google/wiki40b huggingface dataset:
Mongolijos Altajus

Mongolijos Altajus – Altajaus kalnų sistemos dalis šiaurės vakarų Mongolijoje (nedidelė dalis Kinijoje). Driekiasi iš šiaurės vakarų į pietryčius ~1000 km. Aukštis iki 4362 m (Munch Chairchan Ulos k.). Sudarytas iš kristalinių uolienų, granito. Viršūnės daugiausia plokščios, pačiose aukštikalnėse vyrauja alpinis reljefas. Atskiri ledynai karose. Vyrauja stepės, pievakariniuse šlaituose – miškų ir pievų plotai.
Petras Krakauskas

Petras Krakauskas (lenk. Piotr Krakowski g. 1957 m. kovo 15 d. Seinuose) – Lenkijos lietuvių futbolininkas, žinomas Farerų salų futbolo klubų treneris.

Biografija

Vaikystę praleido Žvikeliuose, vėliau šeima persikėlė į Suvalkus, kur Petras baigė miesto 2-ąją pagrindinę mokyklą ir M. Konopnickos bendrojo lavinimo licėjų. 1980 m. magistro laipsniu baigė Poznanės kūno kultūros akademiją. Dar pagrindinėje mokykloje pradėjo žaisti Suvalkų klubo „Wigry” jaunių komandoje, vėliau perėjo į pagrindinį sąstatą. Šios komandos puolėjo pozicijoje žaidė Lenkijos antrojoje lygoje, o 1976-88 metais – šalies aukščiausios lygos Poznanės „Lech“ komandoje, 1980–1985 m. – Pozanės „Olimpia“ klube. 1985–88 m. gynė Liubino „Zagłębie“ futbolo klubo spalvas.
1989 metais persikėlė į Farerų salas (Danijos Karalystė), kur šešerius metus žaidė Sanduro B-71 klube. Vėliau pradėjo trenerio karjerą, treniravo Farerų salų Aukščiausios lygos komandas: VB Vágur, ÍF Fuglafjørður, B36 Tórshavn, EB/Streymur, 07 Vestur. Turi UEFA A klasės futbolo trenerio licenciją.
Antrasis laiškas Timotiejui

Antrasis laiškas Timotiejui – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų.
Paulius šiame laiške savo gyvenimo pavyzdžiu skatina Timotiejų neatsisakyti dvasinės tarnystės.

Turinys

Laiškas pradedamas pasveikinimu, toliau rašoma, kad reikia branginti tikėjimą, vengti kivirčų. Kalbama apie ateities pavojus, raginama uoliai apaštalauti. Laiško pabaigoje prašoma pasveikinti Priską, Akvilą ir Onesiforo namiškius, Timotiejus raginamas atvykti dar prieš žiemą, perduodami sveikinimai nuo Eubulo, Pudento, Lino ir Klaudijos bei visų brolių.

Parašymo laikas

Jei tai Pauliaus laiškas, jis rašytas vėliausiai. Iš laiško aišku, kad Paulius yra Romos kalėjime, kuriame, pasak tradicijos, mirė 64 m., imperatoriaus Nerono persekiojimų laikais.
Serenity (aktorė)

Biografija

Sereniti gimė Fort Leonard Vude, Misūrio valstijoje, kariškio šeimoje, todėl jie dažnai keitė gyvenamąją vietą priklausomai nuo tėvo paskyrimo vietos. Ilgesnį laiką jie gyveno Rod Ailende, kur ji baigė mokyklą.
Sereniti nuo vaikystės šoko baletą ir domėjosi menu, tačiau galiausiai dėl didesnių pinigų ėmė šokti striptizą.
Viename iš naktinių klubų ji susipažino su Alexis DeVell, pornografinių filmų aktore, atvykusia čia su savo programa. Sereniti susidomėjo galimybe tapti aktore ir netrukus nuvyko į Los Andželą, kur Alexis ją supažindino su keletu fotografų bei kompanijos „Wicked Pictures“ atstovais. Tais pačiais metais pasirodė Sereniti debiutinis filmas „Jennifer Ate“, kuriame jos partnerėmis buvo Alexis DeVell ir PJ Sparxx. 
Viso Sereniti filmavosi iki 2003 m. ir buvo viena ilgiausiai dirbusių etatinių kompanijos „Wicked“ aktorių. Tačiau net ir tapusi žinoma pornografijos srityje, ji daugiau dėmesio skyrė ne filmams, o šokiams bei laikė save daugiau šokėja negu aktore.
1993 m. Las Vege įvyko tarptautinis striptizo šokėjų konkursas „Topless Dancer World Championship“. Per 6 varžybų dienas Sereniti įveikė 78 varžoves ir tapo konkurso nugalėtoja, pelnydama 20 tūkst. dolerių premiją. Po šios pergalės ji pradėjo rengti savo programas keturiuose prabangiausiuose Las Vego viešbučiuose.
1995 ir 1997 m. Sereniti parengė AVN apdovanojimų atidarymo bei uždarymo ceremonijų choreografijas bei pati pasirodė scenoje kaip šokėja. 
Ji taip pat dalyvavo 1997 ir 1998 m. Kanų kino festivaliuose, o TV kanalas „E!“ parengė apie ją keletą laidų: „Sex on the Riviera 97“, „Sex on the Riviera 98“ bei „E!'s Wild on the Strip“.
1998 m. Sereniti dalyvavo kanalo CBS laidoje „Howard Stern Radio Show“ bei Playboy TV programoje „Playboy’s Strip Search: Las Vegas“ ir turėjo savo skiltį žurnale „Deja Vu Showgirls“.
Įkūrė kompaniją „Las Vegas Novelties“, gaminančia įvairius seksui skirtus žaislus.
Interviu metu paklausta kokia garsi aktorė galėtų įkūnyti jos biografiją, Sereniti pareiškė, jog tai būtų Lisa Kudrow.
FK Spartakas Šiauliai

Istorija

„Spartako“ komanda suburta prieš II pasaulinį karą. 1941 m. kartu su kitais spartakais, dalyvavo Lietuvos pirmenybėse, tačiau 1941 m. birželio mėn. prasidėjus karui sovietai ir jų „futbolistai“ paskubomis pasitraukė iš Lietuvos.
Po sovietų invazijos 1944 m. Lietuvą užėmė raudonoji armija. Okupantai vėl pradėjo burti represinių struktūrų darbuotojus ir buvo atkurta spartakų veikla. 1945 m. kartus su kitomis komandomis leista dalyvauti Lietuvos pirmenybėse.
Dažnai už akių vadinti „čekistais“, „mėsininkais“, „budeliais“, nes šioje komandoje žaidė iš sovietų imperijos surinkti kareiviai, represinių struktūrų darbuotojai, bei sovietiniai aktyvistai. 
Į rungtynes vykdavo kolona sunkvežimių, lydima ginkluotos palydos, mat bijota Lietuvos laisvės kovotojų išpuolių. Rungtynių vietos dažnai būdavo neviešinamos ir iš anksto neskelbiamos dėl tos pačios priežasties. Lietuvių tarpe ši komanda kėlė baimę ir neturėjo palaikymo, o po karo Šiaulių apskrityje įtvirtinus sovietų valdžią, ekipa buvo išformuota.
Paskutinis sezonas aukščiausioje lygoje buvo sužaistas 1948 m. Jis susiklostė nesėkmingai, nes komanda liko vos 15 vietoje.
UAB Vilniaus viešasis transportas

Aptarnaujami maršrutai

Įmonė aptarnauja 59 iš 81 dieninių autobusų maršrutų, 5 iš 6 naktinių autobusų maršrutų bei visus 18 troleibusų maršrutų. 
2019 m. vasarą darbo dienomis į miesto gatves išvyksta 274 autobusai ir 151 troleibusas, o poilsio dienomis - 174 autobusai bei 100 troleibusų. Naktiniais maršrutais važiuoja 13 autobusų.

Istorija

2011 m. lapkričio 4 d. Vilniaus miesto tarybos sprendimu UAB „Vilniaus autobusai“ ir UAB „Vilniaus troleibusai“ reorganizavimo būdu sujungiamos ir įsteigiama UAB „Vilniaus viešasis transportas“.
2012 m. įvestas daugiafunkcis elektroninis bilietas - Vilniečio kortelė, su kuria galima atsiskaityti už kelionę Vilniaus autobusais ar troleibusais, taip pat išsinuomoti oranžinius dviračius.
2013 m. kovo 27 d. į Vilnių pristatyti 19 naujų, suspaustomis dujomis varomų „MAN Lion's City A21 CNG“ autobusų. Autobusai pagaminti Poznanėje, Lenkijoje.  
2014 m. sausio 28 d. gatvėmis pradėjo važinėti 19 naujų, suspaustomis dujomis varomi „Solaris Urbino 12 CNG“ autobusų. 
2014 m. balandžio 29 d. nupirktas 21 naujas ispaniškas „Castrosúa“ autobusas: dvidešimt suspaustomis dujomis varomi „Castrosúa City Versus“ ir vienas hibridinis „Castrosúa Tempus Hybrid“.
2017 m. rugsėjo 6 d. privatus vežėjas UAB „Transrevis“ pradėjo aptarnauti pirmuosius miesto maršrutus, kurie buvo perimami iš VVT. Iki 2018 m. balandžio 28 d. privačiam vežėjui perduoti aptarnauti 21 dieninis ir 1 naktinis autobusų maršrutai.
Saranskojė (Laukiška)

Lietuviai

Iki XVIII a. pradžios beveik visi Laukiškos ir apylinkių gyventojai buvo lietuvninkai. Sulietuvėjo ir dalis prūsų. Vokiečių padaugėjo per XVIII a. pirmosios pusės didžiąją kolonizaciją. Konfirmacijai jaunuoliai lietuvių kalba buvo rengiami iki XIX a. pabaigos.
Kingo sala

Kingo sala (angl. King Island) – sala Baso sąsiaryje, tarp Australijos ir Tasmanijos. Priklauso Australijai, Tasmanijos valstijai. Plotas 1098 km². Salos paviršius kalvotas, aukštis siekia 162 m (Gentle Annie k.). Veši eukaliptų miškai. Seniau Kingo saloje gyveno XIX a. endeminiai Kingo salos emu (Dromaius novaehollandiae minor).
2013 m. saloje gyveno ~1800 gyventojų. Verčiamasi žemės ūkiu (žirniai), gyvulininkyste (galvijai, avys), kalnakasyba (volframo rūda), turizmu. Pagrindinė gyvenvietė ir uostas – Karis (Currie, 746 gyv.).
1799 m. Kingo salą atrado britų ruonių medžiotojas kapitonas Rydas. Sala pavadinta Naujojo Pietų Velso gubernatoriaus Philip Gidley King garbei. 1800 m. dėl salos vyko varžybos tarp britų ir prancūzų. 1861 m. čia pastatytas 48 m aukščio Vikamo pusiasalio švyturys. Iki XIX a. pab. Kingo saloje apsistodavo tik ruonių medžiotojai. Pradėjus vystyti žemės ūkį įkurta Kario kolonija.
Antantės aukščiausioji taryba

Antantės aukščiausioji taryba (angl. Supreme War Council, pranc. Conseil supérieur de guerre interallié, it. Consiglio supremo di guerra alleato) – Sąjungininkų veiksmų koordinavimo organas, įkurtas 1917 m. lapkričio 9 d. Rapale vykusiame Didžiosios Britanijos, Prancūzijos ir Italijos atstovų susitikime.
Pagal sudarytą susitarimą Antantės aukščiausioji taryba turėjo posėdžiauti kas mėnesį Versalyje. Ji turėjo koordinuoti veiksmus Vakarų fronte. Į ją turėjo įeiti kiekvienos iš didžiųjų valstybių, kurių kariuomenės kariavo tame fronte, ministras pirmininkas ir vienas ministras.
Pirmuoju savo sprendimu Antantės aukščiausioji taryba nutarė įkurti Sąjungininkų generalinį štabą.
Skandinavai

Skandinavai – šiaurės Europos tautos.
Tai visų pirma šiaurinių germanų tautos gyvenančios Skandinavijos pusiasalyje (švedai, norvegai) bei iš dalies Jutlandijos pusiasalio šiaurinėje dalyje ir Danijai priklausančiose greta Jutlandijos ir Skandinavijos pusiasaliu esančiose salose – danai. Skandinavams pagal kilmę taip pat priskiriami islandai, gyvenantys Islandijoje, ir fareriečiai, gyvenantys Farerų salose, kurie daugiausia kilę iš pietvakarių Skandinavijos pusiasalio, kurio dabartinę dalį užima Norvegija. Pokario laikotarpiu skandinavais kartais imta vadinti ir suomius bei Laplandijoje gyvenančius samius, kurie priskiriami finougrų tautoms, kalbančioms finougrų kalbomis, o šios kalbos ne tik labai tolimos germanų kalbomis kalbančioms Skandinavijos pusiasalio tautoms, bet ir iš viso visiems, kalbantiems indoeuropiečių kalbomis. Prie skandinaviškos kultūros kartais priskiriama ir Grenlandija, kuri buvo kolonizuota iš Norvegijos, Islandijos, o, sunykus norvegų ir islandų kolonijoms, vėliau Grenlandiją užvaldė ir kolonizavo danai. Tad Grenlandijoje labai paplitusi skandinaviška kultūra, liuteronizmas ir daug jos gyventojų yra skandinaviškos kilmės (Grenlandijos eskimai nepriskiriami prie skandinavų), kurių dauguma šiuo metu – danų kilmės.
Palapišiai

Istorija

XVI a. pab. minimas Palapišių kaimas.
Liudvikas XV Mylimasis

Valdymas

Atėjus į valdžią Liudvikui XV, valstybės reikalams buvo skiriama mažiausiai dėmesio. Karalius laiką leido medžiodamas, iškylaudamas ir puotaudamas su favoritėmis. Garsiausia iš jų − markizė de Pompadur − kurį laiką faktiškai valdė Prancūziją. Ši išmintinga estetė taip pat globojo mokslą ir menus. Per 20 viešpatavimo dvare metų markizės de Pompadur įtaka buvo jaučiama ne tik Prancūzijoje, bet ir visoje Europoje. Meilės reikaluose karalius Liudvikas XV nugalėjo visus prancūzų monarchus. Jis išlaikė visą Elnių parką − taip vadinosi mažų namukų kompleksas Versalio parke, kur gyveno „karališkosios“ sugulovės.
Liudviko XV laikų epochoje klestėjo įvairios intrigos, šalies iždas buvo švaistomas. Didžiulės išlaidos karaliaus dvarui ir pramogoms didino valstybės finansų krizę.
Winfried Pinger

Biografija

Nuo 1952 m. Kelno universitete studijavo teisės mokslus, makroekonomiką ir mikroekonomiką. 1955 m. išlaikė referendaro egzaminą. 1958 m. apgynė disertaciją iš konstitucinės teisės, teisės mokslų daktaras. 1960 m. išlaikė asesoriaus egzaminą. Nuo 1960 m. iki 1974 m. bei nuo 1980 m. advokatas (prie Kelno žemės teismo). 1972 m. apgynė habilitaciją. Nuo 1974 m. iki 1984 m. ordinarinis profesorius (civilinė teisė ir civilinio proceso teisė), Bylefeldo universitetas.
Kelno advokatų kontoros CBH partneris. Specializacija – įmonių perėmimo teisė, paveldėjimo teisė. Kelno paveldėjimo teisės ir įmonių perėmimo bendrijos pirmininkas, Deutschen Vermögensberatungs AG (Frankfurt am Main) Stebėtojų tarybos pirmininkas, „Peter-Hesse-Stiftung“ fondo kuratoriumo pirmininkas, Katalikų verslininkų sąjungos (Bund Katholischer Unternehmer, BKU) mokslinis patarėjas, darbo grupės „Verslininkiškasis vystymosi bendradarbiavimas“ (specializacija – Mikrofinansai) vadovas.
Vokietijos Bundestago narys nuo 1969 m. iki 1972 m., nuo 1976 m. iki 1998 m.
Vedęs; turi 6 vaikus.
Auras

Auras (marš. Aur) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Ratako salų grandinės centrinėje dalyje. Atolas yra į šiaurę nuo Madžūro, 18 km į pietus nuo Maloelapo.
Atolas yra rombo formos, išsitęsęs iš pietryčių į šiaurės vakarus. Rifas pietuose ir vakaruose turi pertrūkių. Įvairiose atolo žiedo vietose yra 42 salelės, iš kurių didžiausios yra Auras, Tabalis, Bigenas, Bikonbvaras, Biklababas. Atolo sausumos plotas 2,17 km², lagūnos plotas 92,6 km².
1999 m. Auro atole gyveno 438 gyventojai. Pagrindinė gyvenvietė yra Auro salelėje, kurioje yra lėktuvų nusileidimo takas. Kitos gyvenamos salelės yra Tabalis, Bigenas.
Vėjo malūnas

Vėjo malūnas – energijos rūšies keitimo įtaisas, variklis, vėjo energiją verčiantis mechanine − sukimo momentu. Sudaro statinys, ant kurio įrengtas ratas su sparnais bei perdavimo mechanizmas, pavara.
Vėjo malūnai sukurti VII a. Persijoje. Lietuvoje daugiausia naudoti grūdams malti, kitur naudoti ir vandens pumpavimui (tokie malūnai populiarūs Nyderlanduose). Dabartinis vėjo malūno variantas yra vėjo jėgainė, vėjo energiją verčianti elektros energija.

Lietuvoje

Vėjo malūnai pradėjo prarasti svarbą, kai buvo išrasta garo mašina bei vidaus degimo variklis. Šis procesas Lietuvoje prasidėjo XIX a. pabaigoje. 1914–1921 m. Lietuvoje buvo apie 1000 vėjo malūnų. Šiuo metu apie 80 malūnų įrašyti į Kultūros paveldo registrą, kai kurie iš jų pritaikyti visuomenės poreikiams (Kleboniškių, Paežerių malūnai).
Next Time

Biografija

Next Time susiformavo 2008 m. pradžioje pasirašius kontraktą su leidybine kompanija Plan B Production. Žymus makedonų kompozitorius ir dainų autorius Jovan Jovanov parašė grupei pirmąjį singlą "Ne Veruvam Vo Tebe". Singlui taip pat buvo sukurtas vaizdo klipas.
2008 m. birželio mėn. vykusiame festivalyje "Zvezdena Nok", kuriame pelnė "Metų vasaros hito" apdovanojimą už dainą "Me Mislish Li?".
2008 m. gruodžio 16 d. grupė išleido debiutini albumą "Next Time".

Eurovizijos dainų konkursas

2009 m. vasario 21 d. grupė laimėjo Makedonijos nacionalinį turą, surinkę 19 taškų (7 balai iš komisijos ir 4176 žiūrovų balsų) ir įgavo teisę atstovauti savo šalį Eurovizijoje su daina "Nešto što kje ostane".
Antanas Kudzys

Antanas Kudzys (g. 1925 m. gegužės 19 d. Seirijuose, Alytaus apskritis - m. 2015 m. spalio 31 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius-statybininkas, habilituotas mokslų daktaras, profesorius, Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys.

Biografija

1932–1937 m. mokėsi Seirijų pradinėje mokykloje, 1937–1943 m. Alytaus gimnazijoje. 1943–1945 m. Seirijų pradinės mokyklos ir progimnazijos mokytojas. 1945–1950 m. studijavo Kauno valstybiniame universitete. 1950 m. Kauno valstybinio universiteto Statybos fakulteto asistentas. 1950–1955 m. Kauno Žemprojekto inžinierius. 1950–1955 m. Kauno „Žalgirio“ ir Lietuvos vyrų krepšinio rinktinių žaidėjas. 1955–1958 m. studijavo Kauno politechnikos instituto (KPI) aspirantūroje. 1959 m. apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją.
1959–1960 m. Kauno Pramprojekto vyriausias konstruktorius ir KPI asistentas. 1960–1965 m. KPI Vilniaus filialo docentas, 1965–1992 m. šio filialo, vėliau Vilniaus inžinerinio statybos instituto ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto katedros vedėjas. 1967 m. apgynė habilituoto daktaro disertaciją. 1967 m. suteiktas mokslinis profesoriaus vardas. 1992–1995 m. valstybės konsultantas projektavimui ir statybai. 1992–2001 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas, vėliau Kauno technologijos universiteto profesorius ir Architektūros ir statybos instituto vyriausias mokslinis bendradarbis.
Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys, Tarptautinės tiltų ir konstrukcijų asociacijos, Europos mechanikų draugijos, Tarptautinės statinių tyrimo ir standartų tarybos narys. keturių žodynų (tarp jų vieno penkiakalbio statybos terminų), šešių monografijų konstrukcijų mechanikos ir patikimumo tema, penkių vadovėlių aukštųjų mokyklų studentams, daugiau kaip 300 straipsnių ir pranešimų tarptautinėse konferencijose autorius.
Moka rusų, anglų, vokiečių ir prancūzų kalbas. Sutuoktinė Birutė Veličkaitė-Kudzienė, mokslų daktarė, vaikai: Vytautas (g. 1952 m.), Algirdas (g. 1956 m.), anūkės: Aistė, Gertrūda, Justė, Erika.
Alex Schwazer

Biografija

Stambaus masto varžybose sportininkas debiutavo 2004 m. pasaulio sportinio ėjimo taurėje, bet tuomet 50 km ėjimo distancijos nebaigė. Po metų sportininkas įveikė pasaulinį normatyvą ir dalyvavo 2005 m. pasaulio čempionate kur jis pelnė bronzos medalį. 2007 m. sezono metu sportininkas dalyvavo dvejose ėjimo rungtyse 2007 m. pasaulio čempionate. 20 km ėjimo rungtyje sportininkas užėmė aukštą devintą vietą, o 50 km distancijoje Schwazer pelnė antrąjį bronzos medalį. Po metų sportininkas pasaulio ėjimo taurėje laimėjo sidabrą. Sėkmingai pradėjęs sezoną, ėjikas įveikė olimpinį normatyvą ir varžėsi 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. 50 km distancijoje sportininkas iškovojo aukso medalį. Po pertraukos sportininkas į stambiausias varžybas grįžo 2010 m. Europos čempionate sportininkas 20 km ėjime pelnė sidabrinį apdovanojimą.
Kur tu eini nuoga?

Turinys

Jaunas bankininkas Manfredas, atsibudęs po išgertuvių nakties sužino, kad yra vedęs, o jo žmona Tonina – meili mergina, atvirai sakanti viską, ką galvoja, besistengianti padėti kiekvienam kas to prašo ir nuolatos vaikštanti po namus nuoga. Bėda tai, kad Manfredas turi nepriekaištingą reputaciją ir tuo dažnai naudojasi tame pačiame name gyvenantis banko prezidentas. Be to netoliese pradeda sukinėtis vagis Rufus, o prezidentas nori, kad Manfredas pagelbėtų jam nuslėpti susitikimą su meiluže ir trumpam užleistų savo butą...
Abako salos

Abako salos (angl. Abaco Islands) – salų grupė Bahamų šiaurėje. Sudaro šios salos: Didysis Abakas, Mažasis Abakas, Alkūnės rifas, Miško rifas, Žaliojo Vėžlio rifas, Didžiosios Guanos rifas, Nublokštųjų rifas, Manovaro rifas, Volkerio rifas ir kt. Bendras salyno plotas 1681 km².
Būdingos žemos, palmėmis ir karibinėmis pušimis apaugusios salos su plačiais smėlio paplūdimiais, apsuptos koralų rifų. Būdingas paukštis – kubinė amazonė.
Abako salose gyvena 14,1 tūkst. gyventojų (2000 m.). Pagrindinė gyvenvietė – Marš Harboras (5300 gyv.). Administraciškai salynas padalintas į 5 apskritis: Šiaurės Abaką, Vidurio Abaką, Pietų Abaką, Mūro salą ir Houptauną. Verčiamasi daugiausia turizmu. Veikia 2 oro uostai.
Biundė

Istorija

Biundė (kaip Buginithi) rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 853 m. Miesto teisės suteiktos 1719 m.
Laimutė Marytė Stasiulionienė

Biografija

1995 m. AB „Eglė“ profkomiteto pirmininkė. 2000 m. Lietuvos invalidų draugijos Kazlų Rūdos skyriaus pirmininkė.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kazlų Rūdos skyriaus narė.
1997–2000 m. Marijampolės rajono savivaldybės tarybos narė (LDDP sąraše).
Miuncheno saugumo konferencija

Miuncheno saugumo konferencija (vok. Münchener Sicherheitskonferenz, angl. Munich Security Conference, MSC) – kasmetinis tarptautinis renginys, vykstantis  Miunchene, Bavarijoje, skirtas saugumo politikos aktualijoms, iš viso pasaulio sutraukiantis šimtus aukščiausio rango dalyvių – prezidentų, premjerų, parlamentarų, užsienio reikalų ir gynybos ministrų, tyrimo centrų vadovų, gynybos pramonės atstovų. Konferencija paprastai pravedama vasario mėnesį, ji išlieka pasaulyje didžiausiu šios srities renginiu. Pastaraisiais metais konferencijoje aptariami Transatlantiniai santykiai, tvyranti įtampa tarp Rusijos ir Vakarų, Artimųjų Rytų krizės, „Brexit“ ir kt.

Istorija

Pirmoji Miuncheno saugumo konferencija įvyko 1963 m. Miunchene. Ji surengta vokiečių antinacistinio judėjimo aktyvisto Ewald-Heinrich von Kleist (1922–2013), buvusio vermachto karininko iš Claus Schenk Graf von Stauffenberg aplinkos, iniciatyva. Jis siekė, kad ateityje būtų išvengta karinių konfliktų, tokių kaip Antrasis pasaulinis karas, todėl subūrė saugumo politikos vadovus ir ekspertus. Pirmasis susitikimas apsiribojo maždaug 60 dalyvių, tarp jų buvo Helmut Schmidt ir Henry Kissinger. Von Kleist vadovavo susitikimams iki 1997 m. Per pirmuosius 30 metų forumo dalyviais buvo NATO šalių kariniai ir politiniai lyderiai, politologai, žiniasklaidos atstovai. Po 1990 m. konferencijose pradėjo dalyvauti Rusijos ir kitų Rytų Europos šalių atstovai, Kinija, Indija, Japonija.
Miuncheno saugumo konferencija buvo atšaukta du kartus: 1991 m. dėl kilusio Persijos įlankos karo ir 1997 m., kai von Kleist išėjo į pensiją.
Honorijus

Biografija

Nuo 398 m. gyveno Ravenoje, valstybės valdymą perleidęs kariuomenės vadams ir favoritams Stilichonui, Olimpijui, Konstancijui. 398 m. vedė Mariją, kariuomenės vado Stilichono dukterį, o jai mirus, kitą jo dukterį Termanciją. 408 m. su Termancija išsiskyrė.
Honorijus antikiniuose šaltiniuose charakterizuojamas kaip silpnaprotis ir bergždžias, neveiklus ir abejingas valstybės žlugimui. Mirė nuo vandenligės.
Tailando herbas

Tailando herbas (taj. Garuda) – nacionalinis Tailando simbolis – mitinės budistinės ir hinduistinės būtybės, dievų paukščio Garudos atvaizdas.
Šį simbolį taip pat naudoja Tailando karališkoji šeima. Kaip nacionalinis Tailando simbolis įteisintas 1910 m. Iki tol naudotas Siamo herbas (1873–1910 m.), kuris daugiau panašus į Vakarų Europos herbus.
Bezjė

Istorija

Vienas seniausių Prancūzijos teritorijoje miestų. II amžiuje pr. m. e. keltų genties arekomitų centras Betarra. Romėnų laikais tapo veteranų kolonija. Nuo 418 m. – vestgotų centras. Nuo 752 m. frankų valstybės centras. XII a. – Karkasono vikontų rezidencija. XIII a. pradžioje – Katarų tvirtovė. Per kryžiaus žygį prieš albigiečius, 1209 m. miestas buvo sudegintas, o visi gyventojai – išžudyti. 1247 m. prijungtas prie Prancūzijos. Nuo IV a. iki 1802 m. buvo vyskupijos centras.

Architektūra

Išlikę romėnų arenos griuvėsiai, gotikinė Šv. Nazarijaus katedra, romaninė Šv. Jokūbo bažnyčia, viduramžių akmeninis tiltas per Orbo upę. XVIII a. miesto Rotušės rūmai.
Padikauliai

Padikaulių kaulėjimas

Padikaulių kūnai pradeda kaulėti antrą trečią gemalo raidos mėnesį. Be šio kaulėjimo centro, kitas centras susiformuoja tik viename gale: II–V delnakaulių – distalinėje epifizėje (per antrus gyvenimo metus), o nykščio – proksimalinėje epifizėje, pamate (2-3 metais).

Informacijos šaltiniai

„Žmogaus anatomija 1“ G. Česnys, J. Tutkuvienė, A. Barkus, V. Gedrimas, R. Jankauskas, R. Rizgelienė, J. Žukienė, Vilniaus universiteto leidykla, Vilnius, 2008
Dniepro limanas

Dniepro limanas (ukr. Дніпровський лиман) – Juodosios jūros įlanka ties Ukrainos krantais (Chersono ir Mykolajivo sritys). Ilgis rytų-vakarų kryptimi 55 km, plotis 7,4-16,7 km. Gylis siekia 5 m. Vakaruose nuo jūros limanas atskirtas Kinburno nerijos, o jungiasi 4,3 km pločio sąsiauriu. Rytuose į limaną įteka Dniepras, šiaurėje įsilieja Bugo limanas. Visas šis limanų darinys vadinamas Dniepro-Bugo limanu. Telkinys žiemą užšąla.
Prie Dniepro limano įsikūręs Očakivo uostas.