google/wiki40b huggingface dataset:
Vitas Karčiauskas

Biografija

1966–1974 m. mokėsi Alytaus raj. Verebiejų aštuonmetėje mokykloje, 1974–1977 m. – Simno vidurinėje mokykloje. 1982 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Miestų statybos fakultetą, miestų statybos inžinierius. Kultūros vertybių apsaugos IV (aukščiausiosios) kategorijos ekspertas, kultūros vertybių apsaugos valdymo II (aukščiausiosios) kategorijos specialistas.
1982–1984 m. Kauno politechnikume dėstė tiltų statybos ir gelžbetoninių konstrukcijų disciplinas, 1984–1986 m. Kauno statybos ir remonto tresto Statybos ir remonto 3-osios valdybos meistras ir darbų vykdytojas, 1986–1990 m. Kauno mokslinės gamybinės restauravimo valdybos darbų vykdytojas. 1990–1991 m. Lietuvos Respublikos kultūros paveldo inspekcijos vyriausiasis valstybinis inspektorius, 1991–2006 m. Lietuvos kultūros paveldo mokslinio centro (dab. Kultūros ministerijos Kultūros vertybių apsaugos departamento Kultūros paveldo centras) direktorius. 2006–2007 m. Vilniaus miesto savivaldybės mero pavaduotojas. 2007–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės Kultūros paveldo skyriaus vedėjas. 2011–2018 m. Kultūros paveldo departamento Vilniaus skyriaus vedėjas.
Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registrų informacinės sistemos „Voruta“, „Gyvosios istorijos“ programos ir kitų projektų bendraautoris. 1994–2005 m. leidinio „Kultūros paminklai“ redakcinės kolegijos pirmininkas. Nuo 2001 m. dalyvauja fotografijos parodose. 2012 m. VTEK sprendimu Vitas Karčiauskas pažeidė tarnybinę etiką dalyvaudamas Kultūros paveldo departamento nekilnojamo kultūros paveldo vertinimo tarybos posėdžiuose ir juose atstovaudamas asociacijai „Lietuvos aeroklubas“.

Politinė ir visuomeninė veikla

Moderniųjų krikščionių demokratų sąjungos narys, steigėjas, šios sąjungos Kontrolės komisijos pirmininkas, Vilniaus skyriaus pirmininkas. Liberalų ir centro sąjungos narys–steigėjas, LiCS Krikščionių demokratų frakcijos pirmininkas, LiCS Vilniaus skyriaus pirmininko pavaduotojas, tarybos ir prezidiumo narys.
2003–2007 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Kultūros paveldo tarybos narys, steigėjas, seniūno pavaduotojas, Karaliaus Mindaugo kolegijos narys, Lietuvos kompiuterininkų sąjungos, Lietuvos restauratorių sąjungos, Lietuvos archeologijos draugijos narys.  2009–2011 m. Lietuvos aeroklubo prezidentas.
Eufonija

Eufonija (gr. euphōnia < eu – gerai + phōne – garsas) – kalbos skambesio darna. Priešingas eufonijai atitikmuo – kakafonija.
Eufoniška kalba – patogi ištarti, be garsinių kliuvinių, šiurkščių sąskambių. Eufoniškame tekste labai svarbūs suderinti: garsų trumpumas ir ilgumas, priegaidė, tono aukštumas ir žemumas. Eufonija laikoma gero stiliaus požymiu. Ji ypač reikšminga poezijos kalboje.
Neeufoniška kalba pasižymėjo futuristų ir ekspresionistų kūriniai.
Copa Interamericana

Copa Interamericana („tarpamerikinė taurė“) – klubinės futbolo varžybos, vykusios tarp Libertadores taurės (Pietų Amerika) ir CONCACAF Čempionų taurės (Šiaurės Amerika) nugalėtojų. „Copa Interamericana“ varžybos vykdavo nereguliariai, skirtingais formatais, o po 1998 m. buvo nutrauktos, kai Libertadores taurėje pradėjo žaisti Meksikos klubai.
Daugiausiai kartų (3) „Copa Interamericana“ laimėjo Argentinos klubas „Independiente“.
Philip Abbott

Philip Abbott (1923 m. kovo 21 d. – 1998 m. vasario 23 d.) – amerikiečių aktorius.
Simonas Grunau

Simonas Grunau (vok. Simon Grunau, Grūnavas, apie 1470 m. Tolkemita, dab. Tolkmickas, Varmijos Mozūrų vaivadija – apie 1531 m.) – vokiečių kronikininkas, „Prūsijos kronika“ autorius.

Biografija

Dominikonas. Gyveno Elbingo ir Dancigo vienuolynuose. Veikiausiai mokėjo šiek tiek prūsiškai ir lenkiškai. 1520 lankėsi pas popiežių Leoną X Romoje. Palaikė glaudžius ryšius su Žygimantu Senuoju ir kitais Lenkijos valstybės veikėjais.

Prūsijos kronika

Apie 1510–1526 m. Simonas Grunau parašė veikalą „Kronika ir aprašymas linksmiausių, reikalingiausių ir tikrų Prūsijos žemės istorijų“ (Cronica und beschreibung allerlüstlichenn, nützlichsten und waren historien des namkundigenn landes zu Prewssen), kuris 1875 m. išleistas „Prūsijos kronikos“ (Preussische Chronik) pavadinimu. Dėl Vokiečių ordino 1525 sekuliarizacijos kronika 1526 m. skubiai perredaguota, 1529 m. papildyta. Kronikoje rėmėsi 1249 m. Christburgo taikos sutartimi, kronikomis, kurias parašė Adomas Brėmenietis, Petras Dusburgietis, Vygandas Marburgietis ir kt., Toninės analais, Erazmo Stelos, Enėjaus Silvijaus Pikolominio veikalais.
Kronika – pirmoji ne Vokiečių ordino, o Prūsijos istorija. Joje jis pateikė daug etnografinių, geografinių ir istorinių žinių apie Prūsiją nuo senovės laikų iki Vokiečių ordino sekuliarizacijos, apie Prūsijos gamtą, ūkį ir gyventojus, aprašė jų kilmę, išvaizdą, gyvenimo būdą, maistą ir gėrimus, drabužius, tikėjimus. Pirmasis pateikė žinių apie vakarų baltų vyriausiųjų dievų trejybę – Perkūną, Patrimpą ir Pakulą, apie šventovę Romuvą, legendinius VI a. prūsų valdovus brolius Prutenį (Brutenis) ir Vydevutį (Vaidevutis). Simonas Grunau teigė jas ėmęs iš pirmojo Prūsos vyskupo XIII a. Kristijono kronikos.
Vietiniai gyventojai dar išpažįsta baltų senovės tikėjimą – 1526 m. viename sembų kaime radęs žynį (Waideier), aukojantį pagonių dievams ožį. Norėdamas įrodyti, kad autochtonai skiriasi nuo kolonistų vokiečių, į kroniką įdėjo prūsų kalbos žodynėlį (100 žodžių). Pabrėžė prūsų ir lietuvių giminystę. Bene pirmasis kraštą į šiaurę nuo prūsų vadina Mažąja Lietuva (Klein Littaw). Paskelbė Vokiečių ordino didžiojo magistro Zygfrydo fon Foichtvangeno 1310 m. potvarkį, kuris draudžia kryžiuočiams kalbėtis su vietos gyventojais jų kalba, įpareigoja prižiūrėti, kad prūsai sekmadieniais lankytų bažnyčią, įdirbtų dykynes. Jis pasmerkė kryžiuočių žiaurumus, jų atsimetimą 1525 m. nuo katalikybės ir perėjimą į protestantizmą, vietinių gyventojų prūsų ir lietuvių išnaudojimą. Kronika prolenkiška, atspindi katalikišką autoriaus pasaulėžiūrą. Dėl netikslumų ir kitais šaltiniais nepatvirtintų faktų (yra ir išgalvotų; patikliai įrašė viską, ką girdėjo iš žmonių keliaudamas po Prūsiją) kai kurie tyrinėtojai (ypač XIX a. antroje pusėje) juo nepasitiki ir nepagrįstai atmeta visą kroniką. Ji padarė didelį poveikį XVI a. – XIX a. pirmosios pusės Prūsijos istoriografijai.
Senosios Varėnos Andriaus Ryliškio vidurinė mokykla

Istorija

Nuo XVIII a. Varėnoje veikė parapinė mokykla, 1781 m. ji turėjo 9 mokinius. 1864–1915 m. minima valdinė mokykla. 1920 m. rugpjūčio 15 d. Lietuvos švietimo ministras pasirašė įsakymą steigti naują mokyklą Varėnoje. 1931 m. mokyklai suteiktas M. K. Čiurlionio vardas. Į mokyklą susirinkdavo iki 160 mokinių. 1924–1940 m. mokykloje dirbo ir jai vadovavo Andrius Ryliškis (1897–1975), švietėjas, valsčiaus kultūros ugdytojas, patriotas.
Kai 1944 m. liepos 13 d. Antrojo pasaulinio karo frontas nusirito į Vakarus, buvusioje mokykloje įsikūrė karo ligoninė. Spalio 15 d. įvyko pirmasis pedagogų tarybos posėdis. Trumpame protokole įrašyta: spalio 17 d. 9 val. atidaryti keturių klasių progimnaziją; organizuoti mokinių talką aplinkai švarinti; rinkti ir tvarkyti mokyklos turtą. Karo sumaištyje nepasimetę susirinko 192 mokiniai. Mokykla augo. 1949 m. auklėtoja Vanda Dilkaitė-Markeliūnienė išleido pirmąją gimnazistų-aštuntokų laidą – 21 mokinį. Tais metais gimnazija sujungta su pradine mokykla tapo vienuolikmete pirmosios Varėnos vidurine mokykla. 1952 m. rugsėjį atidaryta aktų salė. 1953 m. pavasarį stadionas apsodintas tankia alyvų gyvatvore. Žiemomis jame veikdavo čiuožykla. Iki žemės ūkio mokyklos aikštyno įrengimo stadione vykdavo svarbiausios rajono varžybos. Mokykla turėjo didelį sklypą, sodą. 1956 m. pusrūsyje įrengtos dirbtuvės.
1973 m. atėjo būrys mokinių iš reformuotos į pradinę Druckūnų aštuonmetės. 1980 m. pradėta dirbti naujame mokyklos pastate. 1981 m. mokykla pavadinta Varėnos 3-oji vidurinė, 1994 m. suteiktas A. Ryliškio vardas. Vėliau restauruotas senasis pastatas. Išsiplėtė valgykla, dirbtuvės, sudarytos geros sąlygos pirmaklasiams, bet mokykla liko be aktų salės, be scenos. 1995 m. rekonstruota katilinė.
Amsterdamo konservatorija

Amsterdamo konservatorija (Conservatorium van Amsterdam, CvA) – aukštoji muzikos mokykla Amsterdame, Amsterdamo aukštosios meno mokyklos (Amsterdamse Hoogeschol voor de Kunsten) padalinys. Susikūrė apsijungus daugeliui muzikos mokyklų. 1884 metais įkurtoji Amsterdamsch Conservatorium, 1920 metais - Conservatorium van de verenigung Muzieklyceum ir Haarlem Muzieklyceum 1976 metais į Sweelinck Conservatorium. Ši susijungė 1994 metais su Hilversum Conservatorium į dabartinę Amsterdamo konservatoriją.
Konservatorijoje dėstomi dalykai yra klasikinė muzika, džiazas, populiaroji muzika, senoji muzika, operos ir muzikos pedagogika.
Variklis

Istorija

Pirmieji varikliai buvo hidrauliniai (vandens ratas). Vartoti senovės Rytų valstybėse, vėliau paplito Europoje, kur viduramžiais plačiai pradėti naudoti ir vėjo malūnai. Tokie varikliai gali būti naudojami tik tokiose vietose, kur yra reikiamas energijos šaltinis (vandens srautas, vėjas).
1782 m. Džeimsas Vatas (Jungtinė Karalystė) išrado šiluminę garo mašiną. Garo mašinos leido statyti pramonės įmones ir ten, kur nebuvo vietinių energijos šaltinių, tapo garvežių ir garlaivių varikliais.
XIX a. antroje pusėje buvo sukurti du šilumos variklio tipai: garo turbina ir vidaus degimo variklis. Aktyvinę garo turbiną 1883 m. išrado K. Lavalis (Švedija), reaktyvinę – Č. Personas (Jungtinė Karalystė). Pirmąjį vidaus degimo variklį 1860 m. sukonstravo E. Lenuaras (Prancūzija). 1876 m. N. Otas (Vokietija) sukūrė keturtaktį vidaus degimo variklį. 1897 m. dyzelinį variklį išrado Rudolfas Dyzelis. Vidaus degimo varikliai plačiai pradėti naudoti automobiliams, lėktuvams.
Tuo pačiu laikotarpiu intensyviai buvo tobulinami ir hidrauliniai varikliai, hidraulinės turbinos. Aktyvinę hidraulinę turbiną 1750 m. išrado J. Zėgneris (Vengrija), reaktyvinę – 1872 m. B. Fiurneronas (Prancūzija). Hidraulinės turbinos pradėtos plačiai naudoti hidroelektrinėse.
Pramonei svarbus buvo elektros variklis. Pirmąjį nuolatinės srovės variklį 1834 m. sukonstravo B. Jakobis (Rusija), tobulino A. Pačinotis (Italija), Z. Gramas (Belgija). Vėliau buvo sukonstruotas trifazis asinchroninis elektros variklis, plačiai naudojamas pramonėje.
XX a. pirmoje pusėje sukurti nauji variklių tipai: dujų turbina, reaktyvinis, branduolinis varikliai. Dujų turbina tapo pagrindiniu aviaciniu varikliu, taip pat ja buvo varomi lokomotyvai, automobiliai. Branduoliniai varikliai plačiau naudojami laivuose, povandeniniuose laivuose.
1957 m. F. Vankelis (Vokietija) sukūrė rotorinį vidaus degimo variklį. Tokie varikliai naudojami automobiliuose, kateriuose.
Anton Geesink

Antonijus Gesinkas (ol. Antonius Johannes „Anton“ Geesink; 1934 m. balandžio 6 d. – 2010 m. rugpjūčio 27 d.) – Nyderlandų dziudo imtynininkas iš Utrechto, vasaros olimpinių žaidynių čempionas, dukart pasaulio čempionas, 21 kartą Europos čempionas.
Ūgis – 1,98 m. Svoris – 120 kg.

Karjera

A. Gesinkas pirmą kartą dalyvavo Europos čempionate 1951 m. ir pelnė sidabro medalį savo svorio kategorijoje. Kitais metais jis tapo Europos čempionu. Iki 1967 m. jis surinko 21 Europos čempiono titulą.
1956 m. A. Gesinkas pralaimėjo pasaulio čempionato pusfinalyje prieš Yoshihiko Yoshimatsu.
A. Gesinkas pirmą kartą tapo pasaulio čempionu 1961 m., nugalėjęs Koji Sone atviroje svorio kategorijoje. A. Gesinkas buvo pirmasis ne japonas dziudo pasaulio čempionas.
1964 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, vykusiose Japonijoje, dziudo tapo olimpine sporto šaka. Japonija pelnė auksą 3-iose iš 4 svorio kategorijų. A. Gesinkas nugalėjo savo svorio kategorijoje Akio Kaminaga, Japonijos čempioną.
Jis užsiiminėjo dziudo sportu iki 1967 m.
Roger Bacon

Roger Bacon (apie 1214–1294 m. spalio 11 d.) – anglų pranciškonas, vadintas „nuostabiuoju daktaru“ (Doctor mirabilis), nors tebuvo tik magistras. Studijavo Oksforde ir Paryžiuje, apie 1256 m. įstojo į pranciškonų ordiną ir dėstė Oksfordo universitete, ypač garsėjo kaip gamtininkas.
Atmesdamas dogmas, kurios rėmėsi autoritetų garbinimu ir scholastika, Roger Bacon kvietė tirti gamtą eksperimentiškai, vystyti optiką, mechaniką ("praktinę geometriją"), astronomiją. Visų mokslų tikslu laikė žmogaus viršenybės prieš gamtą įtvirtinimą. Visus savo raštus laikė parengiamaisiais planuojamai plačiai mokslų enciklopedijai.
Pranciškonų ordinas, vengdamas kritikos dėl savo nario naujoviškų idėjų, universitete dėstyti jam uždraudė. Kurį laiką turėjęs nemalonumų iš ordino vyresnybės pusės, taip pat buvęs priverstas nutraukti mokslinį darbą dėl ligos, R. Bacon galiausiai surado globėją, kuriuo tapo popiežius Klemensas IV, kuriam siuntė ir savo svarbiausius darbus: Opus majus, minus ir tertium. Klemensui IV mirus vėl pateko į nemalonumus, ypač po to, kai įsipainiojo į ginčus dėl astrologijos bei aštriai kritikavo savo laikmečio mokslo būklę ir bažnytinius asmenis. Pranciškonų ordino generolas nurodė uždaryti R. Bacon į vienuolyną. Kiek laiko jis prabuvo vienuolyne neaišku. Palaidotas Oksfordo pranciškonų bažnyčioje.
Roger Bacon buvo universalus ir pažangus mokslininkas, pralenkęs savo laikmetį, ypač gamtos moksluose. Gamtotyroje reikalavo eksperimentavimo (Sine experientia nihil sufficienter sciri potest..Necesse est per rerum ipsarum experientias certificari veritatem). Jis įžvelgė spindulių atspindžio ir refrakcijos dėsnius, vaivorykštės, didinamojo stiklo, atmosferinio spindulių lūžimo reiškinius, gamino įvairius optinius instrumentus (akinius ir pan.), darė garo laivų, mikroskopų, žiūronų ir kt. konstrukcijų eskizus, kalbėjo net apie orlaivius. R. Bacon pastūmėjo ir kitas fizikos sritis, pvz., magnetizmą, taip pat chemiją (parako receptas), astronomiją ir chronologiją (įrodė Julijaus kalendoriaus klaidą, neteisingą Kristaus gimimo datavimą ir kt.). Be lotynų dar mokėjo hebrajų, graikų ir arabų kalbas. R. Bacon siūlė peržiūrėti Šventojo Rašto Vulgatos tekstą. Bekonas turėjo kalbų lyginimo idėjų, kuriomis, jo manymu, būtų galima atsekti žmonijos prokalbę. Teologijoje taip pat siekė pažangos, praplečiant scholastinį mokslą, įtraukiant kalbų ir gamtos mokslų duomenų, plačiau žiūrint į Šventąjį Raštą, atmetant aklą tikėjimą autoritetais, kritiškai naudojant Bažnyčios Tėvų raštus. Rodžerio Bekono filosofija turi Augustino ir Aristotelio filosofijos elementų.
Kamanių šilelis

Grupės susikūrimas ir veikla

2007 metais dueto narių keliai susikirto Yaga festivalyje, kurio metu vienas kitam atliko savo kūrybos dainas. 2011 m. sausio 27 dieną įvyko pirmasis atlikėjų autorinis koncertas kavinėje Balti drambliai, kurį suorganizavo ir įgarsino Lietuvos bardų atlikėjas Domantas Razauskas. Nuo to laiko duetas aktyviai rengia pasirodymas Lietuvoje ir užsienyje. Yra koncertavę ne viename garsiame lietuviškame festivalyje: Mėnuo Juodaragis, Yaga, Supynės, Tai-aš, Purpurinis vakaras, Varom. Taip pat, savo pasirodymus atliko Berlyne, Hamburge, Gdanske, Rygoje.  
Grupės pavadinimas Kamanių šilelis sudarytas iš dviejų žodžių, kurie turi savo atskirą reikšmę. Kamanė – pirmųjų vardų Mantas ir Kamilė skiemenų samplaika. Šilelis – simbolizuoja vietą, kur susipažino dueto nariai, taip pat, pasaulio-miško modelį.                          
Kamanių šilelis 2014 m. išleido savo debiutinį  albumą Viskas teka, o 2017 m. ir antrąjį albumą pavadinimu Namai. Abu sulaukė pripažinimo tarp alternatyvios muzikos mėgėjų ir teigiamo kritikų įvertinimo.

Stilius ir įtaka

Savo įrašuose ir gyvuose pasirodymuose grupė naudoja tradicinius liaudies instrumentus, kasdienio naudojimo objektus bei gamtos sukurtus garsus. Vėlesnėje kūryboje jaučiama ir elektroninės muzikos įtaka. Grupė, atlikdama savo kūrinius, yra naudojusi: gitarą, ukulėlę, australų didžeridu, šiauriečių dambrelius, tibetiečių dainuojantį puodą. Yra pasitelkusi gamtos garsus: vandens tekėjimą, aidą. Namų apyvokos daiktus: pjūklus, santechnikos raktus.  
Viename pirmųjų grupės atliktų koncertų klube Pogo, ji buvo apibrėžta kaip psycho-folk stiliaus. Muzikantas Domantas Razauskas teigė grupės kūryboje girdintis indie, alternative country muzikos stilių užuomazgų. Apžvalgininkas Ramūnas Zilnys pastebėjo, kad Kamanių šilelio muzikoje galima rasti ir britiško indie roko įtakos (dainose Sakmė apie jūrų gyventojus, Lakštingalėlė ir folkloro (dainoje Namai). Socialinio tinklo Facebook bei muzikinės programėlės Spotify paskyrose grupė priskirta indie folk stiliui. 
Kamanių šilelis įkvėpimo sėmėsi iš XX a. teatro mąstytojo Antonino Artaud knygos Teatras ir jo antrininkas, kurioje kalbama apie pirmykštį totalinį, ritualizuotą meną. Didelę įtaką darė ir pasaulinė liaudies muzika, 7 dešimtmečio psichodelinis rokas, minimalistinė elektroninė muzika. Savo kūryboje duetas naudoja ne tik K. Gudmonaitės ir poeto Donaldo Kajoko, bet ir lietuvių liaudies tekstus.
John Stuart

Biografija

Džonas Stiuartas – vienos iš jaunesnių Stiuartų giminės atšakų atstovas, artimai giminiavęsis su Campbell klanu – jo motina buvo pirmojo Argailo hercogo duktė. 1723 m. mirus tėvui, antrajam Bjuto grafui Džeimsui Stiuartui, Džonas tapo naujuoju Bjuto grafystės atstovu (Marquess of the County of Bute).
1720–1728 m. mokėsi Eton College, vėliau iki 1732 m. – Nyderlandų Leideno universitete, kur įgijo civilinės ir viešosios teisės laipsnį. 1736 m. vedė Bjuto grafaitę Mary Stuart, sero Edward ir ledi Mary Wortley Montagu dukterį, su kuria susilaukė 9 vaikų.
1737 m. buvo išrinktas škotų perų atstovu. Kadangi Lordų Rūmuose jis nevystė aktyvesnės veiklos, tai 1741 m. nebebuvo perrinktas. Po to grįžo į Škotiją, kur keletą metų valdė savo nuosavybę, užsiiminėjo botanika. Po antrojo Jakobitų sukilimo 1745 m. persikraustė į Vestminsterį, kur po poros metų susipažino su Velso princu Frederick Louis ir tapo jo artimu bendražygiu. Princui mirus 1751 m. Džonas Stiuartas tapo jo sūnaus George William Frederick auklėtoju ir našlės Augusta von Sachsen-Gotha-Altenburg šeimos patarėju. Apie pastarosios slaptus ryšius su Bjuto grafu sklandė nepagrįsti gandai.
1760 m. Georgui tapus Didžiosios Britanijos karaliumi Jurgiu III, Džonas Stiuartas išlaikė jam didelę įtaką. Būdamas torių partijos šalininkas, jis tuos pačius principus diegė ir būsimajam karaliui. Jau nuo pat valdymo pradžios Jurgis III apsiėmė sugriauti vigų turėtą įtaką. Padedant „karaliaus bičiuliams“ Stiuartas tapo ministru pirmininku. Šiame poste jis pagarsėjo  1763 m. įvesdamas prieštaringai vertintą sidro mokestį (Cider Bill) bei pasirašydams Paryžiaus sutartį, užbaigusią Septynerių metų karą. Atsistatydino spaudžiamas vigų opozicijos dėl aštrios kritikos Paryžiaus sutarties nuolaidų atžvilgiu (manyta, jog jis vedė slaptas derybas su prancūzais) ir įvestų mokesčių priešininkų. 
Lordų Rūmuose jis išliko iki pat 1780 m. Visą likusį gyvenimą vėliau praleido savo valdose Hampšyre, Anglijos pietuose. Užsiėmė savo mėgstama sritimi – tyrinėjimais botanikos srityje (jo vardas naudojamas moksliniuose augalų pavadinimuose). Taip pat vystė mecenato veiklą, bičiuliavosi su žymiais to meto rašytojais ir menininkais.
Lauras Stacevičius

Biografija

1998 m. baigė Utenos Saulės gimnaziją. 2006 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademijos gyvulininkystės technologo studijas ir įgijo bakalauro ir magistro laipsnius.
2007–2010 m. dirbo vadybininku Lietuvos ir Vokietijos įmonėse. Nuo 2010 m. iki dabar eina vadovaujamas pareigas žemės ūkio srityje – pardavimų vadovas.
Nuo 2014 m. yra Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos narys, Kauno miesto skyriaus pirmininko pavaduotojas, nuo 2015 m. – Europos Parlamento nario Bronio Ropės visuomeninis padėjėjas.
Moka anglų, rusų kalbas. Pomėgiai: kelionės, sportas, IT technologijos, politika, istorija.
GNOME

Tikslai

GNOME projektas visų pirma orientuojasi į vartotoją, siekiama, jog programos būtų paprastos naudoti. Taip pat stengiamasi padėti regėjimo ar judėjimo sutrikimų turintiems žmonėms. Dažnai yra galimybė naudotis GNOME gimtąja kalba, GNOME išverstas į kelias dešimtis kalbų. Lietuviškas vertimas laikomas išsamiu ir kokybišku.
RuSHA

RuSHA, SS Rasės ir apgyvendinimo vyriausioji valdyba (vok. Rasse- und Siedlungshauptamt-SS; RuSHA) – SS organizacija, turėjusi rūpintis SS rasiniu švarumu. Viena iš RuSHA funkcijų buvo rūpintis, kad SS nariai tuoktųsi pagal NSDAP partijos arijišką ideologiją. RuSHA duodavo leidimą vesti tik tada, kai būdavo atliktas būsimo sutuoktinio abiejų tėvų rasinio tinkamumo tyrimas.

Įkūrimas

RuSHA buvo įkurta 1931 m. SS reichsfiurerio Heinricho Himlerio ir Richard Walther Darré, kuris vėliau tapo SS obergrupenfiureriu. Ši organizacija buvo viena iš SS valdybų, o 1935 m. tapo SS vyriausiąja valdyba. Vadovaujama pirmojo direktoriaus Darré ji diegė nacistų „Kraujo ir dirvos“ ideologiją.
1938 m. Himleris atleido Darré, vietoj jo RuSHA vadovo pareigas perėmė SS grupenfiureris Giunteris Pankė (Günther Pancke). 1940 m. jį pakeitė SS grupenfiureris Otas Hodmanas (Otto Hofmann), o 1943 m. – SA grupenfiureris Richardas Hildebrandtas (Richard Hildebrandt).
RuSHA buvo sukurta tam, kad prižiūrėtų Himlerio 1931 m. įsakymą, jog nevedusių SS narių vedybų sprendimus turi prižiūrėti NSDAP. SS nariai tris mėnesius prieš vestuves turėdavo kreiptis leidimo vesti. Per tą laiką būdavo tikrinamas nuotakos tėvų rasinis grynumas. Vėliau šių vedybinių įstatymų vykdymas tapo ne toks griežtas, bet RuSHA galia vis didėjo, jai pavaldžiomis tapo kitos organizacijos, pvz., Ahnenerbe.
1935 m. Himleris įsakė RuSHA įkurti Lebensborn motinystės namų tinklą, kurio tikslas buvo „rūpintis rasiškai ir genetiškai vertingomis būsimomis motinomis“.
Artašatas

Istorija

Miestas yra vienas seniausių Armėnijoje, įkurtas dar II a. pr. m. e.
Mengao nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 412,24 km² trijų provincijų sandūroje.

Flora ir fauna

Mengao nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai ir mišrūs miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: didysis tikmedis (Tectona grandis), viršūklis (Terminalia alata), tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri), įvairūs bambukai, paparčiai ir orchidėjos.