google/wiki40b huggingface dataset:
Riedis

Riedis (angl. Segway) – elektrinė dviratė transporto priemonė vienam žmogui važiuoti. Naudojamas keliauti nedideliais nuotoliais mieste, karinėse bazėse, pramoninėse statybose, taip pat jie naudingi žmonėms su negalia. Aplinkai nekenkianti, tyli transporto priemonė. Variklis naudoja elektros energiją. Vairuojant tereikia itin menkų fizinių pastangų. Riedį sukūrė išradėjas Dean Kamen, nuo 2001 m. gamina JAV bendrovė „Segway Inc.“

Valdymas

Žmogus stovi ant platformos su ratais, Riedis valdomas vairu. Vairą stumiant į priekį, riedama pirmyn. Keliautojui nusprendus sustoti ar sulėtinti greitį, tereikia vairalazdę truktelėti atgal. Pusiausvyra valdoma per giroskopų, kurie reaguoja į bet kokį vairuotojo pozos pasikeitimą, sistemą. Priklausomai nuo to keičiamas greitis ir judėjimo trajektorija. Didžiausias riedžių greitis siekia apie 20 km/val. Akumuliatoriumi varoma transporto priemonė vienu įkrovimu gali nuvažiuoti 38 km atstumą. Galima važiuoti ir gatve, ir šaligatviais, o užmovus specialius ratus – ir bekele. Dėl gana nemažo greičio rekomenduojama dėvėti šalmą.

Apribojimai

Didžiojoje Britanijoje šia transporto priemone naudotis viešose vietose uždrausta. Šalies Transporto ministerija netgi išleido specialų taisyklių rinkinį kaip naudotis naujais riedžiais. Čia atskirai paminėta, kad minėti įrenginiai neatitinka europietiškų saugumo reikalavimų. Vienintelė vieta, kur Didžiojoje Britanijoje galima pasivažinėti riedžiu, – privati valda. Prancūzijoje, Ispanijoje ir didžiojoje JAV dalyje važinėtis riedžiais galima šaligatviais, o Austrijoje ir Nyderlanduose – specialiais dviračių takais. Italijoje ir Prancūzijoje elektriniu vežimėliu negalima riedėti didesniu nei 6 kilometrų per valandą greičiu.

Lietuvoje

Riedžiai, kadaise Lietuvoje vadinti pagal anglišką atitikmenį „segvėjais“, pasirodė 2005 m. pradžioje. Nors neįprastų transporto priemonių pardavėjai ir tikėjosi, kad čia jie iškart atims rinką iš motorinių dviračių, tačiau taip neįvyko. Pagrindinis dalykas, kodėl riedžiai nenukonkuravo dviračių – jų didelė kaina. Pradžioje už „segvėjų“ reikėjo mokėti virš 30000 lt, o pats brangiausias motoroleris ir pusę tiek nekainavo. Pastaruoju metu vienas riedis kainuoja apie 25 tūkst. lt. Trejų metų riedžio nuoma ir techninė priežiūra kainuoja virš 20 tūkst. lt.
Po keletą riedžių su skiriamaisiais ženklais ir policijos atributika naudoja policijos patruliai Vilniuje, Kaune, Palangoje. Pareigūnų teigimu, dviračiu važiuojantis pareigūnas, kaip visi dviratininkai, turi laikytis eismo taisyklių, važiuoti tik pažymėtais dviračių takais, o tai trukdo tinkamai prižiūrėti viešąją tvarką. Riedžiams dviračių taisyklės negalioja, todėl pareigūnai gali laisvai manevruoti. Taip pat nuomojami riedžiai turistams Vilniuje. Viena valanda pasivažinėjimo kainuoja 80 lt.
Vivonys

Istorija

XIX a. pab. Vivonys buvo Vaiškonių dvarui priklausęs palivarkas (Belinskių valda).
Icelandair

Istorija

Viskas prasidėjo, kai 1937 metais Akureiryje (Šiaurės Islandija) įsikūrė „Flugfélag Íslands“. Skrydžius „Flugfélag Íslands“ pradėjo 1938 vieninteliu tuo metu turėtu Waco YKS-7 hidroplanu. Kompanija 1939 metais patyrė nelaimę, ko pasekoje kuriam laikui turėjo būti sustabdyta jos veikla. Po kurio laiko „Flugfélag Íslands“ persikėlė į Reikjaviką ir kompanijos veikla buvo pradėta iš naujo su dar vienu Waco YKS-7 hidroplanu. „Flugfélag Íslands“ pakeitė kompanijos vardą ir pasivadino „Iceland Airways“. 1942 metais flotilė buvo praplėsta vienu Beechcraft Model 18 ir dviem de Havilland Dragon Rapide lėktuvų modeliais. Vėliau, 1944 metais, „Icelandair“ pridėjo dar vieną Consolidated PBY Catalina lėktuvą. 1946 metais buvo įsigyti dar 6 Douglas DC-3 Dakota lėktuvai. 1950 metais kompanija pakeitė pavadinimą į dabar žinomą „Icelandair“.
1976 metais į kompanijos flotilės sąrašą pateko Boeing 727 orlaivis. 1971 metais buvo įsigytas dar vienas toks pat Boeing 727 modelis. Šiuo metu flotilėje 24 Boeing B757-200 modeliai.
Gvarikas

Geografija

Praktiškai visa valstijos teritorija yra Orinoko žemumoje, tik šiaurėje paviršius kyla į kalvas, kol pasiekia Pakrantės Kordiljerą (aukštis iki 1929 m). Valstijos upės priklauso Orinoko, kuris teka pietiniu pakraščiu, baseinui (Apūrė, Gvarikas, Čirgva, Makaira ir kt.). Šiaurinės dalies upės teka link Karibų jūros (Unarė, Santa Marija de Ipirė ir kt.).
Būdingi savanų (Los Llanos) kraštovaizdžiai, kalnų šlaituose, upių pakrantėse auga miškai. Yra Gvatopo ir Agvaro-Gvarikito nacionaliniai parkai.
Valstijos simbolis – kopernicija (Copernicia tectorum).
Mosėdžio gimnazija

Istorija

1629 m. Mosėdyje prie bažnyčios įsteigta žemaitiška parapinė mokykla, 1804 m. atkurta. 1867 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla, visi dalykai buvo dėstomi rusų kalba.
1919 m. pradėjo veikti lietuviška mokykla. 1933 m. vasaros atostogų metu sudegė medinis mokyklos pastatas, naujieji mokslo metai prasidėjo privačiose patalpose. 1935 m. užbaigta naujos mokyklos statyba. Jos fundatorius – archivyskupas Pranciškus Karevičius. Mokykla pastatyta pagal tipinį to meto pradžios mokyklų projektą: dviaukštė su klasėmis viename šone ir erdviu koridoriumi šiaurinėje pusėje. 1940 m. pradžios mokyklos patalpose įsikūrė rusų karinis dalinys, o mokykla persikėlė į buvusias klebonijos patalpas.
Pokariu Mosėdžio pradinės mokyklos patalpose veikė lauko ligoninė, o jai išsikėlus, čia iš Naujukų persikėlė Skuodo vidurinė mokykla. Mosėdžio pradinės mokyklos mokiniai mokėsi šalia esančiame valsčiaus pastate ir buvusioje klebonijoje. Tose patalpose, po gaisro, sunaikinusio pradinės mokyklos pastatą, prisiglaudė ir Skuodo vidurinė mokykla. 1948 m. Skuodo vidurinei mokyklai išsikėlus į Skuodą, Mosėdyje liko ne tik pradinės, bet ir 1-4 vidurinės mokyklos klasės, kurios vėliau peraugo į pilną vidurinę mokyklą. 1954 m. vidurinę mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida.
1963 m. Mosėdžio kolūkio lėšomis pastatyta mokyklos sporto salė. 1966 m. gruodžio mėn. duris atvėrė nauja mokykla, bet pradinės klasės liko senajame pastate, biblioteka, dirbtuvės – kituose pastatuose. 1985 m. pastatytas mokyklos priestatas. Naujoji mokykla po vienu stogu priglaudė kabinetus, sporto ir aktų sales, dirbtuves, valgyklą, skaityklą ir biblioteką. 2006 m. liepos 5 d. Skuodo rajono savivaldybės tarybos sprendimu Mosėdžio vidurinės mokyklos pagrindu įsteigta Mosėdžio gimnazija.
Tiltas per Kruną

Istorija

Pastačius Kauno hidroelektrinę, Krunos upelio įtekėjimo į marias vietoje susidarė įlanka. Per šią įlanką pirmąjį tiltą pastatė 1960 m. AB „Kauno tiltai“ pirmtakė – Kauno kelių statybos rajonas Nr.1. Nutiesus automagistralę Vilnius–Kaunas, 1966 m. šalia jo, upelio aukštupio pusėje, Kauno tiltų statybos valdyba Nr.1 (TSV-1) pastatė visiškai tokį patį naują tiltą. Statinys vadinosi Tiltu per Kruoną.
Prie tilto iš abiejų pusių buvo įrengtos automobilių sustojimo ir atokvėpio aikštelės. Pastaraisiais metais jos buvo uždarytos, nes nebeatitiko saugaus eismo reikalavimų – prie jų nebuvo įrengtos šoninės greitėjimo ir lėtėjimo juostos.

Techniniai duomenys

Tiltas – gelžbetoninis, su karpyta perdanga, 9 tarpatramiais. 1–5 ir 7-9 tarpatramiai perdengti gelžbetoninėmis 8,7 m ilgio sijomis. Vandens telkinio krantus jungia lenktos formos nešančioji konstrukcija – monolitinė gelžbetoninė arka, kuri įrengta 6–ajame tarpatramyje. Arkos aukštis – 18 m, jos perdangos ilgis – 53 m. Bendras tilto perdangos ilgis – 134 m. Ramtai (kranto atramos) atlaiko išorinio arkos skėtimo apkrovą. Visos tilto atramos remiasi į gelžbetoninius polinius pamatus. 2–ji ir 9–ji atramos sumontuotos iš surenkamų gelžbetoninių kolonų. Tarp jų esančių atramų (3–8) kolonos yra monolitinės, joms papildomą tvirtumą suteikia įrengti tarpusavio skersiniai ryšiai, jungiantys po tris kolonas.  
Tilto važiuojamoji dalis įrengta ant arkos. Kairiosios ir dešiniosios važiuojamosios dalies juostų pločiai – po 8,0 m. Jas skiria 1,0 m pločio apsauginė juosta.

Rekonstrukcija

Pirmieji viso tilto (abiejų pusių) rekonstrukcijos darbai vykdyti 1997–1998 m. UAB „Ukmergės keliai“ 1997 m. atliko viršutinės dalies remontą: buvo paklota nauja hidroizoliacija, sumontuoti turėkliniai ir šalitilčio blokai, įrengti deformaciniai pjūviai, pakeisti turėklai, paklota nauja asfaltbetonio danga. 1998 m. ši bendrovė atliko tilto atramų ir perdangos konstrukcijų betono remonto bei dažymo darbus.
Valerij Tretjakov

Biografija

1975 m. baigė Anapos vidurinę mokyklą. 1979–1991 m. Vilniaus statybos tresto darbininkas. 1984 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, įgijo filologo specialybę. 1991–1995 m. vertėsi privačiu verslu. 1995–2000 m. vadovavo UAB „Litovskij kurjer“, leido to paties pavadinimo savaitraštį rusų kalba.
2000–2004 m. LR Seimo narys, išrinktas pagal Naujosios sąjungos (socialliberalai) sąrašą.  2004 m. Algirdo Brazausko ir Artūro Paulausko koalicijos „Už darbą Lietuvai“ kandidatas į LR Seimo narius Naujosios Vilnios (Nr. 10) rinkimų apygardoje. 
Rusų leidinių asociacijos narys, Pasaulinės laikraščių asociacijos narys, Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Burbiškio dvaras (Radviliškis)

Istorija

Senasis Burbiškio dvaras XVII a. priklausė dvarininkams Burboms – pagal jų pavardę ir kilo vietovės pavadinimas. 1817–1940 m. dvaras priklausė bajorams Baženskiams, kurie rekonstravo buvusius dvaro pastatus. Mykolo Baženskio iniciatyva įveistas mišraus stiliaus dvaro parkas su puikiais, vaizdingais, su nedidelėmis salelėmis tvenkiniais. Salelėse buvo įrengtos poilsio aikštelės, į kurias vedė mediniai ir mūriniai tilteliai bei lieptukai. XX a. pradžioje Burbiškyje lankydavosi žinomi visuomenės veikėjai (Petras Vileišis, Jonas Basanavičius ir kt.). 1991 m. paminklosaugininko E. Prascevičiaus rūpesčiu įkurtas Daugyvenės kultūros istorijos muziejus – draustinis.

Turizmas

Atstatyti tiltukai, atkurti senieji parko keliai ir takai, sutvarkyti želdynai, atkurtas dvaro architektūrinis ansamblis.
Dvare yra rengiami muzikos vakarai, kultūros renginiai, iškilmingi savivaldybės renginiai, seminarai, šventės šeimoms ir kolektyvams. Atnaujintame dvaro fligelyje įkurti svečių namai (6 nakvynei pritaikyti kambariai).
Nuo 2000 m. gegužės 13 d. dvare kasmet rengiama Tulpių žydėjimo šventė. Kaime yra užveistas tulpynas (Felikso Malčiausko iniciatyva), kur kasmet pražysta virš 400 įvairių formų ir rūšių tulpių.
Bosnijos piramidės

Bosnijos piramidės – ginčytinos kilmės piramidės formų kalnai Visoke, Bosnijoje ir Hercegovinoje. Mokslinės ekspedicijos parodė, kad vietovėje nėra piramidžių.  Šalies valdžia yra kritikuojama dėl klaidingų faktų apie piramidžių buvimą skelbimą.
Pagrindinis ir didžiausias piramidės formos kalnas Visočica siekia 213 metrų.
Melvilio sala (Kanada)

Melvilio sala (pranc. Île Melville, angl. Melville Island) – sala Arkties vandenyne, Karalienės Elžbietos salyne. Priklauso Kanadai. Salos plotas 42 149 km².
Sala susidariusi iš kristalinių uolienų. Paviršiaus didžiausias aukštis 1080 m. Čia vyrauja arktinė dykuma. Sala yra negyvenama.
Paper Monsters

Apie albumą

Albumas pasirodė 2003 Birželio 2 d. Albume 10 dainų. Pirmasis singlas, pristatęs albumą – Dirty Sticky Floors. Po jo buvo išleisti dar du singlai – I Need You ir Bottle Living / Hold On.
Romualdas Kęstutis Urbaitis

Romualdas Kęstutis Urbaitis (g. 1942 m. vasario 27 d. Berštupyje, Marijampolės rajonas) – teisininkas, LR Konstitucinio Teismo teisėjas, buvęs Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.

Biografija

1968 m. su pagyrimu baigė teisę Vilniaus universiteto Teisės fakultete.
1968-1982 m. Kauno miesto Panemunės, Poželos rajonų apylinkių teismų (dab. Šakių rajono apylinkės teismo, vėliau – Kauno miesto teismų) teisėjas, 1982–1984 – Kauno avalynės fabriko "Lituanica" juridinio skyriaus viršininkas. Nuo 1984 m. advokatas, Lietuvos advokatų kolegijos, Lietuvos advokatų tarybos prezidiumo narys, nuo 1993 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo, jį „reorganizavus“ – Kauno apygardos teismo, nuo 1999 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo, nuo 2005 m. kovo mėn. iki 2014 m. LR Konstitucinio Teismo teisėjas. Nuo 2011 m. balandžio 12 d. iki 2014 m. LR Konstitucinio Teismo pirmininkas.
Vedęs. Žmona Nijolė, gimusi 1951 m. Sūnus Gediminas, gimęs 1981 metais.
Laivo vėliava

Laivo vėliava – nacionalinė vėliava, iškeliama laivuose, parodanti laivo priklausomumą valstybei pagal jo registravimo uostą ir šalį bei nacionalinės teisės taikomą jurisdikciją. Ji gali nurodyti ir laivo paskirtį (pvz., karo vėliava ar karinių jūrų pajėgų vėliava), rangą. Vandenynuose ir jūrose plaukiojančio laivo vėliava (angl. maritime flag) formuoja tos valstybės įvaizdį.
Laive vėliava pakeliama saulei tekant ir nuleidžiama saulei leidžiantis. Laivui stovint uoste, ženklą vėliavos pakėlimui gali duoti atitinkamas signalas patrankos šūviu visiems laivams. Jūroje laivas be vėliavos laikomas pirataujančiu, niekieno, patyrusiu nelaimę arba maišto apimtu. Apversta atvirkščiai vėliava bei vėliava, iškeliama su papildoma dienos figūra „skrituliu“ arba panašiu į ją daiktu, yra laikoma pagalbos prašančiu ir nelaimę patyrusiu laivu.
Valstybės gali turėti atskiras vėliavas, naudojamas „sausumoje“, prekybiniuose ar kituose civiliniuose laivuose (merchant flag, civil ensign) ir kariniuose laivuose (battle ensign, naval jack), kai kur jos gali skirtis arba būti beveik vienodos (pridėtas ženklas, išmatavimų skirtumas ir pan.). JAV, Prancūzija naudoja įvairiems tikslams tokias pačias vėliavas, Jungtinėje Karalystėje ir jos užjūrio valdose, taip pat Maltoje, Izraelyje, Albanijoje, Liuksemburge susiformavusi skirtingų vėliavų tradicija.
Laivo vėliava gali neturėti jokio ryšio su laivo savininko pilietybe. Vykstanti globalizacija ir auganti konkurencija laivybos kompanijas skatina laivus registruoti patraukliose laivybai šalyse, kuriose yra sukurta palankesnė jūriniam verslui aplinka, paprastesnė ir greitesnė registracija. Malta ar Kipras yra tapę pasauliniais jūriniais centrais. Šių valstybių prekybiniai laivynai yra labai dideli, o pačios valstybės įvairių mokesčių pavidalu surenka dideles lėšas. Tokių šalių laivų vėliavos pramintos „patogiomis vėliavomis“ (flag of convenience). Kai kurios patogių vėliavų šalys gali net neturėti priėjimo prie jūros (Mongolija, Bolivija). Nacionalinių registrų laivybos kompanijoms sunku konkuruoti su patogių vėliavų laivų savininkais, todėl neretai nacionalines vėliavas pakeičia pigiomis. Pastarosios minimaliai investuoja į laivų techninės būklės palaikymą ar paiso MARPOL konvencijos reikalavimų, jose retai patikrinamos įgulų darbo sąlygos.
Analizuojant kitų Europos Sąjungos valstybių patirtį galima manyti, jog patogiomis vėliavomis gali naudotis apie 20-30 % prekybos laivų, kurių savininkai yra Lietuvos piliečiai.
Justinas Lelešius

Justinas Lelešius (slapyvardžiai Krivaitis, Grafas, 1917 m. lapkričio 23 d. Navasodai, Igliškėlių valsčius – 1947 m. rugsėjo 24 d. Valaičiai, Veiverių valsčius) – Lietuvos kunigas, Tauro apygardos partizanų kapelionas.

Biografija

1943 m. baigė Vilkaviškio kunigų seminariją. Dirbo vikaru Vilkaviškio, Klampučių (Bartninkų valsčius) parapijose, nuo 1945 m. Lankeliškių (Alvito valsčius) klebonas. Bendradarbiavo su pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyviais. Dėl NKGB rengiamų provokacijų (bandyta jį užverbuoti) nuo 1945 m. rudens slapstėsi, nuo 1946 m. kovo 1 d. Tauro apygardos partizanų kapelionas. Žuvo išduotas su Birutės rinktinės štabo 5 pareigūnais. Jų kūnai buvo užkasti žvyrduobėje, 1991 m. palaikai palaidoti toje vietoje įrengtame Skriaudžių Skausmo kalnelyje.
Rašė dienoraštį, kurio dalis rasta KGB archyve. Išspausdinta J. Lelešiaus-Grafo ir L. Baliukevičiaus-Dzūko knygoje „Dienoraščiai“ (1994 m.) ir J. Lelešiaus-Grafo knygoje „Partizanų kapeliono dienoraštis“ (2006 m.).
Al-Hussein SC (Bagdadas)

Istorija

Klubas įkurtas 1999 m.
Pramonė

Kitos pramonės reikšmės

Iš esmės verslo grupavimas pagal tam tikrus veiklos požymius (pavyzdžiui, muzikos pramonė, automobilių pramonė). Kita prasme, pramonė gali būti suprantama, kaip ekonomikos sektorius, kuriame dominuoja gamyba, kuri įtraukia didelius kapitalo kiekius.
Johannes Rau

Biografija

Mokėsi protestantų bažnyčios mokykloje, 1949 m. pradėjo žurnalistinę veiklą, 1954 m. religinės literatūros leidyklos jaunimo skyriaus direktorius, 1962 m. valdybos narys, 1965–1967 m. generalinis direktorius.
1952 m. Liaudies partijos narys, jai 1957 m. iširus, Vokietijos socialdemokratų partijos (SPD) narys, 1958 m. Vupertalio jaunųjų socialistų sąjungos pirmininkas, 1959 m. SPD Vupertalio organizacijos valdybos narys, 1962 m. pirmininko pavaduotojas. 1964–1978 m. Vupertalio tarybos narys, 1969–1970 m. Vupertalio burmistras. 1958 m. Šiaurės Reino – Vestfalijos landtago narys, 1967 m. frakcijos pirmininkas landtage, 1970 m. Šiaurės Reino – Vestfalijos žemės mokslo ir tyrimų ministras, 1977 m. Šiaurės Reino – Vestfalijos žemės SPD organizacijos pirmininkas, 1978–1999 m. žemės ministras pirmininkas.
1968 m. SPD valdybos narys, 1982 m. SPD pirmininko pavaduotojas. 1994 m. kandidatas, o 1999–2004 m. Vokietijos prezidentas.
Mažoji Liachovo sala

Mažoji Liachovo sala (rus. Малый Ляховский, jak. Ляхов кыра арыыта) – sala Arktyje, Naujojo Sibiro salose, antra pagal dydį Liachovo salų grupėje. Yra į šiaurės vakarus nuo Didžiosios Liachovo salos, nuo kurios atskirta Eterkano sąsiauriu. Šiaurėje Sanikovo sąsiauriu atskirta nuo Kotelno salos. Plotas 1325 km².
Sudaryta iš juros ir kreidos periodų turbidito. Yra moliuskų fosilijų. Salą dengia samanų ir kerpių tundra.
Salą 1712 m. atrado ir ištyrinėjo kazokai Jakovas Permiakovas ir Merkurijus Vaginas.
Ąžuolų Būda

Žymūs žmonės

1942 m. į Ąžuolų Būdą už protesto raštą dėl žydų naikinimo buvo ištremtas prezidentas Kazys Grinius (1866–1950).
Stačiūnų valsčius

Stačiūnų valsčius buvo šiaurės Lietuvoje. Centras – Stačiūnai.
Kučiūnų Šv. Kazimiero bažnyčia

Istorija

Kučiūnų kaimas priklausė Beržininkų (dab. Berznykas, lenk. Berżniki) parapijai. Kadangi lenkų tikintieji neleisdavo Beržininko bažnyčioje lietuviškai giedoti ir kėlė riaušes, tai 1907 m. lietuviams įsteigta Kučiūnų parapija. Gauti oficialų valdžios leidimą naujai parapijai įkurti būtų prireikę daug laiko, todėl 1907 m. per du mėnesius pastatyta laikina maldykla – daržinė. Kadangi vyskupijos valdytojas leido „daržinėje" laikyti pamaldas, tai ir civilinė valdžia tam neprieštaravo. Parapiją steigė ir bažnyčios statybai vadovavo kunigas Juozas Galeckas. Jis buvo ir 1909 m. įkurtos „Žiburio“ draugijos skyriaus pirmininkas, 1910 m. įsteigęs biblioteką – skaityklą. Nuo 1910 m. gegužės 5 d. „Žiburio“ draugijos skyrius rengdavo Kučiūnuose viešus lietuviškus vakarus su vaidinimais. 1918 m. kun. J. Galeckas aplinkiniuose kaimuose įsteigė šešias pradines mokyklas. 1919 m. lenkų kariškiai užpuolė Kučiūnus, suėmė ir išvežė Juozą Galecką. Paleistas kunigas buvo perkeltas į Šlavantus, kur 1922 m. mirė.
1939 m. birželio 24 d. pašventinti būsimos mūrinės bažnyčios pamatai, statyba rūpinosi kun. Vincas Jonikaitis. Išmūrijus iki langų prasidėjo Antrasis pasaulinis karas, o vėliau tęsti statybas nebeleista. 1961–1982 m. kunigavo Juozas Kriščiūnas, vėliau – kun. Raimondas Žukauskas. 1991 m. statyba atnaujinta ir 1996 m. rugsėjo 22 d. nauja bažnyčia buvo pašventinta, o jos statytojui R. Žukauskui suteiktas Vilkaviškio vyskupijos garbės kanauninko vardas. Senoji laikina medinė bažnyčia nugriauta, jos vieta pažymėta paminkliniu akmeniu. Nuo 1999 m. Šv. Kazimiero bažnyčioje klebonauja kun. R. Venslova.
1907-2007 m. Kučiūnų parapijoje tarnavo 14 klebonų ir 3 atvažiuojantys kunigai.

Architektūra

Šiuolaikinių formų (architektas Algimantas Mikėnas, konstruktorius J. Jasiūnas). Altoriaus autorius arch. V. Medelis, modernų šviestuvą suprojektavo skulptorius K. Želvys. Vitražus sukūrė J. Lazdanienė, o Šv. Kazimiero skulptūrą virš pagrindinių bažnyčios įėjimo durų – Juozas Šlivinskas.
Fungicidai

Fungicidai (lot. fungus – grybas + caedo – žudau) – pesticidai augalų ligas sukeliantiems grybams naikinti. Dažnai prie fungicidų priskiriamos ir cheminės medžiagos, naikinančios bakterijas ir virusus.
Ypač paplitę organiniai sintetiniai fungicidai – ditiokarbamino rūgšties, ftalimido, benzimidazolo, guanidino ir kiti junginiai.
Fungicidais purškiami, dulkinami augalai, beicuojamos sėklos, dezinfekuojama dirva, sandėliai. Vieni fungicidai naikina tik vieną grybų rūšį ar gentį, kiti – daugelį grybų rūšių. Žmogui ir šiltakraujams gyvūnams fungicidai vidutiniškai nuodingi, kai kurie kenkia bitėms, žuvims.
Stasys Jasiunskas

Biografija

1929 m. baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją. 1931 m. spalio 24 d. baigė PLP karo mokyklą (XIII laidą), suteiktas jaunesniojo leitenanto laipsnis ir paskirtas tarnauti į DLK Vytenio 9-ąjį pėstininkų pulką Marijampolėje. 1934 m. sausio 9 d. komandiruotas į Karo aviacijos karininkų kursus lakūnu-mokiniu. 1934 m. rugsėjo 17 d. pirmą kartą savarankiškai skrido lėktuvu.
1935 m. liepos 19 d. baigė Karo aviacijos karininkų kursus, paskirtas į 5-ąją (naikintuvų) eskadrilę, o 1935 m. spalio 10 d. perkeltas į 1-ąją (naikintuvų) eskadrilę. 1936 m. gegužės 24 d. aviacijos šventės metu Kaune demonstravo naikintuvo FIAT CR.20 skrydį 4 eskadrilių rikiuotėje bei kituose grupiniuose naikintuvų FIAT CR.20 pratimuose.
1936 m. gruodžio 1 d. perkeltas į 5-ąją eskadrilę technikos karininku, einant ir karo lakūno pareigas. 1937 m. gegužės 1 d. perkeltas tarnybai į Zoknių įgulą Šiauliuose, skraidė (nuo 1938 m.) naikintuvais Gloster Gladiator. 1938 m. lapkričio 23 d. suteiktas kapitono laipsnis. 1939 m. gruodžio 1 d. perkeltas į 2-osios (artimos žvalgybos) eskadrilę Kaune ir paskirtas karo lakūnu. Karo aviacijoje skraidė 413 val.
Sovietinei kariuomenei okupuojant Lietuvą, tarnavo Karo aviacijos dirbtuvių raštvedžiu, nuo 1940 m. liepos 9 d. „Lietuvos liaudies kariuomenės“ Karo aviacijos Tiekimo skyriaus sandėlių viršininku. Likviduojant Lietuvos kariuomenę, 1940 m. spalio 22 d. iš kariuomenės atleistas.
1940 m. įstojo į slaptą karininkų pasipriešinimo organizaciją „Šaulių mirties batalionas“. 1941 m. pavasarį, organizaciją susekus, NKVD areštuotas ir tardytas. 1941 m. birželio 23 d. naktį per 80 Kauno kalėjimo kalinių buvo susodinti į autobusus ir pervežti į Minsko kalėjimą. Iš čia birželio 25 d. ryte išvaryti ir naktį prie Červenės sušaudyti. S. Jasiunskui pavyko išsigelbėti.
1941 m. buvo Lietuvos nacionalistų partijos valdybos narys.     Vokietijos okupacijos metais dalyvavo antinacinėje pogrindinėje veikloje, buvo gestapo sekamas, slapstėsi. 1944 m. vasario 16 d. įstojo į gen. Povilo Plechavičiaus vadovaujamą Vietinę rinktinę (VR), dirbo štabe. 1944 m. gegužės 15 d. vokiečiams likviduojant Vietinę rinktinę, kartu su kitais štabo karininkais gestapo ir SS dalinių nuginkluotas, suimtas ir kalintas Salaspilyje (Latvija), vėliau Štuthofe (Vokietija).
Vokietijai kapituliavus, išsilaisvino, liko Vokietijoje, apsigyveno Uchtėje, kur 1945 m. buvo įkurta lietuvių pabėgėlių stovykla „Vytis“. Artimai bendravo su Oldenburge gyvenusiu gen. P. Plechavičiumi. Kalinimai ir kankinimai pakirto sveikatą. Mirė 1945 m. lapkričio 10 d. Miundeno karo pabėgėlių stovykloje Vokietijoje, palaidotas Uchtės katalikų kapinėse.
Pastrėvio herbas

Aprašas

Sidabriniame skydo lauke žalias vandens malūno ratas su auksine ašimi, skydo galva mėlyna, atskirta debesiška linija.

Istorija

Heraldikos komisijoje kartu su seniūnijos atstovais svarstant naujo herbo idėjas buvo nuspręsta naujajame Pastrėvio herbe pavaizduoti vandens malūno ratą, kuris simbolizuotų nuo seno kaime buvusį malūną, elektros energijos gamybą, seniūnijoje esančius vandens telkinius.
Pastrėvio herbas patvirtintas 2006 m. liepos 19 d. LR prezidento dekretu Nr. 685
Lapkričio 17

Vardadieniai

Dionyzas – Elžbieta – Getautas – Gilvilė – Grigalius – Salomėja – Viktorija – Benita
MFK Ružomberok

Istorija

Klubas įkurtas 1906 m.

Dubleriai

Klubo dubleriai – vienintelė dublerių komanda, pasiekusi Slovakijos futbolo taurės pusfinalį (2007 m.).