google/wiki40b huggingface dataset:
Teisinis gėris

Teisinis gėris – teisiškai saugoma vertybė, interesas.
Kėsinimasis į teisinius gėrius, jų ribojimas arba pažeidimas sukelia teisines pasekmes, jei jis neturi teisinio pagrindo, tuomet tai yra teisės pažeidimas, kuris kvalifikuojamas nebūtinai siejant teisinio gėrio pažeidimu, kilusia žala, pakanka ir grėsmės teisiniui gėriui ar galimybei atsirasti jai ateityje (substanciologinė gėrio samprata). Išimtis – civilinio delikto atveju – būtina materialinė (turtinė), asmeninė – turtinė arba neturtinė žala.
Pagal subjektą gali būti individualūs (asmeniniai) gėriai – teisė gyventi, sveikata, laisvė, garbė, orumas, reputacija, nuosavybė, asmens neliečiamybė, lytinio apsisprendimo laisvė) ir kolektyviniai, visuomeniniai (universalieji) gėriai – viešasis saugumas, viešoji tvarka, visuomeninė rimtis bei ramybė, santaika.
Individualūs teisiniai gėriai – dispoziciniai, jais teisės subjektas naudojasi (arba ne) savo nuožiūra. Išimtis – teisė gyventi (žmogaus gyvybė), orumas; valstybė privalo ginti, gelbėti bei saugoti žmogaus gyvybę net ir prieš asmens valią (pvz., bandymo atimti sau gyvybę atveju).
Neteisėti pažeidimai (pagal sunkumą didėjančia tvarka) – civilinis deliktas ( žr. Deliktinė teisė), administracinis pažeidimas, baudžiamoji veika (nusikaltimas, baudžiamasis nusižengimas). Civilinių pažeidimų atveju kyla civilinė teisinė atsakomybė, pareiga atlyginti žalą, nutraukti pažeidimo veiką, pašalinti neigiamas pasekmes ar kt.
Jei neteisėtas kėsinimasis arba pažeidimas peržengia tam tikrą ribą, nuo kurios jis laikomas pavojingu, pradeda galioti baudžiamoji teisė. Jos normonis siekiama saugoti ir ginti teisinius gėrius, kai „švelnesnės“ – socialinės ir net teisės – normos neveiksmingos apsauginei funkcijai vykdyti. Baudžiamoji veika – sunkus teisės pažeidimas, juo pažeidžiami ne tik asmeniniai ir kolektyvinia gėriai, bet ir teisėtvarka.
Lozanos lietuvių II konferencija

Lozanos lietuvių II konferencija – 1916 m. birželio 30 – liepos 4 d. įvykęs lietuvių visuomenės atstovų susirinkimas.

Konferencija

Sušaukta iškart po Pavergtųjų tautų konferencijos, vykusios 1916 m. birželio 27-29, per kurią lietuviai viešai iškėlė Lietuvos nepriklausomybės siekį. Dalyvavo Šveicarijos lietuviai Vladas Daumantas-Dzimidavičius, Juozas Gabrys-Paršaitis, Juozas Purickis, Antanas Steponaitis, Justinas Tumėnas, Lietuvai atstovavo Antanas Smetona, Steponas Kairys, Jurgis Šaulys, Rusijos lietuviams – Stasys Šalkauskis, JAV lietuviams – V. Bartuška, Jonas Julius Bielskis, t. p. iš Romos atvykęs Kazimieras Prapuolenis. Konferencijos pirmininkas – Antanas Smetona.

Nutarimai

Lozanos lietuvių konferencija patvirtino pirmosios Lozanos lietuvių konferencijos nutarimus, išskyrus 1 ir 7 rezoliucijas, dėl Lietuvos politinių veikėjų siekių suartėti su Vokietija pasmerkimo ir JAV lietuvių važiavimo į Prancūziją. Konferencijos metu dar kartą buvo pabrėžta, kad Lietuva sieks atgauti politinę nepriklausomybę, kartu, dėl taktinių priežasčių gali būti nurodomos ir svarstomos kitokios politinės Lietuvos gyvavimo galimybės. Konferencijos iniciatyva buvo galutinai nutrauktas bendradarbiavimas su prolenkiškais Generalinio komiteto karo aukoms Lietuvoje šelpti, įkurto 1915 m. Fribūre, atstovais.
Konferencijos dalyviai nutarė pradėti rūpintis, kad iš Rusijos, JAV, kitų lietuvių kolonijų į Lietuvą sugrįžtų lietuvių mokytojai, gydytojai, amatininkai, verslininkai. Konferencija taip pat nutarė, kad Šveicarijoje turi būti sutelktas lietuvių politinis veikimas, kad čia reikia įkurti Lietuvos tautinę tarybą, kurioje būtų atstovaujama Rusijos, Lietuvos, JAV ir Šveicarijos lietuviams. Kol ji bus sušaukta, Konferencija pavedė Lietuvių informacijos biurui parengti akcijos politinę programą.
Leninietis (Kybartai)

Leninietis – Kybartų rajono laikraštis, ėjęs nuo 1950 m. gruodžio 16 d. iki 1959 m. gruodžio 9 d. Kybartuose.

Istorija

LKP Kybartų rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, leistas du kartus per savaitę. Spausdino Kybartų spaustuvė. Tiražas 1951 m. – 1000 egz., 1959 m. – 2000 egz. 
Laikraštis uždarytas Kybartų rajono teritoriją priskyrus Vilkaviškio rajonui. Teritorijoje platintas Vilkaviškio rajono laikraštis „Pergalė“.
Erikas Laiconas (1950)

Erikas Laiconas (g. 1950 m. gegužės 21 d. Kaune) – Lietuvos speleologas, speleologijos pradininkas Lietuvoje; keliautojas, publicistas, ūkininkas.

Biografija

1973 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1977–1984 m. Kauno speleologijos sekcijos „Omega“, 1984–1985 m. Kauno speleologijos klubo, 1985–1990 m. Lietuvos respublikinės speleologijos komisijos pirmininkas. 1992–1996 m. Lietuvos speleologijos sporto asociacijos generalinis sekretorius. 1979–1981 m. Lietuvos speleologų rinktinės treneris. Nuo 1983 m. speleologijos vyr. instruktorius. Nuo 1993 m. Lietuvos atstovas prie Tarptautinės speleologijos sąjungos (UIS), nuo 1998 m. speleologijos ekspertas. Nuo 2011 m. Lietuvos speleologijos asociacijos prezidentas.
Diplodokas

Išvaizda ir skeletas

Diplodoko kaklas buvo 7,3 m ilgio, tačiau galva – tik 60 cm. Nepaisant dydžio, svėrė kur kas mažiau nei brachiozauras, jo stuburo slanksteliai buvo pusiau tušti. Nugaros smegenys dubens dalyje sustorėjusios, jų tūris keliskart lenkia galvos smegenų tūrį. Todėl kartais juokaujama, kad diplodokai mąstydavo užpakalinėmis smegenimis. Uodegą sudarė apie 70 kaulų. Einant ji tikriausiai būdavo pakelta. Kojų padai buvo iš spyruokliuojančių, tarsi pagalvės, audinių. Panašios kojos ir dabartinių dramblių. Dantys ploni, nedideli, tiko sugriebti nebent minkštą vandens augmeniją.

Judėjimas

Ilgai manyta, kad šie dinozaurai buvo lėti ir nevikrūs, o skeleto apkrovos dėl didžiulės raumenų masės – beveik kritinės, todėl visą gyvenimą diplodokai praleisdavo vandenyje. Dabar žinoma, kad jie buvo gana greiti ir vikrūs. Jų raumenų sistema buvo artima dabartiniams stambiesiems žinduoliams. Turėdami tokius raumenis diplodokai gana greit bėgiodavo sausuma.
Vertikalaus leidimo sistema

Vertikalaus leidimo sistema (angl. vertical launching system; VLS), VLS – šiuolaikinė raketų leidimo sistema, iš kurios raketa startuoja vertikaliai, o tik paskui pasirenka reikiamą skrydžio kursą, naudojamas įvairių pasaulio šalių laivynų povandeniniuose ir antvandeniniuose laivuose.
VLS sukurta vystant leidimo sistemas, sukonstruotas balistinėms raketoms atominiuose povandeniniuose laivuose leisti. VLS yra sumažinti leidimo įrenginių variantai, skirti leisti sparnuotąsias raketas (pvz., ''Tomahawk'') ir priešlėktuvines raketas (pvz., Standard).
Atominiuose povandeniniuose laivuose įrengtos VLS leidžia naudoti didesnę ginklų įvairovę, negu tik torpedinių aparatų naudojimas. Antvandeniniams kombatantams VLS leidžia turėti gerokai daugiau paruoštų šauti raketinių ginklų, negu senosios ne VLS sistemos (pvz., vienos kreipiamosios leistuvas Mk-13 ar dviejų kreipiamųjų Mk-26), kurios būna užtaisomos raketomis iš po deniu esančių dėtuvių. JAV karinis jūrų laivynas raketiniuose kreiseriuose ir eskadriniuose mininkuose naudoja vien tik VLS, nors Mk-13 ir Mk-26 leistuvai dar naudojami laivuose, parduodamose kitoms šalims, tokioms kaip Taivanas, Graikija ar Lenkija.
Žmogžudystė šventinę dieną

Turinys

Buenos Airės, 1952–ieji. Grupė aktorių, netekusių darbo uždarius jų teatrą, nusprendžia savo vaidybinius sugebėjimus panaudoti sukčiaujant per laidotuves, apsimetant artimojo giminaičiais. Kartą jie užklysta į namus, kuriuose neseniai mirė turtingas ir įpėdinių neturintis vyras. Sužinoję, kad yra tik viena jauna giminaitė, gyvenanti Europoje, jie nusprendžia kad tai puikus šansas vienu kartu išspręsti visas finansines problemas. Yra tik viena kliūtis – nei vienas iš aktorių grupės nėra tinkama pagal amžių apsimesti mirusiojo giminaite, todėl šio vaidmens imasi vienas iš vaikinų. Jam tenka ne tik kurį laiką būti apsirengusiu moterimi, bet ir suvilioti palikimo dokumentus tvarkantį advokatą, kad šis greičiau parengtų reikiamus popierius. Advokatas netrunka įsimylėti iš Europos trumpam atvykusią „merginą“, tačiau ir jos vaidmenyje esantis aktorius, pernelyg įsijautęs į kuriamą personažą, vis labiau ima jaustis ne vyru, o moterimi...
Novaraistis (kaimas)

Istorija

Įkurtas 1956 m. kaip darbininkų gyvenvietė.

Aplinkinės gyvenvietės

LEKĖČIAI
Varniškių šaltinis

Varniškių šaltinis – savivaldybės saugomas hidrologinis gamtos paveldo objektas Utenos rajone, Tauragnų seniūnijoje, ties Varniškėmis III. Šaltinis trykšta netoli Pliaušės upelio, dešiniajame krante (nutolęs apie 200 m), miške. Tarpumiškio pievos pakraštyje prie šaltinio pastatytas informacinis ženklas.
Šaltinis unikalus tuo, kad prasideda vandens išplautoje nedidelėje dauboje (2,0x1,5 m), kurios dugne smėlis „verda“, kunkuliuoja, lyg dideliame puode. 2014 m. sutvarkyta aplinka prie šaltinio: krantai išgrįsti lauko akmenimis, padarytas patogus priėjimas tilteliu.
Milerio-Urėjaus eksperimentas

Milerio-Jurėjaus eksperimentas – 1953 m. Stanley L. Miller ir Harold C. Urey atliktas eksperimentas, kurio metu sudarius hipotetines ankstyvąsias žemės sąlygas, iš neorganinių medžiagų susidarė organinės. Šiuo metu jis laikomas vienu iš klasikinių gyvybės atsiradimo ir cheminės evoliucijos tyrimų eksperimentų. Šis eksperimentas įkvėpė daug kitų panašių bandymų, kurie taip pat buvo sėkmingi.

Kiti eksperimentai

Šis eksperimentas įkvėpė daugelį kitų. Vienas žymiausių yra ispanų biochemiko Joan Oró 1961 m. atliktas eksperimentas, kurio metu iš ciano vandenilio (HCN) ir amoniako vandeninio tirpalo susidarė didelis kiekis adenino ir įvairių amino rūgščių. Adeninas yra viena iš pagrindinių nukleino rūgščių (DNR, RNR) sudedamųjų dalių.
Antanas Panavas

Biografija

1980–1985 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, biologijos ir žemės ūkio darbų mokytojas. 1985–1989 m. Antalgės aštuonmetės mokyklos mokytojas. 1989–1999 m. Leliūnų vidurinės mokyklos direktorius. 1999–2001 m. Utenos reabilitacijos ir ugdymo centro direktoriaus pavaduotojas. 2001–2008 m. Utenos rajono savivaldybės švietimo ir sporto skyriaus vedėjas. 2006 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universiteto edukologijos magistro studijas. 2009–2013 m. Utenos kolegijos direktoriaus pavaduotojas akademinei veiklai. 
Lietuvos centro sąjungos, nuo 2004 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Utenos rajono skyriaus narys. 2007 m. ir 2011–2013 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos slidinėjimo federacijos Vykdomojo komiteto narys. Utenos rajono savivaldybės švietimo tarybos pirmininkas. Lietuvos distancinio mokymo asociacijos valdybos narys.
Andrius Bielinis

Biografija

Brolis Jurgis Bielinis. Nuo 1882 m. gyveno Rygoje. Apkaltintas pinigų pasisavinimu ir suimtas, pabėgo į JAV. 1894 m. (ar 1893 m.) pabaigoje grįžo į Lietuvą. Brolio Jurgio paragintas tapo Garšvių draugijos nariu, knygnešiu profesionalu. 1895 m. balandžio 18 d. Prūsijos policija jį suėmė ir perdavė Rusijos pasienio sargybiniams su įkalčiais – 6 ryšuliais, 60 pavadinimų 2753 egz. lietuvių spaudinių ir 297 religiniais paveikslėliais. Kalintas Tauragėje, Kaune, Šiauliuose, Rygoje. Iškalėjęs vienerius metus, gelbėdamasis nuo tremties per Vokietiją pabėgo į JAV. Pakeliui nušalo kojas, viena jų buvo amputuota Niujorke. Tapęs invalidu grąžintas Vokietijai, iš ten – Rusijos žandarams. Ištremtas į Jaranską. Vytautas Merkys.
Zapad 2017

„Zapad 2017“ (rus. Запад-2017) – trečiosios bendros karinės pratybos, kuriose dalyvavo Rusijos ir Baltarusijos ginkluotosios pajėgos. Pratybos vyko 2017 m. rugsėjo 14-20 dienomis Rusijoje, Baltarusijoje ir Kaliningrado srityje. 
2017 m. liepą Baltarusijos užsienio reikalų ministras Andrėjus Ravkovas teigė, kad šiose pratybose dalyvaus mažiau nei 13 tūkst. kariuomenės personalo. Tačiau Rusija nuolat dirbtinai mažina tikrąjį karinėse pratybose dalyvaujančių karių skaičių. Pratybos, kuriose dalyvauja daugiau nei 13 tūkst. karių, turi būti atviros stebėtojams. Todėl oficialiai ir kalbama apie mažesnį karių skaičių. „15min“ cituoja 30 tūkst. skaičių. Tuo tarpu „The Washington Post“, „The New York Times“, „The Economist“ cituoja 60–100 tūkst. ir didesnius skaičius. Pagal tokius duomenis tai būtų didžiausios karinės pratybos Rusijoje nuo Šaltojo karo. 
Nuo 2016 m. įvairiose NATO šalyse iškilo neaiškumų dėl Rusijos tikslų tokiose pratybose. Lietuvos prezidentė Dalia Grybauskaitė šias pratybas pavadino pasiruošimui karui su vakarais. Prieš pratybas JAV karininkai išreiškė įtarimus, kad tokiomis pratybos Rusija stengiasi padidinti savo karinį egzistavimą Baltarusijoje. Tuo tarpu Rusijos ir Baltarusijos šalys teigė, kad šios pratybos yra grynai gynybinio pobūdžio.
Pasibaigus pratyboms Lietuvos krašto apsaugos ministras Raimundas Karoblis teigė, kad pratybų scenarijus buvo puolamasis – vykdytas Baltijos šalių puolimas. Šios institucijos teigimu, pratybose  buvo kelis kartus viršytas iš anksto skelbtas karių skaičius ir vykdyti bombardavimai ir kiti pavojingi veiksmai Baltijos valstybių pašonėje.

Pratybų eiga

Pratybų organizatoriai pateikė tokį planą: pagal įsivaizduojamą situaciją, Baltarusiją užpuolė trys agresorės – Veišnorija, Vesbarija ir Lubenija. Veišnorija apima vakarinę dabartinės Baltarusijos teritoriją, Vesbarija – Lietuvos ir Latvijos, Lubenija – Lietuvą ir Lenkiją.

Istorija

„Zapad“ pratybos pradėtos rengti 2009 m. ir rengiamos Baltarusijos ir Rusijos šalyse. 2009 m. šių pratybų rengimą susitarė abiejų šalių prezidentai. Antrosios pratybos įvyko 2013 m.
Prahos universitetas

Struktūra

Prahoje bendro Universitetinio miestelio nėra. Akademiniai objektai išsidėstę visame Prahos mieste, o trys fakultetai yra kituose miestuose (du iš jų – Hradec Kralovėje, vienas – Pilzene). Pagrindinis istorinis pastatas, vadinamasis Karolinumas, stūkso senamiestyje. Jame įsikūręs rektoratas ir senatas, taip pat tai yra oficialių akademinių ceremonijų vieta. Universiteto botanikos sodas, kurį prižiūri Mokslo fakultetas, įsikūręs naujamiestyje.

Ryšiai su Lietuva

1380 m. čia studijavo pirmieji studentai iš Lietuvos. 1397 m. universitete įsteigta Lietuvių kolegija, įkurta Jogailos žmonos karalienės Jadvygos.
Pagal akademinių mainų programą „Erasmus“ Karolio universitete kasmet studijuoja nuo 20 iki 30 lietuvių studentų. Šiuo metu Filosofijos fakultete, prie Slavistikos ir Rytų Europos studijų katedros veikia Baltistikos centras. Prahoje lietuvių kalba dėstoma jau nuo XIX a.
Juozas Linkaitis

Juozas Linkaitis (1910 m. lapkričio 23 d. Kalvarija – 1967 m. spalio 1 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius elektrikas, energetikas.

Biografija

1941 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą ir iki 1944 m. dirbo Petrašiūnų elektrinėje, 1944–1952 m. Kauno Energijos rajono, 1952–1957 m. Petrašiūnų elektrinės vyriausiasis inžinierius. 1957–1965 m. Mokslinių tyrimo darbų koordinavimo komiteto Energetikos ir kuro skyriaus viršininkas, nuo 1965 m. Valstybės plano komisijos Mokslo ir technikos skyriaus viršininko pavaduotojas. 1944–1962 m. dar dėstė Kauno universitete (1944–1946 m. Vytauto Didžiojo universitetas, nuo 1950 m. Kauno politechnikos institutas).

Mokslinė veikla

Parašė mokslinių darbų apie Lietuvos energetikos plėtotę, šiluminės energijos tiekimo centralizavimą ir projektavimą. Daug prisidėjo rengiant energetikus ir tobulinant energetinius įrenginius Lietuvoje. Sukaupė techninės literatūros apie elektros įrenginių montavimą, remontą. Jo iniciatyva (projektavo ir vadovavo montavimo darbams) įrengta pirmoji Lietuvoje garo tiekimo linija iš Petrašiūnų elektrinės į popieriaus fabriką šalia elektrinės. Jam vadovaujant Petrašiūnų elektrinėje ir Maisto fabrike buvo pastatyti ir pradėjo veikti du 1000 kW galios energetiniai traukiniai.
Zoocenozė

Zoocenozė - tam tikrame vandens ar sausumos plote gyvenančių gyvūnų su tam tikra sandara ir rūšine sudėtimi visuma. Energija gaunama iš pagamintos organinės medžiagos.
Justinas Strimaitis

Biografija

Baigė Veiverių mokytojų seminariją, studijavo Lietuvos universitete.
Nuo 1915 m. mokytojavo. 1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis. Lietuvos kanklininkų draugijos kursų dėstytojas.
Spaudoje pradėjo bendradarbiauti 1912 m. 1914 m. dirbo laikraščių „Viltis“, 1916 m. „Dabartis“, 1922-1927 m. dienraščio „Lietuva“ redakcijoje. 1920-1922 m. redagavo žurnalą „Pavasaris“. Nuo 1935 m. – nuolatinis žurnalo „Žvaigždė“ bendradarbis. Rašė visuomenės gyvenimo, kultūros, pedagogikos klausimais.
Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Bibliografija

Rom. Žibunto slapyvardžiu 1919 m. išleido eilėraščių rinkinį Vargelių žiedai.
San Blaso Kordiljera

San Blaso Kordiljera (isp. Cordillera de San Blas) – kalnų grandinė šiaurės rytų Panamoje, driekiasi per Panamos provinciją ir Kuna Jalos komarką (sudaro gamtinę ribą tarp jų).
Kalnagūbris driekiasi šalia Karibų jūros ir nepasiekia didelių aukščių. Aukščiausias taškas – Sero Karti kalnas (748 m). Kalnuose prasideda Bajano, Karti Grandės, Kanjitos, Diablo ir kitos upės. Rytuose San Blaso Kordiljera pereina į Darjeno aukštumą.
Wojciech Buyko

Biografija

Gimė 1882 m. Šiauliuose, gydytojo šeimoje. Baigė žemės ūkio mokyklą, būdamas studentu pradėjo fotografuoti. Kovojo I pasauliniame kare, nuo 1918 m. apsigyveno Varšuvoje. Dirbo geodezininku Varšuvoje, Pšasnyše, Breste, Vilniuje. Gyvendamas Vilniuje bendravo su fotografu Jan Bułhak, priklausė Vilniaus fotografų draugijai. Fotografavo Vilniaus architektūrą, kraštovaizdį, žmones. Jo darbai buvo pristatyti parodose Vienoje ir Niujorke. 1941 m. buvo suimtas NKVD ir ištremtas į Rusijos gilumą, tiksli mirties vieta ir data nežinoma.
Air Ivoire

Istorija

Oro linijos buvo įkurtos 1960 m. gruodžio 14 d., o pradėjo veiklą 1964 m. 1976 m. visos kompanijos akcijos priklausė vyriausybei. Dėl finansinių sunkumų bendrovė sustabdė savo veiklą 1999 m. 2001 m. 51% kompanijos akcijų įsigijo Prancūzijos kompanija Air France ir AIG, kompanija pakeitusi pavadinimą į Nouvelle Air Ivoire tęsė savo veiklą. Nuo to laiko bendrovė grįžo prie savo originalaus pavadinimo Air Ivoire.
Vėliau šalies vyriausybė padidino savo turimų akcijų paketą ir vėl perėmė Air Ivoire valdymą. 2008 m. spalio 15 d. privati bendrovė Groupe Atlantique įsigijo 51% bendrovės akcijų, o 49% liko vyriausybės žinioje.
Antroje 2009 m. pusėje kompanija atnaujino visus savo lėktuvus ir šiuo metu atitinka Dramblio Kaulo Kranto bei Europos standartus.
Švietimas Kaune

Kaunas – vienas svarbiausių Lietuvos mokslo ir švietimo centrų.
Pirmoji mokykla mieste veikė 1473 m. prie Šv. Petro ir Povilo bažnyčios.  1922 m. Kaune įsteigtas Lietuvos universitetas, vėliau įkurtos dar kelios aukštosios mokyklos, tarp kurių ir Aukštoji karo mokykla, taip pat specializuoti mokslinio tyrimo institutai.
2004–2005 m. mieste buvo 77 ikimokyklinės įstaigos, 11 darželių-mokyklų, 15 pradinių mokyklų, 4 pagrindinės mokyklos, 3 jaunimo mokyklos, 41 vidurinė mokykla, 9 gimnazijos, 1 suaugusiųjų mokymo centras, 17 neformaliojo ugdymo įstaigų (muzikos, sporto mokyklos, moksleivių techninės kūrybos namai ir kt.), Savivaldybės vaikų globos namai.
2010–2011 m. mieste buvo 82 ikimokyklinės įstaigos, 6 darželiai-mokyklos, 11 pradinių mokyklų, 7 pagrindinės mokyklos, 3 jaunimo mokyklos, 34 vidurinės mokyklos, 11 gimnazijų, 1 suaugusiųjų mokymo centras, 19 neformaliojo ugdymo įstaigų, 6 specialiosios įstaigos (kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų ugdymo centras, Prano Daunio aklųjų ir silpnaregių ugdymo centras, Specialioji mokykla, Jono Laužiko specialioji mokykla, „Aitvaro“ vidurinė mokykla, Vandos Tumėnienės vaikų reabilitacijos centro mokykla), kurios perduotos iš Kauno apskrities viršininko administracijos.
Vario kultūra

Raida

Pirmoji kultūros sostinė Vinjakė buvo šalia dabartinio Ajakučo miesto, vėliau persikėlė į Vario miestą.
Ekspansijos laikotarpiu įtraukė daugumą ankstyvosios tarpinės grandies metu klestėjusių kultūrų: Močės, Limos, Naskos, Kachamarkos, Rekvajaus ir kitas, kurių palikimą absorbavo ir suvienijo. Vario kultūrai priklausė religinis centras Pačakamako miestas, taip pat Pikiljatos, Kinua miestų liekanos. Nėra vieningai sutariama, ar kultūra buvo kartu ir Vario imperija. Dalis mokslininkų ją laiko daugiau atskirų vietos valstybių federacija, nors kai kurie pabrėžia centralizuotą kultūros pobūdį.
IX a. pabaigoje kultūrai sumenkus, buvusiose provincijose Kostoje ir Andų slėniuose susormavo vietinės kultūros: Čimu, Čankajus, Činča, Kuskas ir kitos. Taip prasidėjo Vėlyvoji tarpinė grandis. Apurimako slėnyje Vario kultūra gyvavo iki XIII a. pabaigos, kuomet vietos indėnus nukariavo čankai.
Sekalas turi mirti

Turinys

Filmo veiksmas vyksta 1943 m. nedideliame Moravijos miestelyje, kuriame savivaliauja neseniai į jį sugrįžęs Ivanas Sekalas. Nesantuokinis sūnus, paliktas tėvo, dirbęs samdiniu ir niekintas kitų gyventojų, jis dalyvavo Ispanijos pilietiniame komunistų pusėje, o dabar, vykstant naujam karui, tą faktą kruopščiai slepia ir tarnauja nacistams. Jis nuolatos skundžia (dažniausiai melagingai) kitus gyventojus vokiečiams ir už tai vienas jų miršta atsidūręs koncentracijos stovykloje. Naudodamasis savo padėtimi, Sekalas prievarta atima arba pigiai superka kitų žemes, o tie, kurie atsisako jam paklūsti ir nusileisti, būna atiduodami vokiečiams.
Nebegalėdami daugiau kentėti, gyventojai nutaria, kad reikia bet kokiu būdu atsikratyti Sekalo. Suplanuotos žmogžudystės atlikėju nusprendžiama nusamdyti neseniai miestelyje pasirodžiusį kalvį Jurą Baraną. Pastarasis slapstosi nuo gestapo ir „garbingi“ miestelio žmonės nutaria tuo pasinaudoti, kad priverstų jį nužudyti „niekšą“ Sekalą...
Paragvanos pusiasalis

Paragvanos pusiasalis (isp. Península de Paraguaná) yra Atlanto vandenyne, Karibų jūroje, Venesuelos šiaurėje.
Su žemynu Paragvanos pusiasalį jungia Medano sąsmauka. Pusiasalio plotas 2400 km². Čia vyrauja pusdykumė. Punto Fiche yra naftos perdirbimo gamykla. Gyventojai užsiima perlų gavyba, žvejyba.
Augustinai

Lietuvoje

LDK pirmasis augustinų vienuolynas įsteigtas XV a. pradžioje Lietuvos Brastoje. Vėliau – Gardine, Vilniuje, Kaune. XIX a. antroje pusėje caro valdžia vienuolynus uždarė. Daugiau augustinai Lietuvos teritorijoje nebeatsikūrė. Lietuvoje veikę augustinai priklausė šv. Augustino eremitų ordinui. Jie Lietuvoje neturėjo savo provincijos, nes per mažai buvo vienuolynų ir vienuolių.
E-pay

„E-pay“ (liet. elektroninis apmokėjimas) – elektroninių sąskaitų, ataskaitų ir apmokėjimo sistema internete. Dokumentai pateikiami „Adobe Portable Document Format“ (PDF) forma, todėl juos galima išsaugoti kompiuteryje, atsispausdinti ir pan. Taip pat egzistuoja apmokėjimo už paslaugas per šią sistemą galimybė. Turėdamas vieną asmeninę el. dokumentų saugojimo dėžutę „E-pay” sistemoje, vartotojas gali gauti įvairių paslaugų teikėjų sąskaitas ir jas apmokėti. Kiekvieną kartą, kai dokumentai patalpinami kliento „E-pay“ dėžutėje, jis gauna pranešimą į registracijos metu nurodytą elektroninį paštą. Jei klientas pasirenka elektroninių sąskaitų gavimą su apmokėjimo toje pačioje sistemoje galimybe, sistema siunčia atitinkamam bankui nurodymą sąskaitoje esančią sumą pervesti iš kliento sąskaitos banke į paslaugos tiekėjo sąskaitą.
El. dokumentų pateikimu per „E-pay“ naudojasi bankai, telekomunikacijų, draudimo, lizingo, komunalines paslaugas teikiančios įmonės ir daug kitų. Kiekvienam vartotojui suteikiamas unikalus prisijungimo vardas (vartotojo ID) ir slaptažodis, kurį jis gali keisti priklausomai nuo poreikių. Sistema veikia savarankiškai, bet gali būti integruojama paslaugos teikėjo interneto tinklalapyje.
„M-pay“ sistema – tai SMS žinučių pagalba veikianti sistema, kuri priima, apdoroja ir perduoda paslaugų vartotojo sutikimą apmokėti jam pateiktas paslaugų teikėjų sąskaitas. Vartotojas į mobilųjį telefoną gauna žinutę, kurioje nurodytas sąskaitos siuntėjas, suma, apmokėjimo terminas ir apmokėjimo patvirtinimo kodas, kurį reikia išsiųsti operacijai skirtu numeriu. Toliau vartotojas gauna žinutę, kad sutikimas apmokėti yra priimtas ir galiausiai dar vieną pranešimą apie apmokėtą sąskaitą. Ši paslauga vartotojui nieko nekainuoja, kaip ir „E-pay“ sistema gaunami dokumentai.
Visą procesą – el. sąskaitų pateikimą užsakovo klientams, atsiskaitymų informacijos administravimą ir detalios ataskaitos apie atsiskaitymus pateikimą užsakovui – valdo UAB „Itella Information“.