google/wiki40b huggingface dataset:
Vakuumavimas

Vakuumavimas (pranc. sous-vide „vakuume“) – maisto ruošimo būdas, kai produktas įdėtas į plastikinę pakuotę, apdorojamas šiltame vandenyje arba garuose. Kadangi produktas ruošiamas savo sultyse, jis geriau išlaiko spalvą ir skonį. Yra skirtumas tarp produktų, kurie bus laikomi ilgai, ir greito suvartojimo produktų. Pirmieji yra laikomi šaltai ir prieš vartojant yra pašildomi pakuotėje vartotojo namuose. Tarp vakuumuotų produktų yra daug įvairios kokybės kasdieninio vartojimo produktų. Vakuumavimas vis dar naudojamas išskirtiniuose restoranuose, tačiau pradedamas naudoti ir namų virtuvėse.

Istorija

Metodas buvo išrastas prancūzų virėjo George Pralus 1970 metais, kai jis bandė išlaikyti ruošiamo šviežių žąsų kepenėlių pašteto savybes. Pirmasis vakuumavimo prietaisas buvo paleistas į apyvartą 2009 metais.

Vartojimas

Vakuumuotų vartojimui paruoštų produktų apyvarta kasdieninių produktų prekyboje auga, tačiau mažėja restoranų sektoriuje. Todėl vis daugiau stambių ir seniai dirbančių įmonių nukreipia dalį savo pajėgumų į vakuumuotų patiekalų gamybą. Pasiūloje esantys sous vide produktai yra šalia vartoti paruoštų žuvies produktų, paukštienos produktų, bulvių produktų ir košių. Vakuumuodami aukštesnėje temperatūroje, pailginame ir produkto galiojimo laiką. Pavyzdžiui, žuviai, galima prailginti galiojimą nuo 6 iki 21 dienos, jeigu vakuumuojant temperatūra pakeliama dar penkiais laipsniais iki 65° C.

Higiena

Pakuojant produktus į virimo maišus, labai svarbu nesutepti maišo galų, nes tai, kas pasiliks tarp sulydytų maišo kraštų, paskatins bakterijų augimą. Todėl daugelis įmonių įkūrė savo vakuumavimo cechus su griežtais higienos reikalavimais. Nors temperatūra yra palyginti žema, bakterijos, kurioms reikia oro – aerobinės bakterijos – bus sunaikintos, nes oras yra pašalintas iš pakuotės. Tačiau reikia saugotis bakterijų, kurios dauginasi be oro, pavyzdžiui salmonelė. Kadangi produktas jau yra supakuotas, taip išvengiame naujų bakterijų radimosi ir žaliavos kokybės sugadinimo.
Sėjamasis avinžirnis

Augalų morfologija

Vienmetis, nemaloniai kvepiantis augalas. Siekia 15-80 cm aukščio.
Turi keletą stiebų.
Šaknis liemeninė šakota.
Lapai neporomis plunksniški, (5-8 poros lapelių) su ryškiomis gyslomis abipus plaukuoti.
Žiedai sukrauti nusvirusiose kekėse. Žydi liepos mėn. Daugiausia savidulkis.
Ankštys 1,4-3,5 cm ilgio, su 1-3 sėklomis.
Sėklų spalva įvairi: nuo geltonos iki juodos. Jos taip pat vadinamos avinžirniais.

Porūšiai

Avinžirnių tyrinėtoja G. Popova išskyrė 4 porūšius.

Ssp. orientale

Augalai labai smulkialapiai, sėklos labai smulkios (6-7 mm ilgio, 1000 sėklų sveria 100-120 g), įvairiaspalvės. Auginami Indijoje, Pakistane, Pamyre, Etiopijoje, Egipte.

Ssp. asiaticum

Sėklos apvalios, balzganos ar rausvos, retai – rudos (nebūna juodos). Auginami Vidurinėje Azijoje, Afganistane, Vakarų Kinijoje, Irane, Mažojoje Azijoje.

Ssp. mediterraneum

Lapai stambūs. Sėklos stambiausios iš visų porūšių, balzganos, apvalios. Ankštys stambios, išsipūtusios. Auginami Vakarinėje Viduržemio jūros zonoje, Mažojoje Azijoje.

Ssp. eurasiaticum

Augalai aukšti. Sėklos vidutinio dydžio, apvalios, balzganos. Auginami Sirijoje, Izraelyje, Užkaukazėje, Ukrainoje.

Lietuvos avinžirniai

Lietuvoje labai retas augalas. Auginamas eksperimentiniuose ūkiuose. Kartais sulaukėjęs auga šiukšlynuose.

Auginimas

Šilumą mėgsta labiau už žirnius, tačiau gerai pakenčia ir neilgai trunkančias pavasario šalnas. Atsparus sausroms, todėl auginamas sausringuose Viduržemio jūros zonos ir Pietvakarių Azijos rajonuose. Avinžirnį kartais vadina sausringųjų šalių žirniu. Laukinių sėjamojo avinžirnių formų neaptinkama, randami tik sulaukėję kultūriniai avinžirniai.

Sudėtis

Avinžirnis yra valgoma ankštinė kultūra, svarbus baltymų šaltinis indų vegetariškose kultūrose. Taip pat jis naudojamas Viduržemio jūros regione. Sėklose yra 18-26 proc. baltymų, 42-59 proc. angliavandenių (krakmolo ir cukraus), 4-8 proc. riebalų.

Pritaikymas

Pašarui naudojamos augalo virkščios ir iškultos ankštys.

Mityba

Avižirnius naudoja panašiai kaip ir žirnius, tačiau jie prasčiau verda, todėl juos tenka ilgiau virti, negu tikruosius žirnius ar kitų ankštinių sėklas.
Virti avinžirniai trinami į pastą, vadinamą humusu (angl. hummus), kuri naudojama kaip padažas ar mirkalas.
Rytų šalyse virtus avinžirnius kepina ir pardavinėja kaip skanėstą (leblebi). Iš maltų avinžirnių lipdomi ir aliejuje kepami rutuliukai vadinami falafeliais.
Pirmojo Pasaulinio karo metais avinžirnius augino kai kuriose Vokietijos dalyse, kur iš jų darydavo kavos pakaitalus.

Vaistinės augalo savybės

Pagal anglų botaniką, gydytoją ir astrologą Nikolą Kalpeperį (Nicholas Culpeper, 1616–1654), avinžirniai yra maistingesni už žirnius ir mažiau gamina dujų žarnyne. Senovėje žmonės siejo juos su Veneros sfera, todėl astrologinėje medicinoje jie buvo naudojami spermos ir pieno kiekiui padidinti. Taip pat jie skatina menstruacijas ir šlapinimąsi, padeda nuo inkstų akmenų (o laukiniai avinžirniai itin efektyvūs).
Azerbaidžano Demokratinė Respublika

Vidaus raida

Iširus Užkaukazės Federacijai, 1918 m. gegužės 28 d. Azerbaidžanas pasiskelbė nepriklausoma demokratine Respublika. Jos sostine tapo Gandža, kadangi didžiausias ir svarbiausias miestas Baku tuo metu buvo kontroliuojamas anti-musulmoniškai nusiteikusių bolševikų, kurie iš pradžių ten įkūrė Baku komuną, o 1918 m. rugpjūtį ten įkurta Centrokaspijos diktatūra.
1918 m. gruodžio 4 d. valstybėje buvo sušauktas pirmasis parlamentas (madžlis). 1919 m. sausio 8 d. Azerbaidžanas pasiuntė savo delegaciją į Paryžiaus taikos konferenciją, 1920 m. sausio 12 d. buvo pripažintas de facto su jos trokštamomis teritorijomis. 1919 m. šalyje suteiktos teisės balsuoti moterims.
Valstybės politiniame gyvenime vyravo Musavat partija, pasikeitė penkios vyriausybės.
1920 m. į Azerbaidžaną įsiveržė Raudonoji armija. Balandžio 28 d. paskelbta Azerbaidžano TSR, kuri pabaigė Respublikos egzistavimą.

Teritorija

Nuo pat pradžių Azerbaidžanui, kaip naujai atsirandančiai valstybei, iškilo daug teritorinių problemų, kadangi tautos Kaukaze gyveno sumišusios, o daugybė istorinių regionų buvo ginčytini. Svarbiausi ginčytini regionai buvo Kalnų Karabachas, Siunikas, Nachičevanas, Kazakas (su Armėnija), Zakatalos regionas (su Gruzija). Buvo ir teritorinis ginčas su Rusija dėl Derbento, kuris istoriškai buvo laikomas Azerbaidžano regiono dalimi.
Siekdamas išspręsti šiuos teritorinius konfliktus, Azerbaidžanas pasikvietė į pagalbą Turkiją, kuri 1918 m. rugsėjo 15 d. užėmė Baku (rugsėjo mėnesį jis paskelbtas valstybės sostine). Vėliau Baku užėmė anglai, kurie rėmė Azerbaidžano siekius, matydami šioje valstybėje būsimą užtvarą prieš komunizmo grėsmę. Jie norėjo, kad Azerbaidžanas taptų kuo didesnis, netgi paaukojant kitas tautines mažumas. 
Azerbaidžane pradėta intensyviai organizuoti armija, kuri 1919 m. rugpjūčio mėn. kiek praplėtė Azerbaidžano sienas. Nepaisant to, Gruzija užsitikrino savo pozicijas Zakataloje, Armėnija okupavo Nachičevanę ir Siuniką, o Kalnų Karabache 1920 m. prasidėjo pasipriešinimo karas.
Linus Torvalds

Linusas Benediktas Torvaldsas (Linus Benedict Torvalds; g. 1969 m. gruodžio 28 d. Helsinkyje, Suomija) – Linux branduolio kūrėjas ir ligšiolinis koordinatorius.

Biografija

Torvaldsas išgarsėjo 1991 m. būdamas 21-erių metų amžiaus, kai dar būdamas Helsinkio universiteto informatikos studentas, nusivylė savo pirmojo personalinio kompiuterio operacine sistema MS-DOS ir sukūrė personaliniam kompiuteriui skirtą UNIX klasės operacinės sistemos branduolį C kalba – Linux.
1996 m. liepos 9 d. išplatino Linux branduolį 2.0.

Šeima

Linuso Torvaldso tėvai yra Suomijos švedai. L. Torvaldsas vedęs, turi tris dukteris (gimusios 1996, 1998, 2000 m.). Žmona – šešis kartus Suomijos karatė čempionė Tove Torvalds. Šiuo metu gyvena JAV.
Bosnijos ir Hercegovinos Federacija

Bosnijos ir Hercegovinos Federacija (Federacija Bosne i Hercegovine), taip pat vadintas Bosnių-Kroatų Federacija – autonominis darinys Bosnijoje ir Hercegovinoje, užimantis 51 proc. valstybės teritorijos. 2,85 mln. gyventojų (2007), vyrauja musulmonai (70 proc.) ir kroatai (28 proc.). Administracinis centras – Sarajevas.

Gyventojai

72,9 % gyventojų sudaro bosniai, 21,6 % kroatai, 4,5 % serbai ir apie 1 proc. kiti (tarp jų Bosnijos čigonai).
Bosniai daugumą sudaro Unos-Sanos, Zenicos-Dobojaus, Tuzlos, Sarajevo ir Bosnių Podrinės kantonuose, kroatai Posavinos, Vakarų Hercegovinos ir Dešimtajame kantonuose. Hercegovinos-Neretvos ir Vidurio Bosnijos kantonuose tautinė dauguma skiriasi priklausomai nuo bendruomenės. Vakarų Bosnijoje yra keletas bendruomenių su serbų dauguma.

Geografija

Federacija apima šalies pietus ir pietvakarius iki labiausiai į vakarus nutolusio Bihačo, taip pat šalies centrą beveik iki Savos upės šiaurėje. Nuo jos šalį skiria Brčko apygarda, kuri laikoma abiejų sudėtinių Bosnijos ir Hercegovinos dalių kondominiumu. Prie Savos yra du eksklavai (Posavinos kantonas), kurie priklauso federacijai ir yra supami Serbų respublikos bei Brčko apskrities iš vienos pusės ir Kroatijos kitapus upės.
Didžiausi miestai - Sarajevas, Mostaras, Tuzla, Zenoca ir Bihačas.
Variaus ąžuolas

Variaus ąžuolas – Anykščių regioninio parko Variaus botaniniame draustinyje augęs Anykščių rajono savivaldybės saugomas gamtos paveldo objektas, buvęs vienu iš storiausių ąžuolų, esančių regioninio parko teritorijoje. Pasiekiamas vykstant keliu  1209  Anykščiai–Niūronys–Stakės , ties Niūronimis pasukus į kairę (pietvakarių kryptimi), žvyrkeliu į pietvakarius. Už 0,5 km, ties posūkiu prie sodybos, einama į pietryčius apie 0,6 km krūmokšniais apaugusiu tarpumiškiu link vietinių vadinamo Ūso liūno. Toliau teka Varius. Prie paminklinio medžio pastatyta informacinė lenta. Keliuose nuorodų nėra, sunkiai surandamas.
Paskelbtas saugomu 2003 m. spalio 30 d. Ąžuolas 2014 m. vasarą buvo visiškai nudžiūvęs.
Juozas Jankauskas (1900)

Juozas Jankauskas (1900 m. kovo 4 d. Jaupėnuose, Rietavo valsčius, Telšių apskr. – 1967 m. rugpjūčio 3 d. Jonučiuose, Garliavoje) – Lietuvos karo lakūnas, LF karinio padalinio „Kęstutis“ generalinio štabo viršininkas, pulkininkas leitenantas, politinis veikėjas, rezistentas.

Biografija

1912–1914 m. mokėsi Palangos gimnazijoje, baigė šešias klases. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui 1914 m. pasitraukė Rusiją, mokslą tęsė ir gyveno Saratove, Voroneže, Bobruiske ir Pskove. Baigęs šešias klases, ir prasidėjus perversmui Rusijoje, 1918 m. grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Kaune. Tais pačiais metais įstojo į Kauno kunigų seminariją. Joje jis mokėsi tik metus ir kai suprato, kad neturi būti pašaukimo būti kunigu, iš jos pasitraukė. 1919 m. birželio 20 d. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę ir paskirtas į Vilniaus atskirojo bataliono mokomąją kuopą. Tais pačiais metais paskirtas Kauno karo komendantūros raštininku. 1920 m. lapkričio 15 d. grįžo į kariuomenę ir įstojo į Karo mokyklą, kurią baigė 1921 m. gruodžio 18 d., suteiktas pėstininkų leitenanto laipsnis. 1922 m. rugsėjo 25 d. perkeltas į Karo mokyklą, paskirtas būrio vadu. 1923 m. sausio 9–22 d. dalyvavo Klaipėdos sukilime. Apdovanotas Klaipėdos išvadavimo medaliu. 1923 m. liepos 16 – rugpjūčio 4 d. laikinai ėjo Karo mokyklos adjutanto pareigas. 1928 m. gavo karo lakūno vardą. 1937 m. baigė Generalinio štabo akademiją Prahoje.
Sovietams okupavus Lietuvą 1940 m. gruodžio 31 d. iš kariuomenės buvo atleistas. Birželio sukilime vadovavo sukilėlių būriui Kaune, dirbo LAF'o Organizaciniame skyriuje. 1941 m. rugsėjo 15 d. pasirašė LAF’o memorandumą.
Įsikūrus Lietuvių frontui, dalyvavo jo vadovaujančioje grandyje, vėliau tapo Tautos Tarybos nariu. Organizavus karinį LF padalinį „Kęstutis“, nuo 1943 m. pradžios dirbo jo vyriausiojo štabo viršininku. Jam vadovaujant buvo įkurta mobilizacinio plano grupė, rengusi mobilizacinį planą, kuris vėliau tapo pagrindu siekiant atkurti Lietuvos kariuomenę. Organizavus Vietinę rinktinę, 1944 m. kovo 27 d. – gegužės 15 d. dirbo VR štabo trečiajame skyriuje. Vadovaujant Juozui Jankauskui „Kęstučio“ vyriausiajame štabe buvo parengta instrukcija „Kęstučio“ nariams sovietų reokupacijos atveju. Traukiantis vokiečiams, 1944 m. rugpjūčio mėnesį Rietave organizavo pasitarimą dėl LF strategijos sovietinės reokupacijos metu, kuriame buvo apsispręsta tausoti žmogiškuosius išteklius; nutarta nejungti „Kęstučio“ su Lietuvos laisvės armija.
Antrosios sovietų okupacijos laikotarpiu iš Lietuvos nepasitraukė ir tęsė pasipriešinimo veiklą. Dėl to 1953 m. vasario 3 d. suimtas ir nuteistas kalėti 25 metus; po Stalino mirties ši bausmė kaip politiniam kaliniui sumažinta iki 10 metų. 
Palaidotas greta žmonos, buvusios Karo ligoninės vyr. medicinos sesers tėviškėje Garliavoje, Jonučių kapinėse.
Saulutė Stanislava Kisarauskienė

Saulutė Stanislava Kisarauskienė (g. 1937 m. birželio 2 d. Kaune) – Lietuvos grafikė, tapytoja.

Biografija

1960 m. baigė tekstilę Lietuvos dailės institute. 1970–1982 m. dirbo Vilniaus universiteto bibliotekos Grafikos kabinete. 1994 m. įsteigė V. Kisarausko labdaros fondą.
Vyras Vincas Kisarauskas. Dukra Aistė Kisarauskaitė, sūnus Danielius Kisarauskas.

Kūryba

Sukūrė estampų (ciklai „Arlekinai“, nuo 1961 m., „Šekspyro temomis“ 1962–1964 m., „Vilniaus motyvai“ 1965–1969 m., „Graikų tragedijos motyvai“ 1972–1979 m., Visiškoje tyloje, nuo 1979 m., „Prisiminimai“ 1982–1985 m.), ekslibrisų (V. Kisarausko, 1967 m., A. Tornau, 1974 m., D. Thiel, 2000 m.), knygų iliustracijų (Eduardas Mieželaitis. Autoportretai. Aviaeskizai 1961 m.), nutapė paveikslų („Figūra“ 1966 m., „Prie stalo“ 1968 m., „Kaukės“ 1969 m., „Kompozicija“ 1977 m., „Langas“ 1978 m., „Tarp juodo ir balto“ 1982 m.). Plėtoja monotipijos, moliotipijos, oforto, akvatintos, sausosios adatos, kartono, medžio raižinio, įvairias mišrias technikas. Grafikos kūriniams budinga improvizacija, grakščios linijos, įvairių faktūrų deriniai, tapybai – minimali spalvų gama, monumentalumas.
Nuo 1960 m. dalyvauja parodose Lietuvoje (individualios Vilniuje 1965 m., 1982 m., 1988 m., 1993 m., 1995 m., 1998 m.) ir užsienyje (Budapeštas, Krokuva, Malborkas, Torontas, Paduja). Kūrinių turi Lietuvos (Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus), Lenkijos, Rusijos, JAV muziejai.
Jonas Matusas

Biografija

1924 m. Gižuose baigė Seinų kunigų seminariją, 1930 m. – Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Teologijos-filosofijos fakultetą. 1936 m. istorijos daktaras. Kaip nemaža Lietuvos istorikų grupė (Bronius Dundulis, Kučinskas, Zenonas Ivinskis, Povilas Pakarklis, Remeika, Adolfas Šapoka, Simas Sužiedėlis ir Šležas, dauguma jų studijavo VDU TFF) priklausė aktyviai visuomeninei katalikų organizacijai – ateitininkams. 
1936–1940 m. VDU dėstytojas; nuo 1940 m. docentas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1946 m. mokytojavo Regensburgo lietuvių tremtinių gimnazijoje. Nuo 1948 m. gyveno JAV, įvairiose vietose dirbo pastoracinį darbą.

Mokslinė veikla

Išsamiai nagrinėjo pirminius šaltinius. Pripažino, kad Vokiečių ordino svarbiausias tikslas buvo ne skleisti krikščionybę, o užkariauti baltų žemes ir jose sukurti savo kolonijinę valstybę. Pabrėžė, kad ordino jėgas sutelkė krikščionybės idėja.
Parašė straipsnių iš lietuvių kultūros istorijos, etnografijos, apie istoriką Albertą Kojalavičių-Vijūką, Motiejų Valančių kaip istoriką, apie Lietuvos rusinimą per pradžios mokyklas nuo XIX a., apie Lietuvos kariuomenę.
Voroniai (Molėtai)

Aplinkinės gyvenvietės

Bijutiškis – 4 km
Dubingiai – 6 km
Ridelkalnis

Istorija

1767–1885 metais Viešvilėje veikė popieriaus malūnas, kuris stovėjo miestelio šiaurinėje dalyje, jį valdė Rydelių (Riedel) giminė ir ta miestelio dalis buvo imta vadinti Ridelkalniu (vok. Riedelsberg). Po 1944 metų klaidingai lokalizavus vietovę, Ridelkalnio vardas suteiktas pietvakariniam Viešvilės pakraščiui, dabartiniam Ridelkalnio kaimui.
Tūzas (filmas)

Turinys

Geriausias mieste pokerio žaidėjas Tūzas veda ir pažada žmonai daugiau nebelošti. Vis tik, kai į miestą atvyksta kitas garsus žaidėjas Marselietis, Silvija leidžia vyrui paskutinį kartą sudalyvauti žaidime. Tūzas laimi didelę sumą, tačiau grįžtantį namo jį nušauna samdomas žudikas.
Tūzas grįžta į namus kaip vaiduoklis, tačiau jį gali matyti tik žmona ir tik tol, kol jį myli. Silvija patiki Tūzo mirtimi tik iškviesta atpažinti kūno ir priversta dalyvauti laidotuvėse. Vaiduoklis nori išrinkti žmonai tinkamą vyrą ir mėgina ją supiršti su savo bankininku Morganu. Tūzas padeda jai laimėti didesnę sumą pinigų žirgų lenktynėse, kad ši turėtų priežastį pasimatyti su bankininku, tačiau sužino, jog šis taip pat našlys, jau eilę metų gedintis savo žmonos Enrichetos. Tūzui pavyksta juos supiršti, tačiau kelyje nuolat painiojasi Bretela – baro šeimininkas, seniai įsimylėjęs Silviją. Galiausiai jis kreipiasi į tą patį žudiką, kad šis atliktų dar vieną užsakymą – nužudytų Morganą, – o šiam atsisakius, atsikrato juo. Miręs žudikas pasirodo Tūzui ir papasakoja, kad Bretela užsakė jo žmogžudystę, o dabar pagrobė Morganą.
Tūzas pagrobia policijos komisarą ir, persekiojamas policijos, pasiveja Morgano automobilį, tuo išgelbėdamas bankininką. Šis spėja laiku atvykti į vestuves, tačiau atsisako ją vesti, nes mano, kad jam išsigelbėti padėjo Enricheta ir jis negali suteršti jos atminimo. Silvija dėl to nepyksta, nes tikisi ir toliau gyventi su Tūzu, tačiau prie pokerio stalo pamato lošėją, labai panašų į jos vyrą ir juo susižavi. To pakanka, kad Tūzas pranyktų ir atsidurtų rojuje, kur Dievas laukia jo, kad sužaistų pokerio partiją...
Konstantinas Grevinkas

Biografija

1837–1841 m. studijavo Tartu, 1842–1843 m. Freiburgo ir 1844–1845 m. Berlyno universitetuose. 1845 m. filosofijos daktaras, 1860 m. mineralogijos daktaras.
1846-1854 m. dirbo Peterburgo mokslų akademijos Mineralogijos muziejuje; surengė ekspedicijų į Uralą ir Skandinaviją. Nuo 1854 m. Tartu universiteto profesorius.
Jo vardu pavadintas Grevinko ledynas Aliaskoje.

Mokslinė veikla

1849 m. dalyvavo mokslinėje ekspedicijoje į tuo metu Rusijai priklausiusią Aliaską, aprašė jos kalnynus ir ledynus. 1861 m. ir 1878 m. išspausdino Rytų Baltijos valstybių geologijos žemėlapius, kuriuose parodyti ir Šiaurės Lietuvos geologinės sandaros bruožai. Aprašė Lietuvos devono, permo, triaso, juros, kreidos darinius bei prekvartero uolienų riedulius Lietuvoje ir Latvijoje, tyrė meteoritus.
Vienas iš pirmųjų susidomėjo Rytų Baltijos valstybių archeologija; tyrė neolito ir geležies amžiaus archeologijos paminklus, 1868 m. jo kasinėti Dimitravo kapinynas, Jazdų kapinynas ir Pryšmančių kapinynas. Aprašė apie 120 archeologinių radinių, aptarė jų sandarą ir radimo aplinkybes.
Klenbuterolis

Klenbuterolis – simpatometinis aminas naudojamas sergančių kvėpavimo takų sutrikimais.
Jungtinėje Karalystėje šis vaistas licenzijuotas gydyti kvėpavimo takų ligas arkliams ir gyvulininkystėje. Pastebėta kad gyvūnai pasidaro stambesni, priauga daugiau raumenų masės, mažiau kūno riebalų.

Dopingas

Klenbuterolis nėra anabolinis androgeninis steroidas, tačiau jis gali sukelti panašius efektus. Tarptautinis olimpinis komitetas jį uždraudė dėl jo anabolinių savybių.
2006 m. Lietuvos krepšininko Audriaus Mineikio dopingo testas parodė, jog jis vartojo klenbuterolį. Tai pirmoji dopingo byla Lietuvoje, kurioje buvo vartotas šis preparatas.
NHK

NHK (jap. 日本放送協会 = Nippon Hōsō Kyōkai) arba Japonijos transliavimo korporacija yra Japonijos viešasis transliuotojas. NHK finansuojama televizijos licenzija.
NHK valdo dvi sausumos televizijos paslaugas teikiančias įmones: NHK bendra televizija ir NHK mokomoji televizija, tris palydovinės televizijos paslaugas teikiančias įmones: NHK BS-1, NHK BS-2 ir NHK Hi-Vision, bei tris radijo tinklus: NHK Radio 1, NHK Radio 2 ir NHK FM.
Taip pat NHK transliuoja dvi programas skirtas užsieniui: NHK World TV (anglų k.) ir NHK World Premium (anglų ir japonų k.). Kai kurias jų siūlomas programas galima žiūrėti ir internete (tiesioginė transliacija). Taip pat NHK World TV siūlo ir Japonijos kultūros pažinimo, japonų kalbos bei kulinarijos programas.

Žinios

NHK transliuoja žinias: おはよう日本 („Labas rytas, Japonija“),　ニュース7 (Septintos valandos vakaro žinias),　渋谷５(Penktos valandos žinias),　News Watch 9 (Devintos valandos žinias) ir anglišką NHK Newsline (NHK World TV).

Perspėjimai apie stichijas

NHK yra pagrindinė perspėjimų transliuotoja, nes aptarnauja visą Japoniją. Perspėja apie žemės drebėjimus, cunamius, audras. Perspėjimus apie žemės drebėjimus transliuoja japonų, anglų, kinų (mandarinų), korėjiečių bei portugalų kalbomis.
Vytautas Silevičius

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, Pramoninės ir civilinės statybos inžinierius. UAB „Doleta“ generalinis direktorius, UAB „Doletos langai“ įmonės steigėjas.
2003–2007 m. (Lietuvos liberalų sąjungos sąraše) ir nuo 2007 m. (LiCS) Birštono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Onutė, vaikai Dovilė, Simona.
Masė

Vienetai

SI sistemoje masės vienetas yra kilogramas. Kilogramo etalonas – 39 mm skersmens ir tokio paties aukščio ritinys, pagamintas iš 90 % platinos ir 10 % iridžio lydinio. Panaši masė yra vieno litro distiliuoto 4℃ temperatūros vandens.
Vulkanas (mitologija)

Romėnų mitologijoje Vulkanas (lot. Vulcanus) – Jupiterio ir Junonos sūnus, Majos ir Veneros vyras. Jis buvo ugnies, ugnikalnių, geležies ir kalvystės dievas. Vulkano atitikmuo graikų mitologijoje dievas Hefaistas, etruskų mitologijoje – Setlanas.
Buvo manoma, kad jo kalvė yra po Etna Sicilijoje. Rugpjūčio 23 d. buvo švenčiamas Vulkanijos festivalis skirtas Vulkanui, jo metu žuvys ir nedideli gyvūnai buvo metami į ugnį.
Vulkano šventykla Forum Romanum vietovėje vadinosi Volkanalu. Volkanalo apeigos turėjo didelę reikšmę archainėje Romoje.
Vulkano statula, esanti Birmighame Alabamoje yra didžiausia geležinė statula pasaulyje.
Akceptas

Akceptas − sutikimas apmokėti atsiskaitomuosius prekių ar paslaugų suteikimo dokumentus, vekselius, čekius arba mokėjimo garantijos suteikimas. Akceptas − sutikimas sudaryti sutartį nurodytomis sąlygomis.
Banko akceptas - tai atskira kredito rūšis, kai bankas pagal sudarytą sutartį atstovauja savo klientui − įmonei ir per visą šį laikotarpį akceptuoja kliento vardu išrašytus pervedamuosius vekselius.
Ford Fusion (Europos)

Ford Fusion (Europos)

Yra unikalus lengvojo visureigio, kompaktiško vienatūrio, judraus ir manevringo miesto automobilio derinys. Tvirta ir saugi 5 durų konstrukcija, kuri įveikia visus miesto iššūkius. Išradingai suplanuotas erdvus salonas, kuriame patogiai gali susėsti vairuotojas ir keturi keleiviai. Tai vienas kūrinys – „Ford Fusion

Saugumas

„Ford Fusion“ demonstruoja geriausias saugumo savybes. Standartinėje automobilio įrangoje yra moderni IPS („Intelligent Protection System“) saugos sistema su dvigubo lygio saugos oro pagalvėmis. Avarijos atveju IPS kompiuteris akimirksniu išanalizuoja smūgio stiprumą ir saugos oro pagalvės išskleidžia atitinkamai - 70 arba 100 procentų tūrio.

Variklis

Variklį Galima rinktis vieną iš dviejų 1.4 litro arba 1.6 litro benzininių ir 1.4 litro TDCi turbodyzelinio variklio. 1.4 litro 80 AG benzininio variklio kuro sąnaudos mieste - 8.5, užmiestyje - 5.3 ir vidutinės - 6.5 litro 100 km. 1.6 litro 100 AG benzininio variklio kuro sąnaudos mieste - 9.0, užmiestyje - 5.3 ir vidutinės - 6.6 litro 100 km. „Ford Fusion“ gali būti montuojamas modernus 1.4 litro 68 AG „Common - rail” turbodyzelinis variklis, kurio kuro sąnaudos mieste - 5.2, užmiestyje - 3.9 ir vidutinės - 4.4 litro 100 km. Su pilnu baku galima nuvažiuoti net iki 1023 km.

Patogumas

„Ford Fusion“ salonas – komfortiškas ir patogus. Ergonomiškai išdėstyti mygtukai įgalina lengvai valdyti visus prietaisus. Standartinėje automobilio įrangoje – oda aptrauktas vairas. Vairo kolonėlės padėties aukštis reguliuojamas aukštyn ir žemyn 50 mm diapazonu. Tai leidžia nustatyti reikiamą vairo poziciją įvairaus ūgio vairuotojams.
Bagažinės talpa 337 litrai. Bagažinė yra plati (980 mm) ir gili (767 mm) dėl ypatingos galinės pakabos konstrukcijos. Galinės sėdynės sulankstoma santykiu 60/40. Sulanksčius galines sėdynes, bagažinės talpa padidėja iki 1175 litrų ir 1.2 metro ilgio.
Specialios konstrukcijos galinis bamperis ir dugnas, leidžia lengvai pakrauti įvairaus dydžio krovinį. Lengvai nulenkiama priekinė keleivio sėdynė įgalina vežti ir itin ilgus - net 2,3 metro daiktus. Atversta sėdynė gali būti panaudota kaip patogus staliukas savaitgalio išvykoms gamtoje.
Durelėse yra didelės ir patogios kišenėlės, į kurias galima sudėti daug įvairių smulkmenų, pavyzdžiui, 0,33 litro skardinę limonado.