Kobalaminas

Šaltiniai

Kobalamino šaltiniai - dirvožemis ir nesterilus vanduo, gyvūninės kilmės produktai, augaliniame maiste aptinkamas su dirvos likučiais. Vitaminas aptinkamas kepenyse, inkstuose, širdyje, mėsoje, žuvyje, piene, kiaušiniuose, jūržolėse, ir tam tikro tipo mielėse. Vitaminą B₁₂,kartu su vitaminu K, sintetina storojoje žarnoje, dirvoje ir vandenyje gyvenančios bakterijos.
Netradiciniai natūralus viramino B12 šaltiniai taip pat egzistuoja, tačiau jų panaudojimas kaip B12 maisto šaltinis yra abejotinas. Pavyzdžiui, augalai ištraukti iš žemės, o ne plauti skrupulingai gali turėti B12 likučius iš bakterijų, esančių aplinkiniame dirvožemyje. B12 taip pat randama ežerų vandenyje, kuris nebuvo dezinfekuotas. Kai kurie vabzdžiai tokie kaip termitai turi B₁₂ gaminama jų virškinimo trakte bakterijų analogiškai kaip atrajojantis gyvūnai.< Pats žmogaus virškinimo traktas gali turėti B₁₂ gaminančias bakterijas plonojoje žarnoje, bet neaišku ar pakankamas vitamino kiekis gali būti pagamintas mitybos poreikiams patenkinti.
Kūnas gali sukaupti vitamino B₁₂ atsargas, kurių užtenka keleriems metams. Bet žmogui senstant, vitamino B₁₂ stoka gali pasireikšti dėl to, kad sutrinka šio vitamino įsisavinimas. Peržengus 50 metų ribą 10-30 % žmonių patiria atrofinį gastritą, dėl kurio sumažėja skrandžio rūgšties. Kadangi skrandžio rūgštis yra itin svarbi skaidant maistines medžiagas, gali sutrikti vitamino B₁₂ pasisavinimas. Dėl to yra rekomenduojama, kad vyresni nei 50 metų naudotų maistą kuris yra papildytas vitamino B₁₂. Krono liga taip pat gali paveikti vitamino B₁₂ pasisavinimą.

Savybės

Vitaminas B₁₂ tirpsta vandenyje, kaupiamas organizme. Šio vitamino apykaitai svarbūs vitaminai C, B₂ ir B₆.
Kobalaminus gamina žarnyno bakterijos, tačiau jie nėra įsiurbiami – jie yra pasisavinami tik skrandyje.

Poveikis

Kobalaminai svarbūs genetinės medžiagos struktūros formavimui, užtikrinant DNR metilinimą, raudonųjų kraujo kūnelių susidarymui, ląstelių dalijimuisi.
Taip pat reguliuoja maisto energijos kaupimą raumenų audiniuose ir kraujodarą, aktyvina folio rūgštį, mažina cholesterolio koncentraciją kraujo plazmoje.

Poreikis

Vitamino reikia 3 mikrogramų per parą. Nėščioms ir maitinančioms moterims vitamino reikia 4 mikrogramų per parą.

Trūkumas

Vitamino B₁₂ trūkumo simptomai panašus į anemiją. Trūkumas pasireiškia pabalusia oda, sumažėjusiu energingumu, nuovargiu, oro trūkumu, mažakraujystė, degantis liežuvis, pageltusi gleivinė, silpnumo jausmas pakrūtinyje, pakrikusi psichika.. Neurologiniai simptomai pasireiškia galūnių dilgčiojimu arba nutirpimu, sutrikusia eisena, atminties sutrikimais, demencija, sutrikusia orientacija, vizualiniais sutrikimais, nemiga, šlapimo puslės ir vidurių sutrikimais.
Kobalaminų trūkumas yra plačiai paplitęs visuomenėje. Bostono Tufts universitete atliktas tyrimas parodė, kad net 39% tiriamųjų kraujo plazmoje vitamino B₁₂ koncentracija buvo žemiau 258 pmol/l. Šio rodiklio žemiausia normos riba yra skirtinga skirtingose šalyse, pvz., Japonijoje ji pakelta iki 550 pmol/l siekiant išvengti Vakaruose dažnos demencijos, neurologinių ir psichiatrinių susirgimų. Visiškai negaunant vitamino B₁₂, suaugusiems trūkumas pasijunta po 5-10 metų, nes ilgą laiką gali būti naudojamos organizme sukauptos atsargos. Kūdikiams, kurių motinoms šio vitamino trūko nėštumo ir maitino krūtimi metu, jo trūkumas gali pasireikšti iškart.

Perteklius

Vitaminas praktiškai nenuodingas, retais atvejais perdozavus gali atsirasti paprastųjų spuogų, paūmėti žvynelinė.

Pernaša ir kaupimas

Vitaminą B₁₂ organizme perneša ir jungia įvairiūs baltymai. Maisto B₁₂ yra sujungtas su baltymais. Skrandyje B₁₂ atskiriamas nuo baltymų ir sujungiamas su taip vadinamu R baltymu, kuris jį (ir kitus korinoidus) perneša į plonąsias žarnas. Čia kasos fermentai atskiria B₁₂ nuo R baltymo ir jungia su IF. Tai yra B₁₂ absorbcijai būtinas neuramino rūgšties turintis glikoproteinas IF (savitasis intrinsic factor), esantis skrandžio gleivinėje. Jis sudaro su vitaminu B₁₂ pepsinui atsparų kompleksą, absorbuojamą apatinėje žarnyno dalyje. Žarnyno ląstelėms absorbavus B₁₂, jis jungiamas su kitais R baltymais: transkobalaminu 2 (TC2 arba TCII) arba haptakorinu. TC2 perneša B₁₂ į kitus kūno audinius. Visų audinių ląstelės turi TC2 receptorius.
Serumo B₁₂ pristatantys baltymai yra TCII, o atsargos baltymai haptakorinai yra TCI ir TCIII. Biologiškai aktyvaus B₁₂ kiekis koreliuoja su holo - transkobalamino (HoloTCII) koncentracija. Ši B₁₂ forma sudaro 6-25 proc. bendro plazmos B₁₂ kiekio (kitas sujungtas su haptokorinais).

Tyrimai

George Minot ir William Murphy XX a. pradžioje pasiūlė kepenų terapiją piktybine anemija sergantiems žmonėms, pastebėję, kad tokių ligonių būklė pagerėja valgant kepenis. Už tai G. H. Whipple, G. R. Minot ir W. P. Murphy 1934 metais buvo apdovanotas Medicinos Nobelio premija. Tačiau tuo metu jie dar nežinojo, kad būtent vitaminas B₁₂ yra atsakingas už gydomąjį poveikį. Kepenyse esanti medžiaga buvo pavadinta "antianeminiu faktoriumi", o 1948 m. išskirta ir pavadinta vitaminu B₁₂. Cianokobalamino molekulės cheminę struktūrą Rentgeno kristalografijos metodu nustatė kitos Nobelio premijos laureatės Dorothy Crowfoot Hodgkin laboratorija 1955 metais.
XX a. antroje pusėje kobalaminų apykaitą bei jų svarbą augimo procesams intensyviai tyrė daugelio valstybių mokslinių institutų molekulinės genetikos bei molekulinės onkologijos laboratorijos. Lietuvoje B₁₂ apykaitą tyrinėjo Lietuvos Mokslų Akademijos Biochemijos instituto Mokslų Akademijos narės korespondentės prof. Sofijos Kanopkaitės vadovauta laboratorija.