google/wiki40b huggingface dataset:
Baltarusiai

Kalbos

72% baltarusių kasdien kalba rusiškai, o 11,9% baltarusiškai. Baltarusiškai gerai kalba, skaito ir rašo 29,4% baltarusių, o 52,5% tai daro pakenčiamai. Baltarusių kalba priklauso rytų slavų kalboms.

Paplitimas

Baltarusiai sudaro tautines mažumas kaimyninėse šalyse - Lenkijoje, Rusijoje ir Lietuvoje.
Be to, nemaža dalis gyvena Ukrainoje, Kazachstane, JAV, Kanadoje. Iš viso pasaulyje – apie 10 mln.

Baltarusių tautinė mažuma Lietuvoje

2001 m. Lietuvoje užregistruota apie 43 000 baltarusių, kurie sudarė 1,2 proc. visų gyventojų. Didžiausią gyventojų dalį jie sudarė Vilniaus ir Utenos apskrityse (3,6% ir 2%), taip pat Vilniaus ir Klaipėdos miestuose (atitinkamai 4% ir 1,3%).
Lietuvoje veikiančios 23 baltarusių visuomeninės organizacijos propaguoja liaudies tradicijas, papročius, rengia koncertus, vakarones, susitikimus su Baltarusijos kultūros ir meno veikėjais.
Lietuvoje gyvenantys baltarusiai išpažįsta pravoslavų arba katalikų tikėjimą. 1998 m. Baltarusijos katalikams grąžinta Vilniuje esanti Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia, kurioje pamaldos vyksta gimtąja kalba.
Baltarusių tautinei mažumai Lietuvos Respublikoje yra sudarytos sąlygos ne tik puoselėti kultūrą, bet ir savo gimtąja kalba gauti vidurinį išsilavinimą. Lietuvoje veikia P. Skorinos baltarusių vidurinė mokykla, kurią, 2005 metų duomenimis, lankė 138 moksleiviai. Klaipėdoje, Visagine ir Šalčininkuose dirba 3 sekmadieninės mokyklos, kurios prisideda prie tautinės kultūros ir kultūrinio savitumo išsaugojimo.
Kasmet Lietuvos baltarusiai organizuoja daug įvairių renginių, puoselėjančių tautines bei menines tradicijas: tradicines baltarusių dainų šventes, Baltijos regiono baltarusių konferencijas, folklorinių dainų ansamblio "Siabryna" koncertus ir kt.
Lietuvos baltarusiai švenčia Baltarusijos nepriklausomybės dieną (kovo 25 d.), Kupalos šventę (birželio 24 d.), Slucko ginkluoto sukilimo metines (lapkričio 27 d.).
Ringiai

Istorija

Čia buvusiame kapinyne rasta III–V a. dirbinių, tai įrodo jog Ringiai – labai sena gyvenvietė. Pirmą kartą Ringiai (Ringelauken) minimi 1395 m. kryžiuočių sudaryto kelio į Žemaitiją aprašyme kaip tarpinis punktas pakeliui iš Greižėnų į Kaltinėnų apylinkes . 1561 m. kaime buvo 5 ūkiai, gyveno 7 gyventojai. Ilgainiui Ringiuose susidarė stambi privati valda – dvaras. XIX–XX a. pradžioje jį valdė Volmeriai. 1846 m. dvarui priklausė Ringių, Gudlaukio, Kuturių ir Pakuturių kaimai, iš viso net 1300 dešimtinių (1420 ha) žemės. 1927 m., vykdant žemės reformą, jau gerokai sumažėjęs dvaras panaikintas, jo valdos išdalytos naujakuriams bei girininkijai.
1956–1961 m., nepaisant jokių gamtosauginių normų, prie pat Jūros ir Akmenos santakos pastatytas gyvulininkystės kompleksas. Kelios jo kiaulidės, buvusi karvidė teberiogso iki šiol.
Iš šiaurinės Ringių dalies – Antringio – kilęs kalbininkas Petras Jonikas (1906–1996). 1944 m. jis pasitraukė į Vakarus, tačiau dar 1939 m. spėjo pagarsinti gimtąjį kraštą išleisdamas knygą „Pagramančio tarmė“. Vartojant šiuolaikinius terminus joje aprašyta raseiniškių patarmės šnekta, kuria kalba šių apylinkių žmonės. Kalbininko gimtoji sodyba išlikusi, pažymėta koplytstulpiu.
F1 Racing

F1 Racing – mėnesinis žurnalas, leidžiamas nuo 1996 m. kovo mėnesio. Žurnalas specializuojasi Formulės 1 tematikoje.
2005 m. liepą žurnalas išleido 100-ąjį savo numerį. Žurnalas leidžiamas daugiau nei 20 šalių, o savo antraštėse mini, kad yra „geriausiai pasaulyje parduodamas žurnalas apie lenktynes“. Suskaičiuota, kad daugiausiai kartų ant žurnalo viršelio buvo vokietis Michael Schumacher – virš 40 kartų.
Nuo 2011 m. žurnalas leidžiamas ir skaitmeniniu būdu.
Bananinė respublika

Bananinė respublika, arba Bananų respublika, – sarkastiškas terminas apibūdinti mažai, dažniausiai Afrikos ar Centrinės Amerikos šaliai, kuri laikosi iš ribotos žemdirbystės, yra valdoma korumpuotos oligarchijos, stipriai atsilieka mokslo ir švietimo, technologijų, žmogaus teisių apsaugos srityse, o gyventojų daugumą sudaro darbininkai ir valstiečiai.
Terminą pirmą kartą pavartojo JAV humoristas O. Henry 1896 metais ir originaliai šis epitetas buvo skirtas Hondūrui. Bananai simbolizuoja primityvų žemės ūkį, o respublika – tuo laikotarpiu paplitęs eufemizmas diktatūrinei valdžiai.
Šiuo metu pavadinimas plačiai paplitęs, o populiariojoje kultūroje dažnai naudojamas tiek jis, tiek ir pati „bananinė respublika“ – stereotipinė atsilikusi valstybė.
Ross County FC

Istorija

Klubas įkurtas 1929 m.
Suum cuique

Antika

Šis posakis susijęs su senu graikų teisingumo principu. Platono veikale „Valstybė“ siūlomas preliminarus  apibrėžimas, kad „teisingumas yra tada, kai kiekvienas užsiima savais reikalais ir susilaiko nuo kišimosi į kitų reikalus („gr. ... τὸ τὰ αὑτοῦ πράττειν κα μκ πολυπραγμονεῖν δικαιοσύνη ἐστί ...“, 4.433a). Kiekvienas turi veikti pagal savo galimybes ir sugebėjimus, tarnauti šaliai ir visai visuomenei. Be to, kiekvienas turėtų gauti „savo“ (pvz., teises) ir iš jo neturi būti atimtas „savo“ (pvz., turtas) (433e).
Romėnų teisininkas Ulpianas (Domitius Ulpianus) šį posakį įtraukė į teisinį principą. Aukščiausiu teisės principu matė teisingumą, apie kurį jis rašė: „Teisės  esmė: gyventi sąžiningai, nekenkti kitam, suteikti savo grąžą“ (Iuris praecepta sunt haec: honeste vivere, alterum non laedere, suum cuique tribuere, D.1.1.1.1).
Frazė sutinkama Justiniano „Civilinės teisės sąvado“ pradžioje: iuris praecepta sunt haec: honeste vivere, alterum non laedere, suum cuique tribuere (Inst. 1,1,3-4).
Posakiui suteikė žinomumo romėnų filosofas, oratorius Markas Tulijus Ciceronas: „kiekvienam savo yra gražiausia“ (suum cuique pulchrum est). Ši frazė sutinkama Cicerono traktatuose  „De Natura Deorum“, „De legibus“, „De officiis“ ir kt.
Ilgainiui posakis pradėtas vartoti plačiau, ne vien juridinio konteksto ribose.

Devizas

Suum cuique yra Juodojo erelio ordino devizas. Šis ordinas (vok. Hoher Orden vom Schwarzen Adler,  1701 m.) yra Prūsijos karalystės aukščiausias riterių apdovanojimas.
XX a. viduryje šį posakį, išverstą į vokiečių kalbą (vok. Jedem das Seine) ciniškai pritaikė naciai, iškabinę jį virš Buchenvaldo koncentracijos stovyklos vartų.
Devizas (lotyniška versija) tebenaudojamas šiandieninėje Vokietijoje - karo policijos herbas (feldjėgeriai), taip pat siejamas su Berlyne veikiančia masonų lože, Juodojo erelio lože (Johannisloge Zum schwarzen Adler). Yra pasitaikę atvejų, kai Vokietijoje devizas sulaukė neigiamos visuomenės kritikos - garsios kompanijos „Tchibo“, „Esso“, „Nokia“ buvo priverstos nukabinti reklaminius plakatus su šūkiu „Kiekvienam savo“.
Šį devizą yra pasirinkusi Advokatų taryba Škotijoje, švietimo įstaigų teisės fakultetai (Lundo, Upsalos universitetuose Švedijoje, Bahijos federaliniame universitete Brazilijoje).
Paranoja (1970 filmas)

Turinys

Helena, prisiekusi lenktynininkė, patenka į avariją, po kurios gydytojai rekomenduoja jai pakeisti gyvenimo būdą, atsisakant pavojingų pomėgių. Išleista iš ligoninės, ji gauna kvietimą atvykti į svečius į Ispaniją iš savo buvusio vyro Moriso. Nors skyrybos nebuvo malonios, ji nusprendžia šį aplankyti. 
Atvykusi Helena sužino, kad Morisas vėl vedęs, o jo žmona Konstancija – ne itin jauna moteris ir kad būtent ji, o ne buvęs vyras išsiuntė kvietimą atvykti. Helena nusprendžia pasilikti kelioms dienoms ir netrukus Konstancija atskleidžia jai savo ketinimus – nužudyti Morisą, o Helena po nemalonių skyrybų turėtų būti tinkama sąjungininkė. Pagal planą, tai turėtų būti atlikta plaukiojant jachta, tačiau paskutinę akimirką Helena išduoda Konstanciją ir ne ši nužudo Morisą, o atvirkščiai. Buvę sutuoktiniai atsikrato kūno pririšę jį prie inkaro, o patys apverčia jachtą, imituodami nelaimingą atsitikimą. Grįžę jiedu vėl pradeda leisti laiką kartu, tačiau viską sujaukia atostogų atvykusi Konstancijos duktė Siuzana, įsitikinusi, kad motinos mirtis nebuvo nelaimingas atsitikimas. Kad sužinotų tiesą, ji nusprendžia suvilioti Morisą…
Gaudučių senosios kapinės

Istorija

Kapinės įkurtos XVI a. Jose buvo laidojami Gaudučių kaimo ir užusienių gyventojai. Dažniausiai vadinamos Maro kapeliais, kadangi, pasakojama, daug kaimo gyventojų čia atgulė siaučiant XVII a. ir XVIII a. maro epidemijai. XIX a. kapinės uždarytos, o mirusiuosius pradėta laidoti Kartenos parapijos kapinėse. XIX-XX a. pirmoje pusėje jose buvo pakasami nekrikštyti mirę kūdikiai, savižudžiai, Gaudučių dvare mirę kitatikiai. 
Mirusiųjų atminimui kapinėse nuo seno buvo statomi kryžiai ir koplytėlės. Paskutinį kryžių ir koplytėlę 1949 m. pastatė kaimo ūkininkas Antanas Venckus. Kapines seniau juosė akmenų aptvaras, kurį tarpukariu statyboms nuardė naujakuriai.
Kapinės buvo įkurtos bendro naudojimo kaimo žemėse, kurios XIX a. pateko  į Gaudučių dvaro valdas. Po Lietuvos žemės reformos jos tapo ūkininko Juozo Šlyžiaus žemės sklypo dalimi.
1983 m. kapinių teritorija buvo išimta iš žemės ūkio naudmenų ir perduota saugoti Kartenos apylinkės savivaldybei.

Tyrimai

1957 m. kapines žvalgė kraštotyrininkas Vladas Šaulys, 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1988 ir 1991 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė (Kultūros paveldo centras).
1974-1976 m. kartografavo Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1982 m. TSRS žemės ūkio ministerijos žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų institutas, 1995 m. – Valstybinis žemėtvarkos institutas.

Kapinės

Įrengtos aukštumos viršūnėje 550 m į šiaurės rytus nuo Alanto ir Karkluojės santakos. Jos netaisyklingo stačiakampio plano, pailgos vakarų-rytų kryptimi, 29 m ilgio ir 22 m pločio. Teritorijos dydis 0,06 ha, perimetras – 108 m. 
Palei pakraštį kapines juosia iš žemės kyšantys stambūs akmenys (buvusios akmenų tvoros liekanos) ir seni lapuočiai medžiai (daugiausia – ąžuolai). Kapinėse auga medžiai ir krūmai, stovi kryžius ir koplytėlė, šalia kurios matosi penkių kapų kauburėliai. Aplinkui kapines – dirvonuojantis laukas. Privažiavimo nėra.
Į šiaurės vakarus nuo kapinių prie Alanto stūkso Gaudučių piliakalnis.

Koplytėlė

Medinė, apskardinta, apsidės plano, stačiasienė, vienkamarė, atvira iš priekio, su trišlaičiu stogu, bokšteliu ir kaltiniu kryželiu, pastatyta ant didelio plokščio akmens, 2,2 m aukščio. Jos frontoną priekyje remia dvi kolonėlės. 
Koplytėlėje buvo XIX a. nežinomų liaudies meistrų darbo medinės, polichromuotos Nukryžiuotojo, Marijos Maloningosios, Marijos Sopulingosios, Šv. Roko, Šv. Mortos, Šv. Magdalenos skulptūros, kurioms vietos gyventojai priskyrė stebuklingą galią. Prie jų ateidavo apsižadėti, prašyti pagalbos nelaimei ar ligai ištikus. M. Venckutė pasakojosi, kad po karo ji susilaužiusi koją, kuri po apžadų prie koplytėlės per metus užgijo. Seniau visas kaimas prie koplytėlės rinkdavosi gegužinių pamaldų, giedodavo giesmes.

Kryžius

Kryžius kryžmiškas, medinis, su metaline Nukryžiuotojo figūrėle, apie 3 m aukščio.
Gilvyčių apylinkė

Istorija

Įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
1954 m. prijungta dalis Jonelaičių apylinkės ir dalis Kurtuvėnų apylinkės, o dalis Gilvyčių apylinkės prijungta prie Kurtuvėnų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. visa Gilvyčių apylinkė prijungta prie Kurtuvėnų apylinkės.
Juozas Matulevičius (1946)

Biografija

1952–1956 m. mokėsi Kaišiadorių rajono Dainių pradinėje mokykloje, 1956–1959 m. Kaišiadorių rajono Mičiūnų septynmetėje mokykloje, 1959–1963 m. Žiežmarių vidurinėje mokykloje. 1963–1970 m. studijavo Kauno medicinos instituto Gydomosios medicinos fakultete.
1970–1971 m. Ukmergės rajono centrinės ligoninės gydytojas internas. 1971–1972 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1972–1973 m. Ukmergės rajono centrinės ligoninės gydytojas terapeutas. 1973–1978 m. Kaišiadorių rajono centrinės ligoninės gydytojas terapeutas, gydytojas anesteziologas reanimatologas, 1978–1981 m. vyriausiojo gydytojo pavaduotojas laikinam nedarbingumui, 1981–1996 m. vyriausiojo gydytojo pavaduotojas medicinos reikalams, 1996–1997 m. vyriausiasis gydytojas.
1997–2000 m. Kaišiadorių ligoninės direktorius. 2000 m. balandžio-lapkričio mėn. Kaišiadorių rajono savivaldybės meras. 2000–2004 m. LR Seimo narys.  Nuo 2005 m. VšĮ Kaišiadorių ligoninė gydytojas terapeutas, 2008–2016 m. Kaišiadorių greitosios medicinos pagalbos stoties direktorius. 
1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, 1997–2000 m. Lietuvos liberalų sąjungos Kaišiadorių skyriaus pirmininkas. Nuo 2007 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys. 2000 m. balandžio-lapkričio mėn., 2003 m., 2007 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Rita, dukros Dovilė, Jurgita.
Azerbaidžano karybos istorija

Moderniosios Azerbaidžano armijos istorija prasidėjo 1918 m. birželio 26 d, kuomet buvo įkurtos Azerbaidžano Demokratinės Respublikos ginkluotosios pajėgos. Pirmuoju krašto apsaugos ministru dar besikuriančioje ministerijoje tapo daktaras Chosrovbėjus Sultanovas. Kai ministerija buvo galutinai įkurta, jo vietą užėmė generolas Samadbėjus Mehmandarovas, o viceministru tapo generolas leitenantas Ali-Agha Šichlinskis. Generaliniam štabui nuo 1919 m. kovo iki gruodžio 10 d. vadovavo generolas leitenantas Mamedbėjus Sulkevičius. Iki 1920 m. balandžio vietoje jo dirbo Abduhalmidbėjus Gaitabašis.
1920 m. balandžio 28 d. į Azerbaidžaną įsiveržė Raudonoji armija. Tuo metu didžioji naujai suformuotos Azerbaidžano armijos dalis buvo išvesta į Kalnų Karabachą, kur malšino armėnų sukilimą. Visgi likę kariai nesiruošė sudėti ginklų ir narsiai kovojo su įsibrovėliais. Iš viso žuvo apie 20 000 - 30 000 besipriešinusių azerbaidžaniečių karių, tačiau karas buvo pralaimėtas. Bolševikai panaikino Azerbaidžano karines pajėgas, o 15 iš 21 generolo buvo sušaudyti.
1992 m. vasarą Azerbaidžano krašto apsaugos ministras vadovaudamasis prezidento rezoliucija pateikė Rusijai ultimatumą, kuriuo pareikalavo perduoti 135-ojo ir 139-ojo motorizuotųjų šaulių pulkų bei 295-osios motorizuotosios šaulių divizijos ginklus bei transporto priemones. Azerbaidžane sovietiniais metais buvo dislokuoti 4-osios sovietinės armijos 23-ioji, 60-oji, 75-oji bei 296-oji motorizuotosios šaulių divizijos bei daliniai, kuriems priklausė raketų bei oro gynybos brigados ir artileriniai bei raketiniai pulkai. Šalyje taip pat buvo 49-asis Rusijos ginklų sandėlis, kuriame gulėjo 7 000 vagonų amunicijos, įskaitant ir apie milijardą šovinių. Tad Rusijai buvo pasiūlyti mainai, kurie įvykdyti tais pačiais metais. Į Rusiją negrįžo tik 23-osios divizijos 366-ojo motorizuotųjų šaulių pulko nuosavybė, kurią Azerbaidžano armija perėmė pulkui traukiantis iš Stepanakerto. Metų pabaigoje azerbaidžaniečiai gavo ginklų bei karinės technikos, kurios užteko apginkluoti keturias motorizuotųjų šaulių divizijas. Armija taip pat gavo 50 karinių lėktuvų iš panaikintos 19-osios oro gynybos armijos bei karo laivų.
1992 m. liepą Azerbaidžanas ratifikavo Įprastinių ginkluotųjų pajėgų Europoje sutartį, kuria apribojo savo karinės įrangos kiekį. Valstybė taip pat prisijungė prie Branduolinio ginklo neplatinimo sutarties kaip neturinti branduolinio ginklo šalis. Azerbaidžanas dalyvauja NATO programoje „Partnerystė taikos labui“. Šalis taip pat kartu su Gruzija, Ukraina ir Moldova dalyvauja organizacijos GUAM veikloje.
Irako karo metu Azerbaidžanas prisijungė prie Savanoriškosios koalicijos ir saugojo šiaurinę Irako dalį. 150 Azerbaidžano karių užtikrino vietinių turkų saugumą, saugojo maldininkų vietas bei lydėjo konvojus.
Magnetinė skvarba

Magnetinė skvarba (magnètinė skvarbà) – fizikinis dydis, apibūdinantis medžiagos magnetines savybes. Santykinė magnetinė skvarba – dydis, nurodantis, kiek kartų magnetinė indukcija medžiagoje yra didesnė nei vakuume. Absoliučioji magnetinė skvarba – dydis, lygus santykinės magnetinės skvarbos ir magnetinės konstantos sandaugai. Dažnai fizikoje yra naudojamas terminas magnetinė skvarba turint omeny, kad tai yra santykinė magnetinė skvarba. (Santykinė) magnetinė skvarba žymima raide μ.
SI vienetų sistemoje absoliučiosios magnetinės skvarbos (o taip pat ir magnetinės konstantos) dimensija yra H/m, arba N/A². Dydis \mu_{0} yra vadinamoji magnetinė konstanta. Jos vertė 4\pi\times10^{-7} \frac{\mathrm{N}}{\mathrm{A^{2}}} ir tai yra vakuumo magnetinė skvarba.
Pagal magnetinės skvarbos dydį, magnetikai yra skirstomi į paramagnetikus (μ>1), feromagnetikus (μ>>1) ir diamagnetikus (μ<1).

Santykinė elektrinė skvarba ir magnetinė indukcija

Pagal apibrėžimą, medžiagos magnetinė skvarba
\mu=\frac{\mathbf{B}}{\mathbf{B_{0}}}
(\mathbf{B} – magnetinės indukcijos vektorius medžiagoje; \mathbf{B_{0}} – magnetinės indukcijos vektorius vakuume)
Taip pat žinoma, kad
\mathbf{B}=\mathbf{B_{0}}+\mu_{0}\mathbf{J}
ir
\mathbf{J} = \frac{\chi}{\mu_{0}}\mathbf{B_{0}}
(\mathbf{J} – medžiagos įmagnetėjimo vektorius, \chi – medžiagos magnetinis jautris)
Įstatę į šias formules gauname
\mathbf{B}=(1+\chi)\mathbf{B_{0}}
ir
\mu=1+\chi
Vytautas Klimavičius

Vytautas Klimavičius (1910 m. spalio 24 d. Obšrūtai, Paežerių valsčius – 1982 m. spalio 16 d. Kaunas) – Lietuvos statybos inžinierius, technikos mokslų kandidatas.

Biografija

1935 baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1953 m. technikos mokslų kandidatas.
Nuo 1935 m. Vytauto Didžiojo universiteto (nuo 1950 m. Kauno politechnikos institutas) Statybos mechanikos katedros asistentas, dėstytojas, 1954–1960 m. Hidrotechnikos fakulteto dekanas, docentas, 1956–1974 m. Statybinės mechanikos katedros vedėjas, nuo 1980 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų svarbiausia sritis – sijų ir plokščių ant tampraus pagrindo tyrimai.
Vytautas Kirkliauskas

Biografija

1967 m. baigė Birštono vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus statybininko technologo specialybę.
1972–1974 m. Alytaus 8-os kelių statybos valdybos darbų vykdytojas, 1974–1976 m. Alytaus gelžbetoninių konstrukcijų gamyklos vyriausiasis inžinierius, 1976–1983 m. Alytaus gelžbetoninių konstrukcijų gamyklos direktorius. 1983–1988 m. Alytaus miesto vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas statyboms ir komunalinio ūkio reikalams, 1988–1995 m. – AB „Alytaus monolitas“ generalinis direktorius, 1995–1997 m. Alytaus apskrities administracijos valdytojo pavaduotojas. 1997–1998 m. draudimo kompanijos „Industrijos garantas“ Alytaus filialo direktorius, 1998–2000 m. AB „Alkesta“ Marijampolės filialo direktorius. 2000–2003 ir 2003–2007 m. Alytaus miesto savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos viceprezidentas. 2007–2008 m. AB „Kauno tiltai“ direktorius Pietų Lietuvos rajonui.
Nuo 2000 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) Alytaus skyriaus pirmininkas. 2000–2003 m. 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys. Žmona Laima-Vincė, vaikai Henrikas, Kristina.
2008 m. rugpjūčio 16 d. nuskendo savo namų tvenkinyje.
Žvainių II akmuo

Akmuo

Riedulys pilkos spalvos vidutinio grūdėtumo granito, apie 85 x 85 cm dydžio ir 35 cm storio, nulyginta viršutine plokštuma.
Guli Žvainių pilkapyno teritorijos šiaurės rytinėje dalyje, apie 1986–1988 m. iš apylinkės laukų melioratorių suvilktų riedulių krūvoje, apverstas plokštuma į apačią.
Apie 50 m nuo jo į pietvakarius Gaidžio kalno šlaite stūkso kitas akmuo nulyginta viršutine plokštuma.

Tyrimai

Akmenį kaip kultūros paveldo objektą 2013 m. išaiškino Arūnas Strazdas (Kultūros paveldo centras).
Pagal analogiškų akmenų aplinkos tyrimų duomenis datuotinas I tūkstantmečio II puse – II tūkstantmečio pradžia.
Frydlando mūšis

Mūšio eiga

Į Karaliaučių žygiuojanti apie 56 000 žmonių Rusijos imperijos kariuomenė, vadovaujama generolo L. A. G. Benigseno, persikėlė per Alną ir puolė 26 000 žmonių Ž. Lano prancūzų korpusą. Šis apie 9 valandas atkakliai gynėsi, kol į pagalbą atžygiavo apie 65 000 žmonių M. Nėjaus vadovaujama prancūzų armija. Po 2 valandų mūšio prancūzai privertė Rusijos kariuomenę trauktis, prie Frydlando ją apsupo, suskaldė į dalis ir sumušė. Apie 11 000 žmonių žuvo, 7000 sužeista, keli tūkstančiai nuskendo keldamiesi per upę, nes tiltą prancūzai buvo sugriovę. Prancūzų žuvo apie 1400, sužeista apie 9100.
Laimėję Frydlando mūšį prancūzai užėmė Karaliaučių, kurį be mūšio paliko Rusijos sąjungininkės Prūsijos kariuomenė (25 000 žmonių, vadas Antonas Lestokas), pasitraukusi į Tilžę. 1807 m. liepos 7 d. buvo pasirašyta Tilžės taika.
Valdas Petras Mikelionis

Biografija

1974 m. baigė Seirijų vidurinę mokyklą, 1979 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius.
Lazdijų kaimiškosios seniūnijos seniūnas. 2011–2015 m. Lazdijų rajono savivaldybės mero pavaduotojas.
1990–1995 m. Lazdijų rajono tarybos deputatas, 2007 m. (mandato atsisakė), 2011–2015 m. ir nuo 2017 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Liberalų ir centro sąjungos Lazdijų rajono skyriaus pirmininko pavaduotojas.
Humoro grupės „Dzyvų dzyvai“ ir estradinio ansamblio „Kryžkelė“ dalyvis. Sutuoktinė Raimonda, vaikai Justinas, Audra.
Kražių Medžiokalnio šventvietė

Kražių Medžiokalnio šventvietė – šventvietė Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kražių, Medžiokalnio miške.

Šventvietė

Kražių Medžiokalnio šventvietė – alkakalnis (šlaitai 12–15 m aukščio), ant jo – ąžuolas ir šaltinis. Pasakojama (jų XIX a. viduryje užrašė Liudvikas Adomas Jucevičius, XIX a. pabaigoje – Fiodoras Pokrovskis), kad ant kalno nuo seno aukotos aukos medžioklę globojančiai dievei Medžiojimai; minima ten buvus jos šventyklą, kurios aukurą kūrenusios vaidilutės.
Pasak padavimų, po ąžuolu, augančiu ant kalno, nuo seno kūrenta ugnis, jį dažniausiai lankydavo moterys ir merginos su apžadais ir maldomis, aplink jį eidavo klupsčiomis. Iš po švento ąžuolo šaknų tryško šaltinis (dabar išdžiūvęs), kurio vandeniu buvo prausiamasi. Iki XX a. vidurio alkakalnis laikytas stebuklingu, žmonės čia statė kryžius ir koplytėles, aukojo aukas, dažniausiai kad susilauktų vaikų; XIX a. prie ąžuolo pastatyta koplyčia, nugriauta per Pirmąjį pasaulinį karą.
Varėnos rajono savivaldybės taryba

Varėnos rajono savivaldybės taryba – Varėnos rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Jaunasis valstietis

Jaunasis valstietis – „Valstiečių laikraščio“ priedas darbo valstiečių jaunimui, leistas 1940 m. gruodžio 5 d. – 1941 m. spalio 21 d. ir 1945 m. spalio 19 d. – 1947 m. spalio 11 d. Kaune.

Istorija

Leistas vietoj laikraščio „Jaunasis ūkininkas“. 1940 m. Nr. 1 – 1941 m. Nr. 17 ėjo kaip jaunųjų valstiečių laikraštis, nuo 1945 m. Nr. 1 – kaip Darbo valstiečių jaunimo laikraštis. Tiražas 1940 m. – 25 000-50 000 egz. 1945 m. – 25 000 egz., 1947 m. – 100 000 egz.
Bendradarbiavo Liudas Gira, Eduardas Mieželaitis, Salomėja Nėris ir kt.