google/wiki40b huggingface dataset:
Joana Šimkutė

Joana Šimkutė (1932 m. rugpjūčio 2 d. Naujasodžio k., Anykščių r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

Tėvai sovietų valdžios buvo ištremti į Sibirą, brolis kalintas. 1951 baigusi Panevėžio 2-ąją vidurinę mokyklą, iki 1961 mokytojavo Kriklinių (Pasvalio r.) septynmetėje mokykloje, suorganizavo vaikų chorą, vadovavo kultūros namų mišriajam chorui, vokaliniams ansambliams ir kaimo kapelai, rengė koncertus savo ir gretimuose rajonuose, o mišrųjį chorą paruošė 1960 respublikinei dainų šventei. Dirbdama 1953–1958 neakivaizdiniu būdu Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute studijavo prancūzų kalbą. 1951–1967 mokytojavo Pumpėnų (Pasvalio r.) vidurinėje mokykloje, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių merginų chorui, skudučių ansambliui ir pučiamųjų orkestrui. Su skudutininkais dalyvavo respublikiniame konkurse Vilniuje. Pumpėnų kultūros namuose suorganizavo mišrųjį chorą.
1963–1968 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume, kurį baigė su pagyrimu (dėst. V. Ūselis). 1967–1974 Panevėžio sporto mokyklos – internato muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė – miesto chorų apžiūroje laimėjo pirmąją vietą. 1974–1987 Panevėžio 6-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių choro vadovė, dirbo su vokaliniais ir skudutininkų ansambliais, kaimo kapela ir pučiamųjų orkestru. Nedidelė mokykla (apie 500 moksleivių) tada buvo vadinama dainuojančia ir grojančia. Kolektyvai dažnai koncertuodavo, dalyvaudavo miesto dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose, o vokaliniai ansambliai – „Dainų dainelės" konkursuose. Mišrųjį chorą parengė 1977 respublikinei moksleivių dainų šventei ir 1979 mokyklų chorų zoninėms varžyboms. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą. 1987–1991 ji mokytojavo Pumpėnų vidurinėje mokykloje. J. Šimkutė buvo Pasvalio rajono ir Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Norrby IF

Istorija

Klubas įkurtas 1927 m. gegužės 27 d.

Sudėtis (2018 m.)

Sudėtis: 2018 m. balandžio 25 d.:
Hemoana stadionas

Hemoana stadionas yra įvairios paskirties stadionas Nukunonu, Tokelau. Dar vadinamas nacionaliniu stadionu. Daugiausiai naudojamas regbio ir futbolo varžyboms. Stadione telpa 1000 žiūrovų.
Upinis

Upinis – senovės lietuvių upių dievas. Jam buvo aukojami balti paršeliai, kad vanduo būtų skaidrus. T. Narbutas be reikalo Upinį pakeičia moteriškos lyties Upine. Upinis gretinamas su Ežeriniu.
Gėlainių miškai

Gėlainių miškai – miškai Panevėžio rajono savivaldybės teritorijoje, 7 km į pietus nuo Panevėžio, 1,5 km į rytus nuo Upytės.

Geografija

Plotas 3050 ha, mišku apaugę 2700 ha. Valstybinės reikšmės miškų 30 %; priklauso Panevėžio miškų urėdijai, Upytės girininkijai. Sudaro Gėlainių ir Radikonių miškai. Per Gėlainių miškų šiaurės rytų dalį teka Nevėžio kairysis intakas Molaina ir jos dešinysis intakas Gardinas. Paviršius lygus.

Medynai

Augavietės derlingos ir labai derlingos, laikinai įmirkusios. 99 % miškų yra ūkiniai, 1 % apsauginiai. Kultūrinės kilmės medynų 9 %. pušynų yra 45 %, eglynų 22 %, beržynų 15 %, uosynų 7 %, drebulynų 6 %, baltalksnynų 3 %, ąžuolynų ir juodalksnynų po 1 %. Jaunuolynai sudaro 25 %, pusamžiai medynai 40 %, bręstantys 25 %, brandūs 10 %. Medynų vidutinis amžius 56 m., bonitetas 1,7, skalsumas 0,72, tūris 214 m³/ha. Yra juodųjų gandrų, gervių ir kt. saugomų gyvūnų bei augalų.

Istorija

1944–1953 m. sovietų valdžios metais Gėlainių miškuose veikė Lietuvos partizanų Vyčio apygardos būriai.
Audrius Brūzga

Audrius Brūzga (g. 1966 m. rugsėjo 23 d. Kazlų Rūdoje) – lietuvių diplomatas, Lietuvos ambasadorius Turkijoje (nuo 2015 m. birželio 8 d.)

Išsilavinimas

Audrius Brūzga mokėsi Šiauliuose, įgijo vidurinį išsilavinimą. Įstojęs į Vilniaus universitetą, baigė Filologijos fakultetą, anglų kalbos ir literatūros studijas, įgijo filologijos diplomą. Vėliau studijavo Union koledže (Niujorko valstijoje, JAV).

Diplomatinė karjera

1991 m. Audrius Brūzga pradėjo diplomatinę tarnybą LR Užsienio reikalų ministerijoje. Pradžioje Konsuliniame skyriuje, Valstybinio ir diplomatinio protokolo tarnyboje, Vakarų Europos šalių skyriuose, vėliau – diplomatu LR ambasadose užsienyje (Izraelyje, Didžiojoje Britanijoje).
2002 m. vasario 15 d. Audrius Brūzga buvo paskirtas nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi Suomijoje, kur nuo 2002 m. vasario 28 d. iki 2007 m. sausio 15 d. vadovavo LR ambasados veiklai. Baigęs ambasadoriaus kadenciją, tarnybą tęsė LR URM Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamente kaip ambasadorius ypatingiems pavedimams.
2004 m. balandžio 24 d. Audriui Brūzgai buvo suteiktas nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus rangas.
Nuo 2007 m. vasario 27 d.) iki 2010 m. liepos mėn. buvo Lietuvos ambasadorius JAV ir Meksikai. 
2010 m. Audrius Brūzga buvo URM Ekonominio saugumo politikos departamento direktorius, 2011-2012 m. - Energetinio saugumo centro prie Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerijos direktorius.
2013 - 2015 m. Audrius Brūzga dirbo Lietuvos Respublikos ministro pirmininko A.Butkevičiaus patarėju užsienio politikai.
Nuo 2015 m. birželio 8 d. – Lietuvos Respublikos ambasadorius Turkijoje.
Audrius Brūzga yra vedęs Amerikos lietuvę (kilusią iš Ann Arbor, MI) Imsrę Sabaliunas Brūzgienę. Kartu su žmona augina sūnų Lauryną bei dukrą Simoną.
Pinjaisas

Istorija

Pinjaisas pradėjo kurtis 1920 m. kaip keramikos pramonės centras. 1932 m. prijungtas prie Pirakuaros savivaldybės, o 1992 m. nuo jos atsiskyrė ir tapo savarankišku miestu.
Šaknis (kalbotyra)

Šaknis – kertinė, neskaidoma žodžio dalis, formalus ir semantinis žodžio branduolys be afiksų. Šaknis yra bendra visiems giminiškiems žodžiams, pridedant priesagas, galūnes, priešdėlius, intarpus gali tapti bet kuria reikšmine kalbos dalimi. Kiekvienas reikšminis žodis turi bent vieną šaknį (sudurtiniai – dvi ir daugiau). Kiekviena kalba turi praktiškai neribotą šaknų skaičių, o kitų žodžio dalių imtis yra baigtinė.
Lietuvių kalboje (kaip ir indoeuropiečių kalbose apskritai) būdingi vienskiemenės šaknies žodžiai (pvz., ei-, ei-ti, ei-klus, ėj-imas;  plg. skr. i-, e-ti, i-hi). Kartais pasitaiko žodžių, kuriuos sudaro tik šaknis (be afiksų): gal, tik, daug. Būna ir dviskiemenių šaknų.
Yra dvejopas šaknų išskyrimo būdas: pagal etimologiją ir sinchroniniu būdu. Pvz., sinchroniškai žodžio dien-a šaknis yra dien-, bet etimologiškai iš tiesų šaknis yra die- (su formantu -n-) ir bendra su žodžius Die-vas, dei-vė sudarančiomis šaknimis, kurios kilusios iš ide. *dei̯- ‘šviesti, būti šviesiam’.
Taip pat reikia atkreipti dėmesį, kad indoeuropiečių kalbose šaknims galioja trijų laipsnių  balsiokaitos taisyklė – šaknies balsis gali būti trejopo ilgumo: normaliojo, ilgojo ir silpnojo (arba nykstamojo), pvz., gerti (normalusis) – gėrė (ilgasis), esti (normalusis) – sen. liet. sąs 'esąs' (nykstamasis), kerpa (normalusis) – kirpo (silpnasis).
Kauno Gedimino sporto ir sveikatinimo gimnazija

Istorija

1920 m. rugpjūčio 20 d. švietimo ministro įsakymu Kaune veikusi šešių klasių miesto mokykla perorganizuota į gimnaziją. 1924–1928 m. ji vadinosi 2-oji valstybinė gimnazija, 1928–1936 m. 3-oji valstybinė gimnazija. 1930 metais mokėsi 218 mokinių. Iki 1931 m. dėstyta lenkų kalba. 1940 m. spalio 1 d. mokykla pavadinta 3-ąja vidurine mokykla, 1946 m. 3-ąja mergaičių vidurine mokykla. Po kelerių metų atsisakyta atskiro berniukų ir mergaičių mokymo praktikos, mokyklai grąžintas 3-osios vidurinės mokyklos pavadinimas. 1954 m., įamžinant poetės Salomėjos Nėries atminimą, mokyklai suteiktas jos vardas. Po metų mokykloje įkurtas poetės muziejus.
Mokykla ilgą laiką neturėjo savo pastato, veikė nuomojamose patalpose Prezidento, Maironio, Kęstučio gatvėse. 1937 m. pastatytas specialus pastatas Aukštaičių g. 52. Nuo 1965 m., pakeitus namų numeraciją, mokyklos adresas yra Aukštaičių g. 78.
1928 m. išleista pirmoji 3-osios valstybinės gimnazijos laida. Mokyklą baigė 15 mokinių. Gimnazijoje didelis dėmesys skirtas užsienio kalbų mokymui. Nuo 2000 m. mokykloje vykdomas profilinis mokymas. 2009–2011 m. mokykla buvo renovuota. 2010 m. Kauno Salomėjos Nėries vidurinė mokykla pervadinta į Kauno Gedimino sporto ir sveikatinimo vidurinę mokyklą. 2015 m. mokykla perreorganizuota į gimnaziją.
Mustjė kultūra

Arealas

Mustjė kultūra 300 000–35 000 m. pr. m. e. buvo paplitusi Pietų Europoje, Šiaurės Afrikoje, Artimuosiuose Rytuose, Vidurinėje Azijoje. Atsirado subtropinio klimato sąlygomis, kurios buvo palankios veistis drambliams, hipopotamams, raganosiams. Mustjė kultūros antroji pusė siejama su Vurmo ledynmečiu, kai Vidurio Europoje įsigalėjo tundrinis klimatas.

Kultūra

Mustjė kultūros žmonės vertėsi medžiokle (medžiotas urvinis lokys, mamutas, kiti žvėrys), maisto rinkimu, gaminosi medžio, kaulo ir rago dirbinius. Titnago dirbiniai gaminti iš storų ir stambių nuoskalų, nuskeliamų nuo disko pavidalo skaldytinių pagal vadinamąjį Levalua metodą. Pagrindiniai dirbiniai – gremžtukai ir smaigai. Gremžtukai turėjo 5–15 cm ilgio išgaubtus ašmenis, naudotus medžiui drožti, kaului ir ragui apdirbti, odai gremžti. Smaigai buvo 6–8 cm ilgio, užaštrintais pakraščiais. Smaigu buvo galima smogti ir pjauti, iš abiejų pusių nuskeltas smaigas naudotas kaip masyvus ietigalis. Gyveno urvuose arba kaulų ir kailių būstuose. Mirusiuosius laidojo negiliose duobėse prie urvų arba urvuose. Manoma, Mustjė kultūros laikotarpiu atsirado tikėjimo pradmenų. Su šia kultūra siejamas neandertalietis.
Limfocitinis choriomeningitas

Limfocitinis choriomeningitas (LCM) – LCM viruso sukelta infekcinė liga, kurią perneša graužikai. Limfocitinio choriomeningito virusas (LCMV) yra viengrandės RNR virusas, kuris priklauso Arenaviridae šeimai (taip pavadintas dėl savo išvaizdos, žiūrint elektroniniu mikroskopu, atrodo, kaip smėlio grūdas). Kiti šios šeimos nariai yra Lassa virusas ir Tacaribe grupė. Pirmą kartą izoliuotas 1933 m. LCMV sukelia dvifazę, ribotą ligą, su karščiavimu, vadinamą choriomeningitiniu encefalitu, kuri komplikuojasi aseptiniu meningitu. Graužikai, tokie kaip namų pelės, žiurkėnai, būna užsikrėtę be ligos simptomų ir yra biologinis žmogaus infekcijos sukėlėjo rezervuaras. LCMV dažniausiai užsikrečiama įkvepiant užkrėstų graužikų išmatų. Odos įdrėskimų užkrėtimas yra svarbus infekcijos plitimo kelias tarp dresuotojų ir laboratorijos darbuotojų.
Pasaulyje limfocitinis choriomeningitas paplitęs Šiaurės Amerikoje, Pietų Amerikoje ir Europoje; tikslių paplitimo duomenų nėra, nors apie 5 % JAV populiacijos kraujyje randama antikūnų prieš viruso antigenus. Susirgimai dažnesni rudens ir žiemos mėnesiais, priklauso nuo regiono graužikų populiacijos. Kurios nors rasės ar lyties polinkis labiau sirgti šia liga nėra pastebėtas, dažniau užsikrečia jauni suaugusieji, tačiau susirgimas gali pasireikšti bet kurioje amžiaus grupėje. Taip pat dažnesnis skurdžiau gyvenančiose socioekonominėse grupėse.
Sveiko žmogaus organizmui virusas didelio pavojaus nekelia, tačiau gali būti mirtinas žmonėms su susilpnėjusia imunine sistema. Kitam žmogui liga gali būti perduodama tik iš sergančios besilaukiančios motinos gemalui, taip pat 2005 m. užregistruoti keli atvejai, kai virusas perduotas transplantuojant organus.
Ligos profilaktika – kontakto su graužikų ekskrementais ir skysčiais vengimas. Užsikrėtimas nuo namuose auginamų graužikų labai retas.
Šklovas

Pavadinimo kilmė

Miestas pavadintas pagal pro jį tekantį upelį - Šklovką.

Istorija

Miestas pirmą kartą paminėtas 1520 m. pasiuntinio Sigizmundo Herberšteino diplomatinės kelionės į Maskvą ataskaitose. 
Šklovas nuo XIII a. pabaigos iki 1772 m. ATR padalijimo priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
XVI a. II pus. – XVII a. I pus. miestas ir visa Šklovo grafystė priklausė Jonui Karoliui Chodkevičiui ir jo broliui Aleksandrui, vėliau – iki XVIII a. I pus. – Kazimierui Jonui Sapiegai. Aleksandras Chodkevičius 1619 m. Šklove fundavo domininkonų vienuolyną, kuriam padovanojo savo privačią biblioteką. 1832 m. vienuolynas Rusijos caro valdžios nurodymu buvo uždarytas.
1762 m. Šklovui suteiktos Magdeburgo teisės.
Po 1772 m. ATR padalijimo Šklovas tapo Rusijos imperijos dalimi.
Šklove savo karjerą pradėjo Baltarusijos prezidentas Aleksandras Lukašenka, kuris: 1982 – 1983 m. buvo kolūkio „Udarnik“ (Šklovo raj.) pirmininko pavaduotojas, 1983–1985 m. – Šklovo statybos medžiagų kombinato direktoriaus pavaduotojas, 1985 – 1987 m. – Šklovo raj. Lenino kolūkio partkomo sekretorius, 1987 – 1994 m. – sovchozo „Gorodec“ (Šklovo raj.) direktorius.
Zijuetanas

Legenda

Pasak legendos, tao medžiotojai atrado Saulės ir Mėnulio ežerą aplinkiniais kalnais vydamiesi baltąjį elnią. Elnias galiausiai juos nuvedė prie ežero, kuris jiems pasirodė ne tik gražus, bet ir kupinas žuvų. Šiandien apie legendą byloja Lalu saloje pastatyta marmurinė statula.
Kolxet'i 1913 P'ot'i

Istorija

Klubo užuomazgos 1913 m.
Okeanijos lengvosios atletikos čempionatas

Okeanijos lengvosios atletikos čempionatas – tarptautinis Okeanijos salų ir Australijos žemyno lengvosios atletikos čempionatas, vykstantis kas dvejus metus. Čempionatą rengia ir koordinuoja Okeanijos lengvosios atletikos asociacija. Nuo 2000 m. suagusiųjų profesionalų čempionatas vyksta kartu su Okeanijos jaunimo čempionatu.
Lėtinė smegenų išemija

LSI diagnostika

Kadangi konkrečių LSI diagnostikos kriterijų nėra, ji turėtų būti nustatoma tik atmetus kitas galimas galvos smegenų kraujotakos nepakankamumo priežastis bei esant kraujagyslinių rizikos veiksnių. Kraujagyslių ateroskleroziniams struktūriniams pokyčiams nustatyti ir hemodinamikos rodikliams įvertinti atliekami ultragarsiniai kraujagyslių tyrimai. Jei simptomai gana greitai ryškėja ir yra neurologinių židininių simptomų, tikslinga galvos kompiuterinė tomografija navikui, ūminiam išeminiam arba hemoraginiam insultui, hidrocefalijai atmesti. Jei ūžia ausyse, pablogėjusi klausa, svaigsta galva, atliekama audiograma.

Šaltiniai

Pasveik.lt Richterlithuania
Vyriausioji karinio jūrų laivyno vadovybė (vermachtas)

Vyriausioji karinio jūrų laivyno vadovybė (vok. Oberkommando der Marine; OKM) – Vokietijos Antrojo pasaulinio karo laikų (iki 1945 m. gegužės mėn.) ginkluotųjų pajėgų (vermachto) dalies Karinio jūrų laivyno vyriausioji vadovybė (generalinis štabas).

Istorija

Suformuota 1935 m. birželio 1 d., reorganizavus ankstesnę karinio jūrų laivyno vadovybę.
Pirmojo pasaulinio karo laikais Vokietijos imperijoje kariniam jūrų laivynui vadovavo Vokietijos imperinio karinio jūrų laivyno kabinetas.
Laidavimo draudimas

Laidavimo draudimas – ne gyvybės draudimo rūšis, kuriose draudimo įmonė įsipareigoja išmokėti draudimo išmoką dėl nuostolių, susijusių su apdraustojo prievolių neįvykdymu. Tai viena iš garantijos formų, skirtų prievolei užtikrinti. Laidavimo draudimas atlygina nuostolius nukentėjusiajam dėl apdraustojo prievolių nevykdymo arba dėl netinkamo vykdymo. Laidavimo draudimo objektu negali būti objektas, susijęs su bet kokios rūšies kreditu ar paskola bei jų grąžinimu, profesine bei deliktine civiline atsakomybe. Draudimo įmoka kiekvieną kartą apskaičiuojama individualiai pagal įmonių kreditingumo įvertinimą, draudimo laikotarpį, rūšį bei sumą.
Ngbandžiai

Istorija ir kultūra

Tam tikri požymiai rodo, kad ngbandi galėjo migruoti iš Sudano, užimdami vietos gentis ir atsinešdami savo kultūrą. XVIII a. pabaigoje vienas jų klanas - bandijai - užvaldė azandžių gyvenamas sritis rytuose ir sukūrė ten Bangasu, Rafai, Zemio sultonatus.
Nbandi išvystė gana aukšto lygio meną, garsėjo savo puikiais ginklais, drožyba ir specifinės formos arfomis.
Piratavimas XXI amžiuje

Piratavimas XXI amžiuje dažniausiai siejamas su piratavimu Somalyje, prasidėjusiu 2005 m. Nuo 2001 m. piratavimo didėjimas buvo pastebimas Indijoje, Indonezijoje, Bangladeše ir Vakarų Afrikoje.
2003 m. Tarptautinės jūrų organizacijos duomenimis įvyko 334 piratavimo veiksmai. 2004 m. piratų išpuolių paskaičiuota 325, iš jų 93 įvyko Indonezijoje. Per šiuos išpuolius žuvo 30 žmonių.
Bychovco kronika

Bychovco kronika, arba Lietuvos metraštis – Lietuvos metraščių Plačiojo sąvado plačiausias variantas.

Kilmė ir pavadinimas

Manoma, XVI a. trečiame dešimtmetyje parašyta Vilniaus vyskupo Povilo Alšėniškio ar, R. Jaso nuomone – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos kanclerio Alberto Goštauto iniciatyva. Bychovco kronikos nuorašą XIX a. pirmoje pusėje turėjo Valkavisko apskrities teisėjas Aleksandras Bychovcas; tad kronika pavadinta jo vardu.

Tekstas

Kunigaikščių genealogija ir valdymo istorija išdėstyta nuo tik iš legendų žinomo romėnų kunigaikščio Palemono (V a.) iki Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro valdymo pabaigos 1506 m. Įvykių iki 1446 m. aprašymas paimtas iš Lietuvos metraščių Trumpojo ir Platesniojo sąvadų, jų tekstas vietomis perredaguotas ir papildytas naujais faktais. 1446–1506 m. įvykių aprašymas originalus. Patikimiausių žinių yra nuo XV a. pabaigos. Kronika naudojosi Motiejus Strijkovskis.
Išspausdinta 1846 m. T. Narbuto rūpesčiu. Po jo mirties 1864 m. rankraštis dingo. 1971 m. išleista lietuvių kalba „Lietuvos metraščio“ pavadinimu. Iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos kanceliarinės slavų kalbos išvertė ir komentarus parašė Rimantas Jasas.
Metraštis pasakoja apie lietuvių legendinį protėvį – Romos didiką Palemoną, atvykusį kadaise į Nemuno šalį drauge su penkiais šimtais bajorų, iš kurių kilmingiausi buvę keturi: Kentaurų giminės kunigaikštis Dausprungas, Kolonų giminės kunigaikštis Prosperas, Ursinų giminės kunigaikštis Julijonas ir Rožių giminės kunigaikštis Hektoras.
Vėliau Didįjį Kunigaikštį Vytenį iš Kolonų giminės bajorams išsirinkti valdovu pasiūlė ankstesniojo didžiojo kunigaikščio Traidenio sūnus vienuolis Rimantas Lauras.
Šios legendos turinys ir kilmė aiškinami skirtingai. Vieni specialistai randa šių legendinių veikėjų istorinius prototipus – šio mito atsiradimo metu iš tiesų gyvenusius italus, vienaip ar kitaip susijusius su Lietuva ir turėjusius tuos pačius vardus ir pavardes. Kiti linkę manyti, kad šių giminių pavadinimai iš tikrųjų reiškia ne pavardes, o tų giminių turėtus herbus. Išvertus šiuos pavadinimus iš lotynų kalbos, turėsime: Kentauro, Stulpų, Meškos ir Rožės herbus.
Visgi popiežiaus Martyno V Columna (1369 – 1431) laiškas karaliui Jogailai datuotas 1421 metais sako: "Mūsų pačių šeima Columna, iš kurios mes gimę pagal kūną, mus saisto giminystės ryšiais."; "Nos quoque cum nostra prosapia de Columna, ex qua carnaliter nati sumus, obstrinxisti vinculo affinitati".   
Šis popiežiaus laiškas leidžia manyti, kad daugelis Bychovco kronikos liudijimų yra teisingi.
Izraelio vyrų krepšinio rinktinė

Laimėjimai

Europos čempionate užėmė 2 vietą 1979.
Doris Lessing

Kilmė

Doris Lessing gimė Persijoje 1919 m. spalio 22 d. anglams kapitonui Alfredui Taileriui ir jo žmonai Emilei Modei Tailer (mergautinė McVeagh). Jos tėvas prarado koją per Pirmąjį pasaulinį karą ir sutiko būsimą žmoną, kuri dirbo sesele, Royal Free ligoninėje, kur jis atsigavo po amputacijos. Vedę jie persikėlė į Kermanšahą, kad taptu Persijos imperatoriškojo banko klerku ir čia jiems gimė dukra 1919 m. Po to šeima persikėlė į Pietų Rodeziją (dabar Zimbabvė) 1925 m., kad augintų kukurūzus, kai tėvas nupirko tūkstantį akrų krūmynų. Emilė Tailer mėgino gyventi „šiuolaikiškai“ laukinėje aplinkoje, o tai būtų buvę įmanoma, jei šeima turtinga. Tačiau ferma buvo nesėkminga ir laukti turtai neatėjo.
Doris mokėsi Romos katalikų vienuolyno mergaičių mokykloje Salisburyje (dabar Hararė). Ji paliko mokyklą 14 metų ir nuo to laiko mokėsi pati. 15 metų ji paliko namus ir tapo vaikų aukle. Ji pradėjo skaityti knygas apie politiką ir sociologiją, kurias davė jos darbdavys, ir tuo metu pradėjo rašyti. 1937 m. Doris persikėlė į Salisburį dirbti telefono operatore ir greitai ištekėjo už pirmojo vyro Franko Visdomo, su kuriuo susilaukė dviejų vaikų (Džono ir Žano) prieš skyrybas 1943 m.
Po skyrybų ji įsitraukė į Kairiųjų knygų klubo bendruomenę, komunistinį būrelį, į kurį įstojo prieš metus. Čia ji sutiko antrą vyrą Gotfrydą Lesingą. Jie greitai susituokė ir susilaukė sūnaus (Petro), kol santuoka irgi iširo 1949 m. Gotfrydas Lesingas vėliau tapo VDR ambasadoriumi Ugandoje ir buvo nužudytas 1979 m. per sukilimą prieš Idi Amin.
D. Lessing 1949 m. išvyko į Londoną su savo jauniausiu sūnumi Peteriu siekti rašytojos karjeros ir komunistinių idealų. Du savo vyresnius vaikus ji paliko su jų tėvu Pietų Afrikoje. Vėliau ji teigė, kad neturėjo pasirinkimo: "Ilgai maniau, kad pasielgiau drąsiai. Nėra nieko nuobodesnio intelektualiai moteriai kaip praleisti neribotą laiko kiekį su mažais vaikais. Aš jaučiau, kad nebuvau geriausias žmogus jiems užauginti. Aš būčiau tapusi alkoholike ar nusivylusia intelektuale kaip mano motina. "
Locmanas

Darbo pobūdis

Į laivą atvyksta greitaeigiu locmano kateriu (kartais – sraigtasparniu). Locmano darbo laiko trukmė vedamame laive priklauso nuo konkretaus uosto, atstumo iki jo krantinės: Klaipėdoje tai užtrunka valandą, Antverpene apie 6-8 valandas. Locmanui svarbu laivo grimzlė, jo manevrinės savybės. Laivo valdymo neperima – jis tik kapitono patarėjas (su kai kuriomis išimtimis). Paprastai veikia schema “locmanas-vairininkas”, o šturmanas seka, ar teisingai vairininkas suprato komandą. Oficialiai pakilęs ant kapitono tiltelio, locmanas aptaria su kapitonu daug dalykų, susijusių su laivo valdymu. Taip pat aptaria uoste planuojamus manevrus, buksyrų kiekį, jų panaudojimo galimybes. Kapitonui būtina gauti išsamią informaciją apie uostą ir jo prieigas, ypač jei jis čia atplaukia pirmą kartą.
Locmano darbo praktikoje pasitaiko, jog dėl tam tikrų priežasčių jis gali atsisakyti toliau vesti laivą, pvz., jei kapitonas ignoruoja jo patarimus. Būna atvejų, kai kapitonas gali pareikalauti laive pakeisti locmaną. Atsisakęs vykdyti savo funkcijas, locmanas gali pasilikti tiltelyje, tačiau kapitono klausiamas privalo teikti informaciją.
Našlaitynas

Siužetas

Čia, sename mediniame name pačiame Vilniaus centre, dienos bėga panašiai kaip ir bet kuriuose vaikų namuose: pusryčiai, tvarkymasis, žaidimai. Kartais – kova dėl gardesnio kąsnio ar auklės dėmesio. Dar – į tikruosius namus iškeliaujančių draugų palydėtuvės ir naujų sutiktuvės. Neįprasta galbūt tik tai, kad visi "vaikai" čia bėgioja keturiomis kojomis ir vizgina uodegas. Gyvūnai nemoka kalbėti, bet kalba jų likimai...
Šventasis (filmas)

Siužetas

Savo debiutiniame pilnametražiame filme A. Blaževičius su su aktoriumi Mariumi Repšiu priešakyje narplioja vidutiniojo gyventojų sluoksnio problemas. Tai pasakojimas apie jauno žmogaus vertybių krizę.
Filmo veiksmas vyksta 2008 m. kažkur Lietuvos provincijoje. Jaunas vyras netenka darbo, ima vis daugiau laiko leisti su darbo biržoje sutikta kirpėja, o ne su savo žmona ir dviem mažametėmis dukromis. Ilgas dienas jis stumia vaikščiodamas į darbo pokalbius ir su likimo draugais gerdamas alų daugiabučių kiemuose. Jų kasdienybę paįvairina „Youtube“ kanale išvystas vaizdo įrašas, kuriame kažkoks keistuolis prisiekinėja matęs Jėzų Kristų. Prasideda to vaikino paieškos.
Khueanšrinagarindro nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 1 532,00 km² aplink Šrinagarindros vandens saugyklą, apima Saijoko (Sai Yok), Sisavato (Si Sawat) ir Thongfapumo (Thong Pha Phum) apylinkėse, 90 km į šiaurės vakarus nuo provincijos centro Kančanaburio.

Flora ir fauna

Khueanšrinagarindro nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai, lapuočių, mišrūs ir bambukų miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: rudoji šorėja (Shorea obtusa) ir shorea siamensis, Afzelia xylocarpa, aliejinis lakmedis (Schleichera oleosa), kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), aukštoji hopėja (Hopea ferrea), tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri), krausva (Lagerstroemia calyculata), Tetrameles nudiflora ir kt.
Parke gyvena: Indokininis tigras, Azijinis dramblys, baltarankis gibonas, gaūras, Indinis zambaras, langūras Trachypithecus phayrei ir kt, sutinkama daug paukščių: bankivinė višta, šiaurinis juodasis ragasnapis, storasnapis žaliasis karvelis (Treron curvirostra), raudonnugaris žiedsiurbys, Žalsvanugarė spalvingoji nekatrina (Cinnyris jugularis), Lonchura punctulata ir kt.
Kėdainių Mikalojaus Daukšos pagrindinė mokykla

Istorija

Įsikūrusi Kėdainiuose, Babėnų mikrorajone, prie Babėnų miško. Kėdainių 4-oji vidurinė mokykla 1989 m. pavadinta M. Daukšos vardu. 1993 m. įkurtas muziejus.
Pamūriškis

Aplinkinės gyvenvietės

Stačkūnai – 1,9 km
BIRŽAI – 4 km
Mūrinė – 1,4 km
Devynbalsiai – 1,3 km