google/wiki40b huggingface dataset:
Viltis (laikraštis)

Istorija

1907–1913 m. ėjo kas antrą dieną, nuo 1913 m. gruodžio mėn. – dienraštis. Įsteigė Antanas Smetona ir Juozas Tumas-Vaižgantas. Leido „Pasitikėjimo“ bendrovė. 1913–1915 m. leido nemokamą mokslo ir literatūros priedą.
Laikraštis ypatingą dėmesį skyrė tautinei kultūrai. Gvildentos gimtosios kalbos, tautosakos, etnografijos, meno, mokslo, švietimo problemos. Skelbė grožinės literatūros kūrinius.
Bendradarbiavo Agnietė Ambraziejūtė-Steponaitienė, Tadas Balanda, Juozas Balčikonis, Jonas Basanavičius, Mykolas Brundza, Pranciškus Būčys, Antanas Dailidė, Mečislovas Davainis-Silvestraitis, Liudas Gira, Martynas Yčas, Povilas Jakubėnas, Povilas Januševičius, Marcelė Kubiliūtė, Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Pranas Mašiotas, Kazys Puida, Jeronimas Ralys, Justinas Staugaitis, Jurgis Tilvytis, Jonas Užupis ir kt.
Redagavo Antanas Smetona, padedamas J. Tumo, F. Kemėšio ir J. Dobužinskio, nuo 1914 m. redaktorius – Pranas Dovydaitis.
Evangelizacija

Evangelizacija – Evangelijos (Gerosios naujienos) platinimas kitatikiams arba netikintiems asmenims.
Asmuo, evangelizuojantis kitus, vadinamas evangelistu. Krikščionybėje buvo 4 didieji evangelistai - Lukas, Matas, Morkus ir Jonas,- rašytinių Evangelijų autoriai.
Evangelizacinė veikla artima misijai.
Evangelizacija taip pat gali būti vadinamas konkretus renginys, orientuotas į netikinčiųjų pakvietimą prisijungti prie tikėjimo.
Aleksandar Živanović

Karjera

Žaidė gimtinėje. Nuo 2017 m. FK Sūduva narys. A lygoje sužaidė 14 susitikimų ir pelnė vieną įvartį.
Pratęsė sutartį 2018 m.
Kulšė

Geografija

Išteka Benaičių kaimo žemių rytiniame pakraštyje, šalia kelio Kretinga–Skuodas. Teka pietvakarių kryptimi, tarp Medšarkių ir Medomiškių daro dvigubą lankstą link šiaurės vakarų ir nuo Mažučių miško toliau teka šiaurės kryptimi. Į Šventąją įteka tarp Laukžemės ir Sūdėnų, 23 km nuo jos žiočių. Didesnioji upės dalis paversta melioracijos kanalu.
Intakai: Kiaupiškė (kairysis), Šaltupis, Daubalė.
Prie ištakų stūkso Benaičių Balkos kalnas, kairiajame krante yra Benaičių mitologinis akmuo, vad. Kūlių bobele, Maloniškių Velnio akmuo, Auksūdžio senosios kapinės, vad. Maro kapeliais, Pelėkių senosios kapinės, vad. Leišių kapeliais, Laukžemės senosios kapinės, vad. Maro kapeliais, veikiančios Laukžemės kapinės, Laukžemės Šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia, dvaro sodyba, dešiniajame – Laukžemės II senosios kapinės, vad. Maro kapeliais ir Sūdėnų akmuo su dubeniu.
Į šiaurės rytus nuo žiočių prasideda Sūdėnų botaninis-zoologinis draustinis.
Gyvenvietės: Benaičiai, Žyneliai, Maloniškiai, Pelėkiai, Auksūdys, Ilginiai, Medšarkiai, Medomiškiai, Laukžemė, Sūdėnai.

Pavadinimas

Upėvardis kilo nuo žodžio kulšė, kulšis („šlaunis“).
Pelagornis sandersi

Apibūdinimas ir elgsena

Pelargonis sandersi identifikuoti kaip didžiausi Žemėje skraidę ir dabar skraidantys paukščiai. Jie turėjo labai siaurus ir labai ilgus sparnus, o juos išskėtus, sparnugaliai siekė 6,4 m, nors galimai ir daugiau – iki 7,4 m. Pagal kai kurių fosilijoje išlikusių kaulų sudėtį buvo nustatytas svoris, maždaug tarp 22–40 kg. Jų ilgo snapo šonų forma apgaulingai primena dantis, nors tai snapo pakraščių kaulinės išaugos ir patys paukščiai bedančiai. Tokia snapo forma per evoliuciją buvo prisitaikiusi vandenyje sugriebti slidžiam grobiui.
Dar iki šios rūšies atradimo, didžiausiais skraidančiais paukščiais pagal išskėstų sparnugalių matmenis buvo laikomi didingieji argentaviai (Argentavis magnificens), priskiriami plėšriesiems paukščiams, jų išskėstų sparnų tarpugaliai siekė 7 m, svoris 70–78 kg.
Anksčiau mokslininkai manė, kad pseudodantuočių (Pelagornithidae) šeima artima pelikanams (Pelecanus) ir albatrosiniams (Diomedeidae) paukščiams, bet naujausių tyrinėjimų išvadomis linkstama manyti, kad artimiausi buvo antiniams (Anatidae) paukščiams. Turėdami ilgus, siaurus sparnus bei tuščiavidurius lengvus kaulus, anot D.Ksepkos, jie buvo puikūs skrajūnai, geresni net už fregatinius (Fregatidae) bei Amerikos grifus (Cathartidae). Anot D.Ksepkos, sklandydami ore, vidutiniškai per 22 metrų atstumą prarasdavo (nukrisdavo) tik vieną metrą. Kiti mokslininkai teigia, kad šie paukščiai sklandymui virš vandenynų naudodavosi oro srovėmis. Labai panašu, kad sklandydavo virš 10 m per sekundę greičiu – greičiau nei žmonių rekordas 100 m distancijos bėgime. Jų kūno struktūra buvo prisitaikiusi tolimoms kelionėms virš vandenynų. Jie kaip ir albatrosai (Diomedeidae) praleisdavo didesniąją gyvenimo dalį ore, ir vandenynuose maitindavosi žuvimis. Nusileidę ant žemės neturėjo tokio gracingumo kaip ore, buvo nerangūs. Mokslininkai mano, kad norėdami pakilti nuo olų, jie savotiškai pasibėgėdavo, krypuodavo bandydami pagauti reikiamą oro srovę.

Atradimas ir istorija

Ne pilnai išsilaikiusios Pelargonis sandersi fosilijos buvo rastos 1983 metais, kada prasidėjo kasinėjimai statyti naują terminalą Čarlstono tarptautiniame oro uoste, esančiame Pietų Karolinos valstijoje (JAV). Gana neblogai buvo išsilaikiusi kaukolės fosilija, kiek prasčiau vieno sparno ir vienos kojos dalis. Anot šių fosilijų identifikavimo autoriaus Daniel Ksepka, fosilijos buvo nusėdę uolienose, virš kurių anuomet oligoceno epochoje prieš 25–28 mln. metų tyvuliavo vandenynas. Ši paukščių rūšis ir jiems artimos kitos rūšys klestėjo Žemėje nuo Paleogeno periodo pradžios (paleoceno epochos) iki Neogeno periodo pradžios (mioceno epochoje), arba prieš 56–2,5 milijono metų. Buvo užtrukta 30 metų, kad pagal fosilijas būtų nustatyta šio gyvūno rūšis, bet mokslininkams iki šiol nėra aišku, kodėl šie masyvūs jūrų paukščiai išnyko. Yra tik spėliojimai, kad neva tai įtakojo klimato pasikeitimai ir su tuo susiję virš jūrų vėjo greičiai, mėgstamiausio maisto išteklių sumažėjimas arba abu šie faktoriai.

Pavadinimas

Senovės graikų kalba genties pavadinimas Pelargonis reiškia – 'atvirų jūrų paukštis'.
LIFO

Informatikoje LIFO (angl. „last in first out“) – tai elementų saugojimo duomenų struktūroje principas. Pirmasis į struktūrą padėtas elementas paimamas paskutinis, o paskutinis padėtas – pirmasis. Tai primena plytas, kraunamas vienas ant kitų stulpu arba mezgimą ir ardymą (pirmiausia nuardoma vėliausiai išmegzta akis, po to prieš tai išmegzta ir t. t.) . LIFO mechanizmą naudoja rietuvė ir panašios duomenų struktūros.
Apskaitoje LIFO principas naudojamas retai, dažnai jis yra draudžiamas. Šis būdas leidžia kylant kainoms susimažinti pelną (laikoma, kad parduodamos ar sunaudojamos vėliausiai nusipirktos, taigi, ir brangiausios prekės, o anksčiau ir pigiau nusipirktos lieka sandėly).
Vilkolakio teatras

Vilkolakio teatras – Kaune 1920–1925 m. veikęs teatras.
Įsikūrė 1919 m. kaip menininkų klubas. Klubo iniciatoriai: tapytojai Vytautas Pranas Bičiūnas, Vladas Didžiokas, Vladimiras Dubeneckis, Olga Dubeneckienė, Adomas Galdikas, dailininkas – grafikas Paulius Galaunė, dramaturgas Balys Sruoga, režisierius Antanas Sutkus.
Klubas veikė Liaudies namų patalpose (Laisvės alėja, nr. 3). 1919–1920 m. vadovavo B. Sruoga, 1920–1925 m. – A. Sutkus. Klube buvo rengiami menininkų susitikimai, vakaronės, diskusijos, skaitomos paskaitos, leidžiamas žurnalas „Dainava“.
1920 m. menininkų klubas virto eksperimentiniu ir improvizaciniu satyros teatru. Vaidybos būdas aštrus, su grotesko elementais, vyravo satyra, vėliau alegorija ir simbolika, aktorių grimas pabrėžtas, primenantis kaukes. Teatro vaidyba rėmėsi it. commedia dell arte principais – ekspromtu, improvizacija, komiška ir liaudiška vaidyba, pantomima. Scenografija buvo kuriama be eskizų, spektaklio erdvę ženklinant dekoratyviomis detalėmis. Pastatymuose buvo pastebimos sąlyginio teatro scenografijos užuomazgos.
1925 m., po socialiai aštrių premjerų, teatras užsidarė.
1926 m. A. Sutkus ir teatro aktoriai perėjo į Valstybės teatrą, čia A. Sutkus paskirtas teatro direktoriumi.
Dubičių valsčius

Dubičių valsčius buvo pietų Lietuvoje. Centras – Dubičiai.
Golano aukštumos

Golano aukštumos (arab. هضبة الجولان = Haḍbatu 'l-Jawlān, hebr. רמת הגולן = Ramat HaGolan) – plynaukščių ir kalnų sritis Artimuosiuose Rytuose, į pietus nuo Antilibano kalnų. Izraelio okupuota teritorija tarp Izraelio ir Sirijos. Plotas ~1800 km².
Būdingas aukštis ~1000 m. Vakaruose plynaukštė skardingai leidžiasi link Tiberiados ežero, pietuose ir pietryčiuose apribota gilaus ir siauro Jarmuko upės slėnio. Rytinės ribos neaiškios. Aukščiausia vieta – Hermono kalnas (2236 m). Klimatas gana vėsus ir drėgnas, lyginant su aplinkinėmis dykumomis, todėl tai svarbi žemdirbystės sritis (vaismedžių sodai, vynuogynai).
Golano aukštumas 1967 m. Šešių dienų karo metu okupavo Izraelis. Jom Kipuro karo metu Sirija bandė teritoriją susigrąžinti, tačiau nesėkmingai. 1974 m. sudaryta JTO demilitarizuota zona, skirianti abiem šalims priklausančias aukštumų dalis. Svarbiausias Izraelio miestas Golane – Kacrinas, Sirijos pusėje yra keturi drūzų kaimai, Kuneitros miestas sugriautas karo metu. Plyti minų laukai.
2019 m. gegužės 25 d. JAV pirmoji iš užsienio šalių oficialiai Golano aukštumas pripažino Izraelio dalimi. Pagerbiant JAV prezidentą, viena iš gyvenviečių pavadinta Trampo Aukštumomis.
Kelionių ir turizmo konkurencingumo indeksas

Kelionių ir turizmo konkurencingumo indeksas – Pasaulio ekonomikos forumo sudarytas kelionių ir turizmo konkurencingumo sąrašas, kuriame atsižvelgiama į verslo galimybes turizmo sektoriuje konkrečioje šalyje. Tai nėra indeksas, kuris nustato paskiros šalies, kaip turistinės vietovės patrauklumą.
Vertinama šalies turizmo politika, turizmo verslo aplinka, turizmo infrastruktūra, žmogiškieji,  kultūriniai (kultūrinio, verslo turizmo vietos, pavyzdžiui, archeologinės vietovės, pramogų kompleksai, konferencijų vietos.), gamtos ištekliai (pvz., iškirtiniai kraštovaizdžiai, parkai ir augalijos turtingumas, gamtinio turizmo veiklų išvystymas). Šalys gali gauti nuo 1 iki 6 balų.
Taurosta (laikraštis)

Taurosta – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Jonavos rajono tarybos ir 1988 m. balandžio 20 d. įsteigto kultūros klubo „Taurosta“ dvisavaitis leidinys, ėjęs nuo 1988 m. spalio 20 d. iki 1990 m. Jonavoje.

Istorija

Išėjo 33 numeriai. Tiražas 1989 m. – 4000 egz. 1990 m. išleido 3 atskirus priedus.
Redagavo Vygaudas Juknelis, F. Levandauskaitė, Juozas Šalčius.
Kieliugala

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardas susidaręs iš žodžių junginio kielių galas (t. y. vieta, kur būta daug kielių), panašiai kaip ir Žąsūgalas.
Itaipu

Itaipu (guaranių k. Itaipu, “dainuojantys akmenys; port. ir isp. Itaipú) – šiuo metu galingiausia planetos hidroelektrinė, užtvenkusi Paranos upę. Pradėjo veikti 1984 m., paskutiniai du iš planuotų 18 generatorių paleisti 1991 m. 2007 m. paleisti dar du papildomi generatoriai.
Elektrinės užtvankos ilgis 7,7 km, vidutinis debitas 10651 m³/s, aukščių skirtumas 120,3 m (nuo 220,3 iki 100 m altitudės). Pastačius elektrinę, susiformavo 200 km ilgio ir 1400 km² ploto marios.
18 turbinų po 700 megavatų (suminis didžiausias galingumas 12,6 gigavatų) per metus pajėgia pagaminti vidutiniškai 108 teravatvalandžių elektros energijos, tačiau faktinė gamyba siekia 90 TWh per metus. Ateityje, augant energijos poreikiui, ypač Brazilijoje, planuojama paleisti dar du generatorius po 700 MW ir padidinti bendrą galingumą iki 14 GW, o energijos pardavimą – iki 100 GWh per metus.
Kinijoje statoma Trijų tarpeklių užtvanka bus didesnio nominalaus galingumo, tačiau manoma, kad pagal metinės elektros energijos gamybos apimtis Itaipu išliks pirmoje vietoje.
Elektrinės statyba buvo finansuojama perpus Brazilijos ir Paragvajaus lėšomis. Paragvajus didžiąją pagamintos energijos dalį parduoda Brazilijai, o likusios elektros energijos pakanka finansuoti 90 % Paragvajaus poreikių. Brazilijos energetinėje sistemoje Itaipu pagamina 25 % visos šalyje sunaudojamos elektros energijos.
Paragvajaus pusėje esantys generatoriai tiekia 50 Hz, o Brazilijos – 60 Hz srovę.
Itaipu elektrinė priskiriama prie šiuolaikinių inžinerinių pasaulio stebuklų.
Larnas

Istorija

Minimas nuo viduramžių.
Armėnijos rublis

Banknotai

Pirmieji banknotai buvo išleisti 5, 10, 25, 50, 100, 250, 500, 1000, 5000 ir 10000 rublių nominalais. Dauguma banknotų nebuvo geros kokybės. Tekstas buvo rusų kalba. 50, 100 ir 250 rublių nominalai buvo spausdinami Jungtinė Karalystėje, Waterlow and Sons spaustuvėje. Banknotų autoriai buvo Arshak Fetvajyan ir Hakob Kojoyan. Tekstai buvo užrašyti armėnų, prancūzų bei rusų kalbomis.
Antoine Bourdelle

Biografija

Emilis Antuanas Burdelis gimė 1861 m. spalio 30 d. Montobane. Jis buvo vieninteliu sūnumi baldininko bendravardžio tėvo Antuano ir Emili Burdelių šeimoje. Jaunystėje A. Burdelis parodė polinkį piešimui, padėjo tėvui baldų gamyboje. 1876 m. įstojo į Tulūzos dailės mokyklą. 1885 m. persikėlė į Paryžių, sėkmingai įstojo į Paryžiaus dailės mokyklą, mokėsi Alexandre Falguière klasėje, bet ją paliko po dvejų metų nepasitenkinęs mokyklos konservatyvumu. Mokėsi pas Jules Dalou. 1893 m. jį asistentu pasamdė Ogiustas Rodenas. 1895 m. A. Burdelis gavo užsakymą iš gimtojo Montobano miesto monumentui 1870-71 m. Prancūzijos-Prūsijos karo įvykiams pažymėti, kurį atliko iki 1902 m. 1900 m. kartu su O. Rodenu ir Jules Desbois Monparnase atidarė skulptūros mokyklą. 1900 m. sukurta skulptūra „Apolono galva“ rodo savarankišką A. Burdelio skulptūros stilių.
1905 m. Paryžiuje įvyko pirmoji A. Burdelio personalinė paroda su 39 skulptūromis, 18 paveikslų ir 21 piešiniu. Tais metais A. Burdelis pirmą kartą eksponavo Paryžiaus Rudens salone (15 kūrinių). 1908 m. jis paliko darbą pas O. Rodeną. 1909 m. A. Burdelis pradėjo dėstyti Grande Chaumière akademijoje, kur jo mokiniais buvo Alberto Giacometti, Germaine Richier, Vieira da Silva ir Otto Gutfreund. 1910 m. sukurta A. Burdelio statula „Heraklis“ tapo skulptoriaus triumfu (variantai yra daugelyje pasaulio muziejų). Jis pradėjo garsėti tarptautiniu mastu. 1912 m. dirbo Eliziejaus laukų teatre kurdamas reljefus, dekoracijas. 1914 m. sukūrė statulą „Mirštantis kentauras“. Vėlyvaisiais gyvenimo metais A. Burdelis sulaukė svarbių viešųjų užsakymų: „Elzaso Madona“ (1919-1923), „Prancūzija“ (prieš Gran Palė Paryžiuje, 1925), monumentas generolui Karlosui Marijai Alvearui (Buenos Airės, 1926) ir monumentas Adomui Mickevičiui (Paryžius, 1929). Antuanas Burdelis mirė 1929 m. spalio 21 d. Paryžiuje. Palaidotas Monparnaso kapinėse. Jo studijoje Paryžiuje, kurioje A. Burdelis dirbo nuo 1885 m., įsteigtas skulptoriaus vardo muziejus.
Pagaluonė I

Istorija

Žinomas nuo 1744 m.
Karin Schubert

Biografija

Karina aktorės karjerą pradėjo Italijoje 1967 m. Vaidino kriminaliniuose filmuose, vesternuose, taip pat komedijose. Tuo laikotarpiu ji filmavosi pas tokius režisierius kaip Sergio Corbucci ir Mariano Laurenti kartu su Louis de Funes ir Yves Montand („Didybės manija“ 1971 m.), Raquel Welch ir Virna Lisi („Mėlynbarzdis“ 1972). Vėliau ji pasirodė juostose su Edwige Fenech („Ubalda, nuoga ir karšta“ 1972) ir Laura Antonelli („Dieve mano, kaip žemai aš puoliau!“, tačiau šie vaidmenys buvo antrojo plano.
8 dešimtmečio viduryje susipažino su režisieriumi Joe D’Amato bei ėmė dažniau filmuotis erotiniuose filmuose, iš kurių žinomiausias – „Juodoji Emanuelė“ (1975). Pamažu prarasdama paklausą kaip aktorė, ji persikėlė į Ispaniją, tačiau ir čia nepavyko įsitvirtinti. Prie karjeros problemų prisidėjo ir asmeninės: iširo jos santuoka, o nuo narkotikų priklausomas sūnus ėmė vis dažniau kelti ranką prieš motiną. Norėdama uždirbti pinigų šio gydymui, Karina pradėjo pozuoti pornografiniams žurnalams, o 1985 m., sulaukusi 40, – ir filmuotis ir pornografiniuose filmuose. Ji pasirašė sutartį su kino kompanija, kuri mokėjo jai metinį užmokestį (180 tūkst. markių), o filmavimai dažniausiai vyko Italijoje ir Vakarų Vokietijoje.
1994 m. 50-metė Karina paliko pornografiją, nusifilmavusi 24 šio žanro filmuose.
1994 m. bandė nusižudyti išgerdama vaistų su alkoholiu, tačiau ją išgelbėjo kaimynai. Dar po 2 metų nesėkmingai žudėsi antra kartą.
1996 m., dalyvaudama televizijos laidoje, ji pirmą kartą paaiškino priežastis, privertusias ją pasirinkti pornografiją, be to, pareiškė, kad vaikystėje buvo seksualiai išnaudojama tėvo.
Tomas Žilinskas (1866)

Tomas Žilinskas (1866 m. gruodžio 24 d. Antupių kaime, dab. Vilkaviškio rajonas – 1934 m. Rietave, dab. Plungės rajonas, palaidotas Šunskuose, dab. Marijampolės rajonas) – Romos katalikų kunigas, kalbininkas, publicistas, draudžiamos spaudos platintojas, tautosakininkas.

Biografija

Augo žinomo mokytojo Tomo Ferdinando Žilinsko šeimoje. Mokėsi Seinų kunigų seminarijoje, kur buvo vienas iš lietuvių klierikų draugijos vadovu. Draugija puoselėjo tautinę dvasią, platino uždraustą lietuvišką spaudą. Įšventintas kunigu dirbo sielovados darbą Suvalkų gubernijos bažnyčiose, padėjo savo tėvui steigiant Veiverių mokytojų seminariją. Surinko apie 500 liaudies dainų, parengė lietuvių kalbos žodyną, kuris liko neišleistas. Išvyko į JAV, kur dirbo pastoracinį darbą Amerikos lietuvių bažnyčiose. Grįžęs į Lietuvą, 1921 m. Domeikų kapinėse pastatė paminklą Žilinskų giminei, ant kurio iškalti Maironio žodžiai. Po Antrojo pasaulinio karo jis buvo nugriautas, vėliau P. Žilinskas su S. Lisausku paminklo dalis iškėlė iš Šešupės ir paminklą atstatė.

Bibliografija

Tomas Žilinskas. Katalikų bažnyčia ir demokratizmas. Darbininko Sp., So. Boston, 1918
Veršvai

Įmonės

1933 m. pradėjo veikti gumos fabrikas „Inkaras“. 1959 m. įsikūrė ir tebeveikia vienintelė Lietuvoje sprogdinimo darbų įmonė. 1946 m. Veršvai prijungti prie Kauno miesto.
Latvijos transporto valstybiniai numeriai

Latvijos transporto priemonių registracijos numeriai – numerio ženklai, kurie sudaryti iš dviejų raidžių ir keturių skaičių (pvz., AB 1234). Lentelė turi baltą foną ir juodą tekstą. Šiuolaikiniai latviški registracijos numeriai yra su mėlyna Europos Sąjungos identifikavimo etikete.

Taksi

Taksi registracijos numeris susideda iš dviejų raidžių, kurios žymi TX, brūkšnelio ir keturių skaičių. Turi geltoną foną ir juodą tekstą.

Sunkvežimiai

Sunkvežimių registracijos numeris susideda iš vienos raidės, brūkšnelio ir keturių skaičių. Turi baltą foną ir juodą tekstą.

Mopedai

Motociklų registracijos numeris turi tas pačias spalvas kaip ir įprasti registracijos numeriai, bet forma, ir šrifto dydis yra skirtingas. Turi dvi raidės ir keturis skaičius. Registracijos numeriai privalo prasidėti T raide.

Diplomatiniai korpusai

Diplomatinio korpuso registracijos numeriai susideda iš dviejų raidžių, brūkšnelio ir keturių skaičių. Turi raudoną foną ir juodą tekstą. Pirmos dvi raidės turi būtų CD, reiškiančios Corps Diplomatique ir pirmi du skaičiai žymi, kokiai šalies ambasadai automobilis priklauso (pvz., 18 = Norvegija, 33 = Rusija 49 = Europos Sąjunga).
Kuliai (Klaipėda)

Istorija

1967 m. dalis kaimo prijungta prie Gargždų.
Laikinai

Siužetas

Filmas gvildena išvykusių į užsienį uždarbiauti tėvų, žadančių „greitai sugrįžti“, vaikų likimą ir juos užklumpančias problemas.
Dvi sesės Saulė (14 metų) ir Liucija (5 metai) gyvena vienos ir laukia tėvų, kurie laikinai išvyko į Londoną uždarbiauti. Deja, Londonas nešildo. Vyresnėlei Saulei atitenka didžiausia atsakomybė – pasirūpinti Liucija, prižiūrėti namus, o tuo pačiu metu dar spręsti visus paauglystėje iškylančius klausimus. Nuo didžiulės įtampos ir užimtumo Saulė nebegali pritapti prie savo bendraamžių draugų. Mergaitės stengiasi savarankiškai gyventi ir kovoti su realybe, tačiau būti suaugusiomis kartais tampa per sunku.
Hetitų dantiraštis

Kilmė

Hetitų dantiraštis susiformavo tada, kai hetitai perėmė savo kalbai rašyti akadų dantiraštį ir jį atitinkamai adaptavo. Juo buvo sukurta daugybė įrašų tuometinėje Hetitų imperijoje.
Raštas nunyko po imperijos žlugimo galutinai sunykus pačiai kalbai.

Rašto struktūra

Hetitų dantiraštis, kaip ir jo pirmtakas, akadų dantiraštis, turi ideogramas, determinatyvus ir skiemeninius ženklus (silabogramas). Tačiau jame atsisakyta didelės dalies ženklų, ypač ideogramų. Todėl vietoje maždaug 700 akadų dantiraštyje naudotų ženklų, čia naudojami tik apytikriai 375.
Ideogramos buvo skirstomos į šumeriškos kilmės šumerogramas (transkribuojant jos rašomos didžiosiomis raidėmis) ir akadiškos kilmės akadogramas (jos rašomos didžiosiomis raidėmis kursyvu). Jos buvo tariamos hetitų kalba. Pvz., šumerograma LUGAL („karalius“) buvo tariama hassus, ŠU („ranka“) – kessaras, akadograma ABU („tėvas“) tarta atta ir t. t. Determinantai, kurie skaitant nebuvo tariami, transkribuojant rašomi pakelti.
Silabogramos buvo sudaromos derinant priebalsius ir balsius. Hetitų kalboje aptinkama 15 priebalsių (/p/,/b/,/k/,/g/,/t/,/d/,/š/,/z/,/y/,/l/,/m/,/n/,/r/,/w/,/h/) ir keturi balsiai (/a/, /e/, /i/, /u/). Taip egzistavo maždaug 100 priebalsio-balsio (CV) ir balsio-priebalsio (VC) skiemenų. Be jų egzistavo daugybė priebalsio-balsio-priebalsio (CVC) skiemenų. Hetitų silabogramos savo išvaizda didele dalimi atitiko akadų silabogramas, nors egzistavo ir kai kurie skirtumai.

Dešifravimas

Hetitų dantiraščio dešifravimas prasidėjo XX a. pradžioje, kuomet jau buvo iššifruoti kiti dantiraščiai. Dėl savo panašumų į akadų dantiraštį, paties rašto iššifravimas nesukėlė didelių problemų, kadangi dauguma silabogramų ir ideogramų buvo žinomos. Tačiau sunkiausia buvo iššifruoti pačią kalbą, kurios kilmė tuo metu dar buvo nežinoma. 1915 m. čekų mokslininkas Berdžichas Hroznas teisingai perskaitė pirmąjį sakinį hetitų kalba ir įrodė, jog ši kalba buvo indoeuropiečių.
Vladimiras Šilkarskis

Biografija

Gimė dvarininkų šeimoje. Sesuo Marija Arsenjeva-Šilkarskytė. Baigė Mintaujos gimnaziją. 1910 m. baigė Maskvos universiteto Istorijos-filologijos fakultetą. Po studijų buvo pakviestas ruoštis profesūrai, ėmė dėstyti Tartu universitete filosofiją. Būdamas trisdešimt ketverių apgynė disertaciją ir tapo profesoriumi. Po Pirmojo pasaulinio karo persikėlė į Vilnių, kur profesoriavo Stepono Batoro universitete (1919–1920 m.).
Nuo 1921 m. dirbo Kauno Vytauto Didžiojo universitete, kur dėstė graikų kalbą ir literatūros istoriją, antikinės kultūros istoriją. Skaitė paskaitas apie Aristotelį, Sokratą, Demosteną, Platoną ir kitus graikų mąstytojus bei literatus, taip pat vadovavo graikų literatūros seminarui. Čia jis dirbo iki 1940 m. Užėjus sovietinei okupacijai emigravo į Vokietiją.
Tartu universiteto filosofijos dėstytojas. 1917 m. apgynė daktaro disertaciją „Būties problema“, nuo 1918 m. profesorius. Nuo 1946 m. Bonos universiteto profesorius, slavų kultūrų istorijos dėstytojas.

Mokslinė veikla

V. Šilkarskio darbai skirstomi į filosofijos istorijos tyrinėjimus ir klasikinės filologijos darbus. Pirmieji jo straipsniai rašyti rusų kalba ir paskelbti dar mokantis Maskvos universitete. V. Šilkarskis buvo poliglotas, rašė lietuvių, lenkų ir vokiečių kalbomis, dėstė universitete senąją graikų kalbą.
Lietuvoje spausdino straipsnius „Logos“, „Židinio“, „Vairo“, „Akademiko“ žurnaluose. Sukūrė nemažai straipsnių apie graikų literatūrą. Labai vertino Homero veikalus. Stambiausi publikuoti veikalai: „Homeras ir graikų epinė poezija“ bei „Graikų literatūros istorija“. Parašė įvadus Iliados ir Odisėjos lietuviškiems vertimams, Antano Smetonos išverstiems Platono dialogams „Sokratas ir jo Evangelija“.
Savo filosofijos istorijos veikaluose daugiausia tyrinėjo Platono, Sokrato, Spinozos ir Solovjovo filosofines koncepcijas. Emigravęs į Vokietiją nemažai Slovjovo veiklų išvertė į vokiečių kalbą, tokiu būdu populiarindamas šią filosofinę koncepciją Vakarų Europoje.

Filosofinės pažiūros

Dėmesys Platono, Sokrato, Spinozos filosofų kūrybai buvo inspiruotas idealistinių metodologinių V. Šilkarskio nuostatų ir intereso metafizikos problemoms. Didžiausią įtaką V. Šilkarskio filosofinių pažiūrų formavimuisi padarė V. Solovjovas. Taip pat nemažą įtaką padarė Tartu universiteto profesorius Gustavas Teichmiuleris. Jis laikomas vienu iš vokiečių personalizmo pradininkų.
Pats Šilkarskis laikė save spiritualizmo šalininku. Šios krypties pradininkas buvo šv. Augustinas, o galutinai apibendrino ir suteikė formą G. Teichmiuleris. V. Šilkarskis buvo labai tikintis, aktyviai dalyvavo ateitininkų veikloje, profesoriaudamas Kaune. Religinė pozicija dar aiškiau atskleidžiama viename iš žinomiausių jo darbų: atvirame laiške darkarui Jonui Šliūpui „Ateizmas ir mokslas“.
LKBL 1996–1997 m. sezonas

LKBL 1996–1997 metų sezonas – 3-sis Lietuvos krepšinio B lygos sezonas. Pirmenybėse nugalėjo Gargždų „Gargždai“ ekipa.