido dirižabliai „TSRS-V1“, „TSRS-V2“, „TSRS-V3“ ir „TSRS-V4“. Dirižabliais buvo bandoma gesinti miškų gaisrus, atlikti miškų apskaitą ir naikinti maliarijos protrūkius. Taip pat buvo bandoma juos pritaikyti žemės ūkyje. Karinėse oro pajėgose iš dirižablių buvo atliekami parašiutininkų šuoliai.
„TSRS-V3 Raudonosios žvaigždės“ konstrukcija buvo tokia pati kaip dirižablio „TSRS-V2 Smolnio“. Jie skyrėsi tik karkaso tūriu: „V3“ – 6500 m³, o „V2“ – 5000 m³.
Dirižablio apvalkalas buvo pagamintas iš trisluoksnio gumuoto audinio su 4 dujiniais vožtuvais. Dviejų sekcijų balonetas su 4 vožtuvais. Gondolos ilgis 9 m, plotis 2 m, aukštis 3,25 m. Gondola prie korpuso buvo pritvirtinta plieniniais trosais. Galinėje gondolos dalyje, kampuose, buvo sumontuoti du oru aušinami varikliai, kurių kiekvieno galia siekė 240 AG. Gondoloje buvo balastas – 350 kg vandens, supilto į guma dengtus brezentinius maišus. Vairai buvo valdomi trosinėmis traukėmis.
Dirižabliai „TSRS-V1“, „TSRS-V2“ ir „TSRS-V3“ skraidė be avarijų ir katastrofų.
1933 m. vasarą, „Dolgoprudno mokslinė-gamybinė įmonė“, „TSRS-V3“ pastatė kapitaliniam remontui, kurio metu jis buvo atnaujintas beveik 90 %. Visus darbus atliko jauni Tarybų Sąjungos dirižablių statybos inžinieriai. Pirminis remonto darbų terminas buvo 1934 m. gegužės 1 d., bet bandymams dirižablis pakilo tik rugsėjį. Bandymu metu orlaivį pilotavo vadas A. Pomerancevas ir mechanikas I. Žeglovas (1938 m. rugpjūčio 6 d. žuvo dirižablio „TSRS-V10“ katastrofoje). Po remonto „V3“ tapo stabilesnis, geriau valdomas, lengviau pakylantis ir nusileidžiantis.
1936 m. pabaigoje dirižablis „TSRS-V3“ nebeeksploatuojamas.
Sen Kventinas

Sportas

1990 m. mieste atidarytas Le Golf National golfo klubas, kuriame vyksta tradicinis kasmetinis Open de France turnyras. 2018 m. mieste vyks Ryder taurės turnyras.
2014 m. mieste atidarytas Sen Kventino velodromas, kuriame 2015 m. vyko Pasaulio treko čempionatas, o 2016 m. Europos treko čempionatas.
Panevėžio kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų pagrindinė mokykla

Istorija

Katalikiškoji kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų mokykla įkurta 1993 m. Steigėjas – Panevėžio miesto taryba ir Švenčiausios Trejybės bažnyčia. Įkūrėjas vienuolis marijonas kunigas dr. Petras Kavaliauskas. 1998 m. liepos 1 d. mokykla Panevėžio miesto tarybos sprendimu reorganizuota į pagrindinę mokyklą. Steigėjas – Panevėžio miesto savivaldybės taryba. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu 2004 m. sausio 1 d. mokyklos steigėjo funkcijos perduotos Panevėžio apskrities viršininkui. 2006 m. rugsėjo 1 d. mokykloje įsteigta priešmokyklinio ugdymo grupė penkiamečiams.
Pryšmančių dvaras

Istorija

Dvarą Pryšmančių kaimo žemėse XIX a. pirmoje pusėje įkūrė Kretingos dvarininkai grafai Zubovai. Dvarą sudarė du ūkiniai padaliniai – Pryšmančių ir Platonavo palivarkai. Dvaro administracinis centras įsikūrė Pryšmančiuose, o sodybos pastatai iškilo abipus Kretingos–Palangos, o dalis – prie Pryšmančių–Liepynės kelio. Kuriant dvarą, kaimo sodybos buvo nugriautos, o teisę į nuomotą žemę praradę valstiečiai paversti kumečiais ir apgyvendinti prie dvaro centre pastatytuose kumetynuose. Pryšmančiai neteko dalies žemės, buvusios kairiajame Tenžės krante. Jas Kretingos dvaro valdytojai prijungė prie Kretingos kaimo žemėje įkurto palivarko, kurį kunigaikščio Platono Zubovo garbei pavadino Platonavu. 1841 m. Pryšmančių dvaro administratorius pulkininkas Zegerkrancas apsodino spygliuočių medžių mišku nedirbamas ir nederlingas Pryšmančių palivarko žemes, esančias paribyje su Virkštininkų kaimu. Taip atsirado Pryšmančių miškas. 1827 m. kaime buvo 26 katalikų kiemai. 1846 m. – 18 dūmų.
Dvaras XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje priklausė grafams Tiškevičiams. 1913 m. gegužės 16 d. dvaro kumečiai ir samdomi darbininkai bandė streikuoti. Pirmojo pasaulinio karo pradžioje grafui Aleksandrui Tiškevičiui su šeima pasitraukus į Rusiją, vokiečių okupacinė valdžia dvarą nusavino. Dvare pagaminta žemės ūkio produkcija, Pryšmančių miške iškirsta mediena buvo gabenama į Vokietiją.
Pryšmančių dvare 1920 m. gyveno 18 katalikų šeimų. o 1923 m. buvo 7 kiemai. Vykdant Lietuvos žemės reformą, 1926 m. dvaras buvo išparceliuotas. Jo žemes valstybė nusavino ir išdalino kovose dėl Lietuvos nepriklausomybės dalyvavusiems kariams savanoriams ir dvaro kumečiams, kurie atkūrė Pryšmančių kaimą. Dvaro centrą su 80 hektarų žemės valstybė grafui Aleksandrui Tiškevičiui išnuomavo, o vėliau atidavė kaip kompensaciją už kitas nusavintas žemes.
1940 m. vasarą į Pryšmančių dvarą gyventi persikėlė grafas Aleksandras Tiškevičius su sūnumi, Lietuvos kariuomenės atsargos karininku Kazimieru Tiškevičiumi ir dukra Imakulata. Tačiau evakuodami pasienio su Vokietija (Klaipėdos kraštu) zonos gyventojus, enkavedistai netrukus juos iškeldino į Židikus. Vokietijos okupacijos metu dvare įkurtas getas, kuriame 1941 m. naikinti Kretingos gyventojai, daugiausia žydai. Po karo Pryšmančių dvaras tapo Kretingos tarybinio ūkio skyriumi, o kaimo gyventojai buvo paversti žemės ūkio darbininkais. Vėliau Pryšmančiai tapo Vydmantų agroprekybinio tarybinio ūkio pagalbine gyvenviete.
Gaivališkė

Etimologija

Pavadinimas kilo nuo žodžio liet. gaivalas. Oficialiai buvo rašomas liet. Gaivališkė, o vietos gyventojų tariamas žem. Gaivalā. Jis sugalvotas 1927 m., išdalinus naujakuriams išparceliuoto Naujosios Imbarės dvaro žemę.
Vietos gyventojai kaimą neoficialiai dar vadinoTridvariu (žr. Naujosios Imbarės dvaras).

Aplinkinės gyvenvietės

SALANTAI – 5 km
Žvainiai – 3 km
GedgaudžiaiŽeimiai – 3 km
ImbarėSkaudaliaiSėleniai – 3 km
Reketė – 1 km
ŠATEIKIAI – 5 km
Liaojangas

Istorija

Liaojangas įkurtas II a. pr. m. e., buvo svarbus Mandžiūrijos karinis postas, Hanų dinastijos laikotarpiu (206 m. pr. m. e.–220 m. e. m.) – Hanų valstybės sostinė.
907–1125 m. pastatyta Baltoji pagoda, yra budistų šventyklų ir vienuolynų (XI a.).
Argumentas iš nežinojimo

Nežinojimo argumentas (argumentum ad ignorantiam), dar žinomas kaip argumentas dėl vaizduotės trūkumo, apeliavimas į nežinojimą – argumentacijos klaida. Ji daroma, kai teigiama, kad kažkas yra teisinga, jei neįrodyta priešingai. Arba, kad kažkoks paaiškinimas yra teisingas, jei alternatyvus paaiškinimas yra nepilnas (nesigilinant į tai, kad ginamasis paaiškinimas galbūt visai neatitinka faktų). Taip pat nežinojimo argumentu laikytini tokie teiginiai, kaip „aš to nemačiau, todėl tai neteisybė“, „aš negaliu įsivaizduoti, kad tai galėtų būti tiesa“ ir panašiai.
Nežinojimo argumento tam tikra rūšis yra asmeninės nekompetencijos argumentas, kurio esmė yra „aš to nesuprantu, vadinasi, tai netiesa“.
Abrazyvinės medžiagos

Abrazyvinės medžiagos, abrazyvai (lot. abrasio  – nugrandymas) – labai kietos natūralios ir dirbtinės medžiagos, naudojamos šlifuoti, galąsti, pjauti, taip pat ugniai atsparioms medžiagoms, kaitintuvams, švitriniam popieriui gaminti. Natūralios abrazyvinės medžiagos: deimantas, korundas (švitras), kvarcas ir jo atmainos, granatas, pemza ir.kt. Dirbtinės abrazyvinės medžiagos: karborundas, elektrokorundas, boro karbidas ir kt. Kiečiausias iš visų gamtinių ir dirbtinių abrazyvinių medžiagų yra deimantas.
Amperas

Apibrėžimas

Vienas amperas – stipris tokios pastovios elektros srovės, kuriai tekant dviem lygiagrečiais plonais ir ilgais laidais, esančiais vakuume vieno metro atstumu vienas nuo kito, jų vieno metro ilgio atkarpai tenka 2 x 10⁻⁷ N sąveikos jėga (dėl magnetinio poveikio, nes du laidai yra kaip ilgi magnetai, o jų galai – poliai).

Naujas siūlomas apibrėžimas

Yra pasiūlyta amperą apibūdinti ne kaip sąveikos jėgą tarp dviejų laidų, o kaip elektrinio krūvio tėkmės per laidininko skersmenį stiprumą (elementarųjį krūvį turinčių dalelių (protonų ar elektronų) kiekį, pereinantį per laidininko skersmenį per vieną sekundę, t. y. maždaug 6,241 5093 x 10¹⁸ e).
2005 m. Tarptautinis svarsčių ir matų komitetas (CIPM) pritarė naujo apibrėžimo nagrinėjimui. Siūlymas buvo aptartas 25-ojoje Generalinėje svarsčių ir matų konferencijoje, vykusioje 2014 m., tačiau kol kas nutarimo nėra.
Freerice

FreeRice – 2007 m. spalio 7 d. startavęs internetinis projektas-žaidimas, skirtas rinkti ryžius badaujantiems žmonėms. Šios idėjos autorius yra amerikietis Džonas Brynas, internetinių labdaros projektų pionierius. Šiuo metu tinkalapis priklauso Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacijai.
Vidutis Pranciškus Kamaitis

Biografija

Žmona Dalia Kristina Kamaitienė. 1961 m. baigė automobilių transporto eksploataciją Kauno politechnikos institute. 1975 m. technikos mokslų kandidatas.
1961–1970 m. Kauno politechnikos instituto, 1970–1990 m. – Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, nuo 1981 m. docentas. 1990–1995 m. Vilniaus miesto vicemeras, 1996–1997 m. Vilniaus apskrities viršininko pavaduotojas. Nuo 2001 m. bendrovės „Taurakalnio kultūros centras“ direktorius.

Sportiniai pasiekimai

1956–1961 m. šoko Kauno ansamblyje „Nemunas“. 1963–1982 m. su žmona šoko pramoginius šokius. 1968 m. Tarptautinės klasės šokėjas. 1966–1982 m. dalyvavo pramoginių šokių konkursuose Europos šalyse ir JAV. 1975–1981 m. Lietuvos standartinių ir lotynų Amerikos šokių, Rytų Europos šalių standartinių šokių varžybų 1979 m. Maskvoje, 1980 m. Burgase (Bulgarija) čempionas.
1963 m. įkūrė pramoginių šokių ansamblį „Viesulas“, iki 1970 m. jo vadovas. Nuo 1978 m. su žmona treniruoja ir vadovauja Vilniaus sportinių šokių klubui „Vijūnas“ (iki 1984 m. Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų pramoginių šokių studija). 2001 m. jam suteikta sportinių šokių tarptautinė teisėjo kategorija.
Namų kompiuteris

Namų kompiuteris – viena iš mikrokompiuterių klasių, rinkoje pasirodžiusi 1977 m. ir plačiai paplitusi XX a. 9-ąjį dešimtmetį. Pirkėjams jie buvo pristatomi kaip lengvai įperkami kompiuteriai, skirti techninių žinių neturintiems naudotojams. Rinkoje šie kompiuteriai užėmė ryškų segmentą ir paprastai kainavo mažiau nei verslui, mokslui ar inžinerijai skirti to laikmečio kompiuteriai, tokie kaip IBM PC (jų klonai) ar Mac, bei pasižymėjo mažesne atmintimi ir panaudojimo galimybėmis. Tačiau namų kompiuteriai paprastai pasižymėjo geresne grafika ir garso sistema negu to paties laikmečio verslui skirti kompiuteriai. Daugiausiai tokie kompiuteriai naudoti kompiuterinių žaidimų žaidimui.

Savybės

Tai daugiausia buvo nesudėtingi kompiuteriai su į karkasą įmontuota klaviatūra. Juos galima buvo pajungti prie televizoriaus. Daugiausia buvo skirti žaisti žaidimus ir naudoti administracinėms programoms. Programų ir duomenų išoriniam saugojimui paprastai buvo naudojami kasetofonai vietoje standžiųjų diskų ir diskelių. Daugelyje jų buvo įmontuoti lizdai kištukiniams moduliams pajungti.
Pagrindinė kompiuterio sistema paprastai būdavo BIOS (dažnai vadinama MOS, Machine Operating System), pastoviąją atmintį (ROM) tipiškai atstodavo BASIC interpretatorius. Sistemai pradėjus veikti ji pirmiausia įgalindavo BASIC interpretatoriaus veikimą, o šiuo tada jau galima buvo duoti komandas kompiuteriui paleisti kitas programas.
Vėlesni namų kompiuteriai, tokie kaip Commodore Amiga, Atari ST ir Acorn Archimedes, iš tikrųjų jau naudojo operacinę sistemą, taip pat juose visada buvo įmontuotas diskelių įrenginys. Iš pradžių šie kompiuteriai buvo pranašesni už asmeninius kompiuterius (PC) daugelyje aspektų.
Valstybinis turizmo departamentas

Istorija

1992 m. buvo įkurta Valstybinė turizmo tarnyba. 1995 m. ši tarnyba reorganizuota į Valstybinį turizmo departamentą prie Valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministerijos. 2000 m. departamentas priskirtas prie Ūkio ministerijos. 2018 m. įstaiga buvo likviduota, o turizmo skatinimui buvo įkurta viešoji įstaiga „Lithuania Travel“ („Keliauk Lietuvoje“). Kelionių organizatorių, kelionių pardavimo agentų, turizmo paslaugų rinkinių pardavėjų, apgyvendinimo paslaugų teikėjų priežiūros bei turistų interesų atstovavimo kelionių organizatoriaus nemokumo ar bankroto atvejais funkcijos perduotas Valstybinei vartotojų teisių apsaugos tarnybai.
2017 m. vasarį kilo skandalas dėl VTD reklaminės Lietuvos turizmo kampanijos „Lithuania. Real is beautiful“ (Lietuva. Tikra yra gražu). Pagal pradinę kampanijos idėją, internete buvo naudojamos įvairios nuotraukos su kvietimu apsilankyti Lietuvoje. Kaip vėliau išaiškėjo, kai kuriose nuotraukose buvo ne Lietuvos, o kitų šalių vaizdai. Taip pat kai kuriuos nuotraukos buvo įsigyjamos interneto fotobankuose.
Išaiškėjus šiam faktui iš direktorės pareigų pasitraukė nuo 2014 m. gruodžio departamentui vadovavusi Jurgita Kazlauskienė. Taip pat buvo pakeista kampanijos pozicija ir nuo šiol naujoje platformoje žmonės kviečiami dovanoti savo darytas Lietuvos nuotraukas.
Kamagvėjaus provincija

Geografija

Būdingas paviršius – lyguma. Abi pakrantės pasižymi gerais smėlio paplūdimiais. Provincijai priklauso rytinė Sabanos-Kamagvėjaus salyno dalis – Chardines del Rėjaus salos.
Pelkinė uolaskėlė

Paplitimas ir augavietės

Natūraliai paplitęs beveik visoje Europoje, išskyrus pietinę dalį, Šiaurės Azijoje, Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje dabar žinoma apie trisdešimt populiacijų. XX a. savaime sunyko arba buvo sunaikinta dvidešimt šios rūšies populiacijų Lietuvoje. Gausiausios populiacijos žinomos Ignalinos, Varėnos, Trakų, Zarasų rajonuose.
Randamas žemapelkėse, tarpinėse pelkėse, užpelkėjusiose ežerų pakrantėse, durpinėse pievose. Auga retomis grupelėmis. Svarbiausi aplinkos veiksniai yra drėkinimo sàlygos, buveinės būklė ir apšviestumas. Augalas silpnai konkurencingas. Lietuvoje dauguma populiacijų aptinkamos dirvožemyje, kurio terpė yra neutrali (pH 6,7–7,3). Geriausai auga šaltiniuotose pelkėse.

Biologija

Tai daugiametis, 5-30 cm aukščio augalas su pavieniais raudonos spalvos stiebais. Lapai 15-20 mm ilgio, išsidėstę skrotele. Vainiklapiai penki, geltonos spalvos, dažnai su raudonais taškeliais, 10-15 mm ilgio. Taurėlapiai penki, apaugę raudonais plaukeliais, 3-6 mm ilgio, užlenkti atgal. Žiede yra dešimt kuokelių. Žiedas skleidžia nemalonų kvapą.
Žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais. Žiedus apdulkina vabzdžiai. Dauginasi smulkiomis sėklomis. Jas platina vėjas, vanduo ir gyvūnai. Vaisius – dėžutė. Vaisiai bręsta nuo rugpjūčio pabaigos iki rugsėjo pabaigos.

Apsauga

Pelkinė uolaskėlė įrašyta į saugomų augalų rūšių sąrašą 1962 m. Auga Aukštaitijos nacionaliniame parke, Aukštadvario, Dusetų, Gražutės, Raigardo, Skroblaus, Smalvo-Smalvykščio, Žaliųjų ežerų draustiniuose. Būtina išsaugoti biotopų hidrologinį režimą. Augalas sparčiai nyksta kartu su biotopais, sausinant pelkes, keičiant ežerų vandens lygį, kultūrinant pievas. Grėsmę kelia bebrų veikla, vandens lygio mažėjimas, krūmų skverbimasis. Svarbi nykimo priežastis yra kryžminimosi stoka ir maža genetinė įvairovė.
Saulius Lipčius

Biografija

1971 m. baigė Lietuvos konservatoriją (D. Svirskio klasę), 1976 m. baigė Leningrado konservatorijos aspirantūrą. 1981 m. stažavo Budapešte pas V. Tatrai.
Nuo 1968 m. griežia Čiurlionio kvartete (kvartetas nuo 1977 m. priklauso Lietuvos filharmonijai, 1973-1977 m. priklausė Sočio filharmonijai). 1968-1971 m. dėstė B. Dvariono muzikos mokykloje. 1969-1972 m. Lietuvos filharmonijos simfoninio orkestro artistas.
Su Čiurlionio kvartetu koncertavo daugelyje šalių, dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose. Koncertavo ir kaip solistas, su įvairiais instrumentiniais ansambliais. Paskelbė straipsnių spaudoje.
Markus Roduner

Biografija

Studijavo Naujųjų Artimųjų Rytų, slavų ir baltų kalbų filologijas bei islamistiką, istorinę-lyginamąją kalbotyrą, senąją rusų kalbą Berno universitete, slavų ir baltų filologijos bei lyginamosios kalbotyros licenciatas. 1991 m. Vilniaus universitete (VU) lankė lituanistikos kursus, 1999-2000 m. vėl stažavosi VU.
1990-1999 m. su protarpiais dirbo vokiečių kalbos mokytoju Lietuvoje ir Šveicarijoje. 1992 m. Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerijos Spaudos ir informacijos skyriaus trečiasis sekretorius. 1998-2000 ir 2001–2002 m. Šveicarijos mokslo fondo aprobuotų projektų mokslinis asistentas. 2000–2001 m. „Swiss Baltic Net“ „Gebert Rüf fondo“ projekto „Literatūriniai Šveicarijos ir Lietuvos ryšiai“ vadovas. Nuo 2000 m. Šiaulių universiteto Humanitarinio fakulteto Romanų ir germanų filologijos katedros dėstytojas. Nuo 2005 m. Lietuvių kalbos instituto Gramatikos skyriaus jaunesnysis mokslo darbuotojas.
Gyvena Šiauliuose.

Filologinė veikla

Moka vokiečių, retoromanų, prancūzų, lotynų, graikų, lietuvių, karaimų, gruzinų ir dar kelias kalbas. Tyrinėja mažųjų kalbų istoriją ir raidą, jų santykius ir įtaką kitoms kalboms. Vienas iš žemaičių kalbos (žemaitiu ruoda) dėstymo Lietuvos mokyklose iniciatorių.
Nuo 2004 m. jau tradicinėmis tapusių Europos literatūros dienų Šiauliuose organizatorius. Parengė lietuvių rašytojų tekstų apie Šveicariją knygą „Nuo Bodeno iki Lemano ežero".
Jokūbas Zigmantas Rybinskis

Biografija

Kilo iš kašubų bajorų Rybinskių giminės iš Rybno.
Pasiuntinys nuo Pamario vaivadijos į elekcinį seimą 1697 metais. Buvo pasiuntiniu nuo Pamario vaivadijos į pacifikacinį seimą 1699 metais.
Apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Staurolitas

Staurolitas – silikatų klasės, nesosilikatinis mineralas. Cheminė formulė: (Fe, Mg, Zn)₂Al₉(Si, Al)₄O₂₂OH₂. Mineralą sudarantys geležis, magnis ir cinkas sudaro įvairias proporcijas. Kristalizuojasi monoklininėje sistemoje. Staurolitas turi savybę sudaryti kristalų dvynukus kurie suauga kryžmiškai, 90 arba maždaug 60 laipsnių kampu. Kristalai yra prizminės formos ir matomi plika akimi. Pavadinimas kilo iš graikiškų žodžių stauros reiškiantį kryžmiškas ir lithos – akmuo, kas siejama su kristalo dvynukais.
Kietumas pagal Moso skalę nuo 7.0 iki 7.5.
Staurolito spalva nuo raudonai rudos iki juodos su baltu sluoksniuotumu. Dažniausiai nepermatomas.
Staurolitas susidaro regioninio metamorfizmo metu ir randamas kartu su almanditu, granatais, žėručiais ir kianitu. Staurolitas yra oficialus Džordžijos (JAV) valstijos mineralas.
Tarpinis šovinys

Tarpinis šovinys (rus. Промежуточный патрон; angl. intermediate cartridge; vok. Mittelpatrone) – šovinys, savo galingumu tarpinis tarp pistoletinių šovinių ir šautuvinių šovinių.
Vilniaus rajono savivaldybė

Ekonomika

Rajone vyrauja medienos perdirbimo gamyba, mėsos perdirbimo gamyba, duonos gaminių gamyba.
XI amžiaus 6-as dešimtmetis

XI amžiaus šeštasis dešimtmetis prasidėjo 1051 metais ir baigėsi 1060 metais.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: X amžius – XI amžius – XII amžius
Dešimtmečiai: 1-as 2-as 3-as 4-as 5-as - 6-as - 7-as 8-as 9-as 10-as 1-as
Metai: 1051 1052 1053 1054 1055 1056 1057 1058 1059 1060

1051

Tai buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:

1052

Tai buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:

1053

Tai buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:

1055

Tai buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:

1056

Tai buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:

1057

Tai buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:

1058

Tai buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:
Sergejus Karetnikas

Karjera

Ukrainoje gimęs futbolininkas profesionalo karjerą pradėjo Rusijoje.
2019 m. vasarį tapo FK Palanga nariu.
Ošava

Istorija

Įkurta 1795 m. kaip Skea's Corners, bet 1842 m. pervadinta indėnišku žodžiu, reiškiančiu kertamą upę. Tais pačiais metais įsteigta pašto stotis. 1924 m. tapo miestu.
Užušiliai

Istorija

1611 m. pirmą kartą kaimas paminėtas istoriniuose šaltiniuose.
Dešte Keviras

Dešte Keviras (pers. دشت كوير = Dasht-e Kavir, arba Didžioji Druskingoji dykuma) – dykuma Irane, Irano kalnyno šiaurinėje dalyje, į pietus nuo Elburso kalnų. Driekiasi iš rytų į vakarus apie 500 km, didžiausias plotis apie 250 km. Paviršius gausiai išraižytas nenuotakiomis lėkštomis daubomis, kuriose plyti druskopelkės, takyrai, druskožemiai. Daubų dugno absoliutus aukštis 600–800 m. Daubas tarpusavyje skiria neaukšti siauri kalvagūbriai.
Dešte Keviro dykuma labai skurdi, praktiškai be augmenijos. Tik slėniuose, kalvų viršūnėse pasitaiko krūmokšnių, pelynų. Vasarą druskožemius dengia druskos pluta, po ja slūgso smėlingas dumblas. Per liūtis susidaro purvo ežerai. Pietinėje dalyje (vad. Rige Džene) yra smėlynų, o šiauriniame pakraštyje – didelių oazių. Klimatas subtropinis, labai sausas. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra 0-5 °C, liepos iki 30 °C. Per metus iškrenta mažiau nei 100 mm kritulių.
Vakarinėje dykumos dalyje įsteigtas Keviro nacionalinis parkas (plotas apie 7000 km²) ir biosferos rezervatas. Šiaurine dalimi eina Teherano-Mašhado geležinkelis ir plentas.