google/wiki40b huggingface dataset:
Rusijos lengvosios atletikos federacija

Istorija

Federacija įkurta 1911 m. ir jau po metų priimta į IAAF tarptautinę lengvosios atletikos federaciją. 1991 m. federacijos veikla atkurta.
2015 m. Rusijos lengvosios atletikos federacijoje kilo dopingo skandalas, kuomet buvo rasta įkalčių apie galimą teigiamų dopingo testų slapstymą ir testų naikinimą. 2015 m. lapkričio 13 d. IAAF paskelbė suspenduojanti Rusijos lengvosios atletikos federaciją. Šalies sportininkai neteko teisės varžytis tarptautinėse varžybose, o iš Rusijos atimta teisė rengti 2016 m. pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionatą ir 2016 m. pasaulio sportinio ėjimo taurės varžybas.
Avizo ordinas

Avizo ordinas (portug. Orden militas de Sao. Bento d'Aviz) arba Evoros ordinas, Šv. Benedikto ordinas, Portugalijos riterių brolija – 1136 m. Portugalijoje kovai su musulmonais maurais įsteigtas katalikų karinis ordinas.

Istorija

Įkurtas 1136 m. Evoroje. Portugalijos karalius Alfonsas I-asis ordinui atidavė Aviso miestą ir sritį. 1204 m. ordino statutą patvirtino popiežius Inocentas III. 1213–1385 m. ordino vyriausias vadovas buvo Kalatravos ordino didysis magistras, o nuo 1385 m. turėjo savo atskirą magistrą. Avisų ordino didysis magistras Jonas I Gerasis buvo 1385–1580 m. Portugaliją valdžiusios Avisų dinastijos pradininkas.
1250 m. ordinas padėjo kastiliečiams užimti Seviliją. Nuo 1541 m. ordino didžiojo magistro vardas tapo vienu Portugalijos karaliaus titulų. Nuo 1541 m. turėjo 21 riterį. 1789 m. karalienės Marijos paverstas pasaulietiniu kariniu ordinu, kuriam priklausė karininkai, ištarnavę ne mažiau kaip 20 metų. 1835 m. Avizo ordinas panaikintas, kai daugumos ordinų turtas Portugalijoje buvo nacionalizuotas, o patys ordinai paleisti.
Tradicinis ordino simbolis yra žalias kryžius su lelijos formos galais. Brolijos skiriamasis ženklas, vadinamasis Avisų ordinas, 1789–1910 m. buvo Portugalijos, o 1823–1890 m. ir Brazilijos karinio jūrų laivyno 5 laipsnių apdovanojimas.
Septikas

Septikas [gr. sēptikos – pūdantis] – požeminis kelių sekcijų rezervuaras, skirtas buitinių nuotekų mechaniniam ir anaerobiniam valymui. Darbinis tūris 3 – 6 m³. Septikai pradėti naudoti 1860 m. Prancūzijoje .

Konstrukcija

Septikas – tai uždara apvalios formos arba stačiakampė talpa, nelaidi vandeniui. Gaminamas iš gelžbetonio (surenkamų elementų arba monolitiniai), stiklaplasčio, plastiko. Septikai būna vienos, dviejų kamerų, trijų kamerų. Dviejų, trijų ir keturių kamerų septikai vadinami daugiakameriniais septikais. 
Nuotekų pratekėjimo rezervuaro kameros ir ištekėjimo iš jo vamzdžiai yra įrengti taip, kad iš lengvesniųjų priemaišų susidariusi paviršinė pluta negali patekti iš vienos septiko kameros (skyriaus) į kitą ir negali su nuotekomis ištekėti iš rezervuaro.

Septiko priežiūra

Septikų įrengimui reikalingi valdžios institucijų leidimai. Septikų veikimui užtikrinti nereikalinga elektros energija, todėl priežiūros išlaidos yra nedidelės. Periodiškai, atidarius septiko landų dangčius, dumblas ir paviršinė pluta yra išsiurbiami ir išvežami autocisternomis tolesniam apdorojimui. Negalima išsiurbti viso septikų turinio. Šalinant septikų turinį dažniausiai išsiurbiamas visų sluoksnių mišinys, paliekant 20-30 procentų ant dugno esančių nuosėdų, tolimesniam puvimo procesui užtikrinti.
Aurelija Balašaitienė

Biografija

Baigė Šiaulių mergaičių gimnaziją, mokėsi Kaune, studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 1949 m. atvykusi į JAV, studijavo Western Reserve universitete.
Nuo 1955 m. šeštadieninėse lietuvių mokyklose lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja, 1971–1973 m. – Vyskupo M. Valančiaus lituanistinės mokyklos direktorė. Literatūros ir visuomeninio gyvenimo temomis rašė įvairiuose JAV lietuvių leidiniuose, jaunimo ir kultūros klausimais – laikraščiuose „Darbininkas“, „Dirva“, „Tėviškės žiburiai“, „Draugas“.  Parašė romanų, novelių, libretą muzikinei dramai „Vilniaus pilies legenda“, statytą lietuvių meno ansamblio „Dainava“ (kompozitorius Aloyzas Jurgutis).
Priklausė Lietuvių rašytojų draugijai, „International Press Club" narė.
Kleckas

Istorija

Archeologinių tyrimų, kuriuos atliko Vitoldas Henselis, duomenimis I a. – V a. Klecko vietoje buvo baltų gyvenvietė, X a. pabaigoje atsikėlė slavai, XI a. pastatyta medinė pilis. Rašytinių šaltinių minimas 1127 m. XI a. – XIII a. pastatyti miesto, turėjusio 7,7 ha plotą, įtvirtinimai. XIII a. viduryje miestą sudegino, manoma, mongolai-totoriai, kurį laiką Kleckas buvo apleistas, vėliau atstatytas. Nuo XIV a. pirmos pusės priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1398 m. minimas Klecko kunigaikštis Jomantas Tuluntaitis (Jamont Tuluntovič). Per Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vidaus karą 1433 m. Žygimanto Kęstutaičio kariuomenė prie Klecko įveikė Švitrigailos karius. 1503 m. miestą sudegino Krymo totoriai. 1506 m. rugpjūčio 5 d. prie miestelio įvyko Klecko mūšis, kuriame 7-10 tūkstančių vyrų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė, kuriai vadovavo Lietuvos dvaro maršalka Mykolas Glinskis, sumušė totorių chano Baty Girėjaus 30 000 raitelių armiją.
1522–1556 m. pagal Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Senojo privilegiją Klecką valdė jo žmona Bona Sforca. XVI a. pirmoje pusėje Klecke įsikūrė žydų bendruomenė. 1551 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas Klecką padovanojo Mikalojui Radvilai Juodajam, faktiškai Radvilos Klecką valdė nuo 1558 m. m., 1586–1939 m. čia buvo jų Klecko ordinacijos centras, tai spartino miesto plėtrą. 1652 m. rugpjūčio 27 d. suteiktos Magdeburgo teisės.
XVI a. septintame dešimtmetyje Klecko bažnyčia atiteko evangelikams reformatams (kalvinams), pamokslininku joje kurį laiką dirbo Simonas Budnas. XVII a. – XVIII a. mieste veikė 3 cechai. Per XVII a. vidurio karą Klecką nusiaubė ir sudegino Rusijos kariuomenė. 1683 m. ordinatas Stanislovas Kazimieras Radvila pastatydino dominikonų vienuolyną ir katalikų bažnyčią. XVII a. – XIX a. Klecke ir buvo dvi unitų bažnyčios. 1706 m. per Šiaurės karą, Rusijos karinį junginį sumušė ir miestą sudegino švedai. Nuo 1793 m. Kleckas priklausė Rusijos imperijai, valsčiaus centras. 1921–1939 m. Klecką valdė Lenkija. 1939 m. įsijungusi į Antrąjį pasaulinį karą, Klecką užėmė Raudonoji armija ir perdavė Baltarusijos TSR. 1941–1944 m. Klecką buvo okupavusi nacių Vokietija, 1941 m. spalio 6 d. prie Klecko nužudyta apie 4000 žmonių, daugiausia žydų, dar apie 2000 kitų išgabenti į koncentracijos stovyklas.

Ekonomika

Per Klecką eina geležinkelis Baranovičiai-Mogiliavas. Vyrauja maisto (duonos, konservų, vyno, pieno, vaisių, daržovių), medienos apdirbimo ir baldų pramonė, pašarų gamyba.
Luis de León

Biografija

Nuo 1544 m. augustinas. Nuo 1541 m. Salamankos universitete studijavo filosofiją ir teologiją. 1549 m. įšventintas kunigu, nuo 1561 m. Salamankos universiteto profesorius. 1572 m. dalyvavo teologiniuose disputuose, buvo oponentų įskųstas inkvizicijai, apkaltintas erezija, 1572–1576 m. kalinamas, antrasis inkvizicijos procesas vyko 1582–1584 m. Grįžęs į universitetą 1577 m. dėstė scholastinę teologiją, 1578 m. – moralinę filosofiją, 1579 m. – Šv. Rašto tyrinėjimus.

Veikla

Teologiniuose veikaluose „Kristaus vardai“ (De los nombres de Cristo), „Tobula žmona“ (La perfecla casada, abu 1583 m.) nutolo nuo scholastikos, juose atsispindi Renesanso epochai būdinga pagarba asmenybei, neoplatonizmo ir augustinizmo idėjos. Poezijoje (išliko 34 eilėraščiai, juos rinkinyje „Poezija“ 1631 m. paskelbė F. G. de Kuevedo y Viljegasas) derinami platoniško idealizmo, intymių religinių jausmų ir žmogaus sąsajų su gamta motyvai. Laikomas žymiausiu vad. Salamankos poetinės mokyklos Renesanso poetu.
Svobiškėlio piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Runionių piliakalnis 4 kmJašiškio piliakalnis 8 kmVitkūnų piliakalnis (Utena) 7 kmAlantos piliakalnis 6 kmSuginčių piliakalnis 8 kmPakryžės piliakalnis 4 kmAvilčių piliakalnis 6 kmKarališkių piliakalnis 1 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Sellier & Bellot

Istorija

Kompaniją Sellier & Bellot 1825 m. įkūrė prancūzų prekybininkas Louis Sellier, kuris Austrijos imperatoriaus Franco I užsakymu Prahoje ėmė gaminti atskirąsias kapsules. Prie Sellier netrukus prisijungė jo kraštietis Jean Maria Nicolaus Bellot, kuris netrukus sustiprino kompaniją.
Sellier & Bellot gaminiai netrukus įsitvirtino tiek Europoje, tiek kitur. 1830 m. kompanija pagamino daugiau kaip 60 milijonų atskirųjų kapsulių, o 1837 m. - net 156 milijonus.
1829 m. atidaryta pagalbinė gamyklas Schőnebeck mieste (Vokietija).
1870 m. pradėta šovinių gamyba. Imta gaminti Flobert‘o šoninio dūžio, Lefaucheux (Lefoše) smaiginius ir pirmuosius centrinio dūžio šovinius. PO keleto metų metinė šovinių gamyba pasiekė 10 milijonų šovinių.
1884 m. atidaryta gamykla Rygoje, ėmusi gaminti kapsules Rusijai ir Skandinavijai. 
1895 m. imta gaminti medžioklinių šovinių tūteles, o kiek vėliau - ir medžioklinius šovinius. 
1914-1918 m. komercinių šaudmenų gamyba apribota, visi pajėgumai naudojami gaminto karinius šautuvų ir pistoletų šovinius. Buvo sukurtas ir paleistas į serijinę gamybą 9 mm Steyr šovinys.  
Po 1918 m., kai buvo sukurta Čekoslovakija, kompanija tapo pagrindiniu pistoletų šovinių tiekėju Čekoslovakijos armijai ir policijai. Buvo išplėsta šovinių sportiniam šaudymui ir medžioklei gamyba. Kompanija įsibrovė į Azijos ir Pietų Afrikos rinkas. 
Pasinaudodama vykdomojo direktoriaus Blechta išradimu, kompanija tapo vienintele sidabro azido gamintoja pasaulyje. Dėl to labai padidėjo pramoninių detonatorių gamyba.
1936 m. kompanija persikėlė į Vlašimą, kur toliau plėtė gamybą.
1945 m. kompanija buvo nacionalizuota. Buvo nutarta įvesti valstybės monopoliją karinių ir komercinių šaudmenų gamyboje, kas paspartino kompanijos vystymą. Šovinių komerciniam pardavimui gamyba praplėsta iki 40 šautuvų, 10 pistoletų ir 20 revolverių šovinių tipų. Apie 70% produkcijos buvo eksportuojama. Pradėta 7,62×45 mm, 7,62×39 mm ir 7,62×54 mm R šovinių, skirtų Čekoslovakijos armijai, gamyba.
1965 m. pradėta pakavimo mašinų gamyba, kuria užsiėmė dukterinė kompanija Sellier & Bellot, stroje Ltd.. 
1992 m. kompanija iš valstybinės transformuota į akcinę bendrovę Sellier & Bellot JSC. Kompanijos akcininkai yra fiziniai ir juridiniai asmenys iš Čekijos. Dalį akcijų turi kompanijos darbuotojai.
Beveik 70% produkcijos į daugiau kaip 70 šalių eksportuoja dukterinė kompanija Sellier & Bellot Trade JSC.
Kasijai

Kasijai (lot. gens Cassia) – viena iš seniausių įtakingų senovės Romos patricijų giminių.
Kasijai pastatė jų vardu pavadintą Via Cassia kelią. Dabartinio Italijos miestelio Cassano Irpino pavadinimas taip pat tradiciškai kildinamas iš šios pavardės.
Panevėžio Vilties progimnazija

Istorija

1944 m. rudenį Panevėžio mieste 45 rusų tautybės vaikai pageidavo mokytis rusakalbių mokykloje. LSSR švietimo ministerija leido atidaryti tris klases. Taip 1945 m. vasario 1 d. ėmė veikti trečioji progimnazija, kurioje buvo trys klasės: 5-oje klasėje – 17 mokinių, 6-oje klasėje – 15 mokinių, 7-oje klasėje – 13 mokinių. Kitais mokslo metais mokykloje jau mokėsi 108 mokiniai. Dėl mokinių skaičiaus didėjimo dalis klasių buvo perkelta į pastatą Kranto gatvėje, buvusioje mokytojų seminarijoje, dalis mokėsi Gegužės 1-os gatvėje.
1950 m. rugsėjį pradinės ir vyresnės klasės sujungtos ir mokykla tapo 3-iąja vidurine mokykla. Sukomplektuotos 33 klasės. Pirmame dešimtmetyje mokykloje direktoriavo M. I. Liadenko, A. P. Bezuglaja, M. A. Kuprijanova, A. B. Filimonov, du dešimtmečius vadovavo Dora Aleksejevna Gnusariova. 1970–2003 m. mokyklai vadovavo R. I. Paknienė , V. S. Griška, L. M. Dementjeva, A. Senvaitytė, P. Luomanas. Mokykloje dviem pamainomis mokėsi jau apie 1300 mokinių. Nuo 2003 m. mokyklai vadovauja Danutė Iljinienė.
1964 m. Ramygalos g. 16 pastatytas naujas pastatas, kuriame mokykla įsikūrusi ir dabar. 1980 m. pradėjo veikti bendrabutis mokiniams, atvykusiems mokytis iš rajono. 2005 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos sprendimu 3-iajai vidurinei mokyklai suteiktas „Vilties“ vardas, nuo 2005 m. rugsėjo 1 d. mokykla reorganizuota į mišriąją vidurinę mokyklą. Per 63 metus mokykla išleido 58 mokinių laidas, apie 35 600 abiturientų gavo atestatus.
Panevėžio miesto savivaldybės tarybos sprendimu „Vilties“ vidurinė mokykla nuo 2011 m. rugsėjo 1 d. pertvarkyta į „Vilties“ pagrindinę mokyklą. Nuo 2015 m. rugsėjo 1 d. „Vilties“ progimnazija, kurioje ugdomi 1-8 klasių moksleiviai. Rusakalbiai mokiniai integruojami į lietuvių kalba ugdomas klases, jiems sudarant galimybę rusų kalbos mokytis kaip gimtosios.
Kohtla-Järve JK Järve

Istorija

Klubas įkurtas 2012 m. Žaisdavo žemesniuose šalies divizionuose.
San Fernandas (Trinidadas)

Sportas

Mieste populiariausios sporto šakos yra futbolas ir kriketas.
San Pedro Sula

Istorija

Miestas Villa de San Pedro de Puerto Caballos pavadinimu įkurtas 1536 m. ispanų konkistadoro Pedro de Alvarado. XVIII a. įgijo dabartinį pavadinimą. Kolonijiniais laikais buvo aukso gavybos regiono centras. XVIII a. pab. – XIX a. San Pedro Sula suklestėjo kaip bananų auginimo centras.
Fort

Fort, Tyrimų ir gamybos centras Fort (ukr. НВО "Форт"; angl. RPC Fort) – valstybinė kompanija Vinycioje (Ukraina), konstruojanti ir gaminanti šaulių ginklus bei specialią įrangą Ukrainos Vidaus reikalų ministerijos, saugumo tarnybų ir Valstybės sienos tarnybos reikmėms.
Kompanija įkurta 1991 m. 1998 m. pradėta serijinė gamyba, pirmieji serijiniai gaminiai – pistoletai Fort-12 ir Fort-14TP, skirti Ukrainos VRM.
Dabar kompanija aprūpina pistoletais Ukrainos VRM ir Ukrainos ginkluotąsias pajėgas.
Kompanija turi sukonstravusi virš tuzino pistoletų modelių. Kai kurie modeliai (Fort-12-00, Fort-12-02, Fort-14-00, Fort-500 ir Fort-500A) demonstruoti tarptautinėse ginklų parodose IDEX-1999, IDEX-2001 ir IDEF-2001.
Spauda pranešė, kad 2000 m. spalį buvo pasirašyta sutartis patiekti partiją Fort pistoletų Uzbekistanui.
FK LŠS Kaunas

Istorija

Komandą įkūrė Lietuvos šaulių sąjunga. 1922 m. ji debiutavo pirmosiose Lietuvos futbolo pirmenybėse, kur gegužės 14 d. pralaimėjo debiutines rungtynes „Lenkų gimnazijai“. Birželio 18 d. šauliai viešėjo Klaipėdoje, kur 0:21 pralaimėjo MTV Klaipėda komandai. Grįžtant į Kauną sugedo garlaivis ir šauliai pavėlavo į rungtynes, dėl to jie buvo diskvalifikuoti visam turnyrui. 
Atkūrus nepriklausomybę, atkurtas ir LŠS klubas.

2016

2016 m. klubas dalyvavo LFF III lyga pirmenybėse. Šešių komandų pirmenybėse užėmė šeštąją vietą.

2017

2017 m. klubas dalyvaus LFF taurės turnyre.

Dubleriai

Kartu su pagrindine šaulių komanda 1922 m. pirmenybes pradėjo ir antroji LŠS komanda, tačiau ji pašalinta iš čempionato kartu su pagrindine ekipa.
Dave Hickson

Karjera

Savo karjerą Hiksonas neprofesionaliame „Ellesmere Port Town“ klube, kur perspektyvų paauglį pastebėjo „Evertono“ klubo treneris Cliff Britton. 1948 m. jis pasirašė sutartį su naująja komanda, tačiau dėl tarnybos armijoje debiutą teko atidėti 3 metams. Pirmas rungtynes jis sužaidė 1951 m. rugsėjį prieš „Leeds United AFC“. Tai buvo sezonas, kuriame „Evertonas“ rungtyniavo žemesnėje lygoje ir Hiksonas netruko tapti nuolatiniu pagrindinės sudėties žaidėju. Nors už aikštės ribų visi jį pažinojo kaip labai ramų žmogų, Hiksonas pasižymėjo agresyviu žaidimu ir dėl galingo smūgio buvo pramintas „Cannonball Kid“. Daugiausia jo sėkmingo dėka 1952/53 m. sezone „Evertonas“ FA Taurės varžybose pasiekė pusfinalį, tačiau patekti į aukštesnę lygą komandai pavyko tik po 3 sezonų. 1953/54 m. sezone Hiksonas pelnė 25 įvarčius ir padėjo „Evertonui“ užimti antrojoje lygoje 2 vietą, tačiau prieš pat sugrįžimą į pirmąjį divizioną daugeliui netikėtai jis buvo parduotas „Aston Vilai“ už 17,5 tūkst. svarų sterlingų.
Šiame klube Hiksonui nepavyko pritapti ir, sužaidęs vos 12 rungtynių, jis persikėlė į „Huddersfield Town FC.“ Čia jis praleido 2 sezonus, po kurių 1957 m. už 7,5 tūkst. svarų sterlingų grįžo į „Evertoną“. Antrasis bandymas klube nebuvo toks sėkmingas. Praleidęs komandoje 2 sezonus, Hiksonas persikėlė į kitą miesto komandą – „Liverpulį.“ Klubas tuo metu rungtyniavo žemesniame divizione ir treneris Bill Shankly ėmėsi reformuoti komandą, kurioje Hiksonui teko svarbus vaidmuo. Pirmajame sezone jis sužaidė 27 rungtynes, pelnydamas 21 įvartį, antrajame – 16 įvarčių per 33 rungtynes, ir „Liverpulis“ vėl grįžo tarp stipriausiųjų komandų. Vis dėlto Bill Shankly nusprendė atsisakyti 32 metų sulaukusio puolėjo paslaugų ir klubą sustiprinti naujais žaidėjais.
Hiksonas trumpai rungtyniavo mėgėjiškame „Cambridge City“ klube, iš kurio persikėlė į „Tranmere Rovers FC“. 1962/63 m., būdamas 34, jis per sezoną pelnė 23 įvarčius, tapdamas rezultatyviausiu komandos žaidėju.
Advokatas notaras

Advokatas notaras (notaras advokatas), vok. Anwaltsnotar - advokatas, galintis veikti ir kaip notaras; teisinė profesija, jungianti 2 teisinių profesijų (veiklos, funkcijų, statuso) elementus.

Vokietija

Advokatas notaras gali veikti ir kaip advokatas, ir kaip notaras, tačiau vienu metu - tik kaip 1 kurios nors profesijos atstovas. Kiekvienu atveju veikdamas jis turi aiškiai išreikšti, ar jis veiks (veikia) kaip advokatas, ar kaip notaras. Jei jis veikia kaip notaras, jį saisto notaro profesiniai reikalavimai bei taisyklės. Esminė pareiga - nešališkumas. Advokatas, priešingai, yra įpareigotas veikti kaip savo kliento interesų atstovas, juos ginti.
Notaras daugumoje valstybių negali turėti kitokios atlygintinos profesinės veiklos, eiti tam tikrų pareigų (pvz., veikti kaip valdybos, Stebėtojų tarybos narys, įmonės patarėjas). Jei gretutinė veikla tam tikrose valstybėse ir yra leidžiama, jai reikalingas specialus leidimas (išduodamas notarų priežiūros institucijos). Notaras advokatas gali veikti kaip advokatas, patentinis patikėtinis, mokesčių patarėjas, auditorius, laisvai samdomas buhalteris ar sąskaitininkas ir pan. Jis gali būti profesinės bendrijos nariu.
Vokietijoje advokatas notaras gali veikti teismų apygardose, kuriose tokia profesija buvo leidžiama iki 1961 metų balandžio 1 d. Notarai advokatai yra tokiose federalinėse žemėse kaip Brėmenas, Berlin, Šlėzvigas-Holšteinas, Žemutinė Saksonija, Hesenas, Badeno-Viurtembergo žemės Viurtembergo dalyje, tam tikrose Šiaurės Reino-Vestfalijos dalyse. Notarai advokatai sudaro vad. advokatūrinio notariato (vok. Anwaltsnotariat) dalį.
2008 m. notarų advokatų skaičius Vokietijoje - 6 920 (palyginti su 2007 m. skaičius sumažėjo 135). 2008 metų sausio 1 d. buvo iš viso 8513 notarai. Iš jų tik 1 593, t. y. tik kas penktas - „paprastas“ notaras (Nur-Notar).
Juos vienija Vokietijos advokatų notarų susivienijimas.

Reikalavimai

Advokatas Vokietijoje, norintis dirbti ir notaru, turi turėti 5 metų profesinę patirtį ir srityje, kurioje jis pageidauja dirbti, - 3 metų nepertraukiamos advokato praktikos pagrindinėse pareigose (vok. hauptberuflicher Anwalt). Be to reikalinga baigti tam tikrus kursus. Skyrimas notaru vyksta kaip ir paprasto notaro. Tvarką reguliuoja federalinių žemių teisės aktai. Šioje srityje taip pat yra ir konstitucinės doktrinos (VFR Konstitucinio Teismo praktikos).
Beatifikacija

Beatifikacija – Katalikų bažnyčios mirusiojo pripažinimas buvus palaimintuoju. Beatifikacijos aktas laikomas žingsniu link palaimintojo kanonizacijos.

Istorija

Ankstyvosios krikščionybės laikais asmens paskelbimas šventuoju daugiausia priklausė nuo vyskupo sprendimų. 1642 m. popiežius Urbonas VIII atskyrė beatifikaciją nuo kanonizacijos. 1747 m. popiežius Benediktas XIV išleido encikliką De servorum Dei beatificatione et de beatorum canonizatione, kuria nustatė beatifikacijos proceso tvarką. Šią tvarką dar kelis kartus reformavo popiežiai Paulius VI ir Jonas Paulius II.

Beatifikacijos procesas

Beatifikacijos bylos metu tiriamas kandidato gyvenimas, veikla ir šventumas. Asmenį palaimintuoju iškilmingu aktu skelbia popiežius. Akte patvirtinama, kad palaimintasis pasižymėjo išskirtinėmis dorybėmis ir yra krikščioniško gyvenimo pavyzdys. Įprastai palaimintąjį garbinti leidžiama vietos bendruomenėje ir tik išskirtiniais atvejais – visoje valstybėje. Palaimintojo vardas, leidus Apaštalų sostui, gali būti suteikiamas bažnyčiai. Palaimintieji asmenys negali būti vietovės ar vyskupijos globėjais. Vėliau palaimintieji gali būti paskelbti šventaisiais, jeigu pasižymi stebuklingo gydymo dovana ir pan.
Repoliarizacija

Repoliarizacija biologijoje – tai membranos potencialo kitimas, kai jo vertė grįžta į neigiamą pusę po depoliarizacijos fazės.
Repoliarizacijos metu yra atidaromi lėtesni, įtampos reguliuojami kalio kanalai, kurie ir lemia membranos potencialo neigiamėjimą bei trumpą hiperpoliarizacijos periodą. Šie procesai trunka apie kelias milisekundes.
Nedarbo lygis

Nedarbo lygis - nedirbančių asmenų, kurie galėtų ir norėtų dirbti (bedarbių), tačiau neturi tokios galimybės, santykis su visais darbingais asmenimis, išreikštas procentais. 1958 m. Alban William Phillips paskelbė savo tyrimą Didžiojoje Britanijoje, kuriame parodė, kad egzistuoja neigiama nedarbo lygio koreliacija su atlyginimų pokyčiu. Vėliau atlyginimų pokytį kiti ekonomistai pakeitė infliacija. Šis ryšys yra vadinamas Filipso kreive. Nedarbo lygis yra valdomas makroekonominiais svertais.
Faridabadas

Istorija

Faridabadą 1607 m. įkūrė šeichas Faridas, mogolų imperijos iždininkas. Miestu tapo 1867 m., valdant britams.
Lietuvonis

Lietuvonis (Lytuvonis) senovės lietuvių mitologijoje – dievas, teikiantis lietų. Galimas Perkūno eufemizmas, naudotas XVI a. Dievas minimas M. Strijkovskio 1582 m. bei Danielio Kleino 1666 m. „Geisminyne“ seniau lietuvių garbintų dievų sąraše.
Gaidamoniai

Istorija

Gaidamoniai senas bajorkaimis, kuriame gyveno bajorai Gaidamoniai. Minimas Ukmergės pilies teismo knygoje 1605 metais: Gaidamonių kaimas Kurklių lauke. 1623 metais Gaidamonių giminė turėjo baudžiauninkų Mokylių kaime Kurklių lauke. 1654 m. kaime minimas Juozapas Gaidamonis. 1658 m. ir 1733 m. (atkreiptinas dėmesys į tokį vėlyvą lauko paminėjimą) Alantos bažnyčios metrikų knygose minimas Gaidamonių laukas (campus Gaydamance).
Atrodo, kad vienas iš „Varpo“ žurnalo steigėjų, gydytojas Jonas Gaidys–Gaidamavičius (1860–1911), palaidotas Alantoje, yra kilęs iš Gaidamonių giminės.
Tepui

Tepui – unikalūs stalakalniai, aptinkami Gvianos plokščiakalnyje, Brazilijos, Venesuelos ir Gajanos teritorijoje. Žinomiausieji iš jų – Autana, Aujantepui ir Roraima. Sudaryti iš prekambro smiltainio uolienų. Nuo Auyantepui krinta aukščiausias pasaulyje Anchelio krioklys. Vietinių indėnų kalba „tepui“ reiškia „Dievo namai“.
Stalakalniai yra didelio kvarcinio smiltainio plokščiakalnio likučiai tarp Amazonės baseino šiaurinio pakraščio ir Orinoko baseino. Ilgainiui erozija suardė senąjį plokščiakalnį, ir liko pavieniai jo elementai – tepui.
Iš viso aptikta 115 tepui, iškylančių virš džiunglių 1000 ir daugiau metrų. Jų labai raižytą ir sunkiai praeinamą paviršių dengia džiunglės, pelkės, esama didelių, iki 300 m gylio, bedugnių. Ilgalaikė izoliacija – gyvūnams beveik neįveikiamos stačios sienos ir aukščio skirtumas – sudarė ypatingas sąlygas endeminėms gyvūnų ir augalų rūšims, kurios turėjo prisitaikyti prie skurdesnių mitybinių sąlygų ir gerokai žemesnės temperatūros, negu stalakalnių apačioje augančiose džiunglėse. Šiuo požiūriu tepui dažnai lyginami su Galapagų salomis.
Bad-tibira

Archeologija

Kai kurios smarkiai apsitrynusios plytų nuolaužos ant kalvos turėjo įrašus, padarytus III Ūro dinastijos atstovo Amar-Sin. Sprendžiant iš akivaizdžiai išsilydžiusių ir sustiklėjusių plytų liekanų ir panašių radinių, pasklidusių dideliame kalvos paviršiuje, miestą nuniokojo didelis gaisras, kurio data nenustatyta.
Miestas buvo priklausomas nuo Larsos, kurios karalius Sin-Iddinam teigė pastatęs Bad-tibiros didžiąją sieną, ir Isino, kurio karalius Lipit-Ishtar, „Nipuro piemuo“, tvirtino pastatęs ten „Dorybės šventovę“.