google/wiki40b huggingface dataset:
Paul Varul

Biografija

1975 m. TU Teisės fakultete (TF) baigė teisės studijas. 1985 m. Sankt Peterburgo universiteto (SPU) Teisės fakultete, teisės mokslų kandidatas (daktaras).
Nuo 1976 m. TU TF dėstytojas, 1991-1992 m. Civilinės teisės ir civilinio proceso teisės katedros vedėjas, nuo 1992 m. TU civilinės teisės profesorius, 1994–2009 m. Paul Varul advokatų kontoros partneris, 1995–1999 m. Estijos Respublikos teisingumo ministras (premjero Tiit Vähi, nuo 2009 kovo mėn. Mart Siimann kabinete). Buvo Estijos koalicijos partijos (est. Eesti Koonderakond) narys. Paskelbė publikacijų.
Nuo 2009 m. advokatų kontoros „VARUL", Robert Juodka, Janis Zelmenis“ partneris. Bankroto teisės specialistas (kaip teisinis patarėjas Estijoje visose didžiosiose bankroto bylose, kuriose dalyvavo kreditų institucijos), restruktūrizavimo specialistas (remiantis „PLC Which lawyer?“). Įtrauktas į geriausių įmonių ir finansų teisės specialistų Estijoje sąrašą („European Legal Experts“), minimas „Best Lawyers“. Konsultavo daugelį Estijos ir tarptautinių klientų įvairiais privatinės teisės aspektais – bankų, komercinės teisės ir kitais klausimais. Turi patirties bankų ir finansų teisės, įmonių susiliejimų bei įsigijimų ir draudimo teisės, ginčų sprendimų srityje. Atstovavo daugelyje visuomenės dėmesio susilaukusių bylų (pvz., tarptautiniuose arbitražuose – Stokholmo, Londono, Vašingtono). Buvęs arbitras Arbitražo institute prie Stokholmo prekybos rūmų, Arbitražiniame teisme prie Estijos prekybos ir pramonės rūmų. Liudytojas-ekspertas keliuose tarptautinio arbitražo procesuose Stokholme, Londone, Vašingtone (JAV) ir Tarptautiniame investicinių ginčų sprendimų centre.
Dalyvavo rengiant pagrindinius Estijos privatinės teisės aktus (pvz., CK, Paveldėjimo įstatymą (Pärimisseadus, 1996 m.), Šeimos teisės įstatymą (Perekonnaseadus, 1994 m.), Bankroto įstatymą, Reorganizavimo įstatymą ir kt.). Prievolių įstatymo, Civilinio kodekso pagrindinės (Bendrosios) dalies (Tsiviilseadustiku üldosa seadus, 1994 m.) darbo grupių (ekspertų komisijos) pirmininkas (1999-2002 m.), Estijos civilinio kodekso ir Estijos komercinio kodekso rengimo komisijos pirmininkas 1992–1999 m. Jis taip pat buvo autorius-ekspertas rengiant Estijos centrinio banko įstatymą bei įstatymus, reguliuojančius kredito įstaigų veiklą (pvz., Kredito institucijų įstatymas). 2003-2008 m. Europos civilinio kodekso rengimo grupės narys, 2006-2009 m. Europos Komisijos globojamos darbo grupės, rengiančios Bendrąją principų sistemą (Common Frame of Reference, CFR) narys, nuo 2006 m. Nemokumo teisės ekspertų komisijos (prie Estijos teisingumo ministerijos) narys.
Ansis Epneris

Biografija

1962 m. baigė Latvijos universiteto Filologijos fakultetą, 1969–1971 m. studijavo Aukštuosiuose kino režisūros kursuose Maskvoje. 1960–1966 m. dirbo Latvijos TV. 1969–1991 m. Rygos kino studijos režisierius. 1984–1992 m. dėstė Latvijos muzikos akademijoje, nuo 1991 m. – Latvijos kultūros akademijoje; šios akademijos Kino, TV ir teatro meno fakulteto vadovas; nuo 1991 m. profesorius. 1991 m. Rygoje įkūrė kino studiją AVE, buvo jos vadovas, prodiuseris, režisierius.

Kūryba

Sukūrė daugiau kaip 100 dokumentinių filmų, dauguma jų – sporto tema, filmų portretų, kultūros, visuomeninės tematikos filmų. Jie ekspresyvūs, dinamiško, asociatyvaus montažo. Daugelio savo studijoje kurtų filmų prodiuseris.
Kaliausė

Kaliausė arba baidyklė – muliažas (paprastai žmogaus formos), skirtas atbaidyti žalingus paukščius (ypač varninius, žvirblius) iš daržų, sodų, pasėlių. Paprasčiausia kaliausė padaroma ant kryžiaus formos strypo užvilkus senus, suplyšusius drabužius. Sudėtingesnės kaliausės surišamos iš šiaudų. Neretai prie kaliausių pritvirtinami įvairūs žvangučiai, kurie virpinami vėjo, efektyviau baido paukščius.
Kaliausės statomos viduryje laukų, gerai matomose vietose. Ginant nuo paukščių vaismedžius, jos įkeliamos į medį.
Sokaičių valsčius

Sokaičių valsčius buvo Mažojoje Lietuvoje. Centras – Sokaičiai.
Anykščių radijo televizijos stotis

Istorija

1966–1970 m. buvo pastatytas, o 1970 m. sausio 23 d. paleistas ir iki šiol veikiantis Anykščių radijo ir televizijos stoties retransliatorius su 191,26 m aukščio stiebu (aukščiausias statinys regione). Jos signalas skleidžiamas 60 kilometrų spinduliu. Įrengus šį retransliatorių, televizijos laidas ėmė matyti žiūrovai visoje Lietuvos teritorijoje. Viešintų radijo televizijos stotyje buvo įrengtas 5 kW galios Čekijoje pagamintas televizijos siųstuvas.
1973 m. buvo pastatytas antrasis 130 m aukščio stiebas pirmajam Lietuvoje decimetrinių bangų siųstuvui sumontuoti.
Aliaskos srovė

Aliaskos srovė – šiltoji paviršinė jūrų srovė, esanti Ramiojo vandenyno šiaurės rytuose. Šiaurės Ramiojo vandenyno srovės šiaurinė atšaka. Vandens temperatūra žiemą 2-7 °C, vasarą – 10-15 °C. Tėkmės greitis – 25-50 m/s. Teka iš pietų į šiaurę, paskui iš rytų į vakarus per Aliaskos įlanką iki Aleutų salų ir pasiekia Beringo jūrą.
ÍF Völsungur

Istorija

Klubas įkurtas 1927 m. Dalyvauja žemesniųjų divizionų pirmenybėse.
2013 m. dalyvavo antros pakopos pirmenybėse, bet šiame lygmenyje liko paskutinėje (12–oje) pozicijoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
Klemas Sobutas

Biografija

1969 m. baigė Rietavo žemės ūkio technikumo mechanizacijos skyrių. 1988 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos neakivaizdinį skyrių, įgydamas žemės ūkio gamybos ekonomisto organizatoriaus specialybę.
1969 m. Mažeikių rajono Juozo Garelio kolūkio dirbtuvių vedėjas, pašauktas į karinę tarnybą tarnavo Vokietijos Demokratinėje Respublikoje. 1971–1978 m. Mažeikių rajono „Tarybinės vienybės“ kolūkio vyr. inžinierius. 1985–1989 m. Plungės „Agrochemijos“ direktoriaus pavaduotojas, 1989–1992 m. Mažeikių alaus daryklos „Gubernija“ vyr. inžinierius, 1993–1995 m. UAB „Rivaksa“ techninis direktorius. 1995–2001 m. UAB „Dailuva“ filialo direktorius Kaliningrado srityje. Nuo 2001 m. Mažeikių rajono savivaldybės administracijos Tirkšlių seniūnijos seniūnas.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Mažeikių rajono skyriaus narys. 2003 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Elena, vaikai Vaidutė, Ramūnas, Dainora.
Libera, meile mano

Turinys

Musolinio laikų Italija. Anarchistas Feličė dėl protestų prieš karaliaus valdžią ištremiamas į atokioje saloje įrengtą stovyklą. Jo duktė Libera perima tėvo pažiūras ir nuolatos konfliktuoja su fašistais; jos nesulaiko ir šeima: du vaikai ir sužadėtinis Mateo. Pastarasis dirba siuvėju, tačiau dėl Liberos keliamų skandalų priverstas nuolatos kraustytis iš vieno miesto į kitą. Kartą Libera, tėvo prašoma, padeda pabėgti kitam anarchistui Sandro, dėl ko įkalinama 5 metams toje pačioje stovykloje kaip ir tėvas.
Liberai neišbuvus įkalinimo įstaigoje viso termino prasideda Antrasis pasaulinis karas, stovykla uždaroma ir visi kaliniai paleidžiami namo. Ji sukelia skandalą kino teatre, dėl ko sutuoktiniams skiriamas namų areštas, o Mateo siuvykla uždaroma. Frontui priartėjus, Mateo su dukra Ana išvyksta pas gimines į kitą miestą, sūnus Karlas prisijungia prie partizanų, o Libera taip pat įsijungia į ginkluotą kovą su šalyje šeimininkaujančiais vokiečiais.
Kada karas baigiasi ir gyvenimas pradeda tvarkytis, tačiau kartą Libera įstaigoje, skirstančioje būstą, sutinka Fabio Testą – fašistą, uždariusį ją į kalėjimą. Libera bando pranešti apie tai valdžiai, tačiau sužino, jog šis dabar bendradarbiauja su naująja valdžia ir ši nieko prieš veikti išvien su buvusiais fašistais...
Paslenkas

Istorija

Paslenką įkūrė olandai. Iki XX a. buvo Prūsų Olandijos apkrities centras.
Malkava

Istorija

Malkava buvo įkurta 1886 m., kitais duomenimis – 1885 m. daugiausia iš Linkmenų ir jų apylinkių atsikėlusių lietuvių Malkavos dvaro vietoje. Kolonistai iš Rusijos valdžios gavo valstybės paskolą 40 metų.
1927–1938 m. Malkavoje veikė septynmetė lietuvių mokykla. 1930 m. įsteigtas „Raudonojo traktoriaus“ lietuvių kolūkis, 1935 m. pervadintas Vinco Mickevičiaus-Kapsuko vardu.
1931 m. liepos 8 d. Malkavoje įsteigta Latvių nacionalinė kaimo taryba, kuri 1937 m. pervardyta į Lietuvių nacionalinę kaimo tarybą, bet 1939 m. prijungta prie Dauguvos kaimo tarybos, nes XX a. ketvirto dešimtmečio pabaigoje daug Malkavos gyventojų, daugiausia lietuvių, sovietų valdžios buvo įkalinta ar ištremta į Sibirą.
Po Antrojo pasaulinio karo daugelis Malkavos lietuvių kėlėsi į Lietuvą. 1952 m. Malkavoje likę lietuviai sudarė atskirą kolūkio „Udarnik“ brigadą. Malkavos lietuvių tarmę 1956–1965 m. tyrė M. Sivickienė. XX a. pabaigoje – XXI a. pradžioje Malkavos lietuviai aktyviai dalyvavo Baltarusijos lietuvių bendruomenės veikloje, Malkavos lietuvių delegatai dalyvaudavo visuotiniuose Baltarusijos lietuvių suvažiavimuose. Gyventojai dar išlaikė kai kurias lietuviškas tradicijas, pvz., duonos kepimo. XXI a. pradžioje Malkavoje rugpjūčio pabaigoje kasmet vyksta lietuvių forumas laisvės dienai pažymėti. 1929 m. Malkavoje buvo apie 400 (beveik visi lietuviai), 1956 m. – apie 250 (dauguma – lietuviai). 2015 m. kaime liko 3 lietuviai.
Ambergriso Sala

Ambergriso Sala arba Ambergris Ki (angl. Ambergris Caye) – sala Karibų jūroje, pačioje Belizo barjerinio rifo šiaurėje. Priklauso Belizui, Belizo rajonui. Salos ilgis iš šiaurės į pietus siekia ~40 km, plotis iki 1,6 km. Pakrantes užima platūs balti paplūdimiai, centrinę dalį – mangrovių pelkynės (dabar dauguma nusausintos).
Pagrindinė gyvenvietė – San Pedras. Taip pat yra dar keletas kaimelių ir kurortų. Yra nedidelis lėktuvų pakilimo takas. Verčiamasi turizmu.
Ambergriso Sala ikikolumbiniais laikais buvo gyvenama majų, randama jų keramikos.
Dainava B

Istorija

2016 m. LFF II lygos pirmenybėse dalyvavo jungtinė Alytaus komanda DFK Dainava 2-SRC, kuri buvo DFK Dainava dubleriais.
2018 m. komanda dalyvaus Antros lygos Pietų zonos pirmenybėse. Jų tikslas auginti jaunimą pagrindinei komandai.
MTV Europos muzikos apdovanojimai 2012

Nominacijos

Laimėtojai yra paryškinti.
Žmogaus teisės

Žmogaus teisės – universalios subjektinės teisės, priklausančios be išimties ir vienodai kiekvienam žmogui, nepriklausančios nuo teisinės sistemos ar kitų vietinių veiksnių. Formali žmogaus teisių koncepcija nėra visuotinai pripažįstama, todėl taikoma kiek skirtingai.
Žmogaus teisės, kurios dabar suvokiamos kaip savaime suprantamas dalykas, buvo ilgo proceso, besitęsusio visą XX amžių, rezultatas.

Žmogaus teisių gynėjų apdovanojimai

Europos Parlamentas, besirūpinantis žmogaus teisių apsauga Europos Sąjungoje ir už jos ribų, kasmet skiria Sacharovo premiją už minties laisvę asmeniui ar organizacijai už nuopelnus ginant žmogaus teises.
Grifai

Paplitimas

Grifai paplitę Eurazijoje bei Afrikoje.

Paplitimas Lietuvoje

Lietuvoje 1 rūšis - palšasis grifas (Gyps fulvus), kuris Lietuvoje pastoviai neaptinkamas, neperi ir užklysta labai retai.
Sąsmaukos-Kolumbijos zona

Geografija

Regioną 1971 m. vienas pirmųjų apibrėžė Gordon R. Willey kaip Tarpinę Amerikos zoną. Šis pavadinimas buvo duotas todėl, kad regionas buvo tarp dviejų didžiųjų Amerikos civilizacijų: šiaurėje klestėjo Mezoamerika (regionas lietėsi su Majos ir Centroamerikos) subregionais), o pietuose – Andų civilizacijos Tolimoji šiaurė.
Didžioji regiono dalis yra tankiai džiunglėmis apaugusios sritys, orientuotos į Karibų jūros pakrantę. Nuo vakarinės pakrantės ir čia klestėjusių Centroamerikos kultūrų jį skyrė aukštikalnių zonos ir į jas įsiterpiantys didžiuliai ežerai: Nikaragvos ežeras ir Managvos ežeras. Nuo pietuose buvusių muiskų regioną skyrė aukštikalnės.

Istorija ir kultūra

Labai ilgą laiką buvo laikoma, jog šis regionas buvo visiškai neišsivystęs. Todėl archeologiškai buvo labai mažai tyrinėtas. Tačiau pastarieji atradimai parodė, jog šioje teritorijoje atsirado vieni pirmųjų Amerikoje keramikos, žemdirbystės pavyzdžių. Taip pat tyrinėjimų metu atrasta ir monumentaliosios architektūros (piliakalniai, aikštės, grįsti keliai), akmens skulptūros, nefrito, keramikos dirbinių pavyzdžių. Vieni žinomiausių vietos kultūrų archeologinių radinių – Kosta Rikos akmens rutuliai, taironų auksas.
Vietos gyventojai lingvistiškai galėjo būti suskirstyti į dvi dideles kalbines šeimas: tie, kurie kalbėjo čibčų kalbomis (pietuose) ir tie, kurie – misumalpano (šiaurėje). Svarbiausios indėnų grupės buvo taironai (Kolumbija), kunai, gvaimiai (Panama), talamankai, uetarai (Kosta Rika), bavinkai (Nikaragva), sumai, pečai (Hondūras) ir daugybė kitų. Skirtingai nei aplinkinių kultūrų indėnai, jie nesukūrė savo valstybių.
Kultūriškai šią teritoriją įtakojo tiek Mezoamerika, tiek Senovės Peru (ypač muiskai). Manoma, kad per regioną galėjo eiti prekybiniai keliai, su juo galėjo jūra prekiauti majai.
Regionas yra tyrinėjamas, atliekami archeologiniai kasinėjimai. Svarbiausi tyrinėjami kultūriniai centrai yra Las Mercedes, Rivas (Kosta Rika), Guayabo de Turrialba, Cutrís, Cubujuquí, Gran Coclé (Panama) ir Ciudad Perdida (Kolumbija).
Po Ispanijos užkariavimo XVI a., dėl savo atokumo regionas buvo silpnai įtakojamas vakarų kultūrų. Iki mūsų dienų čia išliko palyginti didelis vietos indėnų procentas.
Polesės geležinkelis

Statyba

Statyba prasidėjo 1862 m. (atkarpa Žabinka-Pinskas), o 1883 m., po 1863 metų sukilimo Lenkijoje ir Lietuvoje, suskubta pradėti statyti visas kitas atkarpas. Geležinkeliu visu pirma buvo suinteresuota Karo ministerija, kuri kartu ruošėsi ir galimiems karams su Vokietija bei Austrija-Vengrija. Vienos iš atkarpų statybai vadovavo inžinierius Petras Vileišis, žinomas lietuvių visuomenės veikėjas. Vyriausiuoju inžinieriumi dirbo Henrikas Husas, paruošęs ir įgyvendinęs kelio per Polesės pelkes projektą.
Buvo pastatyti 412 mediniai ir 235 metaliniai tiltai, 6 transporto mazgai, pabėgių mirkimo įmonė, 72 pakhauzai. Veikė 17 profesinių ir kt. mokyklų, komercinio ir techninio aptarnavimo kursai.

Eksploatacija

Atkarpoje Žabinka-Pinskas traukinių eismas prasidėjo 1882 m., Vilnius-Luniniecas-Pinskas 1884 m., Luniniecas-Rovnas 1885 m., Luniniecas-Gomelis 1886 m., Baltstogė-Baranovičiai 1886 m., Gomelis-Brianskas 1887 m., Žabinka-Brianskas 1887 m., Mostai-Gardinas 1907 m.
Geležinkelis eksploatavo 359 garvežius, 927 prekinius ir 437 keleivinius vagonus. Vilniuje, Gomelyje ir Pinske veikė geležinkelių dirbtuvės. Eksploatacija (1896) m. buvusi pelninga, nes geležinkeliu dideliais kiekiais buvo vežamas mediena vietos rinkai ir eksportui, taip pat žaliavos odos pramonės įmonėms.
Geležinkelis Vilniuje kirtosi su Peterburgo-Varšuvos, Rovne – su Pietų-Vakarų, Žabinkoje – su Maskvos-Bresto , Gomelyje – su Liepojos-Romnų, Baltstogėje – su Peterburgo-Varšuvos, Baltstogėje – su Pietų-Vakarų, Baranovičiuose – su Maskvos-Bresto geležinkeliais.
Mon idole (filmas)

Siužetas

Arogantiškas televizijos šou "Žvaigždė" prodiuseris Žan–Lui Brustalis savo jaunus darbuotojus stipriai laiko savo įtakoje. Šou vedėjas Filipas daugelį naujų idėjų „pasisavina“ iš savo asistento Bastjeno, o šis ir ne nemano įsižeisti: jam Brustalis - jo dievaitis, tikros sėkmės televizijoje simbolis.
Kartą Bastjeno svajonė išsipildė. Bosas pasiūlo jam savaitgalį praleisti jo prabangioje užmiesčio viloje ir kartu padirbėti su Bastjeno naujai sugalvota televizijos projekto koncepcija. Popieriuje viskas atrodo labai paprasta: Bastjenas pats ves naują televizijos laidą ir jam yra pažadėti „aukso kalnai“. Bet iš tikrųjų Brustalis ir jo žmona Klara savaitgaliui paruošė daug staigmenų ir siurprizų…
Margava (Kaunas)

Istorija

Manoma, kad kaimo vardas kilęs nuo senovinio žemės ploto matavimo vieneto, vadinto margu (maždaug 0,5 ha). 1976 m. Margavoje pradėjo veikti Kauno tarprajoninė veislininkystės įmonė. Specialiai įrengtuose paviljonuose vyko respublikinės gyvulininkystės parodos. Po 1993 m. įmonė reorganizuota.
1997 m. kaime gyveno 50, 2001 m. – 33 gyventojai. Nuo pokario iki 9-ojo dešimtmečio pabaigos Margava buvo kompaktiška čigonų gyvenvietė. Vėliau dauguma Margavos čigonų persikėlė gyventi į 2-ąją Karmėlavą, buvusią sovietų kariškių gyvenvietę.
Birutės tėviškė

Birutės tėviškė – Palangos valstybinės progimnazijos literatų leidinys, leistas 1937–1940 m. Palangoje.

Istorija

Iš pradžių spausdintas šapirografu, nuo 1939 m. – Pranciškonų spaustuvėje Kretingoje. Leidinėlis iliustruotas. Ėjo nereguliariai. Išleisti 7 numeriai.
Moksleiviai spausdino savo literatūrinius kūrinėlius, eilėraščius, lietuvių literatūros, poezijos apžvalgas, rašė apie progimnazijos skautų, sportininkų, literatu renginius, moksleivių gyvenimą ir poilsį.
Redagavo M. Adulaitytė, R. Beniušis, Vytautas Žvirgždys.
Šilkas

Šilkas – natūralus tamprus baltyminis pluoštas, gaunamas iš įvairių šilkverpių rūšių kokonų gijų. Iš specialaus skysčio šilko pluoštą gamina ir kai kurių rūšių vorai.

Istorija

Šilko tėvyne laikoma Kinija. Konfucijus teigia, kad jo gamybos procesas buvo sukurtas dar 2640 m. pr. m. e. (atradėja laikyta viena kinų princesė). Tačiau 1993 m. mokslinis žurnalas „Nature“ paskelbė įrodymus, kad kinų pavyzdžio šilkas buvo gaminamas dar senovės Egipte, apie 1000 metų anksčiau nei Konfucijaus nurodytu metu.
Kaip bebūtų, akivaizdu, kad šilkas senovėje turėjo didelę ekonominę vertę, panašiai kaip dabar nafta. Nuo kitų šalių šilko gamybos paslaptis buvo saugojama, todėl turėjo didžiulę paklausą ir, susiformavus Šilko keliui, kinų prekeiviai jį gabendavo į kitas Azijos, Europos ir Viduržemio jūros baseino šalis.
Romėnų filosofas ir moralistas Plinijus I amžiuje teigė, kad romėnės pernelyg myli šilką ir tai neigiamai atsiliepia visos Romos imperijos finansinei sistemai.
Ap (mitologija)

Ap (skr. अप् = ap-, iš esmės žodis sutinkamas tik daugiskaitine lytimi āpas, आपस्) – Vedose neretai sutinkama tekančio vandens mitologema. Tai vandens srautai, upės, pasiliejusios Indrai nudobus Vritrą. Rigvedoje joms skirtos 4 giesmės (7.49, 10.9, 10.30, 10.47). Su Ap glaudžiai susijęs Agnis (ugnis), kuris vadinamas Apām Napāt („upių nepuotis, vandenų vaikaitis“) – t. y., laikoma, kad ugnies kilmė yra vandenyse. Ugnis ten atsiranda tada, kai Ap susiurbia visatos pradą – auksinį gemalą. Atharvavedoje Ap yra laimės, gerovės nešėjos, meldžiama, kad jos suplukdytų gerybes maldininkui. Pagrindiniai Ap epitetai yra tokie: srūvančios, valančios, medingos (saldžios), nenykstančios, tyros. Pasakojama, kad jas ragauja dievai, kad jos gausėja danguje. Ap yra Gandharvo ir Apsarasių („undinių“) buveinė.
Vėlesnėje hinduistinėje bei budistinėje filosofijoje Ap laikoma viena iš 5 mahabhūtų (didžiųjų būvių). Puranose Ap siejama su Varuna, Vasumis.
Pats žodis ap- reiškia „tekantis vanduo, upė“, ir yra kilęs iš ide. **h₁ep- > *ā̆p- „takus vanduo“; jam giminiški taip pat lietuvių upė, latv. upe, prūs. appi, av. āfš, lot. aqua ir kt. Senovės indoeuropiečiai darė ryškią perskyrą tarp takaus ir stovinčio vandens – vienas jų buvo laikomas šventu, valančiu, gaivinančiu, kitas – mirties, piktų dvasių buveine.
Konstantinas Karijotaitis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino giminės. Tėvas Karijotas. Broliai Andrius, Dimitrijus, Jogaila, Skirgaila, Švitrigaila, Lengvenis, Aleksandras Vygantas, Kaributas, Karigaila.
Čartoriskių giminės pradininkas.

Šeima

Žmona Ona (Hanna), tačiau jos giminė nežinoma. Sūnūs Glebas Čartoriskis, Grigalius Čartoriskis, Vosylius Čartoriskis.
Voluinės Čartorisko vietininkas, kunigaikštis.
Teisinių paslaugų įmonių asociacija

Teisinių paslaugų įmonių asociacija (TPIA) - teisinių paslaugų įmones vienijanti asociacija Lietuvoje. 2000 metų spalį įkurta asociacija vienija būtent tokias individualias įmones ir uždarąsias akcines bendroves, kuriose teisines paslaugas teikia ne advokatai, o tiesiog privatūs teisininkai.
Adresas: A. Jakšto g. 9, II a., 21 kab., Vilnius, LT-01105.
Neišleidžiamasis paviršinių nuotekų tvenkinys

Neišleidžiamasis paviršinių nuotekų tvenkinys – dirbtinai sukurtas tvenkinys, naudojamas teršalų iš paviršinių nuotekų pašalinimui, nuotekų debito reguliavimui ir kaip nuotekų valymo įrenginys.  Neišleidžiamajame tvenkinyje po lietaus, išleidus perteklinį nuotekų kiekį, lieka nuolatinis nuotekų kiekis.

Veikimo principas

Lietaus vanduo nuo kietųjų dangų surenkamas paviršinių nuotekų surinkimo tinklais ir tiekiamas į neišleidžiamąjį paviršinių nuotekų tvenkinį. Atitekėjęs lietaus kiekis patenka į prieštvankos zoną, esančią paviršinių nuotekų įtekėjimo vietoje.  Čia vyksta pirminis valymas – stambių teršalų pašalinimas. Sulaikomos su paviršinėmis nuotekomis atitekėjusios šiukšlės, buteliai, medžių lapai ir pan. tam, kad nepasklistų po visą tvenkinį. Prieštvankos tūris – nuo 15 % iki 30 % visos valyklos tūrio, o šlaitai ir dugnas turi būti sutvirtinti. Toliau vanduo teka į nuolatinio nuotekų kiekio zoną, kur vyksta antrinis valymas – nusodinimas. Nuolatinio nuotekų kiekio zonoje nuotėkos turi išbūti 2 – 4 savaites tam, kad būtų sudarytos palankios vandens augalų, mikroorganizmų ir dumblių augimo ir gyvenimo sąlygos. Teršalai čia mineralizuojami vykstant fiziniams ir biocheminiams procesams. Vandens lygis nuolatinio nuotekų kiekio zonoje priklauso nuo ištekėjimo elemento. Jei vandens lygis tvenkinyje pakyla aukščiau nei yra ištekėjimas (pvz., lietaus metu), vanduo iš tvenkinio palengva išteka. Tačiau esant intensyviam lietui, kai ženkliai pakyla vandens lygis tvenkinyje ir vanduo nespėja ištekėti per ištekio vamzdį, paviršinės nuotekos iš neišleidžiamojo tvenkinio gali pradėti lietis per avarinę nuopylą.

Pritaikymo galimybės

Neišleidžiamasis paviršinių nuotekų tvenkinys dažniausiai yra projektuojamas žemiausiose reljefo vietose, kur lietaus vanduo gali atitekėti savitaka.
Įrengimo vietoje dirvožemis turėtų būti nepralaidus vandeniui, kad į tvenkinį nesisunkų gruntinis vanduo arba iš tvenkinio vanduo nesisunktų į gruntą.  Dėl šios priežasties neišleidžiamasis paviršinių nuotekų tvenkinys gali būti projektuojamas ir iš gelžbetonio.
Mertas ir Mozelis

Istorija

Įsteigtas 1871 m. apjungus Mertos ir Mozelio departamentų dalis, likusias Prancūzijai po Frankfurto sutarties. Ribos buvo keičiamos 1919 ir 1997 m.

Geografija

Mertos ir Mozelio departamentas ribojasi su Mezo, Vogėzų, Žemutinio Reino ir Mozelio departamentais, Belgija ir Liuksemburgu.

Klimatas

Klimatas okeaninis – kontinentinis, temperatūra labai svyruojanti, vėjai nepastovios krypties, kritulių nedaug.

Ekonomika

Pagrindinės ekonomikos šakos ilgą laiką buvo susietos su šachtomis. Buvo kasama anglis, druska, geležies rūda, kalkakmenis. Tačiau po 1970 m. krizės ekonomiką teko perorientuoti. Šiaurėje to nepavyko ir nedarbo lygis lieka didelis. Nansi aglomeratas persiorientavo į paslaugų sektorių, tyrimus. Krašto pietuose išplėtotas žemės ūkis.

Politika

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja 4 senatoriai, Atstovų rūmuose – 7 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 44 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Uostų ūkis

Uostų ūkis - vandens transporto (ūkio) šaka, apimanti ūkinę veiklą uostuose. Pagal uostų rūšis gali būti išskiriamas upių ir jūrų uostų ūkis. Ūkio subjektai - uostų valdytojai, savininkai (paprastai viešieji asmenys - valstybė, savivaldybės ir kt), uosto paslaugų (transportavimo, logistikos saugojimo, muitinės tarpininkavimo ir kt. paslaugų) teikėjai ir gavėjai. Oldenburgo-Ostfryzlando-Vilhelmshaveno aukštojoje mokykloje (Vokietija) yra jūrų transporto bei uostų ūkio bakalauro (B. Sc.) studijų programa, trunkanti 7 semestrus (studijų vieta - Elsfleth).
Kolonas (Panama)

Istorija

Kolonas įkurtas amerikiečių 1850 m. kaip galutinė Panamos geležinkelio stotis. Amerikiečiai miestą vadino Aspinvolu (Aspinwall), pagal geležinkelio steigėją William Henry Aspinwall, tuo tarpu ispanakalbiai miestą vadino Kolonu Kristupo Kolumbo garbei. Miestas smarkiai nukentėjo nuo 1885 m. Kolumbijos pilietinio karo, 1915 m. gaisro. Miestas suklestėjo įrengus Panamos kanalą, o 1948 m. įkūrus laisvąją ekonominę zoną pradėjo sparčiai plėstis. Tačiau po 1960 m. Kolonas patyrė nuosmukį dėl šalį valdžiusių diktatūrinių režimų. Išaugo skurdas, prekyba narkotikais.
Užsienio lietuvių švietimo centras

Veikla

Užsienio lietuvių švietimo centras koordinuoja formaliojo ugdymo užsienio lietuviškų mokyklų veiklas, rūpinasi šių mokyklų mokytojų bei vadovų kvalifikacijos tobulinimu, teikia metodinę pagalbą bei rūpinasi užsienio lietuvių studentais, siekiančiais studijuoti bei studijuojančiais Lietuvoje. Tobulina užsienio ir šalies mokyklose dirbančių pedagogų ir vadovų kvalifikaciją. Bendradarbiauja su Lietuvos aukštojo mokslo įstaigomis, švietimo politiką formuojančiais specialistais, mokytojų kvalifikacijos tobulinimo centrais.