google/wiki40b huggingface dataset:
Henanas

Geografija

Henano rytuose yra lygumos, vakaruose ir pačiuose pietuose – kalnai. Rytinė ir centrinė Henano dalys priklauso Šiaurės Kinijos lygumai. Šiaurės vakaruose į Henano ribas įeina dalis Taihangšano kalnų, vakaruose – Činlingo kalnai. Pietuose Henaną nuo Hubei provincijos skiria Dabiešano kalnai.
Per šiaurinę Henano dalį teka Geltonoji upė. Pietų Henane yra Huaihe (upės Huai) ištakos.
Henanui būdingas kontinentinis klimatas. Daugiausia lietaus iškrenta vasarą. Vidutinė temperatūra apie 0 °C sausio mėnesį ir 27–28 °C liepą.
Didžiausi miestai: Džengdžou, Kaifengas, Luojangas, Anjangas, Luohe, Siučangas.

Kultūra

Henano provincija laikoma kinų civilizacijos lopšiu. Iš septynių didžiausių senovės Kinijos miestų trys yra Henane: Anjangas, Kaifengas ir Luojangas.
Henane yra budistų vienuolynas, garsėjantis ypatinga kovos menų technika, – ant Songo kalno esantis Šaolinas.
Henane kalbama kinų mandarinų kalba. Vietiniai dialektai priskiriami „Džongjuano mandarinų“ grupei. Šiaurės vakaruose kalbama Dzin (Jin) dialektais.
Ramūnas Cvirka

Ramūnas Cvirka (g. 1967 m. sausio 5 d. Kaune) – Lietuvos krepšinio žaidėjas ir treneris.
Kuko Salų vėliava

Kuko Salų vėliava – vėliava, savo forma ir išvaizda panaši į kitų šalių, buvusių Didžiosios Britanijos kolonijų Ramiajame vandenyne, vėliavas. Viena iš vadinamųjų Mėlynųjų vėliavų.

Spalvos

        Pantone spalvų sistemoje: mėlyna – Pantone 281
        Pantone spalvų sistemoje: raudona – Pantone 186
        Pantone spalvų sistemoje: balta – nėra

Istorija

Šiuo metu galiojanti valstybės vėliava įteisinta 1979 m. rugpjūčio 4 d. Prieš ją naudota vėliava buvo žalia, su žvaigždėmis geltoname fone. Ši vėliava galiojo 1973-1979 m. laikotarpyje. Žalia spalva reiškė augimą ir gyvenimą, geltona – salų gyventojų tikėjimą, meilę, laimę ir įsipareigojimus. Žiedas reiškė salų vienybę ir sąjungą tarp jų gyventojų.
Selkirkreksas

Selkirkreksas (angl. Selkirk Rex) – kačių veislė. Populiari JAV, Europoje beveik nežinoma.

Istorija

1987 m. JAV neveislinių kačių vadoje aptiktas garbanoto kailio kačiukas. Atsirado entuziastų, norinčių išvesti naują veislę – kačiukas kryžmintas su persų katėmis. Tai daryta sąmoningai: dauguma reksų tipo kačių (vokiečių reksai, devonreksai, kornreksai) yra liesos ir laibos. Selkirkreksai, tuo tarpu, yra kresnos, masyvios stambių kaulų katės apvalia galva.
Garbanoto selkirkrekso kailiuko genas yra dominuojantis, todėl pirma selkirkreksų ir persų kačių karta buvo vien garbanoti kačiukai. Tiesa, buvo tiek ilgaplaukių, tiek trumpaplaukių jauniklių.
Tai dar nenusistovėjusi veislė. Selkirkreksai kryžminami ir su egzotiškosiomis bei Amerikos trumpaplaukėmis katėmis, norint pataisyti galvos formą.

Charakteris

Tai draugiškos, meilios ir švelnios katės. Mėgsta žmonių draugiją, puikiai tinka vaikams. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Žvitrios, mėgsta karstytis. Jei nuo mažens auga kambaryje, suaugusios nesiveržia į lauką.

Fizinės savybės

Selkirkrekso kūnas stačiakampio formos, kresnas. Tai raumeningos, stambių kaulų katės. Kojos vidutinio ilgumo, letenos didelės ir apvalios. Uodega stora, galas bukas.
Galva apvali, plati, tarp akių matysi įdubimas. Ausys gana toli viena nuo kitos, vidutinio dydžio, apskritais galiukais. Akys didžiulės, apvalios, tarp jų didelis tarpas.
Tiek trumpaplaukių, tiek ilgaplaukių selkirkreksų kailis su poplaukiu, minkštas, stangrus. Kačiukai gimsta garbanoti, bet jiems sulaukus maždaug šešių mėnesių, garbanėlės dingsta. Jos vėl atsiranda, kai kačiukams būna nuo aštuonių iki dešimties mėnesių. Kailis gali formuotis net dvejus metus.
Suaugusios katės uodegos ir „apykaklės“ plaukai labiau garbanoti nei kitų kūno vietų. Nugaros garbanų struktūrą ir gausą lemia klimatas ir hormoniniai pokyčiai. Ūsai visada raityti.
Selkirkreksai būna įvairių spalvų bei raštų. Būna ir gamtinių spalvų, būdingų paprastoms neveislinėms katėms (rausvos, juodos, baltos ir melsvos), ir su žymėmis kaip Siamo katės. Akys būna įvairių spalvų.
Akrecija

Akrecija – astrofizikoje yra terminas vartojamas porai reiškinių apibrėžti.
Pirmas ir dažniausiai pasitaikantis reiškinys yra masyvaus objekto didėjimas dėl gravitacinės sąveikos pritraukiant aplinkinius mažesnius kūnus. Tipiškas pavyzdys – dujinės medžiagos sruvimas į akrecinį diską. Akreciniai diskai susidaro apie mažesniąją (ir senesnę) dvinarės žvaigždės narę arba apie juodąsias skyles spiralinių galaktikų branduoliuose. Diskuose vyksta dinaminiai procesai, kurių metu dalelės praranda savo sukimosi momentą ir nukrenta į centrinį masyvų kūną.
Antrasis procesas vyksta žvaigždžių ir planetų formavimosi metu. Akrecija vadinamas mikroskopinių ledo ir dulkių dalelių susidūrimai ir susijungimai dėl elektrostatinės traukos. Tokiu būdu proplanetiniuose diskuose susiformuoja planetozimalės, kurios vėliau jungiasi ir tampa planetomis.
Algimantas Dagys

Biografija

1961 m. baigė Nemunėlio Radviliškio vidurinę mokyklą ir įstojo į Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultetą. 1963–1966 m. tarnavo TSRS kariuomenėje, grįžęs tęsė studijas ir 1969 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
1969 m. Lietuvos gyvulininkystės mokslinio tyrimo instituto Šeduvos eksperimentinio ūkio vyriausiasis agronomas, 1972 m. Lietuvos hidrotechnikos ir melioracijos mokslinio tyrimo instituto eksperimentinio ūkio vyriausiasis agronomas, 1985 m. direktoriaus pavaduotojas pašarų gamybai, 1987 m. ūkio direktorius. 1992–1994 m. vadovavo šio ūkio teritorijoje įsikūrusiai Keleriškių Žemės ūkio bendrovei. 1994 m. Kėdainių rajono žemės ūkio valdybos viršininkas, rajono valdytojo pavaduotojas. 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Kėdainių rajono savivaldybės mero pavaduotojas. Nuo 2003 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos sekretorius.
1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, 1999 m. Naujosios sąjungos, 2004 m. Darbo partijos, 2006 m. Pilietinės demokratijos partijos, nuo 2010 m. vėl Darbo partijos narys. 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Ramutė, dukterys Jūratė, Neringa.
Akvitanai

Akvitanai (lot. aquitani) – senovinė genčių grupė, gyvenusi dabartinės pietvakarių Prancūzijos teritorijoje tarp Garonos ir Pirėnų (Gaskonės istoriniame regione), gaskonų etnoso protėviai. Yra manoma, kad lingvistiškai ir kultūriškai jie skyrėsi nuo indoeuropiečių keltų, o buvo giminingi Pirėnuose gyvenusiems iberams (pirmiausia vaskonams). Dėl to dar vadinami iberoakvitanais.
Akvitanų kalba paliko nedaug įrašų, o daugiausia dievų ir žmonių vardų. Iš jų galima spręsti apie šios kalbos giminingumą su baskų kalba.

Raida

Vienas pirmųjų akvitanus aprašo Julijus Cezaris, kuris juos laiko kultūriškai panašius tiek į savo kaimynus iberus, tiek į keltus. Jis laikė akvitanus viena iš trijų pagrindinių Galijos tautų (kitos dvi buvo keltai ir belgai). Dėl to ir vėliau Plaukuotoji Galija buvo skirstoma į šias tris dalis.
Tiesa, apie 27 m. pr. m. e. įkurta Akvitanijos Galija apėmė gerokai didesnį plotą nei akvitanų gyvenamos sritys: šioje provincijoje gyveno labai daug keltų genčių. Tik IV a. pradžioje Akvitanijos provinciją suskaldžius į tris dalis, naujai įkurta Novempopulanija gana tiksliai atitiko akvitanų gyvenamas žemes. Provincijos pavadinimas reiškė „9 tautos“ taip turint omenyje 9 akvitanų gentis, nors iš tiesų teritorijoje genčių gyveno daugiau.
Valdant Romos imperijai, lotynizacija krašte progresavo menkai, akvitanai išlaikė savo kalbą ir kultūrinius bruožus. Pamažu įsitvirtino krikščionybė.
V a. akvitanų žemes nusiaubė vandalai, alanai, svebai. Vėliau Romos imperatorius čia leido įsikurti vestgotams, kurie įjungė akvitanus į savo karalystę. 507 m. akvitanai prijungti prie Frankų valstybės, o vėliau kartu su vaskonais sukūrė Vaskonijos kunigaikštystę. Joje akvitanų kalba galutinai nunyko, jie perėmė vulgariąją lotynų kalbos formą ir iš jų susidarė gaskonų etnosas.
NK Svoboda Ljubljana

Istorija

Klubas įkurtas 1952 m. Nepriklausomos Slovėnijos pirmenybėse žaidžia regioninėse pirmenybėse.
Amores perros

Turnys

Filmą sudaro trys tarpusavyje persipynusios istorijos, turinčios bendrą sąlyčio tašką – avariją.
Pirmoji istorija („Oktavijus ir Siuzana“): dviejų brolių tarpusavio konkurencija. Jaunėlis įsimyli vyresniojo žmoną, kuri bijo pasakyti vyrui, jog vėl laukiasi. Vaikinas siūlo jai bėgti kartu ir, besistengdamas uždirbti pinigų, įsivelia į nelegalias šunų kautynes.
Antroji istorija („Danielis ir Valerija“) – apie vedusio vyro aistrą manekenei, dėl kurios jis palieka šeimą ir persikelia su naująja meile į atskirą butą. Deja, jų laimė trunka tik kelias valandas, nes mergina, išvažiavusi nupirkti vyno, sunkiai sužalojama automobilio avarijoje.
Trečioji istorija („El Čivo ir Maru“) – apie samdomą žudiką, kuris mėgina užmegzti santykius su dukra, nieko nežinančia apie jo egzistavimą...
San Kaetano do Sulas

Istorija

Vietovė apgyvendinta nuo XVI a., o pats San Kaetano do Sulas oficialiai įkurtas 1877 m. XX a. į miestą atvyko daug imigrantų iš įvairių Europos šalių.
Jonas Urbonas (1807)

Biografija

Baigė greičiausiai Karalienės mokytojų seminariją. 1830-1834 m. mokytojavo Vilkyškiuose (II mokytojas), 1834-1852 m. Pagėgiuose, 1852-1866 m. Tilžės Prūsuose (1919 m. prijungtuose prie Tilžės), nuo 1866 m. gimnazijos vyresnysis mokytojas Įsrutyje.
Bendradarbiavo su lituanistu mokytoju Frydrichu Bekeriu, talkino šiam rengiant pirmąją lietuvių literatūros chrestomatiją „Lietuvininkas“ („Der kleine Littauer“, 1866), reklamavo jo knygas. 1866-1868 m. rašė į kunigo prof. Frydricho Kuršaičio leidžiamą laikraštį „Keleivis iš Karaliaučiaus...“, gerai pažinojo tautosakininką ir etnografinės medžiagos skelbėją Eduardą Gizevijų, Tilžės gimnazijos mokytoją. Priklausė „Lietuvių literatūros draugijai“, bet jos veikloje nepasižymėjo. 1870-1876 ir 1882-1886 m. vadovavo Įsruties gimnastikos mėgėjų draugijai.
Pagal laikraščių pranešimus parašė knygą „Prūsų karas“ („Prusu karas bey ypatiškos kovos su estreikeis bey kelioms kitoms Vokes žememis mete 1866“, Tilžė, 1867, 84 p.). Knygoje aprašomos Prūsijos kovos su Austrija ir kitomis vokiečių valstybėlėmis. Žinomas vienas išlikęs egz. Iš vokiečių kalbos išvertė didaktinio religinio turinio pasakojimus „Krikščioniškas vadas“ („Krikščioniškas vadas, arba Kelo roditojis, keleivjams į dangu“, Tilžė, 1840-1852, 100 p.). Sudarė ir redagavo 7 kalendorius („Prusiškos kalendros ant meto 1864 … 1870). Jų sudarytojas ir redaktorius buvo Erdmonas Šesnakas. J. Urbonas tapo antruoju redaktoriumi.
Kabvė

Istorija

1921 m. Kabvės rūdynuose rasta Rodezijos žmogaus (Homo rhodesiensis) kaukolė bei akmeniniai įrankiai. Miestas kolonijiniais laikais vadintas Broken Hilu (angl. Broken Hill) pagal tokio pat vardo kasyklą Australijoje. 1965 m. pervadintas į Kabvę.
Vytautas Pakarskas

Biografija

Radviliškyje 1949 m. baigė Lizdeikos gimnaziją. Aviacija V. Pakarskas susidomėjo besimokydamas Kauno Politechnikos institute, kur tuo metu veikė aktyvi sklandytojų sekcija. Ten jis skraidė sklandytuvais, remontuodavo palaužtus sklandytuvus, dalyvavo statant Antano Kuzmicko konstrukcijos sklandytuvus M-1 ir M-2.
1954 m. baigė Kauno Politechnikos institutą ir persikėlė gyventi į Vilnių.
Nuo 1954 m. Vilniaus Žalgirio staklių gamyklos Mechaninio cecho viršininkas, vėliau – vyr. inžinierius-konstruktorius. Nuo 1960 m. Šlifavimo staklių gamyklos laboratorijų sektoriaus vadovas bei projektų vyriausiasis konstruktorius. 1964 m. pradėjo dirbti Respublikiniame techninės informacijos institute Mašinų skyriaus viršininku.
V. Pakarskas skraidė Vilniaus aeroklube Kyviškėse. 1963 m. tapo sklandymo sporto meistru. 1966 m. V. Pakarskas dviviečiu sklandytuvu L-13 „Blanik“ pasiekė Lietuvos nuotolio rekordą skridime į iš anksto numatytą tikslą – 476 km. Šis rezultatas dviviečių sklandytuvų klasėje nėra pagerintas iki šiol.
1964–1970 m. V. Pakarskas buvo Lietuvos aviacijos federacijos atsakingasis sekretorius. 1968 m. V. Pakarsko iniciatyva buvo atnaujinta aviacinio žurnalo „Sparnai“ leidyba, ilgą laiką jis buvo šio žurnalo redakcinės kolegijos narys.
V. Pakarskas inicijavo lietuviškų plastikinių sklandytuvų gamybą. 1968 m. su grupe Lietuvos aviatorių lankėsi pasaulio sklandymo čempionate Lešne (Lenkija). Čia kartu su sklandytuvų konstruktoriumi Baliu Karveliu susižavėjo plastikiniais aukštos klasės sklandytuvais ir nutarė, kad reikia tokių sklandytuvų gamybos Lietuvoje.
V. Pakarsko pastangomis 1969 m. buvo įkurtos Eksperimentinės sportinės aviacijos dirbtuvės, vėliau išaugusios į Prienų Eksperimentinę sportinės aviacijos gamyklą (ESAG), kurios direktoriumi jis buvo 1970–1982 m. Gamykloje buvo sukurtas ir imtas gaminti sklandytuvas BK-7 Lietuva, 1972 m. pakilęs orą. V. Pakarskas įtikino DOSAAF vadovus išplėsti gamyklą. Pociūnuose iškilo nauji gamyklos korpusai, kuriuose gamino naujus sklandytuvų modelius: 1976 m. – LAK-9, 1978 m. – LAK-10, 1979 m. – LAK-12.
1983 m. Kaune kartu su bendraminčiais įkūrė visuomeninį Sportinės aviacijos muziejų, kuris 1995 metų pradžioje pavadintas Lietuvos aviacijos muziejumi. Nuo 1983 m. Respublikinės mokslinės technikos bibliotekos direktoriaus pavaduotojas.
1992–1994 m. – Valstybinės aviacijos gamyklos direktorių valdybos pirmininkas. Nuo 1994 m. – Šiaulių aerouosto technikos departamento vadovas.
Baksanas (miestas)

Istorija

Baksano kaimas įkurtas 1891 m. Vėliau (1960 m.) jis sujungtas su Staraja Krepostės kaimu ir 1965 m. gavo miesto tipo gyvenvietės statusą. Miestas nuo 1967 m.
Sanremo muzikos festivalis

Sanremo muzikos festivalis (it. Festival della canzone italiana) – kasmetinis muzikos festivalis, vykstantis Sanreme, Italijoje. Festivalis pradėtas 1951 m. Jo pagrindu buvo sukurtas šiuo metu žiūrimiausias muzikos renginys pasaulyje – „Eurovizijos“ dainų konkursas.
Seinäjoen Jalkapallokerho

Istorija

Klubas įkurtas 2007 m., kai susijungė du Seinejokyje gyvavę klubai FC Sepsi-78 ir TP-Seinäjoki. 
Iš pradžių žaidė žemesniuosiuose divizionuose, o 2014 m. debiutavo elito lygoje. Debiutiniame sezone užėmė antrąją vietą.
2015 m. šis klubas sugebėjo nukarūnuoti nuolatinius čempionus HJK Helsinki. Iškovojo čempionų titulus.
Algis Kregždė

Biografija

1947–1958 metais mokėsi Biržų Juliaus Janonio vidurinėje mokykloje. Ją baigęs, metus studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, vėliau 1959–1963 metais mokslus tęsė Kauno politechnikos institute (KPI). 1962–1978 metais vadovavo Lietuvos radijo sporto federacijos trumpųjų bangų komitetui, vėliau Lietuvos radijo sporto federacijai.
Dar besimokydamas ėmė treniruoti KPI trumpabangininkų komandą. Baigęs institutą, porą metų dirbo Kauno radijo gamykloje inžinieriumi, vėliau ėmėsi mokslinio darbo KPI – buvo ultragarso laboratorijos vyr. inžinierius, mokslinis bendradarbis, nuo 1992 m. – Radioelektronikos (Telekomunikacijų ir elektronikos) fakulteto inžinierius.
Algis Kregždė yra 24 moksl. publikacijų, 8 išradimų autorius (iki 2008).
Dabar Algis Kregždė yra ir Europos radijo sporto federacijos tarybos narys.
Europos Sąjungos plėtra

Antroji plėtra į Šiaurės ir Rytų Europą 1995 m

1995 m.: Austrija, Suomija, Švedija;

Trečioji plėtra į rytus 2004 m

2004 m. įstoja Vidurio, Rytų Europos ir Baltijos šalys: Čekija, Estija, Kipras (išskyrus šiaurinę salos dalį), Latvija, Lenkija, Lietuva, Malta, Slovakija, Slovėnija, Vengrija.

Ketvirtoji plėtra į rytus 2007 m

2007 m. sausio 1 d. pagal pasirašytą stojimo sutartį prie Europos Sąjungos prisijungė Bulgarija ir Rumunija.

Penktoji plėtra į pietus 2013 m

2013 m. liepos 1 d. įstoja Kroatija.

Valstybės kandidatės

Valstybės kandidatės statusą turi Makedonija, Islandija, Turkija, Serbija, Albanija ir Juodkalnija.
2004 m. gruodžio 16-17 d. Europos Vadovų Taryba remdamasi Europos Komisijos pranešimu, nusprendė pakviesti dėl stojimo į ES derėtis Turkiją. Derybos pradėtos 2005 m. spalio 3 d.
2004 m. kovo 22 d. Makedonija Dubline pateikė prašymą tapti ES nare. 2004 m. gruodžio 16-17 d. ji buvo pakviesta Europos Vadovų Tarybos derėtis dėl stojimo į ES. Šiuo metu yra sunkumų dėl tautinių mažumų reikalų (dėl albanų kaip ir Serbijoje). 2005 m. gruodžio 15 d. Europos Vadovų Tarybos susitikime Makedonija tapo oficialia kandidate tapti ES nare.
Dar kelios stiprios Europos valstybės nėra įstojusios į Europos Sąjungą − Norvegija, Šveicarija, Islandija, Lichtenšteinas. Norvegija ir Šveicarija mėgino pradėti derybas dėl stojimo (Norvegija – net du kartus), tačiau derybos nutrūko dėl referendumuose stojimui nepritarusių piliečių. Šiuo metu minėtos valstybės yra EFTA narės
Europos mažosios valstybės (San Marinas, Andora, Monakas) tikriausiai niekada neįstos į Europos Sąjungą, kadangi jų specialūs įstatymai prieštarauja ES standartams. Vatikanas taip pat neturėtų stoti į sąjungą dėl savo unikalaus statuso.

Potencialios kandidatės

Manoma, kad Kosovas ir Bosnija ir Hercegovina galėtų įstoti dar iki 2020 m., jei pagerės ekonominė padėtis, atslūgs etninė įtampa. Viršūnių Susitikime Salonikuose 2003 m. kaip vienas iš svarbiausių ES plėtros tikslų buvo nustatyta buvusios Jugoslavijos valstybių integracija.

Kitos kandidatės

Oficialiai daugiau valstybių kandidačių nėra. Pastaruoju metu Ukraina, Moldova ir Gruzija yra pareiškusios sieksiančios įstojimo į ES.
Kvotestafas

Kvotestafas (angl. quarterstaff) – nelanksčios karties tipo viduramžių anglų medinis, kartais – metalu apkaustytais galais. Kartais šiuo pavadinimu vadina kitų tautų kovines kartis (japonų bo, kinų guną, prancūzų batoną).

Kvotestafo sandara

Kvotestafus darydavo iš įvairios kietos lapuočių medienos, dažniausiai – iš uosio, ąžuolo, lazdyno ar gudobelės. Vienas ar abu galai gali būti apkaustyti ar turėti metalinius spyglius. Ilgis gana įvairus, nuo 1,8 iki 2,7 m. Kartais naudodavo ir labai ilgas kartis – nuo 3,6 iki 5,4 m. Vėliau kvotestafai trumpėjo ir lengvėjo. Viktorijos laikų Anglijoje kartais naudojo 3 m ilgio bambukines kartis.
Kvotestafas gali būti laikomas ginklu, artimu dvirankei kuokai, nors jo masė tolygiai pasiskirsčiusi per visą ilgį (išskyrus kvotestafus apkaustytais galais). Kvotestafu galimi triuškinantys smūgiai, buki baksniai ar ietiški dūriai, jei apkaustai su spygliais. Kvotestafo naudojimas panašus į kautynes daugeliu kitų ilgakočių ginklų, todėl kvotestafus neretai naudojo kaip pradinio apmokymo ginklą prieš pereinant prie alebardų, gleivų ir pan.

Kvotesatfo naudojimo istorija

Kvotesafus lengva pasidaryti, todėl juos ar panašius naudojo daugelyje šalių. Kartis naudoja daugelyje Azijos kovos menų. Kvotestafas buvo įprastinis ginklas Anglijoje. Apie 1500 m. kvotestafas tapo populiariu kovos mokymo ginklu Londone. Apie 1700 m. kvotestafai asocijavosi su dvikovomis dėl piniginių prizų.
XIX a. antroje pusėje bambukinius bei uosinius kvotestafus vėl ėmė naudoti kaip mokomuosius ginklus (kartu su fechtavimo ir panašiomis apsaugomis) kai kuriose Londono fechtavimo mokyklose. XX a. pradžioje kai kur supaprastinto fechtavimo kvotestafais mokydavo skautus.
Petropavlovsko tvirtovė

Petropavlovsko tvirtovė (rus. Петропа́вловская кре́пость) yra XVII a. pabaigoje istoriniame Sankt Peterburgo centre pastatyta tvirtovė. Tvirtovę 1703 m. įkūrė Petras I-asis, o pilnai ji pastatyta buvo tarp 1706 ir 1740 m. pagal Domenico Trezzini projektą.
Šiame Nevos saloje esančiame tvirtovės pastatų komplekse nuo 1954 m. įsikūręs Valstybinis Sankt Peterburgo istorijos muziejus pritraukia daugybę turistų ir poilsiaujančių peterburgiečių. Tvirtovės yra viena iš pagrindinių UNESCO kultūros paveldu laikomo Sankt Peterburgo centro dalių.
Tvirtovė, kurios statybos pradžia 1703 m. gegužės 16 d. (pagal Julijaus kalendorių; 1703 m. gegužės 27 d. pagal Grigaliaus kalendorių) laikoma oficialia Sankt Peterburgo įkūrimo data, niekada netarnavo pagal savo karinę paskirtį. Švedai, nuo kurių ji turėjo ginti Šiaurės karo metu, per kelis ateinančius metus buvo sumušti ir po to nebekėlė rimtesnio pavojaus Rusijos imperijai. Iš pradžių šešis bastionus turėjusią tvirtovę iš žemės sampilų ir medinių įtvirtinimų statė apie 20 000 vyrų. Tarp 1706 ir 1740 m. ji buvo visiškai perstatyta iš akmens; nuo to laiko ji yra netaisyklingo šešiakampio, kurio kampus saugo bastionai, formos.
Anatolijus Beriozovas

Biografija

1940 m. baigė Kauno jėzuitų gimnaziją, du kursus studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 1944–1946 m. mobilizuotas į Raudonąją armiją, dalyvavo mūšiuose prie Šiaulių, Klaipėdos, Karaliaučiaus. Nuo 1946 m. dirbo Klaipėdos rajono laikraščio „Raudonasis švyturys“, laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redakcijose. 1953–1986 m. dirbo Lietuvos radijo komitete bei Lietuvos televizijos ir radijo komitete, laidose „Kolūkietiška radijo stotis“, „Panorama“, „Telefilmo“ scenarijų skyriuje.
Išleido publicistikos, parašė scenarijų dokumentiniams filmams („Lineliai linai“, „Švyturys“, „Deltuvos šeimininkai“, „Aš, Vytautas Alseika“), meniniam televizijos filmui „Ko verkė pušys“, dviejų serijų filmui „Devyni nuopuolio ratai“ ir kt.
Šaukėnų dvaras

Istorija

Minimas nuo XV a., manoma, tuometinė Šonų giminės rezidencija. Vėliau Šaukėnai priklausė Šemetoms iki XVIII a. 2-osios pusės. Po to jie buvo parduoti Jelenskiams, vėliau Gorskiams, kurie valdė dvarą iki 1940 metų.
Po II pasaulinio karo dvare įrengta psichiatrinė ligoninė.
Černobylio zona

Černobylio zona – uždaras rajonas, Ukrainoje, Kijevo srities šiaurinėje dalyje, 30 km aplink Černobylio AE. Šis darinys suformuotas 1986 m. po Černobylio katastrofos. Teritorija apima maždaug 2600 km² plotą.

Istorija

Dabartinėje zonos vietoje anksčiau buvo Černobylio ir Ivankovo rajonai. Černobylio rajone 1970 m. buvo pradėtos Černobylio AE statybos, suprojektuotas visiškai naujas Pripetės miestas, kuriame apsigyveno elektrinės statytojai, jų šeimos, viso apie 50 000 gyventojų. Praėjus šešiolikai metų, 1986 m. balandžio 25 d. įvyko didžiausia pasaulio mastu Černobylio AE avarija, kurios padariniai tebejaučiami iki šiol. Per dvi savaites iškeldinta apie 150 000 gyventojų iš zonos 30 km spinduliu. 4-asis elektrinės reaktorius, kuriame įvyko avarija 1986 m. gruodį užbetonuotas sarkofage. Visgi, zona išlieka viena radioaktyviausių vietų visoje Žemėje. Nepaisant to, dalis gyventojų grįžo į ją gyventi 1987 m. pradžioje (dabar ten gyvena apie 400 žmonių). Į zoną nuo 2002 m. įleidžiami turistai.
Akromegalija

Akromegalija (acromegalia iš gr. akros 'aukščiausias, kraštinis' + gr. megas, kilm. megalu 'didelis') – endokrininė liga, atsirandanti dėl suintensyvėjusio augimo hormono somatotropino gaminimo.
Ligai būdingas veido, galūnių kaulų bei minkštųjų audinių padidėjimas. Dažniausiai akromegalijos priežastis – hipofizės auglys, rečiau – somatotropiną gaminantys plaučių, kasos augliai. Dažniau liga pasireiškia 20–40 m. žmonėms. Pirmiausia pasikeičia, šiurkštėja veido bruožai: atsikiša apatinis žandikaulis, sustorėja lūpos, nosis, didėja ausys, liežuvis, plaštakos ir pėdos, užkimsta balsas. Pasitaiko, kad atsiranda galvos, raumenų skausmų, pablogėja rega, atmintis. Sustorėja, patamsėja oda. Sutrinka lytinių liaukų, antinksčių, skydliaukės veikla, neretai kraujyje padidėja cukraus kiekis (cukrinis diabetas).
Gydoma jonizuojančiąja spinduliuote, vaistais, operacija.
Urbonas Raškevičius

Urbonas Raškevičius OFM, lenk. Urban Raszkiewicz (1824 m. liepos 27 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1909 m. rugsėjo 8 d., JAV) – Romos katalikų kunigas ir pedagogas Lenkijoje, Prūsijoje bei JAV. Pranciškonų vienuolis.

Biografija

Augustavo gubernijos Smalėnų vienuolyne buvo įšventintas pranciškonų vienuoliu. 1848 m. rugsėjo 8 d. Vloclaveke įšventintas kunigu. Ilgą laiką profesoriavo dvasinėse seminarijose, nuo 1858 m. dėstė kanonų teisę tuo metu Prūsijai priklausančio Lankų miestelio teologinėje mokykloje. 1869–1871 m. gyveno pranciškonų vienuolyne Vronkose. Dėl kilusių nesutarimų 1872 m. persikėlė į Galiciją, vėliau – į Sileziją.
Galiausiai nusprendė emigruoti į JAV. 1881 m. paskirtas lenkų katalikų Švč. Mergelės Marijos bažnyčios klebonu Indianos valstijos Otis miestelyje, šią šventovę rekonstravo. 1890–1891 m. kūrė Šv.Kazimiero parapiją Hammonde (Indianos valstija). 1891 m. grįžo tarnauti į Otį, buvo paskirtas Fort Veino dekanato vadovu.
Traniškiai

Istorija

1906 m.  Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje minimas Tranų kaimas.