google/wiki40b huggingface dataset:
Audrius Klimas

Audrius Klimas (g. 1956 m. balandžio 15 d. Klaipėdoje) – lietuvių grafikos dizaineris, Vilniaus dailės akademijos Grafinio dizaino katedros profesorius. 2014 m. išrinktas Vilniaus dailės akademijos rektoriumi.

Biografija

A. Klimas 1979 m. baigė LTSR Valstybinį dailės institutą (dabar – Vilniaus dailės akademija). Vedęs (žmona Audronė – dailininkė), turi dukras Indrę ir Laurą. Brolis – dvynys Alvydas Klimas taip pat dirba dizaino srityje.

Profesionali veikla

1981–1985 m. dirbo Liaudies meno draugijos Meno verslų skyriaus vedėju, 1986–1989 m. – leidyklos „Vyturys“ meno redaktoriumi. Buvo vienas iš dizaino kompanijos „NaDa“ (veikė 1990–1993 m.) įkūrėjų. 1989–2002 m. dirbo UAB „GTech“ dizaineriu, o nuo 2002 m. – UAB „Olifėja“ dizaineris.
Vienas Lietuvos grafino dizaino asociacijos įkūrėjų, kuriai vadovavo dešimt metų (1996–2006 m.). Dirba knygos, plakato, ženklodaros (brandingo) srityse. Tarp reikšmingesnių darbų – Aukščiausiosios Tarybos apsaugos skyriaus (1991 m.), „Mis Lietuva“ (1989 m.), „Bravaria“ (2006 m.), Nuosaikiųjų konservatorių partijos (2002 m.) logotipai, festivalio „Neringos vasara“ (2004, 2005 m.), „Pirmosios Lietuvos meno bienalės“ (2005 m.), LR Aplinkos ministerijos (2004 m.) vizualiniai stiliai, „Pasaulinės lietuvių dainų šventės“ plakatas (2002 m.). Apipavidalino „Vyturio“ leidyklos, „Tėviškės“ serijos knygų, A. Rimšos knygą „Lietuvos vėliavos ir herbai“. 2001 m. dalyvavo tarptautinėje plakatų parodoje „Golden Bee“ Maskvoje. 2008 m. išleido knygą „Lietuvos prekių ženklai. Istorija, funkcija, komunikacija“. Lietuvos grafinio dizainerių sąjungos ir Lietuvos grafinio dizaino asociacijos valdybos narys.

Pedagoginė veikla

Nuo 1989 m. dėsto Vilniaus dailės akademijos Dizaino katedroje. Nuo 2004 m. A. Klimas vadovauja VDA Dizaino katedros grafinio dizaino studijai. 1998 m. A. Klimui suteiktas docento, 2007 m. – profesoriaus laipsnis. 2010 m. paskirtas VDA prorektorium studijoms, nuo 2011 m. sausio laikinai eina Akademijos rektoriaus pareigas
Karolis Andrius Radvila

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos Klecko šakos, tėvas Mykolas Gedeonas Jeronimas Radvila, motina Aleksandra Stecka. Brolis Zigmantas Radvila.

Šeima

1852 m. vedė Jadvygą Sobanską (1830–1900). Paveldėjo dėdės išsaugotus iš tėvo konfiskuotus Španovo dvarą, Čarkovą prie Sandomiežo ir Krulikus prie Varšuvos. Vėliau giminės jam perdavė ir tėvo brolio Zigmanto valdytą Nieborovą, nes šis iššvaistė dalį gaunamų pajamų, pragėrė Arkadijos rūmus su priklausiniais, o pats išsinešdino į Paryžių. Čarkovą ir Krulikus teko parduoti, kad galima būtų išlaikyti kitus dvarus.
Sūnus Petras Mykolas Radvila (1833–1903 m.) perėmė visą tėvo valdytą turtą, bet su žmona Marija Ieva Zavišaite vaikų neturėjo ir jo valdyti dvarai perėjo giminei.
Kžečkovo Mianovskiai

Istorija

Nuo XIX a. pabaigos kaimas priklausė Dmochi Glinkų valsčiui, Rosochate Košcelnės parapijai. 1827 m. kaime buvo 18 namų ir 131 gyventojas. XIX a. pabaigoje buvo 15 namų ir 132 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 33 namai ir 182 gyventojai, iš kurių 95 vyrai ir 87 moterys
Ąžuolaičiai

Istorija

Tarybiniais metais Ąžuolaičiai buvo Melnikaitės kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Dromedarijai

Dromedarijai (lot. dromedarii) – Senovės Romos kariuomenės kupranugarių kavaleristai auksiliarijai, verbuoti rytinių žemių dykumingose provincijose.
Dromedarijų daliniai buvo sukurti regionams, kur arkliai buvo reti, pvz., imperatoriaus Trajano paliepimu Sirijoje suformuota ala I Ulpia dromedariorum milliaria 'tūkstantinė dromedarijų ala'. Mišriose auksiliarijų kohortose rytų provincijose dažnai būdavo dromedarijų (pvz., III a. mieste Dura-Europos besibazavusioje Cohors XX palmyrenorum equitata (20-oji dalinai raitoji Palmyros kohorta) būdavo apie tris tuzinus dromedarijų.
Ieva Meilienė

Biografija

1995 m. Klaipėdos rajono žemės ūkio skyriaus vyriausioji specialistė gyvulininkystei. Nuo 2000 m. Klaipėdos rajono savivaldybės admininstracijos Dauparų – Kvietinių seniūnijos seniūnė. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narė.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos rajono skyriaus narė.
2000–2003 m. ir iki 2003 m. kovo mėn. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narė.
Kobilino Božimų valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1919-1939 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Piščatų valsčiui. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės sričiai. 1941-1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Franki Dombrova, Franki Piaskai, Garbovo Kolonija, Kiežkai, Kloski Mlinovienta, Kloski Švigoniai, Kobilin Božimai, Kobilin Cešimai, Kobilin Kruševas, Kobilin Kuleškai, Kobilin Latkai, Kobilin Pieniožkai, Kobilin Pogožalkai, Kropivnica Gaikai, Kropivnica Raciborai, Kurovas, Kurovo Kolonija, Kužinai, Makovas, Milevo Zabielne, Mojkai, Nove Garbovas, Piščati Končanai, Piščati Piotrovienta, Pščulčinas, Sikori Bartičkai, Sikori Bartkovienta, Sikori Janovienta, Sikori Pavlovienta, Sikori Piotrovienta, Sikori Tomkovienta, Sikori Vojcechovienta, Stare Garbovas, Stare Vnorai, Stipulki Borkai, Stipulki Šimanai, Stipulki Švienchai, Vnori Kužele, Vnori Vandai ir Zalese Labendzkiai.
Shontelle

Biografija

Shontelle gimė Šv. Jokūbo parapijoje, vakarinėje Barbadoso salos dalyje. Jaunystėje domėjosi lengvąją atletika, bet paraginta tetos, Karibų dainininkės Kim Derrick, pradėjo dainuoti. Mokėsi Vest Indijos universitete. 2007 m. prodiuserių grupė Carl Sturken ir Evan Rogers pakvietė Shontelle į JAV, kur ji pasirašė kontraktą su SRC Records. Po metų atlikėja išleido savo debiutinį albumą Shontelligence. Nors didelės komercinės sekmės atlikėjo albumas nesulaukė, jos pirmasis singlas „T-Shirt“ užėmė aukštąją 6 vietą UK Singles Chart. 2010 m. atlikėja išleido antrąjį albumą No Gravity. Pagrindinis albumo singlas „Impossible“ pateko į geriausiųjų dešimtukus Jungtinėje Karalystėje ir Danijoje.
FIFA U-17 pasaulio taurė

FIFA U-17 pasaulio taurė – pasaulio futbolo čempionatas iki 17 metų amžiaus, vykstantis kas dvejus metus, organizuojamas FIFA. Čempionatas buvo įkurtas kaip FIFA U-16 pasaulio čempionatas, vėliau pavadinimas buvo pakeistas į FIFA U-17 pasaulio čempionatą ir nuo 2007 m. gavo dabartinį pavadinimą.
Pirmas turnyras buvo surengtas 1985 m., kuriame žaidė futbolininkai, kurių amžius neviršijo 16 metų. Nuo 1991 m. amžius buvo pakeistas iki 17.
Nigerijos rinktinė laimėjo daugiausiai - keturis kart. Brazilijos rinktinė laimėjo tris, Ganos rinktinė - du kart.
Samuel de Champlain

Atminimas

Daug vietų Kanadoje, bet taip pat ir Niujorke, bei Vermonte buvo pavadintos jo garbei. Taip pat ežerai, kalnai ir statiniai yra pavadinti jo vardu. Daugelyje miestų yra pastatyti paminklai-statiniai, kurie yra pavadinti jo vardu, o žymiausias iš jų yra Château Frontenac, Kvebeke, Kanadoje.
Arvydas Karaška

Arvydas Kazimieras Karaška (g. 1943 m. kovo 11 d. Kėdainiuose) – lietuvių muzikologas, enciklopedininkas.

Biografija

1969 m. baigė Lietuvos konservatorijos V. Venckaus klasę, 1966–1976 m. su pertraukomis dar studijavo kompoziciją J. Juzeliūno klasėje). 1976–2002 m. vadovavo folkloro ansamblių „Ratilio“, „Dijuta“ instrumentinėms grupėms, Skriaudžių „Kanklėms“ ir kitiems ansambliams. Nuo 1996 m. kūrybinės grupės „Atgimstantys varpai“ kampanologas.
Lietuvoje ir užsienyje paskelbė menotyros, muzikinės instrumentologijos studijų (leidinyje Naujasis Grove”o muzikos instrumentų žodynas (angl. The New Grove Dictionary of Musical Instruments, 1984 m.), skaitė pranešimus tarptautinėse konferencijose, parengė radijo ir televizijos laidų. Išplėtė lietuvių liaudies muzikos instrumentų sistematiką. Rekonstravo reliktinių muzikos instrumentų Europos muziejams (Paryžiaus Žmogaus muziejus ir kt.), ansambliams. Sudarė ir parengė eilėraščių, novelečių rinkinių (Birutė Vapšienė. Vyšnios snieguotos, Ramutė Astrauskienė. Žydinti obelis, abu 2003 m.). Sukūrė muzikos ir grafikos kūrinių, apipavidalino knygų ir kitų leidinių. Rašė straipsnius Muzikos enciklopedijai, Visuotinei lietuvių enciklopedijai.
Crazy 2K Tour

Istorija

1999 m. išleisdama ketvirtąjį singlą „From the Bottom of My Broken Heart“ Jungtinėse Amerikos Valstijose, Britney pranešė apie antrąjį turą. Scena turui „Crazy 2K Tour“ buvo panaudota ankstesnio turo dekoracijas, tačiau buvo pridėtos dvi rampos, liftas, videoekranas. Šiam turui Britney pasisamdė daugiau šokėjų bei naudojo specialius ugnies efektus. Tai buvo pirmasis kartas, kai Spears koncertavo 10–15 tūkstančių sėdimų vietų arenose.
Kai turas prasidėjo buvo išleistas antrasis studijinis albumas „Oops!…I Did It Again“, todėl Spears žiūrovams pristatė savo naujas dainas iš albumo: „Don’t Let Me Be the Last to Know“ (per šią dainą Britney keliauja po salę ant „skraidančio kilimo“) ir „Oops!…I Did It Again“.

Apie šou

Šou prasidėjo, kai keletas Britney šokėjų šoko lyg mokyklos koridoriuje. Kai suskamba mokyklos skambutis, Britney neateina į pamoką, taip paerzindama žiūrovus. Tačiau netrukus ji liftu pakyla iki laiptų ir pradeda dainuoti akapela dainą „Baby One More Time“. Tada Spears pradeda šokti ir paskui pradingsta mokyklos „rūbinėje“ prieš pradedant dainuoti „(You Drive Me) Crazy“.
Nemenčinės seniūnija

Gamta

Seniūnijai būdingi įvairūs kraštovaizdžiai: vakaruose kyla banguota, nedidelių raistų ir miškų dengiama aukštuma, o rytuose paviršius leidžiasi į Neries-Žeimenos žemumą, kurioje veši Lavoriškių-Nemenčinės miškai. Rytine seniūnijos riba teka Neris, o jon teka Žeimena, Jusinė, Nemenčia, Sąvalka; kitas didesnis upelis yra Žalesos intakas Girija. Yra ežerų: Girija, Gėla, Gėlaitis, Raudondvario ežeras, Stripūnų ežeras.
Opšrinė ūdra

Buvęs paplitimas

Azijoje – dabartinės Kinijos Junano provincijos vandens telkiniuose gyvenusi rūšis.

Išvaizda

Maždaug pilkojo vilko dydžio arba beveik dvigubai didesnė už brazilinę ūdrą. Svėrė apie 50 kg. Kaukolės išvaizda panaši į kitų dabartinių ūdrų, o dantų forma primena opšrų bruožus. Turėjo stiprius dantis.

Pavadinimas

Kadangi kaukolė buvo panaši į kitų ūdrų, o dantys į opšrų, Amerikos ir Kinijos tyrinėtojai lotyniškai ją pavadino Siamogale melilutra. Lotynų kalboje melilutra reškia opšrų ir ūdrą.
Kultūros paminklų apsauga

Kultūros paminklų apsauga – valstybės kontroliuojama kultūros paminklų apsaugos administracinių ir teisinių, mokslinių ir praktinių priemonių sistema architektūros, dailės, archeologijos, istorijos bei kitam kultūros paveldui apsaugoti nuo sunaikinimo, jį panaudoti visuomenės reikmėms ar kaip turizmo objektus. Daugumoje valstybių kultūros paminklai yra saugomi įstatymų, moksliškai tiriami ir tvarkomi.

Istorija

Kultūros paminklų apsaugos pradmenų buvo Antikoje – 162 m. Romos senato įsaku Trajano kolona paskelbta miesto piliečių nuosavybe, kurią drausta niokoti. Paminklosaugos prielaidos susiklostė viduramžiais. Kultūros paminklų apsaugos idėjos išplito Renesanso laikotarpiu. Per Prancūzijos didžiąją revoliuciją Nacionalinio konvento dekretais buvo nacionalizuota privačių kultūros paminklų rinkinių. Nuoseklios kultūros paminklų apsaugos raidos pradžia laikytina 1795 m., kai Prancūzijoje pradėjo veikti kultūros paminklų apsaugos valstybės tarnyba. XIX a. – XX a. pradžioje paminklais imta rūpintis daugelyje Europos valstybių: priimta kultūros paminklų apsaugos įstatymų, įkurta valstybės įstaigų. Paminklosauga suintensyvėjo po Antrojo pasaulinio karo, kai buvo atstatomi, restauruojami ir konservuojami per karą nukentėję architektūros ir dailės paminklai.
Radvila Astikaitis

Biografija

Lietuvių didiko Kristino Astiko sūnus, Radvilų giminės pradininkas.

Valstybės tarnyba

Turėjo didelę įtaką Lietuvoje. 1440 m. su jo parama Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu tapo Kazimieras Jogailaitis. 1447 m. padėjo jam tapti ir Lenkijos karaliumi. 1452 m. pretendavo ir į Lietuvos didžiojo kunigaikščio sostą.
1440 m. pirmasis Lietuvos dvaro maršalka, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o ilgą laiką ir jos pirmininkas. 1468–1475 m. LDK žemietijos maršalka, nuo 1466 m. Trakų vaivada, nuo 1474 m. Vilniaus kaštelionas.
Užimdamas vienas svarbiausių LDK valstybinių pareigų, pradėjo plėsti ir savo asmenines valdas. Jam priklausė Musninkai, kuriuose buvo jo pagrindinis dvaras, Upninkai, Širvintos, Biržai, Kėdainiai, Vyžuonos, Užpaliai ir kiti dvarai. Visus juos paveldėjo vienintelis sūnus Mikalojus Radvilaitis, kuris buvo vienas pirmųjų lietuvių, savo tėvo vardą pavertusių pavarde.
InterTV

„Inter“ (ukr. Інтер) – nacionalinis ukrainiečių televizijos kanalas, transliuojantis nuo 1996 m. spalio 20 d. Būstinė įsikūrusi Kijeve. Transliuojamų serialų ir televizijos laidų kalba – ukrainiečių ir rusų. 2012 m. duomenimis, „Inter“ kanalas visais atžvilgiais pirmavo pagal tikslines žiūrovų auditorijas.
Kanalas priklauso holdingo grupei „U.A. Inter Media Group“, kuri priklauso Dmitrijui Firtašui. Grupei taip pat priklauso televizijos kanalai „Inter+“, „Enter-film“, „K1“, „K2“, „NTN“, „Zoom“, „Piksel tv“.
Lietuva 2013 m. Eurovizijoje

Nacionalinė atranka

2012 m. rugsėjo 12 d. LRT paskelbė, kad Lietuva dalyvaus Eurovizijos dainų konkurse 2013, kuris vyks Malmėje, Švedijoje.
Atrankos sąlyga yra ta, kad atlikėjas ir kompozitorius turi būti kilę iš Lietuvos ir daina turi būti patvirtinta į atranką iki 2012 m. spalio 1 d. Visos laidos vyksta šeštadienį – atrankos etapai, nuo lapkričio 3 d. iki gruodžio 1 d., pusfinaliai – gruodžio 8 ir 15 d. Finalas – gruodžio 22 d., ten paaiškės atstovas Eurovizijoje.

Eurovizijoje

Lietuva pasirodė pirmajame pusfinalyje gegužės 14 d. ir pateko į gegužės 18 dieną vyksiantį finalą.
Mikniškių dvaras

Istorija

Mikniškių dvaras žinomas nuo 1850 m., priklausė dvarininkams Koreckiams. Religingoje šeimoje augo šešios dukterys (viena iš jų buvo įvaikinta). Šeimos lėšomis pastatyta medinė cerkvė.
Sovietmečiu Mikniškių dvaro sodyboje veikusi religinė bendruomenė valdžios institucijų raštuose va­dinta „pusiau legaliu stačiatikių vienuolynu". Ją Mikniš­kių dvare XX a. 3–jame dešimtmetyje sutelkė šventikas Pontijus Rupiševas. Į bendruomenę įsitraukė ir dvarininkų Koreckių trys dukterys, pradėjusios gyventi pagal Bažnyčios mokymą. Jos pasidalijo savo turėtu turtu (žemėmis, pastatais) su bendruomene. 1936 m. joje buvo 150 žmonių. 1941 m. seserys Koreckos buvo ištremtos į Ka­zachstaną.
Kuriantis kolūkiams, bendruomenės nariai priėmė žemės ūkio artelės įsta­tus, iš savų išsirinko vadovus ir sėkmingai ūkininkavo. Tačiau konfliktavo su vyskupijos vado­vybe. Jos nuomone, bendruomenė nukrypo į sektantiškumą, protojerėjaus Pontijaus Rupiševo (palaidoto Mikniškių koplyčioje) kultą.
Vėliau Mikniškių artelė buvo sujungta su kaimyniniu Tabariškių tarybiniu ūkiu. Jam perduotos naudmenos, galvijai, pastatai. Netruko praslinkti Chruščiovo inspiruotas kovos su religija vajus, tačiau Mikniškių bendruomenė tebeveikė. Bendruomenė buvo stebima, norinčių apsigyventi Turgelių apylinkėje priregistravimą kontroliavo valdžia. 1997 m. Mikniškėse gyveno apie 60 žmonių, nebebuvo jaunimo.
FK Žydrius Marijampolė

Istorija

1994 m. Marijampolėje Žydrūnas Buzas subūrė komandą, kurią pavadino „Žydriumi“. 
1993/1994 m. aukščiausios lygos pirmame rate kovojo Vilniaus „Neris“, bet turėjo finansinių problemų ir nebesugebėjo tęsti pirmenybių. Šios komandos vietą užėmė naujadaras „Žydrius“, kuris tęsė pirmenybes vietoje pasitraukusios Vilniaus „Neries“. 
Galutinėje komandų rikiuotėje marijampoliečiai liko 11 pozicijoje. Vasarą komanda buvo išformuota.
Klubas aukščiausioje šalies lygoje žaidė pusę sezono.

Komandos spalvos

Namuose žaidė žydros spalvos marškinėliais, šortais ir kojinėmis.
Kauno rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Kauno rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Kauno rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.

Veikla

Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 14 d. Savivaldybės meru 20 balsų išrinktas Valerijus Makūnas.
Albinas Čeičys

Albinas Čeičys (1910 m. balandžio 1 d. Paliepio k., Rokiškio raj. – 1960 m. gegužės 18 d. Kaune) – vargonininkas, choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija

Privačiai pramokęs muzikos, kurį laiką vargonininkavo ir vadovavo mėgėjų chorams. 1928–1939 m. Kauno muzikos mokykloje ir konservatorijoje studijavo vargonavimą ir lankė Nikodemo Martinonio chorvedybos klasę, dėstė muziką ir dainavimą Marijampolės mergaičių ir Kauno 4-ojoje bei 6-ojoje gimnazijose, vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Šančių šaulių būrio 90 dalyvių chorą.
Pokario metais įsitraukė į dar aktyvesnę muzikinę veiklą. 1945–1948 m. buvo Kauno muzikos mokyklos mokymo dalies vedėjas ir direktorius, 1945–1949 m. – konservatorijos, 1949–1960 m. – Juozo Gruodžio muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas.
1949–1954 m. – „Kauno audinių“ fabriko mišriojo choro vadovas. Kolektyvą parengė 1952 m. Kauno srities meno mėgėjų apžiūrai ir 1954 m. Lietuvių literatūros ir meno dekadai Maskvoje (dirigavo Antanas Ilčiukas), koncertavo ir Latvijoje.
1948–1960 m. (su pertrauka) vadovavo Lietuvos žemės ūkio akademijos mišriajam chorui (120–140 dalyvių). Studentus parengė 1950, 1955 ir 1960 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo apžiūrose ir konkursuose, koncertų surengė Kaune, Šiauliuose, Rygoje, Taline, Tartu, Kijeve, Minske ir kitur. Chorą išmokė sudėtingesnių klasikinių ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių.
Kurį laiką vadovavo Kauno fabriko „Inkaras“ ir kojinių fabriko „Cotton“ chorams. Konsultavo Kauno miesto, Prienų ir Raseinių rajonų mėgėjų chorus, padėjo organizuoti chorų apžiūras ir dainų šventes, buvo jų dirigentas. Drauge su V. Žiliumi iš rusų kalbos išvertė Nikolajaus Rimskio-Korsakovo vadovėlį „Harmonija“, redagavo E. Navickaitės-Martinonienės parengtą „Elementariosios muzikos teorijos“ vadovėlį.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Baltmiškis

Istorija

1597 m. minimas Baltmiškio palivarkas, priklausęs Liolių dvarui. 1948–1973 m. kaime veikė pradinė mokykla, vėliau kurį laiką veikė biblioteka.
Lomių Kristaus Atsimainymo bažnyčia

Istorija

Lomių dvare 1766 m. pastatyta medinė koplyčia. 1830 ir 1850 m. ji perstatyta į bažnyčią. Buvo Batakių parapijos filija. 1934 m. į Lomius paskirtas kunigas Jonas Eičas pastatė kleboniją, praplėtė ir aptvėrė kapines, įsigijo liturginių reikmenų.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su 2 bokšteliais. Joje įrengti 4 altoriai. Šventoriaus tvora medinių statinių. Jame stovi medinė varpinė.
Piepalių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Nevėžio dešiniojo kranto aukštutinės terasos kyšulyje. Aikštelė trikampė, orientuota šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 17 m ilgio, 24 m pločio šiaurės vakarų gale. Šiaurės vakarų aikštelės krašte supiltas 3 m aukščio, 18 m pločio pylimas, kurio išorinis 5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 30 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Pylime daug perdegusio smulkaus molio tinko. Šlaitai statūs, apie 15 m aukščio.
Dalis pietvakarių aikštelės krašto išgriuvusi į upelį, pietvakarinė pašlaitė eroduoja, aikštelės pietvakarių dalyje iškastas apkasas, pylimo pietvakarių dalyje – duobė. Piliakalnio rytiniame šlaite ir pylimo vidinėje pusėje nukirsti medžiai, pylimo išorinė pusė tebėra apaugusi krūmais.
Rytinėje piliakalnio papėdėje 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 10 800 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Pašilių piliakalnis 20 km
Daugėliškių piliakalnis 22 kmVikūnų piliakalnis 9 kmŽeimių piliakalnis 29 kmButvilonių piliakalnis 18 km
Ringovės piliakalnis 16 kmLaukagalių piliakalnis 32 kmJaučakių piliakalnis 13 kmBernatonių piliakalnis 12 kmMažųjų Žinėnų piliakalnis 21 km
Lepšiškių piliakalnis 19 km
Antarktidos mokslinės stotys

Antarktidos mokslinės stotys yra mokslinių tyrimų tikslais Antarktidoje ar netoli jos krantų esančiose salose įkurtos ištisus metus arba tam tikru metų laiku veikiančios stotys. Jose vasarą dirba apie 4000 žmonių, žiemą – apie 1000. Stotys dažniausiai įkuriamos vykdant nacionalines Antarkties tyrimų programas. Šiuo metu žemyne yra apie 75 tyrimų stotys, įkurtos daugiau nei trisdešimties valstybių. Kadangi Antarktidos teritorija nepriklauso nei vienai valstybei, tyrimo stočių veikla reglamentuojama tarptautiniais susitarimais, kaip kad Antarkties sutartimi.
Pirmoji stotis Antarktidoje buvo įkurta 1902 m. William S. Bruce vadovaujamos ekspedicijos. Jos tikslas buvo meteorologinių duomenų rinkimas. Kitų stočių kūrimas buvo inicijuotas Didžiosios Britanijos Antrojo pasaulinio karo metais. Po karo įsitraukė Čilė, Australija, JAV, Sovietų Sąjunga, Prancūzija ir kitos šalys, prasidėjo stočių steigimo bumas.
Titas Dalevskis

Biografija

Gimė 1841 m. Kunkulkos palivarke, bajorų Dominyko Dalevskio ir Dominykos Narkevičiūtės šeimoje. Mokėsi Vilniaus gimnazijoje, vėliau studijavo teisę Maskvos universitete. 1861 m. universitete įkūrė slaptą lenkų-lietuvių studentų organizaciją, kuriai priklausė 355 nariai. Prasidėjus 1863 m. sukilimui išvyko į Sankt Peterburgą, kur kalbino vietos lenkus ir lietuvius studentus vykti kovoti į Lietuvą ir Lenkiją. 1863 m. gegužę grįžo į Vilnių, kur prisidėjo prie Lietuvos sukilėlių vadovybės, buvo Konstantino Kalinausko vadovybės karo komisaras. Po K. Kalinausko areštavimo trumpai vadovavo sukilėliams. Sušaudžius Zigmantą Sierakauską pradėjo su šeima slapstytis Vilniuje, tačiau 1863 m. gruodžio 20 d. suimtas, Michailo Muravjovo gruodžio 24 d. dekretu nuteistas sušaudyti, bausmė įvykdyta Lukiškių aikštėje 1864 m. sausio 11 dieną.