google/wiki40b huggingface dataset:
Jelizaveta Bykova

Jaunystė

Ankstyvoji vaikystė praėjo Vladimiro srities Bogoliubovo kaime. Tačiau ten tebuvo tik pradinės mokyklos keturios klasės, todėl 12-kos metų ji išvažiavo gyventi į Maskvą pas gimines. Apie šachmatus ji dar nebuvo nieko girdėjusi. Maskvoje ji susipažino su šiuo žaidimu ir net laimėjo mokyklos mergaičių šachmatų čempionatą. Bet giliau jais nesidomėjo, žaisdavo retkarčiais, apie žaidimo teoriją mažai težinojo. Tačiau ji turėjo asmeninių savybių, reikalingų šachmatininkei: atkaklumą siekiant užsibrėžto tikslo, atsparumą nesėkmėms, darbštumą. Sportinį charakterį ugdė ir jos kultivuojamos sporto šakos: čiuožimas, tenisas, dviračiai ir net motociklai. Maskvoje baigė mokyklą, mokėsi ekonomikos planavimo technikume, vėliau Liaudies ūkio apskaitos institute. Baigusi jį, įsidarbino centrinėje statistikos valdyboje. Posūkis link šachmatų įvyko 1935 m., kai jai buvo 22 metai. Tais metais Maskvoje vyko tarptautinis moterų šachmatų turnyras, kuriame dalyvavo ir pasaulio čempionė Vera Menčik. Po jo Maskvoje buvo atidaryta moterų šachmatų mokykla. J. Bykova buvo viena iš uoliausių jos mokinių. Kaip prisimena ji pati: „Šachmatų mokykla man labai daug davė. Aš pradėjau į šachmatus žiūrėti kitomis akimis“.

Varžybos

Pirmoji sėkmė – trečioji vieta Maskvos moterų šachmatų čempionate (1937). Šešis kartus (1938–1952) tapo Maskvos ir tris kartus – TSRS moterų šachmatų čempione (1947, 1948, 1950). Geresni kitų TSRS čempionatų rezultatai: 3–4 v. –1945 m.; 2-a v. – 1952 m.; 4-6 v. – 1954 m.; 2–4 v. – 1955 m. Ji sportinių draugijų varžybų nugalėtoja: „Iskra“ (1952, 1954) ir „Burevestnik“ (1956, 1960).
Dalyvavo pasaulio moterų šachmatų čempionato turnyre (1949–1950), kur pasidalijo 3–4 vietomis. 1952 m. Maskvoje laimėjo kandidačių turnyrą ir įgijo teisę žaisti mačą su pasaulio čempione Liudmila Rudenko.

Pasaulio moterų šachmatų čempionatas

E. Bykova pasaulio moterų šachmatų čempione buvo du kartus. Ji dėl titulo žaidė vieną turnyrą (1949–1950) ir penkis mačus: iškovojo čempionės titulą – 1953 m., pirmą kartą prarado – 1956 m., susigrąžino – 1958 m., apgynė – 1959 m. ir antrą kartą prarado 1962 m.

Kitos varžybos

Jelizaveta Bykova TSRS komandos sudėtyje žaidė su Didžiosios Britanijos, VDR, Čekoslovakijos ir Jugoslavijos šachmatininkėmis. Nugalėjo moterų šachmatų turnyre Amsterdame (1960).

Kita veikla

Be šachmatų, J. Bykova užsiiminėjo literatūrine veikla: parašė rusų kalba keletą knygų apie moterų šachmatus: „Sovietinės šachmatininkės“ (1951), „Pasaulio moterų šachmatų čempionatai“ (1955) ir „Vera Menčik“ (1957). Parašė straipsnių apie šachmatus. Užsiiminėjo šachmatų populiarinimu, važinėjo su paskaitomis – ilgus metus buvo televizijos laidos „Šachmatų mokykla“ direktorė.
Ritualinė ambientinė muzika

ritualinė ambientinė muzika (ritual ambient) – tamsiosios ambientinės muzikos požanris, kuriame kuriama ritualų atmosfera. Nuo kitų ambientinės muzikos požanrių skiriasi gausesniu akustinių instrumentų naudojimu, chorų, vokalų iš kitų kūrinių panaudojimu. Viso kūrinio tikslas, sukurti garsinę ritualo atmosferą – tam panaudojami įvairūs senoviniai instrumentai, maldų, šamanistinių virštonių garsai, gamtos garsai (pvz., ugnies degimo, paukščių čiulbėjimo), hipnotizuojantys, ištęsti (drone) elektroniniai garsai.
Ritualinės ambientinės muzikos atlikėjai paprastai kuria sektos, ar kokio kito okultinio darinio įvaizdį – savo gyvuose pasirodymuose, videoklipuose, fotosesijose dažnai vaizduoja prietemą, naudoja deglus, žvakes, įvairius religinius, maginius simbolius, neįprastą aprangą. Dalis ritualinės ambientinės muzikos atlikėjų savo muzika kuria savitą religinę, ritualinę sistemą, kiti atkuria literatūros kūriniuose (pvz., Cthulhu, Kastaneda) minimų ritualų arba senovinių religijų (skandinavų, Mezoamerikos, šamanų ir kt.) ritualų atmosferą.
Ritualinė ambientinė muzika ženkliai persipina su kitais tamsiojo ambiento požanriais (drone, industrial, tribal), apeigine etnine muzika.
Atlikėjai: Zero Kama, Arktau Eos, Halo Manash, Wolfsblood, Aghast, Aeoga, Herbst9, Hexentanz ir kt. Ritual ambient kūrinių yra sukūrę Raison D'être, Nox Arcana, Jorge Reyes, Wardruna ir kt.
Mikulčiai

Aplinkinės gyvenvietės

DAUKŠIAI – 2 km
Igariai – 2 km 
 MOSĖDIS – 3 km

Istorija

Sovietmečiu įkurta Mikulčių pradinė mokykla buvo Igarių kaime.
Portlandas (Meinas)

Istorija

1623 m. britai Kasko įlankos pakrantėje įkūrė koloniją. 1632 m. ji atkurta ir pavadinta Kasku (Casco), o vėliau – Falmutu (Falmouth). 1775 m., vykstant revoliucijai, sudegintas. 1786 m. miestas atkurtas ir pavadintas Portlandu (pagal Portlando salą Anglijoje). 1820–1832 m. Portlandas buvo Meino sostine.

Lietuviai

XX a. pr. buvo svarbus uostas ir lokomotyvų gamybos centras, čia įsikūrė pirmieji lietuviai. 1950 m. Portlande gyveno 143 atvykėliai iš Lietuvos ir 215 Amerikos lietuviai. Įkurtos kelios lietuvių draugijos.
Keira Knightley

Keira Knightley (g. 1985 m. kovo 26 d.) – D. Britanijos aktorė, geriausiai žinoma dėl vaidmenų populiarių filmų trilogijoje „Karibų piratai“ (2003–2007 m.).

Biografija

Keira Knightley gimė aktorių šeimoje 1985 m. kovo 26 d. Tedingtone prie Londono, Anglijoje. Ji pati tėvų paprašė surasti jai agentą, tačiau jie labiau norėjo, jog Keira susikauptų ties mokslais, kurie ne itin sekėsi, nes ji yra disleksikė (sunkiai skaito).
Tėvų pėdomis ji pasekė būdama vienuolikos, kai suvaidino filme „Miestelio reikalai“ (Village Affair).
1999 m. Keira suvaidino savo pirmame holivudiniame filme – „Žvaigždžių karai: Epizodas 1. Pavojaus šešėlis“ (Star Wars:Episode 1-The Phantom Menace), kur vaidino Padmės dublerę Sabę.
2001 m. „Vagių princesėje“ (The Princess of Thieves) ji tapo Robino Hudo dukra Gwyn, po tėvo mirties paveldėjusia šeimos „verslą“, o 2002 m., nepaisant to, kad beveik nemoka žaisti futbolo, Keira buvo pakviesta filmuotis „Smūgiuok kaip Bekhemas“ (Bend it like Beckham). Kartu su Parminder Nagra, pagrindinio vaidmens atlikėja, ji tris mėnesius mokėsi žaisti futbolą ir stengėsi perprasti Futebol de Salao – brazilišką futbolo žaidimo metodą.
„Smūgiuok kaip Bekhemas“ buvo populiarus ne tik D.Britanijoje, bet ir kitose pasaulio šalyse, net JAV. 2003 m. režisierius Jerry Bruckheimer Keirai pasiūlo vaidinti filme „Karibų piratai: Juodojo perlo prakeiksmas“ (Pirates of the Carribean: The Curse Of The Black Pearl). Šiame filme ji vaidino su Johnny Depp ir Orlando Bloom, o pats filmas populiarumu pralenkė net „Terminatorių 3“ ir jau pirmą pasirodymo savaitę JAV kino teatruose tapo lankomiausiu.
2003 m. Londono kritikų ratelis (London Critics Circle) ją pripažino metų geriausia kino naujoke.
Snieginė žąsis

Išvaizda

Mažesnė už naminė žąsį. Patinas ir patelė balti. Didžiosios plasnojamosios plunksnos juodos, dalis sparno dengiamųjų plunksnų pilkos. Galva paprastai būna oranžinio atspalvio. Snapas ir kojos tamsiai raudoni. Pasitaiko ir tamsių paukščių. Jų galva ir kaklo priekis balti, o likusi kūno dalis rusvai pilka. Jauniklių nugarinė pusė rusvai pilka, apatinė kūno dalis pilkšvai ruda. Snapas ir kojos tamsiai pilki.

Paplitimas

Gyvena Šiaurės Amerikoje, Vrangelio, Grenlandijos, Islandijos salose. Žiemoja piečiau esančiose vandenynų pakrantėse. Retkarčiais aptinkamos Britų salose, Čekijoje, Slovakijoje, Lenkijoje, Ukrainoje, Latvijoje. 
Lietuvoje pastebima labai retai, vienąsyk matyta su želmeninėmis žąsimis Kretuono ežero saloje.

Biologija

Migruodamos skrenda būriais po dešimtis tūkstančių paukščių. Veisimosi periodu gyvena arktinėse tundrose, kartais apsigyvena uolėtose vietose. Peri žemumose, toli nuo vandens. Žiemavietėse sutinkamos drėgnose lygumose, laukuose, jūrų pakrantėse.
Aktyvi dieną. Patelė labai atkakliai peri – net ir nepalankiomis sąlygomis kelias paras nepalieka lizdo. Patinas aktyviai gina patelę ir savo teritoriją nuo plėšrūnų (pavyzdžiui, poliarinės lapės) bei kitų baltųjų žąsų, kurios, jeigu neturi savo lizdo, taikosi padėti kiaušinį į svetimą lizdą. Perėjimo laikotarpiu baltosios žąsys nebaikščios. 
Į perėjimo vietas atskrenda jau sudariusios monogamines poras. Peri nedidelėmis (15–20 porų) arba labai didelėmis (virš 1000 porų) kolonijomis. Dėtyje paprastai būna 3–6 kiaušiniai, perimi apie 28 dienas.
Minta tundros augalų lapais, vaisiais, uogomis, smulkiais bestuburiais. Migruodamos maitinasi ir javų laukuose.
Algirdas Gricius (1937)

Biografija

1945–1947 m. mokėsi Priekulės rajono Liaunų pradinėje mokykloje, 1947–1954 m. Klaipėdos rajono Priekulės vidurinėje mokykloje. 1955–1960 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, įgijo fizikos ir gamybos pagrindų dėstytojo specialybę.
1960–1962 m. Vilniaus elektros skaitiklių gamyklos, 1962–1963 m. Vilniaus namų statybos kombinato inžinierius. 1963–1976 m. elektronikos mokslinių tyrimų instituto „Venta“ vedantysis konstruktorius, vyresnysis inžinierius, skyriaus viršininkas. 1972 m. technikos mokslų kandidatas. 
1976–1990 m. LSSR MA Puslaidininkių fizikos instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis, sektoriaus vadovas. 1990–1992 m. Vilniaus universiteto Politologijos katedros, nuo 1992 m. VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto docentas. Daugiau kaip 60 mokslinių publikacijų, 6 išradimų autorius arba bendraautoris.
Lietuvos politologų asociacijos tarybos narys, 1998–1999 m. asociacijos prezidentas. Algirdo Brazausko fondo steigėjas.
Žmona Julijona Jūratė.

Politinė veikla

1992–1996 m. ir 2000–2004 m. LR Seimo narys. 1993–1996 m. Užsienio reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas. 1996–1998 m. prezidento Algirdo Brazausko patarėjas užsienio politikos klausimais. Nuo 1998 m. Europos integracijos studijų centro priežiūros tarybos pirmininkas. 1998–2000 m. Užsienio reikalų ministerijos patarėjas Europos bendradarbiavimo klausimais. 2000–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
1965–1989 m. SSKP narys. 1990–1996 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, LDDP prezidiumo narys. Nuo 1998 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys. 1999–2001 m. sąjungos valdybos narys, LLS Krašto apsaugos ir nacionalinio saugumo komiteto pirmininkas. 2003 m. susijungus Liberalų sąjungai, Centro sąjungai ir Moderniųjų krikščionių demokratų partijai – Liberalų ir centro sąjungos (LiCS) ir jos valdybos narys, LiCS Europos integracijos ir užsienio reikalų komiteto pirmininkas, Naujamiesčio poskyrio pirmininkas. 2006 m. Lietuvos liberalų sąjūdžio steigėjas.

Pasiekimai sporte

1961 m. Lietuvos rankinio čempionas, 1962–1966 m. Lietuvos rankinio čempionato prizininkas.
Gimdos spiralė

Gimdos spiralė – mažas plastmasinis T-formos gaminys, kontracepcijos priemonė. Spiralė yra įstatoma į gimdą (įstato gydytojas) ir trukdo spermatozoidams pasiekti kiaušinėlį, o apvaisintam kiaušinėliui įsitvirtinti gimdoje (dėl vario poveikio). Spiralės siūlas kyšo iš gimdos maždaug 2 cm – taip moteris bet kada gali pasitikrinti, ar spiralė nėra išslydusi iš gimdos. Dažniausiai įstatoma mėnesinių metu arba iškart po jų, kadangi tuomet gimdos kaklelis yra minkštas ir elastingas. Nuskausminimas taikomas retai. Moteris spiralę gali nešioti nuo 2 iki 10 metų, priklausomai nuo spiralės rūšies. Vienos rūšies spiralės padengtos variu ir gali išbūti gimdoje iki 10 metų, kitos papildomai išskiria nedidelius hormono (progesterono) kiekius ir šitaip padidina jų efektyvumą. Pastarosios turi būti pašalintos po vienerių metų.
Ne kiekvienos moters organizmas priima spiralę. Jei moteris sirgo tokiomis infekcinėmis ligomis kaip gonorėja, chlamidiozė ir kt., gali būti, kad ji negalės naudotis šia apsaugos priemone; gimdos spiralės negalima įtvirtinti esant gimdos susirgimams, gausioms ir skausmingoms mėnesinėms, taip pat – jeigu anksčiau yra buvę dubens organų uždegimas arba negimdinis nėštumas. Be to, galimi moters ciklo sutrikimai keletą mėnesių po spiralės įtvirtinimo. Gimdos spiralės geriausiai tinka moterims, turinčioms ilgalaikius lytinius santykius su vienu partneriu. Ši kontracepcija yra patogi tuo, kad sekso metu nereikia atlikti jokiu ypatingų procedūrų ar nutraukti sueities. Tačiau gimdos spiralė neapsaugo nuo lytiniu keliu plintančių ligų.
Spiralės priklauso labai patikimų kontraceptikų grupei: pvz., varinės spiralės efektyvumas siekia apie 97-98 proc, o hormoninių spiralių efektyvumas maždaug toks pats, kaip ir priešnėštuminių tablečių (apie 99 proc.).
Spiralei atsirasti pasitarnavo arabų klajoklių patirtis, kurie žinojo, kad įkišus į kupranugarės gimdą akmenuką, ši nepastoja. Anksčiau spiralę buvo galima naudoti tik gimdžiusioms moterims, kadangi spiralės dydis neleido jos įtvirtinti gimdoje pro siaurą gimdos kaklelį, tačiau dabar jau yra ir pakankamai mažų spiralių, kurias įmanoma įtvirtinti ir pro negimdžiusios moters gimdos kaklelį.
Danidinas

Istorija

Miestas pastatytas pagal Edinburgo (Škotija) pavyzdį, pavadintas šio miesto gėliškuoju vardu.
Klemensas Čerbulėnas

Biografija

1941 m. baigė istoriją Vytauto Didžiojo universitete. 1958 m. istorijos mokslų kandidatas, 1973 m. apgynė daktaro disertaciją, bet daktaro laipsnis nesuteiktas. 
1936–1942 m. Kauno Kultūros muziejaus Etnografijos skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1942–1944 m. Kultūros paminklų apsaugos įstaigos Etnografijos skyriaus vedėjas. 1945–1950 m. M. K. Čiurlionio dailės muziejaus, 1951–1952 m. Istorijos instituto ir 1956–1986 m. Statybos ir architektūros instituto mokslinis bendradarbis. 1945–1972 m. dėstė aukštosiose ir specialiosiose vidurinėse mokyklose. 
1970–1974 m. vadovavo Lietuvos liaudies buities muziejaus Rumšiškėse detalizuoto generalinio plano parengimui, padėjo atrinkti eksponatus (be kitų, Račkiškės koplyčios perkėlimas).
Tyrė lietuvių liaudies ir monumentaliosios architektūros, ypač baroko istoriją, dailę ir tautodailę.
Vladimiras Dubikaitis

Biografija

1955 m. baigė Leningrado hidrometeorologijos institutą. 1958–1962 m. dirbo Vyriausiojoje geofizikos observatorijoje Leningrade, 1962–1978 m. Leningrado neurochirurgijos institute. 1969 m. apgynė mokslų kandidato disertaciją „Žmogaus galvos smegenų biopotencialų elektroencefalogramos tyrimas su vidutinio greičio kitimo laukais“. 1978 m. biologijos mokslų daktaras.  Nuo 1978 m. dirbo Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. KMU) Elektroencefalografijos laboratorijoje.
Sukonstravo originalų higrometrą, sukūrė elektroencefalogramos analizės metodą žmogaus galvos smegenų potencialo lauko dinamikai nustatyti. Tiria sergančiųjų epilepsija neurofiziologijos mechanizmus. Paskelbė daugiau, kaip 100 mokslinių darbų.
Visagino Atgimimo gimnazija

Istorija

Mokykla įsteigta LTSR švietimo ministerijos 1987 m. liepos 10 d. įsakymu Nr. 46. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos Kolegijos 1997 m. gegužės 30 d. nutarimu nuo 1997 m. rugsėjo 1 d. mokyklai suteiktas humanitarinės gimnazijos statusas. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministro 2000 m. birželio 5 d. įsakymu Nr. 751 nuo 2000 m. rugsėjo 1 d. suteiktas ir realinės gimnazijos statusas.
Euripidas

Gyvenimas

Euripidas gimė Salamino saloje 480 m. pr. m. e. rugsėjo 23 d.; didžiausios graikų pergalės prieš persus jūrų mūšyje dieną. Jo motina vardu Kleito, o tėvas arba Mnesarchas arba Mnesarchidas. Salamine Euripido tėvai atsidūrė kartu su kitais atėniečiais, kurie bėgo nuo artėjančios persų valdovo Kserkso kariuomenės. Dramaturgo gimimo dienos susiejimas su šiuo įvykiu greičiausiai yra pagražinimas, kuris dažnai pasitaiko Antikos autorių pasakojimuose apie žymiausius to laikotarpio asmenis.
Euripido tėvas buvo gerbiamas ir greičiausiai turtingas žmogus, motina Kleito užsiiminėjo vaisių pardavimu. Vaikystėje Euripidas rimtai užsiiminėjo gimnastika, netgi laimėjo rungtynes tarp berniukų ir neva norėjęs patekti į olimpines žaidynes, bet dėl jauno amžaius jam tai buvo neleista. Vėliau užsiėmė piešimu, tačiau be didesnio pasisekimo. Jaunystėje Euripidui teko bendrauti su to meto filosofais. Tokiais kaip Protagoras, Sokratas, Anaksagoras, kurie teigė, kad saulė yra ne kovos vežimas, kuriuo per dangų važiuoja kažkoks Dievas, bet liepsnojanti žemių ar akmens masė. Buvimas su šiais mąstytojais privedė Euripidą prie religijos, su kuria jis užaugo, kvestionavimo.
Jis turėjo žmoną vardu Melita, drauge jie turėjo tris sūnus. Sklinda gandai, kad jis turėjo ir dukrą, bet ji mirė įkandus pasiutlige sergančiam šuniui. Kai kas šiuos gandus vadina Aristofano sugalvotu juokeliu. Jis buvo komedijų rašytojas, dažnai juokaudavo apie Euripidą. Bet vis dėlto daugelis istorikų čia neįžvelgia humoro ir tiki, kad ši istorija yra tiesa.
Airiškas dūdmaišis

Airiškas karinis dūdmaišis

Airijoje yra dar viena dūdmaišių rūšis – karinis dūdmaišis (Irish War Pipes). Savo konstrukcija ir savybėmis jis labai panašus į Škotijos aukštikalnių dūdmaišį, tačiau turi tik vieną burdono vamzdį (škotų instrumente yra 3). Panašus dūdmaišis egzistavo Airijoje dar XVI a. Airiški kariniai dūdmaišiai daugiausia paplitę Airijos šiaurėje.
Rožniava

Istorija

Vietovė apgyvendinta XIII a. pr., o šaltiniuose Rožniava minima nuo 1219 m. Karališkojo miesto statusą įgijo 1410 m. Ilgą laiką miestas buvo svarbus kalnakasybos centras (auksas, sidabras, geležies rūda).
Pusiaujinė koordinačių sistema

Koordinačių transformacijos

Žinant stebėtojo geografinę platumą \phi galima perskaičiuoti pusiaujines koordinates į horizontines koordinates. Jei δ-deklinacija, H-valandinis kampas, tada horizontinės koordinatės h - aukštis, A-azimutas randamos:
\sin h = \sin \phi \cdot \sin \delta + \cos \phi \cdot \cos \delta \cdot \cos H
\cos A \cdot \cos a = \cos \phi \cdot \sin \delta - \sin \phi \cdot \cos \delta \cdot \cos H
\sin A \cdot \cos a = - \cos \delta \cdot \sin H
Juozapavos akmuo

Juozapavos akmuo – masyvus riedulys, geologinis gamtos paveldo objektas. Riedulys guli Ukmergės rajone, Veprių seniūnijoje, Juozapavos kaime, Šventosios slėnio terasoje prie pat kelio Lokėnai–Vepriai–Gelvonai.

Akmuo

Riedulys turi netaisyklingą, bet suapvalėjusią formą, gerai nuzulintą paviršių. Viename jo šone gamta paliko žymę, primenančią žmogaus ranką su fakelu. Jo matmenys (virš žemės paviršiaus esančios jo dalies): aukštis – 3,12; ilgis – 4,33; plotis – 2,46; didžiausia horizontali apimtis – 10,92 m. Riedulį sudaranti uoliena – migmatitas, kuriame paleosoma, t. y. nepakitęs migmatito substratas, susideda iš vidutingrūdžio ir smulkiagrūdžio biotitinio gneiso, o neosoma, t. y. naujai susiformavusi migmatito dalis,– iš įvairiagrūdžio mikroklininio granito su biotitu, leukokratinio.

Istorija

Riedulys buvo atkastas statant gelžbetoninį tiltą per Šventosios upę netoli Veprių, t. y. tarp Slabados kaimo (dešinėje upės pusėje) ir Juozapavos vienkiemio (kairėje upės pusėje), iš radimo vietos trimis traktoriais netoli tepatrauktas. Kažkas norėjo šį riedulį panaudoti saviems reikalams, todėl Gamtos apsaugos draugijos Ukmergės rajono skyriaus taryba dėl jo išsaugojimo kreipėsi į rajono valdžią. Šių pastangų dėka riedulys 1987 metais buvo paskelbtas geologijos paminklu.
Štabskapitonas leitenantas

Štabskapitonas leitenantas (vok. Stabskapitänleutnant) - Vokietijos karinio jūrų laivyno karininko laipsnis, aukštesnis už kapitoną leitenantą ir žemesnis už korvetenkapitoną. Šis laipsnis armijoje atitiktų laipsnį tarp kapitono ir majoro.
Šis laipsnis suteikiamas karininkams kapitonams leitenantams specialistams, kurie negali vadovauti laivui. Todėl jiems suteikiamas ne korvetenkapitono laipsnis, o štabskapitono leitenanto laipsnis (o alga - korvetenkapitono).
Karaliaučiaus katedra

Istorija

1380–1525 m. buvo katalikų bažnyčia. 1544 m. stipriai nukentėjo nuo gaisro, po atstatymo interjeras įgavo renesanso bruožų. XIX a. katedra buvo restauruojama. 1944 m. rugpjūtį ir 1945 m. balandį buvo bombarduojama ir nukentėjo nuo gaisrų. XX a. septintajame dešimtmetyje bažnyčią planuota nugriauti, bet vietiniai gyventojai tam pasipriešino. 1994–2005 m. katedra buvo rekonstruota. Po rekonstrukcijos buvo įrengtos protestantų ir stačiatikių koplyčios bei miesto istorijos muziejus.
Kontrolinis pirkimas

Kontrolinis pirkimas (angl. Mystery shopping) – metodas kontroliuoti aptarnavimo lygį naudojantis teikiamomis paslaugomis nežinant tiesiogiai su vartotojais bendraujantiems firmos darbuotojams, kad taip tiriama firma, kurioje jie dirba.
Toks būdas gali būti taikomas vykdant marketingo tyrimus siekiant nustatyti silpnas ir stiprias savo ir konkurentų, bei firmų kurios paslaugomis jau naudojamasi ar tik planuojama naudotis puses. Daugiausiai naudoja mažmenine prekyba ir visuomeniniu maitinimu užsiimančios kompanijos.
Pagal Tarptautinės prekybos tarpininkų asociacijos duomenis kontroliniams pirkimams per metus išleidžiama apie 1,2 milijardų dolerių. "Slaptus pirkėjus“ 17 % atvejų samdo mažmeninės prekybos įmonės, 14 % – bankai ir restoranai, 12 % – degalinės.
Aleksandras Severas

Gyvenimas

Jo tikras vardas buvo Markas Julijus Gesijus Basianas Aleksianas. Aleksandro tėvas Markas Julijus Gesijus Markianas buvo Sirijos promagistratas. Jo motina Julija Avita Mamėja, buvo antra Julijos Mesos ir Sirijos kilmingojo Julijaus Avito duktė ir imperatoriaus Elagabalo teta iš motinos pusės. Jis turėjo vyresnę seserį Teokliją, apie kurią mažai žinoma. Aleksandras Severas taip pat giminiavosi su Romos imperatoriumi Septimijum Severu (jo žmona Julija Domna buvo Mesos jaunesnioji sesuo). Karakala ir Geta buvo jo pusbroliai iš motinos pusės. Jo senelė Mesa 221 m. įtikino imperatorių Elagabalą įsūnyti pusbrolį ir paskelbti įpėdiniu (cezariu) ir Basianas pasikeitė vardą į Aleksandrą. 222 m. kovo 11 d. Elagabalas buvo nužudytas ir pretorijai paskelbė Aleksandrą imperatoriumi, o senatas patvirtino.
Kai Aleksandras tapo imperatoriumi, jis buvo jaunas, draugiškas, gerų norų ir visiškai po motinos padu. Julija Mamėja buvo labai dorybinga ir apsupo imperatorių su išmintingais patarėjais. Ji prižiūrėjo sūnaus charakterio vystimąsi ir pagerino valdymo toną. Kita vertus, ji buvo nepaprastai pavydi. Ji taip pat atstūmė armiją su ypatingu šykštumu ir nei ji, nei jos sūnus nesugebėjo joj sutvirtinti drausmę. Maištai tapo dažni visoj imperijoje. Viename jų teisininkas ir pretorijų prefektas Ulpianas paaukojo gyvybę, kitam Kasijus Dio atsistatydino.
Tačiau Aleksandro valdymas iš esmės buvo sėkmingas iki sasanidų iškilimo rytuose. Apie kilusį karą yra įvairių atsiliepimų. Pagal paties Aleksandro pranešimą senatui, jis pasiekė dideles pergales. Per visus įvykius, susijusius su sasanidais, pasireiškė armijos drausmės trūkumas. Imperatorius grįžo į Romą ir šventė triumfą 223 m.
Sekančiais metais germanai įsiveržė į Galiją, kirsdami Reino upę keliose vietose sugriaudami tvirtoves ir nuniokodami kaimus. Aleksandras atsigabeno legionus iš rytinių provincijų, perėjo per Reiną į Germaniją ant pontinio tilto. Iš pradžių jis manė papirkti germanų gentis, kad laimėtų laiko. Nesvarbu tai buvo protingas ėjimas ar ne, tačiau tai privertė Romos legionierius niekinti imperatorių kaip tokį, kuriam būdingas nekareiviškas elgesys. Šios aplinkybės vertė armiją ieškoti naujo vado tarp savų. Jie pasirinko Gajų Julijų Verą Maksiminą, trakų karį savom jėgom pasiekusį aukštą rangą.
Paskelbus Maksiminą imperatoriumi, Aleksandras buvo nužudytas (235 m. kovo 18 ar kovo 19 d.) kartu su savo motina per Legio XXII Primigenia maištą. Šios mirtys suteikę Maksiminui sostą.
Aleksandro mirtis laikoma paskutine vinim į principato sistemos karstą ir žymi chaotiško III a., kuris visiškai susilpnino Romą, pradžią.
Kalnaberžės apylinkė

Istorija

Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Surviliškio apylinkės.