Deficitas

Deficitas (lot. deficit 'trūksta') – skirtumas tarp valstybės išlaidų ir pajamų, išlaidoms viršijus pajamas. Situacija ekonomikoje, kai paklausa viršija pasiūlą, nesant lyginamajai kainai.

Valstybės biudžeto deficito susidarymas

Šiuolaikinės valstybės, tvirtindamos biudžetus, planuoja, kiek bus surinkta mokesčių ir kiek bus padaryta išlaidų. Augant ekonomikai, reikia ir daugiau pinigų, todėl valstybės, tvirtindamos savo biudžetus, numato pinigų emisiją (kiek papildomai prispausdinti pinigų). Deja, taip elgiamasi ir smunkant ekonomikai. Tokiu atveju biudžeto deficitas tik dar labiau padidina infliaciją. Įvykdžius per didelę pinigų emisiją valstybėje gali prasidėti hiperinfliacija. Sparčiai augant ūkiui gali būti taip, kad net ir esant deficitiniam biudžetui valstybėje būna defliacija. Manoma, kad moderniose valstybėse privaloma vykdyti pinigų emisiją, nes kitaip žmonės neinvestuos į gamybą, o pradės taupyti pačius pinigus, nes jų vertė augant ūkiui augs. Viena iš Didžiosios depresijos priežasčių laikomas pačių pinigų vertės didėjimas, pinigų taupymas, o ne investavimas į ūkį.

Prekių ir paslaugų deficitas

Jei trūksta prekių ar paslaugų dėl karo, nederliaus, katastrofos, blokados ir t. t., tai nevadinama deficitu.

Atsiradimo priežastys

Deficitas praktiškai visada atsiranda vyriausybei pradėjus riboti kainas dėl artėjančio karo grėsmės, bado, pinigų nuvertėjimo, dėl žymiai padidėjusios paklausos, didėjančių kainų ir vargingesnių žmonių dar sunkesnės padėties. Be to, vyriausybės kartais riboja kainas siekdamos trumpalaikio populiarumo ar dėl menkos kompetencijos ir naivumo. Esant infliacijai, auga paklausa ir gamybos kaina, o pelnas mažėja. Gali būti net taip, kad prekes, kurių kainų augimas sustabdytas, gaminti pasidaro nuostolinga. Tada gamintojai mažina gamybą ar visai jos atsisako. Taip augant paklausai ir mažėjant pasiūlai, paklausa viršija pasiūlą ir atsiranda deficitas.
Planinio ūkio valstybėse vyriausybės vis negalėjo subalansuoti gamybos ir kainų, todėl nuolat trūko vienų ar kitų prekių ar paslaugų. Kartais norint gauti kokią paslaugą reikėjo laukti keletą, o nusipirkti prekę – net keliasdešimt metų, arba jų buvo galima įsigyti tik davus kyšį skirstytojams.

Deficito pasekmės

Esant prekių ar paslaugų deficitui, atsiranda juodoji rinka, kur prekės ar paslaugos paprastai kainuoja daugiau, negu esant nereguliuojamoms kainoms. Gamintojai nesistengia gaminti kokybiškų prekių ir teikti kokybiškų paslaugų, nes žino, kad jos vis tiek bus nupirktos. Be to, gamintojai pradeda prastinti prekių kokybę ir jas pardavinėja už tą pačią kainą, taip keldami prekių kainą.
Blogiausiai, kai trūksta žaliavų ar prekių, kurios toliau dalyvauja gamyboje. Tada dalies prekių trūkumas gali stabdyti gamybą ir taip sukelti dar didesnį prekių trūkumą. Deficito sąlygomis iškyla problema, kad prekes ir paslaugas suvartoja ne tie, kuriems daugiausiai jų reikia, bet tie, kurie sugeba jas įsigyti.

Deficito problemos sprendimas

Esant deficitui galiausiai įvedamas prekių vartojimo normavimas, tai yra talonai, nurodoma, kad prekes galima parduoti tik valstybei ar tik tam tikroms valstybės kontroliuojamoms vietoms. Dažniausiai vyriausybė, pastebėjusi, kad prekių ir paslaugų kainų augimo stabdymas sudaro daugiau problemų nei naudos, nustoja riboti kainas. Tai daro leisdama gamykloms dalį prekių parduoti savo nuožiūra nustatytomis kainomis ar paskelbia, kad nurodytame regione nereguliuoja kainų. Jei buvo ribojamos daugelio prekių kainos ir iš karto nustojama jas riboti, sakoma, kad „vykdoma šoko terapija“. Nustojus riboti kainas, prekių ir paslaugų kainos gali pašokti dar daugiau, negu būtų buvusios jų nekontroliuojant, bet po kiek laiko kainos susireguliuoja.

Deficito istorija

Vos tik valstybės pradėjo riboti kainas, atsirado deficitas. Deficitas buvo labai paplitęs planinio ūkio šalyse, ypač joms kuriantis ir žlungant.