google/wiki40b huggingface dataset:
Varmė

Geografija

Varmės vyskupystė tęsėsi nuo siauro Aistmarių pakrantės ruožo tarp Fromboko ir Branevo į pietvakarius link Mozūrų ežeryno aplink Olštyną ir Rešlių. Iš visų pusių Varmę supo vokiškieji Rytprūsiai – Oberlandas pietvakariuose, Natanga ir Barta šiaurėje ir Mozūrija pietvakariuose. Didžiausios upės – Pasargė ir Alna. Bendras plotas – 4249 km².
Vyskupystei priklausė šie miestai (nuo pakrantės gylyn į kraštą) Frauenburgas, Braunsbergas, Melzakas, Vormditas, Gutštatas, Heilsbergas, Bišofšteinas, Rioselis, Zėburgas, Bišofsburgas, Vartenburgas ir Alenšteinas.
Idalgas

Idalgas, hidalgas (isp.) – paprastas Ispanijos ar Portugalijos bajoras, kuris galėjo neturėti jokios nuosavybės. Idalgai buvo atleisti nuo mokesčių.
Ispaniškas žodis fijodalgo (ar fidalgo) Ispanijoje nuo VII a. reiškė paties žemiausio rango bajorą, turintį žemės. Šie žodžiai kilę iš fijo de algo 'kažkieno sūnus'. Vėliau šie žodžiai pakito ir tapo hijodalgo ir hidalgo.
Titulu hidalgo solariego ('senovinis idalgas') vadindavo tuos, kurių visi keturi seneliai buvo idalgai. Tai buvo garbingiausias idalgo titulo variantas. Idalgo vardą galėdavo gauti ir nebajorai už tam tikrus nuopelnus. Visi vietiniai Biskajos provincijos gyventojai gimdavo idalgais, todėl jiems būdavo lengviau stoti į karo ar civilinę valstybės tarnybą. Idalgai paprastai atsisakydavo dirbti rankų darbą, tuo tarpu Biskajos idalgai galėdavo užsiimti bet kokiais darbais. Daug juodu darbu nenorinčių užsiimti idalgų dalyvavo Amerikos kolonizavime.
Ispanijoje idalgo vardas per daug metų prarado savo reikšmę. Karaliai daug žmonių padarė idalgais, todėl Ispanijoje, kai ją valdė Burbonų dinastija, buvo virš pusės milijonų idalgų, kurie nemokėjo valstybei mokesčių. XIX a. pradžioje idalgo vardas buvo panaikintas.
Portugalijoje idalgo vardas buvo panaikintas 1910 m., kai buvo nuversta Portugalijos monarchija.
Žinomiausias idalgas – Don Kichotas.
Šiaurės Osetijos herbas

Šiaurės Osetijos herbas – oficialus Šiaurės Osetijos respublikos simbolis, patvirtintas 1994 m. lapkričio 24 d.
Herbo skydas apvalus, raudoname lauke auksinis su juodomis dėmėmis einantis irbis, žengiantis auksine žeme sidabrinių kalnų (iš viršaus vienas, paskui trys ir trys) fone.
Herbą sukūrė gruzinų mokslininkas kunigaikštis Vachuštis Bagrationis 1735 m. Šio herbo variantas 1998 m. priimtas kaip Pietų Osetijos herbas.
Bileamas

Bileamas arba Balaamas – Skaičių knygoje minimas pranašas iš Mesopotamijos, Moabo karaliaus Balako pakviestas prakeikti po dykumą klajojančių izraelitų. Jie buvo ką tik sumušę amoritus, tad Balakas baiminosi, kad tas pats gali ištikti jo kraštą. Iš pradžių Bileamas eiti pas karalių atsisakė, tačiau kviečiamas antrą kartą sutiko. Kelyje Dievo angelas sustabdė Bileamo asilę ir įspėjo pranašą kalbėti tik tai, ką liepia Dievas. Todėl Bileamas, užuot izraelitus prakeikęs, triskart palaimino.
Kad gautų Balako pažadėtą atlyginimą, jis vėliau bandė įstumti izraelitus į nuodėmę, skatindamas garbinti Baalą. Už tai izraelitai, užpuolę midjaniečius, Bileamą nužudė.
Oranas

Istorija

Romos imperijos laikais Orano apylinkėse buvo maža gyvenvietė Unica Colonia, išnykusi arabams užkariavus Magrebą. Oranas buvo įkurtas kaip prekybinis centras Andalūzijos maurų 903 m. Kastilijos kardinolas Francisco Jiménez de Cisneros jį užėmė 1509 m. ir ispanai miestą valdė iki 1708 m., kai miestą užėmė Osmanų imperija. Ispanai miestą atgavo 1732 m., bet jo prekybinė vertė krito ir Karolis IV jį pardavė turkams 1792 m. Prancūzai užėmė Oraną 1831 m. Jis buvo to paties pavadinimo departamento sostinė.
1940 m. liepą britų laivai sunaikino prancūzų laivus Orano uoste, kai šie atsisakė pasiduoti. Taip buvo pasielgta, kad laivai neatitektų vokiečiams. Viši režimas valdė Oraną iki 1942 m., kai jį išvadavo Sąjungininkų operacija Deglas.
1962 m. Alžyrui iškovojus nepriklausomybę, buvo išžudyta dauguma mieste gyvenusių europiečių bei žydų, nes jie palaikė prancūzų pusę. Dėl tikinčiųjų trūkumo Šv. Kryžiaus katedra buvo padaryta viešąja biblioteka.
Sirijos vėliava

Dėl Sirijos pilietinio karo, šiuo metu yra dvi vyriausybės, tvirtinančios, kad jos yra de jure Sirijos vyriausybė, kurios atstovauja nepriklausomą valstybę. Todėl naudoja skirtingas vėliavas. Dabartinė Bašaro al-Asado valdžia nuo 1980 m. naudoja raudona-balta-juoda Jungtinių Arabų Respublikos vėliavą. O Sirijos opozicija, kuriai vadovauja Nacionalinė Sirijos opozicinių jėgų koalicija, siekianti nuversti Asado vyriausybę, nuo 2011 m. naudoja žalia-balta-juoda nepriklausomybės vėliavą.
Kathakali

Kathakali (mal. കഥകളി , skr. कथाकेळिः = kathākeḷiḥ) – stilizuotas tradicinis šokis ir drama, kilusi iš Keralos valstijos pietų Indijoje. Išsiskiria savo spalvingais kostiumais, kaukėmis ir dekoracijomis. Kathakali sukurtas XVII a. iš Krišnanatam vaidinimo ir naudoja malajalių kalbą, o ne sanskritą. Kathakali vaidinimus dažniausiai sudaro siužetai iš Mahabharatos ir Ramajanos (tiesa, dabar kartais vaidinamos ir scenos iš Biblijos ar žymių literatūros kūrinių).
Kathakali aktoriai ruošiami šiems vaidinimams nuo mažens. Trupę sudaro keli šokėjai-aktoriai, 4 žmonių orkestras, 2 rečitatyvo atlikėjai. Vaidinime didžiausias dėmesys tenka pantomimai ir gestų kalbai. Vaidinimas tradiciškai vyksta naktį, vaidinimui akompanuojama vietiniu Keralos muzikos stiliumi Sopana.
Pagrindinė Kathakali mokykla Keraloje yra Kalamandalam.
America klasės jūros desanto laivas

Konstrukcija

Kadangi pirmasis laivas kilęs iš modernizuoto Wasp klasės laivo, jam galią ir toliau teikia „General Electric“ sukonstruoti LM2500 dviejų dujų turbinų varikliai, generuojantys 70 000 AG, dar apie 5000 AG prideda sumontuoti du papildomi mikrovarikliai.
Laivas savo kurui naudoja tokius pat degalus (JP-5) kaip ir jo denyje dislokuoti sraigtasparniai ar reaktyviniai naikintuvai.

Ginkluotė

Dvi RIM116 žemė-oras raketinės sistemos, skirtos gintis nuo priešo lėktuvų, dvi RIM162 ESSM raketų sistemos, skirtos gintis nuo kintamos trajektorijos priešlaivinių raketų, bei dvi artimo nuotolio Phalanx CIWS gatlingo sistemas, skirtos gintis nuo raketų-laivų naikintojų. Taip pat septynios sudvigubintų M2 Browning kulkosvaidžių sistemos.
'America desanto išlaipinimui gabenasi 12 Bell Boeing V-22 Osprey sraigtasparnių, 6 F-35b Lightning II naikintuvus, 4 Sikorsky CH-53K King Stallion transporto sraigtasparnius, 7 Bell AH-1Z Viper arba Bell UH-1Y Venom atakos sraigtasparnius bei 2 Sikorsky SH-60 Seahawk sraigtasparnius, skirtus gelbėjimo darbams jūroje.
Petras Lapelis

Petras Lapelis (1889 m. rugpjūčio 24 d. Panemunėlyje, Rokiškio rajonas – 1950 m. liepos 30 d. Čikagoje, JAV) – kunigas, visuomenės veikėjas.

Biografija

Metus pasimokęs Seinų kunigų seminarijoje, Petras Lapelis išvyko į JAV ir tęsė teologijos studijas Kirilo ir Metodijaus kunigų seminarijoje Detroite, MI. 1914 m. įšventintas kunigu. 1914–1915 m. Čikagos Šv. Kryžiaus parapijos vikaras, 1915–1927 m. Čikagos Visų Šventųjų parapijos klebonas.
1927 m. grįžo į Lietuvą. Įsikūrė Švėkšnoje. 1931–1940 m. ir 1942–1944 m. ėjo Švėkšnos Saulės gimnazijos kapeliono ir klasės aulėtojo pareigas. 1940–1941 m. buvo pasitraukęs į Vokietiją.
1944 m. vasarą kun. P. Lapelis išvyko į Vakarus. Prieš karo pabaigą nacių areštuotas ir kankintas Lanzendorfo koncentracijos stovykloje, Austrijoje. 1945–1947 m. JAV dalinių ir lietuvių Bad Woerishofeno stovyklos Vokietijoje kapelionas. 1947 m. atvyko į JAV, prisiglaudė pas Čikagos Švč. Mergelės Marijos gimimo parapijos kleboną J. Paškauską.

Veikla

1912 m., dar būdamas kleriku, P. Lapelis buvo vienas iš „Amerikos Lietuvių Katalikų Moksleivių Susivienijimas“ įkūrėjų, pirmasis jo pirmininkas ir pirmasis šio Susivienijimo žurnalo „Moksleivio“ redaktorius. Į šį žurnalą jis parašė daug straipsnių, eilėraščių. Pasirašinėdavo Vaidevučio slapyvardžiu.
Į lietuvių kalbą išvertė ir atskiromis knygelėmis išleido E. Loebo „Kultūra ir spauda“ (1912 m.), komedijų scenai A. Belcikovskio „Pono Felikso apsilankymas“ (1911 m.), J. Chociszevskio „Medicinos daktaras“ (1911 m.), „Nuo ausies iki ausies“ (1913 m.) ir kt.
Bendradarbiavo spaudoje. Lietuvoje, spausdino savo straipsnius „Kosmose“, „Tiesos Kely“, „Draugijoje“, „Židinyje“; Amerikoje – „Drauge“ ir kt.
Rankraštyje paliko studiją „Krikščioniškosios civilizacijos likimo klausimu“, Lietuvoje buvo bebaigiąs parengti knygą apie JAV.
Nacionalinis respublikonų judėjimas

Nacionalinis respublikonų judėjimas (Mouvement national républicain – MNR) Prancūzijos kraštutinių dešiniųjų politinė partija, kurią įkūrė Bruno Mégret atskilęs nuo Le Peno vadovaujamo Nacionalinio fronto.
„Nacionalinio judėjimo“ partija įkurta 1999 m. sausio 25 d. ir Bruno Mégret yra jos vadovas.
1999 m. spalio 2 d. partijos pavadinimas pakeistas į „Nacionalinį respublikonų judėjimą“. Partijos simbolis yra trispalvis ąžuolo skydas.
SD Huesca

Istorija

Klubas įkurtas 1960 m. Aukščiausiojoje lygoje nėra žaidęs, II lygoje debiutavo 2008 m. 
LL2 2016/2017 m. sezone užėmė 6 vietą ir dalyvavo atkrintamosiose rungtynėse dėl vienintelio kelialapio į La Liga, bet pralaimėjo pusfinalyje.
Asuero pusiasalis

Asuero pusiasalis (isp. Península de Azuero) – didelis pusiasalis pietų Panamoje, išsikišąs į Ramųjį vandenyną. Skiria Montecho įlanką vakaruose ir Panamos įlanką rytuose. Pietvakariuose pusiasalis užsibaigia Mariato kyšuliu. Šis taškas yra toliausiai į pietus nutolusi Šiaurės Amerikos žemyno vieta.
Pietvakarinė ir vakarinė pusiasalio dalis kalnuota, apaugusi miškais (įsteigtas Sero Hojos nacionalinis parkas). Kitur driekiasi kalvos, kur miškai iškirsti ir teritorija panaudota žemės ūkiui bei gyvulininkystei. Šiaurės rytinė dalis dėl neigiamo žmogaus poveikio pavirtusi pusdykume. Pakrantėse, ypač vakarinėse, veši mangrovės.
Pusiasalis yra padalintas į Hereros, Los Santoso ir Veragvaso (dalis) provincijas.
Pusiasalis XIX a. vid. pavadintas Kolumbijos politiko Visentės Asuero garbei. Trumpą laiką (1850–1855 m.) egzistavo Naujajai Granadai priklausiusi Asuero provincija.
Aukštutinė Lužica

Geografija

Tarp Žemutinės ir Aukštutinės Lužicos yra kalnų regionas, vadinamas Grenzwall (pažodžiui „pasienio danga“, nors tai iš tikrųjų yra moreninis kraigas), rytinis Fläming Heath tęsinys.
Pagrindinis miestas ir regiono sostinė yra Baucenas (Budišinas).
Didžioji dalis regiono šiandien priklauso Vokietijai, o rytinė dalis po 1945 m. atiteko Lenkijai.

Istorija

Ankstyvaisiais viduramžiais Aukštutinės Lužicos buvo apgyvendintos slavų kilmės sorbų. Nuo X a. žinomi saksų žygiai prieš sorbus. 
Lenkijos kunigaikštis Boleslovo I Narsiojo surengė kelis išpuolius į gretimą Žemutinę Lužicą, o štai žygis į Aukštutinę Lužicą baigėsi Narsiojo pralaimėjimu. Tačiau regiono dalybos nesibaigė nesibaigė iki 1018 m. Bauceno sutarties, kurioje didžioji dalis Rytų Lužicos buvo perduota Lenkijai. O Žemutinė Lužica atiteko Meiseno valdovams. Vėliau teritorijos buvo perleistos Bohemijos karalystės valdovams.
Abi Lužicos susiformavo, nes priklausė tai Bohemijos karūnai (Liuksemburgiečių dinastijai), tai Jogailaičiams. O nuo 1526 m. regioną valdė Habsburgų dinastija. 
Po Prahos taika 1635 m. kraštas perleistas Saksonijos elektoriams ir iki 1806 m. priklausė Saksonijos karalystei.
Reformacijos metu didžioji dauguma gyventojų tapo protestantais. 
Kadangi Saksonijos karalystė buvo Napoleono sąjungininkė, tai 1815 m. Vienos kongrese ji turėjo perleisti Aukštutinę bei Žemutinę Lužicas Prūsijos karalystei. Aukštutinė Lužica priskirta Silezijos provincijai, o Žemutinės Lužicos teritorija tapo Brandenburgo provincijos dalimi. 
Po Antrojo pasaulinio karo čia buvo Rytų Vokietija (Vokietijos Demokratinė Respublika).
Kaunas (Klaipėda)

Istorija

Pietinėje miesto pusėje privačių dvarų žemės buvo visai priartėjusios prie miesto: kai kur jos siekė gynybinius griovius. Todėl Klaipėda ilgai negalėjo plėstis pietų kryptimi. Be to, čia žemės buvo drėgnos, pelkėtos, tad buvo daug ganyklų – gyvulininkystė buvo pagrindinis dvarų verslas.
Nuo Sendvario į pietus ėjo Rumpiškės dvaro valdos. XX a. pradžioje prie dvaro veikė nedidelis mašinų fabrikas. Nuo dvaro centro buvo nutiestas kelias į miestą, vėliau tapęs Rumpiškės gatve. Prie šios gatvės stovėjo visa eilė nedidelių namukų, kuriuose gyveno dvaro darbininkai.
XX amžiaus pradžioje miestas nupirko dvaro centrą ir prie jo esantį lauką ir pritaikė aerodromui. Per jį nuo 1921 m. balandžio 1-os iš Gdansko per Karaliaučių į Klaipėdą pradėtas skraidinti paštas. Ši linija liepos 29 buvo pratęsta iki Rygos, o rugsėjo 20 – iki Talino.
1923 m. lėktuvai keleivius pradėjo skraidinti maršrutu Karaliaučius – Klaipėda – Ryga – Talinas, o 1924 m. – Berlynas – Klaipėda – Kaunas.
Bandyta skraidinti keleivius ir į Tilžę, bet norinčių skristi nebuvo daug.
1927 m. Klaipėdos oro uostas buvo uždarytas.

Ugdymo įstaigos

Mikrorajone yra Ąžuolyno gimnazija, Aitvaro gimnazija, Klaipėdos Adomo Brako dailės mokykla. Yra ikimokyklinių auklėjimo įstaigų: lopšelis darželis „Žiogelis“, mokykla darželis „ Saulutė“,
privatus lopšelis-darželis „Vaikų Giraitė“ (Giraitės g. 8, Klaipėda),
vaikų ugdymo ir priežiūros centras „Pas Betę“ (Debreceno g. 61, Klaipėda).
Lazdijų rajono apylinkės teismas

Lazdijų rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas pietų Lietuvoje. Teritorija – Lazdijų rajonas. Dirba 3 teisėjai.
Adresas: Lazdijos g. 3, LT-67500 Lazdijai.
Apeliacinė instancija – Kauno apygardos teismas (KAT).
Sąnarys

Sąnariai (lot. articulationes; diarthroses) – tai kaulus jungianti jungtis, nuo kurių priklauso paslankumas ir judesių amplitudė.
Kiekvieną sąnarį sudaro sąnarinė ertmė, sąnarinė kremzlė, sąnarinė kapsulė. Sąnarį sudarančius kaulų galus apsupa sąnario kapsulė (capsula articularis). Ji uždengia visus siaurus plyšius ir hermetizuoja sąnarinę ertmę (cavitas articularis). Pačią sąnarinę kapsulę sudaro du sluoksniai – išorinis, arba skaidulinio audinio, ir vidinis, arba tepalinis (stratum synoviale). Pastarasis gamina tąsų sąnarinį tepalą (synovia), kuris tepa ir paslidina sąnarinius paviršius, kad jie vienas į kitą nesibrūžintų. Į sąnario ertmę patekus mikroorganizmams gali prasidėti uždegimas (bursitas). Sąnarį sudarančius kaulų galus jungia ir sąnarį tvirtina raiščiai. Be to, kaulų sąnariniai paviršiai atitinka vienas kitą, t. y. jei vienas įdubęs, tai kitas – atitinkamai iškilas.

Sąnarių biomechanika

Yra trys sąnarių paviršių lietimosi būdai: riedėjimas, kai sąnarių paviršiai tarpusavyje susiliečia vis tais pačiais taškais, slydimas, kai judant susiliečia vis kiti paviršių taškai ir sukimasis, kai paviršiai tarpusavyje visuomet liečiasi viename taške, tuo tarpu kitų paviršių taškų vienų su kitais atstumo santykis judant keičiasi.
Sąnario kampas – sąnario judėjimo amplitudė. Sąnario kampą nulemia daug veiksnių: sąnario kapsulės įtempimas, raiščiai, kaulų ataugos, raumenys ir t. t. Dėl to vaikai yra lankstesni nei suaugusieji, o moterys juda laisviau už vyrus.
Sąnarių judrumas gali būti aktyvus arba pasyvus. Aktyvus sąnarių judrumo amplitudė yra žmogaus sąnarių savaiminio judėjimo, priklausančio nuo tą sąnarį supančių raiščių ir raumenų veiklos. Pasyvusis sąnario judrumo amplitudė yra didesnė, nes ji priklauso nuo išorinės jėgos, pavyzdžiui, kairės rankos nykščio prilenkimas prie kairiojo dilbio, nykštį spaudžiant dešiniąja plaštaka.
Kosmonautai

Kosmonautai – Jonavos miesto dalis, esanti tarp Žeimių ir Lietavos gatvių, abipus Kosmonautų gatvės, prie Lietavos mikrorajono. Yra „Achemos” mokymo centras, Vaikų darželis „Saulutė" (47 darbuotojai, 250 vaikų). „Saulutės“ rinkimų apylinkė Nr. 7 turi 1618 rinkėjus (2012 m.).
Pamėnkalnis

Pamėnkalnis (Tauro kalnas, Taurakalnis, Velnio kalnas, Vaiduoklių kalnas) – kalva Vilniaus centre, Naujamiesčio seniūnijoje.

Istorija

Archeologo Vykinto Vaitkevičiaus teigimu, nuo senų laikų Pamėnkalnis arba Tauro kalnas turėjo kitą pavadinimą – Velnio kalnas. 1441 m. didžiojo kunigaikščio Kazimiero Jogailaičio privilegijoje Vilniaus miestiečiams kalnas buvo minimas kaip orientyras – ipa usque ad fluvium Wilia ab vna et a Czarthowahora vsq ad Lukyschky partibus. Velnio kalnas (lenk. Góra Czartowa) aptinkamas ir vėliau, o XVII a. atsiranda ir įsitvirtina Pamėnkalnis (šis pavadinimas kilo nuo žodžio pamėnas – „pamėklė, šmėkla“).
Istorikas dr. Jonas Jurkštas tyrinėdamas Vilniaus vietovardžius senųjų aktų rinkiniuose surado 1602 m. aktą, kuriame gatvė, einanti nuo Vilijos (Neries) vartų į Lukiškes, vadinama Pamėnkalnio vardu. 1648 m. Lukiškių planeliuose matosi, kad Tauro kalnas ir Pamėnkalnis – tas pats kalnas.
Kalno žemė ar tik jos dalis priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės matininkui, Stakliškių seniūnui Juozapui Teodorui Daraškevičiui Boufalui (lenk. Józef Teodor Doroszkiewicz Bouffał), herbas Kościesza. Vietos gyventojai kalną pradėjo vadinti savininko vardu – Góra Bouffałowa. Pirmojo lietuviško vadovo po Vilnių rengimo metu, Mykolas Biržiška su bendraminčiais, gal nelabai gilindamiesi į kalno lenkiško pavadinimo asmenvardinę kilmę, išsivertė pavadinimą pažodžiui – „laukinis jautis“ arba „tauras“. Tai labai gražiai derėjo ir prie legendos apie tai, kaip Gediminas sumedžiojo taurą, o ilsėdamasis susapnavo geležinį vilką ir upių santakoje ėmė statyti Vilniaus miestą.
1860 metais pirmos gildijos Vilniaus pirklys Vilhelmas Šopenas miesto pakraštyje prie Tauro kalno pastatė alaus daryklą (dabartinė „Vilniaus tauro“ alaus darykla).
Žymūs šalies veikėjai, tokie kaip Mikalojus Konstantinas Čiurlionis bei Jonas Basanavičius, ketino ant Pamėnkalnio įkurti Tautos namus – visos Lietuvos kultūros centrą. Apie tai buvo paskelbta 1907 m. Lietuvių mokslo draugijos steigiamajame susirinkime. Šiuo tikslu buvo nupirktas sklypas ir surinkti pinigai, bet idėjos įgyvendinimui sutrukdė prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas. 2007 m. Tautos namų idėjos 100-osioms metinėms ant Pamėnkalnio atidengtas paminklinis akmuo, ant kurio užrašyta, kad šioje vietoje turi stovėti Tautos namai.
1963 metais ant Pamėnkalnio buvo pastatyti Respublikiniai profsąjungų kultūros rūmai, kuriuose 1988 m. gruodžio 12 d. buvo atkurtas Lietuvos tautinis olimpinis komitetas.
Kuktiškių pagrindinė mokykla

Istorija

1781 m. Kuktiškėse veikė parapijinė mokykla, mokėsi 23 mokiniai. 1868 m. privačiuose namuose įsteigta rusiška pradžios mokykla, nuo 1905 m. mokykloje dėstoma lietuvių kalba, mokytojas lietuvis. Nuo 1910 m. dviklasė mokykla, 1920 m. keturių klasių pradinė. 1938 m. mokykloje įsteigta 5 klasė, 1939 m. ir 6-oji. 1944 m. Kuktiškėse įsteigta progimnazija. 1944 m. užėjus frontui mokykla sudegė. Klasės buvo privačiuose namuose.
Po karo ūkininkų Araminų šeimą iš Ignotiškio ištrėmus į Sibirą, jų gyvenamas namas buvo išardytas, mediena atvežta į Kuktiškes, o iš jų 1948 m. pastatytas pirmasis naujos mokyklos pastatas, vadinamoji „kalninė“ mokykla, 1949 m. – antrasis mokyklos pastatas, vadinamoji „pakalninė“ mokykla. 1950 m. ji tapo septynmetė mokykla, 1960 m. – aštuonmetė, 1982 m. – devynmetė, 1988 m. – nepilna vidurinė. 1966 m. pastatyta mūrinė mokykla, o 1987 m. prie mokyklos pastatytas priestatas su sporto, aktų salėmis, valgykla. Nuo 1993 m. mokykla veikia kaip pagrindinė.  1995 m. mokyklos patalpose įsikūrė medicinos punktas, 2001 m. Kuktiškių seniūnijos biblioteka, įrengtos patalpos ikimokyklinei grupei. 2012 m. rugsėjo 1 d. Kuktiškių pagrindinė mokykla prijungta prie Utenos Krašuonos progimnazijos.
Raselo arbatinukas

Raselo arbatinukas, dar kitaip kartais vadinamas Dangiškuoju arbatinuku, yra filosofo Bertrando Raselo (1872–1970) analogija, sukurta norint pailiustruoti prezumpciją kad įrodymo našta tenka teigiančiajai pusei (šiuo atveju, teigiančiai, kad Dievas egzistuoja). Straipsnyje pavadinimu „Ar egzistuoja Dievas?“, kuris nebuvo išspausdintas, parašytame 1952 metais žurnalui „Illustrated“, B. Raselas rašė:
Jei aš iškelčiau idėją, kad tarp Žemės ir Marso yra porceliano arbatinukas, skriejantis aplink Saulę elipsine orbita, tai jos niekas negalėtų paneigti, jei aš dar apdairiai prie viso to pridėčiau, kad minėtas arbatinukas yra per mažas, kad galėtų būti pastebėtas net stipriausių turimų teleskopų pagalba. Ir jei dar pareikščiau, kad, kadangi mano tvirtinimas negali būti paneigtas, žmogaus supratimui būtų netoleruotina abejonės šiuo klausimu prielaida, tada aš teisingai būčiau palaikytas kalbančiu nesąmones. Bet jei vis dėlto tokio arbatinuko egzistavimas būtų patvirtintas kokioje nors senovinėje knygoje, mokomas kaip šventa tiesa kiekvieną sekmadienį ir pamažu įteigiamas vaikams mokykloje, svyravimas, ar tikėti tuo, ar ne, taptų ekscentriškumo žyme ir nukreiptų dvejojantįjį psichologo jurisdikcijon apsišvietusiųjų amžiuje arba inkvizitoriaus akiratin ankstesniuose laikuose.
Kitos panašios populiarios analogijos yra Skrajojantis Spageti Monstras ir Nematomi rožiniai vienaragiai. Karlas Saganas savo knygoje „Demonų apsėstas pasaulis: mokslas kaip žvakė tamsoje“ tam pačiam tikslui naudojo nematomus, bekūnius ir niekaip neužfiksuojamus drakonus, gyvenančius garažuose.
Raselo arbatinuko argumentas ar jo analogijos dažnai naudojamos ateistų diskusijose su tikinčiaisiais oponentais. Pavyzdžiui, jis minimas Richard Dawkins knygose „Velnio kapelionas“ (A Devil's Chaplain) ir „Dievo iliuzija“ (The God Delusion).
Žezkazganas

Istorija

Žezkazganas įkurtas 1938 m. 1954 m. gavo miesto teises.
1973–1997 m. – Žezkazgano srities centras.
FK Ranga-Politechnika Kaunas

Istorija

1992 m. prie klubo prisijungė pajėgiausi Politechnika Kaunas klubo žaidėjai. Komanda iširo 1998 m. rudenį po jos prezidento A. Paškausko žūties.
Sarapulas

Istorija

Žinomas nuo XVI a. 1780 m. gavo miesto teises.
Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjunga

Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjunga – Lietuvos prekybinė organizacija, veikusi 1920–1930 m. Kaune. Pirmasis kooperacijos judėjimo centras Lietuvoje.

Istorija

Įsteigta P. Šalčiaus ir kt. iniciatyva. Vienijo didžiąją dalį miestų ir kaimų vartotojų kooperatyvų. Anksčiau įsikūrusios Kėdainių, Vilkaviškio ir kitos kooperacijos sąjungos tapo Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjungos skyriais. 1920 m. Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjunga iš Pakaunės sąjungos perėmė žurnalo „Talka“ leidimą, bet 1925 m. jį perdavė Lietuvos kooperatyvų tarybai. Nuo 1920 m. Tarptautinio kooperacijos aljanso, 1924 m. – Tarptautinės didmenų bendrovės narė. 1926 m. pradėjus veikti Žemės ūkio rūmams nutarta Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjungą prijungti prie žemės ūkio kooperatyvų sąjungos „Lietūkis“. Susijungimas formaliai baigtas 1931 m. sausio 1 d.

Veikla

Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjunga pirko prekes (vartojimo reikmenis, trąšas ir kt.) užsienyje ir aprūpino jomis kooperatyvus, supirkinėjo žemės ūkio produktus eksportui. Palaikė ryšius su Didžiosios Britanijos, Estijos, Latvijos, Vokietijos kooperacijos sąjungomis. Sąjungos vadovybės iniciatyva, t. p. prisidedant kitiems kooperatininkams, 1920 m. įsteigtas Kooperacijos bankas, surengti pirmieji kooperatyvų kongresai, 1925 m. įkurtas kooperacijos judėjimo centras – Lietuvos kooperatyvų taryba.
Petras Katauskas

Biografija

Baigė Kaltinėnų vidurinę mokyklą, 1970-1973 m. studijavo istoriją Vilniaus universitete. 1977-1981 m. Lietuvos fotografijos meno draugijos Vilniaus skyriaus sekretorius. Nuo 1981 m. Vilniaus universiteto Santariškių klinikų Širdies chirurgijos centro inžinierius.

Kūryba

Kuria reportažines fotografijas, daugiausia medicinos tematika. Surengė individualias parodas: Novosibirskas 1989 m., Vilnius 2002 m., Kaunas 2003 m. Nuo 1992 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos menininkas fotografas, nuo 1995 m. nusipelnęs menininkas fotografas.
Algimantas Dumbrava

Biografija

1981 m. baigė Leningrado geležinkelio transporto institutą, inžinierius mechanikas.
1981–1986 m. Vilniaus lokomotyvų depo vyr. mechanikas. 1986–1987 m. Zarasų kelių valdybos mechanikas. 1987–1989 m. Lietuvos komunistų partijos Zarasų rajono komiteto instruktorius. 1989–1997 m. AB „Zarasaitis“ vyr. marketingo inžinierius. 1997–2007 m. Zarasų rajono savivaldybės mero pavaduotojas. Nuo 2008 m. Seimo narys.
1997–2008 m. ir 2011 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narys. 
1995 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, 2002–2006 m. Liberalų demokratų partijos, 2006–2019 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys, Zarasų skyriaus pirmininkas, Utenos apskrities koordinatorius.
Labdaros ir paramos fondo „Išgirsk mane“ prezidentas, Lietuvių – flamandų draugijos narys. Sutuoktinė Alicija, vaikai Tomas, Simonas.