google/wiki40b huggingface dataset:
Lorenz von Stein

Biografija

Studijavo filosofiją ir teisę (Kylio bei Jenos universitete). Apgynė disertaciją, habilituotas daktaras. (Kylio universiteto privatdocentas, nuo 1846 m. profesorius. 1852 m. iš valstybės tarnybos atleistas dėl politinių motyvų. Nuo 1855 m. iki (pensijos) 1885 m. Vienas universiteto (Austrija) valstybės mokslų profesorius. Hėgelio dialektiką pritaikė makroekonomikai bei valstybės mokslams, siekdamas pagerinti šių mokslų sistemiškumą. Pasižymėjo istorijoje: analizavo savo laikų klasinę valstybę ir jai priešpastatė socialinę valstybę. Grindė klasių kovos sąvoką, tačiau atmetė revoliucinį kelią. Karl Marx įtaka tikėtina, tačiau neįrodyta. Teorijos perimtos Japonijoje (Meiji atkūrimas).
Kylyje veikia Lorenco bendrija (Lorenz von Stein-Gesellschaft zu Kiel e. V.). Kryptis – teisės politika. Paramą gauna Lorenco fon Šteino administravimo mokslų institutas, Kylio u. Teisės fakulteto institutas.
Genesis tyrimų zondas

Genesis tyrimų zondas – nedidelis tyrimų zondas, kuris buvo naudojamas Saulės vėjo dalelėms gaudyti. 2001 m. rugpjūčio 8 d. NASA į kosmosą paleido zondą. 2004 m. rugsėjo 8 d. grįždamas atgal į Žemę, zondas patyrė nedidelę avariją, neišsiskleidus zondo parašiutams. Pagal planą zondą buvo ketintą pagauti ore specialiomis gaudyklėmis, maždaug 1200 m aukštyje, tačiau zondas nukrito ant Žemės.

Skrydis

Genesis kosmose skriejo Lagranžo taške 1, kuris yra tarp Žemės ir Saulės. Zondas nuo Žemės buvo nutolęs nuo 1,2 iki 1,6 mln. kilometrų. Pats aparatas skriejo ekliptikos plokštumoje nutoldama nuo jo 700 000 km, o statmena kryptimi – 450 000 km. Ji skriejo aplink Saulę ovalo formos (halo) orbita. Viso buvo įveiktos 5 tokios orbitos. 2004 m. balandžio 1 d. uždariusi gaudyklių dangčius, o pačias paslėpus grąžinamoje kapsulėje, „Genesis“ pasuko Žemės link.
Liudvikas Krasinskis

Biografija

Stanislavo Krasinskio sūnus, Gabrieliaus ir Jono Kazimiero brolis. 
Buvo Vladislavo Vazos elektorius nuo Plocko vaivadijos 1632 metais.  Buvo pasiuntiniu nuo Plocko vaivadijos į 1633 metų karūnacinį seimą, 1634 ir 1637 metų seimus.
Vytautas Sirtautas

Biografija

1941 m. baigė Raseinių gimnaziją, Antrojo pasaulinio karo metais mokytojavo. 1950 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą. 1969 m. apgynė disertaciją apie veiksmažodinį tarinį bendrinėje lietuvių kalboje.
Studijuodamas 1945–1949 m. dirbo redaktoriumi Lietuvos mokslų akademijos Lietuvių kalbos institute. 1950–1956 m. Klaipėdos mokytojų instituto dėstytojas. Nuo 1956 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1996 m. Šiaulių universitetas dėstytojas, 1957 m. pirmasis Filologijos fakulteto dekanas, 1960–1961 m. Lietuvių kalbos katedros vedėjas. Nuo 1988 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinę veiklą pradėjo 1946–1949 m., kai rengė akademinio Lietuvių kalbos žodyno II ir III t. Su žmona pedagoge J. Sirtautiene ir sūnumi Vytautu V. Sirtautu rengė lietuvių kalbos vadovėlius vidurinėms mokykloms, jie įvertinti Švietimo ir mokslo ministerijos, Atviros Lietuvos fondo premijomis. Parašė apie 180 mokslinių straipsnių. Recenzavo lietuvių kalbos vadovėlius, monografijas bei disertacijas, vadovavo disertantams, magistrantams. Stažavosi Vilniaus, Rygos, Prahos universitetuose, dalyvavo konferencijose, skaitė pranešimus.
Pasaulio lituanistų bendrijos, Lietuvių kalbos draugijos, Lietuvių mokslininkų sąjungos narys.
Viktor Frankl

Viktoras Franklis (vok. Viktor Emil Frankl; 1905 m. kovo 26 d. – 1997 m. rugsėjo 2 d.) – Vienos universiteto Austrijoje neurologijos ir psichiatrijos profesorius, psichoterapeutas, pasaulinio garso mąstytojas, humanistas. Dar vadinamas Trečiosios Vienos Mokyklos įkūrėju, psichoterapinio metodo – logoterapija, autorius.

Biografija

Viktoras Franklis gimė Vienoje, žydų tarnautojų šeimoje. Dar jaunystėje susidomėjo psichoanalize, S. Freudo ir Alfredo Adlerio idėjomis. Mokydamasis gimnazijoje, savo diplominio darbo tema pasirinko filosofinio mąstymo psichologiją. Baigęs gimnaziją, 1923 m. Vienos universitete pradėjo studijuoti mediciną ir vėliau, kaip specializaciją, pasirinko neurologijos ir psichiatrijos studijas. Ypač domėjosi depresijos ir savižudybių psichologija.
Tapęs gydytoju, psichoterapeutu 1933 -1937 m. vadovavo Vienos psichiatrinės klinikos "Savižudžių pavilijonui" (Selbstmörderpavillon), 1940 m. pradėjo vadovauti Rotschildo ligoninės neurologiniam skyriui. 1941 m. vedė Tilly Grosser. Prasidėjus Antrąjam pasauliniam karui, 1942 m. buvo įkalintas nacių koncentracijos stovykloje. 1945 m. išgyvenęs holokaustą, po trejų metų įkalinimo, grįžta į Vieną. Rašo savo garsiąją knygą "Žmogus ieško prasmės" (angl. Man's Search for Meaning). Pasibaigus karui ima vadovauti Vienos neurologinei poliklinikai (1946 – 1970 m.). 1947 m. veda antrą kartą. Su žmona Eleonore Katharina Schwindt susilaukia dukters Gabrielės kuri užaugusi tapo vaikų psichologe. 1955 m. Franklis tapo neurologijos ir psichiatrijos profesoriumi, Vienos universitete. Vėliau profesoriavo Harvardo, Dalaso, Pitsburgo universitetuose, tapo 29 universitetų garbės daktaru apskritai. 1965 m. Berklyje (JAV, Kalifornija) jo garbei įkurtas Logoterapijos institutas.

Kalinys, psichoterapeutas

1942 m. rugsėjo 25 d. Franklis, jo žmona ir tėvai buvo ištremti į koncentracijos stovykloją. Pradžioje ten dirbo gydytoju, bet paaiškėjus apie jo žinias ir patirtį psichiatrijoje, jam buvo pasiūlyta įkurti specializuotą skyrių darbui su kaliniais naujokais. Skyriaus užduotis buvo padėti naujokams įveikti pirminį šoką ir teikti paramą pradiniame prisitaikymo etape.
Vėliau, Franklis taip pat įkūrė kitą skyrių, kurio tikslas buvo užkirsti kelią savižudybėms, padėti žmonėms išsaugoti savo orumą ir sveiką protą, viltį, net ir sunkiausiomis koncentracijos stovyklos sąlygomis.
1945 m. balandžio 27 d. amerikiečių kariai išlaisvino Viktorą iš įkalinimo. Jo žmona, motina bei tėvas žuvo lageryje, išgyveno tik sesuo, kuri vėliau emigravo į Australiją.
Franklis tikėjo, kad net ir sunkiausiomis gyvenimo akimirkomis kančia turi prasmę. Šis įsitikinimas tapo pagrindu kuriant logoterapijos metodą. Įgyta lagerio patirtis vėliau pasitarnavo rašant knygą "Žmogus ieško prasmės".
Gegužės 25

Vardadieniai

Alvyda – Almantas – Bedas – Danutė – Evelina – Magdalena – Urbonas
Vilniaus Žirmūnų gimnazija

Istorija

Gimnazijos įsteigimo data – 1905 m. įsteigta slapta mokykla, vadinama „turkų namais“, arba vaikų prieglauda. Mokyklos steigėjas – Juozapas Montvila.  Nuo 1936 m. veikia Vilniaus 6-oji pradinė mokykla.  1947 m. rugsėjo 1 d. 6-osios pradinės mokyklos bazėje Vilniaus m. Vykdomasis komitetas įsteigė 1-ąją progimnaziją.  1948 m. rugsėjo 1 d. Švietimo ministras leido progimnaziją reorganizuoti į 7-ąją gimnaziją.  1949–1950 m. gimnazija pavadinta Vilniaus 7-ąja vidurine mokykla. Buvusioji pradinė mokykla Nr. 6 prijungta prie vidurinės mokyklos. 
Vilniaus miesto savivaldybės taryba 1996 m. vasario 7 d. sprendimu Nr. 100 7-ajai vidurinei mokyklai suteikė Žirmūnų vidurinės mokyklos pavadinimą. Švietimo ir mokslo ministro 1999 m. birželio 11 d. įsakymu Nr. 760 mokyklai suteiktas gimnazijos statusas. Vilniaus miesto tarybos 2002 m. gegužės 15 d. sprendimu Nr. 578 Vilniaus Žirmūnų gimnazija nekomplektuoja penktųjų-aštuntųjų klasių (1-8 klasių pagrindu įkurta Vilniaus Emilijos Pliaterytės progimnazija). Nuo 2012 m. į mokyklą gali įstoti tik mokiniai, išlaikę specialų stojamąjį, aukštesnių gabumų egzaminą.
Mokykloje veikia ilgametis – įkurtas 1966 m. – pučiamųjų orkestras „Septima“, kuriam vadovauja Vytautas Skripkauskas.
SS ir policijos vadas

Perkėlimas į SS kariuomenę

1944 ir 1945 m. daug HSSPF Himlerio dėka gavo SS kariuomenės generolų laipsnius. Manoma, kad tai buvo daroma siekiant juos apsaugoti pagal Hagos konvencijas dėl kariavimo taisyklių. Vienas iš HSSPF, liudijęs Niurnbergo teisme, pareiškė, kad taip buvo siekiama pagal konvenciją suteikti HSSPF teisę saugoti karo belaisvių stovyklas.
Teletabiai

Skandalas

1999 m. JAV konservatyvus pastorius Džeris Folvelas pareiškė, kad „Teletabių“ laida nerodo jokio gero pavyzdžio vaikams, motyvuodamas tuo, kad teletabis Tinkis-Vinkis yra gėjus, nes jis nešioja raudoną rankinę, yra violetinės spalvos bei turi trikampio formos anteną ant galvos. Pastorius greitai gavo atsakymą iš BBC televizijos, kuriame buvo parašyta „Tinkis-Vinkis yra mielas, technologinis vaikas su stebuklinga rankine“.
Svetlana Kauzonienė

Biografija

Technologijos mokslų daktarė. 
Vadybos ir verslo administravimo magistrė.
1993 m. Kauno technologijos universiteto Lengvosios pramonės fakultete įgijo inžinieriaus specialybę.
1993-1995 m. mokėsi Kauno technologijos universiteto Lengvosios pramonės fakulteto magistrantūroje, 1995-2000 m. - Kauno technologijos universiteto Dizaino ir technologijos fakulteto doktorantūroje. 
2000-2003 m. tęsė studijas Kauno technologijos universiteto Ekonomikos ir vadybos fakulteto magistrantūroje. 
1999–2000 m. „Snoro garantas“ Kauno atstovybės direktoriaus pavaduotoja. 2000–2002 m. UAB DB „MAI draudimo brokeris“ Kauno skyriaus direktorė, 2002–2004 m. – UAB „Sampo gyvybės draudimas“ Kauno atstovybės direktorė.
2005 m. Lietuvos Respublikos ūkio ministro patarėja. 2005–2013 m. – Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerija (nuo Personalo skyriaus vedėjos iki Valdymo departamento direktorės pareigų), nuo 2013 – Lietuvos mokslo tarybos valdybos narė, 2013–2016 m. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo viceministrė, 2017 - 2018 m. – visuomeninė Kauno mero patarėja.
nuo 2017 m. - Lietuvos sveikatos mokslų universitetas, Kauno klinikinės ligoninės direktorė valdymui ir infrastruktūrai.
Dalyvavo derybose dėl Lietuvos asocijuotos narystės Europos branduolinių mokslinių tyrimų organizacijoje CERN. Inicijavo ir įgyvendino STEAM (sisteminio gamtos mokslų, technologijų, matematikos ir kūrybiškumo ugdymo) tinklo moksleiviams steigimą Lietuvoje. Koordinavo Lietuvos integruotų mokslo, studijų ir verslo centrų (slėnių) kūrimo koncepcijos įgyvendinimą bei Lietuvos Sumanios specializacijos strategijos rengimą. Dalyvavo rengiant Lietuvos aukštojo mokslo kokybės gerinimo koncepciją, mokslo ir studijų institucijų tinklo optimizavimo planą.
2015 m. išleido romaną „Moteris iš dvigubo pasaulio“.
Viešvilės rezervatas

Gamtos vertybės

Rezervatui priklauso Artosios ir Gličio pelkės bei jas supanti Karšuvos girios dalis. Įspūdingiausia yra 1072 ha ploto Artosios, dar vadinamos Didžiąja plyne, pelkė. Jos šiaurinėje dalyje telkšo seklus Buveinių ežerėlis, kuriame prasideda 15 km ilgio Viešvilės upelis. Pelkėtas upelio aukštupys pasižymi labai savita augalų bendrijų mozaika. Ryški upelio vaga atsiranda tik įsiliejus Ištakos upeliui, atitekėjusiam per įspūdingus juodalksnynus. Vidurupyje Viešvilės slėnis kerta kopas, upelį maitina gausūs šaltiniai. Šaltiniuotame slėnyje nemaža juodalksnynų, išlikusios ir nedidelės pievutės. Rytinėje rezervato dalyje yra dar viena didesnė Gličio aukštapelkė su 19 ha Gličio ežeru.
Pelkę supančiuose miškuose vyrauja sausi pušynai, tik vakarinėje dalyje auga šiek tiek eglynų. Rezervate gyvena lūšys, vilkai, ūdros. Viešvilės rezervatas yra viena gausiausių gervių peryklų Lietuvoje, nusileidžianti nebent Čepkeliams, čia nemažai ir kitų retų paukščių rūšių, turtingas augalų ir vabzdžių pasaulis.
Valerijonas Balčiūnas

Valerijonas Balčiūnas (1904 m. lapkričio 27 d. Minskas – 1984 m. gruodžio 18 d. Floridos valstija, JAV) – Lietuvos ekonomistas, sportininkas, JAV lietuvių bendruomenės visuomenės veikėjas.

Biografija

1923–1927 m. Lietuvos futbolo rinktinės vartininkas, 1924 m. Paryžiaus olimpiados dalyvis. 1924–1926 m. Kauno „Kovo“ futbolo komandos vartininkas. Su S. Garbačiausku 1923 m. įkūrė Lietuvos futbolo lygą; pirmasis jos pirmininkas. 1926 m. įkūrė Lietuvos futbolo teisėjų kolegiją, ilgą laiką jai pirmininkavo. 1939 m. buvo paskirtas III Europos vyrų krepšinio pirmenybių Kaune vyriausiuoju teisėju.
1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. Dirbo žemės ūkio ministerijos Statistikos valdybos žemės ūkio direkcijos viršininku. Aprašė žemės reformą TSRS okupuotoje Lietuvoje 1940–1941 m. Vėliau pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į JAV. 1958–1961 m. dėstė matematiką Hartforde, 1962–1972 m. Midletoune. JAV lietuvių bendruomenės Hartfordo apylinkės organizatorius ir pirmininkas, dirbo radijuje „Tėviškės garsai“. 1975–1978 m. LB Auksinio Kranto apylinkės pirmininkas.
Aurimas Truncė

Biografija

1994 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.
J. Truncės šiltnamio „Pomidoras“ direktorius komercijai. 2003–2007 m. Alytaus rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Alytaus rajono savivaldybės administracijos direktorius.
1999 m. Naujosios sąjungos narys. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir 2011 m. (atsistatydino) Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Solveiga, vaikai Simona, Justas.  Lietuvos veterinarijos gydytojų asociacijos narys, VO „Susiedai“ narys, MK „Varčia“ narys.
Užsienietis

Nacionalinis režimas

Nacionalinis režimas - kai valstybėje užsieniečiai naudojasi lygiomis su tos valstybės piliečiais teisėmis (išskyrus kai kurias politines teises, pvz., Rinkimų teisę). Nacionalinis režimas paprastai nustatomas vidaus įstatymais savitarpiškumo pagrindu.

Didžiausio palankumo režimas

Didžiausio palankumo režimas: kai valstybė suteikia užsieniečiams tokias teises, kokiomis jos teritorijoje naudojasi kitų valstybių piliečiai. Toks režimas paprastai nustatomas tarptautinėmis sutartimis (pvz., dėl prekybos) arba panaudojant nediskriminavimo išlygą.
Valstybės, nustatydamos užsieniečiams konkretų teisinį režimą, neretai atsižvelgia į tai, laikinai ar nuolat jie gyvena valstybėje. Paprastai užsieniečiai nesinaudoja politinėmis teisėmis - rinkimų teise, teise užimti valstybinius postus ir t. t. buvimo valstybėje jiems nereikia atlikti karinės prievolės. Neretai užsieniečiams ribojama teisė įsigyti nekilnojamą turtą.
Užsieniečiai į valstybės teritoriją gali įvažiuoti gavę vizas, išduotas atitinkamų valstybės organų, dažniausiai konsulinių arba diplomatinių atstovybių. vizos būna įvairios: daugkartinės (įvažiavimo, išvažiavimo), tranzito.
Tarakongyviai

Kontroversija

Šis taksonas nėra visuotinai priimtas, nors filogenetiškai patvirtintas. Dėl įpratimo, nusistovėjusio tarakonų, maldininkų ir termitų laikymo atskirais būriais, dauguma autorių šiam taksonui nepripažįsta būrio rango. Dictyoptera laiko antbūriu, o tarakonus, maldininkus ir termitus – atskirais būriais.
Amerikos lietuvių Romos katalikų federacija

Amerikos lietuvių Romos katalikų federacija – JAV lietuvių katalikų organizacijų sąjunga, įkurta 1906 m. balandžio 17 d. Vilks Bare (Pensilvanijos valstija).

Veikla

Federacijos iniciatyva 1914 m. įsteigtas Tautos fondas, 1940 m. Amerikos lietuvių taryba. 1943 m. Amerikos lietuvių Romos katalikų federacija padėjo steigti Bendrąjį Amerikos lietuvių fondą, turi atstovų jo direktorate. Prie Sąjungos veikia Lietuvių kultūros institutas, įkurtas 1941 m. Sąjunga leidžia mėnraštį „Observer“.
Gilė

Gilė – stambus sausasis uždarasis vienasėklis 2-5 cm ilgio vaisius su storu kietu apvalkalu. Forma – pailgai kiaušiniška, beveik iki trečdalio apgaubta gvildo.

Ąžuolų gilės

Giles išaugina ąžuolai po 1−4 ant kotelio. Prinoksta ir krinta rugsėjo-spalio mėn. Nukritusias ant žemės giles išplatina gyvūnai, pvz., kėkštai.
Gilėse yra 40-60 % krakmolo, 7 % cukraus, 5 % riebalų, 4-6,5 % baltymų, 5-8 % rauginių medžiagų.

Panaudojimas

Iš gilių gaminama gilių kava, vartojama kaip kavos pakaitalas ar tiesiog karštas gėrimas.
Kai kuriose šalyse gilės naudojamos maistui, ypač stingant įprastinių maisto produktų. Sutrintos į miltus naudojamos kepiniams. Kadangi gilėse yra daug krakmolo, Korėjoje iš jų gaminamas valgomas krakmolo gelis, vadinamas mook. Iš gilių kartais išgaunamas maistinis aliejus.
Gilių pašaru šeriamos kiaulės, avys, lesinami naminiai paukščiai.

Gilės kitur

V. Petkevičius yra parašęs knygą vaikams „Gilės nuotykiai Ydų šalyje“, kurioje vienas herojų yra gilė.
Lomžos gubernijos herbas

Lomžos gubernijos herbas (lenk. Herb guberni łomżyńskiej) – Lomžos gubernijos heraldinis simbolis, pradėtas naudoti nuo 1870 m. vasario 26 dienos iki 1918 metų.

Aprašas

Mėlynoje užsklandoje vaizduojamas auksinės spalvos laivelis su balta bure ir su keturiais irklais. Iš abiejų burės pusių vaizduojami du sidabriniai deimantai. Iš šonų herbo skydą supa auksinės ąžuolų šakos su mėlynu kaspinu. Virš herbo skydo vaizduojama Rusijos imperijos caro auksinė karūna.
Vilniaus Šv. arkangelo Rapolo bažnyčia

Istorija

Vilniaus vaivada Kazimieras Sapiega 1697 m. jėzuitams dovanojo Šnipiškes. Jose Mykolas Kazimieras Radvila ir Mykolas Košicas 1702 m. pradėjo statyti bažnyčią. Statybai vadovavo meistrai jėzuitai Hiacintas Ptakas ir Jurgis Šikas. 1709 m. sumūrytos sienos ir vieno bokšto 2 tarpsniai. 1752 m. pagal architektų J. Dyderšteino ir J. Nezemkausko projektą pastatyti bokšto trečias ir ketvirtas tarpsniai. XVIII a. antrojoje pusėje pastatytas antras bokštas. 1752 m. įrengtas didysis altorius.
1703–1740 m. pastatytas vienuolynas, 1715–1739 m. – ūkiniai pastatai. 1773 m. bažnyčia ir vienuolynas perduoti pijorams. 1791 m. įkurta parapija. Pijorai 1799 m. vienuolyną pardavė caro valdžiai. Ši vienuolyne įrengė kareivines. Bažnyčia nuo 1799 m. neveikė. Ji 1824 m. suremontuota ir pašventinta, 1831–1832 m. paversta kariniu sandėliu.
1857–1858 m. rekonstruotas vienuolynas, 1860 m. remontuota bažnyčia. Klebonas Jonas Menutis 1865 m. ištremtas. Klebonas ir Vilniaus dekanas Stanislovas Petravičius 1870 m. iš vyskupijos valdytojo gavęs naujus apeigynus su rusiškais tekstais jų neišdalino klebonams, bet demonstratyviai sudegino ir už tai buvo ištremtas. 1894 m. nugriauta klebonija, stovėjusi į rytus nuo bažnyčios.
1975 m. bažnyčia restauruota pagal architekto Giedriaus Lauciaus projektą.
1904m. rugpjūčio 14d. šioje bažnyčioje susituokė Antanas Smetona ir Sofija Chodakauskaitė - Smetonienė.

Architektūra

Bažnyčia vėlyvojo baroko stiliaus, turi ir rokoko bruožų, stačiakampio plano, dvibokštė, bazilikinė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Šventoriaus tvora tinkuoto mūro.
Veisiejų dvaro parkas

Veisiejų dvaro parkas – dendrologinę vertę turintis parkas Veisiejuose, Lazdijų rajone, 2007 m. paskelbtas valstybės saugomu gamtos paveldo objektu. 9,53 ha dydžio parkas įrengtas šalia Veisiejų dvaro rūmų, yra vienas seniausių Lietuvoje. Įsikūręs miestelio centre, Ančios ežero šiaurinėje pakrantėje.
Parke įrengtas stadionas, futbolo, tinklinio ir krepšinio aikštelės. Čia vyksta rajoninės dainų ir šokių šventės, mitingai bei kiti renginiai. Svarbūs parko elementai – dvaro sodybos fragmentas (dešinysis flygelis), paminklas tarptautinės esperanto kalbos kūrėjui L. L. Zamenhofui, 22 liepų ratas, gamtos paveldo objektai Veisiejų uosis, Veisiejų alksnis. Ančios ežere šiltuoju metų laiku veikia muzikinis fontanas – vandens, muzikos ir šviesos reginys.

Istorija

Lietuvos etmonas Mykolas Juozapas Masalskis tarp dvaro rūmų ir ežero įkūrė parką, kuriame želdiniai turėjo ryškios geometrinės kompozicijos bruožų. Vėliau, XIX a., valdant Veisiejus Oginskiams, parkas pertvarkytas į peizažinį. Parkas buvo suniokotas per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinius karus.
Iki 2000 m. dvaro rūmų flygelyje veikė buvusio „Vilijos“ siuvimo fabriko filialas, vėliau jame įsikūrė Veisiejų regioninio parko direkcija.
Rimantas Plungė

Biografija

1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1966-1970 m. dirbo Kauno dirbtinio pluošto gamyklos konstruktoriumi, buvo Kauno „Žalgirio“, „Dinamo“ sporto draugijų instruktorius, vėliau treniravo SSRS kariškių sportininkus. 1989-1991 m. buvo Lietuvos lengvosios atletikos trenerių tarybos pirmininku, 1990-1991 m. dirbo treneriu Kauno sporto mokykloje. Nuo 1991 m. dirbo versle.

Sporto pasiekimai

R. Plungės treneriai: K. Tvarkūnas (pirmasis), Algimantas Antanas Kukšta, E. Paulauskas , Algimantas Baltušnikas, Adolfas Varanauskas.
Pelnė SSRS tarptautinės klasės sporto meistro (1971), LSSR nusipelniusio trenerio vardus (1990). Su SSRS rinktine buvo 1972 m. Miuncheno vasaros olimpinių žaidynių dalyvis, kur užėmė 14 vietą.
Buvo Lietuvos čempionu rutulio stūmimo rungtyje: 1964, 1967, 1968, 1970, 1973, 1974, 1976, 1977 m. Taip pat 8 kartus gerino Lietuvos rutulio stūmimo rekordus: nuo 19,07 m - 1970 m. iki 20,24 m 1972 m.
SSRS uždarų patalpų (1968), SSRS čempionatų sidabro (1971-73) ir bronzos (1968, 1977) medalių laimėtojas.
R. Plungė treniravo žymiais tapusius sportininkus: olimpiečius Austrą Skujytę, Vaclavą Kidyką, Saulių Kleizą, parolimpietį Mindaugą Bilių. Jo veikla įvertinta Kūno kultūros ir sporto departamento Sporto garbės komandoro ženklu (2009), LTOK Olimpine žvaigžde (2004).
Nikolajus Lichačiovas

Biografija

Aukso medaliu baigė Kazanės gimnaziją, 1884 m. – Kazanės universitetą ir paliktas rengtis profesūrai. Nuo 1894 m. Sankt Peterburgo archeografijos komisijos narys, Sankt Peterburgo archeologijos instituto profesorius. 1897 m. įkūrė Rusijos genealogijos draugiją, 1925 m. savo kolekcijų pagrindu – Paleografijos muziejų. 1925 m. TSRS mokslų akademijos akademikas. 1930 m. suimtas, kaltintas antisovietinės Visaliaudinės kovos dėl laisvos Rusijos atgimimo sąjungos įkūrimu, kuriam laikui ištremtas į Astrachanę.

Mokslinė veikla

Parašė pagalbinių ir specialiųjų istorijos mokslų (sfragistika, paleografija, filigranologija, heraldika, genealogija), taip pat knygotyros, dailėtyros veikalų. Paskelbė XVI a. – XVII a. Rusijos istorijos šaltinių.
Čiulai

Istorija

1688 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje.
1941 m. Čiulų dvarą nusiaubė Raudonoji armija.
Padėkos kaukė

„Padėkos kaukė“ – Klaipėdos teatro ir scenos meno apdovanojimas, miestiečių pagarbos ir dėkingumo teatralams ženklas, įteikiamas švenčiant Tarptautinę teatro dieną. Nominaciją „Padėkos kaukė“ 2005 m. režisieriaus Alvydo Vizgirdos iniciatyva įsteigė Klaipėdos miesto savivaldybė ir Lietuvos teatro sąjungos Klaipėdos skyrius, o vertingą juvelyrinę meno miniatiūrą sukūrė menininkas Vidas Bizauskas.
„Padėkos kaukės“ ekspertų komisija: teatrologai prof. dr. Petras Bielskis, Rita Bočiulytė, Salomėja Burneikaitė, dr. Jūratė Grigaitienė (pirmininkė), Gitana Gugevičiūtė, dailininkas Anatolijus Klemencovas, šokio kritikė doc. Violeta Milvydienė.
Heidaras Alijevas

Mokslai

1939 m. baigė Nachičevanės pedagoginį technikumą. 1939–1941 m. mokėsi Azerbaidžano industrinio instituto Architektūros fakultete (nebaigė dėl prasidėjusio karo). 1957 m. baigė Azerbaidžano S. Kirovo vardo valstybinio universiteto Istorijos fakultetą.

Sovietiniais metais

1941–1943 m. – Nachičevanės ATSR NKVD skyriaus vedėjas, 1943–1944 m. Nachičevanės ATSR Liaudies komisarų tarybos skyriaus vedėjas, 1944–1949 m. Nachičevanės ATSR saugumo organų darbuotojas, 1949–1950 m. TSRS KGB vadovaujančių operatyvinių darbuotojų perkvalifikavimo mokyklos Leningrade klausytojas, 1950–1969 m. Azerbaidžano TSR saugumo organuose, nuo 1964 m. – Azerbaidžano KGB pirmininko pavaduotojas, 1967–1969 m. – pirmininkas. Pirmasis istorijoje azerbaidžanietis generolas majoras.
1969–1982 m. Azerbaidžano KP CK pirmasis sekretorius, paskyrimo metu – jauniausias sąjunginės respublikos vadovas, 1982–1987 m. TSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas. Jo atsakomybės sfera – mašinų gamyba, lengvoji pramonė, transportas, kultūra, švietimas. Nuo 1984 m. buvo tarybinės mokyklos reformos komisijos pirmininkas, nuo 1986 m. – TSRS Ministrų tarybos socialinio vystymo biuro pirmininkas. TSRS Aukščiausiosios Tarybos 8–11 šaukimų deputatas, dukart Socialistinio darbo didvyris (1979 ir 1983 m.), 1971–1989 m. – TSKP CK narys, 1976–1982 m. – kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius, 1982–1987 m. – Politinio biuro narys.

Azerbaidžano Respublikoje

Nuo 1990 m. Azerbaidžano Aukščiausiosios tarybos deputatas, 1991–1993 m. Nachičevanės autonominės respublikos Aukščiausiojo Medžliso pirmininkas, Azerbaidžano Respublikos Aukščiausiosios tarybos pirmininko pavaduotojas; 1992–1993 m. – partijos „Eni Azerbaidžan“ pirmininkas; 1993 m. birželio 15 d. – išrinktas Azerbaidžano Respublikos Aukščiausiosios Tarybos pirmininku, o nuo liepos 24 d. pradėjo vykdyti Azerbaidžano Respublikos Prezidento pareigas (liepos 15 d. paskelbta Nacionalinio išgelbėjimo diena ir nuo 1998 m. laikoma valstybine švente).
1993 m. spalio 3 d. oficialiai išrinktas Azerbaidžano Respublikos Prezidentu, 1998 m. spalio mėn. rinkimuose, gavęs 76,1 proc. balsų, Prezidentu tapo antrai kadencijai (stebėtojų ir opozicijos teigimu rinkimų rezultatai buvo suklastoti).
Po H. Alijevo mirties naujuoju Azerbaidžano prezidentu tapo jo sūnus Ilhamas Alijevas.