google/wiki40b huggingface dataset:
Thang Online

Thang legenda

Istorija prasidėjo rytinėje kontinento dalyje, vadintoje „Om Lit Praga“, kurioje žmonės ir dievai gyveno harmoningai, o gentys užuot tarpusavyje kariavusios gyveno taikoje. Žaidimo legenda pasakoja apie dievą On-Du. Legenda sakė, kad vieną dieną Manos tarpeklis prasivers ir On-Du apaks.
Remigijus Lapinskas (1968)

Biografija

1986 m. su aukso medaliu baigė Kauno rajono Garliavos 2-ąją vidurinę mokyklą; mokydamasis mokykloje aktyviai sportavo, lankė Kauno rajono Vaikų ir jaunimo sporto mokyklą, buvo rankinio komandos narys.
1993 m. baigęs Vilniaus universiteto Teisės fakultetą įgijo teisininko kvalifikaciją.
Būdamas studentas, pradėjo dirbti ir su kurso draugais įkūrė tarptautinių pervežimų konsultacijas teikiančią įmonę „Rubikon“, vėliau išaugusią į įvairia veikla užsiimančių įmonių grupę. 2010 m. sausio mėn. likvidavo visas investicijas šioje įmonių grupėje ir nuo to laiko investuoja į įmones atsinaujinančios energetikos, nekilnojamojo turto ir pramogų verslo srityse. Tuo pat metu aktyviai dalyvauja visuomeniniame gyvenime.

Visuomeninė veikla

Nuo 1998 m. aktyviai dalyvauja Vilniaus Rotary klubo veikloje. 2007–2008 m. ėjo klubo prezidento pareigas.
2003 m. buvo vienas iš Vilniaus universiteto Teisės fakulteto Alumni draugijos steigėjų, yra jos valdybos narys ir tarybos pirmininkas.
2004 m. dalyvavo kuriant Lietuvos biomasės energetikos asociaciją „Litbioma“; 11 metų buvo jos prezidentas, šiuo metu eina valdybos nario pareigas. Nuo pat sukūrimo pradžios asociacija „Litbioma“ siekia pakeisti importuojamą iškastinį kurą vietiniais atsinaujinančios energijos ištekliais. Dvi kadencijas (2006–2010 m.) buvo išrinktas Europos biomasės asociacijos (AEBIOM) valdybos nariu.
2016 m. išrinktas Pasaulio biomasės energetikos asociacijos prezidentu. Pasaulio biomasės energetikos asociacija (World Bioenergy Association – WBA) įkurta 2008 m., dirba, spręsdama klausimus, susijusius su klimato kaitos mažinimu, biomasės energetikos rinkos plėtra, biomasės sertifikavimu, standartizacija. Šiuo metu organizacija vienija apie 200 nacionalinių ir regioninių biomasės energetikos asociacijų, tarptautinių kompanijų ir atsinaujinančios energetikos tyrėjų, ekspertų bei visuomenininkų.
2011 m. kartu su žalias idėjas palaikančiais kolegomis įkūrė VšĮ „Žaliosios politikos institutas“.

Politika

2016 m. išrinktas Lietuvos žaliųjų partijos pirmininku. Yra vienas iš partijos steigėjų, ėjo Tarybos pirmininko ir valdybos nario pareigas.
Senosios Įpilties I kapinynas

Kapinynas

Įrengtas aukštumos šlaite, kuris nuolaidėja į vakarus, link Šventosios upės slėnio. Saugoma teritorija stačiakampio plano, pailga šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 79 m ilgio ir 51 m pločio. Pietrytinėje jos dalyje yra akmenų aptvaro apjuostos senosios kaimo kapinės, vadinamos Maro kapeliais, Maro kapais, kuriose stovi koplytstulpis, o rytinėje kapinyno dalyje – stogastulpis. Į šiaurę nuo kapinių esančioje kapinyno dalyje matosi buvusio žvyro karjero žymės. Aplinkui kapinyną – dirbama žemė. Anotacinio kultūros paveldo objekto ženklo nėra.
Teritorija – 0,38 ha.
0,25 km į pietryčius yra Senosios Įpilties piliakalnis-Pilies kalnas, 0,45 km į šiaurės rytus – III piliakalnis-Marijos kalnelis, 1,5 km ta pačia kryptimi – Naujosios Įpilties alkakalnis (Alkos kalnas).

Istorija

Kapinynas vadinamas Karių kapeliais. Pasakojama, kad jame laidoti Impilties pilies gynėjai. XX a. 3 dešimtmetyje pradėjus jo teritorijoje kasti žvyrą, duobėse buvo randama žmonių griaučių, įvairių metalinių dirbinių.
Preliminariai datuojamas I tūkstantmečiu.
1923 m. žvalgė Vladas Nagevičius, 1948 m. – Lietuvos istorijos institutas (tyrimų vadovas Pranas Kulikauskas), 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Kultūros paveldo centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas), 2008 m. – Julius Kanarskas. 
Nuo 1972 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR529). 1992 m. perregistruotas į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A439), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A439P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paminklu.
Bronius Morkevičius

Biografija

Mokėsi Kaišiadorių raj. Rumšiškių vyskupo A.Baranausko vidurinėje mokykloje. 1975 m. tuometinėje LTSR Valstybinėje konservatorijoje baigė TV režisūros studijas. 1979–1980 m. mokėsi Aukštuosiuose režisūros kursuose Maskvoje. Nuo 1975 m. – LTV režisierius. Režisavo daugelį masinių renginių.
Žmona – Vida Mikšytė (žurnalistė), turi tris vaikus.
Serbentinis stiklasparnis

Kovos priemonės

Saugoti serbentų žievę nuo mechaninių pažeidimų. Pavasarį išpjaustyti ir sudeginti pažeistas šakas (pjaunama prie pat žemės, nepaliekant kelmų).
Po žydėjimo augalus 3-4 kartus purkšti tabako nuoviru.
Tiesiasparniai

Morfologija

Būriui priklauso stamboki vabzdžiai su ilgu ir iš šonų suplotu kūnu ir turintys gerai išvystytus graužiamuosius burnos organus. Antenos ilgos, siūliškos arba šeriškos. Sparnų dvi poros: priekiniai sukietėję ir virtę antsparniais, užpakaliniai – plėviški ir susiglaudžia vėduokliškai. Kojos gerai išsivysčiusios, o kurklių priekinės rausiamosios. Užpakalinės kojos su ilgomis ir storomis šlaunimis ir ilgomis blauzdomis, todėl gerai šokinėja. Daugumos rūšių patelės turi kiaušdėtę. Beveik visų rūšių patinai, o kai kurių ir patelės geba skleisti garsus striduliacinių organų pagalba ar kitais būdais. Abiejų lyčių turi klausos organus, kurie yra pilvelio I-mo segmento šonuose (skėrių) arba priekinių kojų blauzdose (žiogų, svirplių). Lietuvoje didžiausias - paprastasis kurklys (Gryllotalpa gryllotalpa) siekia 55-60 mm.

Biologija

Vystymasis – nepilna metamorfozė. Kiaušinėlius deda paketais į žemę arba į augalų audinius. Kai kurios rūšys (žiogai, skėriai) žiemoja kiaušinių stadijoje, o nimfos ir suaugėliai gyvena šiltuoju metų laiku (apie 7 mėnesius). Kitos rūšys, tokios kaip kurkliai bei svirpliai vystosi 2-4 metus nimfos stadijoje, žiemodami žemėje. Lietuvoje per metus išauga viena generacija, šiltuose kraštuose - 2 arba daugiau. Daugumos rūšių patinėliai pateles kviečia svirpdami - žiogai bei svirpliai trina svirpimo organus, esančius antsparniuose vieną į kitą, o skėriai bei skėriukai garsą išgauna užpakalinėmis kojomis trindami į antsparnius.

Ekologija

Dauguma tiesiasparnių - visaėdžiai, tačiau yra tik augalais arba tik gyvūniniu maistu besimaitinančių rūšių. Būryje yra augalų kenkėjų, tačiau labiausiai išplitę šiltuose kraštuose. Daugiausiai žalos padaro skėrys keleivis ir kitos giminingos skėrių rūšys, kurios, skraidydamos milžiniškais būriais (iki kelių milijardų individų) nusiaubia milijonus kvadratinių kilometrų pasėlių. Tačiau taip nutinka retai. Lietuvoje tarp tiesiasparnių žymesnių kenkėjų nėra. Tiesiasparniai aptinkami daugumoje ekosistemų, išskyrus šalčiausias. Lietuvoje saugomos rūšys - besparnis skėriukas, kopinis, margasis tarkšliai.
Barakaldas

Istorija

Barakaldas iškilo XIX a. pab.–XX a. pr., kuomet miestas tapo juodosios metalurgijos, mašinų gamybos, chemijos, medienos apdirbimo pramonės centru. XX a. pab. daugelis sunkiosios pramonės įmonių užsidarė.
Kuko Salų Nacionalinis stadionas

Istorija

Nacionalinis stadionas pastatytas 2002 m. Nuo 2009 m. vadinamas BCI stadionu (BCI, Bank of the Cook Islands – Kuko Salų bankas). Tais pačiais metais, ruošiantis priimti Pacific Mini Games žaidynes, atnaujintas, nutiesti nauji bėgimo takai, išplėsti atskirų rungčių sektoriai (ieties, disko metimo, rutulio stūmimo).
Savoja (departamentas)

Savoja (73) (pranc. La Savoie, provansališkai Savouè d’Aval) – Prancūzijos departamentas šalies rytuose, Ronos Alpių regione. Pavadinimas kilęs iš lotynų kalbos žodžio Sapaudia arba Sabaudia – kraštas, apžėlęs pušimis. Administracinis centras – Šamberi. Generalinės tarybos pirmininkas Žanas Pjeras Vialis (PS)
Departamente 3 apskritys, 37 kantonai, 27 municipaliniai susivienijimaai ir 305 komunos. Plotas – 6 028 km². 1999 m. – 373 258 gyventojai, 62 gyv./km².

Istorija

879–1032 m. dabartinio teritorija buvo Burgundijos karalystės Savojos grafystės dalis, 1034–1416 m. kraštą valdė Šventoji Romos imperija, 1416–1720 m. Savojos kunigaikštystės dalis, nuo 1720 iki Italijos susivienijimo 1860 m. Sardinijos karalystės dalis. 1792–1815 m. dalis dabartinio departamento teritorijos priklausė Prancūzijos Monblano departamentui ir vėl buvo Prancūzijos aneksuota 1860 m. pagal Turino sutartį. Buvusioje Savojos kunigaikštystėje sudaryti du departamentai – Savoja ir Aukštutinė Savoja.
1992 m. Savoja ir Albervilis organizavo XVI žiemos olimpines žaidynes.
Kahulas (ežeras)

Geografija

Šiauriniai krantai aukšti, išraižyti raguvų, pietiniai – žemi, užpelkėję ir apaugę viksvameldžiais. Dugnas pasidengęs pilku dumblo sluoksniu, seklumose dugnas smėlėtas.
Kahulas jungiasi su Dunojum ir Kartalo ežeru, kurį jungia protakis. Nuo Dunojaus atskirtas damba, seniau ežeras buvo naudojamas kaip vandens saugykla. Vanduo Kahule reguliuojamas šliuziniais žuvitakiais ir kanalu.

Gyvūnija ir augalija

Paplitusi vandens augalija. Kahulo pakrantėse lizdus suka paukščiai.
Ežere gyvena karšiai, šamai, lydekos ir kitos verslinės žuvų rūšys. Veisiami baltieji plačiakakčiai, baltieji amūrai, karpiai. Ežere vystoma žuvininkystė, kuria užsiima pakrančių kaimeliuose įsikūrusios įmonės.
Saugant gamtos išteklius ežere tam tikrais laikotarpiais ribojama žuvininkystė.
Marie Taglioni

Biografija

Marie Taglioni gimė Stokholme, Švedijoje italų choreografo Philippe Taglioni ir švedų šokėjos Sophie Karsten šeimoje. Mokėsi pas: Philippe Taglioni – Viena, Jean-Francois Coulon – Paryžius. 1832 Londone ištekėjo už grafo Gilbert de Voisins, tačiau po trejų metų išsiskyrė. Su grafu susilaukė sūnaus. 1847 Taglioni atsisveikina su scena. 1870–1871 metais, karo metu, moteris praranda visą turtą ir yra priversta užsidirbti pragyvenimui mokydama pramoginių šokių. Romantinės scenos žvaigždė mirė 1884 metais Marselyje.

Kūriniai

1860 – „Le Papillon“, vienintelis Marie Taglioni kaip choreagrafės kūrinys, skirtas jos mokinei Emma Livry.

„Le Papillon“ („Drugelis“) – dviejų veiksmų „fantastinis baletas“. Choreaografija – Marie Taglioni, muzika – Jacques Offenbach. Libretas – Jules-Henri Vernoy de Saint-Georges (1861), pakeitė Marius Petipa (1874).

Šokio stilius

Kartu su tėvu Philippe Taglioni šokėja sukūrė naują šokio stilių. Taglioni šokyje atsirado puantai, dideli šuoliai ir nauja balerinos išvaizda – baltos tunikos, panašumas į fantastines būtybes. Šokis tapo bendravimo su žiūrovais priemone. Šokio pagalba Marie atskleisdavo savo sielą, parodė kiek daug reiškia artisto individualybė. Puantų ir šuolio dėka šuolis atrodė labai lengvas. Šokis su puantais tapo svarbiausia moterų šokio savybe. Iki Taglioni toks šokis buvo pateikiamas kaip triukas. Marie Taglioni pirma pradėjo rodyti dideles pozas, prailgino kūno linijas („atidarinėjo“ griežtas rankų pozicijas).

Įamžinimas

1855 Johann Strauss II (Jaunesnysis) iš baletų kuriuose šoko Marie muzikos sukūrė Taglioni Polka.
Apple II

Apple II (dar užrašomas kaip Apple ][) – 8 bitų namų kompiuteris, vienas pirmųjų sėkmingiausių serijinių mikrokompiuterių, sekęs po Apple I. Jį sukūrė amerikietis Stivas Vozniakas, o nuo 1977 m. gamino kompanija Apple Computer (dabar Apple Inc.) Tai buvo pirmasis modelis iki paskutinio Apple IIe aparato kompiuterių serijoje, gamintoje iki 1993 m. lapkričio mėn.

Istorija

Pirmieji Apple II kompiuteriai prekyboje pasirodė 1977 m. sausio 10 d. Jie turėjo 1 MHz, 4 kB RAM atminties, MOS Technology 6502 mikroprocesorių, audio kasetės sąsają programoms ir duomenų saugojimui, Integer BASIC programavimo kalbą ROM atmintinėje. Pradinė mažmeninė kompiuterių kaina svyravo nuo 1298 (4kB RAM) iki 2638 JAV dol. (48kB RAM). Kad parodyti aparato spalvotosios grafikos galimybes, ant jo korpuso buvo dedamas Apple logotipas su vaivorykštės juostomis, kurios išliko kompanijos ženklo dalimi iki 1988 m. pradžios. Pirmieji modeliai buvo surinkti Silicio slėnyje, vėliau Teksase. Spausdintų schemų plokštės buvo gaminamos Airijoje ir Singapūre.

Techninės naujovės

Pirmieji Apple II naudojo kasetines duomenų laikmenas kaip ir kiti to meto mikrokompiuteriai. Kompanija panaudojo keletą inovatyvių inžinerinių sprendimų, leidusių sumažinti techninės įrangos apimtis ir pačią kompiuterių kainą. Tarp kitų, 1978 m. buvo įdiegta išorinė duomenų laikmena Disk II – 5¼ colio diskelis, pajungiamas per kontrolerio kortą, įdėtą į vieną iš kompiuterio  išplėtimo lizdų. Tai, paprastai, lizdas 6, kuris buvo naudojamas duomenų saugojimui ir atgaminimui keičiant kasetes. Disk II sąsaja, sukurta S. Vozniako, buvo laikoma dideliu inžineriniu pasiekimu už elektroninių komponentų ekonomiją. Tuo metu, kai kitų gamintojų kontroleriai turėjo tuzinus čipų duomenims sinchronizuoti, kad galėtų rasti reikiamą galvutę atitinkamam takeliui dekoduoti duomenis į magnetinius impulsus, S. Vozniako kūrinys teturėjo vos kelis. Šioms funkcijoms atlikti buvo sukurta Apple DOS operacinė sistema.
Bolivianas

Naujasis bolivianas

Po hiperinfliacijos 1987 m. pesas buvo pakeistas naujuoju bolivianu santykiu 1 000 000 pesų = 1 bolivianas. Tuo metu vienas bolivianas apytikriai buvo lygus vienam JAV doleriui. 2008 m. gegužės mėnesį vienas JAV doleris buvo lygus 7,24 (perkant)/7,34 (parduodant) bolivianų .
1987 m. pakeitus valiutą buvo perspausdinti pesų banknotai su 1, 5, 10 ir 50 sentavų ir 1, 5 ir 10 bolivianų vertėmis. Tais pačiais metais pasirodė ir tikrieji 2, 5, 10, 20, 50, 100 ir 200 bolivianų nominalų banknotai. Monetos pradėtos kalti 1988 m. iš nerūdijančio plieno: 2, 5, 10, 20 ir 50 sentavų ir 1 boliviano vertės (datuotos 1987 metais). 1991 m. pradėta leisti nerūdijančio plieno 2 bolivianų moneta, 1997 m. variu padengta 10 sentavų moneta, 2001 m. bimetalinė 5 bolivianų moneta. Šiuo metu 2 ir 5 sentavų monetos jau išimtos iš apyvartos. 2 bolivianų vertės moneta buvo leidžiama dviejų skirtingų dydžių, iš kurių abidvi tebegaliojančios.
Neįtartinos moters uždraustos nuotraukos

Turinys

Vėlų vakarą nepažįstamas vyras užpuola Minu, tačiau jai nieko nepadaro, tik perspėja kad šios vyras Piteris yra žudikas. Ji stengiasi ignoruoti įvykį, tačiau po kurio laiko tas pats vyras paskambina telefonu ir leidžia jai išklausyti dalį įrašyto pokalbio, kuriame Piteris kalbasi su žudiku. Nepažįstamasis reikalauja susitikimo, priešingu atveju įrašą atiduos policijai, ir Minu, manydama, kad gali apsaugoti vyrą nuo šmeižto, nusileidžia ir atvyksta nurodytu adresu. Čia nepažįstamasis reikalauja sekso mainais už įrašą ir gauna ko nori. Minu atitenka įrašas, kurį ji išmeta į upę. Moteris galvoja, kad istorija baigta, tačiau netrukus paštu gauna nuotraukas, kuriose ji užfiksuota lovoje su šantažuotoju. Bijodama, kad tai niekad nesibaigs, Minu nusprendžia apie viską prisipažinti vyrui, o šis savo ruožtu kreipiasi į policiją. Pastarieji pradeda tyrimą, tačiau nesugeba rasti jokių šantažuotojo egzistavimo įrodymų...
Klasė (2007 filmas)

Turinys

Filme atskiromis dalimis pasakojama vienoje klasėje įvykusi tragedija. Josepas tapo klasės draugų, vadovaujamų chuligano Anderso, pašaipų objektu: jį muša, išrengia, gadina drabužius arba įstumia į merginų rūbinę. Klasiokai, taip pat ir merginos, abejingai stebi šio kančias, kol galiausiai jį užstoja kitas mokinys Kasparas. Nors dviems atsilaikyti turėtų būti lengviau, Andersas taip pat nukreipia savo agresiją ir į Kasparą. Kulminacija pasiekiama po keleto dienų, kai Josepas ir Kasparas atsiduria paplūdimyje kartu su visa klase, o Andersas, grasindamas peiliu, priverčia juos užsiimti oraliniu seksu, kol kiti vaikinai viską fotografuoja.
Suprasdami, kad tai niekada nesibaigs, kitą dieną Kasparas su Josepu į mokyklą atsineša ginklus ir valgykloje surengia mokinių skerdynes. Filmo pabaigoje jiedu ketina kartu nusižudyti, tačiau Josepas paleidžia sau kulką į galvą, o Kasparas tam nesiryžta...
Lietuvos darbininkas (Klaipėda)

Istorija

Leistas Klaipėdoje, nutrūkus laikraščio „Lietuvos darbininkas“ leidybai Kaune. Pirmasis 8 psl. numeris išėjo 1991 m. liepos 19 d. kaip 1896 m. gegužės 1 d. išleisto laikraščio „Lietuvos darbininkas“ tęsinys, tik numeryje vietoje 1896 m. parašyta 1986 m. data. Nuo 1991 m. rugpjūčio 22 d. – savaitraštis. Rinko ir spausdino „Ryto“ spaustuvė. Tiražas 1991 m. Nr. 2 – 7000 egz., vėliau 5000 egz., 1993 m. – 4000 egz. 
Paraleliai Klaipėdoje ėjo ir „Darbininkų balsas“. Laikraščio leidimas nutrauktas pradėjus leisti savaitraštį „Lietuvos darbininkas“ Vilniuje.
Redaktorius Jonas Sinkevičius
Adomas Ladukas

Adomas Ladukas (1852 m. liepos 13 d. Panevėžys – 1930 m. kovo 30 d. Raukštoniai, Ramygalos valsčius, palaidotas Ramygaloje) – Lietuvos knygnešys, daraktorius.

Biografija

Siuvėjas. Spaudos draudimo metais keliaudamas po kaimus, mokė vaikus draudžiamo lietuviško rašto. Nuo 1892 m. gyveno Garšviuose (Naujamiesčio valsčius) pas knygnešį K. Ūdrą. Dirbo Garšvių knygnešių draugijos buhalteriu. Įkliuvus K. Ūdrui kratytas, rasta draudžiamosios lietuvių spaudos. Su kitais Garšvių knygnešiais buvo tardomas Panevėžyje, atkakliai neigė savo ir kitų kaltę. Administracine tvarka nubaustas 2 m. kalėti ir 3 m. tremties. 1896–1897 m. kalėjo Sankt Peterburgo kalėjime, 1897–1900 m. gyveno tremtyje Jaranske (Vologdos gubernija). Jo pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.
Urašas

Urašas – dievas Mesopotamijos mitologijoje, vietinė Dilbato miesto dievybė. Sutuoktinė – deivė Belet-ekalim. Pagal vieną tradiciją Urašas – dangaus dievo Anu protėvis, o vėlesniais laikais imtas su šiuo dievu tapatinti. Taip pat buvo tapatinamas su Ninurta. Mesopotamijos mitologijoje būta ir deivės Uraš, kuri kai kada laikyta Anu sutuoktine.
Urašas garbintas ir Ašūre, o Babilone buvo jo vardu pavadinti vartai. Manoma, kad vartai taip pavadinti pagal Dilbato miesto kryptį (į pietus nuo Babilono). Kaip Dilbato miesto dievybė, Urašas minimas Hamurabio teisyno prologe.
Uršulė Pranciška Višniovecka

Kūryba

Rašė eilėraščius lenkų kalba. Laiškus vyrui, dažnai išvykusiam iš Nesvyžiaus, rašė eiliuota forma.
Rašė pjeses Nesvyžiaus dvaro teatrui, perdirbdama prancūzų komedijas ir tragedijas, naudodama slavų legendų istorijas, antikos autorių kūrinius, arabų pasakų rinkinį „Tūkstantis ir viena naktis“. Pjesės daugiausia buvo didaktinio pobūdžio, eilė jų meilės tema, tuo tarpu jos komedijų ir tragedijų herojės – vyrų išdavystės aukos. Bandė rašyti liberto operas.
Po jos mirties vienas iš aktorių, gyvenančių Nesvyžiuje, surinko visą jos kūrybą ir išleido su Michalo Žukovskio graviruotomis iliustracijomis pagal pačios Uršulės Pranciškos piešinius (lenk. „Komedye y Tragedye“, Nieśwież, 1754). Rinkinį sudarė 16 pjesių ir 17 operinių libreto.
Monako himnas

Istorija

Pirmojo leidimo himno žodžius ir muziką sukūrė Théophile Bellando de Castro 1841 m., vėliau Castil-Blaze pakoregavo muziką ir padarė keletą kitų svarbių pakeitimų. 1848 m. Nacionalinė gvardija, sukurta Princo Charles III, Bellando dainą pervadino į Nacionalinį lojalistų maršą. 1896 m. Charles Albrecht sukūrė naują himno aranžuotę pianinui, pavadintą "Air National de Monaco".
1931 m. Louis Notari parašė perrašė žodžius Monegaskų kalba. Tik ši himno versija laikoma oficialia, nors oficiali Monako kalba yra prancūzų.
Inčukalno savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Rygos rajono dalies.
Volskas

Istorija

Gyvenvietė (vad. Malykovka) Volgos ir Malykovkos santakoje šaltiniuose minima nuo 1699 m. Malykovka buvo svarbiu prekybiniu ir kariniu tašku prie Volgos upės. Apylinkėse kūrėsi vienuolynai. 1710 m. Malykovka padovanota Aleksandrui Menšikovui. 1780 m. tapo apskrities centru, miestas pradėtas vadinti Volgsku, o vėliau – Volsku. XVIII a. pab.–XX a. pr. Volskas sparčiai plėtėsi, tapo cemento pramonės centru (apylinkėse kastas smiltainis).
Zimbabvės Rodezijos vėliava

Zimbabvės Rodezijos vėliava – trumpai (1979 m. birželio 1 d. – gruodžio 12 d.) gyvavusios nepripažintos valstybės Zimbabvės Rodezijos simbolis. Vėliavą sukūrė Rodezijos oro pajėgų karininkas Cedric Herbert, kuris buvo Rodezijos Heraldikos ir genealogijos draugijos (Rhodesian Heraldry and Genealogy Society) narys. Vėliava faktiškai naudota iki 1980 m. balandžio 18 d., kai ją pakeitė dabartinė Zimbabvės vėliava.

Aprašas

Vėliavą sudaro trys horizontalios juostos (raudona, balta, žalia) ir vertikali juoda juosta vėliavos kairėje, prie koto. Juodąją vertikalią juostą nuo horizontaliųjų juostų skiria balta juostelė. Juodosios juostos viršuje – auksinis Zimbabvės Paukščio atvaizdas.
Užliedžiai

Aplinkinės gyvenvietės

Sausinė - 8 km
DOMEIKAVA - 11 km
RAUDONDVARIS - 8 km
Giraitė – 4 km

Pavadinimo kilmė

Kaimo pavadinimas kilęs pagal pietuose tekantį upelį – Liedą (kairysis Nevėžio intakas). Važiuojant nuo Kauno pusės, Romainių ar Sargėnų, kaimas yra už Liedos.
Natalija Kasatkina

Biografija

1967–1972 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Automatikos fakultete, 1989–1994 m. – Lietuvos mokslų akademijos Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto aspirantūroje, 1993 m. stažavo Vienos humanitarinių studijų institute, 1997 m. – Centrinės Europos universitete Budapešte, 1998 m. – Atviros visuomenės institute Sankt Peterburge, 1999 m. – Rytų Europos ir Rusijos studijų institute Helsinkyje ir Aberdyno universitete. 1994 m. socialinių mokslų daktarė.
1995–2008 m. Vytauto Didžiojo universiteto Politikos mokslų ir diplomatijos instituto (nuo 2007 m. Politikos mokslų ir diplomatijos fakultetas) dėstytoja, 1998–2004 m. – ir Vilniaus universiteto Kultūros bendrijų studijų centro dėstytoja; nuo 2006 m. profesorė. 2002 m. socialinių tyrimų institute įkūrė Etninių tyrimų centrą ir iki 2008 m. jam vadovavo. 1990 m. viena Atviros Lietuvos fondo steigėjų. 1996–1998 m. tarptautinės programos „Vidurio ir Rytų Europos tarpetninių santykių gerinimas“, 2002–2004 m. – Jungtinių Tautų Socialinės raidos tyrimo instituto ekspertė. 2003–2007 m. mokslinio leidinio „Etniškumo studijos“ (Ethnicity Studies) steigėja ir vyr. redaktorė. Atgimimo metais aktyvi Sąjūdžio dalyvė.

Mokslinė veikla

Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys; visuomenės etninė struktūra, nacionalizmo ir politikos sociologija, etninių tyrimų metodologija, etninis ir rasinis nepakantumas, rusų mažumos tyrimai, migracijos teorija, komunikacijos tyrimo socialinė metodai. Etninių mažumų adaptacijos tyrimų pradininkė Lietuvoje. Paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių.
Konstanco susirinkimas

Konstanco susirinkimas – šešioliktasis Visuotinis Bažnyčios susirinkimas, vykęs 1414–1418 m. Konstance (Vokietijoje).

Tikslas ir eiga

Šio susirinkimo pagrindinis tikslas buvo panaikinti Vakarų bažnyčios schizmą, apsvarstyti Bažnyčios reformos ir tikėjimo klausimus.
Susirinkimą sušaukė antipopiežius Jonas XXII imperatoriaus Zigmanto I paliepimu. Iš viso įvyko 45 posėdžiai, kuriuose, be imperatoriaus, dalyvavo 29 kardinolai, 3 patriarchai, 33 arkivyskupai, apie 300 vyskupų, 28 valstybių vadovai ar jų pasiuntiniai. Siekiant išvengti daugumą turėjusių italų nuomonės, buvo sudarytos sąlyginės skirtingų tautų grupės (taip pat ir Lietuvos bei Žemaitijos).

Sprendimai

Šio susirinkimo metu buvo panaikinta Vakarų bažnyčios schizma – buvo paskelbta Visuotinio bažnyčios susirinkimo viršenybė popiežiaus atžvilgiu. Atsižvelgiant į šį sprendimą, buvo atstatydinti popiežius Grigalius XII, antipopiežiai Jonas XXII ir Benediktas XIII. 1417 m. buvo išrinktas naujas popiežius Martynas V.
1415 m. Konstanco susirinkimo sprendimu buvo apkaltintas erezija, pasmerktas ir vėliau ant laužo sudegintas Janas Husas. Kartu su juo sudegintas jo pasekėjas Jeronimas Prahiškis. Jo sudeginimas davė pradžią husitų judėjimui.
Tais pačiais metais buvo paskelbti penki reformos dekretai, ribojantys popiežių valdžią, bet popiežiai jų nepatvirtino.

Konfliktas dėl Žemaitijos

Susirinkimo išvakarėse LDK ir Lenkija nutraukė su Vokiečių ordinu vykusį ginkluotą konfliktą dėl Žemaitijos priklausomybės ir jos christianizacijos bei paprašė Konstanco susirinkimo išspręsti šį klausimą. Susirinkime dalyvavę LDK ir Lenkijos atstovai priklausė vokiečių grupei. Iš viso į susirinkimą 1415 m. lapkričio 28 d. atvyko 60 krikštą priėmusių Žemaitijos bajorų delegacija. Susirinkimas Žemaitiją paliko politiškai pavaldžią Vokiečių ordinui, tačiau teisę ja krikštyti suteikė Vytautui ir Jogailai. 1417 m. Konstanco susirinkimo sprendimu buvo įsteigta Žemaičių vyskupija.