google/wiki40b huggingface dataset:
Skališkių uola

Skališkių (arba Liucionių) uola – Lietuvos Respublikos geologijos paminklas. Tai keli geologiniai objektai viename: 1) ola arba urvas, 2) konglomerato uola, ir 3) nuo jos lašantis šaltinis. Uola yra Neries dešiniajame krante, šalia kaimo turizmo sodybos „Neries Vila“ , griovoje, miške už kelių šimtų metrų nuo Skališkių kaimo prieš upės srovę. Uolos papėdėje, prie pat upės, yra dar vienas šaltinėlis, ištekantis iš po akmens.

Pavadinimo kilmė

Skališkių uola dar vadinama Šventąja ola, uola ar atodanga, arba tiesiog skála. Arba pažymima pagal artimiausio kaimelio kitą pavadinimą – Liucionių ola. O dėl iš jos lašančio požeminio vandens ji žinoma ir kaip šaltinis – Verkianti ola. O pats Skališkių vietovės vardas, matyt, kilęs nuo žodžio uola (lenk. skała). Dar vadinama „verkiančia ola“.

Geologija

Skališkių uola – tai į konglomeratą susicementavusio žvyro luitas. Žvyro sluoksniuotumas ryškiai matomas. Jis čia sudaro didelius klodus, kaip ir priešingoje upės pusėje Skersabalių žvyro karjero telkinyje, o susiklostė čia tirpstant ledynams. Vėliau iš didelių ledyno tirpsmo vandenų likus tik nedideliam srautui – Neries upei – susiaurėjus ir besigilinant savo vagą, žvyro sluoksniai buvo atidengti ir čia prasidėjo gausus šaltiniavimas. Upės šlaituose išsiliejantis gruntinis vanduo patiria slėgio ir temperatūros kitimą, dėl ko jame esantys ištirpę karbonatai iškrenta į nuosėdas. Jie sluoksnyje, plona juostele apgaubdami smėlio smilteles ir žvyro apvalainukus, kaupiasi, kol užpildo visas tuštumas ir poras. Taip buvusios palaidos ir birios nuogulos tapo patvariomis ir kietomis uolienomis. Ola po juo susidarė vėliau, kai šlaito griova gilėjo. Vasarą vanduo nuo konglomerato laša nuolat. Besisunkiantis vanduo žemiau uolos išplovė žemes ir taip susidarė net iki 3 m aukščio bei iki 6 m horizontalaus į šlaitą gylio ola. Jos plotis ~15 m, aukštis ~2 m, gylis ~5 m. Žiemą oloje susidaro ledo stalaktitai ir stalagmitai, išryškindami tas vietas, pro kurias vanduo prasisunkia labiausiai. Tokių olų Lietuvoje yra vienetai. Kitas panašus objektas – Čiobiškio urvas.

Istorija

Uolą esant žinojo jau Motiejus Kazimieras Sarbievijus, kuris, profesoriaudamas Vilniaus akademijoje, keliavo po Nemenčinės apylinkes. Tai buvusi piligrimystės vieta, pro kurią eidavo kelias link Vilniaus Aušros vartų. Vietiniai mini, kad XIX a. virš uolos stovėjusi koplyčia ar didelis kryžius. Uolą aprašė grafas E. Tiškevičius savo ekspedicijos Nerimi ataskaitoje.

Padavimai

Padavimas byloja, kad kažkokiai į šią vietą atvykusiai poniai krentančiu uolos vandeniu savo šuniukui akis išplovus, vanduo prarado galią žmonėms padėti. Antrasis padavimas pasakoja, kad vienas įdomumo apimtas sielininkas panoro nusilaužti uolos gabalą ir su savimi pasiimti, tačiau jo plaustas ėmė skęsti, neleisdamas priartėti.
Aukštoji karo mokykla

Aukštoji karo mokykla (nuo 1938 m. Vytauto Didžiojo aukštoji karo mokykla) – Lietuvos kariuomenės aukštesniųjų karininkų mokymo įstaiga, 1931–1940 m. veikusi Kaune. Žemesniuosius karininkus Lietuvos kariuomenei rengė Kauno karo mokykla.

Istorija

Aukštoji karo mokykla iki sovietinės okupacijos vadinosi ir veikė taip:
1920.01.15 - 1920.08.14 - Laikinieji karininkų kursai

1921.04.01 - 1923.07.15 - Aukštieji karininkų kursai

1923.07.15 - 1930.02.15 - Aukštieji karininkų Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Vytauto kursai

1930.02.15 - 1938.12.10 - Vytauto Didžiojo karininkų kursai

1938.12.10 - 1940.06.15 - Vytauto Didžiojo aukštoji karo mokykla
Aukštoji karo mokykla buvo įsteigta Lietuvos kariuomenės vado P. Kubiliūno iniciatyva 1931 m., Aukštuosiuose karininkų kursuose įsteigus Generalinio štabo skyrių.
Aukštojoje karo mokykloje taip pat veikė intendantūros, bendrojo karo mokslo, specialiojo karo mokslo, taip pat ir laikinieji kursai. Aukštojoje karo mokykloje buvo dėstoma bendroji, ginklų rūšių ir tarnybų taktika, karo istorija, geografija ir kiti dalykai. Mokslas truko 2,5 metų. Aukštoji karo mokykla programa ir teisėmis prilygo užsienio Generalinio štabo akademijoms.
1934 m. buvo išleista pirmoji karininkų laida. 1938 m. įgijo oficialų aukštosios karo mokyklos statusą. Iki 1940 m. mokyklą baigė trys generalinio štabo ir viena intendantūros karininkų laida, iš viso 65 karininkai. Prasidėjus sovietinei okupacijai, iš mokyklos pavadinimo pašalintas Vytauto Didžiojo vardas, o 1940 m. rugsėjo 30 d. mokykla uždaryta.
Hailands Rančas

Istorija

Teritorijoje pirmieji apsigyveno indėnų gentys jutai, čejenai ir arapahai. Prancūzų keliautojas René-Robert Cavelier, Sieur de La Salle pareiškė ši teritorija esą priklausanti Prancūzijai ir 1682 m. prijungė ją prie Luizianos. 1763 m. Luiziana atiteko Ispanijai, 1801 m. sugrąžinta Prancūzijai. 1803 m. teritoriją įsigijo Jungtinės Valstijos. Nuolatiniai gyventojai vietovėje įsikurdino apie 1870 m. XIX a. pab. – XX a. pr. į teritoriją plūdo aukso ieškotojai. Nepaisant to, kad per 19 km į šiaurę įsikūręs Denverio miestas ženkliai augo, Hailands Rančas ilgainiui išliko ūkių ir rančų vietove.
Blogio problema

Blogio problema – akivaizdus blogio nesuderinamumas su Dievo visažinyste, visagalybe ir nesibaigiančiu gerumu.
Blogio problemą dažnai gvildendavo didieji filosofai. Hinduistų požiūriu blogis ir gėris yra vienodai reikalingi harmonijai, o akviniečių – blogis yra tik klaidų pasekmė ir bausmė už nuodėmes.
Visos religijos kaip nors stengėsi paaiškinti blogio buvimą. Gnostikai tikėjo, kad visas blogis atsiranda iš Demiurgo netobulumo, kuris, nebūdamas tikras Dievas, sukūrė netobulą materialųjį pasaulį. Krikščionybėje blogis kildinamas iš žmogaus laisvos valios, renkantis tarp blogio ir gėrio. Blogį skatina Velnias, kuris kaip laisvas angelas sukilo prieš visagalį Dievą. Panašiai yra islame. Hinduistai (kaip užsiminta aukščiau) supranta blogį kaip pasaulio būtiną dalį. Budistai tvirtina, kad blogis, tai žmogaus, kuris nenori toliau tobulėti, netobulumas.
Be to, visose religijose blogio laukia bausmė. Judaizme ir krikščionybėje atlygis už blogį, tai – amžina mirtis ir kančios pragare. Pas hinduistus ir budistus bausmė už blogį sekanti inkarnacija – karma, už blogus darbus gimimas blogoje kastoje, net silpnu žvėrimi.
Juozas Vytautas Rimas

Biografija

Gimė 1960 m. baigė Kauno konservatorija. 1965 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademiją, 1969 m. Sankt Peterburgo konservatoriją. Nuo 1965 m. grojo Lietuvos nacionalinės filharmonijos simfoniniame orkestre. Nuo 1968 m. dėstė Vilniaus konservatorijoje. 1974-1978 m. grojo grupėje Musica Humana. 2004 m. apdovanotas Vytauto Didžiojo ordino Karininko kryžiumi.
Varsnos (žurnalas)

„Varsnos” – Lenkijos lietuvių bendruomenės Varšuvos skyriaus 1971–1972 m. leistas nuo valdžios nepriklausomas mėnesinis žurnalas.

Istorija

Ėjo kas du mėnesiai. Iš viso išėjo 6 dvigubi numeriai.  Leidinio iniciatoriai: Bronius Mickevičius ir Rimas Vaina, redaguodavo Vlada Pajaujienė; straipsnių tematika – Lietuvos istorija, kultūra. „Varsnos” buvo leidžiamos visuomeniniais pagrindais, leidėjai patys turėjo susirasti popierių (kas planinės ekonomikos sąlygomis buvo beveik neįmanoma), už spausdinimą sumokėdavo tautiečiai iš Vakarų. 2000 egz. tiražą savanoriai išplatindavo per kelias dienas: Smalėnų apylinkėje darbavosi Kostas Sidaris, Juodeliškėse – Gediminas Kraužlys, Aradnykuose – Sigitas Krakauskas.
1972 m., po spaudimo iš Tarybų Lietuvos , tuometinė lenkų komunistinė valdžia žurnalo leidimą sustabdė.
Tygodnik Ilustrowany

Tygodnik Ilustrowany — Przyjaciel Ludu (kurį laiką „Tygodnik Illustrowany”; liet. Iliustruotas Savaitraštis – Liaudies Draugas) –  Varšuvoje 1859–1939 m. lenkų kalba leistas visuomeninis–kultūrinis gausiai iliustruotas savaitraštis.   
Laikraštį įkūrė Juzefas Ungeris (1859–1882), vėliau leidimu rūpinosi leidykla Gebetner ir Volf. Savaitraštis nebuvo susijęs su jokiu politiniu judėjimu, jo puslapiuose buvo spausdinami straipsniai istorinėmis temomis, grožinės literatūros kūriniai ir įvairios reprodukcijos. Bendradarbiavo gerai visuomenėje žinomi rašytojai Vincentas Polis, Henrikas Senkevičius, Elzė Ožeškienė bei kt. Laikraštis gana greitai tapo populiarus.
Per ilgą leidimo laiką pasikeitė nemažai redaktorių: Liudvikas Jenikė (pirmasis), Juzefas Volfas, Artūras Opmanas, Stanislovas Lamas, Zdislavas Denbickis ir kt. Leidinys orientavosi į konservatyviai nusiteikusį skaitytoją ir stebino tuo metu neįprastu formatu 27 x 35 cm. 
Įsisavinus medžio raižinių spausdinimo techniką, laikraščio puslapiuose buvo publikuojamos Jano Mateikos, Stanislovo Vitkevičiaus ir kt. žinomų dailininkų kūrinių reprodukcijos. Iliustratoriais dirbo žinomi menininkai Kazimieras Osipovičius, Vladislovas Dmachauskas ir kt. Skaitytojų dėmesio sulaukė išspausdinti visuomenėje žinomų veikėjų portretai, paveikslų serija Senovės rūbai ir ginklai. Leidimo pradžioje savaitraštį užsisakydavo 3 000 premumeratorių, XIX amžiaus pabaigoje jų skaičius išaugo iki 11 000. 
Tygodnik Ilustrowany prisidėjo ir prie kitų visuomeninių akcijų – rinko lėšas Adomo Mickevičiaus paminklo Krokuvoje statybai, Koperniko muziejui Romoje, pastarojo mokslininko vardo stipendijai įsteigti.
Mišrainė

Mišrainė – šaltasis patiekalas, ruošiamas maišant įvairias susmulkintas daržoves su kitais maisto produktais ir užpilamas padažu.
Mišrainėms gali būti naudojami beveik visi įvairiais būdais ir proporcijomis sumaišyti maisto produktai. Svarbiausia yra tai, kad skonio atžvilgiu jie derėtų vieni su kitais. Taip pat labai svarbu parinkti tinkamą užpilą. Kulinarai rekomenduoja prieš užpilant padažu visą mišrainę, skonį išbandyti nedideliame kiekyje.
Mišrainės vartojamos ištisus metus, naudojant atitinkamo sezono daržoves.
Mišrainė nuo salotų skiriasi savo didesniu kaloringumu, termiškai apdorotų daržovių naudojimu.

Gamyba

Mišrainės pagrindinė sudėtinė dalis yra įvairios supjaustytos, sutrintos daržovės. Jos maišomos su kitais maisto produktais: virtais kiaušiniais, sūriu, mėsa, žuvimi, grybais ir kt. Viskas yra užpilama grietine, majonezu, aliejumi, actu ar kitu padažu. Pagardinama druska, prieskoniais. Gali būti dedami žalumynai: krapai, petražolė, salieras, svogūnų laiškai.
Liepalotai (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 11 km
Parovėja – 9 km
Būginiai – 2,2 km
Ageniškis – 1,6 km
Neciūnai – 3 km
Mustangas (Nepalas)

Gamta

Slėnis yra labiausiai į Himalajų pusę išsikišusi Nepalo dalis, ir priklauso jau nebe Aukštųjų Himalajų, o Transhimalajų (t. y. Tibeto plynaukštės) teritorijai. Tai – vienas iš dviejų tokių slėnių Nepale. Jo šiaurinėje dalyje prasideda Kali Gandaki upė, kuri yra gyvybinė slėnio ašis ir teka į pietus. Mustango slėnis pietuose baigiasi ties Kagbeni gyvenviete, kur jis pereina į thakalių gyvenamą Kali Gandaki tarpeklį.
Slėnis yra 2-3 tūkst m aukštyje, labai nederlingas, metinis kritulių kiekis yra 250–400 mm. Čia dar mažiau augalijos nei tarpeklyje, o dulkinas kraštovaizdis primena mėnulį.
Plačiausioje vietoje jis siekia 45 km, o ilgis siekia apie 80 km.

Karalystė

Slėnis istoriškai buvo viename prekybinių kelių, jungusių Indijos subkontinentą su Tibetu, klestėjusiame pirmiausia dėl druskos prekybos. Vietos gyventojai lhobai, kas tibetietiškai reiškia „Lho slėnio žmonės“ ar tiesiog „Pietų žmonės“ tiek savo kalba, tiek kultūra, labai artimi tibetiečiams. Jie išpažįsta Tibeto budizmą naudoja tibetiečių raštą.
Nors, pasak legendų, pirmieji slėnio valdovai (tituluojami gyelbu) valdė jau XIV a. Pirmasis žymus Lo karalystės karalius buvo Amepalis, 1425 m. pastatęs ir įtvirtinęs Monthango sostinę, Thubčen vienuolyną, atvežęs auksu ir sidabru kaustytus 108 budizmo raštus. Lo karalystė klestėjo dėl prekybos iki XVIII a.
XVIII a. karalystė susivienijo su Nepalu kare prieš Tibetą. XVIII a. pabaigoje ją užgrobė Nepalas, bet vietos budistinė dinastija buvo išlaikyta iki XXI a., ir tai buvo unikalus atvejis Nepale. Paskutinis pripažintas valdovas buvo Džigmė Palbar Bista, kurio valdymas baigėsi 2008 m., kuomet buvo panaikinta ir pati Nepalo karalystė.

Turizmas

Turizmas leistas slėnyje 1951 m., kai Nepalas atidarė savo sienas. Tačiau nuo 1960 m. ši teritorija tapo už laisvę kovojančių Tibeto partizanų zona, turistams nepasiekiama iki 1991 m.
Kadangi Mustangas nebuvo užimtas KLR, čia išlaikyta praktiškai nepakitusi Tibeto kultūra, per kultūrinę revoliuciją naikinta Kinijoje. Dėl savo savitumo slėnis vėl pradėtas naudoti turizmui 1991 m., Jomsome įkurtas aerouostas, tačiau turistų srautai labai ribojami, o patekimas į slėnį mokamas, siekiant išsaugoti jį nuo greitos turistizacijos.
2007 m. slėnyje atrasti urvai su senovinio budistinio meno paminklais.
Orangas

Orangas (portug. Orango) – sala Atlanto vandenyne, Bižagošo salyno, priklausančio Bisau Gvinėjai, pietinėje dalyje. Plotas – 122,7 km², kartu su greta esančiomis Kanogo, Imbanės ir Menekės salomis – 272,5 km². Ilgis ir plotis siekia 22,5 km. Kranto linijos ilgis – 122,7 km. Į rytus nuo Orango ir prie jo prisišliejusių salų yra Orangozinjas, į šiaurę – Unas, Urakanė.
Salą užima tropiniai miškai, mangrovės. Įsteigtas Orango salų nacionalinis parkas. Čia gyvena hipopotamai, kurie vietinių gyventojų laikomi šventais.
Pagrindinė gyvenvietė – Etikoga.
Janas Gostomskis

Biografija

Poznanės vaivados Jerinimo Gostomskio sūnus.
Tėvas davė jam valdyti Valecko (1593–1623), Varkos, Grojecko, Gabinsko ir Strelecko seniūnijas. Buvo išrinktas pasiuntiniu į 1605 metų seimą. Nuo 1611 metų buvo paskirtas Inovroclavo vaivada, Brest-Kujavijos (1620) ir Kališo vaivada (nuo 1620).
1599 metais važiavo į Prahą pasiuninybėje pas karalaitį Rudolfą II. Būdamas jaunas perėjo iš kalvinizmo į katalikybę.

Šeima

Vedė Sofiją Tenčinską, Krokuvos vaivados Adžejaus Tenčinskio ir Sofijos Debovskos dukterį.
Napster

Napster – internetinė muzikos failų (pvz., mp3) apsikeitimo P2P principu paslauga, sukurta Napster Inc. (ansktesnė Roxio).
Napster architektūra skirta apsikeitinėti muzikiniais failais. Jos pagrindas yra vienas centralizuotas indeksinis serveris. Ši sistema buvo labai populiari pasaulyje ir labai gausiai vartojama.
Napster architektūroje failai yra ieškomi, naudojantis kliento - serverio paradigma. Duomenų apsikeitimui yra naudojama tiesioginio susijungimo paradigma (P2P). Pagrindinis mazgas turi dokumentų sąrašą ir informaciją, kur jie yra saugomi. Tuo naudojasi visi kiti mazgai. Egzistuoja keturi persiuntimo būdai: nusiuntimas, atsiuntimas, nusiuntimas per ugniasienę ir atsiuntimas per ugniasienę.

Veikimo principas

Visų pirma kiekvienas vartotojas privalo turėti Napster programą. Ši programa tikrina ar yra Internetinis ryšys ir, jį aptikusi, jungiasi prie centrinio Napster serverio. Čia veiksmas vyksta kaip ir kliento - serverio architektūroje. Napster serveris gauna informaciją apie vartotoją ir sukuria vartotojų bylas, kuriose saugo informaciją apie vartotoją ir jo turimų failų sąrašą. Jeigu vartotojas nori gauti failą, jis sukuria užklausą ir siunčia ją centriniam serveriui. Napster serveris vartotojų bylose ieško atitikmens užklausai. Tada serveris siunčia vartotojui tinkamų failų sąrašą, kuriame perduodama failo turėtojo IP adresas, failo dydis, ryšio kanalo apibūdinimas. Vartotojas pasirenka failą, kurį nori atsisiųsti ir stengiasi užmegzti tiesioginį ryšį su failo turėtoju.
Vartotojas jau turi visą reikiamą informaciją ir IP adresą, kuriuo jungiasi, o prisijungęs žino, kokį failą jam reikia parsisiųsti. Kompiuteris, iš kurio yra siunčiamas failas, tampa šaltiniu. Šaltinis atiduoda failą vartotojui ir nutraukia jį, kai failas būna nusiųstas.
Siaubo žanras

Siaubas – jausmas, kuris žmogui kyla po to, kai jis patiria (pamato, išgirsta, pajaučia) ką nors gąsdinančio. Siaubo tikslas yra sukelti šoką ar išgąstį. Siaubas dažnai apibūdinamas kaip teroro ir pasibjaurėjimo derinys.
Siaubo žanras yra vienas iš kultūros žanrų, pasirodantis filmuose ir knygose. Šiame žanre siaubą sukelia įvairūs paveikslai, nuotraukos ar kiti vaizdai (bei kiti potyriai). Siaubo žanro filmuose didžiausios įtampos scenose siaubui sukelti naudojami papildomi efektai – speciali muzika, apipavidalinimas ir pan.
Populiariojoje kultūroje siaubo žanras pradėtas naudoti tik ketvirtame XX a. dešimtmetyje. Žinomiausi to meto JAV kūriniai yra siaubo filmai apie Frankenšteiną ir Drakulą. Kai kuriuose filmuose siaubui sukelti naudojama ir gotikos sritis. Penktame ir šeštame XX a. dešimtmečiuose nuo gotikinių dalykų pereita prie armagedoninio ir demoniško siaubo. Armagedonu vaizduojama civilizacijos pabaiga, o demoniškumu – situacijos, kuomet žmogus būna apsėstas demoniškų galių, kurios kontroliuoja jo kūną ir mintis. Vienas geriausių armagedoniško siaubo pavyzdžių yra Alfred Hitchcock 1963 m. filmas „The Birds“. Nuo aštunto XX a. dešimtmečio populiarūs siaubo kūriniai zombių tematika, kurie išliko populiarūs ir šiomis dienomis. Dar vienas populiarus siaubo žanras susijęs su psichologija, kuomet nuolat palaikoma aukšta įtampa. Tokio filmo pavyzdys yra 1980 sukurtas Stanley Kubrick „Švytėjimas“ (pagal to paties pavadinimo 1977 m. knygą, kurią parašė Stephen Edwin King). Dabartiniai siaubo žanro pavyzdžiai galėtų būti filmai „Saw“, „The Exorcist“ ir „Final Destination“.
Darataičių I senosios kapinės

Vieta

Įrengtos pakrantės kalvoje, ovalo plano, pailgos šiaurės vakarų - pietryčių kryptimi, 35 m ilgio, 24 m pločio, apaugusios lapuočiais medžiais. Laidojimo žymių nėra. Ties viduriu išlikusi palaidų akmenų krūvelė žymi buvusios koplytėlės vietą. Aplinkui – dirvonuojantis laukas.
Teritorijos plotas – 0,05 ha, perimetras – 88 m.

Istorija

Veikė XVI – XIX a. Jose laidoti Darataičių gyventojai. Nuo seno stovėjo keli aukšti ąžuoliniai kryžiai ir koplytėlė su šventųjų skulptūromis, kurie XX a. 8 dešimtmetyje sunyko.
Pasakojama, kad kapinėse palaidotas Vaineikių pilies valdovas; pasak kitų – kažkoks vyskupas. Vadinamos Maro kapeliais, Senkapiais.
1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L541), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

Tyrimai

1974, 1982 ir 1995 m. kartografuotos. 1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1992 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).
Ishakas ibn Ali

Istorija

1146 m. Ishakas ibn Ali buvo paskirtas Maroko vadovu, kai Almochadai buvo užėmę Fesą ir artėjo prie Marakešo. Ishakas buvo bejėgis ką nors padaryti. 1147 m. Marakešas buvo užimtas, išplėštas, o Almoravidų valdžios atstovai kartu su Ishakas ibn Ali, buvo nuteisti mirties bausme. Almoravidų dinastija užgeso.
Ilorinas

Istorija

XIX a. buvo Ilorino emyrato sostine.
Šilavoto Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia

Istorija

1806 m. Šilavote pastatyta medinė koplyčia. Iš Prienų atvykę kunigai joje kartais laikydavo pamaldas. 1895 m. Skriaudžių vikaro Antano Radušio rūpesčiu įkurta parapija. Jis suremontavo koplyčią, pastatė kleboniją ir ūkinius pastatus.
1898–1902 m. kunigo A. Radušio (Šilavote kunigavo 22 metus; čia ir palaidotas) pastangomis pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia.
1907 m. įsteigtas „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas Juozas Vaičaitis), įkurta biblioteka-skaitykla. Iki 1935 m. bažnyčioje klebonavo (vėliau buvo altarista) Vilniaus konferencijos dalyvis Adomas Lastauskas.
Bažnyčioje sumontuoti garsaus lietuvių meistro Jono Garalevičiaus pagaminti vargonai.

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, dominuoja neogotikos bruožai. Ji stačiakampio plano, su apside, dvibokštė. Vidus 3 navų.
Legendiniai valdovai (Kinija)

Kilmė

Legendinių valdovų kilmė yra palyginus vėlyva. Manoma, kad jų mitologija aiškius bruožus įgijo tik Pavasarių ir rudenų laikotarpyje (722 – 465 m. pr. m. e.), tačiau jai pagrindą sudarė seni mitai apie valdančių Kinijos genčių ir giminių protėvius. Svarbiausios tarp tų giminių – genčių buvo Dži (姬 Ji, tapatinama su džou tauta), Si (姒 Si, tapatinama su Sia dinastija), I (伊 Yi), Dziang (姜 Jiang), Mi (芈), Miao (苗), Ying (嬴) ir kt.
Tokiu būdu atsirado didelė legendinių valdovų aibė, kurie dar vėlesniu laikotarpiu sujungti į mitologinę sistemą, istorinę seką. Iš visų legendinių valdovų buvo išrinkti tik kai kurie, kuriems suteikti specifiniai titulai. Taip susiformavo Sanhuang Vudi bei Erdi Sanwang grupavimas.
Kepaliai (Karklėnai)

Istorija

Kepalių kaimas 2015 m. buvo panaikintas, o jo teritorija prijungta prie kitų kaimų, pagrinde Liaudos kaimo.
Boleslovas Martinėnas

Boleslovas Martinėnas (g. 1919 m. liepos 13 d. Liepojoje) – Lietuvos tekstilininkas, technikos mokslų daktaras.

Biografija

1946 m. baigė Kauno universitetą. 1959 m. technikos mokslų kandidatas, 1993 m. technologijos mokslų daktaras.
1951–1993 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1964–1968 m. Lengvosios pramonės fakulteto dekanas; nuo 1963 m. docentas.

Mokslinė veikla

Tyrimų sritis – mezginių technologijos, mezgimo mašinos darbo ir kilpų sudarymo proceso matematinė raiška. Paskelbė per 50 mokslinių straipsnių.
Bochnia

Istorija

Bochnia yra vienas seniausių miestų Mažosios Lenkijos vaivadijoje. Pirmą kartą paminėta 1198 m. Regione 1248 m. atrasta akmens druska. 1253 m. vasario 27 d. suteiktos Magdeburgo teisės. Miesto gyventojų daugumą sudarė vokiškai kalbantys gyventojai, atsikėlę iš žemutinės Silezijos. Bochnia taip pat buvo žinoma kaip Salzberg.
Dėl geografinės padėties ir druskos kasyklos Bochnia buvo vienas iš svarbiausių miestų Mažosios Lenkijos vaivadijoje. XIV a. valdant Kazimieras III Didžiajam, pastatyta rotušė, gynybinė siena su keturiais vartais, ligoninė bei prieglauda kalnakasiams. Pradėta statyti šv. Mikalojaus bazilika. XV a. atidaryta mokykla. 1561 m. įvyko miesto gaisrui bei išeikvojus druskos atsargas, miestas patyrė ilgalaikį nuosmukį. 1623 m. pastatytas vienuolynas. XVIII a. pabaigoje vėl buvo atnaujinta druskos kasyba. Antrojo pasaulinio karo metu Bochnioje veikė žydų getas.
Kreiviai (Kėdainiai)

Istorija

XX a. pr. Kreiviai buvo Širmulevičių ir Grybavičių valda Pagirių valsčiuje.
Sviatopolkas Iziaslavičius

Biografija

1069 metais tėvas pasodino Sviatopolką Polocke vietoje mirusio Mstislavo Iziaslavičiaus. 1071 metais Vseslavas Briačislavičius, ankstesnis Polocko kunigaikštis, grąžino sau valdžią. Galima daryti prielaidą, kad sekančius dvejus metus Sviatopolkas praleido su tėvu Kijeve. Jau po Iziaslavo grįžimo į Kijevą 1078 metų žiemą Sviatopolkas ėjo kartu su Vladimiru Monomachu į Polocką ir sudegino jo priemiesčius, o po to užėmė Zavolčėje užmušto Glebo Sviatoslavičiaus Naugarde vietą. 1088 metais perėjo į Turovą, dalį nužudytojo Jaropolko Iziaslavičiaus paveldo, užleisdamas vietą Naugarde Vsevolodo Jaroslavičiaus anūkui, Mstislavui.
2002 m. Afrikos Tautų taurė

Atranka

Atrankoje į 2002 m. Afrikos Tautų taurę komandos buvo suskirstytos į 7 grupes. Jose pirmąsias dvi vietas užėmusios komandos pateko į čempionatą.
Karpėnų telkinys

Karpėnų klinties telkinys – Lietuvos naudingųjų iškasenų telkinys Akmenės rajono savivaldybės teritorijoje, 1,5 km į rytus nuo N. Akmenės, Karpėnų kaime, kuriame kasamos klintys.

Telkinys

Karpėnų telkinys eksploatuojamas nuo 1952 m. Iškasama apie 5 mln. klinties per metus. Klintis daugiausia naudojama cementui gaminti. Prognoziniai telkinio ištekliai 90 mln. t, bendrieji 187 mln.tonų (1990 m.). Kasama viršutinio permo klintis. Klodo storis 3,4-22,4 m (vidutinis storis 13,7 m). Naudingąjį sluoksnį sudaro smulkių kalcito kristalų klintis su organogeninės ir granuliuotos klinties lęšių bei gniutulų tarpsluoksniais. Slūgso po 1,3-9,3 m storio pleistoceno moreninio priemolio ir priesmėlio danga. Naudingųjų iškasenų klodo cheminė sudėtis (%): CaCO₃ – 88,07-95,03, MgCO₃ – 0,44-3,57, netirpiosios liekanos – 1,11-6,07.
Verslo žurnalas

Verslo žurnalas – leidinys verslo, ekonomikos, finansų bei politikos tematika. Toks spaudinys pasirodo mažiausiai keturis kartus per metus ir ne dažniau kaip kartą per savaitę. Greta naujienų juose būna analitinių straipsnių, reportažų bei verslo pasaulio aktualijų, dažnai turi gyvenimo būdo skiltį arba atskirą leidinį.
Tačiau internete jų tinklalapiai paprastai būna atnaujinami kasdien, kad pritrauktų daugiau lankytojų ir gautų pajamų iš reklamdavių. Prie skaitmeninių žurnalų priskiriami visi leidiniai, kurie nesivaiko vienadienių naujienų. Priešingu atveju juos tiksliau būtų vadinti tiesiog dienraščiais.
Lietuvoje leidžiamas spausdintas „Verslo žinių“ „Verslo klasė“ žurnalas, IQ ir skaitmenis „BZN Start“ leidinys. Anksčiau buvo leistas „Versus“ žurnalas.