Regina Abukauskienė

Biografija

1961-1972 m. mokėsi Šiožinių prad. mokykloje, Utenos ir Molėtų internatinėse mokyklose, rašė eilėraščius, dalyvavo jaunųjų literatų konkursuose, buvo įvertinta prizais.
1980 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, įgijo lietuvių kalbos ir literatūros mokytojos specialybę. Pirmoji darbovietė Molėtų rajono Girstaitiškio aštuonmetėje mokykloje pradinių klasių mokytoja. Dirbo Molėtų miesto lopšelyje – darželyje auklėtoja, Lietuvos Kraštotyros draugijos Molėtų skyriaus atsakinga sekretore, Molėtų miesto antros vidurinės mokyklos pradinių klasių mokytoja.
1984 metais įsidarbino Utenos rajono Norvaišių pradinėje mokykloje mokytoja. Mokyklos pavadinimas buvo keičiamas kelis kartus.
2002 m. išėjo pirmoji poezijos knyga „Mano mintys – balandžiai balti“. Reginos mokiniai 2002 ir 2003 metų Utenos „Poezijos pavasarėlių“ dalyviai. Ji aktyvi ir kaimo bendruomenės narė.
2005 metais išleista antroji poezijos knyga „Su tavim dalinuos“.
2007 metais išėjo Kaniūkų kaimo knyga „Kaniūkai“, kurios bendraautorė yra ir Regina. Taip pat aktyviai dalyvavo „Versmės“ leidyklos leidžiamoje „Lietuvos valsčiai“ monografijų serijoje, rinko medžiagą, straipsnius rašė apie Kaniūkus, Užpalius. 
2013 m.„Versmės“ leidykla išleido „Lietuvos valsčių“ serijos  27 – ąją monografiją „Užpaliai“ (2 dalys). D. 1 – 1160 p., D. 2 – 1012 p., sudarytojas S. Balčiūnas. Čia spausdinama ir Reginos surinkta kraštotyrinė medžiaga. Ji yra viena iš 92 autorių.
2014 m. knygų lentynoje pasirodė dar viena Reginos proza parašyta knyga „Mano žydintis laikas“. Tai impresijos, vaikystės prisiminimai.

Kaniūkai

Trijų autorių: R. Abukauskienės, V. Morkūnienės, P. Sirvydytės knyga apie kaimą, įsikūrusį palei Šventosios upę, prie Užpalių, Utenos rajone.
Kaniūkai istoriniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėti 1663 metais, kai kaime gyveno vos 10 gyventojų. Iki XVIII amžiaus Kaniūkai buvo karališkas kaimas, priklausęs Užpalių valstybiniam dvarui. Kaimo pavadinimas slaviškos kilmės, nuo žodžių „arklys“, „arklidė“, „arklių šėrikas“. Apie XIII–XIV amžių, šios vietos gyventojai slėnyje augino arklius, skirtus Užpalių piliai. Kaimą nuo pilies skyrė Šventosios upė. Knyga dviejų dalių, pirmoje dalyje vietovardžiai ir su jais susiję pasakojimai, kaimo praeitis nuo XIX a. pabaigos iki II pasaulinio karo, karo metai kaniūkiečių prisiminimuose, pokario ir tremties prisiminimai, kolektyvizacija, Kaniūkų pradžios mokykla. Antroje dalyje – šiandienos Kaniūkų gyventojai, kaimo meninė dvasia.

Mano mintys – balandžiai balti 

Poezijos knyga. Autorė į ją sudėjo mokyklinių metų literatūrinius bandymus, už kuriuos ji buvo įvertinta, ir dabartinius pamąstymus apie meilę, bėgantį laiką ir besikeičiantį gamtos pasaulį.

Su tavim dalinuosi

Poezija. Kaime gyvenanti poetė poetizuoja tėviškės gamtą, žmonių santykius, jai svarbus tėvų ir vaikų ryšys. Tradicinėmis išraiškos temomis gvildenamos tradicinės temos.

Dangaus papėdėj

Mitologinė poema, parašyta remiantis Užpalių krašto padavimais, skirta Lietuvos tūkstantmečiui. Lietuvos priešistorė. Pagrindiniai veikėjai – deivės. Didžioji baltų deivė Lada pagimdo pirmuosius dvynius: dukterį Lelą ir sūnų Lelį, kurie vėliau susituokę apsigyvena tarp Noliškio ir Nasvaičio ežerėlių. Vietovė gavo Lėlių vardą. Šį vardą išlaikė Utenos rajono, Užpalių seniūnijos Lėlių kaimas. Deivė Lela pagimdo Žemei Žmogų, jis Žaibiškių slėnyje apsigyvena, ištvinusi upė paskandina namus. Žmogus persikelia gyventi ant piliakalnio. Daug kas nutinka Žmogaus gyvenime, su juo Deivės: ir džiaugsme, ir varge. Antroje knygos dalyje Užpalių krašto istorija (parašė Užpalių seniūnas V. Jurka).

Mano žydintis laikas

Impresijos ir vaikystės prisiminimai. Metuose dvylika mėnesių, knygoje dvylika skyrių. „Kai manęs nebekviečia skambutis, mane pasitinka upelis“. Buvusi mokytoja vaikšto Udrokšlio pakrantėmis, užrašo gamtos pastebėjimus, prisimena savo vaikystę, gyvenimą pas senelius.