google/wiki40b huggingface dataset:
Susan Hockfield

Išsilavinimas

Hokfild gavo biologijos bakalauro laipsnį Ročesterio universitete 1973 m. Sveikatos apsaugos daktarės laipsnį Anatomijoje ir Neuromoksluose Džordžtauno universiteto Medicinos mokykloje 1979 m. Daktarinė disertacija buvo apie kelius nervų sistemoje, per kuriuos skausmas yra suprastas ir apdirbtas. Steven Gobel buvo patarėjas per jos daktarinį darbą.

Karjera

Yale universitete, ji dirbo neurobiologijos profesore ir magistrantų ir doktorantų mokyklos dekane. Kaip dekanė, Hockfield įvedė, „Pasikviesk Fakulteto narį priešpiečių“ programą, kad padrąsintų neoficialias studentų ir fakultetų sąveikas. Programa užmokėdavo už priešpiečius, kai vienas ar du studentai pakviesdavo profesorių prisijungti prie jų. Vėliau tai buvo išplėsta, kad taip pat apimtų priešpiečių finansavimą, kai fakulteto narys pakviesdavo magistrą ar doktorantą.
Hockfield tada tarnavo Yale universitete kaip prorektorė, universiteto antras aukščiausias pareigūnas.
Per jos laiką kaip dekanė ir prorektorė, Hokfild buvo sudėtingos padėties centre, supančios magistrų ir doktorantų tarnautojų ir studentų organizaciją ir jų susivienijimo pastangas. Ji buvo lojaliai priešiška susijungimams.
Hokfild tęsė mokslo tiriamąjį darbą be administracinės karjeros. Ji vedė monodauginamosi vegetaciniu būdu antikūnio technologijos smegenų tyrinėjime panaudojimą ir atrado geną, kuris vaidina kritišką vaidmenį vėžio paplitime smegenyse. Mokslininkai, dirbantys ta kryptimi, identifikavo ląstelės paviršiaus baltymų šeimą, kurios išraiška yra reguliuojama neuroninės veiklos ankstivajame gyvūno gyvenime. Jos ankstyvas darbas apėmė paraišką monodauginamosi vegetaciniu būdu antikūnio technologijos į klausimus neurobiologijoje. Sąsaja tarp jos tyrinėjimo ir žmogaus sveikatos buvo padaryta, kai buvo manyta, kad vienas iš šitų baltymų vaidintų vaidmenį smegenų navikų progresavime. Hokfild darbas neseniai susitelkė į vieną tipą smegenų naviko, pavadinto glioma. Jos darbas mano, kad glioma yra ypač mirtinas dėl labai mobilių vėžinių ląstelių judėjimo aplink smegenis.
Hockfield yra šiuo metu GE Industijos (angl. GE Industrial) korporacijos direktorė.

Asmeninis gyvenimas

Hokfild yra ištekėjusi už medicinos daktaro Thomas N. Byrne. Jie susituokė 1991 Kovo 2-ąją Yale’s Battell koplyčioje. Jie turi dukrą Elizabetą.
Vilniaus Levo Karsavino pagrindinė mokykla

Istorija

Sparčiai augančiame Viršuliškių mikrorajone 1978-ųjų metų rugsėjo 1-ąją duris atvėrė Vilniaus 46-oji vidurinė mokykla. Mokyklos direktoriumi paskirtas Ričard Išora.
Darbą pradėjo 65 mokytojai, o mokykloje mokėsi 990 moksleivių. Po metų mokykloje jau mokėsi 1226 moksleiviai, o 1985–1989 m. – 1309 moksleiviai. Nuo 1999 m. mokinių skaičius mokykloje pradėjo mažėti. Nuo 1983 metų mokyklai vadovauja direktorė Ina Konovalova. 1996 m. Vilniaus miesto tarybos sprendimu mokyklai suteiktas filosofo ir istoriko Levo Karsavino vardas. 2000 m. mokykloje pradėtas profilinis mokymas. 2001 m. prie Levo Karsavino vidurinės mokyklos prijungta Vilniaus Justiniškių vidurinė mokykla. 2013 m. mokykla atšventė savo 35-etį. 2005 m. spalio 18 d. mokykloje iškilmingai atidarytas L. Karsavino muziejus, kuris yra atviras Vilniaus miesto visuomenei. Mokykla jau išleido 35 abiturientų laidas. Šiandien mokykloje dirba 88 mokytojai, mokosi 676 moksleiviai.
Kalviškė (Kazitiškis)

Žymūs žmonės

Kaime gimė karininkas Boleslovas Jakutis (1890–1969).
Laisvamanė (filmas)

Turinys

Mimi, jauna našlė, po vyro laidotuvių netikėtai sužino, kad šis mieste turėjo slaptus apartamentus ir nuolat ją apgaudinėjo. Nusivylusi, jog šis savo fantazijas mėgino įgyvendinti ne su ja, Mimi pradeda domėtis erotika, o vyro apartamentus naudoti susitikimams su vyrais, kol galiausiai sutinka žmogų, galintį ir norintį būti kartu su ja...
James Harris Simons

Biografija

1958 m. įgijo matematikos bakalauro laipsnį Masačusetso technologijos institute. 
1961 m. suteiktas daktaro laipsnis filosofijos, taip pat ir matematikos srityje Kalifornijos universitete. 
1982 m. Simonsas įkūrė Renesanso technologijų korporaciją.
Lena Himmelstein

Biografija

Lena Himmelstein gimė Kaune žydų šeimoje, kadangi buvo našlaitė augo kartu su seneliais. 1895 m. Lena emigravo į Niujorką kartu su seserimi Anna. Atvykusi į JAV, ji dirbo saldumynų parduotuvėje už $1 JAV dolerį savaitinį atlyginimą. 1899 m. kita Lenos sesuo emigravo iš Lietuvos ir prisidėjo prie seserų Niujorke. Kartu su seserimis Lena persikėlė į Bronkso rajoną pas savo vyrą, kuris buvo juvelyras. Lena tada persikėlė kartu su seserimis ir vaiku į Manhataną. Ji išlaikė šeimą kurdama ir parduodama moteriškus chalatus ir sukneles iš šilko ir nėrinių.
1904 m. Bryant pagaliau įkūrė savo nuosavą parduotuvę pavadinimu „Lane Bryant“. „Lena“ pavirto į „Lane“, kai imigrantė iš Lietuvos klaidingai užpildė banko popierius, nevalingai sumaišydama raides. Himmelstein buvo pirmoji moteris pasaulyje, sukūrusi drabužių liniją nėščioms (besilaukiančioms) moterims, kas tais laikais buvo visiškai neįprasta ir nesuprantama. To dar niekas lig jos nebuvo daręs ir pasaulis pripažino jos idėją tik 1911 m. Netrukus Lane parduotuvė suklestėjo ir paplito visoje Amerikoje. 1915 m. ji atidarė savo kitą parduotuvę Čikagoje. 1923 m. jos kompanijos pardavimai siekė apie 5 milijonus JAV dolerių. Šiais laikais „Lane Bryant“ prekinis ženklas ir linijos tebeegzistuoja.

Asmeninis gyvenimas

1899 m. Lena ištekėjo už rusų emigranto David Bryant. Netrukus kai Lena pagimdė pirmagimį Raphael, jos vyras David mirė. 1909 m. būdama 32 metų susituokė su lietuviu mechanikos inžinieriumi Albert Malsin. Malsin dirbo firmai, kuri kūrė atrakcionių parkų įrenginius. Albert ir Lena susilaukė trijų vaikų: Theodore, Helen ir Arthur.
Lena Bryant Malsin buvo aktyvi žydų labdarų rėmėja. Lena mirė būdama 74 metų, testamentu palikusi kompaniją savo sūnums.
David Ricardo

Veikla

1817 m. išleido „Politinės ekonomijos ir apmokestinimo principus”, joje D. Rikardas darbinės vertės teoriją vystė toliau ir pritaikė šiuolaikinei ekonomikai. Jis pripažino, kad darbas visada nulemia vertę. Tačiau, paskirstymą paskelbęs svarbiausiu tyrimo objektu, gamybos dėsnius skelbė esančius natūralius ir amžinus, o paskirstymo dėsnius – visuomeninius ir istorinius. Pagrindinė problema, kurią bandė išspręsti D. Rikardas – tai nekintančio vertės mato nustatymas.
Vila Emo

Istorija

Vila sukurta Venecijos aristokratų Emo šeimo užsakymu. Vila suprojektavo Andrea Palladio ir ji buvo pastatyta apie 1557-61 m. Nuo 1561 iki 1564 m. ją vidaus freskomis dekoravo Giovanni Battista Zelotti.
Vilos architektūra glaudžiai susieta su aplinkiniu gamtovaizdžiu ir jos paskirtimi - vila turėjo būti ne tik aristokratų gyvenamasis namas, bet ir stambaus ūkio aplink dvaras, taip kaip sumanė statybų užsakovas Leonardo Emo. Vilos pagrindinio įėjimo rampa padaryta be laiptelių, kad fermos darbuotojai galetu laisvai ridenti statines ar užvežti maišus gėrybių. Vila suplanuota suspaustos T raidės formos, jos ilgi sparnai, manoma, galėjo tarnauti fermos gėrybių saugojimui nuo lietaus derliaus nuėmimo metu, o kitu laikotarpiu - kaip atviros laisvalaikio lodžijos. Anot Andrea Palladio, jomis vaikščiodamas šeimininkas galėdavo visuomet apžiūrėti savo ūkį.
Freskos viloje vaizduoja to meto žemės ūkio fermų gyvenimo aplinką su perpintomis antikos mitologijos siužetų linijomis ir herojais.
Iki pat 2004 m. vila priklausė Emo šeimai, kuomet ji parduota vietos bankui Credito Trevigiano Cooperative Bank. 2005 m. vilos valdymui buvo suformuota ne pelno organizacija Vila Emo fondas (it. Fondazione Villa Emo). Dėl vilos išsaugojimo fondą konsultuoja Italijos kultūros ministerija.
Jūra Šinkūnienė

Biografija

1973 m. baigė Vabalninko tarybinį ūkį technikumą, technikė – planuotoja. VĮ „Gyvulių produktyvumo kontrolė“ kontrolės asistentė, 2004 m. Kupiškio socialinių paslaugų centro socialinė darbuotoja, apskaitininkė – kasininkė.
Nuo 1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narė. 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Vidmantas, vaikai Ineta, Egidijus.
Stanislovas Bialozoras (1623)

Biografija

Lietuvos bajorų Bialozorų giminės atstovas, herbo „Wieniawa“ savininkas. Jono Bialozoro ir Alšės Raiskos sūnus. 
1601-1602 metais dalyvavo Lenkijos-Švedijos kare (1600–1611) rotmistro laipsnyje.

Šeima

Buvo vedęs du kartus: su Dorota Vainaite, Lietuvos didžiojo iždininko Lauryno Vainos dukterimi, ir su Elžbieta Lopacinska. 
Su Dorota turėjo sūnus: Upytės pakamarį Gabrielių, Upytės pavieto žemės maršalką Kristupas Bialozoras ir Lietuvos didįjį referentą Joną Karolį.
Valdemaras I Didysis

Biografija

Jis buvo hercogo Knuto Lavardo ir Novgorodo kunigaikštytės Ingeborgos sūnus. Valdemaro vardas jam suteiktas senelio iš motinos pusės Vladimiro Monomacho garbei.
Valdemaro I kariuomenė 1161 metais buvo užėmusi Palangos pilį.
Kalnų dviračių kroso maratonas

Kalnų dviračių kroso maratonas (angl. cross country marathon, XCM) viena iš žinomiausių kalnų dviračių sporto šakų. Pasaulio čempionatai rengiami Tarptautinės dviratininkų organizacijos nuo 1989 m. Lietuvoje kasmet vyksta MTB dviračių maratonų taurės varžybos, sudarytos iš 5-ių etapų.

Varžybos

Pagal Tarptautinės dviratininkų organizacijos taisykles, kalnų kroso maratonų arba ultramaratonų varžybas sudaro 60-160 km ilgio trasa raižytoje vietovėje. Lenktynių ratų skaičius trasoje negali viršyti daugiau nei 3-ijų arba gali išvis jų neturėti. Trasą turi sudaryti bekelė, pasižyminti ženkliais pakilimais ir nusileidimais.
Paulaičių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Ašvos kairiajame krante, santakoje su Beržupiu. Iš rytų ir šiaurės rytų jį juosia Beržupis, iš šiaurės ir šiaurės vakarų – Ašvos slėniai. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 30x27 m dydžio. Jos vakariniame krašte supiltas 50 m ilgio, 5 m aukščio, 16 m pločio lanko formos pylimas, už kurio iškastas 13 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 9 m aukščio. Piliakalnis apaugęs lapuočiais.
800 m į rytus nuo piliakalnio Žiogų kalne yra II a. – XII a. senkapis.

Aplinkiniai piliakalniai

Stankaičių piliakalnis 10 km
Jomantų piliakalnis 3,3 kmLekių piliakalnis 7 km
Pavilnučio piliakalnis 2,5 kmNorgėlų piliakalnis 15 km
Pauškių piliakalnis 26 kmSakūtėlių piliakalnis 11 kmGedikų piliakalnis 7 km
Padievaičio piliakalnis 25 kmEidaičių piliakalnis 6 km
Ventės ragas 34 kmVenckų piliakalnis 11 kmŽakainių piliakalnis 6 km
Lazduonėnų piliakalnis 25 km
Uwe Haberkorn

Uwe Haberkorn (g. 1959 m. rugsėjo 21 d. Dossenheime, Vokietija) – gydytojas onkologas, Heidelbergo universiteto profesorius.

Biografija

Nuo 1965 m. iki 1969 m. Haberkorn lankė Dosenheimo pradinę mokyklą, mokėsi Bunsen gimnazijoje Heidelberge, kur 1978 m. ją baigė. Nuo 1979 m. iki 1982 m. Heidelberge studijavo filosofiją ir germanistiką, nuo 1982 m. Mrburgo universitete, nuo 1984 m. Julijaus Maksimilijano universitete (Viurcburgas) ir nuo 1985 m. Heidelberge – mediciną. 1988 metais išlaikė 3-ąjį valstybinį egzaminą ir apgynė disertaciją („Korrelation morphometrischer und chemischer Daten mit Ultraschallparametern bei menschlichen Lebern“), medicinos mokslų daktaras.
Iki 1998 m. Vokietijos vėžio tyrimų centro (DKFZ) Onkologinės diagnostikos ir terapijos skyriaus Heidelberge mokslinis asistentas (vadovas – Gerhard van Kaick). 1996 metų liepos 4 dieną apgynė habilitaciją. Nuo 1995 metų branduolinės medicinos gydytojas specialistas, nuo 1998 m. balandžio 1 d. profesorius.
Zigmantas Tarlo

Biografija

Tėvai jo buvo Janas Tarlo ir Regina iš Malčyco.

Šeima

Žmona Barbora Drohojevska nuo 1601 m. Nuo santuokos su kuria turėjo vaikų. Jo sūnūs buvo Aleksandras, Andžejus ir duktė Teofilė Tarlo (1595–1635), kuri ištekėjo už Krokuvos kašteliono Jonušo Ostrogiškio (1554–1620).
Pranciškonai

Pranciškonas – Romos katalikų vienuolių ordino, kurio regula orientuota pagal šv. Praciškaus Asyžiečio regulą, narys. Taip pat yra mažos senųjų katalikų bei protestantų pranciškonų bendruomenės.
Labiausiai žinoma bendruomenė, sekanti Pranciškaus Asyžiečio regula, yra „Mažesniųjų brolių ordinas“ (Ordo Fratrum Minorum, OFM). Mažesniųjų brolių ordinas yra vyrų vienuolija, sekanti Pranciškaus Asyžiečio mokymu.
„Mažesniųjų brolių ordino“ (lot. ordo fratrum minorum OFM) bendruomenė (paprastai vadinama tiesiog „pranciškonais“), kurią sudaro apie 18 000 brolių, kapucinai (OFMCap) ir pranciškonai minoritai (OFMConv) – trys didžiausios pranciškonų atšakos.

Ordino siekiai ir skiriamieji požymiai

Pranciškonai, kaip visi elgetaujantys ordinai, gyvena neturte ir pragyvenimui užsidirba iš amatų, socialinio, pastoralinio ir pedagoginio darbo. Pranciškus Asyžietis testamente savo broliams rašo: „Aš dirbu savo rankomis ir noriu dirbti; tvirtai noriu, kad visi kiti broliai dirbtų, nes tai yra sąžiningumo išraiška. Kas nemoka, teišmoksta, ne iš gobšumo, kad gautų už darbą atlyginimą, bet dėl pavyzdžio ir tingumui nugalėti.“ . Kitas pranciškonų pajamų šaltinis yra piniginės aukos. Vienas iš svarbiausių dalykų pranciškonų gyvenime yra sielovada. Todėl pranciškonai apsigyvendavo pirmiausiai ten, kur labiausiai reikėdavo socialinės globos – pamažu suklestėjusių miestų priemesčiuose. Dievo žodį apie taiką ir išganymą pranciškonai skelbė pavyzdžiu ir mokymu.
Superžemė

Superžemė – egzoplaneta, kurios masė yra didesnė negu Žemės, bet gerokai mažesnė už Saulės sistemos planetų ledo milžinių, Urano ir Neptūno, kurių masės atitinkamai 15 ir 17 kartų didesnės nei Žemės. Terminas superžemė nurodo tik planetos masę ir neturi nieko bendro su paviršiaus būsena ar tinkamumu gyvybei egzistuoti. Alternatyvus terminas dujinė nykštukė, pasak MIT dėstytojos Sara Seagar, tiksliau apibrėžia planetas, kurios pagal masę yra matavimo skalės gale, tačiau labiau paplitęs terminas minineptūnas.
Lengvoji pramonė

Lengvoji pramonė – pramonės šaka, apimanti kailių pramonę, odos ir avalynės pramonę, siuvimo pramonę, tekstilės pramonę.

Lietuvoje

Pradėjo kurtis XVIII–XIX amžiuose stambiųjų feodalų dvaruose. Daugiausia tai buvo drobės ir gelumbės audyklos. XIX amžiuje sparčiai plėtėsi odos pramonė, kurios daugiausia įmonių buvo Vilniuje. Tarpukario metais (1918–1940 m.) plėtėsi tekstilės ir trikotažo pramonė. Buvo įkurti tokie fabrikai kaip „Liteksas“, „Drobė“, „Kauno audiniai“, „Pluoštas“. Kai kurie sėkmingai dirba ir dabar (2015 m.). Lietuvą okupavus Sovietų Sąjungai buvo įkurti ar suburti didieji Lietuvos lengvosios pramonės fabrikai, kurie sėkmingai gyvuoja iki šiol – AB „Sparta“, AB „Utenos trikotažas“, AB „Lelija“, AB „Kauno Baltija“, AB „Audimas“, AB „Šatrija“, AB „Vilkma“. Lietuvos Respublikai atkūrus nepriklausomybę (1990 m.), šalyje pradėjo steigtis daug užsienio kapitalo įmonių – pagrinde Danijos ir Švedijos. Lietuvos gamyklos daugiausia gamino eksportui į Europos Sąjungos šalis, JAV. 1991 m. įkurta Lietuvos lengvosios pramonės įmonių asociacija.

Pagrindinės šalys gamintojos

Apie 1996–2000 m., kai Lietuvoje stiprią reklaminę kompaniją pradėjo itališką kokybę deklaruojanti Italijos kompanija „United Colors of Benetton“, dalis jos produkcijos buvo gaminama prastos reputacijos Kauno siuvykloje, kuri daug kartų, vengdama skolų gražinimo kreditoriams, persiregistruodavo bei keitė pavadinimą ir vienas iš jų buvo „Jolmertus“. Iki šiol gyva praktika, kai Lietuvoje pagaminama lengvosios pramonės produkcija išvežama į užsakovo šalį, o iš ten pateikiama atgal į prestižines aprangos ar kitas parduotuves deklaruojant, kad tai Italijos, Prancūzijos ar kitos Vakarų Europos šalies gaminys. Nors jau senai visa gamyba yra iškelta į šalis, kur darbo jėga yra pigesnė – Kiniją, Indiją, Turkiją, Braziliją, Meksiką, Maroką, Ukrainą bei kitas Azijos, Pietų ir Centrinės Amerikos, Afrikos ir Rytų Europos silpniau ekonomiškai išsivysčiusias šalis. Japonijoje, Švedijoje, Danijoje, Italijoje kuriamos gamybos, tekstilinių įrengimų, gaminio technologijos ir idėjos, čia pat jos išdirbamos ir paruošiamos pramoninei gamybai, o pati gamyba nevykdoma.
Moragasmulla SC

Istorija

Klubo ištakos siekia  m.
Neofolklorinė muzika

Neofolklorinė muzika – alternatyvioji folklorinės muzikos kryptis, jungianti įvairių stilių eksperimentus su tradicine folklorine muzika. Apima įvairius folkroko, etnodžiazo, folktechnomuzikos ir kt. stilius bei postilius.
Neofolkloras gali būti tiesiog akustinė folklorinė muzika, tačiau gali būti ir aranžuota pridedant įvairius kitus garsus, fotepijono, styginių instrumentų muziką, industrinės, eksperimentinės muzikos elementus. Neofolkloras apima platų temų asortimentą: etninę muziką, pagonybę, romantizmą, okultizmą.
Stiliaus pradininkais laikomos grupės Death in June, Sol Invictus, Current 93. Ankstyvasis neofolkloras buvo artimas post-punk muzikai, tačiau vėliau vis daugiau naudota tradicinių instrumentų, gamtos garsų.
Pagal savo stilistiką ir tematiką neofolkloras skirstomas į apokaliptinį, noiro, karinį, ritualinį.
Lietuvoje neofolkloro muzika pradėta groti XX a. pab. Prie stiliaus populiarinimo prisidėjo kasmetinis pagoniškos muzikos festivalis Mėnuo Juodaragis. Žymiausi šio stiliaus atlikėjai yra Donis, Atalyja, Kūlgrinda, Žalvarinis, bet vienintelis Latvijos neofolklorinės atlikėjas yra Ēnu kaleidoskops.
Aula

Aula (gr. αυλή) – Senovės graikų gyvenamojo namo atviras vidinis kiemas, atrijaus atitikmuo. Didesniuose namuose, rūmuose aula buvo centrinėje pastato dalyje, apsupta kolonada. Senovės Romoje aula – priėmimų salė valdovo rūmuose.
Ilgainiui aula imta vadinti dideles mokymo įstaigų (universitetų, kolegijų) iškilmių, susirinkimų, aktų sales. Lietuvoje aulas turi daugelis aukštųjų mokyklų.
Paštinė bomba

Paštinė bomba, paštinė mina (angl. mail bomb, post bomb) – sprogstamasis įtaisas siuntinyje, banderolėje ar panašioje pašto siuntoje, skirtas sprogti atidarymo metu ir užmušti ar sužaloti siuntos gavėją.
Paštines bombas naudoja kaip terorizmo priemonę. Kai kuriose valstybėse egzistuoja institucijos, kurios turi užkirsti kelią siunčiamoms paštinėms bomboms ir tirti jų panaudojimo atvejus.
Paštinės bombos yra sena idėja, jos imtos naudoti netrukus atsiradus įprastiniam paštui. Pirmas žinomas paštinės bombos paminėjimas buvo 1764 m.
Šie sprogstamieji įtaisai taip sukonstruojami, kad sprogtų išsyk atidarius. Ši idėja paremta manymu, kad siuntinį atidarys tas žmogus, kuriam adresuotas.

Apie pavadinimą

Korektiškiausias pavadinimas yra paštinė mina. Nuo seno žodžiu bomba vadinami teroristų naudojami sprogmenys, ypač savadarbiai, nors pagal naudojimą jie paprastai atitinka minas, kartais – granatas. Iš to kilęs terminas paštinė bomba.
Anglų kalboje plačiai naudojamas terminas angl. letter bomb, tačiau šis terminas pažodžiui reiškia 'laiškinė bomba' arba 'laiškas bomba'. Užminuoti laiškai įmanomi, tačiau jų galingumas mažas, nes į paprastą laišką tilptų nedaug sprogmenų. Anglų kalboje žodžiu letter bomb paprastai vadina užminuotas banderolės dydžio ar didesnes siuntas.

Patentuojamumas

Paštinės bombos (kaip ir priešpėstinės minos) yra objektai, kurie pagal Europos patentų konvenciją (angl. European Patent Convention) nėra patentuojami, kadangi tokių išradimų skelbimas ar panaudojimas prieštarauja moralei.
Imaani

Imaani Saleem (tikrasis vardas Melanie Crosdale; g. 1972 m. Notingeme, Anglijoje) – Anglijos dainininkė.

1998 m. Eurovizija

1998 metais dalyvavo Jungtinės Karalystės atrankoje į „Eurovizijos“ dainų konkursą. Jos kūrinys „Where Are You“ laimėjo atranką. Ji buvo pasirinkta atstovauti Jungtinei Karalystei. Eurovizijoje Imaani surinko šešiais taškais mažiau negu tų metų nugalėtoja Dana International ir užėmė antrą vietą.
Pažiezdris

Istorija

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.
Resistensija

Istorija

Gyvenvietę San Fernando del Rio Negro pavadinimu XVII a. įkūrė jėzuitų misionieriai, tačiau XVIII a. ji sunyko. Argentinos – Paragvajaus karo metu (1864-1870) atsikūrė kaip svarbus karinis postas. Dabartinį pavadinimą (iš isp. Resistencia – „ištvermė, pasipriešinimas“) gavo 1876 m.

Susisiekimas

Greitkeliai į Buenos Aires, Formosą, Saltą ir Korientesą. Geležinkelis į Santa Fė. Į pietryčius nuo miesto yra Resistencia José de San Martín oro uostas, iš kurio vyksta reguliarūs skrydžiai į Buenos Aires.

Ekonomika

Resistensija – šiaurinio šalies regiono pramonės centras. Maisto, tekstilės, metalo ir medienos apdirbimo pramonė. Priemiestis Barankeras – uostas prie Paranos upės. Per jį vyksta intensyvus produktų importas ir eksportas.

Lankytinos vietos

Marmuro, medžio ir ledo skulptūros išdėstytos visame mieste (parkuose, gatvėse, skveruose), todėl Resistencija dažnai vadinama „Skulptūrų miestu“. Iš viso mieste jų yra apie 400.
Samus Aran

Samus Aran – Japonijos „Nintendo“ kompanijos leidžiamų fantastinių „Metroid“ kompiuterinių žaidimų pagrindinė veikėja. „Metroid“ žaidimuose Samus Aran kovoja su priešininkais nežemiškose planetose ir kosminiuose laivuose.

Istorija

Samus Aran pirmą kartą pasirodė 1986 m. NES 2D grafikos žaidime „Metroid“. Ji buvo aklinai apsirengusi fantastiniu kovos kostiumu ir tik žaidimo pabaigoje parodoma su bikiniu, kai daugelis žaidėjų buvo įsitikinę, kad jų valdomas herojus − vyras. Samus Aran charakterį sukūrė Hiroji Kiyotake, kuris vėliau sukūrė Wario. Be „Metroid“ žaidimų, Samus Aran yra valdoma „Super Smash Bros.“ muštynių žaidimuose. Samus Aran paprastai vaizduojama su fantastiniu kovos Power (galios) kostiumu-šarvais. Po juo Samus dėvi triko primenantį mėlyną Zero (nulio) kostiumą.
„Metroid“ žaidimų istorijoje Samus Aran yra samdoma „galvų medžiotoja“. Ji gyveno K-2L planetoje, kai ją užpuolė kosmoso piratai. Žuvo visi planetos gyventojai, įskaitant tuo metu mažametės Samus tėvus. Samus Aran buvo išgelbėta ir užauginta išmirštančios ateivių Chozo (Čiozo) rasės atstovų Zebes planetoje. Ji buvo ištreniruota tapti kare. Chozo jai parūpino fantastinį supergalių kovos kostiumą, kurį Samus turi išlaikyti ir generuoti ant savęs valios-energijos pastangomis. Kostiumas gali įgyti riedančio rutulio formą, kurios pagalba Samus Aran žaidimuose gali pralysti pro siaurus plyšius. Samus Aran kurį laiką tarnavo Galaktikos federacijos policijos pajėgose, bet jas paliko ir tapo laisvai samdoma kare prieš prasidedant „Metroid“ žaidimų veiksmui.
2011 m. IGN tinklalapis išrinko Samus Aran trečia tarp „Nintendo“ sukurtų herojų. Pagal Gineso rekordų knygą, Samus Aran − pirmoji videožaidimų herojė-moteris (žmogus).
Rimantas Urniežis

Biografija

1990 m. baigė Skuodo 1-ąją vidurinę mokyklą, 1991 m. baigė Kauno ryšininkų mokyklą. UAB „Teo“ telekomunikacijų specialistas.
Lietuvos liberalų sąjungos, 2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Skuodo rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Edita, vaikas Greta.
Kęstutis Kriščiūnas (1944)

Biografija

1960 m. baigė Klaipėdos 1-ąją vidurinę mokyklą. 1960–1965 m. studijavo Kauno politechnikos instituto (KPI) Elektrotechnikos fakultete. 1986 m. technikos mokslų daktaras.
Nuo 1965 m. KPI (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas, KTU) dėstytojas. 1966–1990 m. dirbo dėstytoju KPI Šiaulių fakultete: 1966–1967 m. asistentas, 1967–1970 m. aspirantas, 1970–1971 m. vyr. dėstytojas, 1971–1977 m. docentas, 1977–1985 m. KPI Šiaulių vakarinio fakulteto radiotechnikos ir elektrotechnikos, 1985–1990 m. pramoninės automatikos katedros vedėjas, 1986 m. profesorius.  1981 m. stažavosi Osakos universitete. 1990–1992 m. KTU mokslo prorektorius. 1992–1993 m. dirbo Islandijos technologijos institute. 1992–2000 m. KTU rektorius.
Nuo 2000 m. KTU Europos instituto direktorius. Nuo 2002 m. šio instituto Žano Monė katedros vedėjas, nuo 2003 m. Žano Monė Europos kompetencijos centro vadovas ir Europos universitetų asociacijos tarybos narys. Nuo 2004 m. Lietuvos universitetų rektorių konferencijos generalinis sekretorius. Nuo 1996 m. Technikos enciklopedijos redaktorių tarybos pirmininko pavaduotojas.
1989–1990 m. Sąjūdžio Šiaulių miesto tarybos narys.

Mokslinė veikla

Veiklos svarbiausios sritys: automatinio valdymo sistemos, techninė kibernetika, aukštojo mokslo vadyba, žinių ekonomika. Daugiau kaip 50 išradimų, daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių autorius.