Tos pačios lyties asmenų sąjunga

Pagrindimas

Tos pačios lyties asmenų santuokos šalininkai grindžia savo nuomonę universalia žmogaus teisių samprata, teisinės ir socialinės lygybės siekiu. Priešininkų argumentai dažnai grindžiami socialinėmis tokių santuokų pasekmėmis, tradicijomis, politiniais ar religiniais įsitikinimais. Didžiosios religinės bendruomenės – daugelis krikščionybės atšakų, islamas ir judaizmas – jokių homoseksualių sąjungų nepripažįsta ir nelaimina.

Tos pačios lyties asmenų teisė sudaryti santuoką ar partnerystę

Europos Žmogaus Teisių Teismas iki 2010 m. buvo daugelyje bylų paskelbęs, kad tos pačios lyties asmenų poros pagal Konvenciją nepatenka į „šeimos“ sąvoką ir joms nėra taikoma „šeimos gyvenimo“ apsauga, priešingai nei „asmeninio gyvenimo“ apsauga.
Pirmoji byla, kurioje teismas susidūrė su klausimu, ar tos pačios lyties partneriai turi teisę tuoktis, buvo Schalk ir Kopf prieš Austriją (2010 m.). Teismas vienbalsiu nustatė, kad tokios santuokos draudimas nėra Konvencijos pažeidimas, tačiau pripažino, kad Konvencijos 12 straipsnis nebūtinai reiškia „vyro ir moters“ santuoką – tokių santuokų įteisinimas yra ne Europos Tarybos, o jos valstybių narių kompetencija (61 straipsnis).
Byloje P. B. ir J. S. prieš Austriją Teismo nuomone, „… neracionalu laikytis nuomonės, kad, priešingai nei skirtingų lyčių poros, tos pačios lyties poros negali turėti „šeimos gyvenimo“ pagal 8 straipsnį. Todėl ieškovų santykiai – tos pačios lyties sugyventinių pora – patenka į „šeimos gyvenimo“ sąvoką lygiai taip pat, kaip patektų skirtingų lyčių pora toje pačioje situacijoje“.
2015 metais EŽTT byloje „Oliari ir kiti prieš Italiją” nusprendė, kad Italija, nesuteikdama tos pačios lyties poroms adekvačios teisinės apsaugos ir teisiškai jų nepripažindama, pažeidė Europos žmogaus teisių konvencijos 8 straipsnį, kuris garantuoja teisę į asmeninio ir šeimos gyvenimo gerbimą.

Neregistruotos partnerystės

Neregistruota partnerystė yra kita alternatyva tos pačios lyties poroms, paprastai automatiškai suteikianti ribotas teises valstybės atžvilgiu dviem kartu gyvenantiems asmenims. 2009 m. yra keletas šalių, kuriose įteisinta neregistruota tos pačios lyties asmenų partnerystė: Argentina, Australija, Austrija, Brazilija, Kolumbija, Kroatija, Izraelis, Portugalija, Pietų Afrika.

Tos pačios lyties neregistruotų partnerysčių pripažinimas

Iki 2003 m. liepos mėn. Europos Žmogaus Teisių Teismas nebuvo pripažinęs, kad nevienodas teisės taikymas susituokusioms ar kartu gyvenančioms heteroseksualioms poroms ir tos pačios lyties partneriams pažeidžia Konvenciją. Teismas atmesdavo nuomonę, kad tos pačios lyties partneriai sudaro šeimą, ir leisdavo Europos Tarybos narėms taikyti mažiau palankias sąlygas tos pačios lyties poroms.
Byloje Simpson prieš Jungtinę Karalystę (1986 m.) Europos žmogaus teisių komisija neįžvelgė Konvencijos pažeidimo, o paraišką paskelbė nepriimtina. Bylos ieškovė buvo iškeldinta iš viešojo būsto po partnerės mirties. Komisija nusprendė, jog ieškovės teisė į asmeninį gyvenimą (Konvencijos 8 straipsnis) nebuvo pažeista, nes „jos partnerė mirusi, o pareiškėja gyvena viena“.
Analogiškoje byloje Röösli prieš Vokietiją (1996 m.), kurio paraišką Teismas atmetė, nustatyta, jog homoseksualios poros negali pretenduoti į Konvencijos 8 straipsnio apsaugą, o įstatymas, pagal kurį ieškovui nesuteikta teisė išsinuomoti mirusio partnerio buto, skirtas tam, kad valstybė galėtų apsaugoti šeimą.
Europos žmogaus teisių komisija atmetė keturis tos pačios lyties porų skundus – X ir Y prieš Jungtinę Karalystę (1983 m.), W. J. ir D. P. prieš Jungtinę Karalystę (1986 m.), C. ir L.M. prieš Jungtinę Karalystę (1989 m.) bei Z. B. prieš Jungtinę Karalystę (1990 m.). Visose šiose bylose Britanijos homoseksualų partneriams užsieniečiams nebuvo leista pasilikti šalyje. Komisija nutarė, jog nesuteikiant teisės partneriams pasilikti šalyje Jungtinė Karalystė EŽTK Konvencijos nepažeidė.
Byloje Mata Estevez prieš Ispaniją (2001 m.) Teismas be nagrinėjimo paskelbė Matos Estevezo – homoseksualaus ispano, kurio partneris, išgyvenęs kartu 10 metų, mirė automobilio avarijoje, – skundą dėl to, kad valstybė jam atsisakė suteikti našlio pensiją. Teismas sutiko, kad situacija būtų kitokia, jei partneris būtų buvęs priešingos lyties, tačiau paskelbė, kad Ispanijos valdžios įstaigų atsisakymas suteikti našlio pensiją ne tik nepažeidė teisės į asmeninį gyvenimą, bet ir nebuvo diskriminacinis.
Karner prieš Austriją (2003 m.) buvo pirmoji su tos pačios lyties partneriais susijusi byla, kurią Teismas sutiko svarstyti. Ieškovas buvo Siegmundas Karneris – homoseksualus austras, gyvenęs su savo partneriu pastarojo vardu nuomojamame bute nuo 1989 m. ir dalijęsi su juo buto išlaidas. Partneris mirė 1994 m., paskyręs Karnerį turto paveldėtoju. Tačiau buto šeimininkas pradėjo nuomos sutarties su Karneriu nutraukimo procedūrą.
Apygardos ir Vienos regiono teismai Nuomos įstatymo sąvoką „gyvenimo partneris“ interpretavo taip, kad ji apėmė ilgai išgyvenusius kartu tos pačios lyties partnerius, bet Austrijos Aukščiausiasis Teismas nesutiko su šia interpretacija. Pirmą kartą istorijoje Europos Žmogaus Teisių Teismas pripažino, kad tai diskriminacija lytinės orientacijos pagrindu ir Konvencijos pažeidimas.

Santuokų ir registruotų partnerysčių palyginimas

Šalyje įteisinant tos pačios lyties asmenų santuokas, iš teisės aktų tėra panaikinamos nuostatos, draudžiančios tuoktis tos pačios lyties žmonėms ir pašalinamos nuorodos į sutuoktinių lytį, todėl homoseksuali santuoka teisiniu požiūriu niekuo nesiskiria nuo heteroseksualios santuokos mokesčių, paveldėjimo, imigracijos, įsivaikinimo, baudžiamosios teisės, giminystės ir pan. atžvilgiu.
Homoseksualų santuokos ir registruotos partnerystės apima tas pačias gyvenimo sritis, tačiau skiriasi suteikiamų teisių kiekis ir pobūdis. Vieni LGBT teisių aktyvistai priima registruotų partnerysčių įteisinimą kaip galutinį laimėjimą, kitų nuomone, šis institutas „išlaiko homoseksualų, kaip antrarūšių piliečių, statusą“. Kai kurie homoseksualių sąjungų priešininkai nepritaria ir homoseksualų partnerystėms, nes, jų nuomone, tai yra ta pati santuoka, tik kitu pavadinimu.
Registruotų partnerysčių steigimas įstatymų leidėjams leidžia atskirti heteroseksualių ir homoseksualių sąjungų institutus bei pastarajam pritaikyti daugiau apribojimų. Pvz., Čekijos vienalyčių partnerysčių institutas suteikia paveldėjimo, sprendimų priėmimo už sergantį partnerį, galimybės neliudyti prieš savo partnerį ir alimentų teises, bet nesuteikia įsivaikinimo, našlio pensijos, bendros nuosavybės ir kt. teisių. Prancūzijos civilinės partnerystės (PACS) faktiškai turi „sutarties“, kurią galima bet kada šalių susitarimu nutraukti, statusą. Atkreiptinas dėmesys į tai, kad susituokęs asmuo Prancūzijoje partnerystės sudaryti negali, tačiau jei tuokiasi partnerystę sudaręs asmuo, jo partnerystė netenka galios automatiškai. JK partnerystės nuo santuokų iš esmės skiriasi tik pavadinimu. Vokietijos registruotos partnerystės suteikia homoseksualams visas santuokos teises, išskyrus įsivaikinimo, mokesčių lengvatų ir kai kurias kitas teises. 2008 m. Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimu tos pačios lyties partnerių nelygybė skiriant našlio pensijas yra diskriminacinė, jei partnerystės institutas šalyje panašus į santuoką, todėl šios srities diskriminacija Vokietijoje buvo panaikinta.
Tos pačios lyties asmenų santuokų institutai yra visiškai suderinami tarptautiniu mastu, t. y. bet kurioje šalyje, kurioje leidžiama tos pačios lyties asmenų sąjunga, susituokusios vienalytės poros santuoka yra visiškai pripažįstama bet kurioje kitoje šalyje, kuri šias santuokas yra įteisinusi ar pripažįsta. Registruotų partnerysčių kitos šalys dažnai nepripažįsta, net jei jų institutai yra panašūs.

Lietuva

Pagal Konstitucijos 38 straipsnį Lietuvoje „Santuoka sudaroma laisvu vyro ir moters sutarimu“.
Santuoką leidžiama sudaryti tik su skirtingos lyties asmeniu (Civilinio kodekso (CK) 3.12 straipsnis).
LR CK nenumato partnerystės galimybės tos pačios lytiems asmenims. Kodeksas (XV skyrius „Bendras gyvenimas neįregistravus santuokos“) nustato turtinius santykius tik tarp vyro ir moters, kurie, įregistravę savo partnerystę įstatymų nustatyta tvarka, bendrai gyvena ne mažiau kaip vienerius metus neįregistravę santuokos (sugyventiniai), turėdami tikslą sukurti šeiminius santykius (LR CK 3.229 straipsnis).
Esama svarstymų, kad Lietuvos civilinis kodeksas (CK 1.25 straipsnio 4 d.) leidžia Lietuvoje pripažinti užsienyje sudarytas homoseksualias Lietuvos piliečių santuokas su užsieniečiais   . Praktikoje vadovaujantis Teisingumo ministerijos patvirtintų civilinės metrikacijos taisyklių 81 punktu, tokios santuokos nėra įtraukiamos į civilinės metrikacijos įstaigų apskaitą.

Šiaurės Amerika

Homoseksualios santuokos Kanadoje įteisintos 2005 m., 1999 m. leista sudaryti civilines sąjungas. Kanadoje sutuoktiniams netaikomas pilietybės ar leidimo gyventi reikalavimas.
Nors santuoka JAV nėra federalinė valdžios kompetencija, tos pačios lyties santuokų pripažinimas federaliniu lygmeniu nuo 1996 m. buvo uždraustas priėmus „Santuokos apsaugos įstatymą“ (Defence of Marriage Act, DOMA) (įstatymas paskelbtas prieštaraujančiu Konstitucijai 2013 m. birželio 26 d.). Tačiau atskiri teritoriniai vienetai tokias santuokas ar kitokio pobūdžio sąjungas registruoti gali. Iš 50 valstijų iki 2013 m. 13 ir Kolumbijos apygarda įteisinusios tos pačios lyties santuokas, o 7 (Koloradas, Havajai, Meinas, Merilendas, Nevada, Naujasis Džersis, Oregonas ir Viskonsinas) leidžia registruoti kitų tipų sąjungas.