google/wiki40b huggingface dataset:
Hjalmaras Hartmanas

Hjalmaras Hartmanas (dan. Hjalmar Hartmann; 1870 m. birželio 11 d. Liere (Biuskeriudas, Norvegija) – 1945 m. gruodžio 18 d. Hellerupe (dab. Kopenhagos priemiestis, Danija)) – Danijos agronomas–daržininkas ir sodininkas, Lietuvos generalinis garbės konsulas Kopenhagoje.

Biografija

Hjalmaro ankstyvojoje vaikystėje mirė tėvas, po to šeima iš Norvegijos persikėlė gyventi į Daniją. Jam būnant penkerių metų, motina ištekėjo antrą kartą. Hjalmaras nuo šešiolikos  metų pradėjo mokytis sodininko profesijos Charlottenlundo rūmų ūkyje (dab. Kopenhagos priemiestis). Eksternu išlaikė gimnazijos egzaminus ir 1888 m. buvo priimtas į Kopenhagos universitetą. Vėliau mokėsi agronomijos Frederiksberge, sodininkystės ūkiuose Striesen'e prie Dresdeno ir Carnewitz'e prie Leipcigo. Roitlingene išklausė pomologijos kursą, po to profesinių žinių sėmėsi Gente, Briuselyje ir Londone. Grįžęs į Daniją, trejus metus dirbo Bregentvedo rūmų sode. 
1899 m. kartu su partneriais įkūrė sėklų auginimo įmonę Hjalmar Hartmann & Co; 1904–1935 m. buvo vienintelis jos savininkas. Įmonė supirkdavo sėklas pas vietinius ūkininkus (1911 m. ir pati jas ėmė auginti didesniais kiekiais) ir tiekdavo į JAV, Vokietiją, Rusiją. 1911 m. atidaryta atstovybė Niujorke, o 1930 m. – ir Paryžiuje. Apdirbamų laukų plotai išaugo iki 250 ha, Hjalmar Hartmann & Co tapo plačiai žinoma daržovių sėklų tiekėja tiek Danijoje, tiek ir už jos ribų. 
1908 m. priėmė Danijos pilietybę. 1926 m. pabaigoje H.Hartmanas buvo paskirtas Lietuvos garbės konsulu Kopenhagoje. Jo iniciatyva stažuotėn į danų firmas pakviesti dvylika jaunų lietuvių, taip pat organizavo lietuvių liaudies meno parodą, prof. Balio Sruogos paskaitas Danijos visuomenei. 1932 m. H.Hartmanas paskutinį kartą surengė Vasario 16-tosios minėjimą ir (dėl ligos) atsistatydino. Lietuvos ambasadorius Skandinavijoje Jurgis Savickis generalinį konsulą apibudino kaip puikų komercinį bendradarbį.    
Buvo vedęs, žmona dainininkė Gerda – žinomo danų tapytojo Godfredo Christenseno (1845–1928) duktė.
Šiaurės Atlantas

Šiaurės Atlantas – šiaurinės Atlanto vandenyno dalies pavadinimas.

Geografija

Šiaurės Atlantas yra tarp Šiaurės Amerikos ir Europos iki maždaug 20 laipsnių šiaurės platumos arba ekvatoriaus. Nėra aiškaus sutarimo, kur yra šiaurinė Atlanto riba, tuo labiau, kad kartais Arkties vandenynas laikomas Atlanto dalimi. Šiaurės Atlanto plotis yra nuo 3500 iki 6400 km. Šiaurėje ribojasi su Norvegijos jūra, pietuose su Centriniu Atlantu, kuris skiria Vakarų Afriką nuo šiaurinės Pietų Amerikos dalies. Palei Šiaurės Atlanto krantus yra 16 Europos ir dvi Šiaurės Amerikos valstybės.
Skirtingai nuo Pietų Atlanto Šiaurės Atlante yra keletas didelių pakraščio jūrų: Lamanšo sąsiauris, Airijos jūra, Viduržemio jūra, Šiaurės jūra ir Šv. Lauryno įlanka. Sąlyginai Šiaurės Atlanto baseinui priskiriamos ir Juodoji bei Azovo jūros.
Taip pat skirtingai nuo Pietų Atlanto šioje vandenyno dalyje ir pakraščio bei vidinėse jūrose yra daug salų, tarp jų Azorai, Bermuda, Britų salos, Farerai, Grenlandija, Airija, Islandija, Kanarai, Žaliojo Kyšulio salos, Madeira ir Niufaundlendas.

Klimatas

Šiaurės Atlante sąveikaujant žemo slėgio zonai netoli Islandijos ir aukšto slėgio sričiai aplink Azorus susidaro vyraujantys vakarų vėjai, lemiantys orus pačiame Šiaurės Atlante ir Vakarų Europoje. Tačiau tai būdinga ne visiems metams. Tomis žiemomis, kai aplink Islandiją susidaro aukšto slėgio sritis, ji blokuoja šiltų ir drėgnų oro masių judėjimą iš šiaurės Amerikos ir į Vakarų Europą patenka šaltos oro masės iš Europos arktinės dalies arba Sibiro.

Druskingumas

Šiaurės Atlanto paviršiaus vanduo yra druskingiausias tarp visų vandenynų, pasiekdamas 37 promiles tarp 20 ir 30 laipsnių platumos. Tai gali būti paaiškinama intensyviu garavimu Viduržemio jūros baseine ir vandens iš jo patekimu į Šiaurės Atlantą.

Reikšmė

Naujųjų laikų istorijoje Šiaurės Atlantas turėjo išskirtinį vaidmenį. Per jį vikingai ir Kristupas Kolumbas atrado Naująjį pasaulį. 1866 m. rugpjūčio 27 d. pavyko pakloti pirmąjį telegrafo kabelį jūra tarp Airijos ir Niufaundlendo. XIX–XX a. emigracijos metu milijonai europiečių persikėlė laivais į Šiaurės Ameriką. Po Antrojo pasaulinio karo susikūrusi Vakarų Europos ir Šiaurės Amerikos valstybes vienijanti sąjunga pavadinta Šiaurės Atlanto sutarties organizacija (NATO).
Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos Šiaurės Atlantu vyko intensyviausia laivyba pasaulyje. Vėliau, didelė dalis laivybos persikėlė į Ramiojo vandenyno baseiną bei nafta turtingų Artimųjų Rytų valstybių pakrantes, tačiau dėl to, kad Šiaurės Atlantas „jungia“ Europą ir JAV bei Kanadą, laivyba juo išlieka labai intensyvi. Didelę dalį prekių judėjimo užima konteinerių pervežimas tarp JAV (Niujorkas) ir Europos uostų (Roterdamas, Hamburgas).
Šiaurės Atlante taip pat vykdoma intensyvi žvejyba – svarbią reikšmę turi silkių, menkių žvejyba. Pakraščio jūrose išgaunama nafta ir dujos, Šiaurės jūros dugne taip pat yra didelės akmens anglies atsargos.
Buratinas (Italija)

Buratinas (it. Burrattino) – antraeilis personažas kaukė italų teatre commedia dell’arte, vienas iš dzanių. Tai atstumtas meilužis, geras, sentimentalus, bet kvailokas ir bevalis tarnas; juokdarys. Buratinas buvo personažo Pedrolino variantas. Scenoje Buratinas nebuvo labai populiarus, todėl buvo perkeltas į lėlių teatrą, kur tiek išgarsėjo, kad XVI a. pabaigoje buratinais (it. burattini) ėmė vadinti visas lėles marionetes (siūlais valdomas lėles), kurios iki tol buvo vadinamos it. bagatelli ar fantoccini.
Šiuolaikinėje italų kalboje Burattino reiškia 'marionetė; ant plaštakos užmaunama skudurinė lėlė medine galva'.
Vardas Buratinas buvusioje TSRS labai išpopuliarėjo po to, kai 1936 m. buvo išleista A. Tolstojaus pasaka „Auksinis raktelis arba Buratino nuotykiai“ (rus. Золотой ключик, или Приключения Буратино), nors italų lėlininkai Rusijoje vaidindavo dar XVIII a. pabaigoje. Pasakos personažas yra iš medžio išdrožtas berniukas Buratinas.
Eubalaena australis

Aprašymas

Suaugęs individas siekia 15 m ir gali sverti iki 47 tonų. Eubalaena australis rūšies atstovų sėklidės yra didžiausios iš visų gyvūnų, kiekviena sveria apie 500 kg. Tai reiškia, jog spermatozoidų konkurencija yra svarbi poravimosi metu.

Elgesys

Kaip ir kiti tikrieji banginiai, jie yra gana aktyvūs prie vandens paviršiaus. Vienas iš išskirtinių šių banginių bruožų yra jų „buriavimas“.
Aš grįšiu į praeitį ir pakeisiu savo gyvenimą

Turinys

Marko ir Klaudio – vaikystės draugai, kuriems dabar jau virš 40. Marko ką tik metė žmona, o Klaudio niekaip negali rasti sau merginos, todėl vis dar gyvena su motina. Netikėtai jie abu patenka į automobilio avariją ir atsiduria 25 metais praeityje, vėl mokykloje. Turėdami gyvenimo patirties ir žinodami, kas bus ateityje, bičiuliai nusprendžia padaryti viską, kad jų likimai pasikeistų: Marko stengiasi vengti Džiulijos, kurią įsimylėjo mokykloje, vedė ir galiausiai buvo paliktas, o Klaudio – žūtbūt ištekinti savo motiną...
Dzisi

Istorija

Ilgą laiką miestas ir apylinkės buvo gyvenamos mandžiūrų. XIX a. į kraštą ėmė migruoti haniai, nes Rusija kėsinosi į Mandžiūriją. XX a. pr. pradėta anglių gavyba.
Vasilkuvo miesto herbas

Vasilkuvo miesto herbas (lenk. Herb Wasilkowa) – vienas iš Vasilkuvo miesto simbolių.

Aprašas

Auksiniame herbo skydo lauke juoda bekaklė briedžio galva.
Herbas simbolizuoja tai, kad anksčiau miesto apylinkėse gyveno daug briedžių.

Istorija

Herbą ir Magdeburgo teises Vasilkuvo miestui suteikė karalius Žygimantas Augustas 1566 m. gruodžio 8 dieną.
Suvalkų Didžioji sinagoga

Suvalkų Didžioji sinagoga (lenk. Wielka Synagoga w Suwałkach) - sinagoga stovėjusi Suvalkų mieste, buvusios Vladimiro Lenino gatvės 34 namo vietoje, šio metu Noniewicza gatvės 25 namo vietoje. Sinagoga buvo pastatyta 1820-1821 metais. Per II pasaulinį karą sinagoga buvo stipriai suniokota, bet vis dar buvo ganėtinai geros būklės. Tačiau vėliau buvo apleista ir galiausiai 1956 m. nugriauta. Tais pačiais metais sinagoga pašalinta iš saugomų istorinių paminklų sąrašo. Mūrinė klasicistinio architektūros stiliaus sinagoga buvo stačiakampio formos. Sinagogoje buvo portikas ir kolonos.
Patosis

Istorija

Nors šio miesto šaknys siekia viduramžius, jo kaip svarbaus Albanijos ekonominio centro istorija gana nesena. Tik XX a. komunizmo eros laikais pradėjus intensyviai eksploatuoti žemės gelmėse esančius naftos telkinius miestas tapo vienu svarbiausių Albanijos pramoninių centrų. Miestas buvo strategiškai svarbus dėl jame buvusios naftos pramonės, aprūpinusios politiškai ir ekonomiškai izoliuotą šalį naftos pramonės produktais. Po komunistinio režimo žlugimo ilgą laiką buvo ištikusi naftos gavybos krizė. Pastaraisiais metais naftos gavyba ima po truputį atsigauti.

Architektūra ir archeologija

Dėl miesto istorinio ir ūkinio nereikšmingumo per ilgą istorijos laikmetį bei didesnės gretimo Fierio reikšmės, miesto architektūra yra labai skurdi, vyrauja XIX a. pab. – XX a. pr. statyti mažaaukščiai namai, mečetės. Kaip ir daugelyje Albanijos miestų čia vyrauja socialistinio stiliaus namai. Dėl naftos klodų miesto apylinkėse vyrauja pramoninis kraštovaizdis su dominuojančiais naftos gręžiniais.
Jaunimas (žurnalas)

Istorija

Leido Lietuvos jaunimo sąjunga kartą per mėnesį. 1910 m. rugpjūčio 18 d. – gruodžio 9 d. spausdintas „Lietuvos ūkininko“ puslapiuose su antrašte „Jaunimo skyrius“. Vėliau, 1910–1914 m., 1918 m., 1921–1925 m. bei 1932–1934 m. iki gegužės 24 d. ėjo kaip „Lietuvos ūkininko“ priedas. Nuo 1936 m. lapkričio vietoj „Jaunimo“ leistas „Mūsų jaunimas“. Bendradarbiavo rašytojai, Jaunimo sąjungos nariai. 1936 m. balandžio mėn. valdžios sustabdytas.
Svarstė įvairius jaunimo gyvenimo klausimus, nagrinėjo švietimo, kultūros problemas, spausdino populiarius mokslo straipsnius, grožinės literatūros kūrinius, analizavo šalies gyvenimo aktualijas.
Oded Kattash

Odedas Katašas (g. 1974 m. spalio 10 d. Ramat Gane, Izraelis) – krepšinio žaidėjas ir treneris. Nuo 2007–2008 m. sezono pradžios vadovaus Tel Avivo „Maccabi“ komandai.
O. Katašas taip pat turi ir Prancūzijos pilietybę.
Vanuatu

Pavadinimo kilmė

Vardas šaliai suteiktas gavus nepriklausomybę ir reiškia „Amžinoji žemė“.
Italų mastifas

Kilmė

Italų mastifas – tiesioginis senovės Romos molosų palikuonis. Seniau ši veislė buvo paplitusi visoje Italijoje, tačiau dabar šios veislės šunų yra tik pietinėje Italijos provincijoje Puglijoje ir kaimyniniuose regionuose. Veislės pavadinimas kilęs iš lotynų kalbos žodžio „cohors“ (sodybos kiemas arba aptvaras), ir reiškia gynėją, fermų, kiemų ir aptvertos nuosavybės sargą. Šios veislės šunys išveisti XVI a., dažniausiai buvo naudojami medžioklei bei apsaugai.

Išvaizda

Tvirtas, raumeningas, elegantiškas ir judrus šuo. Gana stora oda. Risčia eisena.

Naudojimas

Sarginis ir apsauginis šuo. Bandų ganytojas. Medžioklinis šuo.

Charakteris ir temperamentas

Šis šiurkštus, įžūlus šuo yra pilnas energijos ir ypatingai drąsus. Italų mastifas yra išdidus, švelnus ir prisirišęs prie savo šeimininko. Šios veislės šunys toleruoja vaikus ir noriai žaidžia su jais. Atsargus su nepažįstamaisiais. Juos lengva dresuoti.
Kulsari

Istorija

Kulsari įkurtas 1939 m., o miesto statusą gavo 2001 m. Čia buvo apgyvendinti dėl ekologinės padėties apleistos Sarykamyso gyvenvietės gyventojai.
Kuprių koplyčia

Istorija

Is­to­ri­niai šal­ti­niai tei­giama, jog Kup­rių Šv. Sta­nis­lo­vo kop­ly­čia pa­sta­ty­ta vietos gyventojų 1746 m. Anksčiau buvo priimta mi­ru­sį­jį at­ly­dė­ti į kop­ly­tė­lę ir pa­lik­ti vie­ną. Ar­ti­mie­ji na­muo­se ruoš­da­vo­si lai­do­tu­vėms. Lai­do­ji­mo tra­di­ci­jos ilgainiui pasikeitė. Mi­ru­sie­ji šar­vo­ja­mi bend­ruo­me­nės, lai­do­ji­mo na­muo­se. Bet kar­tais pa­gei­dau­ja­ma, kad ve­lio­nio kars­tas dar bū­tų įnešamas į kop­ly­tė­lę. Au­ko­ja­mos ge­du­lin­gos Mi­šios. Jau­na­ve­džiams Kup­rių Šv. Sta­nis­lo­vo kop­ly­tė­lė­je ku­ni­gai tei­kia San­tuo­kos sak­ra­men­tą. Pir­mo­ji iš­kil­min­ga ce­re­mo­ni­ja vy­ko 2010 m.
Po 35 metų pertraukos, 2014 m. atliktas koplyčios remontas.
Giesmių giesmė

Giesmių giesmė arba Saliamono giesmė (hebr. שִׁיר הַשִּירִים‎, gr. ᾆσμα ᾀσμάτων, ὃ ἐστι Σαλώμων, lot. Canticum Canticorum Salomonis) – viena Senojo Testamento dalių, eiliuotas tekstas apie meilę.
Manoma, kad tai lyrinių, tikriausiai vestuvinių dainų ciklas apie mylimojo ir mylimosios santykius. Jis vadinamas Jaunikiu, Karaliumi arba Saliamonu. Ji – Sulamita arba Sulamiete. Giesmė sukurta apie IX-III a. pr. m. e. Krikščionys giesmę aiškina kaip Dievo ir jo išrinktosios tautos (žydų) meilės alegoriją.
Autorystė tradiciškai priskiriama karaliui Saliamonui.
Ventspilio tarptautinis oro uostas

Tarptautinis Ventspilio oro uostas (IATA kodas EVVA) yra naujausias Latvijos oro uostas. Koordinatės: 57°21′28″ š. pl. 021°32′39″ r. ilg.. Kartu su Liepojos ir Rygos oro uostais yra vienas iš trijų svarbiausių Latvijos oro uostų. Oro uostas pastatytas 1975 m. ir iš pradžių siūlė tik 2 reisus – Ventspilis – Ryga ir Ventspilis – Sankt Peterburgas. Uosto veikla buvo pertraukta 1983 m. dėl tuometinės vyriausybės politinių sumetimų. Dešimtojo dešimtmečio pabaigoje oro uosto veikla atnaujinta. 2004 m. oro uostas pergabeno 1590 keleivių, planuojama, kad iki 2025 m. šis skaičius pasieks 50000 keleivių per metus.
Fomalhaut b

Fomalhaut b yra egzoplaneta nutolusi apie 25 šm nuo mūsų Pietų Žuvies žvaigždyne.   Egzoplaneta atrasta skriejanti aplink A spektrinės klasės pagrindinės sekos žvaigždę Fomalhautą 2008 m. Hablo kosminiu teleskopu darytoje nuotraukoje. Fomalhaut b ir trys egzoplanetos prie žvaigždės HR 8799, kurių atradimas buvo paskelbtas vienu metu, buvo pirmosios egzoplanetos, kurių orbitinis judėjimas buvo patvirtintas naudojantis tiesiogine nuotrauka.

Atradimas

Ši planeta skrieja apie Fomalhautą vidutiniškai 115 AV (1.72×1010 km; 1.07×1010 mi) atstumu, o tai yra apie 18 AV (2.7×109 km; 1.7×109 mi) arčiau žvaigždės negu vidinis nuolaužų disko kraštas. Ji buvo aptikta po aštuonių sistemos tyrimo metų. 
Kad planeta egzistuoja buvo padaryta išvada 2005 m. iš planetos poveikio Fomalhauto dulkių žiedui; žvaigždė nėra žiedo centre, o paties žiedo vidinė riba yra smailesnė, negu paprastai galima to tikėtis. Visgi planeta buvo aptikta Paul Kalas ir James R. Graham tik 2008 gegužę, nors HST nuotraukos buvo gautos dar 2004 m. ir 2006 m. 
NASA išleido kombinuotą atradimo nuotrauką, padarytą Hablo kosminiu teleskopu ACS kamera 2008-11-13. Nuotraukoje matoma ryški elipsės formos juosta yra dulkių žiedas, kurio savybes nulemia sklaidoma žvaigždės šviesa. 
Fomalhaut b yra pirmoji egzoplaneta stebėta tiesiogiai regimojoje šviesoje, pirmoji po Neptūno teoriškai numatyta ir nufotografuota ten, kur ji turėtų būti, bei pirmoji, kuri buvo sėkmingai numatyta pagal sąveiką su žvaigždę supančiu dulkių disku. Taip pat manoma, kad tai yra šalčiausias ir mažiausios masės objektas nufotografuotas už Saulės sistemos ribų.

Fizikinės charakteristikos

Apskaičiuota, kad planeta turėtų būti panašaus dydžio kaip Jupiteris, ne didesne kaip 3 Jupiterių mase, o labiausiai tikėtina, kad planetos masė yra tarp 0,5 ir dviejų Jupiterių masės. Ji yra 115 AV (17 mlrd. km, 11 mlrd. mi, apie 20% toliau, negu Saulės sistemoje yra nykštukinės planetos Eridės afelis ir 3,8 karto didesnis negu Neptūno orbitos didysis pusašis) atstumu nuo Fomalhauto, kas atitinka 872 Žemės metų orbitinį apskriejimo periodą. Kadangi Fomalhautas yra 16 kartų spindulingesnis už Saulę, tai žiūrint iš Fomalhaut b planetos, Fomalhautas atrodytų kaip Saulė stebint iš Neptūno (pagal spinduliuotės atvirkštinio atstumo kvadrato dėsnį).
Fomalhaut b kaip manoma, dėl pakankamai stiprios spinduliuotės regimajame diapazone ir silpnesnės infraraudonajame, turėtų būti supamas aplinkplanetinio disko, kurio dydis gali būti apie 20–40 Jupiterio spindulių (palyginimui išorinis Saturno žiedų sistemos kraštas yra tik 2 Jupiterio spindulių atstumu nuo Saturno centro). Šis atstumas yra panašus į Jupiterio didžiųjų palydovų orbitų spindulius ir todėl diskas gali būti kaip planetos palydovų formavimosi vieta aplink planetą.
Floreščio rajonas

Geografija

Floreščio rajonas šiaurėje ribojasi su Soroka, šiaurės vakaruose su Drokija, pietuose su Teleneščiu, rytuose su Kamenka, pietryčiuose su Šoldeneščiu ir vakaruose su Sindžerėju. Aukščiausias rajono taškas siekia 289 m.
Liudvikas Chodakauskas

Biografija

1863–1864 m. Dorpato universitete studijavo zoologiją, 1865–1871 m. – mediciną. 1871 m. medicinos daktaras.
1872–1912 m. dirbo gydytoju Biržuose, vertėsi privačia praktika. 1890 m. jo iniciatyva Rygos politechnikos instituto laboratorijoje buvo atliktas Smardonės šaltinio netoli Biržų mineralinio vandens tyrimas ir nustatyta, kad jame yra sieros vandenilio, daug sveikatai naudingų sulfatų, 1890 m. Likėnų dvaro teritorijoje įrengė viešbutį ir gydyklos pastatą – įkūrė Likėnų kurortą, kuriame 1890–1891 m. gydėsi 168 ligoniai. 1891 m. sudegus vonios pastatui, kurorto neliko. 1906 m. įkūrė ir iki 1912 m. vadovavo Biržų savanoriškai ugniagesių draugijai, kuri neoficialiai veikė nuo 1876 m.
Rimantas Cepovas

Rimantas Cepovas (g. 1980 m. sausio 22 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.

Biografija

Didžiąją karjeros dalį žaidė Kauno komandose, su FBK Kaunas klubu 2001 m. tapo Lietuvos čempionu. 2004–2006 m. žaidė Vokietijos TSG Sprockhovel klube. 2007 m. su Rodiklis Kaunas komanda tapo rezultatyviausiu LFF I lygos žaidėju. Nuo 2009 m. žaidžia mėgėjų komandose.
Ilamo provincija

Istorija

Provincija yra senovinės Elamo valstybės žemėse.

Geografija

Provincija vakaruose ribojasi su Iraku. Paviršius kalnuotas, priklauso Zagroso kalnų masyvui. Aukštis iki 2790 m (Kane Seifi k.). Klimatas karštas, ypač pietuose (temperatūra iki 38 °C). Metinis kritulių kiekis – 578 mm.

Gyventojai

Provincijoje gyvena daugiausia persai, kurdai ir luriai.
Didžiausi miestai: Ilamas, Dehloranas, Eivanas, Abdananas, Darešehras.
Scenos menas

Scenos menas (angl. performing arts) – meno šaka, kurioje žmogaus kūnas ir/arba balsas yra naudojami kaip meninės išraiškos formos. Ši meno šaka skiriasi, pavyzdžiui, nuo vaizduojamojo meno, kai menininkai naudoja įvairias medžiagas, kad sukurtų fizinius ar statiškus meno kūrinius. Tradiciškai scenos menas priskiriami teatras, šokis bei muzika, dabar scenos menais laikomi ir šiuolaikinis cirkas bei performansas.
Lietuvių kalbos terminas scenos menas nebeapima visų šiais laikais galimų šio meno išraiškos formų, nes kai kurie „scenos“ meno pasirodymai vyksta ne scenoje, o kitose erdvėse, pavyzdžiui, gatvėje, apleistuose pastatuose, garažuose ir t. t. Galimas kitas šių meno šakų pavadinimas yra atlikimo menas (iš anglų kalbos performing arts).

Formos

Tradicinės scenos meno formos yra teatras, šokis ir muzika. Kitos scenos meno formos yra arba šiuolaikiniame bei moderniame mene sukurtos formos, arba kelių meno formų (pvz., scenos ir vaizduojamojo) mišinys: opera, muzikinis teatras, magija, pantomima, teksto deklamavimas, spoken word, šiuolaikinis cirkas, performansas ir t. t.
Klaipėdos Pajūrio progimnazija

Istorija

1985 m. įkurta Klaipėdos vidurinė mokykla Nr. 26, mokėsi 600 mokinių, dirbo 58 mokytojai.
1987 m. išleista pirmoji 46 abiturientų laida.
1993 m. mokykla pavadinta „Pajūrio“ vidurine mokykla.
Nuo 2007 m. rugsėjo 1 d. „Pajūrio“ pagrindinė mokykla.
Nuo 2017 m. liepos 1 d. „Pajūrio“ progimnazija.
Doiviangfa nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 583,00 km² plotą ir apima Čaiprakano (Chai Prakan) ir Fango (Fang) apylinkėse Čiangmajaus provincijoje ir Maesuai (Mae Suai) apylinkėse Čiangrajaus provincijoje.
Dubkai

Istorija

Iki 1920 m. Dubkai buvo Pskovo gubernijos dalis. Nuo 1920 iki 1940 m. priklausė Estijos Petseri valsčiui, tačiau po Estijos okupacijos 1944 m. atiteko sovietinei Rusijai. 2005 m. gegužės 18 d. Estijos ir Rusijos vyriausybių atstovai susitiko Maskvoje pasirašyti oficialią sutartį, apibrėžiančią dviejų šalių valstybines sienas, tačiau tai nepakeitė Dubkų situacijos.
Vytautas Bimba

Vytautas Bimba (1927 m. sausio 24 d. Mantvyduose, Kupiškio raj. – 2001 m. spalio 14 d. Vilniuje, palaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse) – krepšinio treneris, teisėjas.

Biografija

Augo Judiškių vienkiemyje, mokėsi Papilio vidurinėje mokykloje, 1940–1946 m. Biržų gimnazijoje. 1946–1950 m. studijavo Kūno kultūros institute.
1950–1954 m. Kauno sporto komiteto pirmininko pavaduotojas. 1954–1962 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos vyr. dėstytojas, treniravo akademijos krepšininkus. 1975–1992 m. Vilniaus universiteto Fizinio auklėjimo katedros vedėjas, nuo 1984 m. docentas. Treniravo universiteto studentų krepšinio komandą. 1977 m. SSKP narys. Lietuvos krepšinio federacijos prezidiumo narys, Lietuvos krepšinio trenerių tarybos pirmininkas, Lietuvos sporto federacijų narys.
Parašė daugiau kaip 100 straipsnių, 4 kūno kultūros ir sporto teorijos, metodikos, treniruočių metodines priemones.

Įvertinimas

1997 m. apdovanotas Gedimino IV laipsnio ordinu.
Vytautas Valionis

Biografija

Nuo 1957 m. dirbo Rokiškio rajono laikraščio „Po spalio vėliava“, Biržų rajono laikraščio „Raudonasis artojas“, Jonavos rajono laikraščio „Jonavos balsas“ redakcijose. 1985-1988 m. žurnalo „Kultūros barai“ kultūrinio švietimo skyriaus vedėjas, laikraščio „Komjaunimo tiesa“ atsakingasis sekretorius. Daugiausia rašė jaunimo gyvenimo, kultūros, socialiniais klausimais.
Nuo 1960 m. buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Antanas Vokietaitis

Biografija

1897 m. baigęs Veiverių mokytojų seminariją, mokytojavo Lenkijoje. 1907–1913 m. Žagarės pradžios mokyklos mokytojas ir vaikų choro vadovas. Mokykloje įkūrė meteorologijos stotį, kurios stebėjimų duomenis reguliariai siuntinėjo į Peterburgą. Suorganizavo ir suaugusiųjų mišrųjį chorą, rengė spektaklius. Nuo 1913 m. buvo Vyriausiosios fizikos observatorijos Peterburge korespondentas. Pirmojo pasaulinio karo metais mobilizuotas į Rusijos kariuomenę.
1918–1919 m. Rietavo progimnazijos mokytojas. 1919–1932 m. Kauno apskrities, 1932–1938 m. Kauno miesto pradžios mokyklų inspektorius. 1938–1940 m. ir 1941–1944 m. pirmasis Ukmergės mokytojų seminarijos direktorius. 1940–1941 m. Trakų mokytojų seminarijos, 1944–1950 m. Kauno mokytojų seminarijos ir Kauno 4-osios darbininkų jaunimo mokyklos mokytojas.
Daugiau kaip dešimtmetį vadovavo pedagoginiams kursams, dėstė darbinio mokymo ir kraštotyros metodiką, dalyvavo Lietuvių mokytojų sąjungos, Šaulių sąjungos, Vilniui vaduoti sąjungos ir kitų draugijų veikloje. Pedagogikos klausimais rašė straipsnius leidiniams „Naujoji mokykla“, „Švietimo darbas“, „Tautos mokykla“ ir kt. 
Palaidotas Panemunės kapinėse.
Ryškioji guotenė

Išvaizda

Kepurėlė 5 - 12 cm skersmens, mėsinga, iš pradžių varpeliška, vėliau iškili ir galiausiai palokščia, su buku gūbreliu. Kraštai kartais suaižėję. Luobelė lygi, drėgnu oru šiek tiek patamsėja. Kotas 4 - 8 cm ilgio, tuščiaviduris, labai tvirtas, tačiau trapus cilindriškas arba ties viduriu sustorėjęs, pagrindo link smailėjantis ir apšepęs išilginiais plaušeliais. Lakšteliai mėsingi, reti ir siauri priaugintiniai, kartais laisvi. Trama minkšta be ypatingo kvapo ir skonio.
Spalvos kaita: kepurėlė ryškiai raudona arba oranžiškai geltona. Kotas geltonas arba oranžiškas, tačiau kartais gali būti rausvo atspalvio. Lakšteliai iš pradžių ochros geltonumo, vėliau rausvi. Trama vaisiakūnio viduje ir prie koto pagrindo balkšva, likusioje dalyje gelsva.
Panašios rūšys: šį grybą galima supainioti kitomis raudonos spalvos guočių rūšimis, kaip antai Raudonoji guotenė (Hygrocybe coccinea) arba Smulkioji guotenė (Hygrocybe miniata), kurios irgi yra valgomos, tačiau mažesnės.

Augavietė

Retai ir saugotina ryškioji guotenė labiausiai mėgsta drėgnas miškų laukymes, pievas, šalikeles.
Sezonas: rugsėjis - spalis.