Mannlicher M1895

Istorija

Manlicherio šautuvą į ginkluotę priėmė Austrijos-Vengrijos kariuomenė ir naudiojo jį visą Pirmąjį pasaulinį karą. Po karo šautuvą naudojo Austrijos ir Vengrijos karalystės kariuomenės.
Pagrindinis užsienio naudotojas buvo Bulgarijos karalystė, kuri nuo 1903 m. įsigijo didelį kiekį šių šautuvų ir juos naudojo per abu pasaulinius karus. Austrijai-Vengrijai pralaimėjus Pirmąjį pasaulinį karą daug Manlicherio šautuvų atiteko Balkanų valstybėms kaip reparacijų dalis. Falis šių šautuvų buvo naudoti ir Antrajame pasauliniame kare, ypač kaip antrosios linijos ir rezervo dalinių bei partizanų ginklas. Taip juos naudojo Rumunija, Jugoslavija, Italija ir Vokietija. Po karo daug jų buvo parduoti kaip pigi nebereikalinga ginkluotė. Taip dalis jų pateko į Afriką, kur juos naudojo įvairūs sukilėliai, ir į JAV, kur jie perkami kaip sportiniai šautuvai ar kolekciniai ginklai.
Manlicherio šautuvas pasitarnavo kaip pagrindas Kanados 1905 m. Roso šautuvui.

Manlicherio šautuvas Rusijos-Japonijos kare

Rusijos kariuomenei užėmus Port-Artūro tvirtovę Čingų kariuomenė paliko daug Manlicherio šautuvų, daugiausia 1886 m. pavyzdžio, šoviniams su dūminiu paraku. Jų spynos buvo tiesiosios eigos. 1904 m. tvirtovės apgulties metu 26-ojo pėstininkų pulko kapitonas I. Šmetila pasiūlė ir sumontavo daugiašautuvinį įrenginį. Šmetilos įrenginys leisdavo šaudyti salvėmis išsyk iš 5-8 Manlicherio šautuvų. įtvirtintų mediniame rėme. Metalinė traukė jungė visas šautuvų spynas, ją patraukus vienu metu būdavo pertaisomi visi šautuvai. Paspaudus kitą traukę, jungiančią visų šautuvų nuleistukus, vienu metu iššaudavo visi šautuvai. Taikydavosi sukant visą rėmą.

Aprašas

Specifiškiausias Manlicherio šautuvo ypatumas yra spyna su tiesia eiga, pertaisant šautuvą jie tiesiog tiesiai, be posūkio yra pertraukiama. Posūkis užrakinant įvyksta automatiškai suveikiant specialiems spiraliniams grioveliams spynos strype. Tokia konstrukcija padidino šaudymo spartą ir ginklo naudojimo patogumą, bet konstrukciją tapo sudėtingesnė ir mažiau patikima. Padidėjo šaulio pastanga pertaisant šautuvą.
Neišimama dėtuvė užtaisoma 5 šovinių vidine apkaba, kuri lieka dėtuvėje kol iššaunamas paskutinis šovinys. Tik tada apkaba iškrenta per langą dėtuvės dugne. Neiššaudyta apkaba gali būti išimta pro atidarytą spyną nuspaudus fiksatorių, esantį dėtuvės užpakalinėje dalyje ir sujungtą su nuleistuko lankeliu. Manlicherio šautuvo vidinės apkabos viršutinėje dalyje turėjo griovelius, kad būtų lengviau užtaisyti.
Manlicherio šautuvai M1895 pasižymėjo dideliu šaudymo tikslumu, šaudymo sparta ir patvarumu. Atatranka buvo silpna, tad negadino šaudymo tikslumo. Iki Pirmojo pasaulinio karo Rusijos armijos karininkų aplinkoje buvo priimta kritikuoti šį šautuvą už jautrumą užterštumui dėl didelio lango uokse. Bet prasidėję karo veiksmai nepatvirtino to jautrumo. Šautuvo mechanizmas iš tiesų užsiteršdavo, tačiau teršalai lygiai taip pat lengvai patys pasišalindavo.

Durtuvai

Manlicherio šautuvo komplekte buvo peilinis durtuvas. Jis ypatingas tuo, kad uždėjus ant šautuvo durtuvo ašmenys nukreiptos aukštyn. Daugumą šių durtuvų gamino gamyklos Œ.W.G. ir F.G.GY.. 'BMF' raidėmis žymėtus durtuvus gamino Berndorfer Maschinenfabrik, dviem sukryžiuotais kūjais ir dviem sukryžiuotais kalavijais – Carl Ludwig Zeitler (Viena). Dalis durtuvų pažymėti įrašais 'Ernst Busch Solingen', jie gaminti Vokietijoje.
Durtuvo ilgis buvo 36,0 cm, geležtės ilgis – 24,8 cm.
Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje ėmus stigti išteklių imta gaminti pigius greitai pagaminamus, grynai metalinius durtuvus.