google/wiki40b huggingface dataset:
Nagaoka

Istorija

Tokugavos šiogūnatas 1616 m. Nagaokos feodalu paskyrė Naojori Hori, o šis netoli Šinano upės pastatė Nagaokos pilį, bet dėl to, kad vietovę dažnai užtvindydavo upė, nauja pilis buvo pastatyta dabartinės miesto traukinių stoties vietoje 1617 m.
Meidži restauracijos Bošino karo metu 1868 m. Nagaokos pajėgos, kurioms vadovavo generolas Tsuginosuke Kavai, sukilo prieš Meidži vyriausybę. Pajėgoms pralaimėjus, iš miesto liko griuvėsiai.
Nagaokos savivaldybė įkurta 1906 m. Antrojo pasaulinio karo pab. miestą bombardavus JAV B-29 bombonešiams, žuvo apie 1,5 tūkst. žmonių, didžioji dalis pastatų buvo sugriauta.
Dhvani

Dhvani (skr. ध्वनि = dhvani „aidas, skambesys“) – Indijos poetikos terminas, nusakantis paslėptą užuominą. IX a. dhvani teoriją išplėtojo Anandavardhana (veikale Dhvanyāloka („Estetinės sugestijos nušvietimas“)), kuris teigė, kad užuomina turi sukelti estetinį išgyvenimą skaitytojui (ar dramos žiūrovui). Greta šabdos (garso) ir arthos (reikšmės) įtvirtinama trečioji ir svarbiausia kalbos funkcija – dhvani („sugestija“), kurį geba tobulai perteikti poezijos turinį – rasą (estetinė emocija). Dhvani gali būti daiktas, kalbos figūra ir rasa.
Dhvani galima vadinti tik tokį reikšmės atsiskleidimą, kurio metu atsiskleidžianti reikšmė yra tai, ką norima atskleisti, t. y. intencionali reikšmė.
Antanas Barnaba Jablonovskis

Biografija

Gimė 1732 m. sausio 2 d. Varšuvoje, kunigaikščio Stanislovo Vincento Jablonovskio ir Dorotos Bronic šeimoje. Jo tėvas, iškeltas 1744 metais į kunigaikščius, buvo Karūnos didžiojo kanclerio Jono Stanislovo Jablonovskio anūkas.
1754 metais tapo Busko seniūnas, 1765 metais – Poznanės vaivada, Karūnos tribunolo maršalka. Sumaniai laviravo tarp politinių frakcijų Augusto III Sakso valdymo metu. 1764 metais rinkimuose palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio kandidatūrą. 1767 metų spalio 23 d. įėjo į seimo komisijos sudėtį, spaudžiant Rusijos pasiuntinio, kunigaikščio Nikolajaus Vasiljevičiaus ATR valdymo aparatą. 
Nuo 1770 iki 1790 metų – senatorius, 1772 metais buvo Baro konfederacijos pasiuntiniu į Austrijos rūmus Vienoje, bet nesugebėjo išvengti Lenkijos okupacijos. 1782 metais – Nuolatinės tarybos narys, Krokuvos kaštelionas, Busko, Mežirečesko, Busko-Zdruisko, Šveco ir Čigirino seniūnas. 
Dalyvavo Ketverių metų (1788–1792) seime, kaip patriotinės partijos atstovas pasisakė už 1791 metų gegužės 3 d. konstituciją ir už reformas, nukreiptas Lenkijos nepriklausomybės prieš Rusiją stiprinimui.  1793 metais įėjo į Lenkijos bajorų delegacijos sudėtį, nukreiptą su misiją į Sankt-Petrerburgą, 1794 metais dalyvavo Kosciuškos sukilime. 
Antanas Barnaba pagal Merlinio projektą Varšuvos centre pastatė Jablonovskių rūmus, vėliau tarnavusius kaip miesto rotušė. Rūmai buvo sugriauti Antro Pasaulinio karo metu ir iš naujo atstatyti XX amžiaus pabaigoje. Mirė tuose rūmuose būdamas 67 metų.
Lilija Paradnikienė

Biografija

1991 m. Kelmės 3-osios, nuo 1998 m. „Aukuro“ vidurinės mokyklos fizikos mokytoja – metodininkė, mokyklos profsąjungos pirmininkė, nuo 2000 m. dar ir Kelmės darželio – mokyklos „Kūlverstukas“ direktorė.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės rajono skyriaus narė.
1990–1995 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos deputatė, 2003–2004 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narė.
Kelmės rajono Švietimo darbuotojų profsąjungos pirmininkų Tarybos pirmininko pavaduotoja, 2001 m. Kelmės rajono susivienijimo pirmininkė. Sutuoktinis Fiodoras, vaikai Kristina, Irina.
Gaza

Gyventojai

Didžioji Gazos gyventojų dalis – jaunimas. Net 75 % miesto gyventojų jaunesni nei 25 m. Be to, tai vienas tankiausiai apgyvendintų miestų pasaulyje (9982 žm./km²). Absoliuti dauguma miesto gyventojų yra musulmonai sunitai, be to, dar yra 3500 Palestinos krikščionių.

Istorija

Gaza įkurta žiloje senovėje gyvename bent nuo XV a. pr. m. e. Biblijoje Gaza minima 22 kartus. Seniau tai buvo egiptiečių miestas Tel es Sakanas kanaaniečių žemėse, vėliau jis tapo Kanaano valdos centru. Per jį ėjo svarbus prekybinis kelias iš Egipto į Levantą. Nuo XII a. pr. m. e. tai buvo vienas iš penkių filistiniečių miestų. Vėliau miestą valdė izraelitai, asirai, vėl egiptiečiai. Gaza daugiau laisvės įgijo Persijos imperijos laikais, bet 323 m. pr. m. e. užimta Aleksandro Makedoniečio. Graikų laikais čia apgyvendinti beduinai, sudarytas polis. Gaza suklestėjo kaip filosofijos, mokslo centras.
96 m. pr. m. e. miestą apgulė hasmonėjai, vadovaujami Aleksandro Janajaus. 63 m. pr. m. e. Gazą užėmė ir atstatė romėnai. Vėliau nukentėjo nuo žydų sukilimo, bet po Jeruzalės nusiaubimo atsigavo. Romėnų laikais miestą valdė 500 įvairiataučių senatorių taryba. Pastatyta daug šventyklų, rūmų. Nuo 250 m. pradėjo plisti krikščionybė, sugriautos pagoniškos šventyklos. Gazoje klestėjo mokslas, menai, miestas vadintas „Azijos Atėnais“.
Žlugus Romos imperijai Gaza tapo Bizantijos dalimi. 635 m. miestą užėmė Amro ibn al Aso armija, daug gyventojų atversta į islamą. Vėliau miestas sugriautas arabų genčių karų, bet X a. atstatytas Abasidų. 1100 m. Gazą užkariavo kryžininkai, buvo pastatyta pilis ir miestas skirtas tamplierių ordinui. Vėliau dėl miesto nuolat grūmėsi kryžininkai ir Saladino armija. Galiausiai 1260 m. mongolai visiškai sugriovė miestą. XIII a. miestas kentėjo nuo žemės drebėjimų, potvynių, maro, mongolų antpuolių. 1516 m. sumenkęs Gazos miestas atiteko osmanams. Atstatytos mečetės, pastatytos pirtys, rūmai. 1832 m. miestą užkariavo egiptiečiai, valdomi Mohamedo Ali. Po I-ojo pasaulinio karo Gaza tapo Palestinos mandato dalimi, miestas pradėjo sparčiai plėstis.
1948 m. Gazą užkariavo Egiptas, sutvarkyta miesto infrastruktūra, švietimas. 1967 m., po šešių dienų karo Gazą okupavo Izraelis. Palestiniečiai nuolat konfrontavo su Izraeliu, 1987 m. prasidėjo sukilimas (Pirmoji intifada). 1994 m. Izraelis išvedė karines pajėgas iš Gazos ruožo, tačiau vėliau prasidėjo Gazos ruožo blokada, miesto ekonomika smuko. Dabar Gaza daugiausia išlaikoma iš emigrantų perlaidų ir tarptautinių organizacijų paramos.
FK Viltis Marijampolė

Istorija

Komanda žinoma nuo 1990 m. Iki 1996 m. žaidė III lygos Marijampolės zonoje, o 1996 m. buvo prijungta prie „Sūduvos“ klubo. Vilties komandos pagrindu sudaryta „Sūduvos“ dublerių komanda.
Konstantinas Brankušis

Biografija

Konstantinas Brankušis gimė 1876 m. vasario 21 d. Hobitos kaime Goržo apskrityje Rumunijoje. Jo tėvai Nikolas ir Marija buvo valstiečiai. K. Brankušis nelankė pradinės mokyklos, dirbo piemeniu šeimos ir kituose ūkiuose. Būdamas vaiku išmoko drožinėti figūrėles iš medžio. 1885 m. jis persikėlė į Tirgu Žiu miestą ieškotis darbo. Krajovos mieste jį parėmė vietos pramoninkas ir jis 1894−1898 m. mokėsi Krajovos menų ir amatų mokykloje. 1896 m. keliavo į Vieną, trumpam dirbo medžio skulptūrų drožėju. 1898−1901 m. mokėsi Bukarešto nacionalinėje menų mokykloje. 1903 m. K. Brankušis atliko karinę tarnybą ir susidomėjo avangardiniu Europos menu, ypač O. Rodeno, išvyko į Miuncheną.
1904 m. K. Brankušis atvyko į Paryžių ir 1905 m. įstojo į Aukštąją dailės mokyklą. 1906 m. Rudens Salone buvo eksponuotos K. Brankušio skulptūros, jis susitiko su Ogiustu Rodenu. Nuo 1907 m. K. Brankušis pastoviai gyveno Paryžiuje, tačiau nuolat grįždavo į Bukareštą, beveik kasmet organizuodavo tėvynėje parodas. Paryžiuje jo draugais buvo Marselis Diušanas, Fernanas Ležė, Anri Matisas, Amedėjas Modiljanis, Anri Ruso. Jau šiuo ankstyvuoju kūrybos laikotarpiu originali K. Brankušio skulptūra pradėjo įtakoti kitus menininkus, pavyzdžiui, A. Modiljanį.
1913 m. penkios K. Brankušio skulptūros buvo eksponuotos parodoje Niujorke. 1914 m. Niujorke įvyko pirmoji K. Brankušio personalinė paroda Alfred Stieglitz galerijoje „291“. K. Brankušis nepriklausė konkrečiai XX a. pradžios modernistinei meno srovei, bet siejo save su Francis Picabia, Tristan Tzara ir kitais dadaistais. 1926 m. K. Brankušis du kartus keliavo į JAV sudalyvauti savo personalinėse parodose Niujorke. 1927 m. JAV buvo iškelta pagarsėjusi byla, kai muitininkai apmokestino įvežamą eksponavimui K. Brankušio skulptūrą „Erdvės paukštė“ kaip metalo gabalą. Teismas visgi nusprendė, kad tai meno kūrinys. 1930-aisiais K. Brankušis daug keliavo. Lankėsi Indijoje Induro maharadžos kvietimu, Egipte, daugelyje Europos šalių. 1935 m. jis buvo užsakytas sukurti karo memorialą Rumunijoje, Tirgu Žiu mieste. Po 1939 m. K. Brankušis dirbo Paryžiuje. Paskutinę skulptūrą sukūrė 1949 m.
1952 m. K. Brankušis priėmė Prancūzijos pilietybę. Skulptorius mirė 1957 m. kovo 16 d. Paryžiuje. Palaidotas Monparnaso kapinėse. Daugiau nei 80 savo skulptūrų palikimu paliko Paryžiaus šiuolaikinio meno muziejuj. K. Brankušis kūrė elegantiškų formų ir kruopštaus užbaigimo bronzines ir marmuro skulptūras. Jis domėjosi ir buvo įtakotas primityvaus Afrikos tautų meno, rumunų liaudies medžio drožybos. K. Brankušio skulptūra „Madam L. R.“ 2009 m. viešo aukciono metu buvo parduota už 29,185 mln. eurų (37,623 mln. JAV dolerių).
Vaidas Viktoravičius

Karjera

Didžiąją karjeros dalį praleido "Šiaulių" klube, taip pat atstovavo FK "Mažeikiai" ekipą. 
Vėliau žaidė Pirmos lygos komandose Kuršėnų „Ventoje", Radviliškio „Lokomotyve", Kelmės „Kražantėje", Telšių „Džiuge" bei „Pakruojyje".
2019 m. atstovavo FA Šiauliai.
Medeina

Vardas

Medeina arba Medeinė taip pat yra ir lietuviškas moteriškas vardas. Jo vardadienis švenčiamas rugpjūčio 21 d. Šis vardas laikomas retu (nuo 1900 iki 2011 m. jis buvo suteiktas 146 kartus).
Deividas Staponkus

Biografija

1996–2004 m. studijavo dainavimą Lietuvos muzikos akademijoje, prof. Eduardo Kaniavos klasėje (kamerinio dainavimo pedagogai – doc. Sigutė Stonytė ir prof. Eduardas Kaniava). Baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademijos meno aspirantūrą, meno licenciatas.
Nuo 2004 m. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro operos solistų inspektorius. 2008 m. dalyvavo Seimo rinkimuose. Nuo 2005 m. dėsto dainavimą LMTA Dainavimo katedroje. 2010 m. balandžio mėn. kandidatas į LR kultūros ministro pareigas (pateikė Seimo Tautos prisikėlimo partijos frakcija); nuo 2010 metų liepos mėnesio – LR kultūros viceministras.
Tobulinosi užsienyje pas įvairius vokalo pedagogus: prof. Louis Manikas (Vokietija), prof. Lilian Sukis (Austrija), prof. Hakan Hagegard (Švedija); LMTA siuntimu tobulinosi vasaros kursuose Beskove (Vokietija).
Bendradarbiauja su Lietuvos kameriniais bei simfoniniais kolektyvais, ansambliais, dalyvauja įvairiuose festivaliuose („Vilniaus festivalis“, „Oper Oderspree“ (Vokietija), „Operos sala Bornholmas“ (Danija), Tarptautinis Miškolcų operos festivalis (Vengrija) ir kt.). Koncertavo su Ščecino (Lenkija) operos ir baleto teatro simfoniniu, Brandenburgo Frankfurto valstybiniu simfoniniu (Vokietija), Salzburgo filharmonijos simfoniniu (Austrija), Stokholmo (Švedija) Baroko orkestrais.
1963 m. Europos krepšinio čempionatas

Europos krepšinio čempionatas, vykęs 1963 m. spalio 4-13 d. Vroclave (Lenkija). Visos rinktinės buvo suskirstytos į du pogrupius po 8 komandas. Grupių pirmųjų dviejų vietų laimėtojai susitiko pusfinaliuose. Čempionato finalą laimėjo TSRS rinktinė, rezultatu 61:45 įveikusi Lenkijos rinktinę. Tai buvo didžiausias Lenkijos vyrų krepšinio laimėjimas Europos čempionatuose. Rezultatyviausiu čempionato žaidėju tapo Jugoslavijos vyrų krepšinio rinktinės narys Radivojus Koračas.
Kalvo doktrina

Kalvo doktrina (isp. Doctrina Calvo) – politinis principas, kurį 1868 m. paskelbė Argentinos diplomatas Carlos Calvo. Jame deklaruojama, kad skolų išgavimas iš įsiskolinusių valstybių intervencijos būdu yra neteisėtas.
Kalvo doktrina rėmėsi Lotynų Amerikos šalys, sudarydamos tarptautines sutartis (pvz., 1893 m. Italijos-Paragvajaus, 1894 m. Meksikos-Nikaragvos-Prancūzijos sutartys). 1902 m. Argentinos užsienio reikalų ministras Luis María Drago išplėtė ir šiek tiek pakeitė šį principą (Drago doktrina).
Mūsų pajūris

Istorija

Leido A. Liliūnas, V. Juodis kas dvi savaites. Spausdino spaustuvė „Lituania“ Klaipėdoje, Telšių vyskupijos spaustuvė Telšiuose. Išėjo 5 numeriai.
Rašyta apie Klaipėdos krašto istoriją, pajūrio vietoves, vietos gyventojų papročius, tradicijas, kultūrą, nagrinėtos Klaipėdos krašto ekonominės, politinės problemos.
Bendradarbiavo A. Bendoravičius, R. Kudrickas, A. Gudimaitis, A. Pranskus, J. Staniulis, V. Sužiedėlis, Petras Vaičiūnas ir kiti.
Redagavo E. J. Dubickas, A. Jasiūnas, A. Žiliūnas.
Lydos rajonas

Geografija

Didžiąją dalį rajono užima Lydos plynaukštė, pietuose plyti Nemuno žemuma. Būdingas aukštis 140–200 m, aukščiausia vieta – 207 m (8 km šiauriau Lydos). Svarbiausios upės – Nemunas, Gauja, Žižma, Ditva, Lidzeja, Lebeda, Narva. 3,6 % ploto užima pelkės (Ditvos – 52 km², Dakudos, Žižmos). Miškingumas 24 %. Miškai dunkso daugiausia rajono rytuose (pušynai, eglynai, beržynai). Įsteigtas Dakudos valstybinis biologinis draustinis, saugoma Ostupo giraitė.
Piko 31 de Marso

Piko 31 de Marso arba Kovo 31-osios kalnas (portug. Pico 31 de Março) – viršūnė Gvianos plokščiakalnyje, ties Brazilijos−Venesuelos siena, visiškai greta Neblinos kalno, išlikęs ant to paties pagrindo. Aukštis – 2937 m. Tai antras pagal aukštį kalnas Brazilijoje. Patenka į Neblinos ir Parima Tapirapeko nacionalinių parkų sudėtį.
Piko 31 de Marso atrastas 1964 m., kopiant į Nebliną. Kalnas pavadintas tuo metu šalį valdžios karinės diktatūros perversmo dienos (kovo 31) garbei. 1985 m. panaikinus diktatūrą, senasis pavadinimas išliko. Jis naudojamas tik Brazilijoje – venesueliečiai kalną laiko Neblinos masyvo dalimi ir jam nėra suteikę atskiro vardo.
Andris Bērziņš (1951)

Biografija

Andris Bėrzinis yra Latvijos kelio narys. 1993–1994 m. taip pat buvo darbo ministras, 1994–1995 m. ministro pirmininko pavaduotojas ir gerovės ministras. 1997–2000 m. Rygos meras.
Mis Pasaulis 2011

Taisyklių pakeitimas

Pirmą kartą konkurso istorijoje žiūrovams buvo rodoma balsavimo lentelėje, kurioje buvo sumuojami dalyvėms skirti taškai. Išankstiniiai teisėjų balsai ir taškai skirti už išankstines rungtis nulėmė finalininkių penkioliktuką. Pirmą kartą išankstinių rungčių nugalėtojos nebuvo iš karto deleguotos į pusfinalį.

Lietuva konkurse

Lietuvai atstovavo Ieva Gervinskaitė. Išankstiniais balais teisėjai Gervinskaitei skyrė vos 100-ąją vietą iš 113 dalyvių. Mergina taip pat užėmė ketvirtą vietą talento rungtyje, bei pelnė penkis taškus už labdaringą kampaniją ir galutinėje rikiuotėje liko 70 vietoje.
Sermėga

Sermėga (t. p. rudinė, milinė) – viršutinis storas milinis drabužis, dėvėtas daugiausia vyrų. Lietuvoje sermėgos dėvėtos iki XX a. pr.
Lietuvoje sermėgos siūtos pilko, tamsaus arba pelkių rūda, juodalksnio arba ąžuolo žieve dažyto milo arba pusmilio. Jų
spalva priklausė nuo to, kokios spalvos buvo vietinių avių vilna, nes sermėgoms skirti milo verpalai nebuvo dažomi. Sukirpimu primena trinyčius. Rūbas siekė iki kelių, siūtas lygus arba per liemenį prigludęs, durtas per juosmenį, į apačią platėjantis, su keliomis klostėmis arba rauktas. Vyrų ir moterų rudinės dažniausiai buvo be pamušalo.
Išeiginės moterų sermėgos puoštos aksomu, kailiuku, pynutėmis, kartais net dviem–trimis sidabrinėmis sagtelėmis, priekyje kraštai, rankogaliai, kišenės apsiūtos kitos spalvos, dažniausiai tamsesniu milu arba audiniu. Rankovės lygios arba pečiuose rauktos, rankogaliai kartais susegami arba su atvartais, apykaklės plačios, atverčiamos, dažnai – stačios. Vyrų rudinės paprastesnės, su atverčiamomis apykaklėmis, didelėmis įleistomis kišenėmis. Darbinės rudinės buvo siuvamos iš stipresnio lininiais siūlais apmesto vilnonio audinio. Išeigines rudines kaip apsauginį drabužį nuo darganos arba sniego rudenį, žiemą ir pavasariop vilkdavosi ant kailinių, kitų išeiginių drabužių vykdami į bažnyčią, vestuves ir kitur. Dar XIX amžiuje Šiaurės ir Rytų Lietuvoje, Žemaitijoje rudenį ir pavasarį pėsčiomis keliaudamos moterys vilkėdavo trumpomis (iki klubų) rudinėmis, vadinamosiomis rudinėlėmis.
Puošnias sermėgas nešiodavo turtingesni valstiečiai, neturtingieji nešiodavo tik trinyčius ar paprastesnes sermėgas.
NK Metalleghe-BSI

Istorija

Klubas įkurtas 2009 m. Iš žemesniųjų divizionų iškilo iki aukščiausios lygos, kurioje debiutavo 2016 m. Elito divizione įsitvirtinti nepavyko ir klubas iškrito į žemesnį divizioną.
Užluobė

Istorija

1949 m. sausio 15 d. MGB Skuodo vls. poskyrio kareiviai ir stribai kaime surengė pasalą, į kurią pateko ir per susišaudymą žuvo Žemaičių apygardos Alkos rinktinės Ylakių kuopos partizanė Bronislava Pocienė.
Jeff Hardy

Biografija

Būdamas devynerių metų neteko mamos. Šešiolikos metų debiutavo WWE, o 1993 m. buvo priimtas. Atlieka tokius triukus, kurių atlikti niekas negali.
Turi brolį Matt Hardy, kuris taip pat buvo TNA imtynininkas, bet buvo atleistas, abu turi savo šou, pavadintą The Hardy show - Greatest show not on TV, kuriame taip pat dalyvauja ir kitas TNA imtynininkas bei geras jų draugas – Shannon Moore.
Kartu su broliu Matt`u įkūrė organizaciją „OMEGA“ – Organization of Modern Extreme Grappling Arts. Su broliu Matt`u yra komandoje The Hardy Boyz, su kuria šešis kartus tapo pasaulio komandiniais čempionais ir vieną kartą WCW komandiniais čempionais. Taip pat yra keturis kartus tarpžemyninis (Intercontinental) čempionas, buvo Europos , Hardcore , lengvasvorių, WWE ir Pasaulio Sunkiasvorių Čempionas (World Heavyweight Champion). Dirbdamas TNA jis yra 2 kartus pasaulio sunkiasvorių čempionas.
Domisi motokrosu, muzika bei įvairiais kitokiais atistiškais bei meniniais dalykais, yra grupės Peroxwhy?gen narys.
Šiuo metu Jeff Hardy yra vienas iš žinomiausių buvusių WWE ir dabar TNA kovotojų, varžybose pagarsėjęs tik jam būdingais veiksmais (Signature Moves), kurie angliškai vadinasi Swantom bomb, Twist of Fate, Whisper in the Wind.
Varžybose taip pat buvo žinomas pseudonimais Charismatic Enigma, Conquistador #1," Rainbow Haired - Warrior " , Iceman, Ingus Jynx, Willow of the Whisp, Wolverine.
Sedleco kaulų koplyčia

Sedleco kaulų koplyčia (ček. kostnice Sedlec) – nedidelė Romos katalikų koplyčia (osuarijus), esanti Sedleco miestelio (šalia Kutna Horos, Čekija) Visų Šventųjų bažnyčios kapinėse. Koplyčia žymi tuo, kad jos interjeras dekoruotas 40 tūkst. žmonių skeletais.
Sedleco kapinėse XIV a. laidotos maro aukos, XV a. – husitų karų aukos. 1400 m. kapinių centre pastatyta gotikinė bažnyčia. Statybų metu buvo atkasta dalis kapų, vėliau griaučiai suversti į patalpą bažnyčioje. Pastatas 1703–1710 m. buvo perstatomas pagal baroko stilių. 1870 m. medžio drožėjui Františekui Rintui pavesta sutvarkyti kaulus. Jis kaulais dekoravo pastato sienas, iš jų suformavo Švarcenbergų šeimos herbą, sumontavo sietyną.
Dilgėlinė

Dilgėlinė (lot. urticaria) – alerginė liga, kuria sergant oda išberiama greitai atsirandančiomis ir išnykstančiomis pūkšlėmis. Dažniau dilgėline serga vaikai.
Ligos priežastis – padidėjęs organizmo jautrumas įvairioms iš išorės patenkančioms ir pačiame organizme susidarančioms medžiagoms, tokioms kaip maistas, vaistai, chemikalai, parazitinių kirmėlių, vabzdžių nuodai. Paprastai išberiamas liemuo, sėdmenys, galūnės; pūkšles niežti, jos gali susilieti, kartais atsiranda patinimas. Maži vaikai dažniau serga papuline dilgėline – išberiami papulėmis. Liga trunka ilgai. Papulės išnyksta ir vėl atsiranda. Odą niežti, todėl vaikas būna neramus, blogai miega.
Gydant dilgėlinę, stengiamasi pašalinti visas galimas ligos priežastis, duodama vaistų, mažinančių organizmo jautrumą.
Pranciškus Jelskis

Biografija

Lietuvos bajorų Jelskių giminės atstovas, herbo „Pelesz“ savininnkas, Vladislovo Jelskio ir Elenos Bžostovskos sūnus.
1778 ir 1780 metų seimuose buvo Lietuvos Disdžiosios Kunigaikštystės iždo komisaru. Buvo Lietuvos tribunolo maršalka. Pasiuntinys į Ketverių metų (1788–1792) seimą.
Kosciuškos sukilimo metu (1794) buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės centrinė deputacijos nariu.
Vėliau emigravo, grįžo prie Povilo I.

Šeima

Santuokoje su Amelija Prozor turėjo sūnus Vladislovą, Liudviką, Mykolą ir Leoną.
FC Midtjylland

Istorija

Klubas 1999 metais įkurtas Herninge iš geriausių Herning Fremad ir Ikast FS komandų žaidėjų.
Musašio žemė

Istorija

Musašis buvo viena didžiausių senųjų Japonijos žemių. Žemės sostinė buvo įsikūrusi dabartiniame Fučiū. Sengoku laikotarpiu pagrindiniu žemės miestu tapo Edo. Edo pilis buvo Tokugavos Iejasu gyvenvietė iki Sekigaharos mūšio. Edo miestas labai svarbiu Japonijoje tapo Edo laikotarpiu, o Meidži Restauracijos metu buvo pervadintas į Tokiją.
Vėliučionių Mūsų Viešpaties Jėzaus Kristaus, Gerojo Ganytojo, koplyčia

Istorija

Rusijos imperijos laikais maldos namai tarnavo kaip cerkvė. Sovietmečiu čia buvo įsikūrusi parduotuvė.
Mažieji Pupojai

Istorija

Iki XX a. pab. tai buvo kaimas Mickūnų apylinkėje.
Letisija

Istorija

Letisija įkurta 1867 m. balandžio 25 d. San Antonio pavadinimu. 1922 m. regioną perdavus Kolumbijai pervadintas į Letisiją. 1932–1934 m. dėl Leticijos srities vyko konfliktas tarp Kolumbijos ir Peru – Letisijos konfliktas.
Vyžuonų herbas

Aprašas

Sidabriniame skydo lauke žalias žaltys auksiniu paausiu ir juodu liežuviu. Žaltys susirangęs lyg dvi viena virš kitos sudėtos S raidės (viršutinė atvirkščia).
Heraldikoje sidabrinė spalva reiškia tyrumą, vandenį, simbolizuoja pro miestelį tekančią Vyžuonos upę. Žalias žaltys – geroji namų dvasia, šeimos globėjas. Dėl gebėjimo išsinerti iš senosios odos (naujai atgimti) žaltys laikoma amžinybės, nemirtingumo, atsinaujinimo simboliu.

Istorija

Svarstant herbo idėjas pritarta vietos gyventojų prašymui miestelio herbe pavaizduoti žaltį, čia nuo seno vadinamą vyžu (plg. rus. уж 'žaltys'). Prie įvažiavimo į Vyžuonas stovi medinė žalčio-vyžo rodyklė. Herbo etaloną sukūrė Arvydas Každailis.
Herbas patvirtintas 2005 m. gruodžio 29 d. Prezidento dekretu Nr. 485.
Juozas Kamaitis

Juozas Kamaitis (1893 m. rugsėjo 28 d. Sintautuose, Šakių raj. – 1957 m. rugsėjo 14 d. Marijampolėje) – vargonininkas, pedagogas, chorvedys, kompozitorius.

Biografija

Išmokęs vargonuoti pas J. Domeiką, 1905 m. atvyko į Kauną ir ketverius metus mokėsi Juozo Naujalio vargonininkų kursuose ir gimnazijoje. Paskui kurį laiką vargonininkavo ir vadovavo chorui Sintautuose. 1910–1914 m. vargonavimo ir kompozicijos mokėsi Varšuvos muzikos institute. Baigęs studijas, vėl sugrįžo į Sintautus, kur vargonininkavo ir vadovavo parapijos chorui.
Nuo 1919 m. dėstė muziką ir dainavimą Kudirkos Naumiesčio „Žiburio“ gimnazijoje, vadovavo chorui ir vokaliniams ansambliams, rengė vakarus – koncertus, kuriuose pasirodydavo ir kaip pianistas. 1921–1923 m. muzikos žinias gilino Leipcigo konservatorijoje.
Nuo 1924 m. Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijos muzikos mokytojas ir chorų vadovas. Daug metų dirbo ir Marijampolės mokytojų seminarijoje, vadovavo vakariniams muzikos kursams. 1926 m. lankėsi JAV, Vokietijoje ir Nyderlanduose, aktyviai dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje. Jo parengtas berniukų choras 1937 m. Lietuvos gimnazijų baigiamosiose varžybose Klaipėdoje pelnė antrą vietą. 1938 m. Klaipėdoje vykusiai dainų šventei parengė Marijampolės jaunalietuvių 38 dalyvių chorą.
Pokario metais J. Kamaitis vienas iš pirmųjų muzikų Marijampolėje organizavo chorus ir orkestrus, rengė koncertus ir dainų šventes, buvo jų dirigentas. Chorus parengdavo ir respublikinėms dainų šventėms, gerai pasirodydavo apžiūrose ir konkursuose. Sukūrė dainų ir giesmių chorams, harmonizavo lietuvių liaudies dainų, parašė muziką lietuvių liaudies pasakai „Eglė žalčių karalienė“, išleido savo kūrinių rinkinį „Dainos chorui“ (1929 m.), įvairiais muzikos klausimais paskelbė nemaža straipsnių. 1955 m. suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas.
Michal Mackevič

Biografija

1973 m. baigė Buivydiškių žemės ūkio technikumą ir įgijo agronomo specialybę. 1973–1975 m. tarnavo kariuomenėje. 1981 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, įgijo lenkų kalbos mokytojo specialybę.
Nuo 1990 m. žurnalo „Magazyn Wilenski“ vyr. redaktorius ir leidėjas.
1988 m. vienas iš Lietuvos lenkų sąjungos įkūrėjų, nuo 2002 m. gegužės mėn. jos pirmininkas. 1994 m. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos iniciatyvinės grupės narys, Vilniaus miesto skyriaus narys.
2003–2007 m. ir 2007–2008 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. Nuo 2008 m. Seimo narys. Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose.