google/wiki40b huggingface dataset:
Laima

Interpretacijos

Atsirado antropomorfinio pavidalo akmenų, kuriuose įkūnytas Laimos dieviškasis pradas, sietas su visos gyvybės atsiradimu, jos globojimu, su vaisingumu. Bevaikės moterys dėdavo ant jo aukas. Rasta akmenų, anot tikėjimų, su Laimos pėdomis. Iš tų pėdų akmenyse žmonės imdavo vandenį, manydami, kad jis turįs stebuklingą gydomąją ar vaisingumo galią. Prie to akmens rinkdavosi žmonės sekmadienį, sutampantį su Mėnulio jaunatimi, garbindavo jį nusilenkdami ar klaupdamiesi, aukodavo tam akmeniui duonos, vilnų, linų, pinigų. Kaimiečiai garbino prie svirno laikomą akmenį, kurį jie laikė vaisingumo ir namų laimės dievybe. Tačiau daugiausia šiai dievybei aukodavo lazdas ligoniui. Lazdas palikdavo, tikėdamiesi atgauti sveikatą – skaudamų kojų, akių ar rankų stiprybę. Dangus, jo aukštybės buvo nuolatinė gyvenamoji Laimos vieta. Iš ten į žemę vykdavo atlikti savo pareigų: globoti gyvojo pasaulio vaisingumą, gimimą, skirti gimusiems likimą. Ji tvarkė ir kitų deivių gyvenimą: lėmė vyresniosios Saulės dukros dienas, tvarkė žvaigždžių reikalus, dalyvavo gimstant Aušrinei, kėlė jos krikštynas, į kurias kvietė visas žvaigždes, tačiau nepakvietė išdidžiosios Saulės.
Patriarchato laikotarpiu Laimos ir Laimės vietą (likimo skyrimas, gyvenimo eigos tvarkymas) užėmė Dievas senelis ir net Mėnulis – į juos žmonės kreipėsi, prašydami laimės, dalios, sveikatos. O Laima tuomet tapo Dievo pagalbininke, nenustodama savo pirmykštės reikšmės.
Laima buvo mylima deivė. Jos vardas įpintas dainose, sakmėse, apsakymuose. Jai buvo priskirti ketvirtadienių ir tarpukalėdžių (nuo gruodžio 24 iki sausio 6 dienos) vakarai, vadinami šventiniais. Moterims tomis dienomis buvo draudžiama verpti. Taigi deivė Laima probaltiškame panteone užėmė gana svarbią vietą.

Legendos

Nakvojo pirklys pas neturtingą žmogų, kuriam gimė sūnus. Nakties metu Laima lemia, kad tas vaikas tapsiąs nakvojančio pirklio žentu. Pirklys nuperka vaiką ir, nuvežęs į mišką, palieka. Atskrenda iš dangaus Laima ir aprėžia aplink kūdikį ratą, kuris jį turi apsaugoti nuo blogybių. Tame rate pražysta gražiausios gėlės. Pamato jas keliaujantys pro šalį žmonės, paima kūdikį ir jį užaugina. Užaugęs jis veda Laimos skirtą pirklio dukterį.
Ercole de’ Roberti

Erkolė de Robertis (Erkolė iš Feraros, it. Ercole de’ Roberti, apie 1455−1496 m.) – italų ankstyvojo renesanso dailininkas, Feraros dailės mokyklos atstovas.

Biografija

Erkolė de Robertis gimė apie 1450-ųjų viduryje tikriausiai Feraroje. Jis mokėsi Feraroje pas tapytoją Frančeską del Kosą. Vėliau jo biografiją parašęs Džordžas Vazaris suklydo teigdamas, kad Erkolė mokėsi pas Lorencą Kostą. Erkolė de Robertis dirbo kartu su F. del Kosa Bolonijoje, bei po 1470 m. buvo minimas Feraroje. Jo ankstyviausi darbai buvo įvairūs tapybos fragmentai Griffoni altoriui Šv. Petronijo bazilikoje Bolonijoje, kurio pagrindines paneles nutapė Frančeskas del Kosa. Erkolės sukurti Bentivoljo poros portretai artimi F. del Kosos stiliui, pasižymėjo emaliniu spalvų raiškumu, sudėtingų drapiruočių vaizdavimu ir šiek elegantiškumo linkme iškraipytomis anatoninėmis detalėmis. Jis padėjo F. del Kosai Palazzo Schifanoia freskų projektuose Feraroje. 1470-ųjų pabaigoje Erkolės sukurtas Šv. Lozoriaus altorius pražuvo 1945 m. antrojo pasaulinio karo metu Berlyne.
1479 m. dailininkas paminėtas įkūręs nuosavas dirbtuves Feraroje. 1480−81 m. jis atliko altorinę tapybą Santa Maria in Porto bažnyčiai netoli Ravenos (dabar Breros pinakotekoje Milane). Šis kūrinys turėjo ryšių su venecijietiška altorine tapyba ir nuo to laiko Erkolė de Robertis derino Feraros ir Venecijos dailės mokyklų bruožus savo kūryboje. Viso išliko apie 35 Erkolės de Roberčio tapybos darbai. 1481 m. Erkolė de Robertis dirbo Bolonijoje, sukūrė freskas Šv. Petro bažnyčioje, kurias aukštai įvertino Dž. Vazaris, tačiau jos visos pražuvo, išskyrus vieną fragmentą (dabar Bolonijos pinakotekoje). Dailininko kūriniai savo detalumu, emocingumu ir agresyvumu atliepė tuometinės Šiaurės Europos religinės tapybos stilių. 1486 m. dailininką dvaro tapytoju pasamdė Feraros hercogas Erkolė I d'Estė. Juos jis išbuvo iki mirties 1496 m. Buvo sukūręs didelį freskų ciklą hercogų viloje Kupidono ir Psichės istorijos motyvais, tačiau jis neišliko. Pasak Dž. Vazario, dailininkas daug išgėrinėjo, o tai lėmė ankstyvą jo mirtį. Vėlyvaisiais gyvenimo metais Erkolė de Robertis užsiėmė skulptūros ir architektūros projektais, sukūrė raito hercogo skulptūrą ir Santa Maria in Vado bažnyčią. Viso apie 35 jo tapybos darbai išliko.
Potenca

Istorija

Senasis miestas Potencija tikriausiai buvo žemiau, 10 km į pietus nuo dabartinio miesto.
Potencos lukanai buvo samnitų ir brutijų sąjungininkai kovoje su Roma. Užimti IV a. pr. m. e., potenciečiai sukilo po Kanų mūšio 216 m. pr. m. e. Bet po Metauro mūšio kartaginiečiai buvo išvyti iš Italijos ir Potenca buvo vėl užimta bei paversta karine kolonija.
VI a. miestas atiteko lombardų Benevento kunigaikštystei. Saracėnai buvo pasiekę miestą prieš tai, kai jį užkariavo normanai. XII a. mieste įsikūrė vyskupas. 1137 m. mieste lankėsi popiežius Inocentas II ir Lotaras III, kai jie nesėkmingai bandė užimti normanų karalystę. 1273 m. gruodžio 18 d. žemės drebėjimas apgriovė miestą.
Potencoje vyko maištai prieš ispanų valdžią, o 1694 m. žemės drebėjimas beveik visai sugriovė miestą.
1943 m. miestą smarkiai subombardavo Sąjungininkai. 1980 m. įvyko stiprus žemės drebėjimas.
56 km į šiaurę nuo miesto yra užgesęs Vultere ugnikalnis (1 326 m aukščio).
George Walker Bush

Biografija

Džordžas V. Bušas gimė 1946 m. liepos 6 d. Niū Havene, Konektikute kaip vyriausias vaikas Džordžo Herberto ir Barbaros Bušų šeimoje. Augo Midlende ir Hiustone su savo jaunesniais broliais ir seserimis – Džebu, Neilu, Marvinu ir Dorote. Dar viena jaunesnė sesuo Robin mirė nuo leukemijos būdama 3 metų 1953 m. Dž. V. Bušas turi savo rančą Teksaso valstijoje, mėgsta ten vairuoti savo džipą, priimti kitų valstybių vadovus.
Lentvario Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia

Architektūra

Bažnyčia neoromaninė, beveik kvadratinio plano, bebokštė, bazilikinė, su trisiene apside. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Prie bažnyčios pietryčių kampo prišlieta aukšta varpinė. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Bažnyčioje yra XIX a. pradžios paveikslas „Šv. Juozapas“, sienų tapybos (1943 m., dailininkai L. Torvirtas, J. Hoppenas).
Alfonsas Vincentas Ambraziūnas

Alfonsas Vincentas Ambraziūnas (g. 1933 m. gegužės 12 d. Valmantiškiai, Kauno apskr.) – Lietuvos skulptorius.

Biografija

1961 m. baigė Lietuvos dailės institutą, skulptūrą studijavo pas J. Mikėną. 1962–1997 m. dėstė Čiurlionio meno mokykla|M. K. Čiurlionio menų gimnazijoje.

Kūryba

Ankstyviesiems medžio drožiniams (triptikas „Gimtojo krašto žmonės“, ciklas „Dėdeliai“, abu 1959 m., „Geležinkelininkai“ 1961 m.) būdinga ekspresyvi, gruboka forma, lakoniška ir tiksli personažų charakteristika, liaudies drožybos įtaka. Vėlesnieji kūriniai, ypač memorialiniai, apibendrintų formų, pasižymi monumentalumu, emocionalumu. Sukūrė paminklinių, kamerinių skulptūrų, skulptūrinių portretų, dekoratyvinių reljefų.
Nuo 1958 m. dalyvauja parodose. Jo kūrinių turi Lietuvos, Rusijos, Vokietijos muziejai.
Transpekosas

Transpekosas (angl. Trans-Pecos; Trans-Pecos Desert) – Teksaso teritorijos dalis į vakarus nuo Pekoso upės, taip ją 1887 m. išskyrė geologas Robertas Hilas (Robert T. Hill). Transpekosas yra Čihuahua dykumos dalis, kuri yra labiausia kalnuota ir labiausiai dykuminė valstijos dalis.
Transpekoso plotas – 76 587 km², aukštis virš jūros lygio – 300 m.

Transpekosas yra sinonimas terminui angl. Far West Texas 'Tolimasis Vakarų Teksasas'.
Transpekosas yra suskirstytas į devynias dideles, bet retai apgyvendintas grafystes. Jis žinomas savo vaizdingais dykumų kraštovaizdžiais. Žinomiausios vietovės – Big Bendo nacionalinis parkas ir Gvadalupės kalnai (angl. Guadalupe Mountains).
Andrejus Zygmantovičius

Biografija

Žaidėjo karjerą pradėjo Dinamo Minsk komandoje gynėju, su ja tapo TSRS čempionu. Žaidė TSRS ir Baltarusijos rinktinėse, 1990 m. pasaulio pirmenybėse įmušė įvartį į Kamerūno vartus. Už Baltarusijos rinktinę sužaidė 9 rungtynes. 1991/2 m. sezoną žaidė FC Groningen. 1993-1996 m. žaidė Santandero „Racing“ klube. 2001 m. pradėjo trenerio karjerą, 2007–2008 m. buvo FBK Kaunas vyr. treneris.
Nuo 2018 m. FK Rukh Brest vyr. treneris.
Skeligo salos

Skeligo salos (air. Oiléain na Sceilig, angl. Skellig Islands) – dvi nedidelės stačių šlaitų uolėtos salos Airijoje, esančios netoli Iveraho pusiasalio Kerio grafystėje.
Abi salos yra gerai žinomos dėl jose esančių jūros paukščių kolonijų, kurios savo dydžiu ir įvairove yra svarbiausios Airijoje. Ypač gausios yra šiaurinių padūkėlių ir mormonų populiacijos (daugiau nei 4000 mormonų yra vien tik Didžiajame Skelige). Salose taip pat veisiasi tripirščiai kirai, laibasnapiai narūnėliai, alkos.

Mažasis Skeligas

Mažasis Skeligas (air. Sceilig Bheag) yra mažesnioji sala, apie 1,5 km nuo Didžiojo Skeligo salos. Sala lankytojams neprieinama. Joje yra didžiausia Airijoje ir antra pagal dydį pasaulyje šiaurinių padūkėlių kolonija, kurioje esama apie 30 000 paukščių porų.

Didysis Skeligas

Didysis Skeligas (taip pat žinomas kaip Skeligas Michaelis, air. Sceilig Mhichíl) yra didesnioji sala, virš jūros lygio iškilusi daugiau kaip 230 m. Joje yra VI a. pastatytas krikščioniškas vienuolynas. Sala įtraukta į UNESCO pasaulio paveldą.
NK Rogaška

Istorija

Klubo ištakos siekia 1950 m. Tuo metu vadintas NK Steklar.
Sivasas

Istorija

Iki viduramžių vadinosi Sebastija.
Vestmanaejaras

Pavadinimo kilmė

Salynas ir miestas pavadinti pagal šiaurės normanų kalbos žodį Vestmenn, kuris reiškė airius, kuriuos čia pavergė vikingai-gėlai.
Mikoyan-Gurevich MiG-1

Istorija

Projektavimo darbai pradėti 1939 m. lapkričio 25 d. Projekto kodinis pavadinimas – I-200 (rus. И-200). Didelis dėmesys buvo skirtas aerodinamikai. Naikintuvui buvo keliami dideli reikalavimai: greitis apie 670 km/h 7 000 m aukštyje, pakilimo greitis iki 5 000 m mažiau nei per 5 minutes, iki 7 000 m – mažiau nei per 7 minutes, skrydžio nuotolis ne mažesnis nei 500 km. Taip pat jį buvo nuspręsta daryti universalų: prikabinus bombas panaudoti kaip smogiamąjį, o pakabinus papildomą baką kaip lydintįjį naikintuvą.
1939 m. gruodžio 25 d. buvo patvirtintas naikintuvo maketas. Sutelkus specialistų pajėgas gamykla Nr. 1 pagamino pirmąjį naikintuvo pavyzdį, kuris 1940 m. gruodžio 25 d. buvo patvirtintas kaip tinkamas. Naikintuvas pradėtas gaminti serijiniu būdu.
1940 m. rugpjūčio 18 d. naikintuvas buvo pristatytas apžiūrai Tušino aerodrome. Tais metais viso buvo pagaminta apie 100-as MiG-1 naikintuvų. 1941 m. šie naikintuvai pradėti tiekti karinėms oro pajėgoms. Pirmuosius MiG-1 gavo 31-asis inžinerinis aviacijos pulkas Kaune ir 41-asis inžinerinis aviacijos pulkas (Bialystoke)
Vėliau šio naikintuvo pagrindu buvo sukurtas ir gaminamas naikintuvas MiG-3.

Šalys naudotojos

MiG-1 naudojo tik Tarybų Sąjungos karinės oro pajėgos (KOP).

Ginkluotė

Naikintuvas MiG-1 buvo ginkluotas viena BS patranka (kalibras 12.7 mm) ir dviem ŠKAS kulkosvaidžiais (kalibras 7.62 mm).
Samora (Ekvadoras)

Istorija

Samoros gyvenvietė šiame regione buvo įkurta keletą kartų, bet vis buvo nuniokojama šuarų antpuolių. Dabartinė Samora įkurta 1921 m. Provincijos centru tapo 1953 m.
Naugardo-Severskio kunigaikščiai

Naugardo-Severskio kunigaikščiai – Naugardo-Severskio kunigaikštystės valdovai, nepriklausomais tapę nuo XII a. Iki 1362 m. visi jie priklausė Riurikaičių giminės atšakai, kilusiai iš kunigaikščio Olego. Ši šaka vadinosi Olgovičiai. 1362–1435 m. kunigaikštystę valdė Gediminaičiai, o 1454–1523 m. Šemiakinai.
Jie reziduodavo Naugarde-Severskyje.
Branduolys (ekonomika)

Rūšys

Gali būti nacionaliniai arba tarptautiniai branduoliai. Regioniniai apima smulkųjį verslą, amatus, mažas įmones. Pagal veiklos sritis – pramoniniai branduoliai, žemės ūkio, kompiuterių, biotechnologijų, informacijos technologijų, mašinų gamybos ir kt.

Pavyzdžiai

Vienas ryškiausių Europos branduolių yra Šiaurės Italijos kėdžių branduolys: 100 km² plote yra apie 12 000 įmonių, 14 000 žmonių, sukuriama 1,7 mlrd. eurų pridėtinė vertė – čia pagaminama per 70 proc. visų Italijos kėdžių (Italija yra didžiausia pasaulyje kėdžių eksportuotoja).
„Ketler“ (peilių, stalo įrankių gamyba) branduolys yra vienas seniausių (gyvuoja per 500 metų): formavosi tarpusavio ryšių, giminystės pagrindu ir netgi tapo Italijos kultūros dalimi.

Branduoliai Lietuvoje

Lietuvos įmonės taip pat stengiasi integruotis į (tarptautinius) branduolius: „Vilniaus Vingis“ – į „Samsung“, „Philips“ ir kitus. Inicijuotas Saulėtekio branduolys.
Šiuo metu Lietuvoje identifikuojamos 46 branduolių iniciatyvos, dalis kurių tėra užuomazgos stadijos.
Prie natūraliai susiformavusių branduolių galima priskirti šiuos branduolinius darinius: Vilniaus kino branduolys, Lazerinių ir inžinerinių technologijų branduolys, elektroninių paslaugų branduolys, Fotoelektros technologijų branduolys, Modernių namų kūrimo branduolys MONAK2, Odontologijos inovacijų branduolys, ABBI branduolys, Plastikų ir naujų medžiagų branduolys, Sveikatingumo branduolys iVita, ELIT Cluster.
Branduoliai Lietuvoje kuriasi ekonomiškai stipriausiuose miestuose (Vilniuje, Klaipėdoje, Kaune, Alytuje), kur yra didžiausia koncentracija veikiančių ūkio subjektų ir užimtų gyventojų skaičius. Tačiau Lietuvos regionuose taip pat galima aptikti tam tikrų mikro branduolių užuomazgų, kai kurie regionai turi savo aiškią specifiką (Biržai, Druskininkai, Kėdainiai, Mažeikiai, Ignalina ir kt.).
Atliktos branduolių studijos (VšĮ Viešosios politikos ir vadybos institutas ir asociacija „Žinių ekonomikos forumas“, 2012 m.) duomenimis, Lietuvoje daugiausia branduolių yra paslaugų sektoriuje, ypač sveikatinimo, kultūrinių industrijų ir informacinių paslaugų srityse. Pramonės įmonės į branduolius aktyviausiai buriasi chemijos bei maisto ir gėrimų sektoriuose. Kiek pasyviau šis procesas vyksta tekstilės, medienos ir baldų pramonėje. Naujausi būrimosi į branduolius pavyzdžiai minėtose srityse – Anykščių turizmo ir Biržų turizmo klasteriai, Natūralaus mineralinio vandens branduolys, biokuro branduolys „Biokogen“, Baltijos automobilių detalių ir Lietuvos medicinos turizmo klasteriai.
Povilas Grigonis

Povilas Grigonis (g. 1936 m. kovo 10 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, treneris.

Biografija

Žaidė „Atleto“ komandoje. 1986 m. treniravo Kauno „Bangą“, su kuria laimėjo LTSR pirmenybes.
Vienas iš Lietuvos studentų futbolo lygos įkūrėjų, nuo 2006 m. jos prezidentas.
Zabieliškis

Istorija

XIX a. pab. Zabieliškyje buvo dvarininkų Stomų valda, įėjusi į Šėtos valsčių.
Dalis senojo kaimo teritorijos nuo XX a. 9-ojo dešimtmečio yra priskirta Kėdainių miestui (Pramonės gatvės pabaiga).
Simon & Schuster

Istorija

Įmonę 1924 m. įkūrė Richard L. Simon ir M. Lincoln Schuster. Tuo metu R.L.Simon dirbo pianinų pardavėju, o M.L.Schuster – redaktoriumi automobilių prekybos žurnale. Įsteigti kompanijai jiedu skyrė 8000 JAV dol. savo sukauptų lėšų. Įmonė veiklą pradėjo XX a. 3-ajame dešimtmetyje, užsiimdama kryžiažodžių knygų leidyba.
1939 m. „Simon & Schuster“ kartu su Robert Fair de Graff įsteigė „Pocket Book“ – pirmąjį JAV knygų minkštais viršeliais leidėją. 1966 m. „Pocket Book“ buvo prijungta prie „Simon & Schuster“.
1994 m. „Simon & Schuster“ leidyklą įsigijo tuometinis žiniasklaidos konglomeratas „Viacom“, o šiam 2005 m. skilus į dvi kompanijas: buvusį pavadinimą išlaikiusią „Viacom“ ir „CBS Corporation“, pastaroji paveldėjo teises į „Simon & Schuster“
Jonas Purvaneckas

Biografija

1969 m. baigė Ukmergės Žemės ūkio technikumą, technikas-mechanikas, 1969–1972 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, 1988 m. baigė Leningrado Žemės ūkio institutą, ekonomistas-vadybininkas.
Dirbo mechaniku, inžinieriumi Kernavėje ir Širvintose, 1988–1990 m. Kernavės kolūkio pirmininko pavaduotojas gamybai, 1990 m. kolūkio pirmininkas, vėliau – laikinasis administratorius, 1992–1995 m. UAB „Kernavėlė“ direktorius, 1995–1997 m. Kernavės seniūnijos seniūnas. 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Širvintų rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2003 m. Širvintų raj. savivaldybės administracijos Žemės ūkio skyriaus vedėjas, nuo 2007 m. savivaldybės administracijos direktorės pavaduotojas.
1988 m. Lietuvos valstiečių partijos narys, Širvintų skyriaus pirmininkas, LVP tarybos narys, 2006 m. Naujosios sąjungos Širvintų rajono skyriaus narys.
1990–1995 m. Širvintų rajono tarybos deputatas, 1997–2000 m., 2000–2001 m., 2003 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Širvintų rajono savivaldybės tarybos narys.
Kernavės pastoracinio komiteto pirmininko pavaduotojas. Sutuoktinė Jadvyga, vaikas Jonas.
Dmitrijus Lichačiovas

Biografija

1928 m. Leningrado universitete baigė romanų ir germanų bei slavų ir rusų filologiją. Už dalyvavimą studentų moksliniame būrelyje 1928 m. suimtas ir kalintas lageryje Solovkų salose. 1931 m. pasiųstas į Baltosios–Baltijos jūrų kanalo statybą, už gerą darbą 1932 m. iš įkalinimo paleistas. 1932–1933 m. leidyklos „Соцэкгиз“ literatūrinis redaktorius, vėliau tipografijos „Коминтерн“ užsienio kalbų korektorius. 1934–1938 m. TSRS mokslų akademijos leidyklos Leningrado skyriaus mokslinis korektorius, redaktorius. Nuo 1938 m. Rusų literatūros instituto Leningrade Senosios rusų literatūros sektoriaus jaunesnysis, nuo 1941 m. vyresnysis mokslo darbuotojas, nuo 1954 m. sektoriaus, nuo 1986 m. skyriaus vedėjas. 1941 m. apgynė mokslų kandidato disertaciją „XII a. Naugardo metraščių sąvadai“. Vokiečiams apsupus Leningradą 1942 m. su šeima evakuotas į Kazanę. 1946–1955 m. Leningrado universiteto profesorius. 1947 m. filologijos mokslų daktaras. Nuo 1970 m. TSRS mokslų akademijos narys. 1985–1991 m. TSRS kultūros fondo, nuo 1993 m. Rusijos kultūros fondo pirmininkas. 1989–1991 m. TSRS liaudies deputatas. 1991 m. po Sausio tryliktosios įvykių Vilniuje pasiuntė TSRS prezidentui M. Gorbačiovui laišką reikalaudamas nedelsiant išvesti TSRS ginkluotasias pajėgas iš Baltijos šalių.

Mokslinė veikla

Tyrinėdamas Rusios metraščius ir kitus senuosius rašto paminklus parodė jų estetinę vertę, aprašė, kaip juose atsiskleidžia žmogaus charakteris, kaip susiklostė literatūrinės srovės bei žanrai. Tyrinėjimo stiliui būdingas minties tikslumas, faktografija, konceptualumas. Parašė apie 500 mokslo darbų, apie 600 publicistikos straipsnių, vadovėlių, atsiminimų.
Emilis Šlekys

Emilis Šlekys (g. 1951 m. rugpjūčio 6 d. Pabiržėje, Biržų rajonas – 2012 m. spalio 30 d.) – Lietuvos šachmatininkas, sporto meistras, Lietuvos šachmatų čempionas (1985 m.), korespondencinių šachmatų tarptautinis meistras (ICCF), Lietuvos nusipelnęs šachmatų treneris, Vilniaus šachmatų ir šaškių mokyklos treneris (nuo 1975 m.) ir vadovas (nuo 1987 m.).

Biografija

Treneris - „Nemuno“ draugijos šachmatų treneris Aloyzas Paužolis.
1970–1971 m. dalyvavo Lietuvos „A“ klasės šachmatų pirmenybėse (kartu su Biržų komandos draugais R. Baltušiu, J. Zaramba, A. Paužoliu, J. Kalveliu, L. Nastopka, B. Laumaite).
1973 m. Lietuvos šachmatų čempionate užėmė 6 vietą ir įvykdė kandidato į sporto meistrus normatyvą. Lietuvos šachmatų federacijos paskelbtame 1973 metų geriausių respublikos šachmatininkų dešimtuke biržietis E. Šlekys buvo šeštas. Vilniaus šachmatų ir šaškių mokykloje tapo šachmatų sporto meistru, tarptautinės korespondencinių šachmatų federacijos meistru.
Lietuvos korespondencinių šachmatų rinktinės kapitonas. Komanda tapo beveik 10 metų vykusios XII pasaulio korespondencinių šachmatų olimpiados vicečempione, surinkusi 42,5 taško iš 66 galimų.

Atminimas

2013 m. birželio 20 d. startavo kasmetinis tarptautinis korespondencinių šachmatų turnyras, skirtas Emiliui Šlekiui atminti.
Albertas Stanislovas Radvila

Šeima

Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Stanislovas Radvila II, motina Marina iš Miškų giminės. Brolis Karolis Stanislovas Radvila. Buvo du kartus vedęs – Reginą fon Eisenreich (apie 1589–1637) ir Kristiną Liubomirskytę, tačiau vaikų neturėjo.

Dvarai

III Olykos valdytojas

Asmenybė

Vilniaus jėzuitų kolegijos auklėtinis. Studijavo keliuose Prancūzijos ir Italijos universitetuose, mokėjo kelias Europos kalbas. Nesutaikomas ir išdidus katalikas, visais būdais stengėsi sumenkinti kitatikius, visada gynė Lietuvos reikalus, tačiau darbą visuomenės reikalams neblogai suderindavo su nuolatiniu rūpinimusi savo šeimos ir giminės didybe bei turtais.
Paliko lotynų kalba parašytus 1632–1655 m. dienoraščius ir pastebėjimus, kurie yra geriausias XVII a. politinės istorijos paminklas. Tik 1839 m. jų du tomus išleido E. Račinskis.

Valstybinė veikla

1619 m. Lietuvos pakancleris, nuo 1623 m. Lietuvos didysis kancleris ir svarbiausias LDK vidaus ir užsienio politikos kuratorius. Dalyvavo sudarant beveik visas to laikotarpio tarptautines sutartis ir vidinėse derybose. 1624–1625 m. padėjo būsimajam karaliui Vladislovui Vazai jo kelionės po Europos šalis metu, 1632 m. ATR elekciniame seime parėmė Vladislovo Vazos kandidatūrą į sostą. Vėliau buvo Jono Kazimiero Vazos rėmėjas. 1646 m. kaip pasiuntinys vyko į Prancūziją dėl karaliaus vedybų su Liudvika Marija Gonzaga.
Vardzija

Vardzija (gruz. ვარძია) – senovinis uolų vienuolynas Gruzijoje, Samcchės-Džavachetijos krašte, kalnuose, prie Kuros aukštupio.
Vardzijos vietovė gyventa nuo seno, čia rasta Trialečio kultūros požymių. Krikščionių uolų būstai šiame krašte randami nuo VI a. Vardzijos urvų kompleksas sukurtas XII–XIII a.: kelių šimtų metrų ilgio tufo skardyje įrengta ~300–600 gyvenamųjų, religinių ir ūkinių kambarių. 1186 m. buvo išskaptuota Šv. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia, įrengta vandens tiekimo sistema. 1283 m. Vardziją nuniokojo žemės drebėjimas. 1578 m. kraštą užėmus osmanams, vienuoliai buvo priversti vienuolyną apleisti.
Išlikę Vardzijos XII a. būstai, XI a. koplyčia, Šv. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia, freskos, vynininkystės, duonos gamybos reikmenys. 1983 m. Vardzija paskelbta muziejumi.
Miško pažymų patvirtinimo programa

Miško pažymų patvirtinimo programa (angl. Programme for the Endorsement of Forest Certification; sutrumpintai PEFC) – pelno nesiekianti nevyriausybinė organizacija, įkurta 1999 m., siekiant skatinti darnią miškų priežiūrą. Tai „skėtinė“ organizacija, vienijanti įvairias nepriklausomai veikiančias valstybines ir regionines miško sertifikavimo sistemas, kurios atitinka PEFC sukurtus tvarios miškotvarkos reikalavimus. Medienos gaminiai, gauti iš miškų, sertifikuotų PEFC organizacijų narių, žymimi vieningu PEFC logotipu.
Organizacijos būstinė įsteigta Ženevoje.

Istorija

PEFC buvo įkurta 1999 m. gegužės 30 d. 11 Europos valstybių iniciatyva kaip Europos miškų sertifikavimo taryba. Po dvejų metų prie jos prisijungė pirmosios už Europos ribų esančios šalys - JAV ir Kanada. 2003 m., išsiplėtusi iki pasaulinio masto, organizacija pakeitė savo pavadinimą į dabartinį.

Mastas

2011 m. pabaigoje PEFC sertifikuoti miškai apėmė 245 mln. ha.

Organizacija

PEFC valdoma per generalinį narių susirinkimą, kuris renka direktorių tarybą, o kasdienes organizacijos funkcijas užtikrina generalinio sekretoriaus vadovaujama administracija.

Vertinimas

PEFC palaiko nemažai aplinkosaugos organizacijų, medienos pramonės atstovų, miškų savininkų. Sertifikatas pripažįstamas valstybių (Vokietijos, Japonijos, Didžiosios Britanijos ir kt.), reikalaujančių, kad viešuosiuose pirkimuose būtų įsigijama legali ir, pageidautina, pagal tvarios miškotvarkos principus tvarkomų miškų mediena.
PEFC yra kritikuojama Greenpeace organizacijos dėl neskaidrumo, nepakankamai aukštų standartų, prasto bendradarbiavimo su suinteresuotomis grupėmis. Teigiama, kad kai kurie PEFC sertifikuoti miškai susiduria su bioįvairovės nykimo, vietinių gyventojų teisių pažeidimų, girių naikinimo ir kitokiomis problemomis. Panašius argumentus yra išsakęs ir Pasaulio gamtos fondas.
Amensalizmas

Amensalizmas – organizmų santykiai, kai viena rūšis (individas) patiria žalą nuo kito individo (rūšies), o antrasis nepatiria nei žalos, nei naudos.
Pvz., bebrai užtvenkia upelį. Pakrantes užsėmusiame vandenyje žūsta pakrantėje augusios samanos. Bebrams samanų žuvimas neturi jokios įtakos, o samanos, aišku, patiria žalą.