google/wiki40b huggingface dataset:
Leonardas Zelčius

Biografija

Baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1945–1948 m. mokėsi Kauno dramos teatro studijoje. 1948–1952 m. studijavo Maskvos Lunačiarskio teatro meno institute, kurso vadovai V. ir M. Orlovai, D. Konskis. Nuo 1952 m. Kauno valstybinio dramos teatro aktorius. Nuo 1972 m. vadovavo Kauno politechnikos instituto studentų liaudies teatrui. Sukūrė daugiau nei šimtą vaidmenų teatre, kine ir televizijoje, režisavo keletą spektaklių. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Žmona – aktorė Danutė Juronytė.
Vakarų Kordiljera (Kolumbija)

Vakarų Kordiljera (isp. Cordillera Occidental) – viena iš trijų pagrindinių Andų kalnų grandinių, kertančių Kolumbiją. Nusidriekusi šiaurės - pietų kryptimi nuo Kordobos iki Narinjo departamento. Rytinė kalnagūbrio dalis leidžiasi į Kaukos slėnį, o vakarinė – į Ramiojo vandenyno žemumą. Kalnai sulaiko gausias oro mases nuo Ramiojo vandenyno, todėl vakarinėje jų papėdėje iškrinta labai didelis kritulių kiekis. Aukščiausia vieta – Farallones de Cali kalnų masyvas, iškylantis į 4100 m aukštį. Išteka Kaukos, Atrato, Sinu upės. Vakarų Kordiljeroje yra 4 nacionaliniai parkai.
Trinidado ir Tobago vėliava

Trinidado ir Tobago vėliava buvo įteisinta 1962 m. rugpjūčio 31 d. po nepriklausomybės atgavimo nuo Jungtinės Karalystės. Šalies vėliava yra raudonos spalvos su įstrižai vėliavą nuo apatinio krašto dešinėje iki viršutinio kairėje kertančia juoda juosta baltais kraštais. Vėliavą naudoja tik valstybinės ir karinės šalies institucijos.
Civilinė šalies vėliava, naudojama nevalstybinių institucijų ir pačių gyventojų, yra tokia pati, kaip ir valstybinė, skiriasi tik proporcijos – 1:2. Karinio laivyno vėliava (naudojamas pakrančių apsaugos laivams) yra britų karinio jūrų vėliava su nacionaline šalies vėliava kantone.
Vėliavą 1962 m. priėmė Trinidado ir Tobago Nepriklausomybės komitetas. Vėliavos spalvos – raudona, juoda ir balta – simbolizuoja ugnį, žemę ir vandenį. Ugnis reprezentuoja drąsą, narsą, gyvybingumą, žemė – atsidavimą, vienybę, o vanduo – visų žmonių lygybę bei nacionalinių siekių grynumą.
Iki nepriklausomybės atgavimo 1962 m., Trinidadas ir Tobagas naudojo mėlynąją britų vėliavą su joje esančiu apskritu ženkleliu, kuriame yra vaizduojamas priešais kalną atplaukiantis laivas.
Rotumai

Rotumai yra Rotumos salos gyventojai. Ši sala priklauso Fidžio salynui. Sala yra tarp Mikronezijos, Melanezijos ir Polinezijos, tad saloje yra susimaišiusių šių kultūrų įvairovė.
Iš viso pasaulyje suskaičiuojama apie 10 000 rotumų. Be Rotumos salos jie gyvena Fidžyje, Samoa, Naujojoje Zelandijoje, Australijoje bei Jungtinėse Valstijose.
Rotumai kalba rotumų ir anglų kalbomis.
Video

Video (iš lot. aš matau) – technologija, kuria garso bei vaizdo įrašai yra įrašomi, redaguojami ir platinami patalpinti magnetinėje juostoje, skaitmeninėje medijoje ar transliacijų būdu. Daugiausia technologija asocijuojama su televizija.

Aprašymas

Terminas apima tiek skaitmeninę (MPEG, Digital Betacam, D3, DV), tiek analoginę (VHS, Betacam, Quadruplex) videotechnologiją, skirtą videoįrašų saugojimui. Videoįrašai gali būti įrašomi ir platinami įvairiuose formatuose, pvz., optiniuose diskuose, videokasetėse, rinkmenose ar tiesiog transliuojami televizijos signalų standartais (analoginės TV atveju – NTSC, SECAM, PAL, skaitmeninės – ATSC, DVB).

Vaizdo kokybė

Vaizdo kokybė priklauso nuo metodo, kuriuo įrašomi ir saugojami vaizdo įrašai. Svarbiausias kriterijus yra saugojimo formatas. Skirtingi formatai pasižymi skirtinga vaizdo ir garso kokybe.

Kadrų dažnis

Kadrų dažnis (trumpinama kaip fps) tai tam tikras kadrų skaičius, tenkantis vienam laiko vienetui. Ankstyvoji technologija pasižymėjo 6–8 kadrais per sekundę dažniu, šiandieną plačiai naudojami standartai yra 25 fps arba 29,97 fps. Norint sukurti nepertraukiamo judėjimo iliuziją yra būtina, kad vaizdas būtų rodomas bent 10 kadrų per sekundę dažniu.

Progresyvinis arba pakaitinis vaizdas

Videoįrašai gali būti progresyviniai (eilutės formuojamos laipsniškai) arba pakaitiniai (eilutės formuojamos persipinusios). Jeigu videoįrašas yra pakaitinis, reiškiasi, kad kiekvienas kadras yra padalintas į du laukus, kurių kiekvienas trunka pusę viso įrašo trukmės – pirmajame rodomos nelyginės eilutės, antrajame – lyginės. Tuo tarpu progresyvinio vaizdo atveju nuskaitymo eilutės vaizduojamos laipsniškai viena po kitos.

Vaizdo raiška

Skaitmeninio vaizdo raiška matuojama pikseliais, analoginio – eilutėmis. Analoginės televizijos sistemos PAL ir SECAM vaizdą transliuoja 576 eilučių formatu, tuo tarpu NTSC – 480 eilučių formatu. Raiškioji televizija vaizdą transliuoja atitinkamai 720 ar 1080 pikselių formatais.
3D vaizdo raiška matuojama vokseliais (vaizdo elementų skaičiumi trimatėje erdvėje).

Vaizdo kraštinių santykis

Vaizdo kraštinių santykis (taip pat vaizdo formatas) nusako proporcingą santykį tarp vaizdo kraštinių pločio ir aukščio. Senesnės televizijos sistemos vaizdą transliuodavo 4:3 arba 1,33:1 formatu, skaitmeninės bei raiškiosios televizijos sistemos transliuoja 16:9 arba 1,78:1 formatu.
Jungirio ąžuolas

Jungirio ąžuolas arba Pabutkalnio ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas, 1960 metais paskelbtas saugomu. Auga Kelmės rajono Užvenčio seniūnijoje, Pabutkalniuko kaime, 3 km į vakarus nuo Junkilų. Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.). Ąžuolo kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 515 cm, aukštis – 24 m.
Liaukingasis drebutis

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 482
A profesionalų futbolo grupė

Istorija

Vientisos lygos formatu pirmenybės pradėtos rengti 1937 metais.
Šepetos pelkė

Šepetos pelkė – pelkė Kupiškio rajono savivaldybėje, esanti 5 km į pietus nuo Kupiškio ir 0,5 km į vakarus nuo Šepetos gyvenvietės, kurios bendras plotas 1650 ha.
Pasak legendos pelkė atsirado prasmegus į žemę miestui.

Geografija ir geologija

Aukštapelkė susidarė maždaug prieš 7 tūkst. metų, po paskutiniojo Baltijos ledynmečio, lėkštoje moreninėje įdauboje, Lėvens ir Šventosios vandenskyroje. Vandens nepraleidžiančioje žemėje pradėjo augti drėgmę mėgstantys augalai (daugiausia kiminai, baltoji durpinė samana).

Istorija

Iki pradedant eksploatuoti pelkę 1939 m. čia telkšojo įvairūs akivarai ir klampynės. Žymus gamtininkas Tadas Ivanauskas dar 1921 m. siūlė pelkę palikti kaip neliečiamą gamtos draustinį, kuriame buvo paukščių karalija ir augo ledynų periodo reliktas – beržas keružis. Tada didžiausias durpių klodo storis buvo 7 m, o pelkės vidurys buvo iškilęs 5 m aukščiau už pakraščius.
Tarpukaryje pelkę tyrė biologo Vinco Vilkaičio suburta mokslininkų grupė.
Islandijos futbolo varžybos 1962 m.

„Auksinės“ rungtynės

Papildomos rungtynės: Fram Reykjavik – Valur Reykjavik 1-0
Korėjos demilitarizuota zona

Korėjos demilitarizuota zona (kor. 한반도 비무장지대, hanbando bimudžangdžidė) yra žemės plotas, žymintis ribą tarp Šiaurės ir Pietų Korėjos. Ji dalina Korėjos pusiasalį į beveik dvi lygias dalis, kirsdama 38-tą lygiagretę. Demilitarizuotos zonos ilgis 250 km, plotis - apie 4 km. Tai vienas iš labiausiai apsaugotų pasienio ruožų pasaulyje.

Jungtinė saugumo sritis

Netoli vakarinės pusiasalio pakrantės, pačioje demilitarizuotoje zonoje yra įkurta Jungtinė saugumo sritis. Ji ilgą laiką buvo vienintelė jungtis tarp Šiaurės ir Pietų Korėjos. Šiuo metu tai yra pastatų kompleksas, kurio konferencijų salėse vyko visos lig šiol buvę tarpvalstybinės derybos.
Heničesko sąsiauris

Heničesko sąsiauris (ukr. Генічеська протока, krym. Ceniske, Cengięke) arba Tonka Voda (Тонка протока, Тонка Вода; „seklus/leinas vanduo“) – sąsiauris pietų Ukrainoje, Chersono srityje, skiria žemyną nuo Arabato nerijos (Krymo pusiasalio dalis), jungia Azovo jūrą (rytuose) su Sivašu (vakaruose). Ilgis apie 4 km, plotis 80 – 150 m, gylis iki 4,6 m. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Heničesko miestas. Per sąsiaurį nutiestas automobilių tiltas ir nebeveikiantis geležinkelio tiltas.
Košas

Etimologija

Tyrėjai mano, kad žodis rus. кош buvo perimtas iš tiurkų kalbų, kur reiškė grupę migruojančių ar persikraustančių žmonių (palyginkite azer. Köç, turk. Göç, kaz. Kөш). Iš to paties kildinami ir žodžiai rus. кочевник 'klajoklis' ir rus. кощей 'koščejus'.
Žodis kum. къош reiškia 'stovėjimo vieta ar grupės piemenų žiemavietė su vyriausiu. Viename koše būdavo 2-3 tūkst. avių. Iš to atsirado ir rus. кошара 'avidė'.
Neemija Arbitblatas

Biografija

A. Blatas buvo vienturtis vaikas muzikos instrumentų prekybininko šeimoje. 1917 m. piešti pramoko vaikų namuose Poltavoje, kur Pirmojo pasaulinio karo metais su žydų pabėgėliais septynerius metus glaudėsi ir Arbitblatų šeima. Šeimai grįžus į Lietuvą, lankė Kauno žydų realinę gimnaziją, kur dailės mokytoju dirbo tarpukario Lietuvos žydų dailininkas, Vilniaus meno mokyklos auklėtinis, tapytojas ir grafikas Jokūbas Mesenbliumas, taip pat po pamokų papildomai tobulinosi, lankydamas privačias Justino Vienožinskio pamokas.  1924–1926 m. tapybą studijavo Berlyne, Drezdene, 1926–1932 m. Paryžiuje. Nuo 1940 m. gyveno Niujorke. 1941 m. priėmė JAV pilietybę.
Būdamas tikras pasaulio kultūrinės aristokratijos veikėjas, dailininkas didžiavosi savo lietuviška kilme, niekada neužmiršo lietuvių kalbos. Kartu su žmona 1975 m. ir 1988 m. A. Blatas buvo atvykęs į Lietuvą.

Kūryba

Nutapė peizažų („Peizažas su lūšnele“ 1927 m., „Tiltas per Seną“ 1934 m.), portretų („Senas žydas“ 1927 m., „Jonas Vaičius“, 1930 m., žymių muzikos atlikėjų), natiurmortų, sukūrė skulptūrų, apipavidalino įvairių šalių teatrų spektaklių.
Ankstyvieji kūriniai impresionistinės manieros, psichologiški, ramaus kolorito, vėlesnieji pasižymi emociniu įtaigumu, kolorito, formų savitumu. Nuo 1924 m. dalyvavo parodose, surengė individualių parodų Paryžiuje, Liuksemburge, Niujorke, Rygoje.
Arbitblato kūrinių yra Nacionaliniame M. K. Čiurlionio dailės muziejuje Kaune, Paryžiaus ir Niujorko moderniojo meno muziejuose, taip pat Lozanos, Tel Avivo, Jeruzalės, kitų pasaulio miestų muziejuose.
2011 ir 2013 m. menininko šeima dovanojo Lietuvai A. Blato dailės ir skulptūros kūrinių. 2011 m. Nacionalinėje dailės galerijoje buvo surengta dovanotos kolekcijos dalies kūrinių - tapybos paveikslų ir skulptūrų paroda „Arbit Blatas. Sugrįžimas į tėvynę“. A. Blato šeima nusprendė perrašyti testamentą ir visus Niujorko bute ir studijoje likusius A. Blato darbus neatlygintinai perduoti Lietuvos valstybei.
Toma Vaškevičiūtė

Biografija

2008 m. baigė aktorinio meistriškumo studijas Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje.
Pakėvis

Istorija

Minimas nuo 1585 m. Nuo 1685 m. Beržėnų dvaro aktuose minimas Pakėvio dvaras.

Pavadinimo kilmė

Netoliese yra Kėvės pelkė, nuo kurios vardo ir kilo kaimo pavadinimas.
Bakterinė vaginozė

Priežastis ir diagnozė

BV kyla sutrikus natūraliai makštyje gyvenančių bakterijų pusiausvyrai. Bakterijų pusiausvyra sutrinka, kai tam tikroje terpėje natūraliai gausiausiai gyvenančios rūšies bakterijų sumažėja, o nebūdingų arba kenksmingų – padaugėja. Taip pat šimtus arba tūkstančius kartų padidėja bendrasis bakterijų skaičius. Ligos rizikos veiksniai: makšties plovimas, naujas lytinis partneris arba dažna jų kaita, antibiotikų vartojimas, į gimdą įsodinamų įtaisų naudojimas ir kiti. Ši liga nelaikoma lytiniu keliu plintančia infekcija. Diagnozė įtariama remiantis simptomais, o patvirtinama atlikus makšties išskyrų tepinėlio tyrimą, nustačius didesnį nei normalus makšties pH ir didelį bakterijų skaičių. BV dažnai painiojama su makšties grybeline infekcija arba trichomonų sukelta infekcija.

Profilaktika ir gydymas

Dažnai gydoma antibiotikais klindamicinu arba metronidazolu. Šiuos vaistus galima vartoti ir antrajame arba trečiajame nėštumo trimestre. Visgi po gydymo būklė dažnai pasikartoja. Vartojant probiotikų ligos kartojimosi galima išvengti. Nežinoma, ar probiotikų arba antibiotikų vartojimas turi poveikį nėštumo baigčiai.

Epidemiologija ir istorija

BV – dažniausiai pasitaikanti makšties infekcija vaisingo amžiaus moterims. Sergančių moterų skaičius įvairiu metu svyruoja nuo 5 % iki 70 %. BV daugiausia paplitusi Afrikoje, mažiau – Azijoje ir Europoje. Jungtinėse Amerikos Valstijose serga maždaug 30 % moterų nuo 14 iki 49 metų amžiaus. Įvairių šalių etninėse grupėse ligos dažnis gali stipriai skirtis. Į BV panašių simptomų aprašyta daugumoje senų šaltinių, tačiau pirmasis aiškiai dokumentuoto atvejo aprašas pasirodė 1894 m.
Karolis Juozapas Sapiega

Biografija

Lietuvos garsių magnatų Sapiegų giminės, Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Bresto vaivados Vladislovo Juozapato Sapiegos (1652–1733) ir Kristinos Sanguškaitės (1679–1756) vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Mstislavlio vaivada Ignotas Sapiega.
Karolis Juozapas Sapiega buvo renkamas pasiuntiniu į seimus. 1730 metais gavo Lietuvos lauko raštininko pareigybę. 1733 metais palaikė Stanislovo Leščinskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą, bet po to greitai perėjo į Saksonijos kurfiursto Augusto Vetino, tapusio naujuoju ATR karaliumi kaip Augustas III, pusę. 1735 metais gavo vadovauti husarų įgulai. 1744 metais tapo Baltojo erelio ordino kavalierius.
1748 metais Karolis Juozapas Sapiega gavo Bresto vaivados pareigybę, kurią užėmė iki pat mirties. 1764 metais palaikė išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą Stanislovą Augustą Poniatovskį, nuo kurio 1766 metais gavo Šv. Stanislovo ordiną.
Po savo jaunesnio brolio Karolio Juozapo Sapiegos mirties 1758 metais paėmė jo sūnūs į savo globą.

Šeima

Buvo vedęs Mariją Kazimierą Firlejaitę (m. 1737), nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.
Mirė 1768 metų kovo 20 d. savo valdose, Višnice, Bresto vaivadijoje.
Šendženas

Istorija

Dar XX a. viduryje šioje vietoje buvo mažas žvejų kaimelis, kuris vadinosi Bao’an. Miesto statusą gavo 1979 m. lapkritį. Dėl kaimynystės su Honkongu, tuomet priklausiusiu Jungtinei Karalystei, tarp 1990–2000 metų tapo vienu sparčiausiai augančių pasaulio miestų. 1980 m. gegužę jis tapo pirmąja specialiąja ekonomikos zona šalyje (viena iš dabartinių penkių). Šendženą su Honkongu sieja kultūros, kalbos ir net tarmių panašumai, todėl Honkongas labai daug prisidėjo prie miesto plėtros ir investicijų.

Ekonomika ir mokslas

Šendženas dažnai vadinamas Kinijos Silicio slėniu. Tai didelis užsienio investicijų centras, čia įsikūrusios „Huawei“ ir „ZTC“ telekomo bendrovės, „Tencent“ interneto bendrovė. Šendženas labiausiai apkrautas šalies jūrų uostas. Yra tarptautinis oro uostas. Mieste veikia Pekino genomikos institutas (Beijing Genomics Institute).
Žuvies padažai

Žuvies padažai – grupė padažų, naudojamų Pietryčių Azijoje ir kai kuriose kitose pasaulio virtuvėse, gaminamų fermentuojant žuvies bei kitus jūros produktus. Jie gali būti skysti arba pastos konsistencijos.

Gamybos principai

Dažniausiai tokie padažai gaminami iš žuvies atliekų (vidurių, žvynų, pelekų) ar smulkių žuvelių, krevečių, kurios maišomos su druska, paslegiamos, ir ilgam laikui paliekamos fermentuotis. Procese kietos dalelės suyra, atsiranda skystis, kuris ir tampa žuvies padažu.
Kayseri Erciyesspor

Istorija

Iki 2004 m. klubas vadinosi Kayserispor, tačiau tais metais apsikeitė pavadinimais su tuometiniu Kayserispor Erciyesspor klubu, jam perleisdamas Kayserispor pavadinimą, o pats perimdamas Erciyesspor vardą.
Nykštukinis kašalotas

Gyvenimo būdas

Paplitęs šiltuose šelfiniuose Pasaulinio vandenyno vandenyse. Retai matomas, kadangi linkęs laikytis toliau nuo kranto, atvirose jūrose, be to, juda lėtai, nekeldamas bangų, atsargiai iškilęs į paviršių, laiką leidžia taip pat beveik nejudėdamas. Nesiartina prie laivų. Kadangi atviroje jūroje sunkiai identifikuojamas, praktiškai neturima tikslesnių populiacijos skaičių. Bandymai gyvūną išlaikyti akvariume baigdavosi nesėkmingai, nes jis po 2-3 parų nugaišdavo.

Biologija

Dėl „slapto“ gyvenimo būdo jo biologija palyginti mažai ištirta. Nykštukinis kašalotas išoriškai ir savo elgesiu labai panašus į savo giminaitį mažąjį nykštukinį kašalotą (Kogia sima), kuris yra kiek mažesnis ir turi pastebimai didesnį nugaros peleką. Nykštukinis kašalotas išauga iki 2,4–3,3 m ūgio, 300–400 kg svorio. Patinai paprastai stambesni už pateles. Nuo kitų kašalotų išsiskiria savo kūno forma, būdinga delfinams, nedidele užapvalinta galva, sudarančia 15 % kūno ilgio. Kaip ir kiti kašalotai, galvos priekyje turi spermacetinį organą. Minta galvakojais moliuskais, žuvimis, krevetėmis. Pastebimi pavieniui ar nedidelėse grupėse. Kaip ir jų giminaičiai, išgąsdinti ar užpulti, gindamiesi paskleidžia tamsiai raudoną skystį.
Bijela Gora

Bijela Gora (serb. Бијела гора) – karstinis plokščiakalnis Dinarų kalnuose, vakarų Juodkalnijoje, šiauriniame Orjeno pakraštyje. Būdingas aukštis 1200–1500 m. Aukščiausia vieta – Velika Jastrebica (1862 m). Kalnai smarkiai paveikti ledyninės erozijos, gausu trogų, nuobyrynų.
Būdingos aukštikalnių pievos bei europinių kėnių, juodųjų ir baltažievių pušų, bukų giraitės. Yra daug retų, saugomų augalų. Plokščiakalnyje gyvena elniai, šernai, kartais sutinkami rudieji lokiai ir kalnų ožiai.
Bijela Gora gyvenama retai, čia gyvena ganykline gyvulininkyste besiverčiantys juodkalniečiai, priklausantys Katuno klanui.
Kazachas

Istorija

1939–1959 m. buvo žinomas kaip Naujoji Akstafa.
Selaja

Istorija

Miestas pradėjo kurtis 1571 m. (tada vadintas Purísima Concepción de Celaya) indėnų kaimo Nat-Tha-Hi vietoje. 1915 m. netoliese įvyko Selajos mūšis, kuriame Pančo Viljos revoliucionieriai pralaimėjo Alvaro Obregono armijai.
Pernu įlanka

Pernu įlanka (est. Pärnu laht) – įlanka Baltijos jūroje, Estijos pietryčiuose, šiaurės rytinėje Rygos įlankos dalyje. Įlanka į sausumą įsiterpia 30 km, plotis ties išėjimu – 20 km. Vidutinis gylis – 4–10 m, giliausia vieta - 12 m. Įlankos plotas - 411 kv.km.
Kaip ir kitų Rygos įlankos dalių, Pernu įlankos krantai lėkšti, daug kur smėlėti. Vasarą vanduo sušyla iki 18 °C, žiemą laikosi apie 0–1 °C. Nuo gruodžio iki balandžio būna užšalusi. Druskingumas – 3–6 ‰.
Į įlanką įteka Pernu ir Audru upės. Prie įlankos įsikūręs Pernu uostamiestis. Pernu įlanka yra svarbiausia Estijos priekrantės žvejybos teritorija.
Koratas (katė)

Koratas (taj. โคราช, มาเลศ, สีสวาด, angl. Korat) – trumpaplaukių kačių veislė. Labai reta, net gimtajame Tailande jų nedaug.

Istorija

Koratas pavadintas Korato regiono Tailande, iš kur kilo ši veislė, vardu. Pirmosios šios veislės katės atsidūrė JAV XIX a. pabaigoje.

Charakteris

Tai meilaus būdo katės, prisirišančios prie aplinkinių. Paprastai gerai sutaria su kitomis katėmis, tačiau gali pavyduliauti dėmesio.
Protingos, išmoksta atnešti numestą daiktą. Koratai mėgsta kniaukti, tačiau balsas nėra įkyrus. Judrios, žvalios, dažnai karstosi.

Fizinės savybės

Kūnas lankstus, grakštus. Nugara šiek tiek išlenkta. Šios katės raumeningos, dažniausiai sunkios. Uodega vidutinio ilgumo, prie pagrindo stora, smailėjanti.
Galva širdelės formos, ausys didelės, aukštai ant viršugalvio. Nosies ilgis proporcingas kaukolės dydžiui. Akys pakankamai didelės.
Kailis labai švelnus, be poplaukio, prigludęs. Spalvos – melsva, alyvų, šokoladinė. Plaukas šviesesnis prie šaknies ir palaipsniui tamsėja iki galiuko. Kiekvieno plauko galiukas sidabriškai žvilga. Akys žalios arba gintarinės.
Daliutė Ona Matulaitė

Daliutė Ona Matulaitė (g. 1942 m. lapkričio 25 d. Jukniškėje, Kelmės valsčius) – Lietuvos skulptorė.

Biografija

1969 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1970–1986 m. Vilniaus vaikų dailės mokyklos mokytoja, nuo 1988 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytoja, nuo 1998 m. profesorė.

Kūryba

Kūrybai įtakos turėjo tautodailės medžio ir metalo skulptūrinė plastika, senovės baltų, senovės kinų, japonų, majų, ikikrikščioniškoji Europos kultūra. Skulptūroms dažniausiai naudojamas granitas, bronza, medis, terakota.
Sukūrė dekoratyvinių skulptūrų, paminklų, smulkiųjų formų skulptūrų, skulptūrinių portretų (skulptorius R. Daugintis), fontanų, antkapinių paminklų (tėvams Kelmės kapinėse, 1984 m.), medalių („Lietuvos karikatūra – 80“). Kūriniams būdinga monumentali raiška, skulptūrinių formų darna, konstruktyvumas, raiškus siluetas, apibendrintos formos, epiškumas.
Nuo 1972 m. dalyvauja parodose, skulptūros simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (JAV, Japonija, Jungtiniai Arabų Emyratai, Latvija, Vengrija). Individualios parodos: Vilniuje 1986 m., su Š. Šimulynu, 1988 m., 1992 m., 1994–1996 m., 1998 m., 2004 m., Panevėžyje 2001 m., Šiauliuose 2002 m., Rygoje 2008 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus, užsienio šalių muziejai.
Gediminas Kazys Galubauskas

Biografija

1971 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas.
Raseinių ligoninės ortopedijos ir traumatologijos skyriaus vedėjas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Raseinių rajono skyriaus narys.
1990–1995 m. Raseinių rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 2000–2003 m. (LDDP sąraše), 2003–2007 m. (LSDP sąraše), 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Gydytojų sąjungos narys ir Lietuvos Respublikos ortopedų – traumatologų draugijos etikos komisijos narys. Sutuoktinė Dalia-Margarita, vaikai Vytenis, Kęstutis.
KA Akureyri

Istorija

Klubo ištakos siekia 1928 m. vienintelį kartą tapo šalies čempionais 1989 m.
Audi A6

S6

Pristačius A6 C4 kėbule Audi atliko kelis mažus pakeitimus Audi S4 modeliui. Pavadinimas S4 vėliau bus panaudotas dar kartą ir priskirtas sportinei Audi A4 versijai. Kadangi C4 S6 buvo pirmasis toks modelis Audi istorijoje, jis dažnai vadinamas Ur-S6 ("Ursprünglich" išvertus reiškia "originalas"). Šį modelį buvo galima įsigyti tiek sedano, tiek "Avant'o" kėbule Europos ir JAV klientams, tačiau tik kaip sedaną Kanadoje, Azijoje ir Australijoje.
Nuo pat modelio pristatymo 1994 metų pabaigoje Audi S6 buvo varoma 98 oktanų benziną naudojančio 2226 cm³ turbokompresorinio benzininio variklio(detalių kodo priešdėlis: 034, variklio kodas: AAN) su Bosch gamybos ECU. Maksimali variklio išvystyta galia - 169 kW ties 5900 apsisūkimais ir 326 Nm ties 1950 apsisūkimais. Pasinaudojus šia galinga jėgaine S6 pasiekia maksimalų 235 km/h greitį, 100 km/h per 6.7 sekundes ir 160 km/h per 17.5 sekundžių. Automobilyje standartiškai įmontuota 6 bėgių mechaninė greičių dėžė(5 bėgių JAV) ir Audi T-1 Torsenu paremta visų varomų ratų sistema "Quattro".
Apart standartiško 2.2 litrų variklio, Audi taip pat suteikė galimybė S6(kaip ir S4) sukomplektuoti su itin sportišku 4.2 litrų(detalių priešdėlis: 077, variklio kodas:AEC) V8 varikliu, kuris išvystė 213 kW galią. Apart 6 bėgių mechaninės greičių dėžės, V8 varomą S6 buvo galima pasirinkti ir su 4 bėgių automatine greičių dėže.

C7 (Typ 4G, 2011–dabar)

Nauja A6 karta, išleista 2011 m. Modelis turi daug panašių elementų kaip ir Audi A7.
Upytės valsčius

Upytės valsčius buvo vidurio Lietuvoje. Centras – Upytė.
R-BOT 001

R-BOT 001 (rus. Р-БОТ 001) – robotas, naudotas viešajai tvarkai saugoti Permėje nuo 2007 m. birželio mėn. iki 2008 m. vasaros. Suprojektuotas ir pagamintas Maskvoje. Robotas gali stebėti miesto gatves, išsiaiškinti pažeidimus ir kviesti piliečius laikytis įstatymų.
Darbai vyko apie dvejus metus ir kainavo daugiau kaip 10 000 JAV dolerių. Robotas yra vertikalaus kiaušinio formos, jo aukštis apie 1,8 metro, svoris 250 kilogramų. Plieninis korpusas ir aptaki forma saugo nuo vagysčių ir vandalizmo. Darbo laikas be pakrovimo – 8 valandos. Juda ant keturių ratų iki 5 km/h greičiu. Turi penkias kameras, kurios apsaugotos neperšaunamu stiklu – kamerų įrašai gali būti panaudoti teisme. Į roboto atmintį įrašytas Rusijos Pilietinis kodeksas, kurį jis gali skaityti kalbos sintezatoriaus pagalba. Robotas turi pagalbos mygtuką, kurį paspaudus galima iškviesti miliciją. Robotas gali dirbti valdomas distanciniu būdu ir automatiškai. Pasak jo kūrėjų, jis turi ir trūkumų: neteisingai taria žodžius, negali muštynių atskirti nuo šokių, todėl apie įvykį ir dėl sprendimo priėmimo praneša į centrą.  Liudininkai nurodė, kad robotas buvo stumiamas, neteisingai atsako į klausimus, prie jo stovi milicininkas.
Pirmą kartą robotas išbandytas Miesto dieną 2007 m. birželio 12 d. Kamos upės krantinėje. Robotas sugedo, nes į vidų pateko vandens. Po to jam įdiegta hidroizoliacija. Toliau bandymai vyko birželio 22 d. Dzeržinskio rajone. Permės milicijos vadovybė jam suteikė stažuotojo, o vėliau kursanto vardą.  
2008 m. vasarą išsiųstas į Maskvą patobulinti. Tolesnė eksploatacija ir tobulinimai nutraukti, nes nėra finansavimo.