google/wiki40b huggingface dataset:
Obelytės piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Peršėkės dešiniajame krante, aukštumos kampe. Aikštelė buvusi pailga šiaurės – pietų kryptimi, tačiau jau beveik visiškai nuplauta Peršėkės, išliko tik 2x5 m dydžio gabalėlis. Šiauriniame jos krašte supiltas 25 m ilgio, 2 m aukščio, 22 m pločio pylimas, ištisai iškasinėtas ir nuskleistas. Šlaitai statūs, 9–10 m aukščio. Piliakalnis apaugęs lapuočiais.
Į šiaurė ir šiaurės rytus nuo Obelytės piliakalnio esančioje aukštumoje yra papilys. Aikštelė keturkampio formos, pailga rytų – vakarų kryptimi, 70 m ilgio ir iki 65 m pločio, iš vakarų, šiaurės ir rytų apjuosta daugiau kaip 80 m ilgio, 1 m aukščio, 22 m pločio ariant išskleistu pylimu. Papilio šiaurės vakarų dalis užimta sodybos pastatų, užsodinta sodu, kita dirvonuoja.

Gyvenvietės

Piliakalnius supa 7,5 ha ploto papėdės gyvenvietės. Kultūrinis sluoksnis yra į pietus – pietryčius nuo Kaukų piliakalnio, 5,5 ha plote, į rytus nuo to paties piliakalnio, Peršėkės dešiniajame krante, 1 ha plote ir į pietvakarius bei rytus nuo Obelytės piliakalnio, taip pat 1 ha plote. Čia rasta grublėtos ir lygios keramikos.

Tyrimai

1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnio ir papilio įtvirtinimų archeologinius tyrimus 1967-1969 m. atliko Vilniaus universiteto archeologai, vadovas Pranas Kulikauskas. Piliakalnio pylime iširtas 22 m² plotas, nustatyta, kad jis sudarytas iš apdegusio molio gabalų su 2–3 degėsių sluoksniais, papilio pylimo rytiniame gale ištirtas 32 m² plotas, rasta brūkšniuotos ir grublėtos keramikos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.  Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 36600 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Bambininkų piliakalnis 13 kmRiečių piliakalnis 15 kmAniškio piliakalnis 9,5 km
Kieliško piliakalnis 15 kmAtesninkų piliakalnis 13 kmRadžiūnų piliakalnis 14 km
Kaukų piliakalnis 0,05 kmPrelomčiškės piliakalnis 9 km
Verstaminų IV piliakalnis 14 kmPapėčių piliakalnis 4,5 kmŽilvės piliakalnis 12 km
Dirmiškių piliakalnis 13 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Rumšiškių valsčius

Rumšiškių valsčius buvo vidurio Lietuvoje, dešiniajame Nemuno krante, į rytus nuo Kauno. Centras – Rumšiškės.
Jonas Mikalojus Ksaveras Chodkevičius

Biografija

Gimė Brastos vaivados Adomo Tado Chodkevičiaus ir Rozalijos Ievos Čapskytės-Hutenaitės Chodkevičienės šeimoje.
Mokėsi Vilniaus akademijoje, kurią baigęs 1757 m. paskirtas Lenkijos karalystės pulkininku. Septymečiame kare 1758–1759 m. kovojo Prancūzijos pusėje. 1764 m. išrinktas į konvokacinį seimą, kuris rengė naujo Lenkijos karaliaus rinkimus. Palaikė Rusijos imperijos statitinio Stanislovo Augusto Poniatovskio kandidatūrą, pasirašė jo išrinkimo Lenkijos karaliumi aktą. 
Nuo 1764 m. gruodžio 31 d. generolas adjutantas, nuo 1765 m. rugpjūčio 19 d. Žemaičių maršalka, nuo 1765 m. spalio 2 d. – Žemaičių seniūnas. 
Baro konfederacijos metu užėmė dviprasmišką poziciją. Viešai apgailestavo, kad gimtąją šalį pavergė svetimšaliai, tačiau tai netrukdė jam remti Prūsijos ir Rusijos karvedžių, kurių kariuomenės saugojo jo valdas. 1778 m. tapo Rusijos imperijos kariuomenės generolu leitenantu.
1765 m. apdovanotas Šv. Stanislovo, 1774 m. gegužės 9 d. – Baltojo erelio ordinais.  
Palaidotas Supraslės bazilijonų vienuolyne.
Zygmunt Ugiański

Biografija

Gimė 1906 m. liepos 9 d. Alytuje. 1925 m. pradėjo studijuoti teisę Kauno Vytauto Didžiojo universitete. 1923–1927 m. dirbo Lietuvos Seimo nario Viktoro Budzinskio patarėju. Buvo vienas iš Vytauto Didžiojo universiteto lenkakalbių studentų bendrijos įkūrėjų. 1928 m. tapo Lietuvos lenkakalbių akademinės bendruomenės profesinės sąjungos Lauda nariu, kurios vadovu buvo nuo 1932 m. iki 1934 m. 1930 m. įstojo į Varšuvos žurnalistų aukštąją mokyklą, baigęs studijas grįžo į Lietuvą, kur rašė straipsnius ir redagavo jaunimo žurnalą Iskry, kuris buvo publikuojamas lenkų kalba leistame laikraštyje Dzień Kowieński. 1937 m. tapo Kaune lenkų kalba leidžiamo laikraščio Chata Rodzinna redaktoriumi. Antrojo pasaulinio karo metu dirbo Kauno Armijos Krajovos apylinkės spaudos ir propagandos skyriuje, vėliau tą patį darbą dirbo Vilniaus Armijos Krajovos apylinkėje. 1946 m. suimtas už antitarybinę veiklą ir ištremtas į Sibirą, iš kur į Lenkiją grįžo 1955 m. ir įsidarbino Lenkijos mokslų akademijoje. Mirė 1972 m. kovo 18 d. Varšuvoje, palaidotas Varšuvos Brudnovskų kapinėse.
Lietuvos futbolo varžybos 2008–2009 m.

I lyga

Po 2007 m. sezono į II lygą iškrito Ukmergės „Vilkmergė“, lygą papildė Utenos „Utenis“ ir Kauno „Spyris“, taip pat ir A lygos licencijos negavęs Vilniaus FC.

Antrasis etapas

Antrajame etape geriausios 8 pirmojo etapo komandos sužaidė po vienerias rungtynės kovodamos dėl 1–8 vietų, o likusios 5 komandos kovojo dėl 9–13 vietų.

II lyga

2008 m. sezone buvusios Šiaurės ir Pietų zonos pertvarkytos į Pietų ir Vakarų zonas. Rungtyniauta dviem ratais.

Kauno apskritis

Apskrities varžybose dalyvavo 14 komandų. Pirmiausia jos sužaidė tarpusavyje po vienerias rungtynes – po šio turnyro komandos buvo suskirstytos į stipriųjų A grupę ir silpnųjų B grupę, kuriose tarpusavyje sužaista dar po vienerias rungtynes.

SFL

Vilniaus apskrityje organizuotos SFL lygos varžybos 5 divizionuose, suskirstytuose pagal pajėgumą. Po 2007 m. sezono „Farm“ divizionas suskaidytas į du („Farm-1“ ir „Farm-2“), į lygą priimti 9 nauji klubai - „Renne“, „Rytas“, „Internacionalas“, „Viltis“, Lavoriškių FK, TEC, „Trivartis“, „Troja“ ir „Setas“. Vilniaus „LDK United“ klubas pervadintas Vilniaus „Ekolinu“, Vilniaus MFK pervadintas Vilniaus „Euforija“. 2008 m. SFL lyga išsiplėtė ir į Klaipėdos apskritį. Čia viename divizione varžėsi 5 komandos: „Jambo“, „Brig“, „Futera“, „Football-news.lt“ ir „Klaipėda City“.
Kupangas

Istorija

Kupangas buvo svarbus uostas ir prekybos centras valdant olandų ir portugalų kolonistams.
Olandų Rytų Indijos bendrovės atstovai atvyko į Kupangą 1613 m., kai užėmė portugalų tvirtovę Soloro saloje. Tą sritį valdė helongų, kildinusių save iš Seramo Molukuose, radža. Iš Kupango buvo patogu stebėti laivybą pietinėje Timoro pakrantėje, o Koinino upė suteikė švaraus vandens. Portugalai dominavo saloje, kol 1646 m. olandų bendrovė įsitvirtino Solore ir atnaujino ryšius su radža. 1653 m. sausį upės rytinėje pakrantėje olandai pastatė Concordia tvirtovę. Iš Kupango olandai kovojo su portugalais. Po olandų pralaimėjimų 1655, 1656 ir 1657 m. jų sąjungininkai sombajai ir amabiai 1658 m. įsikūrė teritorijoje prie Kupango, kuri tradiciškai priklausė helongams. Po jų čia įsikūrė amfoanai (1683 m.) ir taebenu (1688 m.). Helongų radža nominaliai valdė teritoriją ir priklausė nuo olandų. Be helongų teritorijų, salą iki 1749 m. valdė portugalai.
Olandų administraciją sudarė pagrindinis vykdytojas (opperhoofd) ir taryba. Santykiai su vietiniais vyko reguliariais susitikimais (vergaderingen). Kupango administracija taip pat vykdė santykius su Savu sala, Soloru ir Rotės sala. Kinų pirkliai ir amatininkai atvyko XVIII a. pradžioje. Mieste taip pat apsigyveno salos vietiniai. 1752 m. mieste gyveno 827 krikščionys ir neaiškus skaičius kitatikių. 1749 m. Kupango reikšmė išaugo, kai olandai užėmė visą vakarinį ir centrinį Timorą. Olandų įtaka sumažėjo po 1761 m. iš dalies dėl olandų kolonistų kompetencijos trūkumo.
Kupangas buvo William Bligh, kuris buvo paliktas jūroje po Bounty sukilimo 1789 m., kelionės pabaiga. Sukilimas įvyko 56 km nuo Tofua. Bligh užtruko 41 dieną, kol pasiekė Kupangą. Jis turėjo tik sekstantą ir kišeninį laikrodį. Jis su savo jūreiviais įveikė tokį tolimą kelią, nes John Norton buvo užmuštas jiems bandant išlipti į Tofuą.
1795 m. prancūzų revoliucionieriams užėmus Nyderlandus, britai užėmė olandų Rytų Indiją. Kupangas buvo užpultas 1797 m. Britai buvo išvyti, bet sugriovė miestą. Anglai vėl bandė jį užpulti 1811 m. Kai britai užėmė Javą, Kupangas pasidavė 1812 m. sausį. Britai grąžino miestą olandams 1816 m. Misionierius Reint LeBruyn (1799–1829 m.) platino saloje krikščionybę. 1825 m. Kupangas buvo atvertas užsienio pirkliams. 1866 m. Kupangas tapo laisvu uostu.
5 mažos karalystės šalia Kupango 1917 m. buvo sujungtos į Kupango savivaldą (zelfbesturend landschap), kuriai nepriklausė pats miestas.
XX a. pradžioje Kupange tūpdavo lėktuvai, skrendantys iš Europos į Australiją. Japonai užėmė miestą 1942–1945 m., o sąjungininkai subombardavo senamiestį.
1967 m. miestas tapo Kupango vyskupystės centru. 1989 m. Kupango vyskupystė tapo arkivyskupyste.
Švenčionių evangelinio tikėjimo bažnyčia Evangelijos Šviesa

Istorija

Švenčionių evangelinio tikėjimo bendruomenė įkurta 1993 m. Kūrimosi pradžioje nuomojosi patalpas mieste. 2000 m. įsigijo buvusią baldų parduotuvę Strūnaičio gatvėje. Tuomet bendruomenė veiklą perkėlė į savas, religinei veiklai pritaikytas patalpas. Pastatas baigtas renovuoti 2017 m. Jame bendruomenė taip pat įkurdino labdaros virtuvę, dienos centrą vaikams.
2017 m. duomenimis, bendruomenė vienijo per 40 narių, bažnyčioje dirbo švenčioniškis pastorius Anatolij Pavlovič.
Šarminiai metalai

Panaudojimas

Kadangi šarminiai metalai pasižymi skirtingomis spalvomis nudažant liepsną, tai jie yra naudojami pirotechnikoje, gaminant fejerverkus.
Langas į kiemą

Istorija

Filmas sukurtas Cornell Woolrich novelės „Tai turėtų būti žmogžudystė“ („It Had to Be Murder“) motyvais. Filmo premjera įvyko 1954 m. rugpjūčio 1 d. „Langas į kiemą“ susilaukė komercinės sėkmės. Filmo biudžetas buvo apie 1 mln. JAV dolerių, o pasaulio kino teatruose jis surinko apie 36,7 mln JAV dolerių pajamų.
Filmas susilaukė labai palankaus kritikų įvertinimo. Nors filmo scenos atrodo tarsi filmuotos realioje miesto aplinkoje, tačiau filmavimas iš tikro vyko „Paramount Pictures“ studijose, o pagrindinio veikėjo fotografo Džefrio kambarys buvo pirmajame aukšte.

Siužetas

Fotografas L.B. Džefris susilaužė koja ir turi leisti laiką kėdėje. Jo butas yra viename didmiesčio kvartalų ir langas atsiveria į daugiabučių namų kiemą. Iš neturėjimo ką veikti Džefris stebi aplinkinius kaimynus, jų barnius ir kasdienius užsiėmimus. Tarp jo kaimynų: šokėja, kompozitorius, pagyvenusi pora, kurios vyras slaugo sergančią žmoną, įsimylėjusi jauna porelė, vieniša pagyvenusi moteris. Džefriui paskambinus žurnalo, kuriame dirba, redaktoriui, paaiškėja, kad jam dar liko savaitė gipse.
Po pokalbio su redaktoriumi Džefrį aplanko draudimo kompanijos samdoma slaugytoja Stela, kuri atlieka Džefrio priežiūrą. Jie kalbasi kasdieniškais dalykais. Stela Džefrį perspėja, kad kaimynų stebėjimas gali reikšti bėdą. Į tai Džefris atsako, kad jis ir laukia „bėdos“. Po to jie kalba apie Džefrį lankančią Lizą Kerol Femon. Seselė Stela pataria Džefriui ją imti ir vesti, Džefris bando išsisukinėti teisindamasis charakterių ir gyvenimo būdo nesuderinamumu.
Vakare Džefrį aplanko Liza. Ji suorganizuoja vakarienę ir demonstruoja Džefriui savo suknelę. Džefris visai nėra tikras, kad ji galėtų būti jo žmona. Tačiau jį susitikimo metu nemažiau traukia žvilgtelėti pro langą. Jis kartu su Liza pradeda aptarinėti, kas vyksta kieme. Lizai išėjus ir kvartalui sumigus Džefris išgirsta dūžtančio stiklo garsą ir moters šūksmą. Prasideda liūtis. Džefris apie 2 valandą nakties pastebi, kad gretimo namo gyventojas, slaugantis savo sergančią žmoną, palieka namus su dideliu lagaminu.
Kitą rytą Džefris su Stela pastebi, kad šis kaimynas (pavarde Torvaldis) įtariai žiūri pro langą, o jo žmonos nebėra. Kaimynų šuniukas rausiasi ties gėlių lysve, prie kurios Torvaldis anksčiau dirbo. Džefriui kyla įtarimai, jis pasiima binoklį ir pradeda dar atidžiau stebėti kaimynus. Fotografas bando sudominti tuo Lizą ir Stelą, paskambina pažįstamam detektyvui. Gal įvyko žmogžudystė ...
Israel Matz

Biografija

Gimė 1869 m. Kalvarijoje. 1890 m. emigravo į JAV, kur iš pradžių dirbo buhaletriu. 1906 m. kartu su vengrų kilmės verslininku Max Kiss įkūrė Ex-Lax farmacijos kompaniją, kuri latekso produktus gamino Brukline įsikūrusioje gamykloje. 1926 m. įmonės gaminami lateksiniai produktai buvo labiausiai perkami visoje JAV. I. Matzas kompanijos direktoriumi dirbo 42 metus, iki savo mirties 1950 metais. Verslininko vardu pavadintas Jeruzalės hebrajų universiteto žydų teisės fakultetas. Taip pat yra įkurta verslininko vardu pavadinta labdaros organizacija, kuri remia rašytojus rašančius hebrajų kalba.
Brazavilis

Istorija

Miestą 1880 m. įkūrė prancūzų keliautojas Pjeras Savornjanas de Braza (Pierre Savorgnan de Brazza), kurio garbei miestas ir pavadintas. 1882–1960 m. priklausė Prancūzijai, vėliau tapo nepriklausomos Kongo Respublikos sostine. Miesto augimą labai paskatino nutiestas geležinkelis į Puent Nuarą (1946 m.).
Gatvės lyga (2001 albumas)

Recenzijos

Hiphopo žinomas veikėjas Miroslav Stycinskij (dar žinomas kaip MiRON) įvertino albumą:
Tai gabalai, kurie turėtų vežt daugumą iš mūsų jaunų reperių. [...] Albumas stovi ant ribos komercijos ir gero hiphopo, vieną ranką jis įkišo į topo pirmą vietą, kitą į naktinę gatvę. Viską išspręs tai, ką Sindikatas įrašinės ateity, kuri jo pusė stipriau patrauks. Patį albumą aš vertinau taip kaip ir užsienietiškus, nes jo kokybė leidžia tai daryti.

Perleistas albumas

2011 m. G&G Sindikato nariai, prieš minėdami grupės 15-tą gimtadienį ir albumo dešimtmetį, pristatė perleistą albumą. DJ Mamania tai komentavo taip: 
Kai kuriems albumo kūrinių remiksams mes iš naujo įrašome vokalo partijas, kad jos derėtų prie naujos versijos. Dabar mūsų pačių darbas studijoje yra visai kitoks nei prieš 10 metų. Anksčiau muziką kurdavo Donciavas, dabar tiek Pushaz, tiek ir Svaras sukuria nemažai muzikos. Keičiasi įranga, keičiasi ir muzika – tai galima pastebėti mūsų vėlesniuose albumuose. Nemanau, kad grupė ryžtųsi vėl įrašinėti su ta įranga, kuri buvo prieš 10 metų, bet būtų tikrai smagių akimirkų, jeigu taip atsitiktų
Berolinos šachmatai

Istorija

Berolinos šachmatus 1926 m. pasiūlė Edmundas Hebermanas (Edmund Hebermann) ir pavadino miesto, kuriame gyveno (Berlyno) vardu.

Berolinos pėstininkas

Berolinos pėstininkai juda įstrižaine vienu laukeliu pirmyn (pirmu ėjimu iš 2-os (7-os) gulstinės gali ir dviem laukeliais), o figūras kerta priekyje esančiame laukelyje.
Pėstininkui judant per du laukelius iš pradinės šachmatų partijos pozicijos galioja kirtimo praeinant taisyklė.
Kaip ir tradiciniuose šachmatuose pasiekę paskutinę horizontalę paaukštinami į pageidaujamą figūrą.
Žaidžiant partijas jie yra mobilesni už tradicinių šachmatų pėstininkus. Dažnai koncentruojasi centre, tačiau jų kertamoji galia - mažesnė. Kadangi juos ginti gali tik pėstininkas iš apačios, partijos metu susidariusioms pozicijoms būdinga laisvų linijų gausa.
Partijos pabaigoje Berolinos pėstininkai tampa pavojingesni už tradicinius, kadangi pasiekti paaukštinimą jiems lengviau.
Šachmatų diagramose Berolinos pėstininkas vaizduojamas, kaip apverstas žemyn galvą tradicinių šachmatų pėstininkas.
Šachmatų kompozitoriai Berolinos pėstininką naudoja, kurdami tiesioginius, sutarto mato, atvirkščio mato, refleksinio mato serijinius ir ilgiausių ėjimų ir k.t. uždavinius. Šie uždaviniai dalyvauja konkursuose. Geriausi įtraukiami į FIDE albumus.

Užrašai

Sutrumpintas šachmatų uždavinių tarptautinis žymėjimas prasideda trumpiniu, nurodant užduoties tipą ir ėjimų skaičių. Toliau seka sprendinių, ar dvynių skaičius.
Kai uždaviniuose panaudotas Berolinos pėstininkas, pažymima naujos eilutės viduryjeː pav., Berolinos pėstininkas ir t. t.
Užrašant ėjimus Berolinos pėstininku prieš ėjimą rašomas priešdėlis BE, pav. BEc2-a4.
Nyderlandų futbolo varžybos 2000–2001 m.

Eredivisie pirmenybės

Čempionų titulą apgynė Eindhoveno „PSV“ (16-as titulas).
Šilonys (Kaišiadorys)

Istorija

Šilonyse XVI a. susikūrė evangelikų reformatų bendruomenė, rinkdavosi sinodas ir kurį laiką kaimas buvo Lietuvos evangelikų reformatų centru.
Vėtrungė (Kaunas)

Vėtrungė – Kauno Šilainių, dab. Tado Ivanausko vidurinės mokyklos laikraštis, einantis nuo 1995 m. rugsėjo.

Istorija

Pradėtas leisti kaip laikraščio „Lituanica“ priedas. Redakcinė kolegija: A. Pielikienė ir kt. Tiražas 500 egz.
Iidzuka

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė – kosmėja, medis – kamparinis cinamonas.
Egiptiečių kalendorius

Istorija

Seniausias Egipte naudotas kalendorius buvo lunisoliarinis: laikas buvo matuojamas mėnesiais, kurie atitiko vieną mėnulio ciklą (28-29 dienos), ir kurie buvo apjungiami į saulės metus (apie 365 dienos), kurių pradžią žymėjo Nilo potvyniai. Paprastai vienerius metu sudarydavo dvylika mėnesių, tačiau dėl mėnulio ir saulės ciklų neatitikimo kartais reikėdavo pridėti papildomą keliamąjį mėnesį.
Vėliau įvykdyta kalendoriaus reforma, mėnulio ciklo buvo atsisakyta, ir pereita prie išimtinai saulės ciklu skaičiuojamų metų, t. y. metų, kuriuos sudarė 365 dienos. Kadangi Nilo potvynio pradžia sutapdavo su Sirijaus patekėjimu (tai įvyksta apie birželio pradžią Grigaliaus kalendoriuje), tai tapo svarbiu atskaitos tašku, žymėjusiu žemdirbystės ciklo pradžią, ir kartu naujųjų metų pradžią. Tokio reformuoto kalendoriaus metus sudarė 12 mėnesių po 30 dienų (nebesusijusių su mėnulio ciklu) ir 5 papildomos dienos.
Tačiau kadangi Sirijaus patekėjimas vyko ne tiksliai kas 365 dienų, t. y. Sirijaus (arba sotiniai) metai buvo lygūs maždaug 365.25 dienų, kas ketverius metus susidarydavo 1 dienos paklaida, o kas 100 metų – 25 dienų paklaida. Kadangi toliau kalendorius nebebuvo reformuojamas, Sirijaus patekėjimas greitai nebesutapo su kalendorinių metų pradžia. Valstiečių gyvenimas rėmėsi realiais, t. y. gamtiniais metais, o valstybiniai reikalai ir šventės vyko pagal valstybinį kalendorių. Šių dviejų ciklų neatitikimas kiekvienais metais buvo fiksuojamas: buvo pažymima, kurią dieną tais metais Sirijus tekėjo. Sirijaus patekėjimas su kalendorinių metų pradžia sutapdavo labai retai – tik kas 1460 m., t. y. kuomet susidarydavo 365 dienų paklaida. Tokie metai buvo vadinami didžiaisiais ir specialiai pažymimi. Egipto istorijoje buvo tik keli tokie atvejai: 2781 m. pr. m. e. ir 1321 m. pr. m. e. Ptolemėjų laikais šis sutapimas įvyko 139 m., bet tuo metu senasis kalendorius jau nebuvo naudojamas.
Šis dviejų ciklų neatitikimo fiksavimas leidžia dabartiniams egiptologams nustatyti nemažai Senovės Egipto datų, jeigu tik įrašai mini, kurią dieną tais metais tekėjo Sirijus. Tai taip pat skatina spėliojimus dėl galimos kalendoriaus reformos datos. Manoma, kad ši kalendoriaus reforma galėjo įvykti būtent 2781 m. pr. m. e., kuomet kalendorinių metų pradžia dar sutapo su Sirijaus patekėjimu. Anksčiau egiptologai linkę nukelti galimą kalendoriaus reformą dar seniau, t. y. į 4241 m. pr. m. e., tačiau įrodžius, jog Ankstyvoji Egipto karalystė neprasidėjo anksčiau nei III tūkst. pr. m. e. pabaiga, šis požiūris buvo atmestas.
Nereformuota kalendoriaus struktūra buvo išlaikyta tūkstančius metų. 238 m. pr. m. e. Ptolemėjas III pasiūlė reformuoti kalendorių, kad jis sutaptų Sirijaus metais, pridedant kas ketverius metus vieną papildomą dieną. Tačiau tradicija buvo pernelyg stipri, ir reforma užsitęsė dar keletą šimtų metų. Tik 22 m. pr. m. e. reforma buvo įgyvendinta, pirmą kartą pridedant papildomą dieną ir sinchronizuojant Egipto kalendorių su Julijaus kalendoriumi. Taip buvo sukurtas vadinamasis Aleksandrijos kalendorius, kurį iki mūsų dienų naudoja krikščionys koptai.
Kaltanėnų seniūnija

Geografija

Kaltanėnų seniūnija yra Aukštaitijos nacionalinio parko ir Labanoro regioninio parko teritorijoje. Didesnė seniūnijos dalis apaugusi Labanoro girios šilais. Joje yra didesni Žeimenio, Keročio, Liedžio, Liedaičio, Gilūto, Sekluočio, Terpežio, Mekšrinio, Peikenio, Telio ežerai ir daug kitų mažesnių ežeriukų. Seniūnijoje prasideda Žeimenos ištakos (iš Žeimenio ež.) ir toliau vingiuoja pietvakarių kryptimi. Kiaunos ir Luknelė upės seniūnijos ribose įteka į Žeimeną. Liedelės upelio visa vaga teka tik šios seniūnijos ribose. Yra Kūrinių pelkė, atsiradusi vietoje sovietmečiu nusausinto Sklensko ežero. Yra ir gamtos paminklų, vienas jų tai paprastasis kadagys augantis Obelų Rage už maždaug 300 m nuo Žeimenio ežero. Savotiškas dėl išaugusių trylikos kamienų, nors vienas jų jau ima džiūti. Jo aukštis apie 12 metrų. 1984 metais šis kadagys buvo paskelbtas gamtos paminklu, o nuo 1987 m valstybinės reikšmės paminklas. Seniūnijoje plėtojamas turizmas ir nuo seno paplitęs žemės ir miškų ūkio verslas.
Pagirmuonių valsčius

Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. amžiuje. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Marijampolės apskričiai.
Édouard Vuillard

Eduaras Viujaras (pranc. Édouard Vuillard, 1868−1940 m.) – Prancūzijos tapytojas, grafikas, dekoratorius, dizaineris, XIX a. pb. Paryžiaus nabių grupės narys.

Biografija

Eduaras Viujaras gimė 1868 m. lapkričio 11 d. Kiuzo (Sona ir Luara), Rytų Prancūzijoje. Jo tėvas buvo atsargos karininkas. 1877 m. šeima persikėlė į Paryžių. E. Viujaras mokėsi Kondorsė licėjuje, kur sutiko Morisą Deni ir Ker Ksaverą Ruselį. 1886−1888 m. E. Viujaras mokėsi Paryžiaus Aukštojoje dailės mokykloje ir Žiuljano akademijoje, kurioje susipažino su grupe tapytojų, paveiktų simbolistinės ir P. Gogeno dailės. Šie jaunieji dailininkai − E. Viujaras, Morisas Deni, Pjeras Bonaras, Polis Seriuzjė, Feliksas Valotonas, Ker Ksaveras Ruselis ir kiti, 1889 m. įkūrė grupę „Nabiai“. Dailininkai kūrė aukšto dekoratyvumo laipsnio kūrinius, koncentruodamiesi į tekstūras, formų iškraipymus siekiant psichologinių reikšmių atskleidimo kasdienių objektų vaizdavime. Jų dailei būdingas pabrėžtinai plokštuminis vaizdavimas, supaprastinimai, įtakoti japonų estampų. E. Viujaras nabių laikotarpiu dirbo iliustratoriumi, afišistu, teatro dizaineriu, kūrė litografijas.
Prieš pat 1900 m. E. Viujaras grįžo prie natūralesnės dailės (nabiai paskutinį kartą eksponavo kartu 1989 m.). 1900 m. jis sutiko Lucie Hessel, savo dilerio žmoną, kuri tapo ilgametę dailininko drauge. Dėl savo paveikslų, kuriuose dažniausiai vaizdavo namų interjerą, E. Viujaras (kaip ir Pjeras Bonaras) priskiriamas „intymistams“. Po 1900 m. E. Viujaras daugiausiai dirbo intymistų stiliumi, gavo viešųjų užsakymų sieninei tapybai: Eliziejaus laukų teatro fojė (1913), Šajo rūmuose Paryžiuje (1937), Tautų Sąjungos būstinėje Ženevoje (1939). Dailininkas mirė 1940 m. birželio 21 d. La Bol Eskublake (Atlanto Luara) Bretanėje. Palaidotas Batinjolio kapinėse Paryžiuje. Didžiausias dėmesys dailės istorijoje teikiamas E. Viujaro nabių laikotarpio kūriniams.
Michailas Olisovas

Biografija

1976 m. baigė Žvėryno 17-ąją vidurinę mokyklą. 1980 m. baigė VRM SSRS Leningrado priešgaisrinės technikos mokyklą. 1982–1988 m. studijavo VISI. 1989 m. Vilniaus miesto Priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos viršininko pavaduotojas.
1992–1996 m. dirbo įvairiose įmonėse konsultantu, direktoriaus pavaduotoju, direktoriumi, generaliniu direktoriumi. 1996–2001 m. žemės ūkio bendrovės „Raudondvaris“ direktorius. 2002–2003 m. vadovavo Vilniaus Aušros vartų ligoninei (UAB „Voltrė“). Nuo 2004 m. UAB „Statybų paslaugos“ direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2004 m. visuomeninės organizacijos „Ruskij dom“ vicepirmininkas.
Kiziakas

Kiziakas - džiovintas presuotas žolėdžių gyvulių mėšlas, skirtas naudoti kaip kuras patalpoms apšildyti ar maistui gaminti. Kiziakas kurui naudojamas paprastai kraštuose, kuriuose trūksta medienos (stepėse, pusdykumėse, dykumose, aukštikalnėse).
Tautvilis Indilas

Biografija

1973 m. baigė Šimonių vidurinę mokyklą.
Nuo 1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narys. 2003–2007 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Egidija, vaikai Nerijus, Neringa.
Pranciškus Stanislovas Juozapas Potockis

Biografija

Vincento Potockio  ir Anos Mycelskos sūnus. Karininkas, Mazovijos armijos komisijos prezidentas, kolekcionierius, Rusijos slaptasis paterėjas ir senatorius. Nikolajus I suteikė grafo titulą (paveldimas titulas) 1824 metais, titulo įteikimo ceremonija įvyko 1838 metais.

Šeima

Turėjo dvi žmonas − pirmoji buvo kunigaikštytė Sidonija Pranciška de Ligne (1786-1828), kita Karolina Koffler (1812-1885), kuri po jo mirties ištekėjo už Jonušo Rostvorovskio.