google/wiki40b huggingface dataset:
Antanas Skeltys

Antanas Skeltys SDB (1884 m. sausio 5 d. Žalvėderiai, Griškabūdžio valsčius, Šakių apskritis – 1960 m. liepos 28 d. Leipalingis) – kunigas, saleziečių pradininkas Lietuvoje.

Biografija

Gimė Onos ir Jono Skelčių šeimoje, turėjo keturias seseris ir tris brolius. 1902 m. išvyko pas saleziečius į Italiją, į Ivrėjos saleziečių įstaigą. 1906 m. rugsėjo 29 d. buvo tapo saleziečiu. 1914 m. rugpjūčio 5 d. baigė teologijos studijas ir tapo kunigu. Dirbo Veronos saleziečių įstaigoje, 1920 m. tapo Estės saleziečių įstaigos dvasios tėvu. Antrosios bolševikų okupacijos metu buvo ieškomas suimti ir išsislapstė beveik dešimtmetį, bet 1954 m. vasaros pabaigoje suimamas. Išvežamas į Druskininkus, o vėliau į Vilnių. Po kelių apklausų ir kankinimų paleistas ir paskirtas altarista į Leipalingį, kur ir mirė 1960 m. liepos 28 d. Palaidotas Griškabūdyje.

Veikla

Kunigas A. Skeltys turėjo troškimą įdiegti saleziečių pradininko kunigo Jono Bosko charizmą Lietuvoje. 1927 m. kun. A. Skelčiui pavyko gauti lietuviams Perosa Argentina saleziečių įstaigą, kuriai jis vadovavo iki 1934 m. Tais metais su būreliu saleziečių kunigas A. Skeltys grįžo į Lietuvą ir Vytėnuose, netoli Jurbarko įkūrė pirmąją saleziečių įstaigą Lietuvoje.1934 m. ten įkurtas saleziečių vienuolynas Jo rūpesčiu buvo išleista "Pal. kun. Jono Bosko biografija", pradėtos leisti "Saleziečių žinios" lietuvių kalba, pats kunigas Antanas rūpinosi naujų pašaukimų ugdymu. Kunigas A. Skeltys yra pagrįstai vadinamas Lietuvos Saleziečių Patriarchu, nes jo dėka salezietiškoji charizma galėjo sudygti Lietuvos žemėje. Įkūrė Saleziečių centrus Kaune (prie Švč. Trejybės bažnyčios) ir Saldutiškyje.  SSRS okupavus Lietuvą 1940 m. rudenį uždaromas vienuolynas ir mokykla Vytėnuose, o jo patalpose įsikuria Raudonoji Armija. Po to uždaromi centrai Kaune ir Saldutiškyje. Kun. Antanas Skeltys priverčiamas slapstytis nuo tuometinės valdžios ir mato savo darbų skausmingą pabaigą. Tačiau saleziečiams būdingas džiaugsmas ir pasitikėjimas Dievo Apvaizda neapleido šio Dievo tarno iki pat jo dienų pabaigos.

Auklėtiniai

A. Skelčio iniciatyva į Italiją išvyko pirmieji jaunuoliai iš Lietuvos, vėliau tapę pirmaisiais broliais saleziečiais ir seserimis salezietėmis. 1939 metais penkios jų grįžo į Lietuvą: Stefanija Ladygaitė, Magdalena Bielskytė, Elena Gustaitė, Domicelė Paulaitytė ir Marija Mockutė. Keturios seserys liko visam laikui Italijoje. Iš kunigo A. Skelčio mokėsi ir poetas, buvęs tremtinys, Vytėnų saleziečių įstaigoje mokytojavęs Jonas Stašaitis bei daugelis kitų.
Jurgis Valentinas Janulis

Biografija

1971 m. baigė Kauno medicinos institutą, bendrosios praktikos gydytojas
Birštono miesto ambulatorijos vyr. gydytojas, Birštono savivaldybės gydytojas, nuo 2008 m. pensininkas.
Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Birštono skyriaus narys.
1990–1995 m. Birštono miesto tarybos deputatas, 1995–1997 m. (LLS sąraše), 2000–2003 m. (LSDP sąraše), 2003–2004 m. ir nuo 2011 m. Birštono savivaldybės tarybos narys. 
Birštono Raudonojo Kryžiaus draugijos pirmininkas. Žmona Gražina, vaikai Dainius, Valentinas.
Pareto principas

Pareto principas, kitaip Pareto taisyklė arba 20/80 taisyklė, teigia, kad 20 % pastangų duoda 80 % rezultatų, o likę 80 % pastangų – tik 20 % rezultatų. Tolimesni pagerinimai ne visada pasiteisina (žr. Pareto kreivė).
20/80 nereiškia tikslių proporcijų ir laikoma mnemonine taisykle, o ne realiais orientyrais. Iš tikro sprendžiant skirtingus uždavinius reikia atlikti statistinius tyrimus.

Istorija

Tai universalus principas, suformuluotas italų ekonomisto ir sociologo Vilfredo Pareto 1897 m., vėliau ištyrinėtas anglo Ričardo Koho. Savo rezultatus pateikė knygoje „20/80 principas: didelių turtų pasiekimo rezultatai įdedant mažas pastangas“.
Šis principas pasireiškia įvairiose srityse. Pavyzdžiai: 20 % žmonių priklauso 80 % kapitalo; 80 % žmonių lankosi 20 % internetinių svetainių; 20 % įmonės darbuotojų atlieka 80 % darbo; 80 % darbo atliekama per 20 % laiko ir kt. Šituose tvirtinimuose pagrindas yra ne reikšmė, o pats tokių skirtumų egzistavimas.
Vilijočiai

Kapinės

Kaimo senosios kapinės, esančios kaimo vakarinėje dalyje, 0,8 km į šiaurės rytus nuo Siesarties upės, į pietus nuo Vilijočių-Varniškių kelio, dėl savo istorinės vertės yra įrašytos Lietuvos Respublikos kultūros paveldo registrą.

Istorija

1645 m. kaimas priklausė Videniškių dvarui.
1652 m. kaime gyvenantis Jonas Dabkūnas paminėtas Videniškių krikšto metrikų knygoje.
Egon Erzum

Biografija

Gimė 1904 m. rugsėjo 22 d. Priekulėje. Studijavo filosofiją ir teisėtyrą Tartu ir Rygos universitetuose. 1925 m. įstojo į Klaipėdos policijos akademiją. 1928-1930 m. studijavo karo akademijoje. II pasaulinio karo metu buvo vyresnysis leitenantas ir kovojo frontuose Rytų Europoje ir Italijoje. Karo pabaigą sutiko Bavarijoje, kur pateko į amerikiečių valdomą zoną. Iki 1948 m. dirbo lentpjūvėje. 1950 m. dalyvavo įkuriant visų vokiečių bloko/tremtinių ir pabėgelių lygos dešinės pakraipos partiją. 1954-1958 m. buvo išrinktas į Bavarijos lantagą. 1962-1965 m. buvo Lioitershauzeno meras. Mirė 1974 m. spalio 14 d. Lioitershauzene.
Jeppe Aakjær

Kūryba

Parašė romaną „Rūstybės vaikai“. Jo vertingiausia kūrybos dalimi laikoma neoromantinė poezija, tai rinkinys „Rugio dainos“ (Rugens sange išleista 1906 m. Eilėraščiams danų kompozitoriai sukūrė muziką, kai kurie tapo liaudies dainomis.
Būtingės evangelikų liuteronų bažnyčia

Istorija

Pradžioje parapija vadinta Šventosios vardu, ji buvo įkurta apie 1560 m. Tai ketvirta pagal senumą liuteronų parapija Lietuvoje. Šventovė ilgai stovėjo prie Šventosios upės žiočių, bet vėliau audros buvo nunešta į jūrą. Dar vėliau bažnyčia pastatyta 1640 m., bet, laikui bėgant, buvo apleista ir neišsilaikė. Trečioji bažnyčia XVIII a. perkelta į Būtingę, bet ir toje vietoje stovėjo neilgai. Po to, tuometinio vietinio dvaro savininko Eberhardo Kristofo fon Mirbacho įsakymu iškilo ketvirtoji šventovė. Išstovėjusi 59 metus, ji 1809 m. sugriuvo. Sunykusias bažnyčias primena šventoriuje esantis ąžuolinis paminklas.
1824 m., kunigo Ferdinando Mykolo Baumbacho rūpesčiu, senosios bažnyčios vietoje penktą kartą pastatyta nauja, ji išliko iki šių dienų. 1866 m. buvo pristatytas bokštas, 1926 m. įkeltas Liepojoje nulietas varpas. 2000 m. skulptorius Petras Baronas atkūrė bažnytinės bendruomenės relikviją – baltai mėlyną laivo modelį. Seniau prie šio  bažnyčios prieangyje kabojusio simbolio prieš išplaukiant į jūrą buvo „krikštijami“ Šventosios jūreivystės mokyklos kursantai.
Deimantas Narkevičius

Biografija

Deimantas Narkevičius gimė 1964 m. Utenoje, šiuo metu gyvena ir dirba Vilniuje. Vilniaus dailės akademijoje baigęs skulptūros studijas, 1992 m. jis metams išvyko studijuoti į Londoną. 2001 m. atstovavo Lietuvą 49-ojoje Venecijos bienalėje, savo kūrinius pristatė ir 50-ojoje Venecijos bienalėje (2003 m.).
Žvirbliškė (Kaltanėnai)

Istorija

1984 m. spalio 31 d. kaimas iš Ignalinos rajono Linkmenų apylinkės perduotas Švenčionių rajono Kaltinėnų apylinkei.
Palavų dinastija

Istorija

Palavų istorija skirstoma į ankstyvuosius ir vėlyvuosius.
Ankstyvųjų palavų istorija atsekama nuo pat III a. Ši dinastija susikūrė žlugus Satavahanų imperijai ir visoje Pietų Azijoje prasidėjus anarchijos laikotarpiui. Yra teorijų, kad palavų dinastijos protėviai buvo persai (t. y. pallava kildinamas nuo žodžio pahlava, t. y. persų įvardijimo Indijoje), tačiau tai nėra įrodyta iki galo.
Ankstyvųjų valdovų laikais palavai įsitvirtino pajūrio regione, iki dabar vadinamame Palunadu (t. y. palavų kraštas), tarp Penaro ir Krišnos upių. Jie buvo viena pagrindinių jėgų tuometinėje Pietų Indijoje. IV a. viduryje jie laikinai buvo nusiaubti Samudraguptos kariuomenės, o vėliau aktyviai kovojo su kaimynais višnukundinais.
V a. pabaigoje prasidėjo dinastijos krizė, kurios metu jos sritis užėmė Kadambų valdoma Karnataka. Tačiau atgimimas prasidėjo VI a. viduryje sulig vėlyvųjų Palavų atėjimu. VII a. II pusėje, valdant Narasimhavarmanui ir Paramešvaravarmanui buvo didžiausias valstybės karinis suklestėjimas, kuomet palavai užvaldė didžiąją dalį Vidurio Indijos.

Kultūra

Palavai propagavo hinduizmą, ir jų įrašai buvo daromi sanskritu.
Jų valstybėje buvo sukurti puikūs architektūros šedevrai, tokie, kaip Mahabalipuramas netoli nuo sostinės Kančipuramo. Jie buvo pirmieji brandūs Dravidų architektūros pavyzdžiai, vėliau darę įtaką visai Indijos architektūrai.
Kondostrovas

Kondostrovas (rus. Кондостров) – sala Onegos įlankos (Baltoji jūra) centre. Priklauso Karelijos respublikai (Rusija).
Salos plotas – 11 km². Sala apaugusi pušų ir maumedžių mišku. Saloje dažnai lankosi turistai. Pro salą eina kasmetinės Solovkų regatos trasa.
1899 m. saloje pradėtas statyti vienuolyno statiniai, tarp kitų pastatų – ir cerkvė. 1905 m. Kondostrovas gavo Solovkų vienuolyno skito statusą. 1908 m. cerkvė buvo baigta statyti ir pašventinta. Skite buvo 17 vienuolių.

Netoliese iš vietinio akmens buvo pastatytas paminklas Petrui I, kuriame iškaltos datos, kai jis lankėsi Archangelske (1693, 1694 ir 1702 m.).
1920 m. skitas buvo uždarytas, o vėliau tapo Solovkų lagerio filialu.
Alenka Gotar

Alenka Gotar (g. Liublianoje) – Slovėnijos dainininkė, sopranas.
1996 m. baigė Bazelio muzikos akademiją, 1999 m. pradėjo studijuoti Zalcburgo Mocarto universitete. 2000 m. gavo baigimo diplomą. Atlieka solo arijas įvairiuose operos teatruose. Taip pat su orkestru gastroliavo daugelyje Europos šalių. Atlieka tiek barokinę, tiek moderniąją muziką. Alenka Gotar taip pat dirba muzikos mokytoja.
2007 m. vasario 4 d. Alenka Gotar laimėjo Slovėnijos nacionalinę Eurovizijos atranką ir atstovavo savo šalį Helsinkyje su daina Cvet z juga („Gėlė iš pietų“). Surinkusi 66 taškus, Alenka užėmė 15 vietą.
Valavičių pagrindinė mokykla

Istorija

Nuo 2002 m. veikė filialas – Valavičių pagrindinės mokyklos Svetlicos skyrius.  Sumažėjus mokinių nuo 2010 m. rugsėjo 1 d. mokykla reorganizuota, sukomplektuotos dvi jungtinės klasės.
Aukštagirė

Aplinkinės gyvenvietės

Bilionys – 2 km
Bikaras

Bikaras (marš. Pikaar) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Ratako salų grandinės šiaurėje. Atolas yra 579 km į šiaurę nuo Madžūro, 71 km į šiaurę nuo artimiausio Utiriko atolo.
Atolas daugiakampio formos, ilgis 13 km, plotis 8 km. Rifas nenutrūkstantis, įvairiose jo vietose yra 6 smulkios salelės, iš kurių didžiausios – Bikaro ir Džabvelo. Atolo sausumos plotas 0,5 km², lagūnos plotas 37,4 km². Bikaras pasižymi neliesta gamta, čia auga kokospalmės, pandanai, glemžūnės, ratiklės, portulakos, heliotropai, sutinkamos 23 paukščių rūšys.
Atolą 1817 m. aplankė Oto fon Kocebaus ekspedicija. Bikaras niekad nebuvo gyvenamas, čia kartais užklysdavo maršaliečiai, rinkę paukščių kiaušinius, kokosus; yra japonų žvejų laivo nuolaužos.
FK Mažeikiai

Istorija

Kai 1995 m. Mažeikių FK ROMAR pašalintas iš aukščiausiosios lygos, buvo įkurti FK Mažeikiai, gavę teisę žaisti III lygoje.
1998 m. rudenį laikinai buvo Vakarų Žemaičiai Mažeikiai dukterinė komanda.
2009 m. į kiekvienas FK Mažeikiai rungtynes namuose susirinkdavo apie 1000 komandos sirgalių. 
2010 m. sausio 25 dieną klubas pasirašė bendradarbiavimo sutartį su Lietuvos vaikų salės futbolo čempionais – Plungės vaikų futbolo klubu „Žiogelis“. 
2010 m. FK Mažeikiai įvykdė LFF A lygos licencijavimo reikalavimus ir debiutavo A lygoje. Pirmas sezonas susiklostė nesėkmingai: iš dešimties dalyvių komanda liko devintoje vietoje, iškovojo vos dvi pergales ir šešis susitikimus baigė lygiosiomis. Aplenkė tik taškų neiškovojusius kauniečius. Klubas išsaugojo vietą elito divizione.
2011 m. A lygos pirmenybės buvo išplėstos iki 12 dalyvių. Šiame sezone komanda ir vėl buvo devintoje vietoje. Iškovojo devynias pergales, devynis kartus rungtynes baigė lygiosiomis. Tačiau komandos stiprinimas reiškė papildomas išlaidas ir klubas tapo nemokus. Paskelbta, kad komanda išformuojama, o klubas likviduojamas.
2012 m. Mažeikiškiai įkūrė naują klubą FK Atmosfera (2012), buvusio FK Atmosfera (1973) klubo garbei.
Marius Liugaila

Biografija

1976–1977 m. dirbo laikraštyje „Literatūra ir menas“. 1977 m. baigė LSSR dailės institutą, mokytojai Stasys Krasauskas, Albertas Gurskas. 1980–1990 m. dirbo žurnale „Mokslas ir gyvenimas“, 1990–1993 m. žurnale „Taip ir Ne“, 1993–1994 m. žurnale „Jaunimo gretos“, 1994–1995 m. žurnalo „Moteris“ meninis redaktorius. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Kūryba

Sukūrė estampų oforto technika (Žvaigždžių karams – ne!, 1988 m.), piešinių pastele (Broniaus Jauniškio portretas, 1981 m.) ir anglimi (Georgo Hėgelio portretas, 1984 m.), daugiau nei tris šimtus ekslibrisų, iliustravo ir apipavidalino daugiau nei 70 žurnalų ir knygų.
Nuo 1979 m. Lietuvoje ir užsienyje yra dalyvavęs daugiau nei 150-yje parodų – grupinėse JAV, Italijoje, Prancūzijoje, Lenkijoje, Slovėnijoje; individualiose Vilniuje, Kaune, Utenoje, Panevėžyje, Klaipėdoje, Šilutėje (1984, 1987, 1989, 1993, 1995, 1996, 1998, 2001–2005 m.), Tokijuje (1993 m.), Nagojoje, Osakoje, Leipcige (1994 m.), Helsinkyje (1999 m.), Taline (2004 m.).
Pelnė tarptautinių parodų ir konkursų apdovanojimų. 1999 m. Italijoje įtrauktas į registrą „100 geriausių pasaulio graviūros meistrų“. Kūryboje vyrauja filosofinės, alegorinės, siurrealistinės figūrinės kompozicijos, kuriose iškeliamos žmogaus ir gamtos, egzistencijos problemos. Kūrinių turi Lietuvos ir užsienio šalių muziejai.
Neue Zürcher Zeitung

Istorija

Įsteigtas 1780 m. sausio 12 d. Vienas seniausių tebeleidžiamų laikraščių. Pradžioje leistas pavadinimu „Zürcher Zeitung“, jo redaktorius buvo šveicarų tapytojas ir poetas Salomon Gessner. 1821 m. laikraštis pervadintas į „Neue Zürcher Zeitung“.
Neskaitant atsisakymo naudoti gotišką šriftą 1946 m., nuo XX a. 4-ojo dešimtmečio laikraštis nedaug kuo pasikeitė. Tik 2005 m. buvo pradėta naudoti spalvotas nuotraukas, gerokai vėliau nei daugelyje kitų mainstream laikraščių.

Tiražas

1910 m. „Neue Zürcher Zeitung“ tiražas siekė 18 100 egz. 1930 m. tiražas pakilo iki 47 500 egz., o 1950 m. – iki 66 600 egz.
1997 m. „Neue Zürcher Zeitung“ tiražas siekė 162 330 egz. 2000 m. – 169 000 egz. 2003 m. – 166 000 egz. 2006 m. – 146 729 egz. 2009 m. – 139 732 egz. 2010 m. – 136 894 egz.

Savaitgalio leidimas

2002 m. pradėtas leisti savaitgalio leidimas pavadinimu „NZZ am Sonntag“. Ši versija turi savo redakciją. „NZZ am Sonntag“ turinys – naujienos iš švelnesnės pusės ir gyvenimo būdo klausimai. 2006 m. „NZZ am Sonntag“ tiražas siekė 121 204 egz.
2012 m. Europos laikraščių kongresas laikraščiui „NZZ am Sonntag“ įteikė Europos metų laikraščio apdovanojimą savaitraščio kategorijoje.

Archyvai

2005 m. buvo atlikti mikrofilmo, talpinusio visus pirmųjų 225 laikraščio metų leidimus, skenavimo ir archyvavimo darbai. Viso buvo surinkta 2 milijonai atvaizdų, užimančių 70 terabaitų vietos, laikraščio naudotas gotiškas šriftas buvo nuskenuotas panaudojant optinio simbolių atpažinimo technologiją. Darbai atsiėjo 600 tūkst. eurų (po 0,30 € už atvaizdą). Gautas rezultatas – skaitmeninis archyvas, visuomenei prieinamas tik laikraščio redakcijoje.
Skaitmenizavimo darbus atliko Vokietijos tyrimų organizacijos „Fraunhoferio draugija“ Žiniasklaidos komunikacijų institutas, įsikūręs Sankt Augustine, Šiaurės Reinas-Vestfalija.

Apdovanojimai

„Neue Zürcher Zeitung“ 1979 m. įteikta Erasmus premija.
Laponoidų mažoji rasė

Laponoidų mažoji rasė (rus. лапоноидная раса) – samių antropologinė mažoji rasė. Dar vadinama laponoidų antropologiniu tipu.

Arealas

Šio tipo žmonės gyvena šiaurinėse Skandinavijoje ir Suomijoje. Manoma, kad senovėje šio tipo žmonės gyveno daugelyje Šiaurės Europos rajonų.
Bokas del Toro provincija

Geografija

Didžioji provincijos dalis labai kalnuota, apaugusi tropinėmis džiunglėmis. Pietinę dalį užima Talamankos Kordiljera, kurios didžioji dalis įtraukta į La Amistado tarptautinį parką (pasaulio paveldo objektas). Jūros pakrantė pelkėta, apaugusi mangrovių sąžalynais. Provincijos šiaurės rytuose, Almirantės įlankoje yra Bokas del Toro salynas, kurio didžiausioje, Kolono saloje, įsikūrusi provincijos sostinė. Salos įtrauktos į Isla Bastimentos nacionalinį jūrinį parką. Provincijos vakariniu pakraščiu teka Siksaolos upė.
FC Juniors OÖ

Istorija

Klubas buvo įkurtas 2007 m. gegužės 16 d., daugelį sezonų žaidė žemesniuosiuose divizionuose.
2018/2019 m. debiutuoja Austrijos 2. Liga (antros pakopos pirmenybėse).
Cédric Soares

Tarptautinė karjera

2011 m. rugsėjo 1 d. debiutavo Portugalijos jaunimo iki 21 metų rinktinėje, 2013 UEFA Europos U-21 čempionato kvalifikacinėse rungtynėse, prieš Moldovos bendraamžius. Iš viso sužaidė dešimt kartų. Nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2014 m. spalio 11 d., draugiškose rungtynėse prieš Prancūzijos rinktinę.
Fernando Santos pakvietė Cédric atstovauti Portugalijos rinktinę UEFA Euro 2016 čempionatui. Kartu su José Fonte (bendraklubiu iš Southampton FC), birželio 25 d. sužaidė rugtynėse prieš Kroatiją.
2017 m. birželio 17 d. pelnė pirmąjį įvartį 2017 m. FIFA konfederacijų taurėje prieš Meksikos rinktinę.
Albinas Kaminskas

Biografija

1956 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą. 1966 m. Maskvos rentgeno-radiologijos mokslo tyrimų institute apgynė technikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją tema „Seleninių elektrorengenografinių plokštelių fotojautrumo ir jų panaudojimo“. Apgynė dvi technologijos mokslų daktaro (dabar – habilituoto daktaro) disertacijas: 1981 m. Maskvos D. Mendelejevo cheminės technologijos institute – chemijos inžinerijos, tema „Autoklavinių ir termoizoliacinių medžiagų technologija gamtinių ir technogeninių magnezinių žaliavų pagrindu“ ir 1987 m. Maskvos energetikos institute – elektros ir elektronikos inžinerijos, tema „Seleninių elektroradiografinių plokštelių – besidabrinio puslaidininkinio informacijos nešėjo tyrimas, sukūrimas ir įdiegimas“.
1957–2002 m. buvo Elektrografijos mokslinio tyrimo instituto laboratorijos vedėjas, sektoriaus viršininkas.

Mokslinė veikla

Pagrindinės mokslinių tyrimų kryptys – elektrografinių sluoksnių radiacinis jautris ir nuovargis, jų fizikinis mechanizmas ir praktinis pritaikymas, elektrorentgenografinių plokštelių panaudojimo galimybės medicininėje rentgeno diagnostikoje ir pramoninėje defektoskopijoje.
Asia Euro United

Istorija

Klubas įkurtas 2015 m.
[2018]] m. žaidė elito divizione.
Aktyvios darbo rinkos politikos priemonės

Aktyvios darbo rinkos politikos priemonės – darbo rinkos politikos priemonės, kuriomis siekiama padėti darbo ieškantiems asmenims padidinti jų užimtumo galimybes ir derinti darbo pasiūlą ir paklausą (LR užimtumo rėmimo įstatymo 2 str. 1 d.).
Svaras sterlingų

Istorija

Anglijoje vieningą metalinių pinigų sistemą 1158 m. įvedė Henrikas II. Iki 1971 piniginės reformos, 1 svaras buvo sudarytas iš 240 pensų arba 20 šilingų. Vienas šilingas buvo sudarytas iš 12 pensų. Be šių pinigų, apyvartoje cirkuliavo dar ir specifinių nominalų monetos, turinčios savus pavadinimus: ginėjos, sudarytos iš 21 šilingo, auksiniai soverenai, sudaryti iš 20 šilingų, kronos, sudarytos iš 5 šilingų, grotai, sudaryti iš 4 pensų, puspensiai (1/2 penso), fartingai (1/4 penso), o Britanijos kolonijose – ir dar smulkesnės (1/2 ir 1/4 fartingo) monetos.
Nuo 1694 m., kai buvo įkurtas Britanijos bankas, metalinius pinigus pradėta keisti popieriniais svaro sterlingų banknotais. Iš pradžių kupiūros buvo leidžiamos be nominalo, jos buvo panašios į dabartinius čekius, nes banknoto vertė buvo įrašoma ranka, pagal sidabro ar aukso lydinių svorį, kurį banko klientas padėdavo saugoti į banką. Kupiūros buvo spausdinamos ant popieriaus su vandens ženklais, bet padirbinėtojų, pakeičiančių banknoto nominalą, netrūko. Todėl nuo 1725 m. banknoto nominalą pradėta pažymėti antspaudu. Tokie banknotai jau tiko ir nevienkartiniam atsiskaitymui. Siekiant nuo vagystės apsaugoti paštu siunčiamus pinigus, banknotas buvo perplėšiamas į dvi dalis, kurios buvo siunčiamos skirtinguose vokuose.
Su svarais sterlingų susijusi ir didžiausia pinigų padirbinėjimo afera. Nacistinė Vokietija, siekdama pakirsti Didžiosios Britanijos ekonomiką, 1940–1941 m. vienoje iš koncentracijos stovyklų surinkusi kelis šimtus pagautų pinigų padirbinėtojų, privertė juos gaminti svarų sterlingų banknotus. Per trumpą laiką buvo išspausdinta daugiau kaip 100 mln. svarų sterlingų vertės banknotų, kurie sudarė apie 10 % visų pasaulyje cirkuliavusių Britanijos pinigų. Padirbinių kokybė buvo tokia aukšta, kad net specialistai jų neatskirdavo nuo tikrų. Tik kai vokiečių ekonominė diversija pasiekė didžiulį mastą, pradėta banknotus spausdinti su vienodais numeriais, o tai jau pastebėjo ir bankininkai.
Radeikių koplyčia

Istorija

1995 m. Radeikių kaimo tikinčiųjų bendruomenės aktyvas buvusiuose kultūros namuose įsirengė koplytėlę. Ją pašventino ir šv. Mišias aukojo klebonas P. Klezys. Kiekvieną sekmadienį ir kitomis dienomis koplytėlę gausiai lankė ir joje meldėsi Radeikių ir kitų aplinkinių kaimų žmonės, vaikai buvo mokomi tikėjimo pradžiamokslio ir ruošiami priimti pirmąją šv. Komuniją.
2005 m. liepos 31 d. Radeikių koplyčioje lankėsi ir Šv. Mišias laikė Panevėžio vyskupas Jonas Kauneckas; kartu su tikinčiaisiais bendravo generalvikaras Robertas Pukenis.

Literatūra

Kazokaitė, Deimantė. Dvidešimtmetį minėjusi Radeikių koplyčia - sielos atgaiva tikintiesiems - Iliustr. // Utenos diena. - ISSN 1648 - 0562. - 2015, geg. 13, p. 10.
Sergejus Vitė

Biografija

Baltvokiečių kilmės. Tėvas, Kuršo bajoras Julius Vitė, dar jaunystėje perėjo iš liuteronų į pravoslavų tikėjimą ir persikėlė į Saratovo guberniją, kur susituokė su Saratovo gubernatoriaus dukra J. Fadejeva. S. Vitė gimė Tbilisyje, baigė Kišiniovo gimnaziją. 1870 m. baigė Odesos universiteto fizikos matematikos fakultetą. Trumpai dirbo Odesos gubernatoriaus kanceliarijoje ir perėjo dirbti į Odesos geležinkelių valdybą. Nuo 1879 m. persikėlė į Sankt Peterburgą, kur dirbo Rusijos imperijos Pietvakarių geležinkelių valdyboje. Nuo 1886 m. vadovavo Pietvakarių geležinkelių valdybai. Nuo 1889 m. paskirtas vadovauti Rusijos imperijos Geležinkelių reikalų departamentui prie Finansų ministerijos. Šiose pareigose daug dėmesio skyrė, kad dalį Rusijos geležinkelių atkarpų valstybė išpirktų iš privataus kapitalo įmonių. 1889 m. išleido knygą, kurioje įrodinėjo, kad Rusijai būtina sukurti stiprią nacionalinę pramonę. 1891 m., jam ir D. Mendelejevui vadovaujant, Rusijos imperijoje buvo priimtas specialus aktas – Rusijos imperijos mokesčių tarifas, paskatinęs pramonės plėtrą valstybėje. Nuo 1892 m. vasario iki rugpjūčio dirbo Rusijos imperijos susisiekimo ministru. 1892 m. rugpjūčio 30 d. paskirtas Rusijos imperijos finansų ministru. Šiose pareigose itin rėmė Transsibiro geležinkelio tiesimą, 1894 m. įvedė degtinės monopolį. 1896 m. tapo Rusijos imperijos valstybės sekretoriumi. 1897 m. S. Vitės pastangomis Rusijoje buvo atlikta pinigų reforma, kurios metu įvestas aukso standartas, leidęs šaliai turėti stiprią, auksu padengtą valiutą. 1899 m. S. Vitė tapo tikruoju slaptuoju patarėju. 1903 m. paskirtas Rusijos imperijos ministrų komiteto pirmininku. Nuo 1903 m. iki 1904 m. parengė žemės ūkio reformos principus, kuriais vėliau buvo pasiremta vykdant Stolypino reformą. Pasisakė prieš Rusijos-Japonijos karą, dalyvavo taikos derybose su Japonijos imperija ir 1905 m. pasirašė Portsmuto taikos sutartį. Už tai Nikolajus II jam suteikė grafo titulą. Vadovavo 1905–1907 m. Rusijos revoliucijos numalšinimui. Jo iniciatyva 1905 m. buvo parengtas Spalio septynioliktosios manifestas, kuriuo Rusijos gyventojams buvo suteiktos pagrindinės laisvės bei suformuota Rusijos imperijos Valstybės Dūma. Nuo 1905 m. spalio iki 1906 m. balandžio 22 d. dirbo reformuotos Rusijos imperijos Ministrų tarybos pirmininku. Savo noru atsistatydino iš šių pareigų. 1907 m. buvo įvykdytas nesėkmingas pasikėsinimas į jo gyvybę. 1915 m. kovo 13 d. mirė nuo meningito.
Kitchee SC

Istorija

Klubas įkurtas 1931 m. 
Futbolo komanda 9 kartus tapo regiono čempionais. (1947–48, 1949–50, 1963–64, 2010–11, 2011–12, 2013–14, 2014–15, 2016–17, 2017–18 m.)