google/wiki40b huggingface dataset:
Šėtono kaukė (filmas)

Turinys

17-o amžiaus viduryje Moldavijoje gražuolė Aza Vajda apkaltinama raganavimu ir nuteisiama mirti kartu su meilužiu Igoriu. Nuosprendį įvykdo jos brolis, o mirdama ragana, kuriai ant veido uždedama taip vadinama „šėtono kaukė“ (su dygliais iš vidaus), prakeikia visą jo giminę ir prisiekia atkeršti. Kūnas palaidojamas nešventintoje žemėje už kapinių tvoros, o kūnas įdedamas į karstą su stikliniu dangčiu, kad ši visuomet matytų ant jo esantį kryžių, turintį sutrukdyti raganai prisikelti.
Praėjus 2 amžiams, du gydytojai Kruvajanas ir Gorobecas, keliaudami tomis pat apylinkėmis į medicinos konferenciją Maskvoje, išgirsta keistus garsus. Kol vežikas taiso sulūžusį ratą, jie aptinka Anos kapą, atidaro karstą sulaužydami jį saugantį kryžių ir nuima „šėtono kaukę“ nuo kūno, kuris pasirodo nesuiręs. Netrukus juos užpuola šikšnosparnis, o Kruvajanas susižeidžia ranką į kryžių ir keli kraujo lašai patenka ant Azos veido. Lauke gydytojai susitinka Katią, gyvenančią netoliese esančioje pilyje su tėvu ir broliu Konstantinu. Gorobecui mergina iš karto krinta į akį, tačiau vyrai priversti skubėti toliau.
Ragana Aza, Kruvajano kraujo dėka vėl atgijusi, telepatiškai prikelia Igorį ir nukreipia jį į Vajdos pilį, tačiau grafas, turintis prie lovos kryžių, sugeba apsiginti. Iš baimės grafas paralyžiuojamas ir Katia su Konstantinu pasiunčia tarną, kad šis pakviesų gretimame mieste apsistojusį daktarą Kruvajaną. Dar nepasiekęs viešbučio tarnas nužudomas, o Kruvajaną atgabena Igoris, tačiau jis daktarą nuveda ne į pilį, o į Azos kapą. Prisikėlusi ragana jį užpuola ir kaip vampyras išsiurbia jo kraują. Kruvajanas pats tampa vampyru ir Azos tarnu, o nuvykęs į pilį nužudo senąjį grafą.
Aza nori bet kokiomis priemonėmis gauti Katios kraujo, manydama, kad šis padarys ją nemirtinga. Tuo metu maža mergaitė, kuri paslapčia matė kaip Kruvajaną išvežė Igoris, apie viską papasakoja Gorobecui, o šis – vietiniam kunigui, atpažįstančiam Igorį pagal aprašymą. Dviese nuvykę prie Igorio kapo, randa jame Kruvajaną ir supratę, kad šis tapo vampyru, jį nužudo.
Igoris sučiumpa Katią ir nugabena ją pas Azą, tačiau šią saugo kryžius ant kaklo. Ten pasirodo Gorobecas, vėliau – ir šventikas su būriu kaimiečių. Jie išlaisvina Katią ir gydytoją, o Azą sugauna ir sudegina...
Pavandenė (Kelmė)

Aplinkinės gyvenvietės

Pavandenė – 2 km
Oscar Niemeyer

Biografija

Nymajeris įgijo išsilavinimą nacionalinėje menų mokykloje Rio de Žaneiro universitete, o baigęs studijas dirbo vietinių firmų projektuotoju. 4-ajame dešimtmetyje jis dirbo kartu su Lúcio Costa, jiedu 1939 m. bendradarbiavo kuriant Brazilijos paviljoną Pasaulinėje parodoje Niujorke. Pirmas didesnis Nymajerio projektas buvo pastatų serija „Pampulha“, Belo Horizontės šiauriniame priemiestyje. 5-ajame dešimtmetyje Nymajeris tapo vienu produktyviausių Brazilijos architektų. Nymajeris bendradarbiavo su Le Korbiuzjė (ir kitais architektais) projektuojant Jungtinių Tautų būstinę. 
1956 m. naujasis Brazilijos prezidentas Juselino Kubičekas pakvietė Nymajerį suprojektuoti naujai statomos Brazilijos centrinius pastatus. Nymajerio iki 1960 m. sukurti projektai (Nacionalinis Brazilijos kongresas, Brazilijos katedra, „Palácio da Alvorada“, „Palácio do Planalto“ ir Aukščiausiojo federalinio teismo būstinė) buvo eksperimentiniai ir sujungti bendrais dizaino elementais. Dėl šio darbo Nymajeris buvo paskirtas Brazilijos universiteto architektūros vadovu, taip pat Amerikos architektų instituto garbės nariu. Dėl savo kairiųjų pažiūrų ir narystės Brazilijos komunistų partijoje Nymajeris paliko šalį po 1964 m. karinio perversmo ir atidarė biurą Paryžiuje. Jis grįžo į Braziliją 1985 m. ir buvo apdovanotas Prickerio architektūros premija. Nymajeris tęsė darbą XX a. pabaigoje ir XXI a. pradžioje, suprojektavo Niterói Šiuolaikinio meno muziejų (1996 m.) ir Oskaro Nymajerio muziejų (2002 m.). Per savo gyvenimą jis sukūrė apie 600 projektų. Nymajeris mirė Rio de Žaneire 2012 m. gruodžio 5 d., būdamas 104 metų.
Tamara Božok

Biografija

1974 m. baigė Švenčionėlių vidurinę mokyklą, 1979 m. Vilniaus pedagoginio instituto Fizikos-matematikos fakultetą, įgijo matematikos mokytojos specialybę. 1986 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. 2001 m. baigė KTU Socialinių mokslų fakultetą, įgijo ekonomikos mokytojo specialybę.
1979–1981 m. dirbo Svirkų aštuonmetėje mokykloje matematikos mokytoja. 1981–1984 m. Švenčionių rajono komjaunimo komiteto instruktorė, vėliau organizacinio skyriaus vedėja. 1986–1988 m. Anykščių rajono komunistų partijos komiteto ideologinio skyriaus konsultantė, politinio švietimo vedėja. 1988–1990 m. savarankiškos LKP Anykščių rajono komiteto sekretorė, 1990–1996 m. LDDP Anykščių skyriaus pirmininkė.
1992–1996 m. Seimo nario Felikso Kolosausko padėjėja-sekretorė. Nuo 1997 m. Anykščių Jono Biliūno gimnazijos matematikos mokytoja, nuo 1998 m. – ir ekonomikos mokytoja. 2008–2011 m. PPRC ekonomikos ugdymo turinio švietimo konsultantė. 2002–2003 m. parengė ir vykdė PHARE ŽIPF projektą „Ekonominis mokymas pažangiai visuomenės raidai“, 2009–2010 m. parengė ir vykdė EEE Norway Grants paprojektį „Ugdymo kaita: mokytojų kompetencijų tobulinimas“.
1995–1997 m., 1998–2000 m., 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narė. Buvo tarybos kolegijos, Švietimo, kultūros ir etikos komiteto narė.
Kelionė aukštumomis

Turinys

Buvęs šerifas Gilas apsiima nugabenti bankui priklausantį aukso krovinį į artimiausią miestą. Į pagalbą jis pasitelkia savo seną pažįstamą bei šio jauną porininką, neįtardamas, kad šiedu kelionės metu ketina auksą pasisavinti...
Kazys Trukanas

Biografija

Baigė Vilniaus suaugusiųjų gimnaziją, 1915 m. Vilniaus kunigų seminariją. 1915 m. pasitraukė į Rusiją. Kunigavo Zadorožnėje ir Ikaznėje, (Baltarusija), rūpinosi karo pabėgėliais lietuviais. 1919 m. grįžo į Lietuvą, paskirtas Švenčionėlių par. kunigu. 1920–1924 m. Miunsterio universitete (Vokietija) studijavo filosofiją ir istoriją. 1924–1925 m. Švenčionyse buvo vikaras, dirbo mokytoju, lietuvių gimnazijos direktoriumi. Organizavo lietuviškas organizacijas, dalyvavo jų veikloje.
1925 m. persikėlė į Klaipėdą. Atsisakė kunigystės, perėjo į ev. liuteronų tikėjimą. Nuo 1925 m. Klaipėdos lietuvių gimnazijoje dėstė lotynų kalbą, istoriją. 1927 m. LR švietimo ministerija Trukanui suteikė aukštesnios mokyklos mokytojo vardą, teisę dėstyti istoriją, filosofiją, propedeutiką ir lotynų kalbą. 1929–1940 m. buvo Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazijos (iki 1930 m. vadintos Klaipėdos lietuvių gimnazija) direktorius. 1934 m. Trukano rūpesčiu pastatyti nauji gimnazijos rūmai. 1934 m. Trukanas buvo Klaipėdos krašto mokyklų draugijos vicepirmininkas, buvo vienas iš Lietuviškųjų organizacijų komiteto steigėjų, Visuomenės sąjungos valdybos pirmininkas, 1936–1939 m. – Klaipėdos miesto delegatų susirinkimo (vad. miesto seimeliu) lietuvių frakcijos narys, 1938 m. išrinktas krašto Seimelio nariu. Bendradarbiavo periodinėje spaudoje.
1939 m. Vokietijai užėmus Klaipėdos kraštą rūpinosi gimnazijos inventoriaus perkėlimu į Palangą ir iki 1940 m. vadovavo ten veikusiai Vytauto Didžiojo gimnazijai. 1940 m. persikėlė i Vilnių. 1940–1944 m. buvo Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijos direktorius.
Baigiantis karui grįžo į Klaipėdą, 1945 m. balandį paskirtas Klaipėdos I (buv. Vytauto Didžiojo gimnazijos) direktoriumi. Mokytojų konferencijoje pasisakė prieš propagandos ir agitacijos sekretoriaus V. Princevo poziciją dėl pedagogų lojalumo valdžiai. 1946 m. gruodį buvo suimtas ir ištremtas, iki 1954 m. kalėjo Mordovijos ir Sverdlovsko srities lageriuose. 1954–1957 m. dirbo Klaipėdos viešojoje bibliotekoje (mokytojauti uždraudė sovietinė valdžia), dalyvavo Klaipėdos muziejaus ekspedicijose po Klaipėdos kraštą.
Filadelfija (Kosta Rika)

Istorija

XIX a. gyvenvietė vadinta Siete Cueros. 1877 m. pervadinta Filadelfo Soto garbei. Miesto statusą įgijo 1947 m.
Juetu

Juetu (kin. 月兔, pinyin: yuètù – 'mėnulio kiškis'), arba dar Jutu (kin. 玉兔, pinyin: yùtù – 'nefritinis kiškis'), Lintu ('stebuklingas kiškis') – senovės kinų mitologinis kiškis, gyvenantis Mėnulyje po ten augančiu rudu medžiu ir nuolatos piestoje grūdantis nemirtingumo gėrimą.
Juetu rašytiniuose šaltiniuose minimas tik nuo III a., tačiau XX a. 7-ajame dešimtmetyje rasta kapavietė Maduvajuje, datuojama Vakarų Han laikotarpiu (206 m. pr. m. e. – 8 m. m. e.), kur rasta vėliava, vaizduojanti Mėnulio pjautuvą ir kiškį, stovintį ant galinių kojų ir grūdantį piestą. Taigi, manoma, kad Juetu įvaizdis yra senas.
Geltonoji spauda

Termino kilmė

Terminas atsirado XIX a. pabaigoje Amerikoje. 1895–1898 metais JAV intensyviai konkuravo du periodiniai leidiniai: Jozefo Pulicerio „New York World“ ir Viljamo Randolfo Hersto „New York Journal“. Kritikai abu juos peikė, kad jie, siekdami padidinti tiražus, kai kurias naujienas paversdavo sensacijomis. „The New York Press“, kalbėdamas apie šiuos du leidinius, pradėjo vartoti terminą „geltonojo vaikio žurnalistika“.
Jis kilo iš vieno tuo metu populiaraus komikso, kurio pagrindinis herojus buvo plikagalvis, kvailai besišypsantis, atlėpausis berniukas, dėvintis geltonus naktinius. Komikso piešiniuose jis vaizduojamas besitrainiojantis geto gatvėmis su panašiais į save veikėjais, dažniausiai irgi vaikais. Pagrindiniai „geltonojo vaikio“ žodžiai – skurdus geto žargonas, dažniausiai ant jo naktinių užrašytos frazės, pašiepiančios reklaminių stendų tekstus.
Posakis „geltonojo vaikio žurnalistika“ greitai sutrumpėjo iki „geltonoji žurnalistika“, o leidiniai, spausdinantys tokios žurnalistikos kūrinius, pradėti vadinti geltonąja spauda. Vėliau tokio tipo spauda gavo dar vieną pavadinimą – bulvarinė spauda.

Geltonosios spaudos bruožai

Geltonoji arba bulvarinė spauda nuo kitos (kokybinės, tabloidų ir kt.) skiriasi turiniu ir forma. Esminis skirtumas – skelbiamos informacijos patikimumas ir etiškumas. Bulvarinėje spaudoje dažnai skelbiama nepatikrinta, neetiškais būdais surinkta, subjektyvi (informacija neatskirta nuo autoriaus vertinimų), kartais net melaginga informacija. Patraukliausios temos – žinomų žmonių asmeninis gyvenimas. Bulvarinio leidinio viršelyje dažniausiai spausdinama didelė nuotrauka ar montažas, antraštė rašoma didelėmis raidėmis, naudojama kelios ryškios spalvos. Rašiniai dažniausiai trumpi, gausiai iliustruoti nuotraukomis, dizaine naudojama daugiau nei dvi spalvos. Tokios spaudos tikslas – bet kokia kaina patraukti dėmesį ir didinti tiražą.

Geltonoji spauda Lietuvoje

2005 m. visuotiniame žurnalistų ir leidėjų susirinkime buvo priimtas naujas Žurnalistų ir leidėjų etikos kodeksas. Šiame kodekse numatyta, kad jei laikraštis ar kita žiniasklaidos priemonė pažeidžia etikos kodekso nuostatas, jiems kyla grėsmė būti priskirtiems profesinės etikos nesilaikančių viešosios informacijos rengėjų kategorijai. Iš esmės tai reiškia, kad leidinys įvardijamas kaip bulvarinė, arba geltonoji, spauda.
Dėl nuomonės neatskyrimo nuo žinių, sąmoningo faktų iškraipymo, šaipymosi iš žmogaus pavardės, fotomontažų, galinčių įžeisti, publikavimo 2005 m. lapkritį Žurnalistų ir leidėjų etikos komisija priskyrė laikraštį „Vakaro žinios“ profesinės etikos nesilaikančių leidinių kategorijai. Tas pats 2007 m. kovą nutarta dėl laikraščio „L. T.“.
Žurnalistų ir leidėjų etikos komisijai pripažinus, kad laikraštis nesilaiko Etikos kodekso, jis vienus metus negali pretenduoti į valstybės teikiamą paramą per Spaudos, radijo ir televizijos rėmimo fondą.
Kasimovas

Istorija

Miestas įsikūręs istorinėse meščerų genties žemėse. Iki 1376 metų miestelis taip ir vadinosi – Meščerų miestu (Городе́ц Мещёрский). Vėliau pervadintas į Novyj Nizovoj Gorodą (Но́вый Низово́й Го́род).
1471 m. tapo Kasimovu (Kasimu) – Kasimo chanato sostine. 1681 m. chanatas buvo prijungtas prie Rusijos.
Pietų vandenynas

Pietų vandenynas (kartais vadinamas: Pietų poliarinis vandenynas arba Antarktidos vandenynas) – ketvirtas pagal dydį vandenynas pasaulyje. Tai aplink Antarktidos žemyną esantys vandenys, neoficialiai įvardijami kaip penktasis vandenynas.
Ši teritorija, kaip atskira ekosistema, labai svarbi mokslinių tyrinėjimų atžvilgiu: vandenynų vandens judėjimas, visuotinio atšilimo tyrinėjimai bei kitais atžvilgiais.

Geografija

Atlanto, Ramusis ir Indijos vandenynai supa Antarktidą į pietus nuo 60-ojo pietų platumos laipsnio.
Plotas – 20 327 000 km². Beveik visame vandenyno plote vidutinis gylis – 4000–5000 m, giliausia vieta prie Sandvičo salų – 7235 metrai.

Dugno reljefas

Dugną sudaro kelios dubumos, atskirtos povandeniniais kalnagūbriais. Antarktidos šelfas neįprastai gilus, nes visą Antarktidą slegia ledo masė, stumianti ją žemyn.

Vandenyno srovės

Srovių tekėjimas Pietų vandenyne yra sudėtingas. Ties Antarktida susidaro labai druskingas šaltas vanduo, kai po šelfiniais ledynais užšalus jūros vandeniui, iš jo išstumiamos druskos. Šis šaltas druskingas vanduo nugrimzta ir gelmėse teka į šiaurę.
Toliau nuo Antarktidos šaltas bet mažiau druskingas paviršinis vanduo teka šiaurės link. Šis galiausiai nusileidžia iki 2000-3000 m. gylio ir teka aplink visą Antarktidą tarp 50º p. platumos ir 60º p. platumos. Šalto vandens masės grimztančios ir tekančios šiaurės kryptimi, susilieja su antarktiniais vandenimis.
Didžiausią pasaulyje vandenynų srovių sistemą – Vakarų Vėjų srovę – sukelia vakarų vėjai, kurie nuolat stumia vandenį į rytus. Žiemą didžioji Pietų vandenyno dalis užšąla ir bendras jūrinio ledo plotas aplink Antarktidą padidėja 7-8 kartus.

Klimatas

Pietų vandenyne pučia stipriausi vidutiniai vėjai nei kitur Žemėje. Dėl smarkių vėjų, didelių bangų ir ledo čia pavojinga plaukioti laivams. Vandens temperatūra nuo -2 iki +10 °C.

Gyvūnija ir augalija

Apvelingo zonoje gausu planktono, kuris yra sudėtingos mitybos grandinės pagrindinė dalis. Svarbiausi planktoniniai organizmai yra krilis – vėžiagyviai, kurie minta fitoplanktonu bei jūrinio ledo dumbliais ir savo ruožtu teikia maistą žuvims, banginiams, ruoniams ir paukščiams.
Daugiausia yra gaudomi krilis ir dugne gyvenančios žuvys ilčiadančiai.
Vilnis (Molėtai)

Vilnis – Molėtų rajono laikraštis, einantis nuo 1951 m. kovo 21 d. Molėtuose, S. Nėries g. 16.

Istorija

1951–1990 m. LKP Molėtų rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos organas, nuo 1990 m. – rajono laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Molėtų Vilnis“.
1951 m. ėjo vienąkart-dukart, 1952–1961 m. – du kartus, nuo 1962 m. – tris kartus, nuo 1990 m. – du kartus per savaitę. Iki 1961 m. pabaigos vadinosi „Tarybiniu keliu“, kurį laiką nėjo, nuo 1962 m. vasario mėn. – „Pirmyn“, nuo 1991 m. kovo 20 d. – „Vilnis“. Spausdino Molėtų spaustuvė, nuo 1987 m. Utenos spaustuvė. Tiražas 1951 m. – 1000 egz., 1987 m. – 8400 egz., 1997 m. – 3000 egz.
Redakcijoje dirbo: N. Antanavičienė, S. Antanavičius, A. Boratinskas, R. Gražys, A. Meilus.
Artoji pelkė

Artoji – pelkė Tauragės rajone, Gaurės seniūnijoje, į vakarus nuo Eičių. Pelkės plotas apie 600 ha, ji plyti Viešvilės rezervate. Į šiaurę nuo pelkės telkšo Buveinių ežeras.
Usmanas I ibn Abdalchakas

Usmanas I ibn Abdalchakas (`uθmān ben `abd al-ḥaqq, arab.: عثمان بن عَبد الحَقّ, g. nežinoma – m. 1240 m.) – Marinidų dinastijos vadas.
Usmanas I-is ibn Abdalchakas buvo Abdal Chako I-ojo sūnus.

Istorija

Vadovauti Marinidams Usmanas I-is pradėjo 1217 m. rugsėjį mūšyje prie Feso, kur žuvo jo tėvas. Miestą pavyko užimti ir po šios pergalės Marinidams priklausė visos kaimiškosios vietovės į šiaurę ir rytus nuo Feso. Po to, kada visos šiaurės Maroko gentys pripažino Marinidų valdžią, Almochadai taip pat turėjo jiems mokėti duoklę. Usmanas I-is žuvo 1240 m. kovodamas su Almochadais.
Modestas Nugaras

Išsilavinimas

2018 m. baigė Klaipėdos universiteto Tęstinių studijų institutą, kur įgijo andragogikos magistro laipsnį. Studijų metu atstovavo studentus taryboje ir prisidėdavo prie įvairių projektų.
2017 m. baigė Klaipėdos universiteto Tęstinių studijų institutą, kur įgijo andragogikos baklaurą.
2016 m. baigė Klaipėdos universiteto Sveikatos mokslų fakultetą, kur įgijo socialinio darbo baklaurą.
2012 m. baigė Kauno Juozo Grušo meno gimnaziją. Mokydamasis mokykloje aktyviai sportavo, lankė bokso treniruotes Lietuvos sporto universiteto Algirdo Šociko bokso salėje, buvo daugkartinis turnyrų dalyvis.

Politinė veikla

Aktyviai dalyvauja politinėje veikloje, vadovavo keliems rinkiminiams štabams bei dirbo Lietuvos Respublikos Seime ir Europos Parlamente parlamentarų padėjėju.

Akademinė veikla

Yra akademinės veiklos dalyvis, parašęs daugiau nei 10 mokslinių publikacijų ir atlikęs empirinių tyrimų, prisidėjęs prie tarptautinių tyrimų ir projektų.

Apdovanojimai

2014 m. už aktyvią socialinę veiklą buvo apdovanotas Lietuvos Respublikos Prezidentės remiamame konkurse „Herojai tarp mūsų“.

Laisvakaikis

Laisvalaikiu skaito, mėgsta leisti laiką prie jūros, aktyviai sportuoja, savanoriauja gyvūnų prieglaudose, senelių globos bei vaikų namuose ir bendradarbiauja su įvairiomis organizacijomis. 
Neatlygintinai vesdavo seminarus ir skaitydavo paskaitas Trečiojo amžiaus universitetuose, prisidėdavo prie įvairių socialinių projektų ir aktyviai veikdavo miesto antikorupcinėje veikloje.
Gaidelių dvaras

Gaidelių dvaras – dvaras Gaidelių viensėdyje, Širvintų rajone.

Istorija

Iki XIX a. pabaigos Gaideliai buvo Šešuolėlių dvaro palivarkas. Šį užstačius bankui, palivarkas iš varžytinių atiteko A. Javarovskiui, kuris 1901 m. palivarką pardavė Sankt Peterburgo dvarininkei V. Stempkovskai. Ši pastatė dviejų aukštų rūmus su grakščiais bokšteliais ir terasomis, puoštomis mediniais raižytais ornamentais. Tai XX a. pradžios Alpių vilų stiliaus pastatas su trupučiu rusiško charakterio.
1923 m. mirus V. Stempkovskai dvaras atiteko jos vyrui Adomui, kuris jį išnuomojo dvarininkui V. Ruščicui ir išvyko į Lenkiją.
1936 m. A. Stempkovsko įgaliotinis sodybą pardavė Monikai, Tomui ir Kaziui Baranauskams.
1940 m. dvaras nacionalizuotas.
Dabar dvaras grąžintas savininkams, kurie 2005 m. jį pardavė naujiems šeimininkams, šiandien jau jį restauravusiems.
Zigmantas Jaunius

Biografija

1993 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.
1995–2002 m. Saugų seniūnijos seniūnas, 2002 m. AB „Lietuvos draudimas“ Vakarų regiono Klaipėdos verslo skyriaus direktorius.
1993 m. Tėvynės sąjungos Šilutės rajono skyriaus narys.
1997–2000 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys.
Saugų sporto klubo pirmininkas. Sutuoktinė Julija, vaikai Gabrielė, Monika, Austėja, Elzė.
Antakalniai (Užpaliai)

Istorija

Kaimas minimas Užpalių dvaro Šventupio vaitijos 1663 m. inventoriuje. Po 1863 m. sukilimo iš kaimo į Saratovo guberniją ištremtos Justino Namajuškos ir Mataušo Paškonio šeimos. 1920-1921 m. kaimas išsiskirstė viensėdžiais, turėjo 224 ha. žemės, buvo 12 stiprių žemvaldžių ir 6 mažažemių šeimos. 1945 m. miškiniai nužudė kaimo gyventoją Vasilijų Kublicką ir jo sūnų Vytautą, besislapstydami žuvo broliai Leonas (1912–1946) ir Juozas (1915–1945) Galvydžiai, Petras (g. 1918), Jonas (g. 1921) ir Antanas (g. 1929) Galvydžiai buvo įkalinti. Jų tėvą Juozapą Galvydį 1945 m. gegužės 14 d. nukankino Užpalių stribai, motiną Agotą Galvydienę 1948 m. ištrėmė į Sibirą. 1949 m. kovo mėn. ištrėmė Balį Svilą su žmona Veroniką ir trimis vaikais, besislapstantį jų sūnų Benediktą sugavo ir 1949 m. nuteisė 25 metams.
Iš šio kaimo kilę seserys Ona ir Aldona Sunklodaitės buvo pedagogės, jų brolis Antanas (1932–2009) žinomas ekonomistas. Kazio Indrašiaus sūnus Gintautas (g. 1937) pulkininkas, buvęs Šiaulių ir Kauno autoinspekcijų viršininkas, Prano Indrašiaus sūnus Jonas (g. 1940) buvusios Telšių Skaičiavimo mašinų gamyklos vyriausias konstruktorius, Gasparo Indrašiaus sūnus Vytautas (g. 1943) žinomas rašytojas, šešiolikos kraštotyrinių knygų autorius.
Vaiškoniai

Istorija

1565 m. minimas Vaiškonių dvaras. XIX a. pab. Vaiškonius sudarė Belinskiams priklausęs palivarkas, Gintautams ir Romanovams priklausęs dvaras (Pagirių valsčius), taip pat Vaiškonių kaimas (Šėtos valsčius).
Tarybiniais metais priklausė Pagirių apylinkei, buvo Pagirių sodininkystės tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė. 1968 m. prie Vaiškonių prijungti Grobelkos ir Pagojų kaimai.
Landšturmas

Landšturmas (vok. Landsturm, Land 'šalis' + Sturm 'ataka') – XIX a. - XX a. pirmosios pusės Austrijos-Vengrijos, Rytų Prūsijos, Vokietijos ir kitų valstybių trečios eilės karo prievolininkai.
Landšturmą sudaro kariuomenėje arba landvere netarnaujantys, bet mokantys naudotis ginklu vyrai, iš jų per karą sudaromi pagalbiniai kariniai daliniai. Pirmą kartą landšturmas suformuotas 1814 m. Rytų Prūsijoje iš 15–60 m. amžiaus karo prievolininkų. Dažniausiai landšturmo daliniai buvo naudojami valstybės sienai, komunikacijoms, sandėliams ir kt. saugoti. Per Antrąjį pasaulinį karą 1944-1945 m. nacių Vokietijoje landšturmas buvo pakeistas folksšturmu. XXI a. pradžioje landšturmo dar nėra atsisakiusi Šveicarija.
Miesmedis

Istorija

Kaimas iš trijų pusių apsuptas miškų. 1903 m. surašymo duomenimis tai buvo du miško sargų nameliai. Kaimo pavadinimo kilmė siejama su žmonių veikla. Gubernijos dvaro egzistavimo laikais kaimelio medžiotojai tiekė dvarui žvėrieną (mėsą), o eigulys su pagalbininkais – malkas (medį). 
Tarpukario Lietuvos žemės reformos metu, išparceliavus Smilgių palivarką, kaimelyje atsirado 10 naujų sodybų. Mėsmedžio kaimas pradėjo nykti praėjus melioracijai apie 1980 m.

Aplinkinės gyvenvietės

Daujočiai – 4,6 km
Račiai (Šiauliai) – 2,7 km
Strazdai (Gruzdžiai) – 2,5 km
Paupariai (Šiauliai) – 4,4 km
Klebonai (Šiauliai) – 3,2 km
Smilgiai (Šiauliai) – 2,4 km
Bridai – 2,8 km 
ŠIAULIAI – 12 km
Domantai (Šiauliai) – 4 km
Kazachstano futbolo taurė

Kazachijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Kazachijoje.
Kražių gimnazija

Istorija

1614 m. įsteigta jėzuitų Kražių kolegija – pirmoji Žemaičiuose aukštesnioji mokykla. Kolegijoje mokytojavo jėzuitai studentai. Poetiką ir sintaksę kolegijoje dėstė lotynų kalba rašęs poetas Motiejus Kazimieras Sarbievijus (1595–1640), teologijos daktaras Albertas Kojalavičius-Vijūkas (1609–1677), istorikas, vėliau Vilniaus akademijos profesorius ir rektorius. Kražiuose yra buvusi ir aukštoji teologijos bei filosofijos mokykla. Joje studijavo patys jėzuitai, bet gilino žinias ir norintieji aplinkiniai kunigai ar klierikai. Nors svarbiausių teologinių studijų centras buvo Vilniuje, Kražiuose žemaičiai galėjo baigti mokslus ir net gauti daktaro laipsnį. Kražiuose jis buvo suteiktas penkiems asmenims. Nuo XVII a. pradžios iki 1740 m. veikė ir kunigų seminarija, vėliau ji perkelta į Varnius.
1773–1817 m. Kražiuose veikė apygardinė mokykla. Tikybos pamokos buvo perkeltos į bažnyčią sekmadieniais, o vietoj jų įvestas dorovės mokslas. Apygardinėje mokykloje mokydavosi iki 500 mokinių. 1817 m. mokyklą iš karmelitų perėmė Vilniaus universitetas, Kražiuose atsirado pasaulietinė akademinė mokykla. 1818–1819 m. veikė 6 klasės ir dirbo 8 mokytojai. Mokykla turėjo puikią biblioteką. 1823 m. jos fondą sudarė 4397 tomai. Turėjo ir auksinių, sidabrinių, varinių bei geležinių medalių ir numizmatikos kolekciją. 1823-1824 m. gimnazijoje veikė slapta anticarinė Juodųjų brolių organizacija.
1840 m. gimnaziją iškėlus į Kauną, Kražiai 75 metus neturėjo vidurinės mokyklos. Tik 1919 m. atidaryta aukštesnioji privati mokykla, jos direktorium tapo kun. Jurgis Galdikas. 1926 m. išėjo pirmoji abiturientų laida. Gimnazija gyvavo 16 metų ir išleido 9 abiturientų laidas. 1944 m. Kražiuose gimnaziją suorganizavo Adolfas Venslauskas ir įkurdino lig šiol tebestovinčiame Valiukonio name. Tačiau, artėjant frontui, mokykla ištuštėjo taip ir nepradėjusi darbo. 1944 m. rudenį Kražiuose išsirūpintas leidimas steigti progimnaziją. Jos pirmoji abiturientų laida išėjo 1949 m. Nuo 1950 m. Kražiuose veikė vidurinė mokykla. Joje mokėsi net pusseptinto šimto mokinių.
2005 m. Vilniaus universitetas su Kražių jėzuitų kolegija pasirašė bendradarbiavimo sutartį, kurios pagrindu ši vidurinė mokykla tapo VU gimnazija. Šio svarbaus įvykio priežastimi tapo kasmetinės Ad Fontes vasaros stovyklos, suvedusios dvi seniausias Lietuvos jėzuitų kolegijas: Vilniaus (1579 m.) ir Kražių (1613 m.). 2006 m. Kražių vidurinė mokykla reorganizuota į Kražių gimnaziją.