google/wiki40b huggingface dataset:
Lokomotyvas

Lokomotyvas yra geležinkelių transporto priemonė, kuri yra varomoji traukinio dalis, traukiantį jį. Žodis lokomotyvas kilęs iš lotynų kalbos, pažodžiui verčiamas „loco“ vieta ir „motivus“ – judėjimo sukėlimas.
Lokomotyvas skirtas traukti vagonus su kroviniu, pačiame lokomotyve vieta naudingam kroviniui nenumatyta. Geležinkelio transporto priemonės, turinčios tiek variklį, tiek ir žymią vietą kroviniui (automotrisės ir pan), lokomotyvais nevadinamos. Nesunkiai nuo traukinio atskiriamą lokomotyvą paprasčiau pakeisti, atskirai remontuoti, tyliau vagonuose, avarijos metu jo masė gali apsaugoti keleivus. Tačiau tik maža dalis tokio traukinio ratų (lokomotyvo ratai) yra varomieji. Automotrisėse visi ratai gali būti varomieji, todėl jos įkalnėse efektyvesnės. Vagonams traukti pritaikyta priemonė su vieta ir kroviniui vadinama varikliniu vagonu.
Tradiciškai lokomotyvas traukinį traukia iš priekio. Tačiau dažnai pasitaiko, kai vykdoma vadinamoji stumti – traukti operacija – į vieną pusę traukinys traukiamas, į kitą – stumiamas, kontroliuojant lokomotyvą iš priešingo galo. Mašinisto vieta gali būti vienam iš lokomotyvo galų, abiejuose (keičiant važiavimo kryptį, nereikia apsukti) arba jos išvis gali nebūti (lokomotyvas valdomas iš kito tame pat traukinyje esančio vagono ar lokomotyvo). Mašinisto vietos neturintys lokomotyvai dažniausiai vis dar turi valdymo pastotę lėtam pervarymui stoties ribose.

Istorija

Pirmasis lokomotyvas buvo sukonstruotas ir išbandytas 1804 m, išradėjo Richard Trevithick, Kornvalyje (Didžioji Britanija). Jis traukė 10 tonų geležies krovinį ir dar 70 keleivių penkiuose vagonuose iš viso 14 km. Lokomotyvas buvo per sunkus jam pagamintiems ketaus bėgiams, projektas buvo apleistas vos po trejeto reisų.
Pirmoji sėkminga komercinė lokomotyvo kelionė įvyko 1812 m.
Nuo 1814 m. iki 1829 m. Džordžas Stivensonas ilgai dirbo ir eksperimentavo su lokomotyvais, kol 1829 m. laimėjo „Rainhill Trials“ lokomotyvų varžybas. Ši jo sėkmė leido jam įkurti savo lokomotyvų kompaniją ir tiekti juos didžiajai daliai Europos ir JAV.
Kazimieras Lukauskas

Biografija

1968 m. baigė Raseinių raj. Girkalnio vidurinę mokyklą. 1973 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademijos Veterinarijos fakultetą. 1993 m. apgynė disertaciją, 1994 m. veterinarijos mokslų kandidatas. Stažavo 1990 m. Vokietijoje, 1992 m. Prancūzijoje, 1994 m. Belgijoje, 1996 m. Didžiojoje Britanijoje, 1997 m. Olandijoje, 1998 m. Japonijoje, 1999 m. JAV.
1973–1974 m. Šiaulių kovos su gyvulių ligomis ekspedicijos vyr. veterinarijos gydytojas – epizootologas, 1974–1977 m. Raseinių raj. kovos su gyvulių ligomis stoties vyr. veterinarijos gydytojas – terapeutas, 1977–1988 m. Raseinių raj. Veterinarijos stoties viršininkas, vyr. veterinarijos gydytojas. 1988–1989 m. Agropramoninio komiteto Vyriausiosios veterinarijos valstybės inspekcijos viršininkas, 1989–1990 m. Vyriausiosios veterinarijos valdybos viršininkas, 1990–1992 m. Žemės ūkio ministerijos veterinarijos departamento direktorius ir vyr. valstybinis veterinarijos inspektorius. Nuo 1993 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas; 2003–2007 m. profesorius. 1992–2000 m. Valstybinės veterinarijos tarnybos direktorius ir vyr. valstybinis veterinarijos inspektorius. 2000–2010 m. Valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos direktorius ir Lietuvos vyr. valstybinis veterinarijos inspektorius.
2000–2003 m. Pasaulinės gyvūnų sveikatos organizacijos Europos regioninės komisijos generalinis sekretorius. Paskelbė apie 20 mokslinių straipsnių. Lietuvos Respublikos veterinarijos normatyvinių aktų rinkinio (t. 1 ir t. 2, 1998–2000 m.) atsakingasis redaktorius ir Lietuvos Respublikos maisto ir veterinarijos sritį reglamentuojančių teisės aktų rinkinio (t. 3, 2003 m.) sudarytojas ir atsakingasis redaktorius.
Žmona Vladislava (1957 m.), sūnus Mindaugas (1977 m.), duktė Kristina (1982 m.).
Alvydas Lapinis

Biografija

2001 m. vartotojų kooperatyvo „Žemaitijos žiedas“ vyr. vadybininkas.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Tauragės rajono skyriaus narys. Nuo 2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
Natura 2000

Natura 2000 yra Europos Sąjungoje esantis saugomų teritorijų tinklas. Jis įkurtas 1992 metais, įgyvendinant Buveinių ir Paukščių direktyvas. Šiuo metu Natura 2000 užima beveik 18 % ES sausumos ploto.

Istorija

1992 metų gegužę ES šalys narės priėmė Buveinių direktyvą, kuri reikalauja apsaugoti gyvūnų ir augalų rūšis, įsteigiant specialias saugomas teritorijas. Panašus reikalavimas yra įvardintas ir 1979 metais priimtoje Paukščių direktyvoje. Tuo pagrindu buvo įkurtas bendras Natura 2000 tinklas, kuris užtikrintų abiejų direktyvų įgyvendinimą.

Dydis

2009 metų gruodžio mėn. duomenimis Natura 2000 saugomos sausumos teritorijos buvo 754 710 km² dydžio ir užėmė 17,6 % ES ploto. Tuo tarpu jūrinis – 167 561 km². Natura 2000 saugomos teritorijos nėra tolygiai išsidėstę visose ES šalyse narėse ir svyruoja nuo 34 % visos Bulgarijos teritorijos iki 7,1 % Didžiosios Britanijos. Tuo tarpu Lietuvoje Natura 2000 tinklas apima 13 % šalies ploto.

Formavimas

Natura 2000 tinklo kūrimas yra kiekvienos valstybės narės atsakomybė. Jų iniciatyva yra atrenkamos vietovės, kuriose aptinkamos Buveinių ir Paukščių direktyvose minimos rūšys. Vietovių tinkamumas turi būti peržiūrimas ir patvirtinamas Europos Komisijos. Įteisintų teritorijų apsauga rūpinasi pačios valstybės. Finansavimas gali būti iš dalies dengiamas LIFE-Nature ar kitų programų lėšomis.

Apsauga

Natura 2000 priklausančiose teritorijose turi būti užtikrinama esama ekologinė vertė. Ūkinė veikla jose gali būti vykdoma, tačiau ribojama, jeigu tai daro neigiamą poveikį buveinėms ir rūšims.
Socialinis mobilumas

Socialinis mobilumas yra individų, o kartais ir grupių, judėjimas tarp skirtingų pozicijų visuomenės stratifikacinės sistemos viduje (tarp klasių ir sluoksnių). Judėjimas socialinėje hierarchijoje gali vykti aukštyn ir žemyn. Skiriamas intergeneracinis ir intrageneracinis (arba karjeros) mobilumas. Intergeneracinis mobilumas reiškia mobilumą tarp šeimos kilmės ir asmens klasės arba statuso.

Intrageneracinis mobilumas

Intrageneracinis mobilumas, karjera, patiriamas konkretaus asmens gyvenimo metu. Toks mobilumas apima asmens socialinio statuso pasikeitimus dėl išsilavinimo, pakėlimo pareigose, dažnai ir paveldėjus tėvų arba uošvių turtą, vykstant struktūriniams ekonomikos pokyčiams (pvz., uždarius akmens anglies kasyklas).

Socialinis mobilumas Vakarų pasaulyje

Per pastaruosius 80 metų daugelyje pramoninių valstybių absoliutus mobilumo lygis aiškiai išaugo. Tai susiję su nerankų darbo specialybių skaičiaus padaugėjimu. Tuo pačiu santykiniai mobilumo šansai per šį laikotarpį liko praktiškai nepakitę. Daugiau vietos socialinės struktūros viršuje neužtikrino lygesnių galimybių ten patekti, nes proporcingai daugiau tų naujosios vidurinės klasės darbų užėmė privilegijuotosios klasės vaikai. Dėl to ryšys tarp individo klasinės kilmės ir tikėtino likimo liko pakankamai stabilus, nepaisant ekonomikos augimo, švietimo reformos, perskirstančios ekonominės ir socialinės politikos.
Ungura

Istorija

Minimas nuo 1335 m., kai kryžiuočiai ant Angrapės upės kranto pasistatė medinę pilį ir pavadino ją Angerburgu. 1365 m. lietuviai pilį sugriovė, bet vokiečiai netrukus toje pačioje vietoje pasistatė mūrinę pilį. XV a. aplink pilį pradėjo kurti miestelis, vadintas Gerothwohl. 1479 m. Varmijos vyskupas Lukašas Vacenrodė leido priešpilyje pastatyti koplyčią. Nuo 1510 m. miestelis dokumentuose vadinamas Naujuoju Kaimu, 1514 m. jam suteikta privilegija. 1571 m. balandžio 14 d. kunigaikštis Albrechtas Frydrichas Hohencolernas suteikė miesto teises. 1656 m. miestą nusiaubė totoriai, žuvo daug lietuvininkų, kurių vieton netrukus atsikėlė lenkai mozūrai. Atsikėlėliai miestą pradėjo vadinti Vengoborku. Po 1709–1710 m. maro ir bado, kai mirė du trečdaliai miesto gyventojų, prasidėjusi Didžioji Prūsijos kolonizacija pakeitė etninę sudėtį, miestelio gyventojų daugumą sudarė atsikėlėliai iš Zalcburgo. 1730 m. miestelio gatves pradėta apšviesti liktarnomis. 1734 m. Anderburgo pilyje gyveno atsistatydinęs Lenkijos karalius Stanislovas Leščinskis. 1740 m. inžinierius Vladislavas Suchodolecas pastatė vandentiekį, vanduo pasiekė miestelėnų namus ir pilį. 1829 m. įsteigta pirmoji Mozūrijoje mokytojų seminarija. XX a. pradžioje miestelio gyvenimą pagyvino prasidėjęs turizmo bumas ir nutiestas geležinkelis, nuo Unguros išsišakojęs penkiomis kryptimis. Iki 1945 m. priklausė Rytų Prūsijai, buvo Unguros apskrities centras.
Pirmojo pasaulinio karo metais ties Ungura vyko nuožmios kovos tarp Vokietijos ir Rusijos imperijos kariuomenės, tačiau miestas beveik nenukentėjo. Tarpukariu Unguros apylinkės vėl tapo vandens turizmo centru. 1945 m. Raudonoji armija miestą subombardavo, buvo sugriauta apie 80 % pastatų. Po karo atiteko Lenkijai ir oficialiai pavadintas Vengorževu.

Pavadinimo kilmė

Miestas pavadintas pagal per jį tekančią upę Angrapę, kuri prūsų kalba buvo vadinama Wangrappi („vinguriuojanti upė“). Lietuvių kalboje pavadinimas asocijuotas su unguriais (pr. angurgis, ne Wangr-!), iš kur atsirado lietuvių Ungura.
Notarų pensijų fondas

Notarų pensijų fondas (pranc. Caisse de retraite des notaires, CRN) - pensijų fondas, skirtas notarams (CRN). Įsteigtas pagal Prancūzijos pensijų planą 1947 m. Teisinis statusas - socialinės apsaugos fondas. Įvairios kategorijos nustato skirtingo dydžio įmokas, kurias galima pasirinkti mokėti.
Ošo meditacija

Judėjimo pradžia

Iš Džabalpuro universiteto filosofijos profesoriaus pareigų Ošo atsistatydino 1966 m. Jis vis labiau reiškėsi kaip dvasinis mokytojas, skaitydavo paskaitas, vedė meditacijos stovyklas ir individualius susitikimus (daršanus) su mokiniais.  1971 m. jis inicijavo  šešis sanjasinus, taip prasidėjo Tarptautinis Neo-Sanjasos judėjimas. Ošo savo sanjasą atskyrė nuo tradicinės sanjasos praktikos, priimdamas į ją moteris bei išsižadėjimą matydamas kaip ego išsižadėjimo procesą, o ne tradicinį pasaulio (samsaros) išsižadėjimą. Mokiniai priimdavo malą, ochros spalvos rūbus ir naują vardą.  Tuo metu Ošo pasivadino  Bhagwan'u Shree Rajneesh'u.
Iki 1972 m., jis inicijavo 3800 sanjasinų Indijoje. Dalis sanjasinų gyveno JAV ir kitose Vakarų pasaulio šalyse  Kai Ošo buvo nupirktas namas Punoje 1974 m., ten jis įkūrė ašramą, ir judėjimas augo.  Atvykdavo vis daugiau ieškotojų iš Vakarų šalių, įskaitant modernius psichoterapeutus. Jie pradėjo vesti terapines grupes ašrame.
Ošo tapo pirmu Rytų dvasiniu mokytoju, priėmusių  modernią psichoterapiją. Jis kasdien skaitė diskursus apie religinius šventraščius, įtraukdamas reikšmingesnius Vakarų filosofijos aspektus  bei anekdotus. Jis komentavo Hindu, Zen, kitus religinius šaltinius, tekstus bei vakarietiškos psichoterapijos metodus.
Savaitraštis

Savaitraštis – periodinis leidinys, išeinantis kartą per savaitę. Turi ir laikraščio, ir žurnalo bruožų. Informacijos aktualumu, savo forma, dydžiu ir apimtimi panašesnis į laikraštį. Pateikiamų žinių reikšmingumu, publikacijų analitiškumu ir apibendrinimo laipsniu artimesnis žurnalui.
Pirmasis lietuvių savaitraštis išėjo XIX a. viduryje. 1849 m. Klaipėdoje pradėtas leisti lietuvių laikraštis „Lietuvininkų prietelis“ išeidavo kartą per savaitę (ketvirtadieniais). 1849 m. pasirodė ir kitas savaitraštis – „Keleivis“.
Khaokhitčakuto nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 58,31 km², apima Makhamo (Makham) ir Khaokhitčakuto (Khao Khitchakut) apylinkėse, 30 km į šiaurę nuo provincijos centro Čanthaburio.

Flora ir fauna

Khaokhitčakuto nacionaliniame parke vyrauja drėgni atogrąžų, aukštumų visžaliai ir lapuočių miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus), Afzelia xylocarpa, stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), Dalbergia cochinchinensis, krausva (Lagerstroemia calyculata), briaunotasis sparnūklis (Anisoptera costata), Aquilaria crassna, Scaphium scaphigerum, gyvatinė salakpalmė (Salacca wallichiana) ir kt.
Parke gyvena: Azijinis dramblys (Elephas maximus), Himalajinis lokys, gaūras, Indinis zambaras, Indijos muntjakas, Sumatros goralas (Nemorhaedus sumatraensis), Malajinė civeta, palminis musangas, bankivinė višta, pita Pitta moluccensis ir Pitta sordida, Eudynamys scolopaceus ir kt.
Julius Laiconas

Biografija

1950–1954 m. mokėsi Bėčiūnų pradinėje mokykloje, 1955–1961 m. – Nemunėlio Radviliškio vidurinėje mokykloje, 1969 m. baigė KPI Statybos fakultetą, 1986 m. – Maskvos liaudies ūkio akademiją.
1966–1970 m. – Kauno statybos tresto ekonomistas, Dirbtinio pluošto gamyklos statybos ir remonto cecho meistras, vyr. inžierius konstruktorius. 1970–1978 m. – Statybinių medžiagų pramonės ministerijos Kauno technologijų projektavimo skyriaus viršininikas. 1978–1984 m. – ministerijos techninio skyriaus viršininkas, ministro pavaduotojas. 1986–1988 m. – Lietuvos valstybinio statybos reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas. 1988–1990 m. – MSPI vyr. inžinierius.
1990–1994 m. – LR statybos ir urbanistikos ministro pavaduotojas, 1994–1996 m. – ministras. 1996–1997 m. – AB Lietuvos akcinio inovacinio banko laikinasis administratorius, Turto valdymo agentūros direktorius. 1997–2001 m. – AB Turto bankas departamento direktorius, banko valdybos pirmininko pavaduotojas, banko administracijos vadovo pavaduotojas. 2001–2006 m. – LR aplinkos viceministras, 2006 m. – sekretorius. Nuo 2006 m. – UAB „Granitinė skalda“ direktorius, nuo 2008 m. – skaldos gamintojų asociacijos „Milsa ir ko“ prezidentas.
Ford Super Duty

1 Karta (1999-2004)

1999 metias buvo pristatyta nauji F-250 ir F-350 Super Duty pikapai. Jie buvo dideli pikapai su daug sunkesniais rėmais ir komponentais nei F-150. Super Duty turėjo 3 galimus variklius. 5,4 l V-8 buvo standartinis, tačiau 6,8 l V-10 benzininis ir Powerstroke turbo dyzelis buvo labai populiarūs. 7,3 l V-8 Powerstroke turbo dyzelis buvo siūlomas nuo 1999 iki 2003 metų. Kartu su šiais modeliais buvo pristatyti ir nauji patogūs interjerai. Visureigių dizainai pirmaą kartą buvo kuriamas pagal F-150 nors jie komponentais nesidalino su F-150 platforma. Buvo trys kabinų variantai: Standatinė 2-durų (2-3 žmonėms), SuperCab su mažomis galinėmis durimis (5-6 žmonėms) ir CrewCab 4-durų (4-6 žmonėms).

2 Karta (2005-2007)

2005 metais Super Duty buvo atnaujinti. Visureigiai gavo naujas groteles, nauja interjerą ir gamykliškai instaliuota treilerio stabdžių kontrolę. Vairkliai taip pat buvo atnaujinti. Pikapai gavo naujus 5,4l V8 ir 6,8l V10 variklius turinčius 300 ir 362 AG.

3 Karta (2008-)

Super Duty pikapai turėjo būti visiškai atanujinti 2007 metams, tačiau 2006 metų gegužę buvo paskelbta, kad atnaujinimas atidedamas 2008 metams. Naujos kartos modelis yra parduodamas su 6,4 litrų Power Stroke dyzeliniu V8 varikliu, kuri pakeitė iki tol naudotą problematišką 6,0 litrų Power Stroke V8 variklį. Teigiama jog naujasis variklis turi 350 AG (260 kW) ir 650 ft·lbf sukimo momentą.
Po to kai koncernas investavo 65 milijonus dolerių į Kentukio gamyklos modernizavimą, Ford pradėjo gaminti 2008 metų modelio pikapus 2006 metų gruodžio 18 diena, tačiau visureigis prekyboje pasirodė tik 2007 metų sausį. Super Duty buvo oficialiai pristatytas 2006 Teksaso valstijos mugėje.
3 kartos Super Duty šeimą sudarė F-250 (pradedant nuo $22 380), F-350 (pradedant nuo $24 025) ir naujas F-450 (pradedant nuo $39,205) pikapai.
Kolno apskrities herbas

Kolno apskrities herbas (lenk. Herb powiatu kolneńskiego) – Kolno apskrities heraldinis simbolis.

Aprašas

Perkirsto skydo viršutiniame auksiniame lauke Šv. Florijonas sidabriniais šarvais ir raudonu apsiaustu gesina gaisrą raudonoje pilyje, iš kurios veržiasi raudonos liepsnos, o apatinėje žaliame lauke iš skydo apatinio krašto augantis auksinis medis, kurio dešinėje auksinis arbaletas su sidabrine strėle, o kairėje barzdinis kirvis sidabrine galva ir auksiniu kotu.
Herbas pradėtas naudoti 1999 m. rugpjūčio 31 dieną.
Neigiamas grįžtamasis ryšys

Neigiamas grįžtamasis ryšys pasireiškia, kai proceso rezultatas veikia į patį procesą, taip, kad pokyčiai visada yra mažinami. Neigiamas grįžtamasis ryšys padaro sistemą save reguliuojančią, pvz., didėja jos stabilumas ir mažėja fluktuacijų reiškiniai. Neigiamas grįžtamasis ryšys yra plačiai naudojamas mechanikoje ir elektros inžinerijoje, tačiau taip pat pasireiškia ir gyvuose organizmuose.

Apžvalga

Daugelyje fizikinių ir biologinių sistemų, kokybiškai skirtingi poveikiai gali priešintis vienas kitam. Pvz., biochemijoje, vienas rinkinys chemikalų sistemą vedą į duotą kryptį, tuo tarpu kitas veda į priešingą. Jeigu vienas arba abudu šie poveikiai yra netiesiniai, rezultatas yra pusiausvyros taškas.
Biologijoje šis procesas yra vadinamas homeostaze, tuo tarpu mechanikoje natūralesnis terminas yra pusiausvyra.
Inžinerijoje, matematikoje, fizikiniuose ir biologiniuose moksluose yra tie patys bendri terminai: atraktoriai, stabiliosios būsenos, tikrinės būsenos arba tikrinės funkcijos, pusiausvyros taškai ir pradžios taškai.
Neigiamas reiškia daugiklio ženklą matematiniuose grįžtamojo ryšio modeliuose.
Priešingai, teigiamas grįžtamasis ryšys, yra grįžtamasis ryšys, kuriama sistema atsako taip, kad jos dydis padidėja esant bet kokiam sutrikimui, ko pasekoje pradinės sistemos signalas sustiprėją, o ne stabilizuojasi.

Mechanikos inžinerija

Neigiamas grįžtamasis ryšys pirmą kartą buvo realizuotas XVI a. su išcentriniu reguliatoriumi. Jo veikimo principas paprasčiausiai matomas Džeimso Vato garo variklyje. Du sunkūs rutuliai vertikaliame korpuse sukasi tuo pačiu greičiu kaip variklis. Kai jų greitis padidėja jie pasisuka aukštyn ir į išorę dėl išcentrinės jėgos. Tai sukelia mechanizmo pakėlimą, kuris uždaro garo išleidimo sklendę ir variklis lėtėja. Kai variklio greitis sumažėja per daug, tada rutuliai krenta dėl gravitacijos ir atidaro garo sklendę.

Valdomos sistemos

Pavyzdžiai, kai neigiamasis grįžtamasis ryšys valdo sistemą yra: termostato valdymas, hormoninis reguliavimas ir gyvūnų temperatūros palaikymas
Paprasčiausias pavyzdys yra termostatas. Kai temperatūra apšildomame kambaryje pasiekia tam tikrą nustatytą ribą kambario šildymas yra išjungiamas ir temperatūra pradeda kristi. Kai temperatūra nukrenta iki mažiausios ribos, šildymas vėl įjungiamas. Numatytos ribos yra arti viena kitos, todėl palaikoma stabili temperatūra. Tie patys mechanizmai yra naudojami šaldymo sistemose, pvz., oro kondicionieriuje, šaldytuve ar šaldiklyje.

Biologija ir chemija

Daugelis biologinių procesų naudoja neigiamą grįžtamąjį ryšį. Pvz., kūno temperatūros ir gliukozės lygio kraujyje palaikymas.
Gegabrasta

Istorija

Gegabrastos kaime po 1863 m. sukilimo apgyvendinti rusai kolonistai, kurie turėjo mokyklą ir sentikių parapiją. Rusai pakeitė vietovės vardą į Никольское. Vietovė priklausė Pumpėnų valsčiui.
Pirmojo Lietuvos gyventojų surašymo duomenimis, 1923 m. Gegabrastoje gyveno 305 žmonės, buvo 54 sodybos. 
Pirmasis pakabinamas tiltas per Lėvenį tarp Gegabrastos ir Toliūnų buvo pastatytas 1971 m. Vėliau jis buvo rekonstruotas.  Iki tol du upės krantus jungė platus, tvirtas medinis tiltas. Jis karo metu atlaikė net sunkiasvorę techniką – tankus. Prieš Antrąjį pasaulinį karą dviejų kaimų, skirtingų tikėjimų jaunimas ant tilto rengdavo gegužines.

Vardo kilmė

Pasakojama, per Lėvens upę sodiečiai pasidarė brastą, kad ja galėtų arkliais pravažiuoti į kitoje pusėje stovėjusį malūną, kuriame dirbo toks Gegas.  Nuo to buvusį Nikolskojės kaimą pavadino Gegabrasta. Kita kaimo vardo atsiradimo versija – tai, kad šioje vietoje pavasarį itin gegutės kukuodavo.
Vaikai iš Amerikos viešbučio

Vaikai iš „Amerikos“ viešbučio – 1990 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Drama. Filmo trukmė – 89 min. Filmas 1991 m. dalyvavo 40-ojo Berlyno tarptautinio kino festivalio „Panoramos“ programoje. Rodytas Upsalos (Švedija) 1992 m. kino festivalyje.

Siužetas

Filmo autoriai atskleidžia, kaip gyventa ne senoje, tačiau šiandieniniam jaunimui nebesuvokiamoje praeityje – tarybiniais metais, kai kiekviena svajonė galėjo baigtis milicijos skyriuje. Patys nekalčiausi dalykai – meilė muzikai ir vakaruose populiarių grupių įrašų klausymas ar rūbų bei šukuosenų madų vaikymasis buvo suvokiami kaip protestas prieš politinę sistemą.
1972 metai, Kaunas. Maža paauglių grupelė slapčia klausosi Liuksemburgo radijo, svajoja. Visi jie gyvena tame pačiame name, kuris anksčiau buvo viešbutis, vardu „Amerika“. Jų nekalta veikla susidomi KGB. Saugumo agentai slapčia perskaito vaikų laiškus, siųstus į Liuksemburgo radiją. Kartu su milicija jie išdrasko paauglių sambūrį.
Alfonsas Bartkus

Biografija

1964 m. baigė vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus ekonomisto specialybę.
1963 m. Šilalės prokuratūros sekretorius, Statistikos inspekcijos vyresnysis apskaitos inspektorius. 1973–1990 m. Šilalės rajono statybos organizacijos inžinierius. 1990–1995 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys, 1990–1994 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos pirmininkas. 1995–1996 m. Seimo narės Elvyros Kunevičienės padėjėjas. 1995–1997 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys, 1996–2000 m. Seimo narys.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) steigiamojoje konferencijoje išrinktas valdybos nariu, vėliau valdybos pirmininko pavaduotojas. Moka rusų ir anglų kalbas. Žmona Liucija, vaikai Lidija ir Karolis.
Dorybių etika

Dorybių etika – viena pagrindinių šiuolaikinės normatyvinės etikos mokyklų. Skirtingai nei deontologijoje, kur akcentuojamas taisyklių laikymasis, ir utilitarizme, kur kreipiamas dėmesys į atlikto veiksmo pasekmes, dorybių etikoje vertinama asmens dorumas, dorybės, moralinis charakteris. Pavyzdžiui, aplinkiniams pagalba suteikiama, nes tai siejama su nuolankumu.

Pagrindiniai atstovai

Dorybių etikos pradininkai Vakarų filosofijoje buvo Platonas ir ypač Aristotelis. Šios etikos bruožai taip pat matomi konfucianizme. Žinomiausi naujesnių laikų mąstytojai, priskiriami šiai tradicijai, yra G. E. M. Anscombe, Philippa Foot ir Alasdair MacIntyre.
Pievinė miegalė

Paplitimas

Natūraliai paplitęs Europoje (išskyrus Šiaurę), Afrikoje, Mažojoje Azijoje,Sibire ir Kaukaze. Gana dažnas visoje Lietuvoje.

Ekologija

Auga pašlampančiose pievose, drėgnuose miškuose ir jų aikštelėse, pakrūmėse, kirtimuose, žemų žolių žemapelkėse, tyruliuose. Mėgsta rūgščius, laikinai perdrėkusius dirvožemius.
Žiedus lanko bitės, drugiai ir dvisparniai, augalas yra jų lervų maisto šaltinis. Parazituoja chitridiomicetų skyriaus grybas Synchytrium succisae.

Biologija

Tai daugiametis, iki 75 cm aukščio žolinis augalas. Šaknis stora, juoda. Stiebas status, viršuje plaukuotas, turi ilgų tarpubamblių, dažniausiai ties viduriu ar aukščiau šakotas, turi 3-5 šakas, kiekvienos šakos viršūnėje žiedų galvutė. Lapai pailgai elipsiški, ištisiniai, lygiakraščiai, prie stiebo pagrindo skroteliniai, viršutiniai – pailgai lancetiški, bekočiai, jų yra 1-5 poros. Viršutinė lapų pusė blizganti.
Žiedynkočiai ilgi. Žiedai iš pradžių pusrutuliškose, vėliau beveik visai rutuliškose, iki 2 cm skersmens galvutėse, apsuptose dviejų, kartais trijų eilių skraistlapių. Skraistlapiai plačiai lancetiški, apaugę prigludusiais plaukeliais, išoriniai didesni už vidinius, bet visi trumpesni ar bent ne ilgesni už žiedyną. Visi žiedai vienodo didumo. Žiedynsostis apaugęs plėneliniais, smailiaviršūniais žvyneliais. Taurelė dviguba, išorinė keturdantė, su 8 briaunomis, plaukuota, viršuje su 4 danteliais, vidinė penkiadantė. Vainikėlis žydras, violetiškai melsvas, rečiau balsvas, išorėje plaukuotas, jo atbraila keturskiltė. Kuokeliai keturi, dulkinės ką tik prasiskleidusio žiedo violetinės, vėliau pašviesėja iki rausvų. Liemenėliai ir purkos melsvos.
Žydi nuo liepos mėnesio iki vėlyvo rudens. Vaisius – keturbriaunės prizmės pavidalo lukštavaisis, apaugęs stačiais plaukeliais, 5 mm ilgio.

Naudojimas

Antžeminė dalis ir šaknys turi vaistinių medžiagų. Naudojamas kaip dažiklis, verdamos arbatos. Su pievine miegale buvo gydomi niežai, egzema, karščiavimas, žaizdos. Auginamas kaip dekoratyvinis augalas.