google/wiki40b huggingface dataset:
Albatros B.II

Projektas

Lėktuvų kūrėjas Ernstas Heinkelis, remdamasis paties anksčiau sukurtu modeliu Albatros B.I, 1914 m. sukūrė Albatros B.II. Orlaivis turėjo daug panašumų su pirmtaku, tačiau buvo su trumpesniais sparnais, kurie leido jį padaryti manevringesnį.
Šis medinis iš uosio ir eglės sukonstruotas lėktuvas turėjo vamzdinę plieninę važiuoklę. Pradžioje buvo montuojamas 100 arklio galių variklis, vėliau nuo B.IIa modifikacijos imtas naudoti 120 AG išvystantis Mercedes D.II variklis. Oru aušinamas radiatorius buvo iškeltas virš lėktuvo nosies.
Abu įgulos nariai lėktuve sėdėjo pagal to meto standartinį išsidėstymą: stebėtojas priekyje, o pilotas gale. Toks išsidėstymas liko visose B modifikacijose, nors jis nebuvo optimalus, pilotui matymo lauką siaurino masyvus aušinimo radiatorius, stebėtojas priekyje ir dvigubi sparnai, tarp kurių buvo suprojektuota piloto vieta.

Operacijų istorija

Pirmasis skrydis įvyko 1914 metais. Versija su įmontuotu 120 AG varikliu bei dvimenčiu propeleriu pasiekė tuometį skrydžio aukščio rekordą, pakildamas iki 4500 m. 1915 m. iš tarnybos jį ėmė stumti ginkluotos C versijos, tačiau iki pat karo pabaigos liko tarnyboje daugiausiai kaip treniruočių lėktuvas.
1915 m. balandžio 16 d. lėktuvas numetė penkias bombas Anglijoje, Kento grafystėje. Vienintelė bombų mėtymo „auka“ buvo juodasis strazdas, tupėjęs medyje, į kurį pataikė bomba.

Tarnyba Latvijos oro pajėgose

1919 m. latviai prie Jelgavos aptiko vokiečių paliktą lėktuvą. Variklis buvo perkaitęs, be padangų, tačiau su sveikomis likusiomis dalimis. Suremontuotas biplanas 1920 sausio 20 d. tapo pirmuoju Aviacijos mokyklos lėktuvu.

Tarnyba Suomijos oro pajėgose

1918 m. prasidėjusiame pilietiniame kare švedų aktyvistai nupirko ir padovanojo Nordiska Aviatik A.B. gamykloje pagamintą N.A.B. Albatros. Jis buvo pervadintas į F.2, tapo įkurtų oro pajėgų pirmuoju orlaiviu.

Tarnyba Švedijos oro pajėgose

Karo metu pažeistu propeleriu vienas Albatros B.IIa turėjo nusileisti Švedijos teritorijoje ir buvo internuotas. Švedai jį nukopijavo ir naudojo kaip treniruočių lėktuvą. Švediškos versijos buvo vadinamos Sk 1 ir Ö 2, atitinkamai naudojančios 120 ir 160 AG Mercedes variklius. Jų buvo pagaminta apie 42.
1926 m. įkūrus Oro pajėgų akademiją, lėktuvai buvo perkelti į Ljungbyhed karinį poligoną. 1929 m. visi orlaiviai nurašyti.
Suratas

Istorija

XVI-XVII a. priklausė Mogolų imperijai, buvo vienas pagrindinių Indijos uostų ir verslo centrų. 1612 m. čia įkurta pirmoji anglų prekybos faktorija (Britų Ost Indijos kompanijos), iki 1687 m. buvo Britų Indijos kolonijos administracinis centras. Miestas tarpo iki XIX a., kai ėmė vyrauti Bombėjus, turėjęs geresnes uosto prieigas, paskui jo reikšmė kiek sumažėjo, tačiau XIX a. pab. jis vėl pradėjo sparčiai augti.
Nečiotnyj voin

„Nečiotnyj voin“ (rus. Нечётный воин) – roko grupės Bi-2 muzikinis projektas, sukurtas 2005 metais. Projekto autorius – kompozitorius ir poetas Michailas Karasiovas. Šiuo metu išleisti 4 albumai – „Nečiotnyj voin“ (Нечётный воин), „Nečiotnyj voin 2“ (Нечётный воин 2), „Nečiotnyj voin 2,5“ (Нечётный воин 2,5), „Nečiotnyj voin 3“ (Нечётный воин 3) ir 4 singlai – „Medlenaja zvezda“ (Медленная звезда), „Daleko“ (Далеко), „Ty i ja“ (Ты и я), „Kasajas zemli“ (Касаясь земли).
Pikeliškė

Istorija

Kaimas pirmą kartą minimas 1600 m. XIX a. pr. buvo bajorkaimis.
Lietuvos futbolo taurė 1997–1998 m.

Lietuvos futbolo taurė 1997–1998 m. – devintasis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras, vykęs nuo 1997 m. liepos iki 1998 m. gegužės.
Moteris (žurnalas)

„Moteris“ – didžiausias Lietuvoje mėnesinis kultūros ir gyvenimo būdo žurnalas. Leidžiamas nuo 1920 m.

Istorija

Leidinys „Moteris“ pradėtas leisti 1920 m. Lietuvos katalikių moterų draugijos. Iš pradžių tai buvo keliolikos puslapių laikraštis. Vienintelis moterims skirtas leidinys visoje šalyje. Pirmoji „Moters“ redaktorė – Stefanija Paliulytė-Ladigienė. Pirmasis numeris (1920 m. rugsėjo 14 d.) išleistas 3000 egzempliorių tiražu. Šis leidinys (iš pradžių spausdintas kartą per mėnesį, o nuo 1937-ųjų – kas dvi savaites) leistas iki 1940 m., o 1952 m. atgimė kaip žurnalas „Tarybinė moteris“. Rašo apie moterų problemas visuomenėje ir šeimoje, iškilias asmenybes, sveikatą, kultūrą ir kita.
Iki pat leidybos nutraukimo Antrojo pasaulinio karo metais „Moters“ redaktore buvo Magdalena Draugelytė-Galdikienė. Jos dėka šalies civilinis kodeksas pakeistas taip, kad beveik sulygino moterų ir vyrų teises. M. Draugelytės-Galdikienės pastangomis įvykusiame įvairių moterų organizacijų ir spaudos atstovų susirinkime nuspręsta, kad Motinos diena turi būti valstybinė šventė.
Iki 1989 m. Nr. 4 vadinosi „Tarybinė moteris“. Leido LKP CK leidykla, nuo 1989 m. – leidybos įmonė „Spauda“, nuo 1991 m. – leidybinė UAB „Moteris“, nuo 2005 m. – bendrovė „Ekspress leidyba“, nuo 2017 m. „GM žurnalų leidybos grupė“. 1952–1989 m. ėjo lietuvių ir lenkų kalba. Tiražas 1981 m. – 450 400 egz. lietuvių kalba ir 59 800 egz. lenkų kalba, 1989 m. – 570 500 egz. lietuvių kalba ir 42 500 egz. lenkų kalba, 1993 m. – 80 000 egz., 1997 m. – 61 000 egz., 2008 m. – 21 000 egzempliorių.
Iki 1991 m. kaip atskiras moterims skirto žurnalo priedas leistas 16 psl. „Pagrandukas“. 1992 m. išleistas priedas „Pasiskaitymai jaunamartėms“. 1993–1994 m. žurnale buvo vidinis 16 psl. priedas „Kaukutė“. Nuo 1996 m. – vidinis 16 psl. priedas „Vakaro pasiskaitymai“. 
Nuo 1992-ųjų, tuometės žurnalo „Moteris“ vyriausiosios redaktorės Dalios Daugirdienės iniciatyva  nuspręsta pagerbti daugiausia nusipelniusią moterį skiriant jai Metų moters titulą. 
Bendradarbiavo: Antanas Ališauskas, Algimantas Baltakis, Edita Barauskienė, Mykolė Krinickaitė-Astaškienė, Algirdas Steponavičius,

Turinys

„Moters“ žurnale rašoma apie iškilias kultūros, mokslo, verslo, sporto asmenybes, madą, sveikatą, kulinariją, grožį, keliones, socialines, psichologines problemas.
Buvę žurnalo bendraautoriai – Antanas Ališauskas, Algimantas Baltakis, Edita Barauskienė, Mykolė Krinickaitė-Astaškienė, Algirdas Steponavičius ir kiti. Dabar su žurnalu bendradarbiauja rašytoja Gabija Grušaitė, menotyrininkė Aistė Paulina Virbickaitė, filosofas Kęstas Kirtiklis, iteratūrologė Jūratė Čerškutė, drabužių dizainerė Liucija Kvašytė, žurnalistai Karolis Vyšniauskas, Laisvė Radzevičienė ir kiti.
Vere Gordon Childe

Biografija

Kilęs iš Australijos. Studijavo Sidnėjaus ir Oksfordo universitetuose.
1925–1926 m. Karališkojo antropologijos instituto Londone bibliotekininkas. 1927–1946 m. Edinburgo, 1946–1956 m. Londono universiteto profesorius ir Archeologijos instituto direktorius.
Tyrė Europos ir Azijos priešistorę, pagrindė Europos priešistorės bendrumą. Įvedė žemės ūkio ir miesto revoliucijų sąvokas.
Jonas Baronas (1952)

Biografija

1970 m. baigė Nemunėlio Radviliškio vidurinę mokyklą, 1975 m. baigė Kauno politechnikos institutą, televizijos inžinierius.
1975 m. Valstybinio televizijos ir radijo komiteto televizijos inžinierius, televizijos centrinės aparatinės pamainos viršininkas. 1992 m. vienas iš „Baltijos televizijos“ kūrėjų, videoinžinierius.
1976–1982 m. dr. Viktoro Kutorgos įsteigto disidentinio Antano Strazdelio universiteto klausytojas. 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos veiklos Lietuvoje atkūrimo iniciatyvinės grupės narys, vienas iš partijos programos kūrėjų ir daugelio dokumentų autorius.
Dar mokydamasis mokykloje grojo kontrabosu mokyklos ansamblyje, studijuodamas Kaune įsitraukė į folklorinį Ramuvos judėjimą, dirbdamas Vilniuje dainavo chore „Varpas“.
Žmona Nijolė, sūnūs Augustas, Jotautas.
Queen of the South FC

Istorija

Klubas įkurtas 1919 m.
Kazimieras Kisielis

Biografija

Kazimiero Kisielio tėvas buvo stalius.
Mokėsi Išlaužų ir Žižmių pradžios mokyklose, Ramygalos gimnazijoje. 1946 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją. Lankė Juozo Miltinio dramos studiją. Režisierius vertino Kazimiero artistinius gabumus, muzikalumą, gražaus tembro balsą, buvo numatęs palikti dirbti teatre.
Trumpai studijavo Kauno kunigų seminarijoje. 1946 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute pradėjo studijuoti skulptūrą (dėst. Juozas Kėdainis, Juozas Mikėnas). Nuo 1951 m. gyveno Vilniuje. 1952 m. baigė LSSR dailės institutą. 1952–1955 m. dirbo Vilniaus „Dailės“ kombinate. Nuo 1955 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba

Sukūrė dekoratyvinių („Žvejas“, 1958 m., 1971 m. pastatytas Klaipėdoje, archit. Petras Šadauskas; „Bangpūtys“, Klaipėda, 1977 m.; „Saulės džiaugsmas“, 1970 m.; „Šv. Kristoforas“, 1996 m., archit. Arūnas Eduardas Paslaitis, abu Vilniuje; „Martynas Mažvydas“, Lietuvos nacionalinė biblioteka Vilniuje, 1977 m.), monumentalių („Šauklys“, 1998 m., Šilalė, archit. Juozas Spudulis, Donatas Daukša, Edmundas Petrauskas; „Laiminu. Žuvusiems už laisvę“, Panemunis, 2003 m., archit. Gintaras Kaulinskas) skulptūrų, skulptūrinių kompozicijų, portretų (Hubertas Borisa, 1962 m.; Antanas Strazdas, 1965 m.; Algimantas Mikėnas, 1974 m.; Alfonsas Ambraziūnas, 1987 m.), antkapinių paminklų. Naudojamas nerūdijantis plienas, granitas, marmuras, medis, geležis, žalvaris, varis, terakota. Kūriniai stambių, apibendrintų formų, monumentalūs, jų turi Lietuvos dailės muziejus. Nuo 1955 m. dalyvavo parodose.
Italijos futbolo varžybos 2015–2016 m.

Istorija

2015-2016 m. Serie A čempionatas – 84-ias aukščiausios Italijos futbolo lygos sezonas, kuris prasidėjo 2015 m. rugpjūčio 22 ir baigėsi 2016 m. gegužės 16 d. 
Penktą kartą iš eilės šalies čempionais tapo Juventus klubas.
Iš viso čempionate dalyvavo 20 komandų – 17 iš 2014-2015 m. Serie A čempionato, 3 – geriausiai pasirodžiusios Serie B lygoje: Bologna FC 1909, Carpi FC 1909 ir Frosinone Calcio. Pastarosios dvi ekipos pirmą kart istorijoje pateko į aukščiausią Italijos futbolo lygą.
Šį sezoną pirmą kartą oficialiai buvo naudojama vartų linijos technologija.
Šiame sezone Juventus vartininkas Gianluigi Buffon pagerino ilgiausiai nepraleistų įvarčių rekordą – italas 974 minutes nepraleido įvarčio.
Gonzalo Higuaín pasiekė lygos (20 komandų) rekordą įmušęs 36 įvarčius.
Po šio sezono savo futbolininko karjeras baigė Luca Toni, Gianpaolo Bellini ir Christian Abbiati.
Romos imperatorius

Romos imperatorius buvo Romos imperijos valdovas. Vieningo konkretaus jo titulo niekada nebuvo, buvo naudojami įvairūs priklausomai nuo asmens ir aplinkybių. Pats žodis imperatorius kilęs iš lot. imperator, reiškusio Romos karinių pajėgų vadą, šį titulą karvedžiai išlaikydavo ir tapę valstybės valdovais. Kiti dažnai naudojami titulai buvo Augustus, princeps, konsulas ir Pontifex Maximus.
Mokykla

Istorija

Mokyklų būta jau senovės Egipte, Babilone, Kinijoje, Indijoje, Sirijoje, vėliau – Graikijoje, Romoje. Jos visų pirma buvo skirtos specialios žinijos perdavai – rašto, šventųjų tekstų, astronomijos mokymuisi, valstybės valdymui ir tvarkymui reikalingų įgūdžių (skaičiavimo, karybos, filosofijos, etikos, menų). Antikoje iš esmės susiformavo mokyklos pagrindiniai tipai (pradinė, vidurinė ir aukštoji), jose galėjo lankytis ne tik laisvieji piliečiai, bet ir kitų klasių žmonės.
Viduramžių Europoje mokyklos buvo pavaldžios bažnyčioms ir vienuolynams, jose mokydavosi būsimieji vienuoliai (jie mokyklose ir gyvendavo), taip pat kilmingųjų, miestiečių vaikai. Vėliau steigėsi parapinės mokyklos. Viduramžių mokyklose mokyta rašto, aritmetikos, lotynų kalbos, religinių tekstų skaitymo ir giedojimo, vėliau pridėti laisvieji menai. Amatininkai, riteriai turėdavo savo amato tradicijos mokyklas. XI–XIV a. daugelyje Vakarų ir Pietų Europos valstybių (ypač Italijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Anglijoje, Čekijoje) steigėsi aukštosios mokyklos – universitetai, o XIII–XIV a. amatininkų cechų ir gildijų mokyklos be tiesioginės amato perdavos ėmė teikti ir gimtosios kalbos, matematikos, teologijos žinių. Islamo pasaulyje religinio pobūdžio mokyklos, teikusios ir gausią matematikos, astronomijos, filosofijos, teisės, medicinos žiniją steigtos prie mečečių. Didžiausią reikšmę turėjo universitetinio tipo aukštoji mokykla Kordoboje, kurioje studijavo iš įvairių Vakarų Europos šalių atvykę studentai.
XV–XVI a. Europoje ėmė steigtis mokyklos ir mergaitėms, imti plėtoti humanitariniai, gamtos mokslai, išsilavinimas tapo prieinamas daugeliui kilmingųjų, turtingųjų vaikų. 1737 m. Prūsijoje paskelbtas privalomas mokslas visiems 7–14 m. amžiaus vaikams. XVIII–XIX a. vykstant pramonės perversmui, sparčiai plėtota švietimo sistema, kurios modelis išliko iki šių dienų, daugelyje Vakarų Europos šalių priimtas visuotinio privalomojo pradinio mokslo įstatymas, susiformavo valstybinių mokyklų sistemos, sukurtas mokyklų valdymas.
Estijos notarų rūmai

Estijos notarų rūmai (est. Notarite Koda) – Estijos Respublikos notarus (apie 100, 2011 m.) vienijanti organizacija; notarų rūmai in Estland. Rūmų nariai privaloma tvarka yra visi Estijos notarai. Aukščiausia institucija – atstovų susirinkimas. Vykdomasis organas – Prezidiumas (kadencija – 3 m.). Priežiūrą vykdo Estijos teisingumo ministerija. Priklauso U.I.N.L..
Asesorių skaičius: 24 (2009 m.).
Biržų rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Biržų rajono savivaldybės taryba – Biržų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.

Veikla

Pirmasis posėdis įvyko 2007 m. balandžio 5 d. Meru išrinktas Regimantas Ramonas, mero pavaduotoju Aurimas Frankas. Savivaldybės administracijos direktore paskirta Palmyra Prašmantienė, jos pavaduotoju Rimantas Martinonis.
Kirklandas

Istorija

Naujakuriai iš Anglijos į šią teritoriją atsikraustė XIX a. 7-ajame dešimtmetyje. Bendruomenės užsiėmė miško ruoša, žemdirbyste ir valčių statyba. Kiek vėliau apylinkėse imta išgauti geležies ir kitokių metalų rūdą. Kirklandas įkurtas 1888 m. kaip gėlavandenis uostas. Miesto teisės suteiktos 1905 m.
Jonas Vytautas Urbonas

Biografija

1995 m. Raseinių valstybinės sėklos inspekcijos viršininkas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Raseinių rajono skyriaus narys.
1997–2000 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys.
Aimarų kalba

Paplitimas

Aimarų kalba vartojama Andų aimarų. Didžioji dalis kalbos vartotojų gyvena Altiplane, Bolivijos La Paso ir Oruro departamentuose, taip pat Peru, Čilėje ir Argentinoje.
Sigirija

Sigirija − buvęs pirmo tūkstantmečio Azijos miestas, įsikūręs 370 metrų aukštyje (1193 m virš jūros lygio), 165 km nuo Šri Lankos sostinės Kolombo.
Sigirija − tai gigantiška monolitinė uola, ant kurios viršūnės pastatyta tvirtovė. Sigirija išvertus iš sinhalų kalbos reiškia Liūto nasrai („sinha“ − liūtas, „girija“ − nasrai). Sigirija buvo taip pavadinta, kadangi vienintelis kelias, vedantis į šį miestą buvo iškalti liūto nasrai.
Visas Sigirijos miesto kompleksas susideda iš kalno, iškilusio virš jį supančios plokštumos, ir dviejų kvadratinių, apsuptų vandens griovių bei pylimų teritorijų, kuriose įrengti vandens parkai: rytuose − 90 ha ir vakaruose − 40 ha plote. Vakarinių apylinkių vandens sodai suplanuoti simetriškai, o aukščiau esantys akmens sodai − asimetriškai. Šis vandens sodas demonstruoja vieną iš sudėtingiausių pasaulyje tų laikų hidraulinių technologijų. Paviršiaus drenažą, sodų aprūpinimą vandeniu, vėsinimo sistemą, tėkmę rekreaciniuose vandens telkiniuose kontroliuoja makro ir mikro hidraulikos. Makro sistema susidarė iš Sigiri Maha − dirbtinio ežero su 12 km užtvanka, kuriame vanduo tekėjo į pietus nuo uolos, bei daugybės vandens griovių. Mikro lygyje − vandens kontrolės sistema uolos viršūnėje bei įvairiuose jos lygiuose horizontalūs bei vertikalūs drenažo vamzdžiai įrėžti uoloje bei po žeme esantis vamzdynas, sudarytas iš daugybės cilindrinių degto gryno molio vamzdžių. Uolos viduje esantis miniatiūrinis vandens sodas susideda iš vandens paviljonų, baseinų, cisternų, vandens kiemų, vamzdynų bei specialių vandens takų. Tokia vandens apsuptis turėjo veikti tarsi vėsinimo sistema.
Didžiausias vandens parkas, esantis šalia uolos, turi centrinę salą, apsuptą vandens bei sujungtą su pagrindine terasa. Vanduo sode yra keturiuose L formos baseinuose, sujungtuose povandeninių vamzdynų skirtinguose gyliuose, efektingai sukuriant įvairius vandens lygius. Vakaruose esantis baseinas padalintas į didesnį maudymosi baseiną su tuneliu ir laiptais, vedančiais prie jo, bei mažesnį su centre esančiu akmeniu, ant kurio buvo pastatytas plytinis paviljonas. Fontanų parkas yra įsikūręs dviejuose lygiuose. Vakarinė dalis turi du ilgus, gilius baseinus su sekliomis vingiuojančiomis srovėmis, įtekančiomis į baseinus, grįstus marmuru. Po žeme esančiame vamzdyne veikiamos spaudimo srovės tekėdamos pro specialias klinčių lentutėse išpjautas simetrines skylutes trykšta įspūdingais fontanais. Šie fontanai iki šių dienų veikia lietingų sezonų metu (lapkričio−sausio mėnesiais).
Sigirija dėl savo įspūdingumo, nepriekaištingo išplanavimo bei sudėtingų to meto naudojamų technologijų vertinama kaip vienas iš Antikinio pasaulio stebuklų.
Šiandien Sigirija gausiai lankoma turistų.
Šaltuona

Istorija

Šaltuona (Saltone, Szaltuna, Saltüne) minima XIV a. kryžiuočių karo kelių aprašymuose. Upėvardis kilo nuo žodžių šaltas, šaltis („žema temperatūra, vėsa“), šalti.
Ifranas

Istorija

Vietovė nuo XVI–XVII a. gyvenama berberų, tačiau šiuolaikinis Ifranas 1929 m. įkurtas prancūzų. Šis miestas tapo populiarus aukštuomenės kurortas – prancūzų kolonistai čia statėsi vilas, Maroko karališkoji šeima įkūrė rūmus. Aplink Ifraną ėmė augti skurdūs kvartalai, kuriuose apsigyvendavo poilsiautojus aptarnaujantys vietiniai gyventojai. Po Maroko nepriklausomybės Ifranas pertvarkytas.
Prancūzijos Gvianos futbolo čempionatas

Prancūzijos Gvianos futbolo čempionatas yra aukščiausia Prancūzijos Gvianos futbolo lyga įkurta 1962 m. kurią organizuoja Gvianos futbolo federacija. 12 šalies klubų dalyvauja kasmetiniame čempionate. Dvi paskutines vietas užėmusios komandos yra perkeliamos į žemesnę lygą (pranc. French Guiana Promotion d'Honneur).
ASC Le Geldar Gvianos futbolo klubas 1992 m. dalyvavo CONCACAF Čempionų lygoje. Nuo to laiko nei vienas šalies klubas nedalyvavo CFU klubų čempionate ar CONCACAF Čempionų lygoje.
Nedarbas

Nedarbas – darbingų asmenų neužimtumas ūkinėje veikloje; socialinis reiškinys, kai darbingas asmuo neturi darbo ir aktyviai jo ieško. Dirbančiu laikomas asmuo, kuris yra užimtas visą arba dalį darbo dienos ir už šią veiklą gauna tam tikrą atlygį. 
Europos Sąjungoje bedarbiu laikomas žmogus, vyresnis nei 15 metų, ne senesnis kaip 74 metai, aktyviai ieškojęs darbo jau ne mažiau kaip keturias savaites ir pasirengęs dirbti vėliausiai po dviejų. Atskirai skaičiuojamas ilgalaikis nedarbas, kuomet darbo nerandama ilgiau nei metus. 
Pagal Tarptautinės darbo organizacijos duomenis, 2012 metais pasaulyje buvo 200 mln. bedarbių – 6 % darbingų planetos gyventojų. Nedarbas auga smunkant ekonomikai.

Nedarbo lygis

Istoriškai įvairiose valstybėse nedarbo lygis buvo vertinamas skirtingai, neretai ieškant papildomų kriterijų, kad jis atrodytų mažesnis (skaičiuojant tik registruotus darbo biržoje, tik mokančius mokesčius, tik jau anksčiau dirbusius (neskaičiuojant mokslus baigusio ir darbo ieškančio jaunimo), tik neturinčius kito pragyvenimo šaltinio, tik gaunančius bedarbio pašalpą ir visaip kitaip). Dalis šių skirtumų vis dar lieka, tačiau pamažu sutariama dėl standartinio Tarptautinės Darbo Organizacijos (angl. ILO) pateikiamo apibrėžimo (asmenys, neturintys darbo, galintys bei pasirengę dirbti ir aktyviai ieškantys darbo).

Skaičiavimo istorija

1915 metais JAV Darbo statistikos biuras keturiose perdirbimo šakose atliko pirmuosius tyrimus. 1931 metais šis biuras analizavo jau  91 perdirbimo ir 15 kitokios pramonės šakas. Ypač daug dėmesio nedarbo apskaitai buvo skirta 1930 metais, kai JAV išgyveno Didžiąją depresiją. Galiausiai 1933 metais pirmą kartą buvo apžvelgtas vidutinis darbo laikas ir valandinis darbo užmokestis. 
 Darbo projektų administracija 1940 metais pradėjo tirti namų ūkius ir kas mėnesį teikti ataskaitą apie nedarbą. 1942 metų gale Apskaitos biuras buvo paskirtas atsakingu už tyrimus. Nuo 1959 metų nedarbo tyrimus Apskaitos biuras paskyrė vykdyti savo padaliniui – Darbo statistikos biurui.
Kolas

Istorija

Kolas žinomas nuo XIV amžiaus. XVI a. augo kaip prekybos ir amatų centras. 1655 m. miestą nusiaubė švedų kariuomenė. Apie 1800 m. miestą okupavo Prūsija, nors T. Kosciuškos sukilimo metu jį trumpam buvo išlaisvinę sukilėliai.
Altichiero

Altikjeras (it. Altichiero di Domenico da Zevio, kitaip Aldighieri, Aldigheri, apie 1330 – iki 1393 m. balandžio 10 d.) – italų protorenesanso dailininkas, laikomas Veronos dailės mokyklos pradininku.

Biografija

Altikjeras gimė apie 1330 m. tikriausiai Dzevio miestelyje netoli Veronos. Dailininkas pirmąkart paminėtas Veronoje 1369 m. pasirašęs sutartyje kaip liudininkas. Džordžas Vazaris mini jį buvus artimu Veronos valdytojų, Della Scala giminės draugu. Jis apie 1364 m. buvo atlikęs freskas Della Scala rūmų didžiojoje salėje Veronoje (neišlikusios). Freskų tematika buvo Flavijaus Juozapo istorijos „Žydų karai“ motyvais. Po to Altikjeras keliavo į Padują, tikriausiai Frančesko I Kararos kvietimu. Pirmuoju jo užsakymu buvo freskų ciklas Carrara rūmuose Petrarkos kūrybos motyvais, vaizdavęs žymių herojų portretus. Freskos buvo baigtos iki 1379 m., iš jų išliko tik vienas fragmentas, vaizduojantis studijuojantį Petrarką (freskos peizažas buvo pertapytas vėliau). 1372 m. architektas Andriolo de Santi buvo užsakytas pastatyti San Giacomo koplyčią (dabar San Felice) Šv. Antano Paduviečio bazilikoje Padujoje. Ją turėjo išdekoruoti Altikjeras. Gali būti, kad jam padėjo dailininkas Jacopo Avanzi, nes dalyje freskų fragmentų jaučiama kita stilistika. 1379 m. Altikjerui už darbus buvo užmokėta 792 dukatų suma, kurios dydis rodo, kad Altikjeras buvo pagrindiniu koplyčios freskų kūrėju. Maždaug tuo metu Altikjeras dekoravo Dotto giminės kapą Eremitų bažnyčioje (sunaikinta).
Apie 1377 m. šalia Šv. Antano Paduviečio bazilikos bažnyčios buvo pastatyta San Giorgio oratorija, kuri tikriausiai iškart buvo skirta papuošti iš vidaus pasakojamojo pobūdžio freskomis, kaip tai padarė Džotas Arenos koplyčioje. Darbus tikriausiai užsakė koplyčios užsakovas Raimondino de Lupi (miręs 1379 m.), kurio kapas yra koplyčios viduryje. 1384 m. Altikjero darbus priėmė paveldėtojas Bonifacio Lupi. Freskos priskiriamos vien Altikjero rankai. 1384 m. Altikjeras su kitais asmenimis paminėtas Veronoje kaip beneficijų gavėjas už Gianpaolo Pantagliati da Arzignano, kuris rezidavo Padujoje. Altikjeras Veronoje dirbo ties freskomis Conti Serenghi rūmuose (neišlikę). Kitas freskas atliko Cavalli koplyčioje San Anastasia bažnyčioje Veronoje. 1393 m. balandžio 10 d. datuotas užsakymas sukurti kryžių vienuolyne Mantujoje. Jame minimas Altikjero atminimo pagerbimas, kas rodo, kad iki šios datos dailininkas mirė. Kiti darbai, kurie priskiriami Altikjerui, yra „Nukryžiavimo“ panelė (Virdžinijos meno muziejuje) ir du piešiniai (Paryžiuje, Nacionalinėje bibliotekoje). Altikjeras buvo reikšmingu savo meto Šiaurės Italijos dalininku, jo kūrybą, pasak Džordžo Vazario, aukštai vertino Donatelas ir Mantenja. Įtakos pėdsakų galima atsekti Fra Filipo Lipio freskose. Paties Altikjero kūryba buvo ženkliai paveikta Džoto freskų Padujos Arenos koplyčioje.
Lothar Meyer

Julijus Lotaras Mejeris (vok. Julius Lotharas fon Meyer], g. 1830 m. rugpjūčio 19 d. Farelyje - 1895 m. balandžio 11 d. Tiubingene) - vokiečių chemikas, nuo 1890 m. - Sankt Peterburgo mokslų akademijos užsienio korespondentas. Manoma, kad kartu su D. Mendelejevu sukūręs periodinę elementų lentelę.

Biografija

Baigė Viurcburgo universitetą,studijavo mokslus Heidelbergo universitetuose (kur dirbo Roberto Banseno laboratorijoje). Nuo 1859 m. dėstė Breslaujos universitete, 1866-1868 m. - Miškų akademijoje Neustadt-Ebervalde. 1868-1876 metais buvo profesorius Karlsrūjės universitete, nuo 1876 m Tiubingeno universitete. 1860 m. jis dalyvavo tarptautiniame chemikų kongrese Karlsrūjėje, kuriame aptarė pagrindinius chemijos terminus.
Koventrio geležinkelio stotis

Koventrio geležinkelio stotis (angl. Coventry railway station) – geležinkelio stotis JK mieste Koventryje, prie Vakarų Pakrantės pagrindinės linijos. Aptarnauja bendrovės CrossCountry, London Midland, Virgin Trains.
Stotis įkurta 1838 m., 1960 m. perstatyta. Yra 4 platformos.