google/wiki40b huggingface dataset:
Tintelių senosios kapinės

Vieta

Įrengtos slėnio pakilumoje. Stačiakampio plano, 32 m ilgio šiaurės - pietų kryptimi, 17–19 m pločio. Laidojimo žymių nesimato. Paviršius lygus, su nežymiu nuolydžiu į vakarus, apaugęs žole. Kapines iš šiaurės, vakarų ir pietų pusių juosia stambūs lauko rieduliai, o pietų ir rytų pakraščiuose auga pavieniai medžiai. Šiaurės rytų dalyje po aukštais medžiais stovi koplyčia. Priešais koplyčią yra kryžiaus pavidalo anotacinis kapinių ženklas.
Teritorijos plotas 0,06 ha, perimetras – 107 m.

Koplyčia

Tinkuoto mūro, stačiakampė stačiasienė, vienanavė, su vienvėrėmis, iki pusės įstiklintomis durimis. Frontonas aukštas, lygiašonio trikampio pavidalo, su arkine niša, stogas trišlaitis, apskardintas. Koplyčioje yra medinė, polichrominė Švč. Mergelės Marijos skulptūra, o frontono nišoje – žmogaus ūgio Kristaus, nešančio kryžių, skulptūra.

Istorija

Kapines vietos gyventojai vadina Švedkapiu ir pasakoja, kad jose buvę palaidoti švedų kariai, žuvę XVII-XVIII a. kovose su Lietuvos kariuomene.
Šalia kapinių XIX a. įsikūrė Tintelių palivarkas, kurio savininkai XIX a. II pusėje pastatė koplyčią. Tiesinant kelią Kretinga-Salantai, rytinė kapinių dalis atsidūrė po važiuojamąja dalimi.
1972–1984 m. kapinės – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV519). Nuo 1971 m. Kristaus, nešančio kryžių, skulptūra – registrinis kultūros paveldo objektas.

Tyrimai

1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1981 m. – Ignas Jablonskis, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė), 1999 ir 2010 m. – Julius Kanarskas.
Juozas Lingys

Biografija

1938–1940 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo prancūzų filologiją, 1940–1943 m. Vilniaus universitete – lietuvių filologiją. 1973 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos fakultetą.
1941–1943 m. ir 1945–1949 m. ansamblio „Lietuva“ šokėjas, nuo 1946 m. ir baletmeisteris. 1952–1953 m. Vilniaus dešimtmetės muzikos mokyklos, 1958–1963 m. Vilniaus kultūros-švietimo technikumo, 1967–1980 m. LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetų dėstytojas; nuo 1978 m. profesorius. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Kūryba

1950 m., 1955 m., 1960 m., 1965 m., 1970 m., 1975 m., 1980 m. respublikinės dainų šventės Šokių dienos vyr. baletmeisteris ir meno vadovas. Sukūrė apie 200 liaudies šokių sceninių kompozicijų, choreografinių vaizdų, tarp jų: „Lenciūgėlis“ (1943 m.), „Malūnėlis“ (1944 m.), „Sadutė“ (1946 m.), „Jievaro tiltas“, „Džigūnas“, „Blezdingėlė“ (visi 1947 m.), „Gaidys“ (1948 m.), „Kolūkio pirmininkas“ (1950 m.), „Statybininkų šokis“ (1951 m.), „Trys mergelės“ (1958 m.), „Greitpolkė“ (1965 m.), „Kupolinis“, „Rusnietis“ (abu 1968 m.), „Šventinė polka“ (1973 m.).
Kūrybai būdinga liaudiška tradicija, siužetiškumas, lyrizmas, emocionalumas. Dauguma jo sceninių kompozicijų paremti konkrečiu liaudies šokiu arba papročių, apeigų elementais. 5-6 dešimtmečio šokiai saikingai stilizuoti, 7-8 dešimtmečio šokių žingsniai ir judesiai sudėtingesni, naudojami klasikinio šokio elementai. Pastatė lietuvių šokių Latvijoje, Ukrainoje, Rusijoje, VDR, Čekoslovakijoje, Rumunijoje ir kitur. Išleido 20 knygų apie lietuvių liaudies šokius.
Dečynas

Istorija

Vietovę IX a. apgyvendino slavų gentis dečianai.
Kreida (uoliena)

Kreida – nuosėdinė uoliena, poringa minkšta balta klinties atmaina, sudaryta iš mineralo kalcito. Kreida susidarė iš mikroorganizmų kietų kalcio karbonatinių skeletų. Mikroorganizmams žuvus, jų skeletai nusėsdavo jūrų dugne ir laikui bėgant susiklostė dideli kreidos storiai.
ÍA Akranes

Istorija

Klubas įkurtas 1945 m. Daugkartinis šalies čempionas ir taurės laimėtojas, tačiau šie pasiekimai iškovoti ankstesniais metais.
2018 m. praleido antros pakopos pirmenybėse, kurias laimėjo ir sugrįžo į elito divizioną.
Naujosios Zelandijos pitos

Išvaizda

Savo išvaizda ir elgsena primena mūsiškę karetaitę. Turi trumpą uodegą, ilgas kojas, labai vikriai landžioja krūmuose. Sparnai trumpi, blogai skraido. Priklauso Naujojoje Zelandijoje gyvenatys maži ir kresni paukščiai. Šeimoje buvo 6 rūšys, priklausiusios 4 ar 5 gentims, tačiau iki šiol išliko tik 2 rūšys iš 2 genčių.

Lizdas

Lizdą įsirengia medžių drevėse, išvartose, pastogėse. Deda 2-5 kiaušinius. Peri 20-21 d. Jauniklius maitina 24 dienas. Abu tėvai prižiūri lizdą ir maitina jauniklius.

Paplitimas

Paplitę Naujoje Zelandijoje.
Marina (Palenkės vaivadija)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Rytų Žemaičių plynaukštė

Rytų Žemaičių plynaukštė – plynaukštė vidurio-vakarų Lietuvoje, Žemaičių aukštumos rytinė dalis. Driekiasi tarp Žemaičių vandenskyrinio kalvyno vakaruose ir Nevėžio žemumos rytuose. Paviršius plokščias, silpnai banguotas, gausu moreninių kalvagūbrių, gilių upių slėnių ir nuosruvos klonių. Rytų Žemaičių plynaukštę į dvi dalis skaido Kurtuvėnų kalvotas-daubotas masyvas (aukštis 140–160 m): šiaurinė dalis banguotesnė, o pietinė – lygesnė. Plynaukštės pamatinės morenos reljefas ženkliai aplygintas prieledyninių baseinų, daugelyje vietų dengiamas smėlingų-molingų nuogulų (Šiluvos, Nemakščių, Žalpių apylinkėse). Regione ties Tytuvėnais ir Šiaulėnais gausu pelkių: Tytuvėnų tyrelis, Rėkyvos pelkė, Sulinkių pelkė, Šiluvos tyrelis.
Rytų Žemaičių plynaukštė yra sausiausia Žemaičių aukštumos dalis.
Đorđe Kamber

Karjera

Žaidė gimtinėje, Serbijoje ir Vengrijoje. Atstovavo garsius klubus Željezničar (Bosnija) bei Budapest Honvéd FC (Vengrija).
UEFA Europos lyga 2019–2020 m. pirmojo etapo (1Q) rungtynėse prieš FK Žalgiris, antrame mače Vilniuje, pasižymėjo įvarčiu.
Griazovecas

Istorija

Griazovecas šaltiniuose minimas nuo 1538 m. Apylinkėse veikė nuo 1497 m. žinomas Kornelijaus Komelskio vienuolynas. Gyvenvietė augo dėl pro ją ėjusių prekybinių kelių, 1780 m. tapo miestu. XIX a. pab. – XX a. pr. buvo didelis aliejaus spaudimo centras, 1872 m. miestą pasiekė geležinkelis.
Barbara Bach

Biografija

Bach gimė Kvinse, žydų kilmės policininko iš Austrijos ir airės šeimoje ir buvo vyriausia iš 5 vaikų. Iki 16 metų ji mokėsi Dominican Commercial mokykloje, kurią metė nusprendusi tapti modeliu ir sutrumpino savo pavardę iš Goldbach į Bach.
Tapusi modeliu, ji daug keliavo po įvairias šalis. 1968 m. ji ištekėjo už italų verslininko Augusto Gregori ir persikėlė gyventi į šią šalį. Netrukus Barbara sulaukė pasiūlymų filmuotis TV reklamose, o po jų – ir kine.
1968 m. ji debiutavo kaip aktorė TV mini seriale „Odyssea“. Vėliau sekė 3 metų pertrauka, po kurios Barbara ėmė kur kas dažniau rodytis ekrane. Jos vaidmenys daugiausia buvo komedijose arba giallo stiliaus veiksmo filmuose. 1971 m. ji suvaidino siaubo filme „Juodas tarantulo pilvas“, kuriame taip pat filmavosi Bondo merginos Claudine Auger ir Barbara Bouchet (pastaroji, tiesa, buvo vaidinusi oficialiai Bondo filmų serijai nepriskiriamoje juostoje „Casino Royale“).
1975 m. Barbara grįžo į JAV, kur pratęsė savo, kaip aktorės, karjerą. 1977 m. ji buvo pakviesta vaidinti juostoje „Šnipas, kuris mane mylėjo“. Atlikusi rusų agentės Anios Amasovos vaidmenį, Barbara akimirksniu sulaukė tarptautinio pripažinimo ir „sekso simbolio“ etiketės, o jos nuotraukos netrukus pasirodė žurnale „Playboy“. Po metų, 1978 m., režisierius Gajus Hamiltonas pakvietė ją į savo filmą „Force 10 from Navarone“, kuriame taip pat filmavosi Harisonas Fordas. Tais pačiais metais Barbara pretendavo vaidinti populiariame seriale „Čarlio angelai“, tačiau vaidmuo buvo patikėtas Shelley Hack.
9–ojo dešimtmečio pradžioje Barbara filmavosi vis rečiau, kol 1986 m. po filmo „To the North of Katmandu“ baigė aktorės karjerą, viso atlikusi vaidmenis 25 TV ir kino filmuose.

Asmeninis gyvenimas

1966 m., skrisdama lėktuvu į Romą, Barbara susipažino su 11 metų vyresniu italų verslininku ir aristokratu Augusto Gregorini. 1968 m., jai sulaukus 18, pora susituokė ir rugpjūčio 7 d. susilaukė dukters Francesca Gregorini (pastaroji vėliau tapo dainininke). 1972 m. Barbara susilaukė sūnaus Gianni, tačiau dėl gimdymo komplikacijų berniukas tapo neįgalus. Turtingas tėvas galėjo leisti gydyti sūnų geriausiose Italijos ir JAV klinikose, tačiau nelaimė atnešė į šeimą ir nesutarimus. 1975 m. aktorė kartu su vaikais grįžo gyventi į JAV. Pora oficialiai išsiskyrė 1978 m.
1980 m., kuriant filmą „Caveman“, Barbara susipažino su buvusių grupės „The Beatles“ nariu Ringo Starr. Vėliau ji prisipažino jaunystėje buvusi viename iš grupės koncertų, tačiau niekada nesižavėjusi jų muzika. 1981 m. balandžio 27 d. Barbara ir Ringo susituokė. Starrui tęsiant muzikinę karjerą, žmona vaidino keliuose jo dainų vaizdo klipuose, o 9 dešimtmečio pabaigoje abu sutuoktiniai gydėsi nuo priklausomybės alkoholiui bei kokainui.
1993 m. Barbara baigė psichologijos studijas UCLA universitete.
Vladimiras Nikitinas

Biografija

Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete baigė teisę, diplomuotas teisininkas.
Lietuvos SSR prokuratūros tardytojas, prokuroro pavaduotojas, prokuroras.
1970–1976 m. Trakų rajono liaudies teismo teisėjas. 1976–1986 m. LSSR Aukščiausiojo Teismo teisėjas. 1986–1992 m. LSSR ir LR teisingumo ministerijos ministro pavaduotojas. 
1992–1995 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.  1995–1997 m. LR generalinis prokuroras.  1997–1999 m. Vilniaus miesto 3-iojo apylinkės teismo teisėjas.  1999–2000 m. Vilniaus rajono apylinkės teismo pirmininko pavaduotojas.  2000–2002 m. Vilniaus apygardos teismo teisėjas.  2002–2008 m. Vilniaus apygardos teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininkas.  2008 m. Vilniaus apygardos teismo l.e.p. Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininkas; 2008–2011 m. sausio 23 d. Vilniaus apygardos teismo teisėjas. 
EBSW veiklą tyrusios specialios komisijos LR Seimo patvirtintose išvadose minimas „kaltųjų“ sąraše kaip buvęs Generalinės prokuratūros vadovas.
Hanos valsčius

Administracinis suskirstymas

Dancė, Dolhobrodai, Hana, Holešuvas, Holešuv PGR, Januvka, Konstantinas, Kuzavka, Lackas, Novi Holešuvas, Pavlukai, Zašviatičė.
Emile Vandervelde

Biografija

1891 m. baigė Briuselio universitetą. Socialinių mokslų, politinės ekonomikos ir teisės daktaras, advokatas, Briuselio laisvojo universiteto profesorius.
Nuo 1884 m. Belgijos darbo partijos narys, 1894–1933 m. partijos pirmininkas. 1900–1918 m. II Internacionalo tarptautinio socialistų biuro pirmininkas, 1929–1936 m. Socialistų Darbininkų Internacionalo pirmininkas.
1894–1900 m. Šarlerua, 1900–1929 m. Briuselio atstovas Belgijos parlamente – Atstovų rūmuose. 1916 m. Ministrų tarybos narys, 1917–1918 m. tiekimo ministras, 1918–1921 m. teisingumo ministras, 1925–1927 m. užsienio reikalų ministras, 1935–1936 m. Ministrų tarybos narys, 1936–1937 m. visuomenės sveikatos ministras, Valstybės ministras.
1919–1920 m. Belgijos atstovas Paryžiaus Taikos konferencijoje, 1919 m. pasirašė Versalio Taikos sutartį. 1920 m. vadovavo Socialistų Internacionalo delegacijai Gruzijoje, kurią tuo metu valdė Gruzijos socialdemokratų partija. 1925 m. parengė ir pasirašė Lokarno sutartį.
Ramunė Piekautaitė

Ramunė Piekautaitė (g. 1970 m.) – drabužių, kostiumų dizainerė, modeliuotoja.

Biografija

1994 m. baigė Vilniaus dailės akademijos kostiumo dizaino specialybę.
1997 m., būdama 27 m., atidarė savo mados namus. Kuria ir pristatinėja savo vardo kolekcijas.
Ištekėjusi, Vyras Kęstutis Verslovas, dukra Ula .
Municipalinis rajonas

Municipalinis rajonas (rus. Муниципальный район) – vienas iš Rusijos municipalinių darinių, jungiantis bendroje teritorijoje kelias kaimo ir/ar miesto gyvenvietes bei tarp jų esančias (jei jų yra) tarpgyvenvietines teritorijas.

Statusas

Municipalinio rajono statusas numatytas 2003 m. spalio 6 d. įstatyme „Apie Rusijos Federacijos vietinės savivaldos bendruosius principus“ ir įvestas vykdant 2008 m. municipalinę reformą. Municipalinio rajono statusą suteikia Rusijos Federacijos subjektai.
Municipalinis rajonas turi savo administracinį centrą, kuris parenkamas atsižvelgiant į vietos tradicijas ir susiklosčiusią socialinę infrastruktūrą. Įgyvendinant reformą buvo atsižvelgiama į buvusių TSRS rajonų ribas.
2010 m. sausio 1 d. Rusijos Federacijoje buvo 1829 municipalinio rajono statusą turintys municipaliniai dariniai.

Įgaliojimai

Municipalinio rajono taryba ir jos sudaryta administracija rajono teritorijoje organizuoja sveikatos apsaugos ir švietimo, archyvų, bibliotekų, globos ir rūpybos veiklą, gyvenviečių prijungimą prie komunikacijų, automobilinių kelių plėtrą ir priežiūrą, buitinių ir pramoninių atliekų utilizavimą ir t. t. Municipalinė milicija užtikrina viešąją tvarką rajono teritorijoje.
Municipalinis rajonas valdo visų savo administracinių subjektų konsoliduotą biudžetą.
Žinau ką veikei aną vasarą

Santrauka

Keturi jaunuoliai – Džiulė, Helena, Baris ir Rėjus – pajūryje šventė mokslo metų pabaigą. Grįždami naktį jie automobiliu patrenkė dviratininką ir, norėdami nuslėpti nusikaltimą, kūną įmetė į jūrą, o patys prisiekė niekam nepasakoti kas įvyko. 
Praeina metai ir paaiškėja, kad apie jų paslaptį žino dar kažkas – kiekvienas iš jaunuolių gauna raštelius su užrašu „Žinau ką padarei aną vasarą“. Jiems atrodo, kad tai gali būti jų bendramokslio Makso darbas, tačiau šis netrukus randamas nebyvas. Merginos nuprendžia imtis tyrimo: išsiaiškina žuvusio dviratininko asmenybę ir aplanko jo artimuosius, tačiau nesužino nieko naujo. Tuo metu Barį užpuola paslaptingas vyras žvejo kostiumu ir jaunuoliai įsitikina, kad tas, kas žino jų paslaptį, ketina nužudyti juos visus...
Osas

Istorija

Osas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1069 m. Miesto teises įgijo 1399 m.
Lana Wood

Biografija

Lana gimė emigrantų iš Rusijos ir Ukrainos Nikolajaus ir Marijos šeimoje. Tėvas, augęs Vankuveryje, buvo architektas, o motina – balerina. Susituokę jie apsigyveno Santa Monikoje, Kalifornijoje. Šeimoje, kuri vėliau nusprendė pakeisti rusišką pavardę „Захаренко“ į „Gurdin“, taip pat augo vyresnė sesuo Natalie bei motinos dukra Olga.
Vyresnioji Lanos sesuo Natalie tapo viena populiariausių vaikų aktorių šalyje, vėliau sėkmingai tęsusi karjerą ir suaugusiųjų kine. Savo pavardę ji pakeitė į „Wood“ režisieriaus Sam Wood garbei. Sesers karjerai klostantis sėkmingai, į jos filmus epizodiniams vaidmenims buvo pradėta kviesti ir Lana, kuri taip pat nusprendė pasivadinti „Wood“.
1960 m. Lana pradėjo savarankišką aktorės karjerą, nusifilmavusi trumpai gyvavusiame seriale „The Long, Hot Summer“. Iš kitų jos vaidmenų galima išskirti serialą „Peyton Place“, kurtą 1966–67 m.
1970 m. ji sutiko su „Playboy“ įkūrėjo Hugh Hefner pasiūlymu apsinuoginti jo žurnale. Nuotraukos pasirodė 1971 m. balandžio mėnesio numeryje kartu su pačios Lanos poezija.
Tai buvo apgalvotas žingsnis siekiant sulaukti dėmesio. Rezultato laukti ilgai nereikėjo: prodiuseris Arbertas R. Broccoli, ieškantis aktorių naujam filmui apie agentą 007 Džeimsą Bondą „Deimantai amžiams“, pastebėjo šias nuotraukas. Nors jos sukurtas Plenty O‘Toole vaidmuo ekrane truko vos 3 minutes (dar 2 scenos iš galutinės filmo versijos buvo iškirptos), tai tapo geriausiai žinomu Lanos vaidmeniu.
Per savo karjerą ji suvaidino daugiau kaip 20 filmų ir 300 TV serialų ir šou, iš kurių visame pasaulyje žinomi „The Fugitive“, „Bonanza“, „Mission: Impossible“, „Police Story“, „Starsky and Hutch“, „Nero Wolfe“, „Fantasy Island“ ir „Capitol“.
1982 m., po pasirodymo siaubo filme „Demon Rage“, Lana pasitraukė iš kino ir pradėjo sėkmingą prodiuserės karjerą. 2008 m. ji vėl grįžo į kiną, atlikdama keletą vaidmenų mažo biudžeto filmuose.
Bolano perėja

Bolano perėja (urd. درہ بولان = Dharah Bolān) – kalnų perėja Vidurio Brahujų kalnagūbryje (Toba Kakare), vakarų Pakistane, Beludžistano provincijoje, 120 km nuo Afganistano sienos. Jungia Irano kalnyno vidines sritis su Indo-Gangos lyguma. Perėją sudaro 89 km ilgio siaurų tarpeklių koridorius. Aukštis – iki 1793,4 m.
Šia perėja eina svarbus kelias ir geležinkelis, jungiantis Indo slėnį ir Afganistaną (pro Sibio ir Kvetos miestus). Bolano perėją pagal paprotį valdė dravidiška tauta brahujai.
Prie įėjimo į šią perėją senovėje gyvavo Mehrgarho miestas. 1839 m. pro Bolano perėją į Kandaharą žygiavo 12 000 britų karių. 1883 m. britai išsiderėjo iš Kalato chano teisę valdyti šią perėją.
Mūša

Geografija

Prasideda Mūšos tyrelio pelkės pietiniame pakraštyje, 7 km į šiaurės rytus nuo Šakynos, 16 km į pietus nuo Žagarės. Teka į pietryčius Mūšos-Nemunėlio žemuma, Žiemgalos žemuma, Linkuvos kalvagūbrio pietiniu pakraščiu, nuo Daugyvenės žiočių krypsta į rytus, į šiaurės rytus, teka netoli Joniškėlio, ties Pasvaliu kerta Linkuvos galinės morenos kalvagūbrį. Įtekėjus Lėveniui pasuka į šiaurę; 6 km teka Latvijos siena, 18 km – Latvijos teritorija, ties Bauske su Nemunėliu susilieja į Lielupę. Dvariukuose, 81 km nuo žiočių ir Švobiškyje, 74 km nuo žiočių įrengti tvenkiniai.

Intakai

Didžiausi intakai: Kamatis (kairysis); Lietuvoje – Noruta, Einautas, Kūra, Vilkvedis, Voverkis, Tautinys, Kulpė, Šiladis, Pala, Kruoja, Daugyvenė, Lašmuo, Plautupis, Mažupė, Lėvuo, Pyvesa, Jiešmuo, Tatula, Latvijoje – Čeriaukštė (dešinieji).

Geologija

Slėnis išryškėja įtekėjus Kruojai. Slėnio plotis 200–400 metrų. Aukštupyje, iki Mekių, vaga reguliuota. Vagos plotis: aukštupio 6–14 metrų, vidurupio 30–40 m, žemupio 50–60 m; gylis 1–2 m, kai kur iki 4 m. Vidutinis nuolydis 0,47 m/km. Srovės greitis 0,1–0,4 m/s. Baseine vyrauja sunkiai vandenį praleidžiantys gruntai, upės vaga negiliai įsirėžusi, todėl požeminis maitinimas negausus – apie 10 % metinio nuotėkio. Pavasario potvynio tūris sudaro apie 50 %, lietaus – 40 % metinio nuotėkio. Upei būdingi pavasario potvyniai ir nedideli vasaros bei rudens poplūdžiai, kartais jie būna didesni už pavasario potvynius. Debitas: ties Miciūnais, 118 km nuo žiočių – vidutinis 4,26 m³/s, didžiausias 147 m³/s, ties Ustukiais, 56 km nuo žiočių – vidutinis 10,5 m³/s, didžiausias 542 m³/s, ties Bauske, 1,4 km nuo žiočių – vidutinis 25,0 m³/s, didžiausias 884 m³/s. Vidutinis debitas žiotyse 25,1 m³/s. Per metus upė nuplukdo į Lielupę vidutiniškai 0,79 km³ vandens. Vandens lygio svyravimo per metus amplitudė: Miciūnuose vidutinis 2,2 m, didžiausias 3,1 m, Ustukiuose vidutinis 2,8 m, didžiausias 4,5 m, Bauskėje vidutinis 2,1 m, didžiausias 3,8 metrai.

Reikšmė

Dalis upės aukštupio priklauso Mūšos tyrelio telmologiniam draustiniui. Raudonpamūšio ir Skalių kalno dolomito atodangos paskelbtos gamtos paminklais. Dešiniajame krante, ties Migoniais stūkso Šimonių piliakalnis, kairiajame krante, prie Mūšos ir Kamaties santakos – Saudogalos piliakalnis.
Didesnės gyvenvietės prie Mūšos: Rudiškiai, Mekiai (Joniškio raj.), Pamūšis, Petrašiūnai, Pamūšis, Raudonpamūšis (Pakruojo raj.), Švobiškis, Narteikiai, Ustukiai, Žilpamūšis, Saločiai, Baltpamūšis (Pasvalio raj.), Mūsa, Bauskė (Bauskės sav.).
Per Mūšą nutiesti tiltai, technikos paminklai: Ustukių tiltas (prie Pasvalio), Saločių tiltas (Latvijos pasienyje), Petrašiūnų tiltas (Pakruojo raj.).
Upėvardis kildinamas nuo žodžio mūša („mušimas, pyla, stiprus bangų plakimasis“).
Rayon Sports FC

Istorija

Klubas įkurtas 1968 m. gegužės 1 d. Yra vienas iš tituluočiausių šalies futbolo klubų.
Lietuvos moksleivių sąjunga

LMS sudėtis

Lietuvos moksleivių sąjunga - dinamiška organizacija, gebanti greitai reaguoti į besikeičiančios visuomenės poreikius ir teisines situacijas. Jos struktūra jau keitėsi ne vieną kartą.
Šiuo metu LMS sudaro Asamblėja, Prezidentas, Valdyba, Revizijos komisija, Biuras, LMS padaliniai ir mokinių savivaldos, sąjunga vienija tiek mokinių savivaldas kaip nares, tiek savanorius kaip fizinius asmenis.
LMS Asamblėja -  LMS organas, turintis visas visuotinio narių susirinkimo teises.
LMS Prezidentas - kas dvejus metus Asamblėjos renkamas organizacijos vadovas.
LMS Valdyba - kolegialus LMS valdymo organas. Valdybą sudaro Prezidentas ir miestų ir / ar rajonų mokinių savivaldų forumų metu išrinkti miestų pirmininkai.
LMS Revizijos komisija - Asamblėjos metu renkama 3 - 5 asmenų komisija, kuri prižiūri ir stebi organizacijos veiklą.
LMS Biuras - LMS prezidento komanda, dirbanti nacionaliniu lygmeniu.
LMS padaliniai - 32 savivaldybėse esantys mokinių savivaldų informavimo centrai arba miesto/rajono mokinių tarybos, dirbančios regioniniu lygmeniu.
Mokinių savivaldos - ugdymo įstaigoje esanti neformali arba juridinį asmenį turinti moksleivių grupė, atstovaujanti savo mokyklos mokinių interesams.
Einoraičiai

Istorija

1923 m. kaime buvo 5 ūkiai. Kaimo rytiniame pakraštyje 1940 m. įsteigtas durpynas, durpėmis aprūpinęs Rėkyvos elektrinę. Po Antrojo pasaulinio karo iki durpyno nutiestas platusis geležinkelis. Sovietinės okupacijos metais kolūkio centrinė gyvenvietė, kolūkio pagalbinė gyvenvietė. 1948 m. kaime buvo Lietuvos partizanų Prisikėlimo apygardos štabo ryšių punktas.
Žiburys (Anykščiai)

Istorija

Iki 1991 m. ėjo kaip Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Anykščių rajono tarybos ir Anykščių kultūros centro leidinys (laikraštis). Steigėja ir leidėja Santaros „Už demokratinę Lietuvą“ Anykščių taryba. Tiražas 1989 m. – 4300 egz., 1993 m. – 1000 egz., 1997 m. – 2500 egz.
KS skystis

KS skystis (rus. жидкость КС; смесь КС) – tarybinis 1941 m. sukurtas padegamasis mišinys, naudotas padegamuosiuose buteliuose ir padegamosiose ampulėse AŽ-2.
Nebrangus ir efektyvus KS skystis buvo priimtas į Raudonosios Armijos ginkluotę 1941 m. liepos mėnesį. Vasarinis mišinys KS gerai limpa prie vertikalių paviršių, skystas žemoje temperatūroje, ilgai dega, švirkščiamas neskyla į mažus lašus.
K. Lierse SK

Istorija

Klubas įkurtas 1906 m. Yra tapęs šalies čempionais. 2018 m. po sezono buvo išformuota komanda ir pranešta apie klubo bankroto procedūras.
Švedijos futbolo taurė

Švedijos futbolo taurė – pagrindinis Švedijos futbolo turnyras, vykstantis atkrintamųjų varžybų principu. Įkurtas 1941 metais. Nors panašaus formato turnyras vykdavo 1896–1925 metais, tačiau to laikotarpio varžybas Švedijos futbolo federacija prilygina šalies čempionatui.
Mnaidra

Istorija

Mnaidros megalito ansamblis − tai trys šventyklos, pastatytos skirtingu laiku. Viena jų − apie 3600−3200 m. pr. m. e., dvi likusios − apie 3150−2500 m. pr. m. e.
Talmudas

Talmudas (hebr. תלמוד Talmud) – daugiatomis judaizmo religinių raštų rinkinys, vėlyvosios antikos rabinų diskusijų apie žydų įstatymus ir papročius, moralę, istoriją ir kt. sąvadas. Tai centrinis rabiniškojo judaizmo tekstas, judėjų religinio įstatymo pagrindas, savo reikšme nusileidžiantis tik Tanachui.
Talmudą sudaro Mišna (apie 200 m. e. m.), pirmasis rašytinis judėjų Sakytinio Įstatymo kompendiumas, ir Gemara (apie 500 m. e. m.) – Mišnos aiškinimas, kurio tekstas dažnai nukrypsta į kitas temas arba virsta plačiu Tanacho komentaru.
Žodžiai „Talmudas“ ir „Gemara“ dažnai vartojami sinonimiškai. Visas Talmudas taip pat tradiciškai vadinamas Šas – tai hebrajiškų žodžių šiša sedarim santrumpa, reiškianti šešias Mišnos dalis.

Gemara

Turėdami Mišną, kitus 3 šimtmečius Palestinos ir Babilono rabinai ją skaitydami analizavo, aptarinėjo bei papildė savo mintimis. Po rabinų diskusijų surašymo, apie 500 m. atsirado pilnasis Talmudas, sukaupęs Mišnos ir Gemaros (גמרא ver. „pabaigtas“) komentarų knygas.
Alma Albužienė

Biografija

1976 m. su pagyrimu baigė Šilutės rajono Vainuto vidurinę mokyklą. 1984 m. baigė Kauno medicinos institutą (KMI), gydytoja.
1976–1978 m. KMI Medicinos psichologijos ir socialinių tyrimų laboratorijos laborantė. 1984–1985 m. Klaipėdos miesto ligoninėje atliko internatūrą. Nuo 1985 m. Kretingos ligoninės ir poliklinikos gydytoja terapeutė, nuo 1998 m. VšĮ Kretingos Pirminės sveikatos priežiūros centro bendrosios praktikos gydytoja, nuo 2005 m. UAB „Kretingos šeimos klinika“ gydytoja, direktorė.
2000 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai Kretingos rajono skyriaus narė. 2003–2007 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narė.
Vaikai Ingrida, Dovilė.