google/wiki40b huggingface dataset:
Blyškusis čiurlys

Paplitimas pasaulyje

Paplitę labai plačiai – pietų Europoje, Madeiros, Kanarų salose, šiaurinėje Afrikos dalyje maždaug iki Kongo, pietvakarių Azijoje iki Pakistano, įskaitant Mažąją Aziją, Arabijos pusiasalį.

Gyvenamas biotopas

Kraštuose apie Viduržemio jūrą veisiasi aukštuose skardžiuose, klifuose. Kituose kraštuos sutinkami savanose, pievose, ganyklose, soduose ar net dideliuose miestuose.

Paplitimas Lietuvoje

Retai užklysta į Lietuvą ir joje neperi. Pirmą kartą Lietuvos pajūryje, Kopgalyje, šią rūšį stebėjo Lietuvos jūrų muziejaus Akvariumo skyriaus vedėjas, biologas Saulius Karalius, per rudeninę paukščių migraciją, 2013 m. spalio 28 d. Kiti trys iš užsienio paukščių stebėtojai taip pat mano, jog matė šį paukštį Klaipėdoje, bet nepaisant šito, Lietuvos ornitofaunistinė komisija (LOFK) dar nepriėmė sprendimo (2013 m. lapkričio 11 d.), kadangi jai trūksta įrodymų, jog stebėta būtent ši rūšis.

Apibūdinimas

Nedideli paukšteliai. Blyškiojo čiurlio kūno ilgis 16–17 cm, išskėstų sparnų tarpugalių atstumas apie 44 cm, svoris apie 50 g. Kojos labai trumpos, menkos, jomis naudojasi tik vertikaliai užsikabinti prie olos, aukštų namų sienų. Ant gerklės ir kaktos yra šviesi, didelė dėmelė.

Palyginimai ir panašumai su kitais paukščiais

Išvaizda, gyvenimo būdu, skrydžiu labai panašūs į savo gentainį, Lietuvoje perintį, dažnai pastebimą čiurlį (Apus apus) bei į Lietuvoje gyvenančias žvirblinių paukščių (Passeriformes) būrio, kregždinių (Hirundinidae) šeimos tris kregždžių rūšis, nors pastarosioms biologiškai visai negiminingi. Blyškusis ir kiti čiurliai pagal paukščių klasifikaciją priklauso atskiram čiurlinių (Apodidae) šeimos, čiurlinių paukščių (Apodiformes) būriui.

Elgsena

Labai geri, vikrūs skrajūnai, beveik visą gyvenimą praleidžia ore ir niekada nenusileidžia ant žemės. Skrisdami gaudo smulkius vabzdžius, atsigeria vandens, poruojasi ir net nusnaudžia. Deda 1–3 kiaušinius, peri apie 20 dienų. Iš šiaurinių regionų migruoja į pietryčių Aziją bei pietinę Afriką.

Pavadinimas

Lotynų kalboje žodis ‘apous’ (απους) reiškia bekojis, o ‘pallidus’ reiškia blyškus, blankus.
Guma (miestas)

Istorija

Guma seniau buvo vienas iš šilko kelio taškų tarp Hotano ir Kargalyko. Hanių laikais iš Gumos taip pat eidavo kelias pro Hunzą į Kandaharą. Kinų šaltinyje „Hanšu“ (~23 m.) rašoma, kad mieste gyvenę 3500 žmonių.
Auskaras

Auskaras – juvelyrinis dirbinys, dėvimas įsegtas skylutėje, pradurtoje ausies apačioje arba prikabintas suspaudžiant ausies apačią.
Kai kurių socialinių ir etninių grupių auskarai dėvėti ne tiek kaip puošmena, bet daugiau kaip amuletas nuo ligų ir nelaimių. Vakarų pasaulyje daugiausia auskarus nešioja moterys, vyrai – rečiau bei dažniau tik po vieną auskarą. Auskarų forma ir medžiaga Vakarų pasaulyje daugiausia priklauso nuo mados.
Ypač įvairūs yra Afrikos ir Pietų Amerikos pirmykščių tautų auskarai, kurie dėvimi tiek moterų, tiek vyrų, daromi iš medžio, metalo ir kitų medžiagų. Tokie skritulio ar kitos formos auskarai dedami į specialiai tam ištemptą, kartais labai didelę, kelių cm skersmens skylelę ausyje, kuri dažnai visiškai atskiria viršutinę ausies dalį nuo apatinės. Kartais tokioje ausyje kabinama keletas ar keliolika auskarų.
Priešistoriniais laikais civilizuotuose kraštuose auskarai ypač dažnai dėvėti Mažojoje Azijoje ir Viduržemio jūros šiaurinėje pakrantėje, iš kur jie pateko į Egiptą.Tai buvo dažniausiai labai smulkaus darbo įvairūs brangiųjų metalų ornamentuoti dirbiniai, pynučių, krepšelių, gilių ir kitokių pavidalų, kartais su įdėtais brangiaisiais akmenimis arba emale.
Senovės Graikijoje auskarai dažnai turėjo įvairių figūrų (amūro ir pan.) formą, tačiau vyrai jų nenešiojo, nes auskarų nešiojimą laikė barbarišku papročiu. Tik tautų kraustymosi laikotarpiu auskarus plačiau pradėta dėvėti Vidurio ir Šiaurės Europoje.
Iš Mažosios Azijos ir Bizantijos auskarų nešiojimas paplito tarp slavų, kurie dėvėjo paprastai smulkius, dažnai atvežtinius, auskarus. Vakarų Europoje auskarų nešiojimas labiau paplito Merovingų laikais, tačiau įsigalėjo tik nuo XVI a.
Lietuvoje priešistoriniais laikais auskarai nežinomi ir plačiau paplito tik XVII a., kai jie jau buvo gana įprastu moterų papuošalu Vakarų Europoje. Napoleono karų metu tarp Lietuvos bajorų, sekant lenkų didikais, buvo atsiradusi mada pagal Napoleono karininkų pavyzdį auskarus nešioti vyrams.
FK Andas Vilnius

Istorija

Klubas žinomas nuo 1992 m. ir žaidė II lygoje. 1993 m. laimėjo II lygą ir pateko į I lygą, kurioje žaidė iki 1998 metų. 1993–1994 m. prie klubo buvo prisijungusi Polonija Vilnius komanda. 1996 m. „Andas“ faktiškai tapo dukterine „Žalgirio“ klubo komanda, kurios pagrindu buvo sudaroma antroji ir trečioji „Žalgirio“ dublerių komandos. 1997 m. rudenį komanda sugebėjo pasiekti LFF taurės ketvirtfinalį. 1998 m. pabaigoje klubas visiškai prijungtas prie „Žalgirio“.
FK Aidas Panevėžys

Istorija

Klubas žinomas nuo 1991 m. 1992 m. pavasarį jis laimėjo II lygą ir pateko į I lygą. 
1994 m. pabaigoje komanda prijungta prie „Ekrano“ klubo ir jos pagrindu sudaryta „Ekrano-2“ komanda.
Ąžuolynė (Kavarskas)

Istorija

XIX a. kaime pastatyta pašto karietų arklių keitimo stotis.
Prisikėlimo apygarda

Prisikėlimo apygarda – rezistencinio pasipriešinimo Šiaulių, Joniškio, iš dalies Kėdainių, Panevėžio ir Raseinių apskrityse dalyvius vienijusi Lietuvos partizanų apygarda. Leido laikraščius „Prisikėlimo ugnis“, „Partizanų šūvių aidas“.

Istorija

Įkurta 1948 m. balandžio 1 d., Jungtinę Kęstučio apygardą padalinius į dvi dalis (kita dalis – Kęstučio apygarda). Apygardos štabas, trūkstant pareigūnų, panaikintas 1952 m. gegužės 20 d. Paskutinis apygardos partizanas Pranciškus Prūsaitis suimtas ir sušaudytas 1963 m.
Klaipėdos-Telšių elektros jungtis

Istorija

2006 m. AB Lietuvos energija parengė priešprojektinę studiją. 2007 m. LR Seime priimtame Nacionalinės energetikos strategijos įstatyme Klaipėdos-Telšių jungtis numatyta kaip pagrindinė priemonė siekiant užtikrinti šalies vakarinės dalies elektros perdavimo patikimumą. Jungtis taip pat buvo svarbi statomos NordBalt jungties elektros perdavimo pajėgumams užtikrinti, kadangi lygi tol Klaipėda buvo sujungta tik dviem aukštos įtampos jungtimis - Klaipėda-Gruobinia ir Klaipėda-Sovetskas. Telšiuose jungtis susijungė su Šiaulių-Jelgavos elektros jungties atšaka ir užtikrino galimybę eksportuoti švedišką elektros energiją į Latviją.
2011 m. pradėti jungties statybų darbai. 2014 m. spalio 16 d. elektros perdavimo linija įjungta į aukštosios įtampos elektros perdavimo tinklą eksploatacijai. Projekto statybų vertė - 68,1 mln. Lt, kurie iš dalies finansuoti Europos regioninio plėtros fondo lėšomis.
Vaikšnėgala

Istorija

Anksčiau buvo Vaikšnėgalos dvaras, priklausęs I. Karpiui.

Pavadinimo kilmė

Kaimo pavadinimas kilęs prie asmenvardžio Vaikšnys pridėjus gala („galas, kraštas, sritis“).

Aplinkinės gyvenvietės

Širvučiai – 3 km
Pakapė – 4 km
Virtuvinis kombainas

Virtuvinis kombainas – daugiafunkcis virtuvės įrenginys, skirtas maisto ruošimui. Jis pakeičia įvairius prietaisus: sulčiaspaudę, trintuvą, ledų gaminimo aparatą, universalią maišyklę, mėsmalę. Prie specialių kombaino lizdų prijungiami kiti priedai.
Jonas Nabažas

Biografija

Kilus karui, 1915 m. Nabažų šeima pasitraukė į Maskvą. Sulaukęs septynerių, J. Nabažas pradėjo mokslus Lietuvių komiteto įkurtoje mokykloje lietuvių pabėgėlių vaikams, dešimties įstojo į privačią rusų gimnaziją. 1919–1926 m. Kauno „Aušros“ gimnazijoje muzikos mokė Juozas Naujalis, Julius Štarka, Vincas Bacevičius, 1923–1926 m. Kauno muzikos mokykloje smuikuoti mokėsi pas Izaoką Vildmaną-Zaidmaną. 1933 m. baigė Kauno konservatorijos Juozo Gruodžio klasę, 1936 m. Vytauto Didžiojo universiteto Istorijos skyrių. 1937–1939 m. tobulinosi Normalinėje muzikos mokykloje Paryžiuje (École Normale de la Musique, mokytojai Nadia Bulanžė, Šarlis Koechlinas), 1939 m. privačiai – pas Aleksandrą Čerepniną. 
1936–1937 m. teorines disciplinas dėstė Elenos Laumenskienės vadovaujamoje Liaudies konservatorijoje, 1940–1943 m. ir 1944–1949 m. Kauno konservatorijoje, 1946–1954 m. Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje, 1950–1990 m. LSSR konservatorijoje; nuo 1977 m. docentas. 1977 m. tobulinosi Leningrado konservatorijoje. Nuo 1952 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys.
Mokiniai: Pranciškus Beinaris, Benedikta Andriušytė-Dailydienė, Julius Juzeliūnas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Per graži mirti 2

Turinys

Pagyvenęs verslininkas į įsigeidė artimiau susipažinti su jauna manekene. Šios prodiuseris apgaule įviliojo ją į savo namus, kur leido laiką kartu su kitomis merginomis, kol pasirodė ir verslininkas. Mergina bandė priešintis, tačiau buvo išprievartauta. Sprukdama iš namo, ji įsėdo į prodiuserio mašiną, tačiau ryte ji buvo rasta negyva, o kūnas ir automobilis – sumaitoti.
Kadangi kūne randama kulkos palikta žaizda, policija pradeda tyrimą. Visi vakarėlio dalyviai neigia įvykdę nusikaltimą, tačiau tuo metu kažkas pradeda žudyti juos vienas po kito...
Mykolas Chominskis

Mykolas Chominskis (lenk. Michał Chomiński, 1729 m. Vilniaus vyskupija – 1803 m. liepos 16 d. Vilnius) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės visuomenės veikėjas, kunigas.

Biografija

1749 m. kunigas. Kaip Žemaičių vyskupijos atstovas 1761 m. tapo Vilniaus kanauninku. 1764 m. pasirašė Lietuvos didžiosios kunigaikštystės generalinę konvokaciją. 1765 m. Žemaičių vyskupas sufraganas ir Eluzos titulinis vyskupas. Visą laiką rezidavo Vilniuje, vykdydamas kapitulos užduotis. 1777 m. paskelbė memorialą parapinių mokyklų klausimais. 1788-1790 m. ėjo LDK didžiojo raštininko pareigas. 1801 m. dėl sveikatos pripažintas kanauninku jubiliatu ir nuo pareigų atleistas.
Bloga diena Avinui

Turinys

Policija gauna įrašytą garso kasetę, kurioje įrašytas balsas pasakoja apie tai, kokį malonumą jis patiria žudydamas žmones. Netrukus iš tiesų mieste prasideda serija žmogžudysčių, kurių aukos vienaip ar kitaip susijusios su kriminalinių naujienų reporterių Andrėja. Pastarasis, nuolat įnikęs į alkoholį, pats mėgina aiškintis nusikaltimų aplinkybes, tačiau netrukus tampa įtariamuoju, nes nusikaltimų įvykdymų metu neturi alibi. Susipykęs su laikraščio redaktoriumi Andrėja išeina iš darbo ir buvęs viršininkas taip pat miršta. Policija nusprendžia kol kas nesuimti reporterio, todėl šis priverstas skubėti ieškoti tikrojo žudiko...
Aiterada

Istorija

1554 m. inventoriuje minimas Pračiovo kaimas prie Malkėsto ežero, priklausantis kunigaikščiams Giedraičiams. Jį galima tapatinti su Antamalkėste ir su dab. Aiterada.1904 m. kaimo vardas Eiterada užrašytas Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Regimantas Dalgeda

Biografija

1977 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, miškų ūkio inžinierius.
Švenčionių miškų urėdo pavaduotojas komercijai ir gamybai, VĮ „Švenčionėlių miškų urėdija“ vyriausiasis inžinierius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Švenčionių rajono skyriaus narys.
2003–2007 m. ir nuo 2011 m. Švenčionių rajono savivaldybės tarybos narys.
Goco sala

Pavadinimo kilmė

Gocas − tai senų salos pavadinimų, tokių kaip Gaulos, vedinys.

Geografija

Nominali Goco sostinė − Viktorijos miestas.
Goco salos plotas yra 67 kvadratiniai kilometrai, o jos dydis panašus į Panevėžio miesto dydį. Goco sala yra vos už šešių kilometrų nuo Maltos Cirkewwa uosto. Salos ilgis yra 14 kilometrų, o plotis 7 kilometrai.
Palyginus su Maltos sala, Goco sala yra mažiau urbanizuota bei kur kas žalesnė. Saloje plyti erdvūs laukai, didelė dalis pakrantės dar nėra apgyvendinta. Ypatinga Goco salos savybė yra kalvos – net oficialiame Goco herbe pavaizduotos trys kalvos. Šios trys kalvos yra matomos iš visų pusių, o didžiausia jų yra 190 metrų Ta' Dbieg kalva, netoliese San Lavrenco miestelio.
Kaip ir Maltos saloje, čia vyrauja uplėtos kalkakmenio pakrantės bei smėlėtos įlankos. Vakarinėje salos pakrantėje galima pasigrožėti stačiomis kalkakmenio uolomis, tuo tarpu rytinė dalis nėra stati ir joje galima džiaugtis smėlėtais paplūdimiais. Populiariausi iš jų San Blas ir Ramla.

Istorija

Pirmieji gyventojai pasirodė 5 tūkstantmetyje pr. m. e., tikriausiai iš Sicilijos.
1551 m. liepą į Gocą įsiveržė ir jį nuniokojo osmanai. Jie pavergė visus 5 000 vietinių gyventojų ir išplukdė juos į Libiją.
Goco istorija visada tapatinama su Maltos istorija, nes jį visada valdydavo Malta, išskyrus trumpą laikotarpį nuo 1798 m. spalio 28 d. iki 1800 m. rugsėjo 5 d., kai Napoleonas užkariavo Maltą ir suteikė Gocui autonomijos teises.

Goco herbas

Oficialus Goco herbas yra horizontaliai padalintas laukas: viršutiniai du trečdaliai yra sidabrinės spalvos, apatinis trečdalis − tai šešios lygiagretės banguotos juodos ir sidabrinės juostos. Vidury − trys nusmailinti juodi kalnai, simbolizuojantys kalvotą salos vietovę. Virš lauko − karūna. Šio herbo dėka Gocas turi pravardę − Trijų kalvų sala.

Susisiekimas su Maltos sala

Daugelį metų buvo diskutuojama dėl tilto, jungiančio salas, statymo. 8-ajame XX a. dešimtmetyje jis netgi buvo pradėtas statyti, tačiau darbai buvo atšaukti dėl Goco salos gyventojų protestų.
Po sraigtasparnių oro uosto privatizavimo nebeveikia susisiekimas sraigtasparniais.
Tačiau tarp Maltos ir Goco reguliariai kursuoja keltai. Pagal 2015 m. duomenis, bilietas į abi puses vienam asmeniui kainavo 4,65 euro. Goco salos gyventojams taikomos nuolaidos, todėl kai kurie dažnai į Gocą keliaujantys Maltos salos gyventojai deklaruoja savo gyvenamąją vietą Goco saloje.
Akmuo (filmas)

Siužetas

Kai iš gerai žinomo verslininko pagrobia 7-metį sūnų, šis nežino, ko tikėtis toliau. Pasirodo, jog paslaptingasis grobikas nereikalauja jokios išpirkos, jo vienintelis tikslas - susidoroti su berniuko tėvu. Kitą dieną jis turi nuspręsti, kuris turės mirti: į neviltį patekęs tėvas ar jo pagrobtas sūnus...
Businessweek

Bloomberg Businessweek –  verslo žurnalas, savaitrašis leidžiamas „Bloomberg“ finansinių naujienų agentūros. „BusinessWeek“ žurnalui dirba 1 700 žurnalistai 146 ofisuose, 72 šalyse. „BusinessWeek“ yra rinkos lyderis, pritraukiantis 4,7 mln. skaitytojų, daugiausia verslo, finansinėse ir politinėse struktūrose. Pirmasis leidinis išspausdintas 1929 m. Jo pagrindiniai konkurentai „Forbes“ ir „Fortune“ žurnalai. 
Naujienų agentūra „Bloomberg“ įsigijo sunkumus išgyvenantį verslo savaitraštį „BusinessWeek“. Artimų sandoriui šaltinių teigimu, žurnalas parduotas už 5 mln. USD, su papildomais įsipareigojimais
Darvino puijila

Aprašas

Puijila darwini buvo pusiau vandeninis mėsėdis, kuris yra morfologiškai tarpinė grandis ankstyvojoje ruoninių evoliucijoje. Šios rūšies fosilijose aptiktos padidėjusios pėdos, matyt su plėvelėmis tarpupirščiuose, tvirtos priekinės kojos ir nespecializuota uodega. Tai rodo, kad puijilos plaukiodavo keturkojiškai, varydamosios plėvelėtomis priekinėmis ir užpakalinėmis kojomis. Filogeneziniai tyrimai, apimantys molekulinį lygį, rodo, kad ruoninių seserinės grupės yra ursoidai (lokiniai) ir musteloidai (kiauniniai).
Buvo populiari nuomonė, kad sausumos žinduoliai tam tikru evoliucijos momentu perėjo į labiau jūrinį gyvenimo būdą, „grįžo į jūrą“, kad gautų didesnius šansus išgyventi. Tačiau šio perėjimo fosiliniai įrodymai buvo silpni arba ginčytini. Puijilos atradimas atskleidė svarbią morfologinę grandį iš ankstyvosios ruoninių evoliucijos. Ši grandis ankstyvesnė, nei labiau pažįstamą ruonišką sandarą turinti gentis Enaliarctos. Gentis Puijila yra pereinamoji forma, kuri suteikia informacijos, kaip ruoniniai grįžo į vandenynus. Panašiai Archaeopteryx nušviečia dabartinių paukščių evoliuciją.

Atradimas

Šią naują rūšį 2007 m. atrado Natalija Rybčinski (Natalia Rybczynski) ir jos grupė, Devono saloje (Nunavutas, Kanada) rinkusi paviršinius pavyzdžius ankstyvojo mioceno ežerų nuosėdose, priklausančiose Haughton formacijai. Paleobotaniniai duomenys rodo, kad senovinę ežero aplinką sudarė miškų bendrija, pereinamoji tarp borealinio ir spygliuočių-lapuočių miškų, o klimatas buvo vėsus vidutinis pakrantinis, su vidutinėmis žiemomis. Puijila darwini yra pirma mėsėdžių žinduolių rūšis, aptikta Haughton ežero nuosėdose. Šie duomenys taip pat yra užuomina, kad visa ruoninių šeima galbūt yra atsiradusi Arktikoje.
Pirmąjį radinį aptiko lauko asistentė Elizabeta Ros (Elizabeth Ross). Ros, važiuodama grupės džipu, buvo priversta sustoti, nes iki pagrindinės stovyklos likus keliems kilometrams pasibaigė degalai. ten ir aptiko pirmą fosiliją. Metais vėliau, pirmą 2008 m. ekspedicijos dieną, puijilos kaukolę aptiko grupės fotografas Martinas Lipmanas.
Gintautas Trimakas

Biografija

1980–1986 m. studijavo Vilniaus inžineriniame statybos institute, Miestų statybos fakultete, kur įgijo statybų inžinieriaus išsilavinimą.
2001–2018 m. dėstė fotografiją Vilniaus dailės akademijoje, Fotografijos ir videomeno katedroje.
1986 m. pradėjo dalyvauti parodose. 1989 m. tapo Lietuvos fotomenininkų sąjungos nariu. Nuo 2000 m. dalyvavo TTL (Trimakas, Treigys, Lukys) grupės veikloje.
Ypras

Istorija

Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo VIII a. Viduramžiais tai buvo vienas turtingiausių Europos miestų, jame gyveno ~80 tūkst. žmonių. Vėliau Ypras buvo nukonkuruotas Briugės ir Gento, o šimtamečio karo metu nuniokotas. XVI a. pab. tapo jansenizmo religiniu centru.
Ypras tapo I pasaulinio karo sūkurio centru – 1914 m. čia vyko Ypro mūšis, pirmą kartą panaudoti cheminiai ginklai (tarp jų nuo miesto vardo kilęs ipritas). Miestas karo metu visiškai suniokotas. Po karo pastatytas paminklas čia žuvusiems Antantės kariams – Meneno vartai.
Lietuvos liaudies partija

Istorija

Įkurta 2009 m. gruodžio 5 d. kaip Lietuvos liaudies sąjūdis, tačiau Teisingumo ministerijai atsisakius registruoti, 2010 m. balandžio 20 d. įregistruota dabartiniu pavadinimu. Partiją įkūrė ir jai nuo įkūrimo vadovavo Kazimira Prunskienė. Dėl ištikusio insulto, ji kurį laiką nėjo pareigų, o laikinuoju partijos vadovu buvo paskirtas Rimantas Kumpis.
Nuo 2014 m. vasario iki 2015 m. kovo mėn. partijai vadovavo Andrius Šedžius. 2015 m. kovo mėn. partijos taryba pašalino Andrių Šedžių iš partijos.
Savivaldybių tarybų rinkimuose 2015 metais partija gavo dvi vietas Šiaulių miesto savivaldybės taryboje, dvi vietas – Kalvarijos, vieną – Jurbarko savivaldybėse.
2016 metų gegužės mėnesio 17 d. Lietuvos Nepriklausomybės Akto Signataras Rolandas Paulauskas priėmė Lietuvos Liaudies Partijos kvietimą kartu formuoti partijos sąrašą ir dalyvauti Seimo rinkimuose. Gegužės 23 d. tapo partijos nariu. Birželio 11 d. vykusiame partijos susirinkime beveik vienbalsiai išrinktas nauju partijos pirmininku.
Hermis Capital

Hermis Capital, HC – bankrutavusi privataus kapitalo bendrovė, buvo viena iš didžiausių Lietuvoje.
Įmonių grupės vadovas – Nerijus Dagilis.

Istorija

Aktyvią veiklą bendrovė pradėjo 2000 metais, įsigijusi AB „Lietkabelis“ (emaliuotų, instaliacinių laidų ir kabelių gamintojo) bei AB „Vilniaus vingis“ (vieno didžiausių elektronikos gamintojų Europoje) kontrolinius akcijų paketus. Vėliau įmonių grupės investicinis portfelis papildytas AB „Snaigė“ (šaldytuvų bei šaldiklių gamyba), AB „Kelmės pieninė“ (šviežio pieno produkcija), UAB „Kautra“ (keleivinio transporto paslaugos) ir kitų bendrovių akcijomis.
HC taip pat yra investavusi į „Timan Oil & Gas: Timan – Pechora“ naftos bei dujų regione (europietiškoji Šiaurės Rusija).
Koncernas, veikęs „Snavesta“ pavadinimu, 2004 rugpjūčio mėn. pervadintas į „Hermis Capital“.
Vėliau pavadinimas pakeistas į „Lime Investments“. Vilniaus apygardos teismas 2012 m. gruodžio 12 d. nutarė iškelti bankroto bylą „Lime investments“.

Veikla

„Hermis Capital“ veikia kaip privataus kapitalo fondas, kuris užsiima trumpo ir vidutinio laikotarpio investicijomis į perspektyvias Lietuvos bei užsienio kompanijas ir jų vystymą. Šias investicijas „Hermis Capital“ paprastai vykdo kartu su partneriais. Dažniausi partneriai – Kauno didmenos bendrovė „Sanitex“, Vilniaus investicinės kompanijos „Invalda“ bei „ŽIA Valda“
2005 m. „Hermis Capital“ Lietuvoje investavo apie 30 mln. Lt, užsienyje – 124,7 mln. Lt. Investicijų bendrovės valdomų įmonių apyvarta siekė 1,12 mlrd. Lt. 2005–2008 metus Lietuvoje ketinama investuoti 450 mln. litų (planuojamas gyvenamųjų namų kvartalas); Latvijoje – iki 200 mln. litų (gyvenamųjų bei komercinių objektų statyba).
HC taip pat turi atstovybę Kijeve; Ukrainos rinkoje ketinama investuoti apie 300 mln. Lt.
2006 metais verslo grupė iš privataus kapitalo fondo „Mecom“ įsigijo didžiausią Lietuvoje regioninį dienraštį „Kauno diena“. Netrukus naujai sukurtas „Hermis Capital“ holdingas „Diena Media“ taip pat įsigijo ir antrąjį didžiausią regioninį dienraštį „Klaipėda“. 2007 metų spalio 28 d. grupė pradėjo leisti ir regioninį Vilniaus laikraštį „Vilniaus diena“ bei pradėjo kurti interneto portalus.
2006 metais iš su Rimandu Stoniu siejamų verslininkų „Hermis Capital“ įsigijo naftą išgaunančios bendrovės „Geonafta“ akcijas. Tačiau netrukus vykusį Lietuvos vyriausybės paskelbtą naftos gavybos konkursą laimėjo buvusios kompanijos vadovybės įsteigta naujai kompanija „LL Investicijos“. „Hermis Capital“ konkurso organizatorius apkaltino korupcija ir kreipėsi į teismus. Tačiau 2007 metais buvo paskelbta, jog „LL Investicijos“ ir „Hermis Capital“ kartu vystys naftos gavybos projektus.
2007 rudenį Lenkijos laikraštis „Wprost“ paskelbė, kad Lenkijos naftos koncernas „Lotos“ per advokato ir nepriklausomybės akto signataro Č. Okinčico biurą papirko Lietuvos politikus, kad naftos gavybos konkursą laimėtų „LL investicijos“ 
. Šių pranešimų nekomentavo nei „LL investicijos“, nei „Hermis Capital“, o koncernas „Lotos“ ir Č. Okinčicas šiuos pranešimus paneigė.
E=mc² (filmas)

Turinys

Filosofijos daktaras Maksas papildomai uždarbiauja rašydamas studentams baigiamuosius darbus. Viena tokių studenčių – Stela, kuriai Maksas pradeda aktyviai rodyti dėmesį. Netrukus paaiškėja, kad Stela turi meilužį – žinomą banditą Ramzį. Pastarasis sužinojęs apie šios mokslus, nusprendžia pats įgyti daktaro laipsnį. Kuomet jam nepavyksta šio nusipirkti, Ramzis priverčia Maksą padėti jam mokytis. Ilgainiui Ramzis vis labiau įsijaučia į filosofiją, tuo tarpu jo kompanionai niekaip nesupranta kam šiam reikalingas daktaro vardas. Jo autoritetas pradeda menkti, o Stela su Maksu užmezga romaną, tačiau Ramzis nusprendžia be kokia kaina tapti filosofijos daktaru...
Artemidė

Gimimas

Kai Hera sužinojo, kad Leto yra nėščia ir Dzeusas, Heros vyras, yra vaiko tėvas, uždraudė Leto gimdyti vaiką žemyne ar bet kurioje saloje. Leto susirado plaukiojančią Delo salą, kuri nebuvo nei žemynas, nei tikra sala, ir ten pagimdė. Sala buvo apsupta gulbių. Už dėkingumą Delo sala buvo apsaugota keturiais piloriais. Vėliau sala tapo šventa Apolonui. Pagal kitą versiją, Hera pagrobė Eileitiją, vaikų gimimo ir gimdyvių deivę, neleisdama taip Leto pagimdyti. Kiti dievai privertė Hera paleisti ją. Vienaip ar kitaip Artemidė gimė pirmoji, ir padėjo gimti Apolonui. Kita versija sako, kad Artemidė gimė prieš Apoloną viena diena anksčiau, Ortygijos saloje ir padėjusi Leto perkirsti jūrą keliaujant į Delo salą, kitą dieną gimė Apolonas.

Vaikystė

Būdama trejų metų Artėmidė paprašė Dzeuso, savo tėvo, sėdėdama jam ant kelio, įvykdyti keletą norų. Ji paprašė padaryti taip, kad ji liktų amžinai skaisti, jos karo vežimą temptų nulėpausiai šunys, ir nimfos taptų jos medžioklių bendražygėmis. Tėvas įvykdė visus jos norus. Visi deivės bendražygiai liko skaistūs, ir ji labai atidžiai saugojo savo ir jų skaistumą.