google/wiki40b huggingface dataset:
James Young Simpson

Biografija

Simpsono tėvas buvo seras Alexander Russell Simpson (1835-1916), Edinburgo universiteto akušerijos profesorius. Tėvo dėdė buvo bendravardis James Young Simpson (1811–1870), garsus gydytojas, vienas pirmųjų operacijų metu pradėjęs taikyti narkozę. Šeima gyveno iš dėdės paveldėtame name Edinburge.
Simpsonas 1891–1894 m. studijavo Edinburgo universitete. 1899 m. apsigynė daktaro disetaciją Christ's College Kembridže. Simpsonas buvo vedęs amerikietę Helen Huntington Day. Palaidotas Edinburgo priemiesčio Grange kapinėse.

Karjera

Simsono mokslo darbuose dominavo mokslo ir religijos ryšys. Jo nuomone, tarp jų nėra prieštaravimo, ir jis laikė krikščionybę natūraliu žmogaus evoliucinės pažangos rezultatu. Jis teigė, kad religija atsiranda dėl proto konfrontacijos su Visatos begaline energija, kaip rodo Heizenbergo neapibrėžtumo sąryšis.
1890–aisiais Edinburge apsilankęs Rusijos kunigaikštis Nikolajus Golicynas pakvietė Simpsoną keliauti po Sibirą. 1896 m. vasarą ir rudenį jis lydėjo Golicyną po Sibirą. Kelionės tikslas buvo lankyti tenykščius kalėjimus, ten platinti Bibliją ir kitus religinius raštus. Simpsonas parsivežė daug užrašų apie krašto topografiją, žemės ūkį, papročius. Jais remdamasis 1898 m. išleido knygą „Side-lights on Siberia“. Vėliau taip pat parašė knygų iš vėlesnių savo kelionių įspūdžių po Rusiją. 1910 m. jis kartu su savo tėvu vyko į gydytojų kongresą Petrograde. Čia per savaitę trukusį vizitą jis padarė įspūdį paviešinęs krikščionybės siejimo su mokslu idėjas. Paskutinį kartą Rusijoje lankėsi 1917 m., prieš Spalio revoliuciją.
1919 m. su Didžiosios Britanijos delegacija dirbo Paryžiaus taikos konferencijoje Versalyje, siūlė suteikti Suomijai ir Baltijos šalims nepriklausomybę. Simpsonas vėliau buvo apdovanotas šių šalių valstybiniais apdovanojimais.

Ryšys su Lietuva

1918 m. susikūrus nepriklausomoms Lietuvos ir Latvijos valstybėms, Lietuva neturėjo priėjimo prie jūros. Palanga ir apylinkės, 1819-1921 m. priklausiusios Kuršo gubernijai, atiteko Latvijai. Remiantis etnografiniu principu buvo siekiama pakoreguoti Lietuvos sienas Kuršo gubernijoje. Tarpvalstybiniam sienų ginčui spręsti abi šalys 1920 m. rugsėjo 28 d. pasirašė arbitražo sutartį sienai nustatyti. Superarbitru abiejų šalių sutikimu buvo patvirtintas Simpsonas. Komisija dirbo nuo 1920 m. gruodžio 29 d. ir 1921 m. kovo 20 d. Simpsono sprendimas atiduoti Palangą Lietuvai buvo galutinis ir neskundžiamas. 1921 m. buvo sudaryta tarpvalstybinė Lietuvos-Latvijos sienos sutartis.
Tarpukaryje jam įteiktas Lietuvos Gedimino ordinas. Palangoje, netoli centro, yra Simpsono garbei pavadinta gatvė.
Videniškiai

Istorija

Videniškiai pirmą kartą minimi Vartbergės kronikoje 1373 m., Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Algirdo ir Kęstučio sutartyje su Livonijos ordinu. Miestelis du kartus (1373 m. ir 1375 m.) nukentėjo nuo kryžiuočių. XIII a. Videniškiai priklausė Nalšios sričiai, kurią tada valdė kunigaikštis Daumantas. Spėjama, kad čia Daumantas buvo pastatęs pilį. Per Videniškius, ties vieškeliu Ryga-Vilnius ėjo taikos zona pirkliams.
Kunigaikštis Motiejus Giedraitis dvaro centru pasirinko sodybą šalia Liesėnų piliakalnio. Kunigaikštis Martynas Giedraitis 1620 m. Videniškiuose pastatė Šv. Lauryno bažnyčią ir pavedė ją vienuoliams augustinams (vadinamiems reguliniems kanauninkams). Vienuolynas veikė 1618–1783 m., uždarytas 1832 m.
XVIII a. antroje pusėje miestelyje prie vienuolyno veikė parapinė mokykla. 1777 m. joje mokėsi 5 bajorų ir 15 miestelėnų ir valstiečių vaikų. Prie vienuolyno buvo noviciatas. Videniškiuose dažniausiai gyveno pats ordino generolas. XVIII a. dirbo religinių raštų rengėjas Mykolas Olševskis.
XIX a. pabaigoje Videniškiai ir jų apylinkės per dvarus ir aplenkėjusius klebonus aplenkintos. Atkaklus lenkintojas buvo klebonas Gžybovskis (lenk. Grzybowski). XX a. pradžioje Videniškiuose dirbo energingas tautinio atgimimo šalininkas kunigas Petras Valiušis.
Kovų dėl Lietuvos nepriklausomybės metu prie Videniškių Lietuvos kariuomenė kovėsi su lenkais. 1920 m. spalio 28 d. miestelį buvo užėmę lenkai, bet lietuviai jį atsiėmė. Tarpukaryje Videniškiai ir jo apylinkės – Molėtų valsčiaus dalis.
Sovietmečiu Videniškiuose dirbo kolūkio administracija.
FC Daugava (Ryga)

Istorija

Klubas iširo 2002 m., bet vėliau buvo atkurtas, 2009 m. sugrįžo į aukščiausiąją lygą. 2014 m. klubas dalyvavo Virslygos pirmenybėse, jose užėmė 7 vietą. 2015 metais Latvijos futbole šio klubo neliko.
Jelita (herbas)

Istorija

Pirmą kartą herbas paminėtas 1316 m. antspaude, 1398 m. užrašas
Herbo turėtojais yra 551 giminė. Lietuvoje tokį herbą turi Zakšauskų giminė, Misevičių giminė.
Kantri muzika

Country muzika (tarimas kañtri muzika) išsivystė pietinėse JAV valstijose. Jos šaknys – tradicinė liaudies muzika, airiška muzika, keltų muzika, gospel, bliuzas. Country muziką sudaro daugybė skirtingų žanrų, kaip bluegrass, nashville sound, western, honky tonk, gospel, outlaw country ar rockabilly.
Country muzikos pradininkais laikomi Jimmie Rodgers ir Carter Family.

Country muzika Lietuvoje

Lietuvos country muzikos tėvu laikomas Vytautas Babravičius, kuris 1979 m. įkūrė pirmąją Lietuvoje country grupę „Deficitai“.
1980 Algirdas Klova įkūrė antrą Lietuvos country grupę „Kikilis“. A. Klovos iniciatyva 1995 m. įkurta Lietuvos country muzikantų asociacija. A. Klova įkūrė ir grojo daugelyje country grupių, išvertė į lietuvių kalbą ir atspausdino JAV country muzikos istoriją, skaito paskaitas apie country muziką. Vedė radijo ir TV laidas „Country Saloon“. Organizuoja country muzikos koncertus.
Labai daug Lietuvos country muzikai davė grupė Jonis. Grupės kūrėjai – broliai Trijoniai. Jonis pradėjo groti su lietuviška liaudies muzika sąsajų turinčią country. „Dabar tikriausiai nėra Lietuvoje miestelio ar kaimo, kurio jie nebūtų aplankę“ – citata puikiai iliustruoja grupės Jonis nuveiktą darbą populiarinant country muziką Lietuvoje.
Savo dalį į country Lietuvoje populiarinimą idėjo ir Virgis Stakėnas. Šis artistas sukūrė nemažai lietuviškų country dainų, buvo vienas iš tarptautinio country muzikos festivalio Visagino Country pradininkų, kitų country festivalių (Juod'Country, Pūdas Druskos) prodiuseris. Taip pat Lietuvos country fanų klubo tėvas.
Džinalo kalnagūbris

Džinalo kalnagūbris (rus. Джинальский хребет, Джинал, kabard. Жэнал тхы) – kalnagūbris Rusijoje, Šiaurės Kaukaze, Stavropolio krašte ir Kabardoje Balkarijoje, tuoj į pietryčius nuo Kislovodsko. Tai iš smiltainio ir skalūnų sudaryta kuesta – smarkiai sudūlėjusio Ganyklų kalnagūbrio dalis. Aukštis iki 1542 m (Aukštutinio Džinalo k.).
Kalnagūbris smarkiai paveiktas erozijos, gausu urvų. Būdingos kalnų stepės. Iš Džinalo kalnagūbrio išteka Podkumoko baseino upės.
Vystymosi biologija

Vystymosi biologija – biologijos šaka, tirianti organizmų vystymosi ir augimo procesus. Šiuolaikinė vystymosi biologija tokius reiškinius kaip ląstelių dalijimosi genetinis valdymas, ląstelių diferenciacija, morfogenezė ir kt.

Vystymosi biologijos dalys

Embriologija yra vystymosi biologijos dalis, tirianti organizmų vystymąsi nuo vienaląstės stadijos iki embrioninio vystymosi pabaigos (pvz., žinduoliuose – iki gimimo). Iki XX a. embriologija buvo tiesiog aprašomosios anatomijos dalis, o XX a. pabaigoje tapo embrioninį vystymąsi tiriančiu mokslu.
Evoliucinė vystymosi biologija (angl. evolutionary developmental biology ar sutrumpintai evo – devo biology) tiria organizmų individualaus vystymosi (ontogenezių) evoliucinį kitimą, skirtingų sisteminių grupių organizmų ontogenezių skirtumus.

Pageidaujami tikslai

Vystymosi biologija tiria tiek normalų, tiek sutrikusį organizmų vystymąsi. Sutrikimų tyrimai daugiau atskleidžia apie vystymąsi, negu vien normalaus vystymosi tyrimai. Vienas praktinių vystymosi biologijos tikslų yra suprasti, kaip formuojasi išsigimimai (teratogenezė) (dėl modifikacijų ir dėl mutacijų), ir surasti būdus, kaip sutrikusį organizmo vystymąsi padaryti normaliu. Pvz., galbūt būtų galima vaisių su 21-os chromosomos trisomija taip paveikti, kad jis vystytųsi normaliai ir neturėtų Dauno sindromo.
Dabartinė vystymosi biologija tiria ir ląstelių diferenciaciją embrionuose – kaip iš kamieninių ląstelių susidaro specializuotos audinių ląstelės. Tikimasi, kad šios žinios leis iš kamieninių ląstelių užauginti audinius ir organus, kurie tiktų persodinimui.
Dar viena tema tyrimų kryptis – apoptozės (programuotos ląstelių mirties) tyrimai. Ištyrus šį reiškinį būtų galima priversti vėžines ir kitokias auglių ląsteles priversti apoptoziškai susinaikinti.

Tiriami organizmai

Svarbiausias vystymosi biologijos tiriamas organizmas yra žmogus. Kadangi daugelis tyrimų su žmonėmis negali būti atliekami dėl bioetinių ir kitokių sumetimų, tiriami kiti organizmai, vadinami modeliniais organizmais.
Trys San Marino bokštai

Trys San Marino bokštai yra bokštų grupė mažoje Europos valstybėje San Marine. Jie yra trijose Titano kalno viršūnėse, sostinėje, kuri irgi vadinasi San Marinas, ir yra pavaizduoti šalies vėliavoje ir herbe. San Marine taip pat yra tortas, vadinamas La Torta Di Tre Monti (Trijų kalnų/bokštų tortas) kaip regiono simbolis. Tai sluoksniuotas vaflinis tortas, aplietas šokoladu. Trys San Marino bokštai pavaizduoti ant San Marino eurų monetų

Pirmasis bokštas

Guaita yra seniausias iš trijų bokštų ir žymiausias, pastatytas XI a. ir trumpai buvo naudotas kaip kalėjimas. Benvenuto da Imola pavadino šį bokštą Mirabile Fortilitium (Nuostabioji tvirtovė) . Bokštas daugybę kartų rekonstruotas, paskutinį kartą 1930 m. ir nuo to laiko lankomas turistų.

Antrasis bokštas

Česta yra ant aukščiausios Titano kalno viršūnės. 1956 m. bokšte Šventojo Marino garbei įkurtas muziejus. Bokštas pastatytas XIII a.

Trečiasis bokštas

Montalė yra žemiausioje Titano kalno viršūnėje. Šis bokštas, priešingai nei kiti, nėra atviras visuomenei. Jis pastatytas XIV a.
Didžiagalvis vėžlys

Išorinės savybės

Šarvo ilgis gali siekti iki 20 cm. Galva neproporcingai didelė, viršuje padengta apsauginiu šydu. Kaklas yra ilgas ir judrus, bet dėl galvos dydžio, jis negali pasislėpti po šarvu. Viršutinis žandikaulis turi aštrų, žemyn nukreiptą „snapą“. Šarvas paplokščias, galūnės ir labai ilga uodega negali pilnai pasislėpti po šarvu, todėl išorinės galūnių ir uodegos dalys padengtos stambiais kauliniais skydeliais. Pirštai turi trumpus ir stiprius nagus, bet neturi jungiamosios plėvės.

Paplitimas

Paplitęs pietinėje Kinijoje (taip pat Hainano saloje), pietiniame Mianmare, Laose, Kambodžoje, Tailande ir Vietname.
Didžiagalviai vėžliai gyvena skaidriose, greitos tėkmės ir akmenuotu dugnu upėse.

Gyvenimo būdas

Dienomis didžiagalviai vėžliai slepiasi po akmenimis ar šildosi prie pat vandens, vakare – medžioja. Maistą gaudo tiek vandenyje, tiek sausumoje. Gerai plaukia, vikriai laipioja po stačius ir akmenuotus krantus, geba įlipti į šalia upių esančius medžius. Plaukdami neretai sulenkia uodegą panašiai kaip skorpionai. Kadangi negali paslėpti galvos po šarvu, gynybai naudoja stiprius žandikaulius.

Mityba

Didžiagalviai vėžliai minta smulkia žuvimi, moliuskais, kirmėlėmis ir kitais bestuburiais.

Dauginimasis

Dauginimosi periodu patelės padeda po 2 kiaušinius.

Didžiagalviai vėžliai ir žmogus

Pietryčių Azijos šalyse didžiagalvius vėžlius vartoja maistui, dėl ko jų skaičius gerokai sumažėjo.

Laikymas nelaisvėje

Vėžlius laiko akvaterariumuose. Vandens temperatūra turi būti 20 – 25°С šilumos, oro – 26 – 30°С. Į vandenį reikėtų talpinti akmenis ir kelmus, kurie išlenda virš vandens paviršiaus. Vėžliai ant jų užlipa arba po jais slepiasi. Taip pat reikalingos slėptuvės su plačia anga, kad vėžliai jame neužstrigtų.
Maistui naudojamos jaunos pelės, žuvų gabalėliai ir varlių mėsa.
Titas Stremavičius

Biografija

Mokosi Kauno Jono Basanavičiaus gimnazijoje. Kauno „Jaunalietuvių sporto organizacijos“ auklėtinis. Treneris – Laimutis Šolys.
2007–2014 m. atstovavo Lietuvai Pasaulio ir Europos jaunių šachmatų čempionatuose.
Magdalena Karčiauskienė

Magdalena Karčiauskienė-Martinaitytė (g. 1919 m. spalio 12 d. Sena Rūda, Gudelių valsčius) – Lietuvos pedagogė, habilituota socialinių mokslų daktarė.

Biografija

1940 m. baigė Marijampolės mokytojų seminariją, 1946–1950 m. ir 1971–1981 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute. 1986 m. pedagogikos mokslų daktarė.
1940–1941 m. mokytojavo Jankų, 1941–1946 m. Amalviškių (Marijampolės apskr.) pradžios mokyklose, 1946–1948 m. Vilniaus 10-ųjų vaikų namų mokymo dalies vedėja. 1948–1963 m. Vilniaus pedagoginio instituto, 1993–1994 m. Vilniaus pedagoginio universiteto), 1964–1993 m. ir Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1988 m. profesorė. Parengė metodinių mokymo priemonių, vadovėlių. Sudarė K. Ušinskio (1987 m.), J. H. Pestalocio (1989 m.), S. Šalkauskio (1991 m.) pedagoginius raštus.
Šiaurės regionas (Kamerūnas)

Geografija

Didžiąją dalį teritorijos užima Benuė įduba, tik vietomis teiškylanti virš 200 m aukščio. Pietuose paviršius stačiais skardžiais kyla į Adamavos plokščiakalnį. Šiaurėje driekiasi Kaelės aukštuma bei Mandaros kalnai. Svarbiausia upė yra Benuė su intaku Majo Kebiu. Kita svarbi upė Vina priklauso Logonės baseinui. Benuė slėnyje įrengtas didelis Lagdo tvenkinys. Vyrauja savanų kraštovaizdžiai (nuo miškingų pietuose iki krūmingų šiaurėje). Įsteigti Buba Ndžidos, Benuė, Faro nacionaliniai parkai.

Gyventojai

Regiono tautinė sudėtis labai marga, bet didesnę dalį vietinių gyventojų sudaro Adamavos kalbomis kalbančios tautos (mbumai, dijai, čambai, fanbiai, gimbiai ir kt.). Pakraščiuose gyvena Čado kalbomis kalbančios tautos (ndžanjai, gudiai, gavarai, dabai, zimiai, mundangai ir kt.), bei Vidurio Sudano kalba kalbantys gambajai. Regione taip pat daug fulbių, atsikrausčiusių iš šiaurės. Dėl jų įtakos regione paplitęs islamas. Kitos tautos išpažįsta daugiausia krikščionybę (ypač katalikybę) ir vietinius tikėjimus.
Algimantas Krajauskas

Biografija

1995–2003 m. Alytaus rajono savivaldybės Nemunaičio seniūnijos seniūnas. 2003 m. visuomeninės organizacijos „Nemuno vingis“ pirmininkas.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. 1997–2000 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Marijona, vaikai Rasa, Danutė, Dainius.
Mackiškės (Dainava)

Istorija

2016 m. kaimas panaikintas prijungiant prie Gilviniškių, Pajuodupio ir Užuklonių.
Svarbiausioji statyba

Svarbiausioji statyba – Lietuvos valstybinės rajoninės elektrinės direkcijos, statybos valdybos ir visuomeninių organizacijų leidinys, leistas 1961–1964 m. lietuvių ir rusų kalba Elektrėnuose.

Istorija

Pirmasis statybos organizacijos laikraštis Lietuvoje. Iš pradžių ėjo sienlaikraščio teisėmis, nuo 1962 m. – kaip laikraštis. Pirmasis numeris išėjo 1961 m. balandžio 29 d. Buvo leidžiamas visuomeniniais pagrindais, talkinant dienraščio „Tiesa“ žurnalistams. Ėjo kartą per savaitę.
Redaktorius (visuomeniniais pagrindais) B. Litvinas.
Pranė Jokimaitienė

Biografija

Vyras Gediminas Jokimaitis. 1939–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete ir Vilniaus universitete studijavo lietuvių literatūrą, 1953 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1968 m. filologijos mokslų kandidatė.
Nuo 1957 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute. Tyrinėjo lietuvių tautosakos žanrus.
Nuo 1936 m. publikavo eilėraščius periodiniuose leidiniuose. Kūrybai būdinga neoromantizmo stilistika, lyrizmas, elegiška nuotaika.
Pitnakas

Istorija

Pitnakas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo III a. pr. m. e.
1740 m. ties Pitnaku įvyko mūšis tarp chorezmiečių ir Nadyršacho kariaunos. Vėliau gyvenvietė vardinta Šaralauku. Išaugo XX a. vid., rengiant Tiujamujuno drėkinimo kanalų sistemą. 1974 m. suteiktas miesto statusas. 1976–1998 m. miestas vadintas Družba (Дружба).
Gracas

Istorija

Šiose vietovėse žmonės gyveno jau vario amžiuje. Ankstyvaisiais Viduramžiais čia gyveno pietų slavai. 1128 m. pirmąkart minimas Grac miestelis. Ilgą laiką priklausė Habsburgams. 1585 m. įkurtas pirmasis universitetas (Karolio Pranciškaus). 2003 m. Gracas buvo Europos kultūros sostinė.

Pavadinimo kilmė

Miesto pavadinimas yra slaviškos kilmės: slovėnų kalba gradec reiškia „pilaitė, maža pilis“.
Konstantinas Stanislavskis

Konstantinas Stanislavskis (rus. Константин Сергеевич Станиславский; 1863 m. sausio 17 d. Maskva – 1938 m. rugpjūčio 7 d. Maskva) – rusų aktorius, režisierius, mokytojas ir vienas iš Maskvos dailės teatro įkūrėjų. Sugalvojo savitą aktorių rengimo metodą paplitusį visame pasaulyje, vadinamą tiesiog Stanislavskio sistema.

Biografija

Konstantinas gimė garsioje Rusijos pirklių Aleksėjevų šeimoje. Jis buvo Konstantinas Sergėjevičius Aleksėjevas. Tik vėliau, 1884 m., rusų aktorius pradėjo vadintis savo sceniniu vardu – „Stanislavskis“. Vaikystėje Stanislavskis domėjosi cirku, baletu, lėlių teatru. Nusprendęs tapti aktoriumi jis susidūrė su viena problema – to meto aukšto luomo žmonės Rusijoje, skirtingai nei visoje Europoje, aktoriaus profesiją priskyrė žemesniesiems luomams. Nepaisant to, jis įstojo Maskvos teatro mokyklą.
1897 metais Stanislavskis kartu su Vladimiru Nemirovičiumi-Dančenka įkūrė Maskvos dailės teatrą (MAT). Pirmuosius spektaklius MAT pradėjo statyti 1898 m. Buvo pastatytos Antono Čechovo pjesės „Caras Fiodorovas“, „Vyšnių sodas“, „Trys seserys“ ir „Dėdė Vania“, taip pat daug kitų autorių kūrinių. Kritikai apie Konstantino Stanislavskio darbus visuomet atsiliepdavo puikiai, lygino juos su briliantais, gyrė už modernias idėjas. Konstantinas Stanislavskis yra vienas iš ryškiausių psichologinio teatro atstovų.
Stanislavskio sukurto aktorių rengimo sistema buvo pripažinta visame pasaulyje. Sistemos pagrindu tapo siekis, kad aktorius gyvai išgyventų scenoje vykstantį veiksmą, įsijaustų į personažo charakterį, pajustų jo santykį su aplinka, jo vidinį pasaulį. Konstantinas Stanislavskis parašė šiuo metodu ir autoriaus patirtimi pagrįstą knygą jauniems aktoriams „Aktoriaus saviruoša“, išleido savo autobiografiją „Mano gyvenimas mene“.
Komunizmo vėliava (Vilkija)

Komunizmo vėliava – Vilkijos rajono laikraštis, ėjęs nuo 1950 m. kovo 25 d. iki 1962 m. kovo 31 d. Vilkijoje.

Istorija

LKP Vilkijos rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, leistas du kartus per savaitę. 1951–1953 m. – vienąkart-dukart per savaitę. Tiražas 1950 m. – 1000 egz., 1962 m. – 3000 egz. 
Laikraštis uždarytas Vilkijos rajono teritoriją padalijus Jurbarko ir Kauno rajonams. Teritorijoje platintas Jurbarko rajono laikraštis „Po Spalio vėliava“ ir Kauno rajono „Socialistiniu keliu“.
Vaidas Šilėnas

Biografija

Karjerą pradėjo gimtojo miesto Kelmės FK „Kražantė“ klube.
Buvo pakviestas į FC „Šiaulius“, kuriam atstovavo 2006–2010 metais. Per tuos ketverius metus, kai rungtyniavo Šiaulių FC „Šiauliai“ ekipoje, pelnė 13 įvarčių, įspūdingi spyriai į „Žalgirio“ vartus atkreipė šio klubo vadovų dėmesį į žaidėją.
2011 m. pradžioje Vaidotas Šilėnas pasirašė kontraktą su Vilniaus „Žalgiriu“. Su šiuo legendiniu klubu 2011 m. tapo vicečempionu, dar kartą vicečempionu tapo 2012 metais. 2013 metais tapo A lygos čempionu. 2014 metais dar kartą iškovotas čempiono titulas.
2015 metų sezoną pradėjo Marijampolės FK „Sūduva“ ekipoje. 2015 m. kovo 1 dieną debiutavo „Sūduvoje“ rungtynėse su Pakruojo „Kruoja“. Pasižymėjo dviem rezultatyviais perdavimais ir gavo geltoną kortelę. Per savo karjerą „Sūduvoje“ sužaidė 13 rungtynių. Pelnė du įvarčius. Pirmąjį 2015 m. balandžio 9 d., 7 turo rungtynėse su Kauno „Spyriu“, kurias „Sūduva“ laimėjo 5-1. Vaidotas Šilėnas šiose rungtynėse pasižymėjo 79 minutę po tikslaus perdavimo iš komandos draugo. Antrąjį įvartį V. Šilėnas pelnė 2015 m. balandžio 28 d., 10 turo rungtynėse su „Kruoja“, kurios pasibaigė „Sūduva“ pergale 3-0; 49-ąją minutę V. Šilėnas sulaukė perdavimo ir pelnė turbūt lengviausią įvartį savo karjeroje. 2015 metų gegužę išsiskyrė Vaidoto Šilėno ir „Sūduvos“ keliai.
Trakų FK „Trakai“ atkreipė dėmesį į kovingą žaidėją. Buvo pasirašyta sutartis su ambicingu ir pajėgiu klubu, žaidėjas tapo tvirtu startinės sudėties žaidėju. 2015 metais A lygoje „Trakų“ ekipoje Vaidotas sužaidė 18 rungtynių (viso 1507 minutes), pelnė 7 įvarčius, nors dažnai tekdavo kovoti gynyboje. 2016 m. A lygoje sužaidė 16 rungtynių (1315 minučių). Sezono pabaigą praleido dėl traumos, kurią gavo XVII (17) turo rungtynėse su FC Stumbras.
2017-2018 m. UEFA Europos lyga burtai lėmė susitikimą I etape su Škotijos klubu iš Perto. Pirmosios rungtynės su Saint Johnstone FC svečiuose susiklostė sėkmingai ir nugalėjo trakiškiai 2:1. lemiamą įvartį pelnė Vaidotas Šilėnas. O susitikimo pabaigoje jam buvo parodyta antra geltona kortelė, kuri virto raudona. 2018 m. išrinktas komandos vicekapitonu. 
2019 m. sausio 28 d. pranešta, kad futbolininkas palieka komandą. tais metais žaidė už Kražantė B komandą ŠAFF lygoje. pasižymėjo rezultatyvumu. Įpusėjus pirmenybėms buvo pelnęs septynis įvarčius per devynerias rungtynes.

Žaidimas rinktinėje

2012 m. birželio mėnesį debiutavo Lietuvos nacionalinėje rinktinėje. Jo debiutas įvyko Baltijos taurės rungtynėse su Latvijos nacionaline komanda.
Mameliukai

Mameliukai (arab. مماليك) − tiurkų, taip pat gruzinų, čerkesų ir kitų kaukaziečių kilmės kariai, XII−XIX a. pradžioje veikę daugiausia Artimuosiuose Rytuose.
Iš pradžių mameliukai buvo kariai vergai ir sudarė sultonų Ajubidų (1171−1250 m.) gvardiją. 1250 m. mameliukų vadai nuvertė Ajubidus ir užgrobė valdžią.
Mameliukai valdė Egiptą (iki 1517 m.) ir Siriją (iki 1516 m.). Žinomos dvi mameliukų sultonų dinastijos: tiurkiškos kilmės Bachrių (1250−1390 m.) ir kaukaziečių Burdžių (1390−1517 m.).
1260 m. mameliukų kariuomenė įveikė įsiveržusius į Palestiną mongolus, 1268 m. išstūmė kryžininkus iš Sirijos ir Palestinos, 1272 m. sumušė izmailitus asasinus. Mameliukų sultonai pajungė Libijos rytinę dalį (Barką), Nubiją, Chidžazą, Kilikiją, Kiprą.
1516−1517 m. Egiptą, Siriją ir Palestiną užkariavo turkai ir atėmė iš mameliukų valdžią. Egipto mameliukams turkai paliko dalį žemių, už kurias iš jų gavo duoklę.
XVII a. pabaigoje, nusilpus Osmanų imperijai, mameliukai vėl atkūrė savo valdžią.
1808 m. Egipto paša Muchamedas Ali atėmė iš mameliukų žemę, o 1811 m. išžudė jų diduomenę.
Geltonsnapis čivylis

Išvaizda

Geltosnapis čivylis yra mažesnis už naminį žvirblį. Nuo čivylio skiriasi rusvai pilka nugara ir snapo spalva. Patino viršutinė kūno dalis rusvai pilka su tamsiai rudomis išilginėmis dėmėmis. Antuodegis rausvas. Pilvinė kūno pusė balsva. Pagurklis ir krūtinė rusvo atspalvio. Pauodegys baltas. Krūtinė ir kūno šonai dėmėti. Snapas geltonas. Kojos rudos. Rainelė ruda. Patelė šviesesnė už patiną, kartais antuodegis be rausvo atspalvio. Jaunikliai panašūs į patelę, tik blankesnių spalvų.

Paplitimas

Arealas suskaidytas. Europoje paplitęs Skandinavijos, Kolos pusiasaliuose. Azijoje paplitęs nuo Volgos–Uralo tarpupio iki rytinio Tibeto. Šiaurėje arealas sieka Altajų, Mongoliją, pietuose tęsiasi iki Himalajų, Volgos, Uralo žemupio. Gyvena Kaukaze, Užkaukazėje, Britų, Šetlando, Hebridų salose. Žiemoja pietinėse arealo dalyse, Europoje.
Lietuvoje retas, aptinkamas traukimo metu.

Biologija

Gyvena akmenuotose, retais krūmokšniais ir skurdžia augalija apaugusiose dykvietėse, jūrų salose ir pakrantėse. Paprastai laikosi būreliais. Dažnai jungiasi prie čimčiakų. Giesmė panaši į čivylio, bet lėtesnė.
Veisiasi nedidelėmis kolonijomis žemuose krūmuose ar ant žemės, dažnai akmenų priedangoje. Patelė lizdą suka iš sausų žolių, plonų šakelių ir samanų, vidų iškloja žvėrių plaukais ir vilna, kartais plunksnomis. Vienoje dėtyje paprastai būna 5–6 kiaušiniai, kuriuos patelė peri apie 12–13 dienų. Išveda vieną arba dvi vadas. Jauniklius maitina abu porelės nariai. Paukščiukai lizdą palieka po 15 dienų.
Maitinasi ant žemės. Lesa smulkias augalų sėklas, rečiau – smulkius lapelius ir vabzdžius.