google/wiki40b huggingface dataset:
Otto Palandt

Otas Palandtas (vok. Otto Palandt; 1877 m. gegužės 1 d. Stade – 1951 m. gruodžio 3 d. Hamburge, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėjas, teisėtyrininkas civilistas, kurio vardu pavadintas Vokietijos civilinio kodekso (BGB) komentaras (Palandt), iki komentaro 10-ojo leidimo – bendraautoris (de facto komentavęs vos vieną paragrafą).

Biografija

Po abitūros (1896 m.) studijavo teisę Miunchene (Bavarija), Leipcige (Saksonija) ir Gėtingene. 1899 m. Celėje išlaikė pirmąjį valstybinį teisės egzaminą (pažymiu „gerai“, gut) ir pradėjo Referendariatą (praktiką) Zellerfelde (Harcas). 1902 m. Heidelbergo universiteto (Badeno-Viurtembergo žemėje) daktaras (be disertacijos gynimo). 1904 m. Celėje išlaikė antrąjį valstybinį teisės egzaminą (vėl pažymiu gut).
Nuo 1906 iki 1912 m. Żnin apylinkės teismo, vėliau – Kaselio žemės teismo, Pirmojo pasaulinio karo metu – Kaizerinio aukštesniojo teismo (Varšuva) teisėjas. 1919 m. Kaselio aukštesniojo žemės teismo tarėjas (Gerichtsrat). Nuo 1920 iki 1924 m. dėl ginčo su Finansų ministerija netapo teismo Senato pirmininku.
Proanūkis Ralf Palandt (g. 1965 m.), dailininkas, filmų režisierius.
Oro paštas

Oro paštas – pašto siuntinių gabenimas oro transportu, įvairiais orlaiviais ir pašto balandžiais.

Orlaivių panaudojimas

Nuo XIX a. oro paštui pradėti naudoti skraidantys aparatai, kurie buvo lengvesni už orą – aerostatai (oro balionai) ir dirižabliai, kurių dėka atsirado aerostatų ir dirižablių paštas. XX a. atsiradus sunkesniems už orą skraidantiems aparatams – lėktuvams, pradėtas stipriai plėtoti aviapaštas. Kurkas mažiau išsivystė sraigtasparnių ir sklandytuvų paštas.
Sudie, Bafana (filmas)

Siužetas

1968 m. PAR. Patys žiauriausi apartheido metai. Juodieji šalies gyventojai neturi balsavimo teisės, negali turėti žemės, negali laisvai judėti šalies teritorijoje. Vyriausybė uždraudė visas opozicijos organizacijas, o jų vadovus išsiuntė į Robeno salos kalėjimą. Kad būtų galima kontroliuoti situaciją ir užkirsti kelią galimiems sukilimams, vyriausybė užverbuoja Džeimsą Gregorį, vietos baltaodį afrikietį, kuris moka kosų kalbą. Taip D. Gregoris 20-čiai metų tapo asmeniniu N. Mandelos prižiūrėtoju kalėjime…
Sabatjė reakcija

Energijos kaupimas

Yra siūlymų iš atsinaujinančių energijos šaltinių, tokių kaip saulės, vėjo, upių ar vandenyno bangų/srovių pagamintą perteklinę elektros energiją, panaudoti metanui (gamtinėms dujoms) gaminti.
Tokiu būdu pagamintas metanas gali būti tiekiamas į įprastinius dujotiekių tinklus, kurie daugelyje šalių geba sutalpinti metams ar dviems reikalingą dujų atsargą. Tais atvejais, kai atsinaujinantys šaltiniai gamina per mažai elektros energijos, pagamintas anksčiau metanas gali būti panaudotas elektros energijos gamybai (arba kogeneracinėse jėgainėse elektrą ir šilumą). Elektrolizės metu naudojant perteklinę elektros energiją iš vandens būtų gaminamas vandenilis, kuris arba būtų naudojamas kuro celėse, arba sumaišius su CO₂ vykdoma Sabatjė reakcija ir gaminamas metanas. Anglies dvideginis (CO₂) gali būti išskirtas iš oro arba iš iškastinio kuro degimo produktų ar kitų šaltinių.
Vokietijoje 2012 m. pademonstruota veikianti 250 kW jėgainė.
Volpolo sala

Volpolo sala (pranc. Île de Walpole) – nedidelė sala Koralų jūroje, Naujosios Kaledonijos valdoje, yra Ištikimybės salų grupės pačiuose pietryčiuose, 180 km nuo Naujosios Kaledonijos salos. Ilgis iš šiaurės į pietus 4 km, plotis tarp 0,5 ir 1 km. Volpolo sala užima 2 km². Sala koralinės kilmės, iškelta į viršų, todėl krantai skardingi. Gėlo vandens telkinių nėra. Apaugusi daugiausia krūmokšniais.
Volpolo sala administraciškai priklauso Pušų salos komunai. Sala negyvenama, lankoma tik gamtininkų ekspedicijų.
Salą 1794 m. atrado britų jūrininkas Butler ir pavadino pagal savo laivą Walpole.
FK Peruno Vilnius

Istorija

Klubas 2009 m. debiutavo SFL varžybose.
Pailių apylinkė

Istorija

Įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
1954 m. prijungta Juodeikių apylinkė, o dalis Pailių apylinkės prijungta prie Dilbinų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Pailių apylinkė prijungta prie Damelių apylinkės ir Žagarės apylinkės.
Augustavo Šv. Apaštalo Bartalomiejaus dekanatas

Augustavo Šv. Apaštalo Bartalomiejaus dekanatas (lenk. Dekanat Augustów - św. Bartłomieja Apostoła) – tai vienas iš 21 katalikų, Luko vyskupijos dekanatų. Dekanas ks. Jan Wróblewski. Augustavo apskrityje taip pat dar yra Liepinės dekanatas ir Augustavo Dievo Motinos Lenkijos karalienės dekanatas.
Berezniakų piliakalnis

Berezniakų piliakalnis (rus. Березняки) – III a. – V a. įtvirtintas piliakalnis Volgos dešiniajame krante prie Rybinsko, Jaroslavlio sritis.

Tyrimai

Piliakalnį 1903 m. tyrė Aleksandras Spicynas, 1934–1935 m. P. Tretjakovas. Piliakalnį juosė griovys, aikštelė buvo aptverta medine siena. Aikštelėje rasta ręstinių keturkampių su atvirais židiniais 0,8–1,6 m aukščio pastatų liekanų, geležinių įmovinių kirvelių, molio svarelių, žalvarinių segių, antkaklių, karolių. Gyventojai vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste, palaikė ryšius su Padnieprės ir Baltijos pietryčių kraštų gentimis. Priskiriamas Djakovo kultūrai.
Janina Cibienė

Biografija

Mokėsi Rokiškio mergaičių gimnazijoje. 1948–1958 m. – ištremta į Kranojarsko kraštą, dirbo Razdolnojės kasyklose. Nuo 1958 m. gyveno Lietuvoje, dirbo Rokiškio žemės ūkio mašinų gamykloje, mokėsi.
1964 m. išvyko į Kazachstano plėšinius, ten įgijo buhalterės specialybę.
1972 m. – 1987 m. dirbo Anykščių sodininkystės tarybiniame ūkyje, iki išėjimo į pensiją.
Nuo 1972 m. iki gyvenimo pabaigos gyveno Ažuožeriuose. Palaidota Peslių (Anykščių raj.) kapinėse.
Čilės salynas

Čilės salynas (isp. Archipiélago de Chile) – bendras salų, besidriekiačių Ramiajame vandenyne, palei pietvakarinius Čilės krantus, pavadinimas. Pagrindinės salos: Čilojė, Velingtono sala, Santa Inesa ir kt. Aukštis iki 1300 m. Didelis seisminis aktyvumas. Būdingi žemų bukų miškai, pelkinė augalija. Salų krantai išraižyti fjordų. Verčiamasi medienos pramone, žvejyba. Pagrindinis miestas ir uostas – Ankudas (Čilojės sala).
Minsko kaštelionas

Įgaliojimai

Minsko kašteliono pareigybė įsteigta 1413 m., kai, pertvarkius Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės administracinį padalijimą, buvo įsteigta ir Minsko vaivadija. Minsko kaštelioną skirdavo Didysis kunigaikštis (karalius) ir jis pareigas eidavo iki gyvos galvos arba iki paskyrimo į aukštesnes pareigas.
Kaštelionas buvo pavaldus Minsko vaivadai, taip pat karo atveju jo tiesioginis viršininkas buvo ir Lietuvos didysis etmonas. Kaštelionas atlikdavo pilies administracijos, ūkio reguliavimo, teismo ir karinės administracijos funkcijas. Kaštelionas buvo aukščiausias karinės valdžios pareigūnas vaivadijoje ir Minsko pavieto bajorų vadas, taip pat pavieto bajorų pašauktinių kariuomenės vadas.
Kaštelionas buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Minsko kaštelionas pagal rangą turėjo paskutinę, trisdešimt pirmąją poziciją kaštelionų suole.
Pareigybė panaikinta po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m.
Institucinis investuotojas

Institucinis investuotojas (angl. institutional investor)) - organizacija, (su)renkanti dideles pinigų sumas ir investuojanti lėšas į vertybinius popierius bei nekilnojamąjį turtą; kolektyvinis investuotojas. Institucinių investuotojų veikla taip pat apima įmonių administravimą (valdymą). Gauto pelno dalį turi teisę investuoti į aukščiau paminėto pobūdžio turtą.

Rūšys

Tipiškais instituciniais investuotojais būna bankai, draudimo bendrovės, pensijų ir alternatyvaus investavimo bei investiciniai fondai. Jų vaidmuo ekonomikoje turi atlikti labai specializuoto investuotojo vaidmenį, o gautas lėšas iš savo klientų privalo profesionaliai investuoti. Pavyzdžiui, paprastas darbuotojas gaus pensiją iš savo darbdavio. Darbdavys perleis savo darbuotojo pensijos valdymą fondui, o fondas savo ruožtu pirks bendrovių akcijas ar kitus finansinius produktus. Fondai naudingiausi dėl to, kad jie diversifikuos savo portfelyje esančius vertybinius popierius, o tai paskirsto rizika. Taigi jei kai kurios investicijos bus nesėkmingos, kitos galbūt atsvers savo pelningumu.

Reikšmė

Institucinis investuotojas turi didžiulę įtaką administruojant įmonę, nes jų akcijų dalis būna pakankamai solidi ir jie gali paveikti ir netgi priimti lemtingus sprendimus. Instituciniai investuotojai gali laisvai pardavinėti ir pirkti bendrovių akcijas. Jie gali pasistengti, kad įmonė išliktų moki arba jie gali pasiūlyti išleisti privačios bendrovės akcijas ir aprūpinti savo globojamą įmonę kapitalu. Visos šios funkcijos priskiriamos investicijų valdymui.
Bijelo Polė

Istorija

Bijelo Polė priklausė Osmanų imperijai, kol 1912 m. Balkanų karo metu buvo išlaisvinta. Valdant osmanams miesto pavadinimas buvo Akova.
Bijelo Polės Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčioje buvo sudaryta garsioji UNESCO saugoma Miroslavo evangelija, kurią parašė serbų valdovo Stefano Nemanios brolis Miroslavas.
Divas

Istorija

Miesto pavadinimas kilo iš iškraipytų didų žodžių dji bi („kur pantera vaikšto“). Divas departamento centru tapo 1969 m.
Nadymas

Istorija

Nadymas rašytiniuose šaltiniuose minimas jau 1146 m., žemėlapiuose žymimas nuo XVII a. pab., vėliau gyvenvietė nunyko. 1968 m. atradus Medvežjės dujų telkinį, Nadyme įkurta darbininkų gyvenvietė. 1972 m. Nadymui suteiktas miesto statusas.
2010 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Europa/1 grupė

XIX Pasaulio futbolo čempionato atrankos Europos zonos 1 grupės rezultatai.
Eligijus Domarkas

Eligijus Domarkas (g. 1943 m. sausio 2 d. Merkeliai, Plungės valsčius) – Lietuvos muzikinių teatrų režisierius.

Biografija

Broliai Juozas Domarkas, Stasys Domarkas. 1966–1972 m. studijavo Leningrado konservatorijoje režisūrą. 1977–1978 m. stažavo „Komische Oper Berlin“ Vokietijoje.
Nuo 1972 m. Lietuvos operos ir baleto teatro režisierius, nuo 1989 m. vyr. režisierius.
Ust Majos ulusas

Geografija

Ulusas yra Chabarovsko krašto pasienyje. Paviršius kalnuotas: pietuose driekiasi Aldano kalnynas, rytuose – Suntar Chajatos kalnagūbris, vakaruose – Lenos plynaukštė. Upės priklauso Aldano baseinui: Aldanas, Maja, Judoma, Alach Junis, Chanda, Tyris, Nuotara, Milis, Biliras, Kuoluma.
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -40–42 °C, liepos mėnesio +14–16 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – nuo 250 iki 600 mm.
James Adam

Džeimsas Adamas (angl. James Adam, 1732 m. liepos 21 d. Kirkaldis, Škotija – 1794 m. spalio 20 d. Londonas) – škotų architektas, dizaineris.

Biografija

Studijavo Edinburgo karališkojoje aukštojoje mokykloje. Architektūros praktikos mokėsi pas tėvą, garsų statybininką ir architektą Viljamą Adamą. Brolis architektas Robertas Adamas. Nuo 1758 m. kartu su Robertu ir jaunesniuoju broliu Viljamu pradėjo architektūrinę veiklą Londone. Savitas brolių stilius vėliau įgijo pavadinimą Adamų stilius. Sekdamas brolio Roberto peėdomis 1760–1763 m. atliko tuo metu madingą Anglijoje kelionę į Italiją, kur susipažino su klasikine architektūra. Nuo 1768 m. užėmė brolio vietą ir tapo karaliaus rūmų architektu.
Žymiausias jo darbas – Vederburno pilis prie Duno, Bervikšyras. Tačiau daugelis jo darbų mūsų dienų nepasiekė. 1890 m. buvo nugriauti jo prieš pat mirtį 1794 m. pastatyti Asamblėjos rūmai, 1907 m. nugriautas Infirmarijus Glazge.
Bajoraliai

Aplinkinės gyvenvietės

GRŪŠLAUKĖ – 5 kmJakštaičiai – 4 kmJuodupėnai – 4 kmBuginiaiLeliūnai
SALANTAI – 5 kmDidieji Žalimai – 5 kmMažieji ŽalimaiBarzdžiai – 5 km
Armėnija vaikų Eurovizijos dainų konkurse

Istorija

Ši Kaukazo šalis debiutavo 2007 metais ir iš karto pirmu bandymu buvo labai arti pergalės, kai grupė Arevik užėmė 2 vietą, tik vienu tašku nusileidę nugalėtojui Aleksejui Žigalkovičiui iš Baltarusijos.
Antroji Armėnijos atstovė buvo Monika Manučarova su daina Im Ergi Hnchyune (liet. Melodija mano dainoje), užėmusi 8-ą vietą. 2009 metais šalis vėl buvo arti pergalės su Luaros Hairapetian kūriniu Barcelona (užimta antroji vieta).
2010 metais Vladimiro Arzumaniano dėka Armėnija pirmą kartą laimėjo vaikų Euroviziją. 2011-ųjų konkursas vyko Armėnijos sostinėje Jerevane. Tai buvo pirmas kartas konkurso istorijoje, kai renginys surengtas praėjusių metų laimėjusios šalies.
Žemaitiškoji Vikipedija

Istorija

Žemaitiškoji Vikipedija pradėta kurti 2006 m. kovą. 2007 m. vasario 9 d. Vikipedija peržengė 1 tūkst. straipsnių ribą, 2008 m. sausio 24 d. – 5 tūkst., 2010 m. balandžio 7 d. – 10 tūkst, 2016 m. vasario 23 d. Vikipedijoje jau buvo 15 tūkst. straipsnių.
Charlton Athletic FC

Istorija

Futbolo lygoje žaidžia nuo 1921 metų, pirmą kartą į aukščiausią divizioną pateko 1936 m., bet 1957 metais iškrito į antrąjį, o 1972 – net į trečiąjį divizioną. 1998 metais pirmą kartą pateko į Premier lygą, kur po pirmojo sezono iškrito į žemesnę lygą, bet 2001 metais vėl grįžo į Premier lygą, iš kurios iškrito po 2006-2007 m. sezono.
Slovėnijos geografija

Slovėnija – valstybė Pietų Europoje; žemyninės Europos, Balkanų ir Apeninų pusiasalių sandūroje. Šiaurės vakaruose skalauja Adrijos jūros Triesto įlanka. Šiaurėje ribojasi su Austrija (324 km), rytuose su Vengrija (102 km), pietryčiuose ir pietuose su Kroatija (670 km), vakaruose su Italija (232 km).

Klimatas

Viduržemio jūros (mediteraninis) pajūryje, vidutinių platumų pereinantis iš jūrinio į žemyninį didesnėje dalyje, alpinių ir subalpinių pievų kalnuose. Pajūryje karštos ir sausos vasaros bei švelnios ir lietingos žiemos. Klimatas žemyniškėja rytų kryptimi. Vidutinė metinė oro temperatūra °C: Adrijos pajūris +14, Liubliana +10, Murska Sobota +9, Ratečė +6 – Julijos Alpėse, 864 m virš jūros lygio, Kredarica -1,5 – Triglave, 2 514 m virš jūros lygio. Pajūriui būdingi stiprūs sezoniniai vėjai.

Dirvožemis

Panonijos žemumoje paplitę juodžemiai, upių slėniuose – aliuviniai dirvožemiai, pietvakariuose – raudonžemiai. Tarpukalnių slėniuose vyrauja jauriniai ir rusvieji miškų dirvožemiai, aukščiau – skurdūs skeletiniai dirvožemiai.

Augalija

Miškų daugiausia kalnų šlaituose – vyrauja eglės, pušys, maumedžiai. Žemesnėse vietose paplitę plačialapių miškai (ąžuolai, skroblai, bukai, liepos). Adrijos pajūriui būdinga mediteraninė augalija (mirtos, laukinės pistacijos ir alyvmedžiai, rozmarinai), rytinei daliai – stepių ir miškastepių augalija.
Dionisas

Kulto kilmė

Dauguma graikų mano, kad Dioniso kultas kilo iš Anatolijos Graikijos, Nisos. Nisa minima Anatolijoje, Libijoje, Etiopijoje (Herodotas), ar net Arabų pusiasalyje (Diodoras Sikulas). Galbūt dėl jo sunkiai ištariamo vardo jis buvo minimas kaip „dievas iš Nisos“. Apolodoras mini kūdikį Dionisą, vynuogių dievą, kuris buvo slaugomas vandens nimfų, haidžių, Nisoje. Hetitai iš Anatolijos savo kalboje ji vadina „Nesili“, vėliau tapusiu „Nesi“. Pagal tai galima teigti jog Dioniso kultas yra kilęs iš kitur (ne iš Graikijos). Bet Mikėnuose rastose lentelėse užrašytas jo vardas „DI-VO-NI-SO-JO“, ir Kerenyi atsekė jo pėdsakus į minietišką Kretą, kur jo vardas yra nežinomas, bet jo aprašymas atpažįstamas. Aišku, kad Dioniso kultas yra buvęs graikų kultūroje ilgą laiką, bet ir tuo pačiu jis išlieka kažkuo jai svetimas.
Kulto šventės, kurias romėnai rengdavo Bakcho (Dioniso) garbei, vadintos bakchanalijomis.

Vaikystė

Legenda byloja, kad Dzeusas paėmė kūdikį Dionisą ir atidavė prižiūrėti vandens nimfoms Nisoje. Jos prižiūrėjo jį kūdikystėje ir vaikystėje, už jų rūpestį Dzeusas apdovanojo jas, kaip hajides įamžindamas tarp žvaigždžių. Vėliau jis buvo auginamas Maro.
Kai Dionisas paaugo, atrado vyną ir jo išgavimą, jo saldžiąsias sultis. Bet Hera užtemdė jam protą beprotybe, ir Dionisas pasileido klajoti po įvairias pasaulio šalis. Frygijoje deivė Kibelė, geriau žinoma kaip graikų deivė Rėja, jį išgydė ir išmokė religinių apeigų. Tada jis keliavo po Aziją mokydamas žmones vyno kultivavimo, gaminimo meno. Garsiausia jo kelionės dalis yra ekspedicija į Indiją, kuri kaip minima truko keletą metų. Triumfuodams grįžo ir įvedė savo kultą Graikijoje, bet jam pasipriešino princai, nes Dionisas kartu atnešė netvarką ir beprotybę.
Būdamas jaunuolis Dionisas buvo nepaprastai patrauklus. Vieną kartą užsimaskavęs kaip mirtingasis laive, jūreiviai mėginę jį pagrobti savo seksualiniems malonumams. Dionisas gailestingai pavertė juos į delfinus, išskyrus kapitoną, Akoitą, kuris atpažino dievą ir mėgino sulaikyti jūreivius.

Įtaka krikščionybei

Dioniso mitolologija ir krikščionybė turi daug bendro. Daug paralelių yra tarp Dioniso ir Jėzaus legendų; abu yra gimę iš mirtingosios moters ir dievo, abu yra prisikėlę iš numirusių, ir abu pavertę vandenį vynu. Pagal mokslininką Barry Powell, sąvokos apie kūno ir kraujo valgymą yra įtakotos Dioniso kulto. Dioniso mituose yra daug užuominų apie kanibalizmą. Kitas pavyzdys, kad graikų mitologija turėjo labai didelę įtaką krikščionybės formavimuisi, yra graikų dievo Pano, krikščionybėje vaizduojamo kaip Šėtono, kadangi Panas graikų mitologijoje turėjęs gyvulišką kūno apačią su kanopomis ir ragais. Dar vienas Šėtono atributas yra trišakis. Manoma, kad jis pasiskolintas iš graikų mitologijos, o tiksliau iš Poseidono, kuris yra vyriausias jūrų dievas.
Lietuvių mitologija

Ryšiai su kitų šalių mitologija

Senoji lietuvių mitologija ir religija pradėjo formuotis su indoeuropiečių atsikraustymu į Pabaltijį apie 3000–2300 m. pr. m. e. Naujų ateivių indoeuropiečių mitologija sumišo su vietinių europidų ir finougrų mitologijomis. Dėl to baltų mitologija artima daugeliui Europos ir Azijos giminingų tautų. Tautosakos tyrinėtojai civilizacijos nepaliestoje kaimo gilumoje iki šiol atranda įvairių mitologinių elementų, nubirėjusių į sakmes, pasakas, dainas. Tie elementai artimi suomiškiems, indiškiems, slaviškiems ir kitokiems.
Štai ką apie senąją lietuvių religiją ir mitologiją teigė vienas žymiausių jos tyrinėtojų :
 Lietuvių religija ir kultūra įtakomis mainėsi su iranėnais, slavais, trakais, skitais, getais, gotais, langobardais, skandinavais; vis dėlto jos pobūdis yra visiškai savarankiškas.
Mes norime nustatyti vietą, ir nors nekorektiška tai daryti nuo pat pradžios, darbinę hipotezę reikėtų turėti omenyje. Lietuvių / baltų religijos Šiaurės Europos religinėje erdvėje užima keltiško ir germaniško religinio tęsinio rytinę dalį ir pratęsia transformuodama rytų slavams, Kijevo Rusiai. Tačiau, žvelgiant iš perspektyvos „nuo Atlanto iki skitų“, nuo Šiaurės jūros iki Juodmarių, ši padėtis yra centrinė. Baltų religija, jeigu kalbėsime antikos autorių terminais, yra „tarp germanų ir skitų“, turinti ir keltiškų bei germaniškų, ir iranėniškų bruožų. Slavų religijai lietuvių / baltų religija būtų motina, o slavų religijos tėvais turėtume laikyti Iraną, skitus, alanus, iš dalies chazarus.
Lietuvių religijos „šeimyninius“ santykius su kitomis transalpinėmis religijomis galima nusakyti kaip seseriškus. Galija, Germanija, Lietuva, matyt, yra tos pačios virvelinės keramikos kultūros religijos palikuonės ir čia išlikę daugybė indoeuropietiškų motyvų, žinomų nuo Indijos iki Atlanto.

Lietuvių dievybės ir įvairios mitologinės būtybės šaltiniuose

Šiame straipsnyje yra nuosekliai pateikiama informacija apie lietuvių dievybes, minimas įvairiausiuose šaltiniuose nuo XIII a., taip pat randamas tautosakoje: sakmėse, pasakose, dainose ir kitur. Daugelis dievybių vardų, pateikiamų senuose šaltiniuose yra iškraipyti, taigi, kalbininkai nesutaria, koks galėjo būti pirminis tų dievybių vardas. Taigi, čia yra pateikiama ir kai kurių diskutuojamų aiškinimų apie vieno ar kito dievo vardą.
Kai kurios dievybės (pavyzdžiui, Teodoro Narbuto)
nėra patvirtintos kitų šaltinių, taigi dažnai yra abejotinos.
Ba Ba Ti Ki Di Do

Apie įrašą

EP sudaro 20 minučių ambient’o kūrinys perskirtas į tris atskirus dabaliukus, kurių sudėtinis pavadinimas kilęs iš vienintelių balsu tariamų garsų įraše: paskutinėje kūrinio dalyje „Di Do“ naudojamos choreografo Merce’o Cunningham’o balso nuotrupos, kurios veda visą kompozicijos augimą į kulminaciją. Muzika kurta remiantis keturiais pagrindiniais garso šaltiniais: pianinu, muzikine dėžute, įgarsintais baleto bateliais ir elektroniniu apdorojimu. Sigur Rós kurdami muziką paliko erdvės sąveikai su choreografija ir spektaklio metu, įjungę muzikines dėžutes ir taukšėdami baleto bateliais, atidžiai stebėjo šokį.

„Split Sides“ priemjera įvyko 2003 m. spalio 14 d. Bruklino muzikos akademijoje. Spektaklį sudro dvi dalys kurioms sukurti skirtingi kostiumai, šviesos ir choreografija ir muziką. Muzika ir šokis sukurti visiškai atskirai ir pirmą kartą sudėti į visumą tik per premjerą, taip paliekant improvizacijos galimybę muzikntams. Eiga, kuria kiekvienas spektaklį kuriantis elementas pasirodys buvo nustatoma metant kauliukus prieš pat spektaklį. Tai reiškia, kad buvo įmanomi 32 kiekvieno pasirodymo variantai.
Radiohead parašė antrosios „Split Sides“ dalies muziką, bet nėra planų ją išleisti.
Idalija Šukevičienė

Idalija Šukevičienė (g. 1962 m. birželio 21 d. Jurbarkas) – Lietuvos pedagogė, Alytaus raj. visuomenės veikėja.

Biografija

1986 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, mokytoja. Alytaus raj. Krokialaukio Tomo Noraus-Naruševičiaus vidurinės mokyklos direktorė.
Partijos Tėvynės sąjunga (konservatoriai, politiniai kaliniai ir tremtiniai, krikščioniškieji demokratai) Alytaus raj. skyriaus narė. Moka rusų ir vokiečių kalbas. Sutuoktinis Juozas. Vaikai Laurynas, Marius.
Undinė

Undinės (Nėrovės, Vandenės) – mitinės vandens būtybės, sutinkamos daugelio pasaulio tautų folklore. Undinės vardas kilęs iš žodžio vanduo (tarmiškai vanduo vadintas undeniu) arba yra perimtas iš tą pačią reikšmę turinčio lotynų žodžio undine. Mitų apie gražias mergeles undines nuo seno turėjo ne tik aisčiai, bet ir graikai, albanai, rumunai, rytų ir pietų slavai. Panašios būtybės yra graikų nimfos, lot. undine, germanų Nixe, slavų Rusalka. Jos dažniausiai buvo kildinamos iš paskendusių jaunų merginų ar jaunamarčių vėlių, tik Baltarusijoje kartais jas laikydavo senomis ir vadindavo „vandens bobomis“.
Undinės dar buvo vadinamos upių martelėmis. Senovėje manyta, kad tai merginos, nusiskandinusios dėl nelaimingos meilės ir dievų paverstos undinėmis, kad galėtų keršyti jauniems vyrams už savo likimą ir būti upių bei ežerų globėjomis.
Prie undinių priskiriamos ir deltinyčios, gyvenusios Baltijos jūroje. Tai buvo moterų pavidalo nepaprasto grožio būtybės, apsirengusios drabužiais, panašiais į žuvų žvynus, padabintais perlais. Ant galvos turėjo mažytę gintaro karūną.
Panašus bruožus turi ir lietuvių laimės.