google/wiki40b huggingface dataset:
Jonas Mrozinskis

Jonas Mrozinskis (1882 m.–1942 m.) – skulptorius.

Biografija

Vienas iš tuo metu populiarios meninio paminklų liejimo iš betono technologijos pradininkų, be to, žinomas kaip antkapinių paminklų iš granito autorius. Sukūrė kelias dešimtis paminklų senosiose Šiaulių kapinėse, taip pat ir pagrindinį paminklą tose pačiose kapinėse palaidotiems Lietuvos kariuomenės kariams ir savanoriams. Keletas jo darbo antkapinių paminklų išlikę pravoslaviškoje kapinių dalyje. Minint Vytauto ir Lietuvos krikšto jubiliejus, sukūrė keliolika jubiliejinių paminklų.
Palaidotas Šiaulių kapinėse, šiaurės rytinėje kapinių dalyje, prie tako. Kapo galvūgalyje pastatytas paminklas – obeliskas iš granito, jo apatinėje dalyje iškaltas užrašas.
Juozapas Vincentas Pliateris

Biografija

Grafų Pliaterių giminės atstovas, „Pliaterių“ herbo savininkas. Mstislavlio vaivados ir Trakų kašteliono Konstantino Liudviko Pliaterio (1722–1778) ir Augustos Oginskos, Trakų vaivados kunigaikščio Juozapo Tado Oginskio dukters sūnus. Lietuvos pakanclerio Kazimiero Konstantino vyresnysis brolis.
1770 m. Juozapas Vincentas Pliateris gavo valdyti Bresto seniūniją. 1771 m. buvo paskirtas Lietuvos lauko raštininku. 1774 m. Juozapas Pliateris buvo išrinktas Lietuvos tribunolo maršalka. 1775–1791 m. turėjo generolo-leitenanto laipsnį. 1793 m. gavo Trakų kašteliono pareigybę. 1793–1794 m. buvo Nuolatinės tarybos nariu.
1775 m. Juozapas Vincentas Pliateris įkūrė Toločine Maltos ordino komandoriją.

Šeima ir vaikai

Buvo vedęs Kotryną Sosnovską, Lietuvos lauko etmono ir Poloclo vaivados Juozapo Sosnovskio (m. 1783) ir Teklės Despot-Zenovič vyresnę dukrą. Vaikai: Sesilija, Ferdinandas, Adomas Eduardas, Stanislovas, Henrika Sofija ir Adelaida.
Kvietiškio dvaras

Kvietiškio dvaras buvo dabartinėje Marijampolėje. Šiuo metu istorinę, architektūrinę ir kultūrinę reikšmę turi išlikę mediniai dvaro rūmai, pieninė, sandėlis su rūsiu, kluonas, prižiūrėtojo ir kumečių gyvenamieji namai. Parke auga daug liepų, klevų, ąžuolų, uosių, eglių ir kitų medžių.
Dabar buvusio Kvietiškio dvaro pastatuose įsikūręs Marijampolės kolegijos Verslo ir technologijų fakultetas.

Istorija

Kvietiškio laukuose 1717 m. pastatyta Prienų seniūno Morkaus Antano Butlerio ir jo žmonos P. Ščiukaitės-Butlerienės dvaro sodyba. Jį sudarė mediniai dvaro rūmai, 3 klojimai, 2 klėtys, 3 tvartai, bravoras, grūdų magazinas, vežiminė, vandens ir vėjo malūnai, plytinė.  1738 m. inventorizacijos akte išvardinta, kiek ir kas dvaro laukuose pasėjama. Kiekvienais metais buvo sėjama 20 statinių rugių, 10 – avižų, 8 su ketvirčiu – miežių, 2 – grikių. 1744 m. mirus Morkui Antanui Butleriui, dvaro valdytoju tapo jo sūnus Mykolas Butleris. Iš dvaro į bažnyčią ir į vienuolyną 1758 m. ėjo kelias, vadinamas rožančkeliu.
1782 m. mirus Mykolui Butleriui, karalius paprašė atlikti Kvietiškio dvaro inventorizaciją. Tuo Butlerių šeimininkavimas dvare ir baigėsi, nes dar 1775 m. raštišku susitarimu antroji Mykolo Butlerio žmona Marijana Markovska-Bykovska negavo teisės perimti seniūnijos po jos vyro mirties. 1775 m. buvo sudarytas raštiškas susitarimas, kad Mykolo Butlerio mirties ar atsisakymo valdyti seniūniją atveju ji turi būti pavesta Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės artilerijos generolui kunigaikščiui Kazimierui Nestorui Sapiegai. 1831 m. balandžio 22 d. dvaro laukuose įvyko Marijampolės mūšis tarp sukilėlių ir Rusijos imperijos kariuomenės.
1903 m. dvare tarnavo, bet nebūtinai jame gyveno, 406 žmonės.  1922 m. išparceliavus Kvietiškio dvarą, 122 ha žemės skirta miestui išplėsti ir savanorių žemės valdoms.
Baalas

Dievybės vadintos Baalu ir Baalata

Kadangi daugiau nei vienas dievas vadintas Baalu ir daugiau nei viena deivė Baalata (Baalo moteriškasis atitikmuo), tik nagrinėjant specifinį kontekstą galima suprasti apie kurį iš jų eina kalba juos mininčiuose tekstuose.
Nors Baalu dažniausiai vadintas Hadadas (arba Adadas), tačiau jis buvo anaiptol ne vienintelis šiuo vardu vadintas semitų dievas. Ugaritų tekstuose (daugiausia Baalio cikle) Baalo gyvenamoji vieta yra Safono kalne, taigi Tanache esančios nuorodos į Baalą Zefoną ir užrašai lentelėse minintys Baal iš Safono kalno greičiausiai reiškia audros dievą Hadadą. Kanaaniečių panteone Hadadas buvo Elo sūnus, kuris anksčiau buvo pagrindinis kanaaniečių panteono dievas, ir kurio vardas naudotas vienoda prasme kaip ir hebrajų dievo, Jahvės.
Carl Cappeller

Karlas Kapeleris (vok. Carl Cappeller, 1840 m. kovo 22 d. Alekskiemis, Stalupėnų apskritis, nuo 1946 m. rus. Rečki, Kaliningrado sritis – 1925 m. liepos 10 d. Jena) – Vokietijos sanskritologas, etnografas.

Biografija

1859-1868 m. studijavo Berlyno, Leipcigo, Paryžiaus, Londono universitetuose. Nuo 1875 m. Jenos universiteto profesorius.

Mokslinė veikla

Svarbiausias veikalas – „Sanskrito žodynas“. Nuo jaunystės domėjosi lietuvių kalba, rinko etnografinę medžiagą. 1904 m. išleido pasakojimą apie XIX a. pirmosios pusės Stalupėnų apskrities lietuvių gyvenimą ir papročius – „Kaip senieji lietuvininkai gyveno“ su lietuvių – vokiečių kalbų žodynėliu (tekstas kirčiuotas) ir paaiškinimais, kelių lietuviškų dainų natomis; ištraukos išspausdintos 1905 m. vokiečių ir 1906 m. švedų kalbomis. Pasakojimas išverstas į vokiečių k. ir išleistas pavadinimu „Senovės Prūsijos lietuvių gyvenimas ir buitis“.
Jurgis VI

Iki sosto užėmimo

Princo Jurgio (nuo 1901 m. karalius Jurgis V ) ir jo sutuoktinės karalienės Marijos antrasis sūnus. Turėjo keturis brolius: būsimąjį karalių Eduardą VIII (1894–1972), Glosterio grafą Henriką (1900–1974), Kento hercogą Jurgį (1902–1942), princą Joną (1905–1919) bei seserį Mariją (1897–1965), kuri ištekėjusi tapo Harvudo grafiene.

Valdymas

Jurgis VI rėmė ministro pirmininko N. Čemberleno vadinamąją A. Hitlerio nuraminimo politiką, 1940 m. siekė, kad ministru pirmininku taptų E. F. Halifanas. Per II pasaulinį karą Jurgis VI be išlygų rėmė W. L. Čerčilį.
Kimpulungas

Istorija

Kimpulungas buvo viena pirmųjų Transilvanijos saksų gyvenviečių Valakijoje. Šaltiniuose ji minima nuo XII a. Kimpulungas buvo pirmąja Valakijos sostine ir ja išliko iki XIV a. (tada perkelta į Kurtia de Ardžešą). Pro miestą ėjo svarbus kelias tarp Valakijos ir Transilvanijos (per netoliese esančią Brano perėją).
Miesto pavadinimas rumunų kalba reiškia „ilgas laukas“.
Pilypas II (Makedonijos valdovas)

Pilypas II (gr. Φίλιππος Β' ὁ Μακεδών; 382 m. pr. m. e. – 336 m. pr. m. e. Verginoje, Makedonijoje) – Makedonijos valdovas nuo 359 m. pr. m. e. iki 336 m. pr. m. e. Jis buvo Aleksandro Makedoniečio ir Pilypo III tėvas. Makedonijos valdovu jis tapo 359 m. pr. m. e., būdamas 24 metų.

Užkariavimai

Jis plėtė Makedonijos teritoriją visomis kryptimis. Vakaruose Pilypas II pasiekė Adrijos jūrą. Rytuose 357 m. pr. m. e. iš Atėnų jis atėmė Amfipolį, o kartu ir Pangajano aukso kasyklas šiaurinėje Egėjo jūros pakrantėje. Pilypas II nukariavo Trakiją, visą šiaurinę Egėjo jūros pakrantę ir, užėmęs dalį teritorijos, kur yra dabartinė Bulgarija, pasiekė Juodąją jūrą.
352 m. pr. m. e. pietuose Pilypas II užėmė Tesaliją ir tapo graikų valstybių Delfų tarybos nariu. Plėsti Makedonijos teritoriją jam priešinosi Atėnai ir Tėbai, tačiau paskutiniame 338 m. pr. m. e. įvykusiame mūšyje Chaironėjoje graikų pasipriešinimas buvo galutinai sužlugdytas. Graikija tapo Makedonijos dalimi. 337 m. pr. m. e. Pilypas II paskelbė keršto karą Persijai už tai, jog ji 480 m. pr. m. e. nusiaubė Graikiją, tačiau kitais metais, karui dar neprasidėjus, Pilypas II buvo nužudytas.
Iš literatūros šaltinių žinoma, kad Pilypas II neteko akies per Metonos, esančios Makedonijoje apsiaustį, prieš kelerius metus iki mirties.
Kazimieras Rukšėnas

Biografija

1954 m. baigė Švenčionėlių pedagoginę mokyklą, vėliau studijavo vokiečių kalbą VPI. 1971 m. humanitarinių mokslų daktaras.  1971–2002 m. dėstė Vilniaus inžineriniame statybos institute. 1979–1992 m. ir 1997–2002 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Humanitarinio instituto Užsienio kalbų katedros vedėjas.
Macara del Valas

Istorija

Miestą įkūrė finikiečiai IX a. pr. m. e. ir pavadino Mazar („uola“). Po to Macalą valdė graikai, kartaginiečiai, romėnai, vandalai, ostgotai, Bizantija, kol 827 m. atvyko arabai. Jiems valdant Sicilija buvo padalinta į tris administracinius regionus: Val di Noto, Val Demone ir Val di Mazara. Miestas buvo svarbus prekybos uostas ir švietimo vieta. Miesto centras Kasbah išlikęs iš tų klestėjimo laikų.
1072 m. Macarą užėmė Rodžerio I normanai, 1093 m. įkurta Macara del Valo vyskupystė.
Po imperatoriaus Frydricho II mirties Sicilija atiteko Angevinams, po to Aragono ispanams. Valdant Aragonui (1282–1409 m.) miestas nusmuko ekonomiškai, politiškai ir demografiškai. Nuo 1713 m. miestą penkerius metus valdė Savojiečiai, po to 16 metų Habsburgai, kol jis atiteko Burbonams. 1860 m. Macarą užėmė Giuseppe Garibaldi ir prijungė prie Italijos karalystės.

Dabartis

Dabar miestas turi milžinišką laivyną ir kartais pykstasi su Šiaurės Afrikos šalimis dėl žvejybos teisių. šis sektorius po truputį nyksta ir dalies todėl, kad mažėja norinčių dirbti laivuose.
Macara del Valas pagal procentinę sudėtį yra tarp Italijos miestų, turinčių daugiausiai emigrantų. Didžioji jų dalis yra iš Tuniso ir kitų Magrebo šalių. Jie linkę gyventi netoli senamiesčio. Čia yra vietinė mokykla, valdoma Tuniso vyriausybės, kur mokama arabų ir prancūzų kalbomis. Tai buvo sukėlę ginčų.
1998 m. kovą miestas atsidūrė šalies žiniose, kai žvejų laivas 500 m gylyje netoli uosto rado bronzinę statulą, pavadintą „Šokantis satyras“. Manoma, kad ją sukūrė graikų skulptorius Praksitelis. Dabar ji yra vietiniame muziejuje po viešnagės Romoje ir Aičio prefektūroje, Japonijoje. Po to padidėjo turistų skaičius mieste, dar buvo vykdoma reklaminė kampanija su šūkiu Mazara del Satiro.
Evanstonas

Istorija

Miesto teritorijoje įsikurta maždaug 1836 m. 1857 m. miestas pavadintas daktaro ir politiko, vėliau Kolorado gubernatoriaus, Džono Evanso (John Evans) garbei. 1939 m. Evanstone vyko pirmasis NCAA krepšinio varžybų finalas.
Pujas

Istorija

Pujas įkurtas 1899 m.
1904 m. vasaros olimpinių žaidynių medalių lentelė

Straipsnyje pateikiamos 1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, trečioje naujaisiais laikais vykusiose olimpinėse žaidynėse, dalyvavusios šalys pagal medalių skaičių. Žaidynėse dalyvavo 651 atletas iš 12 šalių, vyko 94 rungtys iš 16 sporto šakų.
Koganėjus

Istorija

Miestas įkurtas 1958 m. spalio 1 d.

Švietimas

Koganėjuje įsikūrę Hosėjaus, Tokijo Gakugei bei Tokijo žemės ūkio ir technikos universitetai.

Simboliai

Oficiali miesto gėlė – sakura, medis – japoninis skirpstulas, paukštis – tulžys.
Teodoras Liackis

Bigrafija

Lietuvos bajorų Liackių giminės atstovas, Ivano Vasljevičiaus Liackio anūkas.
ATR armijos rotmistras. Lietuvos lauko raštininkas (1601–1611).
Jaunystėje keliavo po Prancūziją, Vokietiją, Italiją, Maltą, Nyderlandus, užsiėmė alchemija.
Aktyvus 1600–1629 m. ATR karo su Švedija dalyvis (1605 m. Salaspilio mūšis).
Turėjo sūnų Joną Alfonsą.
Balčiai (Raseiniai)

Istorija

1950–1963 m. buvo Balčių apylinkės centras.

Žymūs žmonės

Balčiuose gimė ir augo Lietuvos rašytojas Juozas Aputis.
Senate Mohato Seeiso

Princesė Senate Mohato Seeiso (g. 2001 m. spalio 7 d.) – vyriausias Lesoto karaliaus Letsie III ir jo žmonos Masenate Mohato Seeiso vaikas.
Senate Seeiso gimė Lesoto sostinėje Maseru. Nors Senate yra vyriausia iš vaikų, tačiau pagal Lesoto įstatymus, karaliumi gali tapti tik vyras. Todėl dabartinis sosto įpėdinis yra 2007 m. gimęs Lerotholi Seeiso.
Princesė Senate yra Nevyriausybinės organizacijos Vaiko teisių koalicijos globėja. Ši organizacija dirba tam, kad įgyvendintų Vaiko teisių konvenciją Lesote.
Pūtvė

Istorija

Kaimas minimas nuo 1307 m. Kronikose 1307–1328 m. minimos Karšuvos žemės – Pūtvės (Pūtvininkų) pilies pavadinimu. Pakartotinai Pūtvė rašytinuose šaltiniuose minima 1393 m. ir 1395 m. Kryžiuočių karo kelių aprašymuose. Kaime stūksojo piliakalnis, bet Akmenos upė jį nuplovė. Kaime dar yra koplytstulpis, stovintis tarp keturių medžių.
Hipoksija (fiziologija)

Hipoksija (lot. hypoxia, iš gr. hypo 'mažiau' + lot. oxygenum 'deguonis') arba deguonies badas – reiškinys, kai organams ir audiniams stinga deguonies arba kai audiniai nesugeba panaudoti juose esančio deguonies. Atvejai, kai sistemoje natūraliai turi būti mažas kiekis deguonies, nėra vadinami hipoksija.
Terminas hipoksija vartojamas kalbant apie įvairius organizmus (augalus, gyvūnus). Jis plačiai vartojamas medicinoje.

Žmogaus hipoksija

Hipoksiją dažnai lydi hipoksemija (lot. hypoxaemia) – deguonies koncentracijos kraujyje sumažėjimas.
Hipoksija pasitaiko gana dažnai sutrikus bet kuriai daliai iš sistemos (kvėpavimo organai, kraujotakos sistema, valdantiems kvėpavimą nerviniams centrams), tiekiančios deguonį organizmui. Hipoksija savo ruožtu pažeidžia kitas organizmo sistemas.
Žmogaus organizme deguonies atsargos mažos (2-2,5 litro), jų pakanka tik kelioms minutėms. Deguonies atsargai kraujyje ir audiniuose mažėjant ima pasireikšti tam tikri sutrikimai.

Hipoksijos rūšys

Pagal kilmę skiriamos kelios hipoksijų rūšys.

Egzogeninė hipoksija

Tai hipoksija, kuri atsiranda, kai deguonies stinga aplinkos ore (dėl aplinkos hipoksijos), todėl ši hipoksija dar vadinama hipoksine hipoksija.

Ši hipoksija būna kylant į kalnus, būnant patalpose ar kitokioje uždaroje erdvėje (pvz., urvuose ar šachtose, kanalizacijos nuotėkų vamzdynuose).
Bifobija

Neigiami stereotipai

Dauguma neigiamų stereotipų apie biseksualus paremti įsitikinimu, kad toks seksualumas neegzistuoja arba, kad biseksualai yra tiesiog ištvirkę.
Įsitikinimas, kad biseksualumas neegzistuoja, kyla iš binarinio seksualumo supratimo: heteroseksualaus arba homoseksualaus. Pirmuoju atveju individus traukia priešinga lytis ir jie kuria tik heteroseksualius santykius. Taigi biseksualumą ir homoseksualumą jie atmeta. Antruoju atveju žmonės mano, kad galimas tik visiškas ir besąlygiškas homoseksualumas arba visiškas heteroseksualumas. Dėl tokio neigimo biseksualai vertinami kaip susipainioję, nežinantys ko nori, nesaugūs ar tiesiog eksperimentuojantys asmenys.
Kilovatvalandė

Kilovatvalandė (kWh) – ne SI sistemos energijos matavimo vienetas, dažniausiai naudojamas elektros prietaisų suvartotai ar pagamintai elektros energijai skaičiuoti.
SI sistemos energijos vienetas džaulis (J) lygus vienai vatsekundei(1W * 1 s = 1 Ws = 1 J), tad viena kilovatvalandė lygi 3600 000 džaulių(1kWh = 1000 W * 3600 s = 3 600 000 Ws = 3 600 000 J) . Tai reiškia, kad 1000 vatų galios prietaisas, nuolat dirbantis vieną valandą, sunaudoja tiek elektros energijos.
Pvz., 100 vatų elektros lemputė per 10 valandų sunaudoja 1 kWh elektros energijos.
Kulautuvos tuberkuliozės ligoninė

Kulautuvos tuberkuliozės ligoninė – buvusi gydymo įstaiga, kurioje buvo gydomos tuberkuliozės ligos. Veikė 1946–2004 m. Kauno rajone, Kulautuvoje, Akacijų al. 18, pušyne prie Nemuno kranto.

Istorija

1931 m. įkurtas Kulautuvos kurortas. Po II pasaulinio karo, pagausėjus sergančių tuberkulioze, 1946 m. vietoje poilsio namų įkurta tuberkuliozės sanatorija. į ją atvykdavo gydytis ligoniai iš visos buvusios Tarybų Sąjungos.
1955 m. buvusi plaučių tuberkuliozės sanatorija reorganizuota į ekstrapulmoninės tuberkuliozės sanatoriją. 1959 m. pastatytas klubo-valgyklos pastatas. 1967 m. iškilo naujas gydomasis korpusas su 140 lovų. Tuo metu sanatorijoje gydėsi 500 sergančių, pradėta gydyti ginekologinius ir urologinius ligonius. Sanatorijoje dirbo 270 darbuotojų. Įstaigai priklausė 11 veikiančių korpusų.
1987 m. sanatorijoje gydėsi 350 ligonių.
1990 m. įsteigtas diagnostikos skyrius, kuriame vykdomi inkstų, genitalijų, akių, limfmazgių tuberkuliozės tyrimai. Skyriuje buvo reikalinga medicinos diagnostikos aparatūra, tokia kaip echoskopas, kurį padovanojo Kanados lietuvių bendruomenė, modernus japoniškas cistoskopas, leidę gerinti diferencinę diagnostiką.
1999 m. sanatorija reorganizuota į ligoninę. 2000 m. atkeltas iš Kauno Romainių ligoninės kaulų tuberkuliozės skyrius.
Ligoninėje veikė du skyriai. Pirmajame skyriuje buvo diagnozuojama ir gydoma inkstų ir akių tuberkuliozė, antrajame – gydoma kaulų sąnarių, moterų genitalijų ir inkstų lėtinė tuberkuliozė. Gaivus pušyno oras, graži gamta suteikė pacientams teigiamų emocijų ir padėjo gydymui ir poilsiui.
2004 m. tuberkuliozės ligoninė reorganizuota, prijungiant ją prie Kauno medicinos universiteto klinikų. 2005 m. pradėta užsitęsusi Kulautuvos reabilitacijos ligoninės rekonstrukcija.
Rekonstruojamuose buvusios tuberkuliozės ligoninės pastatuose įsikūrė Kauno klinikų Kardiologijos ir neurologijos reabilitacijos klinika.  Įstaigoje teikiama reabilitacija dviejų profilių ligoniams: sergantiesiems širdies ir kraujagyslių ligomis (po miokardo infarkto, širdies šuntavimo, vožtuvų, periferinių kraujagyslių operacijų) ir nervų sistemos ligomis (po galvos smegenų insultų, smegenų, stuburo operacijų, nugaros traumų, sergantiesiems išsėtine skleroze, Parkinsono liga). Įstaigoje maždaug 100 darbo vietų.
Aveiras

Sportas

Mieste 2004 m. vyko XII Europos futbolo čempionatas. Stipriausias miesto futbolo klubas yra SC Beira-Mar.
Šviesa (Niujorkas)

Istorija

Leido 1915 m. įkurta Amerikos lietuvių darbininkų literatūros draugija. 1934–1936 m. redagavo Rojus Mizara, 1936–1980 m. – Antanas Bimba.
Žurnalo redakcinėje kolegijoje dalyvavo Antanas Bimba, Jonas Gasiūnas, A. Gilmanas, Jonas Kaškaitis, Rojus Mizara, Leonas Prūseika, V. Senkevičius, Domas Šolomskas, Kazimieras Vidikas-Tauras ir kt.
Be jų, „Šviesoje“ dar bendradarbiavo F. Abekas (Mikalojus Akelaitis), Vincas Andrulis, Pranas Balsys, Vincas Bovinas, Stasys Jasilionis, Aleksas Jasutis, Juozas Jurginis, Antanas Metelionis, A. Petrika, Kotryna Petrikienė-Jankauskaitė, Bronius Pranskus-Žalionis, J. Siurba, Romas Šarmaitis ir kt.
Peterbald

Peterbaldai arba Peterburgo sfinksai yra Rusijos bekailių kačių veislė. Jie išvesti Sankt Peterburge, kryžminant Dono sfinksų ir orientalų veisles. Tai grakščios orientalų katės, beplaukės dėl Kanados ir Dono sfinksų genų.

Istorija

Peterbaldai dar žinomi kaip Peterburgo sfinksai ir beplaukiai orientalai.
Pirmoji peterbaldų veisėja buvo Olga Mironova. Peterbaldai yra viena iš jauniausių kačių veislių. Pirmasis Peterbaldų veislės atstovas gimė 1994 metais.
Veislė yra pripažįstama šių kačių asociacijų: CFA, TICA, WCF ir FIFE.
Vangarėjus

Istorija

1769 m. Brimo įlankos pakrantes pasiekė Džeimsas Kukas. XIX a. vietovę užkariavo Ngāpuhi maorių klanas. 1839 m. atsikraustė pirmieji europiečiai. 1855 m. suklestėjus kauri gumos gavybai išsivystė miestelis.
Mosėdžio žydų kapinės

Kapinės

Įrengtos salos pietinėje – pietrytinėje dalyje. Netaisyklingo stačiakampio plano, nežymiai pailgos šiaurės – pietų kryptimi, 35 m ilgio ir 30 m pločio. Jas juosė palaidų lauko akmenų pylimas, kurio išliko šiaurinė ir rytinė dalys, o pietinė atsidūrusi po vandeniu.
Paviršius nelygus, nežymiai banguotas, žemėja į pietus, rytus ir vakarus. Teritorija dirvonuoja, apaugusi medžiais, daugiausia – alksniais.
Kapinėse išlikę per 20 betoninių antkapių, rausvo ir pilko granito tašytų antkapinių paminklų (stelų) su hebrajiškų rašmenų epitafijomis.
Pietinėje – pietvakarinėje dalyje stovi kapinių paminklinis akmuo. Jis juodo šlifuoto granito, plokščias, pastatytas ant stačiakampio cokolio. Priekinėje plokštumoje iškalta Dovydo žvaigždė ir memorialiniai užrašai jidiš ir lietuvių kalbomis:
SENOSIOS ŽYDŲ / KAPINĖS / TEBŪNA ŠVENTAS MIRUSIŲJŲ ATMINIMAS
Kapines supa tvenkinys, kurio vakariniame krante pastatytas anotacinis ženklas. Jis ketursienio stulpo pavidalo, su dvišlaite viršūne, puoštas raižiniais. Pagrindinio (vakarinio) fasado pusėje įrėžtas užrašas jidiš, o rytiniame – lietuvių kalba: „SENOSIOS / ŽYDŲ / KAPINĖS“. Pietinio fasado pusėje pavaizduota Dovydo žvaigždė.
Kapines galima pasiekti valtimi, o žiemą – ledu.
Teritorijos plotas –0,405 ha.

Istorija

Pirmieji žydai prekybininkai Mosėdyje pradėjo kurtis XVII a. pabaigoje, o miesteliui gavus teisę rengti turgus ir prekymečius XVIII a. susiformavo žydų bendruomenė. Jos nariai sudarė didžiąją Mosėdžio gyventojų dalį, gyveno prie pagrindinių gatvių bei turgavietės, vertėsi prekyba ir amatais, nuomojo apylinkės smukles ir malūnus. Prie turgaus aikštės bendruomenė pasistatė sinagogą ir mokyklą, o bendro naudojimo miestelio ganyklų pakraštyje, Bartuvos ir Eiškūno upių santakos slėnyje buvusioje kalvoje įsirengė kapines.
Prieš Antrąjį pasaulinį karą Mosėdyje gyveno 35 žydų šeimos. Vokietijos–SSRS karo pradžioje miestelį užėmę vokiečių kariai žydus 1941 m. birželio mėn. suėmė, uždarė sinagogoje, o vėliau išvežė į Skuodą ir Kretingą bei ten sušaudė.
Pokario metais kapinės buvo neprižiūrimos, nusiaubtos, dalis antkapių ir stelų išvartyta. 1972 m. užtvenkus Bartuvą ir įrengus Mosėdžio tvenkinį, kapinės atsidūrė saloje. Mosėdžio žydų bendruomenei atminti plungiškio Jakovo Bunkos iniciatyva 1991 m. kapinėse pastatytas paminklinis akmuo, o prie senojo kelio, vedusio iš Mosėdžio miestelio pro Naujukų kaimą link kapinių – anotacinis ženklas (autorius Jakovas Bunka).
1996 m. kapinės registruotos kultūros vertybių registre, 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu, kuriam suteiktas regioninis reikšmingumo lygmuo.
Okotepekės departamentas

Geografija

Departamento paviršius kalnuotas, yra karštųjų versmių. Pagrindinė upė – Lempa.
Tove Ditlevsen

Tovė Ditlevsen (dan. Tove Irma Margit Ditlevsen, 1918 m. gruodžio 14 d. Vesterbro, Kopenhaga – 1976 m. kovo 8 d. Kopenhaga) – danų rašytoja.

Kūryba

Parašė eilėraščių, novelių, romanų, išleido atsiminimų. Jos kūryboje atskleidžiamas moters ir menininkės konfliktas, plėtojamos vaikystės, vienatvės, mirties, pamišimo temos. Kūriniams būdinga asmeniškumas, autoironija, lyriškumas.
Rašytojos novelių paskelbta lietuvių kalba.
Panevėžio teatras Menas

Panevėžio teatras „Menas“ – vaikų ir jaunimo teatras Panevėžyje (Vasario 16-osios g. 19, Panevėžys), įsteigtas 1991 m.

Teatro istorija

Panevėžio teatras „Menas“ įkurtas 1991 m. spalio 1 d. Teatro idėją subrandino ir įkūnijo režisierius Julius Dautartas ir dailininkas Kęstutis Vaičiulis (dabartinis teatro vadovas), teatro steigėja – Panevėžio miesto savivaldybė. Teatras kuria spektaklius visų kartų atstovams: vaikams, jaunimui ir suaugusiems. Pirmasis spektaklis parodytas 1991 m. gruodį. Per 22 teatro gyvavimo metus pastatyta daugiau nei 50 spektaklių. Per metus teatras parodo vidutiniškai 80-100 spektaklių.
Teatras „Menas“ yra valstybinis teatrų asociacijos narys. 2001 m. teatras tapo ASSITEJ (tarptautinių teatrų vaikams ir jaunimui organizacija) nariu.
Teatras „Menas“ vykdo edukacinę veiklą. Teatre vyksta mokyklinių teatrų festivalis: „Širdys vilčiai plaka”, literatūriniai, muzikiniai ir dainuojamosios poezijos vakarai. Veikia jaunimo teatro studija, kurioje jaunimas mokosi vaidybos, sceninės kalbos, judesio. Aktyviai dalyvauja miesto renginiuose, teatro veiklos projektuose. Kasmet pavasarį teatre vyksta tradicinis kamerinių spektaklių festivalis (//teatrasmenas.lt/festivalis)

Teatro trupė

Donatas Juzėnas, Arnas Butkus, Sandra Juzėnienė, Elona Karoblytė, Ovidijus Kazarinas, Aliona Kuriakina, Juozas Muliaučius, Jolanta Miciūnaitė-Jasiulienė, Dovilė Puskepalytė, Martynas Klementjevas, Justina Žiogaitė, Saugirdas Stakelė, Rita Zutkienė.
Vila Baleira

Istorija

Gyvenvietė įkurta XV a. pr., tačiau miesto statusą gavo tik 1996 m.
Marta Urbanova

Marta Urbanova – JAV aktorė, filmų vadybininkė. Vaidino filme „Bokštai ir drakonai“ (Dungeons & Dragons (2000)), užsiėmė filmų Bornas: sunaikinta tapatybė platinimu.
Apataki

Apataki – koralinis atolas Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyno šiaurės vakaruose, Paliserio grupėje, 370 km į šiaurės rytus nuo Taičio, 19 km į pietryčius nuo Arutua. Įeina į Arutua komuną. Sausumos plotas – 20 km². 429 gyventojai (2002 m.). Gyventojų tankumas – 21 žm./km². Svarbiausia gyvenvietė – Niutahi.
Atolas stačiakampės formos, 64 km ilgio ir 47 km pločio. Didžiausios salelės yra šiaurės vakaruose ir rytuose. Lagūnos plotas 706 km². Lagūną su vandenynu jungia dvi laivybinės protakos (vakarinėje pusėje). Yra oro uostas. Turizmas (ypač povandeninis nardymas), kopros gavyba ir eksportas, vanilės, pandanų auginimas. Maistui naudojami jamsai, duonmedžiai, taras, tropiniai vaisiai.
Apataki atolą 1722 m. atrado olandų jūrininkas Jakob Roggeveen. 1774 m. salą aplankė Džeimsas Kukas.