google/wiki40b huggingface dataset:
Taivanas

Pavadinimas

Jungtinėse Tautose buvo pripažįstama kaip „Kinija“ iki 1971 m., kai ši vieta užleista Kinijos Liaudies Respublikai. Ilgainiui Kinijos Respublika tapo žinoma kaip „Taivanas“, kadangi 99 % jos valdomų teritorijų apsiriboja Taivano sala. Kai kuriais atvejais, ypač KR vyriausybės leidiniuose, vartojamas pavadinimas „Kinijos Respublika (Taivanas)“, „Kinijos Respublika / Taivanas“ arba kartais „Taivanas (KR)“.
Kinijos Respublika dalyvauja daugelyje tarptautinių forumų ir organizacijų po „Kinų Taipėjaus“ pavadinimu dėl diplomatinio spaudimo iš Kinijos Liaudies Respublikos pusės. Pavyzdžiui, po šiuo pavadinimu šalis varžosi olimpinėse žaidynėse nuo 1984 m. ir yra Pasaulio sveikatos organizacijos narė stebėtoja.

Klimatas

Taivano klimatas yra atogrąžų jūrinis. Šiaurinėje salos dalyje vyrauja lietingasis sezonas, trunkantis nuo sausio iki vėlyvo kovo. Visoje saloje birželio–rugsėjo mėn. vyrauja karštas bei drėgnas klimatas. Centrinėje ir pietinėje dalyse lietingasis sezonas trunka iki žiemos. Liepos–spalio mėnesiais siaučia taifūnai.
Onuškio Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčia

Istorija

Pirmoji bažnyčia minima 1526 m. Manoma, kad ji XVI a. pabaigoje priklausė evangelikams reformatams, nes Onuškio palivarko savininkas 1611 m. ją grąžino katalikams. 1655 m. bažnyčia sudegė. 1673 m. buvo klebonija ir nauja prieglauda. Bažnyčia atstatyta po 1674 m.
1797 m. ji buvo labai sena ir sutrešusi, 1820 m. šiek tiek remontuota, 1823 m. sugriuvo. Toje pačioje vietoje 1823–1829 m. dvarininko K. Šetkevičiaus rūpesčiu pastatyta dabartinė plytų ir akmenų mūro bažnyčia. Gyventojai prašė lietuviškų pamaldų, tačiau 1832 m. vyskupo paskirta komisija nustatė, kad parapijiečiai namuose kalba lietuviškai, bet meldžiasi lenkiškai, todėl lietuviškos pamaldos nereikalingos. Jos tik iš dalies pradėtos nuo 1893 m. XX a. pradžioje kurį laiką čia vargonininkavo Kipras Petrauskas.
1927–1939 m. klebonavo Kazimieras Čibas. Jis rūpinosi parapijiečių blaivumu, religine ir kultūrine pažanga, rūpestingai tvarkė parapijos ūkį. 1939–1953 m. čia klebonavo Nikodemas Švogžlys-Milžinas.

Architektūra

Bažnyčia vėlyvojo klasicizmo, turi romantizmo bruožų, halinė, stačiakampio plano, su 6 dorėninių kolonų portiku. Vidus 3 navų. Cilindrinius skliautus laiko 4 poros kolonų. Šventorių juosia akmenų mūro ir plytinių stulpelių tvora. Jame yra medinė varpinė. Šventoriuje 1993 m. birželio 14 d. palaidoti Lietuvos nepriklausomybės akto signataro, 1941 m. tremtinio Donato Malinausko, jo žmonos ir sesers (mirusių Altajuje) palaikai.
Denys Pidruchnyi

Karjera

2018 m. tapo Kauno „Stumbro“ nariu. Debiutavo rungtynėse prieš FK Atlantas 2018 m. spalio 28 d. Šiose rungtynėse kauniečiai 6-0 nugalėjo varžovus, o Denisas sužaidė 19 minučių.
A lygoje žaidė 3 rungtynes. Taip pat žaidė už Stumbras B ekipą (14 rungtynių) ir Pirmoje lygoje pasižymėjo įvarčiu.
Pakruojo rajono apylinkės teismas

Pakruojo rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas šiaurės Lietuvoje. Teritorija – Pakruojo rajonas. Dirba 3 teisėjai.
Adresas: Vienybės a. 1, Pakruojis, LT-83154.
Apeliacinė instancija – Šiaulių apygardos teismas (ŠAT).
Lesbas

Lesbas (gr. Λέσβος) – Graikijai priklausanti sala, esanti Egėjo jūros šiaurės rytuose, netoli Turkijos. Tai trečioji pagal dydį Graikijos sala ir septintoji – Viduržemio jūroje. Plotas 1630 km²; 108 tūkst. gyventojų. Centras – Mitilėnės salos pietryčiuose, kur gyvena trečdalis salos gyventojų. Žemė derlinga, auginami kviečiai, vynuogės, citrusiniai.

Istorija

Saloje gyventa jau Bronzos amžiuje. VII-VI a. pr. m. e. tai buvo didelis kultūros centras, čia gyveno poetė Sapfo, politikas Pitakas, filosofai Aristotelis ir Epikūras. Vėliau sala atiteko Atėnams, Makedonijai, Romai, Bizantijai. 1462 m. ją užėmė osmanai, didžiąją graikų dalį jie pavergė arba ištrėmė į Konstantinopolį. 1913 m. sala vėl atiteko graikams.
Žodis lesbietė yra kilęs būtent nuo Lesbo salos pavadinimo. Manoma, kad tai lėmė Sapfo poemos, kuriose buvo išaukštinta meilė tarp moterų.
Vilniaus suaugusiųjų mokymo centras

Istorija

Vilniaus suaugusiųjų mokymo centras įkurtas 1993 m., siekiant sudaryti sąlygas suaugusiems įgyti trūkstamų žinių, formalųjį išsilavinimą, dalyvauti neformalioje veikloje. Centre mokėsi 112 mokinių, dirbo 14 mokytojų. 1994/1995 m. pradėtas taikyti anglų, vokiečių, lietuvių kalbų ir informacinių technologijų dalykų modulinio mokymo(si) būdas. Centre mokėsi 219 mokinių, dirbo 18 mokytojų.
1995/1996 m. mokėsi 373 mokiniai, dirbo 24 mokytojai, 1996/1997 m. – 525 mokiniai, 1997/1998 m. – 567 mokiniai, 1998/1999 m. – 772 mokiniai, 1999/2000 m. – 832 mokiniai, vėliau mokinių skaičius pradėjo mažėti. 
Nuo 2000 m. VSMC pradėjo dalyvauti suaugusiųjų švietimo savaitės renginiuose.
Joniškio Mato Slančiausko progimnazija

Istorija

1978 m. pastatyta ir įsteigta Joniškio 3-ioji vidurinė mokykla. 1982–1989 m. įgyvendinamas visuotinis privalomas mokymas. 1990 m. pradėtas profiliuotas mokymas (humanitarinis ir tiksliųjų mokslų, vėliau gamtos profilis). 1992 m. įvestas gamtos mokslų profilis. 1993 m. rugsėjo 1 d. įkurta realinės gimnazijos gamtos mokslų profilio klasė. 1994 m. mokykla pavadinta švietėjo, tautosakininko Mato Slančiausko vardu. 1996 m. birželio mėn. mokyklai suteiktas realinės gimnazijos statusas. Gimnazija yra realinė gamtos mokslų pakraipos, o nuo 1996 m. rudens sudarytos sąlygos pasirinkti mokytis ir ekonominę pakraipą. Nuo 2001/2002 m. m. gimnazijoje įteisinamas antrasis – humanitarinis – profilis. 2011 m. mokykloje nebeformuojamos 11 klasės. 2012 m. mokykla tapo progimnazija.
Kazimieras Viktoras Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų-Kretingos šakos. Tėvas Aleksandras Tiškevičius III. Motina Marija Puslovskaitė. Broliai Stanislovas Tiškevičius, Juozapas Tiškevičius, Jurgis Tiškevičius, seserys Marija Tiškevičiūtė, Aleksandra Tiškevičiūtė, Elena Tiškevičiūtė, Ona Marija Tiškevičiūtė, Izabelė Tiškevičiūtė ir Imakulata Marija Elena Tiškevičiūtė.
Gimė ir užaugo Kretingos dvare, nuo vaikystės bendravo su tarnautojų, tarnų, kumečių ir miestelėnų vaikais, išmoko lietuvių (žemaičių) kalbą. Baigė Mintaujos gimnaziją. Mokėsi Rusijos kavalerijos kadetų mokykloje, kurią baigęs 1914 m. tapo Rusijos imperijos kariuomenės poručiku, dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, kovėsi su vokiečiais Rusijos-Vokietijos fronte.
1919 m. grįžo į Lietuvą. 1919 m. liepos 4 d. buvo mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. Jam buvo suteiktas leitenanto karinis laipsnis ir pavesta vadovauti I husarų pulko kulkosvaidžių eskadronui.
1921 m. išėjo į atsargą, grįžo į Kretingą. Baigęs agronomijos mokslus, padėjo tėvui ūkininkauti dvare, plėtojo verslą: dvare įkūrė kalkių degyklą, medaus, sirupo ir saldainių dirbtuves "Šatrija". Dirbtuvių produkcijai realizuoti miesto centre atidarė parduotuvę "Šatrija", kurioje galima buvo įsigyti plataus asortimento prekių.
Aktyviai dalyvavo Kretingos visuomeniniame gyvenime: Kretingos apskrities valdybos narys, Lietuvos verslininkų sąjungos Kretingos valdybos pirmininkas, Lietuvos šaulių sąjungos rėmėjas, Kretingos apskrities jaunųjų ūkininkų ratelių globos tarybos pirmininkas, LKJF Pavasaris Kretingos kuopos ir Blaivybės draugijos Kretingos skyriaus rėmėjas, žemės ūkio pasiekimų parodų bei katalikiškų organizacijų kongresų rengimo komitetų narys.
1940 m. dvare įsikūrus NKVD kariškiams, su tėvu persikėlė gyventi į Pryšmančių dvarą. Rusams kaimo gyventojus evakavus, apsigyveno motinos dvare Židikuose. Prasidėjus Vokietijos-Sovietų Rusijos karui, vadovavo sukilėlių būriui Židikų apylinkėje. Veždamas trofėjine rusiška mašina sunkiai sužeistus sukilėlius į ligoninę, 1941 m. birželio 24 d. prie Skuodo buvo vokiečių apšaudytas ir nukautas. Iš pradžių buvo palaidotas Narvydžių (Skuodo) kapinėse, o prie kapo pastatytas medinis kryžius su sudraskytu šalmu. Frontui nuslinkus į Rytus, tėvo rūpesčiu grafaičio kūnas buvo perkeltas į Tiškevičių šeimos koplyčią Kretingos kapinėse.
Erreway

"Chiquititas"

"Chiquititas" (Mažyliai) buvo labai populiarus serialas Lotynų Amerikoje, 9 dešimtmetyje. Camila Bordonaba, Luisana Lopilato ir Benjamin Rojas pradėjo vaidinti seriale  "Chiquititas"  1995-aisiais metais. Vėliau prie jų prisijungė ir Felipe Colombo. Camila Bordonaba vaidino Camila Bustillo (Kamilą Bustižio), Luisana Lopilato vaidino Luisana Maza (Luisianą Masą), Benjamin Rojas - Bautista Arce (Batistą Arsę) ir Felipe Colombo - Felipe Mejias (Felipę Mechijasą).

"Rebelde Way"

"Chiquititas" (Mažyliai) baigėsi 2001-aisiais. 2002-aisiais grupės Erreway nariai gavo vaidmenis muilo operoje "Rebelde Way" ("Maištingas amžius"). Jaunuoliai vaidino keturis mokinius iš Elito mokyklos. Camila Bordonaba vaidino  Marizza (Marisą), Benjamin Rojas - Pablo (Pablą), Felipe Colombo - Manuel (Manuelį) ir Luisana Lopilato - Mia (Miją). Maištingas amžius turėjo didelį pasisekimą. Telenovelė buvo populiari  Pietų Amerikoje, Ispanijoje, Izraelyje ir daugelyje kitų šalių. Filmas baigėsi  2003-iaisiais.

"4 Caminos"

Tai dar vienas garsiosios Cris Morenos 2004 metais sukurtas filmas. "Erreway: 4 Caminos" (Erreway: Keturi keliai). Tai serialo "Rebelde way" tęsinys. Jame pagrindinius vaidmenis atlieka: Camila Bordonaba, Benjamin Rojas, Felipe Colombo ir Luisana Lopilato.
Tai istorija apie keturis ką tik baigusius mokyklą jaunuolius, žūtbūt siekiančius įgyvendinti savo svajones: išleisti savo grupės kompaktini diską, koncertuoti visame pasaulyje ir taip išpopuliarinti savo muziką. Taigi vieną dieną keturi jaunuoliai Pablo (Benjamin Rojas), Marizza (Camila Bordonaba), Mia (Luisana Lopilato) ir Manuel (Felipe Colombo) susiruošia į kelionę po gražiąją Argentiną. Tačiau sėsdami į pasenusį ir ne itin gerai veikiantį autobusiuką jie nė nenutuokia kiek daug jiems teks patirti kelionės į žvaigždes metu...Ir galų gale, įveikę visus sunkumus, daugybę kartų nugriuvę ir vėl atsikėlę, jie pagaliau supranta, kad nėra tokių kliūčių, kurių negalėtum įveikti lydimas geriausių savo draugų, kurie dėl tavęs pasiruošę padaryti bet ką, kaip ir tu dėl jų.
Dalia Bernotaitė-Beliauskienė

Biografija

Lietuvos dailės muziejaus Liaudies meno skyriaus darbuotoja.
Juodoji kobra (filmas)

Turinys

Judas – pasiturintis vienišas vyriškis, gyvenantis Honkonge ir tiesiog apsėstas gyvačių manijos bei auginantis jas savo bute. Kartą jo brolis Žiulis nusiveda Judą į naktinį klubą, kuriame šis išvysta azijietę moterį, nuogą šokančią su pitonu. Susižavėjęs Judas nusamdo merginą (Evą) pasirūpinti jo „augintiniais“, kol jis pats bus išvykęs verslo reikalais, tačiau ši netrukus supranta pakliuvusi į mirtinus spąstus...
Command & Conquer 3: Tiberium Wars

Praplėtimas

Žaidimas susilaukė praplėtimo „Command & Conquer 3: Kane's Wrath“, kuriame buvo pridėta po tris frakcijas kiekvienai iš kovojančių pusių bei naujas scenarijus.
Ott Jud

Otas Judas (vok. Ott Jud) – garsus XV a. pradžios fechtavimo ir imtynių mokytojas.
Minima, kad jis išvystė kautynėms skirtą imtynių sistemą, kuri apėmė sąnarių laužimą, rankų užlaužimą ir metimus, kurie skirti rimtai sužaloti priešininką. Paties O. Judo traktatai neišliko, bet jo sistemos mokė keli XV a. fechtavimo meistrai, įskaitant Hansą Talhoferį (Hans Talhoffer), Peterį fon Dancigą (Peter von Danzig) ir Judą Levą (Jud Lew).
Paulus Kal mini Otą Judą kaip „Liechtenauerio draugijos“ narį (galbūt jis buvo paties J. Liechtenauerio mokinys), buvusį Austrijos didikų imtynių mokytoją. Talhoferis ir Levas rašė, kad Otas Judas buvo krikštytas žydas. R. Welle cituoja anekdotą, Martino Liuterio pasakotą pamoksle apie Jokūbo imtynes su angelu, paskelbtame 1580 m., apie garsų žydą imtynių meistrą, mokiusį Frydricho III dvare.
Dolomitas

Savybės

Kietumas pagal Moso skalę 3,5–4,0, tankis 2900–3200 kg/m³.
Kristalai yra trikampės–romboedrinės sandaros. Struktūra – nuo lygios smulkiakristalinės iki kaverningos, priklausomai nuo susiformavimo sąlygų ir geležies bei mangano priemaišų kiekio. Spalva – nuo baltos iki tamsiai pilkos.
Dolomitas susidaro lagūnose iš persotintų tirpalų, iškritus dolomito kristalams. Susidarymo būdas iš klinties, kai dalį kalcio pakeičia magnis. Visiškai netirpsta vandenyje, atsparus šaltai rūgščiai, nereaguoja su naftos produktais. Visiškai netoksiškas.
Dolomitas taip pavadintas pagerbiant prancūzų gamtininką ir geologą D. G. T. G. de Dolomieu, kuris ištyrė šiaurinės Italijos kalnus, vėliau pavadintus Dolomitinėmis Alpėmis.

Naudojimas

Kai kuriose valstybėse (JAV, Kanadoje, Vokietijoje, Norvegijoje, Jungtinėje Karalystėje iš dolomito gaunamas magnis. Dolomitas yra gera termoizoliacinė medžiaga, naudojamas metalurgijoje iškloti metalo lydymo aukštakrosnis, chemijos, statybinių medžiagų, elektrotechnikos, keramikos, dažų, stiklo pramonėje, žemės ūkyje.

Lietuvoje

Lietuvoje dolomito atodangos yra ties Nemunėliu, Apaščia, Švėte, Mūša, Kruoja, Tatula, Lėveniu. Šiaurės Lietuvoje dolomitas slūgso po kvartero nuogulomis. Dolomitas kasamas Skaistgirio, Petrašiūnų, Klovainių telkiniuose. Didžiausia dalis Lietuvoje kasamos dolomito skaldos naudojama kaip skalda kelių tiesimui, blokai – statyboje, kalkėms ir apdailos medžiagoms gaminti. Dolomitinės apdailos plokštės buvo gaminamos Petrašiūnų dolomitinės skaldos gamykloje.
Užlieknė

Istorija

Užlieknės kaimo įkūrimo datos, arba kada čia atsikraustė pirmieji gyventojai rašytiniuose šaltiniuose paminėta nėra. Pagal išlikusį originalų valstybinių valstiečių valdų žemėlapį, sudarytą 1867 metais, Užlieknėje buvo galima suskaičiuoti apie 20 sodybų, o 1923 metais kaime buvo 72 sodybos su 431 gyventoju. Atgavus Lietuvai nepriklausomybę ir iširus kolūkiui, gyventojų skaičius didėjo tik statistiškai. Žmonės, verčiami įvairių aplinkybių, Užlieknėje tik prisiregistruodavo, bet gyveno mieste ar kitose vietose. Be to, Užlieknėje niekas nebesistato nei individualių namų, nei kitų objektų. Dėl sunkios materialinės padėties paskutinės statybos vyko tik kolūkio laikais. Todėl iš tikro gyventojų skaičius Nepriklausomybės metais kito nežymiai:
1996 m. – 637 gyventojai, 1997 m. – 643, 1998 m. – 604, 1999 m. – 605.
Nikodemas Kulys

Biografija

1914 m. atvyko į JAV ir apsistojo Scrantone, PA, kurį laiką dirbo anglių kasykloje. Paskui persikėlė į Grand Rapidsą, MI, mokėsi anglų kalbos ir dirbo staliumi. Čia susipažino su vargonininku V. Stasevičiumi, kuris, pastebėjęs jaunuolio muzikinius sugebėjimus, pradėjo jį mokyti ir paragino vykti į Čikagą studijuoti muzikos. Atvykęs į centrinę lietuvių koloniją Bridžporte, gavo darbo restorane ir taip pat pradėjo mokytis muzikos – pas S. Šimkų chorvedybos, pas J. Saurį fortepijono ir pas A. Kvedarą dainavimo. 1918 m. įstojo į L. van Beethoveno konservatoriją, mokėsi pas A. Pocių, V. Niekų, T. Cooką, S. Borotskų. 1927 m. baigęs konservatoriją, įgijo muzikos mokytojo specialybę. Dar studijavo vargonavimą ir bažnytinę muziką De Paul universitete pas Lewisą Browną ir Arthurą C. Becerį. Studijuodamas gavo pasiūlymą dirbti vargonininku ir chorvedžiu lietuvių Šv. Baltramiejaus parapijoje Waukegane, IL. Pasižymėdamas nepaprastu darbštumu, sustiprino parapijos chorą, išmokė jį daug giesmių, mišių ir dainų, pastatė keletą M. Petrausko operečių, surengė viešų koncertų. Apie ketverius metus vadovavo Vyčių chorui, taip pat dirbo su Šv. Cecilijos choru Kenoshoje, WI. Waukegane, įsteigė muzikos mokyklą, kuri gyvavo apie aštuonerius metus.
1925 m. užėmė vargonininko ir chorvedžio vietą Šv. Mykolo lietuvių parapijoje Čikagoje, kur dirbo apie 42 metus. 1933 m. Melrozo parke įkūrė muzikos mokyklą, su mokiniais rengė koncertus. Parapijos chorą (apie 40 dalyvių) išmokė daug religinių ir pasaulietinių kūrinių, pastatė keletą operečių. Choras atliko Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai“, J. Žilevičiaus mišparus, N. Kulio operetę „Linksmoji valanda“, muzikinį vaidinimą „Kuprotas oželis" ir kt. Organizavo koncertus, dalyvavo tautiniuose renginiuose ir dainų šventėse. N. Kulys subūrė mažąjį simfoninį orkestrą, vadovavo pradžios ir aukštesniosios lituanistinės mokyklos berniukų ir mergaičių chorams. Vaikus dainuoti mokė pritardamas smuiku, namuose privačiai mokė skambinti fortepijonu, o paūgėjusius pervesdavo į didįjį chorą. Kai bažnyčia gavo naujus vargonus, visi trys chorai dažniau giedodavo ir bažnyčioje. Po daugelio metų vėl sugrįžo vargonininkauti į savo pirmąją darbovietę – Šv. Baltramiejaus parapiją Waukegane, kur dirbo dar aštuonerius metus. Čia sustiprino parapijos chorą, naujais kūriniais praturtino jo repertuarą, surengė koncertų, dalyvavo 1936 m. 2-ojoje lietuviškų parapijų chorų šventėje Čikagoje, 1971 m. 4-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje, kituose tautiniuose renginiuose.
N. Kulys su entuziazmu dirbo visuomeninius darbus. 1933 m. įstojo į ALRK Vargonininkų sąjungą, 1934–1942 m. Centro valdybos sekretorius, daug metų buvo žurnalo „Muzikos žinios“ redaktorius, rūpinosi lietuvių kompozitorių kūrinių leidyba, chorus būrė į sąjungą, tvarkė knygyną. Parašė libretus operetėms „Artistai atvažiavo“, „Ekskursija į Lietuvą“, „Linksma valanda". Priklausė Lietuvos Vyčių 16 kuopai, buvo jos pirmininkas ir sekretorius, apdovanotas auksine plunksna. Dainavo Šv. Jurgio parapijos ir Vyčių choruose. Be muzikinės veiklos, apie 25-erius metus dirbo Čikagos centriniame pašte.
Esmeralda Pimentel

Esmeralda Pimentel (pilnas vardas Maria Esmeralda Pimentel Murguia; g. 1989 m. rugsėjo 8 d. Siudad Gusmane) yra Meksikos aktorė ir modelis. Ji pradėjo savo karjerą nuo 2009 metų.

Biografija

Norėdama tapti aktore 2007 metais dalyvavo Nuestra Belleza Mexico karnavalo eisenoje, kurioje laimėjo ketvirtą vietą. Vėliau  studijavo vaidybą ir galiausiai gavo rolę seriale „Verano de Amor“. Ji vaidino Adą Klaveriją. Po to sugrįžo į Televisa 2012 metais, kur atliko Kenijos Navaros rolę seriale „Abismo de Passion“. 2014 metais ji atliko pagrindinį vaidmenį seriale „El Color dela Pasion“ kartu su Erick Elias.
Šiaurės Vainikas

Šiaurės Vainikas (Corona Borealis, CrB) – 73-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio žvaigždynas, matomas visus metus. Lietuviškas žvaigždyno pavadinimas – Darželis. Vienas iš 48 žvaigždynų, kuriuos aprašė Klaudijus Ptolemėjus.

Mitai

Pasak senovės graikų – tai yra karūna, kuriią Dionisas apdovanojo Ariadnę, už tai, kad ji padėjo Tesėjui išeiti iš labirinto. Karūną nukaldino Hefaistas.
Flavio Briatore

Flavio Briatore (g. 1950 m. balandžio 12 d.) yra Italijos verslininkas. Jis buvo dviejų Formulės 1 komandų vadovas. Paskutiniu metu nuo 2000 iki 2009 m. jis vadovavo Renault ekipai. Nuo 2007 m. jis buvo Londono futbolo klubo Queens Park Rangers FC vienas vadovų ir bendrasavininkų.
2009 m. rugsėjo 16 d. jis pasitraukė iš Renault ekipos vadovo pareigų, kai jam buvo pareikšti įtarimai surežisavus 2008 m. Singapūro Grand Prix baigtį, įsakius vienam lenktynininkų specialiai padaryti avariją. FIA organizavo savo tyrimą ir nusprendė, kad italas buvo kaltas. Jam buvo uždrausta vadovauti visose FIA organizuojamose automobilių varžybose iki gyvos galvos.
2010 m. sausio 5 d. Prancūzijos teismas italą išteisino ir liepė FIA panaikinti savo nutartį.
Čarna Bialostockos miesto herbas

Čarna Bialostockos miesto herbas (lenk. Herb Czarnej Białostockiej) – Čarna Bialostockos miesto heraldinis simbolis. Herbas pradėtas naudoti 1976 m. gruodžio 22 dieną.
Orisa

Pietų Azijos subregionas

Orisos valstija iš dalies sutampa su istoriniu – kultūriniu Pietų Azijos subregionu. Jis yra apgyvendintas orijų tautos. Orisa – naujas jo pavadinimas, atsiradęs Britų Indijos laikais. Senovėje šis regionas buvo vadinamas Kalinga, o vėliau – Utkal, Udra/Odra. Iš pastarojo pavadinimo kilo vietos tautos pavadinimas orijai, kuris vėliau dėl anglų kalbos įtakos virto Orisa.
Vergės (filmas)

Turinys

Į policiją kreipiasi moteris, kuri pasakoja jiems istoriją apie tai, kad buvo pagrobta, seksualiai išnaudojama ir verčiama vartoti narkotikus, princese Arminda besivadinančios moters. Policijai, kuriai dėl įtakingų Armindos draugų anksčiau nepavykdavo jos areštuoti, atsiranda proga, tačiau jai pavyksta pabėgti. Arminda atsiduria pas žmones, kurie organizavo jos išlaisvinimą, tačiau ne šiaip sau: jie įsitikinę, kad Arminda prisidėjo prie jų boso dukters Martinos dingimo...
Dari kalba

Žodžio dari kilmė

Yra skirtingų nuomonių apie žodžio dari kilmę. Dauguma mokslininkų mano, kad dari susijęs su persišku žodžiu darbār, reiškiančiu "teismas", tai buvo oficiali sasanidų kalba. Ši nuomonė paremta viduramžių šaltiniais ir pirmais musulmonų istorikais.
Kai kurie mokslininkai teigia, kad žodis kilęs iš dahr, reiškiančio "maža anga kalne arba urvas", kalbos, kuria iš pradžių kalbėjo kalniečiai, galbūt Hindukušo kalnuose (Afganistano šiaurėje).
Kiti mano, kad dari nurodo į achamenidų monetas, cirkuliavusias Baktrijoje ir vadintas darikais, kurios buvo dalinamos teismo. Daric reiškia "auksinis"
Griežė

Istorija

1253 m. balandžio 5 d. Griežė (Griese) minima pietinių Kuršo žemių padalijimo tarp Kuršo vyskupo ir Kryžiuočių ordino akte. Ji priklausiusi Keklio žemei. 1264 m. Griežės pilį puolė Livonijos ordino magistro Konrado Manderno puspenkto šimto raitų vyrų kariuomenė, kuri šią tvirtovę sudegino iki pamatų.
1595 m. Raseinių žemės teismo knygoje minimas Griežės miestelis, 1596 m. jis atiteko Dovydui Burbai. Šis 1598 m. Griežę perdavė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Telšių dvaro laikytojui Vilhelmui Fridrichui Taubei. 
XVII a. pradžioje ji atiteko Melchiorui Bilevičiui, čia buvo Griežės dvaras. 1632 m. dvaro savininkas Jonas Bilevičius pastatė Evangelikų reformatų bažnyčią. 1690 m. inventoriuje nurodyta 15 tuščių sklypų, 1708 m. inventoriuje surašytos 8 kiemų gyventojų pavardės. Per XVIII a. pradžioje vykusį Šiaurės karą ir 1709–1711 m. badą bei marą Griežės miestelis visai sunyko.
1820 m. Tirkšlių bažnyčios vizitacijoje Griežėje nurodyti 3 katalikų kiemai (13 gyventojų). 1902 m. kaime nurodyti 56, o dvare – 35 gyventojai, veikė kalvė. 1906 m. spalio mėn. streikavo Griežės dvaro darbininkai. Dvaro savininkas Kaizerlingas 1906 m. latvių revoliucinionierių buvo nuteistas ir užmuštas.
XX a. pradžioje ties Grieže veikė du keltai per Ventą ir Vadakstį. 1944 m. spalio 9 d. Griežę užėmė raudonarmiečiai. 1994 m. šiame kaime bebuvo likusi viena sodyba.
Petras Pacenka

Biografija

Gimė ir augo ūkininkų Rožės ir Jono Pacenkų šeimoje, šiaurės rytų Lenkijoje, dabartiniame Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko kaime. Paaugęs keletą metų dirbo Punsko „Žiburio“ knygyne, kur įrišinėjo knygas, vėliau darbavosi „Dzūko“ bendrovės buhalteriu. Buvo Blaivybės draugijos Punsko skyriaus pirmininku, dalyvavo blaivininkų suvažiavimuose Kaune. Buvo aktyvus visuomeninkas ir blaivaus gyvenimo agitatorius, giedojo Punsko bažnyčios chore.
1919 metų lapkričio 15 d. vykusio Punsko krašto 49 kaimų atstovų mitingo metu karu su Vaitakiemio seniūnu Kazimieru Mielkumi ir Punsko bažnyčios klebonu Motiejumi Simonaičiu paskelbia apie lietuviško Punsko valsčiaus įkūrimą. Išrenkamas pirmuoju valsčiaus viršaičiu. Aktyviai imasi organizacinio darbo: buria valsčiaus milicininkus, vykdo mobilizaciją į Lietuvos kariuomenę, surašinėja per Pirmąjį pasaulinį karą valsčiaus nuostuolius.
Kai 1919 m. rugsėjo 7 d. ankstų rytą Lenkijos kariuomenė vėl užėmė Punską, lietuviško valsčiaus administracija kartu su Petru Pacenka priversta pasitraukti į Lietuvą. Valsčiaus centras įsikuria Radiškės geležinkelio stoties pastate. Po trejų metų viršaičio rūpesčiu valsčiaus administracijai pastatomas namas Sangrūdoje, kur Pacenka viršaičio pareigas eis dar trejus metus.