google/wiki40b huggingface dataset:
Alfonsas Mėlynis - Vaikutis

Veikla nepriklausomybės kovose

1919 m. birželio 17 d. Alfonsas savanoriu įstojo į Lietuvos kariuomenės I -jį pėst. LDK Gedimino pulką. Po mėnesio apmokymų Vyžuonėlų dvare, skiriamas į 4 kuopą ir siunčiamas į Zarasų frontą Kruopelių - Murliškių linijoje. Tuo metu bolševikų kariuomenė buvo įsitvirtinusi Bružų kaime, abipus plento Utena - Zarasai ir šiose pozicijoje laikėsi iki 1919 m. rugpjūčio 24 d. Tos dienos 13 val. Pirmasis pėstininkų pulkas pradėjo puolimą ir išmušęs bolševikus iš Bružų - Galminių pozicijų, pergalingai vijo iki Zarasų miesto.
Šiose puolamose kautynėse pasižymėjęs Alfonsas Mėlynis - Vaikutis apdovanojamas pirmuoju Vyčio kryžiumi (1919 m. gruodžio 9 d. Lietuvos kariuomenės vado įsakymas Nr. 202). Vėliau karžygis pasižymėjo 1919 m. lapkričio 22 d.  Radviliškio kautynėse su bermontininkais ties Radviliškiu, 1920 m. spalio mėn. - su lenkais ties Perloja, Už tai 1921 m. sausio 14 d. įsakymu kariuomenei Nr. 9 apdovanotas antruoju Vyčio kryžiaus ordinu.1921 m. gruodžio 2 d. paleistas iš kariuomenės į atsargą jaun. puskarininkiu.

Vėlesnė veikla

Gyventi sugrįžo į Jakunčių kaimą. 1924 - 1927 m. tarnavo Zarasų pasienio policijos Suntupių ruože. Palikęs tarnybą pasienio policijoje, ūkininkavo Kunotų kaime, (Zarasų apskr.) iš Vencavų dvaro gautame ūkyje. Buvo aktyvus šaulių sąjungos narys, Naujasodžio apylinkės seniūnas, 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis.
Artėjant antrai sovietinei okupacijai, pasitraukė į Žemaitiją, stojo į Tėvynės apsaugos rinktinę, dalyvavo kautynėse su sovietine kariuomene 1944 m. spalio 6 - 7 d. Sedos kautynėse. Po nesekmingų kautynių apsigyveno Maišiagaloje, dirbo Kiemelių daržininkystės ūkyje ūkvedžiu, 1946 - 1947 m. staliumi Vilniaus vyno - degtinės gamykloje.

Gyvenimo pabaiga

1947 m. birželio 9 d. NKVD suimtas, tardytas, kankintas Zarasuose, Vilniuje, sudaryta nebūtų nusikaltimų byla, kurios pagrindu 1948 m. sausio 15 d. Pabaltijo karinės apygardos tribunolo nuteistas 25 m. kalėti. Mirė 1949 m. rugpjūčio 2 d. Mordovijoje, Javos konclageryje.
Saldutiškio dvaras

Saldutiškio dvaras buvo Saldutiškyje. Išlikęs parkas.
Buvusiame dvaro parke buvo Meilės alėja, šiuo metu apleista ir netvarkoma.

Istorija

Minimas nuo XVIII a. pabaigos. Pagal 1811 m. surašymą Saldutiškį valdė Martyno Valiulio sūnus Antanas Valiulis.
Paskutinis dvaro savininkas buvo Boleslovas Jaloveckis – karo inžinierius, rusų tarnybos generolas, žymus visuomenės veikėjas, kvietęs jungtis lenkus ir gudus lygiomis teisėmis. Jis vadovavo bendrovei, 1895–1899 m. tiesusiai siauruką Panevėžys–Pastovys, kuris ėjo ir per Saldutiškį. B. Jaloveckis įrengė turtingą parką, dendrologinį sodą, keletą miško kvartalų užsodino maumedžiais.
Sovietmečiu dvaras priklausė valdžios įstaigoms.
Glimstedt

Istorija

1923 m. tapęs advokatu Geteborge, 1935 m. sausio 3 d. Ivaras Glimstedtas užregistravo savo vardu pavadintą advokato kontorą (būstinė – Östra Hamngatan, Geteborgas). 
Jungiantis su kitomis Švedijos advokatų kontoromis „Glimstedt“ aktyviai plėtėsi iki pat XX a. 9 dešimtmečio II pusės. Šiuo metu turi biurus 14 Švedijos miestų (Alingsosas, Erebru, Faliunas, Geteborgas, Helsingborgas, Jonšiopingas, Kalmaras, Karlstadas, Linšiopingas, Liudvika, Nesšė, Noršiopingas, Stokholmas, Vekšė).
Nuo 1997 m. „Glimstedt“ plėtėsi Baltijos šalyse: įsteigtos advokatų kontoros Vilniuje, Rygoje ir Taline. Nuo 2009 m. iki 2015 m. veikė biuras Baltarusijos sostinėje Minske.

GLIMSTEDT Bernotas ir partneriai

Aljanso narė Lietuvoje – advokatų kontora GLIMSTEDT Bernotas ir partneriai, įsikūrusi 1997 m.  
GLIMSTEDT Bernotas ir partneriai yra viena didesnių advokatų kontorų Lietuvoje . Tarptautiniai teisės žinynai („The Legal 500“, „Chambers and Partners“, „IFLR 1000“) kontorą mini tarp pirmaujančių advokatų kontorų šalyje. Vadovaujantysis partneris - advokatas Linas Sesickas .
Valstybiniai egzaminai Vokietijoje

Antrasis valstybinis egzaminas

„Tikrasis“ (antrasis) valstybinis egzaminas seka po 2 metus trunkančio Referendariato. Tai vad. antrasis valstybinis egzaminas (Zweites Staatsexamen), taip vad. Asesoriaus egzaminas („Assessorexamen“). Forma – kontroliniai egzaminai raštu (Klausurenexamen – 'klauzūros'). Skaičius: 7 (Saro kraštas) – 11 (Bavarija). Maždaug po 4 mėnesių seka Referendariatas ir egzaminas žodžiu. Be materialinės teisės (sudarančio pirmojo valstybinio egzamino turinį) Antrasis egzaminas apima proceso teisę. Tokio egzamino metu savo reikšmės netenka akademiniai teoriniai disputai (teisės teorijos), itin svarbūs pirmajam valstybiniam egzaminui; II egzaminui reikšmę turi teismų praktika.
Egzaminą vykdo Žemės justicijos egzamino tarnyba (Landesjustizprüfungsamt, sudaroma prie atitinkamos žemės Teisingumo ministerijos. Egzamino tikrintojai – teisėjai, prokurorai, valstybės tarnautojai, notarai arba advokatai.

Aukštesnioji miškų tarnyba

Aukštoms pareigoms užimti, pvz., Miškų tarnybos (Forstamt) vadovo, būtinas Didysis miškininkystės valstybinis egzaminas („Große Forstliche Staatsprüfung“). Pretenduojant į Referendariatą, būtina baigti miškininkystės (Forstwissenschaften) studijas, kurias baigus įgyjamas atitinkmas laipsnis – diplomuotas miškininkas („Diplom-Forstwirt“) arba magistras („Master“).
Igoris Pankratjevas

Žaidėjo karjera

1982-1989 metais rungtyniavo Vilniaus "Žalgirio" komandoje. Nuo 1990-ųjų atstovavo užsienio klubams. 1998 m. baigė profesionalaus futbolininko karjerą.

Trenerio karjera

Treniravo Lietuvos U-21 rinktinę. Iki 2008 m. rugsėjo vidurio treniravo Marijampolės "Sūduvos" klubą. Nuo 2009 liepos pabaigos dirbo Baku "Standart" trenerio asistentu, tačiau 2009 m. spalio pabaigoje, kai buvo atleistas Valdas Ivanauskas jis kartu su juo paliko klubą.
2010 m. buvo Vilniaus "Žalgirio" treneriu. Pirmame sezone su komanda iškovojo bronzos medalius. Pripažintas 2010 m. geriausiu Lietuvos pirmenybių treneriu. 
Po sezono abi pusės nusprendė 2010 metų pabaigoje besibaigiančios sutarties nepratęsti. 
2017 m. ėmėsi treniruoti Antros lygos, Pietų zonos debiutantus Vilniaus "Panerį".
2017 m. liepos mėnesio pabaigoje pradėjo dirbti Klaipėdos "Atlanto" vyr. treneriu.

Nacionalinė vyrų futbolo rinktinė

2012 m. kovo pabaigoje tapo Lietuvos vyrų rinktinės vyr. trenerio asistentu. 2013 m. rugsėjo 12 d., atleidus Csaba László, tapo Lietuvos futbolo rinktinės laikinuoju treneriu. 2013 m. gruodžio 20 d. paskirtas rinktinės vyriausiuoju treneriu. 2015 m. spalio viduryje atsistatydino iš rinktinės posto.

Pasiekimai

Pripažintas 2010 m. geriausiu Lietuvos pirmenybių treneriu.
Mirtingumas

Mirtingumas (angl. mortality rate) – visų per tam tikrą laikotarpį mirusių žmonių ir vidutinio gyventojų skaičiaus santykis arba mirusiųjų ir rizikos populiacijos narių stebėjimo laikotarpių sumos santykis. Šis rodiklis dažniausiai yra apskaičiuojamas 1000, 10 000, 100 000 gyventojų. Skaičiuojamas ne tik bendras mirčių kiekis, bet ir naujagimių mirtingumas (vaikų iki 1 metų).
2009 m. duomenimis, bendras pasaulio mirtingumas yra maždaug 8,2 tūkstančiui žmonių per metus.

Lietuva

1920–1924 m. Lietuvoje 1000 gyventojų buvo 17,1 mirčių, o 1935–1939 m. sumažėjo iki 13,4. 2008 m. jis siekė 11,2.
Lietuvos talentai (3 sezonas)

Formatas

Pirmose 10 laidų buvo transliuojamos atrankos, 11-oje laidoje (lapkričio 20) d. teisėjai iš visų dalyvių, atrankose gavusių tris ar du „taip“, atrinko 50 patekusių į pusfinalius. Jie prasidėjo nuo lapkričio 27 d. Kaip ir 2-ajame šou sezone, iš viso pusfinalių buvo penki (visuose 10 dalyvių). Į finalą, kuris įvyks 2012 m. sausio 15 d., iš viso pateko taip pat 10 dalyvių.
Šviesoforas

Šviesoforas – keliuose, geležinkeliuose naudojamas signalinis įtaisas eismui reguliuoti šviesiniais signalais.

Techninis reglamentavimas

Pagrindinis šviesoforų projektavimo, įrengimo ir valdymo sąlygas Lietuvoje nustatantis normatyvinis-techninis dokumentas – Kelių šviesoforų įrengimo taisyklės.
Gegužinės lobis

Gegužinės lobis – Jonavos rajono savivaldybės teritorijoje, Gegužinės kaime 1980 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.

Atradimas

Gaižiūnų karinio poligono teritorija važiuojančio šarvuočio vikšrai kliudė ir iš žemės ištraukė varinio puodo dangtį bei monetų. Kareiviai iškasė 15–20 cm gylyje esantį puodą ir surinko pabirusias monetas. Tuo metu jų rasta 895 vienetai. 1,5 m atstumu nuo pirmojo puodo, 30 cm gylyje, buvo rastas antrasis puodas su 1390 monetų. 1990 m. lobio vietoje rastos dar 4 monetos.
Vašingtono paminklas

Vašingtono paminklas (angl. The Washington Monument) – obeliskas, esantis netoli vakarinio Nacionalinės alėjos galo Jungtinių Valstijų sostinėje Vašingtone. Paminklas buvo pastatytas įamžinti pirmojo JAV prezidento, generolo Džordžo Vašingtono atminimą. Iš marmuro, granito ir smiltainio pagamintas paminklas yra ne tik aukščiausias pasaulyje statinys iš akmens, bet ir aukščiausias pasaulio obeliskas, kurio aukštis siekia 169,294 metro. Pasaulyje yra ir aukštesnių paminklinių kolonų, tačiau jos arba nėra pagamintos tik iš akmens, arba jos nėra obeliskai. Vašingtono paminklas taip pat yra aukščiausias Vašingtono statinys. Paminklą suprojektavo architektas Robertas Milsas. Paminklo statybos prasidėjo 1848 metais, tačiau jos nebuvo baigtos iki 1884 metų, tai yra praėjus 30 metų po architekto mirties. Pertrauka tarp statybų atsirado dėl lėšų trūkumo ir JAV pilietinio karo. Marmuro atspalvio skirtingumas, matomas maždaug 46 metrai į viršų, liudija, ties kuria vieta ilgiems metams statybos buvo sustabdytos. Paminklo kertinis akmuo buvo padėtas 1848 m. liepos 4 dieną, aliumininė galvutė buvo uždėta 1884 m. gruodžio 6 dieną. Oficialiai paminklas buvo atidarytas 1888 m. spalio 9 dieną. Baigus statyti paminklą, jis tapo aukščiausiu pasaulio statiniu. Prieš tai aukščiausias pasaulyje statinys buvo Kelno katedra. Vašingtono paminklas išsaugojo aukščiausio statinio vardą iki 1889 m., kai Prancūzijos sostinėje Paryžiuje buvo baigtas statyti Eifelio bokštas. Paminklas stovi tiesiai į rytus nuo Linkolno memorialo ir jį atspindinčio baseino.
Palenkės Lešnos Šv. Petro ir Povilo bazilika

Istorija

Bazilika buvo pastatyta 1731-1752 m. baroko architektūros stiliumi, architektas Vincentas Rachetis. 1758 m. šventovę pašventino Lucko vyskupas Antanas Erazmas Valavičius. 1956 m. spalio 18 d. šventovė buvo įtraukta į Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. Nuo 1984 m. turi bazilikos statusą.
Imperatorė (šachmatai)

Vertė

Ralfas Betca, tyręs šachmatų figūrų vertės nustatymo būdus, imperatorę kaip ir valdovę įvertino apytikriai devyniais pėstininkais. Imperatorės ir valdovės pajėgumas panašus, nes abi turi po bokštą ir skiriasi tik papildomu rikiu ar žirgu, kurių vertė apytikriai lygi.
Jis pažymi, kad partijų baigmėse valdovė šiek tiek stipresnė už imperatorę, nors iš kitos pusės, imperatorė skelbdama amžiną šachą, turi daugiau galimybių, pralaimėtoje padėtyje, išgelbėti partiją.
Imperatorė gali judėti dvylika skirtingų krypčių, o valdovė – tik aštuoniomis. Baigmėje, karaliui su amazone (valdovės+ žirgo hibridas) kovojant prieš karalių su imperatore, silpnoji pusė, susikurdama tvirtovę, turi galimybių išsigelbėti, priversdama karalių su amazone skelbti amžiną šachą, nes kitaip karalius su imperatore galėtų supaprastinti padėtį, ar skelbti amžiną šachą.
Karalius su imperatore matuoja karalių per vienuolika ėjimų, kai su valdove – pakanka dešimties, o su bokštu – šešiolikos.

Žymenys

Sutrumpintas šachmatų uždavinių tarptautinis žymėjimas prasideda trumpiniu, nurodant užduoties tipą ir ėjimų skaičių. Toliau seka sprendinių, ar dvynių skaičius. Užrašant imperatorės ėjimus prieš ėjimą tarptautinėje praktikoje rašoma didžiosios raidės – „EM“, pav. EMc2-b4.
Šachmatų diagramose imperatorė vaizduojama kaip žirgas stovintis ant bokšto postamento.
ICMP

ICMP (angl. Internet Control Message Protocol) – interneto kontrolės žinučių protokolas. ICMP priklauso TCP/IP protokolų šeimai ir priskiriamas OSI tinklo sluoksnio protokolams. Protokolas neturi jokio gavimo patvirtinimo funkcijos, todėl laikomas nepatikimu. Pagrindinė protokolo paskirtis – perduoti klaidos informaciją duomenų siuntėjui. Informacija dažniausiai perduodama tarp prie tinklo prijungto kompiuterio ir tinklinės įrangos, pvz., maršrutizatoriaus. Galimų klaidų pavyzdžiai: nutolusios aptarnavimo stoties prievadas yra nepasiekiamas arba maršrutizatorius nežino, kaip pasiekti gavėjo tinklą. Protokolas taip pat naudojamas atlikti užklausas.
Plačiausiai žinomi ICMP pritaikymai yra programos ping ir traceroute.

ICMP antraštės sudėtis

ICMP antraštė seka iškart po IP antraštės.

ICMP tipai

ICMP žinutės skirstomos į klaidos pranešimo, užklausos ir atsakymo tipus.

ICMP klaidos pranešimo tipai

3 – Nepasiekiama paskirtis (angl. Destination Unreachable). Paprastai siunčiama maršrutizatoriaus siuntėjui, pranešant, kad siunčiamas duomenų paketas nepasiekė gavėjo dėl priežasties nurodytos ICMP kode.
4 – Šaltinio gesinimas (angl. Source Quench). Maršrutizatorius praneša siuntėjui, kad negalėjo persiusti jo duomenų paketo dėl nepakankamo maršrutizatorius pajėgumo.
5 – Gavėjo peradresavimas (angl. Redirect). Siunčia maršrutizatorius prie to paties tinklo ar potinklio prijungtam kompiuteriui, jei duomenų paketo gavėjas yra pasiekiamas per kitą maršrutizatorių, prijungtą prie to paties tinklo ar potinklio. Taip maršrutizatorius nurodo artimesnį maršrutą, kaip pasiekti gavėją.
11 – Galiojimo laikas baigėsi (angl. Time Exceeded). Maršrutizatorius praneša siuntėjui, kad užtruko daugiau laiko nei leistina duomenų paketo perdavimui, todėl paketas nebuvo siunčiamas.

ICMP užklausų ir atsakymų tipai

0 – Atsakas į atsakymo užklausimą (angl. Echo Reply). Išsiųsta ICMP žinutė kaip atsakas į 8 tipo žinutę. Naudojamas ping programos.
8 – Atsakymo užklausimas (angl. Echo Request). Ši ICMP žinutė siunčiama, kai norima, kad gavėjas išsiųstų atsakymą be jokios kitos informacijos. Taip gavėjas patvirtina, kad yra prijungtas prie tinklo. Naudojamas ping programos.
13 – Laiko užklausimas (angl. Timestamp Request). ICMP žinutė, skirta laiko sinchronizavimui tinkle. Siuntėjas prie žinutės prideda išsiuntimo laiką.
14 – Atsakymas į laiko užklausimą (angl. Timestamp Reply). Ši ICMP žinutė išsiunčiama kaip atsakas į 13 tipo žinutę. Į atsakymą įtraukiamas 13 tipo žinutės gavimo laikas ir atsakymo išsiuntimo laikas.
17 – Potinklo kaukės užklausimas (angl. Address Mask Request). Naudojama nustatyti tiesiogiai prijungto tinklo IP adreso potinklio kaukę.
18 – Atsakymas į potinklo kaukės užklausimą (angl. Address Mask Reply). Atsakymas į 17 tipo žinutę su savo IP adreso potinklio kauke.
Kalniškių piliakalnis (Tauragė)

Aplinkiniai piliakalniai

Pagrybio piliakalnis 14 kmSimėnų piliakalnis 400 m
Vaidatonių piliakalnis 5 km
Gudelių piliakalnis 6 kmPabalčių piliakalnis 9 kmMiegė 9 km
Gegužkalnis 8 km
Indijos piliakalnis 22 km
Kreivių piliakalnis 23 km
Biržų Lauko piliakalnis 22 km
Vaičių piliakalnis 21 kmPužų piliakalnis - 12 km
Ižiniškių piliakalnis 14 km
Molavėnų piliakalniai 17 kmPagramančio piliakalnis 25 km
Naujininkų piliakalnis 26 km
Matiškių piliakalnis 27 km
Juškaičių piliakalnis 8 km
Reksčių piliakalnis 28 km
Dapkiškių piliakalnis 30 kmIvangėnų piliakalniai 3 km
Nosaičių piliakalnis 5 km
Batakių piliakalnis 14 km
Kiukiškių piliakalnis - 25 kmEržvilko piliakalnis 21 km
Meškininkų piliakalnis 35 km
Antanas Obcarskas

Biografija

Antanas Obcarskas gimė 1958 m. gegužės 27 d. Zapyškyje (Kauno raj.) mokytojų šeimoje. 1965 m. persikėlė gyventi į Garliavą, kur baigė vidurinės mokyklos aštuonias klases. 1973 m. tęsė mokslus Kauno St.Žuko taikomosios dailės technikume (dabar Kauno kolegijos J.Vienožinskio menų fakultetas), o 1977 m. įstojo į LTSR valstybinį dailės institutą Vilniuje (dabar VDA). Po dailės studijų institute buvo paskirtas dirbti dėstytoju Kauno St.Žuko taikomosios dailės technikume. Nuo 1982 m. pradėjo dalyvauti dailės parodose. 1982-1984 m. tarnavo sovietinėje armijoje. Po to vėl dirbo pedagoginį darbą tame pačiame technikume, o nuo 1988 m. pasirinko laisvo dailininko kelią. 1990 m. buvo priimtas į Lietuvos dailininkų sąjungą, buvo LDS jaunųjų dailininkų susivienijimo Kauno skyriaus pirmininkas, daugelį metų yra LDS Kauno skyriaus tarybos narys. LDS Kauno skyriaus tapytojų sekcijos pirmininkas, LDS tarybos narys. Nuo 1993 m. – dailininkų grupės „Angis“ narys. Nuo 2011 m. Vokietijos menininkų sąjungos „Focus Europa“ narys. Nuo 2002 m. dirba dailės mokytoju Kauno A.Martinaičio dailės mokykloje.
Berlyno zoologijos sodas

Berlyno zoologijos sodas – vienas didžiausių zoologijos sodų Vokietijoje ir vienas turtingiausių pasaulyje pagal gyvūnų rūšis (apie 14 000 gyvūnų, 1500 rūšių). Yra Berlyne, užima 35 ha plotą. Berlyno zoologijos sodui taip pat priklauso muziejus – akvariumas, kuriame auginamos ir eksponuojamos ne tik žuvys, bet ir ropliai, vabzdžiai, bestuburiai ir kt.
Berlyne yra ir kitas zoologijos sodas – buvusioje rytinėje Berlyno miesto dalyje įsikūręs VDR laikų zoologijos sodas Tierpark, užimantis 160 ha, – Berlyno zoologijos sodo filialas.
Berlyno zoologijos sodas pasižymi tuo, kad gyvūnams skirtos didelės teritorijos, kur jie laksto beveik laisvi, nuo lankytojų neretai atskirti tik vandens grioviu. Paukščiams ir kitiems gyvūnams įrengti aptvarai yra labai erdvūs.
Berlyno zoologijos sodas laikomas viena lankomiausių turistų vietų Berlyno mieste – 2005 m. Berlyno zoologijos sodą aplankė 2,33 mln. žmonių.

Istorija

Nuo 1841 m. Berlyno zoologijos sodas yra akcinė bendrovė.
Pirmasis Vokietijoje ir devintasis zoologijos sodas Europoje buvo atidarytas 1844 m. rugpjūčio 1 d. Jo įkūrėjas ir pirmasis direktorius buvo prof. Martinas Lichtenšteinas, Humbolto Universiteto Berlyne zoologas.
1869 m. zoologijos sodo direktoriumi tapo Heinrich Bodinus. 1871 m. jo iniciatyva buvo įrengtas antilopių gardas, kuris dėl savo egzotinio stiliaus iš karto pritraukė daug lankytojų. Vėliau įrengti gardai drambliams, stručiams ir kitiems gyvūnams, zoologijos sode įrengti paviljonai ir restoranai lankytojams.
1888 m. zoologijos sodui vadovauti ėmė Ludwig Heck, kurio dėka į sodą atvežta dar daugiau įvairių rūšių gyvūnų – zoologijos sodas tuo metu jau prilygo Londono zoologijos sodui.
1913 m. atidarytas muziejus – akvariumas.
Antrojo pasaulinio karo metais zoologijos sodas beveik visas buvo sugriautas. Iš 3715 gyvūnų išgyveno tik 91, iš jų du liūtai, dvi hienos, azijinio dramblio patinas, begemotas, dešimt karčiuotųjų pavianų, viena šimpanzė, vienas juodasis gandras ir vienas baltasis gandras.
1945–1956 m. zoologijos sodas buvo atstatomas, jam vadovavo Katharina Heinroth.
1956 m. vadovavimą perėmė Heinz-Georg Klös, kuris tęsė atstatymo darbus – buvo įrengti gardai beždžionėms, paviljonas įvairiems paukščiams, taip pat patalpos lokiams ir plėšriesiems gyvūnams. Tuo metu zoologijos sode taip pat pradėtos veisti retos ir nykstančios gyvūnų veislės: pavyzdžiui, juodasis raganosis ir Prževalskio arklys. Taip pat zoologijos sode buvo pastatyta gyvūnų skulptūrų bei stengiamasi atstatyti autentišką prieškarinę architektūrą (pavyzdžiui, Dramblių ir Liūtų vartus, žirafų gardą). Direktorius Heinz-Georg Klös įkūrė zoologijos mokyklą ir rūpinosi senųjų pastatų atstatymu.
Susivienijus Vakarų Vokietijai ir Rytų Vokietijai, zoologijos sodas sujungtas su Rytų Berlyne buvusiu kitu zoologijos sodu – 1954 m. įkurtu ir VDR priklausiusiu Tierpark.
Berlyno zoologijos sodo augintiniai (ypač nykstančių rūšių gyvūnų jaunikliai) dažnai gauna kokį nors vardą, o kartais netgi patenka į spaudos puslapius: didžioji panda „Bao Bao“, begemotas „Knautškė“, lokiukas „Knutas“.
Yom Tov Lipman Lipkin

Biografija

Gimė 1846 m. Salantuose, žymaus rabino Izraelio Salanterio ir Esther Fega Eisenstein šeimoje. Turėjo ypatingų matematikos gabumų, savarankiškai studijavo aukštąją matematiką, be tėvo paramos ir prieš jo valią išvyko studijuoti į Karaliaučius universitetą. 1845 m. Jenos universitete apgynė disertaciją ir, nors silpnai mokėjo rusų kalbą, buvo priimtas į Sankt Peterburgo universitetą. 1846 m. kartu su prancūzų mokslininku Charles-Nicolas Peaucellier išrado Peaucellier–Lipkin inversorių, kuris leidžia su šarnyriniu mechanizmu daryti inversiją. Susirgo raupais ir mirė 1876 m. vasario 21 d. Sankt Peterburge.
Glotnieji banginiai

Aprašymas

Glotnieji banginiai užauga iki 15-17 metrų ir sveria 50-80 tonų. Jie atpažįstami pagal jų siaurą, išlenktą, viršutinį žandikaulį, kuris suteikia gyvūnui giliai išlenktą žandikaulio liniją. Krūtinė be raukšlių, lygi. Gomurio šonuose kabo po 200–400 ilgų raginių plokštelių. Nugaros peleko neturi.
Jie maitinasi mažais vėžiagyviais, pirmiausia irklakojais, nors kai kurios rūšys taip pat minta kriliais.

Paplitimas

Glotnieji banginiai gyvena šaltose jūrose, nors savo klajonių metu jie pasiekia ir šiltąsias subtropikų vandenynų dalis. Beveik visi vandenys aplinkui Arkties regioną yra apgyvendinti glotiniųjų banginių, taip pat ir didelė šiaurės Atlanto ir šiaurės Ramiojo vandenyno dalis. Čia gyvena Pietinis tikrasis, Eubalaena japonica ir Grenlandinis banginis. Šios trys rūšys taip pat gyvena ir Ochotsko jūroje ir rytinėse Azijos, Japonijose pakrantėse. Šių banginių beveik nėra šiaurinėje Rusijos pakrantėje. Pietų pusrutulyje, visame Pietų vandenyne prie Antarktidos, gyvena Eubalaena australis. Jo gyvenamosios vietos taip pat yra prie pietinių Australijos, dalies Pietų Amerikos ir Afrikos krantų.
Rostoko universitetas

Rostoko universitetas (vok. Universität Rostock) - universitetas Šiaurės Vokietijoje, Rostoke, trečia iš seniausių aukštųjų mokyklų Vokietijoje, seniausias universitetas Baltijos jūros regione (įsteigtas 1419 m.).

Statistika

348 profesorių etatai. 70 studijų programų (vyrauja bakalauro ir magistro). 14 470 studentų (2008/09 m.m.); vos 61,6 % studentų - iš Meklenburgo-Priešakinės Pomeranijos žemės (2009 m.). Dėl mažėjančio studentų skaičiaus nyksta (pvz., ~2012 m. uždaromas Rostoko universiteto Teisės fakultetas).
Pulgis Andriušis

Biografija

Mokėsi Utenos Saulės gimnazijoje, kurioje baigė penkias klases, 1926 m. baigė Kauno Aušros gimnaziją ir mokėsi meno mokykloje. 1926–1932 m. studijavo literatūrą Vytauto Didžiojo universitete. Bendradarbiavo periodinėje spaudoje, spausdino kelionių reportažus, apysakaites, beletristinius gamtos populiarinimo rašinius, literatūros ir teatro kritikos straipsnius, feljetonus.  Vaidino „Stedros“ teatre. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į Australiją. Vokietijos stovyklų gyvenimą humoristiškai pavaizdavo feljetonų rinkiniuose. Dalyvavo išeivių kultūros gyvenime.

Kūryba

Feljetonuose (rinkinys „Daina iš kito galo“ vyrauja anekdotiškos buitinės situacijos, šmaikšti pašaipa. Novelių rinkinyje „Anoj pusėj ežero“ apysakose „Sudiev, kvietkeli!“ ir „Rojaus vartai“ detaliai atkuriama Rytų Aukštaitijos kaimo gamta ir su ja glaudžiai susijusio žmogaus buitis nepriklausomoje Lietuvoje. Pasakojimui būdingas lyriškumas, peizažų gausa, spalvinga kalba. Romane „Tipelis“ humoristiškai vaizduojamas jaunystės metų Kauno gyvenimas, išjuokiami pusinteligenčiai. Dar parašė apysakėlę vaikams „Vabalų vestuvės“, trumpų pasakojimų, biografinių apybraižų, atsiminimų.
Periodinėje spaudoje paskelbė publicistikos straipsnių, feljetonų, vaizdelių, literatūros ir teatro recenzijų, kelionių po Lietuvą ir Vakarų Europos šalis reportažų. Išvertė užsienio šalių rašytojų apysakų, romanų; žymiausias jo vertimas – M. de Servanteso „Don Kichotas“ (1942 m.)