google/wiki40b huggingface dataset:
Gediminas Akstinas (1961)

Biografija

1986 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. Nuo 1994 m. dėsto Čiurlionio meno mokykla|M. K. Čiurlionio menų gimnazijoje.

Kūryba

Kuria objektus, instaliacijas naudodamas savo ir kitų rankų ar fabrikinio darbo daiktus, gamtos objektus. Kūriniai įvairūs: smulkūs („Lentynėlė - daina“ 1990 m.), dideli („Vežimas“ 1998 m.), daugiausia kilnojamieji, kai kurie kompoziciniai susieti su konkrečia vieta („Tampymasis“ 1995 m.) Jų paradoksalumą ir konceptualumą pabrėžia sumaniai, netikėtai suderinti bei interpretuoti iš pažiūros buities sferai tepriklausantys objektai; kūrybai turi įtakos XX a. Vakarų dailės kryptys (dada, siurrealizmas, naujasis realizmas ir kt.).
Velniakampio dvaro koplyčia

Istorija

XIX a. pabaigoje laidojimo koplyčią pastatė Rusijos caro tarnautojas Hugo fon Trautfeteris, gavęs šalia buvusį Elniakampio dvarą už nuopelnus slopinant 1863 m. sukilimą. Jis dirbo Vilniaus apygardos švietimo inspektoriumi, skatino krašto rusifikaciją. Trautfeterio valdymo metais ant šio, Kirkos vadinamu, kalno buvo pastatyta mūrinė giminės koplyčia. Jos rūsyje vėliau buvo palaidotas pats Hugo fon Trautfeteris ir jo sūnus, žinomas Rusijos imperijos mokslininkas Rudolfas fon Trautfeteris. 
Pasakojama, kad Antrojo pasaulinio karo metu Trautfeterių palikuonė su  sūnumi išvyko gyventi į Vokietiją. Vokiečių kariniu lėktuvu ten pat buvo išskraidinti geležiniai karstai su mirusių ponų palaikais. 
Pokario laikais Velniakampio dvaras sunyko. Dabar jį primena išlikusi klevų alėja. Koplyčios griuvėsius paslėpė buvusio dvaro laukuose pasodintas miškas. 2011 m. buvusios koplyčios aplinkoje buvo išvalyti krūmokšniai, objektas pritaikytas lankymui.
Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje

Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje – Lietuvos istorijos instituto informacinis iliustruotas leidinys, nuo 1978 m. kas dveji metai (1992 m. išleistos 2 knygos) leidžiamas Vilniuje.

Leidinys

Skelbia Istorijos instituto, aukštųjų mokyklų, muziejų ir kitų įstaigų archeologų dvejų paskutiniųjų metų kasinėjimų ir žvalgymo darbų preliminarius duomenis. Iki 2003 m. išleistos 23 knygos. Tiražas 450 egz.
Eičionys

Istorija

Kaimas minimas nuo XVII a. ir priklausė Vitebskio pastalininkiui Chlevinskiui. 1707–1710 m. paminėtas Skapiškio dvaro inventoriuje. 1750 m. atiteko Skapiškio domininkonų vienuolynui. 1861–1919 m. priklausė Zarasų apskrities Skapiškio valsčiui, iki 1946 m. – Rokiškio apskrities Skapiškio valsčiui.
4-me dešimtmetyje veikė Skapiškio pradinės mokyklos padalinys.
Grūdų elevatorius

Grūdų elevatorius (lot. elevator, 'kėlėjas') – specialių statinių kompleksas grūdams laikyti. Komplekse yra keli, iki kelių šimtų tūkstančių tonų talpos, silosai ir atskiras arba su silosais sublokuotas daugiaaukštis bokštinis pastatas su technologine įranga, administracinėmis ir buitinėmis patalpomis.
Ageha Ohkawa

Ageha Ohkawa (jap. 大川緋芭 = Ōkawa Nanase; g. 1967 m. gegužės 2 d.) – manga kūrėjų komandos, sudarytos vien tik iš moterų, CLAMP narė. Ji yra komandos vadovė; į jos pareigas įeina scenarijų rašymas, romanų viršelių dizainas, planavimas bei pardavimas.
Gimė Osakoje, Japonijoje. Anksčiau ji buvo žinoma kaip Nanase Ohkawa (大川七瀬 Ōkawa Ageha). 2004-aisiais, CLAMP penkiolikos metų jubiliejaus proga, kiekviena iš keturių narių pasikeitė savo vardus.
Bučiuoju rankas

Turinys

Sicilijoje nužudomas neseniai vedęs mafijos boso dono Andželino sūnus Stefanas, atsisakęs parduoti jam priklausantį žemės sklypą greta Palermo. Donas jau pagyvenęs ir konkurentai jau nebetiki šio įtaka, ypač Gasparas Ardiconė, nusprendęs jam atvirai mesti iššūkį. Donas Andželino paveda mirusio sūnaus našlę Mariuciją saugoti vienam savo žmonių Masinui, nurodo kitiems savo sūnums nesikišti, o pats išsiunčia žmogų į Niujorką prašyti pagalbos pas kitą seną doną Beledžį. Šis sutinka padėti, tačiau atskridus į Italiją jį sutinka Ardiconė su savo žmonėmis ir, nuvežęs į nuošalią vietą, nužudo.
Tarp Mariucijos ir Masino užsimezga romanas ir moteris pastoja, tačiau vyras nesutinka prisiimti atsakomybės ir kad tiesa taptų žinoma kitiems. Tuo metu, dingus donui Beledžiui, į pasitarimą susirenka mafijos „galvos“, kurios turi priimti sprendimą kas užims šio vietą. Kandidatu pasiūlomas Ardiconė, tam pasipriešina donas Andželino, tačiau naujai kylančiam agresyviam „kapo“ Ardiconei kitos šeimos galvos nusprendžia pritarti. Kol likęs vienas Andželino svarsto ką daryti, Ardiconės žmonės pasiūlo Masinui ir Mariucijai parduoti žemę, dėl kurios buvo nužudytas Stefanas, o už šią sumą pabėgti iš šalies. Jie sutinka, tačiau po sandėrio jiedu apsvaiginami, o atsigavęs Masino randa Mariuciją negyvą, o pats įkalintas Andželino žmonių, kurie vėliau duoda jam ginklą, kad jis galėtų pats nusižudyti.
Galiausiai Andželino sūnus Luka stoja į atvirą kovą su Ardicone, tačiau pastarąjį slepia kitos šeimos, todėl neišvengiama iš jų aukų ir kyla karo tarp šeimų grėsmė. Andželino nori surinkti visų šeimų atstovus susitarti, tačiau, sužinojęs, kad Stefano žemėje prasidėjo statybos, vyksta ten, kur pats tampa auka…
Uodlesiniai

Išvaizda

Kūnas 10-14 cm ilgio. Galva juoda, raudona ar ruda. Viršus paprastai rusvas, rudas ar juodas. Pilvelis pilkas. Patinai, skirtingai nei patelės, už akių turi nusitęsusią iš baltų plunksnų „auselę". Sparnai užapvalinti.

Biologija

Gyvena ant žemės.

Lizdas

Rutuliškos formos lizdą įsirengia prie pat žemės. Dėtyje du kreminės spalvos kiaušiniai su rudomis ar rožinėmis dėmėlėmis ir dryželiais.

Mityba

Minta ant miško palotės rinkdami vabzdžius ir kitus smulkius bestuburius.

Paplitimas

Paplitę Pietų Amerikos tropiniuose miškuose.
Šeimoje 2 gentys, 10-11 rūšių.
Siesartis (Molėtai)

Istorija

Turbūt ta pati vietovė Siesartis (Cesarka) minima Lietuvos Metrikoje 1567 m. 1657 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje.
Mikroskopas (žvaigždynas)

Mikroskopas (Microscopium, Mic) – 66-as iš 88-ių pagal dydį pietinio pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje praktiškai nematomas. Blyškus, šviesiausia žvaigždė – ketvirtojo ryškio. 1763 m. žvaigždynui pavadinimą suteikė Nicolas Louis de Lacaille.
Žvaigždynas pavadintas prietaiso mikroskopo pavadinimu.
Nojus Žordanija

Biografija

1890 m. vienos iš pirmųjų Gruzijos socialdemokratų grupių Mesame-Dasi, steigėjas Tbilisyje. Nuo 1901 m. Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos narys ir Gruzijos socialdemokratų darbininkų partijos pirmininkas. 1906 m. išrinktas į Rusijos I Valstybės Dūmą, dirbo menševikų frakcijoje.
Po 1917 m. Vasario revoliucijos išrinktas Tbilisio darbininkų ir kareivių tarybos pirmininku. 1917 m. gruodžio mėn. išrinktas Gruzijos Nacionalinio susirinkimo pirmininku.
1918 m. gegužės 26 d. išrinktas Gruzijos demokratinės respublikos Ministru pirmininku. Jam vadovaujant buvo pradėta žemės reforma. Gruziją pripažino Japonija, Belgija, Vokietija, Italija, Didžioji Britanija, Turkija, Prancūzija, o 1920 m. ir Rusija. Tačiau 1921 m. vasario 25 d. Rusijos kariuomenė užėmė Tbilisį ir okupavo Gruziją.
N. Žordanijai pavyko pabėgti nuo susidorojimo. Jis emigravo į Prancūziją, kur parašė atsiminimus „Mano gyvenimas“, kuriuos 1968 m. išleido Huverio institutas. Palaidotas gruzinų kapinėse Levilyje.
Joniškėlio apskritis

Joniškėlio apskritis (iki 1915 m. gruodžio 15 d. Linkuvos apskritis ) buvo Lietuvos šiaurėje XX a. pradžioje. Centras – Joniškėlis (iki 1915 m. gruodžio – Linkuva). Plotas 2430 km², 60.552 gyventojai (1917 m.).

Istorija

Apskritį 1915 m. gruodžio 4 d. sudarė vokiečių okupacinė valdžia. 1916–1918 m. ji priklausė Oberosto Lietuvos sričiai. 1919 m. birželio 1 d. prijungta prie Biržų apskrities.
Jurgis Janušaitis

Biografija

1929 m. baigė Kaišiadorių vidurinę mokykla, 1934 m. – suaugusiųjų gimnaziją Kaune.
Nuo 1927 m. bendradarbiavo leidiniuose „Vakarai“, „Lietuva“, „Lietuvos aidas“, „Jaunoji karta“, „Karys“, „Pašto pasaulis“.
Išvažiavęs į JAV, 1952–1984 m. dirbo prekybininku Čikagoje, Market Parke įkūrė didžiausią lietuvių maisto parduotuvę „Parama“. Bendradarbiavo lietuvių spaudoje, skelbė reportažus laikraščiuose „Draugas“, „Dirva“, „Naujienos“, „Tėviškės žiburiai“, Australijos lietuvių leidiniuose. Žurnalo „Lietuvis žurnalistas“ redakcinės kolegijos narys.
1981–1984 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos valdybos narys, pirmininkas.
Hei Riveris

Istorija

1868 m. pirmuosius pastatus čia statė Hadsono įlankos bendrovė. 1869 m. įsikūrė Romos katalikų bažnyčios misija. 1894 m. anglikonų misionieriai.
Mis Pasaulis

Mis Pasaulis (angl. Miss World) – kasmet nuo 1951 m. vykstantys gražiausios pasaulio merginos rinkimai.
Eddie Rabbit

Biografija

Edvardas gimė Brukline, Niujorke, užaugo Yst Orindže, Naujajame Džersyje. Mirė sulaukęs 56 metų dėl plaučių vėžio, palaidotas Nešvilyje, Tenesyje.
Mr. India

Siužetas

Slaptoje saloje gyvenantis generolas Mogambo, skatindamas Indijoje terorizmą, smurtą, azartinius žaidimus, siekia užkariauti šalį. Tuo tarpu Arunas, našlaitis gatvės muzikantas nuomoja namą, kuriame apgyvendina našlaičius vaikus ir juos prižiūri drauge su virėju Kalendaru. Mogambo pavaldiniai nusprendžia, kad jiems būtinas šis pastatas ir per sukčius namo savininką ir pardavėją, tiekiantį maistą Arunui, bando priversti atlaisvinti pastatą. Kad padengtų išlaidas, Arunas name apgyvendina žurnalistę Symą.
Kartą Arunas iš daktaro Sinhos sužino, kad jo tėvas, buvęs žymiu mokslininku, yra išradęs apyrankę, paverčiančią žmogų nematomu. Mogambo pakalikai nužudė tėvą, o Sinha išsaugojo paslaptį. Arunas gavęs apyrankę pasiverčia nematomu ir kovoja prieš Mogambo žmones, sėjančius sukčiavimą ir smurtą. Jis, tapęs nematomu, pasivadina „ponu Indija“ (mr. India) ir sakosi atstovaująs kiekvieną skriaudžiamą indą. Jo žygdarbiai pagarsėja šalyje, juo ypač susižavi Syma, nežinodama, kad tai iš tiesų yra jos kaimynas Arunas.
Mogambo žmonės sučiumpa Aruną, Symą ir vaikus ir nugabena į salą. Ten Arunas priverčiamas prisipažinti esąs „ponu Indija“. Jis stoja į kovą su Mogambo ir jį nugali, o sala sprogsta.
Medūza (Caravaggio)

Apie paveikslą

Paveikslas nutapytas apie 1595-99 m. Jį užsakė Karavadžo rėmėjas kardinolas Francesco del Monte ir padovanojo Toskanos didžiajam hercogui Frančeskui I Medičiui. Medičių kolekcijoje paminėtas 1631 m., esantis ant turnyro skydo.
Pagal mitus Medūza buvo gorgonė, kurios galvą juosė gyvatės ir kas tik pamatydavo jos akis, tas suakmenėdavo. Persėjas nukovė ją žiūrėdamas per veidrodį. Apskrita paveikslo forma yra dėl to, kad drobė aptrauktų medinį skydą. Karavadžas nutapė du paveikslų variantus (ankstesnis ir mažesnis yra privačioje kolekcijoje). Jame pavaizduota Medūzos galva tik nukirsta ir ne tiek kelia siaubą, kiek atrodo pati išsigandusi. Medūzos galvai, spėjama, pozavo vyras ar berniukas.
2014 m. pasaulio krepšinio čempionatas

Kandidatų atranka

Paraiškų priėmimą FIBA organizavo nuo 2008 m. sausio 10 iki balandžio 30 d. Iš viso savo norą pareiškė 9 šalys – Ispanija, Prancūzija, Danija, Rusija, Saudo Arabija, Kataras, Italija, Graikija ir Kinija.
Iš šių šalių FIBA atrinko tris – Ispaniją, kuri 2007 m. organizavo Europos krepšinio čempiopnatą, Italiją, 2007 m. Europos moterų krepšinio čempionato šeimininkę, ir Kiniją, 2009 m. organizavusią FIBA Azija čempionatą.
2009 m. gegužės 23 d. Čikagoje vyko čempionato šeimininkės rinkimai. Balsavime Kinija surinko mažiausiai balsų, o finale Arvydas Sabonis ir Aleksandras Džiordževičius pranešė, kad Ispanija nugalėjo gavusi 11 balsų.
Jonavos degtukų fabrikas

Jonavos degtukų fabrikas (vėliau – Jonavos baldų fabrikas) – medžio pramonės fabrikas, veikęs Jonavoje.

Priešistorė, istorija

XIX a. pradžioje Jonavoje dirbo daug įvairių medžio amatininkų, stalių, račių, dailidžių. Jonava palaipsniui tapo vienu iš miško ir medienos pramonės centrų visoje Lietuvoje.
1911 m. liepos 15 d. Chaimas Levinas, Leibas Upnickas ir Eksija Veicšteinas pateikė prašymą Kauno gubernijos valdybai leisti statyti degtukų fabriką prie Jonavos miestelio, 1 km atstumu nuo Sankt Peterburgo–Varšuvos kelio. Pagal projektą fabriką sudarė vieno aukšto gamybinis pastatas ir katilinė, kurioje buvo sumontuotas garo katilas ir garo gaminimo mašina. Tokie įrengimai buvo reikalingi degtukų kotelių džiovinimui.
1912 m. buvo pastatytas Jonavos fabrikas. Po Pirmojo pasaulinio karo, 1919 m. švedų AB „Uran" atstatė fabriką ir jame pradėjo gaminti degtukus. Vienas savininkų – Švedijos verslininkas Ivar Kreuger (1880–1932).
1930 m. fabriką perėmė AB „Lietuvos degtukai“. Degtukai jame buvo gaminami iki 1936 m. Fabrikas veikė kaip „Liepsnos“ padalinys.

Poistorė

1946 m. vietoje degtuko fabriko įkurtas baldų fabrikas „Beržas“.
1947 m. „Beržą" perėmė Lietuvos TSR miško ir popieriaus pramonės ministerija ir pavadino Jonavos baldų fabriku. Jis ilgą laiką buvo didžiausia ir moderniausia Lietuvos baldų gamybos įmonė
1958 m. vietoj įmonės įsteigtas Jonavos baldų kombinatas.
1994 m. AB „Jonavos baldai" reorganizuota į keletą savarankiškų įmonių, iš kurių viena – UAB „Baldai Jums".
Karakas

Istorija

Miestas gyvenamas nuo geležies amžiaus. Jis buvo vienas svarbiausių moabitų centrų, tuo metu vadintas Kir-Moabu. Biblijoje minimas kaip Ker-Harezetas, priklausęs Asirijos imperijai. Vėliau miestą užkariavo nabatėjai, o 105 m. – romėnai (jiems valdant vadintas Areopoliu). Miestas buvo svarbus prekybinis centras prie Karalių kelio. Bizantijos laikais vadintas Karaku (Kharkha), tapo vyskupijos centru.
1142 m. kryžiuočių riteris Pajenas pastatė Karako pilį. Tačiau kryžiuočiai ją valdė neilgai – 1188 m. Saladinas pilį užėmė. Vėliau pilį ir miestą valdė įvairūs arabų valdovai, osmanai.
Čekiškės sinagoga

Čekiškės sinagoga – buvusi žydų sinagoga Čekiškėje.
Marburgo universitetas

Istorija

1527 m. Heseno landgrafas Pilypas Didysis (1504–1567 m.) įkūrė Marburgo Pilypo universitetą, 1529 m. prie jo – Pilypo kolegiją (lot. Collegium Philippinum), kuri veikia iki šiol. Veikė Teisės, Medicinos ir Teologijos fakultetai. 1788 m. universitete įkurta chemijos laboratorija ir pirmoji Vokietijoje akušerijos ligoninė. 1866 m. Heseną aneksavus Prūsijai universitetas pavadintas Prūsijos karališkuoju universitetu, po Pirmojo pasaulinio karo vėl Marburgo Pilypo universitetas, pradėjo plėtotis mokslinio tyrimo įstaigos, daugiausia gamtos mokslų. Nuo 1908 m. priimamos studijuoti ir moterys, viena pirmųjų – rašytoja G. fon Le Fort.

Asmenybės

Universitete studijavo: Hansas Jochenas Fogelis, Jakobas Grimas, Vilhelmas Grimas, Otas Hanas, Erichas Hofmanas, Vilhelmas Liebknechtas, Kostas Simitis.

Lietuviai

Nuo XVII a. universitete studijavo ir lietuvių, XVII a. – XVIII a. buvo 17 studentų iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės. Universitete studijavo: Helmutas Arnašius, Mykolas Ceraskis (1753–1823), Audrius Maruška (g. 1963 m.), Rimantas Mačiulaitis, Vosylius Sezemanas (1884–1963), Reinhardas Venskus (1916-2002).
Smiltyninis ausūnis

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 502
Petras Gužas

Petras Gužas (1892 m. spalio 15 d. Kreipšiai, Skapiškio valsčius – 1945 m. sausio 29 d. Rokiškis) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.

Biografija

Nuo 1915 m. Rusijos imperijos kariuomenės karo valdininkas. 1917 m. suvažiavime Smolenske išrinktas lietuvių pulkų kūrimo Rusijoje komisijos pirmininku. Nuo 1918 m. gruodžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. sausio 1 d. dalyvavo pirmąkart iškeliant Lietuvos vėliavą Gedimino pilyje Vilniuje. Nepriklausomybės kovų 1919 m. gruodžio mėn. – 1920 m. sausio mėn. su Raudonaja armija ir 1920 m. sausio 11 d. Lenkijos kariuomenės daliniais dalyvis.
1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1924 m. baigė Aukštuosius kooperacijos kursus, 1928 m. baigė Lietuvos universiteto Teisių fakultetą.
Nuo 1924 m. sausio mėn. tarnavo Pirmajame husarų pulke, nuo 1924 m. gruodžio mėn. 2-ojo eskadrono vadas. 1927 m. kovo mėn. – 1930 m. vasario mėn. tarnavo Kariuomenės teisme. 1930 m. pulkininkas leitenantas, išėjo į atsargą. Nuo 1930 m. advokatas Kaune. 1931–1940 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų – savanorių sąjungos pirmininkas. 1940 m. pasitraukė į Vokietiją, 1943 m. grįžo į Lietuvą, mokytojavo Rokiškyje.
Tabgačai

Etimologija

Kiniškuose šaltiniuose tauta žinoma pavadinimu 拓拔 Tuòbá, tačiau rekonstruoti senovės tiurkų kalbos raštai naudoja pavadinimą tabgach (taip tauta vadinama ir daugelyje tiurkų kalbų). Šis etnonimas kildinamas iš tiurkiškų žodžių toprak (kilęs iš žemės) arba topkapi (apvalus).

Kilmė ir hegemonija

Tabgačai, kaip ir visi šianbai kilo iš Chingano kalnagūbrio, kuris skiria Mongolijos plynaukštę nuo Mandžiūrijos. Didelėje šianbų imperijoje prasidėjus dezintegracijai, ilgainiui Mongolijos plynaukštę kontroliuojantys sianbai pradėti vadinti tabgačais.
III a. jų stepių valstybę pradėjo valdyti viena dinastija, kurios įkūrėjas buvo Tuoba Livei (219–277). Tuoba Luguan (294–307) laikais tagbačų imperija padalinta į tris dalis, kurių kiekvieną valdė atskiras valdovas.

Likimas

Ilgainiui tabgačai buvo išstumti iš Mongolijos plynaukštės, kur įsitvirtino žužanai. Šiaurės Vei tabgačai labai greitai perėmė kinišką kultūrą, raštą, papročius ir buvo greitai asimiliuota. Galiausiai apie šią tautą nebeliko jokių žinių.
Lietuvos mokinių parlamentas

Istorija

1999 m. vasarą susibūrė Iniciatyvinė grupė, kurią sudaro Lietuvos moksleivių asociacija, Lietuvos moksleivių sąjunga, Panevėžio rajono moksleivių parlamentas, Lietuvos vaikų ir jaunimo laisvalaikio organizavimo asociacija bei Pilietinių iniciatyvų centras. Projekto partneriai – Lietuvos Respublikos Seimas, Švietimo ir mokslo ministerija, Vyriausioji rinkimų komisija bei Europos studentų teisininkų asociacijos Lietuvos nacionalinė grupė (ELSA-Lietuva).
William Harvey

Žinojimas prieš Harvėjų

Prieš Harvėjų, žinios apie širdies ir kraujagyslių sistemą buvo skurdžios, daugiausiai paremtos romėnų gydytojo Galeno (129–199?) teorijomis, kuriomis jis teigė, kad venos paskirsto kraują po kūną, o arterijose yra pneuma – gyvybinės sielos mišinys.
Viktoras Budzinskis

Biografija

Gimė 1888 m. kovo 7 d. Eustakavo dvare, Kybartų valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje. Mokslą pradėjo Marijampolės gimnazijoje, vėliau įstojo į Rygos gimnaziją, kurią baigė 1907 metais. Krokuvos universitete pasirinko žemės ūkio krypties studijas. 1912 m. grįžo į Lietuvą ir perėmė šeimyninio ūkio reikalus. 1912-1914 m. gyveno Eustakavo dvare. 1914 m. pasitraukė į Mogiliovą, kur rūpinosi lenkų pabėgėlių reikalais.
Po karo grįžo į Lietuvą ir ūkininkavo šeimyniniame ūkyje. Gimtajame ūkyje diegė moderniausias ūkininkavimo sistemas. V. Budzinskas buvo vienas iš aktyvesnių lenkų bendruomenės veikėjų, kuris turėjo didelę įtaką ir reikšmę. 1920 m. buvo įkurtas visų lenkų organizacijų veiklą koordinavęs informacinis biuras, tarp kurio steigėjų buvo ir jis. Tai buvo įtakinga organizacija, vadovavusi lenkų frakcijų visuose Seimuose darbui. Tais pačiais metais įsteigta Kauno lenkų ūkininkų sąjunga. Į jos vadovybę buvo išrinktas V. Budzinskas. Organizacijos veikloje jis dalyvavo keletą metų. Jis buvo ir tarp Lietuvos sėklų gamintojų sąjungos „Sėkla“ steigėjų ir valdybos narių.
V. Budzinskas tiesiogiai buvo susijęs su lenkų spauda ir švietimu. Jis buvo vienas iš miestelių ir kaimų gyventojams lenkams skirto leidinio Strzecha rodzinna (Gimtoji pastogė) steigėjų. Į II Seimą V. Budzinskas buvo išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje pagal Lenkų centrinio rinkimų komiteto sąrašą. Į III Seimą buvo išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje pagal Lenkų centrinio rinkimų komiteto sąrašą. Nuo 1924 m. V. Budzinskas buvo lenkų frakcijos pirmininku. III Seime 1926 m. birželio 2 d. buvo išrinktas į Komisijų komisiją, o 1926 m. birželio 9 d. posėdyje renkant Seimo komisijas - į Švietimo komisiją bei Žemės ūkio ir miškų komisiją nario Boleslovo Liutiko pavaduotoju.
1926 m. birželio 22 d. III Seimo 10 posėdyje Ministras Pirmininkas Mykolas Sleževičius perskaitė Ministrų kabineto deklaraciją, kuri siekė Lietuvoje skleisti liberalesnes idėjas, nei prieš tai buvusios vyriausybės. Lenkų frakcijos atstovas Viktoras Budzinskis džiaugėsi, kad naujojo Ministrų kabineto deklaracija pasmerkė buvusių vyriausybių darbus, ir išreiškė viltį, kad bus ištaisytos skriaudos, padarytos lenkų tautinei mažumai. Jis paneigė krikščionių teiginius apie lenkams duotus pažadus ir pareiškė pasitikėjimą M. Sleževičiaus Vyriausybe.
Rankraščiuose liko jo darbai apie lenkų gyvenimą Lietuvoje: Zewspomnien dwu iziestolecia w Republice Litewskiej 1919 - 1940 (Dviejų dešimtmečių prisiminimai iš Lietuvos Respublikos 1920-1940) ir Dwie polskie instytucje ekonomiczne w Republice Litewskiej (Dvi lenkų ekonominės institucijos Lietuvos Respublikoje). 1924-1935 m. buvo Lietuvos lenkų organizacijos Pochodnia direktorius. 1935 m. pasitraukė iš visuomeninės veiklos. Nuo 1941 m. gyveno Vilniuje, o, karui baigiantis, pasitraukė į Lenkiją. Mirė Lenkijoje 1976 m., palaidotas Puščikove.
Vokietijos advokatų rūmai

Vokietijos federaliniai advokatų rūmai (vok. Bundesrechtsanwaltskammer 'Sąjungos advokatų rūmai', BRAK) – skėtinė organizacija, vienijanti 27 regioninius advokatų rūmus. Įkurti pagal Vokietijos advokatūros įstatymą (§§ 175 ff. Bundesrechtsanwaltsordnung, BRAO), viešosios teisės korporacija. Būstinė – Berlynas. Veiklą prižiūri Vokietijos teisingumo ministerija.
Atstovauja 150 000 advokatų.
Sauginių kapinynas

Kapinynas

Kapinynas įrengtas pailgoje kalvoje, orientuotoje rytų-pietryčių – vakarų-šiaurės vakarų kryptimi, savo forma (šlaitai dirbtinai pastatinti, pietinėje pašlaitėje yra pylimo liekanų) ir konfigūracija (pietrytinė aikštelės dalis 2-2,4 m aukštesnė) primenančioje piliakalnį. Spėjama, kad kalvoje, supamoje Bytos upelio, galėjo būti senasis I tūkstantmečio pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžios Sauginių piliakalnis. Įrengus piliakalnį buv. Jonelaičių ežero (dab. Bubių tvenkinys) pakrantėje, kalva naudota laidoti mirusiems Sauginių gyventojams. Apie VIII a. pradėta laidoti Sauginių II kapinyne, kuris sunaikintas tiesiant kelią Aukštelkė – Kuršėnai.

Tyrimai

Ariant lauką ir dirbant kitus darbus 1920-1940 m. aptikta žmonių kaulų ir kitų archeologinių radinių, iš kurių apie 10 VI a. – VIII a. radinių tuo metu pateko į muziejų. 1973 m. Lietuvos istorijos institutas (vadovas Algimantas Merkevičius) ištyrė 391 m² plotą ir aptiko 36 kapus. Mirusieji laidoti nedeginti, daugelis kapų apardyti dirbant lauką ir mėgėjiškų kasinėjimų metu. rasta V a. – VI a. įkapių.  Radinius saugo Šiaulių Aušros muziejus, 1973 m. apie 200 radinių – Lietuvos nacionalinis muziejus.
Karlas Johanas Frydrichas fon Medemas

Biografija

Gimė Johano Frydricho fon Medemo ir Luizės Šarlotės fon Manteufel šeimoje. Kartu augo sesuo Ona Šarlotė Dorotėja (1761–1821), paskutinė Kuršo hercogienė ir brolis Kristoforas (1763–1838), Rusijos imperijos ambasadorius JAV (1796–1808). Tėvui 1779 m. suteikus grafo titulą, jis kartu atiteko ir vaikams. 
Sukakus pilnametystei, Karlas Johanas Frydrichas pamažu perėmė dalį tėvų valdų. Kurše: Remten ir Vecaucę (nuo 1786 m.), Santen (1791–93 m.), Veitenfeld ir Dselsen (nuo 1793 m.), Lielaucę, Gallenhof ir Keveln (nuo 1802 m.), Jaunaucę  (nuo 1804 m.) ir Banen (nuo 1818 m.); Žemaitijoje: Medemrodę (nuo 1804 m.), Eglesius ir Ivanauskius (apie 1820 m.) ir nuo 1804 m. dabar išnykusį Carlsfeld (kursyvu pažymėti neindentifikuoti dvarai).
1796 m. buvo renkamas Tukumo apskrities bajorų atstovu į Kuršo bajorų savivaldos komitetą. 1797 m. Mintaujos apskrities bajorai jį buvo išrinkę savo maršalka. Vadovavo Kuršo Lantagui (Parlamentui) 1799 m., 1803 m., 1807 m., 1813 m. ir 1814 metais. Buvo vienas iš aukštosios mokyklos Mintaujoje „Academia Petrina“ steigimo iniciatorių. 1812 m. vadovavo Napoleono kariuomenės įsteigtai Kuršo ir Piltenės krašto vyriausybei. 1817 m. Sankt Peterburge sėkmingai vedė derybas dėl baudžiavos panaikinimo Kuršo gubernijoje, taip pat pasiekė, kad krašte būtų panaikinti kai kurie mokesčiai.
Itališkas apiplėšimas

Turinys

Džono Bridžerio vadovaujama gauja, nepaleidusi nei vieno šūvio, Venecijoje įvykdo apiplėšimą, kurio metu pagrobia aukso lydinių už 35 milijonus dolerių. Jiems pasitraukus į saugią vietą, paaiškėja, kad vienas iš jų, Styvas, nusprendė pasisavinti grobį pats. Per susišaudymą jų automobilis nukrinta į upę ir Styvas mano, kad visi žuvo, tačiau iš tiesų mirša tik Bridžeris.
Po metų gauja, dabar jau vadovaujama Čarlio Krokerio, randa Styvo pėdsakus Los Andžele. Į pagalbą pasitelkę Džono Bridžerio dukrą Stelą, žinomą seifų specialistę, jie nusprendžia bet kokia kaina atsiteisti su Styvu ir dar kartą pagrobti auksą...