google/wiki40b huggingface dataset:
Priemonė

Priemonė gali būti prietaisas, sugebėjimas, režimas, technika, apribojimas, agentūra, instrumentas ar metodas, kuris padeda pasiekti vieną ar kelias siekiamo tikslo baigtis.
Veikimo kryptis – priemonė, kuri yra būdas arba planas, kuriuo sutvarkomi tam tikri verslo įmonės aspektai, apimantis dalykus, procesus, vietas, žmones, laiką arba motyvaciją naudojamus pasiekti baigtis. Tai turi būti strategija arba taktika.
Ginkluotė

Ginkluotė (rus. вооружение; angl. armament) – karinio vieneto (nuo kario iki visų valstybės ginkluotųjų pajėgų) turimų ginklų ir jų naudojimo priemonių visuma. Ginkluotės sąvoka naudojama kalbant ne tik apie karines institucijas, bet ir kitas institucijas, naudojančias ginklus (pvz., policija, civilinės saugumo pajėgos ir pan.). 
Ginkluotę sudaro ginklai, jų leidimo, taikymo, valdymo ir kt. techninės priemonės, kuriomis aprūpinami kariniai vienetai, kariniai laivai, orlaiviai, kovos mašinos, įvairių pajėgų rūšių daliniai ir junginiai.
2011 m. Jaroslavlio aviakatastrofa

2011 m. Jaroslavlio aviakatastrofa – aviakatastrofa, įvykusi 2011 m. rugsėjo 7 d. 16:02 vietos laiku, Rusijoje, Jaroslavlio srityje, šalia Tunošnos oro uosto. Keleivinis lėktuvas Jakovlev Jak-42 užsakomuoju skrydžiu gabenęs Jaroslavlio „Lokomotiv“ ledo ritulio komandą tuoj pakilęs iš oro uosto nukrito. Katastrofos metu žuvo 44 žmonės, 1 sunkiai sužeistas.
Katastrofą patyręs lėktuvas Jakovlev Jak-42D (serijinis nr. 4520421301017) nuo 1993 m. buvo naudojamas oro linijų bendrovės „Tatarstan Airlines“, vėliau perduotas užsakomųjų skrydžių bendrovei „Yak-Service“, kuri ir vykdė šį skrydį.
2011 m. rugsėjo 7 d. Jaroslavlio „Lokomotiv“ komanda ruošėsi vykti į Minską, kur turėjo vykti 2011–2012 m. Kontinentinės lygos sezono atidarymo varžybos su Minsko „Dinamo“ komanda. Tačiau lėktuvas itin sunkiai pakilo nuo Tunošnos oro uosto (išnaudojo visą pakilimo taką) ir kliudė oro uosto bokšto anteną. Po susidūrimo lėktuvas užsidegė, pakrypo į dešinįjį šoną ir nukrito į Volgos upę (2,5 km nuo oro uosto).
Avarijos metu žuvo praktiškai visa Jaroslavlio „Lokomotiv“ komanda bei lėktuvo įgulos nariai. Rasti išgyvenę tik žaidėjas Aleksandras Galimovas ir skrydžio inžinierius Aleksandras Sizovas. Tarp žuvusiųjų yra daug garsių Rusijos, Čekijos, Latvijos, Slovakijos, Ukrainos, Švedijos, Baltarusijos ledo ritulininkų (Stenlio taurės, pasaulio čempionato, jaunimo čempionato, olimpinių žaidynių nugalėtojų): Josef Vašíček, Stefan Liv, Kārlis Skrastiņš, Pavol Demitra, Karel Rachůnek, Nikita Kliukinas, Jan Marek, Sergejus Ostapčiukas, Ruslanas Salejus, Ivanas Tkačenka, Aleksandras Vasiunovas, Aleksandras Vyuchinas ir kt. Taip pat žuvo kanadietis treneris Brad McCrimmon su visa trenerių brigada.
Po kelių dienų Aleksandras Galimovas nuo sunkių sužalojimų ligoninėje mirė.
Gibų valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XIX a. dalis valsčiaus teritorijos priklausė Pokrovsko valsčiui. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai. 2011 m. kovo 28 d. pradėtas naudoti Gibų valsčiaus herbas.

Administracinis suskirstymas

Aleksiejuvka, Barakiai, Bialogurai, Bialoveršniai, Bialožečka, Būdvietis, Chilinkai, Danilovcė, Dvarčėnai, Dziemianuvka, Gibai, Gibasuvka, Glemboka Bielas, Glemboki Brudas, Gulbinas, Ivanuvka, Juodoji Ančia, Karolinas, Konstantinuvka, Krasnė, Kukliai, Lipovas, Mačkova Rūda, Mulai, Okulekas, Pamarė, Pogoželecas, Poseinelė, Pronckai, Rigolis, Sarnetkiai, Stanoviskas, Studziani Lasas, Šlamas, Tartačiskas, Velki Buras, Veršniai, Vilkakukis, Visoki Mostas, Vrone Gurai ir Zelva.

Valsčiaus gamta

Valsčiuje teka Dumblės, Juodosios Ančios, Kunios ir Seinos upės. Taip pat yra Tobolinkos ir Pamarės draustiniai.
Christoph Willibald von Gluck

Kristofas Vilibaldas (fon) Gliukas (Christoph Willibald von Gluck, 1714 m. liepos 2 d. – 1787 m. lapkričio 15 d.) – vienas žymiausių klasikinės operos vokiečių kompozitorių iš Bohemijos. Žymiausia opera – „Orfėjas ir Euridikė“.
Gimė Erasbache, Bavarijoje. Būdamas aštuoniolikos, pradėjo studijuoti muziką ir filosofiją Prahoje. Pirmąją operą „Artaserse“ parašė 1741 m. Nuo tada rašė nemažai – daugiausia itališkas rimtąsias operas (opera seria). Keliavo po Europą. 1754 m. tapo Marijos Teresės Austrijietės kapelmeisteriu ir įsikūrė Vienoje). 1756 m. popiežius Benediktas XIV suteikė Gliukui didiko titulą.
Gyvendamas Vienoje, 1762 Gliukas parašė operą „Orfėjas ir Euridikė“ ir 1761 baletą „Don Žuanas“. Abiejuose kūriniuose pastebimas kompozitoriaus braižo pasikeitimas. Gliukas norėjo, kad kūrinio drama būtų svarbesnė už dainininkus, kurie jį atliko, siekė panaikinti operoje rečitatyvą, anot jo, stabdžiusį veiksmą. Gliuko reformos nebuvo visų priimtos palankiai.
1773 m. persikėlė į Paryžių, kur jį globojo Marija Antuanetė. Paryžiaus pastatymams Gliukas patobulino ir išvertė į prancūzų kalbą operas „Orfėjas ir Euridikė“ bei „Alčestė“ (1767). Po „Armidės“ (1777) ir „Ifigenijos Tauridėje“ (1779) premjerų Gliukas grįžo į Vieną. Ten parašė kelis smulkesnius kūrinius, tačiau rašė nedaug.
Mirė Vienoje, palikęs 35 baigtas operas, kelis baletus ir instrumentinius kūrinius. Palaidotas Vienoje.
Wayne Gretzky

Phoenix Coyotes

2000 m. liepos 2 d. tapo vienu iš komandos dalininku. 2005 m. rugpjūčio mėnesį tapo komandos vyriausiuoju treneriu. 2009 m. rugsėjo 24 d. pasitraukė iš vyriausiojo trenerio posto, teikdamas, kad "<..> Abu likę pretendentai į Phoenix Coyotes klubą, pareiškė, kad aš netinku jų ateities planams, todėl kreipiausi į generalinį vadybininką D. Maloney ir patariau ieškoti kuo pakeisti mane vyriausiojo trenerio pareigose."
Palaidinė

Palaidinė – moteriškas viršutinis drabužis, panašus į marškinius.
Gali būti nešiojama įvairiai: kaip kasdieninis arba kaip oficialus drabužis, namie arba viešumoje. Gaminama iš šilko, medvilnės ir kitokio natūralių ar sintetinių audinių. Dažniausiai būna su sagomis (kurios kaip moteriškai aprangai prisiūtos kairėje pusėje), vienspalvės (bet įvairių spalvų ir atspalvių). Daugelis kitų palaidinės elementų priklauso nuo mados: jos gali būti su plačia apykakle arba be apykaklės, su dirželiu ties talija, puoštomis rankovėmis, spaustukais vietoje sagų, trumpomis rankovėmis ir kt.
Palaidinė, kaip ir kiti viršutiniai drabužiai, derinama prie gretimos aprangos – megztinio, kostiumo, sijono, kelnių ir kt.
Žvaigždėlapis

Žvaigždėlapis – dangaus srities ar visos dangaus hemisferos planas su dangaus pusiaujinėmis koordinatėmis. Jame pavaizduotos ten esančios žvaigždės, jų spiečiai, ūkai, galaktikos bei kiti dangaus objektai. Žvaigždėlapiuose žvaigždės gali būti pa­vaizduotos iki skirtingo ribinio ryškio.
Žvaigždėlapis yra taip sudarytas, kad juo galėtų naudotis ir šiaurinio, ir pietinio Žemės pusrutulių žvaigždžių stebėtojai. Kadangi žvaigždės juda nakties dangaus skliautu, todėl jų padėtis visą laiką keičiasi. Dėl to žvaigždėlapiuose yra vaizduojamos žvaigždės, kurias galima matyti žiūrint tam tikra kryptimi ir tam tikru laiku. Žvaigždėlapyje paprastai būna nurodytas metų laikas, mėnuo ir valandos. Atsižvelgiant į laiką, viena valanda pridedama tuo metų laiku, kai laikrodis atsukamas viena valanda atgal.
Dangaus skliautas suskaidomas į 12 dalių ir sudaromi 12 žvaigždėlapių, kurių kiekviename yra atvaizduoti atitinkamą mėnesį matomi žvaigždynai. Jie sudaromi atskiroms geografinėms platumoms, atsižvelgiama į skirtingus metų laikus.
Šiuolaikiniuose žvaigždėlapiuose iki šiol vartojami graikų ir arabų astronomų pasiūlyti žvaigždynų pavadinimai. Prieš keletą amžių žvaigždėlapiuose aplink tam tikro žvaigždyno žvaigždes būdavo piešiamos sudėtingos figūros.
Šiuolaikiniuose žvaigždėlapiuose vieno žvaigždyno žvaigždės jungiamos paprastomis linijomis.
Viktoras Vinikaitis

Viktoras Vinikaitis (lenk.  Wiktor Winikajtis, 1927 m. balandžio 28 d. Naujasodės kaime, Seinų valsčiuje – 1994 m. gruodžio 31 d. Vigrių kaime, Suvalkų valsčiuje, Lenkijoje) – savamokslis medžio drožėjas ir tapytojas, Vygrių kamaldulių vienuolyno restauratorius ir gidas.

Biografija

Gimė lietuvių šeimoje. Anksti neteko tėvo, motina ištekėjo antrąkart. Prieš Antrąjį pasaulinį karą baigė keturias klases, po to nesimokė – ganė gyvulius. 1948 m. pašauktas į Lenkijos kariuomenę. 1950 m. kalėdojantis kunigas B. Kaikovskis pastebėjo Viktoro drožtas medines skulptūras ir pakvietė jį dirbti atstatant sugriautą Vygrių vienuolyną. Pagal senas nuotraukas vienuolyno Švenčiausiosios Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčioje V. Vinikaitis atkurdavo dingusius paveikslus, išpjaustydavo trūkstamas skulptūras. Sudėtingame darbe tekdavo bendrauti su įvairių šalių meninkais, dvasininkais ir mokslininkais; skaityti įvairiakalbę literatūrą. Savarankiškai išmoko septynias kalbas ir jomis vesdavo ekskursijas po vienuolyną. Ypatingai džiaugdavosi ekskursantais iš Lietuvos. Buvo vertinamas kaip vienuolyno ir Vygrių kaimo žinovas.
Gyveno vienišiaus gyvenimą. Paskutinį 1994 m. vakarą išėjo pasivaikščioti prie Vygrių ežero, o rytojaus dieną jį surado jau nebegyvą. Palaidotas netoli Vygrių esančiuose Magdalenavo kaimo kapinėse. 
Prie vienuolyno sienos pritvirtinta memorialinė lenta su bareljefu ir užrašu lenkų kalba: Čia gyveno, dirbo ir kūrė Viktoras Vinikaitis (1927 – 1994). Vygrių gidas, vadinamas „Paskutiniu Kamalduliu”, kūrėjas grynuolis.
Akbaitalas

Akbaitalas (rus. Ак-байтал) – kalnų perėja rytų Pamyro kalnuose, Akbaitalo kalnagūbryje, Tadžikistane (Kalnų Badachšanas). Aukštis – 4655 m. Per šią perėją eina Pamyro trakto atkarpa Ošas-Chorogas.
Dajė

Istorija

Senovėje apylinkėse buvo kasama vario rūda. 1960 m. tapo Huangši miesto prefektūros dalimi.
Ignotas Bogušas

Biografija

Tėvas Vilniaus kardininkas Juozapas Antanas Bogušas. Brolis Pranciškus Ksaveras Bogušas. Rėmė K. S. Radvilos kovą su didikais Čartoriskiais. Nuo 1746 m. Vilniaus raktininkas, nuo 1752 m. vaitas, kardininkas, 1760–1761 m. Lietuvos vyriausiojo tribunolo narys, nuo 1763 m. jo vicemaršalka. Abiejų Tautų Respublikos Seimo atstovas. Telkė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorus į Baro konfederaciją (1768–1772 m.), nuo 1769 m. jos generalinis sekretorius. Likvidavus konfederaciją pasitraukė į Bavariją, paskui – į Prancūziją. Apie 1778 m. grįžo į Lietuvą. Išsaugojo Baro konfederacijos archyvą, kuriuo remdamasis brolis Ksaveras parašė jos istoriją. Iš K. S. Radvilos gavo dvarą prie Nesvyžiaus, iki gyvos galvos – Dubingių miestelį. Rėmė giminaitį A. Tyzenhauzą.
Laurynas Gucevičius

Reikšmė

Lauryno Gucevičiaus kūryba labai svarbi daugeliui klasicizmo laikotarpio Lietuvos, Lenkijos architektų. Iš jo darbų mokėsi vėlesnės Lietuvos architektų kartos. Architekto darbams būdingas formų didingumas, tūrių monumentalumas, statinio ryšys su aplinka, savitas antikinių architektūros formų traktavimas.
Nusivylusios namų šeimininkės (antras sezonas)

Prodiusavimas

Marc Cherry, Tom Spezialy, ir Michael Edelstein sugrįžo kaip antro sezono vykdomieji produseriai. Serialo scenaristas tai pat grįžo kai vykdomasis produseris. Prie pirmo sezono scenaristų Alexandra Cunningham, Jenna Bans, Kevin Etten ir Josh Senter prisijungė Bruce Zimmerman, Dahvi Waller, Alan Cross, Ellie Herman, Jim Lincoln ir Scott Sanford Tobis. Sezono režiesieriais tapo Larry Shaw, David Grossman, Arlene Sanford, Wendey Stanzler, Robert Duncan McNeill, Pam Thomas, Randy Zisk, Stephen Cragg ir Tom Cherones.
Marc Cherry scenarijaus rašymą perleido kitiems personalo nariams, dėl to net buvo išpeiktas net kritikų, dėl serijų kokybės suprastėjimo. Michael Edelstein paliko scenarijaus rašymą po pirmų trylikos serijų, o Tom Spezialy tęsė jų rašymą nuo 2006 gegužės.
Visterijos gatvė po pirmo sezono buvo šiek tiek pakeista. Colonial Mansion pastatas buvo nugriautas ir ten buvo pastatytas parkas, tai pat akligatvis pakeistas apvažiavimu (Cul-de-sac).
Draugystė (savaitraštis)

Draugystė – Vilniaus rajono savivaldybės savaitraštis, 1994–2001 m. leistas Vilniuje.

Istorija

Leistas lietuvių, lenkų (Przyjaźń) ir rusų (Дружба) kalbomis. Tiražas 400 egz. lietuvių, 200 egz. lenkų ir 500 egz. rusų k. Savaitraštį „Przyjaźń“ pakeitė „Vilniaus krašto savaitraštis – Tygodnik Wilenszczyzna“.
XV amžiaus 3-asis dešimtmetis

XV amžiaus treciasis dešimtmetis prasidėjo 1421 m. ir baigėsi 1430 m.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XIV amžius – XV amžius – XVI amžius
Dešimtmečiai:
8-as9-as10-as1-as2-as
- 3-as -
4-as5-as6-as7-as8-as
Metai:  1421 1422 1423 1424 1425 1426 1427 1428 1429 1430
Imažizmas

Imažizmas (angl. image – vaizdas, įvaizdis) – XX a. 2 deš. anglų ir JAV moderniosios poezijos srovė.
Imažizmo idėjų pradininku laikomas Tomas Ernestas Hulmas ragino atmesti romantizmo ir karalienės Viktorijos laikų sentimentalios poezijos tradicijas. Savo poetinėje programoje, kurią suformulavo Ezra Paundas ir Ričardas Oldingtonas, imažistai neigė abstrakcijas, propagavo kenkretumą, detalių preciziškumą, poetinės kalbos taupumą, vaizdingumą, temų įvairovę. Nepritarė poezijos naudojimui didaktiniais tikslais, pavyzdžiu laikė Rytų poeziją. Rusijoje tuo metu gyvavo imažinizmo sąjūdis (taip pavadintas dėl imažistų įtakos), jo garsiausias atstovas – Sergejus Jeseninas.
Chuck Norris

Biografija

Gimė Ryan miestelyje, Oklahomoje. Tėvas dirbo vairuotoju ir mechaniku. Senelis iš tėvo pusės ir senelė iš motinos pusės buvo airiai, kiti du seneliai buvo vietiniai indėnai čerokiai. Turėjo du jaunesnius brolius – Veilandą (miręs) ir Aaroną (Holivudo prodiuseris). Kai Norisui sukako dešimt metų, jo tėvai išsiskyrė ir jis kartu su savo motina ir broliais persikėlė gyventi į Kanzaso valstijoje esantį Preiri Vilidžą, o vėliau į Torensą Kalifornijoje.
Baigęs vidurinę mokyklą įstojo į aviacijos pajėgas ir tarnavo Korėjoje. Kariuomenėje gavo Antino pseudonimą. Korėjoje išmoko įvairių kovos metodų, treniravosi tangsudo. 1962 m. grįžo į JAV, kur įkūrė keletą karatė mokyklų.
1968 m. Norisas tapo vidutinio svorio pasaulio karatė čempionu. Po metų žurnalas Black Belt jam suteikė „Fighter of the year“ („Metų kovotojas“) vardą. Norisas vidutinio svorio pasaulio karatė čempionu tapo 6 metus iš eilės. 1974 m. baigė sportininko karjerą.
Norisas tapo populiarus vaidindamas Bruce Lee priešininką filme „Drakono sugrįžimas“, taip pat dėl vaidmens seriale „Volkeris, Teksaso reindžeris“, kuriame atliko pagrindinį vaidmenį (Kordelis Volkeris).
Norisas yra išleidęs autobiografiją, pavadintą „The Secret of Inner Strength“ („Vidinės jėgos paslaptis“). Taip pat įkūrė organizaciją „Kickstart“, kovojančią prieš narkotikų vartojimą, ypač vaikų/paauglių tarpe. 1988 m. palaikė Džordžo Bušo rinkiminę kampaniją.
Č. Norisas turi keturis vaikus, iš pirmos santuokos – sūnus Miką, Eriką, iš kitos – dvynukus: sūnų Dakotą Alaną ir dukterį Danielą Kely.
2005–2006 m. internete pasirodė nepatikrintų ar net satyrinių faktų apie jį (žr. Faktai apie Čaką Norisą ).
2010 m. gruodžio 2 d. jis (kaip ir jo brolis Aaronas) tapo garbės Teksaso reindžeriais. Tai paskelbė Teksaso gubernatorius Rikas Peris (Rick Perry).
Lapkričio 20, 2011, Čakas Norisas pasirodė reklamoje, skirtoje World of Warcraft žaidimui.
Sičengas

Istorija ir geografija

Sičengo pietinėje dalyje susiformavo seniausias miestas Pekino teritorijoje. Tai buvo Dzičengas, įkurtas XI a. pr. m. e., Dzi karalystės sostinė. Vėliau šis miestas buvo Jan karalystės, o nuo III a. pr. m. e. – Jou provincijos sostinė. Po to, kai Pekino teritorijas užėmė kidaniai, čia buvo jų Liao karalystės pietinė sostinė, o vėliau džurdžėnų Dzin karalystės pagrindinė sostinė. Iš šių laikų išlikusi X a. statyta Niudzie mečetė ir XII a. statyta Tianning šventyklos pagoda.
Sičengo šiaurinėje dalyje XIII a. pastatyta Mongolų imperijos sostinė Dadu. Sičenge buvo jos vakarinė dalis su Mingų laikais čia susiformavo Aukštutinis miestas, o vietoj senosios džurdžėnų sostinės išaugo Žemutinis miestas. Būtent Ming ir Čing dinastijų laikotarpiais buvo pastatyta ar atstatyta dauguma rajono istorinių pastatų.
Rajonas buvo suformuotas 1958 m., Senąjį Pekiną padalinus į keturias dalis. Sičengas užėmė vakarinę vidinio miesto dalį. 2010 m. prie Sičengo prijungtas Siuanu rajonas, kas padidino Sičengo teritoriją beveik dvigubai.

Susisiekimas

Per rajoną eina 1, 2, 4, 6, 7, 8 ir 13 metro linijos.
Broliai (filmas)

Turinys

Kapitonas Semas Keihilas palieka namuose žmoną Greisę su 2 dukterimis ir vyksta į tarnybą Afganistane. Tuo metu namo iš kalėjimo po banko apiplėšimo grįžta jo niekur nepritampantis brolis Tomis. Po kurio laiko namiškius pasiekia žinia, kad Semo sraigtasparnis buvo numuštas ir visa įgulai laikoma dingusi be žinios. Matydamas Greisės vargus, Tomis pasijunta atsakingu už brolio šeimą ir visai būdais mėgina pagelbėti jai susitaikyti su galima vyro žūtimi. Eina mėnesiai ir Tomio globa palaipsniui virsta aistra brolio žmonai, kuri, pradžioje skeptiškai žiūrėjusi į jo pagalbą, taip pat ima jausti šiam prieraišumą.
Netrukus šeimą pasiekia džiugi žinia: Semas gyvas ir išlaisvintas per kariuomenės surengtą operaciją. Namuose jis sutinkamas kaip didvyris, tačiau pradeda aiškėti, kad nelaisvėje praleisti mėnesiai nepraėjo be pėdsakų ir gerokai pakeitė šio elgesį...
Strėvos įgriuva

Strėvos įgriuva – valstybinis gamtos paveldo objektas, dubens formos dauba esanti apie 1,5 km į vakarus nuo Strėvos kaimo (Trakų rajonas), Spindžiaus miške, Aukštadvario regioniniame parke. Strėvos įgriuvos kilmė – termokarstinė. Maždaug prieš 18 tūkst. metų, vykstant sudėtingiems apledėjimų ir ledų atsitraukimų reiškiniams, sąnašos ir nuosėdos palaidojo atskilusį ledo luitą. Jam ištirpus ir susidarė stačiašlaitė dauba. Jos plotas – 1,5 ha, dugnas – 0,1 ha. Dugnas užpelkėjęs, durpių sluoksnis jame siekia apie 2,5 m, šlaitų aukštis – 20 m. Vandens gylis duobės dugne 0,3 m žemiau Žemės paviršiaus.
Strėvos įgriuva yra lankytinas turistinis objektas. Šiuo metu ji yra paruošta lankymui, yra įrengta apžvalgos aikštelė ir apžvalginis takas. Tako ilgis – 600 metrų. Pakeliui įrengtos 5 stotelės: informacija apie taką; kertinė miško buveinė; Spindžiaus miško gamtinė įvairovė; dauba iš arčiau; „Natura 2000“ teritorija, kurioje gausu pelkučių, šaltinių. Netoli plyti Spindžiaus, Drabužaičio ir Stankos ežerai.
Vyriausioji sausumos kariuomenės vadovybė (vermachtas)

Vyriausioji sausumos kariuomenės vadovybė (vok. Oberkommando des Heeres; OKH) – nacistinės Vokietijos sausumos kariuomenės vyriausioji vadovybė (generalinis štabas) 1936–1945 m. Teoriškai OKH buvo buvo pavaldi Vyriausiajai vermachto vadovybei (OKW). Po 1941 m. OKW de facto tiesiogiai vadovavo operacijoms Vakarų fronte, o OKH vadovavo karo veiksmams Rytų fronte.
Trečiajame Reiche Kariniam laivynui vadovavo Vyriausioji karinio jūrų laivyno vadovybė (vok. Oberkommando der Marine; OKM), o liuftvafei (karinėms oro pajėgoms) – Vyriausioji liuftvafės vadovybė (vok. Oberkommando der Luftwaffe; OKL). Jos buvo to paties hierarchinio lygio kaip ir OKH.

Vokietijos Vyriausiojo sausumos kariuomenės vado vėliava

Sausumos kariuomenės vado vėliavos sandara paprasta. Vėliava turėjo tris pagrindines spalvas – raudona, balta ir juoda (juodas Geležinis Kryžius). Automobilinės vėliavėlės būdavo kvadratinės, kraštinė 30 cm, vėliavėlė patalpinta metaliniame rėmelyje ir uždengta organinio stiklo plokštelėmis.

Vokietijos Sausumos kariuomenės Generalinio štabo viršininko vėliava

Speciali pareigybinė vėliava Sausumos kariuomenės Gemeralion štabo viršininkui buvo priimta 1944 m. rugsėjo 1 d. Tada Generalinio štabo viršininku buvo generolas pulkininkas Heincas Guderianas. Dėl smarkių ginčų su A. Hitleriu 1945 m. kovo 28 d. (likus 38 d. iki karo pabaigos) H. Guderianą pasiuntė gydyti sveikatos.
Vėliava panaši į Vokietijos Sausumos kariuomenės vyriausiojo vado vėliavą, skiriasi tik keturiais auksiniais ereliais vėliavos kampuose ir balta svastika Geležinio kryžiaus centre.
Laukesos pelkė

Laukesos pelkė – pelkė Tauragės rajone, Gaurės seniūnijoje (didžioji dalis) ir Jurbarko rajono savivaldybių teritorijoje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Smalininkų, į rytus nuo Eičių. Į vakarus nuo pelkės yra kita – Artoji pelkė. Didžiąją dalį pelkės užima Laukėsos durpynas, kurį valdo ir prižiūri bendrovė Laukėsa-WTL. Natūrali pelkė išlikusi tik į šiaurę nuo durpyno.

Pelkė

Plotas 2000 ha, iš jų pramoninis 1812 ha. Laukesos pelkė susidarė Jūros ir Mituvos vandenskyroje. Šiaurės vakarų pakraštyje prasideda Šešuvies intakas Įkojis. Vidaus sausmių 14 ha. Paviršius išgaubtas, vidurys iškilęs 4 m aukščiau nei pakraščiai. 92 % durpių aukštapelkės, kita dalis – žemapelkės durpės. Nenusausinto durpių klodo didžiausias storis 10 m, vidutinis – 4,2 m. Durpių vidutinis susiskaidymas 25 %, vidutinis peleningumas 3,7 %, vidutinis drėgnumas 94 %. Po durpėmis yra iki 0,6 m storio sapropelio sluoksnis. Dugne priesmėlis, priemolis.
Halkas

Istorija

Po nelaimingo atsitikimo daktaras Briusas Baneris buvo apšvitintas radioaktyviais gama spinduliais. Po to jis kartas nuo karto tampa siautėjančiu pabaisa Halku. Būdamas paprastu žmogumi, Briusas Baneris yra itin protingas žmogus. Tačiau tapęs Halku, jis nekontroliuoja savo veiksmų ir yra labai žemo intelekto būtybė.
Kadangi Halkas nuolat pridaro problemų, jį nuolat medžioja policija ir armija. Tačiau draugų padedamas jis visada išsisuka.
Halkas buvo vienas iš legendinės herojų komandos – Keršytojų įkūrėjas. Vėliau iš jos pasitraukė dėl nesutarimų su kitais nariais.

Galios ir sugebėjimai

Halkas yra neribotai stiprus fiziškai. Tai priklauso nuo jo emocnės būsenos, dažniausiai pykčio. Jis atsparus fizinėms, psichinėms atakoms, temperatūrų ekstremumams, turi imunitetą nuo visų ligų. Gali kvėpuoti po vandeniu, išgyventi kosmose, o sužeistas išgyja per keletą akimirkų. Taip pat jis pasižymi ypatingai dideliu šuoliu, todėl kartais gali atrodyti, kad jis skraido, nors taip ir nėra.
Būdamas Briusu Baneriu, jis laikomas vienu didžiausiu protų Žemėje.

Animacija

Buvo sukurta keletas animacinių serialų apie Halką, kai kuriuose jis dalyvavo tik kaip „kviestinė žvaigždė“.
Čypeliai

Istorija

Pirmą kartą paminėtas 1694 m., priklausė Mituvos dvarui. 1775 m. minimas kaip Juozapo Civinskio valda. 1861–1915 m. Zarasų apskrities Skapiškio valsčiui, 1919–1940 m. – Rokiškio apskrities Skapiškio valsčiui.
1915 m. einant Pirmojo pasaulinio karo frontui kaimas sudegė.

Pavadinimo kilmė

Spėjama, jog kaimo pavadinimas kilo iš pavardės Čypelis.
Lieknas

Lieknas – miško augavietės tipas, būdingas eutrofinėms žemapelkėms.

Geografija

Lieknų pasitaiko visuose geomorfologiniuose rajonuose. Liekno miško svarbiausias tipas yra juodalksnynas, kuriame ant kupstų auga eglės, uosiai ar beržai. Pomiškis (trakas) – retas; dažniausiai ant kupstų auga šaltekšniai, šermukšniai, ievos. Žemutiniame augalijos arde (tarpkupsčiuose) auga viksvos, vilkdalgiai ir kiti derlingų žemapelkių augalai, ant kupstų – eutrofiniai mezofitai, tarp jų ir samanos. Vyrauja žemapelkės durpžemiai. Lietuvoje liekno tipo miškų daugiausia yra Sūduvos ir Nemuno žemupio lygumose.
Marijona Kušleikaitė

Marijona Kušleikaitė (g. 1938 m. balandžio 21 d. Tverjoniškėse, Šiluvos valsčius) – Lietuvos biologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija

1962 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1990 m. biologijos mokslų daktarė.
1962–1964 m. dirbo Nedzingės vidurinėje mokykloje. Nuo 1964 m. Kauno medicinos instituto, dab. Kauno medicinos universitetas mokslo darbuotoja, 1964–1970 m. dirbo Centrinėje mokslinių tyrimų laboratorijoje. 1970–1986 m. Širdies ir kraujagyslių fiziologijos ir patologijos mokslo tyrimo instituto, 1986–1992 m. – Z. Januškevičiaus širdies ir kraujagyslių sistemos fiziologijos mokslo tyrimo instituto, 1993–1996 m. Kardiologijos instituto mokslininkų grupės vadovė. 1997–2006 m. dirbo Kardiologijos instituto Kardiotropinių medžiagų sintezės ir tyrimo laboratorijoje. 1969–2001 m. Kauno medicinos instituto, 1996–1997 m. – Lietuvos kūno kultūros instituto, 1997–1999 m. – Vilniaus pedagoginio instituto dėstytoja, nuo 2000 m. docentė, nuo 2007 m. Klaipėdos universiteto Sveikatos mokslų fakulteto Reabilitacijos ir slaugos katedros profesorė.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritys – bioelementų įtaka išemine širdies liga sergančiam ligoniui, somotropino, hipodinamijos, Zn – kraujagyslių kontraktiliškumui, kraujagyslių pažeidimai taikant lazerinį spektroskopijos metodą. Paskelbė apie 150 mokslinių straipsnių.