google/wiki40b huggingface dataset:
Giedraičio spaustuvė

Giedraičio spaustuvė – spaustuvė, 1896–1897 m. veikusi Opstainyse, Tilžės apskritis, 1897–1900 m. – Klaipėdoje.

Istorija

Savininkas Kristupas Giedraitis (prieš 1870 m. – po 1940 m.) nuo 1894 m. knygas leido su M. Jankumi Bitėnuose; nuo 1909 m. gyveno prie Įsruties, po Pirmojo pasaulinio karo – Gumbinėje.
Giedraičio spaustuvėje išleista 18 daugiausia paties savininko iš vokiečių kalbos išverstų evangelikų liuteronų pamokslų ir giesmių knygų. Spausdino lietuvių ir vokiečių kalba du kartus per mėnesį leidžiamą laikraštį „Ostpreussisches Evangelisches Lutheranisches Kirchenblatt“ (1896–1900 m.; redaktorius K. Lūšnaitis). K. Giedraitis nuolat prekiavo savo ir kitų spausdintomis knygomis.
Giedraičio spaustuvė neišlaikė konkurencijos ir buvo parduota Klaipėdos spaustuvininkui H. V. Zybertui, kuris ją sujungė su savo įmone „Zyberto spaustuve“.
Bisenė

Bisenė (Petro Dusburgiečio kronikoje Bisena, Mikalojaus iš Jerošino – Bisin) – Lietuvos pilis Nemuno dešiniajame krante, aukščiau dab. Skirsnemunės, veikiausiai Kartupėnų piliakalnyje.
Pirmoji Lietuvos pilis Nemuno dešiniajame krante, kurią Vokiečių ordinas, 1230–1283 m. įveikęs prūsų ir vakarinių lietuvių priešinimąsi, 1283 m. pabaigoje puolė ir sudegino. Pilis vėl 2 kartus pulta 1313 m., 1316 m. sudeginta. Čia ar netoliese, matyt, buvo XV a. pradžios vokiečių šaltiniuose minimas veikiausiai Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytenio kiemas (dvaras, vok. Wythes Hof). Bisenės dengiamas Vytenis 1315 m. puolė kryžiuočių pilį Kristmemelį.
Armée Patriotique Rwandaise FC

Istorija

Klubas įkurtas 1993 m. birželio 1 d. Yra vienas iš tituluočiausių šalies futbolo klubų.

Komandos sudėtis

Atnaujinta: 2019 m. sausio 24 d.
<...>
Karinis laipsnis

Karinis laipsnis – asmeniui suteiktas vardas, nurodantis jo padėtį kariškių hierarchinėje sistemoje. Karinis laipsnis paprastai siejamas su jo turėtojo kaip kariškio kvalifikacija. Kariniai laipsniai suteikiami asmenims, tarnaujantiems ginkluotose pajėgose ir sukarintose organizacijose ar esantiems rezerve. Karinis laipsnis paprastai suteikia galimybę užimti tam tikras pareigas karinėje organizacijoje, nors tam vien laipsnio nepakanka, reikia ir tam tikrų dalykinių įgūdžių.

Kariuomenės be karinių laipsnių

Karinius laipsnius paprastai turi visos kariuomenės, nors buvo ir išimčių. TSRS Raudonoji armija 1918–1935 m. karinių laipsnių neturėjo. Tuo metu kariškiai turėjo pareigybinius rangus (pvz., kuopos vadas (комроты), pulko vadas (комполка) ir kt.), kurie buvo panašūs į karinius laipsnius. Tačiau kariniai laipsniai paprastai yra universalūs, jie yra vienodi nepriklausomai nuo kariuomenės rūšies (pvz., Tarybinėje Armijoje majoras galėjo būti tiek bataliono vadas, tiek specialistas inžinierius, juristas, gydytojas). O pareigybiniai rangai buvo specifiniai tam tikroms kariuomenės rūšims ir tam tikroms tarnyboms. Pvz., Raudonosios Armijos kombatas buvo karininkas (tuomet karininkus vadindavo vadais) bataliono vadas. Bet tokio laipsnio negalėjo turėti karinis inžinierius (to paties hierarchinio lygio karinis inžinierius buvo vadinamas 2-ojo rango karo inžinieriumi), karinis veterinarijos gydytojas (2-ojo rango karinis veterinarijos gydytojas), karinis tiekimo specialistas (2-ojo rango intendantas) ir pan. Kariniai laipsniai rikiuotės karininkams vėl buvo įvesti 1935 m., specialistams jie buvo suteikti 1942–1943 m.
Karinių laipsnių neturėjo ir Kinijos Liaudies Respublikos armija 1965–1988 m., Albanijos armija 1966–1991 m.
Ši tradicija buvo paremta „revoliuciniu požiūriu“ į karininkus kaip ponus. Dėl panašaus revoliucinio požiūrio JAV neturi ordinų (tik medalius), kurie JAV įkūrimo metu atrodė netinkami respublikai kaip aristokratinis atributas.
Dauginių apylinkė

Istorija

Apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta.
Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas. 1954 m. prijungta dalis Maldenių apylinkės. Nuo 1962 m. gruodžio 8 d. apylinkė priklausė Mažeikių rajonui. 1963 m. sausio 12 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl Lietuvos TSR apylinkių sustambinimo“ Dauginių apylinkė prijungta prie Kairiškių apylinkės.
Vaistinė gelsvė

Vartojimas medicinoje

Vaistinės gelsvės nuoviras skatina šlapimo išsiskyrimą, gerina virškinimą ir medžiagų apykaitą, gydo žarnyno atoniją, rekomenduojamas reumatu, podagra sergantiems asmenims, gydo kvėpavimo takų negalavimus, pagreitina žaizdų gijimą, šalina odos dėmes (atnaujina pigmentaciją).
Varėnos rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Veikla

Pirmasi posėdis įvyko 2007 m. balandžio 4 d. Meru išrinktas Vidas Mikalauskas, mero pavaduotoju Alvydas Valeiša. Administracijos direktoriumi paskirtas Algis Miškinis, jo pavaduotoja Laima Vilbikienė.
Leonija Kulienė

Biografija

1961 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1967 m. apgynė disertaciją „Svarbesnieji kukurūzų-lubinų mišinių auginimo klausimai“, žemės ūkio mokslų kandidatė.
1961-1994 m. dirbo Žemdirbystės instituto Vokės filiale. 1967-1994 m. Lietuvos fenologijos komisijos pirmininkė, vadovavo neetatiniams Lietuvos fenologams.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritis – fenologija. Paskelbė apie 120 mokslinių straipsnių.
Stara Litva

Istorija

1528 m. kaimas užrašomas kaip Seło Litiwany zemiane. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Tikėtina, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo iš Lietuvos atvykusių gyventojų. 1580 m. minimas kaimas Kuliesse Lithwa Bogdanowiętha. 1827 m. kaime buvo 20 namų ir 122 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 19 namų ir 166 gyventojai.
Konstantinas Paustovskis

Biografija

Gimė 1892 m. gegužės 31 d. Buvo vienas iš keturių vaikų, jauniausias iš trijų brolių. 1898 m. šeima persikėlė gyventi į Kijevą. Nuo 1904 m. mokėsi pirmojoje Kijevo gimnazijoje. Tuo metu išleido pirmuosius apsakymus. 1912 m. įstojo į Kijevo universiteto Istorijos-filologijos fakultetą, kuriame mokėsi dvejus metus.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui pervažiavo į Maskvą. Dėl sunkios materialinės padėties dirbo tramvajaus konduktoriumi, sanitaru Rusijos kariuomenės traukiniuose. Po 1915 m. vasarą įvykusių abiejų brolių žūčių kare, dirbo kelių vakarinės Rusijos miestų gamyklose. Po Vasario revoliucijos dirbo laikraščių reporteriu. Rusijos pilietinio karo metu gyveno Ukrainoje, Gruzijoje, Armėnijoje, Azerbaidžane. Nuo 1923 m. vėl grįžo į Maskvą, dirbo Rusijos telegrafo agentūroje „ROSTA“, vėliau „Pravdos“ laikraštyje. Nuo 1930 m. spausdino kūrinius žurnale „30 dienų“. Daug keliavo po šalį. Kelionių įspūdžius, šalyje tuo metu vykdytas didžiąsias statybas aprašė savo kūryboje. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui dirbo karo korespondentu. Vėliau buvo evakuotas į Almatą, gyveno Barnaule, kur parašė kelis apsakymus. Po karo vėl gyveno Maskvoje. Vadovavo M. Gorkio Literatūros instituto prozos seminarui. Nuo 1946 m. iki 1963 m. išleido šešių dalių autobiografinę epopėją. Lankėsi daugelyje Europos valstybių. 1965 m. išleido apybraižą apie Lietuvą „Greičio vėjas“. 1965 m. ir 1967 m. buvo nominuotas Nobelio literatūros premijai.
1965 m. rudenį palaikė rusų rašytojus A. Siniavskį ir J. Danielių, jų teismo proceso metu. 1966 m. vasario 14 d. pasirašė 25 mokslo, meno ir literatūros veikėjų atvirą laišką L. Brežnevui, kuriame buvo pasisakoma prieš J. Stalino reabilitaciją.
Paskutiniais gyvenimo metais sunkiai sirgo. Mirė 1968 m. liepos 14 d.

Kūryba

Kūrybai būdingas lyriškumas, vaizdinga kalba, romantinė nuotaika.
Dirva (laikraštis)

Dirva (angl. The American Lithuanian Weekly „Soil“) – JAV lietuvių tautinės minties savaitraštis, einantis nuo 1916 m. rugpjūčio 26 d. Klyvlende, 19807 Cherokee Ave.

Istorija

Leistas vietoj nuo 1915 m. lapkričio 25 d. leisto laikraščio „Santaika“. Iki 1952 m. leido A. Bartoševičiaus vadovaujama leidykla „Ohio Lithuanian Publishing Co“, paskui – Amerikos lietuvių spaudos ir radijo draugija „Viltis“. 1958–1959 m. ir 1968–1980 m. ėjo 2 kartus per savaitę, 1960–1968 m. – 3 kartus, kitu laiku – kartą per savaitę. Tiražas 1985 m. – 3450 egz.
Daugiausia vietos laikraštyje skirta tautinėms, politinėms ir kultūrinėms temoms. 
Bendradarbiavo: Bronius Aušrotas, Vladas Bakūnas, Alfonsas Vytautas Braziulis, Vladas Būtėnas, Jurgis Gilvydis, Antanas Laukaitis, Algimantas Mackus, Vincas Steponaitis, Vytautas Strolia.
Laukėsa-WTL

Laukėsa-WTL - uždaroji akcinė bendrovė, bendra Lietuvos ir Vokietijos įmonė, įsteigta 1994 metais, Tauragės rajono Gaurės seniūnijos Eičių kaime.
1965 metais buvo pradėti ruošti „Laukėsos" durpių gamybos plotai. Laukų paruošimo ir gyvenvietės statybos darbus vykdė Durpynų statybos valdyba. Pirmąsias durpes įmonė pradėjo gaminti 1968 m. Šiuo metu bendrovė eksploatuoja 2000 ha gamybos teritoriją.
Bendrovės generalinis direktorius - Albinas Černauskas.
Bendrovės gamybinis pajėgumas - 600 tūkst. m³ durpių per sezoną. Durpių išteklių turėtų pakakti dar 50-čiai metų.

Produkcija

Pagrindinė įmonės produkcija - mažaskaidės trupininės ir gabalinės durpės. Ši įmonės pirmoji šalyje (1992 m.) pradėjo mechanizuotai gaminti mažaskaides gabalines durpes. Tokių durpių gamybos apimtys iki šiol išlieka didžiausios respublikoje. 95 procentus realizuojamos produkcijos sudaro eksportas.
Sumbis

Istorija

Miestelio vardas kilo nuo šuarų kalbos žodžio tzumpi, reiškiančio vieną žuvų rūšį.
Fluminense Football Club

Istorija

1902 metais įkurtas Rio de Žaneire.
Klubo komanda 2011–2012 m. sezone žaidė Brazilijos Campeonato Brasileiro Série A lygoje.
Amerika

Geografija

Amerika iš šiaurės į pietus driekiasi 15 500 km. Plotas – 42,5 mln. km². Populiacija – 858 mln. (2002 m.). Abiejų žemynų vakariniu pakraščiu eina aukšti jauni kalnai – Kordiljeros, rytiniu kraštu – žemesni ir senesni kalnai. Žemynus supa Atlanto ir Ramusis vandenynai, juos jungia Panamos sąsmauka.

Istorija

Pirmieji žmonės pasiekė Ameriką per Beringo tiltą ~10 000 pr. m. e. Vikingai Amerikos krantus pasiekė X a., tačiau vėliau ryšiai nutrūko. Europiečių kolonizacija prasidėjo tik po Kolumbo kelionių. Ir Europiečiai čia pradėjo kurti savo kolonijas.
Puritoniškasis šoklys

Aprašymas

Tai apie 1,2 cm ilgio vabalai, spalva varijuoja nuo bronziškai rudos, iki bronziškai žalios, su baltais raiščiais ant antsparnių.
Lervos plėšrios, gyvena vertikaliuose urveliuose, kuriuose tyko grobio – įvairių smulkių vabzdžių ar kitų nariuotakojų. Suaugę vabalai taip pat plėšrūs, vikriai bėgioja smėlėtomis pakrantėmis ir gaudo įvairius smulkius nariuotakojus.
Generacijos trukmė – 2 metai.

Populiacija, gausumas

Anksčiau gyvenęs Konektikuto, Merilando, Masačusetso, Naujojo Hampšyro valstijose. Tačiau šiuo metu kai kuriose valstijose jau išnykęs visiškai, o išlikusios populiacijos labai smarkiai sumažėjusios. Bendras gyvenamas žemės plotas nesiekia 100 km², o populiacijos gausumas gali būti tik 2500 – 10 000 individų.
Pagrindinė nykimo priežastis – žmonių srautas, sutrypiantis šoklių lervų urvelius, taip pat buveinių urbanizavimas.
Įrašytas į Tarptautinę raudoną knygą, nykstančiųjų (Endangered) kategorijoje.
Saladas (šalmas)

Saladas (angl. sallet, salade; sen. vok. schêlern, pranc. salade) – aptakios formos šalmas, atsiradęs XV a. viduryje Šiaurės Europoje.
Saladai pakeitė bascinetus. XIV a. pabaigoje bascinetų forma keitėsi, jų viršus prarado smailę, pasidarė apvalus, šoniniai ir pakaušiniai kraštai pailgėjo (apie 1420 m.). Iki XV a. pabaigos saladai buvo labai populiarūs tarp riterių ir samdinių.
Itališki saladai skyrėsi nuo vokiškų, jie forma priminena antikinius romėnų ar graikų šalmus. Pvz., veneciniai saladai, turinys siauras akių ir nosies išpjovas primena korintinius šalmus.

Vokiškų saladų pakaušinė dalis ištempta atgal ir sudaro ryškią antsprandinę dalį. Veidą dengia pakeliamas antveidis su akių plyšiu. Akių plyšio apatinis kraštas atlenktas pirmyn, kad duriant kalavijo ar ieties smaigalys nenuslystų į akių plyšį.

Apie 1500 m. atsirado paslankūs antsprandžiai. Vokiški saladai išnyko apie 1520 m., o itališki buvo naudojami visą XVI a.
Vokiškus saladus dažnai papildydavo antsmakriais, kuriuos tvirtindavo prie krūtinės ir kurie uždengdavo apatinę veido dalį ir gerklę. Miestuose riteriai kartais nešiodavo odinius, audeklu aptrauktus antsmakrius.
1415 m. Azenkūro mūšyje anglų lankininkai turėjo saladus iš virintos odos. 1480 m. vokiečių riteriai bei samdiniai nešiojo šalmus, sudarytus iš salado forma sujungtų metalinių juostų, aptrauktų kailiu. Jie galėdavo turėti ir antveidžius. 1519 m. Vienos ginklų sandėliuose jų buvo 400 (su prierašu – „pėstininkams“).
Saladas ir jam gimininga geležinė skrybėlė buvo paplitę vokiečių kareivių samdinių būriuose, šveicarų kariuomenėje. Prancūzijoje Karolio VII laikais (1403–1461) juos naudojo karališkieji kankininkai, nuo Liudviko XI (1423–1483) laikų – lengvieji kavaleristai.
Pavadinimas saladas buvo plačiai žinomas, tačiau kartais saldasi vadino kitokius panašius šalmus. Pavyzdžiui, totorišku saladu vadindavo šišaką.
Italijoje, o vėliau ir Prancūzijoje, ėmė gaminti saladus, kurie šonuose turi ausis pridengiančias plokštes. Taip keičiami saladai virto burgonetais.
Blaido upės kanjonas

Blaido upės kanjonas (angl. Blyde River Canyon) – įspūdingas Blaido upės kanjonas Drakeno kalnuose, Pietų Afrikos Respublikos šiaurės rytuose, Mpumalangoje. Ilgis 26 km, gylis apie 800 m. Pagrindinė sudaranti medžiaga – smiltainis. Neretai vadinamas vienu iš Afrikos stebuklų. Senoviniai Drakeno kalnų granito kupolai kyla virš vinguriuojančios Blaido upės kanjono slėnių. Kalnų viršūnes skiria gilios griovos. Šlaitai tankiai apaugę medžiais ir krūmokšniais. Šalia kanjono dunkso „Trys Rondaveliai“ – viršūnės, panašios į afrikiečių trobeles. Kitas neįprastas gamtovaizdis – „Burko Laimės duburiai“. Tai išgraužtos uolos Blaido ir Trero upių santakoje. Dėl staigaus krypties pasikeitimo stipri srovė išgraužė uolas. Šių gilių duburių (iki 6 m) dugne nusėda aukso sąnašos.
Dovilė Šakalienė

Biografija

1996 m. baigė Panevėžio 5-ąją vidurinę mokyklą. 1994–1995 m. pagal Atviros Lietuvos fondo moksleivių mainų programą semestrą mokėsi Cibola High School, Naujojoje Meksikoje, JAV.
2001 m. baigė psichologijos studijas Vilniaus universiteto Filosofijos fakultete, suteiktas bakalauro kvalifikacinis laipsnis. 2003 m. baigė teisės psichologijos studijas Mykolo Romerio universitete, suteiktas magistro kvalifikacinis laipsnis. Buvo Psichologijos krypties studijų programų komiteto narė, Studentų mokslinės draugijos Teisės psichologijos skyriaus steigėja bei pirmoji pirmininkė.
2004–2005 m. dėstė Mykolo Romerio universitete asocialaus elgesio psichologiją bei kriminalinę psichologiją (praktiniai seminarai). 2004–2015 m. dirbo Žmogaus teisių stebėjimo institute nuo projektų vadovės iki vykdančiosios direktorės.
2011–2015 m. buvo „Žinių radijo“ autorinių laidų „Žmogus žmogui“, „Kas graužia tėvus”, „Nepaprastos istorijos” kūrėja, vedėja ir prodiuserė. 2012–2016 m. dirbo akredituota žurnaliste prie Europos Tarybos Strasbūre.
2016 - 2017 m. Seimo LVŽS frakcijos narė. Nuo 2017 m. birželio iki spalio LRLS frakcijos narė; 2017 m. spalį pranešė pereinanti į LSDP frakciją.
Laisvai kalba anglų, rusų, turi bazines prancūzų, vokiečių kalbų žinias. Pomėgiai: skaitymas, kinas, tylos meditacija.
Žemėtvarka ir melioracija

Žemėtvarka ir melioracija – žurnalas, leistas 1926–1940 m. Kaune ir 1989–2001 m. Vilniuje.

Istorija

Iš pradžių ėjo nereguliariai, nuo 1930 m. – keturis, nuo 1937 m. – šešis kartus per metus. Leido Lietuvos matininkų profsąjunga, nuo 1928 m. – Lietuvos matininkų ir kultūrtechnikų sąjunga.
Iki 1928 m. vadinosi „Matininkas“, 1928–1929 m. – „Matininkų ir kultūrtechnikų balsas“. Spausdino „Raidės spaustuvė“, „Vilniaus spaustuvė“ Kaune. Leido priedą „Hidrologinė bibliografija“.
Spausdino teorinius straipsnius, specialistų pranešimus, mokslininkų studijas geodezijos, hidrometrijos, kartografijos, topografijos, žemėtvarkos ir kitais klausimais.
Bendradarbiavo Valerijonas Balčiūnas, L. Bajorūnas, Jonas Čeičys, J. Daniliauskas, A. Janulionis, J. Ramanauskas, Česlovas Pakuckas, Jokūbas Stanišauskas, L. Straukas, V. Taujėnis ir kt.
Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjunga Vilniuje atkūrė ketvirtinį žurnalą, kaip Kaune ėjusį to paties pavadinimo leidinį. Tiražas 1989 m. – 3000 egz., 1991 m. – 5000 egz., 1997 m. – 1400 egz.
Rašė žemėtvarkos, melioracijos, kraštotvarkos, gamtosaugos, vandens ūkio, specialistų rengimo, mokslo rezultatų panaudojimo klausimais, nušvietė Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjungos veiklą. Nuo 2001 m. žurnalo pavadinimas pakeistas į "Žemėtvarka ir hidrotechnika". tiražas 550 egz. (2012)
Bronius Povilaitis (1907)

Biografija

1925 m. baigė Linkuvos gimnazijos I-ją laidą, 1930 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją Dotnuvoje.
1927 m. rugsėjo 19 d. – 1939 m. rugpjūčio 1 d. LŽŪA laborantas, asistentas, vyriausiasis asistentas. 1938 m. paskirtas organizuoti sėklų kontrolės stotį Kaune, vėliau iki 1941 m. spalio 1 d. šios stoties direktorius. Nuo 1941 m. spalio 1 d. LŽŪA lektorius, docentas. Nuo 1941 iki 1944 LŽUA specialiosios žemdirbystės katedros vedėjas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Nuo 1944 m. spalio 28 d. dirbo Dippe sėklininkystės kompanijoje. Nuo 1945 m. lapkričio mėn. Hamburge veikusio Pabaltijo universiteto asocijuotasis profesorius. Deltmonde veikusio Baltic Advisory Council lietuvių atstovas. 1945–1946 m. tobulinosi augalininkystės srityje Vokietijos Getingeno universitete. 1949 m. kovo 16 d. išvyko į Kanadą, dirbo Kanados agrokultūros institute. Nuo 1949 m. McGill universitete Monrealyje studijavo augalininkystę, selekciją ir genetiką. Nuo 1951 m. gamtos mokslų magistras, o nuo 1954 m. filosofijos mokslų daktaras. Nuo 1957 m. rugpjūčio 15 d. dirbo Kanados žemės ūkio ministerijos tabako tyrimo ir selekcijos stotyje Delhi, Ontarijo provincijoje.
1931 m. rugsėjo 22 d. Šiaulių apskrities komendantūros pašauktas į Lietuvos kariuomenę, paskirtas į 8 pėstininkų pulką. 1932 m. rugsėjo 15 d. baigė Karo mokyklą (VII aspirantų laida), suteiktas kavalerijos jaunesniojo leitenanto laipsnis ir paleistas į atsargą. 1939 m. vasario 15 d. pakeltas į atsargos leitenatus.
Nuo 1927 m. spalio 2 d. Lietuvos Šaulių sąjungos narys. Nuo 1938 m. sausio 31 d. Lietuvos Šaulių Sąjungos LŽŪA šaulių būrio tarybos pirmininko pavaduotojas.
Nuo jaunų dienų Lietuvos Ateitininkų sąjungos narys.

Apdovanojimai

1938 m. Bronius Povilaitis apdovanotas Vytauto Didžiojo 5 laipsnio ordinu.
Utrechto arkivyskupija

Istorija

Utrechtas buvo diocezijos centras nuo VII a. Tačiau nepriklausoma valstybė (feodalinė valda) Šventojoje Romos imperijoje buvo įkurta 1024 m., kuomet vietos vyskupai gavo teisę vadintis kunigaikščiais ir valdyti sekuliarias žemes. Vyskupija valdė dvi geografiškai atskiras teritorijas ir buvo didžiausia viduramžių valstybė dabartinių Nyderlandų teritorijoje, konkuruojanti su Olandija ir Geldersu. Ji sėkmingai išvengė Burgundijos įtakos XV a., ir netapo Burgundijos Nyderlandais.
Nuo XV a. pabaigos svarbiausia konkurente dėl hegemonijos šiaurinėse Žemutinėse Provincijose tapo Gelderso kunigaikštystė, kuri iš vyskupijos paveržė nemažai žemių pajūryje, įskaitant ir Groningeno miestą.
1524–1529 vyskupu buvo Henrikas Bavaras, kuris vienu metu susidūrė su Gelderso ir Habsburgų agresija, ir vidaus miestiečių pasipriešinimu. 1527 m. jis pardavė vyskupiją Habsburgui imperatoriui Karoliui V. Šis įgijo teisę pats skirti vyskupus. Nors vyskupija išlaikyta, ji nebeturėjo savo valdų. Vyskupijos teritorija inkorporuota į Habsburgų Nyderlandus, ir iš jos suformuotos trys iš Septyniolikos Provincijų: Utrechto stichtas, Overeijselis ir Drentė.
1559 m. vyskupija buvo pakelta iki arkivyskupijos lygmens. Per Nyderlandų revoliuciją Nyderlanduose suklestėjus protestantizmui, 1580 m. mirus vyskupui, naujai skirti vyskupai nebegalėjo reziduoti Utrechte, nors vyskupija oficialiai nebuvo panaikinta.
Bikavėnai

Geografija

Per gyvenvietę teka Bikava (dešinysis Jūros intakas). Keliai į Gorainius, Žvingius, Pajūrį, Visbarus. Iš vakarų pusės prieina Sausgalvių miškas, iš rytų – Jūros upė, ribojanti nuo Žvingių gyvenvietės.

Istorija

Kaime yra VIII a. – XII a. Bikavėnų kapinynas. Bikavėnai pirmą kartą rašytiniuose raštuose paminėti kai 1606 m. balandžio 28 d. Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Zigmantas Vaza savo raštu Žvingių bažnyčiai paskyrė sklypą Bikavėnų kaime. 1863 m. pastatyta koplytėlė.
1947 m. įsteigta pradžios mokykla, dab. Vainuto vidurinės mokyklos skyrius. 1956 m. atidaryti kultūros namai, medicinos punktas, biblioteka,  kuri nuo 2005 m. turi viešąją interneto prieigą.
Sovietmečiu Bikavėnai buvo kolūkio „Už Taiką“, vėliau – Bikavėnų tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Bikavėnų tarybiniame ūkyje 1990 m. dirbo 349 darbuotojai. Yra VšĮ „Senųjų kaimo tradicijų centras”, 1996 m. įkurta kaimo kapela, vadovai broliai T. R. Matevičiai. Nuo 1996 m. Bikavėnuose vyksta Lietuvos kapelijų festivalis.

Žymūs žmonės

Bikavėnuose gimė lakūnas inžinierius Vladas Kensgaila, dailininkė Sofija Vasilenkaitė-Vainilaitienė, Geležinio Vilko partizanų būrio vadas Kazys Auškalnis-Tauras, keturi broliai partizanai Vaičiuliai – Antanas-Tigras, Vincas-Papartis, Jonas-Jurginas ir Juozas-Šarka. Jonas Petrošius (1921–2009) – katalikų dvasininkas, kunigas, prelatas (nuo 1987 m.), žurnalistas.
Ansi protektoratas

Raida

60 m. pr. m. e.-107 m. teritorija buvo valdoma kaip Kinijos kolonija Vakarų teritorijų protektoratas. Vėliau regionas buvo nepriklausomas nuo Kinijos, čia viešpatavo įvairios tiurkų valstybės. Iki Tangų užkariavimo svarbiausios čia buvo Karachodžų karalystė Turfano įduboje ir Tiurkų kaganato kontroliuojami prekybiniai miestai-valstybės Tarimo baseine.
640 m. Kinijos imperatorius Taidzongas surengė karinę kampaniją į šį tolimą vakarų regioną, norėdamas susigrąžinti Kinijos politinę įtaką ir kartu Šilko kelio kontrolę. Tais metais buvo užimta Karachodžų karalystė, o pavergti kiti svarbūs prekybiniai miestai, tokie kaip Karašachras, Kučia, Chotanas. Įkūrus protektoratą, jo sostine tapo Kučia. Keturiuose svarbiausiuose protektorato miestuose buvo dislokuotos imperijos karinės pajėgos.
Savotišką statusą šiam administraciniam vienetui suteikė krašto neramumas. Teritorijose įtaką norėjo susigrąžinti tiurkai (valdė jį 651–657), į jį pretenzijas reiškė Tibeto imperija, kurios armijos puldinėjo protektoratą nuo 662 m. Tibetas valdė regioną 67–692. Kinija turėjo nuolat kreipti dėmesį į šalies neramumą, čia laikyti savo karius.
VIII a. Tangai didžiumą laiko išlaikė kontrolę regione, nors susisiekimas su juo buvo labai sunkus, kadangi Tibetas valdė Hesi koridorių. Teritorijų galutinai atsisakyta 791 m., kuomet Kinijoje įvykęs sukilimas pareikalavo atitraukti karines pajėgas į imperijos centrą ir palikti įtvirtintas tvirtoves. Kontrolę buvusiame protektorate perėmė Tibetas.
Otepė

Istorija

Otepė įkurta 1116 m., iki 1917 m. vadinosi Odenpe. Miesto teises gavo 1936 m.
Alfonsas Vitkus

Biografija

1995 m. Pandėlio apylinkės ligoninės, 1998 m. Rokiškio rajono savivaldybės Pirminės sveikatos apsaugos centro Pandėlio palaikomojo gydymo ir slaugos ligoninės direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Rokiškio rajono skyriaus narys.
1997–2000 m. (LDDP sąraše) ir nuo 2003 m. (LSDP) Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys. Kontrolės komiteto pirmininkas.
Tomas Bardauskas

Biografija

1993 m. su Vilniaus komanda Bardauskas tapo Lietuvos estafetės 4x100 m čempionu. 1994 m. lengvaatletis pelnė savo pirmąjį individualios rungties Lietuvos čempionato medalį - sidabrą su 7,22 m rezultatu. 1997 m. Bardauskas pirmą kartą tapo Lietuvos čempionu (8,09 m). Čempiono titulą sportininkui taip pat pavyko apginti 1998 m. ir 2003. 2000 m. Kaune vykusiose Baltijos šalių mačo varžybose Bardauskas pelnė auksą ir užfiksavo savo asmeninį rekordą - 8,10 m. Tais pačiais metais sportininkas įvykdė olimpinį normatyvą ir atstovavo Lietuvai vasaros olimpinėse žaidynėse.