google/wiki40b huggingface dataset:
Sanhedrinas

Sanhedrinas (hebr. סנהדרין; gr. συνέδριον, synedrion 'sėdintys kartu', 'susirinkimas, taryba') – iki V a. veikusi žydų politinė institucija, tuo pačiu aukščiausioji teisinė institucija.
Pagal Biblijos reikalavimus kiekvieno miesto sanhedriną sudarė 23 teisėjai. Didysis (Auksčiausias) Sanhedrinas susidėjo iš 71-jo didžiausiojo Izraelio teisėjo ir kitų, kurie atsakė už viso Izraelio tvarką ir teisingumą. Didžiajam Sanhedrinui vadovavo teisingumo vadas (Nasi), o jam padėdavo teisingumo pavaduotojas (Av Beit Din), aplink juos pusiau ratu sėdėjo 69 padedantys teisėjai. Jie visi rinkdavosi į Jeruzalės šventykloje paskirtas patalpas (Liškat ha-Gazith) bei dirbdavo visas dienas išskyrus Šabą bei visas žydų religines šventes. Kristaus laikais Didžiojo Sanhedrino teisėjais buvo išrinkti sadukėjai ir farizėjai, tačiau jie Naujajame Testamente aprašyti kaip korumpuoti savanaudžiai, klausantys Romos imperijos diktato. Judaizme Sanhedrinas simbolizavo paskutinę Izraelio teisingumo valdžią, blogai vykdžiusią Mozės reikalavimus.
Antakalnis (Molėtai)

Istorija

Kaimas užrašytas 1852 m. Joniškio bažnyčios  knygoje.
Tiurkų kalbos

Paplitimas

Tiurkų kalbos vartojamos Turkijoje (46,27 mln.), Azerbaidžane (6,06 mln.), Kazachstane (5,29 mln.), Kirgizijoje (2,44 mln.), Turkmėnijoje (3,43 mln.), Uzbekijoje (16,5 mln.), Rusijoje (Baškirijoje, Kalmukijoje, Tatarstane, Tuvoje, Čiuvašijoje, Jakutijoje, Kalnų Altajuje, Chakasijoje), Irane (pietų azerų, ~23,5 mln. gyv.), Afganistane (pietų uzbekų 1,4 mln. gyv., turkmenų 500 tūkst gyv., kirgizų, pietų azerų, uigurų), Mongolijoje (kazachų, uigurų), Kinijoje, Bulgarijoje, Rumunijoje, buv. Jugoslavijoje, Albanijoje, Lietuvoje (totorių 464 gyv., azerų 420 gyv., karaimų 118 gyv.), Moldavijoje (gagaūzų 130 tūkst. gyv.), Šiaurinėje Kipro dalyje, Uigurų atonominėje srityje Kinijoje (uigurų 7,21 mln. gyv.), Irake (pietų azerų, 300–900 tūkst. gyv.), Sirijoje (pietų azerų ~ 30 tūkst. gyv.), Vokietijoje (turkų 2,1 mln. gyv.) bei kitose valstybėse.
Géraldine Nakache

Biografija

Džeraldina gimė Aukštutinės Senos departamente esnačiame Puteaux miestelyje, Alžyro žydų šeimoje. Baigusi kino studijas, dirbo režisieriaus asistente „Canal +“ televizijoje ir prodiusere „Comédie+“. Jos brolis Olivier Nakache yra kino režisierius.
Kine Džeraldina vaidina nuo 2006 m., pati taip pat yra režisavusi du filmus, kuriems parašė ir scenarijus.
2009-11 m. buvo ištekėjusi už komiko Manu Payet.
Ferdinandas Mykolas Baumbachas

Ferdinandas Mykolas Baumbachas (vok. Ferdinand Michael Baumbach; apie 1773 m., Gruobinioje – 1840 m. gegužės 28 d.) – iš Baltijos vokiečių kilęs Kuršo evangelikų liuteronų kunigas, dabartinės Būtingės evangelikų liuteronų bažnyčios statytojas.

Biografija

Gimė ir augo latviškai ir vokiškai kūrusio religinio rašytojo ir pastoriaus Johano Kristofo Baumbacho (1742–1801) šeimoje. 1790–1793 m. studijavo teologiją Frankfurte prie Oderio ir Getingene, jam buvo suteiktas teologijos kandidato laipsnis. 1805 m. vasario 4 d. Saksenhauzene įšventintas kunigu, o 1807 m. gegužės 5 d. paskirtas Būtingės ir Rucavos evangelikų liuteronų bažnyčių kunigu.
Medinė Būtingės bažnyčia buvo blogos būkės ir 1809 m. ji galutinai sugriuvo. Pamaldos vykdavo įvairiose miestelio vietose, tame tarpe ir buvusioje karčiamoje. Galiausiai Kuršo konsitorija nusprendė parapiją filijos teisėmis prijungti prie Rucavos bažnyčios, į patarąją šventovę būtingiškiai vykdavo į pamaldas. Kai 1815 m. Rusijos imperatorius Aleksandras I lankėsi Kurše, kun. Ferdinandas Mykolas Baumbachas įteikė jam prašymą leisti pastatyti Būtingėje evangelikų bažnyčią. Caras sutikimą davė ir iš valstybės iždo skyrė šiam reikalui 40 000 rublių. Statybos prasidėjo 1822 m. ir 1824 m. gruodžio 14 d. akmens–plytų mūro bažnyčia buvo pašventinta (apie tai primena užrašas virš pagrindinių durų).
Kun. F. M. Baumbachas buvo vienas iš Liepojos Našlių ir našlaičių globos organizacijos įkūrėjų, Būtingėje jis tarnavo 33 metus (1807–1840).
Bauru

Istorija

Vietovė apgyvendinta nuo XIX a. vid. ir vadinta Divino Espirito da Fortaleza. Miesto teisės Bauru suteiktos 1896 m.
Ploještis

Sportas

1962 m. mieste vyko 1962 m. pasaulio moterų rankinio čempionato grupių varžybos.
Rimantas Gruodis

Rimantas Gruodis (g. 1946 m. gegužės 14 d. Šiauliuose) – Lietuvos kino režisierius, operatorius.

Biografija

Tėvas Vitalis Gruodis, žmona Julija Gruodienė. 1977 m. baigė žurnalistiką Vilniaus universitete. 1964–1992 m. Lietuvos kino studijos operatoriaus ir režisieriaus asistentas, režisierius. Filmavo kino žurnalus „Tarybų Lietuva“. 1994 m. Vilniuje su žmona J. Gruodiene įkūrė filmų studiją „Periferija“, jos vadovas ir režisierius. Sukūrė dokumentinių filmų, kino kronikų, mokslo populiarinamųjų filmų. Jo dokumentinių filmų herojus – paprastas žmogus, per kurį atskleidžiama skausminga, dažnai varginga būtis. Daugelyje filmų keliamos visuomeninės problemos. Parašė (daugelį su J. Gruodiene) savo filmų scenarijų.
Kazys Grinius (1899)

Biografija

Tėvas LR prezidentas Kazys Grinius, motina Joana Griniuvienė, brolis Liūtas Grinius.
Rusijos Pilietinio karo dalyvis, tarnavo baltųjų kariuomenėje. 1919 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1919 m. rugpjūčio mėn. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, Pirmajame raitelių pulke. Nuo 1921 m. vasario mėn. ėjo 1-osios kavalerijos divizijos štabo viršininko pareigas. 1920 m. gegužės-spalio mėn. dalyvavo kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais.
1923 m. Prancūzijoje baigęs Sen-Cyro karo mokyklą paskirtas Aukštųjų karininkų kursų instruktoriumi, lektoriumi. 1927 m. baigė Belgijos generalinio štabo akademiją Briuselyje.
Nuo 1927 m. rugsėjo mėn. dirbo Vyriausiojo štabo operacijų skyriuje, Kauno karo mokyklos ir Aukštųjų karininkų kursų lektorius. 1934 m. gruodžio mėn. – 1935 m. rugsėjo mėn. Kariuomenės štabo ypatingų reikalų karininkas. 1935 m. Generalinio štabo pulkininkas. 1935 m. rugsėjo mėn. – 1937 m. liepos mėn. Trečiosios divizijos štabo viršininkas. 1937 m. liepos mėn. – 1940 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos karo atašė Berlyne. 1941 m. persikėlė į JAV.
Greitasis čiuožimas trumpuoju taku

Greitasis čiuožimas trumpuoju taku yra olimpinė sporto šaka (nuo 1992 m.), viena iš greitojo čiuožimo rūšių. Greitojo čiuožimo trumpuoju taku varžybose įprastai varžosi keturi arba šeši sportininkai ovalo formos aikštelėje, kuri atitinka ledo ritulio aikštelės išmatavimus (60 m ilgio ir 30 m pločio).
1988 m. olimpiadoje Kalgaryje ši sporto rungtis buvo parodomoji, o 1992 m. Albervilio olimpiadoje tapo olimpine šaka.
Greitąjį čiuožimą trumpuoju taku sudaro šios rungtys: 500 m, 1000 m, 1500 m, 3000 m ir estafetės (5000 m (vyrai)/3000 m (moterys)).
Šią sporto šaką prižiūri Tarptautinė čiuožimo sąjunga.

Lietuvoje

1995 m. greitasis čiuožimas trumpuoju taku pradėtas kultivuoti Lietuvoje. 1996 m. Ignalinoje surengtas pirmasis Lietuvoje greitojo čiuožimo trumpuoju taku riedučių čempionatas. 1997 m. Europos greitojo čiuožimo trumpuoju taku čempionate dalyvavo ir Lietuvos atstovas – S. Lastakauskas (25 vieta iš 30-ies).
2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse pirmą kartą pasirodė ir Lietuvos atstovė – Agnė Sereikaitė. 1500 m rungtyje sportininkė užėmė 16-ą vietą.
Kultivuojamas Vilniuje (SK Edelveisas), Ignalinoje (SK Vikingas), Elektrėnuose (ESM), Kaune (ŽSŠM Baltų ainiai).
Chor Fakanas

Istorija

Chor Fakano teritorijoje žmonės gyveno nuo II tūkstantmečio pr. m. e. Miestas pirmą kartą paminėtas 1580 m. kaip Chorfas. XVII a. pirmoje pusėje miestą valdė portugalai. 1737 m. šią teritoriją užėmė Persija. Nuo 1765 m. miestą valdo Al-Qasimi dinastija. XIX a. viduryje regione įsitvirtino Didžioji Britanija. Nuo 1971 m. priklauso Jungtiniams Arabų Emiratams.
Tuniso frankas

Istorija

1891 m. įvestas frankas pakeitė iki tol cirkuliavusią valiutą – Tuniso rialą santykiu: 1 rialas = 60 santimų.
1960 m. jį keičiant dinarais, santykis buvo 1000 frankų = 1 dinarui.

Monetos

Pirmosios monetos Tunise atsirado dar iki oficialiai pakeičiant valiutą, 1887 m. ant 25 auksinių rialų buvo kaldinamas užrašas „15F“, jis rodė pinigo vertę prancūziško franko atžvilgiu.
1891 m. iš bronzos buvo nukaldintos pirmosios 1, 2, 5 ir 10 santimų monetos. Sidabras buvo panaudotas kalant 50 santimų, 1 ir 2 frankų monetoms, o auksas 10 ir 20 frankų vertės monetoms. Jos visos savo išvaizda, dydžiu ir verte atkartojo Prancūzijos frankus. Tiesa 1 ir 2 santimų monetos buvo leistos tik pirmaisiais kaldinimo metais.
1918 m. buvo pristatytos naujos laidos, nikelio-bronzos lydinio 5, 10 ir naujai sukurtos 25 santimų monetos su skyle viduryje. 1921 m. iš aliuminio-bronzos lydinio atsirado 50 santimų bei 1 ir 2 frankų monetos.
1930 m. iš sidabro imtos kaldinti 10 ir 20 frankų vertės monetos. 1934 m. buvo pristatyta nauja, 5 frankų vertės moneta iš sidabro. Ji skyrėsi nuo prancūziškosios sesės, pastaroji buvo iš nikelio.
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui iš cinko imtos kaldinti 10 ir 20 santimų vertės monetos, o sidabrinės monetos iš vis buvo nustotos kaldinti.
Nuo 1945 m. 5 frankų moneta tapo mažiausios vertės pinigu. Nuo 1946 m. ją imta gaminti iš aliuminio ir bronzos lydinio. Varis ir nikelis buvo panaudoti 20, 50 ir 100 frankų gamybai (nuo 1950 m.). 1954 m. iš tokio pat lydinio pradėti gaminti ir 5 frankų monetos.
1957 m. iš vario ir nikelio buvo nukaldintos paskutinės keturios frankų monetos.

Banknotai

1903 m. Banque de l’Algérie su užrašu „Tunisie“ pristatė pirmuosius spausdintus 5 frankų vertės popierinius pinigus. 1904 m. buvo išleistas 500, 1908 m. 20, 50 ir 100 frankų vertės banknotai. 1918 m. atsirado ir 1000 frankų vertės atsiskaitymo priemonės.
Laikotarpyje tarp 1918 m ir 1921 m. „Regence de Tunis“ štampu pažymėti išėjo 50 santimų, 1 ir 2 frankų vertės banknotai. 1942 m. pasirodė ir 5000 frankų vertės pinigai. „Direction des Finance“ 1943 m. išleido naujus 50 santimų, 1 ir 2 frankų vertės banknotus.
1946 m. centrinis bankas persivadino į „Banque de l’Algérie et de la Tunisie“. Jis išdavinėjo 20, 50, 100, 500, 1000 ir 5000 frankų banknotus. Nuo 1950 m. 20, 50 ir 100 frankų banknotai buvo nustoti spausdinti, juos pakeitė monetos.
Reino Hesenas

Reino Hesenas (vok. Rheinhessen) – dalis buvusios Heseno liaudies valstybės (o dar anksčiau Heseno didžiosios hercogystės, esanti į vakarus nuo Reino, dabar dalis Reino krašto-Pfalco. Tai kalvotos žemės, kurias daugiausia užima vynuogynai, todėl jas dažnai vadina „Tūkstančio kalvų kraštu“.
Didžiausi miestai yra Maincas, Vormsas, Bingenas prie Reino, Alcėjus, Nieder-Olm ir Ingelheimas prie Reino. Daug gyventojų važinėja dirbti į Maincą, Visbadeną, Frankfurtą prie Maino.

Istorija

Iki 1792 m. užimant revoliucinės Prancūzijos kariuomenei dabartinis Reino Hesenas buvo mišinys iš valdų, kurių valdytojai buvo katalikų Mainco kurfiurstystė, Vormso kurfiurstystė ir protestantų Pfalco kurfiurstystė.
1814-1815 m. Vienos kongrese Heseno didysis hercogas Liudvikas I turėjo atiduoti savo Vestfalijos žemes, bet mainais gavo Reino Heseno žemes kairiajame Reino krante. Ta proga jis patikslino savo titulą ir ėmė vadintis Heseno ir Reino didžiuoju hercogu.

Vynuogininkystė

Reino Hesenas yra didžiausias iš 13 regionų, gaminančių vokiškus vynus. Už Vokietijos ribų jis labiausiai žinomas kaip kraštas, kur gaminamas vynas Liebfraumilch. Daugelis krašto vynų gaminami iš baltųjų vynuogių atmainų, tokių kaip „Riesling“, „Silvaner“, „Müller-Thurgau“, „Kerner“ ir „Scheurebe“. Geriausia žinomas baltojo vyno rajonas yra Reino Terasa ties Openheimu ir Nyršteinu. Auginamos ir kelios raudonosios vynuogių atmainos, ypač apie Ingelheimą ir Gunderheimu, tai „Pinot noir“, „Blauer Portugieser“, „Dornfelder“ ir neseniai imtos auginti „Regent“.
Venecijos liūtai

Turinys

Gualtjero, nevykęs verslininkas, iššvaisto šeimos turtą, tačiau sugalvoja naują verslo įdėją kaip suderinti ekologiją ir tikėjimą – gaminti krucifiksus iš perdirbto plastiko. Medžiagą jam parūpina vienas verslininkas, bažnyčios atstovai palaimina verslo planą, tačiau paaiškėja, kad plastikas sąveikoje su vandeniu sprogsta. Gualtjero mėgina atsikratyti jau pagamintais krucifiksais, tačiau plastikas, kurį jis gavo, priklauso mafijai ir ši neketina atsisakyti savo pelno dalies...
Suvalkų heinalas

Suvalkų heinalas (lenk. Hejnał Suwałk) - dar kitaip vadinamas Fanfary suwalskie. Autorius iš Kelcų miesto kilęs Paweł Łukowiec, šiuo metu dirbantis Vroclavo muzikos mokykloje. Tai trimtų atliekama melodija, trunkanti 35 sekundes. Kurinys įteisintas kaip miesto heinalas 2004 m. gruodžio 22 dieną. Pirmą kartą kurinys buvo palesitas per Radia 5 programą.
Croesyceiliog AFC

Istorija

Klubas įsikūrė 1964 m. Žaisdavo regioninėse pirmenybėse. Buvo iškopę į antros pakopos pirmenybes, bet jose neįsitvirtino.
Romualdas Kalonaitis

Biografija

1959 m. baigė Kauno 6–ąją vidurinę mokyklą, 1965 m. – Kauno politechnikos institutą, įgydamas inžinieriaus ekonomisto specialybę.
1965–1967 m. Vilniaus kuro aparatūros gamykloje inžinierius ekonomistas ir skyriaus vedėjas, 1967–1972 m. – Valstybinio darbo resursų komiteto skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1972–1973 m. – Valstybinio plano komiteto Skaičiavimo centro skyriaus vedėjo pavaduotojas. Nuo 1974 m. žurnalo „Mokslas ir technika“ redakcijos skyriaus vedėjas, 1987–1989 m. šio žurnalo vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1990 m. įkūrė UAB „Už ir prieš“ ir buvo jos direktorius bei žurnalo „Už ir prieš“, 1991–1992 m. – žurnalo „Taip ir ne“ vyriausiasis redaktorius.
Nuo 1992 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Švedijos Karalystėje,  1997–2001 m. Lietuvos ambasadorius Nuolatinėje misijoje prie Europos Sąjungos, 2004–2006 m. pirmasis Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Nyderlandų Karalystėje.
Šalies ir užsienio laikraščiuose bei žurnaluose paskelbė per 400 straipsnių, reportažų, apybraižų, interviu. Išleido nuotykių, fantastikos ir mokslo populiarinimo knygų.
Kinofobija

Kinofobija (gr. kýōn 'šuo' + gr. phóbos 'baimė') – psichinis sutrikimas, specifinė fobija, kurios priežastimi yra šunų baimė. Jei tokių situacijų nepavyksta išvengti, kyla ūminis nerimas. Šunų bijantis žmogus, pamatęs savo baimės objektą, sustingsta, pradeda prakaituoti, prasideda pykinimas, gali ir nualpti.
Psichiatrijos praktikoje dar priimta prie šio sutrikimo priskirti „smulkesnes“ fobijas, susijusias su įkandimo bei užsikrėtimo pasiutlige baimėmis. Šios baimės labai apsunkina visavertį aktyvaus žmogaus gyvenimą, nes bijantieji neina į parkus ar gyvūnų parodas, nenorėdami ten sutikti šunų ar nelanko draugų, kurie juos laiko. Paprastai kinofobija yra kitų psichinių ligų sudėtinė dalis: šizofrenijos, depresijos, pasireiškiant panikos priepuoliams ir pan.

Terapija

Žmogui yra įgimtas elgesys laikytis atsargiau kitų rūšių atžvilgiu, baiminantis jų agresijos ar nenuspėjamo elgesio. Gyvūnų baimė atsiranda dar vaikystėje dėl skausmingos patirties arba per mažai bendravus su jais. Galbūt teko patirti netikėtą suerzinto šuns įkandimą. Nustatyta, jog gyvūnų baimė gali persiduoti ir iš kartos į kartą. Kaip ir visos fobijos, kinofobija taip pat gydoma pamažu pratinantis prie gyvūnų, kurių bijoma, stengiamasi išsiaiškinti šios baimės priežastį. Iš pradžių žiūrimi paveikslėliai, vėliau einama jų pasižiūrėti į naminių gyvulėlių parduotuvę. Dar vėliau su gyvūnu susipažįstama vis iš arčiau, bandoma įteigti, kad pačiam gyvūnui žmogus atrodo didelis, kurio reikia bijoti ir pan.
Gydoma pasitelkiant sisteminę desensibilizaciją, kuomet ligonio vaizduotė yra stimuliuojama šią fobiją sukeliančiu objektu, taip pat ir teikiant psichologo konsultacijas, derinant vaistus bei kognityvinę ir kitas psichoterapijos rūšis.
Stasys Nacevičius

Biografija

1906 m. baigęs Maskvos universitetą dėstė botaniką savo suorganizuotame Rostovo (Jaroslavlio sritis) daržininkystės ir sėklininkystės technikume, 1906–1908 m. jo direktorius. 1922–1923 m. dirbo Dotnuvos selekcijos stotyje, 1923–1927 m. Dotnuvos žemės ūkio technikumo, 1925–1947 m. (su 1941–1943 m. pertrauka) – žemės ūkio akademijos dėstytojas; nuo 1945 m. profesorius. Nuo 1925 m. dar ir Akademijos mokomojo daržo vedėjas, 1944–1947 m. pirmasis Sodininkystės ir daržininkystės katedros vedėjas. 1941–1943 m. Vilniaus sodininkystės mokyklos mokytojas.
Gerrit Dou

Geritas Dau (kitaip Gerardas Dou, ol. Gerrit Dou, taip pat Dow, Douw, 1613 m. balandžio 7 d., Leidenas, Nyderlandai – 1675 m. vasario 9 d., ten pat) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, vienas iš reikšmingiausių olandų dailės „aukso amžiaus“ kūrėjų.

Biografija

Geritas (kitas vardo variantas − Gerardas) Dau gimė 1613 m. balandžio 7 d. Leidene, tuo metu turtingame Nyderlandų mieste, prekybos, tekstilės pramonės ir mokslo centre. Gerito tėvas Dauvė Jansas turėjo stiklo graviravimo ir glazūravimo dirbtuvę. Gerardas mokėsi pas stiklo liejikus ir puošėjus apie 2 su puse metų. 1625 ir 1627 m. jis paminėtas Leideno stiklininkų gildijos įrašuose. 
1628 m. vasario 28 d. Geritas Dau buvo nusiųstas mokytis pas Rembrantą, tikriausiai jis mokėjo už medžiagas ir tapybos mokymą. Iš Rembranto Dau išmoko naudoti šviesos-tamsos kontrastus, tikslaus tekstūrų vaizdavimo tapyboje, bei persiėmė Rembranto pomėgiu autoportretams. Žinoma, kad Rembrantas ir Dau kartu nutapė paveikslą „Ona ir aklas Tobitas“ (dabar Londono nacionalinėje galerijoje).
1631 m. Rembrantas išvyko iš Leideno. Geritas Dau greit pradėjo įgauti dailininko autoritetą mieste. Jo rėmėju tapo Pieter Spiering, kuris buvo Švedijos karalienės Kristinos atstovas ir sutiko Dau mokėti metinę išmoką už jo tapybos darbus. Rembranto įtaka dailininkui ilgainiui sumenko, Dau stiliaus spalvos pasidarė šaltesnės, paveikslų dažų paviršiui dailininkas suteikdavo beveik emalės tekstūros bruožų. Anksčiausias datuotas jo kūrinys yra „Jaunas smuikininkas“ (1637 m., Škotijos nacionalinė galerija). 1641 m. Dau minimas sekimo vertu tapytoju ir 1648 m. buvo vienu Leideno tapytojų gildijos įkūrėjų. Garsas apie jį pradėjo sklisti po Europą, Dau paveikslus rinko archercogas Leopoldas Vilhelmas Austras ir Toskanos hercogas Lorencas III de Medičis. Jo kūrinių Nyderlandų generaliniai luomai 1660 m. padovanojo Anglijos karaliui Karoliui II sosto atgavimo proga. Rėmėjas Jan de Bye 1665 m. suorganizavo 27 Dau paveikslų parodą. G. Dau buvo žymiu Leideno miesto tapybos mokytoju ir laikomas Leideno dailės mokyklos įkūrėju. Jo žymesniais mokiniais buvo Gabriël Metsu (1629–1667) ir Frans van Mieris (Vyresnysis, 1635–1681).
Geritas Dau nebuvo vedęs. Nepaisant savo populiarumo dailininkas retai palikdavo Leideną. Savo metu Dau buvo vienu geriausiai apmokamų Olandijos dailininkų, jam dvaro tapytojo vietą siūlė Anglijos karalius Karolis II. Dailininkas mirė 1675 m. Leidene, palaidotas vietos Šv. Petro bažnyčioje 1675 m. vasario 9 d. Didesniąją Gerito Dau kūrybos dalį sudaro mažo formato žanrinės-buitinės scenos ir portretai su detaliu, dažniausiai virtuvės, objektų vaizdavimu. Žymesniais G. Dau paveikslais minimi „Ištinusi moteris“, „Olandų moteris“, „Apsišaukėlis gydytojas“, „Moteris, grojanti su klavikordu“.
Dani Samuels

Biografija

Sportininkė savo tarptautinę karjerą pradėjo 2003 m. kaip rutulio stūmike Pasaulio jaunučių čempionate. Kvalifikacinėse varžybose ji rutuli nustūmė tik 11.59 m ir likusi trylikta į kitą etapą nepateko. 2005 m. Samuels vėl dalyvavo pasaulio jaunučių čempionate, kuriame pelnė bronzą rutulio stūmime ir auksą disko metime. Po metų sportininkė startavo saugusiųjų lygio varžybose. Sandraugos žaidynėse rutulio stūmimo rungtyje ji užėmė 12vietą, o disko metime ji pelnė net bronzos apdovanojimą. Tais pačiais metais vyko ir Pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionatas. Jo metu sportininkė disko metime iškovojo auksą, o rutulio stūmime likusi septinta, daugiau nebedalyvavo šioje rungtyje tarptautinėse varžybose. 2007 m. pradėjusi dalyvauti tik disko metimo sektoriuje ji įveikė pasaulinį normatyvą ir debiutavo pasaulio čempionate. Diską numetusi 60.44 m ji savo grupėje liko šešta ir į kitą etapą nepateko, Galutinėje įskaitoje ji užėmė 13 vietą, tapdama toliausiai numetusia diską sportininke nepatekusia į kitą etapą. 2008 m. olimpinėse žaidynėse ji pateko į finalą ir ten liko devinta. Po metų ji vėl įveikė pasaulinį normatyvą. 2009 m. pasaulio čempionato metu ji pagerino savo asmeninį rezultatą ir iškovojo pasaulio pirmenybių auksą. 2010 m. Sidnėjuje vykusiose varžybose Samuels vėl pagerino asmeninį rekordą – 65.74.
Raimundas Banionis

Biografija

Gimė dramos teatro aktorių Donato Banionio ir Onos Konkulevičiūtės šeimoje. Brolis – Egidijus Banionis. Pirmą kartą scenoje pasirodė būdamas trejų metų, atliko epizodinį vaidmenį spektaklyje „Makbetas“. Vaidino įvairiuose vaikiškuose spektakliuose, dalyvavo masinėse scenose. Didžiausias vaidmuo teatre – dėdė Madansalis Ž. Anujo pjesėje „Keleivis be bagažo“ (1968 m.). Mokydamasis vidurinėje mokykloje, atliko pagrindinius vaidmenis filmuose „Penketas narsuolių“ (1970 m.), „Penkioliktas pavasaris“ 1972 m.) bei epizodinius vaidmenis filmuose „Rudabelkos respublika“ (1971 m.), „Soliaris“ (1972 m.).
1980 m. baigė Sąjunginį valstybinį kinematografijos institutą Maskvoje. Už diplominį darbą – 30 min. vaidybinį filmą „Greitis – mano dievas“ – gavo pagrindinį prizą SVKI festivalyje.
1980–1989 m. Lietuvos kino studijos režisierius-statytojas. Nuo 1989 m. UAB „LITNEK“ režisierius, taip pat pagal sutartis dirba teatre, televizijoje ir kitur.
Vincentas Jurgilas

Vincentas Jurgilas (1861 m. sausio 2 d. Vaitiekupiuose, Naumiesčio apskritis – 1939 m. birželio 11 d. Meteliuose, Alytaus apskritis) – Romos katalikų garbės kanauninkas, draudžiamos lietuviškos spaudos platintojas.

Biografija

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, po to Seinų kunigų seminarijoje. Ją baigęs, 1884 m. įšventintas kunigu. Vikaravo Šunskų Šv. Marijos Magdalietės bažnyčioje. Buvo perkeltas į Metelių Kristaus Atsimainymo bažnyčią, ilgametis jos klebonas. Seirijų dekanato dekanas ir garbės kanauninkas. Platino draudžiamą lietuvišką spaudą, įkūrė „Žiburio“ draugijos skyrių ir biblioteką. Jo rūpesčiu suremontuota legendinė Kryžių koplyčia. Palaidotas Metelių bažnyčios šventoriuje.
Brolis kunigas Juozas Jurgilas, 1894–1900 m. dirbo pastoracinį darbą Vygriuose, kur susirgo džiova. Vincentas Jurgilas pas save slaugė brolį iki pat jo mirties ir palaidojo jį Metelių kapinėse.
Vidutinis darbo užmokestis

Vidutinis darbo užmokestis (Vidutinė alga, vidutinis atlyginimas; VDU) – ekonominis rodiklis, nurodantis darbuotojo privačiajame sektoriuje ir valstybės tarnautojo viešajame sektoriuje vidutinio darbo užmokesčio dydį.
Jungtinių Tautų globojamoji teritorija

Jungtinių Tautų globojamoji teritorija (angl. United Nations trust territory) – teritorijos, kurias valdyti Jungtinių Tautų Organizacija suteikė teisę kai kurioms valstybėms laimėtojoms po Antrojo pasaulinio karo. Visos globojamosios teritorijos buvo suformuotos 1946 m. iš buvusių mandatinių teritorijų (B ir C grupės). Dauguma šių teritorijų tapo nepriklausomomis valstybėmis tarp 1960 ir 1962 m. Paskutinioji buvo panaikinta 1994 m.
Globojamosiomis teritorijomis rūpinosi Jungtinių Tautų Globos Taryba.
Trakų rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Trakų rajono savivaldybės taryba – Trakų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.

Veikla

Pirmasis posėdis įvyko 2007 m. balandžio 4 d. Meru išrinktas Vytautas Petkevičius, mero pirmuoju pavaduotoju – Liberalų ir centro sąjungos atstovas Saulius Raščiauskas, mero pavaduotoju – Lietuvos lenkų rinkimų akcijos atstovas Henrikas Jankovskis, administracijos direktoriumi – liberalcentristas Leonardas Karnila. Dėl korupcijos skandalo atsistatydinus visiems savivaldybės vadovams, 2008 m. kovo 27 d. meru 22 balsais prieš 3 išrinktas Edmundas Zenonas Malūkas, jo pirmuoju pavaduotoju paskirtas Žydrūnas Lenkauskas, pavaduotoju liko Henrikas Jankovskis, administracijos direktoriumi paskirtas Jonas Liesys. 2008 m. gruodžio mėn. mero pavaduotoja vietoje Ž. Lenkausko išrinkta Irena Kalkienė. 2009 m. sausio 29 d. susiformavus naujai 13 narių koalicijai atleistas meras E. Malūkas, meru išrinktas Vincas Kapočius, jo pavaduotoju – „Fronto“ atstovas Jonas Sadovskis.
Kova (Panevėžys)

Kova – Panevėžio profesinių sąjungų nelegalus laikraštis, išėjęs 1928 m. gruodį Panevėžyje.

Istorija

Daugintas hektografu. Redakcinėje komisijoje dirbo Motiejus Šumauskas ir Juozas Jurginis.