google/wiki40b huggingface dataset:
Perlų salos

Perlų salos (isp. Archipiélago de las Perlas) − salynas Ramiajame vandenyne, Panamos įlankoje, 70 km į pietryčius nuo Panamos miesto.
Perlų salos priklauso Panamai. Salyne yra 183 salos: bendras jų plotas ~400 km². Didžiausia sala − Rėjus (~200 km²), kurioje yra perlų gavybos centras. Kontadoro sala yra populiarus kurortas. Kitos salos yra mažiau žinomos, o dauguma iš jų net neturi pavadinimų.
Dalis salų yra apsuptos rifų. Visus metus oro temperatūra laikosi tarp +20 °C ir + 30 °C.

Istorija

Salas 1513 m. atrado ispanų konkistadoras Vasko Nunjesas Balboa. Plaukdamas vandenynu jis sutiko grupę indėnų plaukiančiu perlais inkrustuota valtimi. Jie papasakojo apie netoliese esančias salas, kurios turtingos perlais. Konkistadoras pavadino šias salas Perlų salomis ir paskelbė apie jų priklausymą Ispanijai.
Vienoje iš salų buvo rastas vienas didžiausių perlų pasaulyje − La Peregrina.
Povilas Karpavičius

Biografija

Sunkiai susirgus tėvui, šeima 1921 m. grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Zarasuose. Studijavo Zarasų Aukštesniojoje komercijos mokykloje, dalyvavo visuomeninėje veikloje, vaidino dramos būrelyje. Vėliau persikėlė į Kauną, kur 1931 m. baigė Kauno žemėtvarkos mokyklą ir įgijo žemėtvarkininko specialybę.
Priimtas Žemės ūkio ministerijos tarnybon įstojo į profesinę Matininkų ir kultūrtechnikų sąjungą. 1959–1966 m. dėstė Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikume, nuo 1966 m. dirbo Lietuvos žemės ūkio akademijoje. 
1995 m. birželio 20 d. Jad Vašem, Holokausto kankinių ir didvyrių atminties organizacija Izraelio parlamento įsaku – Alevtinai ir Povilui Karpavičiams, karo metu padėjusiems žydams, suteikė Pasaulio tautų teisuolių vardus.

Kūryba

Fotografija pradėjo domėtis nuo 1930 m. ir jau nuo 1931 m. pradėjo dalyvauti fotografijos parodose. 1935 m. Lietuvos matininkų ir kultūrtechnikų sąjungos nariai – fotografijos entuziastai susibūrė į fotosekciją. Šis entuziastų būrelis daug nuveikė populiarindamas fotografiją Lietuvoje – plėtojo matininkų fotomėgėjų veiklą, surengė keletą fotografijos parodų ir konkursų. P. Karpavičius nuo pat pradžios buvo aktyvus fotosekcijos narys.
Kaip fotografas daugiausia kūrė portretus, peizažus, naudojo įvairią fotografijos techniką. Prieškarinio laikotarpio fotografo darbuose vyrauja lietuviško sodžiaus ir gamtos peizažai, žmonių buities ir darbo scenos. Vienas pirmųjų Lietuvoje susidomėjo ir bandė specialias fotografijos technikas – fotografiką. 1939 m. Lietuvos matininkų ir kultūrtechnikų sąjungos vasaros fotokonkurse pristatė izoheliją „Pelkėje pūkas“, kuri nugalėjo „Įvairenybių“ temoje, ir heteroreljefą „Vėjas“.
Per Antrąjį pasaulinį karą beveik nefotografavo, po jo valdžios užsakymu fotografavo nacių nusikaltimus, įamžino karo nuniokotus Europos miestus, sugriautus pastatus, įtvirtinimus, kelius ir tiltus.
1949 m. susidomėjo spalvotąja fotografija. 1953 m. Vilniuje surengė pirmą personalinę ir pirmą Lietuvoje spalvotosios meninės fotografijos parodą. Pirmas įvaldė izohelijos techniką: 1957 m. sukūrė izopolichromijos techniką (spalvų skyrimo būdas). Tarptautinėje parodoje 1957 m. Vroclave vienintelis atstovavo Tarybų Sąjungai ir vienintelis iš visų dalyvių eksponavo spalvotas izohelines nuotraukas.
Nuo 1963 m. skaitė pranešimus, vedė užsiėmimus įvairių miestų fotoklubuose, paruošė daug įliustruotų fotografinių leidinių, parašė du fotografijos vadovėlius ir nemažai straipsnių. 1964 m. galutinai pasirinko fotografo specialybę.
P. Karpavičius – taikomosios fotografijos pradininkas Lietuvoje, fotomeno ir fototechnikos propaguotojas, vienas ryškiausių pokario spalvotosios fotografijos atstovų. Bendradarbiavo su leidyklomis ruošiant pirmuosius lietuviškus vokus, daugelio leidinių bendraautoris. Fotografijos technikos ir kūrybos klausimais rašė žurnaluose „Mokslas ir gyvenimas“, „Sovetskoje foto“ ir kt. Jo originalių atspaudų paveldas labai nedidelis, 1940 fotografijų ir 270 negatyvų kolekcija saugoma Šiaulių fotografijos muziejuje.
Borkų valsčius

Administracinis suskirstymas

Borkai, Krasevas, Maruševiecas, Novinai, Olševnica, Osovnas, Pasmugai, Sitnas, Stara Viešas, Tchuževas, Tchužev Kolonija, Vola Chomejova, Vola Osovinska, Vola Osovinska Kolonija ir Vžosuvas.
Ekstraklasa

Istorija

Lenkija 1918 m. atgavo nepriklausomybę. O Ekstraklasa lyga ir Lenkijos futbolo federacija (Polski Związek Piłki Nożnej) buvo įkurti 1919 m. 
Vieninga lyga suformuota 1927 m.
Vlade Djurović

Vlade Djurovičius (g. 1948 m. gegužės 16 d. Belgrade) – Serbijos krepšinio treneris, 2003–2004 m. sezone keletą mėnesių vadovavo Vilniaus „Lietuvos Rytui“.

Karjera

V. Djurovičius jaunystėje rungtyniavo Belgrado OKK klube, tačiau supratęs, kad nepateks į Jugoslavijos vyrų krepšinio rinktinę nutraukė karjerą ir tapo treneriu.
Kaip vyriausiasis treneris debiutavo 1978 m. prie Tuzlos „Sloboda“ klubo vairo. Šiame klube dirbo iki 1982 m. 1982–1984 m. treniravo Šibenikos komandą, kurioje tuo metu žaidė vienas geriausių Europos krepšininkų Dražen Petrovićius. 1984 m. paliko Šibeniką ir išvyko į Podgoricą, tačiau išdirbęs vos sezoną 1985 m. paliko komandą.
1985–1986 m. treniravo Zadaro „KK Zadar“ klubą ir su juo tapo Jugoslavijos čempionu. 1986–1988 m. dirbo Belgrado „Crvena Zvezda“ komandoje. 1988 m. pirmą kartą karjeroje išvyko į užsienį ir tapo Atėnų „Panionios“ klubo iš Graikijos treneriu. Jame dirbo iki 1993 m. Su ja laimėjo 1991 m. Graikijos taurę. 1993–1994 m. treniravo vieną garsiausių Graikijos klubų – Salonikų „Aris“ komandą. 1994 tapo Atėnų AEK vyr. treneriu, juo dirbo iki 1996 m. sausio.
1996 m. vasarą grįžo į „Panionios“ komandą. 1997–1998 m. dirbo Ostendės „Telindus“ klubo vyr. treneriu. 1998–1999 m. treniravo „Aalst“ komandą. Tačiau vėlgi išdirbęs vos sezoną iškeliavo į kitą komandą. 1999–2000 m. treniravo Kaimaklio „Achilleas“. 2000 m. grįžo į „Aalst“, bet jau spalį buvo atleistas. Tačiau treneris ilgai be darbo nebuvo ir 2001 m. tapo Vilerbano ASVEL trenerio asistentu. 2002 m. po ilgos pertraukos vėl tapo Podgoricos „Budučnost“ vyr. treneriu.
2002–2004 m. treniravo Belgrado „Reflex“ klubą. 2004 m. vasarą tapo Vilniaus „Lietuvos Ryto“ vyr. treneriu, tačiau 2005 m. sausio 8 d. buvo atleistas. Išvykęs iš Lietuvos serbas treniravo keletą gimtinės klubų. 2006–2007 m. sezono viduryje tapo Sofijos CSKA iš Bulgarijos vyr. treneriu ir su šia komanda tapo Bulgarijos vicečempionu.
1998–1999 m. treniravo Belgijos vyrų krepšinio rinktinę.
Moreirense FC

Istorija

Klubas įkurtas 1938 m. Pirmą kartą elito divizione debiutavo 2002/2003 m. sezone. Po kelių sezonų iškrito į žemesnį divizioną. 2014 m. vėl pateko į elitą.
Ohajo valstijos universitetas

Ohajo valstijos universitetas (angl. The Ohio State University) – universitetas Kolumbo mieste, Ohajo valstijoje, JAV. Įkurtas 1870 m.
Kalniškių piliakalnis (Šaukėnai)

Piliakalnis

Piliakalnį iš pietryčių ir šiaurės juosia Ventos slėnis ir daubos. Šlaitai statūs, 11 m aukščio. Aikštelė ovali, 23x19 m dydžio. Jos vakarinį kraštą juosia 4 m aukščio, 24 m pločio pylimas, už kurio yra 40 m ilgio, 7 m pločio ir 3 m gylio griovys. Aikštelės rytiniame pakraštyje yra 1,5 m aukščio, 11 m pločio pylimas, aikštelės šiaurinio krašto pylimas suardytas.
Į pietryčius nuo piliakalnio yra 6 ha ploto I tūkstantmečio antrosios pusės gyvenvietė, tyrinėta 1998 m. Joje rastas iki 1 m storio kultūrinis sluoksnis su gyvulių kaulais, lygia keramika, akmeninis trintuvas.

Aplinkiniai piliakalniai

Buišų piliakalnis 25 km
Skurvydiškės piliakalnis 39 kmRomučių piliakalnis 19 km
Šilėnų piliakalnis 23 kmLuponių piliakalnis 27 km
Sauginių piliakalnis 17 kmPašatrijos piliakalnis 19 km
Biržuvėnų piliakalnis 25 kmGirnikų piliakalnis 11 km
Bubių piliakalnis 18 kmGirgždūtės piliakalnis 29 km
Kalniškių piliakalnis (Vaiguva) 22 kmGaučiškės piliakalnis 35 kmBurbaičių piliakalnis 22 km
Gabriejolės piliakalnis 7 km
Albertas Jonaitis Manvydas

Biografija

Pirmąkart minimas 1458 m. tėvo testamente. Mirė 1475 m. pabaigoje nuo užkrečiamos ligos, grįždamas iš Bavarijos.
Tėvas – Jonas Manvydas.

Šeima

Žmonos Elžbietos kilmė nežinoma. Duktė – Ona (ištekėjo už Mikalojaus Jonaičio Kęsgailos).
Tėvoninės žemės – daugiausia Ašmenos paviete.

Šaltiniai

Rimvydas Petrauskas "Lietuvos Diduomenė XIV a. Pabaigoje – XV a. " 268 psl.
Alfonsas Mielkus

Alfonsas Mielkus (slapyvardis Mielko, gimimo data ir vieta nežinoma – m. 1948 m. lapkričio 16 d. prie Teklinavo kaimo, Krasnapolės valsčius, Lenkija) – Lietuvos policininkas, ginkluoto pasipriešinimo komunistiniam režimui Lietuvoje ir Lenkijoje dalyvis. Lietuvos partizanų rezidentas Lenkijoje.

Biografija

Tarpukaryje tarnavo Kauno miesto vyresniuoju policininku. Vedęs Lietuvos Respublikos ministro pirmininko Antano Merkio augintinę, iš tarnybos policijoje pasitraukė ir apsigyveno žmonos dvare. Antrojo pasaulinio karo metais buvo Lapių miestelio policijos nuovados viršininkas. Raudonajai Armijai užėmus Lietuvą, šeima buvo suimta ir ištremta į Sibirą. A. Mielkus slapstėsi, vėliau įstojo į partizanų būrį. Ilgai gyvendamas drėgname bunkeryje, susirgo plaučių liga.
1945 m. nelegaliai kirto Tarybų Sąjungos-Lenkijos valstybinę sieną ir su fiktyviais dokumentais apsigyveno Žvikelių kaime. Toliau palaikė ryšius su Lietuvos partizanais. 1947 m. pavasarį gavęs užduotį, iš Lietuvos per valstybinę sieną pervedė du partizanų karininkus. Paskirtas Lietuvos partizanų rezidentu Lenkijoje, buvo atsakingas už valstybinės sienos nelegalų perėjimą. Žuvo apsuptas Lenkijos valstybės saugumo kareivių.
Bronislavas Taraškevičius

Biografija

Kilęs iš valstiečių. Baigęs Lavoriškių mokyklą, mokėsi Vilniaus gimnazijoje, kurią baigė sidabro medaliu 1911 m. Studijavo Petrogrado universiteto istorijos filologijos fakultete, kurį baigęs 1916 m. liko dirbti rusų kalbos ir literatūros katedroje. Nuo 1918 m. B. Taraškevičius dirbo Minsko pedagoginiame institute, dėstė baltarusių ir graikų kalbas.
1920 m. buvo paskirtas Vidurinės Lietuvos švietimo departamento Baltarusių filialo atsakingu darbuotoju, 1922 m. – išrinktas Lenkijos Seimo ambasadoriaus pavaduotoju ir Lenkijos baltarusių klubo pirmininku.
1921–1923 m. buvo Vilniaus baltarusių gimnazijos direktorius.
Nuo 1926 m. buvo pogrindinės Vakarų Baltarusijos komunistų partijos narys. 1927 m. už šią veiklą Lenkijos valdžios areštuotas ir nuteistas 12 metų kalėti. 1930 m. buvo anksčiau laiko paleistas, bet 1932 m. už marksistines pažiūras vėl buvo suimtas. 1933 m. TSRS valdžia iškeitė jį į Lenkijos politinį kalinį, kalėjusį Rusijos kalėjime, ir paliko dirbti Maskvoje. 1937 m. vėl buvo suimtas ir nuteistas mirties bausme, o 1939 m. lapkričio 29 d. buvo sušaudytas. Palaidotas Minske. 1957 m. buvo reabilituotas.

Akademinė veikla

B. Taraškevičius parašė pirmąją baltarusių kalbos gramatiką (1918). 1929 m. Vilniuje buvo išleista jo „Baltarusių kalbos gramatika mokykloms“ („Беларуская граматыка для школ“). Ši knyga pakartotinai buvo išleista ne tik Vilniuje, bet ir daugelį kartų Minske .
B. Taraškevičius išvertė į baltarusių kalbą Adomo Mickevičiaus poemą „Ponas Tadas“ bei Homero „Iliadą“.

Atminimo įamžinimas

1979 m. prie namo Vilniuje, Vilniaus g. 37, kur gyveno B. Taraškevičius, buvo atidengta memorialinė lenta. 1994 m. toje pačioje vietoje buvo atidengta kita, pilko granito memorialinė lenta su bareljefu. Joje lietuvių ir baltarusių kalbomis rašoma, kad šiame name 1923–1928 m. gyveno pirmosios dabartinės gudų gramatikos autorius, šimtatūkstantinės valstiečių-darbininkų Hramados lyderis Branislavas Taraškevičius.
Eurovizijos šokių konkursas

2009 m.

Konkursas turėjo trečią kartą vykti Azerbaidžane, tačiau buvo atšauktas Eurovizijos asiociacijos, nes konkursas turėjo labai mažą susidomėjimą visuomenėje. Nuo tada konkursas nebevyksta.
Vingytė

Istorija

Vingytės kaimas buvo įkurtas 1927 m. Žemės Reformos valdybos nutarimu Nr. 1372, 1924 m. išparceliavus Pajiesio dvaro žemę. Didžiąją dalį Vingytės kaimo gyventojų sudarė Lietuvos kūrėjai-savanoriai, pasižymėję 1918–1919 m. mūšiuose: Vincas Zorskis, Liudas Kaufmanas, Jurgis Astrauskas, Justas Griškonis ir kiti. Po okupacijos dalyje Vingytės kaimo buvo įkurtas karinis objektas, kita dalis buvo paskelbta Jiesios kraštovaizdžio draustiniu, didžioji dalis sodybų nugriauta.
Mažeikių Senamiesčio pagrindinė mokykla

Istorija

Mažeikių 5-oji vidurinė mokykla įkurta 1980 m. Mokėsi 1030 moksleivių, dirbo 51 pedagogas. 1994 m. mokyklai suteiktas Senamiesčio vardas. 2004 m. tapo pagrindine mokykla.
Ghosts (albumas)

Albumo istorija

Donaghy įrašė antrąjį albumą be jokios įrašų kompanijos pagalbos. Albumas buvo įrašytas mažoje studijoje Prancūzijoje. Prodiuseris, kuris prodiusavo albumą „Ghosts“, James Sanger dirbo su tokiais atlikėjais kaip: U2, Keane, ir Dido. Tačiau vėliau ji pasirašė kontraktą su „Parlophone“, ir ši įrašų kompanija sudarė kontraktą su Donaghy. Savo „MySpace“ tinklalapyje Siobhan patalpino dainą „Ghosts“. Tačiau, pirmasis singlas buvo „Don’t Give It Up“. Videoklipas šiam singlui buvo nufilmuotas įvairiuose miestuose, kaip Marakeše, Saviroje, El Jadida, Maroke ir taip pat kalnuose. Tačiau singlas pirmąją savaitę pasiekė tik #72, vėliau #45 vietą Jungtinėje Karalystėje. Donaghy vėliau pasakė, jog singlo pagrindinis tikslas, buvo pasiekti ne aukštą vietą, o tiktai supažindinti klausytojus su jos muzika, ir jinai mano, kad jam pavyko. Antrasis singlas, išleistas iš „Ghosts“, buvo daina „So You Say“, kurią išleido 2007 m. birželio 18 d. Šis singlas pasiekė labai žemą poziciją – #76 Jungtinėje Karalystėje.
Albumas „Ghosts“ buvo išleistas 2007 metų birželio 27 dieną, ir pasiekė tik 92 vietą Jungtinės Karalystės albumų tope, o paskiau jis iškrito iš topo. Donaghy pasakė: „Aš norėčiau, kad mano singlai turėtų komercinę sėkmę. Tačiau, tik tam, kad aš galėčiau išleisti kitą albumą“. Siobhan reklamavo albumą žurnaluose, o laikraščiui „The London Paper“ pasakė:
„Mano muzika yra kitokia pop muzika, ir tai gana sunkus žanras, kadangi jis ne tikras pop, bet ir ne alternatyvi muzika, dėl to sunku išreklamuoti mano albumą.“
Antanas Žiliukas

Biografija

1948–1951 m. mokėsi Romaniškių (Zarasų raj.) pradinėje, 1951–1958 m. Salako vidurinėje mokykloje. 1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI), 1968 m. – technikos mokslų daktaras. 1971 m., – KPI medžiagų atsparumo katedros docentas. 1989 m. – habilituotas daktaras, 1991 m. – profesorius. 1992–2006 m. Kauno technologijos universiteto (KTU), Deformuojamų kūnų mechanikos katedros vedėjas. 1992–1996 m. KTU Senato pirmininkas. 1993–1996 m. – Lietuvos studijų ir mokslo institutų senatų (tarybų) pirmininkų konferencijos prezidentas. 1996–2006 m. – Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas. 1994–2000 m. – Lietuvos mokslo tarybos narys.
Bronis Kaslas

Bronis Kaslas (iki 1946 m. Bronius Kazlauskas 1910 m. kovo 27 d. Maišymai, Seinų apskritis – 1996 m. sausio 19 d. Vajomingas, Pensilvanijos valstija) – Lietuvos teisininkas.

Biografija

1930 m. baigė Marijampolės gimnaziją, 1935 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą. 1935–1937 m. Strasbūro universitete studijavo tarptautinę teisę ir politikos mokslus. 1939 m. teisės daktaras.
1939–1940 m. Eltos redaktorius Kaune. 1940 m. paskirtas neetatiniu Vilniaus apygardos teismo kandidatu, 1941–1943 m. dirbo Vilniaus universiteto Teisių fakultete. Aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje: 1930–1933 m. „Pavasario“ federacijos centro valdybos narys, 1937 m. studentų korporacijos „Justina“ pirmininkas. Prasidėjus sovietinei okupacijai emigravo į Vokietiją, 1945 m. išvyko į JAV. 1947–1949 m. dėstė socialinius mokslus Detroito universitete, 1949–1955 m. Vilks Bario koledže (Pensilvanija), 1965–1970 m. šio koledžo Istorijos katedros vedėjas, nuo 1955 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Tyrė galimą glaudaus Baltijos valstybių – Estijos, Latvijos, Lenkijos, Lietuvos ir Suomijos – bendradarbiavimo galimybę. Tarptautinės teisės ir Rytų Europos klausimais rašė spaudoje („Teisė“, „Židinys“, „Naujoji Romuva“, „XX amžius“, „Rytas“ ir kituose).
Povilas Kumelis

Biografija

Turėjo 19 dešimtinių žemės. Dalyvavo 1905–1907 m. revoliuciniuose įvykiuose. 1907 m. vasario mėn. Kauno apygardoje išrinktas Rusijos II Valstybės Dūmos atstovu nuo Lietuvos socialdemokratų partijos. Nuo kovo 6 d. iki birželio 15 d., kai Dūma buvo paleista, dirbo liaudies švietimo komisijoje.
1910–1912 m. kalintas kartu su kitais penkiais Dūmos socialdemokratų frakcijos nariais už 1907 m. kovo 12 d. atsišaukimo „Lietuvos darbininkai ir valstiečiai“ pasirašymą.
Bazelis

Istorija

Pirmąkart minimas 374 m. XV–XVI a. buvo didelis prekybos, amatų, paskolų ir knygų leidybos centras. 1930 m. Bazelyje įsteigtas Tarptautinių atsiskaitymų bankas.
Algirdas Macius

Biografija

Savivaldybininko ir politiko karjerą pradėjo 1974 m. gegužės 14 d., išrinktas Kūlupėnų apylinkės darbo žmonių deputatų tarybos vykdomojo komiteto pirmininku. 1991 m. tapo Kūlupėnų apylinkės viršaičiu, 1995 m. paskirtas Kretingos rajono savivaldybės administracijos Kūlupėnų seniūnijos seniūnu. Nuo 2010 m. lapkričio mėn. – pensininkas.
Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. – Liberalų ir centro sąjungos, nuo 2010 m. – Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.
Vyskupo M. Valančiaus gimtinės muziejaus tarybos ir Kūlupėnų bažnyčios statybos komiteto (nuo 2006 m.) narys. Buvęs Kretingos šilumos tinklų valdybos ir Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.
2009 m. apdovanotas diplomu ir premija už indėlį tvarkant vyskupo Motiejaus Valančiaus gimtinę Nasrėnuose, 2010 m. – Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos padėka už ilgametį darbą bei nuopelnus Lietuvos savivaldai ir atminimo medaliu.
Safari ekspresas

Turinys

Džonas ir Hovardas – du bičiuliai, kurių kompanija „Safari ekspresas“ organizuoja keliones bei pramogas turtingiems turistams. Kartą tokios kelionės metu Džonas džiunglėse randa moterį, kuri tvirtina neprisimenanti kas esanti ir kaip čia atsidūrė. Kol Džonas mėgina jai padėti, paaiškėja, kad šios ieško burys nusikaltėlių...
Dubysos sutartis

Dubysos sutartis arba Dubysos sutartys – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos ir jo brolio Skirgailos 1382 m. spalio 31 d. Dubysos žiočių saloje parengtų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sutarčių su Vokiečių ordinu projektas.

Sutarčių esmė

Už pagalbą, suteiktą kovoje su Kęstučiu ir Vytautu, Jogaila žadėjo atiduoti kryžiuočiams lietuvių žemes tarp Vokiečių ordino valdų ir Dubysos, taip pat žadėjo be kryžiuočių sutikimo nepradėti karo, teikti jiems paramą ir per 4 m. priimti katalikų tikėjimą. Jogaila pirmasis iš XIV a. Lietuvos valdovų 150 m. trukusių kovų su kryžiuočiais ketino atsisakyti teisių į Žemaitiją.
Vokiečių ordinas su Lietuva rengėsi sudaryti sutartis kaip su politiniu subjektu. Buvo sutarta dar kartą 1383 m. liepos 19 d. susitikti saloje, ratifikuoti sutartis ir aptarti kitus klausimus, tačiau Jogailai Vokiečių ordino pagalbos jau nebereikėjo, numatytas iškilmingas susitikimas neįvyko, sutartys galios neįgijo ir nebuvo įgyvendintos.
Aura (daina)

Išleidimas ir kompozicija

Dainos žodžiai išreiškia atlikėjos artistiškumą ir uniklamumą. Kūrinys buvo nutekintas į internetą anksčiau laiko, negu buvo planuojamas išeisti.

Įvertinimas

„Slant Magazine“ žurnalistas Sal Cinquemani teigė, kad ši daina būtų buvęs geresnis variantas kaip pirmasis albumo „Artpop“ singlas negu „Applause“. Ankstenis dainos pavadinimas buvo „Burqa“, bet dėl neigiamos musulmonų bendruomenės reakcijos kūrinys buvo pervadintas į „Aura“.

Reklama

Daina reklamavo Robert Rodriguez filmą „Machete Kills“ ir remiantis filmo motyvais buvo išleistas kūrinio video klipas su žodžiais.
Bandiagara

Istorija

Bandiagara 1770 m. įkurta Nangabanu Tembelio, dogonų medžiotojo.
1864 m. Tidianis Talas miestą paskelbė Tukulorų imperijos sostine.
Lakšmana

Lakšmana (skr. लक्ष्मणः = Lakṣmaṇaḥ) – vienas pagrindinių indų epo „Ramajanos“ veikėjų, viešpaties Ramos brolis.
Lakšmana gimė Ajodhijos karaliui Dašarathai ir vienai jo žmonų – Sumitrai. Jis turėjo brolį dvynį Šatrughną, taip pat brolius Ramą ir Bharatą. Lakšmana visame epe vaizduojamas kaip nuolatinis Ramos palydovas. Kuomet Rama vedė Sytą, Lakšmana vedė Sytos seserį Urmilą.
Kuomet Rama buvo išsiųstas iš rūmų, Lakšmana ir Syta keliavo su juo. Jis nuolat saugojo ir patarnavo dieviškajai porai. Viename iš epizodų, Lakšmana susiduria su Ravanos seserimi Suparnakha ir ją sužaloja. Kuomet Rama vaikėsi elniu pasivertusį demoną Maričą, Lakšmana pasileido gelbėti Ramos (išgirdęs Maričos klaidinančius riksmus) ir paliko Sytą, kurią pagrobė brahmanu apsimetęs Ravana. Vėliau Rama kartu su Lakšmana keliavo į Lanką išvaduoti Sytos. Lakšmana vaidino svarbų vaidmenį Lankos kare, kur nukovė Ravanos karvedį Indradžitą.
Vaišnavų tradicijoje Lakšmana garbinamas kaip Ramos globėjas, jis laikomas nagos Šešos, saugojusios Višnų, avatara.
Ringeliai (Molėtai)

Istorija

Kaimas minimas 1653 m. Videniškių krikšto metrikų knygoje. 1654 m. – Ringėnai. Gyveno Jadvyga Ringienė.
Erikubas

Erikubas (marš. Ādkup) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Ratako salų grandinės centrinėje dalyje. Atolas yra 8,6 km į pietus nuo Votjė atolo.
Atolas pailgos formos, išsitęsęs iš šiaurės vakarų į pietryčius. Rifas su pertrūkiais, jį sudaro 6 salelės, iš kurių didžiausios yra Kidenkanas ir Enegas. Atolo sausumos plotas 1,53 km², lagūnos plotas 230 km².
Atolas 1542 m. greičiausiai buvo pastebėtas Rui Lopeso de Viljaloboso ekspedicijos, tačiau šaltiniuose minimas nuo 1566 m., kai čia lankėsi Lopė Martino laivas.
Erikubas negyvenamas, jį lanko kopros rinkėjai iš Votjė.
Visuotinė žmogaus teisių deklaracija

Visuotinė žmogaus teisių deklaracija – tarptautinis dokumentas, priimtas 1948 m. gruodžio 10 d. Paryžiuje, JTO Generalinėje Asamblėjoje. Deklaracija kviečia valstybes laikytis žmogaus teisių ir laisvių (teisės į gyvenimą, laisvę, asmens neliečiamybę), pilietinių ir politinių teisių ir laisvių (santuokos, prieglobsčio teisės, įsitikinimų laisvės, taikių susirinkimų ir asociacijų laisvės), socialinių ir ekonominių teisių (teisės į darbą ir vienodą atlyginimą už vienodą darbą, teisės į poilsį ir socialinį aprūpinimą, teisės sudaryti profsąjungas).
Nors Deklaracija yra rekomendacinio pobūdžio, jos poveikis didelis: deklaracijos principai yra įtvirtinti tiek valstybių vidaus teisės aktuose, tiek privalomojo pobūdžio tarptautiniuose aktuose.

Kontekstas

Antrojo pasaulinio karo metu Sąjungininkai įtvirtino keturias laisves - minties laisvę, religijos laisvę, laisvė nuo baimės ir laisvė nuo poreikių - šios keturios laisvės tapo pagrindiniais Sąjungininkų karo tikslais. Jungtinių Tautų chartija taip pat įtvirtino šiuos tikslus.

Deklaracijos kūrimas

1946 m. birželį Jungtinių Tautų Ekonominė ir socialinė taryba įkūrė Jungtinių Tautų Žmogaus teisių komisiją, kurią sudarė 18 įvairų tautybių narių. Šiai komisijai buvo skirta užduotis paruošti tarptautinį žmogaus teisių dokumentą. Komisija darbui sukūrė Visuotinės žmogaus teisių deklaracijos ruošimo komitetą, kuriam vadovavo Eleonora Ruzvelt. Komitetas per du metus susirinko į dvi sesijas.
1948 m. gegužę komitetui baigus rašyti deklaracijos tekstą, šis buvo svarstomas JT Žmogaus teisių komisijoje, JT Ekonominėje ir socialinėje taryboje, Trečiajame JT Generalinės Asamblėjos komitete. Šių svarstymų metu sulaukta daug pasiūlymų dėl teksto keitimo.

Balsavimas

Visuotinė žmogaus teisių deklaracija buvo priimta JT Generalinės Asamblėjos 1948 m. gruodžio 10 d. Paryžiuje kaip Rezoliucija 217. Iš 58 Jungtinių Tautų narių, 48 balsavo už, nei viena nepasisakė prieš, 8 valstybės susilaikė ir 2 nebalsavo.

Tarptautinė žmogaus teisių diena

Visuotinės žmogaus teisių deklaracijos priėmimas yra minimas kiekvienais metais gruodžio 10 d. kaip tarptautinė žmogaus teisių diena. Šią dieną mini įvairios bendruomenės, religinės grupės, žmogaus teisių organizacijos, parlamentai, vyriausybės ir Jungtinių Tautų Organizacija. Įprastai dešimtmečių minėjimai pasižymi įvairiomis žmogaus teisių kampanijomis, kurios siekia atkreipti dėmesį į deklaracijos ir žmogaus teisių svarbą.