google/wiki40b huggingface dataset:
Veiveriai

Skausmo kalnelis

Sovietų valdžia žuvusių partizanų kūnus sumesdavo į prie miestelio užsilikusius karo laikų apkasus, ant kurių sovietmečiu slaptai buvo statomi kryžiai žuvusiems kovotojams. Atgimimo laikotarpiu prie kelio Marijampolėn supiltas „Skausmo kalnelis“. Jame palaidoti apylinkėse žuvę pokario partizanai, jiems atminti pastatytas paminklas, daug kryžių ir koplytstulpių. Stovi „Skausmo kalnelio“ koplyčia.
CS Gloria CTP Arad

Istorija

„Gloria“ 1922 m. prisijungė CFR Arad klubą. Po II pasaulinio karo iširo, bet XX a. pabaigoje klubas vėl atkurtas.
Tabuliatorius

Tabuliatorius (lot. tabula – lenta) – elektromechaninis perforacinis skaičiavimo įrenginys, skirtas skaitmeniniams duomenims iš perforacinių kortų apdoroti, rezultatams popieriuje (tabuliagramai) spausdinti. Tabuliatorius paprastai sudeda ir atima skaičius (daugina sudėdamas, dalija atimdamas), apdoroja informaciją pagal komutacijos lentoje surinktą (laidais su kištukais) programą.
Tabuliatorius sudarytas iš perforacinių kortų įvedimo įtaiso, dešimtainių skaitiklių, valdymo bloko, daugiaskilčio valdymo įrenginio. Prie tabuliatoriaus gali būti prijungtas suminis perforatorius, iš kurio į perforacines kortas perkeliami sprendimai. Skaitant perforacinę kortą, pro jos skylutes pralįsdavo metaliniai strypeliai, liesdavę vonelėje esantį gyvsidabrį. Kiekvienąkart prisilietus imdavo tekėti elektros srovė, atitinkamą skaitiklį pasukdavusi vienetu. Tabuliatoriaus veikimo greitis iki 100 perforacinių kortų per minutę. Jis įeina į perforacinį elektromechaninį skaičiavimo komplektą. Tabuliatorius buvo vienas pagrindinių skaičiavimo stoties ir vienas pagalbinių skaičiavimo centro įrenginių.
Šiais prietaisais apdorojami nedideli informacijos masyvai, kuriems nereikia loginių operacijų.
Tabuliatorių gyventojų surašymo duomenims apdoroti 1888 m. JAV sukūrė A. Holeritas. Prietaisas tapo pirmąja skaičiavimo mašina, kuri veikė ne vien mechaniniu principu. Dėl didelio efektyvumo buvo įsteigta tabuliatorių gamybos firma, nuo 1924 m. pradėta vadinti IBM (International Business Machines).
Tabuliatorių pakeitė tobulesni ir našesni kompiuteriai.
Beludžistanas

Geografija

Regionas apima pietryčiausią Didžiojo Irano teritoriją, kuri vakaruose, ties Hormuzo įlanka, susisiekia su Farsu, o šiaurės vakaruose – su Kermano regionu. Šiaurėje jį apriboja Dešte Lutas, o šiaurės rytuose pereina į Sistaną. Rytinė Beludžistano riba yra Indo upė, už kurios yra istorinis Sindo regionas. Kartais Beludžistano pietinė pakrantė išskiriama kaip Makranas.
Regionas labai kalnuotas, pasižymi atšiauriu klimatu, didžiuma jo nėra tinkama gyventi. Gyvenami tik derlingi upių slėniai, kuriuose verčiamasi žemdirbyste.

Istorija

Senovėje Beludžistanas buvo vadinamas Gedrosija, jame gyveno puštunų protėviai. Jis buvo valdomas Achemenidų, Aleksandro Makedoniečio ir kitų persiškų ir graikiškų dinastijų.
VII a. Beludžistanas buvo prijungtas prie Kalifato, čia prasidėjo islamizacija. Skirtingai nei regionuose šiauriau, kur jau IX a. formavosi vietinės dinastijos, Beludžistanas iki X a. pabaigos išliko Arabų kontrolėje. XI a. jį nukariavo seldžiukai. Tuo metu keitėsi regiono sudėtis – į čia iš vakarų migravo klajokliai iranėnai, kurie vėliau tapo beludžiais, kurie stūmė vietos gyventojus (puštunų protėvius) į šiaurę – šie nuo tada apsigyveno Seistane. Taip regionas tapo žinomas dabartiniu pavadinimu. Čia viešpatavo Guridai, Chorezmidai, Chulaguidai ir Timūridai.
XIV-XV a. buvo susidariusios vietinės beludžių ir brahujų valstybėlės, kurios neretai turėjo ekspansionistinių planų, pirmiausia vadovaujant Arghunų giminei. Tai – Beludžistano kaip politinio vieneto laikotarpis.
Nuo XVI a. dėl Beludžistano varžėsi dvi didelės imperijos – Mogolų imperija rytuose, ir Safavidų imperija vakaruose. 1556–1595 m. regionas priklausė Safavidams, vėliau iki 1638 m. – Mogolams, vėliau iki 1708 m. – vėl Safavidams. Imperijoms nusilpus, vėl valdė vietiniai bei afganų vadai. XVIII a. antroje pusėje pateko į Duranių valstybės priklausomybę. Vėliau čia įsigalėjo Britų imperijos valdžia, regionas kelis kartus padalintas tarp jos kolonijų.
Dabar Beludžistane, ypač Pakistanui priklausančioje dalyje (Beludžistano provincijoje), veikia separatistiniai judėjimai, kovojantys dėl regiono nepriklausomybės.
Albinas Aleksas Graževičius

Biografija

Panevėžio rajono Krekenavos Mykolo Antanaičio vidurinės mokyklos, nuo 2007 m. gimnazijos direktorius.
Nuo 1996 m. Lietuvos centro sąjungos narys, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, Panevėžio rajono skyriaus narys, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.
2000–2003 m. ir 2003–2004 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Audronė, vaikai Aurelija, Asta, Darius
Romas Lazutka

Romas Lazutka (g. 1955 m. rugpjūčio 19 d. Radviliškyje) – Lietuvos sociologas, ekonomistas, socialinių mokslų daktaras, profesorius.

Biografija

1976 m. baigė Klaipėdos jūreivystės mokyklą ir iki 1979 m. dirbo šturmanu tolimojo plaukiojimo laivuose. 1983 m. baigė Vilniaus universitetą. 1989 m. ekonomikos mokslų kandidatas, 1994 m. docentas, 2008 m. profesorius.
Nuo 1989 m. Vilniaus universitete dėstė ekonomiką, nuo 1996 m. Filosofijos fakulteto socialinės politikos ir socialinės gerovės ekonomikos dėstytojas, nuo 2005 m. socialinio darbo katedros vedėjas. Nuo 2002 m. socialinių tyrimų instituto tarybos pirmininkas. Nuo 2006 m. Tarptautinės socialinės gerovės tarybos Europos regiono ekspertų komiteto narys, nuo 2008 m. Lietuvos mokslo tarybos narys.

Mokslinė veikla

Mokslinės veiklos sritys: viešojo sektoriaus ekonomika, darbo rinka, pensijų sistema, skurdo problemos, socialinė politika ir socialinė apsauga bei kita.
Antas

Antas – mažas atolas vakarinėje Ponapės pakrantėje Mikronezijos Federacinėse Valstijose. Kartu su gretimu Pakino atolu šios salos sudaro Seniavino salas.
Antas yra populiarus tarp turistų dėl nardymo ir kelių jūros paukščių, daugiausia juodųjų nodžių, kolonijų. Atolas būna apgyvendintas tik sezoniškai.
Julius Vytautas Semėnas

Biografija

1989 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, Žemės ūkio elektrifikavimo inžinierius – elektrikas.
1995 m. Kupiškio rajono savivaldybės administracijos Noriūnų seniūnijos, 2000 m. Kupiškio seniūnijos seniūnas. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.
Nuo 1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narys. 1995–1997 m., 2000 m., 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Kupiškio „Rotary“ klubo narys. Sutuoktinė Vita, vaikai Deividas, Karolis.
Julius Ragulskis

Biografija

Baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1970 m. Mėsos ir pieno pramonės ministerijos Šiaulių statybos ir remonto baro juristas, nuo 1986 m. advokatas, 1996 m. advokatų kontoros „Julius Ragulskis ir partneriai“ advokatas.
1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, Lietuvos Sąjūdžio teisininkų grupės seniūnas, LPS Šiaulių tarybos narys. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas.
Orły Suwałki

Orły Suwałki, Suvalkų ereliai - grindų riedulio klubas įsikūręs Suvalkų mieste. Klubas susikūrė 2000 metais, Suvalkų 11 vidurinės mokyklos sporto salėje. Klubo treneriai buvo A. Kaszkiel, W. Szlaużys ir R. Twerdyk. Šiuo metu klubas turi ir veteranų ir jaunimo ekipas, kurios dalyvauja Lenkijos grindų riedulio čempionatuose. Kai kurie ekipos žaidėjai atstovauja Lenkijos grindų riedulio nacionalinei komandai.
Spahbodas

Spahbodas (pers. سپهبد, sepahbod, iš pers. سپه, spah 'armija' + pers. بد, bod 'šeimininkas') – Sasanidų imperijos karinis laipsnis, reiškęs 'riterių vadą'. Jis toliau buvo naudojamas ir po to, kai musulmonai užkariavo Persiją – tiek vietinių Irano dinastijų, tiek persų kultūros paveiktose šalyse (pvz., Armėnijoje jis tapo sparapeto titulu; Gruzijoje – spaspeto).

Eran spahbodas

Spahbodas buvo vyresnysis karininkas. O pers. Eran Spahbod, ايران سپهبد 'Irano spahbodas' reiškė feldmaršalo lygio vadą. Tai buvo aukščiausias karinis laipsnis. Jo turėtojas buvo pavaldus tik šachinšachui. Irane eran spahbodas būdavo vyriausiasis vadas, karo ministras, pagrindinis derybininkas dėl taikos.

Spahbodai XX a.

Irane valdant Pahlavių dinastijai kariuomenėje imta naudoti senovės Sasanidų imperijos karinius laipsnius.

Spahbodas Pahlavių kariuomenėje reiškė 'generolas leitenantas'. Už jį aukštesnis laipsnis buvo artešbodas, atitinkantis visišką generolą (kitaip generolas pulkininkas).
Teismas

Teismas – institucija, kuriai pavedama spręsti (teisinį) ginčą, vykdyti teisingumą. Viešųjų organizacijų (valstybių, tarpt. organizacijų) teismai įgyvendina teisminę valdžią (Teisminė valdžia). Teismas pagal savo veiklos mastus, priskirtų ginčų pobūdį, kompetenciją gali nacionalinis, tarptautinis. Nevalstybinis teismas gali būti garbės teismas, draugiškasis teismas ir kiti. Teismai gali būti skirstomi į valstybinius, privačius (arbitražas), religinius (bažnytinius). Nacionalinių teismų veiklą reglamentuoja pagrindinis šalies įstatymas – Konstitucija ir kiti specialieji įstatymai (pvz., Teismų įstatymas). Kiekvienoje šalyje nustatoma sava teismų sistema.
Raitininkai

Pavadinimo kilmė

XIV–XVI a. raitininkais buvo vadinami LDK valstiečiai, kurie turėjo prievolę išjodinėti didžiojo kunigaikščio žirgynų žirgus.
Romansas Dragūnavičius

Biografija

1970 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas. UAB „Romansas“ savininkas, direktorius.
TSKP, nuo 2005 m. Darbo partijos narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Emilija Elena, vaikai Darius, Daiva.
Šefas ant ratų

Siužetas

Pagrindinis herojus Karlas Kasperas (aktorius J. Favreau) dirba populiariame restorane, bet priverstas paklusti senamadiško savininko (jį vaidina kino legenda Dustinas Hoffmanas) reikalavimams. Kai pasklinda žinia, kad restorane ketina vakarieniauti įtakingas maisto kritikas (vaidmenį atlieka Oliveris Plattas), šefas imasi kurti valgiaraštį, kuris priblokštų bet kurį gurmaną. Viskas baigiasi tuo, kad šefas atleidžiamas iš darbo ir niekas jo nenori imti į darbą, nes ponas Riva pasirūpino, kad niekas jo nebeimtų į jokį restoraną net indų plauti. Karlas sugalvoja planą, nusiperka seną mašiną, kurioje įrengė virtuvę ir pradeda savo kelionę į Majamį. Jo paauglys sūnus šią kelionę ir fotografuoja ir filmuoja, viską deda į socialinius tinklus. Vis daugiau lankytojų sutinka šefą ant ratų vos atvykusį į naują miestą. Kelionės metu bus proga pabendrauti su sūnumi, ir visiems įrodyti, kad jo verslo idėja pasiteisino.
Klabatė

Klabatė (klabis, klabanas, klabačas, klabeklis, klabūris) – latvių muzikos instrumentas - mušamasis arba kratomasis idiofonas.

Instrumentas

Klabatė – tai lenta su dviem skylėmis virvei įverti. Ji būdavo kabinama ant specialaus stovo, mušama vienu arba dviem mediniais plaktukais, vartota kaip signalinis instrumentas kviečiant valgyti, skelbiant apie nelaimę. Nešiojamoji klabatė būdavo pasikabinama ant kaklo, mušama lazdelėmis, vartota medžioklėse, naktigonėse. Klabatė su rankenėle ir vienu arba keliais judančiais mediniais plaktukėliais kratyta katalikų bažnyčiose prieš Velykas vietoj varpų.
Anglies tetrachloridas

Gavimas

Anglies tetrachlorido gamyba nuo 1980 metų yra gana stipriai ribojama, kadangi šis junginys yra kenksmingas aplinkai ir teršiantis gamtą.
Anglies tetrachloridas pirmą kartą buvo susintetintas 1839 m. chloroformą veikiant chloru. Šiuo metu jis dažniausiai gaunamas chlorinant metaną:
CH₄+ 4Cl₂ → CCl₄+ 4HCl
Geresnis gavimo būdas yra chlorinti anglies disulfidą 105-130 °C temperatūroje:
CS₂+ 3Cl₂→ CCl₄+S₂Cl₂
Šema

Šema, Šma arba Šema Jisrael (hebr. Klausyk, Izraeli!) – pagrindinė malda judaizme. Ji kalbama du kartus per dieną – ryte ir vakare. Ši malda yra sudaryta iš trijų Toros ištraukų: Įst 6,4-9; Įst 11,13-21; Sk 15,37-41.

Žodžio VIEŠPATS reikšmė

Čia žodis visom didžiosiom raidėm VIEŠPATS yra rašomas vietoj tikrinio dievo vardo Jahvė, tačiau pagal žodinę tradiciją šis vardas iš pagarbos nėra tariamas, vietoj vardo Jahvė yra tariamas žodis Adonai (hebr. mano valdovas) arba HaŠem.
Anželika Banevičienė

Biografija

1995 m. Kauno technologijos universitete baigė gamybos vadybą, 2003 m. Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Teisės institute – komercinę teisę. 2009 m. gruodžio 17 d. Mykolo Romerio universitete apgynė disertaciją tema „Nehorizontalių koncentracijų teisinis reguliavimas pagal Europos Bendrijos ir Lietuvos Respublikos konkurencijos teisę“, socialinių mokslų (teisės krypties) daktarė.
Kauno valstybės garantuojamos teisinės pagalbos tarnybos direktorė.
Darbo partijos narė. Nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Antanas. Sūnūs Gytis ir Mantas.
Maleckiai

Istorija

Maleckių giminė minima nuo XVII a. Pavardė kilo nuo Maleco miestelio (dab. kaimas Baltarusijos Bresto sritis, Biarozos rajonas) vardo. XVII a. – XIX a. Maleckiai valdė keletą dvarų, iš pradžių dab. Baltarusijoje. XVII a. – XX a. žinomas 71 Maleckių šeimos vyras.
Voliso ir Futūnos vėliava

Voliso ir Futūnos vėliava – Prancūzijos užjūrio valdos Okeanijoje, Voliso ir Futūnos simbolis. Oficialus salyno simbolis yra Prancūzijos vėliava, tačiau taip pat naudojama ir neoficiali, 1985 m. sukurta vėliava.
Neoficiali Voliso ir Futūnos vėliava yra raudona, jos kairiajame viršutiniame kampe (kantone) pavaizduota Prancūzijos vėliava (su baltu apvadu). Dešinėje pusėje yra baltas kvadratas, padalintas raudonų įstrižainių (kartais vietoje kvadrato būna baltas skiautėtas kryžius). Pastarasis ženklas kilo iš XIX a. naudotos pagrindinės Voliso ir Futūnos karalystės, Uvea, vėliavos.
Elvyra Žebertavičiūtė

Biografija

Nuo 1940 m. su tėvais gyveno Kaune, Aleksote, lankė 2-ąją mergaičių gimnaziją. 1956 m. baigė LSSR konservatoriją, I-osios aktorių laidos absolventė. 1956–1960 m. Kapsuko dramos teatro aktorė. 1961–1965 m. Vilniaus kultūros ir švietimo technikume dėstė režisūrą ir aktorių meistriškumą. Nuo 1965 m. Jaunimo teatro aktorė.  Dėl malonaus ir neįprasto balso tembro daug dirbo radijo spektakliuose, įgarsinant filmus, buvo poezijos skaitovė.
Kenijos herbas

Kenijos herbas – Kenijos valstybės simbolis, priimtas 1963 m.

Herbo aprašas

Herbo skydas tradicinės Rytų Afrikai migdolo formos, padalintas raudona juosta su baltomis fimbromis. Viršutinis laukas juodas, apatinis – žalias. Skydo juostos ir laukų spalvos atitinka Kenijos vėliavos spalvas. Juostoje – stovintis sidabrinis gaidys, laikantis sidabrinį kirvį ašmenimis į priekį.
Skydininkai – du piestu stovintys oranžiniai liūtai, artimesnėmis priekinėmis letenomis laikantys skydą, o tolimesnėmis – sukryžiuotas ietis sidabriniais antgaliais.
Skydo pagrindas – tamsiai raudona kalnuota žemė, kurioje auga žali augalai – kavamedis, sizalis, arbatmedis, kukurūzas, ananasas. Apačioje – raudona juosta su devizu suah. Harambee 'visi kartu; visi už vieną'.
Daugų herbas

Herbo aprašas

Sidabriniame skydo lauke ant žalios kalvos (skydo papėdė) stovi mėlynais šarvais apsitaisęs karys, dešinėje rankoje laikantis tokios pačios spalvos alebardą, kairėje – mėlyną apvalų skydą, prie juosmens kabo trumpas kalavijas. Kario plaštaka ir veidas natūralios spalvos, sijonas ir antpečiai žali, jų kraštai ir pagražinimai, taip pat šalmo plunksnos, šalmo ir skydo apvadai, diržas – auksiniai, alebardos kotas juodas.

Istorija

Daugams laisvojo miesto teises ir herbą – šarvuotą karį su alebarda – 1792 m. balandžio 26 d. suteikė Stanislovas Augustas. Išliko 1792 m. Daugų privilegijos originalas (LVIA, f. 1135, ap. 1, b. 64) ir jos įrašas Lietuvos Metrikoje su perpieštu miesto herbu (LM, kn. 556,l. 104-105ᵛ). Tačiau netrukus miesto savivalda buvo panaikinta ir herbas ilgam užmirštas. XX a. pradžioje jį nupiešė Bronius Šaliamoras , vėliau - Marijanas Gumowskis (Marijan Gumowski). Autoriai pakeitė spalvas, be to, B. Šaliamoro piešinyje neliko skydo, o M. Gumowskio – ir kalavijo.
Po 200 metų Daugų istorinis herbas atkurtas. Siekiant lakoniškumo atsisakyta nereikšmingų žemės, sijono spalvų ir atspalvių. Melsva šarvų spalva pakeista į mėlyną, kad geriau derėtų prie sidabrinio herbo lauko.
Daugų herbo (kaip ir Ariogalos) simbolika greičiausiai susijusi su XVIII a. pabaigos politiniais įvykiais. Šarvuotas karys su alebarda, skydu ir kalaviju turėjo saugoti Daugų miestą ir visą kraštą nuo gresiančio pavojaus, ginti miestiečių teises. Manoma, jog kario idėja pasiskolinta iš senosios Trakų kunigaikštystės heraldikos.
Daugų herbas patvirtintas Lietuvos Prezidento 1998 m. rugpjūčio 4 d.  Dailininkas Rolandas Rimkūnas.
Estakada

Estakada (nuo pranc. estacade) – ilgas tilto pavidalo statinys su daugeliu atramų.
Konstrukcija sijinė, rėminė, arkinė. Statoma iš gelžbetonio, plieno, akmens, medienos.
Daugiausia statoma transporto eismo saugumui gerinti, pralaidumui didinti, įrengiant kelių lygmenų sankryžą. Statomos virš kelio, geležinkelio. Yra pėsčiųjų estakados.
Ant estakados taip pat tiesiami vamzdynai, kabeliai, vandentiekiai. Kartais estakada įrengiama sandėlyje birioms medžiagoms iš vagonėlių, konvejerių, bunkerių krauti į automobilius, vagonus.
Jūrinėse naftos verslovėse estakada jungia gręžimo aikšteles su bazėmis ir krantu.

Lietuvoje

2010 m. gruodžio 16 d. atidaryta ilgiausia (610 m ilgio) estakada Klaipėdos Jakų žiede. 
2008 m. lapkričio 27 d. atidaryta (apie 380 m ilgio) estakada Vilniuje. Ji yra Vilniaus pietiniame aplinkkelyje. Ši estakada – didžiausias iki šiol Lietuvoje įgyvendintas transporto investicinis projektas. Statybų metu nebuvo stabdomas eismas. Statybai panaudotų medžiagų svoris yra apie 20 000 t. Sunaudotos 96 sijos, 55 000 varžtų.
Trečia pagal ilgį Lietuvos estakada, esanti Kaune virš geležinkelio, jungia Čiurlionio tiltą su Europos prospektu, buvo pradėta statyti 2006 m. gruodžio 6 d. Jos ilgis – 300 m. Estakada atidaryta 2008 m. lapkričio 7 d. Estakados patikimumą lapkričio 5 d. tikrino aštuoniolika sunkvežimių. Jų bendras svoris siekė 280 t. Darbai kainavo 80,2 mln. Lt, planuojamos eksploatacinės išlaidos – 14 mln. Lt per metus.
Vidurio Lietuvos žemuma

Lietuvos Vidurio žemuma – žemuma Lietuvoje lanku nutįsusi nuo Latvijos (šiaurėje) iki Kaliningrado srities (pietvakariuose).
Šiaurės vakaruose žemuma siekia Linkuvos kalvagūbrį, Ventos vidurio žemumą, Rytų Žemaičių plynaukštę, Vilkyškių kalvagūbrį, pietryčiuose – Sūduvos, Dzūkų ir Aukštaičių aukštumas.
Didžiausias žemumos plotis apie 100 km, absoliutus aukštis viduryje 80-90 m, šiaurėje 50-60 m, vakaruose 35-40 m.
Lietuvos Vidurio žemumos vakarinę dalį sudaro Nemuno žemupio žemuma. Šiaurinė dalis apima Nevėžio ir Mūšos-Nemunėlio žemumas, Linkuvos kalvagūbrio atskirtas nuo Žiemgalos lygumos. Šiaurinės dalies atodangose į paviršių atsidengia dolomitingi, gipsingi viršutinio devono sluoksniai.
Lietuvos Vidurio žemumos šiaurėje iškrinta 500-600 mm kritulių (mažiausiai Lietuvoje).
Per Lietuvos Vidurio žemumą teka Mūša, Nemunėlis, Nevėžis, Šešupė, Mituva, Nemuno, Neries, Dubysos, Jūros žemupiai.
Miškų didžiausi masyvai Lietuvos Vidurio žemumoje yra Kazlų Rūdos, Karšuvos giria, Taujėnų, Biržų giria, Žalioji giria.
Akademijos Ugnės Karvelis gimnazija

Istorija

Pirmoji mokykla Noreikiškėse pradėta organizuoti 1948 m. dabartinės Ringaudų seniūnijos patalpose. Mokyklos steigėjas – mokytojas Pranas Skaisgiris, ji pavadinta Karkiškių pradine mokykla. Pirmieji mokslo metai joje prasidėjo 1949 m., nuo 1952 m. mokyklos vedėja paskirta mokytoja Liuda Jakubauskienė, ji Karkiškių pradinei mokyklai vadovavo 12 metų. Mokykla uždaryta 1966 m. Per šešiolika metų Karkiškių pradinę mokyklą baigė 214 mokinių.
1964 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos pirmajame bendrabutyje atidaryta Noreikiškių pradinė mokykla, joje mokėsi tik 20 pradinukų. Mokyklos direktore paskirta Genovaitė Kemėšienė. 1966 m. mokykla išplėtė savo patalpas, 5-ojo bendrabučio (dabar 7-ojo) pirmas aukštas buvo pritaikytas mokyklai, veikė jau ir penkta klasė. Augo mokinių skaičius, jų buvo 112, o 1970 m. jau 198. Tais metais mokyklą baigė 1-oji aštuntokų laida. 1974 m. mokyklos direktoriumi paskirtas Stanislovas Vėgėlė. Daug direktoriaus pastangų ir energijos pareikalavo naujosios mokyklos projektavimas ir statybos organizavimas.
1977 m. naujosios Noreikiškių mokyklos statyba baigta. Prieš mokslo metų pradžią sujungtos Noreikiškių ir Tabariškių aštuonmetės mokyklos. Tabariškių aštuonmetė mokykla buvo išaugusi iš 1932 m. įkurtos pradžios mokyklos. Pradžios mokyklos vedėjas buvo A. Markauskas. Pokario metais ji tapo progimnazija, vėliau – vidurine mokykla (direktorius Zubrickas), tačiau dėl negausių aukštesniųjų klasių mokinių teliko aštuonmetė. Jai nuo 1959 m. iki uždarymo vadovavo direktorius Juozas Mardosas.
1977 m. spalio 9 d. įvyko iškilmingas Noreikiškių vidurinės mokyklos atidarymas. Mokykloje dirbo 21 mokytojas. 1988 m. įvestas sustiprintas humanitarinis mokymas, dėstoma lotynų kalba. 1988 m. kolektyvo susirinkime naujuoju mokyklos direktoriumi išrinktas jaunas mokyklos mokytojas Arūnas Bučnys. Tai buvo Lietuvos atgimimo laikotarpis, kurio euforiją išgyveno ir mokyklos bendruomenė. Ugdymo procese atsigręžta į gilesnį tautinės savimonės formavimą.
1993–1999 m. atnaujintas mokyklos interjeras, įkurtas skulptūrų parkas, atidarytas mokyklos muziejus, įrengtas informatikos kabinetas, pradėta ketvirtojo aukšto statyba. 2001 m. baigta 4-ojo aukšto statyba, įkurta 16 naujų kabinetų, trečioji sporto salė, rekonstruota mokyklos biblioteka, valgykla. 2005 m. balandžio mėn. mokykla pavadinta Akademijos LR diplomatės Ugnės Karvelis (1935–2002) vardu, suteiktas gimnazijos statusas. mokykloje 89 mokytojai, iš jų 1 ekspertas, 35 mokytojai metodininkai, 40 vyresniųjų mokytojų, 1009 mokiniai (2005 m. duomenimis). Mokykla išleido 28 abiturientų laidą, tai buvo pirmoji gimnazistų laida, kuri sėkmingai (83,4 proc.) stojo į aukštąsias mokyklas.
Barutiškiai

Istorija

1900 m. vienkiemis minimas Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Ernestas Kutorga

Biografija

Tėvas Viktoras Kutorga. 1984 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1991 m. biologijos mokslų kandidatas.
Nuo 1981 m. dirba Botanikos institute, nuo 1998 m. Mikologijos laboratorijoje. Nuo 1992 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; nuo 1998 m. docentas. 1994–1995 m. stažavo Didžiojoje Britanijoje.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų kryptis – diskomicetų įvairovė, sistematika ir ekologija. Nuo 1998 m. Lietuvos mikologų draugijos pirmininkas. Nuo 2000 m. daugiatomio veikalo „Lietuvos grybai“ redakcinės kolegijos narys.
Juostinis pjūklas

Juostinis pjūklas – elektrinis medienos ir kitų medžiagų pjovimo įrankis. Pjaunama uždara lanksčia metaline juosta („žiedu“) su galandomais dantimis viename krašte. Pjovimo juosta (geležtė) uždedama ant dviejų skriemulių, kuriuos suka elektros variklis. Atliekami tiesūs ir kreivi pjūviai. Kiekvienai medžiagai pagal jos kietumą nustatomas tinkamas pjovimo greitis. Galima pjauti norimu kampu. Pjaustant metalo ruošinius, naudojamas aušinamasis skystis. Gali būti stacionarios juostinės pjovimo staklės arba nešiojami lengvi įrankiai, tarp jų ir akumuliatoriniai (pvz. Makita, Milwaukee juostiniai pjūklai).

Istorija

Juostinį pjūklą pirmą kartą 1809 m. Didžiojoje Britanijoje užpatentavo William Newberry. Tačiau naujas gaminys ilgai buvo nepraktiškas, nes tų laikų technologijos neleido pagaminti patikimų ir ilgaamžių pjovimo geležčių. Pastovus jų lenkimas dirbančiose staklėse ant skriemulių privesdavo prie juostos metalo ar suvirinimo siūlių trūkimo. Tik praėjus apie 40 metų ir patobulinus suvirinimo techniką bei pradėjus naudoti tinkamus plienų mišinius, Prancūzijoje A. Perin & Company sukūrė šiuolaikinę pjovimo juostą.

Pjovimo juostos

Pjovimo juostos medienai būna įvairių pločių. Siauri, 35-41 mm pločio, juostiniai pjūklai naudojami baldų pramonėje, smulkių detalių išpjaustymui, įvairiems stalių gaminiams. Siauresnėmis juostomis ruošiniuose išpjaunamos mažesnio spindulio kreivės, panašiai kaip ir siaurapjūklio geležtėmis, judančiomis stūmoklio principu. Platūs juostiniai pjūklai medienai būna iki 80-160 mm pločio. Platesnės juostos taikomos rąstų išilginiam pjovimui lentpjūvėse. Gali būti naudojami vertikalaus arba horizontalaus pjovimo pjūklai. Atskiri modeliai turi paverčiamą galvutę su geležte pjauti nuožambiems kampams iki 45°.
Gamintojai tiekia geležtes, kurios būna supakuotos į rites, arba suvirintas pagal užsakovų pageidaujamus ilgius. Pjūklo geležtės gaminamos iš aukštos kokybės anglinio plieno ar padidinto kietumo, legiruoto instrumentinio plieno, pasižyminčio ypatingu elastingumu ir atsparumu, todėl pjūklų dantys ilgiau išlieka aštrūs, retai lūžta.