google/wiki40b huggingface dataset:
Stanislavas Staniševskis

Biografija

Gimė 1864 m. liepos 23 d. Kalvarijoje. Baigė Varšuvos universiteto teisės fakultetą. Dirbo advokatu Suvalkuose. 1906 m. Suvalkuose įkūrė ir redagavo laikraštį Suvalkų savaitė. 1915 m. persikėlė gyventi į Varšuvą, kur tapo apeliacinio teismo teisėju. I pasaulinio karo pabaigoje tapo Darbo ir socialinės apsaugos ministru. Po karo pasitraukė iš politinės veiklos, tačiau ir toliau dalyvavo labdaringoje veikloje.
Kuršėnų dvaras

Istorija

Yra išlikę 1563 m. Kuršėnų miestelio ir aplinkinių kaimų inventorius, tuo metu dvaro valdytojas buvo Žemaičių žemės teisėjas Jurgis Gruževskis.
1564 m. Žygimantas Augustas leno teise atidavė šią valdą Polocko pilininkui, Smolensko kaštelionui ir Dysnos seniūnui Jurgiui Mykolui Despot-Zenovičiui.
1621 m. dvaras atiteko LDK iždininkui Steponui Pacui.
1631 m. gegužės 15 d. Zigmantas Vaza dvarą perleido Jurgiui Gruževskiui su žmona už nuopelnus karuose su rusais ir švedais Livonijoje, kartu pripažino Gruževskių giminei amžiną leno teisę. Gruževskiai buvo kilę iš Mozūrų krašto, evangelikų reformatų tikėjimo.
XVIII a. pabaigoje Kuršėnus paveldėjo Steponas Gruževskis. 1811 m. pavasarį dailidė Joanas Rikė iš Rytprūsių pastatė naujus rūmus, suremontavo apgriuvusį bravorą, karčemą, perstatė sodininko namelį, koplyčią, suremontavo kitus pastatus.
1846 m. dvaras perėjo Edvardui Gruževskiui, kuris sutvarkė peizažinį parkas, iškasė tvenkinys, suformavo 70 metrų apskritą pievą, apsodintą medžių eile.
I pasaulinio karo metais dvare įsikūrę vokiečiai nuniokojo parką, rūmus, išvežė vertingiausius daiktus.
1915 m. dvare, valdomame Jurgiui Gruževskio, kilęs gaisras sunaikino kumetynus, tvartus, daržines. Po žemės reformos dvarui liko 218,7 ha žemės. 1940 m. dvaras buvo nacionalizuotas, o Jurgis Gruževskis pasodintas į kalėjimą. Prasidėjus karui, šis vėl atsirado Kuršėnuose ir bandė atgauti dvarą, tačiau vokiečiai jį išvežė ir tolesnis dvaro savininko likimas nežinomas. Jurgio Gruževskio žmona gyveno ir mirė Ketūnų dvare.
Kašjapa

Kašjapa (skr. कश्यप = Kaśyapa) – vedų–hinduizmo dieviškasis rišis, dalyvavęs pasaulio sutvėrime. Pasak „Šatapatha brahmanos“, Pradžapatis sutvėrė visa, kas gyva, įsikūnijęs į kosminį vėžlį. Pasak mito, vėžlys ir yra Kašjapa, todėl visi gyvi padarai – Kašjapos ainiai. Kašjapa laikomas vienu iš 7 didžiųjų rišių, Brahmos sūnumi arba Maričio apraiška. Kašjapos žmonomis laikomos 8 (kitąsyk 10 ar 13) Dakšos dukterų. Nuo Ditės jis susilaukė sūnų daitjų, nuo Danu – danavų, nuo Aditės – 33 dievų (12 aditjų, 8 vasų, 11 rudrų ir poros Ašvinų). Kitos jo žmonos – Sinhika, Vinata, Kadrū, Kapila, Surasa, Munė ir kt. – pasaulin atvedė gandharvus, apsarases, nagus, rakšasus, gyvūnus ir kitus padarus. Galiausiai Kašjapos vaikaitis, Vivasvato sūnus Manus pradėjęs žmonių padermę. Būdamas visos tvarinijos tėvu, Kašjapa simbolizuoja iki tvėrimo daugio buvojusį vienį. Kitur Kašjapa tapatinamas su Pradžapačiu arba Brahma.
Kašjapa minimas „Rigvedoje“ ir „Atharvavedoje“, jam ir jo giminei priskiriama daug „Rigvedos“ 8 ir 9 mandalų giesmių. Taip pat budizme žinomas mitinis veikėjas – Šakjamunio mokinys Kašjapa.
Vardas kildinamas nuo žodžio skr. कच्छप = kacchapa, reiškiančio vėžlį.
Žemės diena

Žemės diena (angl. Earth Day) – diena, kai kasmet kovo 20 d. minima Pasaulinė Žemės diena, astronominis pavasaris. Šiomis dienomis ateina pavasario lygiadienis – dienos ir nakties ilgumas tampa vienodas visuose Žemės rutulio kampeliuose.
Taip pat minima ir balandžio 22 d.

Istorija

1971 m. Jungtinės Tautos pavasario lygiadienį paskelbė Pasauline Žemės diena. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, Žemės dienos iniciatorius John McConnell kreipėsi į mūsų tautą, ragindamas taip pat tapti Žemės globėjais, o pavasario lygiadienį, kuris skirtingose planetos vietose yra kovo 20-21 d., minėti kaip Pasaulinę Žemės dieną. Atsiliepdama į šį kreipimąsi, tuometinė Lietuvos Respublikos Aukščiausioji Taryba 1992 m. Žemės dieną oficialiai įteisino ir Lietuvoje.
Naujoji Lietuva (Vilnius)

Naujoji Lietuva – dienraštis, ėjęs 1941 m. birželio 29 d. – 1944 m. liepos mėn. nacių okupuotame Vilniuje.

Istorija

Leido Vilniaus miesto savivaldybė. Spausdino daugiausia informacinius pranešimus, paskelbė lietuvių literatūros kūrinių, tautosakos, vokiečių spaudos vertimų.
Vilniaus miesto komiteto leistas dienraštis „Naujoji Lietuva“ lenkė Kauno dienraštį Į laisvę dar didesniu priešiškumu žydams. Lietuvių aktyvistų Vilnius srities vadovybė pirmajame „Naujosios Lietuvos“ numeryje paskelbė atsišaukimą, kad žydai „parazitiškai įsiskverbę į mūsų tautą, visada nešė jai nelaimę.“ 
1941 m. liepos 4 d. Naujosios Lietuvos vedamasis "Lietuva be žydų", pasirašytas inicialais P.Z., tvirtino, " Komunizmui - galas. Žydijai - galas. Naujoji Lietuva, įsijungusi į Adolfo Hitlerio Naująją Europą, privalo būti švari nuo žydų, nuo žydiškojo komunistinio dumblo, kuriuo dar tiek yra priterštas Lietuvos kraštas. Išnaikinti žydiją, o kartu su ja ir komunizmą, yra pirmasis Naujosios Lietuvos uždavinys." 
Komiteto pirmininkas Stasys Žakevičius pavedė laikraščio leidimą Rapolui Mackoniui. 1941 metų vasarą kelis kartus keitėsi „Naujosios Lietuvos“ redaktoriai. Savo dienoraštyje, pradedant 1941 metų rugsėjį, Rapolas Mackonis vis daugiau rašo apie stiprėjančią cenzūrą. Cenzoriai braukė žodžius „Lietuva“, „lietuviai“, juos pakeičiant „Ostland“ arba „mes“. Kartais vietoj aštuonių puslapių teksto „Naujosios Lietuvos“ redakcijai tekdavo išleisti tik šešis. Vienu metu dienraštyje atsirado vokiški puslapiai, kuriuos redaguodavo patys „Propaganda štafel“ pareigūnai, kol nepradėjo leisti vokišką laikraštį „Wilnaer Zeitung“. 
1941 metų rugsėjo pabaigoje „Propaganda štafel“ zonderfiureris Kofermanas pranešė „Naujosios Lietuvos“ redakcijai, kad jų laikraštį leis vokiečiai. Kas mėnesį turėjo atiduoti tris ketvirtadalius uždirbto pelno. 1941 m. lapkričio pradžioje, „Propaganda štafel“ perėmus leidimą, cenzūra tapo dar griežtesnė. 1942 metais cenzoriai ne tik braukė, bet ir patys taisė tekstus. 
„Naujoji Lietuva“ finansiškai savarankiška išliko iki 1942 metų pabaigos. Pelną dalijosi „Spaudos žodžio“ bendrovės akcininkai, tačiau didžioji dalis buvo atiduodama įvairioms studentų bendrijoms, daugiausia ateitininkams. 
Oficialus redaktorius Juozas Žukauskas, faktiškai redagavo 1941 m. Stepas Povilavičius, vėliau – Rapolas Mackonis.
Neftejuganskas

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis 1961 m. pradėjus naftos gavybą Jugano telkinyje. 1966 m. įkurta naftos ūkio valdybos įmonė „Juganskneft“, iš kurios vėliau išsivystė „Jukos“. 1967 m. Neftejuganskui suteiktas miesto statusas. 1984 m. per Jugano Obę pastatytas tiltas.
Antanas Dainius

Biografija

1988 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas, 2005 m. baigė Kauno Vytauto Dydžiojo universitetą, edukologijos magistras.
Žemės ūkio bendrovės „Viekšniai“ pirmininkas, 2002 m. UAB „Viekšnių šiluma ir vanduo“ direktorius.
Naujosios sąjungos Mažeikių rajono skyriaus narys.
1990–1995 m. Mažeikių rajono tarybos deputatas, 2003–2007 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Audronė, vaikai Aistė, Rimgaudas, Mindaugas
Jonas Pusvaškis

Biografija

1975 m. baigė Vilniaus universitetą.
Molėtų rajono savivaldybės administracijos Suginčių seniūnijos seniūnas.
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys. 2011 m. (išrinktas, bet atsisakė mandato) Molėtų rajono savivaldybės tarybos narys.
Mykolas Danilovičius

Biografija

1581 m. baigė Vokietijos Dillingen an der Donau universitetą. Zigmanto Vazos valdymo metu dirbo Švedijoje. 1621 m. Varšuvoje buvo pasistatęs rūmus, kuriuos sugriovė švedai ir vietoje kurių vėliau buvo pastatyta Zaluskių Biblioteka.
Onutė Narbutaitė

Biografija

Gimė muzikologės Onos Narbutienės ir Vytauto Narbuto šeimoje. 1963–1974 m. mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vid. meno m-kloje. Kompozicijos pradmenis Onutė Narbutaitė gavo iš kompozitoriaus Broniaus Kutavičiaus, o 1979 metais baigė Lietuvos valstybinės konservatorijos (dabar Lietuvos muzikos ir teatro akademija) prof. Juliaus Juzeliūno kompozicijos klasę. 1979-1982 metais dėstė muzikos teorijos ir istorijos disciplinas Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose, nuo 1982 m. atsidėjo tik kūrybai ir gyvena Vilniuje.
Kompiuterinis žaidimas

Kompiuterinis, vaizdo arba videožaidimas – žaidimas, žaidžiamas naudojant kompiuterį ar kompiuterį, kuris daugiausiai pritaikytas žaisti žaidimus (žaidimų konsolės, delninės žaidimų konsolės). Maždaug nuo 2010 m. kompiuteriniai žaidimai pradėti plačiai pritaikyti išmaniesiems telefonams, planšetėms. Dažnai kompiuteriniai žaidimai vadinami videožaidimais. Atskirtis tarp kompiuterinių ir videožaidimų sąvokų buvo ryški kompiuterinių žaidimų pramonės vystymosi pradžioje, kai videožaidimais buvo vadinami žaidimai, žaidžiami žaidimų automatais ir pirmaisiais kompiuteriais, skirtais žaisti vien žaidimus.

Virtualios realybės žaidimai

Virtualios realybės (VR) žaidimai pradėti leisti 2016 m. rinkoje pasirodžius VR akiniams („Oculus Rift“, „HTC Vive“ ir „PlayStation VR“) − įrenginiams, kurie naudojami uždėti ant žaidėjo galvos ir įvairių judesio daviklių pagalbą galintys sekti žaidėjo galvos ir akių judesius, bei galintys perteikti kiekvienai žaidėjo akiai 360 laipsnių vaizdą. Pagrindiniu šio žaidimo būdo trūkumu yra VR įrenginių aukšta kaina. Taip pat, kadangi perteikti 360 laipsnių vaizdą dviem akim reikia žymiai galingesnių grafikos procesorių, todėl ir žaidimų platforma, suderinama su VR žaidimais, atitinkamai irgi brangesnė. 2016 m. kai kurie populiarūs žaidimai jau buvo adaptuoti žaisti VR režimu: „Minecraft“, „Half Life 2“, „Eve Online“ ir kt.

Turinys

Beveik visi kompiuteriniai žaidimai turi formalius kriterijus, pagal kuriuos vertinama žaidėjo sėkmė, pvz., surinktų taškų skaičius (angl. highscore), iš anksto nurodytų sėkmės kriterijų pasiekimas. Kai kuriuose žaidimuose nėra formuluojamas tikslas: žaidimas gali būti tęsiamas tiek, kiek nori žaidėjas, arba baigiasi tik ištikus nesėkmei.

Žaidėjo laisvė

Siužetiniuose žaidimuose žaidėjui gali būti suteikiama tam tikras laisvės laipsnis arba pasirinkimo laisvės gali visai nebūti (t y., žaidimas visiškai linijinis). Kartais sukuriama pora galimų žaidimo pabaigos linijų, kurios priklauso nuo žaidėjo priimtų sprendimų. Net ir linijiniuose siužetuose dažnai būna numatyta misijos pasirinkimo galimybė (2 ar daugiau galimų misijų), tačiau žaidimo baigtis vienoda, ir žaidėjas turi būtinai rinktis konkrečią misiją, norėdamas progresuoti žaidime. Pastaruoju metu nemažai žaidimų pasižymi didele žaidėjų veikimo laisve, t. y., žaidėjas nėra primygtinai verčiamas vykdyti siužetines užduotis, o gali vykdyti pašalines misijas. Kartais net yra sukuriamas visas pasaulis, kurį žaidėjas gali tyrinėti ir visai nevykdyti siužetinių užduočių (pvz., „Fallout“, „The Elder Scrolls“ serijos).
Antanas Odinas

Biografija

2008 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete baigė pramonės technologijos inžineriją.
1995 m. Kupiškio rajono savivaldybės Kupiškio seniūnijos seniūnas, 2000–2003 m. Kupiškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas, nuo 2003 m. Kupiškio rajono savivaldybės Ekonomikos ir turto valdymo skyriaus vyresnysis specialistas.
Nuo 1995 m. Lietuvos centro sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narys. 2003 m. 2003–2007 m. ir 2011 m. (išsikėlė savarankiškai, Nepartinių ir nepriklausomų koalicija, bet mandato atsisakė) Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Zinaida, vaikai Aurelija, Donatas.
Džamo minaretas

Džamo minaretas – 65 metrų aukščio minaretas Afganistane prie Hari Rud upės, UNESCO pasaulio paveldo objektas.
Paminklas pastatytas tarp XI ir XIII amžių, tačiau kadangi jis stovi kalnų apsuptame slėnyje, ilgą laiką buvo pamirštas, ir iš naujo atrastas tik 1886 metais. Į pasaulio paveldo objektų sąrašą minaretas įrašytas 2002-aisiais. Manoma, kad tai vienintelis likęs Firuz Kuch miesto, kuris buvo Guridų dinastijos sostinė, išlikęs statinys. Miestą sugriovė Čingischano kariuomenė, ir šis buvo ilgam užmirštas.
Džamo minaretas yra Afganistano Goro provincijos Šarak rajone. Jis stovi prie Harirudo ir Džamrudo upelio santakos.
Pirštakauliai

Plačiau apie rankos pirštakauliai, (ossa digitorium manus, s. phalanges)

Rankos nykštys, pollex, sunertas iš dviejų, o visi kiti pirštai - iš trijų pirštakaulių. Tai nedideli ilgieji kaulai, skirstomi į artimuosius, arba proksimalinius, pirštakaulius, phalanx proximalis, vidurinius, phalanx media, ir tolimuosius, arba distalinius, pirštakaulius, phalanx distalis.
Kaip ir anksčiau minėta, pirštakauliai skirstomi į tris dalis:
pamatą, basis phalangis;
kūną, corpus phalangis;
galvą, caput phalangis.
Artimųjų pirštikaulių, phalanx proximalis, pamate esti apvali sąnarinė duobė susinerti su delnikaulio galva, o pirštakaulių galvos vidurys įdubęs, tad ji vadinama pirštakaulio skridiniu, trochlea phalangis.
Vidurinių pirštakaulių, phalanx media, pamatas neryškios keterėlės esti perskeltas į du laukelius, skirtus susinerti su proksimalinio pirštakaulio skridiniu, o galva taip pat yra tarsi skridinys.
Tolimųjų, dar kartais vadinamųjų naginių, pirštakaulių, phalanx distalis, pamate yra dviguba duobė susinerti su vidurinio pirštakaulio skridiniu. Galva suplokštėja ir nugarinėje pusėje baigiasi distalinio pirštakaulio šiurkštuma, tuberositas phalangis distalis, į kurią remiasi nagas.

Pirštakaulių kaulėjimas

Pirštakauliai kaulėja panašiai kaip ir delnikauliai, tik visų jų pradeda kaulėti po proksimalinės epifizės.

Naudoti informacijos šaltiniai:

G. Čėsnys, J. Tutkuvienė ir kiti „Žmogaus anatomija. 1 dalis“, Vilniaus Universiteto leidykla 2008
https://www.winkingskull.com/default.aspx
Pamiškė (Trakai)

Aplinkinės gyvenvietės

Mergiškės – 1 km
Ubiškės – 4 km
Škilietai – 2 km
Muang Hiranas

Geografija

Regionas sutampa su Mekongo baseino aukštupiu. Tai – kalnuotas kraštas, vagojamas siaurų upių slėnių. Regionas šiaurėje ribojosi su Šanų kalnynu, šiaurės rytuose – su Čiang Hungu (dab. rytų Mianmaras ir pietų Junanis), rytuose – su Muang Sua (dab. šiaurės Laosas). Pietuose perėjo į derlingas Tailando žemumas.

Istorija

Seniausieji regiono gyventojai sukūrė ankstyvąją Jonoko karalystę, į kurią VI–VII a. migravo tajų gentys. 545 m. Jonoko sostinė Naknakornas buvo sunaikinta žemės drebėjimo. Legenda teigia, kad vietos tajai susirinko vietovėje, pavadintoje Vieng preuksa (dab. Mae Sai), ir pavertė ją naujos karalystės sostine. Iš pradžių joje buvo renkama monarchija, bet po 638 m. čia įsitvirtino paveldima valdovų dinastija. Jos pirmasis valdovas Lavačakradžas buvo priverstinai pasodintas į sostą su pietinės Hirano kaimynės Lavo pagalba. Lavačakradžas sostinę pervardino Hiran, ir visa jo karalystė tapo žinoma kaip Hirano karalystė.
Devintasis dinastijos atstovas Laokiangas IX a. viduryje pastatė naują sostinę šiek tiek piečiau ir pavadino ją Ngoenjangu (dab. Čiang Saenas). Dėl to visa karalystė tapo žinoma, kaip Ngoenjango karalystė. Ši karalystė bandė išplėsti savo hegemoniją kituose tajų gyvenamuose regionuose – pirmiausia Muang Sua vakaruose, o jos armijos pasiekė ir Muang Thaengą. Tačiau netrukus ji pati buvo priversta mokėti duoklę šiaurinei kaimynei Čiang Hungui.
Be to, pietuose labai sustiprėjo Haripundžajos valstybė, iš kurios Ngoenjango tajai pamažu perėmė aukštesnius kultūrinius pasiekimus – theravados budizmą, meno principus, šventes. Iš Haripundžajoje vartoto monų rašto išsivystė šiaurinių tajų raštas tai thamas. Ilgainiui Ngoenjangas tapo svarbiu tarpininku perduodant kultūrinius pasiekimus į kitas tajų valstybes.
Pradedant XI a. tajai iš Ngoenjango plito pietų ir šiaurės kryptimis, kolonizuodami dideles teritorijas. Pietinių tajų migracijų metu apgyvendintos derlingos Tailando žemumos, įkurtos Fajao, Sukhotajaus, Ajutajos karalystės. Šiaurinių migracijų metu tajai (šanai) įkūrė daug smulkių kalnų karalysčių Šanų kalnyne ir netgi pasiekė Asamą, kur įkūrė Ahomo karalystę.
1253 m. Mongolų imperijai užėmus Čiang Hungą, keitėsi galios balansas regione, ir Ngoenjangas vėl turėjo galimybę politiškai suklestėti. 16-asis Ngoenjango valdovas Mengrajus suvienijo šalį, pastatė naują sostinę Čiang Rajuje, ir 1262 m. titulavosi naujos valstybės Lan Na karaliumi. Jis žinomas kaip didelis užkariautojas, kuris sunaikino Haripundžajos karalystę. Tai leido ilgainiui perkelti karalystės sostinę gerokai piečiau, į daug derlingesnes lygumų sritis, kur pastatyta nauja sostinė Čiangmajus. Dėl to senieji tajų kultūriniai centrai ir Hirano regionas pamažu prarado reikšmę.
XVI–XVIII a. regioną siaubė gretimo Mianmaro armijos. XIX a. pradžioje regione valdžią susigrąžino Čiangmajaus karalystė, kuri savo ruožtu buvo Tailando karalystės vasalė. Taip regionas įjungtas į Tailando sudėtį.
Zenonas Kamaitis

Biografija

1958 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). 1958–1963 m. KPI, 1963–1969 m. KPI Vilniaus filialo dėstytojas, 1968 m. docentas. 1966 m. technikos mokslų kandidatas. 1970 m. stažavo Tiltų ir kelių laboratorijoje Paryžiuje. 1975–1978 m. al Anabos universiteto (Alžyras) dėstytojas, 1977–1978 m. Techninės mechanikos katedros vedėjas. 
Nuo 1978 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, 1986–1990 m. Kvalifikacijos kėlimo fakulteto dekanas, 1988–1990 m. dar ir Statybos katedros vedėjas, 1990–1992 m. prorektorius, nuo 1992 m. Tarptautinių studijų centro direktorius, nuo 1990 m. profesorius. 1993 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras. 
1995–2003 m. Lietuvos mokslo tarybos narys. Nuo 1999 m. Tarptautinės tiltų ir statinių asociacijos (International Association for Bridge and Structural Engineering – IABSE) narys. 1996–2001 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas.

Mokslinė veikla

Svarbiausia mokslinių tyrimų sritis – transporto statinių (tiltų, viadukų, tunelių) patikimumo tyrimai ir vertinimas, jų patikimumo ir saugaus naudojimo garantijos. Sukūrė teorinius pagrindus pastatų ir inžinerinių statinių gelžbetonio konstrukcijoms atnaujinti, stiprinti, apsaugoti nuo korozijos sintetinėmis dervomis, padidinant pastatų ir statinių ilgaamžiškumą.
Dovydas

Karalius Dovydas (hebr. דָּוִד  – „mylimas“, g. apie 1037 m. pr. m. e. Betliejuje – m. apie 970 m. pr. m. e.) – pagal Bibliją buvo antrasis suvienytosios Izraelio karalystės karalius po Sauliaus (~1005–965 m. pr. m. e.). Jis apibūdinamas kaip karys, muzikantas ir poetas. Tradiciškai jam priskiriama daugelio psalmių autorystė.
Dovydas pradėjo dinastiją, valdžiusią iš pradžių visą Izraelį, o vėliau pietinę Judėjos karalystę iki „Babilono nelaisvės“. „Babilono nelaisvė“ arba „Babilono ištremtis“ – tai prievartinis diduomenės, valdininkų, prekybininkų ir amatininkų iškraustymas į Babiloną. Tai įvyko VI amžiuje pr. m. e., kai buvo paimta Jeruzalė (597 m.) ir kai Babilonojos karalius Nabuchodonosaras galutinai sutriuškino Judėjos karalystę (586 m.).
Karaliaujant Dovydui, Jeruzalė tapo valstybės sostine. Dovydas pirmą kartą senovės žydų istorijoje paskyrė specialius metraštininkus, kurie turėjo nuolat registruoti visus įvykius. Vėliau tie metraščiai įėjo į biblines karalių knygas. Kaip sako Biblijos legendos, Dovydas atlikęs daugelį žygdarbių (nugalėjęs milžiną Galijotą ir pan.) ir sukūręs psalmes, sudėtas į Senajį testamentą.
Dovydas išgarsėjo savo žiaurumu, klastingumu ir daugpatyste. Jis išdavė savo globėją Saulių, užgrobė sostą ir apsistatė pulkais moterų. Jis nužudė savo karo vadą Urijų, norėdamas pasiimti jo gražuolę žmoną Betsabėją. Nukariavęs Užjordanę, Dovydas įsakė nužudyti kiekvieną trečią tos srities gyventoją.

Dovydas Biblijoje

Dovydas gimė Betliejuje, ūkininko Jesės šeimoje. Būdamas jaunuoliu pateko į Sauliaus dvarą, kad Dovydas jį pralinksmintų savo arfos grojimu, nes, pasak Biblijos, Saulius kentėjo nuo jį apsėdusių piktųjų dvasių. Kilus karui su filistinais, Dovydas grįžo pas tėvą į Betliejų ganyti avių. Vėliau Dovydas, kuris nešė duoną ir sūrį savo kariuomenėje tarnaujantiems broliams, sugebėjo užmušti Galijotą paprasta akmenų svaidykle. Išgirdęs apie drąsų piemenį Saulius nurodė pakviesti jį į dvarą.
Kitoje vietoje minima, kad Galijotą užmušė ne Dovydas, bet kažkoks Elhananas iš Betliejaus, kai Dovydas jau buvo Izraelio karalius. Dar kitur rašoma, kad Elhananas užmušęs ne patį Galijotą, o jo brolį.
Mūšyje su filistinais, žuvus Sauliui ir jo sūnui Jehonatanui, Dovydas buvo vainikuotas Judėjos karaliumi. Visas Izraelis karaliumi jį pripažino tik po dvejų metų. Dovydas iš jebusiečių atkovojo Jeruzalę ir padarė Izraelio sostine, perkėlė į ją Sandoros skrynią. Dovydas taip pat ketino šiame mieste pastatyti šventyklą, tačiau Dievas tai jam uždraudė.
Dovydas įsimylėjo Ūrijo, vieno iš savo karių, žmoną Betšebą. Šiai nuo jo pastojus, Dovydas išsiuntė Ūriją į mūšį ir pasirūpino, kad jis ten žūtų. Po to Dovydas vedė Betšebą. Pranašas Natanas pasmerkė Dovydo nuodėmę, ir nors Dovydas gailėjosi dėl padarytos nuodėmės ir Dievas jam atleido, tačiau kūdikis, kurio laukėsi Betšeba, mirė. Saliamonas, antrasis jų sūnus, tapo Dovydo įpėdiniu.
Dovydo numylėtinis sūnus Abšalomas mėgino paveržti iš tėvo sostą, todėl Dovydas buvo priverstas palikti Jeruzalę. Vis dėlto Abšalomas pralaimėjo ir buvo nužudytas. Dovydui pasenus, kitas jo sūnus, Adonijas, taip pat rengė sąmokslą.
Jonas Alekna (1917)

Jonas Alekna (1917 m. liepos 20 d. Kubiliūnai, Grinkiškio valsčius – 1964 m. rugsėjo 3 d. Panevėžys) – Lietuvos teatro aktorius, režisierius, dailininkas.

Biografija

1936–1940 m. mokėsi keramikos Kauno amatų mokykloje. 1938–1940 m. lankė Kauno Darbo rūmų vaidybos studiją. 1940–1964 m. Panevėžio dramos teatro aktorius, 1954–1956 m. vyr. režisierius.
Panevėžio dramos teatre režisavo 12 spektaklių. Vaidyba temperamentinga, ryškios vizualinės ir plastinės personažų charakteristikos. Sukūrė keramikos dirbinių, kurie buvo eksponuoti parodoje Paryžiuje, biustų, scenografijos ir grimo eskizų, piešinių, nuliejo akvarelių.
Ingrida Jonkutė

Biografija

Šiaulių krepšinio mokyklos auklėtinė. Pirmieji treneriai Z. Beinoravičiūtė, A. Serva. TSRS jaunučių, jaunių ir jaunimo rinktinių žaidėja (1985-89). Lietuvos rinktinės žaidėja: žaidė 32 rungtynes, pelnė 372 taškus. Su Vilniaus Svajos komanda tapo Europos (2004 Helsinkis, Suomija) ir pasaulio (2007 Puerto Rikas) veteranų krepšinio čempione, Europos veteranų krepšinio čempionato (2008 Pezaras, Italija) bronzos medalininke, Pasaulio veteranų sporto žaidynių (2009 Sidnėjus, Australija) aukso medalininke.
Natrio citratas

Naudojimas

• Natrio citratas yra įtrauktas kaip kvapioji medžiaga į į daugybės gаzuоtų gėrimų sudėtį su citrinos arba laimo skoniu, o taip pat į energetinių gėrimų sudėtį. 

• Natrio citratas gali būti naudojamas kаip bufеrinis junginys, apsaugantis pH. pakeitimą.

• Natrio citratas naudojamas siekiant kontroliuoti kai kurių patiekalų rūgštingumą, tokių kaip želinių desertų.

• Natrio citratas yra druska-lydytojas, naudojamas lydytо sūrio gamyboje nuo jo išradimo pradžios 1911 metais.

• Natrio citratas naudojamas kontroliuoti rūgštingumą kavos mašinose.

• Natrio citratas susidaro ištirpinant vandenyje daugybę ,,greitai ištirpinamų vaistų”, tokių kaip (аntаcidas – nuо rėmens).

• Natrio citratas naudojamas siekiant sumažinti diskomfortą, esant urogenitalinės sistemos infekcijoms, tokioms kаip cistitas, jis sumažina periferinių inkstų acidozės rūgštingumą, ir taip pat naudojamas kaip osmoso reguliatorius (lаisvinamasis).

• Natrio citratas kaip tirpalas yra naudojamas kaip vienas iš atšildymo komponentų gyvūnų spermos dirbtinio apvaisinimo terpėje.

• Natrio citratas kaip 5 % tirраlas naudojamas nustatant Pаnčеnkоvo metodu eritrоcitų nusėdimo greitį.

• Natrio citratas naudojamas analitinėje chemijoje kaip amonio jonų nustatymo sudedamoji dalis[1].

• Natrio citratas kaip 4 % tirраlas naudojamas kaip antikoaguliantas donorų kraujo komponentų pristatymui aparatūrai.

• Natrio citratas gali būti naudojamas skysčiuose stiklui valyti.
Maria Gaetana Agnesi

Agnesi ragana

Knygoje „Instituzioni analitiche“ M. G. Agnesi aprašė kubinę funkciją, kurią 1703 m. pirmasis įvedė Luigi Guido Grandi. Tiek Agnesi, tiek Grandi apibūdino šią kreivę kaip „versiera“ (liet. besisukančią). Pavadinimas Agnesės ragana atsirado kiek vėliau, vertėjui John Colson neteisingai į anglų kalbą perskaičius žodį la versiera kaip l’avversiera itališkai reiškiantį ragana.
Žankiškiai

Istorija

1693 m. minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje.