google/wiki40b huggingface dataset:
Naujasodžio piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas kalvos viršūnėje, Lašašos dešiniajame krante. Aikštelė nuslinkusi į upelį, likęs tik jos 4x7 m dydžio fragmentas, pailgas šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi. Duomenų apie buvusį aikštelės dydį ir formą nėra. Ji iš vakarų ir šiaurės pusių apjuosta 3 m aukščio, 19 m pločio pylimu, kurio 4-5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 12 m pločio, 1 m gylio griovį, pietvakarių pusėje jis yra 9 m pločio, 2 m gylio. Šlaitai statūs, 15-16 m aukščio.
Pylimas apardytas duobių ir apkasų. Piliakalnis apaugęs pušimis.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 4200 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Altoniškių piliakalnis 34 km 
 Griešių piliakalnis 22 km
Virbališkių piliakalnis 27 km 
 Marvelės piliakalnis 26 km
Vainatrakio piliakalnis 22 km 
 Sabalėnų piliakalnis 15 km
Piliakalnių piliakalnis (Marijampolė) 26 km
Pačiudiškių piliakalnis 10 km 
 Klebiškio piliakalnis 5 km
Padovinio piliakalnis 26 km 
 Kimelionių piliakalnis 30 km
Pašlavančio piliakalnis 4 km 
 Šakališkių piliakalnis 12 km
Prienlaukio piliakalnis 7,5 km
Vidurio Čilės slėnis

Vidurio Čilės slėnis (isp. Valle Central), Išilginis slėnis (Valle longitudinal) – įduba vidurio ir šiaurės Čilėje, nusidriekusi šiaurės–pietų kryptimi tarp Čilės pakrantės kalnagūbrio vakaruose ir Andų kalnų rytuose. Aukštis leidžiasi nuo 1200 m šiaurėje iki vandenyno lygio ties Ankudo įlanka.
Šiaurinę dalį užima dykumos (Atakama, Tamarugalis), kurioje yra svarbūs salietros telkiniai. Vidurinė šios lygumos dalis yra ūkiškai svarbiausias ir gausiausiai apgyvendintas Čilės plotas. Čia klimatas subtropinis, Viduržemio jūros tipo, būdingos dirbamos žemės, plyti vynuogynai. Pietuose būdingas drėgnas subtropinis klimatas, ten veši bukų ir mišrieji miškai, auginami runkeliai, bulvės, verčiamasi gyvulininkyste ir miškininkyste.
Jonas Juodišius (1892)

Biografija

1913 m. baigęs Vilkaviškio gimnaziją, studijavo matematiką Peterburgo universitetete. 1916 m. gegužės 25 d. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę ir paskirtas į 2-ąjį parengiamąjį batalioną Caricyne. 1916 m. gruodžio 8 d. baigė pėstininkų karo mokyklą Odesoje. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, 1917 m. birželio mėn. paskirtas 289-ojo atsargos pėstininkų pulko 4 kuopos jaunesniuoju karininku.
1918 m. grįžo į Lietuvą, dėstė matematiką Šakių gimnazijoje. Nuo 1919 m. sausio 26 d. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. balandžio mėn. – 1920 m. sausio mėn. dalyvavo kovose su bolševikais. 1922 m. spalio mėn. baigė Aukštesniuosius karininkų kursus (II laida). 1922–1925 m. baterijos vadas, pulko vado padėjėjas (pavaduotojas), ėjo pulko vado pareigas.
1925–1929 m. studijavo Belgijos karo akademijoje (École de guerre) Briuselyje. 1929 m. pulkininkas leitenantas. 1930–1934 m. Kauno karo mokyklos inspektorius, dėstė karo istoriją ir taktiką. 1934 m. pulkininkas, 1934–1939 m. Ketvirtojo artilerijos pulko vadas. 1939 m. birželio mėn. brigados generolas. 1939–1940 m. Kauno karo mokyklos viršininkas.
Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos 29 d. atleistas iš Karo mokyklos viršininko pareigų ir paskirtas Vilniaus pėstininkų karo mokyklos etatiniu lektoriumi. Nuo 1940 m. rugsėjo 2 d. Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso 179-osios divizijos artilerijos viršininkas, 1941 m. generolas majoras. 1941 m. birželio 10 d. išsiųstas į artileristų kursus Maskvoje, vėliau Gorkyje, ten 1941 m. birželio 28 d. naktį suimtas kartu su 15 Estijos bei 13 Latvijos karininkų ir išvežtas į Lamos lagerį Norilske, Krasnojarsko krašte.
1942 m. rugsėjo 5 d. SSRS Ypatingojo pasitarimo prie NKVD nuteistas 10 metų kalėti. 1942–1943 m. žiemą gulėjo Norilsko lagerių centrinėje ligoninėje, kur gydėsi Lamos lageryje sulaužytą koją. Po to liko invalidu. 1944 m. liepos mėn. perkeltas į Potmos lagerį (Mordovija). 1946 m. perkeltas į Abezės lagerį Komijoje. 1950 m. gruodžio 18 d. žuvo lageryje Abezėje.
Sūnūs: smuikininkas Paulius Juodišius, restauratorius Jonas Juodišius. 1991 m. sūnūs tėvo garbei Abezėje pastatė paminklą.
Laimutė Marija Abraitytė

Biografija

1957 m. baigė Vilniaus universitetą. Vilniaus 23-osios vidurinės mokyklos, Vilniaus Šv. Kristoforo vidurinės mokyklos ir kitų mokyklų lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja Vilniuje. Sąjūdžio dalyvė, 1988–1991 m. jo Seimo narė. 1989–2001 m. Lietuvių kalbos ir literatūros ekspertų komisijos, 1989–1996 m. Ugdymo tarybos prie Švietimo ir mokslo ministerijos narė.
Bagnakas

Bagnakas (angl. bagh nakh, bag'hnak, nahar – nuk, waghnakh, wagnuk, wahar – nuk, iš hindi žodžio, reiškiančio 'tigro nagas') – indiškas kasteto tipo kirstynių ginklas, užmaunamas ant krumplių arba slepiamas delne. Paprastai metalinis, su 4 ar 5 lenktomis geležtėmis, pritvirtintomis prie skersinio ar pirštinės. Skirtas kirsti odą ir raumenis, panašiai, kaip tigro nagai. Delne laikomas skersinukas gale dažnai irgi turi spyglį ar geležtę.
Ginklas atsirado Indijoje kaip savigynos priemonė. Kada atsirado, kol kas nežinoma.
Būna bagnakų, kurie turi papildomą žiedą nykščiui su papildomu „nagu“.

Bagnakas dažnai sujungiama su bičva – arba prie bičvos lankelio pridedami bagnakiški spygliai, arba prie bagnako prijungiama bičviška geležtė. Pirmo tipo kombinuotieji ginkla paprastai stambesni už antrojo tipo.
Bagnakai yra paplitęs ginklas įvairiuose žaidimuose. Vampire: The Masquerade – bagnakas yra mėgstamas asamitų klano ginklas. Taip pat jis populiarus Final Fantasy, Street Fighter, RuneScape, Castlevania: Portrait of Ruin, Age of Empires III, Shining Soul 2, Seiken Densetsu 3, Dynasty Warriors, Disgaea: Hour of Darkness and Disgaea 2 ir Star Ocean: The Second Story ir kituose.
Vince Vaughn

Biografija

Gimė 1970 kovo 28 d. Mineapolyje, Minesotoje, augo Lake Forest’e, Ilinojuje. Pirmą kartą pasirodė televizijoje, Chevy reklamoje. 1993 m. gavo vaidmenį filme "Rudy". 1996 m. vaidino filme "Swingers" ir jį pastebėjo Steven Spielberg ir pakvietė vaidinti filme Juros periodo parkas. Vaidino 2004 m. filme "Ponas ir ponia Smitai", taip pat 2005 m. filme "Slėpkit pamerges! ", kuris uždirbo 209 mln. $ (Antras R-Rated įvertintų filmų vietoje).
Kauno dujotiekio statyba

Istorija

Nuo 1964 m. KDS specializavosi dujotiekių ir kuro bazių statybos, infrastruktūros plėtros srityse. Bendrovei buvo suteikti Lietuvos statybos produkcijos sertifikavimo centro (SPSC), Technikos priežiūros tarnybos (TPT) ir Lietuvos Respublikos valstybinės energetikos inspekcijos prie Energetikos ministerijos pažymėjimai. Įmonė buvo tarptautinės vamzdynų rangovų asociacijos „IPLOCA“ ir viena iš didžiausių „Lietuvos dujotiekio statybos“ asociacijos narių.
2018 m. bendrovei iškelta bankroto byla.

Veikla

Bendrovė taikė pažangią techniką ir nuolat diegė naujoves įgyvendindama valstybinės svarbos projektus. Taip pat turėjo laboratoriją, kurioje buvo atliekama suvirinimo siūlių kontrolė rentgenu, siekiant užtikrinti atliktų darbų kokybę. Bendradarbiaudama su „Magnatech Pipeline Equipment BV“ KDS tapo pirmąja Baltijos šalyse, įsigijusia ir naudojančia automatinio suvirinimo įrangą.
KDS buvo laikoma lydere dujotiekių statybos sektoriuje, užėmė svarbias pozicijas tarptautinėje rinkoje. Bendrus projektus įgyvendino su AB Amber Grid (Lietuva), AB Lietuvos dujos (Lietuva), Sp. Z.o.o. ZRUG (Lenkija), ABB AB HVC (Švedija), LMR Drilling GmbH (Vokietija), AB Lietuvos geležinkeliai (Lietuva), AB Orlen Lietuva (Lietuva), AB Ukmergės šiluma (Lietuva) ir kt.

Darbai

KDS yra nutiesusi 70 proc. Lietuvos dujotiekių sistemų. Taip pat bendrovė nuolat įgyvendino sudėtingus inžinerinius sprendimus, mezgė ir palaikė ryšius su Baltijos ir Centrinės Europos regionais, stiprindama lyderio pozicijas užsienio rinkose.
Garsas (Šenandoa)

Istorija

Leido ir redagavo Tomas Astramskas. Paskelbė grožinės literatūros kūrinių. Turėjo apie 200 skaitytojų. Išleidus apie 100 numerių ir leidėjui pritrūkus lėšų, laikraštį nupirko kun. Antanas Milukas su J. Ramanausku ir pavadino „Garsas Amerikos lietuvių“.
Gardino monetų kalykla

Gardino monetų kalykla – viena iš kelių Lietuvos didžiosios kunigaikštystės monetų kalyklų.

Istorija

Gardino monetų kalyklą atidarė Lietuvos didysis iždininkas Liudvikas Pociejus. Kalykloje kaldino trečiokus ir šeštokus pagal iki 1704 m. Leipcige pagamintus monetų pavyzdžius. Šio monetos buvo skirtos kariuomenės algoms mokėti.
Monetos buvo žymėtos inicialais LP ir Pociejaus herbu Waga. Monetos kalykloje kaldintos iki 1708 m. Monetų sidabras buvo maždaug 250 prabos.
Po to, kai Gardiną užpuolė švedai, L. Pociejus pervežė kaldinimo įrangą į Karaliaučiaus monetų kalyklą, tačiau sidabro stygius ir švedų kariuomenės atliktas Saksonijos okupavimas sutrukdė tolesnį lietuviškų šeštokų kaldinimą. Buvo planuota juos kaldinti iš rusiškų kapeikų.
Vėliau šeštokus su Augusto II portretu kaldino Maskvos pinigų kalykloje.

Kaldintos monetos

1706 m. trečiokų averse buvo Augusto II portretas ir skaičius 3 apvade. Reverse buvo Vytis. Trečiokas svėrė 1,8 g, jo skersmuo buvo 21 mm.
1706–1707 m. šeštoko reverse buvo Lenkijos karalystės ir LDK herbai ir nominalas VI po karūna. Monetos svoris 3 g, skersmuo – 25 mm.
Throat Full of Glass

Vaizdo klipas

2011 m. vasario 14 d. karu su singlu „Throat Full of Glass“ pasirodė ir vaizdo klipas. Amerikietiška singlo kopija turėjo „Clean“ vaizdo klipo versiją. Europietiška vaizdo klipo versija vadinosi „Dirty“, kurioje buvo vaizduojamos švelnios nuogybės ir grafinis smurtas. Vaizdo klipo režisierius – žinomas amerikiečių fotografas Čedas Michaelis Vardas (angl. Chad Michael Ward).
Čerskio kalnagūbris

Čerskio kalnagūbris (rus. хребет Черского) – kalnų sistema Rusijoje, šiaurės rytų Sibire, Jakutijoje ir Magadano srityje. Nusidriekęs pietryčių kryptimi 1500 km nuo Janos žemupio iki Kolymos aukštupio. Įsiterpęs tarp Oimiakono kalnyno ir Momo-Selenjacho tarpukalnių dubumos. Pagrindiniai kalnagūbriai: Chadaranio, Tas Chajachtų, Čemalginsko, Kurundios, Čibagalacho, Borongo. Aukščiausias taškas – Pobedos kalnas (3147 m, Ulachan Čistajo kalnagūbryje).
Susidarė mezozojaus periode. Yra aukso, alavo, akmens anglių telkinių. Kalnagūbrius skiria grabenai. Vyrauja vidutinkalnių reljefas; virš 2000–2500 m iškilusios viršūnės turi alpinį reljefą. Virš 350 slėninių ir karų ledynų, kurių bendras plotas 157 km². Išplitęs amžinasis įšalas. Šiauriniuose šlaituose iki 300 m, pietiniuose – iki 1100 m auga maumedžių retmiškiai; daugiausia užpelkėję; aukščiau – kedrų ir alksnių sąžalynai, taip pat akmenuota ir krūmynų tundra. Kalnyną tyrinėjo rusų geologas ir geografas S. Obručevas, kuris 1926 m. kalnagūbrį pavadino lietuvių kilmės geografo J. Čerskio garbei.
Alberobelas

Paveldas

Alberobelas žymus savo unikalia architektūra. Svarbiausias paminklas – tradicinių Apulijos gyvenamųjų namų, vadinamų trullo kompleksas. Tai vienaukščiai, apskrito arba kvadrato plano pastatai, dengti kūginiais akmeninių plytelių stogais. Tokių namų Alborbele yra apie 1000. Taip pat yra panašaus stiliaus X a. Šv. Antano bažnyčia. 1996 m. Alborbelas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Simas Vaznelis

Simas Vaznelis (1879 m. spalio 28 d. Valinčių kaime, Seinų apskritis – 1933 m. sausio 8 d. Šakiuose) – Lietuvos pedagogas, kalbininkas.

Biografija

Baigęs Veiverių mokytojų seminariją, dirbo mokytoju Pernavoje, Magiliave, Lazdijuose, Seinuose, Utenoje, Šakiuose. Rašė į spaudą pedagoginiais klausimais. 1909 m. kartu su Jadvyga Juškytė paruošė vadovėlį „Rašybos lavinimosi darbai“, 1920 m. Marijampolėje išleido „Rašybos mokslo darbelius“.
Sugrįžimai (Marijampolė)

Sugrįžimai – Marijampoliečių bendrijos laikraštis, leistas 1991–1996 m., 2000 m. ir leidžiamas nuo 2011 m. Marijampolėje.

Istorija

Ėjo kas ketvirtį, nuo 1993 m. – kas pusmetį. Tiražas 1991 m. – 4500 egz., 1997 m. – 2000 egz.
Redaktorius Justinas Sajauskas.
Azúcar Moreno

Biografija

Dueto narės – seserys Antonia „Toñi“ Salazar (g. 1963 m. kovo 14 d.) ir Encarnación „Encarna“ Salazar (g. 1961 m. sausio 10 d.). Jų šeimos nariai buvo dideli muzikos mėgėjai: jų senelis buvo muzikantas, tėvas – dainininkas ir dainų autorius, o broliai Juan, Manuel ir Jose – grupės „Los Chunguitos“ nariai.
Karjeros pradžioje seserys dainavo brolių grupėje kaip pritariančiosios atlikėjos. 1982 m. jos buvo atrastos įrašų kompanijos „EMI“ ir išleido du albumus, kurie sulaukė vidutinės sėkmės. 1988 m. pasirašė sutartį su kita įrašų kompanija „CBS-Epic“. Tais pačiais metais pasirodė trečiasis grupės albumas „Carne De Melocotón“. Tai vienas pirmųjų Ispanijos muzikos albumų, sujungusių romų muziką ir tradicinį cantaora vokalo stilių su miesto šokių ritmais, tokiais kaip disko, ritmenbliuzas, fankas ir techno. Vienas didžiausių šio laikotarpio hitų tapo daina „Debajo Del Olivo“, išleista 1988 m.
1990 metais „Azúcar Moreno“ atstovavo Ispanijai 1990 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse Zagrebe. Su José Luis Abel sukurta daina „Bandido“ sulaukė didelio palaikymo – nors duetas konkurse pasirodė pirmu numeriu, tačiau pelnė 96 taškus, ko pakako užimti aukštą 5 vietą.
Eurovizinė daina „Bandido“ ir analogišku pavadinimu išleistas albumas, taip pat singlas „Devórame Otra Vez“ duetui tapo atspirties tašku tarptautinėje karjeroje. Per šiuos metus Encarna ir Toñi Salazar turėjo galimybę dirbti su žymiais įrašų prodiuseriais, tokiais kaip Emilio Estefan ir Estéfano. Tais pačiais metais pelnė „Billboard“ muzikos apdovanojimą kaip geriausia lotynų muzikos grupė, tapusi viena populiariausių pop grupių Ispanijoje. 1991 metais išleistas albumas „Mambo“ sulaukė didelės komercinės sėkmės Japonijoje, o 1994 metais daina „El Amor“ buvo filmo „The Specialist“ titulinė daina.
Po nuviliančio 2005 m. „Eurovizijos“ atstovių „Son de Sol“ rezultato, „Azúcar Moreno“ tapo vienu kandidatų į sekančių metų „Euroviziją“. Vėliau buvo paskelbti trys dalyviai: „Azúcar Moreno“, David Civera ir „Las Ketchup“, tačiau duetas nebuvo atrinktas 2006 m. atstovu konkurse.
Benešovas

Istorija

Minimas nuo XI amžiaus.
Draugija (žurnalas)

Draugija – literatūros, mokslo ir politikos žurnalas, ėjęs kas mėnesį 1907–1914 m., 1919–1933 m. ir kas 2 savaites 1937–1940 m. Kaune.

Istorija

Leido Šv. Kazimiero draugija. Tiražas 1907–1914 m. – 1000 egz. Iš viso išėjo 213 numerių po 100 p. ir daugiau. Nuo 1911 m. leido priedą besimokančiam jaunimui „Ateitis“, kuris 1913 m. tapo atskiru leidiniu. 1911–1914 m. ėjo priedas „Žiedai mūsų tautinės tvėrybos“, 1914 m. – žurnalas mokytojams „Mokytojas“.
Buvo aptariami literatūros, mokslo, politikos reikalai, bažnyčios ir teologijos dalykai, nagrinėjami literatūros kritikos, kultūros ir visuomenės gyvenimo klausimai, spausdinamos recenzijos, poezijos ir prozos kūriniai.
Žurnale bendradarbiavo per 150 autorių, tarp jų Antanas Alekna, Jonas Basanavičius, Kazimieras Būga, Mikalojus Šeižys-Dagilėlis, Pranas Dovydaitis, Petras Gerulis, Liudas Gira, Motiejus Gustaitis, Lazdynų Pelėda, Petras Leonas, Maironis, Juozas Šnapštys-Margalis, Pranas Mašiotas, Vincas Mykolaitis-Putinas, Pranas Penkaitis, Kazys Puida, Juozas Purickis, Stasys Šalkauskis, Mykolas Vaitkus, Juozas Tumas-Vaižgantas, Augustinas Voldemaras, Vydūnas ir kt.
Gailiūnų Švč. Dievo Motinos Dangun ėmimo sentikių cerkvė

Istorija

Pagrindiniame sentikių istoriografijos dokumente „Degučių metraštyje“ paminėta, jog maldos namai Lozoriuose (ankstesnis kaimo pavadinimas) jau buvo XIX a. pradžioje. 1888 m. Lozorių sentikių bendruomenė skilo, nes dalis jos narių (per pusmetį apie 160) perėjo į vientikystę (единоверие). Vientikiai pasistatė maldos namus, pradžios mokyklą. Tačiau toliau gyvavo ir sentikių bendruomenė, nors jų maldos namai buvo kurį laiką uždaryti. Pasak kai kurių šaltinių, jie Gailiūnuose stovėjo jau 1903 m. Manoma, kad amžių sandūroje vietos sentikiai fedosėjininkai tapo pomorais.
Per Pirmąjį pasaulinį karą senajai maldyklai sudegus, naujoji pastatyta apie 1918 m. už parapijiečių lėšas. Lozorių (rus. Лазарцы) parapija 1939 m. pervadinta Gailiūnų parapija.
Per Antrąjį pasaulinį karą ji buvo uždaryta, be to, labai sumažėjo bendruomenės skaičius, nes daug jos vyrų buvo išvežti priverstiniams darbams į Vokietiją, kiti Raudonosios armijos sudėtyje dalyvavo kare. Pokariu bendruomenę neigiamai paveikė kolektyvizacija, dalis sentikių išsikėlė į aplinkinius miestus.
2001 m. Gailiūnuose gyveno 6 sentikių šeimos. Yra sentikių kapinės Gailiūnuose, įkurtos iki 1870 m., ir Degsnėje.
Chinotegos departamentas

Geografija

Departamento paviršių sudaro daugiausia plynaukštės, slėniai ir neaukšti kalnai. Plyti savanos, rytinė dalis apaugusi džiunglėmis. Pietvakariuose telkšo Apanaso lagūna. Šiaurine riba teka Koko upė, gausu mažesnių upių. Dalis Chinotegos džiunglių įeina į Bosavaso gamtos draustinį.
Renato Sanches

Karjera

Futbolininko karjerą pradėjo SL Benfica jaunimo klube. 2014 m. spalio mėn. debiutavo rezervinėje komandoje. Nuo 2015 m. spalio žaidė pagrindinės komandos sudėtyje. Tų metų sezone su klubu laimėjo Primeira Liga bei Taça da Liga. 2016 m. gegužės 10 d. pasirašė penkerių metų sutartį su FC Bayern München.
Portugalijos vyrų futbolo rinktinėje debiutavo 2016 m. kovo mėn. bei buvo pats jauniausias rinktinės žaidėjas (18 metų), atstovavęs Portugalijos rinktinei UEFA Euro 2016 m. čempionate. Jis išrinktas šio čempionato geriausiu jaunuoju žaidėju.
Leonas Grinius

Leonas Grinius (g. 1945 m. balandžio 26 d. Kaune) – Lietuvos biochemikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1968 m. baigė Maskvos universitetą. 1981 m. biologijos mokslų daktaras.
1971–1991 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto Biochemijos ir biofizikos katedros dėstytojas. Nuo 1984 m. profesorius.
1991–1994 m. dirbo ir dėstė JAV Masačusetso technologijos institute ir Tafto universitete. 1994–2003 m. dirbo „Procter & Gamble“ kompanijoje; kūrė antibiotikus. Nuo 2003 m. dirba Cincinačio Vaikų ligoninės medicinos centre (JAV); tiria žmogaus ląstelių diferenciacijos molekulinius mechanizmus.

Mokslinė veikla

Pagrindinės mokslinio darbo sritys: antibiotikų kūrimas, energijos kaupimo ir naudojimo mechanizmai bakterijose bei augalinių ir gyvūninių ląstelių membranose, ląstelių keitimasis genetine informacija.
Atskleidė membranos elektros potencialo susidarymą bakterijose, nustatė jo reikšmę deoksiribonukleorūgšties pernašos genetinei transformacijai, bakteriofaginei infekcijai ir konjugacijai. Išrado elektrodą membranų elektros potencialui matuoti mikroobjektuose, patobulino fluorescuojančiųjų dažų metodų bakterijų energijos apykaitai nustatyti.
Rosamund Pike

Šeima

Rosamund Pike gimė Londone, smuikininkės Caroline ir operos dainininko Juliano Pike šeimoje. Ji yra vienintelis poros vaikas.
Rosamund lankė Bristolio Badmintono mokyklą ir vaidino Nacionaliniame jaunimo teatre, vėliau mokėsi Wadhamo koledže Oksforde.

Karjera

Pirmuoju Pike vaidmeniu tapo televizijos filmas „A Rather English Marriage“ 1998 metais bei serialas „Love in a Cold Climate“ 2001.
2002 metais ji buvo atrinkta MI6 agentės Mirandos Frost vaidmeniui filme apie agentą 007 Džeimsą Bondą „Pasveikink mirtį kitą dieną“, įveikusi tokias pretendentes kaip Alicia Silverstone ir Sophie Ellis Bextor. Už šį vaidmenį aktorė buvo apdovanota Empire apdovanojimu.
Vėliau sekęs filmas „The Libertine“ su Johnny Deppu pelnė jai Geriausios antrojo plano aktorės titulą Britanijos nepriklausomų filmų festivalyje.
Vėliau Pike vaidino įvairiuose filmuose su tokiomis žvaigždėmis kaip Anthony Hopkins, Keira Knightley, Rowan Atkinson bei Tom Cruise.
Greta vaidmenų kine, ji taip pat vaidino įvairiuose televizijos filmuose bei teatre.

Asmeninis gyvenimas

Besimokydama Oksforde aktorė susitikinėjo su aktoriumi Simonu Woodsu.
2007–2008 metais buvo susižadėjusi su režisieriumi Joe Wrightu, kurio filme „Puikybė ir prietarai“ vaidino.
2012 metais su draugu Robie Uniacke susilaukė sūnaus Solo.
Aktorė moka vokiečių bei prancūzų kalbas, taip pat groja pianinu ir violončele.
Interrabang

Turinys

Fotografas su trimis modeliais negyvenamoje saloje rengia foto sesiją, kuomet per radiją išgirsta pranešimą, kad policija po susišaudymo ieško pavojingo nusikaltėlio. Baigę darbus jie nori grįžti į krantą, tačiau nesugeba užvesti katerio, kuriuo atplaukė. Jiems pavyksta prisikviesti pro šalį plaukiančią valtį, tačiau joje nėra pakankamai vietos, todėl fotografas į krantą leidžiasi vienas. 
Likusios trise, merginos nerūpestingai leidžia laiką, kol aptinka, kad saloje be jų yra dar vienas žmogus – paslaptingas nepažįstamasis Marko...
Marija Danutė Jukniūtė

Marija Danutė Jukniūtė-Bžeskienė (g. 1943 m. sausio 1 d. Papušinyje, Raseinių valsčius) – Lietuvos grafikė, scenografė.

Biografija

1967 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1965–1968 m. dirbo Ryšių ministerijos Spaudos platinimo valdyboje. 1971–1979 m. dėstė Kauno dailės mokykloje.

Kūryba

Sukūrė litografijų: triptikai „Žemėje“ 1969 m., „Skriejantis laikas“ 1972 m., ciklas „Būtis“ 1974 m. Nutapė portretų. Kūriniai sudėtingos kompozicijos, preciziškai atlikti, juose gausu alegorinių, simbolinių įvaizdžių; tapybiškais šešėliavimo efektais sukurta erdvės įspūdis, paslaptinga, dramatinė atmosfera.
Pagal savo estampų ciklus „Būtis“ ir „Mirties sparnai“ su I. Zabarauskaite sukūrė scenografiją ir kostiumus – A. Rekašiaus baletui „Aura“ (1987 m., Lietuvos operos ir baleto teatras). Nuo 1967 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, individuali paroda surengta Kaune 1973 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.
Estijos gyvūnija

Estija – maža, labai miškinga šalis prie Baltijos jūros. Priklauso Palearktiniui ir Šiaurės Atlanto jūrų ekologiniui regionui.
Taip pat, pasak Pasaulio gamtos fondo, Estijos teritorija priklauso Sarmatijos mišrių miškų ekoregionui.
Dėl nedidelio gyventojų tankio ir didelių plotų miškingų regionų Estijoje išgyveno paprastoji lūšis, šernas, rudasis lokys ir briedis. Estijoje gyvena apie 200 pilkųjų vilkų. Estijoje gyvena reti jūriniai paukščiai – Polysticta stelleri, mažoji žąsis (Anser erythropus) ir griciukas (Limosa limosa), pelkių paukščiai – stulgys (Gallinago media), sausesnių vietų paukščiai – griežlė (Crex crex) ir žalvarnis (Coracias garrulus) bei didieji plėšrieji paukščiai – didysis erelis rėksnys (Aquila clanga). Estija turi penkis nacionalinius parkus, iš kurių Lahemos nacionalinis parkas šiaurinėje pakrantėje yra didžiausias. Somos nacionalinis parkas, tarp Pernu ir Viljandžio yra garsus dėl savo pelkių. Tokie rezervatai kaip Käina Parish ir Matsalu nacionalinis parkas yra mėgstami vietinių gyventojų ir turistų.
Glikozidas

Glikozidas – organinis junginys, susidedantis iš cukrinės dalies, vadinamos glikonu, ir necukrinės – aglikono. Veikiami fermentų ir kitų medžiagų, glikozidai suskyla į cukrų ir aglikoną. Jų cheminė struktūra yra skirtinga. Cukrus gerina aglikono farmakologinį poveikį. Cukrinis glikono komponentas yra gliukozė, galaktozė, ramnozė ir kitos, o aglikonų – fenoliai, alkoholiai, aldehidai, antrachinonai, įvairios rūgštys.
Gryni glikozidai yra bespalviai, kristaliniai ar amorfiniai kartaus skonio junginiai, tirpstantys vandenyje. Augalų sultyse jų randama įvairios sudėties ir įvairiais kiekiais. Dažniausiai vienas jų vyrauja.
Glikozidai veikia širdies kraujagysles, žadina apetitą, laisvina vidurius, lengvina atsikosėjimą, mažina sklerozę, skatina šlapimo išsiskyrimą, naikina mikrobus. Medicinoje ypač svarbią reikšmę turi širdį veikiantys glikozidai: cimatrinas, aonitoksinas, konvalatoksinas, konvalamarinas, digitoksinas, erizinas ir kiti. Glikozidų kaupimu pasižymi bervidinių, bastutinių, lelijinių, erškėtiniu šeimų atstovai. Vieni glikozidai nuodingi, kiti ne.