google/wiki40b huggingface dataset:
Kolumbijos lietuviai

Istorija

Pirmieji lietuviai, atvykę į Kolumbiją, buvo tėvai saleziečiai, prieš pat II pasaulinį karą apsigyvenę Bogotoje. 1946 m. jie su keliais lietuviais pasauliečiais įkūrė Lietuvių katalikų komitetą karo aukoms (pirmininkas S. Sirutis; turėjo skyrių Medeljine), kuris susisiekė su lietuviais Vakarų Europos karo pabėgėlių stovyklose, nuo 1948 m. išrūpino jiems vizas apsigyventi Kolumbijoje, kartu su lietuvių inicijuotu įtakingu Kolumbiečių katalikų komitetu pabėgėliams stengėsi atvykusiuosius įdarbinti ir apgyvendinti. 1948–1953 m. į Kolumbiją atvyko daugiau, kaip 850 lietuvių, dauguma jų (apie 500) apsigyveno Bogotoje, mažiau (apie 350) – Medeljine, t. p. Barankabermejoje, Barankiljoje, Bukaramangoje, Kali (daugiausia ūkininkai), Tunjoje, Viljavicencijuje ir kitur. Komitetas suorganizavo lietuvių pamaldas Bogotoje ir Medeljine.
1949 m. Bogotoje įkurta Kolumbijos lietuvių bendruomenė (KLB), įsteigta jos apylinkė Medeljine. Kolumbijos lietuvių bendruomenė kūrė chorus, vėliau lituanistines mokyklas, rengė lietuvių tautinių ir religinių švenčių minėjimą. 1951 m. Medeljine įsikūrė Lietuvių moterų savišalpos draugija, 1954 m. – Rezistencinės santarvės skyrius. 1953 m. Bogotoje atidaryti Lietuvių namai, 1955 m. įsikūrė Lietuvių katalikių moterų draugija.
Bogotoje 1953–1954 m. ėjo neperiodinis laikraštis „Tėvynės aidas“ ir Medeljine „Kolumbijos lietuvis“. 1954–1970 m. Bogotoje veikė Lietuvos garbės konsulatas (garbės, nuo 1967 m. generalinis garbės konsulas S. Sirutis); TSRS spaudžiant uždarytas. Iki XX a. septintojo dešimtmečio pabaigos daugelis lietuvių iš Kolumbijos išvyko į JAV, Kanadą, Australiją ir Venesuelą; lietuvių veikla apmirė. Siekiant ją gaivinti įsteigtas Kolumbijos lietuvių kultūros fondas (vadovai kunigai S. Matulis ir V. Dubinskas), kuris išlaikė lietuvių radijo valandėlę, sujungtos Medeljino, Kalio ir Barankiljos lietuvių bendruomenės (susidarė apie 100 žmonių). 1976 m. Medeljine surengtos Kolumbijos lietuvių dienos ir jaunimo stovykla. 1975–1989 m. Bogotoje veikė Kolumbijos lietuvių jaunimo sąjunga. 1980 m. per Bogotos lietuvių surengtą kultūros savaitę vėl išrinkta KLB valdyba.
1985 m. Kolumbijoje gyveno apie 250 lietuvių. XX a. devintojo dešimtmečio antroje pusėje lietuvių veikla vėl nutrūko, 2000 m. pradėta gaivinti. 2005 m. Kolumbijoje dar gyveno apie 250 lietuvių.  Kolumbijos lietuvių bendruomenės pirmininkė S. Slotkutė.
Sąžinės laisvė

Sąžinės laisvė (taip pat minties laisvė, idėjų laisvė) – tai asmens laisvė ir teisė turėti ir laikytis fakto, minties, nepriklausomos nuo kitų asmenų nuomonės. Sąvoka „sąžinės laisvė” skiriasi ir nemaišytina su sąvoka „žodžio laisvė”.
Dembova Klodos valsčius

Administracinis suskirstymas

Bednažuvka, Bialka, Chmieluvas, Dembova Kloda, Hanuvas, Kodenecas, Korona, Kživoviežba Kolonija, Leitniai, Lubičinas, Makoška, Marianuvka, Netiahai, Pacholė, Plebania Vola, Stempkuvas, Uhninas, Vihalevas, Zadembiai, Žmiarkai.
Šalčininkų dvaras

Istorija

Pirmą kartą paminėtas XIV a. XV a.–XVI a. priklausė Hlebavičiams, XVII a.–XVIII a. Chodkevičiams.
1835 m. dvarą nupirko prūsų kilmės dvarininkas Karolis Ferdinandas Vagneris (šeima į Šalčininkus atvyko 1823 metais). Jam mirus dvaro valdytoju tapo jo sūnus Algirdas (Olgierd), kuris kartu su savo sūnumi Vitoldu (Witold) pradėjo vokiečių architekto Hetzcholdo neoklasicizmo rūmų statybas, rūmai buvo sujungti su senuoju XVIII a. dvaru. 
 Apie 1904 m. dvaro rūmai buvo rekonstruoti – įvestas centrinis šildymas, elektros apšvietimas. Vagneriams sodyba priklausė iki 1939 metų.
II pasaulinio karo metu rūmai buvo apvogti, biblioteka, meno kūriniai – išgrobstyti. 
Pasibaigus karui, rūmuose įsikūrė ligoninė, dabar rūmuose veikia Stanislavo Moniuškos menų mokykla.

Rūmai kine

Filmuojant filmą „Tadas Blinda. Pradžia“ dabar dvaro rūmuose veikiančios Šalčininkų muzikos mokyklos aktų salėje buvo „įkurta“ garsaus carinės Rusijos veikėjo Michailo Muravjovo rezidencija.
Geertgen tot Sint Jans

Gertgenas tot Sint Jansas (ol. Geertgen tot Sint Jans, apie 1460–apie 1490) – XV a. ankstyvojo Nyderlandų meno dailininkas.

Biografija

Mažai yra išlikę žinių apie Gertgeną. Jis kūrė Harleme apie 1480−1490 m. Jo vardas reiškia „mažasis Gerardas iš Šv. Jono“, kas nurodo jo galimą priklausomybę Harlemo Šv. Jono ordino vienuolių brolijai (hospitaljerai). Jį minėjo Karel van Mander, esą Gertgenas buvo gimęs Leidene, mokėsi pas Isaac van Ouwater ir mirė jaunas, vos 28 metų. Vienintelis jo dokumentuotas kūrinys yra „Nukryžiavimo“ triptikas brolijos bažnyčiai, iš kurio išliko dvi didelių matmenų panelės. Viso tik apie 15 kūrinių priskiriama Gertgenui. Jie rodo Hugo van der Goes įtaką. Gertgenas buvo reikšmingiausiu iš ankstyvųjų Nyderlandų tapytojų šiaurinėje provincijų dalyje.
Mindaugas Paknys

Mindaugas Paknys (g. 1973 m. Kaune) – Lietuvos kultūros istorikas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija

1991-1997 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete. 2002 m. apgynė humanitarinių mokslų menotyros krypties daktaro disertaciją tema „Mecenatystės reiškinys XVII a. Lietuvos didžiojoje kunigaikštijoje: bažnytinės architektūros užsakymai“. Dirba Lietuvos kultūros tyrimų institute (nuo 1997 m.). Paskelbė virš pusšimčio mokslinių publikacijų Lietuvos ir užsienio mokslinėje spaudoje. Tyrinėjimų sritys - Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kultūros istorija, Bažnytinio meno istorija, Bažnyčios istorija. Lietuvių katalikų mokslo akademijos ir Lietuvos dailės istorikų draugijos narys.
Kininis garnys

Išvaizda

Vidutinio dydžio garninis paukštis. Kūno ilgis 65 – 68 cm, o svoris 390 – 540 g. Plunksnų danga baltos spalvos. Antsnapis pilkas, posnapis geltonas. Rainelė geltona. Plikos odos plotas tarp snapo ir akių geltonai žalias. Kojos tamsiai žalios, letenos geltonai žalios. Kuodas virš 11 cm ilgio, tankus. Krūtinės plunksnos ilgos ir purios. Tuoktuvių metu snapas tampa geltonai oranžiniu, rainelė ryškiai žydra, kojos juodomis o letenos geltonomis.

Paplitimas

Veisimosi arealas - Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, Šiaurės Korėjoje, Pietų Korėjoje, Kinijoje. Nesiveisimo arealas – Taivane, Honkonge, Japonijoje, Filipinuose, Vietname, Malaizijos rytuose, Singapūre, Indonezijoje ir Brunėjuje. Žiemoja Visajų salyno rytuose.

Biologija

Biotopas – seklios estuarijos, jūros užliejamos dumblėtos seklumos ir įlankos, ryžių laukai ir įžuvinti tvenkiniai. Minta smulkia žuvimi, krevetėmis, krabais ir vabzdžiais. Grobio ieško pavieniai arba nedidelėse grupėse, atoslūgio metu. Potvynio metu ilsisi mangrovių medžiuose.
Peri mišriose kolonijose kartu su pilkaisiais garniais, mažaisiais baltaisiais garniais, ibiškaisias garniais, baltasparniais garniais, naktikovais, kormoranais, kirais, alkiniais ir atlantiniais mormonais. Lizdą krauna medžiuose, krūmuose ir ant uolų. Lizdą krauna iš šakų ir sausos žolės. Dėtyje 3 – 4 žydrai žali kiaušiniai. Inkubacija trunka 24 – 26 dienas. Tėvai jaunikliais rūpinasi 40 dienų.
Kartos trukmė 6,6 m.
Kiili

Kiili – Estijos sostinės Talino priemiestis. Šis priemiestis į pietus nuo sostinės Talino. 2012 m. Kiili priemiestyje gyveno 1 461 gyventojai.
Mastaičiai

Aplinkinės gyvenvietės

AKADEMIJA – 10 km
Padainupys – 4 km 
 Pažėrai – 9 km
GARLIAVA – 2 km
Pagiriai – 3 km 
 JURAGIAI – 7 km
Domanovo valsčius

Istorija

Tarpukariu valsčius priklausė Balstogės vaivadijos, Bielsko apskričiai. 1934 m. spalio 1 d. valsčius buvo panaikintas ir visi valsčiaus kaimai prijungti prie Bransko valsčiaus. 1952 m. liepos 1 d. buvo atkurtas prijungiant dalį kaimų iš Bransko ir Viškų valsčiaus. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Spoldingo Šv. Jono krikštytojo bažnyčia

Istorija

1875 m. bažnyčia atidaryta. Išlikęs nepakitęs altorius. 2015 m. bažnyčia modernizuota, įrengta nauja šildymo sistema, ekranai, LED apšvietimas.
Fiurstenfeldbrukas

Geografija

Miesto plotas yra 32,53 km². Jis yra tarp Miuncheno ir Augsburgo, šalia teka Ampero upė.

Ekonomika

Amerikos kompanijos „Fairchild Semiconductor“ ir „National Semiconductor“ Fiurstenfeldbruke buvo įsteigusios Europos administracinius centrus, o „The Coca-Cola Company“ mieste turi buteliavimo fabriką.
Vaclava Fleri

Biografija

Tėvas Stanislovas Filibertas Fleris. 1907–1908 m. mokėsi Vilniaus piešimo mokykloje, Dailės skatinimo draugijos piešimo mokykloje, 1909–1917 m. – Imperatoriškojoje dailės akademijoje Sankt Peterburge, 1912–1915 m. pas N. Samokišą. 1918–1939 m. dirbo Vilniaus mokykloje „Świt“. Nuo 1945 m. gyveno Sopote, vadovavo parapijos bibliotekai, mokytojavo Gdanske.

Kūryba

Nutapė batalinių kompozicijų, portretų, religinės tematikos paveikslų. Iliustravo elementorių (A. Smoličiaus gramatiką „Aušrelė“ Zorka 1919 m.), kalendorių. Tušu ir plunksnele atliko eskizus A. Puškino, V. Sirokomlės kūrinių motyvais, kurie publikuoti XX a. pr. Vilniaus periodinėje spaudoje. Kūrybai būdingas tikslus nuotaikos, judesio perteikimas, lakoniški štricho ir kontūro deriniai, paryškintos detalės. 1909–1913 m. dalyvavo visose Vilniaus dailės draugijos pavasarinėse parodose, 1924 m. Dailiųjų amatų parodoje Vilniuje.
Kazokai (Molėtai)

Istorija

1683 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje. 1744 m. Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose nurodyta, kad kaimas priklausė Dubingių parapijai. XVIII a. pabaigoje Giedraičių klebono kaimas.
Oblivion (pasaulis)

Oblivion – išgalvotas pasaulis – erdvė, kurio teritorijoje vyksta The Elder Scrolls IV: Oblivion žaidimo veiksmas. Oblivion yra aplink Nirn planetą ir prie Mundus pasaulio. Nirn planetai Oblivion yra kaip dangus, kuriame matomi visi kosminiai kūnai. Oblivion pasaulis yra daedra būtybių ir daedra princų tėvynė.

Ryšys su Nirn

Oblivion pasaulį su Nirn planeta jungia stebuklingi vartai, kuriuos gali atverti tik daedra princai ir labai galingi mirtingieji. Vienas iš galingųjų yra burtininkas Divayth Fyr. Iki 433 m. 3 eros, vartus nuo atsidarymo saugojo Uriel Septim šeimos „Karalių“ amuletas, tačiau po Urielio Septimo VII mirties amuleto jėga užgeso ir vartai atsivėrė.
Daedra būtybės, esančios Nirn planetoje, po savo mirties visada patenka į Oblivion, nes tik daedra moka stebuklingus burtus, kurie perkelia dvasią į savo tėvynę. Savo tėvynėje visos dvasios vėl tampa daedra ir vėl grįžta į Nirn.
Smilkytuvas

Smilkytuvas – smilkomasis prietaisas, pakabintas ant grandinių metalo indas su smilkalais, kurie deginami apeigų metu, paprastai naudojamas krikščioniškose bažnyčiose, praktinės magijos seansuose.
Smilkytuvo veikimo principas paprastas: puošniame metaliniame inde smilkalinėje deginama medžio anglis, ant kurios dedami smilkalai. Šis procesas apeigų metu gali būti kartojamas ne sykį, nes smilkalai, siūbuojant smilkytuvą, išsiskiria pro skylėtą indo dangtį ir sudega palyginti greitai. Sudėjus anglį ir kvapiąsias medžiagas, indas uždaromas ir yra paruoštas smilkymui.

Religinėse apeigose

Smilkytuvai religinių apeigų metu naudojami įvairiai, priklausomai nuo bažnyčios ir patvirtintų taisyklių: per mišias smilkomas kryžius ir altorius, taip pat kiti kulto daiktai, statiniai, tikintieji, dvasininkai, procesijos ir pan. Ypač gausiai smilkoma stačiatikių bažnyčios apeigose per laidotuves, atminimo renginius. Smilkalai simbolizuoja Šventosios Dvasios malonės ir Šventųjų maldų kilimą į dangų. Trys laikomosios grandinės simbolizuoją šventąją Trejybę, vidurinė ketvirtoji – vieną Dievą (monoteizmą). Kai kuriose Vakarų bažnyčiose tenaudojama viena laikymo grandinė. Stačiatikių smilkytuvuose laikančiosios grandinės dar nusagstytos 12 varpelių, kurių skambėjimas šventinimo metu reiškia 12 apaštalų mokymą. Smilkytuvu paprastai šventina kunigas, diakonas, kai kuriose bažnyčiose tą daro ir zakristijonas ar jo padėjėjas. Tai daroma dešiniąja ranka laisvai siūbuojant indą, ore atliekant, pvz., kryžiaus ženklo ir kitas figūras.
Vienas didžiausių ir žymiausių pasaulyje smilkytuvas Botafumeiro naudojamas kulto apeigose Kompostelos Santjago katedroje Ispanijoje.
Pikteikių II senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos Minijos slėnio pirmosios terasos pakilumoje. Netaisyklingo penkiakampio plano, pailgos šiaurės - pietų kryptimi, 28 m ilgio, 24 m pločio. Neveikiančios, apaugusios medžiais ir krūmais. Laidojimo žymių nesimato.
Teritorijos plotas – 0,06 ha.
0,52 km į šiaurės vakarus yra Pikteikių, 1,2 km į pietus – Utrių senosios kapinės.

Istorija

Veikė XVII–XIX a., laidoti Pikteikių kaimo gyventojai. Vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais. Seniau kapinėse stovėjo kryžiai ir koplytėlė.
1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L765), 1985 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Thomas Jefferson

Biografija

Gimė gausioje dešimties vaikų plantatoriaus šeimoje Virdžinijoje. 1757 m. mirus tėvui, T. Džefersonas paveldėjo apie 2000 ha žemės. 1759 m. pradėjo lankyti Williamsburg mieste koledžą, kurį po trejų metų baigęs, dirbo teisininku. Nuo 1769 m. iki 1775 m. ir nuo 1776 m. iki 1779 m. buvo Virdžinijos įstatymų leidžiamojo susirinkimo narys. Šiuo laikotarpiu pateikės daug reformų projektų. Nuo 1775 m. iki 1776 m. ir nuo 1783 m. iki 1784 m. buvo Antrojo Kontinentinio kongreso narys. JAV nepriklausomybės karo metu jis buvo Virdžinijos gubernatorius (1779-1781 m.). Nuo 1785 m. iki 1789 m. JAV ambasadorius Prancūzijoje. Buvo paskirtas pirmuoju JAV Valstybės sekretoriumi (1789–1793 m.) ir tapo antruoju JAV viceprezidentu (1797–1801 m.). Pagrindiniai jo prezidentavimo įvykiai yra 1803 m. Luizianos įsigijimas iš Prancūzijos, Luiso ir Klarko ekspedicija (1804-1806 m.) ir auganti įtampa santykiuose su Jungtine Karalyste, kuri 1812 metais peraugo į karą. Prezidento pareigose siekė JAV neutralumo Europos konfliktų atžvilgiu.
Tomas Džefersonas laikomas svarbiu švietimo epochos politikos filosofu. Jis pažinojo daugelį švietėjų Britanijoje ir Prancūzijoje. Tomas Džefersonas pasisakė už dideles atskirų valstijų teises bei ribotą federalinę vyriausybę, griežtą bažnyčios ir valstybės atskyrimą, parašė Virdžinijos religinės laisvės statutą. Džefersonas buvo vienas iš JAV demokratų-respublikonų partijos, dominavusios JAV politikoje 25-erius metus, įkūrėjų ir lyderių.

Kita veikla

Turėdamas ypač platų akiratį ir išsilavinimą, Džefersonas domėjosi architektūra, istorija, paleontologija, archeologija ir kitomis sritimis. Jis buvo vienas iš Virdžinijos universiteto įkūrėjų. Jo dovanotos privačios bibliotekos pagrindu yra įkurta JAV Kongreso biblioteka, šiandien – viena svarbiausių pasaulio bibliotekų. Kasinėdamas indėnų pilkapius, bene pirmą kartą archeologijoje panaudojo stratifikacijos (vertikalaus pjūvio) metodą. Dėl šio ir kitų nuopelnų archeologijai dažnai yra vadinamas „archeologijos tėvu“.
Armėnijos lietuviai

Armėnijos lietuviai – lietuviai, gyvenantys ar dirbantys Armėnijoje, išlaikę lietuvybę bei dalyvaujantys lietuviškoje veikloje.

Istorija

Pirmieji lietuviai Armėnijoje pradėjo kurtis XIX a. Tai buvo Rusijos imperijos kariuomenės kariai ir Armėnijos geležinkelio tiesėjai. Jų padaugėjo per Pirmąjį pasaulinį karą, kai dalis Rusijos imperijos karių lietuvių buvo pasiųsta į Rusijos–Turkijos frontą. 1917–1918 m. lietuvių kultūros ir švietimo draugijų susikūrė Sarykamyše, Karse, Aleksandropolyje (pastarajame – 49 nariai). 1918 m. daugumai lietuvių grįžus į Lietuvą draugijos veikla nutrūko.
Po 1988 m. žemės drebėjimo lietuvių gelbėtojų grupė dirbo Spitake. Iki 1995 m. bendros Lietuvos ir Armėnijos statybos bendrovės darbuotojai padėjo atstatyti Spitako, Artiko miestus.
Brazilijos dubuma

Brazilijos dubuma – povandeninė dubuma pietų Atlanto vandenyne, į vakarus nuo Pietų Atlanto kalnagūbrio. Tęsiasi iš šiaurės į pietus ~3000 km. Vyraujantis gylis 5000 m, didžiausias – 6697 m. Dugną dengia raudonasis molis ir karbonatingas dumblas.
Vaclovas Pocius

Biografija

1932–1939 mokėsi Skuodo gimnazijoje. Tuo pačiu metu privačiai mokėsi ir muzikos. 1946–1949 Klaipėdos muzikos mokykloje mokėsi skambinti fortepijonu ir diriguoti (dėst. J. Karosas). 1945–1959 Kretingos vidurinėje mokykloje dėstė muziką, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams, vokaliniams ir instrumentiniams ansambliams. Taip pat vadovavo Kretingos kultūros namų mišriajam chorui, rajkoopsąjungos mišriajam chorui ir žemdirbių chorams. Su kultūros namų meno mėgėjais pastatėM. Petrausko operetę „Consilium facultatis". Chorai dalyvavo Kretingos rajono ir respublikinėse dainų šventėse, gerai pasirodydavo chorų varžybose.
Apsigyvenęs Marijampolėje, 1959–1976 V. Pocius mokytojavo, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams, vokaliniams ansambliams ir pučiamųjų orkestrui V. Mykolaičio-Putino internatinėje mokykloje. 1959–1969 buvo Marijampolės gyvulininkystės technikumo moksleivių mišriojo choro vadovas. 1967–1972 vadovavo Marijampolės cukraus fabriko vyrų chorui „Garsas", kartu su A. Šmulkščiu – ir kultūros namų mišriajam chorui.
Nuo 1974 V. Pocius buvo Marijampolės žemės ūkio technikumo moksleivių mišriojo choro ir miesto darbo veteranų mišriojo choro vadovas. Chorus parengdavo Marijampolės rajono ir respublikinėms dainų šventėms, o chorų varžybose laimėdavo prizinių vietų. Buvo Kretingos ir Marijampolės rajonų dainų švenčių dirigentas. 1963 apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Borisas Jegorovas

Biografija

1978 m. baigė N. Pirogovo medicinos institutą. 1980-1983 m. dirbo psichiatru, vėliau įsidarbino medicinos akademijoje. 1988 m. tapo mokslų daktaru. Parašė daugiau nei 100 mokslinių straipsnių ir kelias knygas apie psichologiją.
Bolu

Istorija

Graikų laikais vadinosi Bitinijus, romėnų – Klaudiopolis.
Blaenrhondda AFC

Istorija

Klubas įkurtas 1934 m. Žaidė aukščiausioje Velso lygoje, vėliau žemesniuose divizionuose. Dabar dėmesys skiriamas jaunimo komandoms.
Rašyk (knyga)

rašyk! – pirmoji Lietuvoje internetinės kūrybos knyga. Antologijoje sudėti geriausi 2001 metų – 2004 metų pirmo pusmečio, literatūrinėje interneto svetainėje www.rasyk.lt publikuoti darbai. Pristatomi 103, septyniasdešimt trijų autorių darbai. Pusė knygos skirta poezijai, antroji pusė – prozai. Daugiau nei pusė kūrinių autorių yra jauni, iki 25 m. žmonės. Daugeliui jų – tai pirmas pasirodymas spaudoje.
Tribal house

Tribal house – house muzikos subžanras, savo struktūra ir skambesio panašus į deep house. Tačiau tribal house turi ir tik šiam stiliui būdingų bruožų, tai įvairių etninių ar senųjų vietinių kultūrų elementų, kaip, pavyzdžiui, mušamieji būgnai, ar su sintezatoriumi sukurtas naujas to būgno skambesys. Tribal house iki šių dienų išliko kaip vienas materialistiškiausių elektroninės muzikos žanrų.
Vaidas Balčiūnas

Biografija

1989 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas. VĮ Šakių ligoninės gydytojas.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai, Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Šakių rajono skyriaus narys.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Ramunė, vaikai Rugilė, Ugnė, Rokas, Naglis, Liudas, Aušrinė.
Mindūnai

Istorija

Mindūnai minimi 1661 m. Alantos santuokų metrikų ir 1669 m. Videniškių krikšto metrikų knygose. Jie su Papiškių k. (Suginčių seniūnija) XVIII a. priklausė Pabaisko klebonui. 1695 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje užrašyta Kotryna Mindunyčia [Mundunyčia] iš Mindūnų.
1913 m. įsteigta pradžios mokykla, 1937–2004 m. – septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, pagrindinė. Joje buvo muziejus. 1950 m. įkurta biblioteka. Tarybiniais metais Mindūnuose pastatyti kultūros namai (projektas eksponuotas pasaulinėje parodoje), tačiau vėliau dėl savo dydžio ir nepraktiškumo sunyko.
Sovietinės okupacijos metais kaimas buvo Mindūnų apylinkės centras, kolūkio centrinė gyvenvietė.

Aplinkinės gyvenvietės

MOLĖTAI – 9 km
Šeštokiškės – 7 kmLabanoras – 15 km
Doneco kalvagūbris

Doneco kalvagūbris (rus. Донецкий кряж, ukr. Донецький кряж) – aukštuma Rytų Europos lygumos pietinėje pusėje, rytų Ukrainoje (Luhansko sritis ir Donecko sritis) ir Rusijoje (Rostovo sritis). Driekiasi iš šiaurės vakarų į pietryčius 370 km. Aukštis iki 367 m (Mohyla Mečetnos k., šalia Petrovskės miesto).
Masyvą sudaro daugiausia smiltainis, klintys ir skalūnai, su kuriais susiję gausūs akmens anglių telkiniai (Donbaso anglių baseinas). Būdingos banguotos aukštumos, kertamos gilių upių slėnių. Paplitę karstiniai reiškiniai, gausu kupolų, griovų, raguvų. Upių slėniai vietomis iki 150 m gylio, su atodangomis. Kalvagūbrį vagoja Donecas ir jo intakai (Aidaras, Luhanė, Derkulas).
Savaiminių kraštovaizdžių (ąžuolų, uosių, klevų miškų, stepių) išlikę nedaug, kraštovaizdis labai industrializuotas (karjerai, terikonai, geologiniai sąvartynai).
Antanas Vaivutskas

Biografija

1926 m. su tėvais apsigyveno Brazilijoje. 1932–1937 m. Brazilijos komunistų partijos narys. Nuo 1936 m. dirbo komunistų pogrindinėse spaustuvėse, laikraščio „Mūsų žodis“ redakcinės komisijos narys. 1937 m. kalintas. 1937–1942 m. Montevidėjyje dirbo laikraščio „Darbas“ spaustuvėje, 1942–1952 m. šio laikraščio redaktorius. 1941–1952 m. Urugvajaus komunistų partijos narys. 1952 m. grįžo į Lietuvą. 1953–1956 m. dirbo žurnalo „Švyturys“ redakcijoje, nuo 1956 m. užsienio lietuvių laikraščių korespondentas. Paskelbė straipsnių, atsiminimų apie lietuvių emigrantų gyvenimą, veiklą, spaudą Pietų Amerikoje, išvertė grožinės literatūros kūrinių.
Zdeno Chára

Apdovanojimai

Z. Chara žaidė NHL All-star žaidimuose 2003 m., 2007 m., 2008 m., 2009 m., 2011 m. ir 2012 m. Jis laimėjo James Norris atminimo taurę 2009 m., NHL Plus-Minus prizą 2011 m., Stenlio taurę Bostono „Bruins“ komandoje 2011 m.
Jacob Grimm

Biografija

Kartu su jaunesniu broliu Vilhelmu nuo 1798 m. lankė Kaselio vidurinę mokyklą. 1802 m. Jakobas įstojo į Marburgo universitetą, kur studijavo teisę.
Jakobas su broliu nuo 1805 m. pradėjo rinkti pasakas ir sakmes. 1805-1808 m. Jakobas dirbo Kaselio karo kolegijoje, kartu studijavo vokiečių vidurinių amžių literatūros ir kalbos dokumentus, rinko pasakas, ruošė jas spaudai ir pradėjo rašyti recenzijas. 1808-1813 m. Jakobas dirbo Vestfalijos karalius Džeromo Bonoparto dvare tvarkydamas rūmų biblioteką. 1813-1816 m. Jakobas buvo Heseno elektoriaus ministro sekretorius, su kuriuo buvo Vienos kongrese. Tuo metu jis domėjosi slavų kalbomis ir jų rankraščiais. 1815 m. Jakobas buvo pasiųstas į Paryžių atgauti Napoleono išvežtų iš Vokietijos knygų ir rankraščių. 1816-1829 m. kartu su broliu dirbo Kaselio muziejaus bibliotekoje.
1829 m. Jakobas nuvyko į Gėtingeną, kur pradžioje dirbo universiteto bibliotekoje, o nuo 1830 universiteto profesoriumi. Čia jis skaitė senovės teisės, gramatikos istorijos, literatūros istorijos ir diplomatijos paskaitas, taip pat aiškino senąsias vokiečių poemas. 1837 m. Jakobas su brolių ir kitais penkiais profesoriais atsisakė prisiekti Hanoverio karaliui Ernestui-Augustui, panaikinusiam 1833 m. konstituciją, todėl buvo pašalintas iš profesorių ir turėjo palikti Hanoverio karalystę. Tuomet abu broliai grįžo į Kaselį, čia rinko medžiagą vokiečių kalbos žodynui ir vokiečių kalbos istorijai.
1840 m. abu Grimai buvo pakviesti į Berlyno universitetą, kur dirbo profesoriais ir mokslo akademijos nariais. 1846 m. Jakobas sušaukė pirmąją germanistų kongresą. 1848-1849 m. Jakobas buvo Frankfurto parlamento atstovu.
Jakobas Grimas dirbo iki pat mirties 1863 m. Jis dažnai rašė spaudai ir taip kad paprastai nereikėjo koreguoti. Jis pats niekada netikrino ką buvo parašęs. Dažnai padarydavo nuorodą į brolį: "Vilhelmas perskaitė šį rankraštį prieš siunčiant spausdinti!".

Kūryba

1811 m. Jakobas išspausdino savo pirmąjį literatūrinį veikalą (vok. Ober den altdeutschen Meistergesang). Šiame veikale Grimas aiškino, kad Minesangų ir Meistersangų poemos nėra parašytos vieno atskiro poeto ir jose galima įžvelgti kelias skirtingas kūrimo stadijas.
Daugumas Jakobo kūrinių buvo parengti kartu su broliu Vilhelmu. 1812 m. jie išleido dviejų antikinių fragmentų (vok. Hildebrandslied ir vok. Weissenbrunner Gebel) vertimus. Jakobas pastebėjo, kad iki to laiko jie nebuvo išversti.
Alexander Megos

Biografija

2017 m. Europos čempionate vokietis pelnė sidabro medalį. 2018 m. pelnė pirmąjį saugusiųjų pasaulio čempionato medalį - bronzą pirmavimo rungtyje. 
2019 m. pasaulio čempionate pelnė sidabro medalį ir iškovojo teisę startuoti 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.