google/wiki40b huggingface dataset:
Niurnbergo karo nusikaltimų tribunolas

Niurnbergo karo nusikaltimų tribunolas, Niurnbergo teismas  – Antrojo pasaulinio karo nusikaltėlių teismas. 1945 m. lapkričio 20 d. Niurnbergo miesto Teisingumo rūmuose įvyko pirmasis Tarptautinio karo tribunolo posėdis. Jo metu buvo išdėstytos esminės kaltinimų nuostatos 24 karo nusikaltimais kaltinamiems nacistinės Vokietijos politiniams ir kariniams veikėjams. Pagrindinė kaltinimų medžiaga buvo atrinkta iš Vokietijos vyriausybės karinės, diplomatinės ir ekonominės dokumentacijos. Renkant įrodymus apie nusikaltimus žmogiškumui, buvo pasitelkta ir vaizdinė medžiaga iš nacių koncentracijos stovyklų (Buchenvaldo, Osvencimo), pateikiami išgyvenusių liudininkų parodymai. Anot teismo stebėtojų, dalis kaltinamųjų buvo šokiruoti ir sukrėsti pamatytų vaizdų, kiti atvirai nuobodžiavo. Tačiau nė vienas kaltinamasis (išskyrus Albertą Špejerį) nepripažino savo kaltės. Kaltinamieji gynėsi – esą jie nėra teisiškai atsakingi už įvykdytus nusikaltimus, nes tuo metu vykdė vyriausybės įsakymus. Tarptautinio karinio tribunolo teisėjai šį argumentą kategoriškai atmetė. Galutiniame nuosprendyje buvo pabrėžta, kad „svarbiausia – ne įsakymo buvimas, bet moralinio pasirinkimo galimybė (paklusti arba nepaklusti žmogiškumui prieštaraujančiam įsakymui)“.
1946 m. rugsėjo 30 – spalio 1 d. buvo paskelbti nuosprendžiai karo nusikaltimais kaltinamų nacistinės Vokietijos politinių ir karinių veikėjų byloje. Vienuolikai kaltinamųjų buvo paskelbtas mirties nuosprendis. Spalio 16 d. dešimt kaltinamųjų buvo pakarti Niurnberge. Vienuoliktasis, H. Geringas, nusižudė bausmės išvakarėse. Paliktame priešmirtiniame raštelyje jis paaiškino, kad neprieštarautų, jei mirties bausmė būtų įvykdyta sušaudant, tačiau pakorimą traktavo kaip negarbingą ir žeminantį bausmės įvykdymo būdą. Aštuoni kaltinamieji buvo nubausti skirtingos trukmės laisvės atėmimo bausmėmis (nuo aštuonerių metų iki gyvos galvos), trys buvo išteisinti.
Niurnbergo karo nusikaltėlių teismas tapo parodomuoju Sąjungininkų teisingumo procesu. 1946 m. prasidėjęs Šaltasis karas tarp TSRS ir JAV, sutrukdė pilnai įgyvendinti Tarptautinio karinio tribunolo suformuotus teisingumo principus, tačiau vėlesniais metais dėl šio tribunolo sprendimų buvo suformuluota genocido konvencija, Visuotinė žmogaus teisių deklaracija, tarptautiniai karo nusikaltimų ir nusikaltimų žmoniškumui statutai.
Jumos dykuma

Jumos dykuma (angl. Yuma desert) – Sonoros dykumos dalis pietvakarių JAV ir šiaurės vakarų Meksikoje, Salton sea ežero baseine. Dalis dykumos apaugę reta augmenija, dalyje yra smėlio kopos. Per metus joje išlyja vidutiniškai mažiau kaip 200 mm kritulių, todėl tai viena sausringiausių Šiaurės Amerikos dykumų. Žmonių apgyvendinta retai. Didžiausias miestas – Juma (Arizona), ant Kolorado upės kranto, netoli sienos su Kalifornija.

Apžvalga

Jumos dykuma apima žemesniuosius Arizonos pietvakarinio kampo rajonus, driekiasi į vakarus linko Kolorado upės. Kitoje upės pusėje Kalifornijoje yra Low Desert rajonas (irgi Sonoros dykumos dalis), dar vadinamas Kolorado dykuma (angl. Colorado Desert). Nors abu regionus skiria tik Kolorado upė, yra daug augalų ir gyvūnų rūšių, kurios gyvena tik vienoje upės pusėje. Pvz., kaktusai didžioji karnegija (Carnegiea gigantea) auga tik rytiniame krante.

Jumos dykuma taip pat apima ir smėlėtas vakarinės Sonoros lygumas, einančias iki Kalifornijos įlankos. Stambiausia dykumos upė yra Gila (Arizona). Dykumoje yra JAV gamtos paminklas ir UNESCO biosferos rezervatas Organ Pipe Cactus National Monument, vienintelė vieta, kuriame auga kaktusai Stenocereus thurberi, vadinami „vargonų vamzdžiais“ (angl. Organ Pipe Cactus). Šioje dykumoje taip pat yra ir du draustiniai – Kofa National Wildlife Refuge ir Cabeza Prieta National Wildlife Refuge.
Piečiau Arizonos Jumos dykumos šiaurinėje Meksikoje yra Pinacate ugnikalnių sritis ir biosferos rezervatas, dalis Gran Desierto de Altar dykumos, kurie yra pietinė Jumos dykumos dalis.
TSRS Ministrų Taryba

TSRS Ministrų Taryba (iki 1946 m. kovo 15 d. – TSRS Liaudies Komisarų Taryba) buvo aukščiausioji vykdomoji ir tvarkomoji TSRS valdžios institucija. Ją TSRS Aukščiausioji Taryba bendrame Sąjungos Tarybos ir Tautybių tarybos posėdyje sudarydavo tokios sudėties: TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas, Pirmininko pirmieji pavaduotojai, pavaduotojai, TSRS ministrai ir TSRS valstybinių komitetų pirmininkai. Pagal pareigas (lot. ex officio) į TSRS Ministrų Tarybą įėjo sąjunginių respublikų Ministrų Tarybų pirmininkai.
Monsoro

Istorija

Sena galų gyvenvietė. XI a. pavadinta pagal lot. Monte Sorello (Castrum Monte Sorello) pagal pilį, iš kurio ilgainiui atsirado Monsoro vardas.
Česlovas Krivaitis

Česlovas Krivaitis (1921 m. Žebertonių kaime, Kietaviškių parapijoje, Trakų r. – 2004 m. rugpjūčio 17 d.) – lietuvių katalikų dvasininkas, Širvintų krašto garbės pilietis.
Pasaulio jaunimo dienos

Pasaulio jaunimo dienos (PJD; it. La Giornata Mondiale della Gioventù) – Romos katalikų bažnyčios renginys, vykstantis kas 3 metus kurioje nors pasaulio dalyje, trunkantis apie 2 savaites. Į PJD keliauja piligrimai iš viso pasaulio, nebūtinai giliai tikintys katalikai, taip pat kiti krikščionys, yra ir kitų religijų atstovų. PJD metu susitinkama su Popiežiumi; kulminacinis renginys – bendros Šv. Mišios paskutinę renginio dieną.

Lietuva ir PJD

2005 m. Vokietijoje vykusiose Pasaulio jaunimo dienose dalyvavo 2000 jaunuolių iš Lietuvos. Panašus renginys, vykstantis Lietuvoje nacionaliniu mastu yra Lietuvos jaunimo dienos (LJD).
Juozas Požėra

Biografija

Lankė gimnaziją Kaune, Antrojo pasaulinio karo metais gyveno Rusijoje. 1945–1949 m. LSSR operos ir baleto teatro artistas. 1949–1970 m. dirbo laikraščių „Tarybų Lietuva“, „Kauno tiesa“, „Tiesa“, „Literatūra ir menas“, žurnalų „Moksleivis“, „Pergalė“ redakcijose, Lietuvos kino studijoje. 1970–1976 m. LSSR rašytojų sąjungos valdybos sekretorius.

Kūryba

Į pirmuosius du rinkinius sudėtose apybraižose aukštino socializmo statybas, kaimo kolektyvizaciją. Vėlesnėse apybraižose vyrauja įspūdžiai iš kelionių po Rusijos Šiaurę ir Sibirą, mažųjų tautelių buities ir papročių aprašymai. Romantizuotas žavėjimasis civilizacijos nesudarkyta gamta derinamas su jos kolonizuotojų idealizavimu.
Romane „Šalnos“ vaizduoja vadinamųjų „liaudies gynėjų“ susidūrimus su ginkluota rezistencija, antrajame, „Žuvys nepažįsta savo vaikų“, pirmą kartą pokario literatūroje, neužsimenant apie trėmimus, pavaizduota Sibiro lietuvių tremtinių šeima. Kūrinių išversta į rusų, latvių, bulgarų, lenkų, vokiečių kalbas.
Mingečevyras

Istorija

Šalia dabartinio Mingečevyro miesto, Kuros dešiniajame krante XIX a. rastas ir nuo to laiko tiriamas seniausias Azerbaidžane ir didžiausias Užkaukazėje Mingečevyro archeologinis kompleksas, kurį sudaro 4 gyvenvietės ir 3 dideli pilkapynai. Kompleksas datuojamas 3 tūkst. pr. m. e. – XVII amžiumi. XVIII a. vietos gyventojai persikėlė gyventi į kitą Kuros krantą. Komplekso radiniai leidžia geriau pažinti senovės Azerbaidžano ir gretimų šalių raidą.
Pradėjus 1945 m. įrengti Mingečevyro tvenkinį, tais pat metais įkurta Mingečevyro gyvenvietė, kuri 1948 m. gavo miesto statusą.
Akdamaro sala

Akdamaro sala (turk. Akdamar Adası, arm. Աղթամար) – nedidelė sala Turkijos rytuose esančiame Vano ežere. Plotas 0,3 km², aukštis virš ežero lygio – 80 m. Yra 3 km nuo ežero kranto.
Birželio 18

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Erdmantas – Erdmantė – Erdmas – Erdmė – Erdmilas – Erdmilė – Erikas – Julita – Rytė – Rytis – Venancijus – Venantas.
Abba Lerner

Biografija

1906 m.su tėvais išvyko gyventi į Didžiąją Britaniją. 1929–1932 m. studijavo Londono universitete, 1935–1939 m. dėstė jame. 1940–1942 m. dėstė Kanzaso universitete, 1942–1947 m. – Naujojoje socialinių tyrimų mokykloje Niujorke, 1947–1959 m. – Ruzevelto universitete Čikagoje, 1959–1965 m. – Mičigano, 1965–1971 m. – Kalifornijos, 1971–1978 m. – Niujorko, 1978–1982 m. – Floridos universitete. 1943 m. daktaras. Nuo 1946 m. profesorius.
1950–1951 m. Jungtinių Tautų Europos ekonominės komisijos narys. 1953–1955 m. Izraelio vyriausybės ekonomikos patarėjas. 1955–1956 m. Izraelio banko ir Izraelio iždo patarėjas. 1958–1959 m. dirbo Viduržemio jūros regiono reikalų institute Niujorke.
D. M. Keinso sekėjas. Išplėtojo Maršalo kainų teoriją įtraukdamas į ją netobuląją konkurenciją. Išskyrė sąlygas (vadinamosios Maršalo ir Lernerio sąlygos), kuriomis šalies valiutos kursas gali pagerinti jos prekybos balansą.
Andronas

Andronas (gr. Ἀνδρῶν, -ῶνος) – viešoji, reprezentacinė senovės Graikijos namo dalis, skirta vyrams. Androne šeimininkas susitikdavo su svečiais, kitais vyrais, rengdavo simpoziumus – pokylius, kuriuose gerdavo vyną, vaišindavosi ir pramogaudavo. Tam androne būdavo keletas gultų, ant kurių gulėdami ir stalų. Andronas būdavo puošniausia namo patalpa, puošta mozaikomis, freskomis, statulomis.
Moterims būdavo skirta kita namo dalis ginekėja (gr. γυναικείον).
Jonas Gudaitis-Vabalas

Biografija

Mokėsi Palangos progimnazijoje, 1902 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją ir įstojo į Peterburgo universiteto Gamtos fakultetą. Bet 1905 m. dėl Rusijoje kilusių riaušių iš universiteto pasitraukė ir įstojo į Konstantino Ušinskio vardo pedagogikos kursus Peterburge, kuriuos įsteigė prof. Aleksandras Nečajevas.
1907 m. baigęs kursus, liko dirbti A. Nečajevo psichologinės-pedagoginės laboratorijos asistentu, vėliau – nuolatinių bendradarbiu. Per tą laiką pagamino keletą aparatų, iš kurių svarbiausias ir sudėtingiausias – tyrinėti dėmesiui. Per 5 darbo laboratorijoje metus surinko daug medžiagos dėmesio svyravimams ištirti, kurios dalis 1913 m. buvo išspausdinta laikraštyje „Russkaja škola“ ir „1913 m. eksperimentinės pedagogikos metraštyje“.
1912 m. dirbo prof. Nikolajaus Viedenskio laboratorijoje Peterburgo universitete, parengęs metodiką psichinių reakcijų tyrimui surinko daug mokslinės medžiagos, už kurios dalį – „Pašalinių dirgiklių įtaka psichinės reakcijos metu“ 1913 m. gavo gamtos skyriaus biologijos sekcijos I laipsnio diplomą. Tais pačiais metais įstojo ir 1915 m., parengęs keletą referatų iš geologijos (tyrė boksito cheminę struktūrą) ir agronomijos, baigė Maskvos žemės ūkio institutą, gaudamas pirmo laipsnio mokslinio agronomo teises. Nuo 1914 m. dirbo Hidrogeologinėje tarnyboje, savistoviai tyrinėjo Samaros gubernijos požeminius vandenis.
1918 m. spalio mėn. grįžo į Lietuvą, buvo paskirtas pedagoginės eksperimentinės laboratorijos vedėju. Vilnių užėmus bolševikams, atnaujino Vilniaus pedagoginį muziejų, surinko ir iš Maskvos parvežė daug knygų ir aparatų. Be to, Maskvoje tyrė „darbo mokyklą“ ir apie tai referavo lietuvių mokytojų susirinkime. Parengė visą medžiagą Vilniaus universiteto Pedagogikos fakultetui, išrinktas į universiteto organizacinę komisiją.
1920 m. vienas Aukštųjų kursų organizatorių, skaitė juose bendrąją psichologiją, įsteigė pirmąją Lietuvoje eksperimentinės psichologijos laboratoriją. 1920 m. Aukštųjų kursų vedėjo pavaduotojas, 1921–1922 m. vedėjas. Vien per 1920 m. skaitė apie 60 eksperimentinės pedagogikos paskaitų Kaune ir Šiauliuose bei apie 150 – Lietuvos kariuomenės daliniuose.  Dėstė pedagogiką ir psichologiją Kauno meno mokykloje, čia susipažino su studente Birute Smilgaite ir 1922 m. ją vedė.
Nuo 1922 m. Lietuvos universiteto dėstytojas, nuo 1927 m. profesorius, Humanitarinių mokslų fakulteto Pedagogikos katedros vedėjas. 1940–1941 m. ir 1944–1951 m. dėstė Vilniaus universitete, iki 1947 m. Pedagogikos, 1947–1951 m. Pedagogikos ir psichologijos katedros vedėjas.  1953 m. išėjo į pensiją. Palaidotas Rasų kapinėse.
Yra parašęs pedagogikos ir psichologijos darbų, mokslo populiarinimo straipsnių. J. Gudaitis-Vabalas laikomas eksperimentinės psichologijos pradininku Lietuvoje.
NKL 2011–2012 m. sezonas

NKL 2011–2012 metų sezonas – 7-as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 16 klubų. Lygoje triumfavo Kauno „LSU-Atletas“.
Lamija (miestas)

Istorija

Miesto vardas kildinamas nuo Poseidono dukters Lamijos. Vietovė gyvenama nuo bronzos amžiaus. Antikoje buvo svarbus miestas, nes valdė Termopilų perėją. Lamijos karo metu (323–322 m. pr. m. e.) tarp makedonų ir sukilusių graikų, šiame mieste pasislėpė makedonų regentas Antipatras. V–VI a. miestas nunyko. VII a. miestą užkariavo slavai ir pavadino Zetunijumi (Ζητούνιον). 997 m. šalia miesto įvyko svarbus Sperchijo mūšis tarp Bizantijos ir Bulgarijos. 1204 m. miestą užkariavo frankai, pavadino Girtonu (Girton), atstatė tvirtovę. 1318–1391 m. miestą valdė katalonai ir vadino El Cito. XV a. Lamija užkariauta Osmanų ir vadinta Izedinu (İzzeddin).
Kybarčiai

Aplinkinės gyvenvietės

KURŠĖNAI – 12 km 
 Smilgiai – 4 km
Gilaičiai – 2 km 
 Kužiai – 8 km
Tyrelkai – 3 km
Biručiai – 3 km
Sauginiai – 3 km 
 Aukštelkė – 9 km
Sergej Maslobojev

Sergejus Maslobojevas (prav. „Kuvalda“; g. 1987 m. gegužės 22 d. Klaipėdoje) –  Lietuvos kikbokso kovotojas.

Biografija

2006 m. baigė Klaipėdos Maksimo Gorkio vidurinę mokyklą. Nuo 2006 m. iki 2007 m. VPU studijavo fiziką ir taikomąją kompiuteriją, nuo 2007 m. Klaipėdos universitete – kūno kultūros ir sporto pedagogiką.
Juozas Sinkus

Juozas Sinkus (1913 m. balandžio 23 d. Lukšių valsč., Šakių apskr. -1989 m. spalio 27 d. Detroite, MI – JAV), vargonininkas ir chorvedys.

Biografija

Muzikos mokėsi pas Sintautų ir Marijampolės vargonininkus. Išmokęs vargonuoti, dirbo vargonininku ir vado vavo chorams Marijampolėje bei Ukmergėje. Antrojo pasaulinio karo audra J. Sinkų nubloškė į Kanadą, kur 1948–1949 vargonininkavo lietuvių parapijoje Toronte. 1952–1957 tą patį darbą dirbo Šv. Kazimiero lietuvių bažnyčioje Windsore. Kanadoje vadovavo LB chorui. Persikėlęs į JAV, 1967–1980 vargonininkaudamas vadovavo chorui Šv. Antano lietuvių parapijoje Detroite, o 1980–1989 buvo minėtos parapijos choro vadovavo S. Sližio padėjėjas ir choristas, padėjo mokyti vyrų balsų grupę. S. Sližiui redaguojant giesmyną „Viešpatie, išklausyk“, buvo muzikos komisijos narys. J. Sinkaus harmonizuota giesmė „Mariją mylėti" yra įdėta į minėtą giesmyną. Paskutinį kartą Šv. Antano bažnyčios chore jis giedojo 1989 m. spalio 22 d. sekmadienio pamaldose, o spalio 27 d. mirė ligoninėje. Palaidotas Šv. Kapo kapinėse Southfielde, MI.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Geniai (Tauragė)

Aplinkinės gyvenvietės

Lylavėnai, 
 Tamošaičiai - 1 km
Balskai – 5 km
Ringiai - 3 km
Partijos darbas

Partijos darbas – Lietuvos komunistų partijos CK mėnesinis žurnalas, leistas 1931–1933 m. Berlyne ir 1936 m. rugsėjo mėn. – 1938 m. rugsėjo mėn. Kaune.

Istorija

1931–1933 m. bendradarbiavo Elijas Bilevičius, Juozas Bulavas, Marija Chodosaitė, Laurynas Kapočius, Vladas Niunka, Petras Pajarskis, Jankelis Vinickis ir kt. 1933 m. Vokietijoje į valdžią atėjus A. Hitleriui, leidinys buvo uždarytas. Išėjo 20 numerių po 8-16 p.
1936–1938 m. leistas nelegalus LKP žurnalas. Ėjo kartą per mėnesį. Spausdintas rotatoriumi. Išėjo 10 numerių po 8-14 p. Pagrindinis komunistinis leidinys, skirtas partinio auklėjimo reikalams. Bendradarbiavo Zigmas Angarietis, Boleslovas Baranauskas, Vladas Niunka, Domas Pundzius ir kt.
Leonardas Kazokas

Leonardas Kazokas, Kazakevičius (1905 m. liepos 27 d. Kaune – 1981 m. rugpjūčio 15 d. ten pat, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos tapytojas.

Biografija

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui šeima pasitraukė į Peterburgą. 1921 m. grįžęs į Kauną apsigyveno Šančiuose, įsidarbino mokiniu „Šimkūno fotografijoje“, kurioje iš nuotraukų darydavo spalvotus potrtretus. Tais pačiais metais pradėjo lankyti piešimo kursus Liaudies namuose, vėliau įstojo mokytis skulptūros. 1922–1929 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, 1944 m. eksternu baigė Vilniaus dailės institutą. 1930 m. su kitais įkūrė Nepriklausomųjų dailininkų draugiją, nuo 1933 m. jos pirmininkas, aktyviai dalyvavo draugijos rengiamose parodose. 1934–1939 m. mokytojavo Kauno 3-oje gimnazijoje. 1940–1941 m. dėstė Piešimo kursuose Vilniuje, buvo Kauno dailės kooperatyvo „Marginiai“ vedėjas. 1944–1951 m. dėstė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute. 1951–1961 m. dirbo kombinate „Dailė“ Kaune. 1961 m. sunki liga jį prikaustė prie lovos, atėmė dešiniąją ranką. Įkvėpimo pagautas tapė kairiąja.

Kūryba

Savitu ekspresionistiniu stiliumi, subtiliomis niuansuotomis spalvomis nutapė portretų („Autoportretas“ 1927 m., „F. Kiršos portretas“ 1943 m., „Režisieriaus J. Miltinio portretas“ 1958 m.), natiurmortų („Natiurmortas“, 1937 m.), peizažų („Nidos miestelis“ – 1935 m., „Bakūžė“ 1935 m., „Paryžiaus gatvelė“ 1937 m., „Tiltas Pirėnų kalnuose“ 1939 m.), teminių kompozicijų („Vargšas amatininkas“ 1939 m.). Ankstyviesiems paveikslams būdingi sidabriniai minkšti tonai, melancholiška nuotaika, vėlyviesiems – dekoratyvumas, sodresnis, įvairesnis koloritas. Nuo 1929 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios parodos surengtos Kaune 1936 m., 1938 m., 1960 m., 1975 m., 1980 m. Žymiausi mokiniai: Augustinas Savickas, Sofija Veiverytė, Jadvyga Mozūraitė-Klemkienė.
Šiaurė (departamentas)

Šiaurė (59) (pranc. Le Nord) – Prancūzijos departamentas šalies šiaurėje, Aukštutinės Prancūzijos regione. Administracinis centras – Lilis (Lille). Generalinės tarybos pirmininkas Bernaras Derosjė (Bernard Derosier).
Departamente 6 apskritys, 79 kantonai, 51 municipalinis susivienijimas ir 652 komunos. Plotas – 5 743 km². 1999 m. – 2 577 000 gyventojai, 449 gyv./km² .

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais. Herbo pagrindu tap Flandrijos herbas.

Geografija

Šiaurės departamentas ribojasi su Pa de Kalės, Esno, Somos departamentais, Belgija ir Šiaurės jūra.
Departamento teritoriją kerta kanalas Diunkerkas – Esko ir Deulio (La Deûle) kanalas, naudojami laivybai. Didžiausia upė – Izeras.

Klimatas

Klimatas okeaninis, didelė Šiaurės jūros įtaka.

Ekonomika

Žemės ūkis pirmaujantis visoje Prancūzijoje pagal gamybos apimtis gyvulininkystėje ir daržininkystėje.
Lilis nuo seno garsėjo medvilnės, lino, vilnos apdirbimo pramone, tekstilės įmonėmis. Tačiau po 1970 m. ekonomikos krizės daugelis šių įmonių perkeliama į pigesnės darbo jėgos užsienio šalis.
Pagrindinė pramonės ekonomikos šaka ilgą laiką buvo akmens anglis, jos gavyba ir perdirbimas. Šiaurės-Pa de Kalė baseinas pramoniniu būdu pradėtas eksploatuoti 1841 m. 1875 m. atvertas ir pietinis baseinas. 1880 m. išgauta 7,8 mln. tonų anglies, 1913 m. gavyba pasiekė 27,4 mln.t, 1925 m. – 28,5 mln.t. Tais metais dauguma iš 75 000 šachtininkų jau buvo lenkai, kurie pamažu integravosi į regioną. 1930 m. pasiektas absoliutus rekordas – 35 mln.t.
Po Antrojo pasaulinio karo šachtos nacionalizuotos, gamyba vėl išaugo. Tačiau nuo 1960 m. anglių panaudojimas energetikoje ir geležinkeliuose sumažėjo, todėl pradėtos uždarinėti ir šachtos.
Vis dar plėtojama metalurgija, geležinkelio lokomotyvų ir vagonų gamyba greitajam traukiniui TGV. Yra sunkiosios ir lengvosios chemijos gamybos įmonių.

Turizmas

Turizmas daugiausiai susietas su jūra ir sportu.

Politika

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja 11 senatorių, Atstovų rūmuose – 24 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 79 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Natalija Bunkė

Biografija

Mokėsi muzikos mokykloje, dalyvavo „Dainų dainelės“ konkurse. Baigė Kauno Pilėnų vidurinę mokyklą.  2005 m. įkūrė pop muzikos grupę „YVA“. Dalyvavo 2009 m. Lietuvos Eurovizijos atrankoje. 2010 m. šou renginyje „Žvaigždžių duetai“ laimėjo 3-ąją vietą (kartu su renginių vedėju Vitalijumi Cololo). 2011 m. gruodžio mėn. paskelbė apie grupės „YVA“ veiklos pabaigą. 2012 m. su Katažina Nemycko, Liepa Mondeikaite ir Oksana Pikul susibūrė į naują grupę „Pop Ladies“.

Šeima

2005 m. ištekėjo už grupės „B'Avarija“ dainininko Deivydo Zvonkaus ir tapo Natalija Zvonke, tačiau 2010 m. pora išsiskyrė. 2011 m. antrąkart ištekėjo už verslininko Danieliaus Bunkaus, su kuriuo 2011 m. rugpjūčio mėn. susilaukė sūnaus Kristupo.  2013 m. pora išsiskyrė. Natalija pasiliko Bunkės pavardę. 
Sesuo Kristina Ivanova (g. 1987 m.) merginų grupės „ŠarkA“ narė, buvusi grupės „YVA“ narė.
Vanda Lukošiūtė-Gečienė

Vanda Lukošiūtė-Gečienė (g. 1942 m. liepos 15 d. Telšiuose) – Lietuvos muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

1960 m. baigusi Priekulės vidurinę mokyklą, kurį laiką buvo Lankupių (Šilutės raj.) kultūros namų direktorė. 1963–1966 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros-švietimo technikume (dėst. Kazimieras Kruopis). 1976–1979 m. neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė Algis Zaboras).
1966–1971 m. Katyčių (Šilutės raj.) kultūros namų meno vadovė ir vidurinės mokyklos muzikos mokytoja. Kultūros namuose suorganizavo mišrųjį chorą ir parengė 1970 m. respublikinei dainų šventei. Mokykloje vadovavo vaikų chorams, kurie pirmavo Šilutės rajono meno mėgėjų apžiūrose, o jaunučių chorą parengė 1969 m. respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei Vilniuje.
1971–1979 m. Žemaičių Naumiesčio profesinės technikos mokyklos merginų ir vaikinų vokalinių ansamblių vadovė. 1979–1982 m. Viešvilės (Jurbarko raj.) profesinės technikos mokyklos vokalinių ansamblių vadovė – merginų ansamblis respublikinės apžiūros laureatas. Dirbdama Viešvilės aštuonmetėje mokykloje, išugdė skambų vaikų chorą, kuris pirmavo Jurbarko rajono meno mėgėjų apžiūrose. Berniukų ir mišrusis vokaliniai ansambliai dalyvavo „Dainų dainelės“ konkursuose.
Nuo 1982 m. rudens Raudonės (Jurbarko raj.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių merginų bei mišriojo choro vadovė. Chorus paruošia rajono dainų šventėms ir kitiems kultūros renginiams. Vaikų choras dalyvavo 1985 m. respublikinėje dainų šventėje, mišrusis 1987 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje, o merginų 1990 m. Lietuvos tautinėje ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėse bei Žemaitijos krašto chorų festivaliuose. Merginų choras parengtas ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
V. Gečienė – Šilutės ir Jurbarko rajonų dainų švenčių dirigentė. 1985 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.
Vyras – Stasys Gečas. Vaikai – Svajūnas, Solveiga bei Robertas.
Austrijos baudžiamasis kodeksas

Austrijos baudžiamasis kodeksas (vok. Strafgesetzbuch, StGB, öStGB arba StGB-AT) – Austrijos Federacinės Respublikos baudžiamasis kodeksas, pagrindinis Austrijos baudžiamosios teisės šaltinis. Priimtas 1974 m. sausio 23 d. Įsigaliojo 1975 m. sausio 1 d.

Istorija

Teisyno pirmtakai - Habsburgų dinastijos partikuliariniai baudžiamieji teisynai, žinomi jau nuo XVI a., taip pat Vokietijos imperatoriaus Karolio V baudžiamasis teisynas (Constitutio Criminalis Carolina). Pirmą kartą baudžiamojo proceso ir materialinė baudžiamoji teisė Austrijos žemėse suvienodinta 1768 m. Constitutio Criminalis Theresiana teisyne, kuris iki savo įsigaliojimo paseno ir 1787 m. buvo pakeistas „Jozefianos“ (vok. Josefinische Strafgesetzbuch). 
BK sudaro Bendroji dalis (1-74 paragrafai) ir Ypatingoji dalis (75-324 paragrafai).
Atradėjų paminklas

Atradėjų paminklas (portug. Monumento aos Descobrimentos) yra Portugalijoje, Lisabonoje. Jis įamžina portugalus, atradusius didelę dalį pasaulio.
Paminklas pastatytas 1960 m., nors jo maketas buvo padarytas dar 1940 m. Paminklo aukštis yra 52 m, pamatų plotis − 20 m. Paminklas panašus į karavelę (mažą laivą trumpomis burėmis). Dviejuose jo šonuose yra pavaizuotos 33 geografinių atradėjų didvyrių figūros. Paminklo viduje yra liftas, kuriuo galima pakilti į viršų ir apžvelgti panoramą.
Medspalvis guramis

Paplitimas ir ekologija

Paplitęs šiaurės rytinėje Indostano dalyje, Bramaputros ir Gango žemupiuose ir deltose. Sutinkami Indijos Utar Pradešo, Biharo, Džarkando, Vakarų Bengalijos, Asamo valstijose ir Bangladeše. 
Iš negausių stebėjimų ne akvariumo sąlygose galima spręsti, kad gyvena sekliose upių pakrantėse ir užsemiamose vietose. Minta vabzdžiais, kuriuos surenka nuo vandens paviršiaus arba numuša išpučiama vandens srovele.

Dauginimasis

Dauginasi nuo rugpjūčio iki spalio mėnesio. Tuo metu vandens temperatūra yra tarp 26 ir 30 °C.

Požymiai

Dydis - 4-4,5 cm. Patelės šiek tiek didesnės už patinėlius. Pasitaiko įvairiausių spalvinių atmainų. Kūnas su neryškiomis juostelėmis.