google/wiki40b huggingface dataset:
ASEAN

Priešistorė

Prieš įkuriant ASEAN 1967 m., buvo bandymai suvienyti regioną 1961 m. įsteigiant Pietryčių Azijos asociaciją (Association of Southeast Asia, ASA), kuriai priklausė Malajos Federacija, Filipinai ir Tailandas, bei 1963 m. Malajų Federacijai, Filipinams ir Indonezijai susivienijus į MAPHILINDO (pavadinimas susideda iš pirmųjų valstybių pavadinimų raidžių). 1963 m. Malaizijai paskelbus nepriklausomybę ir regione tvyrant nesutarimams (ypač dėl teritorinių nesutarimų tarp Malaizijos ir Indonezijos bei Malaizijos ir Filipinų), buvo matoma būtinybė steigti platesnės aprėpties organizaciją. Ši idėja įgyvendinta 1967 m. įkuriant ASEAN. Tiek ASA, tiek MAPHILINDO tais pačiais metais nutraukė savo veiklą ir ASEAN tapo pagrindine regioną vienijančia organizacija.

Plėtra

Įkuriančios šalys iš pat pradžių pakvietė kitas Pietryčių Azijos valstybes jungtis prie naujos organizacijos, taip iškeldamos siekį apjungti visą regioną. Šio tikslo įgyvendinimas sekėsi sunkiai dėl neramios situacijos regione: Vietnamo karo, Raudonųjų khmerų valdymo Kambodžoje, nestabilumo Laose, besitęsiančio kolonializmo ir kt. Pirmąja nauja nare tapo Brunėjus, prisijungęs 1984 m., beveik iš karto po nepriklausomybės paskelbimo. Likusios keturios šalys narystę įgavo po Šaltojo karo pabaigos: 1995 m. – Vietnamas, 1997 m. – Laosas ir Mianmaras, 1999 m. – Kambodža. ASEAN plėtrai padėjo tai, kad organizacija nekelia aukštų reikalavimų: reikalauja išreikšti sutikimą su ASEAN tikslais ir veiklos principais bei iki tol priimtais susitarimais.
Pasibaigus Šaltojo karo įtampoms, ASEAN pradėjo kelti ambicingesnius tikslus ir tarp bendradarbiavimo sričių įtraukė naujas sritis: nelegalios migracijos kontrolės, kovos su terorizmu, aplinkosaugos, energetinio saugumo ir kitus klausimus. 1992 m. buvo inicijuota ASEAN laisvosios prekybos zona (AFTA), o 2003 m. – ASEAN ekonominė bendrija (AEC). ASEAN taip pat pasirašė laisvosios prekybos sutartis su organizacijai nepriklausančiomis valstybėmis.
Nuo 1993 m. ASEAN aktyviai įsitraukusi į platesnio regioninio bendradarbiavimo plėtojimą: nuo 1994 m. veikia ASEAN regioninis forumas, kuriame be ASEAN narių dalyvauja dar 17 kitų valstybių; 1997 m. inicijuota ASEAN Plus Three grupė, kur „plius trys“ reiškia Kiniją, Pietų Korėją ir Japoniją; nuo 2005 m. pradėti Rytų Azijos viršūnių susitikimo susitikimai.
Teismo psichiatrija

Teismo psichiatrija – psichiatrijos ir teisės mokslų sritis. Uždaviniai – tirti psichikos sutrikimus, reikšmingus baudžiamajame, administracinių teisės pažeidimų bylų ar civiliniame procese. Teismo psichiatrija praktiškai taikoma vykdant ekspertizes, teikiant specialisto išvadas pagal prokurorų ir ikiteisminio tyrimo įstaigų pareigūnų užduotis.
Apaštalas Jonas Teologas

Apaštalas Jonas (hebr. יוחנן Johanan ;gr. Απόστολος Ιωάννης) – vienas iš 12 apaštalų, Evangelijos pagal Joną, Apreiškimo knygos ir trijų laiškų, įeinančių į Naująjį Testamentą autorius.

Apaštalo pašaukimas

Apaštalas ir evangelistas Jonas buvo pašauktas Jėzaus Genezareto ežere: palikęs savo tėvą valtyje jis kartu su savo broliu Jokūbu nusekė paskui Jėzų. Apaštalas Jonas ypatingai buvo mėgiamas Jėzaus už visišką nuolankumą ir vaikišką sielos tyrumą. Po savo pašaukimo Jonas nesiskyrė su savo gelbėtoju ir buvo vienu iš trijų mokinių, kuriuos Jėzus ypatingai mylėjo ir būdamas ant kryžiaus nurodė rūpintis Marija.

Misionieriaus kelias

Istoriškai nepatikimuose šaltiniuose sakoma, kad mirus Marijai, Apaštalas Jonas, ištraukus burtus nuėjo į Efezą ir kitus Mažosios Azijos miestus skelbti evangeliją.
Būdamas Efeze Apaštalas Jonas pagonims skelbė evangeliją apie Kristų. Jo pamokslus lydėjo daug ir didelių stebuklų, todėl tikinčiųjų skaičius didėjo su kiekviena diena.
Kazys Binkis

Biografija

1906 m. baigė 4 klases Biržų keturklasėje mokykloje, 1910 m. įstojo į Varanavo žemės ūkio mokyklą prie Švenčionių, tačiau, negavęs stipendijos, apsigyveno Vilniuje, kur 1915 m. baigė Lietuvių komiteto mokytojų kursus. 1920–1923 m. (su pertraukomis) studijavo literatūrą ir filosofiją Berlyno universitete.
1915–1918 m. mokytojavo Papilyje. 1918–1919 m. dalyvavo organizuojant savivaldybes Biržų apskrityje, Biržų savivaldybės tarybos pirmininkas, nuo Lietuvos socialdemokratų partijos išrinktas apskrities tarybos pirmininku. 1919 m. Vilniuje pradėjo leisti žurnalą „Liepsna“. Vilnių užėmus lenkams, Kaune dirbo spaudos biure. 1919 m. Kaune kartu su kitais įsteigė bendrovę ir pradėjo leisti bei redaguoti literatūros, meno ir kultūros žurnalą „Veja“, ėjusį iki 1920 m.
1920 m. tarnavo savanoriu dragūnų Geležinio Vilko pulke, vėliau su kitais kultūros veikėjais važinėjo po pafrontę su koncertais. Nuo 1922 m. dalyvavo tik literatūrinėje veikloje. 1927–1928 m. redagavo iliustruotą dvisavaitinį žurnalą „Mūsų dienos“. 1933 m. Kaune, padedant kitiems žurnalistams, suorganizavo Žurnalistikos kursus namie neetatiniams spaudos bendradarbiams rengti ir išleido jiems skirtų brošiūrų („Didžioji spauda“, „Redakcijos organizacija“, su H. Blazu).
1921 m. vedė Pranę Adamonytę, iš Noriūnų dvaro, Kupiškio raj. ir 1922 m. susilaukė dukters Eleonoros Binkytės, 1923 m. gimė sūnus Gerardas Binkis. 1927 m. 29-erių metų Pranė Binkienė mirė nuo plaučių uždegimo. 1929 m. Kazys Binkis vedė Sofiją Kudrevičiūtę-Nacevičienę bei įsidukrino jos dukras iš pirmosios santuokos Irutę ir Lilę Nacevičiūtes. Bendrų vaikų Sofija ir Kazys nesusilaukė.
Buvo Lietuvos rašytojų draugijos narys, kelerius metus – ir jos valdybos narys. 1934–1938 m. prisidėjo leidžiant laikraštį „Literatūros naujienos“. Aktyviai bendradarbiavo savaitraštyje „Mūsų rytojus“, kuriame paskelbė daug kaimo žmonėms skirtų eilėraščių, poemų, eiliuotų feljetonų.
Antrojo pasaulinio karo metais savo bute su žmona Sofija slėpė žydus. Jiems po mirties suteikti Pasaulio tautų teisuolių vardai. Izraelio Jad Vašem muziejuje, Teisuolių alėjoje, pasodintas medis, skirtas Sofijos ir Kazio Binkių garbei (Nr. 660).

Kūryba

Nuo 1909 m. publikavo prozą ir eiles leidiniuose „Viltis“, „Vaivorykštė“, „Lietuvos žinios“, almanache „Pirmasis baras“.
Kazys Binkis – avangardistinės „Keturių vėjų“ grupės iniciatorius ir vadovas. 1922 m. išleido „Keturių vėjų pranašą“, 1924 m. kartu su kitais bendraminčiais (J. Petrėnu, S. Šemeriu, J. Tysliava ir kt.) įkūrė žurnalą „Keturi vėjai“. Alijošiaus slapyvardžiu paskelbė satyrinių ir humoristinių eiliuotų pasakojimų ir feljetonų.
Sudarė lietuvių poezijos antologijas „Sniegams tirpstant“ (1913 m.), „Vainikai“ (1921 m.), „Mūsų žemė“ (1928 m.), „Antrieji vainikai“ (1936 m.). Išvertė A. Puškino, I. Krylovo, M. Gorkio kūrinių.

Literatūra

Vincas Kuzmickas, Kazys Binkis: gyvenimo ir kūrybos apybraiža, Kaunas, 1977 m., 1986 m.
Adolfas Juršėnas, Kazys Binkis. Gyvenimo ir kūrybos bruožai, Kazys Binkis Raštai I, Vilnius 1999, XLIII-LXXV
Kudugu

Pramonė

Auginami afrikiniai sviestmedžiai, veikia muilo fabrikas, medvilnės ir kitų audinių fabrikai.
Rimantas Parnarauskas

Biografija

1998 m. Tauragės rajono Civilinės saugos departamento direktoriaus. 2001–2003 m. Tauragės rajono savivaldybės administratorius, 2003–2007 m. Tauragės rajono savivaldybės administracijos direktorius.
Nuo 1994 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Tauragės rajono skyriaus narys.
1995 m. kovo – gegužės mėn. ir nuo 2007 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys.
Makedonijos transportas

Šis straipsnis skirtas Makedonijos transportui aprašyti.

Keliai ir greitkeliai

Makedonija turi 9573 km kelių (2002 m.), iš kurių yra 228 km yra greitkeliai (2008 m.).

Magistraliniai keliai

Makedonija turi 7 magistralinius kelius, kurių dauguma yra paversti greitkeliais.

Oro uostai

Makedonija turi 17 oro uostų (2002 m. duomenys), iš kurių 11 yra asfaltuoti.
Johnny Herbert

Biografija

Johny Herbert savo karjerą pradėjo ankstyvame XX a. devintame dešimtmetyje. 1985 m. Brands Hatch trasoje anglas laimėjo Formulės Ford festivalyje. 1987 m. jis triumfavo Didžiosios Britanijos Formulės 3 čempionate.
1988 m. Herbert dalyvavo Formulės 3000 čempionate ir nugalėjo vienose lenktynėse.
1989 m. britas debiutavo Formulėje 1. Pirmą sezono pusę jis atstovavo Benetton Formula ekipai, o antrajame – Tyrrell Racing. Pirmame savo sezone Herbert pelnė vieną ketvirtą ir vieną penktą vietas.
Vėliau britas atstovavo tokioms ekipoms, kaip Lotus, Ligier, Sauber, Stewart ir Jaguar.
Geriausiai Herbert sekėsi 1995 m., kuomet jis pelnė dvi pergales. Savo karjerą britas baigė 2000 m. su Jaguar ekipa.
Pasitraukęs iš Formulės 1 Johny dar lenktyniavo 24 val. Le Mano lenktynėse, tačiau 1991 m. triumfo pasiekti nepavyko.
Mykolas Juozapas Masalskis

Biografija

Kilęs iš rusų kilmės Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Masalskių giminės, didžiausią karjerą valstybės tarnyboje padaręs šios giminės atstovas. Tėvas Jonas Antanas Masalskis, motina – Ona Valavičiūtė (lenk. Anna Wołłowicz). Sesuo – Dominyka Hlebickienė, Minsko kašteliono Aleksandro Hlebickio žmona.  
Mokėsi Vilniaus universitete.

Valstybės tarnyba

Nuo 1717 m. Lietuvos Vyriausiojo Tribunolo deputatas. Iš pradžių buvo aktyvus Čartoryskių politikos šalininkas. Padedamas M. F. Čartoriskio 1726 m. tapo Lietuvos didžiuoju raštininku. 1733 m. Seimo maršalka, parėmė Stanislovo Leščinskio kanditatūrą į Abiejų Tautų Respublikos valdovus, kariavo jo pusėje, buvo pasitraukęs į Karaliaučių. Grįžęs į Lietuvą pritarė naujojo Abiejų Tautų Respublikos valdovo Augusto III politikai. 1737–1742 m. Mstislavlio vaivada, nuo 1741 m. Lietuvos Vyriausiojo Tribunolo maršalka (maršalas), 1742 m. Trakų vaivada, 1742–1744 m. Trakų kaštelionas, nuo 1744 m. Vilniaus kaštelionas ir Lietuvos lauko etmonas, nuo 1762 m. – Lietuvos didysis etmonas. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės seimuose siūlė daryti karinių reformų, ypač padidinti kariuomenę. Iškėlė projektą, pagal kurį į kariuomenę privalėjo būti imamas kas penkiasdešimtas valstietis. Nors ėjo aukštas valstybines pareigas, tarpuvaldžiu (bekaralmečiu) 1764 m. į Lietuvą įleido Rusijos imperijos kariuomenės dalinius. 1764 m. Seimui panaikinus etmono pareigybę ir vietoj jos įkūrus Karo komisiją, tapo Čartoriskių grupuotės priešininku. 1766 m. Seime nepritarė Karo komisijos įkūrimui.
Jam priskiriamas Seime išplatintas laiškas Gerojo patrioto pastabos būsimiems seimams ir instrukcijos pasiuntiniams (Uwagi dobrego patrioty co do sejmow nastepujących i instrukcji poslom), kuriame išreiškė nepritarimą reformoms.
Puošnioji fregata

Biologija

Puošnioji fregata tarp fregatų yra didžiausia, jos ilgis 89–114 cm. Paukštis turi ilgus siaurus sparnus, kurie išskleisti siekia 2,17–2,44 m, ir giliai iškirptą uodegą. Turi trumpas kojas, ilgą snapą, gale – kablio formos. Ant žemės nerangus, tačiau greitai ir vikriai skraido. Plunksnos daugiausiai juodos su atspalviais. Lytys skiriasi savo dydžiu bei išvaizda – patelė kiek didesnė už patiną, turi baltą krūtinę ir papilvę. Poravimosi laikotarpiu patinas demonstruoja išskirtinį kaklo maišelį, kuris yra ryškiai raudonas, primena išsipūtusį kamuolį.
Nors yra jūrinis paukštis, bet vandens vengia, ant jo netupia ir nenardo. Gaudo žuvis (tarp jų – skraidančias) vandens paviršiuje. Fregata sklandydama ore akylai stebi žvejojančius vandens paukščius. Užsiima kleptoparazitizmu – vagia kitų paukščių maistą. Staiga užpuolusi gali lenktu snapu išplėšti žuvį. Persekiodama paukščius priverčia atryti ir išmesti maistą, kurį čia pat ore pačiumpa.
Fregata praleidžia dienas ir naktis skraidydama, vidutiniškai 10 km/h greičiu, nuskrisdama iki 223 km prieš nusileidimą. Pakyla naudodamasi termikų oro srovėmis iki 2500 m aukščio.
Stropkovas

Istorija

Miesto vardas kaip Stropko tvirtovė rašytiniuose šaltiniuose buvo paminėtas 1404 m. Tačiau labiausiai tikėtina, kad miestą pradėjo statyti atsikėlę vokiečių kolonistai. XIX a. miestas patyrė badą, epidemijas ir ekonominį nuosmukį, daug gyventojų emigravo į užsienį. Po II Pasaulinio karo miestas pritraukė naujas pramonės įmones (viena iš jų – „Tesla“), prasidėjo ekonominis augimas.

Demografija

2004 m. duomenimis, tarp miesto gyventojų Romos katalikai sudarė 61,93%, graikų katalikai – 26,95%, stačiatikiai - 5,23%, netikintys – 2,80%, liuteronai - 0,47% gyventojų. Pagal tautinę sudėtį: 90,1% – slovakai, 8,9% – romai, 0,7% – rusinai, 0,2% – ukrainiečiai, 0,1% – lenkai.

Įžymybės

Miestas žymus savo įvairių tikinčiųjų konfesijų išraiškingos architektūros maldos namais (graikų ir Romos katalikų, stačiatikių, liuteronų), pranciškonų vienuolynu, gotikine pilies bažnyčia.
Bajorai (Avižieniai)

Istorija

Bajorų gyvenvietė įsikūrė 1810 m., priklausė Verkių dvarui. XXI a. pr. pradėjo plėstis kaip Vilniaus priemiestis.

Aplinkinės gyvenvietės

Lindiniškės – 2 kmBUKIŠKIS – 1 kmVILNIUS (Bajorai)VILNIUS (Tarandė)VILNIUS (Bajorai)
Algimantas Brazaitis

Biografija

Dirbo pedagoginį, kultūrinį ir komjaunimo darbą. 1952 m. pašauktas į sovietinę armiją, baigęs Tolimosios aviacijos karo mokyklą tarnavo šios aviacijos padaliniuose.
1956 m. grįžo į Lietuvą ir karjerą darė komjaunimo bei partiniame darbe. Studijavo Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje, Vilniaus pedagoginiame institute, kvalifikaciją kėlė vadovaujančiųjų darbuotojų kursuose prie Maskvos visuomeninių mokslų akademijos ir Maskvos liaudies ūkio akademijos.
1962–1967 m. LKP CK instruktorius, sektoriaus vedėjas, kuruojantis kultūros įstaigų veiklą. 1967–1972 m. LSSR Ministrų Tarybos kultūros skyriaus vedėjo pavaduotojas, kuruojantis kultūros žinybų bei kūrybinių sąjungų veiklą.
1968–1972 m. LSSR Ministrų Tarybos aparato profsąjungos vietos komiteto pirmininkas, Valstybinių įstaigų profsąjungos respublikinio komiteto narys. 1967–1972 m. Dainų švenčių organizacinio komiteto sekretorius, 1972–1988 m. šio komiteto narys.
1972–1979 m. LKP Kauno miesto komiteto II-asis sekretorius. 1972–1978 m. Kauno miesto tarybos deputatas. 1973–1988 m. „Žinijos“ draugijos valdybos narys. 1973–1998 m. Kultūrinių ryšių su užsienio šalimis draugijos valdybos narys, Lietuvos-Vengrijos draugystės draugijos pirmininkas.
1974–1989 m. LKP revizinės komisijos narys, LKP ideologinės komisijos narys. LKP XX suvažiavimo redakcinės komisijos pirmininkas. Nuo 1979 m. LSSR Valstybinio kinematografijos komiteto pirmininkas. Nuo 1981 m. LKP revizijos komisijos narys. 1982 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas. 1980–1990 m. dvi kadencijas Šilutės rajone buvo LSSR AT deputatas. 
1988 m. panaikinus Kinematografijos komitetą paskirtas Valstybinių paslapčių saugojimo spaudoje valdybos prie LSSR Ministrų Tarybos (Glavlito) viršininku. Nemažai nuveikė išviešinant šios įstaigos darbą ir naikinant cenzūros suvaržymus. Jo iniciatyva 1989 m.buvo įkurta Spaudos kontrolės valdyba, kuri atsiskyrė nuo SSSR Glavlito ir sunormino Lietuvos žiniasklaidos veiklą sutinkamai su įsigaliojusiu Lietuvos SSR Spaudos įstatymu.1989–1990 m. LSSR AT nepriklausomybės atkūrimo komisijos narys, Spaudos įstatymo ruošimo komisijos narys. Iš LKP išstojo 1990 m. depolitizuojant Spaudos kontrolės valdybą.
1992 m. išėjo į pensiją. Kurį laiką dirbo privačių laikraščių redakcijose. 1995–1998 m. Lietuvos ūkio partijos steigimo iniciatyvinės grupės narys, šios partijos centrinės valdybos narys. 1993–2007 m. Baltarusijos informacijų agentūros BELTA korespondentas Lietuvoje. Parašė straipsnių apie viešumo problemas, politinį bei ekonominį gyvenimą Lietuvoje ir Baltarusijoje. Lietuvos spaudoje reiškėsi kaip kairiųjų pažiūrų žurnalistas, kritikuojantis liberalizmą ir konservatorius. 2013 metais elektroninių knygų leidykla išleido dvi memuarinio publicistinio pobūdžio A. Brazaičio knygas: „Pertvarkos sūkuriuose“ ir „Pertvarkos atspindžiai“.
Kazys Zubauskas

Biografija

1901 m. baigė Joniškio pradžios mokyklą. Vėliau išvyko į Rygą, mokėsi Rygos miesto mokykloje. 1904 m. grįžo į Joniškį, dirbo sekretoriumi, bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje. Nuo 1907 m. dirbo Kuršėnų miškų urėdijoje. Pirmojo pasaulinio karo metais buvo išvykęs į Rusiją, dirbo Rusijos lietuvių tremtinių organizacijose. Karui baigiantis sugrįžo į Lietuvą. Dirbo miškotvarkininko darbą Akmenėje, Kuršėnuose.
1919 m. išrinktas Kretingos valsčiaus ir apskrities tarybos nariu, kurį laiką ėjo Kretingos apskrities valdybos pirmininko pareigas.
1920 m. rugsėjo 12 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, mandato atsisakius K. Lekeckui. Nepartinis. Kadencijai pasibaigus vertėsi advokato praktika.  Panemunės jachtklubo pirmininkas.
1941 m. birželio 14 d. su žmona, sūnumi ir seserimi suimtas, Kauno geležinkelio stotyje atskirtas nuo šeimos ir ištremtas į Sibirą. Žuvo lageryje.
Kastilija ir Leonas

Geografija

Plotas – 94 223 km². 2,5 mln. gyventojų (2013 m.). Sostinė – Valjadolidas (de facto, 309 714 gyventojų, 2013 m.). Provincija vakaruose ribojasi su Portugalija ir Galisija, šiaurėje su Astūrija ir Kantabrija, rytuose su Aragonu, Baskija ir La Riocha, pietuose su Madridu bei pietvakariuose su Kastilija ir La Manča ir Estremadūra. Vidurinėje dalyje yra Senosios Kastilijos plynaukštė (Mesetos plokščiakalnio šiaurės dalis, aukštis 800–1200 m). Iš šiaurės ją juosia Kantabrijos kalnai, iš šiaurės rytų – Iberijos kalnai, iš pietų – Centrinė Kordiljera.
Per Kastiliją ir Leoną teka Duero upė ir jos intakai: Adacha, Tormesas (kairieji), Pisuerga, Elsa (dešinieji). Yra didelių patvenktinių vandens telkinių: Ricobayo (prie Elsos upės), Almendros (prie Tormeso upės). Šiaurėje, Astūrijos ir Kantabrijos pasienyje, yra Europos viršūnių nacionalinis parkas.

Klimatas

Klimatas subtropinis žemyninis, sausas, per metus iškrinta 400–600 mm kritulių. Kalnuose – vertikalusis klimato ir augalijos zoniškumas.

Ekonomika

Kasama akmens anglis, mirabilitas. Daug hidroelektrinių, netoli Burgoso yra Atominė elektrinė. Išplėtota automobilių pramonė („Renault“ įmonė Valjadolide), mašinų gamyba, chemijos pramonė („Michelin“ įmonė Valjadolide gamina padangas), maisto (tabako), popieriaus, statybinių medžiagų, odos pramonė.
Svarbiausias Ispanijoje javų auginimo regionas, daugiausia auginami miežiai, kviečiai, kukurūzai, javų pasėliai užima 98 % ariamosios žemės. Dar auginami cukriniai runkeliai, vynmedžiai, saulėgrąžos, bulvės ir kt. daržovės. Dalis dirbamosios žemės dirbtinai drėkinama, daugiausia Valjadolido ir Leono provincijose. Veisiami galvijai ir avys, t. p. kiaulės, ožkos, naminiai paukščiai.
Oro uostai yra Valjadolide (tarptautinis) ir Salamankoje.

Turizmas

Turistų pamėgti Salamankos, Avilos, Segovijos senamiesčiai, Burgoso katedra, maldininkų kelias „Gamino de Santiago“, einantis iš Prancūzijos į Santjago de Kompostelą (Galisijos autonominė sritis). Visi jie yra Pasaulio paveldo paminklai.
Baudžiava

Lietuvoje

Lietuvoje baudžiavos užuomazgų ėmė rastis greičiausiai jau X-XII a., klostantis ankstyviesiems feodaliniams santykiams. Tada feodalui pavaldžiais valstiečiais tapdavo daugiausia nuosavybę praradę kaimynai, įsikeitėliai ir vad. bandą (feodalo žemės sklypelį) gavę buvę bernai (patriarchaliniai vergai). XII-XV a. didieji kunigaikščiai bajorams už karo tarnybą dalino valstiečius su ūkiais – vad. veldamus; 1413 m. Horodlės privilegija įtvirtinus bajorų teisę be išlygų valdyti iš valdovo gautus veldamus, iki XV a. vidurio beveik visi veldamai buvo paversti baudžiauninkais, arba „tėvoniškiais valstiečiais“. Oficialiai baudžiavą Lietuvoje įteisino Kazimieras 1447 metais. 
Vėlesnės XV a. privilegijos sparčiai įteisino tėvonijų imunitetą, teisę rengti teismus, vis didinama renta buvo keičiama lažu, dar apribotos valstiečių teisės. XVI a. Valakų reforma galutinai panaikino valstiečių teisės į nuosavybę likučius, atskyrė feodalų ir valstiečių luomus. XVI a. II pusėje baudžiauninkai sudarė jau daugiau nei pusę visų etninės Lietuvos valstiečių.
XVIII a. pabaigoje kai kurie bajorai mėgino vykdyti reformas, kuriomis mėginta derinti baudžiavą su rinkos ekonomikos santykiais, naikino lažą bei didino asmenines valstiečių teises, gausėjo raginimų visiškai naikinti baudžiavą. Tačiau 1795 m. prijungus didžiąją dalį Lietuvos prie Rusijos imperijos, baudžiava pasunkėjo. Pradėta pardavinėti valstiečius be žemės, įvesta revizinio asmens bei rekrutų prievolės. XVIII a. pradžioje dalis dvarininkų siūlė paleisti valstiečius iš baudžiavos, nesuteikiant žemės, tačiau carinė valdžia tam griežtai nepritarė. 1861 m. Baudžiavos panaikinimo reforma baudžiava pradėta naikinti, per 1863 m. sukilimą naikinta radikaliau. Valstiečiams panaikintos tiesioginės prievolės, daliai laisvųjų žmonių suteikta teisė išpirkti žemę.
Užnemunėje, kuri po padalijimų iki Napoleono karų priklausė Prūsijai, baudžiava panaikinta 1807 m., valstiečiai turėjo išpirkti žemę. 1864 m. dėl sukilimo žemė pripažinta valstiečių nuosavybe, panaikinti nesumokėti mokesčiai, taip pat žemės gavo bežemiai valstiečiai, bet tuo pačiu beveik dvigubai padidinti mokesčiai.
Palangos valsčiuje, kuris nuo 1819 m. priklausė Kuršo gubernijai, baudžiava pradėta naikinti po 1819 m.
Klaipėdos krašte baudžiavos pradžia – XIII a., kai kryžiuočiai baudžiauninkais pavertė kuršius ir lietuvius. Po 1525–1528 m. sukilimo baudžiauninkais paversta ir nemažai laisvųjų ar pusiau laisvųjų valstiečių. Lietuvininkų bei vokiečių teisės skyrėsi – lietuviai daugiausiai buvo lažininkai, o vokiečiai – činšininkai, turintys asmeninę laisvę. Baudžiava pradėta naikinti XVIII a., pilnai panaikinta 1807 m.
Blazonavimas (heraldika)

Blazonavimas (pranc. blason – herbas) – herbo aprašymas (atpasakojimas) pagal heraldikos taisykles.
Šios „kalbos“ mokėjimas leidžia heraldikos specialistams (ir ne tik) perteikti herbą nenaudojant vaizdinių priemonių. Tai labai tiksli kalba, kartu ir paprasta.
Kiekvienas herbo elementas yra glaudžiai susijęs su kitais. Kuo senesnis herbas, tuo lengviau jį blazonuoti (aprašyti), nes kuo senesnis herbas, tuo mažiau jis turi elementų.

Benedikto XVI herbas

Blazonavimas (be heraldinių spalvų terminų):

Popiežiaus Benedikto XVI herbas – auksiniame herbiniame skyde (pagrindinis ir svarbiausias blazonavimo elementas), raudoname lenktais kraštais spindulyje (antras pagal svarbą herbo elementas – heroldinė figūra) auksinė Šv. Jokūbo kriauklė (Mobilioji figūra). Dešiniajame viršutiniame lauke juoda mauro galva su raudona karūna, raudonu auskaru ir raudona apykakle. Kairiajame viršutiniame lauke ant užpakalinių kojų stovi juodas lokys su raudonais nagais ir iškištu raudonu liežuviu. Per juosmenį sidabrine juosta perrištas raudonas balnas su įžambiu sidabriniu kryžiumi.
Estijos Respublikos žemės ūkio ministerija

Ministrai

Estijos žemės ūkio ministro postą nuo 2007 m. užima Helir-Valdor Seeder (g. 1964 m.).