Romantinis filmas

Apibrėžimas

Romantinio filmo esmė yra meilės paieškos arba tiesiog pasakojimas apie meilę. Dažnai pagrindiniai veikėjai romantinėse dramose susiduria su įvairiomis kliūtimis, sunkiais išbandymais arba rizika, finansinėmis problemomis, ligomis, juos skiria rasinis arba socialinis statusas. Taip pat dažnas trukdis būti kartu yra uždrausta meilė, meilės trikampiai, tam tikri psichologiniai susilaikymai arba šeima, bandanti užkirsti kelią protagonistų meilei. Daugumoje romantiškų filmų santykiuose tarp pagrindinių veikėjų galima išvysti ir pagundų iš šalies, kurio nors neištikimybę, charakterių nesuderinamumą ir pan.
Romantiniai filmai dažnai tiria pagrindines meilės temas kaip įsimylėjimą iš pirmo žvilgsnio, santykius tarp jaunų žmonių arba atvirkščiai – kai tarp veikėjų yra didelis amžiaus skirtumas, dvasinę, uždraustą ar aistringą meilę. Ne mažiau retos formos yra ir prieštaringa, griaunamoji ar žalinga, taip pat tragiška meilė.
Žiūrovus romantiniai filmai žavi galimybe atitrūkti nuo kasdienio gyvenimo, ypač jei herojai galų gale įveikia visus sunkumus, prisipažįsta meilėje, ir pateisinamas posakis „gyveno ilgai ir laimingai“. Kita vertus, nemažai šio žanro filmų neturi pasakų siužeto, ilgesingų scenų ar laimingų pabaigų, nors meilė čia yra kaip skydas prieš realaus gyvenimo šiurkštumą. Nepaisant to, romantinių filmų pobūdis gali labai varijuoti. Nesvarbu, ar pabaiga laiminga, ar tragiška, pagrindinis romantinio filmo tikslas yra sužadinti stiprius auditorijos jausmus.

Romantinių filmų istorija

Romantinių filmų istorija prasidėjo 1890 metais. Nors ir dauguma tų laikų filmų buvo begarsiai, tačiau filmų kūrėjai savo kūriniuose puikiai sugebėjo pavaizduoti romantiką, geismą ir lytinį potraukį. Romantinių filmų istorinėje raidoje galima išskirti keletą etapų. Visų pirma, 1920–1950 metų romantiniai filmai, kurie dažniausiai vaizduodavo nelaimingas meilės istorijas. Po šio periodo, 1960–1980 metais filmuose išpopuliarėjo neįprastos poros. Nuo 1990 metų romantiniuose filmuose buvo pamėgta vaizduoti neįprastas meilės istorijas. Visi šie romantinių filmų periodai yra savotiški ir atspindi to meto visuomenę.

Nuo 1920 iki 1960 m.

1920–1950 metais kurti romantiniai filmai dažniausiai vaizduodavo nelaimingas meilės istorijas, kurių pabaigoje pagrindiniai filmo herojai niekaip negalėdavo realizuoti savo meilės.
Pagrindinės tokios nelaimingos meilės priežastys dažniausiai būdavo įvairios sunkios aplinkybės ir katastrofos, pavyzdžiui, karas. Tačiau būtent ši priežastis to meto romantinius filmus padarė ypač patraukliais. Vienas iš tokių filmų yra režisieriaus Michael Curtiz „Kasablanka“ (angl. Casablanca, 1942 m.). Filmo veiksmo vieta – Kasablanka, Marokas, veiksmas vyksta Antrojo pasaulinio karo metu. Filmo siužetas kaip tipinio romantinio filmo – tai Ricko (vaidina Humphrey Bogart) ir Ilsos (vaidina Ingrid Bergman) meilės istorija. Tačiau tuo metu vykstantis karas šį filmą padaro labiau dramatišku. Taip pat filmo atmosferą sustiprina filmavimo vieta, turinti stiprią istorinę praeitį – tais laikais Kasablankoje buvo apsistoję Nacių kareiviai kartu su daugybę pabėgėlių. Būtent tai suteikia filmui kritinę ir įtemptą atmosferą ir šiek tiek donkichotišką nuotaiką. „Kasablanka“ – tai nuostabus to meto romantinis filmas, vaizduojantis skausmingą meilės istoriją besirutuliojančią Antrojo pasaulinio karo metu.

Nuo 1960 iki 1990 m.

Pasibaigus nelaimingos meilės romantinių filmų periodui, nuo 1960 metų prasidejo naujas kino filmų laikotarpis, kurio metu romantiniuose filmuose vis dažniau pradėta rodyti neįprastas poras. Šis laikotarpis tęsiasi iki pat 1980 metų. Neįprastos poros dažniausiai būdavo sudaromos iš labai skirtingų, rodos, tarpusavyje nesuderinamų žmonių. Kaip pavyzdį galima panagrinėti filmą „Lolita“ (angl. Lolita, 1962), kuriame pasakojama
istorija apie pagyvenusį profesorių, kuris beprotiškai įsimyli penkiolikos metų mergaitę. Didžiulis veikėjų amžiaus skirtumas yra vienas iš elementų, kuriuos paprastai turi neįprastos poros. Būtent šis faktorius lemia tai, kad žiūrovai, žiūrėdami tokį filmą dažniausiai jaučiasi nejaukiai, tačiau jiems tai kartu ir patinka.
Dar vienas pavyzdys – romantinis filmas „Vest saido istorija“ (angl. West Side Story, 1961 m.). Šis filmas pasakoja apie berniuką ir mergaitę, kurie priklausė skirtingoms rasinėms grupėms. Berniukas, Tonis, priklausė baltaodžių paauglių grupuotei, o mergaitė, Marija, Puerto Rico paauglių grupuotei Niujorko mieste. Nors šios grupės nekenčia viena kitos, tačiau tai nesutrukdė Toniui ir Marijai įsimylėti vienas kitą. Jų aistringa meilė, nepaisant rasinių skirtumų ir socialinio statuso, padaro šį filmą labai romantišku ir dramatišku. Remiantis šiais faktais, galima teigti, kad neįprastos poros buvo vienas iš svarbiausių elementų, kurių reikėjo to laikotarpio romantiniams filmams.

Nuo 1990 m.

Nuo 1990-ų metų romantiniuose filmuose taip pat buvo apibūdinama ir neįprasta meilė. Neįprastos meilės istorijos parodo, kad meilė yra ne tik jauniems ir nesusituokusiems žmonėms, bet ir vidutinio amžiaus bei susituokusiems. Vienas iš pavyzdžių būtų meilė tarp dviejų žmonių, kurie yra nebejauni ir susituokę 1995-ųjų metų filme „Medisono grafystės tiltai“ (angl. The Bridges of Madison County). Filmas yra apie vidutinio amžiaus namų šeimininkę (Meryl Streep), gyvenančią kaime su savo šeima, kuri pamilsta fotografą, kuris taip pat yra vidutinio amžiaus (Clint Eastwood) per savo šeimos atostogas. Nors jų romanas trunka labai trumpai (keturias dienas) filme akcentuojamos veikėjų emocijos ir jų dilema dėl meilės, kurią jie jaučia vienas kitam.
Neįprastos meilės istorijos taip pat gali būti ne tik tarp priešingų, bet ir tarp tos pačios lyties atstovų. 2005-ųjų metų filmas „Kuprotas kalnas“ (angl. Brokeback Mountain) yra puikus, tai iliustruojantis pavyzdys. Šis filmas yra apie homoseksualią ir biseksualią romantiką. Filmas atpasakoja istoriją apie meilę tarp dviejų vyrų, kurie pamilsta vienas kitą jaunystėje ir išsaugo jausmus vienas kitam nepaisant to, kad jie abu veda moteris ir po kelerių metų susilaukia vaikų.
1997-aisiais pasirodęs „Titanikas“ (angl. Titanic) taip pat atpasakoja neįprastą meilės istoriją neįprastoje situacijoje. Abu pagrindiniai veikėjai yra iš skirtingų socialinių sluoksnių, vienas iš jų priklauso aukštuomenei, tuo tarpu kitas – prastuomenei, jiedu įsimyli Titanike, kuris nuskęsta po susidūrimo su ledkalniu. Turėdamas istorinį kontekstą ir pasakodamas neįprastą meilės istoriją „Titanikas“ tapo vienu sėkmingiausiu kada nors išleistu kino filmu. Dėl šių pavyzdžių neįprasta meilės istorija tapo svarbia romantinių filmų charakteristika nuo 1990-ųjų metų.
Yra keli skirtingi romantinių filmų periodai, kurie apibūdina skirtingus meilės tipus. Romantiniai filmai sukurti tarp 1920-ųjų ir 1950-ųjų metų rodydavo skausmingą meilę. Po to periodo neįprastos poros dažnai pasirodydavo ekranuose 1960–1980-ųjų metų laikotarpyje, tačiau neįprasta meilė buvo daugiausiai vaizduojama nuo 1990-ųjų metų. Keičiantis visuomenei, didės meilės istorijų ir aplinkybių įvairovė ateityje.

Apibrėžimas

„Chick flick“ filmai yra kuriami taip, kad patrauktų moteris, ypatingai jaunas.  Šie filmai – tai populiariosios kultūros gaminiai, turintys tam tikras nuolatines naratyvo formules, tipinius siužetus bei personažų charakterius. Moteris protagonistė ,tematinės rausvos spalvos naudojimas (aliuzija į saldumą, malonumą, meilumą) bei romantika ar priešingos lyties pasimatymais paremtas siužetas – tai keli būdingi „Chick flick“ sub-žanro elementai. Dėl to, anot kabelinės televizijos kanalo „ReelzChannel“, „Chick flick“ filmuose nagrinėjamos problemos yra „lengvabūdiškos, paprastos, siekiančios komercinės sėkmės“. Kaip bebūtų, keli šio žanro filmai, dėl siužetinės linijos bei personažų charakterių, yra susilaukę palankių kritikų nuomonių. Pavyzdžiui, 1983 – iųjų filmas „Švelnumo kalba“ (angl. Terms of Endearment) buvo apdovanotas Oskarais (angl. Academy Awards) už geriausią metų filmą, geriausią scenarijų, geriausią režisierių, geriausią aktorę ir geriausią antraplanio vaidmens atlikėją.

Apibrėžimas

Romantinių komedijų siužete dalyvauja du pagrindiniai veikėjai, dažniausiai moteris ir vyras, kurie netikėtai susitinka, tačiau dėl tam tikrų kliūčių ar ginčų nesutaria, nors galų gale viskas susitvarko ir pabaigoje jie lieka kartu. Kartais pagrindiniai veikėjai jau pačioje pradžioje yra vaizduojam kaip įsimylėjeliai, tačiau susiduria su iššūkiais, kurie trukdo išlaikyti santykius. Kitais atvejais veikėjai nesiryžta įsitraukti į romantiškus jausmus, nes abu mano, jog nemėgsta vienas kito, dėl to kad vienas iš jų turi partnerį arba jaučia socialinį spaudimą. Tačiau filmo kūrėjai pateikia tam tikrų užuominų, kurios leidžia spėti, jog pagrindiniai veikėjai simpatizuoja vienas kitam ir būtų puikus meilės derinys. Protagonistai tokiu atveju dažnai siekia kuriam laikui išssiskirti tam, kad suvoktų savo jausmus ar įveiktų kliūtis, trukdančias būti kartu.
Kol veikėjai būna atskirai, vienas iš jų, arba paprastai abu, suvokia, kad jie tinka vienas kitam ir yra įsimylėję. Tuomet, su komišku nerangumu ar veiksmus lydančia nesusipratimų virtine, jie deklaruoja meilę vienas kitam ir filmas baigiasi laimingai. Tačiau, kaip bebūtų, pora neturi tuoktis ir „ilgai ir laimingai“ gyventi kartu. Romantinės komedijos pabaiga yra tik patvirtinimas, jog protagonistų gyvenime svarbiausia yra meilė ir santykiai, net jei jie fiziškai išssiskiria.
Pagrindinė romantinių komedijų siužetinė linija turi daugybę variacijų. Kartais vietoj to, jog abu pagrindiniai veikėjai filmo pabaigoje lieka kartu, vienas iš jų pasirenka kitą veikėją (pavyzdžiui, filmuose „Mano geriausio draugo vestuvės“ (angl. My Best Friend’s Wedding) ir „Mano super buvusioji“ (angl. My Super Ex-Girlfriend)). Kita vertus, kai kuriuose filmuose dėmesys yra sutelkiamas į neįmanomos meilės temą, kaip, pavyzdžiui, Vudžio Aleno filme „Anė Hol“ (angl. Annie Hall).
Kai kurie romantinės komedijos žanro filmai sujungia dvi temas: romantikos ir veiksmo (pvz., „Užkibo“ (angl. Knocked Up)), taip filmas tampa patrauklus tiek vyrams, tiek moterims.
Taip pat yra žinomas „Bromance“ filmų subžanras. Šie filmai yra pripildyti erotikos elementų. Šio žanro pavyzdžiai: „Amerikietiškas pyragas 2“ (angl. American Pie 2), "Slėpkit pamerges! " (angl. Wedding Crashers).

Nenatūralūs romantiški susitikimai

Viena iš romantinių komedijų konvencijų yra juokingi epizodai ir dviejų potencialių partnerių susitikimas neįprastose ir komiškose aplinkybėse, kurias tokie filmų kritikai kaip Roger Ebert ar Christy Lemire vadina „Meet-cute“ (liet. Meet – susitikimas, cute – mielas). Filmų scenaristai sukuria juokingą situaciją, įvesdami du keistus potencialius partnerius, kurie nuo pat pirmo susitikimo konfrontuoja arba sukuria komiškas, gėdingas ar tapatybių nesupratimo aplinkybes.
Kritikas Roger Ebert „Meet cute“ koncepciją apibūdina taip: „Kai berniukas pamato mergaitę mielu būdu“. Kaip pavyzdį jis panaudoja filmą „Kur pamesi, ten ir rasi“ (angl. Lost and Found), kuriame protagonistai Jackson ir Segal autmobiliais atsitrenkia vienas į kitą Šveicarijoje. Kai jie atsigauna, vėl susitinka atsitrenkdami vienas į kitą slidinėjant. Tuomet jie įsimyli vienas kitą…
Daugelyje romantiškų komedijų potenciali pora yra visiškos priešingybės: žmonės, su skirtingais temperamentais, gyvenimo istorijomis, socialiniu statusu, kurie įprastomis aplinkybėmis nesusitiktų ir nekalbėtų, tačiau nenatūralus susitikimas sukuria galimybę jų keliams susikirsti. Kai kurių filmų „varomoji jėga“ yra šios nenatūralios romantiškos aplinkybės, kai būsimoji pora nuolat atsiduria neįtikėtinose situacijose. Kaip bebūtų, filmai, kurių pagrindinis bruožas yra nuolat pasikartojančių nenatūralių aplinkybių situacijos, pavyzdžiui, „Džiaze tik merginos“ (angl. Some Like It Hot), o ne romantika, nėra laikomi „Meet cute“ filmais.