google/wiki40b huggingface dataset:
Leipcigas

Istorija

Nuo XVIII a. iki Antrojo pasaulinio karo Leipcigas buvo Vokietijos knygų spausdinimo centras. Taip pat išvystyta spaudos reikmenų pramonė, tiksliųjų instrumentų gamyba, alaus varymas, tekstilės ir muzikos instrumentų pramonė. Leipcigui kartais suteikiama Mažojo Paryžiaus arba Pleisės Atėnų pravardė, kadangi jame nuo XVIII a. vystėsi klasikinė vokiečių literatūra. Leipcigo universitete (įkurtas 1409 m.) studijavo filosofas Johanas Gotlybas Fichtė, poetas Johanas Volfgangas Gėtė, kompozitoriai Robertas Šumanas ir Johanas Sebastianas Bachas. Nuo 1723 iki 1750 m. J. S. Bachas vadovavo Leipcigo Šv. Tomo bažnyčios chorui; šioje bažnyčioje kompozitorius ir buvo palaidotas. 1835–1847 m. Leipcige koncertus organizavo kompozitorius Feliksas Mendelsonas. Šiame mieste yra gimę filosofas Gotfrydas Vilhelmas Leibnicas ir kompozitorius Richardas Vagneris. Leipcigo orkestras, turintis 200 muzikantų, laikomas vienu geriausių pasaulyje.
XIII a. pastatyta Pleisės pilis (Pleissenburg), kurioje 1519 m. aršiai diskutavo Martynas Liuteris ir Romos katalikų teologas Johanas Ekas (Johann Eck). Pilies vietoje dabar yra rotušė.

Pavadinimo kilmė

Leipcigo miesto pavadinimas yra slaviškos kilmės: senoviškas miesto pavadinimas Lipsk yra kilęs nuo liepos medžio (lipa). Sorbai dar ir dabar Leipcigą vadina šiuo pavadinimu.
Almetjevskas

Istorija

Nuo XVII a. šiose vietose jau būta gyvenvietės. Įkurtas 1950 metais kaip naftininkų gyvenvietė Almetjevas (rus. Альметьево), nuo 1953 m. miestas.
Dusynas (Utenos r.)

Geografija

Ežero plotas 64,2 ha, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 2,36 km, didžiausias plotis 430 m, vidutinis plotis – 280 m. Paviršiaus altitudė 108,5 m. Didžiausias gylis 4,1 m, vidutinis gylis 2,5 m. Baseino plotas 18,5 km². 
Ežeras rininis. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 5,4 km. Vakariniai ir rytiniai krantai statūs, šiaurės vakarų ir pietiniai - žemi, pelkėti, įteka 5 upeliai. Krantai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Per ežerą iš pietvakarių į šiaurę prateka Vyžuonos kairysis intakas Dusynos upelis. Pratakumas 300 %. Atabradas siauras, smėlingas, giliau dugną dengia molis.
2015 m. atliktame ichtiologiniame ežero ištyrime nustatyta, kad ežere yra gausūs žuvų ištekliai.
Prie Dusyno įsikūrę Dusynių, Šiaudinių, Plaušų, Čerioškavietės ir Karališkio kaimai. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos.
Samoa salynas

Samoa salynas – salynas pietinėje Ramiojo vandenyno dalyje, Polinezijoje. Apima 3030 km² plotą. Salos vulkaninės kilmės. Sudaro kelios didesnės salos (Upolu, Savajas ir Tutuila) bei keletas mažesnių salelių, prisišliejusių prie didesniųjų (Manonas, Apolima, Aleipatos salos, Manua salos, Rozos atolas). Aukščiausia vieta – Silisilio kalnas (1858 m, Savajo s.). Gausu užgesusių ugnikalnių. Salas dengia tropiniai miškai. Klimatas tropinis, karštas. Lietingasis laikotarpis trunka nuo lapkričio iki balandžio. Nereti taifūnai.
Samoa salynas apgyvendintas polineziečių tautų grupei priklausančių samojiečių. Iš viso Samoa salyne gyvena apie 250,1 tūkst. gyventojų. Vakarinė salyno dalis sudaro nepriklausomą Samoa valstybę, o rytinė – JAV valdą Amerikos Samoa. Svarbiausi miestai yra Apija (38,8 tūkst. gyventojų) ir Pago Pago (11,5 tūkst.).
Sully Prudhomme

René François Armand Prudhomme (Renė-Fransua-Armanas Priudomas; 1839 m. kovo 16 d. – 1907 m. rugsėjo 6) buvo prancūzų poetas ir eseistas, pirmosios Nobelio literatūros premijos laureatas 1901 m.
Priudomas iš pradžių siekė tapti inžinieriumi, bet vėliau daugiausia užsiėmė filosofija bei poezija. Kurdamas poeziją jis deklaravo, kad siekia sukurti mokslinę poeziją moderniems laikams. Priklausė Parnaso mokyklai, tačiau tuo pačiu išlaikė savitą stilių.
Hobartas

Istorija

Pirmoji gyvenvietė dabartinio miesto vietoje įkurta 1803 m., Risdono įlankoje, rytiniuose Dervento (Derwent) upės krantuose. Tai antras seniausias Australijos miestas. XX a. pradžioje nutiestas geležinkelis, kurio svarba šiuo metu yra sumažėjusi.
Juodoji baltauodegė kakadu

Išvaizda

Gana stambi papūga, kurios kūnas iki 54-56 cm ilgio; svoris apie 750 g. Plunksnų danga juoda. Visos plunksnos su baltu-geltonu apvadu. Ausų srityje yra balta dėmė. Ant uodegos balta juosta. Kuodas nedidelis ir platus. Aplink akis esati plika sritis pilkos spalvos. Snapas platus ir masyvus. Patelių ausų dėmė didesnė, snapas šviesus, aplink akis esanti sritis šviesesnė ir mažesnė.

Paplitimas

Paplitusi Australijos pietvakariuose.
Oksidoreduktazės

Oksidoreduktazės (EC 1.x) - fermentai, kurie katalizuoja oksidacijos – redukcijos procesus. Iš oksiduojamo substrato paimtus elektronus perduoda redukuojamam.

Alkoholio dehidrogenazė

Katalizuoja reakciją:

C₂H₅OH + NAD⁺ → CH₄CO + NADH + H⁺
Mečislovas Treinys

Biografija

1948–1952 m. mokėsi Liepiniškių (Utenos raj.) pradinėje mokykloje, 1952–1955 m. Kuktiškių 7-metėje mokykloje, 1955–1959 m. buhalterinės apskaitos Klaipėdos žemės ūkio technikume. 1959–1960 m. „Aušros“ kolūkio (Utenos raj.) buhalteris.
1960–1965 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos (LŽŪA) Ekonomikos fakultete. 1965–1967 m. Žeimių (Jonavos raj.) sovietinio ūkio vyr. agronomas. 1967–1970 m. LŽŪA aspirantas, 1971 m. apgynė ekonomikos mokslų kandidato disertaciją.
1970–1975 m. LŽŪA Ekonomikos katedros asistentas, vyr. dėstytojas, nuo 1975 m. docentas. 1979–1980 m. Prahos aukštosios žemės ūkio mokyklos (Čekija) stažuotojas . 1979–1989 m. LŽŪA Ekonomikos katedros vedėjas, 1989–1990 m. prorektorius. 1990 m. suteiktas profesoriaus vardas. Nuo 1996 m. gruodžio mėn. LŽŪA Ekonomikos katedros profesorius .
Mokslo ir studijų kryptis – agrarinė ekonomika ir politika, kaimo plėtros politika, agrarinių transformacijų bei mokslo istorija. Parašė bei sudarė 8 knygas-monografijas ir vadovėlius, mokslo bei mokslo populiarinimo straipsnių, publicistikos. Vienas iš Lietuvos žemdirbių sąjūdžio organizatorių, jo programos redaktorių.

Politinė veikla

1976 m. SSKP narys. 1990 m. balandžio 7 d. Kačerginės rinkiminėje apygardoje išrinktas į LR Aukščiausiąją Tarybą. 1990–1992 m. Agrarinės komisijos pirmininko pavaduotojas, 1992 m. pirmininkas. 1991–1992 m. Aukščiausioje Taryboje buvo Tautininkų frakcijos pirmininkas. 1992–1996 m. Seimo narys. 1993–1996 m. Lietuvių tautininkų frakcijos Seime seniūno pavaduotojas . 1997–1998 m. žemės ūkio ministro patarėjas.
2000 m. apdovanotas Lietuvos nepriklausomybės medaliu, 2002 m. LDK Gedimino ordino Riterio kryžiumi.
Trylika kolonijų

Vergovė

Kolonijose vergovė buvo legali ir plačiai praktikuojama. Plačiausiai paplitusi pietinėse kolonijose. Vergovė buvo labai svarbi ekonominiu požiūriu, nes kolonijos buvo agrarinės ir orientuotos į eksportą, ypač tabako. Vergai dažniausiai dirbo plantacijose ir ūkiuose. Yra manoma, kad 287 000 vergų buvo atvežti iš Afrikos nuo 1620 iki 1780 metų. Dėl palankesnių darbo sąlygų, lyginant su kitomis kolonijomis, (pvz., Brazilija ir Karibų salos) Amerikos vergų gyvenimo trukmė buvo gerokai ilgesnė.

Religija

Dauguma gyventojų kolonijose išpažino krikščionybę, taip pat buvo žydų tikėjimo žmonių bei netikinčių. Dėl imigrantų įvairovės kolonijose neįsivyravo viena krikščionybės šaka, jose buvo daugybė protestantų atšakų. Pietuose dominavo Anglikonų bažnyčia, o šiaurė buvo labiau susiskaldžiusi ir skirtingos etninės grupės, kaip vokiečiai, olandai ir kt., turėjo savas bažnyčias. Amerika buvo žinoma dėl religinės tolerancijos, todėl daugybė imigrantų buvo iš Europoje persekiojimų religinių mažumų.
Prišiškės

Istorija

Nuo 1920 m. kaimas priklausė Kruopių valsčiui, nuo 1950 m. – Žarėnų apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Žarėnų–Latvelių tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Rudausiai (Akmenė) – 6,7 km
Spaigiai – 3,6 km 
Degulės – 0,5 km
Paliesiai – 1,6 km
Žarėnai-Latveliai – 4,7 km
Kinkiai I – 1,2 km
 ŠIAULIAI – 35 km
Masiai (Šiauliai) – 3,2 km 
 KURŠĖNAI – 21 km
Mažaičiai – 1,8 km
Leopoldas Krugas

Biografija

Teologas, vėliau valstybės tarnautojas. 1805-1834 m. dirbo Prūsijos statistikos kanceliarijoje. Knygose pateikė vertingos medžiagos apie to meto Prūsijos karalystės ir Mažosios Lietuvos žemėvaldą, baudžiavą, demografiją, gyventojų socialinius sluoksnius, lietuvių ir kolonistų vokiečių socialinę, ekonominę bei teisinę nelygybę, miestų gyventojus.
Salomėja Staniulytė

Salomėja Staniulytė-Čerienė-Mulks (1899 m. gegužės 30 d. Londone, Didžioji Britanija – 1970 m. gegužės 6 d. Linden Clarke, NJ – JAV) – Lietuvos dainininkė, chorvedė, kompozitorė, visuomenininkė.

Biografija

1908 m. su tėvais atvyko į JAV ir apsigyveno Čikagoje. Čia pateko į didelį kultūrinio gyvenimo sūkurį. Iš mažens būdama muzikali, mokydamasi dainavo mokyklų choruose. 1914–1917 m. mokėsi Čikagos muzikos kolegijoje (dėst. ir Stasys Šimkus) ir mokytojavo „Ateities žiedų“ mokykloje.
1918 m. pradėjo vadovauti Čikagos moterų chorui. Turėjo gražų mecosoprano balsą, dainavo „Birutės“ chore, dalyvaudavo muzikiniuose spektakliuose. Vadovavo net keturiems mokyklinio amžiaus vaikų chorams, 1927–1929 m. sėkmingai dirbo su lietuvių choru „Pirmyn“. Su Ona Biežiene Kolumbijos kompanijoje į plokšteles įdainavo po keletą dainų ir giesmių (vadovavo Antanas Vanagaitis).
1930 m. atvyko į Lietuvą ir apsigyveno Kaune. Gavo tarnybą Finansų ministerijoje. Privačiai mokėsi muzikos pas Juozą Naujalį, Stasį Šimkų ir Aleksandrą Kačanauską, kurį laiką studijavo ir konservatorijoje (fortepijoną ir kompoziciją pas Vincą Bacevičių, Viktorą Žadeiką, Jurgį Karnavičių). Dainavo Aleksandro Kačanausko vadovaujamame chore ir dalyvavo gastrolėse Taline bei Rygoje.
1935 m. išvyko į Londoną ir gavo darbo Lietuvos pasiuntinybėje. 1940 m. sugrįžo į Čikagą ir vėl įsijungė į muzikinę veiklą. Vadovavo „Margučio“ vaikų ir „Suvalkiečių“ suaugusiųjų chorams. Pagarsėjo kaip gera dainininkė ir dirigentė, dalyvavo radijo laidose. 1942 m. ištekėjo už teisininko Emersono Mulkso (pirmasis vyras dr. K. Čerys nuskendo) Waukegane, IL. Netrukus persikėlė į Niujorką ir dirbo įvairiose visuomeninėse organizacijose.
1950 m. apsigyveno Lindene, NJ, ir vėl buvo renkama į įvairias visuomenines organizacijas bei jų tarybas – buvo BALF’o skyriaus pirmininkė. Globojo našlaičius vaikus, suorganizavo šeštadieninę mokyklą, vadovavo „Birutės“ moterų chorui ir sekstetui, surengė koncertų. 1961 m. apsigyveno Klarko miestelyje netoli Lindeno. Su Liudu Stuku suorganizavo lietuvių muzikų ir kitų menininkų būrelį, kuris sutelkdavo nemažai žmonių iš Naujojo Džersio valstijos.
Sukūrė dainų, rašė spaudoje, išleido plokštelę „Dainos Lietuvai“. Dalis dainų išleista Lietuvoje (1932 m.), Niujorkas (1948 m.) ir Čikagoje (1956 m.). Paplito jos dainos „Lietuvos laukai“, „Kada girdžiu aš dainą“, „Klajonės“, „Ramunė“, „O, Tėvyne manoji“ ir kt. Visus savo muzikos rankraščius padovanojo „Alkos“ muziejui Putname, CT.
Bario Karolio Voitylos tarptautinis oro uostas

Istorija

Bario oro uostas buvo pastatytas 4-jame dešimtmetyje karo reikmėms. Antrojo pasaulinio karo metu jį užgrobė Didžiosios Britanijos kariuomenė ir jame veikė britų karinės oro pajėgos. Pasibaigus karui oro uostas vėl sugrąžintas Italijos oro pajėgoms.
Septintajame dešimtmetyje oro uostas buvo pradėtas naudoti civiliniams tikslams ir tuo metu pirmieji reguliarūs skrydžiai Bario miestą jungė su Roma, Katanija, Palermu, Ankona ir Venecija.
Nuo to laiko oro uosto infrastruktūra buvo dažnai gerinama, o paskutiniai darbai atlikti 2005-2006 m.
FK Partizan Obršani

Istorija

Klubo ištakos siekia 1947 m. Žaidė žemesniuose divizionuose. 
Antroje lygoje nuo 2018 m.
Polietileno tereftalatas

Polietileno tereftalatas, PET, PETE, PETP (angl. polyethylene terephthalate, PET, PETE, PETP) – plačiai paplitęs plastikas iš poliesterio šeimos. Iš jo daromi gaiviųjų gėrimų buteliai, skaidrios plėvelės, tekstilinis pluoštas (ir audiniai) ir kt.

Gamyba

Gaunamas polikondensuojant tereftalio rūgšties molekules arba jungiant tereftalio rūgšties dimetileterio eterio molekules su etilenglikoliu. Pagal techninius – ekonominius rodiklius priimtinesnis yra antrasis būdas. Tereftalio rūgšties eterifikacija etilenglikoliu vykdoma 240–270 °C temperatūros ir 0,1–0,2 MPa slėgio aplinkoje.

PET saugumas sveikatai

PET junginiai yra biologiškai inertiški, nesukelia neigiamo poveikio nei kontaktuojant su oda, nei prarijus. Toksiško poveikio bandymuose su gyvūnais neužfiksuota. Tyrimai neparodė genotoksiškumo. Tiriant atskirus monomerus ir PET tarpinius junginius nustatyta, kad jie netoksiški ir iš principo nekelia pavojaus žmogaus sveikatai. Buvo kilę abejonių dėl stibio trioksido, kuri naudojamas PET gamyboje, tačiau tyrimai su gyvūnais taikant iki 20 g/kg dietą neparodė toksiško ar genotoksiško poveikio (kai ES nustatytas stibio migracijos limitas iš pakuotės yra 0,04 mg./kg maisto). Taip pat nenustatyta, kad PET galėtų sukelti žmogaus endokrininės sistemos veiklos sutrikimų. Daugelis tyrimų parodė, kad PET pakuotė yra saugi naudoti maistui.

Rizika sveikatai

PET gamybos metu bei jam vėliau yrant susidaro kenksmingi junginiai. Būtinos specialios priemonės, kad jų kiekiai neviršytų leistinų normų.

Stibis

Stibio junginiai naudojami PET gamyboje kaip katalizatoriai. Jie nėra itin nuodingi, tačiau kenksmingi. Nuo naujų PET gaminių stibio junginiai nuplaunami, todėl butelio išoriniame ar vidiniame paviršiuje iš pradžių jų nebūna. Tačiau pilant verdantį vandenį ar šildant mikrobangėje į butelio turinį patenka PET vidinėje struktūroje užsilikę stibio junginiai. Priklausomai nuo bandymo sąlygų, stibio junginių koncetracija po to gali ir viršyti rekomenduojamus saugius kiekius. Nustatyta, jog saugi temperatūra yra ne daugiau 60 °C, jei šildoma trumpą laiką.
Stibio kiekiai gali viršyti leistinus ir per ilgai (daugiau nei metus) laikant.
Daug (daugiau nei būtų leidžiama geriamajame vandenyje) stibio buvo rasta PET taroje išpilstytose sultyse
Teisingai pagamintame, ne per ilgai saugotame geriamojo vandens PET butelyje randama maždaug vienas procentas leistinos stibio junginių dienos dozės.

Ftalatai

2010 m. žurnale „Environmental Health Perspectives“ pasirodė straipsnis, teigiantis, jog PET buteliuose gali susikaupti nemažai endokrininei sistemai kenksmingų ftalatų , kurių ten buvo rasta apie 12 kartų daugiau nei stikliniuose buteliuose, tiesa, nebuvo nustatyta, ar jie atsirado būtent dėl PET pakuotės.
Darvinas (Australija)

Istorija

Dabartinio Darvino apylinkėse gyveno larakių aborigenai. XVII a. pirmuosius apylinkių žemėlapius sudarė olandų keliautojai. 1869 m. Pietų Australijos generalgubernatorius G. Goyder įsteigė pirmąją gyvenvietę. Ji 1911 m. oficialiai pavadinta anglų gamtininko ir keliautojo Č. Darvino vardu. Antrojo pasaulinio karo metu, 1942 m. vasario 19 d., Darviną bombardavo Japonijos bombonešiai. Tai buvo didžiausias kada nors įvykdytas oro antpuolis prieš Australiją.
Dieta

Mityboje dieta – žmogaus ar kito organizmo vartojamo maisto visuma. Nors žmonės yra visaėdžiai, jų dieta gali smarkiai skirtis dėl tradicinių, kultūrinių ar religinių įsitikinimų, sveikatos būklės ir kitų priežasčių. Skirtingos dietos gali daryti sveikatai teigiamą arba neigiamą poveikį, nes tinkamai mitybai būtinas subalansuotas ir visavertis maistas, aprūpinantis organizmą pakankamu kiekiu angliavandenių, baltymų, riebalų, vitaminų ir mineralinių medžiagų.
Nors "dieta" plačiąją prasme vadinama bet kokia žmogaus mitybos sistema, tačiau gana dažnai šis terminas suprantamas tik kaip trumpalaikis mitybos pokytis, leidžiantis atsikratyti antsvorio. Pastaroji metodika neturi nieko bendra su sveika gyvensena ir sveiku maistu. Paprastai tai trumpalaikis - nuo kelių dienų iki kelių savaičių - pokytis, kuris organizmui sukelia gana didelį stresą. Svoris krenta dėl to, kad kūnas gauna mažiau kalorijų nei suvartoja ir gauti energijai naudoja sukauptus riebalus ir raumenis.
Vilenas Vadapalas

Vilenas Vadapalas (g. 1954 m.) – Lietuvos advokatas, teisėtyrininkas tarptautininkas, europeistas, buvęs Vilniaus universiteto (VU) profesorius, Europos Sąjungos Bendrojo Teismo teisėjas, VU Teisės f. Tarptautinės ir Europos Sąjungos teisės katedros vedėjas.

Biografija

Baigė vienpakopes teisės studijas VU Teisės fakultete. 1983 m. sausio 28 d. Maskvos M. Lomonosovo valstybiniame universitete apgynė teisės kandidato disertaciją tema „Aplinkybės, pašalinančios valstybės atsakomybę tarptautinėje teisėje“ (LMT nostrifikuota į socialinių mokslų teisės krypties daktaro), teisės mokslų kandidatas, socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras. 1995 m. lapkričio 20 d. Varšuvos universitete – habilituoto daktaro disertaciją tema „Valstybių atsakomybės tarptautinėje teisėje realizavimas“, habilituotas daktaras. Nuo 2012 m. Europos teisės instituto (Vienoje) narys. 2014 ir 2015 m. įgijo kandidatų į Vieningo patentų teismo teisėjus Budapešto mokymo centro sertifikatus.
Po studijų VU Teisės fakulteto dėstytojas (asistentas, docentas, profesorius). Dėstė vientisųjų vienpakopių teisės studijų dalykus kaip Tarptautinė viešoji teisė (nuo 1981 m.), Žmogaus teisės, (nuo 1991 m.), Žmogaus teisės Europoje, ES teisė (nuo 2000 m.), Europos Bendrijų Teisingumo teismo praktika, ES konstitucinė teisė, Lietuvos Respublikos stojimo į Europos Sąjungą teisiniai pagrindai ir kt. (iki 2004 m. vasaros).
Buvo Jean Monnet Europos Sąjungos teisės katedros vedėjas; Europos Sąjungos studijų asociacijos – Lietuva pirmininkas; Seimo darbo grupės Konstitucijos pataisoms, reikalingoms stojimui į ES, pranešėjas; Tarptautinės teisininkų komisijos narys (2003 m. balandžio mėn.). Derybininkas derybose dėl Lietuvos Respublikos stojimo į Europos Sąjungą. LR derybų delegacijų ir derybų grupių narys. Nuo 2004 m. gegužės 12 d. ES Pirmosios Instancijos Teismo, iki 2013 m. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo teisėjas.
1991-1993 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės patarėjas tarptautiniams santykiams. 1996-1997 m. Kęstučio Stungio advokato kontoros advokatas. 1997-2004 m. Europos teisės departamento prie LR TM direktorius. 2014-2015 m. Stambulo Yeditepe universiteto Teisės fakulteto profesorius, Europos Sąjungos teisės ir konkurencijos teisės dėstytojas. Nuo 2015 m. Vilniaus komercinio arbitražo teismo arbitras. Nuo 2016 m. advokatų kontoros „Vadapalas, Vaitekūnas ir partneriai EUROLEX“ advokatas, partneris. Praktikos sritys - Europos Sąjungos teisė, tarptautinė teisė, žmogaus teisės ir kt.
Paskelbė mokslinių straipsnių, parašė vadovėlių, monografijų, kitokių mokslo darbų ES teisės ir tarptautinės teisės srityse.
Moka anglų, lenkų, prancūzų, rusų ir vokiečių kalbas.
Vedęs. Sūnus Mindaugas Vadapalas (g. 1977 m.), advokatų kontoros „Vadapalas, Vaitekūnas ir partneriai EUROLEX“ advokatas, partneris.
Audrys Šimas

Biografija

Visas Audrio Šimo gyvenimas susijęs su Biržų rajonu: čia gimė, mokėsi, gyvena (Kirdonyse), įkūrė verslą (UAB „Šalva“ vadovas), du kartus (nuo 2011 m.) išrinktas rajono tarybos nariu ir savivaldybės Kontrolės komiteto pirmininku. Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos narys, laimėjęs 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose (iškeltas Biržų-Kupiškio vienmandatėje apygardoje).
Turi aukštąjį paslaugų verslo administravimo išsilavinimą. Aktyvus bendruomeninėje veikloje: Kirdonių bendruomenės pirmininkas ir seniūnaitis, o nuo 2016 metų - viso Biržų rajono bendruomenių sąjungos vadovas.
Laisvalaikiu sportuoja, priklauso Biržų tinklinio klubui ir Biržų Rotary klubui. Su žmona Lina užaugino dvi dukras Arminą ir Viliją.
SKA Lʹvìv

Istorija

1989 m. pabaigoje Lvovo SKA klubo pagrindu suburta Galicina Drogobic komanda.
Fumaro rūgštis

Biologija

Nemažai fumaro rūgšties turi žvirbliarūtės (Fumaria officinalis), baravykai (ypač Boletus fomentarius var. pseudo-igniarius), kerpės (pvz., islandinė kerpena (Cetraria islandica)).
Fumarato jonai yra tarpinė medžiaga citrinos rūgšties cikle, kurio metu gaminamas ATP. Cikle fumarato jonai susidaro sukcinato dehidrogenazei oksiduojant sukcinato jonus, o po to veikiami fermento fumarazės jie virsta malato jonais.
Fumarato jonai gaminasi ir amoniaką verčiant šlapalu (šlapalo cikle).

Vaistai

Fumaro rūgšties esteriai kartais naudojami žvynelinei gydyti, kadangi buvo iškelta hipotezė, kad šią ligą sukelia fumaro rūgšties gaminimosi sutrikimas odoje. Pradinė dozė būna 60-105 mg per dieną, po to palaipsniui didinama iki 1290 mg per dieną. Šalutiniai efektai yra inkstų ir virškinimo trakto sutrikimai, odos paraudimas, kuriuos sukelia per didelis fumaratų suvartojimas. Ilgai vartojant fumaratus kartais sumažėja leukocitų kiekis.

Maisto priedas

Fumaro rūgštis naudojama kaip maisto rūgštiklis nuo 1946 m. Ji netoksiška, naudojamas gėrimuose ir kepimo milteliuose. Paprastai ji naudojamas kaip vyno rūgšties pakaitalas, kartais – vietoje citrinų rūgšties (0,91 g fumaro rūgšties pakeičia 1,36 g citrinų rūgšties).
Pudingų mišiniuose naudojama kaip koaguliantas.

Kita

Fumaro rūgštis naudojama gaminant poliesterio dervas ir polialkoholius, taip pat kaip kandikas dažant.

Sauga

Dalinai degdama fumaro rūgštis sudaro dirginamąją medžiagą maleino rūgšties anhidridą.
Huculai

Ekonomika

Nuo seno pagrindiniai huculų verslai buvo galvijininkystė kalnų ganyklose, miško verslai, medienos plukdymas kalnų upėmis. Sodininkystė ir daržininkystė buvo antraeilis pragyvenimo šaltinis. Išvystyti dailieji amatai - medžio drožyba ir deginimas, odos ir vario dirbinių gamyba, puodininkystė, audimas.
Pūkeniškiai

Istorija

1852 m. Joniškio metrikų knygoje užrašytas Pūkeniškių vienkiemis.
Renis (miestas)

Istorija

Miesto ištakos siekia 1548 m. O miesto teisės suteiktos 1821 m.
1621–1812 m. Renis, kaip ir visa Budžiaka priklausė Osmanų imperijai. Nuo 1812 m. miestelis buvo valdomas rusų (atiteko Rusijos imperijai pagal Bukarešto taikos sąlygas). 1856–1862 m. miestas atiteko Moldavijai, o 1862–1877 m. buvo Rumunijos teritorijoje.
1877–1917 m. valdė Rusijos imperija. 1918–1940 m. teritoriją okupavo Rumunijos karalystė. 1940–1941 m. laikinai regioną ir miestą okupavo sovietų kariuomenė.
1941 m. vasarą rumunai, padedami nacistinės Vokietijos užgrobė miestą ir išlaikė jį iki 1944 m. savo valdžioje. Nuo 1944 m. miestas okupuotas sovietų, vėliau prijungtas prie sovietinės Ukrainos.
1991 m. Ukraina paskelbė šalies nepriklausomybę, o miestas tapo Ukrainos dalimi.
Kazanlekas

Istorija

Miesto teritorijoje žmonės gyvena nuo neolito (6–5 tūkstantmečio pr. m. e.). 4–3 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo valdomas trakų. Netoli Kazanleko buvo rastas Trakijos sostinė – Seuthopolis (Σευθόπολις), netoli kurios 4 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo pastatytas Kazanlako trakų kapas. 1979 m. kapas buvo įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo objektų sąrašą.
Jonas Aleksandras Konecpolskis

Biografija

Belzo vaivados Kristupo Konecpolskio (m. 1660) ir Konstancijos Stanislavskos sūnus.
1696 metais į kūrė Janovo miestą.

Šeima

Buvo vedęs Elžbietą Fevroniją Rževuskaitę, Karūnos dvaro iždininko Mykolo Floriono Rževuskio (m. 1687) dukterį, nuo santuokos su ja vaikų neturėjo.
Su Jono Aleksandro mirtimi 1719 metais užgeso Konecpolskių giminė.
K'inich K'an Joy Chitam II

K’inich K’an Joy Chitam II (dar žinomas kaip Šul Kanas II, Kan Xul II; g. 644 m. lapkričio 5 d. – m. apie 711 m.) – klasikinio majų civilizacijos laikotarpio Palenkės miesto valdovas. Valdyti pradėjo 702 m. būdamas 57-erių metų, kuomet mirė iki tol valdęs jo vyresnysis brolis K'inich Kan B'alam II.
Jų tėvas buvo žymus majų valdovas K'inich Janaab' Pakal, dar žinomas kaip Pakalis Didysis.
K’inich K’an Joy Chitam II valdė apie 9 metus. 711 m. buvo sučiuptas Toninos karių ir greičiausiai paaukotas jų vado K’inich B’aaknal Chaak.