google/wiki40b huggingface dataset:
Juzė Andriuškevičienė

Juzė Andriuškevičienė (g. 1921 m. vasario 21 d. Šilėnuose, Sangrūdos valsčius, Marijampolės apskr.) – Lietuvos gydytoja psichiatrė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija

1949 m. baigė Kauno universitetą. 1958 m. apgynė disertaciją „Alkoholio oksidacijos dinamika sergantiems šizofrenija“, medicinos mokslų kandidatė. 1985 m. apgynė disertaciją „Ligonių sergančių galvos smegenų ateroskleroze su psichikos sutrikimais diagnostika ir socialinė darbinė adaptacija“, medicinos mokslų daktarė.
1951–1961 m. dirbo Kauno psichoneurologinėje ligoninėje; nuo 1952 m. skyriaus vedėja, nuo 1958 m. vyr. gydytoja. 1961–1995 m. dėstė Vilniaus universitete, nuo 1989 m. profesorė.

Mokslinė veikla

Tyrė šizofrenijos etiopatogenezę, kliniką, gydymą, galvos smegenų aterosklerozės diagnostiką, alkoholizmo, įvairių depresijų gydymą, psichiatrinės pagalbos organizavimą. Paskelbė mokymo priemonių.
Durys

Durys – įtaisas namo įėjimui uždaryti. Pagal paskirtį būna išorinės, vidinės, specialiosios (nedegios, hermetiškos ir kt.); pagal konstrukciją – vienvėrės ir dvivėrės, lygios ir įsprūdinės, įstiklintos ir aklinos; pagal varstymo būdą – varstomosios (į vieną pusę), švaistinės (varstomos į abi puses, statomos intensyvaus judėjimo vietose, paprastai įstiklintos), stumdomosios (dažniausiai dvivėrės, statomos plačiose angose, mažo judėjimo vietose), sukamosios (statomos dažno, bet neintensyvaus judėjimo visuomeninių pastatų tamburuose).
Durys daromos iš pjautinės medienos, faneros, medienos drožlių ar pluošto plokščių, metalo (plieno, aliuminio), plastikų, stiklo; dažomos, apdailinamos plastikais, faneruojamos, lakuojamos.
Durys įstatomos į staktas, prie kurių tvirtinamos dviem, sunkesnės – trimis metaliniais vyriais. Išorinių, kartais ir vidinių, durų staktų apačioje būna slenkstis, sulaikantis šilumą, neleidžiantis pro išorines duris skverbtis vandeniui, sniegui. Staktos ir slenkstis sudaro durų rėmą.

Lietuvoje

Lietuvių valstiečių senovės gyvenamųjų namų durys buvo sudarytos iš dviejų (viršutinės ir apatinės) varstomų dalių. Atidarius viršutinę dalį, būdavo išleidžiami dūmai. Kartais durys būdavo daromos dvigubos (iš 2 lentų sluoksnių).
Seniausios durys būdavo įtaisomos ant bėgūnų (medinių vyrių, kurie dar XIX a. vartoti kluonuose), vėlesnės – ant metalinių vyrių. Nuo XX a. 4 dešimtmečio visoje Lietuvoje valstiečių pastatuose daromos rėminės įsprūdinės konstrukcijos durys, dažnai dvivėrės. Durų puošybai dažniausiai naudojami konstrukciniai elementai (ornamentą sudaro įvairiai išdėstytos lentos, įsprūdos). Kartais durys puošiamos polichromine (daugiausia ornamentine) tapyba.
Žieduotosios papūgos

Išvaizda

Tai labai gražios ir grakščios vidutinio dydžio papūgos. Kūno ilgis iki 42 cm, sparnų ilgis 16 cm. Uodega ilga. Snapas apskritos formos, stambus. Plunksnų danga žalia, aplink kaklą yra vėrinį, kaklaraištį ar žiedą primenanti juosta. Sparnai ilgi ir smailūs. Patinų ir patelių spalva skiriasi. Jauniklių spalva kaip patelės. Po trejų metų jaunikliai subręsta ir jų spalva tampa kaip suaugusių paukščių. Kojos silpnos ir trumpos. Vaikščiodamos ant žemės arba laipiodamos šakomis daugiau naudoja snapą kaip atramą.

Paplitimas

Paplitusios Pietų Azijoje ir Rytų Afrikoje.

Gyvenimo būdas

Gyvena pulkais miškingose vietose. Anksti ryte ir vakare skrenda maitintis, o po to būriuojasi prie vandens telkinių. Pasimaitinusios ilsisi tupėdamos tankmėje ant medžių galūnių.
Maitinasi laukinių ir kultūrinių augalų sėklomis ir vaisiais.

Laikymas

Tai populiarūs paukščiai tarp paukščių mylėtojų. Lengvai perneša kambario sąlygas, greitai pripranta prie žmogaus. Nelaisvėje gyvena ilgai. Gali greitai išmokti pamėgdžioti atskirus žodžius ar net frazes. Vienintelis trūkumas – aštrus ir nemalonus balsas. Jos būna gana rėksnios, bet nuo šito galima atpratinti.
Mazovijos Minskas

Istorija

1421 m. suteiktos miesto teisės.
Boeing KC-46 Pegasus

Lėktuvas

Šis orlaivis sukurtas iš standartinio Boeing 767. Skrydžių valdymo kabinoje yra vietos 4 ekipažo nariams, taip pat 15 sėdimų vietų keleiviams salone. Salonas gali perdarytas papildomiems 58 keleiviams arba į 18 palečių krovinių skyrių. Lėktuvo gale taip pat gali būti įrengtos vietos 58 pacientų gultams.

Istorija

Pirmasis užsakytas KC-46 pasiekė McConnell oro bazę 2019 m. sausio 10 d. 
Sausio 25 d. dar du orlaiviai papildė šią bazę, o po 6 dienų Boeing atsiuntė dar 2 vienetus.
Vasario 3 d. savo pirmuosius du orlaivius gavo Altus karinė bazė.
2015 m. KC-46 orlaivius užsakė Japonijos karinės oro pajėgos. Pirmuosius lėktuvus jas pasieks 2020 m.
Somatotropinas

Somatotropinas (STH) - stuburinių hormonas, skatinantis visų audinių ir kaulų augimą, stimuliuoja ilgųjų kaulų augimą nesubrendusiame organizme. Gaminamas hipofizėje, dar vadinamojoje posmegeninėje liaukoje.
Baltosios Vokės pelkė

Baltosios Vokės pelkė − pelkė Vilniaus, Trakų ir Šalčininkų rajonuose, 12 km į pietvakarius nuo Vilniaus, į vakarus nuo Vilniaus–Lydos geležinkelio.
Pelkės plotas ~4 100 ha. Pelkė ištįsusi iš šiaurės rytų į pietvakarius apie 20 km Pietryčių lygumoje. Iš visų pusių, išskyrus šiaurės vakarus, ją supa miškai. Pelkės viduryje yra 3 didelės žvyringos salos, kuriose įsikūrę Merešlėnų, Papiškių bei Mikašiūnų gyvenvietės ir daugybė mažų salelių.
Pelkės pietinėje dalyje telkšo Papio ežeras, kanalu sujungtas su Merkiu. Ties Mikašiūnais į ežerą įteka Akva. Iš Papio ežero išilgai pelkės teka Vokė (Neries intakas). Pelkės vidurinėje dalyje į Vokę įteka Krempė, Asdrė ir Rudamina.
Durpių klodo didžiausias storis 7,1 m, vidutinis susiskaidymas 28 %, vidutinis peleningumas 10 %.
Į pietus nuo Papio ežero esanti pelkės dalis vadinama Katėčių pelke. Tai raistinė aukštapelkė su pušų, gailių ir magelaninio kimino bendrijomis. Durpių klodas mišraus tipo; jo storis siekia 6 m. Durpės vidutiniškai susiskaidžiusios, paviršiuje mažai peleningos. Paežerėje jos slūgso ant nestoro ežerinių nuosėdų sluoksnio. Pamerkyje esančiuose pelkės plotuose sėjamos pašarinės žolės.
Pelkės pietinė dalis susidarė, užželiant didžiuliam ežerui, kadaise tyvuliavusiam ledyno pakraštyje (jo liekana yra Papio ežeras). Pelkės vidurinė ir šiaurinė dalys susidarė poledyninės upės slėnyje, kuris supelkėjo dėl versmių gausumo.
Kazimieras Naruševičius

Kazys Naruševičius (g. 1920 m. kovo 2 d. Dūdoniuose – m. 2004 m. spalio 12 d. Panevėžyje) – tapytojas, Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Biografija

Gimė 1920 m. Dūdoniuose (dab. Panevėžio rajonas). Iki 1932 m. mokėsi Rėklių pradinėje mokykloje, po to – Panevėžio berniukų gimnazijoje. 1940 m. – 1945 m. studijavo Vilniaus dailės akademijoje. 1945 m. – 1946 m. buvo suimtas KGB. 1950 m. – 1968 m. dirbo dailės mokytoju. Nuo 1967 m. iki 1990 m. Panevėžio dailės mokykloje dėstė tapybą. 1997 m. Kaziui Naruševičiui suteiktas nusipelniusio panevėžiečio vardas. 1999 m. tapo Panevėžio miesto garbės piliečiu. Mirė 2004 m. spalio 12 d.
Frydrichštalio kapinynas

Frydrichštalio kapinynas – prūsų kapinynas prie Frydrichštalio (Vėluvos apskritis, dab. rus. Солдатово – Soldatovas, Gvardeisko rajonas, Kaliningrado sritis) kaimo kapinių.

Tyrimai

1884-1885 m. kasant molį rasta pavienių archeologinių radinių ir žirgo kapas. 1889 m. Georgas Bujakas ištyrė 38 kapus. Mirusieji laidoti sudeginti, 10 kapų – urnose, kituose – be jų. Įkapės: žalvarinės segės, pincetas, žalvarinė antkaklė, akmeninis trintuvas, apyrankės, žąslai, žalvariniai skambalai, romėniška moneta, emalio karoliai ir kt. dirbiniai. Kapinynas datuojamas II a. – VI a.
Purmsatų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Paplakos piliakalnis 7,5 km
Brūverių piliakalnisGravos Sudmalių piliakalnis 13 km
Krūtės piliakalnis 5,7 km
Kalėtų piliakalnis 11 km 
Gramzdos piliakalnis 10 km
Yves Saint Laurent (dizaineris)

Yves Henri Donat Mathieu-Saint-Laurent (1936 m. rugpjūčio 1 d. Orane, Alžyras – 2008 m. birželio 1 d. Paryžiuje, Prancūzija) – prancūzų mados kūrėjas, dizaineris, iki 2002 m. kūręs Paryžiuje.

Biografija

Saint Laurent gimė Charles Saint-Laurent ir Lucienne Mathieu šeimoje. Jo seneliai buvo kilę iš Elzaso Lotaringijos ir Prancūzijos-Prūsijos karo metu 1870–1871 m. pasitraukė į Šiaurės Afriką.
Jis užaugo Orane, Alžyre, lankė ten gimnaziją. Žiūrėdamas Moljero pjesę „Critique de l'École des femmes“ jis suprato, kad jo pašaukimas – drabužių kūrimas. Būdamas 11 metų jis kūrė eskizus scenai.
1953 m., būdamas 17 metų, jis atvyko į Paryžių, kur studijavo mados ir scenos dizaino specialybę mokykloje Chambre Syndicale de la Haute Couture. Netrukus jo eskizai buvo išspausdinti „Vogue“ žurnale, o žurnalo vyriausiasis redaktorius jaunąjį dizainerį pristatė Christian Dior, pas kurį Saint Laurent ir dirbo iki pat Christian Dior mirties 1957 m.
Savo pirmąją kolekciją Christian Dior mados namams pavadino Ligne Trapéze ir tai atnešė jam pasisekimą ir šlovę pasaulyje. Saint Laurent atsisakė kai kurių Christian Dior namams iki tol būdingų detalių, tačiau drabužiai vis tiek pasižymėjo prašmatnumu.
1960 m. buvo pašauktas į karinę tarnybą Alžyre ir po kelių dienų jį ištiko nervinis priepuolis, dėl kurio pateko į psichiatrinę ligoninę, kur buvo gydomas elektrošoku, psichotropiniais vaistais ir netgi narkotinėmis medžiagomis. Tai tikriausiai ir nulėmė, kad Saint Laurent visą gyvenimą negalėjo išsivaduoti iš priklausomybės narkotikams.
Kurį laiką Saint Laurent kūrė Bergé mados namams, tačiau 1976 m. jų keliai išsiskyrė. 1993 m. mados namai Saint Laurent buvo parduoti farmacijos kompanijai Sanofi už 600 mln. JAV dolerių. 1999 m. Saint Laurent prekinį ženklą įsigijo Gucci mados namai.
Iki 2002 metų, kol pasitraukė iš mados verslo, Saint Laurent kūrė drabužių kolekcijas Paryžiuje.
Saint Laurent mirė 2008 m. birželio 1 d. Paryžiuje nuo smegenų vėžio būdamas 71 metų.
Sarkandas

Istorija

Sarkandas minimas nuo XIX a. vid. Miesto statusas suteiktas 1968 m.
Jonas Čepulis (1928)

Jonas Čepulis (g. 1928 m. spalio 18 d. Kuosiai, Rokiškio valsčius) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1951 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, 1954 m. veterinarijos mokslų kandidatas.
1954–1998 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1979–1983 m. Terapijos, klinikinės diagnostikos ir farmakologijos katedros vedėjas, nuo 1962 m. docentas, 2001 m. garbės profesorius.
Žalioji pečialinda

Išvaizda

Žalioji pečialinda didžiausia iš pečialindų, bet mažesnė už naminį žvirblį. Nuo kitų pečialindų skiriasi švaria geltona ir balta kūno apačia. Patino ir patelės viršutinė kūno dalis gelsvai žalia, antuodegis ryškus. Antakis, gerklė, pagurklis ir kūno šonai geltoni. Pilvas baltas. Snapas juosvai rudas. Kojos gelsvos. Jauniklių viršutinė kūno dalis gelsvo atspalvio. Tik išsiritusių jauniklių galva ir pečiai apaugę ilgais, retai balsvai pilkais pūkais.

Paplitimas

Arealas suskaidytas. Eurazijoje paplitusi nuo Skandinavijos iki Uralo. Šiaurėje arealas siekia Botnijos įlanką, Kareliją, Kamos aukštupį, pietuose tęsiasi iki pietinio Uralo, Volgos vidurupio, Moldavijos, Dunojaus deltos, Balkanų, Apeninų pusiasalio. Izoliuotos arealo dalys yra Pirėnų pusiasalyje, Krymo, Kaukazo kalnuose. Žiemoja Afrikoje.
Lietuvos giriose gana dažna.

Biologija

Laikosi juodalksnynuose, juosiančiuose aukštaūgius eglynus su drebulių, beržų ir pušų priemaiša. Gausi nešlapiuose beržynuose, drebulynuose, ąžuolynuose, uosynuose ir mišriuose miškuose. Peri paupių šlaitų giriose, kartais mėlyniniuose pušynuose, retkarčiais – brukniašiliuose. Keliaudamos užklysta į laukų giraites, sodus, miestų želdinius.
Dienomis maitinasi ir keliauja. Vikriai straksi, skraido tarp medžių šakų. Dažnai, virpančiai plevendama sparnais cipsena ore, čiulba medžių lajos pavėsyje. Lizdą įsiruošia tarp kiškiakopūsčių, medučių, šalmučių, miškinių pataisų. Gūžtas suka ne arčiau kaip 40 metrų atstumu viena nuo kitos. Vienoje dėtyje paprastai būna 5–7 kiaušiniai, kuriuos patelė peri apie 14 dienų. Perėti pradeda padėjusi ketvirtą kiaušinį. Kas pusvalandį išlekia trumpam palesti. Išsiritusius paukščiukus maitina abu porelės nariai. Šeštą dieną jaunikliai praregi, septintąją jiems pradeda kaltis plunksnos.
Besiplunksnuojančius jauniklius dažniau maitina patelė. Gūžtą paukščiukai palieka po 12–13 dienų, šakomis kyla aukštyn ir keliauja toliau. Tik vėliausiai išsiritęs jauniklis dar laikosi prie žemės. Per vasarą išveda vieną vadą.
Gaudo skraidančius uodus, naktinius drugius, muses, vikšrus, amarus. Žalioji pečialinda yra naudingas paukštis, nes sulesa daug medžio kenkėjų.
Jurgis Jurgelis

Biografija

Baigęs Vilniaus pedagoginio universiteto Matematikos ir Vilniaus universiteto Teisės fakultetus. Valstybinėje konservatorijoje studijavo režisūrą.
1967–1975 m. dirbo matematikos mokytoju Vilniaus 21-osios vidurinėje mokykloje. 1975–1990 m. – Lietuvos Mokslų akademijos Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto mokslinis darbuotojas. Išrinktas į Aukščiausiąją tarybą – Atkuriamąjį Seimą. 1992 m. Seimo Piliečių teisių ir tautybių reikalų komisijos pirmininkas.
1993–1998 m. VSD generalinis direktorius. 1996 m. jam suteiktas Valstybės saugumo generolo laipsnis. Nuo 1998 m. dirbo Valstybės saugumo departamento patarėju. Nuo 2002 m. birželio 14 d. iki 2004 m. vasario 25 d. – ministro pirmininko patarėjas. Nuo 2004 m. vasario 18 d. iki 2005 m. vasario 17 d. – Valstybės sienos apsaugos tarnybos vadas. 2004 m. suteiktas vidaus tarnybos generolo laipsnis. Po to dirbo policijos generalinio komisaro padėjėju. Nuo 2007 m. sausio 10 d. – Užsienio reikalų ministerijos patarėjas.
Jevgenijus Petrovas

Biografija

J. Petrovas gimė Odesoje, mokytojų šeimoje. Būdamas septyniolikos baigė vietinę gimnaziją ir įsidarbino korespondentu Ukrainos telegrafo agentūroje. Po to dirbo kriminalinės paieškos inspektoriumi. 1929 m. išleistoje Ilfo ir Petrovo biografijoje šis faktas komentuojamas taip: „Pirmieji jo literatūriniai bandymai buvo neatpažinto vyriškio lavono apžiūros protokolai.“ 1923 m. J. Petrovas atvyko į Maskvą, kur dirbo žurnaluose „Красный перец“ („Raudonasis pipiras“) ir „Гудок“ („Švilpukas“). Būtent šio leidinio redakcijoje užsimezgė draugystė su Ilja Ilfu.
Pirmasis Ilfo ir Petrovo romanas „Dvylika kėdžių“ („Двенадцать стульев“) pasirodė 1927 m. Šis romanas bei „Aukso veršis“ („Золотой телёнок“), kurių abiejų pagrindinis veikėjas – „didysis kombinatorius“ Ostapas Benderis – ir išgarsino rašytojų duetą.
1937 m., mirus I. Ilfui, J. Petrovas ėmėsi naujo darbo – romano apie Tarybų Sąjungos ateitį. Jo baigti nespėjo. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, tapo karo reporteriu. Žuvo aviakatastrofoje grįždamas iš apsiausto Sevastopolio miesto į Maskvą – lėktuvas nukrito Rostovo srityje.
Dešimt kankinių

Dešimčia kankinių judaizme vadinami dešimt Mišnos laikotarpio rabinų, kuriuos romėnai nukankino po Antrosios Šventyklos sugriovimo. Istoriškai vargu ar visos šios asmenybės buvo amžininkai, be to, kai kuriuose kituose tekstuose pateikiamas ne visai toks kankinių sąrašas. Tačiau poetiškas tekstas Eleh Ezkera, skaitomas per dvi žydų šventes, sujungia jų kankinystės aprašymus į vieną. Šis tekstas vadinamas midrašu; midrašas - tai kanoninio teksto (paprastai kurios nors Tanacho knygos) išplėstinis variantas, kuriame naratyvas papildytas gausiais legendiniais pasakojimais ir detalėmis. Eleh Ezkera midraše atpasakojamas ne Tanachas; Dešimties kankinių istorija papildo žodžiais eleh ezkera prasidedančią Jom Kipur'o maldą. Tekstas apie Dešimt kankinių irgi geriausiai žinomas kaip Jom Kipur'o skaitinys, nors jis įeina ir Tiša b'Av'o liturgiją.

Siužetas

Romos imperatorius Adrianas nutaria nukankinti dešimt rabinų, taip esą atmokėdamas už tai, kad dešimt Jokūbo sūnų pardavė į vergiją brolį Juozapą (Pr 37:18-29). Midraše imperatorius Adrianas pagrindžia savo sprendimą Tora: tas, kas pagrobia kitą žydą ir parduoda į vergiją, turi būti nubaustas mirtimi (Iš 21:16; tačiau Tora nenumato, kad bausmė kristų palikuonims). Ir nors patriarchai padarė nusikaltimą prieš tūkstantį metų, "nėra kitų tokių, kaip jūs" dešimt, sako Adrianas, kurie būtų verti šią kaltę atpirkti.

Kankinystė

Pirmieji turėjo mirti Rabanas Simonas ben Gamalielis ir r. Išmaelis Vyriausiasis Kunigas. Kai ben Gamalieliui buvo nukirsta galva, r. Išmaelis pratrūko raudoti. Tada imperatoriaus dukra, matydama jo kūno grožį, patyrė geismą ir išgirdusi, kad šis vyras pasmerktas mirti, paprašė, kad r. Išmaeliui gyvam nudirtų odą nuo galvos, idant ji galėtų pasidaryti iškamšą ir gėrėtis jo veidu.
Garsiausias iš Dešimties kankinių - r. Akiva, Bar Kochbos sukilimo dalyvis. Jam nuo kūno plėšė mėsas įkaitintomis geležinėmis šukomis. Jis mirė kalbėdamas Šma Israel maldą, prasidedančią žodžiais "O Izraeli, klausyk (šma israel), VIEŠPATS yra tavo Dievas, vienas VIEŠPATS" (Įst 6:4) – ir mirė ties žodžiu "vienatinis" (hebr. echad).
Kitą kankinį - r. Chananiją ben Taradioną - romėnai įvyniojo į Toros ritinį su šlapia vilna ir degino gyvą. Mokiniams, kurie tai stebėjo, rabis sakė: "Matau pergamentą anglėjant. Bet raidės iš jo išeina ir žengia į Dangų".
Kiti midraše paminėti kankiniai - r. Chucpis Aiškintojas (tokį titulą gavęs galbūt dėl to, kad laikė ješivą paprastiems žmonėms), r. Elazaras ben Šamua, r. Chanina ben Chaninajus, r. Ješivavas Soferis, r. Jehuda ben Dama ir r. Jehuda ben Bava.

Teksto istorija

Holokausto metu varomas į dujų kameras, dažnas žydas pasekdavo r. Akivos pavyzdžiu ir mirdavo kalbėdamas Šma Israel. Konservatyviajame judaizme Jom Kipur'o apeigos 1972 m. buvo papildytos, ir naujajame variante carinių pogromų ir nacių vykdyto Holokausto aukos pateikiamos kaip Dešimties kankinių įvykio tęsinys. Liturgiją vainikuoja Kadišo maldos variantas, kuriame vardijamos šalys, kuriose žydai klestėjo, ir tos, kurios juos persekiojo.
Domai

Kultūra

Savo kultūrą ir istoriją jie išreiškia muzika, poezija ir šokiais. Iš pradžių buvo tikima, kad jie giminingi čigonams, bet domų kalba rodo, kad jie išvyko iš Indijos subkontinento VI a. Čigonai visame pasaulyje vadina save romais, o tai jų kalba reiškia žmonės. Romai, domai ir lomai yra čigonų grupės, kurios skilo VI a. Vakarų Europą pasiekė romai, o Persijoje ir Turkijoje liko domai.
Viena iš domų grupių, gavazai, ypač pagarsėjo savo šokiais ir muzika. Gavazų šokėjai dalyvavo Egipte atsirandant Raqs sharqi šokio stiliui, iš kurio atsirado vakarietiškas pilvo šokis.

Pasiskirstymas

Daugumą iš 2,2 mln. domų gyvena Turkijoje, Egipte ir Irane. Dalis jų yra Afganistane ir Irake. Šiek tiek jų yra Libijoje, Tunise, Alžyre, Maroke, Jordanijoje, Sirijoje ir kitose Vidurio Rytų šalyse.
Tikslus domų skaičius nežinomas, nes kartais jie neįtraukiami į gyventojų surašymus ar juose savęs neįvardija domais. Dauguma jų kalba tų šalių, kuriose gyvena, kalbomis, labai mažai vartoja domų kalbą. Iraniečiai ir afganai vadina juos gurbati ar kouli, o tai reiškia „užsieniečiai“. Irano dainininkė Googoosh sukūrė dainą Koeli, kurioje mini domus. Kita Irano domų grupė yra loriai, gyvenantys beludžių regione. Domai taip pat gyvena Pakistane.
Daug domų ir čigonų gyvena Jordanijoje, kur jie slepia savo tapatybę, nes ją atskleidus arabų visuomenė jų atsižada.
Luko apskritis (Prūsija)

Geografija

Luko apskritis apėmė Rytų Prūsijos provincijos pietrytinę dalį, ribojosi su Johanisburgo, Lėciaus ir Alėckos apskritimis bei Lenkijos karalyste. Apskrities plotas 1910 m. buvo 1 114,03 km².

Istorija

Buvusios Prūsijos kunigaikštystės Lietuvos departamento Luko apskritis įsteigta 1818 m. reorganizuojant krašto valdymą. Luke įkurta Landrato įstaiga. Apskrityje buvo 9 parapijos. 1905 m. Luko apskritis priskirta naujai suformuotai Alnaštyno apygardai. 1920 m. liepos 11 d. apskritis padalyta tarp Vokietijos ir Lenkijos. 1945 m. sausio 1 d. apskrityje buvo Luko miestas bei 157 savivaldybės.
1945 m. po Raudonosios armijos puolimo iš 52 795 gyventojų neliko 10 789; apskritis atiteko Lenkijai, jos teritorija priskirta Balstogės vaivadijai, 1975 m. – Suvalkų vaivadijai, nuo 1999 m. įeina į Varmės–Mozūrų vaivadiją.
Rūta Česnulevičienė

Biografija

1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.
1998 m. Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnybos Varėnos biuro vadovė – konsultantė augalininkystei. Nuo 2004 m. Lietuvos žemdirbystės instituto Perlojos bandymų stoties direktorė, nuo 2010 m. iki šiol Lietuvos agrarinių ir miškų mokslo centro filialo Perlojos bandymų stoties direktorė.
1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė, nuo 2001 m. iki šiol Lietuvos socialdemokratų partijos Varėnos rajono skyriaus narė.
1995–1997 m. (LDDP sąraše), 2003–2007 m. (LSDP sąraše) ir nuo 2011 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narė. 
Lietuvos agronomų sąjungos Varėnos skyriaus pirmininkė.
Sutuoktinis Antanas, vaikai Kristina, Asta.
Dublonas

Dublonas (isp. doblón 'dvigubas') – ispaniška aukso moneta, kurios masė buvo 6,77 g. Moneta buvo lygi dviem eskudams arba 32 realams. Dublonus kaldino Ispanijoje, Meksikoje, Peru ir Naujosios Granados vicekaralystėje.
Ispanijoje dublonai cirkuliavo iki XIX a. vidurio, kai Ispanijos karalienė Izabela II 1859 m. pakeitė eskudais pagrįstą pinigų sistemą į dešimtainę realų sistemą. Paskutiniai Ispanijos dublonai (nominalas – 80 realų) buvo nukalti 1849 m.

Nepriklausomybę iškovojusios Meksika, Peru ir Naujoji Granada dublonus kaldino toliau.
Dublonus kaldino ir Portugalijos kolonijos, kuriose juos vadino dobrão.
Europoje pagal dublonus panašias monetas kaldino ir kitos šalys – Prancūzija kaldino luidorus (Louis d’or), italai – doppia, Šveicarija – duplone, Šiaurės Vokietija – pistolius (pistole), Prūsija – Friedrich d’or
Minaičiai

Istorija

1949 m. vasario 10 d. kaime, Stanislovo Mikniaus sodyboje įrengtame Prisikėlimo apygardos štabo bunkeryje, įvyko Lietuvos partizanų apygardų atstovų suvažiavimas. Posėdžiuose oficialiai dalyvavo: laikinasis Bendro demokratinio pasipriešinimo sąjūdžio (BDPS) Prezidiumo pirmininkas Jonas Žemaitis-Vytautas, laikinasis BDPS Visuomeninės dalies viršininkas Juozas Šibaila (Diedukas; kartu buvo ir Algimanto, Didžiosios Kovos ir Vytauto apygardų Aukštaitijoje įgaliotinis), BDPS Prezidiumo sekretorius Petras Bartkus (Žadgaila), laikinasis Pietų Lietuvos srities (Dzūkijoje ir Suvalkijoje) vadas Adolfas Ramanauskas (Vanagas), Tauro apygardos Suvalkijoje vadas Aleksandras Grybinas (Faustas), Vakarų Lietuvos srities (Žemaitijoje) štabo viršininkas Vytautas Gužas (Kardas, Galiandra), Prisikėlimo apygardos Aukštaitijoje vadas Leonardas Grigonis (Užpalis) ir apygardos štabo viršininkas Bronius Liesys (Naktis).
Suvažiavimo šūkis – lotynų sentencija Rede, quod debes – Atiduok, ką privalai, papildyta žodžiu „Atiduok Tėvynei, ką privalai“. Suvažiavimas įkūrė bendrą, vieningą pasipriešinimo organizaciją – Lietuvos laisvės kovos sąjūdį (LLKS), priėmė Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio deklaraciją (1999 m. LR Seimas įstatymu ją paskelbė LR teisės aktu) ir Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio statutą, nutarė leisti LLKS vyr. vadovybės laikraštį „Prie rymančio Rūpintojėlio“. LLKS Taryba prezidiumo pirmininku išrinko J. Žemaitį, jis savo pavaduotojais paskyrė A. Ramanauską, J. Šibailą ir L. Grigonį. 
1949 m. vasario 16 d. Lietuvos laisvės kovos sąjūdis paskelbė deklaraciją, kurioje įvardinta, kad LLKS taryba yra vienintelė teisėta valdžia okupuotos Lietuvos teritorijoje, jog LLKS organizuotas pasipriešinimas okupantams yra teisėtas, o nepriklausoma Lietuvos Respublika yra pagrindinis tautos siekis. Dokumente deklaruojama demokratinė respublika, laisvi ir slapti seimo rinkimai, lygios teisės visiems piliečiams.
2010 m. lapkričio 22 d. Minaičių kaime iškilmingai atidengtas paminklas LLKS Deklaracijai ir jos signatarams atminti. Paminklo autorius – skulptorius Jonas Jagėla. Atstatyta Stanislovo Mikniaus sodyboje buvusi klėtis, joje atkurtas bunkeris ir jo interjeras. 2012 m. Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras klėtyje įrengė ekspoziciją „Atiduok Tėvynei, ką privalai“.
1965 m. įsteigta aštuonmetė. Nepriklausomybės metais buvo Minaičių pagrindinė mokykla, Grinkiškio Jono Poderio vidurinės mokyklos Minaičių pradinio ugdymo skyrius. 
1968 m. įkurta biblioteka.
2009 m. sausį–rugsėjį buvo seniūnaitijos centras, vėliau ji prijungta prie Pašušvio seniūnaitijos.
Narevo nacionalinis parkas

Parko augalija ir gyvūnija

Parke gyvena 179 skirtingos paukščių rūšys, 40 žinduolių rūšių ir 22 žuvų rūšys. Parke gyvena šios retesnės paukščių ir žinduolių rūšys: jūrinis erelis, gaidukas, šermuonėlis ir juodasis šeškas.
Grynaičiai

Istorija

1936-1939 m. veikė lietuvių privati pradinė mokykla.
E265

E265 – 60,4 km (Estijoje) ilgio Europos kelių tinklo kelias jungiantis Estijos sostinę Taliną, su Švedijos uostu Kapelskiaru. Nuo Kapelskiaro tęsiasi keliu E18.