google/wiki40b huggingface dataset:
Sesės salos

Sesės salos (angl. Ssese Islands) – Ugandai priklausantis salynas iš 84 salų šiaurvakarinėje Viktorijos ežero dalyje. Salos administraciškai sudaro Centrinio regiono Kalangalos rajoną, kurį sudaro vien šių salų teritorija.

Ekonominė veikla

Pagrindinis verslas Sesės salose yra didžiulių didžiųjų nilinių ešerių žūklė, didelė dalis šių žuvų eksportuojama. Didelį susirūpinimą salose kelia pernelyg didelis šių žuvų išgaudymas. Kitos svarbios verslo šakos yra žemės ūkis, miškininkystė ir turizmas.
Salose verčiasi ir gyvulininkyste. Auginama apie 300 galvijų, 250 000 vištų ir ančių, 1235 ožkos ir 7000 kiaulių.
Privati alyvpalmių aliejaus perdirbimo kompanija BIDCO, įsikūrusi žemyninėje Ugandos dalyje, Džindžos rajone salose turi 6100 hektarų alyvpalmių plantacijų. Be to, alyvpalmes pagal sutartis augina ir ūkininkai, parduodantys savo produkciją BIDCO kompanijai. 2010 m. alyvpalmių aliejaus gamykla ėmė gaminti 1,5 MW elektros, kurią gamina degindama bagasą ir dalį aliejaus. Gaminama energija tiekiama aliejaus gamyklos poreikiams tenkinti, o perteklius parduodamas Kalangalos miestui, didžiausiam salyne.
Miško kirtimas yra dar viena ekonominė veikla, kuria verčiamasi Sesės salyne.

Gyvoji gamta

Salose gyvena nemažai žvėrių, įskaitant primatus, kurie žemyninėje dalyje yra gana reti. To dėka salose vis labiau plečiasi turizmas, kurio infrastruktūra dar menka, bet po truputį vystoma.
Chicago house

Chicago house tai house muzikos subžanras, kuris atsirado apie 1980 m. Čikagoje, JAV. Konkrečios stilizacijos šis subžanras neturi. Šis terminas Chicago house buvo naudojamas apibūdinti muzikai, kurią kūrė prodiuseriai iš Čikagos miesto ir aplinkinių rajonų.
Didžiausią įtaką house muzikai būtent ir padarė Chicago house. Kituose subžanruose, kaip Deep house, Hip house, Acid house ir Garage house gausu Chicago house elementų.
Henrikas Grigonis

Biografija

Gimė 1889 m. gegužės 20 d. Paberžėje. 1908 m. pradėjo aktoriaus karjerą, vaidino Valdivostoke ir Chabarovske, kur buvo paimtas tarnauti į carinės kariuomenės laivyną. 1918 m. pradėjo vaidinti dramose ir komedijose Minske. Nuo 1920 m. vaidino Janko Kupalos baltarusių teatre. 1941 m. tapo Baltarusijos TSR liaudies artistu. Mirė 1955 m. lapkričio 4 d. Minske.
Vladislovas Mikučianis

Biografija

1937 m. baigė Leningrado komunalinės statybos inžinierių institutą. 1956–1964 m. TSRS statybos ir architektūros akademijos narys korespondentas.
1937–1944 m. dirbo Leningrado miesto statybos projektavimo institute. 1945–1962 m. Vilniaus vyr. architektas. 1949–1992 m. dėstė Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas, 1963–1984 m. Interjero ir įrenginių katedros vedėjas; 1967 m. profesorius.
Skotijos jūra

Skotijos jūra (Scotia Sea) yra pailgas vandens baseinas, kuris tęsiasi į rytus nuo 965 km pločio kanalo – Dreiko sąsiaurio, einančio tarp Pietų Amerikos pietinio galo (Horno kyšulio), ir Antarktidos pusiasalio šiaurinio galo. Plotis 900 000 km², didžiausias gylis 4000 m; Skotijos jūra užima savą nedidelę litosferos plokštę, įsiterpusią tarp Pietų Amerikos plokštės šiaurėje ir Antarktidos plokštės pietuose. Po vandeniu jūrą sudaro du gilūs duburiai. Juos beveik visiškai supa Skotijos kalnagūbris su iškylančiomis salomis. Joms priklauso Pietų Džordžijos sala šiaurės rytuose, Pietų Sandvičo salos (vulkaninių salų lankas) rytuose ir Pietų Šetlando salos pietuose.
Datolitas

Datolitas – silikatų klasės mineralas. Kalcio boro hidroksido nesosilikatas CaBSiO₄(OH). Kristalizuojasi monoklyninėje sistemoje formuodamas prizminius kristalus ir gumbuotą masę.
Kietumas pagal Moso skalę 5.5, o specifinis tankis 2.8-3.0.
Datolitas yra stiklinio blizgesio, rudos, geltonos, bei šviesiai žalios spalvos.
Juozapas Tiškevičius Logoiskis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Martynas Tiškevičius Logoiskis. Motina Eleonora Chalecka. Brolis Filonas Tiškevičius Logoiskis.

Šeima

1608 m. vedė Barborą Pacaitę, vaikai Pranciškus Tiškevičius Logoiskis, Stanislovas Tiškevičius Logoiskis (1610–1650 m.), vedė Sofiją Niemerzyč, turėjo dukrą Kotryną) ir Mikalojus Tiškevičius Logoiskis.
Māris Verpakovskis

Liepājas Metalurgs

Mario Verpakovskio tėvas Ilmaras taip pat buvo žinomas Latvijos futbolininkas, todėl nestebina ir Mario pasirinkimas savo gyvenimą susieti su futbolu. Pradėjęs treniruotis gimtojoje Liepojoje, ir jau 1996 m. būdamas 16 metų debiutavo Latvijos čempionate komandos Liepājas Baltika sudėtyje, kuri 1997 m. persivadino į FHK Liepājas Metalurgs. Žaidžiant Metalurgo sudėtyje, Verpakovskį pastebėjo ir Latvijos rinktinės treneriai. Rinktinėje jis debiutavo 1999 m. birželį 2000 m. Europos čempionato kvalifikacinio turnyro rungtynėse Atėnuose prieš Graikijos rinktinę. Jau savo pirmosiose varžybose rinktinės gretose Maris pasižymėjo įvarčiu.

Skonto

2001 m. Verpakovskis perėjo į Latvijos komandą Skonto FC bei tapo lyderiu tiek klube, tiek rinktinėje. Skonto FC sudėtyje Verpakovskis triskart tapo Latvijos čempionu. Jo žvaigždžių valanda išmušė 2003 m. rudenį, kai po kelių svarbių įvarčių rinktinės gretose, Verpakovskis tapo nacionaliniu didvyriu, atvesdamas Latvijos rinktinę į 2004 m. Europos čempionatą.

Dinamo Kiev

Dėl puikaus pasirodymo rinktinėje Verpakovskiu susidomėjo keli geriausi Europos klubai, tačiau jis pasirašė 5 metų sutartį su Ukrainos superklubu Dynamo Kyiv ir 2004 m. tapo Ukrainos čempionu. 2004–2005 m. sezone Verpakovskis Dynamo klubo sudėtyje žaidė ir UEFA Čempionų lygoje ir įmušė įvartį į Real Madrid vartus.

Getafe

2006 m. lapkritį pasirodė gandai dėl Mario Verpakovskio perėjimo į Kroatijos futbolo klubą Dinamo Zagreb. Juo taip pat susidomėjo kitas Ukrainos futbolo klubas Dnepropetrovsko Dnipro. Galiausiai Maris buvo išnuomotas Ispanijos aukščiausiosios lygos klubui Getafe CF.
Čarna Vieš Košcelna

Istorija

Kaimas įkurtas XVIII a. amžiuje, šalia Čarnos upės. 1921 m. kaime gyveno 458 gyventojai. 1935 m. kaime gyveno 730 gyventojai. 1919-1954 m. kaimas buvo Čarna Vieš Košcelnos valsčiaus centras. Iki 1962 m. liepos 7 d. kartu su Čarnos Bialostockos miestu sudarė bendrą Čarna Viešo gyvenvietę.
Klarnetas

Klarnetas (it. clarinetto iš lot. clarus 'aiškus') – medinis muzikos instrumentas, chromatinis liežuvėlinis aerofonas. Altosoprano tesitūros klarnetų šeimos instrumentas. Pavadinimą gavo dėl aukšto, tyro, skaidraus balso.

Konstrukcija

Šiuolaikinio klarneto korpusą sudaro 66-71 cm ilgio ir 1,3-1,5 cm skersmens tiesus cilindriškas vamzdis.  Turi snapo pavidalo pūstuką (mundštuką) su viengubu liežuvėliu, truputį išgaubtą jungiamąją dalį, taurės pavidalo žiotis. Pagrindinės 6 skylutės be vožtuvėlių, kitos – dangstomos vožtuvėlių ir svirtelių mechanizmu, valdomu abiejų rankų pirštais.
Klarnetą, patobulinęs senovės prancūzų instrumentą šalamają apie 1700 m. sukonstravo Niurnbergo meistras Kristoforas Deneris. XX a. pirmoje pusėje klarnetą tobulino Rygos lietuvių klarnetininkas ir kompozitorius P. Stankevičius. Klarnetus kartais darydavo liaudies muzikantai, meistrai.

Derinimas

Būna B ir A derinimo, diapazonas atitinkamai d-F (b3) arba cis – e3 (a3). Natos su smuiko raktu rašomos transponuojant: klarneto B didžiąja sekunda arba klarneto A mažąja tercija aukščiau, negu skamba.

Vartojimas

Klarnetu grojama orkestruose, kameriniuose ansambliuose. Simfoniniame orkestre klarnetas vartojamas nuo XVIII a. pabaigos. Simfoniniame orkestre dažniausiai būna 2-4 klarnetai. Pučiamųjų instrumentų orkestre vartojamas tik B derinimo klarnetas. Pastaruoju metu klarnetu grojamas ir džiazas.
Lietuvoje klarnetas paplito XVIII a. pradžioje, 1728 m. klarnetas jau buvo Pašiaušės kolegijos orkestre. XIX–XX a. groti klarnetu buvo mokoma didikų ir kitose muzikos mokyklose, 1923–1939 m. Klaipėdos, 1925–1933 m. Kauno muzikos mokykloje, 1933–1943 m. ir 1944–1949 m. Kauno konservatorijoje. Nuo 1949 m. klarneto klasė veikia Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (iki 1992 m. Lietuvos konservatorija, 1992–2004 m. Lietuvos muzikos akademija). Groti klarnetu mokoma muzikos mokyklose.

Kompozitoriai ir atlikėjai

Vienas pirmųjų koncertą KV 622 klarnetui ir orkestrui sukūrė Volfgangas Amadėjus Mocartas. Populiarias sonatas klarnetui yra sukūrę Johanas Bramsas, Kamilis Sen Sansas, Paulis Hindemitas, Fransis Pulenkas, Leonardas Bernstainas, fantazijas kūrė Robertas Šumanas, Albanas Bergas. Po kelis koncertus klarnetui yra parašę Igoris Stravinskis, Klodas Debiusi, Aronas Koplandas. Orkestriniuose kūriniuose klarnetą panaudojo Antonijus Vivaldis, operoje – Richardas Štrausas, Dmitrijus Šostakovičius. Džiaze vieni pirmųjų klarnetą atrado Benis Gudmenas ir Vudis Hermanas.
Lietuvių kompozitoriai taip pat yra sukūrę kūrinių klarnetui.
Vienas pirmųjų garsių klarnetininkų buvo Antonas Stadleris (1753–1812) XIX a. garsėjo virtuozai Heinrichas Bermanas (1784–1847), jo sūnus Karlas Bermanas, Karlas Marija fon Veberis (1786–1826)
Lietuvoje klarneto muzikos solo koncertų surengė Algirdas Budrys.
Apalačų plynaukštė

Apalačų plynaukštė (angl. Appalachian Plateau) – plynaukštė Jungtinėse Valstijose, vakarinėse pietų Apalačų kalnų priekalnėse. Ilgis – apie 1500 km. Sudaryta daugiausia iš klinties. Būdingas aukštis nuo 500 m vakaruose iki 1500 m rytuose, kur būdingas kalnų reljefas. Plynaukštė giliai išraižyta upių slėnių, paplitę karstiniai reiškiniai (yra žymusis Mamutų urvas). Auga plačialapių miškai.
Palmių lapų rankraštis

Palmių lapų rankraštis (angl. Palm-leaf manuscript) – rankraščiai, rašyti ant džiovintų palmių lapų. Tokius lapus rašymui naudojo kai kuriose Azijos dalyse dar nuo XV a. pr. m. e, o galbūt ir anksčiau. Pietų ir pietryčių Azijoje juose užrašydavo realių ir mitinių įvykių aprašymus. Atsiradus raštui Pietų Azijoje imta rašyti ant džiovintų ir dūmais apdorotų palmių vėduoklinės palmyros ir skėtinės korifos lapų.
Ant palmių lapų užrašyti dokumentai būdavo saugomi ribotą laiką, o po to turėdavo būti perrašomi ant naujų džiovintų lapų. Indijos kultūrai plintant po Pietryčių Azijos šalis (pvz., Filipinuose), Tailande, Kambodžoje ir Indonezijoje, šių šalių tautos ėmė kaupti dokumentų ant palmių lapų rinkinius. Indonezijoje rankraščiai ant palmių lapų vadinami lontar. XIX a. pradžioje ėmus naudoti spausdinimo presus šis palmių lapų dokumentų cikliškas kopijavimas liovėsi. Daugelio šalių vyriausybės ėmėsi išsaugoti išlikusius palmių lapų dokumentus.
1997 m. UNESCO pripažino Tamilų medicininių rankraščių kolekciją (Tamil Medical Manuscript Collection) Pasaulio atminties registro (Memory of the World Register) dalimi.
Pavyzdžiu, kaip ilgai išliko palmių lapų dokumentai, gali būti tamilų gramatikos knyga Tolkāppiyam, parašyta IV a. pr. m. e.
Vykdant globalinio skaitmeninimo projektą, atliekamą Tamilų paveldo fondo (Tamil Heritage Foundation), renkami, konservuojami ir skaitmeninami senoviniais rankraštiniai dokumentai ant džiovintų palmių lapų. Taip senoviniai palmių lapų dokumentai daromi prieinami internete visame pasaulyje.
Lazerinis diodas

Lazerinis diodas arba puslaidininkinis lazeris yra toks lazeris, kurio veiklioji medžiaga yra puslaidininkis, panašus į naudojamą šviestukuose. Dėl lazerio valdymui naudojamos injekcinės elektros srovės, šie lazeriai kartais vadinami injekciniais lazeriais, taip atskiriant juos nuo optiškai kaupinamų lazerių.
Rezonatoriaus funkcijas atlieka du puslaidininkio kristalo lygiagretūs poliruoti šonai, kurių plokštumos yra statmenos pn sandūros plokštumai. Kiti du šio kristalo šonai yra nuožulnūs, tarp jų rezonatorius nesusidaro ir generacija nevyksta.

Veikimo principas

Injekcinis lazeris veikia šitaip. Prie pn sandūros prijungus tiesioginę įtampą sandūra tekanti srovė sukelia krūvininkų rekombinaciją, kurios metu išsiskiria fotonai, sklindantys į visas puses. Šių fotonų energijos yra įvairios, ir spinduliavimo spektras yra platus. Tarp fotonų yra ir tokiu, kurie juda pn sandūros plokštumoje. Jie atsispindi nuo rezonatoriaus veidrodinių šonų ir sukelia priverstinį spinduliavimą. Tiesioginiam srovės tankiui didėjant, didėja ir šių fotonų skaičius. Kai srovės tankis tampa didesnis už tam tikrą slenkstinį tankį, sustiprėja priverstinis spinduliavimas ir tampa aktyviu.
Injekciniuose lazeriuose taikomos heterogeninės sandūros, nes tokių lazerių matmenys yra labai maži. Rezonatoriaus dydis yra maždaug 10 μ m. Injekciniai lazeriai gali veikti impulsiniu ir tolydiniu režimu. Lazerio, veikiančio jungiklio režimu, perjungimo trukmė 10⁻¹⁰ s. Dabartiniu metu siekiama taikyti lazerius skaičiavimo technikoje, kuriant įvairius loginius elementus ir lazerines atminties ląsteles.
Alvidas Lukošaitis

Alvidas Lukošaitis (g. 1966 m. sausio 11 d. Kunigiškiuose) – Lietuvos politologas, teisininkas, istorikas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija

1984–1991 m. Vilniaus universitete studijavo istoriją, 1993–1997 m. – teisę, 2000–2004 m. – politikos mokslus, 2004 m. socialinių mokslų daktaras.
Nuo 1997 m. Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto dėstytojas, nuo 2007 m. docentas. 1992–2007 m. dirbo Lietuvos Respublikos Seimo Informacijos analizės skyriuje, nuo 2007 m. Seimo Parlamentinių tyrimų departamento direktorius.
Nuo 2005 m. Lietuvos politologų asociacijos viceprezidentas.

Mokslinė veikla

Mokslinės veiklos kryptys: Lietuvos politinės sistemos funkcionavimas, parlamentinė ir partinė demokratija, viešoji politika, interesų grupės.
Briuselio-sostinės regionas

Regiono sukūrimo istorija

1970 m. gruodžio 24 d. Belgijos Konstitucijos 107 straipsnis buvo papildytas nuostata, Belgija susideda iš 3 regionų – Flandijos regiono, Valonijos regiono ir Briuselio regiono. Tačiau regionas pradėjo gyvuoti tik 1989 m. (9 metais vėliau nei Flandijos ir Valonijos regionai), priėmus specialų įstatymą.
XIII pasaulio futbolo čempionatas

Atrankos varžybos

Atrankinėse varžybose dalyvavo 113 rinktinių, į finalinį turnyrą pateko 24 komandos.
Dominic Purcell

Dominykas Purselis (Dominic Haakon Myrtvedt Purcell; g. 1970 m. vasario 17 d.) – Anglijoje gimęs, bet Australijoje augęs aktorius.

Biografija

Nuo dvejų metų Dominykas augo Australijoje, Sidnėjaus priemiestyje. Dominykas dirbo sodininku, bet pauglystėje suprato norįs būti aktoriumi, todėl lankė dramos mokyklą skirtą jauniems žmonėms, vėliau tobulino savo sugebėjimus sceninėse meno rūšyse. 1997 m. jis vaidino Australijos televizijos seriale „Raw FM“. Vėliau vaidino smulkesniuose projektuose, kol gavo mažą vaidmenį filme Mission Imposible 2, kuriame turėjo galimybės vaidinti su tokiomis žvaigždėmis kaip Tom Cruise. Šis vaidmuo pritraukė JAV prodiuserių dėmesį. 2000 m. laimėjęs žaliąją kortą su šeima persikėlė į JAV, Los Andželą. 2002 m. gavo vaidmenį trumpai gyvavusiame televizijos seriale „John Doe“, bet po vieno sezono šis serialas nebebuvo pratęstas CBS kanalo. 2004 m. Dominykas vaidino filme Blade Trinity, bet filmas buvo nelabai vykęs. 2005 m. Fox kanalas pakvietė jį vaidinti seriale „Prison Break“, vieną iš pagrindinių vaidmenų. 2004 m. vaidino kriminalinėje dramoje „3-Way“. 2005 m. vaidino siaubo filme The Gravedancers, o 2007 m. dar viename siaubo filme Primeval.
Vytautas Andziulis

Biografija

Baigė 3 klases Kruonio progimnazijoje. 1936 m. šeimai persikėlus į Amalius mokėsi Petrašiūnų pradžios mokykloje, nacių okupacijos metais – Kauno jėzuitų gimnazijoje. 1957 m. baigė Kupiškio vakarinę suaugusiųjų mokyklą.
1948–1969 m. dirbo „Spindulio“ spaustuvėje, Kupiškio rajoninėje spaustuvėje, Troškūnų rajono spaustuvėje, „Raidės“ spaustuvėje, 1974–1983 m. Kauno technologijos technikumo poligrafijos laboratorijoje. 
Nuo 1954 m. kaupė šriftą ir spausdinimo mašinos detales. 1978–1981 m. Salių kaime prie Kauno po savo gyvenamuoju namu įrengė nelegalią ab spaustuvę-leidyklą. Joje 1981–1990 m. su Juozu Bacevičiumi išspausdino 39 religinio, istorinio ir kitokio pobūdžio leidinius. Pirmoji šioje spaustuvėje išleista knyga – vyskupo Kazimiero Paltaroko „Tikybos pirmamokslis“. Vėliau buvo išleisti Juozo Urbšio prisiminimai, Adolfo Damušio studija apie sovietinį genocidą, poetų Juozo Gražulio, Roberto Grigo, Kęstučio Genio kūryba. Nepaisant visų sovietinio KGB pastangų, spaustuvė išliko nedemaskuota iki pat Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo.
Nuo 1997 m. Vytauto Didžiojo karo muziejaus vyresnysis muziejininkas. 
Palaidotas Romainių kapinėse.
Faja Laržo

Istorija

Miestas iš pradžių vadinosi Faja (Faya). Vėliau miestas pervadintas prancūzų pulkininko Laržo vardu. Čadui gavus nepriklausomybę miestas pavadintas Faja Laržo. Libija užėmė miestą, kai 1975 m. užėmė Auzu ruožą. Libiečius išvarė Hissène Habré 1980 m. Libiją vėl užėmė Faja Laržo 1983–1987 m.
Vulongongas

Istorija

Iš pradžių buvo apgyvendinta aborigenų. Pirmieji europiečiai vietovę aplankė 1796 m. Matas Flindersas ir Džordžas Basas. Gyvenvietė įkurta apie 1812 m., vėliau išaugo ir tapo gana svarbiu Australijos miestu.

Pavadinimo kilmė

Wollongong išvertus reiškia „jūros ošimas“, kitas pasiūlymas – „didžioji žuvies puota“.
Gerviškė

Istorija

1923 metais kaime dar gyveno 38 gyventojai.
Skiauterėtasis tritonas

Požymiai

Kūno viršus pilkai juodas ar tamsiai rudas, pilvas išmargintas oranžinėmis ir juodomis dėmėmis. Tuoktuvių metu patinams užauga nugaros skiauterė dantytu kraštu, kuri ties uodegos pamatu nutrūksta arba pažemėja, o uodegoje vėl paaukštėja. Patinai gali išaugti iki 18 cm, patelės – iki 20 cm, bet Lietuvoje jie daugiausia būna 12-14 cm ilgio.

Dauginimasis ir vystymasis

Skiauterėtojo tritono gyvenimo ciklas skirstomas į nesiveisimo (vandens) ir veisimosi (sausumos) periodus. Rudenį ir žiemą jis daugiau laiko praleidžia sausumoje, o iš žiemojimo slėptuvių išlenda dirvos temperatūrai pakilus iki 5 °C. Dar labiau atšilus keliauja į veisimosi kūdras, kur patinai pirmi užsiima poravimui tinkamas vietas. Patinai vilioja pateles ne tik spalvinga skiautere, bet ir šokdami tuoktuvių šokį. Apvaisinimas vidinis: patino padėtas spermatoforas turi patekti į patelės kloaką, iš kur keliauja į kiaušintakius. Patelės padeda apie 200–300 kiaušinėlių, kuriuos po vieną ar grandinėlėmis po 2-3 prilipina apatinėje vandens augalų lapų pusėje.
Lervos išsirita maždaug po 3 savaičių, būna 10 – 12 mm ilgio. Jų metamorfozė baigiasi po 10-14 savaičių, tokiu atveju liepą ar rugpjūtį tritonų jaunikliai išlipa iš vandens. Sausumoje jie praleidžia 3-5 metus, kol sulaukia lytinės brandos.
Nuo veisimosi telkinio tritonai nutolsta ne daugiau kaip 500 m. Brandus lapuočių miškas, esantis arti kūdros, kuriame gausu maisto ir vietų slėptis, labai padidina tritonų išgyvenimo tikimybę.

Mityba

Skiauterėtieji tritonai dažniausiai minta dugne gyvenančia gyvūnija, pavyzdžiui, dėlėmis, sraigėmis ir vandens asiliukais, kartais ėda ir paprastuosius tritonus. Medžioja prieblandoje arba sutemus.
Robertas Čapkevičius

Robertas Čapkevičius (1952 m. spalio 19 d. Vilniuje) – choro dirigentas ir muzikos mokytojas.

Biografija

1959–1970 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. N. Kazakauskienė). 1970–1973 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. N. Kazakauskienės klasė), o 1973–1974 choro dirigavimo studijas tęsė konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (vyr. dėst. G. Purlio klasė).
1971–1973 Vilniaus vyrų ir moterų chorų „Aidas“ chormeisteris, vėliau Klaipėdos liaudies operos teatro chormeisteris. 1975–1994 Anykščių kultūros rūmų mišriojo choro „Šilas“ (1982) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, išmokė daug įvairių kūrinių, surengė nemaža koncertų Lietuvoje. „Šilas“ dainavo ir Latvijoje, Rumunijoje, Vokietijoje. Respublikinių dainų švenčių, „Dainuoja darbo Lietuva" ir J. Naujalio konkursuose laimėjo prizinių vietų.
1979 suorganizavo Anykščių mechanizuotos kolonos vyrų chorą, o vėliau vyrų vokalinį ansamblį „Anykštis“, kuris buvo daugelio respublikinių konkursų „Sidabriniai balsai" laureatas, 1992 analogiškame konkurse pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą.
Nuo 1975 Anykščių vaikų muzikos mokyklos mokytojas. R. Čapkevičius – Anykščių rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, 1979 Panevėžio zonos eksperimentinės dainų šventės ir 19941 Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentas. 1989 jis apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Klampučių pagrindinė mokykla

Istorija

Mokykla įkurta Klampučių dvaro sodybos teritorijoje. 1946 m. įsteigta pradinė, 1950 m. septynmetė, 1951 m. aštuonmetė, 1986 m. nepilnoji vidurinė, 1987 m. devynmetė, nuo 1992 m. pagrindinė mokykla. 2013 m. Klampučių pagrindinė mokykla prijungta prie Gražiškių gimnazijos.
Levenbergo-Markardo algoritmas

Levenbergo-Markardo algoritmas yra skaitinis funkcijos (dažniausiai netiesinės) minimizavimo problemos matematinis sprendimas virš funkcijos parametrų erdvės.
Ši minimizavimo problema iškyla mažiausių kvadratų (angl. least squares) kreivės apibrėžimo paieškoje (žiūrėkite: netiesinis programavimas).
Levenbergo-Markardo algoritmas (LMA) interpoliuoja tarp Gauso-Niutono algoritmo (GNA) ir gradientinio nuolydžio metodo. LMA yra labiau atsparus nei GNA. Tai reiškia, kad daugelyje atvejų jis suranda sprendimą, net jei pradžios taškas buvo labai toli nuo galutinio minimumo. Kitą vertus, gerai besielgiančioms funkcijoms ir su gerais pradiniais parametrais, LMA linkęs veikti šiek tiek lėčiau už GNA.
LMA yra labai populiarus kreivių funkcijų paieškos algoritmas; daugumoje programinės įrangos, kuri turi pagrindinius kreivių funkcijų radimo įrankius, realizuotas ir LMA.

Problema

Algoritmo pagrindinė užduotis yra mažiausių kvadratų apibrėžimo problema: turint aibę empirinių duomenų porų (tᵢ, yᵢ), optimizuoti modelio kreivės f(t|p) parametrus p taip, kad išvestinių kvadratų suma : pasidarytų mažiausia.
(Apie notaciją: vengiama naudoti raidę x, nes kartais ji naudojama vietoj p, o kartais vietoj t).
FK Polonija Vilnius

Istorija

XX a. 10-ajame dešimtmetyje pirmosios Lietuvos futbolo lygose žaidė keletas futbolo komandų, kurios gana dažnai keisdavo pavadinimus, kai kuriose daugumą žaidėjų sudarė lenkai. Kartais „Polonijos“ pirmtakais laikomi Geležinis Vilkas Vilnius, Žalgiris-2 Vilnius ir Lokomotyvas Vilnius, tačiau šie klubai turi atskirą istoriją, nepaisant to, kad kai kuriais laikotarpiais jų komandose žaidė nemažai lenkų. 1993–1994 m. „Polonija“ buvo prisijungusi prie Andas Vilnius komandos.
Stipriausia „Polonija“ buvo tarp 1996 ir 2005 metų, kai žaidė aukščiausiuose šalies divizionuose. 1999 m. rudenį pagrindinė komanda vadinosi „Ardena“, o dukterinė – „Polonija“. Nuo 2006 m. komanda ėmė žaisti III lygos Vilniaus zonoje, o 2011 m. pakilo į II lygą, nors prieš tai ir nebuvo laimėjusi Vilniaus pirmenybių.
Latvijos Etnografinis buities muziejus po atviru dangumi

Istorija

Pirmasis muziejaus pastatas (svirnas) buvo perkeltas ir perstatytas iš Vestienos valsčiaus (Maduonos savivaldybė) 1928 m. Šešių pastatų muziejus buvo atidarytas 1932 m. 1939 m. buvo pastatyta 40 pastatų. Kiekvienas šalies regionas turėjo savo sodybą, o keli muziejaus pastatai reprezentavo regiono architektūrą ir kultūrą. Buvo populiari vieta lankymui. Prie muziejaus vystymo, aktyviai prisidėjo visuomenė, buvo finansuojamas privačių rėmėjų.
Per Antrąjį pasaulinį karą muziejaus pastatai beveik nenukentėjo. Dingo daugybė dokumentų. 7-o dešimtmečio gale, atėjus naujiems darbuotojams, pradėjo visiškai funkcionuoti. Praplėsta muziejaus teritorija, atsirado daugiau vertingų eksponatų.
Po Latvijos nepriklausomybės, muziejus aktyviai pradėjo rinkti šalies paveldą. 1997 m. pastatyta daugiau prieškario pastatų.
Muziejus organizuoja daugybę renginių: liaudies koncertus, festivaliu, kt. Nuo 1971 m. kasmet organizuojama amatų mugė, į kurią susirenka kelios dešimtys tūkstančių žmonių.
Vaikučiai (Molėtai)

Istorija

Kaimas 1554 m. priklausė Šešuolių dvarui (dab. Giedraičių seniūnija). 1654 m. minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. Gyveno Mykolas Vaikutis, Aleksandras Vaikutėlis, Mykolas Graužinis ir kt.
Balykči

Istorija

Senovėje pro dabartinio miesto vietą ėjo Šilko kelio maršrutas. XIX a. įkurtas nedidelis postas kelyje tarp Biškeko ir Karakolo. Amžiaus pabaigoje pradėta vystyti žvejyba, gyvenvietė išaugo. 1909 m. ji pervadinta Rybačje (rus. Рыбачье). 1954 m. suteiktas miesto statusas, Rybačjė tapo svarbiu transporto mazgu. 1989–1992 m. miestas pervadintas Isyk Kuliu ir buvo srities centru. Nuo 1993 m. vadinamas senuoju savo vardu – Balykči („žvejas“).