google/wiki40b huggingface dataset:
Algirdas Latėnas

Algirdas Latėnas (g. 1953 m. sausio 2 d. Dusetose) – Lietuvos aktorius, režisierius.

Biografija

1975 m. baigė Lietuvos konservatorijos D. Tamulevičiūtės kursą. Nuo 1975 m. vaidina ir režisuoja Jaunimo teatre Vilniuje, nuo 1997 m. šio teatro vadovas. 1991 m. Vilniuje įkūrė teatrą „Šiaurės Atėnai“, kuris veikė iki 1993 m. 1991–1995 m. ir 1998–2002 m. Lietuvos muzikos akademijos dėstytojas, nuo 1995 m. docentas. Brolis – kompozitorius Faustas Latėnas.

Kūryba

Reikšmingiausius vaidmenis sukūrė D. Tamulevičiūtės ir E. Nekrošiaus spektakliuose. Lietuvos teatruose režisavo lietuvių ir užsienio rašytojų pjesių. Vaidino kine. Vaidyba dvasinga, romantizuota, derinamas lyrizmas ir ironija, jausmingumas ir dramatizmas. Parengė poetų A. Strazdo, P. Širvio, S. Jesenino kūrinių programų.
The Scarecrow

Video klipai

Dainos Lost in Space klipas buvo nufilmuotas ir išleistas 2007 kartu su EP albumu tuo pačiu pavadinimu. 2007 m. gruodį, video klipas Carry Me Over buvo išleistas tinkalapyje Myspace. Elektorininė versija prienama čia, leidimą davė Tobias Sammet.
Kvinarijus

Kvinarijus (lot. quinarius) – maža sidabrinė Romos moneta, lygi pusei denaro.
Kvinarijų kaldino kelerius metus po denaro įvedimo 211 m. pr. m. e. kartu su sidabriniu sestercijumi. Tuo metu kvinarijus buvo vertas 5 asams (pusei denaro).

101 m. pr. m. e. vėl įvedė kvinarijus kaip viktoriatų pakaitalą, bet dabar kvinarijus buvo lygus 8 asams, kadangi 118 m. pr. m. e. denaras buvo prilygintas 16 asų. Kelis metus po pakartotinio kvinarijų įvedimo buvo nukaldinta labai daug šių monetų, kurios daugiausia buvo apyvartoje Galijoje. Šias monetas protarpiais kaldino iki III a.
Auksiniu kvinarijumi (lot. quinarius aureus) vadina pusės aurėjo monetas, lygias 12,5 denaro. Tai nėra senovinis pavadinimas.
Jorondžima

Jorondžima  (jap. 与論島) viena iš Amami salų Japonijoje. Ji yra 22 km į šiaurę nuo Hedo taško, šiauriausios Okinavos salos dalies. Jorondžima yra tarp Rytų Kinijos jūros ir Ramiojo vandenyno, tai piečiausia Kagošimos prefektūros sala. Kartais ji vadinama Joronto. Salos plotas  20,8 km² , perimetras 23,5 km. Saloje gyvena apie 6 tūkst. žmonių. Aukščiausias taškas yra 98 m.

Istorija

Jorondžima iš pradžių buvo Riūkiū karalystės dalis, o jos gyventojai (Jorondžin) kalbėjo savo kalba, jorongo (vietiniai ją vadino Yuunyuu Futubu). Jorongo yra okinaviečių kalbos dialektas, turintis kai kurių tos kalbos žodžių, bet gramatikos pagrindai panašūs į japonų kalbą. Tačiau jorongo turi daugiau garsų ir griežtesnę kalbos herarchiją, pagarbūs kreipiniai, pridedami prie vardų yra neatskiriama kalbos gramatikos ir sintaksės dalis. Jauni žmonės dar moka kalbą, bet vaikai jos nebesimoko arba kalba su akcentu, nes darbe ir namie paplito standartinė japonų kalba.
Jorondžimos modernizacija prasidėjo po Antrojo Pasaulinio karo, kai okinaviečiai bėgdami nuo okupacijoss pradėjo plaukti 20 km į salą. Po 1960 m. buvo įvesta elektra, nes japonų turistams negalint vykti į Okinavą, jie pradėjo keliauti į Jorondžimą. Sala išlaikė glaudžius kultūrinius ryšius su Okinava, o Eisa, okinaviečių bugnijimo ir šokių stilius vis dar populiarus tokiuose festivaliuose kaip Sango Matsuri ("Koralų festivalis"), kuris vyksta rugpjūtį. Okinavos raštai ir suknelės čia populiaresni nei Japonijos kitų salų.
Kitas didelis skirtumas nuo didžiųjų Japonijos salų yra religinė praktika. Kitur šintoizmas ir budizmas yra simbiozėje, bet Jorondžimoje yra tik šintoizmas. Saliečiai vis dar laikosi senovės tradicijų ir švenčia festivalius. Jorondžimos muziejuje yra saliečių kaimo kopija.
Įdomi praktika yra Joron Kempo su formaliomis kalbomis, cukranendrių viskio gerimu ir aukomis dievams. Ši tradicija atsirado Muromači laikotarpiu.
Geležių Antakalniai

Aplinkinės gyvenvietės

Kazokiškės – 9 km
Dūkštos - 3 km
Vaigeliškės - 2 km
Vievis 9 km
Sudervė - 5,5 km
Trakai - 15 km
Rykantai - 8 km
Rastinėnai – 2 km
Neveronių herbas

Aprašas

Herbo skydo sidabriniame lauke juodas budintis gandras (pakelta kairė koja), snape laikantis žuvį. Gandro kojos, snapas, akis ir žuvis - raudoni.

Istorija

Nors Neveronys netoli Kauno, bet vietovė iš trijų pusių supama miškų, dalis seniūnijos teritorijos priklauso Kauno marių regioniniam parkui. Yra nemažai raistų, pelkių. Neveronių apylinkės miškuose veisiasi reti, į Raudonąją knygą įrašyti paukščiai - juodieji gandrai. Siekiant įamžinti šį retą paukštį jo atvaizdas panaudotas Neveronių herbe.
Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2009 m. kovo 23 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1748.
Abiejų teisių daktaras

Abiejų teisių daktaras (lot. Doctor iuris utriusque, sutr. Dr. iur. utr.; doctor utroque iure, doctor juris utriusque; santrumpos įvairiose šalyse gali būti UD, IUD, DUJ, JUDr, DUI, DJU, Dr. iur., DIU, UJD arba UID ir kt.) – mokslo laipsnis, suteikiamas teisės srityje, civilinėje teisėtyroje (civilistikoje) bei kanonistikoje po pasaulietinės bei bažnytinės teisės studijų bei mokslinių tyrimų.
Abiejų teisių daktaro laipsnis suteikiamas atitinkant doktorantūros reikalavimus, keliamus abiejose teisės srityse, išlaikius reikiamus egzaminus bei apgynus teisės daktaro disertaciją.

Istorija ir dabartis

Viduramžiais kartu buvo studijuojama kanonų ir pasaulietinė (anksčiau - tik romėnų, dabar gali būti pasirenkama ir galiojanti valstybių, t. y. nacionalinė) teisė, todėl buvo galimybė vienu metu įgyti dvigubą kvalifikaciją.
Abiejų teisių daktaro laipsnį yra įgiję Alessandro Verde, Nikolaus von Prüm, Mario Francesco Pompedda, Luigi Poggi, Józef Glemp, Salvatore Pappalardo bei kiti religiniai veikėjai. Abiejų teisių daktarai lietuviai - Jonas Juškevičius (g. 1965), MRU Teisės fakulteto docentas; Jurgis Taliatas (g. Eišiškėse) ir Vaclovas Čirka (LDK teisininkai).
Lietuvoje tiek kanonų teisės daktaro, tiek ir abiejų teisių daktaro laipsniai nesuteikiami. Lietuvos teologai, kanonistai mokslinę kvalifikaciją kanonų teisėje gali įgyti užsienio - Lenkijos, Italijos, Vokietijos - universitetuose.
Marius Matonis

Biografija

2002 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją. 2000-2009 m. baigti įvairūs kursai bei seminarai sutarčių teisės ir tarptautinio komercinio arbitražo klausimais.
1999-2001 m. JAV teisės firmos McDermott, Will & Emery Vilniaus biuro teisininkas. 2001-2003 m. dirbo advokatų kontoroje „Jaskutėlis, Sutkienė ir Masiokas“ (buvęs JAV teisės firmos „McDermott, Will & Emery“ Vilniaus biuras). Nuo 2003 m. dirba advokatų kontoroje „Sutkienė, Pilkauskas ir partneriai“; Įmonių įsigijimų ir susijungimų praktikos grupės vadovas. Nuo 2006 m. advokatų kontoros „Sutkienė, Pilkauskas ir partneriai“ partneris. Nuo 2010 m. advokatų kontoros „TGS Baltic“ partneris, Įmonių įsigijimų ir susijungimų praktikos grupės vadovas Lietuvoje.
Praktikos sritys - Įmonių susijungimai ir įsigijimai, Energetikos ir infrastruktūros projektai.
Publikacijų apie įmonių vadovų atsakomybę ir sutartis autorius (Verslo žinios, 2006 m.).
Tarptautinės advokatų asociacijos (angl. International Bar Association) narys.
Moka anglų, rusų kalbas.
Gurjevskas (Kemerovas)

Istorija

Gurjevskas įkurtas 1816 m. prie šalia pradėjusios veikti sidabro lydimo gamyklos. Pavadintas ministro Dmitrijaus Gurjevo garbei. 1826 m. gamykla perdirbta į metalurgijos kombinatą. Miesto teisės suteiktos 1938 m.
Džalsas Levinas

Biografija

1961 m. baigė Kalifornijos universitetą Los Andžele. 1971 m. daktaras. Nuo 1969 m. dėsto Kalifornijos universitete Riversaide, daugiausia rusistiką. Nuo 1987 m. profesorius. 1981 m. stažavo ir skaitė paskaitas iš pradžių rusų, vėliau lietuvių kalba Vilniaus universitete.

Mokslinė veikla

Tyrinėja istorinę fonologiją, etimologiją, prūsų kalbą, baltų ir slavų kalbų santykius.
Ostruvo Poludniovai

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Seksardas

Istorija

Seksardas – vienas seniausių dabartinės Vengrijos miestų. Senovėje gyventas keltų, vėliau užimtas romėnų ir vadintas Aliska. Kaip Seksardas paminėtas 1015 m. Benediktinų vienuolynas įkurtas 1061 m. Osmanų okupacijos metu sugriautas. Vėliau atstatytas, tapo grafystės centru. Dabar Seksardas yra mažiausias medės centras.
XI Europos futbolo čempionatas

Atrankos varžybos

Atrankos turnyro 9 grupėse komandos varžėsi dėl 15 kelialapių. 9 grupių nugalėtojos ir viena antrąją vietą užėmusi komanda (surinkusi daugiausia taškų rungtynėse su pirmąja, trečiąja ir ketvirtąja komandomis – tokia rinktine tapo Portugalija) tiesiogiai pateko į čempionatą, o likusios 8 antrąsias vietas užėmusios komandos poromis kovojo dėl 4 kelialapių į finalinį turnyrą.
Europos čempionato atrankoje debiutavo Andora bei Bosnija ir Hercegovina.
Jovita Valeikaitė

Jovita Valeikaitė La Ferrera (g. 1978 m. Vilniuje) – lietuvių žurnalistė, kino režisierė, komunikacijos specialistė.
Jovita Valeikaitė Lietuvos muzikos akademijoje baigė kino ir televizijos režisūros bakalauro bei audio vizualinių menų vadybos bakalauro ir magistro studijas, Helsinkio Sibeliaus universitete studijavo menų vadyba ir kultūros politiką.
1996 m. pradėjo dirbti žurnaliste savaitraštyje „Gimtasis kraštas“. Vėliau dirbo LTV naujienų tarnyboje, TV3, „Lietuvos ryto“ televizijoje. Nuo 2013 m. komunikacijos vadovė Žmogaus teisių stebėjimo institute.
Valeikaitės režisuotas trumpametražis filmas 2006 m. buvo rodomas Kanų kino festivalyje. Trumpo metro filmas apie Lietuvą buvo ptistatytas Japonijoje, EXPO 2005. "Šeimininko žingsniu" - 2008 m. sukurtas pilno metro dokumentinis filmas apie pramonininką Bronislovą Lubį.
Afrikos virtuvė

Produktai

Afrikoje buvo du svarbūs žemdirbystės židiniai (Etiopija ir Sahelis), kur buvo sukultūrinti specifiniai augalai ir gyvūnai, nežinomi kitoms pasaulio kultūroms. Šios žemės ūkio kultūros paplito po visą žemyną piečiau Saharos, darydami afrikietiškas kulinarijos tradicijas labai išskirtinėmis. Bene svarbiausios afrikietiškos kultūros yra jamsas, sorgas, tefas, aliejinė palmė, kava, okra, įvairių rūšių ankštiniai ir moliūginiai, taip pat daugybė prieskonių.
Nuo seniausių laikų kulinarinės tradicijos buvo veikiamos išorinių įtakų, kurios atnešė daugybę naujų produktų ir labai stipriai pakeitė afrikietišką virtuvę. Viena didžiausių įtakų buvo pirmame tūkstantmetyje, kuomet malajai-polineziečiai, apgyvendinę Madagaskarą (malagasių protėviai), atsivežė savo vietines tradicijas. Jie Afrikoje introdukavo daug Pietryčių Azijos kultūrinių augalų, tokių kaip bananas, kokosas, taro, mangas, laimas, juodasis pipiras, imbieras, be kurių dabar Afrikos virtuvė neįsivaizduojama. Visos šios kultūros introdukuotos Rytų Afrikoje, bet vėliau paplito po visą žemyną piečiau Sacharos.
Antroji naujų kultūrų introdukavimo banga buvo XVI a., kuomet Afriką per europiečius pasiekė naujos kultūros iš Amerikos. Tai buvo kukurūzas, manijokas, žemės riešutas, batatas, pomidoras, ananasas, moliūgas, raudonasis pipiras. Jie greitai prigijo afrikietiškoje virtuvėje.
Tuo pačiu metu afrikietiški produktai bei tradicijos turėjo įtakos ir likusiam pasauliui, ypač Lotynų Amerikos virtuvei, kur jie buvo pervežami kartu su vergais. Naujajame pasaulyje prigijo palmių aliejus, jamsas, okra, bananai ir kokosai.

Patiekalai

Nors Afrikos patiekalų įvairovė yra didžiulė, galima būtų sakyti, kad čia dažniausiai patiekalas susideda iš dviejų dalių. Pirmiausia naudojama produktas, turintis daug angliavandenių ir ląstelienos (duona indžera, šakniavaisių košė fufu, grūdų košės ugali ar pap, virti ryžiai), prie kurių paduodamas tirštas priedas, vadinamas troškiniu, sriuba ar padažu (pvz., Etiopijos virtuvės vatas). Šie du patiekalai visada valgomi kartu.
Joninis ryšys

Joninis ryšys yra cheminis ryšys, kuris susiformuoja dėl elektrostatinės sąveikos tarp skirtingai įkrautų jonų. Jonai yra dviejų tipų: katijonai, kurie dažniausiai būna metalai, ir anijonai, dažniausiai būna nemetalai. Grynas joninis ryšys negali egzistuoti: visi joniniai junginiai turi mažo laipsnio kovalentinį ryšį. Dėl to, laikoma, kad joninis ryšys yra ten, kur joninis požymis yra didesnis negu kovalentinis.
Joniniai junginiai laidūs elektos srovei, kai jie yra išlydomi arba patenka į tirpalą, bet ne kaip kietas kūnas. Dažniausiai jie turi aukštą lydymosi temperatūrą ir tirpsta vandenyje.
Panevėžio autobusų parkas

UAB „Panevėžio autobusų parkas“ teikia keleivių vežimo ir aptarnavimo paslaugas autobusais miesto, priemestiniais bei tolimojo susisiekimo ir tarptautiniais maršrutais. Įmonė aptarnauja viešojo transporto sistemą Panevėžio mieste.

Istorija

Panevėžio autobusų parkas įkurtas 1958 metais vietoje buvusios autotransporto kolonos, kuriai priklausė 59 autobusai, 10 lengvųjų ir 4 krovininiai automobiliai.
1995 metais ši įmonė buvo įregistruota kaip uždaroji akcinė bendrovė "Panevėžio autobusų parkas".
Ulrich Beck

Ulrich Beck (g. 1944 m. gegužės 15 d.) yra vokiečių sociologas, Miuncheno universiteto ir Londono ekonomikos ir politikos mokslų mokyklos profesorius.

Biografija

Beck gimė Stolpės mieste, tuometiniame Trečiajame Reiche (dabar Slupskas, Lenkija). Nuo 1966 m. studijavo sociologiją, filosofiją, psichologiją ir politologiją Miuncheno universitete. 1972 m. jame apsigynė filosofijos daktaro laipsnį. 1979–1981 m. Beck dėstė Miunsterio, o 1981–1992 m. Bambergo universitetuose. Nuo 1992 m. jis yra sociologijos profesorius Miuncheno universitete ir vadovauja Sociologijos institutui.

Mokslinė veikla

Beck gilinasi į modernizacijos procesus, aplinkosaugos problemas, individualizmą ir globalizaciją. Kartu su kitais sociologais jis prisidėjo prie rizikos visuomenės, antrojo modernumo ir reflektyviosios modernizacijos teorijų kūrimo.
Tiltas (smegenys)

Tiltas (lot. pons) – tai į baltą skersą veleną panaši smegenų kamieno dalis, apačioje ir užpakalyje suaugusi su pailgosiomis smegenimis, o viršuje ir priekyje – su smegenų kojytėmis (pedunculi cerebri). Toje vietoje, kur tiltas pereina į kojytes, išeina trišakis nervas, o kur jis įeina į rombinę duobutę – V, VI, VII, VIII galvinių nervų porų branduoliai.
Tilte yra refleksiniai centrai, susiję su galvos judesiais reaguojant į regos ir klausos dirgiklius. Be to, tiltas veikia drauge su pailgosiomis smegenimis, reguliuodami kvėpavimo dažnį.
Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bazilika

Istorija

Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas trims Trakų kunigams išlaikyti 1409 m. paskyrė Bezdežo valsčių (Pinsko apylinkėse), o mokyklos prižiūrėtojui paskyrė atlyginimą. Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Senasis 1524 m. prie Trakų parapinės bažnyčios įsteigė prepozitūrą (valdymas katedros klebono teisėmis). Jai išlaikyti paskirta Eišiškių parapija. XVI a. bažnyčia buvo gotikinė, halinė, bebokštė. Karo su Maskva metu 1655 m. apgriauta. Po 1670 m. suremontuota.
1700 m. iš pietų pristatyta Remerių šeimos koplyčia. XVIII a. pradžioje per Šiaurės karą bažnyčia gerokai apgriauta. Iki 1719 m. atstatyta ir rekonstruota: pristatyti bokštai, paaukštinta centrinė nava, bažnyčia įgavo baroko bruožų. 1794 m. bažnyčia sudegė, 1796 m. ir vėliau restauruota, 1822, 1840, 1858 ir 1867 m. remontuota. 1900 m. žaibas uždegė bažnyčią. 1902 m. aptvertas šventorius. 
2017 m. rugpjūčio 15 d. Dievo kulto ir sakramenų kongregacija, įgaliota popiežiaus Pranciškaus, išleido dekretą, kuriuo Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčiai suteiktas mažosios bazilikos titulas. Dekreto paskelbimo iškilmės įvyko Trakuose 2017 m. rugsėjo 3 d.

Architektūra

Bazilika turi gotikos ir baroko architektūros bruožų, netaisyklingo stačiakampio plano, dvibokštė, trinavė, su trisiene apside. Šoninių navų galuose – zakristija ir koplyčia. Centrinę navą dengia cilindriniai, šonines navas – kryžminiai skliautai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Comiket

Comiket (jap. コミケット = Komiketto), dar žinoma kaip Comic Market (jap. コミックマーケット = Komikku Māketto) – didžiausia pasaulyje doudžinši mugė, rengiama dukart per metus Ariakėje, Koto seniūnijoje (Tokijas, Japonija).
Konventas organizuojamas „pasidaryk pats“ principu, t. y. renginio organizatoriai yra patys japonų autoriai, platinantys savo mėgėjiškus kūrinius, paprastai žurnalus, manga arba romanus. Renginys per metus sutraukia daugiau kaip pusę milijono lankytojų.

Istorija

„Comiket“ 1975 m., dar besimokydamas Meidži universitete, įkūrė Yoshihiro Yonezawa, kartu su keletu draugų, tarp kurių buvo Teruo Harada ir Jun Aniwa. Jų siekis buvo išsiaiškinti, kokios yra manga komiksų galimybių ribos, bet tam įvairūs komerciniai, mainstream leidiniai, kaip terpė, po žurnalo „COM“ uždarymo pasirodė neįdomūs ir be iššūkių. „Comiket“ taip pat atstojo nemokamą „SF Taikai“ konvento versiją.
Pirmoji „Comiket“ mugė buvo surengta 1975 m. gruodžio 21 d. Tuomet joje tebuvo apie 32 paviljonai, o lankytojų skaičius tesiekė 600. Devintajame dešimtmetyje išplitus otaku kultūrai, mugė sparčiai išpopuliarėjo ir įgavo svarbos šioje srityje. Tuoj po to mugėje ėmė dalyvauti ir komerciniai leidėjai. 2007 m. rugpjūtį vykusioje „Comiket“ mugėje per tris dienas apsilankė apie 550 000 lankytojų ir 35 000 eksponentų.
Trasa Avus

Istorija

Trasa pradėta statyti dar 1907.

Adresas

Adac Berlin eV

Bundeshuee

D-1000 Berlin 31

Germany
Australijos gyventojai

Šiame straipsnyje aprašomi Australijos gyventojai ir pateikiami statistiniai duomenys.
Australija kaip ir Naujoji Zelandija, buvo apgyvendinta dviem bangomis, gyventojams atvykstant jūros keliu. Pirmoji atėjo iš Pietryčių Azijos, išradus pirogą, ir nusidriekė iš vakarų į rytus. Vėliau, XVII a., regionu susidomėjo europiečiai, ypač britai.

Kolonizacija

Europiečiai į Australiją pradėjo keltis nuo 1788 m., kai kapitonas Phillip Port Jacksone įsteigė britų katorgininkų koloniją. 80 metų Australija buvo nusikaltėlių trėmimo vieta. Jie buvo vežami baisiomis sąlygomis buriniais laivais, vadinamaisiais transportais. 1868 m. nusikaltėlių siuntimas buvo sustabdytas. Per tą laiką jų čia atvežta 200 000. 1800 m. europiečių buvo 5 200, o po 50 metų jau 444 000.
XIX a. Australijoje atrasti aukso ir sidabro telkiniai sukėlė didelę imigracijos bangą ir 1858 m. gyventojų skaičius pasiekė 1 mln., 1887 m. - 2 mln., 1889 m. - 3 mln., 1905 m. - 4 mln., 1918 m. - 5 mln., 1921 m. - 5,2 mln., 1931 m. - 6,5 mln.
Kolonizacija ne tik sudarė sąlygas sumišti daugybei rasių ir kultūrų, bet ir davė pradžią didžiulei socialinei nelygybei tarp senųjų gyventojų ir europiečių kolonistų, kurie dar ir šiandien viešpatauja šalies ekonomikoje. Kai kurios vietinės tautos tebereikalauja nepriklausomybės. Australijoje ir Naujoje Zelandijoje čiabuvius užgožė ir iš dalies išnaikino ateiviai.

Dabartiniai gyventojai

Dabar Australija – turtingas kraštas, turintis savitą gyvenimo būdą. Čia ypač mėgstami žaidimai, pramogos gamtoje – banglentės, tenisas ir mėsos kepimas ant iešmo. Gerą vardą turi Australijos režisierių kuriami filmai. Šalies kultūra yra aukšto lygio. Vis dėlto nemažai žemyno gyventojų nerimauja dėl galimos Japonijos konkurencijos.

Etninė ir kultūrinė gyventojų sudėtis

Etninės grupės: baltieji 92 %, azijiečiai (kinai, indai, libaniečiai ir kt.) 7 %, aborigenai ir kiti 1 %
Kalbos: anglų (oficiali) 79,1 %, kinų 2,1 %, italų 1,9 %, kitos 11,1 %.

Religijos ir tikėjimai

Religijos: Romos katalikai 26,6 %, anglikonai 20,7 %, kiti krikščionys 20,7 %, budistai 2,1 %, musulmonai 1,5 %, kiti 1,2 %, 15,3 % netikintys bei 11,7 proc. nenurodo savo religijos.
Krikščionybė į Australiją pateko kartu su pirmaisiais kolonistais anglikoniškojo protestantizmo pavidalu. Katalikybė taip pat pateko iš Anglijos, daugiausia per čia ištremtus airius. Per XVIII-XIX a. katalikų skaičius išaugo iki 1/3 visų gyventojų.
Sequoyah

Biografija

Dėl savo įtakos apie Sekvoją sukurta daug legendų, pramanytų istorijų, todėl jo tiksli biografija nėra žinoma. Manoma, kad jis gimė tarp 1760–1776 metų Tuskegi kaime (dab. Tenesis). Jo motina priklausė raudonų dažytųjų klanui. Kas buvo Sekvojos tėvas, nesutariama. Dalis šaltinių nurodo, kad juo galėjęs būti europietis arba europiečių kilmės.
Sekvoja vedė Sally Waters, su kuria susilaukė 4 vaikų. Su kita žmona Utiyu susilaukė 3 vaikų. Vėliau išvyko į Vilstauną (dab. Alabama), kur pradėjo verstis sidabrakalio amatu. 1813 m. kartu su kitais čerokių, čoktavų ir krikų kariais amerikiečių pusėje dalyvavo kovoje prieš raudonųjų lazdų krikus.

Raštas

Būdamas kalviu, Sekvoja dažnai bendravo su europiečiais. Jis susidomėjo jų raštu – „kalbančiais lapais“. 1809 m. jis nusižiūrėdamas į lotynų raidyną pradėjo kurti čerokių raštą. Pradžioje jis siekė sukurti po atitikmenį kiekvienam garsui, tačiau to padaryti nepavyko. Jis taip įsitraukė į naują veiklą, kad paliko nesėtus laukus, o kaimynai ėmė jį įtarinėti burtininkavimu. Sekvoja sugalvojo, kad ženklas turi žymėti ne raidę, o skiemenį. Jis sukūrė 86 ženklų skiemeninį raštą, kurio ženklus sudarė įvairios lotyniškos ar graikiškos raidės bei arabiški skaitmenys, tačiau jie visai neatitiko savo įprasto tarimo.
Neradęs suaugusiųjų, kurie norėtų mokytis sukurto rašto, Sekvoja pirmiausia jo išmokė savo dukterį Ajoką. Vėliau jis iškeliavo į čerokių žemes Arkanzase, kur bandė įtikinti vietinius gyventojus mokytis rašto. Nors pradžioje indėnai raštą sutiko skeptiškai, genties vadą sudomino Sekvojos demonstracija, kuomet Ajoka pradėjo skaityti Sekvojos nupieštas raides, ir nurodė jam apmokyti kelis žmones. Po kelių mėnesių mokymų Sekvoja surengė egzaminą, kuriame mokiniai turėjo rašyti diktantą ir po juo, savo atsakymą. Apmokęs vakarų čerokius, Sekvoja grįžo pas rytų čerokius ir perskaitė jiems vakarų čerokių vado laišką. Tuomet ir rytų čerokiai ėmė mokytis rašto, o 1825 m. šis raštas Čerokių šalyje paskelbtas oficialiu. 1828 m. krikščionių misionieriai čerokių raštu pradėjo spausdinti ledinį Cherokee Phoenix.
Po 1825 m. Sekvoja persikėlė į Arkanzasą, ten tęsė kalvio darbą bei mokė rašto visus norinčius. 1828 m. jis kartu su čerokių delegacija lankėsi Vašingtone, kur dalyvavo sutarties dėl žemių pasirašyme. Ten susitikęs su kitų tautų indėnais, Sekvoja panoro sukurti raštą, kurį galėtų vartoti visi indėnai. Jis iškeliavo į pietus (Arizoną, Naująją Meksiką), kur bandė mokinti rašto kitas gentis. Tarp 1843–1845 m. pakeliui į Meksiką Sekvoja mirė.

Atminimas

1938 m. surengta ekspedicija į Meksiką ieškant Sekvojos kapo. Tiksli žūties vieta nerasta, tačiau viena iš versijų yra, kad jis palaidotas prie vieno šaltinio Koahuiloje. Sekvojos garbei pavadinti sekvojos medžiai.
Niekšas Frenkas ir Pašėlęs Tonis

Turinys

Frenkas Diomedė geležine ranka valdė nusikaltėlių klaną Genujoje, tačiau dabar atsirado prancūzų gauja, ketinanti įsitvirtinti mieste. Grįžusį Tonį netrukus sulaiko policija ir nors jis turi tvirtą alibį dėl jam inkriminuojamo nusikaltimo, paaiškėja, kad jo konkurentai pakankamai įtakingi, kad išlaikytų jį kalėjime.
Čia Tonis susipažįsta su Toniu Breda – jaunu vaikinu, susižavėjusiu Toniu ir jo veiklos metodais. Pradžioje buvęs nusikaltėlių šulas įtariai žiūri į entuziastingai jį sekti norintį jaunuolį, tačiau po to, kai šis jį išgelbėja nuo pasikėsinimo, persigalvoja ir sutinka priimti jo pagalbą.
Netrukus Tonis išleidžiamas į laisvę ir pradeda organizuoti paties Frenko pabėgimą...