google/wiki40b huggingface dataset:
Litva (Molodečnas)

Geležinkelis

Šiauriniu kaimo pakraščiu praeina dvikelio geležinkelio linija Maladečina–Lyda. Iki 1941 m. tai buvo vienkelis geležinkelis. Antrąjį kelią, vykstant Antrajam pasauliniam karui, 1941–1942 m. nutiesė Vokietija, kariuomenės pajėgų ir karinės technikos pervežimams į frontą. Pradžioje traukinys Maladečina–Lyda kaime nestodavo. 1990 m. Litvos kaime buvo įrengta traukinių stotelė.
Iš pietų pusės prie kaimo yra siauruko stotis. Tai durpių perkrovimo stotis, pastatyta 1955–1960 m. šalia veikusios durpių įmonės. Berezinos slėnio pelkėje durpės buvo iškasamos iki dugno ir sandėliuojamos, po to pakraunamos į siauruko vagonus ir išvežamos. 2012 m. duomenimis, buvusio durpyno vietoje tyvuliavo ežerai ir duobės, dalis teritorijos sukultūrinta ir pritaikyta žemės ūkiui vystyti.

Archeologija

XX a. paskutiniame dešimtmetyje vykdant kaimo pakraštyje kasimo darbus, buvo rastas lobis – senos monetos ir sidabrinis puošnus diržas, sudarytas iš ornamentais puoštų apvalių sidabrinių plokštelių. Maskvos Tretjakovo galerijos meno ekspertai aukštai įvertino radinį, priskirdami jį Vytautui Didžiajam. Kaip manyta, diržą jam padovanojo Chadži-Girėjus, Krymo chanas. tuo metu buvęs LDK sąjungininku. Vertingas radinys ne kartą keitė šeimininkus, buvo bandoma nesėkmingai parduoti aukcione (įvertintas 80 tūkst. JAV dol.). Vytauto diržas pripažintas muziejine ir valstybės vertybe, kuri negali būti išvežta už Baltarusijos ribų. Radiniu domėjosi ne tik vietos teisėsauga, bet ir Lietuvos diplomatai.
Ernst Ludwig Kirchner

Biografija

Ernstas Liudvikas Kirchneris gimė 1880 m. gegužės 6 d. Ašafenburge. Jo tėvas Ernst Kirchner buvo chemijos inžinierius popieriaus pramonėje ir dėl jo profesijos šeima daug keliavo. 1890 m. apsistojo Chemnice. 1898 m. E. L. Kirchneriui didelį įspūdį padarė pamatyti vokiečių vėlyvosios gotikos ir A. Diurerio grafikos kūriniai. Ši įtaką yra jaučiama visoje tolimesnėje dailininko kūryboje. 1901−1905 m. jis mokėsi architektūros Dresdeno aukštojoje technikos mokykloje, 1903−04 m. semestrą praleido Miunchene, kur mokėsi dailės mokykloje pas Wilhelm von Debschitz ir Hermann Obrist. Miunchene sukūrė pirmuosius medžio raižinius. Tuo metu tapė neoimpresionistine ir senųjų meistrų maniera.
1905 m. E. L. Kirchneris buvo vienas Dresdeno ekspresionistų grupės „Tiltas“ steigėjų, kuriai priklausė jo draugas iš Dresdeno aukštosios technikos mokyklos Erich Heckel. Nuo 1905 iki 1910 m. grupės parodose buvo eksponuojami V. van Gogo, Gustavo Klimto, Edvardo Munko, fovistų kūriniai, kurie paveikė E. L. Kirchnerį. Kitas įtakos šaltinis buvo japonų estampai ir Afrikos bei Okeanijos primityvusis menas. 1911 m. E. L. Kirchneris persikėlė į Berlyną su kitais grupės nariais. Jų kūriniai Franz Marc iniciatyva buvo įtraukti į Berlyno ekspresionistų „Mėlynojo raitelio“ grupės parodą. Dailininkas ruošė grafikos kūrinius žurnalui „Der Sturm“. 1913 m. E. L. Kirchnerio kūriniai buvo eksponuoti Niujorke ir įvyko pirmoji jo personalinė paroda Folkwang muziejuje Hagene, bei po to Gurlitt galerijoje Berlyne. Šiais metais dailininkų grupė „Tiltas“ suiro.
Pirmojo pasaulinio karo metu E. L. Kirchneris buvo atleistas nuo tarnybos kariuomenėje dėl psichologinio palūžimo apmokymų metu. Jis praleido karą dr. Oskar Kohnstamm sanatorijoje netoli Frankfurto, kur sukūrė 5 sienų freskas. 1918 m. dailininkas apsistojo Frauenkirchės vietovėje netoli Davoso Šveicarijoje. Po 1930 m. jo personalinės parodos įvyko Bazelyje, Berne, Miunchene, Hamburge, Detroite ir Niujorke. Dešimtmečio viduryje E. L. Kirchnerį vėl pradėjo kamuoti fizinis išsekimas ir vidinis nerimas. Jo kūriniai 1937 m. buvo įtraukti į nacistų Miunchene organizuotą „degeneracinio meno“ parodą, kas dailininkui suteikė papildomo psichologinio krūvio. E. L. Kirchneris nusižudė Frauenkirchėje (dabar Davoso geležinkelio stoties rajonas) 1938 m. birželio 15 d. Gyvenimo metu dailininkas kūrė iliustracijas knygoms.
1982 m. Davose buvo įsteigtas E. L. Kirchnerio fondas ir 1992 m. atidarytas dailininkui skirtas muziejus. 2006 m. dailininko paveikslas „Berlyno gatvės scena“ (1913) viešo aukciono metu buvo parduotas už 38,1 mln. JAV dolerių.
Benaičių senosios kapinės

Kapinės

Ovalo plano, įrengtos smėlingoje pakilumoje, apjuostos iš palaidų lauko akmenų sukrauta tvora. Kapinėse stovi keletas medinių ir betoninis kryžius.

Istorija

Įrengtos XVI a. kaimo ganyklų šiauriniame pakraštyje, senojo kelio į Naująją Įpiltį kairėje pusėje. Veikė iki XIX a. Daug Benaičių kaimo gyventojų jose atgulė maro, šiltinės ir kitų užkrečiamųjų ligų epidemijų metais, todėl nuo seno kapinės vadinamos Maro kapeliais, Markapiais. Seniau kapinėse kaimo gyventojai rinkdavosi gegužinių pamaldų metu, melsdavosi už mirusiuosius, giedodavo giesmes.
Nuo 1997 m. įrašytos į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L531).

Tyrimai

1959 m. žvalgė Kretingos kraštotyros muziejaus vyr. mokslinis bendradarbis Juozas Mickevičius. 1974-1976 m. kartografavo Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1982 m. – TSRS žemės ūkio ministerijos žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų institutas. 1995 m. žvalgė Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė), o teritorijos ribas nustatė Valstybinio žemėtvarkos instituto specialistai.
Fotografas

Fotografas – asmuo, kuriantis nuotraukas. Pagrindinis fotografo naudojamas įrankis yra fotoaparatas.
Fotografai mėgėjai fotografavimu užsiima kaip laisvalaikio praleidimu ar hobiu, o fotografams profesionalams nuotraukų darymas yra darbas, atliekamas pagal užsakymą užfiksuoti įvykį straipsnio iliustracijai, renginį jo dalyvių atsiminimui, objektą reklamos kūrimui, ar kitokiais atvejais. Profesionalūs fotografai gali dirbti kompanijose (įskaitant nuosavas foto studijas) arba būti laisvai samdomi.
Fotografai skirstomi pagal vyraujantį jų nuotraukų objektą į gamtos fotografus, karo fotografus, sporto fotografus, vestuvių fotografus, portretistus, paparacius ir kitokias kategorijas.
Fedor von Bock

Biografija

Gimė Prūsijos karininko šeimoje. Potsdame baigė kadetų mokyklą ir 1898 m. jam buvo suteiktas leitenanto laipsnis. Tais pačiais metais pradėjo tarnybą 5-ajame gvardijos pėstininkų pulke. 1904 m. paskirtas bataliono adjutantu, o 1906 m. – pulko adjutantu. Nuo 1910 m. iki 1912 m. mokėsi Generalinio štabo akademijoje, kurią baigęs buvo pakeltas į kapitonus. Nuo 1913 m. tarnavo gvardijos korpuso štabe. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, tęsė tarnybą Vakarų fronte dislokuoto korpuso štabe. 1915 m. gegužę buvo perkeltas tarnauti į Rytų fronte kovojusios 11-osios armijos štabą. 1916 m. buvo paskirtas tarnauti 200-osios divizijos, veikusios Karpatuose, štabe. Tais pačiais metais pakeltas į majorus. Nuo 1917 m. balandžio vėl tarnavo Vakarų fronte dislokuoto armijos korpuso štabe. Po karo liko tarnauti Reichsvere. 1920 m. pakeltas į pulkininkus leitenantus. Veimaro respublikos laikotarpiu aktyviai dalyvavo nelegalios sukarintos organizacijos – Juodojo reichsvero – veikloje. 1924 m. paskirtas vadovauti 4-ojo pėstininkų pulko batalionui. 1925 m. pakeltas į pulkininkus. Nuo 1926 m. paskirtas 4-ojo pėstininkų pulko vadu. 1929 m. pakeltas į generolus majorus ir paskirtas vadovauti 1-ajai kavalerijos divizijai. 1931 m. pakeltas į generolus leitenantus ir paskirtas vadovauti 2-ajai divizijai. 1935 m. pakeltas į pėstininkų generolus ir paskirtas 3-osios armijų grupės vadu. 1938 m. vadovavo 8-ajai armijai, kuri užėmė Austriją. Po šios operacijos pakeltas į generolus pulkininkus. Tais pačiais metais vadovavo 2-ajai armijai, užėmusiai Sudetus. Įsiveržimo į Lenkiją metu vadovavo armijų grupei Šiaurė. Mūšio dėl Prancūzijos metu – vadovavo armijų grupei B. 1940 m. liepos 19 d. jam, kaip ir dar 11 Vermachto aukščiausio rango generolų, buvo suteiktas feldmaršalo laipsnis už jų veiksmus žaibiškai nugalint Prancūziją. 1941 m. birželį Barbarosos operacijos metu vadovavo armijų grupei Centras. Po netikėtos V. fon Reichenau mirties, nuo 1942 m. sausio paskirtas vadovauti armijų grupei Pietūs. 1942 m. liepą dėl nesutarimų su A. Hitleriu buvo nušalintas nuo pareigų ir perkeltas į rezervą. Iki karo pabaigos gyveno savo dvare Prūsijoje. 1945 m. gegužės 3 d. jo vairuojamas automobilis buvo apšaudytas Jungtinės Karalystės aviacijos. F. Von Bokas buvo sunkiai sužeistas ir kitą dieną mirė ligoninėje.
Paulas Dambis

Biografija

Mokėsi Rygos 15-oje vidurinėje mokykloje ir Rygos vaikų muzikos mokykloje, 1954–1957 m. – Jelgavos kultūros mokyklos choro dirigento specialybėje. 1962 m. baigė kompoziciją Latvijos konservatorijoje.
1959–1962 m. Latvijos nacionalinio teatro muzikinės dalies vedėjas, 1964–1968 m. Latvijos TV garso režisierius. Nuo 1972 m. Latvijos konservatorijos dėstytojas, nuo 1986 m. profesorius. 1984–1989 m. Latvijos kompozitorių sąjungos pirmininkas.
Rūdiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

UŽVENTIS 
 JunkilaiVAIGUVA
Dundagos valsčius

Istorija

XX amžiaus pradžioje Dundagos dvaras, o jo žemėse susidaręs Dundagos valsčius, buvo didžiausias dabartinėse Baltijos šalyse (102 400 ha). Po 1920 metų Latvijos agrarinės reformos Dundagos dvaras su Azių, Gipkos, Gibdzės, Kalkių, Kolkos, Kiurbės, Laukmuižos, Slyterės, Sūdės, Valpenės palivarkais ir Dundagos pastoriaus dvaru buvo nusavinti ir suskirstyti į 964 vienetus, kurių bendrasis plotas sudarė 11 799 ha. 
1945 m., Sovietų sąjungos okupacijos laikais, valsčiuje buvo sudarytos Dundagos, Gibdzės, Kalkių, Kolkos, Mazirbeniekų, Nevejos, Plintinių ir Vydalės kaimų tarybos. Dundagos miesteliui 1950 m. buvo suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas. Dundagos kaimas 1954 m. buvo prijungtas prie Gibzdės kaimo, kurį savo ruožtu 1956 m. prijungė prie Dundagos miesto tipo gyvenvietės kaimiškosios teritorijos. 1971 m. Kalkių, Nevejos bei Vydalės kaimus ir 1975 m. dalį Kolkos kaimo prijungė prie Dundagos kaimiškosios teritorijos. Per 1990 m. pertvarką Dundaga iš miesto tipo gyvenvietės virto kaimu. 2009 m. sujungus su Kolkos valsčiumi buvo sudaryta Dundagos savivaldybė.

Upės

Alakstė, Bažvalkas, Kraukvalkas, Kruojvalkas, Mazupė, Pelvalkas, Pestelvalkas, Purlejos upelis, Pursilupytė, Ragavvalkas, Rakstupytė, Sparnvalkas, Štėburgupė, Vėžvalkas, Vygriežupytė, Zagiupė, Zuokiupė, Zvejniekvalkas, Zvėrtupė.
Liakatas Ali Chanas

Biografija

Baigė Alahabado ir Oksfordo universitetus. Nuo 1923 m. Musulmonų lygos narys, 1936–1947 m. jos generalinis sekretorius. Nuo 1923 m. Jungtinių provincijų, vėliau Indijos įstatymų leidžiamojo susirinkimo deputatas; vadovavo Musulmonų lygos frakcijai. M. A. Džinos bendražygis. 1946 m. Vykdomosios tarybos prie Indijos vicekaraliaus narys.
1946 m. rugpjūčio mėn. – Indijos laikinosios vyriausybės (pirmininkas Džavacharlalas Neru) narys, finansų ministras. Pritarė Indijos padalijimui į dvi valstybes pagal religinį principą ir musulmoniškos Pakistano valstybės įkūrimui.
1947–1951 m. pirmasis Pakistano ministras pirmininkas ir gynybos ministras. Per 1949 m. Indijos–Pakistano konfliktą dėl Kašmyro rėmė ginkluotos kovos nutraukimą, vedė derybas dėl abiejų valstybių religinių mažumų teisių. 1950–1951 m. Musulmonų lygos prezidentas. Nužudytas musulmono fanatiko. Pakistane vadinamas nacijos tėvu.
Ramojus Mozoliauskas

Biografija

Mokėsi Kauno 4-oje gimnazijoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Mokėsi Štutgarto meno mokykloje, 1950 m. baigė dailės ir amatų mokyklą Freiburge (École des Arts et Métiers). Tais pačiais metais persikėlė į JAV, apsigyveno Čikagoje. Dirbo paminklų dirbtuvėje, nuo 1962 m. laisvas menininkas. Nuo 1969 m. gyveno ir dirbo Čikagos priemiestyje Lemonte.
Yra sukūręs daugiau nei 500 skulptūros darbų – iš granito, metalo, bronzos, plieno, aliuminio, stiklo pluošto, betono. Dauguma skulptūrų įrengta Čikagoje ir jos apylinkėse. Palaidotas šv. Kazimiero lietuvių kapinėse.
Samdinys (1971 filmas)

Turinys

Trys klajūnai Haris, Arčis ir Danas užklysta į vieną miestelį Amerikos pietvakariuose, kontroliuojamą gaujos, vadovaujamos Makvėjaus. Jiems planuojant tolimesnį žygį, Haris pareiškia ketinantis grįžti namo, pas seniai paliktą žmoną Haną. Arčis pasisiūlo jį lydėti, tuo tarpu miestelyje užpuolamas Danas. Haris su Arčiu pasprunka, tačiau grįžta naktį ir peršauna gaujos vadeivai Makvėjui kojas.
Nujoję šimtus mylių, Haris su Arčiu grįžta namo. Jo gerokai vyresnė žmona vyrą sutinka šaltai ir neleidžia pasakyti dukteriai, kad šis yra jos tėvas. Haris su Arčiu lieka pas Haną kaip samdiniai ir po kurio laiko Hanos širdis atsileidžia. Nenorėdamas trukdyti, Arčis išjoja ir palieka naujai susitaikiusią šeimą. Deja, ramus gyvenimas neilgai trunka: Hariui perduodamas nukirstas draugo pirštas ir nurodymas atvykti pas Makvėjų. Suprasdamas, kad yra vienintelis būdas padėti draugui, Haris vėl palieka žmoną ir leidžiasi į kelionę...
Jonas Žilevičius (1911)

Biografija

Tėvai lietuviai, gimę Šiauliuose. Pirmojo pasaulinio karo metais nuo 1915 m. šeima gyveno Ukrainoje. 1934 m. baigė Charkovo elektrotechnikos institutą. 1931–1941 m. dirbo inžinieriumi Charkovo žemės ūkio elektrifikacijos ir mechanizacijos institute. 1941–1944 m. Tambovo (Rusija) gamyklos „Komsomolec“ vyriausiasis energetikas.
1944–1948 m. LSSR komunalinio ūkio ministerijos (iki 1946 m. Komunalinio ūkio liaudies komisariatas) vyriausiasis energetikas, ministro pavaduotojas. 1948–1951 m. LKP CK pramonės skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1951–1954 m. Vilniaus žemės ūkio mechanizacijos technikumo elektrotechnikos dėstytojas. 1953–1956 m. Vilniaus pedagoginio instituto Fizikos katedros vyresnysis dėstytojas. Čia įkūrė elektrografijos mokslinio tyrimo laboratoriją, su savadarbe įranga padarė pirmąsias elektrografijas ant seleno SSRS.  1956 m. įsteigto Poligrafijos mašinų gamybos mokslinio tyrimo instituto filialo Vilniuje vadovas. 1957–1966 m. iš filialo perregistruoto Elektrografijos instituto Vilniuje direktorius, nuo 1966 m. skyriaus vedėjas. Čia buvo sukurtas pirmasis kopijavimo aparatas SSRS „ERA“, kurį 1960 m. pradėjo gaminti Kauno eksperimentinė automatizacijos priemonių gamykla. 1970 m. technikos mokslų kandidatas.
Šilalės Simono Gaudėšiaus gimnazija

Istorija

1921 m. rugpjūčio 1 d. Šilalės valsčiaus tarybos sprendimu leista atidaryti privatinę vidurinę mokyklą. Pirmasis mokyklos direktorius K. Gorinas. mokykla įsikūrė 
J. ir B. Kaminskių name. 1929 m. sumažėjus mokinių skaičiui mokykla uždaryta, o 1937 m. rugsėjo 8 d. atidaryta Šilalės progimnazija. 1941 m. progimnazija perorganizuojama į gimnaziją. 1946 m. Šilalėje ėmė veikti LLA „Diemedžio” organizacija, kuriai priklausė nemažai vyresniųjų Šilalės gimnazistų. 1950-1952 m. pastatytas tipinis mokyklos pastatas, 1964 m. pirmasis mokyklos priestatas, 1974 m. – antrasis mokyklos priestatas ir sporto salė.
1993 m. liepos 1 d. Šilalės rajono savivaldybės taryba mokyklai suteikė Simono Gaudėšiaus vardą. 1994 m. I ir II gimnazijos laidų abiturientų iniciatyvinė grupė iškėlė gimnazijos atkūrimo idėją Simono Gaudėšiaus vidurinėje mokykloje. 1996 m. mokyklai suteiktas gimnazijos klasių statusas, 2000 rugsėjo 1 d. gimnazijos statusas. 2001 m. atlikta mokyklos pastato renovacija. 2008 m. Šilalės rajono savivaldybės sprendimu numatoma gimnazijos reorganizacija.
Italijos muzikos industrijos federacija

Italijos muzikos industrijos federacija (it. Federazione Industria Musicale Italiana, FIMI) yra oficiali Italijos muzikos industrijos asociacija. FIMI įkurta 1992 m. Yra IFPI narė.
FIMI kontroliuoja albumų ir singlų topus. Dėl sumažėjusių CD perkamumų FIMI į vietų konfigūravimą įtraukė ir legaliai atsisiųstus singlus bei mobiliųjų telefonų tonus nuo 2008 m.
Julie Pfannenschmidt

Biografija

Gimė 1806 m. vasario 24 d. Kiduliuose, tėvas dirbo druskos inspektoriumi muitinėje. Po Tilžės taikos 1807 m. rašytojos šeima išsikraustė į Elbingą, kur jos tėvas gavo darbą muitinėje. Nuo 1816 m. kartu su motina apsigyveno Tilžėje, kur 1819 m. rašytoja baigė mokyklą. Po kiek laiko su motina išsikraustė į Lagarbius iš kur išvyko dirbti į Rastenburgą. 1823 m. rašytoja kartu su savo tėvais apsigyveno Dancige, kur 1831 m. susituokė. Vėliau persikėlė į Dryseną, kur paskatinta profesoriaus Wilhelm Kluz pradėjo rašyti apysakas, o šiam darbui atsidavė kai užaugino savo vaikus. Vėliau su vyru gyveno Ziulichau mieste, kol galiausiai persikėlė į Brombergą, kur 1850 m. parašė pirmąjį savo romaną Frauen-Los. Iki savo mirties 1868 m. parašė dar kelis romanus, eilėraščių rinkinius ir noveles, kuriose rašė apie viduriniosios klasės gyvenimą mažuose miesteliuose. Savo kūriniuose daug dėmesio skyrė moterų gyvenimo sąlygų aprašymui.
Maxima grupė

Istorija

1992 m. Vilniuje buvo atidarytos kelios parduotuvės su skirtingais pavadinimais, kurios vėliau išaugo į „Maxima“ tinklą. Pirmoji parduotuvė pavadinimu „Maxima“ atidaryta 1998 m. Vilniuje. Per 1998–2005 m. periodą sukurtas mažmeninės prekybos tinklas, kurį sudarė trijų skirtingų dydžių parduotuvės „Minima“, „Media“, „Maxima“ (nuo 2005–2006 m. „Maxima“ X, XX, XXX).
1998 m. pradėta projektuoti „Maxima“ Mindaugo gatvėje, kuri duris atvėrė 1999 m. birželio pab. „Maxima“ įrengta buvusioje 8600 m² „Vilniaus baldų“ parduotuvėje. Rekonstrukcijos projektą sukūrė šio pastato autorė Vilniaus Gedimino technikos universiteto Architektūros katedros profesorė Elena Nijolė Bučiūtė. Po rekonstrukcijos išsaugota unikali pastato dalis – metalinė erdvinė stogo struktūra, kuri statant pirminį pastatą buvo pirmą kartą įgyvendinta ne tik Lietuvoje, bet ir tuometinėje Sovietų Sąjungoje.
Nuo 2000 m. mažmeninės prekybos tinklas įžengė į kitų Baltijos šalių rinkas – į Latviją ir Estiją. 2005 m. prekybos tinklas su „T-Market“ prekės ženklu startavo Bulgarijoje.
2007 m. įsteigta „Maxima grupė“, kurios tikslas palengvinti tinklo valdymą.
2011 m. pabaigoje „Maxima grupei“ leista įsigyti 24-ių parduotuvių tinklą Lenkijoje „Aldik“. Tais pačiais metais Vilniuje pradėjo veikti elektroninė parduotuvė „e-Maxima“.
2013 m. lapkričio 21 d. įvyko Zolitūdės tragedija, kai Rygoje įgriuvo „Maxima XX“ stogas. Žuvo 54 žmonės, kelios dešimtys sužeista.
2017 m. „Maxima grupė“ įsigijo elektroninę parduotuvę „Barbora“. 
2018 m. „Maxima grupė“ už 276 mln. eurų įsigijo 93,7 proc. „Emperia Holding“ bendrovės, valdančios mažmeninės prekybos tinklą „Stokrotka“, akcijų. „Maxima grupė“ pranešė, kad sujungs valdomus tinklus Lenkijoje – prie prekybos tinklo „Stokrotka“ bus prijungtas 2012 metais įsigytas tinklas „Aldik“. Integraciją planuojama užbaigti šių metų rudenį, o jo prekės ženklas bus „Stokrotka“ – metų pabaigoje jis turėtų valdyti 563 parduotuves.
Fakel kommunizma

Fakel kommunizma (liet. Komunizmo deglas) – komunistinis žurnalas, ėjęs 1919 m. Vilniuje ir Minske rusų kalba.

Istorija

Leido Lietuvos ir Baltarusijos komunistinės jaunimo sąjungos CK ir Vilniaus komitetas. Nr. 1 išleistas Vilniuje, o Nr. 2 ir Nr. 3 – Minske. Redaktorius Juozas Greifenbergeris.
Rüdiger Althaus

Riūdigeris Althauzas (vok. Rüdiger Althaus; g. 1961 m. Dortmunde, Vokietija) - vokiečių teologas, kanonistas, bažnytinis teisėjas, Paderborno u. profesorius.

Biografija

Paderborne ir Innsbrucke studijavo katalikų teologiją, 1987 m. įšventintas kunigu. 1995 m. apgynė disertaciją, kanonų teisės mokslų daktaras. 1999 metais Bochumo universitete apgynė habilitaciją iš kanonų teisės apie Codex Iuris Canonici.
Nuo 1989 m. santuokos ryšio gynėjas Paderborno arkivyskupijos oficialate, nuo 1999 m. viceoficiolas. Nuo 1995 m. Miunsterio universiteto dėstytojas.
Kokosų pienas

Kokosų pienas yra baltas skystis, gaunamas iš sunokusių kokosų minkštimo, jį smulkiai sumalus (su vandeniu arba be jo), o tirščius nukošus. Jis naudojamas kaip gėrimas arba valgių (pavyzdžiui, kario) sudėtinė dalis. Populiarus Pietų ir Pietryčių Azijos, Centrinės Amerikos, Karibų, Okeanijos valstybėse, jo galima įsigyti skardinėse daugelyje pasaulio šalių. Tirštas, riebesnis kokosų pienas kartais vadinamas kokosų grietinėle.
Kokosų piene yra apie 23 % riebalų, 2 % baltymų, 5 % angliavandenių, jis geras mangano, fosforo, vario, seleno, geležies, magnio šaltinis. Kokosų pieno maistinė vertė kinta priklausomai nuo to, kiek vandens naudota jo praskiedimui, konservavimo būdo.
Šubertų šeima

Šubertų šeima (angl. Shubert family) – viena iš įtakingiausių Lietuvos žydų kilmės Niujorko Brodvėjaus šeimų, kilusi iš Kudirkos Naumiesčio. Labiausiai šią šeimą išgarsino trys jos sūnūs – Lee Shubert, Sam S. Shubert ir Jacob J. Shubert, kurie XX a. pradžioje Brodvėjuje įkūrė kelis teatrus, iš kurių vėliau išsivystė didelė teatrų verslo imperija.

Istorija

1882 m. Davidas Šubertas su žmona Katrina Helvitz ir 6 vaikais išvyko į JAV, kur apsigyveno Sirakiusuose, šalia Niujorko. Tėvas buvo alkoholikas, šeima turėjo finansinių problemų, todėl vaikams tekdavo dirbti juodus darbus, kol sūnui Semui pavyko gauti darbą Operos namuose, kur dalino lankstinukus. Nors ir turėdamas menką išsilavinimą buvo gabus matematikai, kas leido jam gauti darbą operos buhalterijoje. Po kiek laiko gavo buhalterio darbą didžiausiame Sirakiusų teatre – Wieting Theatre. Čia jam kilo noras režisuoti ir kurti teatro spektaklius, vėliau kartu su broliais Lee ir Jacob už skolintus pinigus įkūrė savo teatrą.
Sėkmingai užsiimdami teatro verslu broliai nutarė plėstis Niujorko mieste, kur 1900 m. kovo pabaigoje išsinuomavo patalpas Brodvėjuje ir Manhatane. Jauniausiasis brolis Jacob liko gyventi ir prižiūrėti teatrus Sirakiusuose, o Lee ir Sam išvyko gyventi į Niujorką, kur pradėjo kurti sėkmingiausią XX a. JAV teatrų imperiją, kuriai priklausė „Winter Garden Theatre“ ir „Shubert Theatre“. 1905 m. gegužės 13 d. traukinio avarijoje prie Harisburgo miesto žuvo Semas.
Šubertai teatrus įkurdavo cirko palapinėse, kur pritraukdavo tris kartus daugiau žiūrovų nei tipiniai teatrai. 1910 m. Lee ir Jacob įkūrė Nepriklausomą Nacionalinių Teatrų savininkų asociaciją. 1924 m. Šubertams priklausė 86 teatrai Jungtinėse Amerikos Valstijose. 1942 m. Šubertams priklausė 20 iš 40 Niujorke buvusių legalių teatrų, taip pat priklausė 15 teatrų kituose JAV miestuose. Iki 1953 m. Šubertai buvo surežisavę 600 spektaklių ir savo teatruose užsakę apie 1000 kitų režisierių spektaklių.
2009 m. Šubertų organizacijai priklausė 17 Brodvėjaus teatrų Niujorke: Ambassador Theatre, Ethel Barrymore Theatre, Belasco Theatre, Booth Theatre, Broadhurst Theatre, The Broadway Theatre, Cort Theatre, John Golden Theatre, Imperial Theatre, Bernard B. Jacobs Theatre, Longacre Theatre, Lyceum Theatre, Majestic Theatre, Music Box Theatre, Gerald Schoenfeld Theatre, Shubert Theatre, Winter Garden Theatre, taip pat Shubert Theatre teatras Bostone, Forrest Theatre teatras Filadelfijoje ir National Theatre Vašingtone.
Vašingtono konferencija (1941)

Pirmoji Vašingtono konferencija, taip pat žinoma kaip Arcadia konferencija (pagal kodinį konferencijos pavadinimą), vyko Vašingtone, Jungtinėse Valstijose nuo 1941 metų gruodžio 22 iki 1942 metų sausio 14 dienos. Tai buvo pirmasis strateginis susitikimas tarp Jungtinės Karalystės ir Jungtinių Valstijų vadovų, po to kai JAV įstojo į Antrąjį pasaulinį karą. Valstybių delegacijoms vadovavo britų premjeras Vinstonas Čerčilis ir JAV prezidentas Franklinas Ruzveltas
Nors Ruzveltas bandė susikoncentruoti į Jungtinių Valstijų karines pastangas kare su Japonija, po pastarosios Perl Harboro užpuolimo prieš porą savaičių – gruodžio 7 dieną, JAV vyriausybės delegacija sutiko, kad laimėti karą galima tik, jei pirmasis sąjungininkų tikslas bus – nugalėti Nacių Vokietiją (strategija „Europa pirmiausia”). 1941 metų gruodžio 11 dieną Adolfui Hitleriui paskelbus Jungtinėms Valstijoms karą, toks JAV delegacijos sprendimas buvo daug labiau politiškai priimtinesnis, nei kitu atveju, jei Hitleris nebūtų paskelbęs karo. Konferencijoje taip pat sutarta suvienyti karinius išteklius į vieną vykdant Europos karo veiksmų teatro operacijas.
Bartų Romuva

Žymūs žmonės

Netoli Frydlando, Bambliuose, 1536 m. gimė Jonas Bretkūnas.

Ekonomika

Miestelio pramonė perdirba 14 rajono žemės ūkio įmonių produkciją, veikia sviesto ir sūrių gamykla.