google/wiki40b huggingface dataset:
Judita

Judita (hebr. יְהוּדִית = Yəhûḏîṯ – 'Judė', sen. gr. ′Ioυδíθ) apokrifinėje Senojo Testamento tradicijoje – pamaldi našlė, išgelbstinti miestą nuo asirų antpuolio, pagrindinė Juditos knygos veikėja.
Kai asirų karaliaus Nabuchodonosoro karvedys Olofernas apgula Judėjos miestą Vetilujų, ir tame mieste išsenka vandens atsargos, gražuolė Judita, apsirengusi savo geriausius rūbus, pasiėmusi su savimi tarnaitę ir maisto atsargų išeina link priešo stovyklos. Ten ji prisistato jos grožio apkerėtam Olofernui ir jam pasakoja, kad atėjusi padėti užkariauti nuodėmėse paskendusį miestą ir nurodo jam tą akimirką, kai miestas Dievo bus perduotas į Oloferno rankas. Karvedys surengia Juditai puikų priėmimą, ir ši pasilieka jo stovykloje, kur maitinasi savo atsineštu maistu, o naktimis eina į slėnį, kur meldžiasi ir apsiprausia. Ketvirtą dieną Olofernas surengia puotą į kurią pakviečia ir Juditą. Jiems palapinėje pasilikus dviese, apgirtęs Olofernas, svajojantis užvaldyti Juditą, krenta į savo guolį, o Judita tada jo paties kalaviju nukerta galvą ir įdeda į krepšį su maisto atsargomis. Vidurnaktį ji kaip įprasta išeina iš stovyklos, bet paskui pasuka į savo miestą. Ten ji iškelia Oloferno galvą ant miesto sienos ir asirų pulkuose prasideda sąmyšis. Asirai priversti atsitraukti iki pat Damasko.
Juditos knyga patenka į Septuagintą, ir tiek stačiatikių, tik katalikų laikoma Senojo Testamento dalimi. Jos nepripažįsta protestantai ir judėjai.
Beržas

Panaudojimas

Beržų mediena stipri, naudojama baldų, faneros gamyboje. Iš šakelių rišamos šluotos ir vantos. Iš beržų gaunama beržų sula, vartojama kaip gėrimas. Tirštinant beržų sulą galima pagaminti beržų sirupą.

Vaistinės žaliavos rinkimas

Vasario-kovo mėnesiais geriausias laikas rinkti beržų pumpurus.
Surenkamos nedidelės šakos, surišamos į pundelius ir sunešamos į pastogę, kur per mėnesį išdžiūsta. Tuomet pumpurai nukuliami ir išvalomi nuo priemaišų. Surinktus pumpurus galima džiovinti ir apšildomoje patalpoje 30-35 °C temperatūroje. Tokiu būdu prieš džiovinant, pumpurai atskiriami nuo šakų. Iš 2,2-2,5 kg šviežių pumpurų gaunama 1 kg sausos žaliavos.
Gerai išdžiovinti pumpurai yra tamsiai rusvos spalvos, aštraus skonio, balzamo kvapo. Priklausomai nuo beržo rūšies, turi 0,02-8,0 % eterinio aliejaus, C vitamino, cukraus, saponinų, organinių rūgščių.

Pavojai

Šiaurinėse pasaulio platumose beržų žiedadulkės kelią daug problemų. Nustatyta, kad šiuose regionuose net apie 20 proc. žmonių populiacijos alergiški beržų žiedadulkėms ir šis skaičius vis auga. Pasaulio mokslininkai nustatė, kad viename kubiniame metre oro, esant apie 30 beržo žiedadulkių, prasideda alerginiai susirgimai jautriems žmonėms, o ore pasiekus 80 žiedadulkių/m3, šios reakcijos būna labai stiprios.
Terezė Petronienė

Biografija

1964 m. baigė Utenos medicinos mokyklą, slaugytoja. VšĮ Visagino PSPC vyriausioji slaugos administratorė.
2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Visagino skyriaus narė.
Nuo 2007 m. Visagino savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Antanas, vaikas Lolita.
Valdemaras Kilius

Biografija

1980 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas. AB Lietuvos draudimas Šiaurės regiono pardavimų direktorius.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Molėtų rajono savivaldybės tarybos narys. Šiuo metu gyvybės draudimo bendrovės Metlife Amplico grupės vadovas.
Lietuvos – Vokietijos draugijos Molėtų skyriaus pirmininkas. Sutuoktinė Irma, vaikai Dalia, Asta.
Antatilčiai

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad gyvenvietė kūrėsi prie tilto per Siesartį (šiaurės rytų aukštaičiams būdingas priešdėlis anta- ir bendrinis žodis tiltas), todėl pavadinimo kilmė analogiška Antalieptei.
Kuveito vėliava

Kuveito vėliava – stačiakampio formos, padalibta į tris vienodo aukščio juostas: viršutinė – žalia, vidurinė – balta, apatinė – raudona. Prie flagštoko įkomponuota juodos spalvos trapecija.

Simbolika

Žalia spalva simbolizuoja Kuveito gamtą, balta – žygdarbius, raudona – pralietą kovose dėl laisvė kraują, juoda simbolizuoja mūšius.

Spalvos

        Pantone spalvų sistemoje: Žalia – Pantone 340; RGB spalvų sistemoje: Žalia – 0, 148, 96.
        Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.
        Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Pantone 186; RGB spalvų sistemoje: Raudona – 210, 16, 52.
        Pantone spalvų sistemoje: Juoda – Pantone 294; RGB spalvų sistemoje: Raudona – 0, 0, 0.
Franciszek Żwirko

Biografija

Gimė 1895 m. rugsėjo 16 d. Švenčionyse. Baigė Vilniaus gimnaziją. Savanoriškai įstojo į Rusijos imperijos kariuomenę, baigė karininkų mokyklą Irkutske. Kovojo I pasauliniame kare, apdovanotas Anos ginklo medaliu. 1917 m. įstojo į lenkų pulką suformuotą Rusijoje. Nuo 1918 m. kovėsi Rusijos pilietiniame kare Antono Denikino būryje prieš bolševikus, tuo metu treniravosi skraidymo kursuose. 1921 m. bolševikams laimėjus pilietinį karą grįžo į Lenkiją.
1923 m. lapkritį baigė Bydgoščiaus lakūnų mokyklą ir vėliau aukštesniąją Grudziondzo lakūnų mokyklą ir tapo Lenkijos karinių oro pajėgų leitenantu. Nuo 1924 m. dalyvavo lėktuvų varžybose. 1929 m. drauge su Stanislovu Vigura (1901–1932) apskrido Europą, įveikęs 5 tūkstančius kilometrų maršrutu Varšuva-Erfurtas-Paryžius-Barselona-Venecija-Varšuva. Tais pačiais metais pasiekė II kategorijos lėktuvų pasaulinį aukščio rekordą (4004 m). 1931 m. dalyvavo aviacijos ralyje per Rygą iki Talino. 1932 m. kartu su Stanisław Wigura laimėjo pasaulines sportinių lėktuvų varžybas. 1932 m. rugsėjo 11 d. drauge su S. Vigura vykdami į lakūnų susitikimą Prahoje žuvo sugedus lėktuvo sparnui ir nukritus ant žemės Tierlicke netoli Cešyno.
Palaidotas kartu su S. Vigura Povonzkų kapinėse. Švenčionyse ant namo (Partizanų g. 7), kuriame vaikystėje gyveno P. Žvirka, pakabinta atminimo lenta lenkų kalba. Vilniuje Salininkų mikrorajone viena iš gatvių pavadinta lakūno garbei.
Zebedenas

Zebedenas (Zebeden, Zebedem) – baltų didikas (greičiausiai jotvingių kilmės), kunigaikščio Netimero brolis. 1009 m. nukirsdino krikščionių misionierių Brunoną (prie Alstros upelio, Lietuvos ir Rusios (Prūsijos?) pasienyje). Šio įvykio dėka Kvedlinburgo analuose pirmą kartą paminėtas Lietuvos vardas.
Paul Delvaux

Biografija

Polis Delvo gimė 1897 m. rugsėjo 23 d. Ontė miestelyje Lježo provincijoje, Belgijoje. 1916−1917 m. jis mokėsi architektūrą ir 1918−1919 m. − dekoratyviąją dailę Karališkojoje dailės akademijoje Briuselyje. Po 1920 m. jo dailės stilius buvo paveiktas dailininkų Dž. Ensoro ir Gustavo De Smet kūrybos. Apie 1930-ųjų vidurį P. Delvo buvo paveiktas S. Dali, Dž. de Kiriko, tautiečio R. Magrito kūrybos ir jo tapyba pasikeitė į siurrealistinę. Polis Delvo priklausė Les Compagnons de l’Art dailininkų draugijai ir 1936 m. eksponavo su Renė Magritu bendroje parodoje Briuselio dailės centre. 1938 m. įvyko jo personalinės parodos Briuselio dailės centre ir galerijoje Londone. Tais pačiais metais jis sudalyvavo Tarptautinėje siurrealistų parodoje Paryžiuje, organizuotoje A. Bretono ir P. Eliuaro. Prieš antrąjį pasaulinį karą dailininkas keliavo po Italiją ir jo kūryboje pasirodė klasikinės architektūros motyvų, bei jis buvo paveiktas XVI a. manieristinės dailės bruožų. P. Delvo po to nebekeitė savo tapybos stiliaus.
1944−45 m. Briuselio dailės centre įvyko pirmoji P. Delvo retrospektyvinė paroda. 1947 m. jis kūrė scenos dekoracijas Ž. Ženė baletui „Adamas Mirua“ ir bendradarbiavo su P. Eliuaru ties kitais metais išleista knyga „Eilės, paveikslai ir dizainai“. 1950−1962 m. P. Delvo užėmė profesoriaus postą Briuselio aukštojoje architektūros ir dailės mokykloje, dirbo sieninės tapybos užsakymais. Jis gyveno Buaforo (Bosvordės) Briuselio priemiestyje. 1965−66 m. P. Delvo užėmė Karališkosios Belgijos dailės akademijos prezidento ir direktoriaus postus, maždaug tuo pačiu metu pradėjo dirbti su litografija. Jo retrospektvinės parodos įvyko 1965 m. Lilyje, 1969 m. Paryžiuje, 1973 m. Roterdame, 1975 m. Tokijuje ir Kiote. 1977 m. P. Delvo tapo asocijuotu Prancūzijos dailės akademijos nariu. 1982 m. Belgijos Kokseidės mieste atsidarė P. Delvo vardo muziejus. Po 1986 m. dėl silpstančio regėjimo dailininkui teko mesti tapybą. Polis Delvo mirė 1994 m. liepos 20 d. Vornė miestelyje Belgijoje, kuriame gyveno paskutinius 15 metų. Dailininkas garsus moteriškų aktų vaizdavimu. Būdingais jo tapybos pavyzdžiais minimi paveikslai „Mėnulio fazės“ (1939 m., Niujorko šiuolaikinio meno muziejus), „Miško prabudimas“ (1939 m., Čikagos dailės institutas). P. Delvo siurrealistiniam stiliui buvo labiau būdingos sąsajos su ankstyvojo Nyderlandų meno bruožais vaizduojant figūras. Jis pats nesiejo savęs su kitais Belgijos siurrealistais ir matė save kaip dirbantį Jano van Eiko ir Hanso Memlingo tradicijoje šiuolaikinį kūrėją.
Armėnijos himnas

Himno pakeitimo diskusijos

Paskutiniu metu Armėnijoje kilo diskusijos ar palikti esamą himną ar priimti kitą. Esamas himnas kaltinamas esąs pernelyg niūrus ir "bailus". Buvo sudartyta 22 žmonių komisija atrinkti iš 85 naujojo himno kandidatų. Palankiausiai vertinamas armėnų poeto Yeghishe Charents pasiūlymas arba pakeistas Socialistinės Armėnijos himnas su naujais žodžiais. Tačiau kol kas Mūsų Tėvynė parlamento patvirtinta kaip oficialus himnas.
Loreta Zakarevičienė

Loreta Zakarevičienė(g. 1956 m.) – lietuvių diplomatė, valstybės tarnautoja.

Biografija

Baigė Vilniaus universitetą. 1990-1992 m. dirbo Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo pirmininko Vytauto Landsbergio padėjėja vidaus politikos klausimais. 1992-1996 m. ji buvo Seimo nario padėjėja, 1996 metais tapo Seimo Pirmininko atstove spaudai.
2000 m. perėjo į diplomatinę tarnybą: dirbo Užsienio reikalų ministerijos Saugumo politikos departamento Integracijos į NATO skyriuje, Lietuvos nuolatinėje atstovybėje prie NATO. Iki 2009 dirbo Lietuvos ambasados Moldovoje ministre-patarėja.
2009 m. sausio mėn. –2010 m. rugsėjo mėn. – Lietuvos Respublikos ministro pirmininko A.Kubiliaus patarėja užsienio politikos klausimais.
2010 m. spalio mėn. - 2014 m. birželio mėn. – Lietuvos nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Lenkijos Respublikoje.
Nuo 2014 m. rugpjūčio 19 d. - Lietuvos ambasadorė Austrijoje.
Kola (miestas)

Istorija

Kola yra istorinis Kolos pusiasalio centras. Miesto vardas kilo nuo Kolos upės, kurios pavadinimas kildinamas iš samių Koljok, reškiančio „aukso upė“. Tiksli Kolos įkūrimo data nežinoma, dabar plačiausiai pripažįstama versija kad miestas įkurtas 1517 m., nors seniau spėta, kad įkūrimo data buvusi 1264 m. (tačiau to nepatvirtina joks šaltinis). Senovėje tai buvo svarbus prekybos ir žvejybos centras, čia lankėsi švedų, olandų, norvegų pirkliai. Mieste buvo ostrogas, didelis medinis Kristaus Prisikėlimo soboras. 1700 m. prasidėjus Šiaurės karui, tvirtovė sustiprinta. 1780 m. Kolai oficialiai suteiktas miesto statusas, ji buvo apskrities centru Archangelsko gubernijoje. XIX a. pr. pastatyta mūrinė cerkvė.
1854 m. anglų laivynas suniokojo Kolos tvirtovę ir cerkvę. Miestas patyrė nuosmukį, buvo prijungtas prie Kemės apskrities. Vėliau miestas atsikūrė, 1883 m. vėl tapo apskrities centru. XX a. pr. Kolą nustelbė besikuriantis Murmanskas. 1965 m. Kolai oficialiai grąžintas miesto statusas.
Kultūros paveldas

Kultūros paveldas – per kelias kartas perimtos etniniu, istoriniu, estetiniu ar moksliniu požiūriu svarbios kultūros vertybės. Kultūros paveldas skirstomas į materialųjį ir nematerialųjį paveldą. Kultūros paveldas su gamtos paveldu sudaro Pasaulio paveldą.

Istorija

Kultūros paveldo samprata klostėsi šimtmečius. Ilgą laiką kultūros paveldu laikyti pavieniai architektūros, dailės, archeologijos ir istorijos paminklai. Nuo XX a. antrosios pusės kultūros paveldą imta traktuoti kaip kultūrinės ir gamtinės aplinkos visumą. XX a. pabaigoje įsigalėjo kultūrinio kraštovaizdžio sąvoka. 
1972 m. UNESCO priimtoje Pasaulinio kultūros ir gamtos paveldo globos konvencijoje skelbiama, kad kiekvienos tautos paveldas yra visų tautų paveldas, kurį būtina pažinti ir saugoti. Konvenciją ratifikavo ar prie jos prisijungė 193 valstybės (Lietuva – 1992 m., Latvija ir Estija – 1995 m.). Reikšmingiausius kultūros paveldo objektus Pasaulio paveldo komitetas skelbia pasaulio paveldo paminklais. Pasaulio paveldo sąraše yra 644 kultūros bei 24 kultūros ir gamtos objektai. 
Nuo XXI a. pradžios pagal Nematerialaus kultūros paveldo apsaugos konvenciją, priimtą 2000 m. tautų nematerialusis paveldas skelbiamas žmonijos kultūros paveldu. Lietuva konvenciją ratifikavo 2004 m.

Nematerialusis kultūros paveldas

Nematerialusis kultūros paveldas pagal UNESCO Nematerialaus kultūros paveldo apsaugos konvenciją – tai ilgainiui nusistovėjusi veikla, vaizdai, raiškos formos, žinios, įgūdžiai, taip pat su jais susijusios priemonės, objektai, žmogaus veiklos produktai ir su jais susijusios kultūrinės erdvės, tam tikrų bendruomenių pripažintos kaip kultūros paveldo dalis. Jis svarbus bendruomenės ar grupės tapatybės ir tęstinumo požiūriu, rodo kultūrų įvairovę. 
Nematerialusis kultūros paveldas daugiausia reiškiasi per žodinės kūrybos tradicijas ir raiškos formas (kalba, scenos menas, papročiai, apeigos ir šventiniai renginiai), taip pat per su gamta ir visata susijusias mokslo sritis bei tradicinius amatus.
Klodzko apskritis

Istorija

Klodzko apskritis įkurta 1999 m. sausio 1 d., po Lenkijos vietos savivaldos reformos, priimtos 1998 m.
Kancleris

Žodžio kilmė

Žodis gali būti kilęs iš Senovės Romos vartų (lot. cancelli:) saugotojo (cancellarius), kuris vėliau įgijo prasmę raštininkas, raštinės (cancelliaria) vadovas, dar vėliau – miesto prižiūrėtojas (sinonimas – Praefectus urbi), valdovo rūmų prievaizdas, valdovo antspaudo saugotojas.

Pareigybė

Dar Senovės Egipte valdovo antspaudo saugotojo pareigybė buvo viena aukščiausių valstybėje, tolygi vyriausiam žyniui. Europoje šioms pareigoms pažymėti nuo XII a. naudotas žodis kancleris, pavyzdžiui, Danijoje pareigos vadinosi karališkasis kancleris.
Lenkijos karalystėje nuo XIV a. ir Abiejų Tautų Respublikoje (1569–1795 m.) Didysis kancleris (kanclerz) buvo ne tik antspaudo saugotojas ir karaliaus rūmų viršininkas, bet ir valstybės vykdomosios valdžios prižiūrėtojas. Jam pavaldus buvo iždo kancleris, tvarkęs karaliaus pajamas ir išlaidas. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kancleris buvo pavaldus tiesiogiai karaliui. Atskiras valstybės valdymo sritis prižiūrėjo pakancleriai. Seimo kancleris vadovavo karaliaus sušaukto Seimo darbui.
Prancūzijoje valstybės kancleris (Chancelier de France) buvo antspaudo saugotojas, Respublikos laikais taip pavadintos parlamento pirmininko pareigos. Šveicarijos konfederacijoje Valstybės arba Federalinio kanclerio (vok. Bundeskanzler:, pranc.: Chancelier fédéral, ital.: Cancelliere della Confederazione) pareigybė įvesta 1848 m. Tai septynių konfederacijos narių ministras pirmininkas. Austijos kancleris nuo 1918 m. taip pat yra ministras pirmininkas.
Vokietijoje 1871 m. buvo įvesta Imperijos kanclerio (reichskanclerio, Reichskanzler) pareigybė. Jis buvo ne tik vyriausybės vadovas, bet ir aukštųjų parlamento rūmų Bundesrato pirmininkas. 1918 m. nuvertus kaizerį Vilhelmą II kanclerio pareigos buvo praplėstos, padidinus vykdomosios valdžios įgaliojimus. 1934 m. Hitleris prie reichskanclerio pareigų pridėjo ir mirusio prezidento Hindenburgo įgaliojimus ir pasivadino Vadu ir Reicho kancleriu (Führer und Reichskanzler). Po Antrojo pasaulinio karo Vokietijos ministras pirmininkas vadinamas Valstybės kancleriu (Bundeskanzler) ir yra renkamas parlamento žemųjų rūmų – Bundestago ketveriems metams.
Didžiosios Britanijos parlamente jo aukštųjų rūmų vadovo, aukščiausiojo teisėjo ir Konstitucinių reikalų departamento vadovo pareigybė – Lordas kancleris (Lord High Chancellor, King’s Chancellor) atsirado dar Anglijos karalystės laikais. 1922 m. įvesta Airijos kanclerio (Chancellor of Ireland) pareigybė Šiaurės Airijai.
Švedijoje ir Suomijoje yra teisingumo kanclerio pareigybė, analogiška ombudsmenui, Lietuvoje – Seimo kontrolieriui.
Estijoje 1938–1940 m. teisingumo kancleris vadovavo Teisingumo kanclerio institucijai prie Respublikos Prezidentūros ir buvo atskaitingas Prezidentui. Pareigybė atkurta atstačius Estijos nepriklausomybę. Teisingumo kanclerį Prezidento siūlymu skiria Parlamentas septynerių metų kadencijai. Tai yra pareigūnas, kurio veikla yra nepriklausoma. Jis prižiūri žmonių konstitucinių teisių ir laisvių įgyvendinimą viešajame sektoriuje ir tikrina parlamento įstatymų ir vyriausybės, ministrų ir savivaldybės reglamentų atitikimą Konstitucijai.
Svirplėnai

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 9 km
Štakiriai – 2 km
Varnupis (Širvėna) – 1 km
Tarosiškiai – 1,7 km
Anglininkai – 2 km
Kuteliai – 2 km
Skriaudupis (Biržai) – 0,8 km
Nepažįstamoji

Turinys

Ukrainietė emigrantė Irina Italijoje pateko į prekiautojų žmonėmis rankas, buvo verčiama užsimti prostitucija. Galiausiai ji pasiryžo bėgti, prieš tai nužudydama jos pagrindinį kankintoją Mufą.
Ištrūkusi Irina nusprendia likti šalyje ir rasti savo dukterį, kurią, kaip ir kitų merginų vaikus, nusikaltėliai parduodavo. Sužinojusi kokioje šeimoje mergeitė yra, Irina įsidarbina pas juos mergaitės aukle. Būdama greta dukters ji pradeda užsimiršti ir savo keistu elgesiu kelia aplinkiniams vis daugiau įtarimų, kol galiausiai atleidžiama. Tuo metu paaiškėja, kad Mufa gyvas ir ieško jos, norėdamas atkeršyti...
Little Free Library

Little Free Library (liet. nemokama bibliotekėlė) – tarptautinė, ne pelno organizacija, kurios misija – skatinti knygų skaitymą, sudarant galimybę nemokamai keistis knygomis įvairiose pasaulio šalyse. Pagrindinis organizacijos atributas – gatvėje įrengti knygų „nameliai“ su knygomis, kurias gali laisvai pasiimti skaitymui ar papildyti savo leidiniais kiekvienas norintis.
Šiuo metu pasaulyje yra apie 25 tūkstančius knygų namelių, kuriems organizacija yra suteikusi oficialius numerius (Lietuvoje – apie 10). Visus juos galima surasti svetainėje esančiame žemėlapyje pagal pasirinktą vietą. Organizacija yra parengusi bibliotekėlių „statybos“ projektus, taip pat prekiauja jau pagamintais mode­liais ir įvairiais priedais bei su veikla susijusiais atributais.

Istorija

Pirmąjį namelį knygoms 2009 m. įrengė Todd Bol Viskonsino valstijoje (JAV). Jis buvo skirtas mamos – skaityti mėgusios mokytojos – atminimui pagerbti. Biblio­tekėle buvo pasirinktas į mokyklą panašus namelio modelis. Jį pripildęs knygų T. Bolas įrengė ant pašto dėžutės priešais namą. Draugams ir kaimynams ši idėja patiko, todėl jie taip pat įsirengė panašius namelius su užrašu „Nemokamos knygos“. T. Bolas bibliotekėlių gamybai stengėsi naudoti perdirbtas medžiagas. Prie šios idėjos prisidėjo socialine rinkodara besidomintis Rick Brooks, kuris užmezgė ryšius su žiniasklaida, nepelno siekiančiomis organizacijomis, galimais rėmėjais.
2010 m.vasarą ėmė aiškėti knygų namelių koncepcija: visi originalūs modeliai buvo gaminami iš antrinių žaliavų, ir jų paskirtis – sudaryti sąlygas keistis knygomis ir sutelkti žmones bendrai naudingai veiklai. Bibliotekėlė buvo pristatyta rugsėjo mėnesį vykusioje mugėje. 2011 m. nemokamų bibliotekėlių projektas susilaukė didelio vietinės ir nacionalinės spaudos dėmesio ir virto judėjimu, kuris 2012 m. gegužę oficialiai įregistruotas kaip ne pelno organizacija „Little Free Library“.

Lietuvoje

Knygų mainai, kai kiekvienas praeidamas gali pasiimti knygą ar atnešti kitiems ką nors paskaityti, vyksta įvairiuose Lietuvos miestuose ir mažesnėse gyvenvietėse. Ant nemokamos bibliotekėlės namelio yra iškaba „Little Free Library“, joje nurodytas oficialus registracijos numeris.
Pirmoji bibliotekėlė (nr. 3756) įsteigta 2012 m. Vilniuje, Antakalnyje, Tramvajų gatvėje.
2016.08.24 Kelmės gatvėje oficialiai įsteigta (užregistruota pasauliniame žemėlapyje) pirmoji bibliotekėlė (nr.34456) Šiauliuose.
Žagsėjimas

Priežastis

Žagsulys gali būti sukeltas daugybės centrinės ir periferinės nervų sistemos sutrikimų, dėl sujaudintų ar pažeistų klajoklio bei diafragminio nervų. Žagsulys dažnai prasideda suvartojus alkoholio, karbonizuotų gėrimų, sausų kepinių bei aštraus maisto. Taip pat jis gali būti sukeliamas per greitai valgant ar dėl labai ilgo juoko. Ilgai trunkantis ir sunkiai gydomas žagsėjimas gali būti sukeltas pažeidus ar suerzinus susijusius nervus. Chemoterapija 30 % pacientų taip pat sukelia žagsulį.

Filogenetinė hipotezė

Christian Straus su savo komanda, dirbantys Kanadoje, Kalgario universitete, pasiūlė teoriją, kad žagsulys yra evoliucijos liekana iš amfibijų kvėpavimo sistemos. Amfibijos, pavyzdžiui, varlės, ryja orą ir vandenį dėl motorinio reflekso, panašiai kaip žinduoliai žagsi. Norėdami patvirtinti šią teoriją, jie stebėjo motorinius kanalus, kurie leidžia atsirasti žagsuliui dar embrioninio vystymosi metu, kol dar nėra galutiniai išsivystę plaučiai. Taigi, pasak šios teorijos, žagsėjimas yra dabartinės žinduolių plaučių sistemos evoliucinis pirmtakas. Be to, tiek žagsėjimas, tiek amfibijų oro rijimas, sukeltas padidėjusio CO₂ kiekio, gali būti nuslopintas vaisto Baclofen, o tai patvirtina bendrą šių veiksmų kilmę. Tai gali paaiškinti kodėl neišnešioti naujagimiai apie 2,5 % laiko praleidžia žagsėdami. Jie mėgina ryti orą kaip amfibijos, nes jų plaučiai nėra iki galo susiformavę.

Gydymas

Paprastai žagsulys praeina be medicininio įsikišimo. Tačiau yra sukurta daugybė mažai tikėtinų būdų jam numalšinti. Dažniausiai naudojamos priemonės yra išgąsdinimas, riešutų sviesto valgymas, šaukštas acto, vandens gėrimas (kartais atsistojus žemyn galva), kvėpavimo sulaikymas. 
Kartais žagsėjimas tampa nepertraukiama, ilgalaike būsena, pvz., 15 metų mergaitė, kuri 2007 m. be pertraukos žagsėjo penkias savaites. Tokie priepuoliai gydomi medikamantais Haloperidol (antipsichotiniai raminamieji), chlorpromazinu (antipsichotinis vaistas su stipriu sedatyviniu poveikiu) ir kt. tokiais atvejais taip pat naudojamas Baclofen, kuris nuslopina spazmus ir taip sumažina žagsėjimą. Efektyviam gydymui sedatyvais dažnai reikia tokios dozės vaistų, kad pacientas praranda sąmonę ar tampa letargiškas. Toks gydymas taikomas trumpai, nes vaistų vartojimo metu pacientas negali užsiimti kasdiene veikla.
Nuolatinis žagsėjimas, prasidėjęs dėl elektrolitų disbalanso, gali būti nuslopintas geriant karbonizuotus gėrimus, kuriuose yra druskų, nes tai normalizuoja kalio-natrio pusiausvyrą nervų sistemoje. Dėl karbonizacijos, medžiagos greičiau absorbuojamos. Tačiau kai kuriems žmonėms tokie gėrimai kaip tik gali sukelti žagsulio priepuolį.
Dr. Bryan R. Payne, neurochirurgas, dirbantis Luizijanos Valstijos universiteto Sveikatos mokslų centre, sėkmingai atliko eksperimentinę procedūrą, pacientams, kurie žagsėjo be perstojo, krūtinėje implantuodamas klajoklinio nervo stimuliatorių. Stimuliatorius į smegenis per klajoklinį nervą siunčia ritmiškus elektros impulsus. Vėliau šis prietaisas buvo pritaikytas kontroliuoti kai kurių žmonių epilepsijos priepuolius.
Wolfgang Friedmann

Wolfgang Gaston Friedmann (1907 m. sausio 25 d. Berlyne, Vokietija – 1972 m. rugsėjo 20 d. Niujorke, JAV) – vokiečių ir amerikiečių teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas, tarptautinės ūkinės teisės specialistas, Kolumbijos universiteto profesorius. Jo vardu yra pavadintas apdovanojimas (Wolfgang Friedmann Memorial Award), skiriamas už ypatingus nuopelnus tarptautinėje teisėje.

Biografija

Augo Vokietijoje. 1930 m. Berlyno Humboltų universitete baigė teisę.
Pradžioje advokatas, nuo 1933 m. teisėjas (darbo teisme). Naciams atėjus į valdžią atleistas. 1934 emigravo į Londoną, įgijo Jungtinės Karalystės pilietybę. 1936 m. teisės magistras (LL. M.). 1947 m. apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras. Specializacija – tarptautinė teisė. Dėstė Londono universitete. Melburno, Toronto universitetų profesorius.
1937 m. vedė. Susilaukė 3 sūnų.