google/wiki40b huggingface dataset:
Jeronimas Chodkevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos bajorų, grafų Chodkevičių giminės. Tėvas Aleksandras Chodkevičius, motina Vasilisa Jaroslavovna Golovčinska (m. 1552 m.). Chodkevičių giminės Bychovo šakos pradininkas. Broliai Grigalius Chodkevičius ir Jurgis Chodkevičius.

Valstybės tarnyba

Nuo 1538 m. Ašmenos, nuo 1550 m. Šklovo (Mogiliavo sritis), Muišės (Bresto sritis) ir Vilkijos seniūnas, nuo 1542 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio rūmų taurininkas. 1544–1559 m. Trakų kaštelionas, 1559–1561 m. Vilniaus kaštelionas, 1545–1561 m. Žemaitijos seniūnas.

Darbai

Su Žygimanto Augusto diplomatine misija 1555 m. lankėsi pas popiežių Paulių IV ir Šventosios Romos imperijos imperatorių Karolį V. Iš šio sau ir giminei gavo Bychovo (Bychavo), Mušės ir Šklovo grafų titulus ir herbą. Livonijos karo 1560 m. mūšyje prie Cėsių (Latvija) jo vadovaujama Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė nuo pilies nubloškė 50 000 karių Rusijos kariuomenę. 1553 m. iš katalikybės perėjo į evangelikų liuteronų tikėjimą.
Lietuvos fizikų draugija

Lietuvos fizikų draugija (LFD) – Lietuvos fizikus mokslininkus, dėstytojus, mokytojus ir kitus specialistus vienijanti visuomeninė organizacija, įkurta 1963 m. 2008 m. priklausė apie 300 narių.  Pirmininkas – Juozas Vidmantis Vaitkus.

Istorija

Lietuvos fizikų draugijos steigimo idėja buvo apsvarstyta 1962 m. vykusioje 5-oje Nacionalinėje fizikos konferencijoje.  Įkurta 1963 m. prie Lietuvos mokslų akademijos Fizikos ir matematikos instituto ir buvo vienintelė fizikų draugiją visoje TSRS.  Pirmasis pirmininkas – Povilas Brazdžiūnas.
Draugija nuo 1992 m. kovo 27 d. yra Europos fizikų draugijos narė , o nuo 2002 m. – Tarptautinės grynosios ir taikomosios fizikos sąjungos narė.

Tikslai ir veikla

Lietuvos fizikų draugija skleidžia žinias apie fizikos mokslo laimėjimus, jų praktinę reikšmę, kas dvejus metus rengia Lietuvos nacionalinę fizikos konferenciją. Taip pat rūpinasi gabių moksleivių specialiu rengimu (ketverių metų neakivaizdinė fizikų mokykla „Fotonas“, įkurta 1972 m.), lietuviška fizikos terminija, skatina fizikos istorijos Lietuvoje nagrinėjimą, remia mokslinės, pedagoginės, populiariosios fizikos literatūros leidimą.
Draugijos rengiamuose pasitarimuose nagrinėjama fizikos būklė ir jos raidos perspektyvos Lietuvoje, pasaulyje.

Leidyba

Kartu su Lietuvos mokslų akademija leidžia mokslo žurnalą „Lithuanian Journal of Physics“. Nuo 1991 m. leidžia informacinį leidinį specialistams, moksleiviams ir visuomenei „Fizikų žinios“.
Petras Ruseckas

Biografija

1896 m. su tėvais apsigyveno Maladečine, 1897 m. persikėlė į Rygą. 1898–1901 m. jūrininkas Odesoje. Gabeno draudžiamą spaudą, dalyvavo lietuvių „Rūtos“ draugijos veikloje. 1904 m. pašauktas į kariuomenę, 1905 m. dezertyravo ir slapstėsi. 1905 m. revoliucijos ir Didžiojo Vilniaus Seimo dalyvis.
Drauge su E. Galvanausku ir J. Gabriu įsteigė Lietuvos valstiečių sąjungą, rengė jos įstatus.  1906 m. sausio 5 d. suimtas netoli Kauno, pusę metų kalintas Kalvarijos kalėjime. 1908 m. bandė stoti į Peterburgo universitetą, bet vėl areštuotas, 1908–1911 m. kalintas Peterburgo ir Naugardo kalėjimuose. 1911 m. Vilniuje dirbo laikraščio „Lietuvos ūkininkas“ redakcijoje.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui pašauktas į kariuomenę. 1915 m. liepos 1 d. pateko į vokiečių nelaisvę. Joje buvo iki 1918 m. spalio 2 d. 1918 m. pabaigoje grįžo į Lietuvą ir tapo Lietuvos kariuomenės savanoriu, Krašto apsaugos ministerijoje suorganizavo literatūros skyrių, jo viršininkas.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai. 
1922 m. pabaigoje grįžo į kariuomenę. 1922 m. vienas iš Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos steigėjų. 1922–1925 m. žurnalo „Karys“ redaktorius. 1925 m. išėjo į atsargą. 1933 m. Kauno miesto savivaldybės socialinės apsaugos skyriaus vedėjas ir miesto tarybos narys. Dalyvavo įvairių organizacijų veikloje. 1940 m. gegužę apsigyveno Vilniuje.
1941–1944 m. dirbo antikvariato knygyne. 1944 m. gruodžio 14 d. NKVD areštuotas, 1945 m. balandžio 18 d. nuteistas kalėti dešimčiai metų, bet gruodžio 8 d. mirė Džezkazgano srities Prostornensko lageryje. 
Periodinėje spaudoje pradėjo bendradarbiauti 1903 m. Bendradarbiavo leidiniuose „Mūsų žinynas“, „Lietuvos ūkininkas“, „Jaunimas“, „Vilniaus žinios“, „Viltis“, „Kardas“. Rašė lietuvių ir lenkų kalba.

Įvertinimas

Pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.
P ir NP lygumas

P ir NP lygumas – matematikos uždavinys, kuriame prašoma sustatyti, ar kiekviena formali kalba, priimama nedeterministinės Tiuringo mašinos per polinominį laiką taip pat gali būti per polinominį laiką priimta ir deterministinės Tiuringo mašinos. Kitaip tariant, jis klausia, ar klasė P yra lygi klasei NP.
Neformaliai klasei P priskiriami uždaviniai, kuriuose reikia priimti sprendimą, kurie yra išsprendžiami per skaičių žingsnių, kuris ribojamas kokio nors daugianario, priklausančio nuo įėjimo duomenų ilgio.
Klasė NP iš pradžių buvo apibrėžiama remiantis nedeterministinėmis Tiuringo mašinomis, nuo to ir pavadinimas gautas sutrumpinus „nedeterministinis polinominis laikas“ (angl. nondeterministic polynomial time). Vėliau ją pradėta apibrėžti remiantis patikrinimo santykiu.
P ir NP lygumas buvo vienas iš septynių uždavinių, kurie 2000 m. buvo įtraukti į Tūkstantmečio premijos uždavinių sąrašą.
Kampana

Istorija

Teritorijoje 1680 m. įkurta stotis. Vėliau Kampanos žemes valdė įvairūs žemvaldžiai. 1875 m. Luis Costa įkūrė Kampanos gyvenvietę. 1876 m. ją pasiekė geležinkelis, todėl prasidėjo Kampanos vystymasis.

Geografija ir transportas

Kampana įsikūrusi prie Paranos žemupio šakos Parana de las Palmaso, netoli Paranos žiočių. Į Kampanos uostą įplaukia jūrų laivai. Per miestą eina kelias Buenos Airės-Rosarijas-Kordoba ir General Bartolomé Mitre geležinkelis į Tukumaną.

Ekonomika

Chemijos ir naftos chemijos, popieriaus, maisto (daugiausia mėsos konservų) pramonė, metalo dirbinių gamyba. Prie Kampanos iš Paranos upės vagos kasamas kvarcinis smėlis. Per uostą eksportuojama nafta.
Borisas Kolkeris

Boris Kolker (rus. Борис Григорьевич Колкер; g. 1939 m. liepos 15 d. Tiraspolyje, Moldavijoje, tuometinėje TSRS) yra kalbų mokytojas ir vertėjas, interlingvistikos specialistas, trijų esperanto kalbos vadovėlių autorius.
Rusas, nuo 1993-ųjų – amerikietis, gyvenantis Klyvlende, Ohajo valstijoje.
1957 metais mokėsi esperanto kalbos. Kalbotyros mokslo daktaras, apgynęs esperantologijos krypties disertaciją. Parašė nemažai straipsnių ir recenzijų kalbotyros tema. Dėl knygos "Vojaĝo en Esperanto-lando", kuri taip pat yra esperanto kalbos tobulinimosi kursas ir esperanto kultūros vadovas, populiarumo, Boris daugeliui yra žinomas kaip gidas Esperanto pasaulyje.
Esperanto kalbos akademijos narys, UEA (Pasaulinės esperanto asociacijos) garbės narys. Esperantiško žurnalo "Monato" bendraredaktorius. Du dešimtmečius vedė susirašinėjimo kursą Rusijoje. Šiame kurse dalyvavo beveik 900 žmonių (keletas jų iš Lietuvos). Mokė esperanto kalbos Amerikos universitetuose San Franciske ir Hartforde. Šiuo metu veda Tarptautinį tobulinimosi susirašinėjimo kursą (Internacia Perfektiga Koresponda Kurso). Buvo vienas iš esperantiškų organizacijų Tarybų Sąjungoje ir Rusijoje steigėjų.
Dalyvavo daugelyje Baltijos esperantininkų stovyklose (pradedant nuo 1961-aisiais vykusių Molėtuose), 90-ajame Pasauliniame kongrese Vilniuje, kuris vyko 2005-aisiais. Jo esperanto kalbos vadovėlis daug kartų buvo išleistas Kaune.
Piotras Goriunovas

Biografija

P. Goriunovas gimė 1902 m. Kamenkos kaime Kolomnos apskrityje (Maskvos gubernija, Rusija), valstiečių šeimoje.
Baigęs tris pradinės parapijinės mokyklos klases ėmė dirbti šaltkalviu Kolomnos garvežių gamykloje. 1918 m. pašauktas į tarnybą Raudonojoje Armijoje. 1923 m., po demobilizacijos, Goriunovas grįžo į Kolomnos garvežių gamyklą, kur toliau dirbo šaltkalviu.
1930 m. žiemą į gamyklą atvyko Kovrovo ginklų ir kulkosvaidžių gamyklos karinis atstovas. Su juo susitikęs Goriunovas pasakė turįs svajonę patobulinti Maksimo kulkosvaidį. Atstovas užsirašė Goriunovo duomenis, ir netrukus Goriunovas buvo pakviestas dirbti naujoje vietoje. Tų pačių 1930 m. kovą P. Goriunovas persikėlė į Kovrovą, kur ėmė dirbti šaltkalvių montuotoju.
Nuo 1931 m. gruodžio Goriunovas dirbo gamyklos konstruktorių biure, kuriam vadovavo garsus mokslininkas ir ginklų konstruktorius Vladimiras Fiodorovas, techniku. Po dvejų metų jis perėjo dirbti šaltkalviu derintoju į Kovrovo gamyklos Naujų konstrukcijų ir standartizacijos biuro bandomąsias dirbtuves. Čia dirbo vadovaujamas konstruktoriaus ginklininko V. Degtiariovo, dalyvavo kuriant naujus automatinius šaulių ginklus.
Nuo 1934 m. P. Goriunovas dirbo bandomosiose dirbtuvėse kartu su sūnėnu šaltkalviu derintoju Michailu Goriunovu (1912-1991), kuris atsikėlė iš Kolomnos dirbti Kovrove. Buvo sukurta darbo grupė, kurią sudarė Piotras ir Michailas Goriunovai bei patyręs meistras Vasilijus Voronkovas (1899-1976). Ši grupė, padedama Kovrovo gamyklos bandomųjų darbų cecho darbininkų, per trumpą laiko tarpą sukūrė originalų rankinį kulkosvaidį GVG (rus. ГВГ), pavadintą pagal pirmąsias konstruktorių pavardžių raides.
Mirė 1943 m. gruodžio 23 d., palaidotas Kovrove.

Sukurti ginklai

1943 m. birželio 16 d. TSRS Valstybinio gynybos komiteto nutarimu Nr. 3575 7,62 mm 1943 m. modelio Goriunovo sistemos stovinis kulkosvaidis (SG-43) su Degtiariovo ratiniu stovu buvo priimtas į Raudonosios Armijos ginkluotę. Šis kulkosvaidis – patobulintas GVG variantas.
Sint

Turinys

1492 m. gruodžio 5 d. būrys plėšikų ir juos lydintis vyskupas Nikolajus buvo sučiupti ir gyvi sudeginti savo laive. Nuo tada Nyderlanduose sklando legenda apie Sinta Klausą (Kalėdų Senelį), kuris kaskart, kai gruodžio 5 d. naktį būna pilnatis, pasirodo su savo būriu ir žudo visus, kurie tik pasitaiko kelyje. Aukų būna šimtai, tačiau oficialios versijos visada paneigia žudynes. Taip 1968 m. buvo išžudyta viena šeima, iš kurios gyvas liko tik mažas berniukas Gertas. Užaugęs jis tapo policininku ir pašventė savo gyvenimą Sinta Klauso paieškai, nors niekas niekada netikėjo jo istorija. 
2010 m. gruodžio 5 d. vėl pilnatis ir policijos viršininkas liepia Gertui pasiimti laisvą dieną, nes bijo, jog šis gali ką nors iškrėsti. Nepaisant nurodymo, Gertas vis vien naktį išsirengia į Sinta Klauso medžioklę...
Šviesusis lageras

Šviesus lageras – šviesių (nuo blyškiai gelsvos iki auksinės) alaus rūšių, pasižyminčių švelniu skoniu ir lengvu apynių kartumu, šeima. Ši alaus rūšių šeima susiformavo šviesiojo elio (pale ale) gamybos technologijas pritaikius apatinės fermentacijos alaus (lagero) gamybai.
Dauguma pasaulyje gaminamų alaus rūšių yra šviesieji lagerai. Gaminant daugelį pigiųjų rūšių, greta miežių salyklo taip pat naudojami ryžiai, kukurūzai ir kitos grūdinės kultūros (nuo jų alus tampa dar šviesesnis).

Aprašymas

Šviesieji lagerai paprastai būna švaraus, gaivaus skonio, turi daug angliarūgštės. Skonis paprastai subtilus, nedominuoja nei vienas iš tradicinių alaus sudedamųjų dalių. Paprastai šiam alui vartojamos apynių veislės, pasižyminčios turtingu skoniu, bet menku kartumu; apyniai (jų kartumas, skonis ir kvapas) gali būti vos jaučiami, arba jaučiami stipriai. Dėl lėtos fermentacijos lagere nejaučiamas saldus, diacetilo sukeliamas skonis.
Statinė

Medinės statinės

Medinės statinės sudarytos iš šulų (specialios formos medinių lentelių), suveržtų metaliniais lankais, su galuose įstatytais dugnais. Senovėje buvo naudojami ir mediniai lankai. Statinės daromos iš tam tikrų rūšių medienos. Iškilūs statinių šonai daromi todėl, kad tai didina statinių tvirtumą ir tokias statines lengviau ritinti bei ritinant pakeisti judėjimo kryptį.
Senovėje medinių statinių darytojai buvo vadinami kubiliais. Tuo metu kubilai ir statinės buvo daromi naudojant tą pačią technologiją.

Statinių istorija

Antikos laikais statinės buvo nežinomos. Pvz., senovės graikai ir vėliau romėnai vietoj jų naudojo dideles amforas. Amforose buvo laikomas alyvuogių aliejus, vynas. III amžiuje romėnai ėmė naudoti statines, perėmę šią technologiją iš galų, kurie statines tuo metu naudojo jau kelis šimtus metų.
Nuo tų laikų statinės buvo viena patogiausių taros formų, naudotų tiek gabenimui, tiek laikymui. Statinėse laikė pačius įvairiausius dalykus, tiek skysčius (vanduo, vynas, alus ir kt.), tiek birias medžiagas (grūdai, miltai, sėklos, parakas ir kt.), tiek nedidelius daiktus (pvz., vinis, monetas ir kt.). Maišai ir dėžės buvo pigesni, tačiau jie buvo ne tokie patvarūs ir mažiau patogūs gabenant. Savo reikšmę statinės ėmė prarasti tik XX a., kai imta pereiti prie konteinerių.
Dulce Pontes

Karjera

Dulce dar vaikystėje išmoko groti pianinu, vėliau mokėsi konservatorijoje Lisabonoje. Jos muzikinė karjera prasidėjo 1988 metais, kai pasirodė miuzikluose „Enfim sós“ ir „Quem tramou o Comendador“. 1991 metais atlikėja su daina „Lusitana Paixão“ dalyvavo Festival da Canção konkurse ir jame užėmė pirmą vietą. Su šiuo kūriniu atlikėja pasirodė tarptautiniame 1991 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, jame užėmė aštuntą vietą iš 22 dalyvių, tai vienas aukščiausių Portugalijos rezultatų šiame konkurse. Po metų Dulce išleido debiutinį albumą „Lusitana“, kuriame daugiausiai sudarė pop stiliaus kūriniai. Jos antrojo studijinio albumo „Lágrimas“ (1993) dainas įkvėpė tradicinis iš Portugalijos kilęs muzikos stilius fado, su modernaus stiliaus elementais. Garsiausia albumo daina tapo „A Canção do Mar“, kuri yra filmo „Primal Fear“ (liet. Pirmykštė baimė) garso takelis.
Per savo karjerą Dulce Pontes bendradarbiavo su daugybe tarptautinių atlikėjų, tokiais kaip Cesária Évora, Caetano Veloso, Marisa Monte, Carlos Núñez, keltų muzikos grupė „The Chieftains“, George Delaras ir Baskų muzikos atlikėjas Kepa Junkera.
Turi sūnų José Gabriel (gimęs 2002 m.) ir dukrą Maria José (g. 2009 m.).
Battlefield 4

Papildymai

„China Rising” – išleistas 2013 m. gruodžio 27 d.
„Second Assault” – išleistas 2013 m. lapkričio 22 d.
„Naval Strike” – išleistas 2014 m. kovo 4 d.
„Dragons Teeth” – išleistas 2014 m. liepos 29 d.
„Final Stand” – išleistas 2014 m. gruodžio 2 d.
„Weapons Crate” – išleistas 2015 m. gegužės 26 d.
„Night Operations” – išleistas 2015 m. rugpjūtį.
„Community Operations” – išleistas 2015 m. spalio 27 d.
Girininkija

Girininkija − gamybinis administracinis miškų urėdijos ūkio vienetas. Vadovauja girininkas. Girininkijos dar skirstomos į eiguvas. Dabartiniu metu Lietuvoje yra 381 girininkija. Girininkija turi techninių darbuotojų, kurie jos teritorijoje dirba miško ruošos, želdinimo, ugdymo ir kitus darbus, saugo miškus nuo gaisrų, kontroliuoja ūkininkavimą miškuose.

Istorija

Apie XV a. pabaigą Lietuvos miškai buvo suskirstyti į girias, o XVI a. pabaigoje dvarų inventoriuose jau minimos ir girininkijos. Girias, vėliau girininkijas, administravo girininkai, istoriniuose šaltiniuose minimi nuo XVI a. pradžios (1512 m. Gardino, 1518 m. Birštono, 1524 m. Darsūniškio). Jie prižiūrėjo medžioklę ir miško eksploataciją, o vėliau ir žvejybą. Girininkai būdavo bajorai; juos skirdavo Didysis kunigaikštis. Vystantis miško ūkiui, girininkų teisės ir pareigos pamažu keitėsi.
Džamu ir Kašmyras

Istorija

Iki XIX a. atkiros valstijos dalys: tibetiečių Ladakas, dogrų Džamu ir kašmyrų Kašmyro slėnis vystėsi atskirai ir savarankiškai. 1846 m. Džamu valdovai sukūrė Džamu-Kašmyro karalystę, kurios teritorija ir atitinka dabartinį Kašmyro regioną. 1947 m. ši karalystė buvo neteisėtai padalinta tarp Indijos ir Pakistano. Kadangi nė viena valstybė nepripažįsta karine jėga nustatytų sienų, Kašmyro konfliktas tęsiasi iki dabar.

Kultūra

Indijai priklausoma Kašmyro teritorija gali būti skirstoma į tris kultūrinius regionus: Džamu, Kašmyro slėnį ir Ladaką. Džamu dažnai vadinamas „šventyklų miestų“, į kurį nuolat plūsta hinduistų ir musulmonų piligrimai. Kašmyras žinomas dėl savo įspūdingo kalnų peizažo, o Ladakhas, dar vadinamas „Mažuoju Tibetu“, žymus savo budistine kultūra.

Geografija

Didžioji Džamu ir Kašmyro dalis išsidėsčiusi Himalajų kalnyne.
Stakliškių Švč. Trejybės bažnyčia

Istorija

Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1586 m. Jai 1596 m. dovanoti Kielionių, Kvedariškių, Virkininkų kaimai, ežeras (kunigas privalėjo mokėti lietuviškai, įsteigti mokyklą). 1641 m. valdą padidino Jonas Alfonsas Lackis. Manoma, kad 1655 m. karo su Maskva metu bažnyčią sudegino Rusijos kariuomenė.
1663 m. nauja bažnyčia pastatyta iki stogo. Užbaigta 1674 m. Parapijai 1744 m. priklausė 31 kaimas. 1770–1776 m. Stakliškių seniūnas Juozapas Teodoras Boufalas-Daraškevičius (lenk. Józef Teodor Bouffał-Doroszkiewicz), herbas Kościesza, pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią, konsekravo Vilniaus pavyskupis Tomas Zenkavičius. 1818 m. audra suardė bažnyčios stogą, apgriovė bokštus. 1828 m. bokštai dar buvo neatstatyti.
1871 m. į Stakliškes iš Pagramančio (Telšių vyskupija) atkeltas klebonas Vincas Butvydas (buvo įkliuvęs Motiejaus Valančiaus knygnešių byloje). Jis Stakliškėse klebonavo 29 metus, kėlė gyventojų tautinį sąmoningumą. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.
1925–1954 m. Stakliškėse klebonavo (vėliau altarista) Vladas Jezukevičius (1886–1956 m.), lietuvių atgimimo žadintojas, spaudos bendradarbis, palaidotas šventoriuje.

Architektūra

Bažnyčia vėlyvojo baroko, kryžminio plano, su pusapskrite apside, 2 bokštais. Vienanavė, su transeptu. Virš kryžmos – aklinas žemas kupolas. Pagrindinį fasadą remia du tritarpsniai bokštai. Šoninius fasadus sudaro siaurų bokštų ir plačių koplyčių bei žemų zakristijų kontrastai. Viduje saugomas barokinis interjeras. Vidaus erdvę formuoja trumpa nava, triarkis priebažnytis, dvi šoninės koplyčios ir presbiterija bei chorai. Centrinis altorius – dviejų aukštų, iškeltas ant aukšto cokolio, tradicinės kompozicijos. Dar keturi bažnyčios altoriai išdėstyti transepto koplyčiose.
Yra vertingų objektų: vargonai, sakykla, XVII–XVIII a. dailės ir skulptūros kūriniai, liturginiai reikmenys, tarp kurių – paveikslas „Švč. Trejybė“ ir skulptūra „Nukryžiuotasis“. Altoriaus, krikštyklos ir sakyklos formose įamžinti Boufalų šeimos herbų motyvai. Vienas iš trijų varpinės varpų nulietas 1631 m.
Šventorių juosia mūrinė tinkuota tvora. Šalia bažnyčios XVIII a. buvo įrengta mūrinė koplytėlė, kurioje šiuo metu pastatyta skulptūra Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečiui atminti.
Lockheed Martin

Lockheed Martin – tarptautinė, viena didžiausių aukštųjų technologijų bei lėktuvų ir kitų aviacijos bei kosmonautikos aparatų gamybos korporacijų. Įsikūrė 1995 m. susijungus „Lockheed“ ir „Martin Marietta“ korporacijoms. Visame pasaulyje „Lockheed Martin“ turi apie 140 tūkstančių darbuotojų. Dabartinis prezidentas – Robert J. Stevens.
Pagal įplaukas „Lockheed Martin“ yra didžiausias pasaulyje karinės srities rangovas. 2005 m. 95 % korporacijos įplaukų sudarė JAV vyriausybės ir kitų JAV valstybinių įstaigų bei kitų šalių vyriausybių kariniai užsakymai.
2006 m. „Lockheed Martin“ komanda laimėjo „Collier“ trofėjų už naikintuvo „F-22 Raptor“ sukūrimą.
Algirdas Kučinskas

Biografija

1999 m. UAB „Liepona“ direktoriaus pavaduotojas.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys, 1999 m. LSDP statuto komisijos narys, nuo 2001 m. LSDP Kybartų grupės pirmininkas.
2000–2001 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Jonas Grigas (1951)

Biografija

1974 m. pasiekė Tarybų Sąjungos sporto meistro normatyvą. 1976 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1978 m. – 1979 m. dėstė VVPI fizinio lavinimo katedroje. 1979 m. – 1991 m. Vilniaus Žalgirio sporto įrenginių valdybos direktoriaus pavaduotojas, 1991 m. – 1992 m. Žalgirio baseino direktoriaus pavaduotojas, 1992 m. – 2011 m. Žalgirio stadiono direktorius. Nuo 1997 m. buvo sporto klubo Smiginis prezidentas, o nuo 2006 m. sporot klubo Stajeris prezidentas. 2000 m. – 2004 m. sporto tarybos prie Vilniaus miesto kūno kultūros ir sporto skyriaus narys. 1978 m. – 2008 m. tradicinio Naujamečio bėgimo organizatorius.
Berno kantonas

Geografija

Pietryčiuose yra Berno Alpių dalis (aukščiausios viršūnės – Finsterarhornas, 4274 m, Jungfrau, 4158 m), ~260 km² plotą užima ledynai, viduryje – tankiai gyvenamas Šveicarijos plokščiakalnis (vyraujantis aukštis 400–800 m), šiaurės vakaruose – Juros kalnai. Svarbiausios upės – Arė, Emė, didžiausi ežerai – Bylis, Tūnas, Briencas, Nešatelis.

Ekonomika

Laikrodžių, mašinų gamyba, elektrotechnikos, tekstilės, maisto (pieno, sūrių) pramonė, medžio ir metalo apdirbimas. Amatai (puodininkystė). Įrengta nemažai hidroelektrinių, veikia Mulebergo atominė elektrinė. Auginami kviečiai, cukriniai runkeliai, pašariniai augalai. Vynuogininkystė (ypač prie Bilio ir Tūno ežerų). Emės, Simės, Zanės upių slėniuose, Berno Alpėse verčiamasi pienine gyvulininkyste. Berno kantonas taip pat yra svarbus turizmo, alpinizmo, žiemos sporto regionas. Kurortai – Interlakenas, Tūnas, Meiringenas, Grindelvaldas, Miurenas, Kanderstegas, Gštadas, Adelbodenas. Svarbiausias geležinkelis-Bernas-Milanas (Italija); Berno Alpėse jis eina Liočbergo tuneliu.

Istorija

Kantono teritoriją sudaro sritys, kurias XIV–XVI a. prisijungė kantono centras Bernas. Galioja 1893 m. konstitucija. Pagal 1978 m. rugsėjo referendumą, nuo vokiškai kalbančiojo Berno kantono 1979 m. atskirtas Jura kantonas, kuriame vyrauja prancūzakalbiai.
Kirilas Mazurovas

Biografija

1933 m. baigė Gomelio automobilių kelių technikumą, 1947 m. – VKP(b) CK Aukštąją partinę mokyklą. Nuo 1933 m. kelių technikas, nuo 1936 iki 1938 m. ir nuo 1941–1942 m. tarnavo Raudonojoje Armijoje, Karo metais – karinių veiksmų dalyvis (buvo sužeistas), bataliono politrukas, vadas, armijos politinio skyriaus instruktorius. Baltarusijos KP CK ir Centrinio partizaninio judėjimo štabo įgaliotinis ir pogrindinio darbo organizatorius vokiečių armijos okupuotose teritorijose.
Nuo 1938 m. Baltarusijos geležinkelių politinio skyriaus instruktorius Gomelyje, nuo 1939 m. komjaunimo funkcionierius. Nuo 1940 iki 1941 m. Bresto srities komiteto I-asis sekretorius, nuo 1942 m. Baltarusijos komjaunimo CK sekretorius, II-asis sekretorius, nuo 1946 iki 1947 m. CK I-asis sekretorius, nuo 1947 m. Baltarusijos KP CK aparato darbuotojas, partijos Minsko miesto komiteto II-asis ir I-asis sekretorius, nuo 1950 iki 1953 m. Minsko srities komiteto I-asis sekretorius, nuo 1953 iki 1956 m. Baltarusijos TSR Ministrų Tarybos pirmininkas, nuo 1956 iki 1965 m. Baltarusijos KP CK I-asis sekretorius.
Nuo 1965 iki 1978 m. TSRS Ministrų tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas. Nuo 1986 m. Sąjunginės karo ir darbo veteranų tarybos pirmininkas, nuo 1956 iki 1981 m. TSKP CK narys, nuo 1957 iki 1965 m. kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius, nuo 1965 iki 1978 m. Politinio biuro narys. TSRS Aukščiausiosios Tarybos 3-9 šaukimų deputatas, nuo 1989 m. TSRS Liaudies deputatas.
Mirė 1989 m. Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

Apdovanojimai

Socialistinio darbo didvyris (1974 m.).
Arnold Volpe

Biografija

Gimė 1869 m. liepos 9 d. Kaune. Mokėsi Sankt Peterburgo konservatorijoje. 1898 m. emigravo į JAV, nuo 1902 m. dirigavo jaunimo simfoniniam orkestrui Niujorke. 1904-1914 m. vadovavo savo vardo simfoniniam orkestrui. Nuo 1918 m. diriguodavo vasaros koncertams Lewihson stadione. 1919-1922 m. Vašingtono nacionalinės operos muzikos direktorius. 1922-1925 m. Kanzas Sičio konservatorijos direktorius. 1926 m. įkūrė Majamio universiteto simfoninį orkestrą. Mirė 1940 m. vasario 2 d. Majamyje. 1954 m. Majamyje atidaryta jo vardu pavadinta muzikos mokykla.
Ukrainos Konstitucija

Turinys

Ukrainos Konstitucija reglamentuoja pamatinius Ukrainos valstybės ir visuomenės gyvenimo aspektus. Kaip Konstitucija (lot. constitutio - „nustatymas“), pagrindinis valstybės įstatymas, turintis aukščiausią teisinę galią, nustato Ukrainos politinės, teisinės ir ekonominės sistemos pagrindus. Konstitucija įtvirtina demokratinę santvarką, valdžios institucijas, įtvirtina valdžių padalijimo principą.

Konstitucinis Teismas

Konstitucinę justiciją, konstitucinę priežiūrą vykdo Konstitucinis Teismas.