google/wiki40b huggingface dataset:
Leto

Apolono ir Artemidės gimimas

Kada Hera sužinojo, kad Leto yra nėščia ir Dzeusas, Heros vyras, yra vaiko tėvas, ji uždraudė Leto gimdyti vaiką žemyne ar bet kurioje saloje. Ji surado plaukiojančią Delo salą, kuri nebuvo nei žemynas, nei tikra sala, ir ten pagimdė. Sala buvo apsupta gulbių. Už dėkingumą Delo sala buvo apsaugota keturiais stulpais. Vėliau sala tapo šventa Apolonui. Pagal kitą versiją, Hera pagrobė Eileitiją, vaikų gimimo ir gimdyvių deivę, neleisdama taip Leto pagimdyti. Kiti dievai privertę Herą paleisti ją. Vienaip ar kitaip Artemidė gimė pirmoji, ir padėjo gimti Apolonui. Kita versija sako, kad Artemidė gimė prieš Apoloną viena diena anksčiau, Ortygijos saloje ir padėjusi Leto perkirsti jūrą keliaujant į Delo salą, kitą dieną gimė Apolonas.

Pitonas

Būdamas dar tik vaikas Apolonas užmušė ištvirkusį drakoną Pitoną, kuris gyveno Delfije šalia Kastaliano upokšnio, pagal kai kurias versijas, todėl, kad Pitonas mėgino išprievartauti Leto kol ji laukėsi Apolono ir Artemidės.

Titijas

Hera sumaišė milžinui Titijui protą ir šis apimtas aistros kėsinosi į Leto, tačiau (pagal vieną iš mito variantų) Artemidė ir Apolonas užmušė milžiną savo taikliomis strėlėmis. Pagal kitą variantą Dzeusas nutrenkė savo sūnų Titiją į Hado karalystę, kur jam kepenis lesa du vanagai.

Niobė

Niobė, Amfiono žmona, Tėbų karalienė, gyrėsi esanti viršesnė už Leto, nes jis turėjo keturiolika vaikų, septynis berniukus ir septynias mergaites (niobidus), tuo tarpu Leto turėjo tik du (Apoloną ir Artemidę). Už tai Apolonas užmušė jos sūnūs, kai šie užsiiminėjo atletika, paskutinis iš jų maldavęs pasigailėjimo, o Artemidė užmušė Niobės dukteris. Priblokšta Niobė pabėgo į Sipliono kalną esantį Mažojoje Azijoje ir buvo paversta akmeniu, kai verkė, arba pati nusižudė. Jos ašaros tekėjo į Achelojo upę. Dzeusas sustingdė visus Tėbų žmones, kad niekas negalėtų palaidoti niobidų, devintą dieną po jų mirties dievai patys juos palaidojo.
Emociškai nestabilaus tipo asmenybės sutrikimas

Emociškai nestabilaus tipo asmenybės sutrikimas – asmenybės sutrikimas, kuriam būdinga ryškus polinkis elgtis impulsyviai, neatsižvelgiant į pasekmes ir afektų nestabilumas. Sugebėjimas planuoti ateitį gali būti minimalus ir smarkaus pykčio proveržiai dažnai gali pasireikšti smurtu ar „elgesio iškrovomis“; pastarųjų pasireiškimą ypač paskatina aplinkybės, kai impulsyvūs veiksmai yra kritikuojami arba jiems trukdoma.
Yra skiriami du šio asmenybės sutrikimo tipai. Abiem būdingas impulsyvumas ir savikontrolės stoka:

Impulsyvusis tipas

Vyraujantys požymiai – tai emocinis nestabilumas ir nepakankama impulsų kontrolė. Dažnai sutinkami smurto ar grėsmingo elgesio protrūkiai, ypač reaguojant į kitų asmenų kritiką. Apima eksplozyvaus ir agresyvaus tipo asmenybės sutrikimą.

Ribinis tipas

Būdingi keli emocinio nestabilumo požymiai; be to, dažnai yra neaiškus ar sutrikęs paciento savęs suvokimas, tikslai ir vidinių vertybių (tarp jų ir seksualinių) pasirinkimas. Paprastai pasireiškia nuolatinis tuštumo jausmas. Dėl polinkio įsitraukti į įtemptus ir nestabilius santykius gali kartotis emocinės krizės, pastangos bet kokia kaina išvengti išsiskyrimo ir daugybė suicidinių grasinimų ar savęs žalojimo veiksmų (nors jie gali pasireikšti ir be akivaizdžių priežasčių). Apima ribinio tipo asmenybės sutrikimą.
Tiesiamasis nugaros raumuo

Inervacija ir aprūpinimas krauju

Visą nugaros tiesiamojo raumens kompleksą inervuoja kaklinių, krūtininių ir juosmeninių nugarinių nervų dorsalinės šakos (C2-L5). Krauju aprūpina a. cervicalis profunda, aa. intercostales posteriores, aa. lumbales.
Rusijos Federacijos mokesčių kodeksas

Rusijos Federacijos mokesčių kodeksas (rus. Налоговый кодекс Российской Федерации) – kodifikuotas Rusijos federalinis įstatymas, nustatatantis Rusijos mokesčių bei rinkliavų sistemą; mokesčių teisės šaltinis, teisės kodeksas. Sudarytas iš 2 dalių. I - bendroji dalis. II - specialioji (ypatingoji) dalis, kurioje nustatyta apmokestinimo tvarka (atitinkamai pagal atskiras mokesčių bei rinkliavų rūšis). I dalį Rusijos Prezidentas pasirašė 1998 m. liepos 31 d., įsigaliojo 1999 m. sausio 1 d. II dalis pasirašyta 2000 m. rugpjūčio 5 d., įsigaliojo 2001 m. sausio 1 d.
Silosinė

Istorija

Pirmąjį šiuolaikinį vertikalų medinį silosą, pripildytą grūdais, 1873 m. suprojektavo ir pastatė Fred Hatch Ilinojaus valstijoje, JAV.

Konstrukcija

Silosai juose esančias medžiagas apsaugo nuo vandens ir oro poveikio: nepralaidūs drėgmei, atsparūs karščiui ir pakankamai atsparūs cheminių medžiagų poveikiui. Siloso bokštai statomi iš plytų, gelžbetonio, metalo konstrukcijų. Turi įrengtas ventiliacijos, birių medžiagų pakėlimo ir išleidimo sistemas, dozavimo įrangą. Dėl savo vertikalios padėties, nepaisant didelio saugomos žaliavos kiekio, silosų nauda akivaizdi taupant sandėliavimo plotą. Cilindrinių statinių diametras būna nuo 3 iki 27 m, aukštis – nuo 10 iki 90 m.
Silosų sienos daromos iš metalo lakštų, monolitinio ir surenkamojo gelžbetonio. Dugnas gali būti plokščias arba piltuvo pavidalo. Biralai į silosą kraunami per viršų mechaniniu (konvejeriais) arba pneumatiniu būdu (vamzdžiais). Sublokuoti bokštai aptarnaujami prijungtais transporteriais. Silose laikomos medžiagos iškraunamos pro angas siloso dugne savaiminio byrėjimo būdu, taip pat mechaniniu arba pneumatiniu būdu. Silose laikoma medžiaga maišoma mechaniškai arba aeruojama pučiant orą.
Troškūnų Švč. Trejybės bažnyčia

Istorija

Troškūnų dvaro savininkas Vladislovas Sakalauskas 1696 m. pasikvietė bernardinus, pastatė vienaaukštį mūrinį vienuolyną, 1698 m. – medinę bažnyčią. Iš pradžių vienuolynui dovanojo 2 valakus žemės ir pinigų iš Raguvos dvaro ir Troškūnų dvaro. Vėliau skirta 30 valakų Surviliškio žemės be valstiečių.
1743 m. bažnyčia sudegė. 1747 m. atstatyta, 1770 m. vėl sudegė. Vienuolyno gvardijono kunigo Domininko Dambrausko rūpesčiu 1774–1787 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (architektas Martynas Knakfusas). Ją 1803 m. rugpjūčio 12 d. konsekravo Vilniaus pavyskupis Dovydas Pilkauskas. 1800 m. pastatyta mūrinė varpinė (architektas Pietras De Rosis).
1794 m. pastatytas mūrinis vienaaukštis U raidės formos vienuolynas. Prie jo 1797 m. įsteigta 5 klasių vidurinė mokykla (nuo 1803 m. – 6 klasių, nuo 1829 m. – gimnazija), 1834 m. vietoj jos – Panevėžio bajorų mokykla (1840 m. iškelta į Panevėžį). Mokykla turėjo įvairių mokymo priemonių, biblioteką, kurioje buvo apie 300 knygų. Vienuolyne XVIII a. veikė vienuolių oratorikos mokykla.
Troškūnuose XVIII a. pabaigoje klebonavo religinių raštų autorius Ciprijonas Lukauskis. Vienuolis kunigas Andrius Beinoravičius 1833 m. areštuotas ir apkaltintas dalyvavimu 1831 m. sukilime. Neįrodžius kaltės 1834 m. paleistas. M. Muravjovo įsakymu triskart tirta, ar Troškūnų bernardinai neprisidėjo prie 1863 m. sukilimo. Nors įrodymų nerasta, 1864 m. vienuolynas uždarytas M. Muravjovo įsakymu, neva „Troškūnų bernardinai nedraudė jiems priklausančioje bažnyčioje giedoti giesmes, priešingas valdžiai“. Dėl lietuviškos veiklos 1896 m. nubaustas vikaras Vincas Pacevičius, 1902 m. – vikaras Pranciškus Janulaitis (istoriko Augustino Janulaičio brolis).
1890 m. buvo rekonstruota, varpinė paaukštinta iki 43 metrų. Prie bažnyčios 1902 m. suburti vyrų ir vaikų chorai. 1908 m. bažnyčia buvo atnaujinta vadovaujant Antanui Stepulioniui. 1929–1937 m. Troškūnuose buvo įsikūrę pranciškonai. Jie suremontavo bažnyčią, vienuolyną, pastatė parapijos salę.
Atgimimo metais kunigo S. Filipavičiaus rūpesčiu vienuolyno griuvėsiai atnaujinti, jame įsikūrė parapijos namai, Lietuvos Kolpingo draugijos tarptautinis jaunimo centras. Vasarą rengiami klasikinės muzikos koncertai.
Parapijai priklauso Juostininkų koplyčia.

Architektūra

Bažnyčia vėlyvojo baroko stiliaus, lotyniško kryžiaus plano (42,7 × 16,8 m), bebokštė. Turi 7 altorius. Vargonai – seniausi Anykščių krašte. Šventoriaus tvora mūrinė, dalis metalinė. Jame stovi už bažnyčią aukštesnė mūrinė varpinė (pastatyta 1803 m.), kurią brandaus klasicizmo stiliumi projektavo Vilniuje gyvenęs italų kilmės architektas Pjetras de Rosis. 1894 m. per remontą įgavo eklektinių bruožų.
Viename iš altorių yra malonėmis garsėjantis Dievo Motinos paveikslas – „Stebuklingoji Troškūnų madona – Rožančiaus karalienė“. Skvere prie bažnyčios 1996 m. pastatytas paminklas „Vartai išėjusiems ginti Tėvynės“ – Algimanto apygardos Lietuvos partizanams (skulptorius Jonas Jagėla, architektė Audronė Kaušinienė).
CD Projekt

Istorija

Įmonę 1994 m. gegužės mėn. įkūrė Marcin Iwiński ir Michał Kiciński. Tuo metu ji specializavosi Lenkijos rinkoje. Pirmoji Lenkijoje pradėjo leisti kompiuterinius žaidimus ir edukacinę programinę įrangą CD formatu. Taip pat pirmoji pradėjo leisti populiarių užsienio žaidimų versijas jas lokalizuojant lenkų kalba, tokių kaip „Baldur's Gate“ saga (vienas pirmųjų pilnai išverstų žaidimų į lenkų kalbą, kas tapo vienu svarbiausių etapų formuojantis Lenkijos žaidimų pramonei), „Planescape: Torment“, „Icewind Dale“ ir daugelis kitų. Daugumoje „CD Projekt“ verčiamų žaidimų veikėjus įgarsino žinomi lenkų aktoriai ir kitos įžymios asmenybės.
2002 m. „CD Projekt“ išplėtė savo veiklą, įsitvirtindama Čekijos ir Slovakijos rinkose, kur pradėjo platinti žaidimus čekų kalba. Kiek vėliau įsitvirtino ir Vengrijoje.
2005 m. paleido gram.pl portalo veiklą, kuriame buvo prekiaujama naujausiais žaidimais. Portalas vėliau buvo parduotas.
2008 m. įsigijo lenkų „Metropolis Software“ studiją. Tais pačiais metais pranešė apie dar vieno žaidimų prekybai internetu skirto tinklalapio paleidimą – gog.com (Good Old Games).
Be žaidimų, įmonė taip pat platina filmus DVD ar Blu-Ray formatu. Yra oficiali kompanijų „Activision Blizzard“, „Codemasters“, „NCsoft“, „SEGA“, „THQ“ ir „The Walt Disney Company“ kuriamų žaidimų platintoja Lenkijos rinkoje.
2008 m. „CD Projekt“ grupė suformavo naują holdingo bendrovę „CDP Investment Sp. z o.o.“, kuri vėliau susijungė su vietine bendrove „Optimus S.A.“.  2011 m. „CD Projekt RED Sp. z o.o.“ susijungė su „CD Projekt RED S.A.“ ir tapo valdančiąja grupės nare.
2014 m. lapkritį buvo išpirkta bendrovės valdyba, sukuriant nepriklausomą „CDP“ įmonę.

CD Projekt RED

2002 m. įsteigta studija, užsiimanti žaidimų kūrimu. Pirmasis produktas buvo „The Witcher“ (2008 m.), sukurtas pagal Andrzej Sapkowski knygų seriją „Raganius“.

GOG.com

2008 m. buvo paleistas žaidimų prekybai internetu skirtas tinklalapis GOG.com (Good Old Games), siekiant padėti žaidėjams surasti senus žaidimus. Įmonės tikslas ir siekiai – žaidimų pasiūla žaidėjams be skaitmeninės prieigos kontrolės (DRM) ir nemokami parsisiunčiamo turinio paketai (DLC). Vėliau tinklalapį papildė naujų AAA klasės žaidimų apžvalgos.
Ogonių vėliava

Ogonių vėliava - ogonių etnoso vėliava: trispalvė vertikaliomis lygiomis juostomis su šešiomis raudonomis penkiakampėmis žvaigždėmis. Kairioji juosta žydra, vidurinė - geltona, dešinioji - žalia. Kraštinių juostų centruose po 1 žvaigždę, vidurinėje juostoje - keturios žvaigždės po dvi viršuje ir apačioje.
Mercigas

Istorija

Įkurtas 1874 m.
Činghajaus-Tibeto geležinkelis

Činghajaus-Tibeto geležinkelis arba Čingdzango geležinkelis (kin. 青藏鐵路, pinyin: Qīngzàng Tiělù) – aukštumų geležinkelis Kinijoje, jungiantis Siningą (Činghai provincija) su Lasos miestu Tibeto autonominiame regione. Geležinkelio ilgis – 1956 km. 815 km atkarpa tarp Siningo ir Goldmudo buvo nutiesta dar 1984 m., o likusi 1142 km ilgio atkarpa nuo Goldmudo iki Lasos atidaryta 2006 m. Tai pirmasis geležinkelis, Tibetą sujungęs su bet kokia kita Kinijos provincija. Taip pat Tibetas yra paskutinis provincijos lygio regionas, kuriame buvo nutiestas geležinkelis. Iki tol dėl itin kalvoto kraštovaizdžio ir amžinojo įšalo buvo sunku nutiesti geležinkelį. Keleiviniai traukiniai vyksta iš Pekino, Čengdu, Čongčingo, Guangdžou, Šanchajaus, Siningo ir Landžou. Kelionė iš Lasos į Guangdžou ar Šanchajų trunka apie 3 dienas.
Tai aukščiausiai esantis geležinkelis pasaulyje. Jo linija kerta Tangulos kalnų perėją, kuri iškilusi į 5072 m aukštį virš jūros lygio. Tangulos geležinkelio stotis įsikūrusi 5 068 m aukštyje (33°00′18.50″N 91°38′57.70″E) ir taip pat yra aukščiausia pasaulyje. Fenghuošano tunelis yra aukščiausias pasaulyje (4905 m). Apskritai apie 80 % (daugiau kaip 960 km) Goldmudo–Lasos geležinkelio linijos atkarpos eina didesniame nei 4000 m aukštyje. Geležinkelis eina per 675 tiltus, kurių bendras ilgis 159,88 km. Apie 550 km geležinkelio nutiesta amžinojo įšalo teritorijoje.
Norikas

Karalystė

Noriko gyventojai buvo ilyrai valdomi įvairių keltų genčių, kurių svarbiausia buvo tauriskai (lot. taurisci, romėnų pervadinta į norici (norikai) pagal jų sostinę Noreia (nežinoma, kur ji buvo). Vėliau sostine tapo Virunum, miestas prie Magdalenos kalno. Noriko gyventojai buvo karingi, užsiiminėjo daugiausia žemdirbyste. Norikas buvo pietinis keltų atramos punktas iš kurio puldinėdavo Italiją. Pagal radinius prie Halštato miesto Norike pavadinta keltų geležies amžiaus Halštato kultūra. Norike buvo randama geležies rūda, kurią vietiniai gyventojai mokėjo perdirbti.
16 m. pr. m. e. Noriko keltai kartu su Panonijos gyventojais įsiveržė į Istriją, kur buvo sumušti Ilyrijos prokonsulo Publijaus Silijaus (Publius Silius). Netrukus po to Norikas buvo aneksuotas, tačiau ne tiesiogiai integruotas į Romos imperiją kaip provincija, o tapo autonomine karalyste (regnum Noricum). Ją kontroliavo imperijos prokuratorius. Marko Antonijaus valdymo metu Norike įkurdintas legionas ir legiono vadas tapo provincijos valdytoju.
Nimrūzo provincija

Geografija

Provincija yra įsikūrusi Sistano dubumoje. Beveik visą teritoriją užima Dašti Margo dykuma. Yra druskos ežerų, laikinų vandens telkinių (didžiausias – Gaudi Zarehas). Prateka Helmando ir Chašrudo upės. Pačiuose pietuose iškyla Čagajaus aukštumos.

Gyventojai

Nimrūze gyvena daugiausia baludžai ir puštūnai (ypač klajokliai kočiai). Taip pat yra brahujų, tadžikų, uzbekų, hazarų. Praktiškai visi gyventojai yra musulmonai sunitai.
Sia Ju

Kultūrinis herojus

Pasak legendų, Ju tėvas Gunas žuvo, tačiau jo kūnas nesuiro trejus metus, ir per tą laiką jo viduriuose išaugo sūnus, kuris išlindo kūną perpjovus. Ju išlindo dviragio drakono pavidalo.
Ju kartais jis priskiriamas prie penkių legendinių Kinijos valdovų. Pagrindinis jo nuopelnas – išmokė žmones kontroliuoti upių bei ežerų potvynius. Tą jis padarė kasdamas kanalus (jo tėvas nesėkmingai bandė sukontroliuoti vandens plūdimą pildamas pylimus).

Šia dinastijos įkūrėjas

Pamatęs Ju darbus, valdovas Šunas nusprendė jam perleisti valdžią. Tapęs imperatoriumi, Ju įsakė išlieti devynis milžiniškus trikojus, ant kurių buvo pavaizduotos visos nelabos dvasios. Šitaip žmonės išmoko jas atpažinti. Ju klajodavo po šalį ir pats dorodavo bloga darančias dvasias.
Istoriografijoje minima, kad Ju mirė medžiodamas prie Kuaidzi kalno ir ten pat buvo palaidotas. Prie toje vietoje pastatyto mauzoliejaus pareikšti pagarbos keliaudavo daug vėlesnių imperatorių.
Iki Ju imperatoriaus titulas atitekdavo tam, kuris visuomenei pasirodydavo labiausiai vertas. Tačiau Ju sūnus Sia Či (kin. 啟, pinyin: Qi, liet. Či) įrodė esąs tinkamas būti imperatoriumi ir tapo naujuoju valdovu. Nuo tada valdžia Kinijoje tapo paveldima.
Taberna

Taberna – nedidelė, vieno kambario parduotuvėlė senovės Romoje. Tabernos būdavo įrengiamos uždarų patalpų turguose, dažniausiai eilėmis greta viena kitos. Kiekviena taberna turėdavo palėpę prekių laikymui, skliautines lubas, langą palubėje orui ir šviesai įleisti, platų įėjimą. Vienas didžiausių tokių turgų uždaroje patalpoje buvo Trajano turgus Romoje. Tabernos taip pat buvo įrengiamos didelių horreum sandėlių centriniuose kiemuose, skirtuose prekybai. Šias patalpas dažniausiai nuomodavosi atskiri prekybininkai, ir kiekvienoje būdavo pardavinėjamos įvairiausios prekės ir paslaugos. Be didelių prekyviečių, tabernos  būdavo statomos ir insulėse, romėnų daugiabučiuose, kur dažniausiai gyvendavo neturtingi žmonės, paprastai atleistiniai. Galiausiai, individualūs namų ūkiai taip pat galėjo turėti tabernas, kur savininkai parduodavo savo produktus.
Boer

Savybės ir eksterjeras

Tai mėsinės veislės ožkos. Jos tinkamos ir kergimui su kitomis ožkomis mėsos gavimo tikslais. Boer ožkos baltos spalvos, turi tvirtą galvą, dideles rusvas ar mėlynas akis, lengvai išlenktą nosį, burna suformuota iš gerai išsivysčiusių žandikaulių. Ausys ilgos, plačios ir nukarusios, kaip Anglo-Nubian ožkų. Tai paklusnios, greitai augančios ožkos, didelio vislumo lyginant su kitomis ožkomis. Subrendusios Boer ožkos sveria 90–100 kg, o ožiai 110–135 kg. Ne apipjaustytoms ožkoms ragai apvalūs, tamsaus atspalvio, tiesūs arba plokšti, kurie veikia kaip "šaldymo prietaisas", sujungdamas galvoje sinuso ertmes. Kraujagyslių tinklas raguose reguliuoja kūno temperatūrą. Trumpi, blizgantys plaukai. Kojos tvirtos su aiškiai išreikštais sąnariais. Liemuo ilgas ir platus, pasturgalis taip pat ilgas. Gerai suformuotas tešmuo turi nemažiau du funkcionuojančius spenius kiekviename šone. Veislės pavadinimas kilo iš vokiško žodžio "Boer", kuris reiškia "fermeris". Ožkos yra greitai užaugančios ir subręstančios ir tai jas daro populiariausiomis mėsinėmis ožkomis visame pasaulyje. Jos puikiai prisitaiko prie bet kokio klimato ir yra atsparios ligoms.
Kankunas

Istorija

Anksčiau čia gyveno majai, pirmąkart paminėtas 1843 m. kaip Cancúne (majų kalba „Laivas vaivorykštės gale“). Iki pat 1970 m. Kankune tegyveno apie 100 majų tautybės gyventojų, besiverčiančių žvejyba, tačiau kai Meksikos vyriausybė pagal privatų užsakymą atliko trejų metų tyrimą dėl tarptautinio atostogų centro Meksikoje, Kankunas ėmė formuotis kaip turizmo centras. Čia plūstelėjo turistai iš viso pasaulio ir Kankunas tapo įdomiu miestu, kuris gali būti planingai statomas kaip kurortas, pavyzdžiu.
Sistemos mokymasis

Žmogaus įsikišimas

Kai kurios mokymosi sistemos turi tikslą eliminuoti žmogaus intuicijos poreikį duomenims analizuoti, nors yra ir sistemų pritaikytų bendram žmogaus ir kompiuterio darbui. Žmogaus intuicija negali būti visiškai atmesta, nes sistemos kūrėjas turi nurodyti kaip atvaizduoti duomenis ir kokiais mechanizmais bus naudojamasi duomenų apibūdinimui. Sistemos mokymąsi galima įsivaizduoti kaip bandymą automatizuoti mokslinio metodo dalis. Yra mokslininkų, tiriančių sistemų mokymąsi, kurie kuria metodus pagal Bajeso statistikos modelį.
Žvaigždžių dulkės

Scenarijus

Istorija prasideda prieš 18 metų nuo pagrindinio veiksmo siužeto. Tristanas pažadėjo savo mylimajai Viktorijai atnešti nukritusią žvaigždę iš už sienos skiriančios du pasaulius, burtų ir realųjį. Tačiau kelionėje sutinka savo tikrą meilę, žvaigždę Vein. Vein pagrobia ragana siekianti prailginti savo gyvenimą, tačiau galu gale meilė nugali visus sunkumus ir triumfuoja. O Tristanas tampa karaliumi, kadangi kažkada jo tėvas buvo įsimylėjęs pavergtą princesę. O kiti kandidatai bekonkuruodamas tarpusavyje išsižudo.
Aleksandras Berkmanas

Aleksandras Berkmanas (g. 1870 m. lapkričio 21 d. Vilniuje – m. 1936 m. birželio 28 d. Nicoje, Prancūzija) – Rusijos rašytojas ir aktyvistas, anarchistas.
Aleksandras Berkmanas gyveno JAV, vadovavo anarchistiniam judėjimui. Jis buvo glaudžiai susijęs su Ema Goldman, Lietuvoje gimusia anarchiste, jie dažnai bendradarbiaudavo ir organizuodavo pilietinių teisių ir antikarines kampanijas.
Vėjo ir ugnies ratai

Vėjo ir ugnies ratai (pinyin: feng huo lun) – plokščių žiedų pavidalo poriniai kirstynių ginklai, naudojami kai kuriuose kinų kovos menų stiliuose.
Kiekvienas žiedas yra ~35-40 cm skersmens. Vienas ketvirtis žiedo yra apvyniotas virvele ar panašia medžiaga ir naudojamas kaip rankena. Likusios žiedų dalys turi liepsnos pavidalo geležtes. Kaunamasi kiekvienoje rankoje laikydamas po žiedą kovotojas vėjo ir ugnies ratais gali durti, blokuoti, nuginkluoti priešininką.
Mėrūniškiai

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artimos baltų gentys – jotvingiai ir prūsai. Nuo 1422 m. iki 1945 m. kaimas priklausė Vokietijai. Kaimas pirmą kartą paminėtas 1422 m. Melno sutartyje tarp kryžiuočių ir Jogailos, kur buvo nustatyta tarpvalstybinė riba paliekant kaimą kryžiuočiams 1 km į vakarus nuo LDK teritorijos. 1573 m. kaime buvo 10 valakų ir evangelikų parapijinė bažnyčia su mokykla. Miškingas kraštas prie ežero buvo retai apgyvendintas, dideli plotai nenaudojami ir vietos seniūnas Kasper von Aulack dalį žemės pardavė, dalį išnuomavo keturiems broliams Jonui, Augustui, Albertui ir Jokūbui Petraševičiams iš Turovo. 1541 m. spalio 11 d. sutartį patvirtino Albrechtas Brandenburgietis. Pradėjo keltis vastiečiai iš Mozūrijos ir Rytų Prūsijos, buvo verčiamasi žemės ūkiu ir žvejyba ežere. 1545 m. minima evangelikų bažnyčia, kurią 1656 m. sugriovė totoriai. 1695–1710 m. ji atstatyta, su puošniu Dancigo baroko altoriumi. XVII a.-XVIII a. kaime gyveno ATR bajorai Ciesielskiai ir Dziemgieluvai. 1860 m. kaime buvo muitinė ir paštas. 1871 m. kaimas tapo Vokietijos imperijos dalimi. 1911 m. rugsėjo 18 d. įrengtas siaurasis geležinkelis Alėcka-valstybės siena, ties kaimu įkurtas sienos kirtimo punktas. 1938 m. kaimą vokiečiai pervadino iš Mierunisken į Merunen. 1939 m. kaime gyveno 1189 gyventojai. Po Antrojo pasaulinio karo Mėrūniškiai buvo prijungti prie Lenkijos, Suvalkų vaivadijos. Siaurasis geležinkelis išmontuotas. 1945–1954 m. kaimas buvo Mėrūniškių valsčiaus centras. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Mėrūniškių piliakalnis

Pietvakarių pusėje, nutolęs vieną kilometrų nuo kaimo, dunkso 10 m aukščio piliakalnis Smėlio kalnas (lenk. Piaskowa Góra, vok. Sandberg). Strateginė vieta labai patogi: iš šiaurės prieigas dengia Didysis Mėrūniškių ežeras, iš vakarų – didoka pelkė. Ankstyvaisiais viduramžiais čia stovėjusi pilis ne tik gynė aplinkinius gyventojus nuo kryžiuočių ir mozūrų antpuolių, bet ir tarnavo prieglobščiu jotvingių kunigaikščiams, valdžiusiems Mėrūniškių valsčių. Gyventojai kūrėse kiek toliau, prie senovinio prekybos kelio palei ežerą iš pietinės Jotvos į jotvingių sostinę, buvusią prie Mauro ežero. Ši pasienio pilis buvo nuolat puldėjama, kronikos mini kryžiuočių karo žygius 1277–1283 m. ir mūšius prie Vinzės (dab.Venževas) bei Mėrūniškių. Matyt po šių žygių pilis buvo sugriauta, nes 1422 m. Melno taikos sutartimi Mėrūniškiai buvo pripažinti kryžiuočiams.
Tynecastle Stadium

Istorija

1881 m. Hearts klubas persikėlė iš Edinburgo miesto centro į Gorgie priemiestį, į Tynecastle Park. Pirmąsias varžybas sostinės klubas žaidė prieš Bolton Wanderers FC (4–1 nugalėjo svečių klubą). 1882 m. stadione pirmąkart vyko tarptautinės varžybos, kuriose Škotijos rinktinė nugalėjo Velso vienuolikę rezultatu 6–1.