google/wiki40b huggingface dataset:
Česlovas Kenstavičius

Biografija

1958 m. baigė Gruzdžių veterinarijos technikumą, veterinarijos felčeris; 1967 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.
UAB „Raseinių žuvininkystė“ generalinis direktorius. Nacionalinės akvakultūros ir produktų gamybos asociacijos Tarybos pirmininkas.
Liberalų ir centro sąjungos Raseinių rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. (koalicija „Rasai“) Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sūnus Jordanas Kenstavičius.
Mindaugas Grigaravičius

Karjera

Profesionalo karjerą pradėjo FC Klaipėda klube. Vėliau buvo išvykęs į FK Jelgava.
Lietuvoje žaidė už FK Utenis, FC Stumbras ir FK Jonava. Kartas nuo karto vėl grįždavo į FK Jelgava.
2019 m. vasarį tapo FK Trakai nariu.

Atstovavimas Lietuvos rinktinei

Yra kviečiamas į Lietuvos nacionalinę vyrų rinktinę. 
Debiutavo 2016 m. rugsėjo 4 d. rungtynėse prieš Slovėnija.
Fluxus

Fluxus (lot. flux 'tekėjimas') – 7-ame XX a. dešimtmetyje susikūręs tarptautinis menininkų, kompozitorių, architektų ir dizainerių judėjimas, eksperimentavęs ir ieškojęs galimybių sujungti įvairias menines technikas ir disciplinas, siekęs atsitiktinumo, nuotykio, atmetęs heroizmą ir su menu siejamą verslą.
Judėjimas reiškėsi vizualinių menų ir muzikos, taip pat literatūros, miestų planavimo, architektūros ir dizaino srityse. Fluxus dažnai vadinamas intermedia (angl. inter 'tarp' + media 'komunikacijos priemonė').

Fluxus pradžia

Po karo atsigaunančiose Vakarų valstybėse, ypač JAV, imta domėtis Rytų kultūromis, gyvensena ir ideologija. Amerikiečių avangardistas, kompozitorius ir menininkas John Cage, studijavęs dzenbudizmo veikalus, savo 6-o dešimtmečio eksperimentinėmis muzikinėmis kompozicijomis davė užuomazgą Fluxus srovei. Atsitiktinumo aspektas tokiuose Cage darbuose kaip 4' 33", sudomino ir turėjo įtakos lietuviui menininkui Jurgiui Mačiūnui. J. Mačiūnas judėjimą pavadino Fluxus ir surengė pirmąjį renginį 1961 m. AG galerijoje Niujorke ir 1962 m. Fluxus festivalius Europoje.
Fluxus siekė „pasidaryk pats“ estetikos ir vertino paprastumą, priešindamiesi sudėtingumui. Kaip Dada anksčiau, Fluxus priešinosi komercializmui ir instituciniam menui, smerkdami įprastinį rinkos diktatą meno produkcijai ir siekdami menininko nepriklausomybės. Fluxus menininkai dirbo su bet kokiomis po ranka pasitaikiusiomis medžiagomis ir dirbo individualiai arba išvien su kolegomis. Dalies arba viso darbo gamybos užsakymas fabrike šiems menininkams nebuvo priimtinas. J. Mačiūnas pats ranka surišo daugelį Fluxus leidinių.

Fluxus kolekcija

Už 5 mln. JAV dolerių Vilniaus savivaldybė įsigijo visą J. Mačiūno kolekciją – 2600 eksponatų. 2006 m. birželio mėnesį į Vilnių buvo atvežta pirmoji kolekcijos dalis. Kolekcijoje – J. Mačiūno darbai, skirti „Film-Makers Cinematheque“, „Film Cuture“ žurnalui, J. Meko projektams, išskirtiniai darbai ir dokumentacija, susiję su Soho rajono įkūrimu, darbai ir tekstai iš privataus J. Mačiūno gyvenimo. Kolekcijoje žymių avangardistų kaip Robert Morris, Nam June Paik, Jonas Mekas, Yoko Ono, On Kawara, Donald Judd, Yvonne Rainer, Alison Knowles, Michael Heizer, Joan Jonas, Claes Oldenburg ir kitų darbai. Kolekcija įkurdinta Jono Meko vizualiųjų menų centre.
Pariravimas

Pariravimas – fechtavimo manevras ginklu (paprastai kalaviju ar kitu geležtiniu ginklu), kuris skirtas blokuoti ar nukreipti į šoną atakuojančio priešininko ginklą.
Terminas pariravimas naudojamas ir kalbant apie kovą be ginklų – rankos ir kojos smūgių nukreipimą.
liet. pariruoti – iš pranc. parer 'pariruoti', iš sen.provans. parar, iš lot. parare 'paruošti'.

Pariravimas fechtuojant

Pariruodamas fechtuotojas savo kalavijo stipruma (geležtės dalimi ties garda) smogia į priešininko kalavijo silpnumą (dalį ties geležtės smaigaliu). Tai jis nukreipia priešininko kalavijo geležtę nuo savęs, tuo apsisaugodamas nuo priešininko smūgio ir pasiruošdamas atakai.
Pariravimo paskirtis yra apsisaugoti, kad nepaliestų priešininko ginklas. Yra ir kitų gynybos būdų – pvz., pasilenkimas, pozicijos pakeitimas, kad priešininko ginklas smūgio vietoje nebebūtų taikinio.
Pariruojama ne tik pagrindinės rankos ginklu, bet ir kairės rankos ginklu (pariravimo durklu, poriniu ginklu), kairėje rankoje laikomu kumštiniu skydu ar kitokiu tinkamu daiktu.
Virpesiai 4. Legenda prasideda

Siužetas

Šiame filme vaizduojama visos čiupoidų legendos pradžia. XIX a. dykame Nevados slėnyje įkuriamas Rejekšino (Rejection) miestelis nes greta pradeda veikti sidabro kasykla. Tačiau kasykloje prasideda keistos nelaimės, dingsta žmonės. Darbas sustoja, nes niekas nedrįsta žengti vidun. Išsiaiškinti susidariusios padėties iš Filadelfijos atvyksta kasyklos savininkas Hiram Gummer. Drauge su keliais darbininkais ir įvykių liudininku Juan jis nusileidžia į kasyklą, bet ten nieko neranda. Tačiau naktį stovyklavietę užpuola čiupoidai ir darbininkai žūva. Hiramas pasamdo garsų žudiką Juodąją Ranką. Su juo Hiramas ir Chuanas keliauja ieškoti čiupoidų, tačiau jų neradę apsinakvoja arklių poilsio stotyje. Ten juos užpuola čiupoidai, Juodoji Ranka žūsta. Grįžęs Hiramas pataria visiems išsikraustyti, o pats susiruošia vykti namo. Gyventojai išvykti nesutinka. Jau pirkdamas bilietą Hiramas netyčia išgirsta telegrafo pranešimą, kad Rejekšino gyventojai prašo pagalbos, nes jų miestą užpuolė kirmėlės. Jis meta savo kelionę, už paskutinius turtus priperka amunicijos ir grįžęs į miestelį padeda gyventojams nukauti požeminius siaubūnus. Pramonė atgyja, o vietovė pervadinta į Perfekšiną.
Antanas Šilgalis

Biografija

Gimė vidutinių valstiečių šeimoje. 7 metų būdamas neteko tėvo. Mokėsi savarankiškai, 1898 m. baigė Skuodo rusų aukštesniąją pradžios mokyklą. Mokydamasis rusiškai, kartu savarankiškai išmoko skaityti ir rašyti lietuviškai. Keletą metų mokėsi privačiai, ruošdamasis egzaminams į gimnaziją. Bet toliau mokytis neteko, nes buvo vienturtis ir reikėjo padėti dirbti tėvų ūkyje, ruoštis savarankiškai ūkininkauti. Labai pamėgo skaityti. Daug skaitė draudžiamos lietuviškos spaudos, daugiausia religinės pakraipos. 1899 m. būdamas 14 metų, pats iškeliavo į Palangą, susipažino su Liudu Vaineikiu ir iš jo gavo lietuviškos spaudos. Taip prasidėjo jo nuolatinės kelionės į Palangą. Iš pradžių eidavo naktimis pėsčias. Vėliau, kai labiau įgudo ir išdrąsėjo, išsiaiškino sienos apsaugos tvarką, keliaudavo dienomis. Dažnai valstiečiai jį pavėžėdavo vežimu. Važiuojant būdavo ir sulaikomas, bet pavykdavo išsisukti. Įkliuvęs su draudžiama spauda nebuvo. Po L. Vaineikio arešto 1900 m. spaudos gaudavo iš kitų Palangos knygnešių. Parsinešęs ne tik skaitė pats, bet ir platino Skuodo apylinkėse. 1902 m. atėjęs į Kretingą, susipažino su Kretingos vienuolyne įkalintu kunigu, draudžiamos spaudos platintoju Povilu Dogeliu. Iš jo taip pat gaudavo draudžiamos spaudos. 
Nuo 1902 m. bendradarbiavo lietuvių spaudoje. Simpatizavo tautinei katalikiškai srovei, rėmė šios pakraipos spaudą. Po 1904 m., pasirašydamas Damazu Treigiu, bendradarbiavo leidiniuose „Vilniaus žinios“, „Šviesa“, „Viltis“, vėliau – „Lietuvos aidas“, „Tėvynės sargas“, „Lietuva“, „Laisvė“.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. 
Pasibaigus kadencijai, grįžo į savo ūkį. Lietuvos žemės ūkio rūmų narys. 1939 m. liepos mėn. jam paskirta 50 Lt knygnešio pensija.
1948 m. sovietų suimtas ir su šeima ištremtas į Sibirą. Ten ir mirė. Kapą išskalavo patvinusi Irkuto upė.
Vasario 22

Vardadieniai

Darginė – Darginas – Darvainas – Darvyda – Darvydas – Darvydė – Darvilas – Darvilė – Elvas – Elvinas – Elvys – Gintautė – Margarita
Alain Prost

F1 karjera

Formulės 1 pilotu Alainas Prostas tapo 1980 m., debiutavęs McLaren komandoje ir jau pirmajame etape iškovojo vieną tašką. Sezono pabaigoje pasitraukė iš komandos ir perėjo į prancūzų Renault ekipą. Su ja 1981 m. sezono Prancūzijos etape iškovojo pirmąją pergalę, o 1983 m. sezone tapo asmeninės įskaitos antrosios vietos laureatu, nusileidęs tik Nelsonui Piquet'ui.
Kitais metais prancūzas sugrįžo į McLaren ir vėl sezoną baigė antras. 1985 m. ir 1986 m. sezonuose palypėjo laipteliu aukštyn, o prieš antrąkart pasitraukdamas iš McLaren, 1989 m. čempionate iškovojo ir trečiąjį titulą.
1990 m. ir 1991 m. Prostas atstovavo Ferrari, o 1992 m. Formulės 1 sezoną praleido.
1993 m. Alainas sugrįžo į Formulę 1 ir, pilotuodamas vieną tobuliausių visų laikų F1 bolidų, gana nesunkiai laimėjo ketvirtą čempiono titulą. Prostas lieka vienu sėkmingiausių F1 pilotų. Tik Juan Manuel Fangio ir Michaelis Schumacheris yra daugiau kartų tapę Formulės 1 čempionais.

F1 Prost ekipa

Dar būdamas F1 pilotu, Prostas norėjo įsteigti savo komandą. Tą pavyko įgyvendinti 1997 m., kai šis įsigijo Ligier ekipą ir pervadino ją Prost Grand Prix. Ekipa gyvavo iki 2001 m. sezono pabaigos. Per savo trumpą istoriją ekipa pelnė 35 taškus, o jai atstovavo tokie pilotai, kaip Jarno Trulli, Jean Alesi, Nick Heidfeld ir Heinz-Harald Frentzen.
Geležinė skrybėlė

Geležinė skrybėlė (vok. Eisenhaube, sen.vok. Iŝenhut, pranc. chapel de fer) – viduramžių Europos plačiabrylės skrybėlės pavidalo šalmas. 
Kai kurios geležinės skrybėlės būdavo labai gilios, ir jų kraštas paslėpdavo veidą, todėl skrybėlė turėdavo akių plyšį. 
Plačiai naudotas pėstininkų, lankininkų bei arbaletininkų nuo XII a. Nuo XIV a., kai pėstininkų reikšmė ėmė didėti, tokius šalmus ėmė nešioti bajorai, norintys įsiteikti samdomiems kareiviams, ir net karaliai.  Tiesa, jų geležinės skrybėlės dažnai būdavo dailesnės, dažnai su apatinę veido dalį saugančiais antsmakriais.
Geležinės skrybėlės išnyko XVI a. viduryje, kai jos vėl išpopuliarėjo landsknechtų tarpe, bet tuo metu pakito jų forma ir jos tapo lengvesnėmis ir patogesnėmis geležinėmis kepurėmis su snapeliu nuo saulės, primenančiomis beisbolo kepuraites. 
Skrybėlės pavidalo šalmus naudojo ne tik europiečiai. Japonų ashigaru pėstininkai dėvėjo jingasa – šalmus, panašius į kūgiškas japonų valstiečių skrybėles.
Geležinės skrybėlės tipo šalmai grįžo XX a. pradžioje. Britų ir amerikiečių Brodžio šalmai (Brodie helmet) ir prancūzų Adriano šalmai (Adrian helmet), naudoti Pirmajame pasauliniame kare, pagal formą yra geležinės skrybėlės. Britai tuos šalmus naudojo ir Antrajame pasauliniame kare.
Šiaurės Makedonijos regionai

Makedonija suskirstyta į 8 regionus. Regionai padalinti į 85 savivaldybes.
Jonas Kuosa

Jonas Kuosa (1925 m. sausio 6 d. Skrebotiškis, Pasvalio valsčius – 1999 m. birželio 5 d.) – Lietuvos agronomas zootechnikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

Sesuo Elena Kuosaitė-Jašinskienė. 1947 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1985 m. žemės ūkio mokslų daktaras.
1947–1952 m. dirbo Žemės ūkio institute, 1952–1960 m. Gyvulininkystės ir veterinarijos institute, 1956–1960 m. Gyvulininkystės skyriaus vedėjas. 1960–1995 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1960–1990 m. Gyvulių veisimo ir genetikos katedros vedėjas, nuo 1986 m. profesorius.
Rūpinosi juodmargių galvijų genofondo išsaugojimu. Paskelbė apie 150 mokslinių straipsnių. 4 išradimų autorius.
Vakarų Gangų dinastija

Istorija

Gangų dinastijos įkūrėju laikomas valdovas Konganivarmanas Madhava, kuris politinės anarchijos metu konsolidavo savo valdžią Kolaro mieste. Jo įpėdiniai perkėlė sostinę į Talakadą, traukdamiesi nuo stiprėjančios Kadambos šiaurėje.
Nors valstybė nebuvo didelė, tačiau ji ilgą laiką išsaugojo taiką ir klestėjimą pietinėje Karnatakoje.

Kultūros pasiekimai

Gangų valstybė buvo kanadų valstybė, tad čia buvo sąlygos formuotis kanadų tautos identitetui.
Gangų valstybėje buvo propaguojamas džainizmas, todėl pastatyta daug džainizmo šventyklų basadi, sukurta daug architektūros ir skulptūros šedevrų, kurių garsiausi – Šravanabelagola ir Kambadahalli.

Gangų likimas

VI a. šiaurėje Kadambų dinastiją pakeitus Čalukjų dinastijai, ėmė kurtis galinga Karnatakos imperija, kuri absorbavo visą Vidurio Indiją. Gangų valdoma valstybė irgi pateko į Čalukjų imperiją, tačiau valdovų seka išlaikyta ir gangai traktuoti kaip imperijos vasalai. Valdovų dinastija galutinai panaikinta teritorijoje įsigalėjus Čola imperijai.
Triglavo nacionalinis parkas

Istorija

Triglavo regiono apsaugą pirmąkart pasiūlė seismologas Albinas Belaras 1906 ar 1908 m. Tačiau pasiūlymas buvo atmestas, nes nebuvo teisinės bazės ir įstatymas draudė ganymo ribojimus. Belaras 1920 m. vėl kreipėsi dėl Memorandum (Spomenica) srities apsaugos į Slovėnijos provincinę valdžią. Sumanymas buvo įvykdytas 1924 m. Slovėnijos muziejų bendruomenė ir Slovėnijos alpinistų bendruomenė išsinuomojo 20 metų Triglavo ežerų slėnį, apie 14 km². Nuolatinė apsauga nebuvo galima tuo metu. 1926 m. Fran Jesenko pirmąkart panaudojo pavadinimą Triglavo nacionalinis parkas.
1961 m. parko apsauga tapo nuolatinė, jo plotas išaugo iki 20 km². Parkas oficialiai pavadintas Triglavo nacionaliniu parku. Tačiau jis nevykdė visų nacionalinio parko funkcijų, tad kitus du dešimtmečius už tai buvo kovojama.
Galiausiai 1981 m. parkui suteikta nauja koncepcija, jo plotas išaugo iki 838 km². 2010 m. gyventojams pageidaujant prie parko prijungta Kneške Ravne gyvenvietė. Dabar parko plotas yra 880 km², tai sudaro 4% Slovėnijos teritorijos.
LSMU Medicinos fakultetas

Istorija

Medicinos fakulteto ištakos siekia 1920 m., kai Lietuvos aukštuosiuose kursuose buvo įkurtas Medicinos skyrius. 1922 m. vasario 16 d. atidaryto Lietuvos universiteto Medicinos fakulteto pirmuoju dekanu patvirtintas dr. Petras Avižonis. Steigiamojo Seimo priimtame universiteto statute buvo numatyti ir Medicinos fakultete pradėjo veiklą Medicinos, Farmacijos, Odontologijos, Veterinarijos skyriai. 1933 m. atidaryti naujieji, dabartiniai Medicinos fakulteto rūmai A. Mickevičiaus gatvėje. 1924-1946 m. Medicinos fakulteto dekano prof. Vlado Lašo iniciatyva 1937 m. pradėtos statyti Vytauto Didžiojo universiteto klinikos. 1950 metais Kauno universitetą pertvarkius į KPI ir KMI, Medicinos fakultetas tapo Gydomuoju, bei įsteigtas atskiras Farmacijos-stomatologijos fakultetas. Gydomajame fakultete įvestos šešerių metų studijos. Vėliau Gydomasis fakultetas buvo pertvarkytas į Teorinės medicinos fakultetą ir Klinikinės medicinos fakultetą. 1989 m. po Kauno medicinos instituto reorganizacijos šie fakultetai tapo Kauno medicinos akademijos padaliniais. Vietoje katedrų įkurtos profilinės, kuriose derinamas pedagoginis, mokslinis ir praktinis darbas. 1993 m. lapkričio 13 d. Teorinės medicinos ir Klinikinės medicinos fakultetai buvo sujungti į Medicinos fakultetą.
Sausio 27

Vardadieniai

Anelė – Angelė – Aventinas – Ilona – Jogunda (Jogundė) – Jogundas – Jogvilas – Jogvilė – Mainotas – Mainotė – Natalis – Vytenis
XX amžius (laikraštis)

XX amžius – katalikiškos orientacijos dienraštis, ėjęs 1936–1940 m. Kaune vietoj valdžios sustabdyto „Rytas“.

Istorija

Įkūrė ir leido jaunųjų katalikų kultūrininkų grupė. Dienraščio idėjinius principus suformulavo Stasys Šalkauskis, pavadinimą pasiūlė Stasys Yla. Tiražas iki 40 000 egz.
Nušvietė svarbiausius šalies ir pasaulio įvykius, ryškindamas antisovietinę poziciją, svarstė politikos, ekonomikos, prekybos klausimus, nagrinėjo kultūros, švietimo, sveikatos apsaugos problemas, informavo apie socialinę šalies gyventojų padėtį, kritikavo tautininkų vykdomą politiką.
Bendradarbiavo Leonas Bistras, Vilius Bražėnas, Juozas Eretas, Zenonas Ivinskis, Bronius Krivickas, Pranas Kuraitis, Antanas Maceina, Stasys Šalkauskis ir kt.
Prancūzijos Generaliniai luomai

Prancūzijos Generaliniai luomai (pranc. États généraux) – Prancūzijos luomų susirinkimas 1302–1789 m. Generaliniai luomai buvo patariamasis organas, paprastai šaukiamas karaliaus ar jo atstovo.
Generalinius luomus sudarė trijų luomų – dvasininkijos, bajorijos ir trečiojo luomo – atstovai. Skirtingų luomų atstovai posėdžiaudavo atskirai.
Pirmuosius Generalinius luomus sušaukė Pilypas IV 1302 m. balandžio 10 d., siekdamas luomų paramos kovoje su popiežiumi Bonifacu VIII. Paskutinius Generalinius luomus sušaukė Liudvikas XVI 1789 m. gegužės 5 d., prasidedant Didžiajai Prancūzijos Revoliucijai. 1789 m. birželio 17 d. trečiojo luomo atstovai pasiskelbė Nacionaliniu susirinkimu.
Vincentas Bočkovskis

Kilmė

Vincentas Bočkovskis gimė 1829 m. birželio 10 d. Apnarų dvare, kuris stovėjo netoli kelio Vilnius – Kaunas, Rumšiškių valsčiuje, bajorų Juozo Bočkovskio ir Viktorijos Jodkovskos šeimoje. Viktorija Jodkovska buvo Leono Jurgio Jodkovskio vyriausioji sesuo.
Dailininkas Jurgis Jodkovskis, gydytojas, generolas Vaclovas Bartuševičius, knygų leidėjas Adomas Dominykas Bartuševičius buvo Vincento Bočkovskio pusbroliai, Adomas Bartuševičius jo dėdė, Stanislovas Poznanskis – puseserės Antoninos Poznanskos vyras.

Bočkovskiai naudojo herbą – Gozdava.

Vaikystė ir mokslo metai

1831 m. balandžio 8 d. Vincento tėvas bajoras Juozapas Bočkovskis buvo nušautas prie Slomiankos karčiamos 1831 m. sukilimo įkarštyje prie pat Kauno, į kurį 1831 m. balandžio mėn. traukė sukilėliai, siekdami miestą užimti.
Vincą Bočkovskį augino motina, taip pat jis lankydavosi dėdės Leono Jurgio Jodkovskio Kisieliškių dvare, Jiezno parapijoje, kur gyveno jo senelė Ona Jodkovska.
Ūgtelėjęs Vincas Bočkovskis įstojo ir baigė Vilniaus gimnaziją. Jo klasėje mokėsi 29 mokiniai, tarp jų užsieniečiai, bajorai, miestiečiai, laisvieji valstiečiai, žydų tautybės gimnazistai, liuteronų, katalikų tikėjimo jaunuoliai.

Gyvenimas ir veikla Vilniuje

1866 m. sausio 23 d. Vilniaus šv. Teresės bažnyčioje Vincentas Bočkovskis susituokė su jaunute Vilniaus bajoraite Sofija Michailovska.
1867 metais lapkričio 6 d. Vilniuje, Tyzenhauzo name būdama 64 metų amžiaus mirė Vincento motina Viktorija, palaidota Bernardinų kapinėse.
Susituokę Vincas ir Sofija Bočkovskiai nuomojosi gyvenamąsias patalpas Pilies gatvėje, vėliau Lukiškių kvartale, pirko namą Lukiškių kvartale, vėliau apie 1890 metus pirko namą Naujamiestyje, tuometinės Astrachanės gatvėje. Bendravo su dėdės Leono Jurgio Jodkovskio šeima, pusbroliu Adomu Vnorovskiu, Sofijos brolio Juozo šeima.
Susituokęs Vincentas Bočkovskis ėjo kolegijos sekretoriaus pareigas bei užsiėmė Vilniuje nekilnojamojo turto prekyba, iš to ir pragyveno bei išlaikė šeimą.
Apie 1878 metus Vincentas Bočkovskis su žmona Sofija Michailovska ir vaikais persikėlė gyventi į kunigaikščių Vitgenšteinų namą, stovėjusį Lukiškių kvartale.
Apie 1884 m. Vincentas Bočkovskis tapo kunigaikščio Liudviko Vitgenšteino, gimusio Jiezne, Trezentolio dvare, Kisieliškių dvaro kaiminystėje, sūnaus Petro Vitgenšteino patikėtiniu ir ėmė pardavinėti Vilniuje Vitgenšteinams priklausiusias žemes, kurios jiems atiteko po Stefanijos Radvilaitės mirties, taigi, tai kartu buvo ir Radvilų žemės bei turtas.
Sandorius Vincentas Bočkovskis tvarkė notaro Leventalio, įsikūrusio Dominikonų g. 1, Vilniuje, kontoroje.
Lietuvos valstybės istorijos archyve Vilniaus jungtinių civilinio ir baudžiamojo teismo rūmų fonde yra išlikęs Vincento Bočkovskio testamentas.
Visą turtą jis paliko žmonai Sofijai. Išaugino keturis vaikus: sūnų Ksaverą Pranciškų bei dukteris Vandą Viktoriją pagal vyrą Vulešinskąją, Antoniną Mariją ir Mariją Margaritą (Malgožatą).
Bajoras Vincentas Bočkovskis mirė 1896 metais rugsėjo 4 d. nuosavame name Naujamiesčio kvartale, Vilniuje. Palaidotas Bernardinų kapinėse šalia motinos Viktorijos.
Karpatinis maumedis

Europinis maumedis (Larix decidua) ir jo varietetai

Europinio maumedžio karpatinis varietetas (Larix decidua var. carpatica) yra vienas iš trijų europinio maumedžio (Larix decidua) varietetų. Kiti du varietetai yra alpinis maumedis (Larix decidua var. decidua) ir lenkinis maumedis (Larix decidua var. polonica). Botaninėje literatūroje karpatinis maumedis dažnai neišskiriamas kaip atskiras varietetas, o apibūdinamas kaip lenkinis maumedis. Visi europinio maumedžio varietetai tarpusavyje kryžminasi.
Iš kitų maumedžio rūšių europiniam maumedžiui artimiausi yra sibiriniai maumedžiai, su kuriais lengvai kryžminasi.

Karpatinio varieteto europinių maumedžių paplitimas Europoje ir augimvietės

Karpatiniai maumedžiai arba europinio maumedžio karpatininio varieteto medžiai savaime auga kalnuotose vietovėse. Savaime padrikai paplitę Vidurio Europoje – Karpatų ir Sudetų kalnuose: nuo Aukštutinės Silezijos (Lenkija) iki Rumunijos. Čia jie auga kartu su paprastosiomis eglėmis, kedrinėmis pušimis ir paprastosiomis pušimis.

Šalys ir jų dalys, kur karpatinis varietetas savaiminis:

Vidurio ir šiaurinėje Rumunijoje, vakarų Ukrainos nedidelėje dalyje (Užkarpatės sritis), šiaurinėje ir vidurio Slovakijoje, šiaurės rytų Čekijoje bei pietų ir pietvakarių Lenkijos pakraščiuose.

Požymiai

Tarp visų europinio maumedžio varietetų, karpatinių maumedžių kankorėžiai stambiausi: 4-6 cm ilgio ir 2,5-3,5 cm pločio.
Aušrininkai (LSMO)

Aušrininkai – Lietuvos socialistinės moksleivijos organizacija.

Istorija

Pavadinta pagal žurnalą „Aušrinė“, prie kurio glaudėsi jos nariai, pradėti vadinti aušrininkais. Veikė 1910–1936 metais, iš pradžių Vilniuje, 1915–1919 m. Voroneže, nuo 1919 m. visoje Lietuvoje.
Vietinių organizacijų politinė orientacija buvo labai įvairi, nuo marksistinių iki liberalių, tačiau jungė jas antiklerikalinės pažiūros. 1917 m. balandžio 5 – 6 d. Voroneže vykusioje konferencijoje suformuotos pagrindinės organizacijos nuostatos – individualizmas, demokratija, socializmas.
1920 m. pavadinta Lietuvos socialistinės moksleivijos organizacija „Aušrinė“, oficialiai įregistruota 1922 m. kovo 11 d. 1920–1923 m. įvyko 8 konferencijos.
Organizacijoje buvo 14 kuopų. Po 1926 m. valstybės perversmo daugelis aušrininkų buvo persekiojami. 1929 m., po pasikėsinimo į ministrą pirmininką Augustiną Voldemarą, 26 aušrininkai, turėję ryšių su pasikėsinimo dalyviais, buvo suimti ir karo lauko teismo nuteisti kalėti. Iš valdžios pašalinus A. Voldemarą, dauguma nuteistųjų iki 1931 m. paleisti. 1936 m. organizacijos veikla buvo uždrausta.
Funker Vogt

Funker Vogt – vokiečių industrial – terror EBM grupė, 1995 metais įkurta Gerrit Thomas ir Jens Kästel. Jų įvaizdis ir dainų temos yra stipriai militaristinės. Dauguma tekstų susiję su karu. Tačiau jų politinės pažiūros yra stipriai pacifistinės.
Maršalo žvaigždė

Maršalo žvaigždė (rus. Маршальская Звезда) - TSRS ir Rusijos Federacijos maršalų atskyrio ženklas. Tai penkiakampė žvaigždė iš aukso ir platinos su briliantais, nešiojama su paradine uniforma ant kaklo po munduro apykakle, o nuo 1955 m. - ant kaklaraiščio mazgo.
Maršalo žvaigždės yra dviejų rūšių, kurių pavadinimai keitėsi besikeičiant maršalų laipsnių pavadinimams.

„Didžioji“ maršalo žvaigždė

Tarybų Sąjungos maršalo (nuo 1940 m. rugsėjo 2 d.), Tarybų Sąjungos laivyno admirolo (nuo 1955 m. kovo 3 d.) ir Rusijos Federacijos maršalo atskyrio ženklas.
Tai penkiakampė auksinė žvaigždė su lygiais „dvišlaičiais“ spinduliais. Ženklo centre penkiakampė platininė žvaigždė su briliantais. Centre 2,62 karatų briliantas, o spinduliuose - 25 briliantai, kurių bendras svaoris 1,25 karato. Kampuose tarp auksinės žvaigždės spindulių 5 briliantai, kurių bendras svoris 3,06 karato. Antroji žvaigždės pusė plokščia.
Apie auksinę žvaigždę apibrėžto apskritimo skersmuo 44,5 mm, apie platininę - 23 mm. Maršalo žvaigždės storis - 8 mm. Bendra masė - 36,8 g.
Maršalo žvaigždės viršutinis spindulys turi auselę, kuri sujungta su pusapvaliu laikikliu, pro kurį perveriama 35 mm pločio muaro juosta.
Buvo pagaminta apie 200 tokių žvaigždžių.
Marlène Jobert

Biografija

Marlena gimė 1940 m. Alžyre, kuris tuo metu priklausė Prancūzijai, o jos tėvas tuo metu čia tarnavo karinėse oro pajėgose. Po 8 metų jie persikėlė į Prancūziją, o vėliau įstojo į Paryžiaus dramos mokyklą. Debiutavusi teatre 1963 m., o kine 1965 m., Marlena filmavosi iki 1998 m. ir kūrė vaidmenis pas daugelį žymiausių šalies režisierių. Be šios veiklos ji taip pat garsino (dažniausiai vaikiškas) knygas bei pati parašė keletą apie klasikinės muzikos kūrėjus – Mocartą, Šopeną ir Čaikovskį.
Ji yra ištekėjusi už švedų stomatologo Walterio Greeno, su kuriuo 1980 m. susilaukė dvynių dukterų: Joy ir Evos Green.
Ozdas

Istorija

Ozdo kaimas istoriniuose šaltiniuose minimas nuo 1272 m. Miestas sudarytas XX a. vid. (1949 m.), sujungus Ozdo, Boljoko ir Šajovarkonio kaimus ir pradėjus plėtoti sunkiąją pramonę.