google/wiki40b huggingface dataset:
Son Gotenas

Son Gotenas (jap. 孫悟天 =  Son Goten) yra antrasis Čičės ir Son Goko sūnus, labai panašus į savo tėtį, bei geriausias Trankso draugas.

Siužetas

Gotenas gimė po Selo turnyro, tai buvo vienintelis Goko palikimas Čičei. Gotenas dar mažas buvo labai stiprus, ir vos 7 metų jis jau mokėjo pasiversti į Super Sajaną.
Nors Gotenas mokėjo pasiversti į Super Sajaną, bet jis nemokėjo skraidyti. Todėl Gohanas pradėjo Goteną ir Videlę mokyti skraidymo technikos. Po kiek laiko, Gotenas dalyvavo Kovos Menų Turnyre, finale susikovė su Tranksu. Kovotojai buvo susitarę, kad nepavirs į Super Sajanus, bet Gotenas sulaužė šį pažadą, po to ir Tranksas pasivertė į Super Sajaną, ir taip nugalėjo Goteną.
Po kiek laiko Tranksas su Gotenu keliavo rinkti Drakono rutulių. Berinkdami rutulius jie susikovė su tokiais priešais kaip Brolis, ir patyrė daug nuotykių.
Vėliau Gotenas su Tranksu išmoko susijungimo technikos, ir taip galėjo pavirsti į Gotranksą.
Po 10 metų Gotenas dalyvavo kitame kovos menų turnyre, bet nelaimėjo, nes varžybos buvo atšauktos dėl Goko ir Uubo.
Po šito turnyro Gotenas metė šalin kovas ir jam pagrindinis dalykas buvo tik pasimatymai.
Goteną japoniškai įgarsino Masako Nozawa, angliškai - Kara Edwards įgarsino vaiką Goteną, o Robert McCollum įgarsino jį kaip suaugusį.
Komandorija

Komandorija (angl. commandry (britų), commandery (JAV)) - mažiausias administracinis riterių ordino valdomų žemių vienetas. Komandoriją paprastai sudarydavo pilis ir ją supančios, iš jos valdomos žemės. Komandoriją valdė komandoras.
Žodis komandorija kilęs iš pranc. commanderie, o šis - iš lot. commendaria (commendare 'patikėti, pavesti'). Lotyniškai komandoriją vadindavo ir commendæ.
Pirmosios komandorijos buvo sukurtos Hospitaljerų (Maltos) Ordino žemėse, vėliau - Vokiečių ordino ir kitų riterių ordinų valdose. Vokiečių ordino komandorijos vadinamos komtūrijomis. Tamplierių ordino komandorijos vadinosi preceptorijos.
Antanas Valionis

Biografija

1968 m. baigė Kaišiadorių 1-ąją vidurinę mokyklą. 1974 m. baigė Kauno politechnikos instituto (dabar – Kauno technologijos universitetas) Mechanikos fakultetą ir įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę. 1974–1976 m. dirbo Kauno mėsos kombinato Kompresorių skyriaus meistru, 1976–1980 m. – Tauragės mėsos kombinato Kompresorių skyriaus viršininku.
1980–1985 m. buvo LKP Tauragės rajono komiteto Pramonės ir transporto skyriaus instruktorius, 1985–1990 m. – LKP Centro komiteto Žemės ūkio ir maisto pramonės skyriaus instruktorius. 1990 m. ėjo Žemės ūkio ministerijos Maisto pramonės departamento Perspektyvinio planavimo ir užsienio ryšių skyriaus vedėjo pareigas. 1990–1994 m. studijavo Varšuvos universiteto Žurnalistikos ir politinių mokslų fakultete, kuriame apgynė politologijos ir socialinių mokslų daktaro disertaciją. Disertacijos tema – " Lietuvos politinės santvarkos transformacija 1988 - 1993 metais".
1994–2000 m. – Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Lenkijos Respublikoje. 1996–2000 m. – Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Rumunijai ir Bulgarijos Respublikai. Nuo 2000 m. lapkričio 9 d. – užsienio reikalų ministras vienuoliktojoje, dvyliktojoje ir tryliktojoje Vyriausybėse. 2004-2008 m. Seimo narys.
2004 m. paskelbta apie tai, jog A. Valionis buvo KGB atsargos karininkas. 2005 m. sudaryta Seimo komisija ištyrė jo veiklą ir išvadose pareiškė, jog šie duomenys visą laiką buvo vieši, su jais galėjo susipažinti visi norintys ir nėra duomenų, kad jis vykdė kokius nors KGB pavedimus ar buvo įsipareigojęs juos vykdyti ateityje. Komisija nusprendė, jog A. Valionio ministro pareigų ėjimas nekelia grėsmės nacionalinio saugumo interesams.
2006 m. pasikeitus politinių jėgų santykiui pasitraukė iš ministro posto. 
2008 m. lapkričio 20 d. – 2011 m. birželio 19 d. Lietuvos ambasadorius Latvijoje. 2011–2017 m. Ambasadorius ypatingiems pavedimams.
Buvo TSKP, savarankiškosios LKP, Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. 2002–2011 m. – Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys, nuo 2004 m. – šios sąjungos pirmininko pavaduotojas. Nuo 2011 m. Socialdemokratų partijos narys.
Moka anglų, lenkų, rusų kalbas.
Įmonės turto pelningumas

Įmonės turto pelningumas (angl. Return on assets, ROA) – įmonės turto pelningumas, skaičiuojamas grynąjį pelną dalinant iš ataskaitinio laikotarpio pabaigoje esančios turto sumos. Didesnė rodiklio reikšmė rodo efektyvesnį įmonės turimo turto panaudojimą pelnui uždirbti.
Kunigiškių pagrindinė mokykla

Istorija

Mokykla įkurta 1920 m. Pirmieji mokiniai glaudėsi tuo išnuomotame pastate. Veikė viena klasė, kurią mokė vienas mokytojas.
Mokyklos pastatas pastatytas 1979 m. Vėliau prie jo pristatytas priestatas. 2001 m. mokykla renovuota iš Pasaulio banko lėšų, įrengtas trečias aukštas, modernūs kabinetai, biblioteka skaitykla.
2012 m. prijungta prie Balbieriškio pagrindinės mokyklos tapo Kunigiškių pagrindinio ugdymo skyriumi.
Filmai pagal Tolkiną

Pagal Džono Ronaldo Ruelio Tolkino knygas sukurta keletas filmų. Pirmoji ekranizacija – 1977 m. animacinis filmas „Hobitas“ (režisieriai Jules Bass ir Arthur Rankin Jr.). 1978 m. pasirodė animacinis filmas „Žiedų valdovas“ (rež. Ralph Bakshi), 1980 m. – Rankin ir Bass „Karaliaus sugrįžimas“. Pirmoji ir kol kas vienintelė vaidybinė „Žiedų valdovo“ versija – Piterio Džeksono „Žiedų valdovas“ (2001–2003).
Tolkino kūrinių ekranizacijomis susidomėta išpopuliarėjus „Žiedų valdovui“. Su savo leidėju Stanley Unwin Tolkinas susitarė, kad ekranizacijos teises parduos tik tuo atveju, jeigu scenaristai pagarbiai elgsis su siužetu arba jeigu bus pažadėtas didelis užmokestis. 1957 m. pabaigoje trys amerikiečiai kreipėsi į Tolkiną ir parodė būsimojo animacinio „Žiedų valdovo“ eskizus. Tačiau šiame scenarijuje su knyga toli gražu nebuvo elgiamasi pagarbiai: daug vardų iškraipyti, didžiuma siužete buvusio keliavimo išbraukta, Žiedo Draugija beveik visur skraidinama erelių, o elfų kelionduonė lembasas apibūdinta kaip „maisto koncentratas“. Todėl derybos su šiais amerikiečiais buvo nutrauktos.
Teises ekranizuoti „Žiedų valdovą“ bei „Hobitą“ Tolkinas pardavė 1968 m. „MGM / United Artists“ studijai. „United Artists“ filmo nesukūrė, ir dauguma teisių 1976 m. parduotos „Tolkien Enterprises“.
Kumpikų II senosios kapinės

Vieta

Įrengtos slėnyje stūksančioje kalvelėje, stačiakampio plano, pailgos šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi, 13 m ilgio ir 9 m pločio, apjuostos statinių tvora, kurioje nuo gatvės pusės įrengti vienvėriai, metaliniai, ažūriniai varteliai. 
Kapinėse auga keli lapuočiai medžiai, stovi 2 medinės, stačiakampės stačiasienės, vienkamarės koplytėlės bei pora medinių monumentalių kryžių. Šiaurės vakarų pusėje esantis senasis kryžius paprastų formų, lotyniškas,  stačiai nukirstais viršūnės ir pečių galais. Viduryje pastatytas naujas kryžius kryžmiškas, puoštas pridėtiniais stilizuoto augalinio motyvo ornamentais, dažytas žalios, o ornamentika – baltos, spalvos aliejiniais dažais. Prie abiejų kryžių kryžmų prikalta lieto metalo Nukryžiuotojo figūra, kurią iš viršaus dengia puslankiu išlenktas skardos stogelis. 
Teritorijos plotas – 125 m².
0,77 km į šiaurę-šiaurės rytus yra Kumpikų I senosios kapinės.

Istorija

Pasakojama, kad šioje vietoje palaidotos 1709–1711 m. siautėjusio Didžiojo maro aukos. Esą, gyviesiems pasižadėjus mirusiųjų laidojimo vietoje pastatyti koplytėlę, maras liovėsi.
Viena iš kapinių koplytėlių su Marijos Sopulingosios ir 2 angeliukų skulptūromis registruota Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registre (unikalus kodas 20203).
Rafael Broetto

Karjera

Žaidė įvairiuose klubuose Brazilijoje ir Portugalijoje.
2016 m. atstovavo FC Stumbras. A lygoje sužaidė 17 rungtynių ir praleido 32 įvarčius.
Po to atstovavo Portugalijos Marítimo ekipą, tačiau pagiridinėje komandoje nesužaidė nė vienerių rungtynių.
Po to sekė Varzim SC. Šio klubo sudėtyje pasirodė penkis kartus.
2019 m. vasarą tapo FK Panevėžys nariu. Debiutavo 2019 m. rugpjūčio 3 d. XVIII (18) turo rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris, kurios baigėsi lygiosiomis 2:2.

Laimėjimai

<…>
Cesare Rubini

Cesare Rubini (g. 1923 m. lapkričio 2 d. Trieste – 2011 m. vasario 8 d.) – buvo italų krepšinio treneris bei vandensvydžio žaidėjas.
Krepšinį pradėjo žaisti universitete, kurį baigė 1941 metais, vėliau žaidė Milano „Olimpia“ klube, taip pat buvo ir profesionalus vandensvydžio žaidėjas. 1946 metais su Italijos krepšinio komanda laimėjo Europos čempionato sidabro medalį. 1947 m. taip pat laimėjo Europos čempionato sidabro medalį, bet šį kartą su vandensvydžio rinktine. Tais pačiais metais tapo žaidžiančiuoju Milano „Olimpia“ krepšinio klubo treneriu. 1948 metais buvo kviečiamas į vandensvydžio ir krepšinio rinktines, bet pasirinko vandensvydį ir su rinktine laimėjo olimpinius aukso medalius, su šia rinktine taip pat laimėjo 1952 metų olimpinę bronzą bei trečiąją vietą 1954 metų Europos čempionate.
Kaip vandensvydžio žaidžiantysis treneris laimėjo 6 Italijos čempionatus su Milano, Neapolio ir Kamoglio komandomis.
Kaip krepšinio žaidžiantysis treneris, 1947–1956 metais su Milano „Olimpia“ klubu laimėjo 6 šalies čempionatus, dar 10 čempionatų laimėjo tik kaip treneris (1957-60, 1962-63, 1965-67, 1972). Milano komandą treniravo iki 1978 metų, vieną kartą su komanda iškovojo Europos Čempionų taurę (1966 m.) bei du kartus Europos taurių laimėtojų taurę (1971, 1972 m.).
C. Rubini treniruojama Italijos krepšinio rinktinė 1980 metais iškovojo olimpinį auksą, po vieną kartą užėmė 1-3 vietas Europos čempionatuose.
1994 m. gegužės 9 d. Cesare Rubini įtrauktas į J. Naismith Krepšinio šlovės muziejų.
Gao Xingjian

Biografija

Gao tėvas buvo Kinijos banko tarnautojas, o motina priklausė Jaujųjų krikščionių asociacijai ir vienu metu vaidino antijaponiškame teatre per Antrąjį Kinijos-Japonijos karą. Skatinamas motinos mažasis Gao susidomėjo tap m. gegužę jis su grupe, kurioje buvo yba, rašymu ir teatru. Vidurinėj mokykloj jis daug skaitė Vakarų autorių vertimų, studijavo dailę ir molio skulptūrą padedamas tapytojo Yun Zongying (supaprastintas }kinų: 郓宗嬴; tradicinis kinų: 鄆宗嬴).
1950 m. jo šeima persikėlė į Nankiną, Dziangsu sostinę. 1952 m. Gao įstojo į Nankino dešimtąją vidurinę mokyklą (vėliau pervadinta Jinling aukštąja mokykla), kuri prijungta prie Nankino universiteto.
1957 m. jis įstojo, motinos patartas, į Pekino užsienio studijų universitetą, o ne į Menų centrinę akademiją, nors jis manė, kad yra gabus menams.
1962 m. Gao Xingjian baigė prancūzų fakultetą ir įsidarbino Kinų tarptautiniame knygyne (中国国际书店), kur tapo profesionaliu vertėju. Septintame dešimtmetyje dėl judėjimo „Atgal į kaimą“ jis dirbo fermoje Anhui provincijoje, kur trumpai mokė kinų kalbos Gangkou vidurinėje mokykloje. 1975 m. jam buvo leista grįžti į Pekiną ir jis tapo prancūzų vertėjų grupės, vertusios žurnalui Statyba Kinijoje (《中国建设》), vadu.
1977 m. jis dirbo Užsienio ryšių komitete, Kinų rašytojų asociacijoje. 1979 m. jis su grupe, kurioje buvo Ba Jin, lankėsi Paryžiuje ir buvo grupės vertėjas. 1980 m. jis pradėjo rašyti pjeses Pekino liaudies meno teatre.
Gao žinomas kaip absurdo teatro pionierius Kinijoje. Aliarmo signalas (《绝对信号》, 1982 m.) ir Autobuso stotelė (《车站》, 1983 m.) buvo pastatyti jam dirbant Pekino liaudies meno teatre 1981–1987 m. Įtakotas europietiško teatro jis tapo avangardo rašytoju. Jo kitos pjesės Primityvus (1985 m.) ir Kitas krantas (《彼岸》, 1986 m.) atvirai kritikavo vyriausybės politiką.
1986 m. jam neteisingai diagnozuotas plaučių vėžys ir Gao pradėjo 10 mėnesių kelionę palei Jangdzę, kuri įtakojo romano Sielos kalnas (《灵山》) atsiradimą. Tai buvo pusiau memuarai, pusiau romanas, pasakojantis apie kelionę nuo Sičuano iki pakrantės bei Kinijos tautinių mažumų gyvenimą, pirmąkart išspausdintas 1989 m. Taivane.
1987 m. Gao apsigyveno Bangolėje, Paryžiaus priemiestyje. Dėl politinės knygos Bėgliai(1989 m.), kurioje minimi 1989 m. Tiananmenio aikštės protestai, Kinijoje uždrausti visi Gao Xingjian kūriniai.
Šturmbanfiureris

Šturmbanfiureris (vok. Sturmbannführer 'šturmo dalinio (bataliono) vadas') – SA ir SS karinis laipsnis, atitinkąs armijos majorą. Galutinai susiformavusioje SS laipsnių sistemoje sekantis vyresnis laipsnis buvo oberšturmbanfiureris, o jaunesnis – hauptšturmfiureris.
Mažoji sesuo

Turinys

Filmas sukurtas dokumentikos stiliumi ir nufilmuotas tarsi mėgėjiška kamera.
Martinas atvyksta į Amsterdamą aplankyti savo jaunesnės sesers Dantės. Martinas nuolat su savimi nešiojasi vaizdo kamerą ir filmuoja viską, kas tik pasitaiko jo kelyje, ypač viską, kas susiję su seserimi: jos aplinką, draugus, net ir pačiomis netikėčiausiomis akimirkomis...
Stanislavas Krasinskis

Šeima

Buvo vedęs du kartus. Pirmą kartą vedė Malgožatą Sobiejuską, antrą kartą Aną Michovską. Su Malgožata Sobiejuska turėjo penkis vaikus: Pranciškus, Stanislovas, Gabrielius, Elžbieta ir Zuzana. Su Ana Michovska šešis: Jonas Kazimieras, Liudvikas, Andžejus, Sofija, Katerina ir Dorota.
Bendroji reliatyvumo teorija

Bendroji reliatyvumo teorija – viena iš Alberto Einšteino aprašytų reliatyvumo teorijų, patikslintas specialiosios teorijos variantas, paaiškinantis gravitaciją.
Bendroji reliatyvumo teorija aprašyta 1915 metais, praėjus 10 metų po specialiosios teorijos aprašymo. Ji sujungia erdvę ir laiką į vieną keturmatį erdvėlaikį, kuris yra masyvių objektų iškreipiamas, taigi šiuo iškreipimu paaiškinama gravitacija. Bendroji reliatyvumo teorija taip pat paaiškino Merkurijaus orbitos nukrypimą nuo apskaičiuotos jo orbitos.
Pagal šią teoriją laikas gravitaciniame lauke eina lėčiau negu už jo ribų. Kuo stipresnis gravitacinis laukas, tuo poveikis stipresnis. Bendroji reliatyvumo teorija grindžiama ekvivalentumo principu: traukos negalima atskirti nuo pagreičio, taigi itin dideliu pagreičiu judančiuose kūnuose stebimas toks pat poveikis.
Willi Stoph

Biografija

Nuo 1928 m. buvo Vokietijos komunistinio jaunimo sąjungos, o nuo 1931 m. – Vokietijos komunistų partijos narys. 1935–1937 ir 1940–1945 m. tarnavo vermachte, 1942 m. fronte buvo sužeistas ir apdovanotas Geležiniu kryžiumi.
Po karo dirbo Centrinėje pramonės valdyboje (Tarybinės karinės administracijos Vokietijoje vykdomasis organas).
1950–1953 m. buvo Vokietijos Vieningosios socialistų partijos CK sekretorius, nuo 1950 m. – VDR Liaudies Rūmų deputatas, Ekonomikos komisijos pirmininkas. 1952–1955 m. buvo VDR Vidaus reikalų ministras, 1956–1960 m. – Nacionalinės gynybos ministras. 1959 m. jam suteiktas armijos generolo karinis laipsnis.
1954–1964 m. V.Štofas buvo VDR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, 1964–1973 m. ir 1976–1989 m. – VDR Ministrų tarybos pirmininkas. 1973–1976 m. buvo VDR Valstybės tarybos pirmininkas.
1947 m. Europos krepšinio čempionatas

1947 m. Europos vyrų krepšinio čempionatas – penktasis vyrų Europos krepšinio čempionatas, vykęs Prahoje (Čekoslovakija). Jame dalyvavo 14 valstybių.
Pirmą kartą Europos vyrų krepšinio čempionate dalyvavo ir TSRS rinktinė. Jos sudėtyje žaidė net 4 krepšininkai iš Lietuvos: Stepas Butautas, Vytautas Kulakauskas, Justinas Lagunavičius ir Kazys Petkevičius. Lenkijos vyrų krepšinio rinktinę atstovavo trys iš Lietuvos kilę krepšininkai: Jerzy Dowgird, Józef Żyliński ir Władysław Maleszewski.

Pirmasis etapas

Pirmajame turnyro etape komandos buvo suskirstytos į keturias grupes – dvi po keturios rinktines ir dvi po tris ekipas. Kiekviena rinktinė sužaidė po vienerias rungtynes su visomis savo grupės komandomis. Už pergalę grupėje buvo skiriami 2 taškai, už pralaimėjimą – 1 taškas.
Po dvi geriausias kiekvienos grupės komandas pateko į finalinį aštuntuką. Likusios ekipos varžėsi dėl 9-14 vietų.

Antrasis etapas

Antrajame etape 8 geriausios komandos varžėsi dėl aukščiausiųjų Europos čempionato apdovanojimų, o likusios 6 rinktinės kovojo dėl 9-14 vietų.
Turnyro autsaideriai buvo padalinti į dvi grupes po tris komandas (III ir IV grupės). Visos ekipos sužaidė su kitomis savo grupės komandomis. Tuomet pirmąsias vietas grupėse užėmusios rintkinės žaidė dėl 9-10 vietų, antrosiomis likusios – dėl 11-12 vietų, o paskutiniosios grupių ekipos – dėl 13-14 vietų.
Pirmojo aštuntuko komandos buvo paskirstytos į dvi grupes po keturias rinktines (I ir II grupės). Jos taip pat sužaidė su visomis savo grupės rinktinėmis. Pirmąsias vietas grupėse užėmusios ekipos pateko į pirmenybių finalą, o antrąsias – į mažąjį finalą. Trečiosiomis likusios rinktinės varžėsi dėl 5-6 vietų, o ketvirtosiomis – dėl 7-8 vietų.

Lietuvių rezultatai

Krepšininkai iš Lietuvos dar tik žengė pirmuosius žingsnius TSRS rinktinėje, todėl jų asmeniniai rezultatai nebuvo itin geri. Gal kiek geriau sekėsi S. Butautui, kuris mače su Jugoslavija pelnė 18 taškų, o susitikime su Bulgarija surinko 7 taškus. V. Kulakauskas rungtynėse su Jugoslavija pelnė 2 taškus, o K. Petkevičius mače su Lenkija įmetė 1 tašką. J. Lagunavičius žaidė tik prieš Vengriją ir per tą susitikimą taškų nepelnė.
Sidi Ifnis

Istorija

Vietovė nuo seno buvo gyvenama berberų žvejų ir prekybininkų. 1476 m. ispanai, kaip manoma čia, įkūrė Santa Cruz de la Mar Pequeña gyvenvietę. 1524 m. ją užgrobė Saadų dinastijos valdovai. 1860 m. po Ispanijos–Maroko karo Sidi Ifnis sutartimi paskirtas Ispanijai ir kaip eksklavas (Ifnis) buvo Ispanijos Sacharos dalimi. 1957–1958 m. vyko Ifnio karas, kurio metu Maroko nacionalistai siekė užimti Ifnį. Ispanai atrėmė marokiečius, tačiau 1969 m. Sidi Ifnis visgi perduotas Marokui.
Raubiškiai

Istorija

1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.
Nakajima Ki-84

Naudojimas

Pirmą kartą plačiai panaudoti kovos veiksmuose 1944 m. gale Leitės mūšyje. Nuo tada iki karo Ramiajame vandenyne pabaigos „Ki-84“ naudotas visur, kur vyko intensyvūs kovos veiksmai. Naikintuvas buvo nepakankamai veiksmingas dideliame aukštyje, bet buvo geras ginklas vidutiniame aukštyje ir žemai. Kovose su JAV armijos oro pajėgomis įgijo rimto oro mūšių naikintuvo reputaciją. Buvo naudojami ir naikintuvo-bombonešio variantai. Pvz., 1945 m. balandžio 15 d. 11 „Ki-84 Ia Hayate“ atakavo JAV aerodromus Okinavoje ir daug amerikiečių lėktuvų sunaikino ant žemės.
Naikintuvai „Ki-84“, „Kawasaki Ki-100“ ir „Kawanishi N1K2-J“ buvo trys Japonijos naikintuvai, labiausiai tinkami kovai su naujausiais to meto Sąjungininkų naikintuvais.
Limfoplazmocitinė limfoma

Istorija

Ligą pirmą kartą 1944 metais aprašė švedų gydytojas Jan Waldenström, todėl ji dažnai tebevadinama jo vardu.

Stadijos

Limfoplazmocitinė limfoma į stadijas neskirstoma, pagal ligos apibrėžimą būtinas kaulų čiulpų įtraukimas, kas visada reikštų Ann Arbor stadiją IV.

Gydymas

Valdeštremo liga gydoma tik esant simptomams, kitais atvejais dažniausiai pasirenkam stebėjimo taktika. Esant labai aukštai IgM koncentracijai ir simptomams dėl padidėjusio kraujo klampumo, atliekama plazmaferezė. Geros būklės ligoniai gali būti gydomi imunochemoterapija kombinuojant rituksimabą ir chemoterapinius vaistus. Standartinės chemoterapijos schemos nėra. Vyresnio amžiaus ir blogesnės būklės ligoniams rekomenduojamas gydymas rituksimabu be chemoterapijos. Palaikomasis gydymas nerekomenduojamas. Ligai atsinaujinus gali būti pakartotinai skiriama chemoterapija.

Prognozė

Prognozę nulemia ligonio amžius, beta-2 mikroglobulino koncentracija, paraproteino koncentracija, citopenija. Šie parametrai naudojami tarptautinėje Valdenštremo makroglobulinemijos prognozės skalėje
Vladimiras Bielskis

Biografija

Gimė 1866 m. balandžio 14 d. Trakuose. Baigė Sankt Peterburgo universiteto teisės fakultetą. Apie 1890 m. susipažino su kompozitoriumi Nikolajumi Rimskiu-Korsakovu ir padėjo jam rašyti operas. Po 1917 m. Spalio revoliucijos emigravo į Jugoslaviją, vėliau į Vokietiją. Mirė 1946 m. vasario 28 d. Heidelberge.
U (karalystė)

Istorija

U valstybingumas rėmėsi sena ir išvystyta krašto kultūra Jangdzės upės žemupyje, kurios ištakos siekia neolitinės Hemudu kultūros (V tūkst. pr. m. e.) laikus. Vietos gyventojai, kaip ir kaimyninės Jue atveju, kalbėjo neidentifikuota kalba. Negausūs lingvistiniai duomenys leidžia kai kuriems mokslininkams kelti hipotezę apie Jue gyventojų austroazietiškumą (Norman ir Mei, 1976).
Sima Cianis „Istoriko užrašuose“ rašo, jog U valdančioji dinastija kildinama iš Džou dinastijos atstovo Taibo, kuris buvo Venvango dėdė. Anot legendos, šis įkūrė valstybę barbariškų genčių tarpe ir savo sostine padarė Meili (梅里) miestą (dab. Usi). Kilmė iš Džou dinastijos lėmė tai, kad U valdovai turėjo pavardę Dzi (姬). Be to, U valdovai turėjo artimus dinastinius ryšius su Song ir Cai karalystėmis.
Svarbiausia U priešė buvo jos vakarinė kaimynė Ču. Kovoje prieš ją U vienijosi su kita karalyste – Dzin. VI a. pr. m. e. pabaigoje U tapo viena stipriausių Kinijos karalysčių. 506 m. pr. m. e. ji nusiaubė Ču sostinę, o 484 m. pr. m. e. sutriuškino šiaurinę kaimynę Či. Maždaug tuo metu U valdovai ėmė tituluotis karaliais. Tuometinio U valdovo Heliu rūmuose gyveno ir kūrė žymus kinų filosofas Sunzi, parašęs veikalą Karo menas.
Karalystė garsėjo puikiais metalo dirbiniais, kuriems naudojo didelę dalį alavo. Viena žymiausių jos artefaktų yra taip vadinamas Fučajaus ietis. Karalystėje buvo rašoma kiniškais rašmenimis, tačiau naudotas labai savitas jų stilius – vadinamieji vikšrų rašmenys. Nepaisant aukšto lygio sinizacijos, gyventojai kirposi plaukus trumpai ir tatuiravo kūną: šie bruožai buvo laikomi barbariškais tuometinėje Kinijoje.
V a. pr. m. e. svarbiausia U prieše tapo jos pietinė kaimynė Jue. Mirus Jue valdovui Junčanui, U karalius Heliu užpuolė karalystę. 496 m. pr. m. e. Jue karalius Goudzianas atmušė priešo armiją ir net nužudė Heliujų. Šio sūnus Fuča 494 m. pr. m. e. keršydamas už tėvo mirtį dar kartą puolė Jue. Po skausmingo pralaimėjimo Goudzianas turėjo pripažinti U karalystės valdžią, tačiau išlaikė savo pozicijas. 482 m. pr. m. e., pasinaudodamas palankia situacija, Goudzianas jis nusiaubė U, o 473 m. pr. m. e. ją galutinai nukariavo.
U karalystės valdytos teritorijos ilgainiui pradėtos vadinti U ir tapo atskiru kultūriniu regionu. Tuo pačiu terminu vadinama ir čia gyvenanti kinų etninė subgrupė bei kalba (vu kalba). Vėliau istorijoje U teritorijose ne kartą buvo sukurtos karalystės, pavadintos U. Žymiausios jų buvo Rytų U (III a.), U (907–937) ir Ujue (907–978).
Pilypas IV Gražusis

Biografija

Gimė Fontenblo pilyje. Karūnuotas 1286 m. sausio 6 d. Reimse.

Valdymas

Siekė bet kokia kaina sustiprinti Prancūzijos karalystę. Jis rėmėsi profesionalia legistų biurokratija. Jo valdymas žymi perėjimą nuo charizmatinės monarchijos prie modernesnės biurokratinės karalystės.
1307 m. spalio 13 d. jo įsakymu buvo suimti tamplieriai, apkaltinti erezija. Jie buvo tardomi, kankinami, priversti prisipažinti. 1312 m. Ordinas buvo likviduotas. Pilypas IV pasisavino tamplierių iždą.
Jonas Zaviša

Biografija

Iš bajorų Zavišų giminės, herbo „Labedz“ savininkas. Jono Zavišos vyresnysis sūnus.
1609 metais fundavo Mykolo Archangelo bažnyčią Belogrude, Lydos paviete. Perdavė jam Miadzeuščino folvarką su 8 valakais, Janaulianuose su 10 valakų, nedidelį mišką, lauką netoli Ditvo, teisę gaudyti žuvį Ditvos upėje ir 10 kapų grašių.
Raštų autorius į Vitebsko žmones (1621 metų kovas), sukurtų užkirsti kelią riaušių pasikartojimą prieš Juozapatą Kuncevičių.

Šeima

Buvo vedęs Anastasiją Tryznaitę, santuokoje su kuria turėjo sūnų Mikalojų.
Gruobinia

Demografija

2005 m. sausio 1 d. Gruobinioje gyveno 4300 žmonių. Tankumas yra 839 gyv./km². Gyventojų tautinė sudėtis: 89,4 % – latviai, 3,5 % – rusai, 2,4 % – lietuviai, 1,2 % – ukrainiečiai, 0,7 % – gudai, 2,8 % – kitų tautybių (lenkai, vokiečiai, estai).

Istorija

Gruobinia ankstyvuosiuose viduramžiuose buvo vienas iš svarbiausiųjų politinių centrų visoje Latvijoje. 1659 m. miestelis buvo sudegintas švedams kariaujant su lietuviais. XIX a. Gruobinios apskričiai priklausė Palanga.
Gerald Fitzmaurice

Gerald Gray Fitzmaurice (1901 m. spalio 24 d. Storingtonas, Saseksas – 1982 m. rugsėjo 7 d. Londone, Jungtinė Karalystė) – britų teisininkas, Tarptautinio Teisingumo Teismo (ICJ), EŽTT (ECJ) teisėjas.

Biografija

Iki 1924 m. baigė teisę Malverno koledže bei Kembridžo universiteto Gonville and Caius koledže.
Nuo 1925 m. advokatas (Gray's Inn). Pradžioje baristeris. Nuo 1929 m. UK užsienio reikalų ministerijos teisininkas. Dalyvavo tarptautinėse konferencijose. Nuo 1955 m. Tarptautinės teisės komisijos narys, paskirtas vietoje Hersch Lauterpachto.
1933 m. vedė Alice (merg. Sandberg). Turėjo 2 sūnus.
Garbės daktaras.