google/wiki40b huggingface dataset:
Badis keliauja į Vakarus

Turinys

Badis ir jo kompanionas indėnas Erelio Akis keliauja per prerijas plėšikaudami ir mulkindami žmones.
Atsidūręs mažame miestelyje Badis palaikomas gydytoju ir jam pasiūloma čia likti. Kadangi garantuojamas maitinimas, namas ir kiti nemokami malonumai, Badis sutinka, nors miestelio gyventojai, terorizuojami Kolorado Slimo gaujos, vienas po kito palieka savo namus.
Plėšikams priešinais vienintelis šerifas Bronsonas, tačiau ir jo elgesys kelia įtarimų, nes žmonės kaltina jį neišgelbėjus ankstesnio miestelio šerifo. Apsispręsdami likti, Badis ir Erelio Akis privalės stoti į mūšį su plėšikais bei išsiaiškinti, kas juos taip masina šiems miestelyje.

Apdovanojimai

Kino festivalyje „Giffoni“ juostos režisierius Michele Lupo buvo apdovanotas „Auksinio Grifo“ prizu.
Margininkų kapinynas

Kapinynas

Tai buvusi ovalo plano, 15×10 m dydžio, 1 m aukščio kalvelė, stūksojusi apie 4 m į pietus nuo Margininkų senųjų kapinių, vadinamų Maro, Marų kapeliais. Šiuo metu kapinyno vieta neardoma, dirvonuoja. Į pietvakarius–vakarus yra vienkieminė sodyba.

Istorija

Pradėjus dirvą arti, apie 1927 m. kalvelė buvusi nukasta. Kasant buvo rasta žmonių kaulų, žirgo kaukolė, 2–3 geležiniai ietigaliai, balnakilpė ir kt. radinių, kurie neišliko.
1979 m. žvalgė Ignas Jablonskis.
Kapinynas datuotinas I tūkstantmečio pirmąja puse.
Justina Karpiūtė

Biografija

Nuo aštuonerių metų pradėjo giedoti parapijos chore, baigė muzikos mokyklą.
Nuo 1919 pradėjo vadovauti chorams. Išmokusi vargonuoti, 1924–1973 vargonininkavo ir vadovavo dideliam mišriajam chorui Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijoje Westville. Su choru statė operetes, organizavo koncertus, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. Šv. Mišių, mišparų ir procesijų metu choro pasiklausyti suvažiuodavo daug lietuvių ir iš tolimesnių kolonijų.
Nuo 1940 buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narė, ne kartą rinkta Centro valdybos iždo globėja, 1946 įstojo į Vargonininkų sąjungos provincijos skyrių.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Juris Bojārs

Išsilavinimas

1952 m. baigė Rygos 49 – ąją vidurinę mokyklą, 1956 m. – Ogrės Miško pramonės technikumą, 1962–1966 m. studijavo Maskvos Valstybės saugumo aukštojoje mokykloje tarptautinius santykius, 1977–1980 m. mokėsi TSRS Užsienio reikalų ministerijos Diplomatijos akademijos aspirantūroje, kur parengė ir apgynė teisės mokslų kandidato disertaciją. 1987 m. apgynė teisės daktaro disertaciją „Pilietybė tarptautinėje ir valstybinėje teisėje“, nuo 1992 m. – habilituotas daktaras. 1991 m. – Latvijos Mokslų akademijos narys korespondentas, 1992 m. akademikas.

Darbinė veikla

1956 m. paskirtas miškininku į Kalnų Altajaus miško pramonės ūkį. 1957–1960 m. tarnavo tarybinėje armijoje, dirbo elektromonteriu Kuržemėje. Iki 1972 m. dirbo Latvijos TSR Valstybės saugumo kontržvalgybos skyriuje. 1972–1984 m. Latvijos Užsienio reikalų ministerijos patarėjas, skyriaus vedėjas, skaitė įvairius kursus Latvijos universiteto Teisės fakultete, nuo 1984 m. jame dirbo nuolat.
1989 m. įsteigė Latvijos universiteto Tarptautinių santykių institutą, tapo jo direktoriumi ir profesoriumi. Daug kartų rinktas Latvijos universiteto tarybos ir Senato nariu, komisijų pirmininku, Mokslų akademijos Ekspertų komisijos pirmininku. Yra dėstęs 1988 m. Upsalos universitete (Švedija), 1993 m. Romos privatinės teisės institute (Italija), 1994 m. Lozanos universitete (Šveicarija).

Politika

1988 m. prasidėjus Atgimimo procesui aktyviai įsijungė į Liaudies fronto organizavimą, buvo vienas iš pirmosios programos autorių, pristatė ją LTF I suvažiavime. Buvo pirmasis LTF Politinės komisijos pirmininkas.
Kaip LTF atstovas 1988 m. išrinktas TSRS liaudies deputatu, 1990 m. Latvijos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatu, dirbo Įstatymdavystės klausimų komisijoje.
1992 m. išrinktas Latvijos demokratinės darbo partijos pirmininku, nukreipė ją socialdemokratiniu keliu. 1995 m. jo iniciatyva partija pasivadino Latvijos socialdemokratų partija, o 1998 m. įsijungė į Latvijos socialdemokratų darbininkų partiją. 2005 m. išrinktas LSDSP pirmininku.
Apdovanotas „Trijų žvaigždžių“ III laipsnio ordinu ir 1991 m. Barikadų gynėjo atminimo ženklu.
Sandraugos čempionų taurė

Sandraugos čempionų taurės turnyras – kasmetinis futbolo turnyras, vykstantis tarp buvusios SSRS šalių nugalėtojų.
Pradėtas žaisti 1993 m. Maskvoje. Turnyre dalyvauja buvusių 15 sovietinių respublikų stipriausi klubai, o šešiolikta be konkurencijos dalyvauja Rusijos jaunių arba jaunimo komanda (pastaraisiais metais šešioliktoji komanda paprastai iš Serbijos).
Turnyro žaidynių formulė – 16 komandų padalinamos į 4 grupes ir žaidžiama vieno rato sistema. Grupių nugalėtojai patenka į atkrentamąsias rungtynes. Dėl to, kad turnyras vyksta dirbtinės dangos manieže, kai kurios komandos atsisako dalyvauti turnyre, saugodamos savo futbolininkus nuo galimų traumų. Pavyzdžiui, Ukrainos čempionai nedalyvavo pirmuose dviejuose turnyruose. Kai kurie klubai, rungtyniaujantys Europos taurėse, į turnyrą atsiunčia atsarginę sudėtį. Dėl šių ir kitų priežasčių (didelis skirtumas tarp komandų pajėgumo, sumažėjęs susidomėjimas sovietinių laikų futbolu) prieš 2000 m. turnyras prarado savo populiarumą.
Vincas Girnius

Biografija

1977 m. baigė Raseinių rajono Betygalos vidurinę mokyklą, 1982 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos mechanizacijos fakultetą.
1982–1984 m. Raseinių rajono „Aušros“ kolūkio inžinierius. 1984–1986 m. Jonavos raj. Bukonių tarybinio ūkio eksploatacijos inžinierius, vėliau – vyr. inžinierius mechanikas. 1986–1991 m. Šiaulių rajono Žadžiūnų kolūkio vyr. inžinierius mechanikas. 1992–1995 m. Šiaulių rajono valdytojo pavaduotojas.
1993 m. Tėvynės sąjungos narys.
1990–1995 m. Šiaulių rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys, 1995–1996 m. Šiaulių rajono savivaldybės meras. 1996–1997 m. Seimo narys. 1997 m. sausio 15 d. – rugpjūčio 7 d. Šiaulių apskrities viršininkas.
Vilmantas Rukavičius

Vilmantas Rukavičius (g. 1975 m. gegužės 26 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.

Biografija

Žaidė FBK Kaunas (1992–1999), Kareda Kaunas (2000), Dainava Alytus (2001), Sūduva Marijampolė (2002) komandose, Lietuvos rinktinėje. Baigęs profesionalo karjerą žaidė FK Ramučiai komandoje.
Chabab Ghazieh SC

Istorija

Klubas įkurtas 1961 m.
Miškų nykimas

Miškų nykimas – tikslingas arba natūralus miškingų plotų pavertimas ariama žeme, gyvenviete, kirtimu ar dykviete, nepaliekant miško. Tikslingas visiškas miško nukirtimas vadinamas miško lydymu.
Miškų nykimas vyksta dėl tikslingo miškų kirtimo, nuganymo, natūralių dykumėjimo procesų bei miško gaisrų. Seniau miško nykimas buvo siejamas su plotų vertimu šienaujama pieva, ganyklomis, javų laukais, tačiau po pramonės perversmo prisidėjo ir urbanizacija, infrastruktūros plėtra.

Poveikis aplinkai

Bendros didelių miško plotų sunaikinimo pasekmės – aplinkos ir bioįvairovės nykimas. Besivystančiose šalyse, kur neretai miškų kirtimas yra viena iš pagrindinių ekonomikos varomųjų jėgų, masiškas miškų nykimas daro įtaką klimatui ir geografijai. Miškų nykimas kaip problema pasireiškia nevykdant miško atželdinimo, tačiau ir su atželdinimu galimas žymus neigiamas poveikis bioįvairovei. 
Manoma, kad miškų nykimas sukelia CO₂ koncentracijos didėjimą Žemės atmosferoje, nes didžioji dalis iš miškų ekosistemos išimamos anglies natūralių ir pramonių procesų pabaigoje tampa CO₂. Tai didina šiltnamio efektą. Nepriklausomai nuo naujos panaudojimo paskirties, sunaikinto miško plotas talpina kur kas mažiau organinės anglies atsargų; pvz., žemdirbystei naudojamas plotas sulaiko tik 5 % anglies, lyginant su vidutiniu suaugusiu mišku. Manoma, kad su miškų nykimu susiję apie 20 % visų pasaulinių CO₂ emisijų. Siekiant jas sumažinti, nuo 2005 m. vyksta diskusijos dėl miškų nykimo mažinimo priemonių įtraukimo į būsimą Bendrosios klimato kaitos konvencijos protokolą, įsigaliosiantį 2020 m. pasibaigus Kioto protokolui. Pagrindinis su tuo susijęs mechanizmas, kurį siekiama įgyvendinti, yra REDD+ programa.
Bazinė palūkanų norma

Bazinė palūkanų norma – mažiausia pinigų skolinimosi kaina konkrečiu momentu, kurią nustato centriniai bankai. Kuo ji mažesnė, tuo daugiau pinigų išleidžiama į apyvartą, tuo pigiau galima pasiskolinti finansų rinkoje ir atvirkščiai, kuo ji didesnė, tuo mažiau pinigų įliejama į finansų rinkas, tuo didesni skolinimosi kaštai tampa.
Bazinė palūkanų norma nustatinėjama ne visose šalyse, pavyzdžiui, kai litas buvo susietas su euru, Lietuvos bankas nebuvo įgaliotas nustatyti šalies bazinės palūkanų normos.

Reikšmė

Bazinė palūkanų norma yra vienas iš instrumentų, naudojamų skatinant ekonomikos plėtrą. Šis instrumentas taip pat padeda pristabdyti perkaitusią ekonomiką. Jei ekonomikos augimas lėtėja ir norima ją paskatinti, centrinis bankas bazinę palūkanų normą sumažina, tikėdamasis tokiu būdu suaktyvinti skolinimąsi ir vartojimą. Tuo tarpu jei pradeda vis dažniau kilti infliacijos grėsmė, centrinis bankas bazinę palūkanų normą padidina norėdamas apsisaugoti nuo galimų turto burbulų sprogimų.
Fiziniams asmenims bazinė palūkanų norma įtaką daro per tarpbankines palūkanų normas. Kuo mažesnė bazinė palūkanų norma, tuo pigiau gyventojai gali skolintis ir priešingai, kuo ji didesnė, tuo didesnės skolinimosi sąnaudos tampa.
Lutonas

Istorija

Lutonas įkurtas VI a. kaip saksų tvirtovė. 1121 m. pradėta statyti Šv. Marijos bažnyčia. 1139 m. pastatyta pilis. 1336 m. miestą nusiaubė gaisras. XVIII a. Lutonas garsėjo kaip kepurių gamybos centras. XIX a. viduryje nutiesus geležinkelį į Londoną miestas pradėjo sparčiai augti.
Jesper Kyd

Biografija

Kiudas groti pianinu pradėjo nuo mažens. Vėliau jis keletą metų lankė klasikinės gitaros, natų rašymo, muzikos rašymo klasikinei ir chorinei muzikai pianinu pamokas, tačiau daugiausia yra savamokslis. Muzikos kūryba pradėjo užsiiminėti būdamas 14-os, naudodamasis Commodore 64 kompiuteriu, vėliau – Amiga. Jis ir Mikael Balle tapo grupės Silents DK, kūrusios demonstracines video žaidimų versijas, nariais. Vėliau pradėjo bendradarbiauti su būriu programuotojų, žinomų kaip Crionics. Su jais sukūrė tokius žaidimus kaip „Hardwired“ ir „Global Trash 2“ bei parašė jiems garso takelius.
Vėliau pradėjo kurti muziką pilniems žaidimams, su pažįstamais įkūrė įmonę „Zyrinx“, kuri sukūrė kompiuterinį žaidimą „Sub-Terrania“ Sega Genesis žaidimų kompiuteriui. Komanda persikėlė į Bostoną, JAV. Daugumai komandos narių grįžus į Daniją ir perėjus dirbti pas „IO Interactive“, Kiudas persikėlė į Niujorką ir Manhatane įkūrė nuosavą studiją, dirbo kaip laisvai samdomas žaidimų kompozitorius.
Jis sukūrė elektronikos, simfoninės ir chorinės muzikos žanrų derinio garso takelį žaidimui „Hitman: Contracts“. Garso takelis pelnė geriausios originalios muzikos apdovanojimą 2005 m. BAFTA žaidimų apdovanojimuose.
Pernikas

Istorija

IV a. pr. m. e. minimas kaip trakų tvirtovė, vėliau atiteko romėnams, IX a. pradžioje įėjo į Bulgarijos imperiją. 1396–1878 m. priklausė Osmanų imperijai. XX a. mieste ypač išvystyta angliakasyba ir sunkioji pramonė.

Pavadinimo kilmė

Mano, kad miesto pavadinimas kilęs nuo slavų dievo Peruno vardo. 1949–1962 m. buvo pervadintas Dimitrovu (bulg. Димитрово) komunistų lyderio Georgio Dimitrovo (1882–1949), gimusio netoli Perniko, garbei.
Jiezno dvaras

Istorija

1775 m. Pacai pastatydino rūmus, kuriuose buvo 12 salių, 52 kambariai ir 365 langai (pagal mėnesių, savaičių ir dienų skaičių metuose), rūmus puošė freskos, paauksuoti medžio raižiniai, Venecijos veidrodžiai.
XIX a. dvaro savininkas buvo Liudvikas Mykolas Pacas (1780 m. – 1835 m.). Jis rėmė 1831 m. sukilimą, vadovavo sukilėlių korpusui. Rusijos valdžiai sukilimą nuslopinus, buvo priverstas bėgti į užsienį, o dvaras buvo konfiskuotas. 1837 m. rūmai sudegė.
XX a. rūmų liekanos perleistos internatinei mokyklai.
Fabijonas Šulcas

Biografija

Gimė garlaivių mašinisto ir namų šeimininkės šeimoje, kurioje užaugo 8 vaikai. Pradžios ir vidurinį mokslą baigė Telšiuose. Pirmojo pasaulinio karo metais su tėvais pasitraukė į Rusiją. Ten šeima neteko tėvo ir motina su aštuoniais vaikais į Lietuvą grįžo viena.
1920–1922 m. tarnavo Lietuvos kariuomenės Kauno radijo stoties jaunesniuoju radijo telegrafininku. Tarnybos metu pradėjo lankyti Justino Vienožinskio vadovaujamus Aukštuosius piešimo kursus, kurie 1922 m. tapo Kauno meno mokykla. 1923 m. baigė bendrojo meno lavinimosi skyrių ir įgijo mokytojo kvalifikaciją. Nuo 1923 m. mokėsi meno mokyklos Tapybos studijoje. Tapybą jam dėstė Justinas Vienožinskis, grafiką – Adomas Galdikas, meno filosofiją – Ignas Šlapelis, piešimą, vėliau ir tapybą – Adomas Varnas. 1924 m. mokytojų tarybos nutarimu pelnė pagyrimą už tapybos darbus.
Stokodamas lėšų pragyvenimui, 1922–1923 m. dirbo Geležinkelių valdyboje braižytoju, 1923–1928 m. – Kauno Saulės mergaičių mokytojų seminarijoje piešimo ir braižybos mokytoju.
Baigdamas meno mokyklą, 1928 m. įgijo dailininko tapytojo vardą ir gavo valstybinę stipendiją plastinio meno studijoms Paryžiuje. Grįžęs iš Prancūzijos, 1929 m. Kaune surengė pirmąją savo kūrinių parodą, kurioje buvo eksponuojami dailininko tapyti peizažai.
Į kontempliaciją linkęs menininkas nutarė palikti šurmulingą laikinąją sostinę ir 1929 m. Kretingos apskrityje netoli Darbėnų miestelio nusipirko nedidelį ūkį Medšarkių kaime. 1933 m. vedė kaimynystėje gyvenusią Petronėlę Narbutaitę ir susilaukė keturių dukrų.
Didžiąją savo laiko dalį skyrė šeimai, ūkiui ir mokytojo darbui: 1932–1949 m. dirbo Kretingos pranciškonų gimnazijoje piešimo ir braižybos mokytoju, nuo 1945 m. Darbėnų progimnazijoje mokė piešimo, braižybos ir rusų kalbos. Už pedagoginį darbą 1960 m. jam buvo suteiktas Lietuvos nusipelniusio mokytojo garbės vardas, įteikti du medaliai „Už darbo šaunumą“, garbės ir padėkos raštai.
Užimtumas neleido daug dėmesio skirti tapybai. Prie jos grįžo išėjęs į pensiją. 1962 m. pradėjo tapyti septynių paveikslų ciklą „Žmogaus nemirtingumas“, kurį 1970 m. buvo eksponavo Klaipėdos dramos teatre ir Šiaulių „Aušros“ muziejuje surengtose parodose. Kretingoje ir Darbėnuose jis buvo žinomas kaip peizažistas, tapantis idiliškus, sentimentalius peizažus, kuriuose dažnas būdavo laivelių ant vandens motyvas.
Po dailininko mirties didelė jo kūrybinio palikimo dalis buvo saugoma dailininko namuose. 2003 m. giminės kūrinius padovanojo Vilniaus dailės akademijai, kurios meno galerijoje 2005 m. buvo atidaryta paroda: „Fabijonas Šulcas (1898–1984): gyvenimas ir kūryba“. 2013 m. dailininko kūryba buvo eksponuojama Kretingos muziejuje.
Asudalyk Aşgabat

Istorija

Klubas įkurtas 2002 m. 2004 m. pasiekė futbolo taurės finalą, bet pralaimėjo.
Toto (albumas)

Dainų sąrašas

Visas dainas parašė David Paich, išskyrus kur pažymėta.
Kęstutis Kuodis

Biografija

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pakruojo rajono skyriaus narys.
1995–1997 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Antanas Maliauskis

Biografija

1900 m. baigė Kauno kunigų seminariją įšventintas kunigu. 1906–1912 m. studijavo filosofiją ir socialinius mokslus Fribūro (Šveicarija) ir Leuveno (Belgija) universitetuose. 1911 m. filosofijos, 1912 m. politikos mokslų daktaras.
Nuo 1912 m. dirbo Šv. Kazimiero draugijoje Kaune, 1913–1915 m. Vilniuje. 1915–1920 m. JAV rinko aukas lietuvių katalikų spaudai, redagavo dienraštį „Draugas“. 1920 m. grįžo į Lietuvą, dienraščio „Laisvė“ vadovybės pirmininkas ir šv. Kazimiero draugijos knygų redaktorius. 1922–1931 m. Vytauto Didžiojo universiteto (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) Teologijos – filosofijos fakultete dėstė socialinius mokslus, etiką ir teodicėją; nuo 1922 m. profesorius. Nuo 1922 m. Sociologijos katedros vedėjas, 1925 m. skaitė ir žurnalistikos kursą. Sociologiniais ir apologetiniais klausimais rašė dienraštyje „Draugas“, savaitraštyje „Šaltinis“, žurnale „Draugija“ ir kituose. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą jo raštai konfiskuoti, išimti iš viešųjų ir organizacijų bibliotekų, juos įsakyta sudeginti.
Noulsojus

Noulsojus (far. Nólsoy; dan. Nolsø) – sala Farerų salyno viduryje, 4 km į rytus nuo sostinės Torshauno, įsikūrusio Streimojaus saloje. Plotas – 10,3 km², gyventojų 252 (2007 m. duomenys). Aukščiausia salos vieta Egjarkleturas (372 m) yra žemiausia visuose Fareruose.
Pietvakarinėje salos pakrantėje išsikišę du kyšuliai, kuriuose stovi po švyturį (Ionastangis pietryčiuose ir Boranas pietuose). Švyturiai pastatyti XVIII a. siekiant pagelbėti kontrabandininkams, veikusiems prieš nepopuliarų prekybos monopolį, įvestą Danijos. 2005 m. Danijos nacionalinis bankas išleido 20 Danijos kronų proginę monetą, kurioje įamžintas vienas šių švyturių.
Saloje tėra viena gyvenvietė – Noulsojus, įsikūrusi Stongino pusiasalio šiaurės vakarinėje dalyje. Su likusia salos dalimi pusiasalį jungia vos kelių metrų pločio sąsmauka. Salą iš Torshauno galima pasiekti per 20 min. plaukiant keltu.
Noulsojuje sutinkama viena didžiausių bukauodegių audrašauklių (Hydrobates pelagicus) (50 000 porų) populiacija pasaulyje.
Gaižaičių herbas

Aprašas

Žaliame lauke piestu stovinti išsižiojusi sidabrinė gyvatė su iškištu auksiniu liežuviu. Ties gyvatės kūno išlinkiais auksinės trešnės su sidabriniais koteliais bei po du lapus. Kairėje pusėje du vingiai ir dvi aukso trešnės, dešinėje – vienas vingis ir viena aukso trešnė.

Istorija

Herbą 2008 m. lapkričio 17 d. dekretu Nr. 1K-1584 patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas.
Bendrasis Vokietijos aukščiausiųjų teismų senatas

Bendrasis Vokietijos aukščiausiųjų teismų senatas (BVATS, vok. Gemeinsamer Senat der obersten Gerichtshöfe des Bundes, sutr. Gemeinsamer Senat - 'Bendrasis Senatas') – Vokietijos federalinių teismų jungtinė įstaiga, skirta aukščiausiasis teismas praktikai vienodinti. BVATS imasi bylos, jeigu kuris nors iš paskutinė instancijos Vokietijos teismų ketina nukrypti nuo įprastinės (kitų) teismų praktikos. Veiklos pagrindas - Vokietijos Konstitucija (95 str. 3 d.). Veiklą reglamentuoja specialus įstatymas (Gesetz zur Wahrung der Einheitlichkeit der Rechtsprechung der obersten Gerichtshöfe des Bundes).
Būstinė - Karlsrūhė.
Korinto kanalas

Korinto kanalas – kanalas kertantis Korinto sąsmauką. Kanalas jungia Jonijos jūrą ir Egėjo jūrą, leidžia laivam išvengti kelionės aplink Peloponesą ir sutaupyti ~400 km. Ilgis – 6,3 km. Plotis 24 m. Gylis – 8 m. Kanalą supančios uolos pasiekia 17 m aukštį. Iškastas 1881–1893 metais. Kanalas per siauras dideliems krovininiams laivams, todėl dažniausiai naudojamas turistų. Per metus praplaukia ~11 000 laivų.
Per kanalą eina trys tiltai. Kanalo galuose įrengti panardinami tiltai. Vakarinėje sąsmaukos pusėje prie kanalo išsidėstęs Korinto miestas.

Istorija

Dar antikos valdovai svajojo apie kanalą per sąsmauką. Pirmasis šio darbo ėmėsi tironas Perianderis VII a. pr. m. e. Įvertinęs užduotį kaip neįmanomą, vietoj to nutiesė akmeniminis grystą kelią laivams pertempti, pavadintą Diolkos. Šio kelio likučiai tebėra šalia kanalo.
Diadochas Demetrijus (336–283 m. pr. m. e.) planavo iškasti kanalą, bet klaidingai apskaičiavus vandens lygius skirtingose sąsmaukos pusėse ir išsigandus potvynio, projektas buvo atmestas.
Pasak istoriko Svetonijaus, Julijus Cezaris (valdė 48–44 m. pr. m. e.) šalia kitų grandiozinių projektų planavo ir kanalą per Korinto sąsmauką, tačiau nespėjo to įgyvendinti.
Imperatorius Neronas (valdė 54–68 m. e.) pradėjo kanalo kasimo darbus, asmeniškai iškasdamas pirmąjį kibirą žemės, bet netrukus jis mirė ir projektas buvo nutrauktas. 6000 žydų, karo belaisvių, buvo pradėję kasti 40–50 m pločio griovius iš abiejų pusių, trečioji grupė gręžė šulinius tikrindami uolienas (šuliniai tam buvo panaudoti dar kartą 1881 m.). Dabartinis kanalas eina tuo pačiu maršrutu, todėl niekas iš šio bandymo neišliko.
Planai buvo atgaivinti 1870 m., po sėkmingo Sueco kanalo atidarymo. Darbam buvo pasamdyta prancūzų kompanija, tačiau dėl finansinių problemų darbai sustojo tik prasidėję. Galiausiai 1881 m. kanalo projektavimui buvo nusamdyti vengrų architektai István Türr ir Béla Gerster, kurie prieš tai dirbo prie Panamos kanalo. Graikų kompanija vadovaujama bankininko ir filantropo Andreas Syngros pastatė kanalą 1881–1893 metais.

Geologija

Kanalas yra didelio seisminio aktyvumo zonoje. Tarp 1893 ir 1940 m. priežiūrai ir sienų stabilizavimui jis buvo uždarytas 4 metams. Vien tik per 1923 m. 41 000 m³ uolienų įkrito į kanalą, valymo darbai užtruko dvejus metus.
Laima Stankevičienė (1964)

Biografija

2006 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, edukologė. Lazdijų rajono savivaldybės kultūros skyriaus vyr. metodininkė, Lazdijų kultūros namų vadovė, nuo 2008 m. Stebulių pagrindinės mokyklos direktorė.
1999 m. Naujosios sąjungos, 2002 m. Liberalų demokratų partijos Lazdijų rajono skyriaus narė, Lazdijų skyriaus pirmininkė. 2005 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) skyriaus pirmininkė. 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Jonas, vaikai Karolis, Jonas.
Sidekicks FC

Istorija

Žaidžia elito lygoje.
Sruogiškės

Žymūs žmonės

Kaime gimė ir augo kunigas Ignas Merkys (Merkevičius), daktaras Jonas Merkys, miręs 1919 m. kovo 10 d. nuo šiltinės, Aldona Merkytė-Mikelinskienė (1924–2009 m.), Lietuvos rašytojų sąjungos narė, grožinės literatūros vertėja iš prancūzų į lietuvių kalbą, matematikos mokslų daktaras, doc. Petras Vaškas.
FRK Atletas Kaunas

Istorija

Sporto jaunimo klubas Kaune įsikūrė po II pasaulinio karo. Jis veikė prie tuometinio kūno kultūros instituto (KKI), vėliau tapusio LKKA, 1946 m. pradžioje jau suburta futbolo komanda, kuri nuo 1948 m. žaisdavo LTSR aukščiausiojoje lygoje, 1962 m. persivadino „Atletu“. 1973 m. klubas turėjo net dvi komandas, žaidžiančias LTSR pirmenybėse (KKI ir „Atletas“). Komandoje žaisdavo tik studentai. 
Atėjus nepriklausomybei, 1990 m. komanda pervadinta tautiniais motyvais – „Vyčiu“. 1991 m. klubas prisijungė prie Inkaras Kaunas klubo, tačiau vasarą (po pavasario pereinamojo sezono) atsiskyrė. 1994 m. komanda ėmė žaisti savo rėmėjo UAB „Volmeta“ vardu, tačiau 1996 m. susigrąžino „Atleto“ vardą. 1998 m. vasarą komanda vėl prisijungė prie „Inkaro“, tačiau žiemą vėl atsiskyrė, 2000 m. vėl prisijungė, bet po metų atsiskyrė. Klubas turėjo dukterinę komandą (Atletas-2 Kaunas), jame žaidė daug LKKA auklėtinių.
2003 m. komanda pavadinta „LKKA-Atletu“ ir žaidė I lygoje. 2004–2006 m. šioje lygoje žaidė dvi atskiros komandos – tiek LKKA, tiek ir „Atletas“, tačiau visus tris sezonus geriau pasirodė LKKA. Dabartinis klubas susikūrė per 2005 m.
Nors viešoji įstaiga „LKKA futbolo ir rankinio sporto centras“ įkurta 2005 m. rugsėjo 2 d., tačiau LKKA komanda žaidė jau 2004 m. sezone. Klubą ėmė remti „Teledema“ ir „LKKA ir Teledema“ vardu klubas I lygoje startavo 2005 m. pavasarį: pirmąsias oficialias rungtynes ji sužaidė balandžio 10 d. savo aikštėje 1:1 su FK Šiauliai-2 ekipa. Pirmąjį klubo istorijoje įvartį įmušė Aurelijus Staponka. Tame sezone LKKA vienuolikės pagrindu sudaryta komanda užėmė 7-ąją vietą 18 komandų turnyre ir pagerino savo pozicijas palyginus su 2004 m. 5 vietomis. 2007 m. išlaikiusi žaidėjų branduolį komanda buvo pasiryžusi pasiekti aukštų rezultatų. Žaidimas nuolat gerėjo, tačiau dėl varžybų vykdymo sistemos niuansų, komanda 12 ekipų turnyre pateko į antrąją grupę ir užėmė 7 vietą. Pirmą kartą klubo istorijoje sezone į varžovų vartus pavyko įmušti net 101 įvartį.
2008 m. „LKKA ir Teledema“ futbolininkai vėl liko septinti 13 komandų turnyre. Palankiai susiklosčius aplinkybėms, 2009 m. pradžioje klubas debiutavo šalies futbolo elite – A lygoje ir su iškelta užduotimi susitvarkė – užėmė 7-ąją vietą ir išsaugojo teisę žaisti tarp stipriausių Lietuvos komandų ir 2010 m. Tais metais komandos pavadinimas buvo pakeistas į FRK „Atletas“. Tai buvo pats prasčiausias sezonas klubo istorijoj – A lygos pirmenybės pradėtos su 6 taškų bauda, klubas tik 6 rungtynes baigė lygiosiomis ir tarp 10 komandų turnyre liko paskutiniai. Su gerokai sumenkusiu biudžetu 2011 m. sezoną „Atletas“ pradėjo I lygoje.
Iki 2010 m. klubas žaidė LŽŪU stadione Noreikiškėse, vėliau persikėlė į NFA stadioną.