google/wiki40b huggingface dataset:
Migliniškių pilkapynas

Tyrimai

Pilkapyne yra dvi pilkapių grupės su 28 pilkapiais. Pirmasis pilkapynas yra 1 km į pietryčius nuo Švenčiaus ežero ir tiek pat į pietus nuo Eitulionių kaimo kapinių, 0,35 km į vakarus nuo Asono (Liaukiškių) ežero ir 0,25 km į pietus nuo antrojo pilkapyno. Antrasis pilkapynas yra 0,9 km į pietryčius nuo Švenčiaus ežero, 0,4 km į šiaurės vakarus nuo Asono (Liaukiškių) ežero. 1978–1981 m. pilkapyną tyrė Trakų istorijos muziejus (vadovas Algimantas Bliujus). Rasti IV a. – V a. sudegintų mirusiųjų ir VII a. – VIII a. nedegintų mirusiųjų kapai, vienas – simbolinis (rastos tik įkapės), vienas – grupinis (palaidoti 3 mirusieji). Pilkapių sampilai 3–12 m skersmens, 0,3–1,5 m aukščio, supilti iš žemės ir apdėti akmenimis. Kapai apardyti plėšikų.
Nedegintų mirusiųjų įkapės: kario apranga (geležiniai ietigaliai, pentinai), darbo įrankiai (peiliai), žalvariniai papuošalai (žiedai, sagtys), balto akmens karoliai. Išskirtinas sudegintos didikės kapas su papuošalais (antsmilkiniai, antkaklė, segės, apyrankės, spurgeliai), iš jų minėtina žalvarinė raudonu emaliu puošta pasaginė segė. Tarp pilkapių rasta I tūkstantmečio pradžios gyvenvietės liekanų, šios kultūriniame sluoksnyje – lipdytinės brūkšniuotu ir lygiu paviršiumi keramikos dirbinių, degėsių, geležinis pentinis siauraašmenis kirvis. Radinius saugo Trakų istorijos muziejus. Manoma, pilkapiai priklausė jotvingių gentims.
Raneboutas

Raneboutas (angl. runabout) – XX a. pradžioje populiarus automobilių kėbulų tipas. Raneboutai buvo maži, pigūs atviri automobiliai. Daugelis raneboutų turėjo tik vieną eilę sėdynių (2 vietos). Dalis raneboutų gale turėdavo porą papildomų sėdimų vietų. 1919-1930 m. apie pusė gaminamų automobilių buvo vadinami raneboutais.
Labardžiai

Istorija

Kaime rastas Labardžių lobis. Istoriniuose šaltiniuose kaimas minimas nuo 1565 m. 1596–1608 m. kaimas buvo dovanotas Rietavo bažnyčiai. 1738 m. kaime buvo 18 sodybų. XIX a. antroje pusėje ir XX a. pradžioje buvo Labardžių valsčius. 1950–1969 m. kaime buvo Labardžių apylinkės centras, kolūkio centrinė gyvenvietė.
Belenas

Istorija

Miestą 1616 m. sausio 12 d. įkūrė portugalų kapitonas Francisco Caldeiras de Castelo Branco.
Naša Niva

Naša Niva (brus. Наша Ніва, Nasza Niwa, liet. Mūsų ežia, mūsų dirva) – visuomenės, politikos ir literatūros savaitraštis, ėjęs Vilniuje 1906–1915 m. baltarusių kalba. Pirmasis baltarusių iliustruotas laikraštis.

Istorija

Pirmasis numeris išėjo 1906 m. lapkričio 23 d. Savaitraštį leido Baltarusijos socialdemokratų partija Narodnaja Hramada, jis buvo skirtas valstiečiams ir provincijos inteligentijai, skleidė baltarusių politinio ir ekonominio atgimimo, nacionalinio kultūrinio sąjūdžio idėjas, žadino baltarusių tautinę savimonę, skatino kasdieniniame gyvenime vartoti baltarusių kalbą. Spausdintas kirilica, iki 1912 m. ir baltarusių lotyniškais rašmenimis M. Kuktos spaustuvėje. Leidimas nutrūko 1915 m. spalio 31 d., prie Vilniaus artėjant rusų-vokiečių frontui.

Naša Niva-2

1920 m. spalio 28 d. lenkų okupuotame Vilniuje Vladimiras Znamierovskis atgaivino laikraščio leidimą. Tačiau jau gruodžio 20 d., išėjus 9 numeriams lenkų cenzūra jį uždarė.

Naša Niva-3

1991 m. Vilniuje atgaivintas senasis Lietuvos baltarusių laikraštis „Naša Niva“. Redaktorius iki 2000 m. Siargejus Dubaviecas. Tiražas 1994 m. – 20 000 egz. Išėjo 30 numerių. Spausdintas klasikine baltarusių kalba (taraškevicos kalba). Vėliau ėjo nereguliariai, 2008 m. buvo išbrauktas iš prenumeruojamų leidinių katalogo. Nuo 2008 m. laikraštis vėl eina, spausdinamas literatūrine baltarusių kalba, redaktorius Andrejus Skurko, tiražas 6000 egz.
Avelis Levitanas

Biografija

Gimė 1859 m. Kybartuose, išsilavinusių, tačiau neturtingų žydų šeimoje. Tėvas dėstė prancūzų ir vokiečių kalbas Kaune, o vėliau dirbo vertėju statant geležinkelio tiltą Kybartuose. Apie 1870 m. šeima persikėlė gyventi į Maskvą. 1871 m. įstojo į Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokyklą. Studijavo pas žymius to meto dailininkus Vasilijų Perovą, Aleksejų Savrasovą, Vasilijų Polenovą.
1875 m. mirus motinai ir sergant tėvui, dailės mokykla, kaip daug pasiekusius mokinius (Avelį ir Isaką), rėmė finansiškai, o 1876 m. nebereikalavo pinigų už mokslą dėl prastos materialinės šeimos padėties. 1877 m. mirė tėvas. Mokykla toliau rėmė brolius dailininkus. 1878 m. mažuoju sidabro medaliu baigė mokslus.
Levitanas daug kūrinių nutapė su akvarele, tapė portretus, peizažus. 1882-1886 m. dirbo kelių didžiausių Rusijos imperijos žurnalų iliustratoriumi. 1902 m. sukūrė ir pastatė paminklą ant savo brolio Isako kapo. Mirė 1933 m. Kryme. Dalis dailininko darbų eksponuojama Tretjakovo galerijoje.
Vilniaus Karoliniškių gimnazija

Istorija

Vilniaus 41-oji vidurinė mokykla įkurta 1974 m. Pirmaisiais metais mokykloje dirbo 63 pedagogai, mokėsi 1520 moksleivių. 1988/1989 m. 41-oji vidurinė mokykla pirmoji respublikoje pradėjo profilinio mokymo eksperimentą. 1994 m. 41-ajai vidurinei mokyklai suteiktas Karoliniškių vardas. 1995 m. įvestos humanitarinio ir realinio profilio gimnazijos klasės. 1999 m. rugsėjo 1 d. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas. 2010 m. mokyklos pastatas buvo renovuotas.
APÓEL Leykōsía

Krepšinis

Krepšinio komanda 8 kartus tapo šalies čempionais (1976, 1979, 1981, 1995, 1996, 1998, 1999, 2002 m.), 11 kartų iškovojo šalies taurę, 7 kartus - Supertaurę.

Rankinis

Rankinio komanda 7 kartus tapo šalies čempionais (1971, 1979, 1980, 1981, 1983, 1984, 1985), 5 kartus iškovojo šalies taurę.
Raudonukė

Ligos eiga ir gydymas

Inkubacinis periodas trunka 14–21 dieną (kartais iki 24 dienų). Ligoniai 2–3 dienas karščiuoja, pasireiškia galvos skausmas, lengvas akių gleivinės uždegimas (ašarojančios akys), nedidelė sloga, sausas kosulys, gomurio gleivinės uždegimas, dažnai padidėja pakaušio limfmazgiai, kartais skauda sąnarius. Ligos pavadinimas kilęs nuo raudonos ar rausvos spalvos išbėrimo. Odą išberia smulkios atskiros dėmelės, kurios greitai, po 2-3 dienų išnyksta. Priešingai nei sergant vėjaraupiais, ligonio nekankina didelis niežulys.
Liga plinta oro–lašeliniu būdu, kai ligonis kosti, čiaudo, kalba. Nėščioji gali perduoti virusą vaisiui. Nustačius, kad nėščioji serga ūmia raudonukės infekcija, neretai rekomenduojama nutraukti nėštumą. Jei vaisius nėštumo eigoje nežūva, jis gimsta su įgimtu raudonukės sindromu, lydimu sunkių apsigimimų (sutrikusi rega, kurtumas, širdies ydos, pažeistos smegenys ir kiti organai). Apsigimimų tikimybė priklauso nuo to, kurį nėštumo mėnesį motina užsikrėtė, nes virusas vaisiui pavojingiausias per pirmas 10 nėštumo savaičių.
Gydymas simptomiškas: ligoniui duodami vaistai nuo temperatūros, ašarojant akims – skiriama lašų į akis, jei yra bakterinės infekcijos pavojus – skiriama antibiotikų. Rekomenduojamas lovos režimas, gausus skysčių vartojimas, vitaminai, patalpos vėdinimas ir švara.
Medumas

Istorija

Pirmą kartą Medinas tarp kitų Sėlos valsčių minimas 1255 m. Lietuvos karaliaus Mindaugo dovanojimo akte Livonijos ordinui. XV a. – XVI a. Medumo teritorijoje žinomas dvaras. XVII a. jis priklausė baronų Rebinderių, XIX a. – 1912 m. Etingenų giminei, nuo 1912 m. iki 1919-1920 m. Latvijos žemės reformos – gen. M. Ušakovui. Rusijos imperijos laikais buvo žymi kurortinė gyvenvietė.

Lietuviai

Medumas ir jo apylinkės nuo seno priklausė lietuvių etninių žemių plotui. Medumo dvaro lietuviai dar 1789 m. buvo evangelikai liuteronai; pasak K. Būgos, tai rodo, kad jie čia nuo seno gyveno. 1920–1921 m. Medume įkurta lietuvių pradinė mokykla, iki 1937 m. ji veikė Medumo dvaro rūmuose. Medume ir jo apylinkėse ir XX a. antroje pusėje – XXI a. pradžioje gyvena lietuvių, 1958 m. jie sudarė 37 % vietos gyventojų. 1989 m. Medume gyveno 113, 2006 m. – 68 lietuviai.
1977 m. vietos gyventojų kalbą ir istoriją tyrė jungtinės lietuvių, latvių ir baltarusių ekspedicijos dalyviai Kazimieras Garšva ir E. Grinaveckienė, 1982 m. – Alvydas Butkus.
Lančiūnavos dvaras

Istorija

Dvaras minimas nuo XVI a. pabaigos. Ldk Žygimantas Augustas už karinius nuopelnus padovanojo šias žemes P. Kognovickiui (italų kilmės dvarininkas). Jo sūnus Kazimieras vedė kaimynų dukrą Volovičaitę ir sujungė dvi valdas. Nuo lenkiško žodžio łączenie („jungimas, jungtuvės“) ir kilo vietovės pavadinimas.
Iki XIX a. Lančiūnavos valdos buvo sudarytos iš trijų dvarelių, nes turėjo tris savininkus. Dvaro rūmai statyti XIX a. pabaigoje - XX a. pradžioje. Jie neoklasicistinio stiliaus (respublikinės reikšmės architektūros paminklas). Rūmus pastatė Kognovickiai. Jie susideda iš centrinės dviaukštės dalies ir dviejų šoninių vienaaukščių sparnų. Centrinę dalį akcentuoja įgilintas portikas su dviem kolonomis. Dvarą supa geometrinio tipo parkas, liepų alėja veda į buv. dvaro palivarką. Kurį laiką veikė dvaro mokykla. 1940 m. dvaras buvo nacionalizuotas, rūmuose įsteigta dvimetė žemės ūkio mokykla. 1958 m. ši mokykla pertvarkyta į technikumą, o 1990 m. – vėl į žemės ūkio mokyklą.
Rugsėjo 22

Vardadieniai

Eigantė – Tamošius – Tomas – Mauricijus – Tarvinas – Virmantė
Vikrioji lapė

Išvaizda

Tai nedidelė pilka lapė su didelėmis ausimis ir plačiu trumpu snukiu. Aukštis per gogą apie 30 cm, kūnas 37-53 cm, uodega – 22-35 cm ilgio. Sveria apie 2-3 kg. Patinai truputį stambesni už pateles. Kailis tankus, neilgas, uodega puri. Kūno spalva šviesiai pilka, šonuose ir ant kojų yra rusvi lopeliai; vasarą kailis tampa rausvai geltonas. Pilvo ir gerklės kailis šviesesnis. Uodegos galiukas juodas. Abipus nosies yra juodos žymės.

Paplitimas

Paplitusi nuo Kanados pietvakarinės dalies iki Teksaso. Gyvena atvirose žolėtose lygumose ir dykumose. 1930 m. Kanados teritorijoje visiškai išnyko. Dabar populiacija ūgtelėjo.

Gyvenimo būdas ir maitinimasis

Vasarą aktyvi prietemoje ir naktį. Vasaros karštomis ar vėjuotomis dienomis tūno giliuose ilguose požeminiuose urvuose, kurios pačios išsirausia. Kartais užima apleistus barsukų urvus. Guolių būna keletą, ne iki 13.
Vikrioji lapė savo teritorijos nežymi. Teritorija, kurioje gyvena, užima iki 5 km², o tose vietose, kur ji nedidelė, tai gyvenamosios teritorijos dengia viena kitą. Šių lapių socialinė elgsena netipiška – patelės saugo teritoriją, o patinai kraustosi iš vienos į kitą. Manoma, kad taip yra dėl to, kad patelės maitina jauniklius, o patinai joms nepadeda. Kol jaunikliai užauga, pačios patelės išimtinai maitinasi vabzdžiais.
Vikrioji lapė minta graužikais, laukiniais triušiais, taip pat ant žėmės perinčiais paukščiais, ropliais ir vaisiais. Žiemą daugiausia minta dvėseliena, kuri atlieka nuo stambesnių plėšrūnų. Vasarą suėda daug vabzdžių, ypač skėrių, kurie sudaro apie 50 proc. maisto raciono. Pačias lapes gaudo kojotai.
Tai labai paslaptingi gyvūnai, todėl apie jų gyvenimo būdą nedaug žinoma. Labai baikštūs, todėl esant pavojui tuoj pat pasišalina. Bėgdami išvysto 60 km/h greitį, be to keičia kryptį, todėl ir vadinama vikriąja lape.
Nešantis nelaimę (filmas)

Turinys

1934-ieji. Gangsteris Roberto atvyksta į Marselį, kad padėtų savo bičiuliui Ksavje, atsidūrusiam kalėjime ir laukiančiam teismo. Kadangi šio įkalinimu suinteresuoti visi vietiniai reketininkai, o sėkmingam procesui reikia pinigų, Roberto pradeda karą ir perima vietinių verslininkų „apsaugą“. Nepaisant visų pastangų, Ksavjė nuteisiamas kalėti ilgus metus, o po kurio laiko Roberto taip pat atsiduria už grotų. Kol bičiuliai planuoja pabėgimą, prasideda visus planus sugriaunantis karas. Vienintelis būdas ištrūkti iš kalėjimo anksčiau laiko – užsirašyti savanoriu į išminuotojų būrį, renkamą iš kalinių...
Klaipėdos Vyturio pagrindinė mokykla

Istorija

1987 m. įkurta Klaipėdos 4-oji vid. mokykla. 2007 m. Klaipėdos „Vyturio“ vidurinė mokykla tapo pagrindine mokykla.
Padustis

Istorija

Vietovė pirmą kartą paminėta 1585 m. Ukmergės pavieto knygose. Buvęs Turčinų, Taujanskų dvaras, 1725 m. nupirktas Antalieptės bažnyčios fundatorių grafų Strutinskių. 1912 m. kaimas išsiskirstė į viensėdžius. 1865 m. kaime įsteigta Antalieptės valsčiaus pradžios mokykla, 1919 m. perkelta į Antalieptę. Iki 1919 m. kaime buvo Antalieptės valsčiaus būstinė. Sovietinės okupacijos 1941-1951 metais buvo represuoti 83 šio kaimo gyventojai.
Papė

Istorija

Papė šaltiniuose minima nuo 1253 m. Čia vėliau būta dvaro. Tarybiniais metais Papėje buvo karinės aviacijos poligonas, veikė požeminė raketinė bazė.
Biliajivka

Istorija

Gyvenvietės įkūrimo data nežinoma, bet 1790 m. šioje vietoje jau minima Zaporožės kazokų gyvenvietė. Manoma, kad jos pavadinimas kilo nuo ežero. 1886 m. tapo valsčiaus centru. 1957 m. Biliajivkai suteiktas miesto tipo gyvenvietės, o 1979 m. – miesto statusas.
Archyvistika

Archyvistika – pagalbinė istorijos disciplina, tirianti archyvų darbo teoriją, metodiką ir organizavimą, archyvalijas, jų saugojimo, panaudojimo ir prieinamumo problemas, archyvų istoriją. Archyvistika siejasi su bibliotekininkyste ir informologija.

Istorija

Archyvistika kaip mokslinė disciplina susiformavo XVIII a. Prancūzijoje, kai buvo priimti 1789 m., 1790 m., 1794 m. Prancūzijos Konvento dekretai dėl Prancūzijos nacionalinio archyvo.

Lietuvoje

Lietuvoje archyvistika plėtojama nuo XIX a. antrosios pusės. Ją XIX a. antroje pusėje – XX a. kūrė ir plėtojo rusų istorikai bei archyvarai Nikita Gorbačevskis, Nikolajus Berežkovas, Vladimiras Pašuta, N. Bžostovskaja, lenkų – S. Ptašyckis, R. Mienickis, latvių – Ivanas Sprogis, lietuvių – Konstantinas Jablonskis. Į TSRS okupacijos pabaigą tą darbą dirbo Algirdas Antanas Baliulis, Domas Būtėnas, Sigitas Jegelevičius, E. Banionis; pirmieji trys archyvus tiria ir Lietuvai 1990 m. atkūrus nepriklausomybę. Daugiausia tiriama Lietuvos archyvų nuo XVI a. istorija.
Lietuvos archyvistus 1957–1990 m. rengė Maskvos istorijos archyvistikos institutas (dab. Rusijos humanitarinis universitetas). Vilniaus universitete nuo 1966 m. studentams istorikams skaitomi archyvistikos spec. kursai, 1990–1996 m. buvo rengiami archyvistai. Iki 2016 m. studijuoti Archyvistiką, kaip atskirą nuo istorijos šaką, kvietė VU Komunikacijos fakultetas.
Laimutė Butautienė

Biografija

1995 m. Šilutės darbo biržos direktorė, 2002 m. Valstybės tarnybos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos direktoriaus pavaduotoja.
1994 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šilutės rajono skyriaus narė, 1999–2001 m. skyriaus pirmininko pavaduotoja. 1999–2000 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Antanas, dukterys Inga, Laura.
Malaizijos futbolo varžybos 2019 m.

Finalo rungtynės

<...>
Algimantas Žemaitis

Biografija

1973 m. baigė Kauno Mičiurino tarybinį ūkį-technikumą, agronomas. Vieno didžiausių Lietuvoje gėlininkystės ūkio savininkas. Bendras šiltnamių plotas 30000 kv m.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos, 2010 m. Naujosios sąjungos narys. 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Vitalija, vaikai Vaida, Aušra, Eimantas, Evaldas, Rūtenis.
Palenkės Sokoluvo naujosios žydų kapinės

Palenkės Sokoluvo naujosios žydų kapinės (lenk. Nowy cmentarz żydowski w Sokołowie Podlaskim) – žydų kapinės, egzistavusios Palenkės Sokoluvo miesto pietvakarinėje dalyje. Kapinių plotas 1,98 hektarai. Kapinėse neišliko antkapių.
Shorea mujongensis

Paplitimas

Natūraliai paplitusi Pietryčių Azijoje - Borneo salos šiaurės rytuose, įskaitant Hose kalnus (Hose Mountains). Arba tai Brunėjuje, Malaizijos Saravako, Sabacho ir Indonezijos Rytų Kalimantano valstijose.

Augimvietės

Auga mišriuose sparneninių medžių miškuose, žemose iki 1100 m aukščio altitudėse ant kalvų viršūnių bei jų šlaitų derlingame ugnikalnių dirvožemyje.

Matmenys

Tai vieni aukščiausiai augančių Azijoje medžių rūšių ir miško medžių viršutinės pakopos medis. Užauga apie 82 m aukščio ir apie 217 cm skersmens kamienu.

Požymiai

Kamienas sakuotas. Prielapiai nukrenta anksti. Lapai elipsiškos ar kiaušiniškos formos su smailėjančiu lapo galu. Žiedai rožiniai, rausvi 11 mm skersmens - šluotelėse. Vaisiai 13 mm ilgio, rausvi su trimis, penkiais 50 mm ilgio sparneliais. Vaisiai išnešiojami vėjo.

Pavadinimai

Mokslinio, lotynų kalba rūšies pavadinimo autorius Peter Shaw Ashton gimęs 1934 metais. Borneo saloje ji vadinama Selangan kuning, Seraya kuning pavadinimais.

Panaudojimas

Naudojama dėl vertingos medienos.
Aukštųjų apylinkė

Istorija

Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Karpėnų apylinkės ir Suginčių apylinkės. Nuo 1962 m. gruodžio 8 d. apylinkė priklausė Mažeikių rajonui. 1963 m. sausio 12 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl Lietuvos TSR apylinkių sustambinimo“ Aukštųjų apylinkė prijungta prie Vegerių apylinkės.
Alfonsas Misiukas-Misiūnas

Biografija

1929 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą ir 1929–1940 m. mokė matematikos Rokiškio gimnazijoje. 1946 m. baigė Vilniaus universitete fiziką ir ėmėsi mokslinio darbo. 1949 m. apgynė vieną pirmųjų fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – mokslų daktaro) disertaciją tema "Cu-Al kieto tirpalo elektrinė varža" (vadovas Povilas Brazdžiūnas). Toliau tęsė mokslinį ir pedagoginį darbą Vilniaus universitete. Docentas nuo 1951 m.
1966–1974 m. vadovavo Astronomijos ir plazmos fizikos katedrai, 1974–1978 m. buvo pirmasis Astronomijos ir kvantinės elektronikos katedros vedėjas. Paruošė kelis mokslų daktarus.
Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

Mokslinė veikla

Alfonsas Misiukas-Misiūnas plėtojo atomų spektroskopijos tyrimus, paskelbė darbų apie temperatūros poveikį spektro linijų plėtrai.
Rolašas

Rolašas (angl. Ilhéu das Rolas) − San Tomės ir Prinsipės sala Atlanto vandenyne, Gvinėjos įlankoje; 60 km į pietus nuo San Tomės.
Salos plotas 3 km². Sala, pagal San Tomės ir Prinsipės administracinį skirstymą, priklauso Kaujės rajonui. Saloje įkurtas nedidelis kurortas.
Pagrindinės pajamos gaunamos iš turizmo. Čia gyvena apie 200 gyventojų ir visi jie susiję su turizmu.
Iš Porto Alegrės (San Tomė) į Rolašą kursuoja laivas.
Ledynmetis 3

Kompiuterinis žaidimas

Kompiuterinį žaidimą Ice Age: Dawn of the Dinosaurs Activision išleido Xbox 360, Wii, PlayStation 3, PlayStation 2, Microsoft Windows (išleista kaip demo) ir Nintendo DS konsolėms. Paskelbta, kad žaidimas išleistas 2009 m. birželio 30 d.
Tomas Mikuckis

Karjera

Karjerą pradėjo 2002 m. Vilniaus „Žalgiryje“.
2006 metais perėjo į „FK Sūduva“.
2019 m. sausio 7 d. pranešta, kad tapo FK Kauno Žalgiris nariu.
Dažnai muša įvarčius galva, mėgsta pradėti komandos atakas tolimais perdavimais.
Motorlaivių sportas

Motorlaivių sportas – techninė sporto šaka, kur varžomasi greičio varžybose įvairaus dydžio ir galingumo motorlaiviais: skuteriais, motorinėmis valtimis, gliseriais, vandens motociklais ir kt.

Istorija

Pirmosios varžybos vyko 1903 m. Lamanšo sąsiauryje. Ši sporto šaka buvo įtraukta į Londono 1908 m. vasaros olimpinių žaidynių programą, kur varžėsi dviejų šalių – Anglijos ir Prancūzijos lenktynininkai.

Lietuvoje

Motorlaivių sporto pradžia Lietuvoje laikoma 1953 m. liepos 19 d. Per šį laiką pasiekta svarių rezultatų Europos bei pasaulio čempionatuose: Lietuvos vardą garsina Glebas Sobčiukas, Edgaras Riabko, Mantas Kukcinavičius ir kiti sportininkai.
Lietuvos motorlaivių čempionatą organizuoja Lietuvos motorlaivių federacija. Trasos Lietuvoje: Nemunas Kauno ribose, Kauno mariose, Birštone; Margio ežere, Klaipėdoje, Lampėdyje.
Vytautas Rakickas

Biografija

1981 m. baigė Klaipėdos žemės ūkio technikumą, zootechnikas.
ŽŪPK „Nerimdaičiai“ valdytojas, UAB Ajuva direktorius.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Telšių rajono skyriaus narys. 2011–2018 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Telšių rajono ūkininkų sąjungos pirmininkas.
Vaikai Ramūnas, Jovita, Jūratė, Gerardas, Vytautas.
Marijampolės apskritis

Istorija

Apskritis apima dalį kadaise čia buvusių sūduvių žemių, kurios vėliau (Rusijos imperijos) laikais gavo Suvalkijos (Suvalkų gubernijos teritorija) vardą. Po ilgų XIII a. pabaigos – XIV amžiaus kovų su vokiečių ordinu dauguma senųjų Sūduvos gyventojų buvo išnaikinta, o kraštas buvo nusiaubtas. Iš naujo Sūduva ėmė atgyti XV a. pabaigoje, kai darbštūs atsikėlėliai iš įvairių Lietuvos vietų pradėjo užimti Užnemunės žemes. Be to, artima kaimynystė su Lenkija ir Prūsija naujiesiems gyventojams leido ganėtinai anksti pažinti naujas kitų kraštų ūkio technologijas, užmegzti su jais glaudžius prekybinius ryšius.
Prie regiono specifikos prisidėjo ir politinės aplinkybės. 1795 m. žlugus Abiejų Tautų Respublikai, Užnemunė atiteko Prūsijai, o vėliau – nuo Rusijos priklausomai Lenkijai. Lietuvos valdžion regionas atiteko tik Pirmojo pasaulinio karo metu, subyrėjus Rusijos imperijai ir iš krašto pasitraukus okupacinei Vokietijos kariuomenei.
Nijolė Daugėlienė

Nijolė Daugėlienė (g. 1942 m. birželio 10 d. Darbėnuose) – Lietuvos agronomė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija

1964 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1995 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Nuo 1964 m. dirba Žemdirbystės instituto Vėžaičių filiale, nuo 1979 m. Žolininkystės sektoriaus vedėja. Mokslinio darbo kryptis – pievininkystė, agrochemija, agroekologija. Paskelbė apie 60 straipsnių.
Nadkėrešas

Istorija

Gyvenvietė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1266 m. (kaip Kalanguerusy, vėliau – kaip Qenrus, Keurus), buvo Barų–Kalanų kunigaikščių žemėse.
XIX a. Nadkėrešas buvo prekybinis miestelis.
Tuščia drobė

Turinys

Dino – turtingas paveldėtojas, finansiškai priklausomas nuo motinos, bandęs tapti dailininku, tačiau dabar nežinantis kuo užsiimti gyvenime. Kuomet miršta jo kaimynystėje gyvenęs senas dailininkas Balistieris, Dino susipažįsta su jo modeliu Čečilija. Žinodamas, kad Balistieris buvo neabejingas jai, Dino stebisi, nes Čečilija jam nepanaši į „lemtingą moterį“, tačiau pats netrukus ją įsimyli.
Tarp jųdviejų ima klostytis sudėtingi santykiai, nes Čečilija taip pat susitikinėja su aktoriumi vardu Lučijano ir nenori atsisakyti nei vieno iš dviejų.
Dino, vis labiau pavyduliaudamas, pasiperša Čečilijai, tačiau ši atsisako ir išvyksta dviem savaitėms su Lučijano į Romą. Dino beviltiškai bando ją atkalbėti, siūlo pinigus, tačiau veltui. Suprasdamas, kad jiems nepavyks turėti monogamiškus santykius, Dino trenkiasi automobiliu į sieną ir patenka į ligoninę, kur sveikdamas įsitikina, kad jausmai tarp jo ir Čečilijos niekada nebus abipusiai stiprūs.
Šiai grįžus iš Romos, Dino paskelbia, kad tarp judviejų viskas baigta. Čečilija išeina, būdama tikra, kad paskutinę akimirką Dino vėl ją pakvies pas save.
Strauzdis

Istorija

Ežerėvardis Straűzdis kilmė abejotina: galbūt kilęs nuo žodžių sraujas („sraunus“), srusti/srudžiu/srudžiau („kruvinti, tekinti“), sr(i)ūdinti („drėkinti“); plg. dar strauzdė („kraujažolė“); kita vertus, strauzėti reiškia „šiurpti, šalti“.
Žinomas nuo XV a. Ežero vietoje augo miškelis ir žmonės kasė durpes. Taip susiformavo gana gili įdauba, kuri ir taip nuslinkusio Didžiojo Ledynmečio klonį padarė dar gilesnį. Gėlą vandenį vietiniai Pakašavo, Duselninkų žmonės naudojo maistui.
Sovietmečiu ežeras buvo užtvenktas, todėl susiformavo vietinis floros ir faunos arealas, apsigyveno daugybė paukščių rūšių, bebrų, ondatrų, žebenkščių, žuvų.
Ežeras grioviu susisiekia su Kavalio, Naudoriaus, Pluvijos, Ūdrijos ežerais, o pastarieji – su Peršėke, kuri – su Nemunu.
Mijava

Istorija

Mijava įkurta 1533 m., nuo osmanų pasitraukusių atvykėlių iš Vengrijos.
La Platos sala

La Platos sala (isp. Isla de la Plata – „sidabro sala“) – nedidelė negyvenama sala Ramiajame vandenyne, 20 km nuo Ekvadoro krantų, į šiaurės vakarus nuo Puerto Lopeso. Plotas – 14 km².
Sala priklauso Mačaliljos nacionaliniam parkui. Joje peri mėlynkojai padūkėliai, raudonkojai padūkėliai, Naskos padūkėliai. Yra pietinių jūrų liūtų gulyklos.
Zablūdava

Istorija

1647 m. Svėdasų dvaro dokumentuose minimas Zablūdavos klebonas, kas rodo kaime buvus parapiją ir tikriausiai bažnyčią.