google/wiki40b huggingface dataset:
Bernal Díaz del Castillo

Biografija

Bernalis Diasas del Kastiljas gimė Ispanijoje, mažame Medinos del Kampo miestelyje, neturtingoje šeimoje. Jis gavo menką išsimokslinimą ir 1514 m. išplaukė į Kubą ieškoti laimės, tačiau joje nuo epidemijų jau buvo išmirę dauguma vietinių gyventojų, todėl ispanai nesurado reikalingos darbo jėgos ir ekspedicija buvo išsiųsta į mažesnes Karibų salas, ir Diasas prie jos prisidėjo. Kelionei vadovavo Franciskas Hernandesas de Kordoba ir netrukus ispanai atrado Jukatano krantus, bet išsilaipinę buvo užpulti vietinių indėnų, taigi į Kubą sugrįžo nepavydėtinos formos.
Visgi, Diasas sugrįžo į Jukatano pusiasalį po metų, kartu su Chuano de Grichalvos vadovaujama ekspedicija, kurios tikslas buvo ištyrinėti naujai atrastas žemes. Prieš sugrįždamas į Kubą, jis iš karto prisijungė prie kitos ekspedicijos, šįkart Hernano Korteso. Tuo metu Diasas dar nežinojo, jog dalyvaus vienoje didžiausių istorijoje karinių kampanijų, kuri vos po kelerių metų sunaikins Mezoamerikos actekų imperiją. Kelionės metu Diasas iš jos dalyvių rinko visą jam reikalingą informaciją, kurią vėliau sudėjo į savo knygą, pavadintą Historia verdadera de la conquista de la Nueva España (liet. Tikroji istorija apie Naujosios Ispanijos užkariavimą). Savo darbe Diasas aprašo daugelį iš 119 mūšių, kuriuose, kaip jis tvirtina, pats dalyvavo, ir actekų imperijos nukariavimo kulminaciją 1521 metais.
Už tai Diasas buvo paskirtas Santjago de los Kabaljeros, dabartinio Antigvos Gvatemalos miesto, gubernatoriumi. Savo knygą jis pradėjo rašyti 1568-aisiais, beveik penkiasdešimt metų po aprašomo įvykio, taip atsakydamas į alternatyvią istoriją, parašytą Korteso kapeliono, kuris kampanijoje iš tikrųjų nedalyvavo. Kūrinys buvo pavadintas Verdadera Historia (isp. „Tikroji istorija“), paneigdamas klaidingus faktus, išdėstytus Korteso pasakojime.
Diasas mirė 1584 metais, nesulaukęs savo knygos išleidimo. Jo rankraščiai buvo rasti Madrido bibliotekoje ir 1632-aisiais pagaliau išleisti. Kūrinyje pasakojama liudijimo stiliumi, dažnai viską nušviečiant iš paprasto karininko pusės. Šiandien ši knyga yra pats svarbiausias ir patikimiausias šaltinis, padedantis suprasti actekų imperijos žlugimo priežastis ir Meksikos užkariavimą.
Tarpžemyninė taurė

Europos – Pietų Amerikos taurė (dar vadinama Tarpžemyninė taurė arba Toyota taurė (dėl rėmėjo)) – 1960-2005 metais organizuotos kasmetinės futbolo varžybos, kuriose susikaudavo Europos UEFA Čempionų lygos ir Pietų Amerikos Copa Libertadores varžybų laimėtojai. Nuo 1980 m. pagrindiniu varžybų rėmėju tapo Toyota ir rungtynės kasmet organizuotos Japonijoje. Paskutinis taurės laimėtojas yra Portugalijos Porto klubas.
2005 metais varžybos nebeorganizuotos, jas visiškai pakeitė FIFA Pasaulio futbolo klubų taurė, kuriame dėl pasaulio klubų čempiono vardo kovoja ir Šiaurės Amerikos, Azijos, Afrikos bei Okeanijos stipriausi klubai.
Varžybų laimėtojais po tris kartus yra tapę Boca Juniors, AC Milan, Nacional, Peñarol ir Real Madrid klubai, dar 20 klubų yra laimėję varžybas po vieną ar du kartus.
NBA Live

NBA Live – kompiuterinių žaidimų serija, kuriama Electronic Arts bendrovės. Pirmoji versija, pavadinta Lakers vs. Celtics išleista 1990 metais Sega Mega Drive platformai, šioje verijoje grafinis vaizdas buvo dvimatis, tik vėlesnėse versijose pereita prie trimačio vaizdo. Nuo 1995 metų žaidimas pradėtas vadinti NBA Live.
Skirtingos versijos buvo ar yra leidžiamos Sega Genesis, Super NES, PlayStation, Nintendo 64, Game Boy, Sega Saturn, PlayStation 2, Xbox, GameCube, Windows, PSP, Xbox 360, Wii ir PlayStation 3 platformoms.

NBA Live 2001

Ant NBA Live 2001 viršelio buvo Kevinas Garnetas

NBA Live 2002

NBA Live serijos žaidimas išleistas 2002 metais. Ant viršelio pavaizduotas Steve Francis

NBA Live 2003

NBA Live serijos žaidimas išleistas 2002 metais. Ant viršelio pavaizduotas Jason Kidd

NBA Live 2004

NBA Live serijos žaidimas išleistas 2003 metais. Ant viršelio pavaizduotas Vince Carter.

NBA Live 06

NBA Live 2006 yra 2005 metais išleistas NBA Live serijos žaidimas. Ant žaidimo viršelio pavaizduotas Majamio "Heat" žaidėjas Dwyane Wade.

NBA Live 07

NBA Live 2007 yra NBA Live serijos žaidimas. Ant žaidimo viršelio yra pavaizduotas Hiustono „Rockets“ krepšininkas Tracy McGrady.
GD Interclube

Istorija

Įkurtas 1976 m. šalies sostinėje Luandoje. Namų rungtynes žaidžia Estádio 22 de Junho stadione.
Daktaro Gašė portretas

Apie paveikslą

Paveikslą „Daktaro Gašė portretas“ V. van Gogas sukūrė paskutiniaisias savo gyvenimo mėnesiais 1890 m. Overo prie Uazos kaime netoli Paryžiaus. Yra du paveikslo variantai, kurie vaizduoja daktarą Polį Gašė palinkusį ir pasirėmusį galvą ranka ant stalo. Paveikslai skiriasi savo spalvomis ir stiliumi. Vienas iš šių paveikslų yra Orsė muziejuje Paryžiuje, kito buvimo vietovė nežinoma. Garsesnis paveikslas, su pavaizduotomis geltonomis knygomis, kurių nėra Orsė muziejaus variante, 1911 m. buvo įsigytas Štedelio meno instituto Frankfurte prie Maino Vokietijoje. 1937 m. jį konfiskavo nacistinė valdžia. Hermanas Geringas pardavė paveikslą bankininkui Francui Kenigsui, kuris perpardavė Zigfrydui ir Lolai Kamarskiams. Pastarieji 1941 m. pabėgo iš Vokietijos į JAV. 1990 m. aukciono metu paveikslas parduotas už rekordinę 82,5 mln. JAV dolerių sumą. Jį įsigijo japonų milijonierius Ryoei Saito, po kurio mirties 1996 m. paveikslo buvimo vieta nežinoma.
1890 m. gegužę Vincentui van Gogui išėjus iš psichiatrinės ligoninės Sen Remi Provanse, jo brolis Teo ieškojo, kas jį prižiūrėtų. Daktarą P. Gašė Overo prie Uazos kaime netoli Paryžiaus rekomendavo Kamilis Pisaro, anksčiau lankęsis pas daktarą. Iš pradžių Vincentas van Gogas buvo ne kokios nuomonės apie daktarą, jis parašė Teo: „Manau, kad iš daktaro Gašė neverta ko nors iš viso tikėtis. Visų pirma, jis yra sergantis labiau nei aš“. Tačiau jau po dviejų dienų laiške seseriai Vileminai Vincentas tvirtino: „Aš radau tikrą draugą daktare Gašė, kaip tikrą brolį, taip mes esame panašūs išvaizda, taip pat psichologija“. Vėliau Vincentas parašė broliui Teo: „Aš nutapiau pono Gašė portretą su melancholiška veido išraiška, kuri gali pasirodyti kaip grimasa jį pamačiusiam… Liūdną, bet subtilų ir tuo pačiu aiškų bei inteligentišką“. Laiške P. Gogenui Vincentas apie dr. P. Gašė veido išraišką parašė: „mūsų laikų nevilties išraiška“. Prie P. Gašė pavaizduotos rusmenės − vaistingasis augalas, kuris liudija apie P. Gašė profesiją, be to, daktaras buvo homeopatas.
Mokslinis žurnalizmas

Technologija

Ryškiausi pavyzdžiai yra WikiLeaks paviešinta informacija. Panašios yra Amerikos mokslininkų federacijos ir Viešosios žvalgybos federacijos publikacijos, kurios skelbia išsamius karinius ir žvalgybos dokumentus kartu su komentarais ir kontekstine medžiaga.
Puntuzai

Gyventojai

2011 m. surašymo duomenimis Puntuzuose buvo 18 gyventojų.

Gamta

Nuo Puntuzų 1 km atstumu yra Bildiškės ežeras
Kruvinų ritualų mitai

Kruvinų ritualų mitai yra įtarimai, kad tam tikra grupė aukoja žmones ir naudoja jų kraują įvairioms apeigoms. Tariamos aukos dažniausiai būna vaikai.
Tokių ritualų atlikimu buvo kaltinami žydai, taip pat krikščionys, katarai, kartaginiečiai, tamplieriai, raganos, eretikai, čigonai, druidai, neopagonys, satanistai ir netgi evangelikai.

Romėnų kaltinimai krikščionims

Pirmame ir antrame mūsų eros amžiuje kai kurie Romos rašytojai, pažodžiui interpretuodami eucharistijos ritualą, įrodinėjo, kad krikščionys geria Jėzaus kraują bei valgo jo kūną tiesiogine to žodžio prasme. Buvo manoma, kad krikščionys įvaikina pamestus kūdikius tam, kad juos aukotų per tokias apeigas. Krikščionių paprotys organizuoti susiėjimus, kuriuose būtų dalinamasi maistu, kėlė įtarimus apie ten vykstančias orgijas. Tokie kaltinimai, vaizdavę ankstyvąją krikščionių bažnyčią kaip agresyvią pogrindinę sektą, buvo naudojami krikščionių persekiojimui.

Krikščionių kaltinimai žydams

Nuo Viduramžių iki pat XX amžiaus krikščionys kaltino žydus Jėzaus nužudymu. Sklido gandai, kad kasmet, švęsdami Paschą, žydai nukryžiuoja nekaltą krikščionį. Tokie kaltinimai (pavyzdžiui, šventojo Viljamo iš Norvičo istorija) būdavo pagrindas surengti žydų pogromą, o spėjamą auką paskelbti kankiniu. XX amžiuje mitai apie kruvinus žydų ritualus pasitarnavo nacių propagandai.

Krikščionių kaltinimai raganavimu

Nuo Viduramžių iki naujųjų laikų buvo manoma, kad raganos, žiniuoniai, burtininkai ir aiškiaregiai tam tikromis dienomis rengdavo susirinkimus, vadinamuosius raganų šabus. Jų metu būdavęs garbinamas Šėtonas, niekinami krikščionybės simboliai, valgoma žmogiena ir geriamas kraujas. Būdavo ir lytiškai santykiaujama su Šėtonu, kuris pasirodydavo žmogaus arba gyvūno (šuns, milžiniškos rupūžės) pavidalais.

Šiuolaikiniai kaltinimai satanistams

Šiais laikais kruvinais ritualais dažnai apkaltinami satanistai. Atkartodamas senesnes legendas, mitas sako, kad satanistai, susibūrę į slaptą tinklą, aukoja vaikus, valgo žmogieną, ir rengia orgijas.
PZL I-22 Iryda

Istorija

1976 m. Lenkijos oro pajėgos nusprendė modernizuotis pakeisdamos iki tol naudotus vienmotorius treniruočių lėktuvus šiuolaikiškesniais. Kariuomenė norėjo pažeidimus ore gebančio atlaikyti korpuso, kurį būtu galima greitai ir lengvai remontuoti. Pagal naujus reikalavimus sukurti orlaivį buvo patikėta kompanijai PZL-Mielec, ji turėjo rūpintis viskuo, nuo dizaino iki reikalingos įrangos. Pirmiausiai buvo bandyta tiesiog perdirbti senesnį kompanijos lėktuvą „TS-11“, tačiau 1979 m. buvo priimtas sprendimas viską konstruoti iš naujo.
1985 m. kovo 3 d. išbandytas pirmasis prototipas, tai buvo to meto tradicinės konfigūracijos modelis su aukštai iškeltais sparnais, šalia fiuzeliažo šonuose įmontuotais varikliais ir į korpusą įtraukiama važiuokle. Pilotai sėdėjo tandemu, vienas už kito. Kabinoje sumontuotos įrangos valdymas buvo suplanuotas panašus į Mig-21, kurie sudarė pagrindą tuomečių Lenkijos oro pajėgų aviaparko. „I-22“ stabilizatoriai bei oro stabdys valdomi mechaniškai hidraulikos, o kabinos gaubtas pneumatikos mechanizmų.
Ieškant geriausio varianto, iki 1991 m. buvo pagaminti net 6 prototipai, kol galiausiai tais pačiais metais Lenkijos oro pajėgos užsisakė devynis treniruočių lėktuvus.
Sekančiais metais buvo perduodi aštuoni užsakyti lėktuvai oro pajėgoms, dar vienas panaudotas bandomiesiems skrydžiams. Po bandymų oro pajėgos turėjo priekaištų dėl galios trūkumo. Tais pačiais metais lenkai ėmėsi kurti modifikacijas: M-93K (su galingesniais lenkų kurtais K-15 varikliais) ir M-93V (su kompanijos Rolce-Royce Viper 545 varikliais). Pastarasis buvo kuriamas tikintis šį orlaivį eksportuoti į užsienį.
Nors buvo eksploatuojami, šie lėktuvai nepasižymėjo patikimu, taip pat turėjo konstrukcinių problemų. Po 1996 m. įvykusios katastrofos buvo apkaltinta prasta kontrolės sistema, visi orlaiviai pripažinti netinkami skrydžiams iki bus modernizuoti. Sekančiais metais buvo modernizuoti turimi 11-a „I-22 Iryda“ bei pristatyti šeši nauji orlaiviai
Chrysler Building

Istorija

Pasiekęs karjeros aukštumų Volteris Persis Kraisleris – galėjo leisti sau prabangą pasistatydinti firmos „Chrysler“ pastatą Niujorke. Stojus didžiajam ekonomikos nuosmukiui, Kraisleris sekdamas to meto mada, nupirko teisę į žemės nuomą ir architektų projektus rizikingai įmonei, kurios steigėju tapo Viljamas H. Reinoldsas. Kraisleris norėjo statinio – klasikinio dangoraižio, pačiame Manhatano centre, simbolizuojančio naujojo šimtmečio didybę. Dangoraižio statybų eigoje neapsieita be intrigų. Be šio pastato, dėl aukščiausiojo vardo varžėsi kiti tuo pat metu statyti 40 Wall Street ir Empire State Building pastatai. 1930 m. dangoraižis buvo užbaigtas. Šlovingą, bet trumpaamžį aukščiausio (319 m) pastato vardą padėjo iškovoti savita, moderni, laiba smailė. Tačiau jau 1930 m. pabaigoje aukščiausiojo titulą perėmė Empire State Building.
Kazys Laucius

Kazys Laucius (1906 m. balandžio 26 d. Kuršėnai – 1942 m. lapkričio 21 d. Sverdlovskas) – Lietuvos teisininkas, fotografas, publicistas, skautų veikėjas.

Biografija

1927 m. baigė teisę Lietuvos universitete. 1927–1928 m. dirbo Šiaulių, 1929–1940 m. Kauno miesto ir apskrities administracinėse įstaigose. 1932–1938 m. Kauno policijos Ypatingųjų reikalų, 1938–1939 m. Teismo reikalų skyrių vadovas. 1941 m. birželio 14 d. NKVD suimtas ir išvežtas į TSRS. Sušaudytas.
Dalyvavo skautų veikloje, išplėtė Lietuvos skautų tarptautinius ryšius, 1937–1938 m. redagavo žurnalą „Skautų aidas“.

Kūryba

1932 m. fotosekcijos prie Lietuvos policijos sporto klubo (veikė iki 1940 m.) ir 1933 m. Lietuvos fotomėgėjų sąjungos (nuo 1936 m. draugija) vienas steigėjų ir narių. 1936 m. dalyvavo tarptautinėje fotografijos parodoje Otavoje. 1938 m. Pirmosios tarptautinės fotografijų parodos Lietuvoje, Kaune, 1940 m. pirmosios Lietuvos fotomėgėjų draugijos ir Lietuvos matininkų ir kultūrtechnikų sąjungos fotosekcijos jungtinės parodos Vilniuje vienas rengėjų ir dalyvių, pastarosios – ir vertinimo komisijos narys. Parašė pirmąjį vadovėlį fotografijos mėgėjams „Fotografuoti gali kiekvienas“ (1933 m., 2 leid. 1938 m.), straipsnių teisėtvarkos, policijos, fotografijos teorijos ir praktikos klausimais. Vienas fotografijos meno Lietuvoje kūrimo pagrindėjų. Jo fotografijos spausdintos žurnaluose „Galerija“, „Naujoji Romuva“.
Mohuras

Mohuras, muchras – auksinė moneta, anksčiau kaldinta Indijos regione (Britų Indija, Mogolų imperija, Nepalas, Afganistanas), kuri paprastai būdavo lygi 15 sidabrinių rupijų.
Britų Indijoje paskutinį kartą kaldinta 1918 m., bet kai kurios kunigaikštystės juos kaldino, kol buvo įjungtos į Indijos sudėtį.
Britų Indijoje buvo kaldinamo 2/3 mohuro (10 rupijų) ir 1/3 mohuro (5 rupijų) monetos, o kai kurios kunigaikštystės kaldino ir 1/2 mohuro (7 rupijos ir 8 anos) monetas.
Žodį mohuras savo trumpo valdymo metu (1540–1545 m.) įvedė Šir Šahas Sūris (angl. Sher Shah Suri), šiuo žodžiu vadino 169 granų masės aukso monetas. Jis taip pat ėmė leisti varines monetas damus (angl. dam) ir sidabrines rupijas, kurios svėrė 178 granus.

Vėliau Mogolų imperatoriai standartizavo savo monetų trimetalizmą visame Indostane, kad sutvirtintų pinigų sistemą.

Didžiųjų mogolų mohurai

Pirmuosius mohurus išleido Akbaras 1562 m. Mohurų auksas būdavo 980 prabos ar geresnis, masė buvo apie 11 g. Mohurai paprastai buvo skritulio formos, rečiau – keturkampiai. Dalis mohurų buvo musulmoniški – juose nebuvo vaizdų, jie buvo tik su ornamentais ir užrašais. Nuo Aurangzebo laikų (1658–1707) mohuruose būdavo iškalama išleidimo data.
Kaldino ir kitokio nominalo mohurus, pvz., 100, 50, 25, 20, 12, 10, 5, 4, 2, 1 mohurų monetas., taip pat 1/2, 1/4, 1/5, 1/8, 1/16, 1/32 mohurai. Rupijos su nominalais nuo 10 iki 100 rupijų buvo pašvenčiami įvairiems įvykiams.

Tuo metu mohuras buvo lygus 10 rupijų.
Nusmukus Didžiųjų mogolų valstybės galiai daug Indijos valdovų ėmė kaldinti nuosavus mohurus. Pvz., Asamas XVI–XIX a. kaldino savu aštuonkampio formos mohurus.

Nepalo mohurai

Nepalo mohurai buvo kaldinami iš sidabro, pirmieji (1566 m.) svėrė apie 5,6 g.
Nuo 1750 m. ėmė kaldinti ir auksinius mohurus, kurių masė irgi buvo 5,6 g. Nominalai buvo 1/128, 1/64, 1/32, 1/16, 1/8, 1/4 ir 1/2 mohuro bei 1,5 ir 2 mohurų.

Britų Indijos mohurai

1765 m. Britų Rytų Indijos kompanija ėmė kaldinti nuosavus auksinius mohurus. 1835 m. mohurai buvo suvienodinti, jų averse imtas kaldinti Anglijos karaliaus portretas. Tuometinis mohuras svėrė 11,664 g, jame buvo 10,692 g gryno aukso – tai yra, jis mase atitiko rupiją, todėl jį dažnai vadino auksine rupija. 1 auksinė rupija buvo prilyginta 15 sidabrinių rupijų.
Nuo 1870 m. ėmė kaldinti auksines monetas, kurių nominalai buvo 30, 15, 10 ir 5 rupijos (t. y., 2, 1, 2/3 ir 1/3 mohuro). Paskutinės auksinės monetos Britų Indijoje buvo nukaldintos 1918 m.

Etimologija

Žodis mohur ar mohor kilęs iš sanskrito skr. mudra 'simbolis; antspaudas; žiedas (piršto)'. Senovėje dokumentus ir aktus užantspauduodavo žiedo atspaudu vaške ar rašaliniu atspaudu.
Klovainių dolomito telkinys

Klovainių dolomito telkinys – naudingųjų iškasenų – dolomitų telkinys Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, 1,5 km nuo Klovainių.

Telkinys

Ištekliai 1990 m. duomenimis 25,8 mln. m³. Kasamas devono sistemos viršutinio skyriaus Stipinų svitos dolomitas. Naudingosios iškasenos klodo storis 1,8–9,0 m (vidutinis storis 6,3 m).
Dolomitas daugiausia naudojamas skaldai gaminti.
Kempiniukas. komiksai (žurnalas)

Kempiniukas. komiksai – komiksų periodinis žurnalas vaikams, leidžiamas kas keli mėnesiai nuo 2013 m.

Istorija

Žurnalas „Kempiniukas. komiksai“ – pasaulyje populiaraus amerikietiškojo komiksų žurnalo vaikams „SpongeBob comics“ lietuviškasis vertimas. Pirmasis numeris buvo išleistas 2013 m. gegužės mėnesį. Leidžia: UAB „MEDIA INCOGNITO“. Paremtas pagal garsųjį TV animacinį serialą „SpongeBob SquarePants“ apie Kempiniuką Plačiakelnį, jo draugus - jūrų žvaigždę Patriką, Kalmarą Čiuptuvą, voverę Sendę ir kitus povandeninio pasaulio gyventojus bei jų patirtus nuotykius. Taip pat dar žurnale būna išspausdinta ir įvairių užduočių.

Redakcija

Redakcijoje dirbantys asmenys: Jolita Marcinkėnė, Erika Merkytė - Švarcienė.
Sudeikių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia

Istorija

XVIII a. Degsnio dvaro savininkas Povilas Koziela-Poklevskis prie Alaušo ežero, netoli dabartinių Sudeikių kapinių, pastatė karčemą.

Koplyčia Bikuškyje

1779 m. Bikuškio dvaro valdose Stanislovas Augustas leido įkurti Sudeikių miestelį ir jam suteikė turgaus bei prekymečio privilegiją. 1721–1791 m. Benedikto Prušinsko (lenk. Benedykt Pruszyński) lėšomis Bikuškyje pastatyta koplyčia. XVIII a. antrojoje pusėje Bikuškio dvare buvo koplyčia, kurioje 1782 m. leista laikyti pamaldas. 1788 m. pradėtos rašyti metrikų knygos.

Legenda apie dvarininkų ginčą

Apie 1800 m. trenkęs žaibas sudegino koplyčią, kurioje lankėsi ne tik Bikuškio, bet ir Degsnio dvaro baudžiauninkai. Pasakojama, jog tarp dvarininkų kilo ginčas, kuris iš jų statysiąs prie savo dvaro bažnyčią. Klausimą pavedė išspręsti dviem šių dvarų bernams. Statybai buvo būtinas Kauno gubernijos gubernatoriaus leidimas, todėl į Kauną išsiuntė du raitus bernus. Kurio nujos pirmas ir įteiks gubernatoriui prašymą, tas dvarininkas ir gaus teisę statyti bažnyčią bei parinkti jai vietą. Užrašyta, jog Degsnio dvaro raitelis gubernatorių pasiekė pirmasis ir taip iškovojo Kozielai-Poklevskiui garbę statyti bažnyčią. Bikuškio dvaro savininko prašymu buvo sutarta, kad bažnyčia bus statoma pusiaukelėje – Sudeikiuose.

Akmeninė bažnyčia

1806 m. Sudeikiuose pastatyta laikina bažnyčia ir pradėta statyti akmeninė bažnyčia. Baigta tik 1825 m. 1835 m. bažnyčios stogas buvo dengtas šiaudais, nes jaunesnysis Koziela-Poklevskis bažnyčios statybai neskyrė lėšų. Klėtis ir varpinė, bokšteliai bažnyčios priekyje ir gale buvo pastatyti valstiečių lėšomis. O klebonija, špitolė, kumetynas ir kiti ūkiniai pastatus – už parapijiečių aukas. Dvarininkai bažnyčiai dovanojo 2 valakus (apie 40 ha) Sudeikių kaimo žemės. XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla. 1822 m. bažnyčioje buvo apgedę 9-ių registrų vargonai. Užfiksuoti pasakojimai, jog bažnyčios statybai reikėję daug akmenų, jie vežti iš visų aplinkinių kaimų. Bažnyčios šventoriaus tvoroje esą net aukuro akmenų, atvežtų iš šalimais esančio Alkų kalno. 1825 m. pastatyta dabartinė klasicistinio stiliaus tinkuoto akmenų mūro bažnyčia. 1917 m. abiejuose stogo galuose uždėti mediniai bokšteliai su kryžiais. 1944 m. gerokai sužalota, vėliau suremontuota, iki 1955 m. uždėtas barokinis frontonas.

Architektūra

Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano (25 × 13 m), bebokštė. Turi 3 altorius. Šventoriuje yra medinė varpinė. Jame palaidoti 7 klebonai ir 2 fundatoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Bažnyčia stovi ant stambių akmeninių pamatų, skliautai klasikinio stiliaus.

Žymūs žmonės

Šventoriuje 1995 m. perlaidotas filosofas Juozas Girnius (1915–1994 m.).
Justas Dvarionas

Justas Dvarionas (g. 1967 m. birželio 25 d. Klaipėdoje, gyvena Vilniuje) – pianistas, visuomenės veikėjas.

Svarbiausi biografijos etapai

Garsaus XX a. lietuvių kompozitoriaus Balio Dvariono anūkas Justas Dvarionas gimė Klaipėdoje 1967 m. Nuo dvejų metų muzikos namuose Justą mokė jo senelė, žinoma pianistė ir fortepijono profesorė Aldona Smilgaitė-Dvarionienė.
Vienuolikos metų Justas pasirodė esąs įgudęs atlikėjas su savitu muzikiniu identitetu, kai 1978 metais sėkmingai atstovavo savo šaliai tarptautiniame pianistų konkurse "Virtuosi per Musica di Pianoforte" Čekoslovakijoje. Iš šio renginio jis grįžo laureatu.
Baigęs M. K. Čiurlionio meno mokyklą (mokytojo Aleksandro Jurgelionio klasėje) Justas Dvarionas tęsė studijas Maskvos P. Čaikovskio vardo konservatorijoje pas profesorius Lev Vlassenko ir Michail Pletniov, kurias jis baigė aukščiausiu įvertinimu.
Justas Dvarionas 1992 m. laimėjo pianistų konkursą "Viotti" Italijoje. Jis taip pat buvo pažymėtas tarptautiniame pianistų konkurse Porto (Portugalijoje) ir M. K. Čiurlionio konkurse Lietuvoje, po kurio žiuri pirmininkas Daniel Pollack vertino: „Justas Dvarionas iš Lietuvos man paliko vieną didžiausių įspūdžių. Dvariono grojimas labai individualus“.
Justas daug dėmesio skyrė savo profesinių įgūdžių tobulinimui daugelyje tarptautinių seminarų ir meisterklasių, kur jis mokėsi pas prof. Vladimir Feltsman, prof. Vladimir Ashkenazy, prof. Lev Natochenny, prof. Dmitry Bashkirov, prof. Lazar Berman, prof. Peter Eicher, prof. Igor Lazko, prof. Irina Edelstein, prof. Genrietta Mirvis ir prof. Bernard Ringeisen.
Vėliau Justas Dvarionas kelissyk sėkmingai koncertavo Pučinio teatre Merane (Italijoje), kur vietos muzikos kritikų buvo įvertintas kaip išskirtinis talentas. Justas taip pat ne kartą dalyvavo muzikos festivalyje "Meranofest" (laimėjo "Solinio rečitalio premiją"). Kartu su įvairiais orkestrais ir solo jis yra koncertavęs Bulgarijoje, Kanadoje, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje, Rusijoje, Jungtinėse Amerikos Valstijose, Japonijoje, Čekijoje, Švedijoje, Norvegijoje, Peru, Austrijoje ir t. t.
Justas koncertuoja visoje Lietuvoje, aktyviai veikia šalies kultūriniame ir muzikiniame gyvenime – dalyvauja respublikinių ir tarptautinių konkursų žiuri, dėsto, daro įrašus nacionaliniame radijuje bei televizijoje.
B. Dvariono , Franz Liszt  (Vokietija), Nikolaï Rubinstein  (Prancūzija), Gina Bahauer  (JAV), Pyiabhand Sanitwongse  (Tailandas), Aarhus (Danija) ir kitų tarptautinių pianistų konkursų žiuri narys.
Vadovavo tarptautiniams meistriškumo kursams Vokietijoje, Norvegijoje, Lenkijoje, Lietuvoje.
Justas Dvarionas aktyviai dalyvauja ir tarptautinių muzikinių organizacijų veikloje – EMCY (European Music Competitions for Youth – Europos Jaunimo Muzikos Konkursų Asociacijos) viceprezidentas.
Anne Teresa De Keersmaeker

Ana Teresa De Kersmaker (ol. Anne Teresa De Keersmaeker, g. 1960 m. Belgijos mieste Mechelene, užaugo Vemelyje) – šiuolaikinio šokio choreografė.

Biografija

Būdama vidurinėje mokykloje, De Kersmaker studijavo ne šokį, o muziką (fleitos specialybė). Šokiu susidomėjo tik paskutinėje mokyklos klasėje. Nuo 1978 m. iki 1980 m. De Kersmaker studijavo šokio mokykloje Mudra (Briuselis), kuri yra susieta su teatru La Monnaie bei Moriso Bežaro šokių trupe XX amžiaus baletas. Ji yra minėjusi, jog perkusionistas ir mokyklos Mudra muzikos mokytojas Fernand Schirren jai turėjo labai didelę įtaką. 1980 m. De Kersmaker pristatė pirmąjį savo darbą Asch. 1981 m. ji mokėsi Niujorko universiteto Tisch menų mokykloje. Grįžusi į Belgiją, 1982 m. De Kersmaker pristatė darbą Fase: four movements to the music of Steve Reich. Su šiuo darbu ji įgijo tarptautinį pripažinimą šiuolaikinio šokio scenoje.
Dėl Fase sėkmės De Kersmaker 1983 m. galėjo įkurti savo šokio trupę Rosas. Pirmoji Anos Teresos De Kersmaker choreografija naujajai šokio trupei pagal kompozitorių Thierry De Mey bei Peter Vermeersch muziką Rosas Danst Rosas atnešė tarptautinę sėkmę ir kompanijai. Devintajame dešimtemtyje šokio trupę rėmė Briuselio teatras Kaaitheater (direktorius Hugo De Greef). Bendradarbiaujant su šiuo teatru buvo sukurti šokio spektakliai Elena's Aria (1984 m.), Bartók/Aantekeningen (1986 m.), sceninis Heiner Müller's triptych Verkommenes Ufer/Medeamaterial Landschaft mit Argonauten pastatymas (1987 m.), Mikrokosmos-Monument Selbstporträt mit Reich und Riley (und Chopin ist auch dabei)/In zart fliessender Bewegung - Quatuor Nr.4 (1987 m.), Ottone, Ottone (1988 m.), Stella (1990 m.) bei Achterland (1990 m.).