google/wiki40b huggingface dataset:
Antanas Radzevičius

Antanas Radzevičius (1884 m. balandžio 23 d. Vilkaičių k., Kruopių valsč., Šiaulių apskr. – 1956 m. gegužės mėn. Perth Amboy, NJ – JAV) – vargonininkas, vargonų statytojas ir chorvedys.

Biografija

Muzikos pradėjo mokytis pas Kruopių miestelio vargonininką B. Burkauską (mokytojui padėdavo taisyti vargonus). Išmokęs vargonuoti, nuo 1901 m. savarankiškai vargonininkavo Garliavoje, iš kur keletą metų važinėjo į Kauną pas Juozą Naujalį gilinti žinių. Tuomet Garliavoje Szymanskio firma iš Varšuvos statė naujus vargonus, ir Antanas buvo nuolatinis darbininkas. Dar vargonininkavo Czezerske (Čečerske) ir Jiezne.
1905 m. atvykęs į JAV, iš pradžių vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijoje Elizabethe, NJ, o vėliau Newarke, NJ. Vadovavo Šv. Cecilijos ir Vyčių 29-osios kuopos chorui, suorganizavo orkestrėlį. Su chorais statė Miko Petrausko operetes ir W. R. Herberto dramos veikalus, nemažai koncertavo, dalyvavo tautiniuose renginiuose. Dirbdamas muzikos žinias gilino pas M. Petrauską ir Damroch Music Academy New York. Kartu mokėsi ir statyti vargonus Will Harrison Organ Co, Bloamfielde, NY, ir American Master Organ Co, Lakeview, NY.
1908–1909 m. tobulinosi statyti elektroninės sistemos vargonus American Master Organ Co, Lakeview. Vėliau šį darbą pradėjo dirbti savarankiškai. 1910 m. įkūrė savo Anthony Radzewiez Pipe Organ Co, Newarke. 1911 m. lietuvių parapijai Patersone, NJ, pastatė pirmuosius skalines sistemos vargonus.
1921 m. savo firmą Newarke išplėtė ir pavadino Radd Organ Corp vardu. Iš pradžių firmoje dirbo daug darbininkų ir turėjo pakankamai užsakymų, bet netrukus ji bankrutavo. 1923 m. įmonę atgaivino Millbury, NY, ir joje tvarkytis A. Radzevičiui padėjo trys jo sūnūs. Įmonė pastatė apie 100 naujų vargonų ir nemažai jų atnaujino lietuviškose bažnyčiose, bet daugiausia lenkų ir kitų tautybių bažnyčiose, mokyklose, teatruose. Jo statytų vargonų galima užtikti daugelyje JAV miestų ir miestelių. Svajota pastatyti didžiulius paskutinės technikos vargonus ir Lietuvoje, bet šį sumanymą įgyvendinti sutrukdė Antrasis pasaulinis karas.
1941 m. įmonei užsidarius, A. Radzevičius vargonininkavo ir vadovavo chorams lietuvių ir lenkų parapijose Eastone, PA, Short Hills ir Perth Amboy parapijose. Su Newarko choru ir kaip solistas yra išleidęs plokštelių, įkalbėjęs monologų. Buvo ALRK Vargonininkų sąjungos organizatorius (1911 m.), aktyvus jos narys ir Centro valdybos ilgametis iždininkas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Vytautas Turla

Vytautas Turla (g. 1955 m. Tytuvėnai, Kelmės rajonas) – inžinierius, VGTU profesorius.
1973–1978 m. Vytautas Turla studijavo VISI, 1980–1983 m. mokėsi VISI aspirantūroje, apgynė disertaciją, technologijos mokslų daktaras (1983). 1985–1986 m. stažavosi Acheno aukštojoje technikos mokykloje. VISI docentas (nuo 1986 m.), atlikęs habilitacijos procedūrą (2005 m.), profesorius (nuo 2008 m.). Nuo 1978 m. VGTU Mechanikos fakulteto Mašinų teorijos katedros vedėjas (1987–1993 m.), Poligrafinių mašinų katedros vedėjas (nuo 1993 m.).
Mokslinių tyrimų sritis – rotorinių sistemų dinamika. Dėstomi dalykai – taikomoji mechanika, brošiūravimo – įrišimo įrenginiai.
Moka rusų, vokiečių, anglų k.
Fabian Schär

Tarptautinė karjera

Nuo 2011 m. atstovavo Šveicarijos jaunimo iki 20 ir 21 m amžiaus rinktines. 2013 m. debiutavo Šveicarijos rinktinėje. Tų pačių metų rugsėjo 6 d. pelnė savo pirmąjį įvartį 4–4 rungtynėse prieš Islandiją. Po kelių dienų, rugsėjo 10 d. rungtynėse prieš Norvegiją, pelnė du įvarčius.
2014 m. gegužės 13 d. buvo pakviestas atstovauti Šveicarijos rinktinei 2014 m. FIFA pasaulio taurėje. Pakeitus Steve von Bergen, debiutavo rinktinės trečiose rungtynėse prieš Hondūrą.
UEFA Euro 2016 m. čempionato rungtynėse prieš Albaniją, pelnė pergalingą įvartį.
Grudekas (Mazovijos Vysokio apskritis)

Istorija

Gyvenvietė įkurta XI a. amžiuje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 11 namų ir 121 gyventojas. 1921 m. kaime buvo 32 namai ir 215 gyventojų, iš kurių 3 rusai. Šalia kaimo yra 100 m. prieš mūsų erą įkurtos Pševorsko kultūros kapinės.
Dionė (palydovas)

Vardas

Cassini keturis atrastus palydovus (Tetiją, Dionę, Rėją ir Japetą) Liudviko XIV garbei pavadino „Sidera Lodoicea“ (liet. Liudviko žvaigždės). 1789 m. William Herschel atrado Mimą ir Enceladą. Kadangi tuo metu palydovai neturėjo pavadinimų, kartu su Titanu jiems dabartinius pavadinimus 1847 m. davė W. Herschel sūnus John Herschel.

Fizinės charakteristikos

Dionė daugiausia sudaryta iš vandens ledo, tačiau pagal tai, jog yra trečias pagal tankį Saturno palydovas, turi turėti žymią dalį (~ 46 %) tankesnės medžiagos, pvz., silikatinių uolienų.
Dionė labai panaši į Rėją, abu turi panašų albedą. Pagrindinis Dionės pusrutulis nusėtas kraterių ir vienodai ryškus. Tuo tarpu kitas pusrutulis turi ryškų plonų ruoželių tinklą. Pastarieji vagoja ir kraterius, todėl yra už juos naujesni. Dabar žinoma, jog tai ledinės uolos.
Vorenpointas

Istorija

Miesto geležinkelio stotis buvo atidaryta 1849 m. gegužės d.
Stanislovas Liubomirskis

Biografija

Kilo iš Višnioveckių linijos kunigaikščių Liubomirskių giminės. Sandomiro vaivados Jurgio Aleksandro Liubomirskio (1669–1735) ir Joanos Karolinos fon Štokchauzen jaunesnysis sūnus.
1735 metais Stanislovas Liubomirskis gavo valdyti Sadecko seniūniją, kurią 1754 metais perdavė Malachovskiams. 1738 ir 1740 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimus. 1738 m. birželio 29 d. gavo Karūnos didžiojo pastalininkio pareigybę.
1744 metais Stanislovas Liubomirskis tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi. Konfliktavo su savo kaimynais, magnatais Potockiais ir Jablonovskiais. 1764 metais pretendavo į Lenkijos karaliaus sostą. 1764 m. gruodžio 15 d. naujas Lenkijos karalius Stanislovas Augustas Poniatovskis paskyrė Stanislovą Liubomirskį į Braclavo vaivadas. 1766 metais buvo apdovanotas Šv. Stanislovo ordinu.
Simpatizavo Baro konfederacijai, bet prie jos neprisijungė. Nežiūrint į tai, kai kurie jo dvaro įgulos kariai kovojo Baro konfederatų pusėje. 1772 m. spalio 29 d. gavo Kijevo vaivados pareigybę. 1773–1775 metų seime įėjo į parlamento delegacijos, priverstos spaudžiant Rusijos, Prūsijos ir Austrijos diplomatų sutikti pirmam ATR padalijimui, sudėtį. 1785 metais atsisakė Kijevo vaivados pareigybės.
1738 metais po savo tėvo mirties paveldėjo stambias valdas Sandomiro ir Kijevo vaivadijose. 1755 metais po savo bevaikio vyresniojo brolio Juzefo mirties gavo valdyti dvarus Voluinėje ir Podolėje. Buvo vienas iš stambiausių ATR magnatų. Jam priklausė 31 miestas ir 738 kaimai, tame tarpe Dubnas, Rivnė ir Svida. Liubomirskių dvaro Lvove statybos užsakovas.
Šiaulelių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 17 m ilgio, 17 m pločio. Jos šiauriniame krašte yra 1 m aukščio, 14 m pločio pylimas. Šlaitai vidutinio statumo, iki 10 m aukščio.
Piliakalnį apardė joje buvusios kapinės, jų žymių būta dar 1930 m. Pietinis šlaitas ir aikštelės galas 1955-1957 m. nukastas žvyrui. Nuo piliakalnio nukirsti medžiai, paliktos pavienės eglės ir lapuočiai.

Aplinkiniai piliakalniai

Bulavėnų piliakalnis 10 kmTytuvėnų piliakalnis 9 kmKudinų piliakalnis 19 km
Diauderių piliakalnis 31 kmLyduvėnų III piliakalnis 8 kmVaitiekūnų piliakalnis 25 km
Naujaupio piliakalnis 35 kmRaseinių piliakalnis 17 km
Galkaičių piliakalnis 21 kmPadubysio piliakalnis 12 kmZvėgių piliakalnis 13 km
Betygalos piliakalniai 20 km
Svirnai II

Istorija

2002 m. vasario 11 d. Žemieji Svirnai pervadinti Svirnais II.
Hardangervida

Hardangervida (norv. Hardangervidda) – didžiausias kalnų plokščiakalnis, iškilęs Norvegijoje daugiau kaip 1100–1400 m virš jūros lygio. Savitą jo išvaizdą lemia stačios viršukalnės kaip Horteigenas ir Hardangerjekuleno ledynas. Dalį regiono užima Hardangervidos nacionalinis parkas. Daugybė upių išteka iš kalnų ežerų. Žinomiausi – Numedalslegenas ir Telemarksvasdragetas rytuose, Bjorėja ir Veringsfosenas vakaruose. Senovėje susiformavę keliai ir pėsčiųjų takai liudija apie anksčiau gyvenusių žmonių žygius per kalnus. Medžiotojai čia tykodavo šiaurės elnių, o žvejai iki šiol žvejoja upėtakius.
Korėjos darbo partija

Partijos santykis su marksizmu-leninizmu

Čučhė iškilo stalinistiniu principu – stiprus lyderis, save teikiantis kaip ideologinės ortodoksijos gynėjas. Vis dėlto apžvalgininkų nesutariama, kiek artima komunizmui partijos ideologija. Kai kurie apžvalgininkai laiko partijos liniją turint daug nacionalizmo bruožų laikantis socialistinių principų ekonomikoje. Nors stalinistinės linijos paveikti partijos teoretikai „valstybę“, „nacionalizmą“ laikė neigiamais reiškiniais, vėliau Kim Ir Senas apie „tikrą nacionalizmą“ atsiliepė kaip apie teigiamą patriotišką dalyką, supriešindamas jį su įprastu nacionalizmu kaip reakcingu.
Paprastai partijos delegatai dalyvauja Tarptautiniame komunistų ir darbininkų partijų susirinkime, iš kurio gauna šiek tiek paramos. 2011 m. partijos delegatai organizavo rezoliuciją „Paminėkime Didžiojo Vado draugo Kim Ir Seno gimimo šimtmetį kaip didelę pasaulio žmonijos politinę šventę“, kurią pasirašė 30 iš 79 suvažiavime dalyvavusiųjų partijų. Tačiau yra Korėjos darbo partiją ksenofobija ir polinkiu į kraštutinę dešinę kaltinusių kairiųjų partijų.
Suzanne Schulting

Biografija

Siuzanė Šulting gimė 1997 m. rugsėjo 25 d. Groningene. Pradėjo čiuožti nuo 8 metų Herenvene. Pirmąjį pasaulio čempionatų aukso medalį iškovojo 2016 m. Seule 3000 m SF rungtyje. 2018 m. Pjongčango olimpinėse žaidynėse ji iškovojo aukso medalį 1000 m distancijoje ir bronzą estafetėje. Už šiuos pasiekimus išrinkta 2018 m. Nyderlandų metų sportininke, apdovanota Oraniečių-Nasau ordinu. 2019 m. pasaulio čempionate Sofijoje ji laimėjo auksą 1000 ir 3000 m distancijose ir buvo pripažinta absoliučia pasaulio čempionato nugalėtoja.
Domas Hemingvėjus (filmas)

Turinys

12 metų atsėdėjęs kalėjime, seifų plėšikas Domas Hemingvėjus atsiduria laisvėje. Per tą laiką mirė jo žmona, duktė gyvena su juodaodžiu muzikantu bei nenori nieko girdėti apie tėvą, o pasaulis gerokai pasikeitė. Atsiteisęs su buvusios žmonos buvusiu vyru, jis kartu su bičiuliu Diku keliauja į Prancūziją pas misterį Fonteiną – buvusį darbdavį, kurio jis per visą tą laiką neišdavė. Iš jo Domas gauna 750 tūkstančių svarų kaip kompensaciją, tačiau kuomet gyvenimas, regis, vėl pradeda jam šypsotis, Fonteino draugė Paolina pasprunka su visais jo pinigais.
Grįžęs į Angliją, Domas bando taikytis su dukra ir rasti naują darbdavį, tačiau nei vieni, nei kiti juo nebepasitiki...
Vilniaus Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia

Istorija

1907 m. parengtas naujos mūrinės bažnyčios projektas (inžinierius Vaclovas Michnevičius), 1909 m. patvirtintas. 1911 m. pradėta statyti. Statyba rūpinosi Šv. Rapolo bažnyčios klebonas J. Adamavičius. Po Pirmojo pasaulinio karo statyba atnaujinta. 1922 m. įkurta parapija (pirmasis klebonas Anicetas Butkevičius).
1925 m. neužbaigtoje bažnyčioje pradėtos laikyti pamaldos. Bokštai neišmūryti. Iki 1940 m. lietuviškų pamaldų nebūdavo. 1942 m. parapijoje surašyta 2800 lietuvių. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia suremontuota. Ją 1956 m. konsekravo vyskupas Julijonas Steponavičius. Parapiją 1970–1990 m. administravęs Stasys Lidys (1929–1991) papuošė bažnyčią ir jos aplinką.
Sioje bažnyčioje darbavosi tėvai  marijonai: kleb. kun. St. Puidokas MIC, kun. T. Miliauskas MIC, kun. V. Aliulis MIC, kun. P. Vaitonis MIC, kun. P. Chudzik MIC.
Sio metu darbuojasi: kleb. Kun.V. Rapalis, Kun. V. V. Kudriasov. Kun. R. L. Liutkevicius, Kun. R. A. Volskis.

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, stačiakampio plano, bebokštė, trinavė. Fasadų nišas puošia šventųjų skulptūros.
Bialaševo valsčius

Istorija

1948 m. kovo 12 d. valsčius tapo Grajevo apskrities dalimi. 1952 m. liepos 1 dienos valsčių sudarė 23 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 d. iki 1975 m. birželio 1 d. valsčius priklausė Balstogės vaivadijos Grajevo apskričiai. 1975–1976 m. liepos 2 d. priklausė Lomžos vaivadijos Grajevo apskričiai. 1976 m. valsčius tapo Grajevo ir Radziluvo valsčių dalimi.
Paulianka (Kupiškis)

Paulianka – kaimas Kupiškio rajone, prie Palėvenės bažnytkaimio, netoli nuo Panevėžio-Kupiškio kelio. Kaime buvo karčema, todėl kaimo pavadinimas greičiausiai susijęs su ja, nes žmonės eidavo čia „pauliavoti“. Kiti šaltiniai teigia, kad pavadinimas Paulianka prigijo tarybiniais metais, anksčiau ši vietovė buvo vadinama Palėvene. Dabar kaimas yra Stirniškių dalis.

Komarų dvaras

Jis pastatytas jau prieš 400 m. 1744 m. testamentu Mykolas Komaras-Zabužinskis jį (kaip ir Raguvėlės dvarą ir kitus turtus) paliko sūnums Ignotui ir Antanui. Kadangi jų šeimos turėjo daug palikuonių, Komarų žemių valdos išsiskaidė. Paskutinis savininkas buvo Bogdanas Komaras (1884–1962 m.), baigęs Sankt Peterburgo žemės ūkio mokyklą ir Krokuvos Jogailos universiteto Agronomijos fakultetą.
Antrojo pasaulinio karo metais dvaro pastatai buvo labai sugriauti  – išlikę tėra 9 pastatai. Ūkiniame pastate buvo įsikūręs „Anykščių vyno“ filialas (spaustos obuolių sultys ir gamintas kalvadosas), vėliau Panevėžio autokompresorių gamyklos „Aurida“ ir kolūkio bendras cechas. Vienoje patalpų – musgaudžių gamybos cechas. Pastatais naudojosi ir Kupiškio miškų ūkis. Sovietmečiu dvaras buvo nustekentas. Šiuo metu parką valdo jį atgavusi vienintelė teisėta palikuonė, B. Komaro anūkė N. M. Milaknienė.

Architektūra ir interjeras

Iki XIX a. antros pusės čia stovėjo vienaukštis klasicizmo stiliaus pastatas. Tačiau Michailas Komaras (B. Komaro senelis) jį perstatė į pretenzingus rūmus, kuriuose buvo net 26 įvairios paskirties patalpos. Pirmame aukšte buvo erdvus kvadratinis, su išėjimu į oranžeriją, salonas ir greta valgomasis, kurio sienos dekoruotos riešutmedžiu. Sienas puošė daugiausia K. Pochlavskio ir ruso A. Lundos piešti šeimos portretai. Iš retesnių baldų – Marijos Antuanetės laikų spinta - komoda iš Prancūzijos.

Parkas

7 ha ploto angliško stiliaus parkas įkurtas XIX a. Jis išsiskyrė senais ir retais medžiais. Į dvarą vedė apie kilometro ilgio beržų ir šermukšnių alėja – ji išlikusi iki šiol. Tebėra išlikusi ir šimtametė didžialapė liepa bei Lietuvoje retas Stirniškių kurilinis maumedis. Link Subačiaus, iki Skverbų kaimo, yra išlikusi šimtamečių beržų alėja.
Jasiuliškių koplyčia

Koplyčios atkūrimas

Atkūrus Nepriklausomybę, parapijiečiai, gavę Vabalninko parapijos ir Vabalninko seniūnijos pritarimą, ėmėsi tvarkyti savo griūvančią koplyčią. Beveik trijų šimtų metų senumo koplytėlė vos laikėsi ant pamatų. Švietė kiauras stogas, ant altoriaus paukščiai suko lizdus, prieangio durys – sukrypusios. Tikintieji aukojo pinigus, pakeitė duris, grindis. Koplyčia buvo išdažyta. Buvo sutvarkyti ir čia įsikūrusių kapinaičių vartai, tvora. Mieliūniečiai surengė ne vieną talką.
Vienas iš Australijos lietuvių testamentu paskyrė pinigų Jasiuliškių koplyčios remontui. Testamento vykdytojas pasamdė statybininkų firmą. Darbininkai nutiesė trinkelių taką. Pas meistrą buvo užsakytas ir kapinėse pastatytas 5 m aukščio medinis kryžius geradario Štelemėko atminimui. Dar vėliau dalis atvirų kapinaičių ploto buvo aptverta tinkline tvora. Nupirktas traktorius kapinaitėms šienauti, parūpinta medinių lentų.
Teigiama, jog neužteko pinigų atlikti pilną koplyčios remontą. Vabalninko parapija apkaltino testamento vykdytoją neteisėtai praturtėjus iš garbaus amžiaus Australijos lietuvio palikimo, buvo bylinėjamasi teismuose dėl panaudotų pinigų. Per karą į Australiją emigravęs J. V. Štelemėkas Lietuvai atgavus nepriklausomybę ne kartą viešėjo savo gimtinėje, aplankė tėviškę – Jasiuliškių kaimą. Jis nusprendė po mirties jai palikti didžiąją dalį savo užgyvento turto – 50 tūkstančių Australijos dolerių. Tad įtraukė koplyčią į savo testamentą. Dosnusis išeivis koplyčiai skirto palikimo nepatikėjo dvasininkams, o jį administruoti už atlygį įpareigojo giminaitį, savo dukterėčios vyrą.
Prokionas

Prokionas A

7 kartus už Saulę šviesesnė geltona submilžinė.

Prokionas B

Baltoji nykštukė, nutolusi nuo pagrindinės žvaigždės maždaug per 16 a.v..
Ančių dainos

Įvertinimai

Albumas iš esmės sulaukė teigiamų įvertinimų. Mindaugas Peleckis portale bernardinai.lt apibūdina, jog albumas yra „solidus Lietuvos roko istorijos dokumentas, grupės, kuri rodo visišką minties ir natos brandą, kūrinys“, o atsikūrusi „Antis“ „išliko melodingą, itin profesionalią muziką grojančia grupe, kurios tekstai (visi parašyti A. Kaušpėdo) –  revoliucingi, apnuoginantys socialinę tikrovę, aprašantys visuomenės skaudulius su antiška ironija, satyra ir net piktoku sarkazmu“
Priešingai rašęs Jurijus Dobriakovas „Balse“ kritikuoja, jog  albume girdisi „80-ųjų skambesys“ bei per didelį garso suspaudimą, ir mano, jog „albumas „suveiks“ greičiau kaip nostalgiškas suvenyras naujoje pakuotėje, nei kaip muzikinė naujovė“.
„Lietuvos ryto“ apžvalgininkas Ramūnas Zilnys albumą įvertino palankiai, skyręs 8 balų įvertinimą iš 10.
Leidėjų teigimu, šis „Anties“ įrašas tapo sėkmingiausiai parduodamu albumu per grupės istoriją. Iš viso šio albumo yra parduota 7 000 egzempliorių.

Viršelis

Albumo dizainerė Asta Kaušpėdaitė, kad atrinktų tinkamiausią iliustraciją viršeliui, fotoagentūrų kataloguose peržiūrėjo 10 028 kiaušinių nuotraukas. Jos teigimu, „pasirinktas kiaušinis yra tobulas ir nieko panašaus į jį daugiau neįmanoma rasti“.
Škotijos demografija

Esminiai demografiniai rodikliai

Gimimai: vidutiniškai tenka 10,7 naujagimių kasmet tūkstančiui gyventojų (2005 m. duomenys).
Mirtys: vidutiniškai tenka 11,0 mirčių kasmet tūkstančiui gyventojų (2005 m. duomenys).
Migracijos lygis: vidutiniškai tenka 4,1 imigrantų kasmet tūkstančiui gyventojų (2005 m. duomenys).
Kasmetinis gyventojų prieaugis: 0,4 proc. (2005 m. duomenys).

Imigracija

Škotijoje daugėja nuolat šalyje gyvenančių imigrantų skaičius. Ypač daug žmonių atvyksta iš pietų Europos šalių (daugiausia – ispanų, portugalų, prancūzų, italų) ir iš rytų Europos (daugiausia – lenkų, lietuvių ir latvių). Taip pat gyvena didelė dalis išeivių iš Azijos valstybių.
Migracijos lygis: 1000 gyventojų vidutiniškai tenka 4,1 imigranto (2005 m. duomenys).
Jeruzalės skulptūrų sodas

Jeruzalės skulptūrų sodas – skulptūrų parkas, esantis Vilniaus Jeruzalėje, Lobio g.

Istorija

Parkas įkurtas 1980 m. skulptoriaus Vlado Vildžiūno iniciatyva. Parke buvo sukurtos V. Vildžiūno skulptūros M. K. Čiurlioniui (Druskininkai), „Lietuviška baladė“ (prie Vilniaus Arkikatedros) ir „Barbora Radvilaitė“ (Vokiečių g., Vilnius), paminklas L. Stuokai-Gucevičiui ir kt., Gedimino Karaliaus, Petro Mazūro, Mindaugo Navako darbai. 1991 m. parke buvo pastatyta galerija, kurioje šiltuoju metų laiku vyksta kultūriniai renginiai. 2010 m. pradėti galerijos tvarkymo darbai.

Skulptūros

Parke surinkta ir eksponuojama apie 50 skulptūrų iš granito, metalo ir kt. medžiagų. Skulptūrų autoriai – Lietuvos skulptoriai V. Vildžiūnas, Teodoras Kazimieras Valaitis, Vladas Urbanavičius, M. Navakas, P. Mazūras, Ksenija Jaroševaitė, Gediminas Akstinas, Artūras Raila, Algis Lankelis, Kunotas Vildžiūnas, Algirdas Kuzma. Po 2004 m. Marijos Gimbutienės atminimui surengto tarptautinio skulptūros simpoziumo „Žvilgsnis į Senąją Europą” sodas pasipildė japonų ir lenkų menininkų – Goichi S. Kitagawos bei A. Strumillo skulptūromis.
Margas

Margas (lenk. morga, kilęs iš vok. morgen – rytas) – senovinis Europos žemės ploto matavimo vienetas.
Iš pradžių margu vadintas plotas, kurį žmogus gali suarti arba nupjauti nuo ryto iki pietų. Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje margas paplito XVI a. viduryje per Valakų reformą. Margo dydis Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje buvo 0,71 hektaro, Užnemunėje nuo 1819 m. Kulmo margas – 0,56 ha, Prūsijoje ir Mažojoje Lietuvoje – mažasis – 0,2553 ha, didysis – 0,5673 hektaro. Po Liublino unijos buvo vartojamas ir lenkiškasis margas, lygus 0,5598 hektaro.
Lietuvoje margas prilygo 30 rykščių. 30-33 margai sudarė 1 valaką. Naudotas iki metrinės matų sistemos įvedimo 1921 m. sausio 1 d.
Mėsainis

Mėsainis, burgeris (nevart. Hamburgeris) – sumuštinis ar suvožtinis, kurio pagrindinė sudedamoji dalis yra termiškai apdorota mėsa. Paprastai tai kapotas mėsos kotletas, plėšyta mėsa ar vientisas mėsos gabalėlis dedamas tarp perpjautos bandelės dalių. Be mėsos sumuštinyje gali būti dedama įvairių daržovių bei kitų maisto produktų ar priedų, pvz. padažas, kečupas, majonezas, cukinija, salota, kopūstas, agurkas, svogūnas, pomidoras ir kt.

Istorija

1900 m. liepos 27 d., amerikiečių gastronomas Lui Lesingas, savo gimtajame mieste Niu Hevene pardavė pirmąjį mėsainį.
Mėsainio pavadinimas kilo nuo antro pagal dydį Vokietijos miesto Hamburgo pavadinimo, iš kurio žmonės emigravo į Ameriką. Vokiečių kalboje žodis „hamburgeris“ gali būti kaip daiktavardis arba būdvardis nusakantis kažką ar ką nors iš Hamburgo.
1967 m. JAV pristatytas vienas žinomiausių mėsainių – Big Mac.
Kosava

Istorija

Kosava miesto statusą įgijo 1940 m.

Žymūs žmonės

Šalia Kosavos, Merečovščiznos palivarke, 1746 m. gimė Tadas Kosciuška.
Cilindriškasis elniavabalis

Išvaizda, gyvenimo būdas

Kūnas 12 - 16 mm ilgio, cilindro formos, blizgus juodas. Antsparniai su išliginėm vagutėm. Patinėliai ant galvos turi ragą, kuris pas pateles daug mažesnis ir bukas.

Paplitimas

Aptinkamas Europoje nuo Ispanijos iki Vakarų Sibiro.
Lietuvoje gyvena lapuočių ir mišriuose miškuose.
Maslenica

Maslenica (rus. Ма́сленица) – šventinis senovės slavų-pagonių apeigų ciklas, kuris kviečia gyventojus „varyti“ žiemą ir reikiamai sutikti pavasarį. „Sūrio savaitė“ (Maslenica) švenčiama paskutiniąją savaitę iki Gavėnios. Pagrindiniai šio ciklo aspektai yra blynai ir tradiciniai liaudies susitikimai.

Istorija

Iki krikščionybės įvedimo Maslenicą šventė savaitę iki lygiadienio ir savaitę po jo. Šį ciklą vadino momentu, kai atsibunda gamta ir žmogaus organizmo sistemoje vyksta pasiruošimas pavasario darbams. Krikščionių bendruomenė pasiliko šią šventę, tačiau dėl pasninko ciklą sutrumpino savaite.

Tradicijos ir apeigos

Nuolat buvo sakoma, kad Maslenica, tai linksmas atsisveikinimas su žiema ir geranoriškas pavasario sutikimas, kuris atneša į namus gamtos jausmus ir pirmuosius saulės spindulius. Žmonės visada pavasarį laikė nauja gyvenimo pradžia ir garbino saulę, nes ji jiems teikė šilumą ir jėgas. Saulės garbei gyventojai kepė blynus, gamino skanėstus.
Senovėje žmonės manė, kad saulės simbolis yra blynas, nes jis apvalus, geltonas, karštas ir tikėjo, kad valgydami jį jie įgauna dalelę saulės šilumos ir jėgų.
Su krikščionybės įvedimu pasikeitė ir Maslenicos tradicijos bei apeigos. Kas buvo iki krikščionių atvykimo sunku pasakyti, tačiau žinoma, kad dabar kiekviena šios šventės diena turi savo apeigas bei tradicijas:
Pirmadienis – susitikimas. Šią dieną žmonės statosi kalnelius, supynes. Turtingesni pradeda gaminti blynus ir dalinti juos vargšams.
Antradienis – žaidimai. Vaikai eina žaisti su draugais ant kalnelių, o suaugusieji kviečia svečius pavalgyti blynų.
Trečiadienis – smaližių diena. Šią dieną visi žentai eina pas savo uošvienes į svečius blynų valgyti.
Ketvirtadienis – didysis susitikimas. Visi eina linksmintis, žaisti, vyksta draugiškosios imtynės.
Penktadienis – uošvienių vakaras. Žentai šią dieną kviečia savo uošvienes į svečius valgyti blynų.
Šeštadienis – marčių vakaras. Marčios kviečiasi savo būsimojo vyro giminaičius ir vaišina blynais.
Paskutinė Maslenicos diena – atleistas sekmadienis. Paskutiniąją dieną žmonės degina šiaudinę kaliausę – žiemos simbolį. Visi atsiprašinėja už senas savo negandas ir nuodėmes.

Įdomūs faktai

Panašios šventės vyksta ir kitose šalyse, pavyzdžiui, Lietuvoje – Užgavėnės, Šveicarijoje – Sechseläuten.