Ilyrija

Istorija

Anot senovės graikų mitų, ilyrai buvo mitologinio personažo Ilyrijaus (gr. Ιλλυριός), Kadmo ir Harmonijos sūnaus, palikuonys. Žiūrint iš graikų, jie buvo vieni iš šiaurinių barbarų, gyvenę į šiaurę nuo Epyro ir Pajonijos. Kolonizacijos metu graikai kūrė kolonijas Ilyrijos pakrantėje, kurių svarbiausios buvo Avlona, Faras, Isa, Pola, Aspalatas, Tragurionas, Lisas, Juodoji Korkyra, Olakenionas, Epidamnas ir kt.
Archeologiniais duomenimis, ilyrai siejami su Glasinaco kultūra, kuri paplito regione nuo II tūkst. pr. m. e., Bronzos amžiuje. VIII a. pr. m. e. ji peraugo į geležies amžių. Vėlyvoji Glasinaco kultūra (Glasinacas V, V-III a. pr. m. e. e.) siejama su autariatų genties hegemonija, mat ši gentis įsitvirtino didelėje dalyje balkanų kalnyno, savo vakarinius priešus ardiajus išstumdama į pajūrį, o trakus tribalus - į rytus.
IV a. pr. m. e. Ilyrija patyrė keltų genčių invazijas, kurios galėjo susilpninti autariatų konfederaciją. Svarbiausi atsikėlėliai keltai buvo skordiskai, kurie kultūriškai įtakojo ilyrų gentis.

Valstybės

IV a. pr. m. e. atskiros ilyrų gentys ėmė kurti gentines valstybes, yra žinomi paskiri jų vadai: Grabas (grabajų gentyje), Pleuratas (autariatų gentyje), Glaukijas (taulantų gentyje) ir kt. Tačiau piečiausios Ilyrijos gentys III a. pr. m. e. buvo nukariautos Makedonijos karalystės, dėl ko buvo greitai helenizuotos. Vėliau ši Ilyrijos dalis buvo žinoma kaip Graikų Ilyrija (supriešinant ją su Barbarų Ilyrija šiaurėje).
Svarbiausios, ilgai išsilaikę ilyrų valstybės buvo dvi: Dardanijos ir Ardiajų (Ilyrų) karalystės.
Dardanų karalystę 385 m. pr. m. e. įkūrė dardanų genties vadas Bardylis, kuris suvienijo daugumą ilyrų genčių. Ji tapo viena aršiausių Makedonijos priešių, ne kartą siaubusi ją IV–III a. pr m. e. 358 m. pr. m. e., kuomet Ilyrija pralaimėjo Makedonijai, daug ilyrų dalyvavo Aleksandro Makedoniečio žygiuose. Po Aleksandro mirties 323 m. pr. m. e. ilyrai vėl iškovojo nepriklausomybę.
Ardiajų karalystė prie Adrijos jūros irgi įkurta IV a. pr. m. e. Ankstyviausi jos žinomi valdovai buvo Pleuratas, Skirdilaidas. Valdant Agronui (250–230), ardiajų gentis suvienijo dideles teritorijas dabartinėje Juodkalnijoje ir šiaurės Albanijoje. Agronas Skodroje įkūrė sostinę, armiją ir jūrų laivyną apsaugoti Ilyrijos miestus ir uostus. Jo karalystė plytėjusi nuo Dalmatijos šiaurėje iki Vijose upės pietuose, kontroliavo dab. šiaurinės Albanijos, Juodkalnijos ir Hercegovinos dalis.
Mirus Agronui 231 m. pr. m. e. Iliriją valdė jo našlė Teuta. Karalienė įsakė pulti kaimynines šalis, bet piratų atakos prieš prekybinius laivus Adrijoje padarė Teutos karalystę Romos priešu. Ilyrų piratų išpuoliai labai trukdė Romos prekybai, todėl 229 ir 219 m. pr. m. e. kilo Ilyrų karai. Romėnų armija sutriuškino Teutos armiją ir užėmė Epidamno uostą, kurį romėnai pervadino Durrachium. Jau tuomet Roma sutramdė šiaurinės Ilyrijos pajūrio gentis (liburnus, histrus, dalmatus), užėmė ilyrų gyvenvietes Neretvos upės slėnyje. Po karų silpo ir Ardiajų karalystės vienybė, o 165 m. pr. m. e. paskutinis ardiajų karalius Gentijus galutinai pralaimėjo romėnams. Jis pagrobtas Skodroje ir nugabentas į Romą.
Panašią konfederaciją sukūrė ir kita ilyrų genčių grupė - dalmatai, kurių sostinė buvo Delminiumas. Kadangi jie irgi nedavė ramybės Romai, po Ardiajų karalystės nukariavimo romėnai pradėjo tris dalmatų karus (156–155, 119–118, 78-76 m. pr. m. e.), kol galiausiai pavergė šias gentis. Ilgiausiai Ilyrijos krante laikėsi liburnai, sukūrę talasokratinę miestų konfederaciją tarp romos kolonizuotų venetų šiaurėje ir dalmatų pietuose. Šį atšiaurų piratų kraštą galutinai nukariavo Cezaris, ir 33 m. pr. m. e. liburnai galutinai prijungti prie imperijos.
Paskutinieji prie Romos imperijos prijungti dardanai ir jų karalystė kalnuotoje krašto gilumoje. Tokiu būdu visa Ilyrija atsidūrė Romos kontrolėje.