google/wiki40b huggingface dataset:
Nile

Istorija

Nile buvo įkurta 1993 metais. Pirmieji nariai Karl Sanders (gitara/vokalas), Chief Spires (bosinė gitara/vokalas) ir Pete Hammoura (būgnai) debiutavo su EP Festivals of Atonement, išleistu 1995 metais. Po to grupė dalyvavo koncertiniame ture kartu su Obituary, Deicide bei Broken Hope.
1998 Relapse Records išleido debiutinį Nile studijinį albumą Amongst the Catacombs of Nephren-Ka.
Antrasis albumas Black Seeds of Vengeance buvo išleistas 2000 metais. Tais pačiais metais Pete Hammoura paliko grupę, tačiau Nile gretas papildė Dallas Toler-Wade, kaip antras gitaristas/vokalistas.
Nabatėjų raštas

Istorija

Nabatėjų raštas, kaip ir giminingos hebrajų, sirų, manichėjų rašto sistemos, išsivystė paskutiniaisiais amžiais prieš mūsų erą kaip lokalus aramėjų rašto variantas. Jį perėmė ir savo kalbai užrašyti adaptavo arabai nabatėjai, atsikėlę į Užjordanę (dab. Jordanija) apie VI a. pr. m. e. Pradžioje jie naudojo aramėjų raštą, tačiau ilgainiui jis išsivystė į vietinę formą.
Nabatėjų raštas buvo plačiai naudojamas nabatėjų karalystėje. Svarbiausiose jos gyvenvietėse, kaip Petra, yra randama daug įrašų šiuo raštu. Po karalystės žlugimo II a. gausius monumentalius įrašus pakeitė trumpi įrašai supaprastinta, kursyvine rašto forma. Paskutiniai įrašai šiuo raštu aptinkami IV a.
Nabatėjų prekybinių ryšių dėka raštas paplito į Arabijos pusiasalį, perduotas vietinėms gentims. Apie V a. šios gentys ėmė naudoti savitą nabatėjų rašto atmainą – arabų raštą.
Ingevonų kalbos

Ingevonų kalbos, arba Šiaurės jūros kalbos, – teorinė šiaurinių vakarų germanų kalbų grupė, kuriai priklauso senoji fryzų kalba, senoji anglų kalba, senoji saksų kalba ir jų dabartinės palikuonės. Pirmoje I tūkst. pr. m. e. pusėje ingevonų kalboms priešinamos istevonų (Reino – Vėzelio) ir irminonų (Elbės) vakarų germanų arealo kalbinės grupės.

Pavadinimas

Pavadinimas „ingevonų kalbos“ kilęs nuo ingevonų, senovės germanų kultūrinės grupės, arba genties, gyvenusios Šiaurės jūros pakrantėse. Kalbos atžvilgiu ši grupė nebuvo vienalytė, bet vis dėlto pasižymėjo daugybe bendrų bruožų. Matyt, ingevonai kalbėjo skirtingomis, bet tarpusavyje glaudžiai susijusiomis germanų tarmėmis. 
Pirmasis ingevonų kalbų grupę savo veikale „Nordgermanen und Alemanen“ („Šiaurės germanai ir alemanai“) 1942 m. pasiūlė išskirti vokiečių kalbininkas Frydrichas Maueris.
Psichodiagnostika

Psichodiagnostika arba psichologinė diagnostika – medicininės psichologijos sritis, kuri teoriškai grindžia žmogaus psichinių savybių tyrimą. Psichodiagnostika apibūdina asmenybės psichinius procesus, lygina juos su norma, aprašo nukrypimus nuo jos, aiškina nukrypimų kilmę ir kokią reikšmę jiems atsirasti turėjo asmenybės ypatumai arba situaciniai veiksmai.
Naudojamasi šiais metodais: anamneze, stebėjimu, eksploracija (simptomų ieškojimas, norint nustatyti diagnozę), testu, eksperimentu, be to, darbų, tokių kaip laiškai, dienoraščiai, analize.
Psichodiagnostikos duomenimis naudojasi darbo, pedagoginė, medicininė, teismo ir socialinė psichologija.
Mlada Boleslavas

Istorija

Dabartinio miesto vietoje X a. karalius Boleslavas II pastatė pilį. Kadangi netoli Prahos jau buvo pilis, pavadinta Boleslavo vardu, naujoji buvo pavadinta Mladá (t. y. „naujoji“) siekiant atskirti nuo senojo Boleslavo. Pastarasis XV a. perdavintas Stara Boleslavu. Dalines miesto teises Mlada Boleslavas gavo 1334 ir 1436 m. Tuo metu miestas tapo svarbiu punktu keliaujant iš Prahos į šiaurinę Bohemiją, Lužicus bei Brandenburgą. XVI a. miestas buvo svarbus protestantizmo centras. XVII a. miestui vėl tapus katalikišku jo reikšmė sumenko.
XVII a. ir XVIII a. Mlada Boleslavas tapo svarbiu žydų centru. Dar XIX a., vietinei žydų bendruomenei smunkant, miestas vadintas Jizeros Jeruzale.
XIX a. miestas vėl išgyveno pakilimą ir tapo svarbiu regiono centru. Mieste įsikūrė Laurin & Klement (vėliau tapusi „Škoda“) automobilių gamykla, įsteigta naujų mokyklų, teatrų, muziejų. Miestas smuko po komunistinės revoliucijos 1948 m., tačiau XX a. 10-ajame dešimtmetyje vėl tapo vienu turtingiausių Čekijos miestų.
Prekestulenas

Prekestulenas (norv. Preikestolen – „sakyklos uola“) – ryškus klifas pietvakarių Norvegijoje, Rugalande, Forsando savivaldybėje, iškilęs 604 m virš Liusefjordo. Klifo viršus kvadrato formos (25 x 25 m), gan lygaus paviršiaus. Prekestulenas yra vienas populiariausių Norvegijos paminklų, nuo jo atsiveria vaizdinga panorama į fjordą, Kjerago masyvą ir aplinkinius kalnus.
Klifas pasiekiamas keliu iš Stavangerio, o nuo artimiausios automobilių aikštelės reikia keliauti pėsčiomis kalnuotu paviršiumi 1-3 valandas.
Audinių apdaila

Audinių apdaila arba audinių taurinimas – technologiniai procesai, kuriais gerinama audinių išvaizda bei jų savybės.

Technologijos

Audinių apdaila būna cheminė (šlapioji) ir mechaninė (sausoji). Cheminė apdaila – plovimas, balinimas, merserizavimas, karbonizavimas, vėlimas, audinių dažymas, audinių marginimas, apretavimas. Mechaninė apdaila – šiaušimas, kirpimas, kalandravimas, lyginimas, garinimas (dekatavimas). Prieš cheminę apdailą audiniai dažniausiai svilinami. Taip nuo audinio paviršiaus pašalinami pūkeliai ir siūleliai.

Plovimas

Plovimu pašalinamos priemaišos (druskos, riebalai, vaškas, verpimo emulsijos, glitas, purvas, tepalo dėmės). Plaunama ploviklių ir šarmų tirpalais, rečiau organiniais tirpikliais. Ištirpusios priemaišos arba susidariusios emulsijos pašalinamos skalaujant karštu, po to šaltu vandeniu. Medvilniniai, lininiai, šilkiniai audiniai plaunami (virinami) 95–130°C temperatūroje. Augalinės kilmės priemaišos iš grynavilnių audinių šalinamos karbonizavimu. Audiniai įmirkomi 18–20 °C temperatūros 5 % koncentracijos sieros rūgšties tirpale, nuspaudžiami, džiovinami, po to kaitinami 110–115 °C temperatūroje. Suanglėjusios priemaišos išpurtomos, audinys neutralizuojamas šarmo tirpalu ir plaunamas.

Vėlimas

Vilnoniai ir pusvilnoniai audiniai minkštinami ir sutankinami vėlimu. Audiniai įmirkomi silpname šarmo tirpale ir kurį laiką maigomi vėlimo mašinoje. Merserizuoti medvilniniai ir lininiai audiniai įgauna šilkinį blizgesį, lengviau dažomi, geriau sugeria drėgmę, be to, tampa stipresni. Audiniai dažniausiai įtempiami ir apie minutę apdorojami 25–30 % koncentracijos natrio šarmo tirpalu kambario temperatūroje, nuspaudžiami ir skalaujami karštu, po to šaltu vandeniu ir neutralizuojami nelabai koncentruotu sieros rūgšties tirpalu. Audiniai džiovinami garu šildomais cilindrais arba karštu (80–120 °C) oru džiovinimo ir tempimo mašinose. Jose galima reguliuoti ir audinio plotį.

Terminis procesas

Terminiu fiksavimu gerinamos daugelio dirbtinio pluošto audinių savybės. Jie mažiau traukiasi skalbiami, ne tokie glamžūs, lengviau lyginami. Audiniai kaitinami 180–200 °C oru arba 110–130 °C garais ir vandeniu.

Kitos procedūros

Šiaušimu audinio paviršiuje sudaromas pluošto pūkelių sluoksnis. Šiaušiami vilnoniai ir pusvilnoniai paltiniai audiniai, medvilniniai (flanelė) audiniai ir trikotažas. Kirpimu sulyginamas audinio paviršiaus pūkas ar pašalinami audinio išvaizdą gadinantys pluošteliai, mazgeliai ar siūlai. Kalandravimu audiniai lyginami, įspaudžiamas raštas; jie tampa blizgūs ar matiniai, standesni ar minkštesni. Audinys leidžiamas tarp besisukančių velenų (kalandrų). Presavimu ir lyginimu išlyginami ir sutankinami vilnoniai audiniai. Garinimu audiniai išlyginami, pašalinamas blizgesys. Po garinimo jie įgauna pastovius matmenis. Dažnai audiniai apdorojami tolydiniu būdu – audinio juosta nuosekliai leidžiama per keletą mašinų, atliekančių tam tikras apdailos operacijas.
Jurgis Dominykas Liubomirskis

Biografija

Lenkijos žymios magnatų Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Šreniawa“ savininkas. Karūnos lauko etmono Jurgio Sebastijono Liubomirskio (1616–1667) jaunesnysis sūnus nuo antros santuokos su Barbora Tarlaite (m. 1689). Broliai – Stanislovas Iraklijus, Aleksandras Mikalojus, Augustinas Jeronimas ir Pranciškus Sebastijonas.
Išsilavinimą gavo jėzuitų mokyklose. 1684 metais Jurgis Dominykas Liubomirskis dalyvavo Šventosios Lygos kare prieš Osmanų imperiją. 1685 metais dalyvavo Karūnos didžiojo etmono Stanislovo Jana Jablonovskio kampanijoje, Bukovinoje. 1693 ir 1695 metais dalyvavo mūšiuose su Krymo totoriais. 1695 metais gavo Karūnos didžiojo pastalininkio pareigybę.
Buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) nuo Liublino vaivadijos į 1693, 1701, 1718, 1720 ir 1722 metų seimus.
1697 metais elekciniame seime Jurgis Dominykas Liubomirskis palaikė Francua Lui de Burbono-Konti kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. Vėliau ATR karalių pripažino Saksonijos kurfiurstą Augustą Stiprujį ir 1698 metais dalyvavo karinėje ekspedicijoje prieš Krymo totorius. Po to dalyvavo kazokų sukilimo, vadovaujant Semiono Palijos Ukrainoje numalšinime.
1701 metais Jurgis Dominykas Liubomirskis buvo paskirtas karaliaus gvardijos vadu, o 1702 metais gavo Karūnos dvaro pakamario pareigybę.
Šiaurės karo metu perėjo į Stanislovo Leščinskio pusę (1704 metais). Po to du kartus keitė politinę orientaciją, kol 1710 metais perėjo į grįžusio į Lenkiją Augusto Stipriojo pusę.
1712 metais Jurgis Dominykas Liubomirskis kovėsi prieš kazokų sukilėlius, vadovaujamus Filipo Orliko. 1716 metais tapo tarpininku derybose tarp Tarnogrado konfederacijos ir Lenkijos karaliaus Augusto Stipriojo. 1718 metais seime pareikalavo Rusijos armijos išvedimo iš ATR teritorijos. 1726 metais gavo Krokuvos vaivados pareigybę.
1715 metais Jurgis Dominykas Liubomirskis tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.
Vaclovas Lastauskis

Biografija

Gimė bežemio bajoro šeimoje. Gimtinėje baigė pradžios mokyklą, iš dėdės Pranciškaus išmoko lotynų kalbos. 1896 m. pėsčiomis sukoręs 70 km, atvyko į Vilnių, dirbo pasiuntinuku vyninėje, vėliau raštininku Šiauliuose, kur įstojo į Lenkijos socialistų partiją; nuo 1903 m. dirbo bibliotekoje Peterburge, kartu lankydamas paskaitas Peterburgo universitete. 1903 m. vedė jau pirmuosius žingsnius literatūroje žengiančią lietuvių rašytoją Mariją Ivanauskaitę.
1906–1908 m. Baltarusijos socialistinės hramados narys. Už politinę veiklą buvo suimtas, kelis mėnesius kalintas. Caro valdžiai ėmus represuoti 1905 m. sukilimo dalyvius bei agitatorius, šeima pasitraukė į žmonos tėvo dvarą Paragiuose, tačiau ten pragyventi buvo sunku. Nuo 1906 m. Rygoje dirbo geležinkelio prekių stoties kontoroje.
1909–1915 m. Vilniuje laikraščio „Naša Niva“ redakcijos sekretorius, 1916–1917 m. redagavo laikraštį „Goman“. 1918–1919 m. Vilniaus baltarusių rados narys, nuo 1918 m. jos atstovas Baltarusijos radoje. 1918 m. kovo 25 d. dalyvavo paskelbiant Baltarusijos Liaudies Respublikos (BLR) nepriklausomybę. Nuo 1918 m. lapkričio 27 d. Lietuvos Tarybos narys. 1918 m. pabaigoje vadovavo Baltarusijos atstovybei prie Lietuvos Tarybos, 1919 m. Baltarusijos atašė prie Lietuvos pasiuntinybės Vokietijoje. 1919–1920 m. Baltarusijos socialistų revoliucionierių partijos narys. 1919 m. gruodžio mėn. – 1923 m. balandžio mėn. BLR Liaudies rados sudarytos vyriausybės vadovas. 1919 m. gruodžio mėn. – 1920 m. vasario mėn. lenkų valdžios kalintas Vilniuje.
1920 m. pabaigoje apsigyveno Kaune. Siekdamas BLR tarptautinio pripažinimo 1920 m. dalyvavo Paryžiaus taikos ir 1922 m. Genujos konferencijose. Kai kuriems jo vyriausybės ministrams 1923 m. pripažinus Baltarusijos TSR, pasitraukė iš politinės veiklos. Kaune vadovavo Gudų reikalų ministerijos leidyklai, 1923–1927 m. leido laikraštį „Kryvič“. 1927 m. po konflikto su A. Smetona išvyko į Baltarusijos TSR. Dirbo Baltarusijos valstybės muziejaus direktoriumi, Baltarusijos mokslų akademijos sekretoriumi. 1930 m. suimtas už dalyvavimą „Baltarusijos išlaisvinimo sąjungos“ veikloje, 1931–1936 m. gyveno tremtyje Saratove. 1937 m. vėl suimtas. Teismo nuosprendžiu sušaudytas.  Pagal antrąją bylą reabilituotas 1958 m., o pagal pirmąją – tik 1988 m.
Parašė publicistikos, etnografijos, literatūros kritikos darbų, parengė vadovėlių. Vienas pirmųjų teigė, kad baltarusių valstybingumo ištakos – Polocko kunigaikštė, o Lietuvos Didžioji Kunigaikštija – taip pat ir baltarusių valstybė.
Džalalas Talabanis

Biografija

Pradinį ir vidurinį išsilavinimą gavo Koi Sanjako mokykloje, studijavo Erbilo medicinos ir Kirkuko aukštosiose mokyklose. 1946 m. įsteigė slaptą moksleivių organizaciją, vėliau įstojo į Irano Kurdistano demokratinę partiją (KDP), 1951 m. išrinktas jo CK nariu. Iš medicinos mokyklos buvo pašalintas už aktyvią politinę veiklą. 1953 m. tęsė studijas teisės mokykloje, bet už Kurdistano studentų sąjungos įsteigimą buvo persekiojamas, vengdamas arešto pasitraukė į pogrindį.
1958 m. nuvertus Hašimitų monarchiją tęsė studijas, kartu dirbdamas laikraščių „Khabat“ ir „Kurdistan“ žurnalistu. 1959 m. baigęs teisės mokslus Bagdado universitete buvo paimtas į Irako kariuomenę, tapo tanko vadu. 1961 m. paskelbus Kurdų sukilimą grįžo į Kirkuką, kovojo fronte, organizavo pasipriešinimo būrius Mavate, Sezane, Karadage. 1962 m. vadovavo Šarbadezo regiono išlaisvinimui nuo Irako valstybinių pajėgų.
Atliko keletą diplomatinių misijų Europa|Europoje ir Vidurio Rytuose. 1963 m. vedė derybas su Irako prezidentu Abd al Salam Arifu. 1964 m. skilus KDP liko Politinio biuro grupėje. Grupei 1966 m. pradėjus ginkluotą kovą su KDP, buvo vienas 1970 m. taikos pasirašymo iniciatorių.
Numalšinus Kurdų sukilimą, 1975 m. įsteigė Irako Kurdistano patriotinę sąjungą (PUK), suteikdamas Kurdistano pasipriešinimui naują kryptį. 1976 m. jo iniciatyva buvo atnaujinta ginkluota kova už krašto išlaisvinimą. 1980–1988 m. vadovavo pasipriešinimui Sadamo Huseino pradėtai kurdų pavergimo kampanijai. 1988 m. Irakui prieš kurdus panaudojus cheminį ginklą, pasitraukė į Iraną.
1991 m. JAV karo prieš Iraką metu vadovavo Kurdistano vyriausybei, inicijavo Nacionalinės asamblėjos rinkimus. Tačiau 1994 m. santykiai su kita didžiausia Kurdistano partija KDP pašlijo. 1998 m. Vašingtone su KDP lyderiu M. Barzaniu pasirašė taikos sutartį ir sutarė kartu siekti krašto nepriklausomybės. 2003 m. JAV sutriuškinus S. Huseino režimą, buvo Irako laikinosios vyriausybės pirmininkas, užsienio reikalų ministras. 2005 m. balandžio 6 d. išrinktas Irako prezidentu. 2010 m. – perrinktas antrai kadencijai.
Vokietijos–TSRS karas

Pavadinimas

Sovietų Sąjungos, o po jos iširimo Rusijos ir kai kurių kitų posovietinių valstybių istoriografijoje naudojamas terminas Didysis Tėvynės karas. Šis terminas pirmą kartą TSRS paminėtas jau pirmąją karo dieną, Jurijaus Levitano kreipimęsi. Vieni iš pirmųjų šio pavadinimo vartojimo atvejų apibūdinti TSRS-Vokietijos karui buvo laikraščio "Pravda" straipsniai 1941 m. birželio 23 ir 24 d. Stalino radijo keipimęsi 1941 m. liepos 3 d. epitetai "didysis" ir "tėvynės" naudoti atskirai.
Pavadinimas Didysis Tėvynės karas turėjo didinti gyventojų pasiryžimą kovoti su Vokietija ir jos sąjungininkėmis. Iki tol pavadinimas Tėvynės karas naudotas vadinti 1812 m. karui tarp Napoleono Prancūzijos ir Rusijos imperijos, kai Napoleono kariuomenė įsiveržė į Rusijos imperiją. Terminą Tėvynės karas pirmąkart paminėjo Josifas Stalinas savo 1941 m. liepos 3 d. kalboje. Jis panaudotas ir SSRS laikraštyje „Pravda“, kuriame buvo išspausdintas ilgas straipsnis, pavadintas „Didysis sovietinės liaudies Tėvynės karas“ (rus. Великая Отечественная война советского народа). Karo metu buvo įsteigtas dviejų laipsnių Tėvynės karo ordinas, kuriuo apdovanodavo kovos veiksmuose nusipelniusius kovotojus.
Koras (sala)

Koras (angl. Koro Island) – vulkaninė sala, priklausanti Fidžiui, įeina į Lomaivičio salų grupę. Tai šešta pagal dydį Fidžio sala, jos plotas 108,9 km². Pagal salą pavadinta greta tyvuliuojanti Koro jūra.
Kore gyvena 4,5 tūkst. gyventojų (2007 m.). Jie susitelkę 14-oje kaimų. Eksportuojama kopra ir taras. Rytinėje salos dalyje yra oro uostas.
Arsenalas

Arsenalas (pranc. arsenal, arab. dar assinaah 'dirbtuvės') – ginklų, amunicijos sandėlis, ginklinė; įmonė, kurioje gaminami ir taisomi ginklai. Arsenalas – karinė įstaiga, skirta saugoti, remontuoti, vesti apskaitai ginkluotės, šaudmenų ir amunicijos, išduodamos kariuomenei, taip pat čia vykdoma ginklų surinkimo, kai kurių jų atsarginių detalių gamyba. Šios įstaigos gali būti sausumos, jūrų, artilerijos, inžineriniai arsenalai.

Istorija

Praeityje dažnai arsenalai buvo statomi kaip tvirtovės ar dideli fortai, turint tikslą saugiai laikyti pavojingas medžiagas, apginti arsenalų saugomas vertybes nuo priešo užpuolimo. Iki XIX a. daugumoje valstybių arsenaluose buvo užsiimama įvairių rūšių ginkluotės ir amunicijos gamyba sausumos kariuomenei ir karo laivynui. Juose dirbo tiek karo, tiek civiliai specialistai ir darbininkai. Arsenalai-gamyklos turėjo savus ginklų ir jų gamybos medžiagų (parako ir kt.) sandėlius, specialias ginklų savybių tyrimo laboratorijas.
XX a. ginkluotės gamyba išaugo į atskirą pramonės gamybos šaką, todėl iškilo būtinybė atskirti ginklų ir amunicijos gamybos ir jų ilgalaikio saugojimo vietas. Ryšium su tuo arsenalai prarado turėtą reikšmę ir atlieka vien ginkluotės sandėliavimo ir saugojimo bazių funkciją, dažnai juose įsikuria karo istorijos muziejai, kitos įstaigos.
Apsirengusi Macha

Apie paveikslą

Gali būti, kad Ispanijos karalienės Marijos Luizos favoritas Manuel Godoy suteikė progą Fransiskui Gojai konkuruoti nuogo kūno vaizdavime su iškiliausiu Ispanijos dailininku Diegu Velaskesu, kuris, kaip Goja, savo metu buvo karališkosios šeimos oficialus tapytojas. Manuel Godoy apie 1802 m. po Albos kunigaikštienės mirties įsigijo Diego Velaskeso paveikslą „Rokbio Venera“, kuriame vaizduojama nuoga moteris. Šis paveikslas buvo gerai žinomas tarp Ispanijos karaliaus aplinkos aristokratų. Vėliau jis kabojo privačiame Manuel Godoy kambaryje kartu su kitais paveikslais, vaizdavusiais nuogą Venerą ir Gojos „Machos“ paveikslais.
„Apsirengusi Macha“ datuojama nutapyta vėliau nei „Nuoga Macha“. Paveikslas pradėtas tikriausiai 1800 ir baigtas iki 1807 m. Abiejuose paveiksluose vaizduojama toji pati viliojanti, seksuali moteris. Pagal du spėjimų variantus, tai gali būti Pepita Tudó, Manuel Godoy meilužė, arba Albos kunigaikštienė María Cayetana de Silva, kurią Goja jau buvo kelis kartus nutapęs anksčiau. Pastarąją versiją linkstama atmesti, nes vaizduoti nuogą kunigaikštienę būtų buvę labai nepriimtina. Trečia versija, Goja vaizduojamai moteriai suteikė kelių asmenybių bruožus.
Paveiksle vaizduojama moteris apsirengusi permatomais rūbais ir ne mažiau viliojanti nei paveiksle „Nuoga Macha“. Paveikslas su „Nuoga Macha“ pirmą kartą paminėtas 1808 m. Chosė Bonaparto agento Frédéric Quillet, kuris surašė Manuel Godoy turimus paveikslus. 1813 m. paveikslai paminėti kitą kartą karaliui Ferdinandui VII konfiskavus Manuel Godoy nuosavybę ir juose vaizduojamos moterys vadinamos čigonėmis. 1808−1813 m. periodu paveikslas buvo San Fernando karališkojoje menų akademijoje, 1813−1836 m. jį buvo konfiskavusi Inkvizicija, 1836−1901 m. paveikslas vėl buvo San Fernando karališkojoje menų akademijoje. 1901 m. „Apsirengusi Macha“ perkelta į Prado muziejų.
Joana Danguolė Sadeikienė

Biografija

Su tėvais 1941 m. birželio 14 d. ištremta į Sibirą, su motina išvežta į Altajaus kraštą, o 25 metams nuteistas tėvas kalėjo Krasnojarsko Rešiotų lageryje. 1947 m. kartu su motina pabėgo iš Sibiro, apsigyveno Joniškyje. Motina netrukus suimta, teista už pabėgimą, vėl grąžinta į lagerį Altajuje. 1955 m. baigė Joniškio vidurinę mokyklą. 1955–1960 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakultete, įgijo pluoštinių medžiagų mechaninės technologijos inžinierės kvalifikaciją.
1960–1961 m. Šiaulių linų fabriko vyriausioji inžinierė, 1961–1982 m. Lietuvos tekstilės instituto mokslinė bendradarbė, sektoriaus vedėja. 1975 m. apgynė technikos mokslų kandidatės (daktarės) disertaciją. Paskelbė daugiau kaip 75 mokslinius straipsnius. 1982–1992 m. Kauno politechnikos instituto Dizaino ir technologijų fakulteto docentė, vadovavo Dizaino centrui. 1996–2000 m. Seimo narė.
Dalyvavo Lietuvos Sąjūdyje nuo pirmųjų jo dienų, buvo Kauno technologijos universiteto Sąjūdžio tarybos narė, vėliau – Moterų konservatorių sąjungos Kauno miesto koordinatorė. Duktė Aušra.
Kolonija (biologija)

Kolonija – tam tikra greta glaudžiai gyvenančių gyvūnų ar kitų organizmų grupė.

Kolonijiniai organizmai

Kai kuriuose taksonuose egzistuoja rūšys, kurių individai auga sukibę arba net suaugę (tiksliau – neatsiskyrę). Taip gyvendami jie paprastai gauna vienokią ar kitokią naudą, nors dažnai ir atskirti išgyvena.

Vienaląsčiai kolonijiniai organizmai

Tokių organizmų pavyzdžiai gali būti nemaža dalis dumblių – pvz., maurakuliai, scenedesmas ir kt.

Kolonijinė hipotezė

1874 metais Ernstas Hekelis (Ernst Haeckel) pasiūlė dabar klasikinę daugialąsčių organizmų (daugialąstystės) hipotezę, kurią 1993 m. modifikavo Mečnikovas. Hipotezė teigia, kad žiuželiuoti pirmuonys (dabar sakytume žiuželiniai protistai) yra šiuolaikinių daugialąsčių protėviai: protėvinis kolonijinis pirmuonis buvo tuščiavidurio rutulio formos kolonija, kuri turėjo priekinį ir užpakalinį galus, nes buvo pritaikyta greitesniam plaukiojimui. Ląstelės buvo specializuotos į somatines (kūno) ir reprodukcines (dauginimosi). Šį hipotetinį pirmykštį prodaugialąstį Hekelis vadino Blastea.
Vėliau blastėjos sienelė įlinko (panašu į gastruliaciją) ir atsirado dvigubasienis padaras, primenantis gastrulę, kurią Hekelis pavadino Gastrea.

Daugialąsčiai kolonijiniai organizmai

Daugialąsčiai kolonijiniai organizmai gali būti sudaryti tiek iš vienodų individų, tiek iš specializuotų. Pvz., portugališkasis laivelis yra kolonija, sudaryta iš keturių individų variantų. Tuo tarpu koralai paprastai sudaryti iš vienodų individų.
Muhamadas bin Tanis

Muhamadas bin Tanis (g. 1800 m. – m. 1878 m.) – Šeichas, pirmasis Kataro emyras. 1868 m. rugsėjo 12 d. jis su pulkininku Lewis Pelly, britų atstovu Persijos įlankoje, pasirašė sutartį, kuria buvo pripažinta Kataro nepriklausomybė. Jis tapo Kataro emyru ir valdė iki savo mirties.
Veganiška žemdirbystė

Veganiška žemdirbystė yra žemdirbystės rūšis, kurioje augalai auginami nenaudojant jokių gyvūninės kilmės medžiagų ir stengiantis apskritai padaryti kiek įmanoma mažesnę žalą gyvūnams. Paprastai tokia žemdirbyste besiverčiančiuose ūkiuose nelaikomi gyvūnai, trąšai nenaudojamas mėšlas, kaulų miltai ar kitokie iš gyvūnų gaunami produktai, patys žemdirbiai praktikuoja veganišką gyvenimo būdą. Tuo siekiama nepalaikyti gyvūnų išnaudojimo, praktikoje įgyvendinti gyvūnų teisių idėjas.
Veganiškoje žemdirbystėje žemės derlingumas palaikomas naudojant žaliąsias trašas, augalinį kompostą, mulčiavimą, mineralus, sėjomainą.
Ši žemdirbystė kai kurių ją populiarinančių organizacijų (pavyzdžiui, Anglijos Vegan Organic Network) siejama su ekologinės ir darnios žemdirbystės principais.
Linas Kriščiūnas

Linas Kriščiūnas (g. 1950 m. kovo 22 d. Šiauliuose) – lietuvių kino dailininkas, Lietuvos kinematografininkų sąjungos narys.

Biografija

1969 – 1974 m. studijavo Vilniaus dailės institute. Mokydamasis tapo Baltijos šalių dailės institutų studentų krepšinio čempionu.
1974 – 1976 m. dirbo Lietuvos kino studijos dailininku-dekoratoriumi, 1976 – 1990 m. – dailininkas statytojas.
Žmona Dalia (g. 1949), UAB "Villa" dizainerė-konsultantė. Vaikai – Ieva (g. 1974), Gintė (g. 1981).
Šachtos

Istorija

Įkurta XVIII a. kaip Dono kazokų gyvenvietė. Netoliese imta kasti akmens anglis. XIX a. viduryje tai buvo stanica Грушевская (pagal Gruševkos upę), 1867 m. gavusi miesto teises ir vardą Горное Грушевское. 1881 m. pervadinta į Александровск-Грушевский, 1920 m. į Шахты. II pasaulinio karo metu miestas okupuotas nacių, kurie traukdamiesi pramonės objektus ir visuomeninius pastatus susprogdino.
Viešbutis

Viešbutis (angl. hotel) – nakvynės bei trumpalaikio apgyvendinimo ir su tuo susijusias paslaugas teikianti įstaiga.
Priklausomai nuo suteikiamo komforto bei siūlomų paslaugų spektro viešbučiams suteikiama nuo 1 iki 5  žvaigždučių kategorijos.
Viešbučiuose veikia priėmimo ar registratūros bei poilsio patalpa (angl. lobby), gali būti jungiami su restoranu, baru. Priklausomai nuo kategorijos, gali teikti sporto, vandens pramogų bei Spa procedūrų, drabužių valymo paslaugas, turėti įrengtą garažą svečių transporto priemonėms, ir kitų patogumų bei komforto paslaugų.
Viešbučiai teikia ir svečių maitinimo paslaugas: gali bendradarbiauti su gretimomis maitinino įstaigomis arba patalpose turėti savo restoraną; viešbučių nuo 4 žvaigždučių patalpose restoranas privalomas, registratūra dirba 24/7 režimu.