google/wiki40b huggingface dataset:
Madisonas

Madisonas – treko dviračių lenktynių rungtis. Porinis važiavimas pakaitomis. Vasaros olimpinių žaidynių programos rungtis.

Taisyklės

Madisonas tai porų lenktynės, kurių varžybos vykdomos kaip grupinės lenktynės, bet komandai atstovauja tik 2 sportininkai, o lenktyniauti abu kartu negali, todėl važiuoja pakaitomis. Dviratininkai gali keistis bet kuriuo varžybų momentu, o pasikeitimas turi vykti šalia žemiausios treko trasos linijos. Dviratininkai turi vienas kitą paliesti jog būtų įskaitomas pasikeitimas. Nugali komanda, kuri nuvažiavo daugiausiai ratų per nustatytą laiko tarpą. Jeigu komandos surinko tokį patį ratų skaičių tuomet skaičiuojami sprinto taškai, kurie renkami pagal treko taškų lenktynių taisykles.

Istorija

Madisono rungtis atsirado Niujorke, JAV. Rungties pavadinimas kilo nuo Madisono sodų parko.
2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyrų madisonas pirmą kartą įtrauktas į olimpinę programą. 2012 m. - 2016 m. olimpiadoje madisono varžybos nevyko. Nuo 2020 m. ir vėl vyrų madisonas gražintas į olimpinę programą ir pirmą kartą olimpinėje istorijoje įtrauktos moterų madisono varžybos.
Stanislovas Juocevičius

Stanislovas Juocevičius (g. 1950 m. Prienuose) – teisininkas, teisėjas, buvęs juriskonsultas.

Biografija

1968 m. baigė Vilniaus 1-ąją vidurinę mokyklą, 1976 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
1975–1989 m. Lietuvos TSR žemės ūkio ministerijos sistemos juriskonsultas. 1989–1990 m. susivienijimo „Lietuvos melioracija“ Juridinio skyriaus su arbitražu viršininkas. 1990–1994 m. Lietuvos Respublikos valstybės kontrolės departamento Juridinio skyriaus viršininkas. 1994–1996 m. AB „LITIMPEKS“ banko „Lituanus“ filialo teisininkas. 1996–1997 m. AB „LAIB“ Teisės departamento direktoriaus pavaduotojas. 1997–1998 m. Mokesčių policijos departamento vyriausiasis komisaras. 1998–2000 m. AB bankas „Hermis“ Prevencijos departamento direktorius. 2000 m. AB „Lietuvos taupomasis bankas“ Teisės departamento direktoriaus pavaduotojas.
2000–2012 m. Vilniaus m. 1-ojo apylinkės teismo teisėjas, 2008–2009 m. teismo pirmininko pavaduotojas, 2009–2012 m. teismo pirmininkas. 2013–2015 m. Vilniaus miesto apylinkės teismo teisėjas.
Moka rusų bei anglų kalbas.
Rondelis (durklas)

Rondelis (angl. rondel, roundel) – vėlyvųjų viduramžių europinis durklas, kurio garda buvo disko formos. Rondelius naudojo įvairūs žmonės, pradedant miestiečiais ir baigiant riteriais.

Konstrukcija

Geležtė būdavo ilga (30 cm ir ilgesnė) ir plona. Viso durklo ilgis būdavo iki 50 cm. Geležtės skerspjūvis būdavo rombinis, lęšio formos ar trikampis. Geležtė paprastai smailėja nuo pat gardos, turi vienus arba dvejus ašmenis ir baigiasi smailiu smaigaliu.
Įkotė eidavo per visą rankeną, kuri būdavo ritinio formos, kaulinė ar medinė.
Rondelio garda buvo ne skersinis, kaip daugelio durklų, o diskas (kartais ovali ar aštuonkampė plokštelė). Iš to bruožo kilęs ir durklo pavadinimas: sen. pranc. rondel, rondelle iš roont (mot. ronde) 'apvalus' + -el, -elle (mažybinė priesaga). Rondelio buoželė būdavo toks pat diskas kaip ir garda arba rutuliukas.
Rondelis buvo skirtas duriamiesiems smūgiams, galėdavo pramušti grandinius šarvus. Plonas smaigalys leisdavo pramušti ir plokštinių šarvų sandūras. Kertamiesiems smūgiams trūko masės, o pjaunamiesiems netiko geležtės forma.
Gamindavo ir rondelius, kurių geležtė būdavo keturbriaunė (kryžiško skerspjūvio). Tokie rondeliai nepritaikyti kirsti ar pjauti. Jie būdavo naudojami tik kaip ginklai ir jų neįmanoma buvo panaudoti kaip peilių.

Naudojimas

Spėjama, kad rondeliai atsirado apie 1300 m., o paplito nuo XIV a. Rondelius nešiodavo prie juosmens ir naudojo tiek kaip kasdieninį peilį, tiek kaip kovinį ginklą kautynėse ar turnyre. Juos naudodavo pargriautiems ar sužeistiems riteriams pribaigti ar priversti pasiduoti.
Ellex

Ellex – didžiausia advokatų kontorų grupė Baltijos šalyse. „Ellex“ sudaro trys advokatų kontoros: „Ellex Klavins“ (Latvija) ir „Ellex Raidla“ (Estija) ir „Ellex Valiunas“ (Lietuva). Pirmtakė Lietuvoje buvo „LAWIN“.   2017 m. vasario 1 d. darbuotojų skaičius trijose Baltijos šalyse veikiančiuose „Ellex“ biuruose sudarė 278. Lietuvos advokatų kontoroje „Valiunas Ellex“  dirbo 165 darbuotojai, iš jų 95 – teisininkai (19 partnerių). Estijos „Raidla Ellex“ - 53 darbuotojai, iš jų 40 teisininkų. Advokatų kontoros Lietuvoje „Ellex Valiunas“ vadovaujantysis partneris  yra advokatas Rolandas Valiūnas.
Edvinas Jasaitis

Žaidimas klubuose

Daugiausiai rungtynių sužaidė už FC Šiauliai. 2017 m. atstovavo Džiugas Telšiai ekipą. Pirmos lygos pirmenybėse sužaidė 13 rungtynių ir pasižymėjo 4 įvarčiais.
2018 m. žaidė už FC Pakruojis, kurie dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse. Pirmoje lygoje sužaidė 22 rungtynes. Šiame sezone pasižymėjo šešiais įvarčiais.
2019 m. sezoną pradėjo FC Pakruojis. Sužaidė trejose rungtynėse, o vėliau Pakruojo ekipa pradėjo byrėti ir su kitais žaidėjais paliko šią komandą. 
2019 m. atstovavo FK Akmenės Cementas, kurie žaidė Antroje lygoje, Vakarų zonoje. per sezoną sužaidė 16 rungtynių, per kurias pasižymėjo vienu įvarčiu.

Žaidimas rinktinėse

2009 m. kovo mėnesį debiutavo Lietuvos jaunimo iki 21 metų rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Baltarusijos bendraamžius.
Dvaro patarėjas

Dvaro patarėjas (rus. надворный советник) – valdininkų rangas carinėje Rusijoje. Iki 1745 m. rangų lentelėje priskirtas VIII klasei, vėliau – VII klasei (kuriai priklausė armijos papulkininkis).
Pradžioje asmenys, gavę šį rangą automatiškai įgydavo ir paveldimą bajorystę. Po 1856 m. reformos jie gaudavo tik asmeninę bajorystę. Nuo 1803 m. šį laipsnį galėdavo suteikti ministerijų departamentų direktoriai ir gubernijų valdytojai (gubernatoriai, vietininkai, generalgubernatoriai). Nuo XIX a. pradžios visi asmenys, tapę mokslų daktarais ar profesoriais automatiškai gaudavo ir dvaro patarėjo rangą. Taip didelė dalis žymių to meto Rusijos mokslininkų tapo paveldimais bajorais.
Rango pavadinimas atsirado iš vadinamojo „dvaro teismo“ (rus. надворный суд) patarėjo pareigybės pavadinimo. 1726 m. šie teismai buvo panaikinti, bet dvaro patarėjo rangas egzistavo iki 1917 m. lapkričio 8 d., kai buvo panaikinti visi Rusijos imperijos titulai, rangai ir laipsniai.
Dvaro patarėjo antpečiai ar apykaklės antsiuvai ant dviejų išilginių siaurų juostelių turėdavo tris žvaigždutę bei žinybos emblemą.
Į dvaro patarėjus, kaip ir į kitus VII klasės rangų turėtojus, kreipdavosi „Ваше высокоблагородие“.
Lietuvos civilinės teisės istorija

Lietuvos civilinės teisės istorija - istorinė Lietuvos civilinės teisės raida.

LDK

Žymiausi civilinės teisės šaltiniai buvo Lietuvos Statutai (1529, 1566 ir 1588 m.).

Rusijos imperijos sudėtyje

1840 m. buvo panaikintas Lietuvos Statutas. Lietuvos teritorijoje galiojo ne tik Lietuvos, bet ir užsienio valstybių įstatymai (kai Pvz., Prancūzijos civilinis kodeksas (Užnemunės krašte), Prūsų žemės teisynas, Rusijos imperijos civiliniai įstatymai (sudarę civilinį kodeksą, vad. X tomas). Palangos apylinkėse, Lietuvai priskirtose iš buvusios Kuršo gubernijos, buvo taikomi carinės Rusijos laikų civiliniai įstatymai Pabaltijo kraštams.

Vokietijos sudėtyje

Klaipėdos kraštas turėjo paklusti Vokietijos civiliniams įstatymams.

Lietuvos TSR

TSRS okupavus Lietuvą, laikinai buvo įvesti okupaciniai įstatymai.
Lietuvos TSR Aukščiausioji Taryba 1964 m. liepos 7 d. patvirtino sovietinį Civilinį kodeksą.
1965 m. sausio 1 d. įsigaliojo Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos civilinis kodeksas. Jį sudarė (ideologizuota, komunistinius lozungus skelbianti) Preambulė ir 610 straipsnių (8 skyriai, 50 skirsnių). Kodeksas galiojo ir po Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo.

Šiuolaikinė Lietuvos civilinės teisės istorija

2000 m. liepos 18 d. LR Seimas priėmė naująjį Civilinį kodeksą. Kodekso priėmimas buvo antras pagal svarbą (teisėkūros) įvykis po LR Konstitucijos priėmimo.
2001 m. liepos 1 d. Lietuvos Respublikos civilinis kodeksas įsigaliojo (išskyrus kai kurias išimtis).
Sutkūnai (Kėdainiai)

Istorija

XIX a. pab. minimas Sutkūnų dvaras ir okolica.
Iki 1954 m. kaimas buvo Sutkūnų apylinkės centras.
Taupo vulkaninė sritis

Taupo vulkaninė sritis (angl. Taupo Volcanic Zone) – aktyvaus vulkanizmo sritis Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės saloje, aplink Taupo ežerą. Srityje išsidėstę šie ugnikalniai: Ruapehu, Taranakis, Tongariras, Taraveru, Ngauruhoė, Vakaari, Rotorua kaldera bei pati Taupo kaldera. Prieš 26,5 tūkst. metų Taupo ugnikalnis sukėlė vieną didžiausių išsiveržimų planetos istorijoje, sudarė kalderą.
Taupo vulkaninė sritis yra dalis Ramiojo vandenyno „ugnies žiedo“, susidariusi Indijos-Australijos ir Ramiojo vandenyno plokščių sandūroje. Be vulkanizmo, taip pat stebimas seisminis aktyvumas, gausu veikiančių fumarolių, geizerių, solfatarų.
Daktikologija

Daktikologija (gr. dactylos - pirštas + logos- žodis, mokslas) – pirštų (daktilinė) kalba, t. y., bendravimas vartojant pirštų ženklus. Taip pat daktilogija gali reikšti pirštų (daktilinę) abėcėlę (abėcėlę, rodomą pirštų ženklais).
Lietuvių daktilinę abėcėlę sudaro 32 ženklai. Daugelis jų panašūs į lietuvių kalbos spausdintines raides, primena jų kontūrus, grafinį vaizdą, kiti - į kitų šalių daktilinius ženklus, dar kiti ženklai yra sąlyginiai.
Kurtieji bendraudami vartoja daktilinę kalbą analogiškai, kaip girdintieji sakytinę. Ji yra ir mokymo objektas, ir mokymo bei bendravimo priemonė.
Jaana Pelkonen

Jaana Pelkonen (g. 1977 m. sausio 27 Lahti) – suomių laidų vedėja ir fotomodelis.
Išgarsėjo žaidimų šou Tilt bei pokalbių programoje FarOut. Pelkonen kartu su Heikki Paasonen 2 kartus vedė Eurovizijos dainų konkurso atranką Suomijoje. 2007 m. gegužės 10-12 d. kartu su aktoriumi Mikko Leppilampi vedė Eurovizijos dainų konkurso finalinį koncertą Helsinkyje.
Jaana Pelkonen baigusi vidurinę mokyklą pradėjo studijuoti Helsinkio universiteto socialinių mokslių fakultete.
Pakalnė (Šilutė)

Padavimas

Pasakojama, kad kadaise kaime gyveno našlė su sūnumi, kuris buvo geras šaulys. Vieną rytą būdamas arti dumburio, jis pastebėjo besimaudant du skaisčiai baltus balandžius. Pasigėrėjęs, jis ėmė ropoti arčiau ir prie krūmų rado du ryšulėlius moteriškų drabužių. Bežiūrinėdamas išgirdo moteriškus balsus ir pamatė dvi mergeles, skubančias į krantą. Tuomet griebė savo radinį ir paskubo namo, bet vienus baltus marškinius pametė.
Mergelės verkdamos ėmė prašyti jaunuolio sugrąžinti jų drabužius. Galiausiai arti namų vaikinas atlyžo ir grąžino mažiau gražiai merginai jos daiktus. Tuo tarpu gražesnioji nei maldaudama, nei verkdama neišprašė savo drabužių. Vaikinas juos užrakino namuose, stalinėje, ir motinai padavė raktą, prisakydamas, kad jokiu būdu neduotų mergelei to rakto, kitaip žūsianti.
Mergina apsigyveno pas vaikiną ir jo mamą, apsiprato, padėdavo ūkyje. Jaunuolis ją pamilo ir paprašė rankos. Mergelė sutiko. Vestuvių dieną ji buvo nuostabiai graži, akys priminė jūros mėlynę. Jie sėkmingai susituokė, susilaukė 4 vaikelių.
Praėjus 5 metams vyras išvyko Tilžėn. Likusi žmona paprašė anytos bent kartą parodyti jos drabužius, kuriuos ilgus metus vyras slepiąs. Jos prašymams, bučiavimams ir ašaroms senutė vistik nusileido, bet vos tik gražuolė palietė savo drabužius, suriko iš džiaugsmo ir žuvo kaip rūkas. Sugrįžęs vyras baisiai nuliūdo, dar bandė ieškoti apylinkėse, bet veltui.
Apie šią vandens mergelę daugiau niekas negirdėjo. Tik vasaros naktimis girdėti rauda – galbūt ne laiku palikusi šį pasaulį velionio dvasia, ieškanti ir niekaip nerandanti savo mylimosios.

Aplinkinės gyvenvietės

RUSNĖ – 3 km
Anamas (Kinijos provincija)

Raida

Iki VI a. teritorija buvo valdoma kaip trys piečiausi Kinijos administraciniai vienetai dziunai (kin. 日南, pinyin: Rinan, kin. 交趾, pinyin: Jiāozhǐ ir kin. 九真, pinyin: Jiuzhen), priklausantys Dziaodžou provincijai.
Trečiasis Kinijos dominavimas prasidėjo 602 m., kuomet Sui dinastija nukariavo nepriklausomą šiaurės Vietnamo valstybę Vanšuaną (valdomą Ankstyvosios Li dinastijos) ir įjungė ją į imperiją. Vanšuano karalius Li Nam De II atsisakė sosto vardan taikos. 618 m. Sui viešpatavimą pakeitė Tangų viešpatavimas. Valdant Tangams, trys dziunai buvo sujungti į vieną administracinį vienetą. 624 m. šis administracinis vienetas pavadintas Dziaodžou protektoratu (交州都督府), o 679 m. galiausiai pervadintas Anamo (t. y. „sutramdytų pietų“) generaliniu protektoratu. Šis protektoratas kartu su keturiais šiauresniais administraciniais vienetais – Guangdžou (広州)、, Dzingdžou (桂州)、 ir Youdžou (容州)、邕州 – priklausė didesnei Lingnano provincijai (kin. 嶺南五管, pinyin: Lingnan Wuguan).
Savotišką statusą šiam administraciniam vienetui suteikė krašto neramumas. Vietname vyko išsivadavimo kova, nuolat iškildavo vietos vadai, kurie siekdavo šalies nepriklausomybės nuo Kinijos. Žymiausi sukilimai vyko 722–723 (Mai šeimos valdymas), 791–802 (Phung šeimos valdymas) ir 819–820 m. Kinija turėjo nuolat kreipti dėmesį į šalies neramumą, čia laikyti savo karius.
X a. pradžioje pradėjus byrėti Tangų imperijai, 905 m. Khuc šeima inicijavo dar vieną Vietnamo sukilimą ir pakeitė Kinijos skirtus protektorato valdytojus. Taip Anamas gavo autonomiją, tačiau nominaliai pripažino Kinijos valdžią iki 939 m., kuomet čia iškilo visiškai nepriklausoma Ngo dinastija.
Ozelio-Vikos vyskupija

Istorija

Vyskupija įkurta 1228 m. pradedant karingų estų genčių nukariavimą. Iki tol šiose teritorijose buvo estų žemės Sarema (salose) ir Lenema (žemyne). Pirmaja sostine tapo Lihula jūros pakrantėje. Pirmuoju vyskupu tapo Gotfrydas, tačiau iš tikro vyskupai pradėjo reziduoti tik nuo 1234 m. Nuo 1242 m. krašte vis labiau įsigalėjo Teutonų Livonijos ordinas, kuris atėmė dalį vyskupijos teritorijų.
1251 m. sostinė perkelta į Peroną. Tačiau jau po 10 metų ją nusiaubė lietuviai, ir apie 1265 m. administracinis centras perkeltas į saugesnę vietą – naują Hapsalu pilį. Ši išlaikė svarbiausias sostinės funkcijas per visą vyskupijos gyvavimą, nors vėlesniuoju laikotarpiu dalinosi jas su kitu administraciniu centru – Arensburgu Saremos saloje. 1435 m. vyskupija įsijungė į Livonijos konfederaciją.
1559 m., vykstant Livonijos karui ir Livonijai pralaimint, vyskupas Jonas V Miunhauzenas (tuo metu jis valdė ir Kuršo vyskupiją) nutarė parduoti savo vyskupijas Danijos karalystei. Danijos karalius 1560 m. perleido teritorijas Magnusui Holšteiniečiui, kuris tapo paskutiniuoju protestantų vyskupu.
1572 m. Magnuso žemės Ozelyje buvo atimtos ir perėjo į tiesioginę Danijos priklausomybę. Čia įkurta Ozelio provincija.
Pavilnučio piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas kalvos kyšulyje, supamame užpelkėjusių Lendrupio ir Vilnutės upelių slėnių. Aikštelė keturkampė, ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 43x28 m dydžio, kiek iškiliu viršumi. Šlaitai vidutinio statumo, 4-6 m aukščio. Piliakalnį labai apardė arimai, šlaitai lyginti buldozeriu. Dabar jis dirvonuoja.
Pietinėje papėdėje, 0,25 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1982 m. Joje rasta lygios keramikos, angliukų.

Aplinkiniai piliakalniai

Skomantų piliakalnis 7 km
Mockaičių piliakalnis 6 kmVeiviržėnų piliakalnis 8 km
Vyskupiškių piliakalnis 8 km
Lekių piliakalnis 4,5 kmNorgėlų piliakalnis 14 km
Pauškių piliakalnis 25 kmSakūtėlių piliakalnis 11 km
Jomantų piliakalnis 3 kmPavėžio piliakalnis 26 km
Padievaičio piliakalnis 25 kmEidaičių piliakalnis 8 kmPaulaičių piliakalnis 2,5 km
Venckų piliakalnis 13 kmGedikų piliakalnis 7 km
Dapkiškės piliakalnis 27 km
Liepos 16

Šventės

Lietuva – Škaplierinė, prapjovos (rugiapjūtės pradžia)

Vardadieniai

Danguolė – Faustas – Vaigaudas – Marija

Įvykiai

(kol kas nėra)
Colorado Rapids

Istorija

Įkurtas 1995 m., nuo tada kasmet rungtyniauja Major League Soccer.
Giovanni Pietro Bellori

Džovanis Pjetras Beloris (it. Giovanni Pietro Bellori, 1613 m. gegužės 13 – 1696 m. vasario 19 d.) – XVII a. italų meno teoretikas, antikvaras, biografas.

Biografija

Džovanis Pjetras Beloris gimė 1613 m. gegužės 13 d. Romoje Giacomo Bellori ir Artemisia Giannotti šeimoje, kurie buvo ūkininkai iš Lombardijos, tuo metu dirbę Romoje. Tėvas tarnavo Francesco Angeloni, Giovanni Battista Agucchi ir kardinolo Ippolito Aldobrandini sekretoriuj, popiežiaus kurijos nariui. Gali būti, kad Francesco Angeloni buvo įsisūnijęs Džovanį Belorį, nes skyrė jam gerą išsilavinimą ir vėliau paskyrė vien jį savo paveldėtoju. Iš savo rėmėjo Džovanis Beloris persiėmė pomėgiu menui ir senienoms. Jis susipažino su daugeliu to meto Romos menininkų ir antikvarų. Tikėtina, kad apie tapybą jį instruktavo Domenikinas. 1670 m. popiežius Klemensas X paskyrė Belorį Vatikano sukauptų antikinių senienų kuratoriumi (Commissario dell antichità), 1671 m. Beloris tapo Romos Šv. Luko akademijos rektoriumi. 1672 m. jis parašė biografijų knygą ir traktatą apie meną „Šiuolaikinių tapytojų, skulptorių ir architektų gyvenimai“, kuris tapo vienu pamatinių tekstų nagrinėjant baroko laikotapio meną. Knyga buvo sugalvota kaip Giorgio Vasari „Le Vite“ tęsinys, tik apžvelgiantis baroko laikotarpio menininkų gyvenimus. Knygoje pateiktos 12 menininkų biografijos, kurie kūrė Romoje (tapytojai Anibalė Karačis, Agostinas Karačis, Federikas Baročis, Karavadžas, Piteris Paulius Rubensas, Antonis van Deikas, Domenikinas, Džovanis Lanfrankas, Nikola Pusenas, skulptoriai François Duquesnoy ir Alessandro Algardi, architektas Domenico Fontana).
1690 m. Beloris išleido papildomą biografijų knygą, kurioje aprašyti Gvidas Renis, Andrea Sacchi ir Carlo Maratta. Kiti Belorio veikalai: „Colonna Traina“ (1673), „Admiranda Romanarum Antiquitatum“ (1693) ir „Gli Antichi Sepolcri“ (1697), kuriuose Beloris aprašinėjo Sen. Romos liekanas. Po 1680 m. jis dirbo antikvaru ir bibiliotekininku Švedijos karalienei Kristinai, kuri tuomet gyveno Romoje. 1689 m. Beloris tapo Prancūzijos tapybos ir skulptūros akademijos garbės nariu. Beloris buvo neoplatoninio požiūrio į meną šalininkas. Savo estetines idėjas jis išdėstė 1664 m. esė „L’Idea“ (publikuota vėliau kaip „Gyvenimų“ įžanga). Pagal Belorį, menininkas iš pradžių turi suformuluoti idealaus kūrinio idėją ir iš gamtos turi imti tik pačius gražiausius ir tobuliausius elementus, nes pati gamta esą tėra tik netobulas tobulo „rojaus“ vaizdinio atspindys. Tokiu būdu Beloris kaip meno sekimo idealą iškėlė Anibalės Karačio dailę, priešpastatydamas ją Karavadžo, kuri esą buvo nesektinas pavyzdys. Džovanis Pjetras Beloris mirė 1696 m. vasario 19 d. Romoje, palaidotas Šv. Izidoriaus bažnyčioje.
Jelskas

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta XVI a. kaip gyvenvietė, priklausiusi Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Mozyriaus pavietui. XX a. pirmoje pusėje Jelske gyveno 910 žmonių. 1938 m. gavo miesto tipo gyvenvietės statusą. 1971 m. suteiktos miesto teisės.
Leonas X

Biografija

Kilęs iš Florencijos Medičių giminės, antrasis Lorenco de Medičio sūnus. Jo pusbrolis Džiulijus di Džiulianas de Medičis tapo popiežiumi Klemensu VII (1523–1534 m.).
1489 m. kardinolas in pectore (paskelbtas slaptai), 1492 m. kovo 26 d. šešiolikmetis Džiovanis buvokardinolu paskelbtas viešai ir persikėlė į Romą. Po kelių mėnesių jo karjeros perspektyvas aptemdė beveik vienu metu ištikusi jo tėvo ir popiežiaus mirtis, po kurių pasibaigė taiki era Italijoje ir prasidėjo užsienio invazijų ir vidinių konfliktų periodas.
Į Italiją įsiveržus Prancūzijos kariuomenei, Medičių šeima 1494m. lapkritį buvo ištremta iš Florencijos. Bandęs kiek įmanoma priešintis, kardinolas de Medičis prieglobstį rado Bolonijoje, keliavo po užsienio šalis su grupe draugų. Grįžęs iš kelionių apsistojo Romoje, nesikišo į viešąjį gyvenimą.

Išrinkimas popiežiumi

1513 m. kovo 9 d. nebūdamas kunigu išrinktas popiežiumi, po rinkimų įšventintas kunigu ir vyskupu, kovo 11 d. įšventintas popiežiumi. Kaip teigiama, jis pasakęs savo broliui Džiulianui: „Jei Dievas suteikė mums popiežiaus vietą, mėgaukimės ja.“ Nors apie tai pranešęs Venecijos pasiuntinys nebuvo nešališkas, be to, tuo metu net nebuvo Romoje, ši frazė gerai iliustruoja į malonumus linkusio popiežiaus būdą ir rimtumo stoką. Ir iš tikrųjų jis mėgavosi rengdamas Romoje paradus su panteromis ir baltuoju drambliu Hanno.
Nuo 1513 m. vadovavo Laterano V susirinkimui; jam pasibaigus skelbė popiežiaus viršenybę Susirinkimo atžvilgiu. 1516 m. su Prancūzijos karaliumi Pranciškumi I sudarė Bolonijos konkordatą, kuriuo suteikė karaliui teisę skirti vyskupus. Jo politikai buvo būdingas nepotizmas. Išplėtė prekybą indulgencijomis, tai paskatino M. Liuterį paskelbti savo 95 tezes, nuo kurių prasidėjo Reformacija.
Leonas X pradėjo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kunigaikščio Kazimiero beatifikacijos bylą: 1517 m. sudarė komisiją gyvenimo šventumui ištirti, 1520 m. šiam darbui į Vilnių siuntė legatą vyskupą Z. Fererį.
Leonas X garsėjo labdara: ligoninėms, atleistiems kareiviams, piligrimams, vargšams studentams, pabėgėliams, luošiams, ligoniams ir įvairiausiems nelaimėliams kasmet buvo išdalinama daugiau nei 6000 dukatų. Globojo žydus. Buvo Renesanso kultūros žinovas, rėmė menininkus (Rafaelį, Mikelandželą ir kitus).
Jo ekstravagancija įžeidė net kai kuriuos kardinolus, kurie, vadovaujami Alfonso Petručio iš Sienos, kaip įtariama, rengė pasikėsinimą, bet jis nepavyko. Kai kas teigė, kad Leonas X ir jo pasekėjai išsigalvojo sąmokslą, kad galėtų išlupti pinigų iš turtingų, bet nemėgstamų kardinolų.
Leonas X taip pat pasižymėjo architektūros projektais, pratęsė Šventojo Petro bazilikos statybą.
Klykolių valsčius

Klykolių valsčius buvo šiaurės vakarų Lietuvoje. Centras – Klykoliai.
Fútbol Profesional Colombiano

Kolumbijos profesionalus futbolas (isp. Fútbol Profesional Colombiano) dar žinomas kaip Mustang taurė (Copa Mustang) yra profesionalios futbolo lygos varžybos klubams, kurie žaidžia Kolumbijos aukščiausioje lygoje.

Istorija

El Dorado – vadinamas laiko tarpas trukęs tarp ketvirto iki penkto dešimtmečių, kai dėl ginčo su FIFA lygos klubai, bei Kolumbijos vyrų futbolo rinktinė negalėjo dalyvauti tarptautinėse varžybose. FIFA sankcijos nesutrūkdė tolesniam vystimuisi ir Kolumbijos lyga pasiekė savo aukso amžių ir tuo tarpu geriausi Pietų Amerikos futbolininkai žaidė Kolumbijoje.
1948 m. Kolumbijos futbolo lyga tapo profesionali.
Butilimitas

Istorija

Butilimitą XIX a. įkūrė sufijus Šeichas Sidija al Kabyras. 1924 m. mieste gimė pirmasis Mauritanijos prezidentas Moktaras Uldas Dada.
Socialinė trinarystė

Kritika

Socialinė trinarystė kritikų laikoma utopija.
Dirvoninė žemdirbystė

Dirvoninė žemdirbystė – vienas iš primityviųjų žemdirbystės metodų, vykdoma pasitelkus arklių ir jaučių traukiamajai jėgą. Naudojami arklai.
Lietuvoje atsiradusi I a. valstiečių tarpe pakeitė lydiminę žemdirbystę. Nunyko XX a. Kadangi didėjo gyventojų skaičius buvo vis sunkiau rasti vietos naujiems lydimams, arti gyvenviečių mažėjo miškų plotai. Valstiečiams tai leido geriau įdirbti žemę ir ilgiau naudoti iš miško atkovotą lauką. Žemė būdavo padalijama į dvi dalis: vienoje 5–8 metus iš eilės sėdavo javus, soras, o kita dalis dirvonuodavo. Apleistas laukas būdavo vadinamas dirvonu. Žemės nedirbdavo iki 8–12 metų. Per šį laikotarpį medžiai neišaugdavo, bet krūmais žemė apželdavo.