google/wiki40b huggingface dataset:
Spoldingo metodistų bažnyčia

Istorija

Bažnyčios vietoje stovėjo kalėjimas. Vėliau XIX amžiaus 3-iame dešimtmetyje pastatyta pirmoji metodistų koplyčia. Dabartinis raudonų plytų maldos namų pastatas iškilo 1887 m.
2014 m. atnaujintas bažnyčios stogas. Maldos namų pastatas įtrauktas į saugomų pastatų registrą.
Vladimiras Čiaginas

Vladimiras Genadijevičius Čiaginas (rus. Чагин, Владимир Геннадиевич, g. 1970 m. sausio 5 d.) – autosporto lenktynininkas iš Rusijos. Čiaginas septynis kartus yra laimėjęs Dakaro ralį sunkvežimių kategorijoje (2000, 2002, 2003, 2004, 2006, 2010, 2011 m.). Šis jo rezultatas yra pirmas ralio istorijoje. Antroje vietoje yra šešis kartus triumfavęs čekas Karel Loprais.
2011 m. vasario 15 d. Čiaginas pranešė, kad pasitraukia iš lenktynių. Tiesa, iš „Kamaz“ komandos jis nepasitraukė, o tapo jos direktoriumi.
BESM

BESM-6

BESM-6 tapo pačia žinomiausia ir svarbiausia ESM, sukurta Rusijos mokslų akademijos Tikslios mechanikos ir kompiuterių inžinerijos instituto. Mašinos kūrimas buvo baigtas 1966 m., o gamyba prasidėjo 1968 m. ir truko 20 metų. Ši ESM buvo tranzistorinio pagrindo, turėjo 48 bitų procesorių, dirbusį 10 MHz taktiniu dažniu ir turėjo du atskirus instrukcijų kanalus (valdymo ir aritmetikos blokams) bei 16-kos 48 bitų žodžių spartinančiąją atmintinę. Sistema galėjo pasiekti veiką iki 1 Mflopo. Tuo metu sparčiausias superkompiuteris CDC 6600 (gamintas JAV), naudojant vieną centrinį ir 10 periferinių procesorių, pasiekdavo iki 3 Mflopų.
BESM-6 sistemos atmintis buvo adresuojama naudojant 15 bitų adresus. Maksimali pasiekiama talpa buvo 32 tūkstančiai žodžių arba 192 kilobaitai. Virtualioji atmintis leido ją išplėsti iki 128 tūkstančių žodžių arba 768 kilobaitų.
Ši ESM 7-ame praėjusio amžiaus dešimtmetyje buvo plačiai naudojama Tarybų Sąjungoje įvairioms skaičiavimo užduotims. 5E26 modifikacija buvo naudojama kontroliuoti oro gynybos raketų kompleksus S-300. BESM-6 modifikacija, kurioje vietoj tranzistorių buvo naudojami integriniai grandynai ir dėl to 2-3 kartus išaugusia veika, kaip sudedamoji dalis Elbrus-1K2 buvo naudojama 8-ame dešimtmetyje superkompiuteryje Elbrus.
Iki 1987 m., kuomet buvo nutraukta gamyba, surinkta 355 vienetų BESM-6.
Sarnakų dekanatas

Sarnakų dekanatas (lenk. Dekanat Sarnaki) - tai vienas iš 11 katalikų, Drohičino vyskupijos dekanatų.
Gedanonių kalnas

Gedanonių kalva – viena aukščiausių kalvų pietų Lietuvoje (257,4 m), Dzūkų aukštumoje, Aukštadvario kalvyne, už 5 km į pietryčius nuo Nemaitonių, Gedanonių kaime. Už kelių kilometrų į pietryčius yra Velnio duobė, į pietvakarius – ežeras Antaveršis.
Susidarė per paskutinįjį ledynmetį iš morelinio priemolio, riedulių ir gargždo.
Kapitolijaus vilkė

Apie skulptūrą

„Kapitolijaus vilkė“ yra išlieta iš bronzos. Statulos kilmė neaiški. Vilkės statulą, stovėjusią prie Romos Forumo, mini Plinijus Vyresnysis. Ciceronas mini vilkės statulą Kapitolijaus kalvoje apie 65 m. pr. m. e. bei, kad į ją trenkė žaibas. Po to mini dar kartą apie 45 m. pr. m. e. kartu su žindomu kūdikiu. Viduramžiais buvo tikima, kad Plinijaus ir Cicerono minima vilkė yra būtent „Kapitolijaus vilkė“. Statulos korpuse yra defektas, kuris, buvo manoma, ir yra Cicerono minėto žaibo pasekmė. Pirmas tikras statulos paminėjimas yra dokumentuotas tik 1471 m., kai ją eksponuoti ant Kapitolijaus kalvos prieš dabartinių Konservatorių rūmų fasadą Romos miestui padovanojo popiežius Sikstas IV. Tikima, kad maždaug tuo metu prie jos buvo sukurti du, vilkės žindomi kūdikiai, kurie vaizduoja Romulą ir Remą. Jokių žinių, kas juos sukūrė, nėra. Populiaria versija, jie priskiriami Antonio del Pollaiolo rankai.
2008 m. po radioaktyviosios anglies tyrimų buvo paskelbta, kad vilkės statula sukurta XIII a. Johanas Joachimas Vinkelmanas XVIII a., pagal vilkės kailio vaizdavimą, teigė, kad vilkė sukurta V a. pr. m. e. etruskų. Vinkelmanas taip pat teisingai nustatė, kad brolių dvynių, Romulo ir Remo, statulos sukurtos renesanso periodu. Versija, kad vilkė sukurta XIII a., taip pat turi kritikų, dėl bronzos kokybės ir švino kiekio joje, ko neaptinkama vėlesnėse ne antikinėse bronzinėse statulose. Antra vertus, etruskams nebuvo būdinga lieti statulas iš bronzos. Vienuolis Benedetto da Soracte X a. mini, kad vilkės statula stovėjo popiežiaus Laterano rūmuose bent jau nuo IX a. pradžios ir ties ja vykdavo teismai. Gali būti, kad dabartinė „Kapitolijaus vilkės“ versija yra šios, X a. minimos, kopija. Tokiu būdu, vilkės – teisingumo simbolio, vaizdinys buvo 1471 m. transformuotas ir susietas su Romos įkūrimo legenda, anot Kapitolijaus muziejų versijos.
„Kapitolijaus vilkė“ 1471 m. sudarė būsimų Kapitolijaus muziejų kolekcijos pagrindą ir yra viena garsiausių šių muziejų skulptūrų. Tapusi Romos miesto simboliu. Ją savo herbe vaizduoja AS Roma futbolo klubas. Pagal legendą, Albos Longos karalius Numitoras buvo Romulo ir Remo senelis. Jo brolis Amulijus nuvertė Numitorą iš sosto ir nužudė jo sūnus. Numitoro duktė Rėja Silvija tapo vestale ir turėjo saugoti nekaltybę, tačiau dėl dieviškojo įsikišimo (Marso ar Herkulio) tapo nėščia. Kai tik broliai dvyniai Romulas ir Remas gimė, Amulijus nuskandino Rėją Tibro upėje, o vaikus paleido krepšyje plaukti. Tačiau brolius rado vilkė, kuri juos išmaitino iki jie suaugo. Po Amulijaus mirties ir Numitoro sugrįžimo į sostą, broliai nusprendė įkurti miestą toje vietoje, kur Tibras juos išplukdė į krantą.
Rygos technikos universitetas

Istorija

Įkurtas 1862 m. kaip Rygos politechnikos institutas ir buvo pirmasis tokio tipo institutas Rusijos imperijoje. I pasaulinio karo metu universitetas perkeltas į Maskvą. 1918 m. dalis universiteto grįžo atgal į Rygą ir įjungtas į naujai įsteigtą Latvijos universitetą.
Rygos politechnikos institutas atstatytas 1958 m., 1990 m. suteiktas dabartinis pavadinimas.
Jonas Kriaučiūnas (1864)

Biografija

Baigė Suvalkų berniukų gimnaziją ir nuo 1886 m. Maskvos universitete studijavo mediciną. 1889 m. grįžo į Lietuvą. Siekdamas išvengti tarnybos Rusijos imperijos kariuomenėje išvyko į Tilžę. Gyveno pramanyta Johan Lubowski pavarde. Spaustuvininko Šenkės buvo pakviestas tvarkyti leidžiamų lietuviškų maldaknygių kalbą. Už tai gaudavo pakenčiamą atlyginimą. Daug prisidėjo iš religinių leidinių vydamas slavizmus. 1890 m. redagavo laikraštį „Šviesa“, 1891–1895 m. „Varpas“ ir „Ūkininkas“ redaktorius. Tiekė knygnešiams draudžiamą lietuvių spaudą.
Su Vydūnu ir kitais režisavo lietuviškus spektaklius, tarp jų A. Fromo-Gužučio „Kauno pilies išgriovimas“. 1895 m. į sostą įžengus Nikolajui II, tikėdamasis permainų, grįžo į Lietuvą. Dirbo vertėju Kybartų tarptautinėje transporto bendrovėje. 1897 m. už lietuviškos spaudos platinimą žandarų rotmistro A. Vonsiackio pastangomis 2 m. kalintas Kauno ir Sankt Peterburgo kalėjimuose, po to 3 metams ištremtas į Dorpatą.
1904–1905 m. Vilniuje redagavo dienraštį „Vilniaus žinios“. Su J. Basanavičiumi 1905 m. buvo Didžiojo Vilniaus seimo sušaukimo iniciatoriai. Su P. Vileišiu ir J. Paketuriu 1906 m. Vilniuje įsteigė knygyną „Lietuva“ ir popieriaus krautuvę. 1910 m. Rygoje redagavo laikraštį „Rygos garsas“.
Per Pirmąjį pasaulinį karą buvo pasitraukęs į Sankt Peterburgą. 1916 m. grįžo į Lietuvą, dirbo laikraštyje „Dabartis“. Su S. Banaičiu ir A. Jakštu (Dambrausku) 1916 m. parašė ir išplatino Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės konstitucijos projektą „Postulatus Lietuvos Didžiajai Kunigaikštijai atkurti“. Po 1918 m. dirbo notaru Kudirkos Naumiestyje, nekilnojamojo turto prekybos tarpininku Kaune. Bendradarbiavo periodiniuose leidiniuose „Lietuva“, „Lietuvos aidas“, „Naujoji Romuva“, „Rytas“ ir kituose.
Išleido S. Daukanto knygą „Pasakojimas apie veikalus lietuvių tautos senovėje“, Petro Armino „Raštus“ (abu 1893 m.), „Iš lietuvių ir lenkų santykių“ (Ze stosunków litewsko – polskich, 1907 m.) Parašė atsiminimų knygą „Mano praeities vaizdeliai“ (1936 m.)
Svobiškėlis

Istorija

1663 m. Alantos santuokų metrikų knygoje minimą vietą Skudutiškis arba Svobiškis, priklausiusią bajorui Mykolui Kopciui, galima tapatinti su dab. Svobiškėliu, kuris yra į šišiaurę nuo Svobiškio, į Skudutiškio pusę. Vardo forma Svobiškėlis paminėta 1788 m.
Jan Rządkowski

Biografija

J. Žondkovskis kilęs iš turtingų šlėktų giminės, turėjusios dvarų Lomžos apylinkėse. Po 1831 m. sukilimo šeima buvo priversta persikelti į vidurio Lenkiją, kur gimė J. Žondkovskis. Po gimnazijos, būdamas 20–ties metų, ėmė tarnauti Rusijos imperijos kariuomenėje, kur greitai padarė karinę karjerą. Jau Pirmojo pasaulinio karo pradžioje jis buvo tarp aukščiausio rango lenkų karininkų. Kaip sumanus karininkas, 1915 m. caro paskirtas vadovauti Pulavos legionui, po to Lenkų šaulių brigadai. Prisidėjo prie lenkų dalinių carinėje kariuomenėje formavimo. 1917 m. ėmė vadovauti Lenkų šaulių divizijai, po to buvo Lenkų I–ojo korpuso 2–osios šaulių divizijos vado pavaduotoju.
1918 m. prisijungė prie atkurtos Lenkijos kariuomenės, nuo 1919 m. tarnavo Liublino karinėje apygardoje. Po to įsijungė į besibaigiantį Lenkijos–Ukrainos karą, dalyvavo Lenkijos-sovietų karo pirmuosiuose mūšiuose. Paaukštintas iki generolo leitenanto, tapo 1-osios Lietuvos–Baltarusijos pėstininkų divizijos vadu. Divizijoje tarnavo daugiausiai lenkai iš Rytų kresų. Su divizija J. Žondkovskis sėkmingai atrėmė rusų taktines atakas Berezinos upės aukštupyje.
Dalyvavo generolo L. Želigovskio organizuotame Vilniaus užėmime, trumpai buvo Vidurinės Lietuvos kariuomenės vadu. Kadangi jis buvo gimęs ne Vidurinės Lietuvos žemėse ir čia neturėjo civilinių teisių, buvo atšauktas į Lenkiją, kur 1921 m. tapo Lomžos karinės apygardos vadu. Kaip vienas vyriausiųjų karininkų, taip pat vadovavo Karininkų tribunolui. 1923 m. išėjo į atsargą, turėdamas „broni“ generolo (lenk. Generał broni) laipsnį. Apsigyveno Suchoževo dvare, kur 1934 m. mirė. Palaidotas Varšuvoje, Povonzkų kapinėse.
Raudonplaukis amerikietis

Turinys

1934-ieji metai. Vitorio dirba savo dėdės Oskaro pažinčių tarnyboje, tačiau netenka darbo dėl bandymo suvilioti pastarojo žmoną. Dėdė uždaro agentūrą iki rudens ir išvyksta, tuo tarpu Vitorio susipažįsta su amerikiečiu Džordžu, atvykusiu į Italiją rasti sau žmonos. Nusprendęs papildomai užsidirbti, Vitorio sutinka šiam padėti ir, palikęs savo žmoną Elvyrą, išvyksta į kitą miestą susitikti su kandidatėmis. Vis dėlto viskas klojasi ne taip paprastai, mat visos merginos yra pagražinusios savo anketos duomenis, o ir pats Džordžas, prisistatęs kaip laidojimo biuro bendrasavininkis, turi ką slėpti. Po kelių nesėkmingų bandymų jie randa amerikiečiui tinkamą merginą Antonetą, tačiau Vitorio turi per 5 dienas parengti visus reikalingus dokumentus merginai išvykti į Ameriką, nors ji pati abejoja ar nori tekėti už gerokai vyresnio vyro. Po kartu su Vitorio praleistos nakties Antoneta išvyksta su Džordžu. Vos šiems išplaukus, Vitorio perskaito laikraštyje, kad jo dėdė Oskaras nušautas, o jis pats ieškomas policijos. Jis sėda į automobilį, tačiau sulaikomas policijos, kuriame šie randa Džordžo paliktą lagaminą su ginklu. Filmo pabaigoje Vitorio, sėdėdamas kalėjime, rašo laišką Musoliniui (kurio partijai priklauso), tvirtindamas esąs nekaltas...
Kimatika

Kimatika arba Kymatika (gr. kyma - banga) - bangų reiškinio studija. Dažniausiai terminas siejamas su garso bangomis ir jų sklidimo terpėje atsirandančiais raštais. Sąvoką „kimatika” sukūrė reiškinį tyręs šveicarų mokslininkas Hans Jenny.
Kimatikos reiškinius galima stebėti tokio eksperimento metu: ant metalinės plokštės užpilti smėlio ir, braukiant jos kraštą smuiko smiliumi, stebėti, kaip keičiantis garsui kinta smėlio piešinys. Smėlis suformuoja ornamentus, pavyzdžiui, koncentriškus ratus. Kuo aukštesnis vibracijos dažnis, tuo sudėtingesnis paveikslas susidaro. Tam tikri raštai yra panašūs į tradicines mandalas.
Vienas iš pirmųjų, pastebėjusių reiškinį, kad vibruojantys kūnai formuoja tam tikrus ornamentus, buvo Galilėjas Galilėjus. 1632 m. savo knygoje „Pokalbiai apie dvi pagrindines pasaulio sistemas” jis rašė: Norėdamas nuo bronzinės lėkštės nuvalyti kelias dėmes, gana greitais judesiais gramdžiau ją geležiniu kalteliu, ir per tą laiką kartą ar du išgirdau, kad lėkštė skleidžia gana stiprų ir aiškų gaudesį: įdėmiau apžiūrinėdamas lėkštę pastebėjau ilgą juostą taisyklingų lygiagrečių linijų, vienodai nutolusių viena nuo kitos. Toliau besidarbuodamas pastebėjau, kad tos linijos susiformuodavo tik lėkštei skleidžiant garsą; nutilus ūkimui nelikdavo nė menkiausio tokių ženklų pėdsako. 1680 m. liepos 8 d. Robert Hooke stebėjo centriškus ornamentus, kurie susiformuodavo skirtingo dažnio vibracijos poveikyje. Braukdamas smičiumi per stiklinių lėkščių kraštą, kuriose buvo priberta miltų, Hook išvydo besiformuojančius centriškus ornamentus.
1787 m. Ernst Chladni pakartojo Robert Hook'o eksperimentą ir išleido knygą „Entdeckungen über die Theorie des Klanges“ („Atradimai garso teorijoje”). Šioje knygoje Chladni aprašo ornamentus, kuriuos suformuodavo ant metalinių plokščių pabertas smėlis, kai per plokščių kraštą buvo braukiama smičiumi.
Šveicarų mokslininkas Hans Jenny kimatikos reiškinius aprašė 1967 m. išleistoje knygoje „Kymatik” („Kimatika”). Tyrinėti vizualiąsias garso raiškas H. Jenny pradėjo įkvėptas sistemų teorijos, Ernst Chladni darbų, bei siedamas visa tai su savo kaip gydytojo veikla. Tyrimuose H. Dženis naudojo stovinčiąsias bangas, pjezoelektrinius stiprintuvus ir kitus metodus bei medžiagas. Jis pastebėjo, kad senovės hebrajų ir Sanskrito kalbų balsių garsas smėlyje suformuodavo ornamentus, panašius į tų garsų rašmenis (raides); šiuolaikinių kalbų garsai tokio rezultato nedavė.
Mianvalis

Istorija

Senovėje miesto žemės priklausė graikų-baktrų karalystei. Britų valdymo metais Mianvalis priskirtas Banu apygardai. 1901 m. mieste gyveno 3591 žmonės.
Afrikinis šamas

Pramoninis auginimas

Afrikinis šamas yra plačiai žinoma rūšis, kaip galima auginti uždarose patalpose, panaudojant moderniąsias akvakultūros technologijas. Tinka intensyviai auginti uždaroje vandens cirkuliacijos sistemoje dėl savo ypatingų savybių: gero skonio, mažo kaulingumo, greito augimo, atsparumo ligoms, nereikalavimo ypatingų auginimo sąlygų, omega3 riebalų rūgščių gausos. Jų auginimas greitai atsiperka dėl jų spartaus augimo – viskas, ko reikia, tai tam tikros temperatūros palaikymas, tam tikras apšvietimas bei teisingas maitinimas. Palyginus su europiniu šamu, afrikinis turi mažiau riebalų, jo mėsa tamsesnė, sudėtyje yra daug baltymų, beveik nesijaučia specifinio žuvies kvapo . Šią žuvį galima kepti, virti, rūkyti, o Vokietijoje netgi gaminamos delikatesinės dešrelės iš šamo mėsos.
Per metus 1 kubiniame metre vandens galima išauginti iki 1 t afrikinių šamų. Iki prekinio 1 kg dydžio išauga per 7 - 9 mėn. Kadangi savo prigimti yra plėšrūnai, gana anksti ir net nelabai skiriantis dydžiu, esant maisto trūkumui, pasireiškia kanibalizmas.
Yadanarbon FC

Istorija

Klubas įkurtas 2009 m.
Zamečkavo skulptūrų parkas

Zamečkavo skulptūrų parkas – medinių skulptūrų parkas, esantis miške šalia Zamečkavo. Parkas įkurtas 2013 m. Pagrindinis rėmėjas – Europos žemės ūkio fondas kaimo plėtrai. Parke yra 1050 m² medinių pėsčiųjų takų, stovi 20 skulptūrų, vaizduojančių personifikuotą miško florą ir fauną. Yra vaikų žaidimų aikštelė.
Gintarė Venčkauskaitė-Juškienė

Biografija

Pirmasis treneris Vidmantas Vaičaitis, vėliau Henrikas Eismontas.
Gyvena Kaune. Mokosi Lietuvos Sporto Universitete.
Laisvalaikiu mėgsta: fotografuoti, leisti laiką gamtoje.
Jonavos Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia

Istorija

Jonavoje 1750 m. pastatyta medinė bažnyčia. Apie 1775 m. įsteigtas marijonų vienuolynas. Iki 1782 m. marijonai įkūrė parapinę mokyklą. Vietoj marijonų Jonavoje 1791 m. įkurdinti trinitoriai.
1791–1793 m. bažnyčia ir vienuolynas perstatyti ir išplėsti (manoma, pagal Lauryno Gucevičiaus projektą). Valdžia 1827 m. trinitorius iš Jonavos iškėlė. Vienuolyne apsigyveno kareiviai. Formaliai vienuolynas uždarytas 1832 m. Bažnyčioje 1830 m. pamokslai daugiausia sakyti lenkiškai, tik retkarčiais lietuviškai.
1851 m. bažnyčia suremontuota. Kareiviai 1894 m. iš vienuolyno išsikėlė. 1905 m. kas antrą šventadienį pamaldos laikytos lietuvių kalba. Pastatas 1907 m. atiteko parapijai. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Klebono Petro Vaitiekūno rūpesčiu 1934–1935 m. bažnyčia suremontuota ir išdažyta, pastatyti 2 bokštai (Vaclovo Michnevičiaus projektas), nugriauta senoji varpinė. Prie bažnyčios liko mūrinis dviaukštis vienuolynas ir dviaukštė klebonija.

Architektūra

Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano, dvibokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Didysis altorius užima visą presbiterijos plotį. Rūsyje palaidoti vyskupo Juozapo Kazimiero Kosakovskio (1737–1794 m.), Lietuvos didžiojo etmono Simono Martyno Kosakovskio (1741–1794 m.), generolo Juozapo Antano Kosakovskio (1772–1842 m.) ir kt. palaikai. 
Šventoriuje palaidoti kunigai Vincas Algirdas Pranckietis (1923–2016), Pijus Čižauskas (1906–2000).
Šventorių juosianti tvora dvejopa: priekyje išlikusi istorizmo stilistikos akmens mūro tvora su pagrindiniais vartais, toliau – metalinė, vertikalių virbų, su mūro stulpais.
Amazonės

Etimologija

Amazonių vardo etimologija kartais kildinama iš „nevalgančios duonos“, kas turėtų reikšti, kad tai buvo klajoklių, o ne žemdirbių tauta. Ilgą laiką terminas taip pat buvo aiškinamas kaip „bekrūtės“ (gr. a + mazos), „nesidominčios vyrais“ (a + masso) ir kt. Tačiau dabar manoma, kad tikriausiai amazonės vardas kilęs iš iranėnų kalbų: ha-mazan reiškia „karys, karė“.
Lapių Pierackio gatvės sinagoga

Istorija

Sinagoga buvo pastatyta 1939 m. rugsėjo mėnesį, kai buvo susprogdinta Lapių sinagoga. Per II pasaulinį karą, 1941 m. ir ši sinagoga buvo sunaikinta.
Panevėžio internatinė sporto mokykla

Istorija

ISM įsteigta 1964 m. buvusioje vaikų kolonijoje. Sporto mokyklos steigimo iniciatorius buvo būsimasis Lietuvos futbolo federacijos pirmininkas Jonas Babravičius (1928–2013). 25-erius metus sporto mokyklai vadovavo pedagogas ir sportininkas (Lietuvos sunkiosios atletikos rinktinės narys) Edvardas Žvirblis (g. 1935 m.). 
1990 m. mokykla buvo reorganizuota į dvi skirtingas ugdymo įstaigas, priklausiusias atskiroms žinyboms: 19-ąją vidurinę mokyklą ir kompleksinę sporto mokyklą „Olimpas“. 1997 m. Panevėžio miesto tarybos sprendimu mokykla pavadinta Senvagės vidurine mokykla. 2002 m., optimizuojant mokyklų skaičių mieste ir vykdant švietimo reformą, reorganizuota į Senvagės pagrindinę mokyklą.

Mokyklos atkūrimo galimybės

Atkūrus Panevėžio ISM, būtų sudaromos papildomos galimybės atrasti ir ugdyti jaunuosius Lietuvos sporto talentus. Šiuo klausimu darbą buvo pradėjusi ekspertų grupė, rengusi konkretų ilgalaikį planą, kuriuo siekta jau 2014– ųjų mokslo metų pradžioje sukomplektuoti pirmąsias Panevėžio ISM sportininkų klases.
1836 Komarov

1836 Komarov (1971 OT) – Asteroidų žiedo asteroidas, žymimas numeriu 1836. 1971 m. liepos 26 d. Krymo astrofizikos observatorijoje jį atrado rusų astronomas Nikolajus Černychas.
Absoliutinis ryškis – 11,3. Vidutinis atstumas nuo Saulės – 2,7828922 astronominio vieneto. Asteroido vidutinis orbitinis greitis lygus 17,85845203 km/s, ekscentricitetas – 0,1948545, o žvaigždinis periodas per kurį jis apskrieja kitą kūną lygus 1694,5 dienoms (4,64 metų). 1836 Komarov posvyris siekia 7,03467° laipsnio.
Asteroidas pavadintas TSRS kosmonauto Vladimiro Komarovo garbei.
Berio rankraštis

Istorija

Šis rankraštis minimas 1402 m. hercogo Berio turto inventoriuje. Dokumentuose rašoma, jog tai „nuostabi valandų knyga, iliustruota rancūzų dailininko ir miniatiūristo Žakmaro de Hesdino (pranc. Jacquemart de Hesdin)“.
Šį rankraštį, taip pat ir inventoriuje padarytą įrašą tyrinėjo prancūzų istorikas Leopoldas Viktoras Delislis (pranc. Léopold Victor Delisle) ir amerikiečių istorikas Milardas Meisas. Jie patvirtino versiją, jog tai būtent to laikotarpio rankraštis, kaip nurodyta inventoriuje.
Tačiau yra mokslininkų, kurie abejojo, jog inventoriuje nurodyta būtent ši valandų knyga.
1937 metais Viktoro Delislio hipotezę atmetė istorikas F.Lina, savo abejones išsakė ir kitas istorikas R. Kalkinsas 1970 metais.
Tačiau tiksliai žinoma, jog Briuselio valandų knyga buvo užsakyta hercogo Žano Berio.
Žinoma, jog kažkuriuo metu šis rankraštis atiteko Burgundijos hercogui Žanui San Pjierui. Jo žmonos Burgundijos hercogienės Margaritos Bavarskajos turto inventoriuje nuo 1424 metų yra įrašas apie šį rankraštį.

Struktūra

Rankraštį sudaro 138 lapai arba 276 puslapiai. Rankraštyje yra 20 miniatiūrų. Kai kurie rankraščio lapai iliustruoti inicialais, kurių paryškintos raidės.
Rankraštyje yra nutapyti du hercogo Žano Berio portretai. Daugelyje lapų yra nupieštas hercogo herbas.
Šiam hercogui rankraščių buvo sukūrę ir kiti dailininkai.
Wong Kar Wai

Biografija

Wong Kar Wai gimė Šanchajuje, Kinijoje. Kai jam buvo penkeri, su šeima persikraustė į Honkongą. Iš pradžių Honkonge buvo sudėtinga, nes nuo vaikystės kalbėjo tik standartine bendrine kinų kalba bei šanchajietiškai, o Kantono tarmės, kuria šnekama Honkonge, nemokėjo.
1980 m. Honkongo Politechnikos kolegijoje baigė grafinį dizainą. Po studijų pradėjo dirbti televizijoje ir netrukus pradėjo rašyti scenarijus kinui. Šiek tiek vėliau pradėjo režisuoti ir pats: debiutinis filmas 1988 m. „As Tears Go By“, tačiau labiausiai išgarsėjo po 1991 m. „Days of Being Wild“.
Kartu su režisieriumi ir prodiuseriu Jeffrey Lau įkūrė nepriklausomą kino kompaniją „Jet Tone Films Ltd.“.
Vienas žymiausių Wong Kar Wai filmų – apie dvi meilės istorijas Honkonge pasakojantis 1994 m. „Chungking Express“ („Čunkingo ekspresas“, arba „Čunkingo tankumynas“).
1997 m. Kanų kino festivalyje buvo pripažintas geriausiu režisieriumi už filmą „Happy Together“.
Wong Kar Wai taip pat yra režisavęs reklamas, muzikinius vaizdo klipus, trumpametražius filmus, rašęs scenarijus, prodiusavęs.
Druskininkų Senosios miesto kapinės

Istorija

Kapinės įkurtos XIX amžiuje. Pirmasis miestelio gyventojas čia buvo palaidotas 1858 m. Tai buvo iš Lenkijos karalystės kilęs Druskininkų bažnyčios elgeta. Kapinėse vienoje pusėje buvo laidojami katalikai, kitoje stačiatikiai. Centrinėje dalyje yra ir vietinių protestantų tikėjimą išpažinusių miestiečių kapų. Katalikų pusėje yra jau nebeveikianti vietinių turtuolių Kiersnovskių statyta neogotikinio stiliaus koplyčia.
Kurorto turtuoliai, tiek katalikai, tiek stačiatikiai buvo įsirengę didesnius šeimų ir net giminių kapus. Katalikų pusėje yra O‘Brien De Lacy, De‘ Nizo, Kiersnovskių, Grudzinskių ir kiti kapai. Seniausieji – šalia koplyčios. Kapinėse išlikęs 1864 m. palaidoto garsaus gydytojo Ksavero Volfgango kapas. Taip pat 1878 m. palaidoto kurorto populiarintojo daktaro Jono Pileckio kapas. Kapinėse palaidoti M.K.Čiurlionio tėvai Konstantinas ir Adelė Čiurlioniai. Kapinėse įkurtas simbolinis nacių nužudyto Druskininkų kunigo Boleslovo Valeikos kapas.
Stačiatikių kapinių pusėje yra Druskininkų Šv. Gabrieliaus cerkvės griuvėsiai bei Erbšteinų–Džulijanių šeimos kripta (šnekama, kad čia palaidoti Niujorko mero Rudolfo Džiulijanio protėviai).
Petras Abelkis

Petras Abelkis (g. 1933 m. sausio 10 d. Pabriedumės km., Mažeikių rajonas) – imtyininkas, imtynių treneris ir teisėjas, Lietuvos imtynių federacijos prezidentas.

Biografija

1949-1957 m. su šeima ištremtas į Irkutsko sritį (Rusija). 1955 m. baigė Irkutsko kūno kultūros technikumą. 1959 m. baigė Lietuvos valstybinį kūno kultūros institutą.
Nuo 1957 m. Klaipėdos m. graikų – romėnų imtynių treneris, 1979-1984 m. Klaipėdos specializuotos olimpinio rezervo imtynių sporto mokyklos įkūrėjas, direktorius. Nuo 1979 m. tarptautinės kategorijos teisėjas. 1980 m. olimpinių žaidynių Maskvoje teisėjas, 1974 m. tarptautinio I. Podubno turnyro turnyro Vilniuje vyr. teisėjas, daugelio sąjunginių pirmenybių vyr. teisėjas, finalinių kovų arbitras.
Paruošė 29 sporto meistrus, Lietuvos čempionus: A. Limantą – Lietuvos jaunių, jaunimo ir suaugusiųjų čempioną, SSRS jaunių prizininką (2 vieta), SSRS jaunių ir jaunimo rinktinės narį, SSRS ginkluotų pajėgų, SSRS profsąjungų čempioną) ir A. Šiukšterį (SSRS SD „Dinamo“ jaunimo varžybų nugalėtoją, SSRS jaunimo pirmenybių 4 vietos laimėtoją).
1971-1989 m. Lietuvos imtynių federacijos prezidentas.