google/wiki40b huggingface dataset:
Vargasas

Istorija

Šis Venesuelos regionas per daugelį metų patyrė daug svarbių teritorinių pokyčių. Anksčiau sritis buvo viena iš dviejų Venesuelos federalinės apskrities departamentų ir turėjo gubernatorių, skiriamą šalies valdžios. Vėliau, 1986 m., teritorija tapo savivaldybe, tačiau vis dar smarkiai priklausoma nuo federalinės apskrities. 1990 m. buvo pradėta siūlyti, kad Vergasas taptų atskiru administraciniu vienetu, nepriklausomu nuo sostinės Karakaso. 1998 m. tuometinis šalies prezidentas Rafaelis Kardenas priėmė sprendimą, suteikiantį regionui nepriklausomos valstijos statusą. Netrukus po to Vergasas tapo 23-a Venesuelos valstija.
1999 m. gruodžio viduryje valstijoje prasidėjo keletą dienų trukusios stiprios liūtys, sukėlusios didžiulius potvynius ir nuošliaužas, kritulių iškrito tiek, kiek įprasta teritorijai per visus metus. Valstybė patyrė milžiniškų nuostolių, tūkstančiai žmonių žuvo arba liko be namų, keletas miestų buvo visiškai sugriauti. Potvyniai masiškai naikino šalies infrastruktūrą, įskaitant daugelį pagrindinių kelių, tiltų, gyvenamųjų namų, pastatų. Neveikė telefonų linijos, elektra, kanalizacija, o maistas ir vanduo nebuvo tiekiami mėnesius, todėl beveik visi teritorijos gyventojai buvo priversti palikti savo namus. 100 000 žmonių buvo evakuoti, sugriauti 8000 namų, kuriuose gyveno 75 000 gyventojų. Oficialiais duomenimis, apie 50 000 žmonių (10 % visų valstijos gyventojų) žuvo arba dingo be žinios, tačiau realus skaičius gali būti žymiai didesnis. Nuostoliai siekia kelis milijardus JAV dolerių. Nustatyta, kad toks klimato reiškinys, pasižymintis neįprastai dideliu kritulių kiekiu, gali būti periodiškas, vykstantis maždaug kas 70 metų, ir praeityje yra pasikartojęs šimtus, o gal ir tūkstančius kartų.

Geografija

Valstija sudaro siaurą, apie 160 km ilgio pakrantės ruožą, stačiai nusileidžiantį į jūrą. Pakrantėje taip pat yra keletas kalnuotų vietovių, esančių 2 km virš jūros lygio. Aukščiausios kalvos – Agustín Codazzi (2425 m) ir Naiguatá (2765 m).
Vyrauja atogrąžų klimatas. Vidutinė metinė temperatūra svyruoja nuo 25,6º iki 27º C. Klimatui būdingas šalnų nebuvimas, maža temperatūros kaita ištisus metus, aukštas slėgis. Per metus iškrenta nuo 1530 iki 900 mm kritulių.
Valstijos simbolis – uoginė pajūrenė (Coccoloba uvifera).
Kaboriškių kalnas

Kaboriškių kalnas – moreninė kalva rytų Lietuvoje, Aukštaičių aukštumoje, Utenos rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Tauragnų. Aukštis – 235 m. Sudarytas iš priemolio, apaugęs mišku. Kalva susidarė paskutiniojo ledynmečio metu.
Greta Kaboriškių kalvos įsikūrę Kaboriškių, Balčių, Vilkiškių kaimai.
The Offspring

The Offspring – amerikiečių punk stiliaus grupė, kilusi iš Kalifornijos. Grupė susikūrė 1984 metais ir ją sudaro vokalistas ir gitaristas Dexter Holland, gitaristas Kevin John Wasserman (Noodles), bosine gitara grojantis Greg K. ir būgnininkas Ron Welty, kuris 2003 metais paliko grupę ir buvo pakeistas Atom Willardu.

Istorija

Pirmasis grupės albumas, The Offspring skambėjo kaip tradicinis devintojo dešimtmečio pabaigos pankrokas, tačiau tokiomis dainomis kaip „Dirty Magic“ (Nešvari magija) iš antrojo albumo Ignition grupė ėmė tolti nuo to. Pasaulinę šlovę Offspring surado 1994 metais išleidę Smash, kuris buvo parduotas daugiau nei vienuolikos milijonų kopijų tiražu.
1996 metais The Offspring pakeitė įrašų kompaniją iš Epitaph į Columbia Records. Dauguma pankroko gerbėjų šį sprendimą labai kritikavo, teigdami, kad šis perėjimas iš nepriklausomos leidybinės firmos įvyko tik dėl finansinių priežasčių. Galbūt dėl to 1997 metais išleistas albumas Ixnay on the Hombre nebuvo toks sėkmingas kaip Smash ir jo buvo parduota tik 4 milijonai kopijų.
The Offspring kiekviename albume įrašo keletą dainų susiijusių su politika ar socialiniais reiškiniais, kaip priminimą apie savo pankiškas šaknis. Dainos kaip „Jennifer Lost The War“ (Jennifer pralaimėjo karą) ar „Kill The President“ (Nužudyk prezidentą) iš The Offspring, „L.A.P.D“ (Los Andželo policijos departamentas) iš Ignition, „It'll Be A Long Time“ (Užtruks dar ilgai) ir „Not the One“ (Ne tas) iš Smash, taip pat „Meaning Of Life“ (Gyvenimo prasmė) ir „Change the World“ (Pakeisti pasaulį) iš Ixnay On The Hombre išreiškia grupės poziciją socialiniais ir politiniais klausimais (nepaisant to, kad grupė niekada aktyviai nepolitikavo, ypač jeigu vertinti pagal punk standartus). 1995 metais grupė įkūrė nuosavą leidybinę firmą Nitro, kuri užsiima įvairių punk grupių albumų leidyba, tarp jų ir grupės The Damned „Grave Disorder“. The Offspring dažnai kalba apie The Damned įtaką Kalifornijos pankroko scenai, tai patvirtindami jie išleido The Damned dainos „Smash It Up“ cover versiją būdami savo komercinės sėkmės viršūnėje.
Nors Smash buvo The Offspring komercinės sėkmės ir pripažinimo pradžia, „Pretty Fly (For A White Guy)“ singlas iš 1998 metų albumo Americana įtvirtino grupės vietą MTV ekrane ir įvairiuose čartuose.
2003 metų kovo 18 dieną grupę paliko būgnininkas Ron Welty, nusprendęs pašvęsti visą savo energiją naujai grupei „Steady Ground“. The Offspring surengė keletą perklausų ir po jų išsirinko Atom Willardą, kuris dešimt metų grojo grupėje Rocket From The Crypt, o paskutiniu metu – kartu su Moth, Alkaline Trio ir Melissa Auf Der Maur.
Naujausias grupės autorinis albumas yra Splinter. 2005 metų birželio 21 dieną buvo išleistas geriausių hitų rinkinys, su papildoma nauja daina „Can't Repeat“. Šiuo metu grupė dirba su medžiaga naujam albumui, kuris greičiausiai bus išleistas 2005 metų gale arba 2006 pabaigoje.
FK Rukh Brest

Istorija

1923 m. mieste žaidė W.K.S Brześć Litewski klubas, kuriame rungtyniavo lenkų kariškiai. Vėliau persivadino į Ruch Brześć. Sovietmečiu šio klubo nebeliko. 
Dabartinis klubas įkurtas 2016 m. gegužės mėnesį. Klubo sumanytojais buvo FK Dinamo Brest sirgaliai. Įkūrėjas Sergėjus Prisiažniukas (rus. Сергей Присяжнюк). Žaidė regioninėje lygoje (Brastos srityje). 
Nuo 2017 m. klubas tapo susietuoju klubu su FK Dinamo Brest.  
2018 m. dalyvavo Antros lygos pirmenybėse. 
Dirbti vyr.treneriu pakviestas dirbti žinomas gudų futbolo specialistas Andrėjus Zigmantovičius (rus. Андрей Зыгмантович). Antroje lygoje komanda iškovojo pirmą vietą ir teisę pereiti į Pirmą lygą.
Jaugėlai

Istorija

Anksčiau kaimas priklausė Daugėlaičių apylinkės seniūnijai.
Freddie Wong

Biografija

Fredis Vongas baigė privačią Leiksaido mokyklą (Lakeside School) Sietle. Vėliau įstojo ir baigė Pietų Kalifornijos universiteto Kinematografijos meno mokyklą.
Vadovauja „Overcrank Media“ kompanijai, kuri 2010 m. birželio 4 d. išleido filmą „Bear“.
Petras Baranauskas

Biografija

Baigė Šiaulių miesto 9-ąją vidurinę mokyklą, studijavo Šiaulių pedagoginio instituto Fizikos fakultete.
Nuo 1981 m. Šiaulėnų vidurinės mokyklos, nuo 1986 m. – Šiaulių 16-os vidurinės mokyklos mokytojas, nuo 1990 m. rugsėjo mėn. mokyklos direktorius. Jo iniciatyva vidurinė mokykla tapo Šiaulių Saulėtekio gimnazija.
Aktyviai dalyvavo miesto ir šalies švietimo tobulinimo procese, įtraukė miesto ir mokyklos švietimo bendruomenę į tarptautinę, respublikinę ir miesto projektinę veiklą.
Geologų duobė

Geologų duobė – karstinė smegduobė Biržų rajone, Karajimiškio kaime, Biržų regioniniame parke, šalia kelio  1303  Biržai–Pasvaliečiai–Saločiai , vos per kilometrą nutolusi nuo kitos garsios smegduobės – Karvės olos. Šalia Geologų įgriuvos, už 80 m yra Lapės Ola.
Geologų duobės plotis – apie 12 x 9,5 m, gylis – 5 m.
Įgriuvo 2003 m. balandžio 22 d. – kelios dienos prieš paskutinį balandžio savaitgalį švenčiamą Lietuvos geologų dieną. Todėl ir pavadinta tokiu vardu. 2004 m. gruodžio 13 d. už 1 metro nuo Geologų duobės šiaurės vakarinio krašto atsivėrė dar viena karstinė įgriuva. Ji buvo netaisyklingo piltuvo formos, jos skersmuo siekė 3,6 m, gylis – 4,95 m, sienelės buvo kabančios ir vertikalios. Viršutinėje karstinės įgriuvos dalyje matėsi moreninis priemolis, o po juo – viršutinio devono Tatulos svitos uolienos. 2005 m. pradžioje abi smegduobės susijungė ir dabar sudaro vieną karstinę įgriuvą.
Encyclopædia Britannica

Encyclopædia Britannica (arba tiesiog Britanika) – enciklopedija anglų kalba; ji siekia – kaip ir vokiškoji Brokhauzo enciklopedija – pateikti visas žmonijos žinias kiek įmanoma išsamiau (The Sum of Human Knowledge) ir giliau.
2004 m. leidime – 75 000 straipsnių, 44 mln. žodžių; 2005 m. >100 000 str.
Arnoldas Mataitis

Arnoldas Mataitis (g. 1993 m. birželio 23 d.) – Lietuvos futbolo žaidėjas, žaidžiantis vartininko pozicijoje. Ūgis 170 cm, svoris 69 kg.

Biografija

Žaidė komandose : Kėdainių SM-93 , Kėdainių SM-92 , Kėdainių SM-91 , Kėdainių FK Nevėžis (2008-2010) , Kėdainiu FK Nevėžis (2010-2011) , Kėdainių FK Kėdainiai (2011-2015) .
Bursitas

Bursitas – ūminis ar lėtinis sąnario tepalinio maišelio (bursos) uždegimas.
Susirgus bursitu, ima skaudėti sąnarį, jis šiek tiek patinsta, parausta, jį sunku sulenkti, jis būna karštesnis už kitas kūno vietas. Po kelių dienų nemalonūs pojūčiai beveik pranyksta, tačiau sąnarius dar retsykiais maudžia. Ypač dažnai sąnarius skauda naktimis.
Kęstutis Starinskas

Biografija

1960 m. baigė Vilkaviškio darbininkų jaunimo vidurinę mokyklą, 1980 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę.
1955–1964 m. Vilkaviškio rajono laikraščio „Pergalė“ redakcijos korektorius, literatūrinis darbuotojas, skyriaus vedėjas. 1964–1991 m. Lietuvos televizijos ir radijo komiteto korespondentas, redaktorius, savaitraščio „Kalba Vilnius“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1991–1993 m. – Baltijos TV redaktorius. 1991–1992 m. laikraščio „Žinia“ redaktorius. „Geležinio vilko“ brigados Informacijos tarnybos viršininkas. 1993–1998 m. žurnalo „Karys“ vyriausias redaktorius.  Žurnalo „Kardas“ vyr. redaktorės pavaduotojas.
Parašė humoreskų ir kt. rašinių. Daugiausia rašė krašto apsaugos, kariuomenės organizavimo klausimais.
Darbininkų atstovybės balsas

Darbininkų atstovybės balsas – iliustruotas darbininkų atstovybės laikraštis, ėjęs 1934–1935 m. Kaune.

Istorija

Leido Lietuvos darbininkų susivienijimo organizacijos generalinė atstovybė kas dvi savaites. Spausdino Kauno spaustuvė bei „10 centų“ spaustuvė Kaune.
Spausdino organizacijos dokumentus, rūpinosi darbininkų švietimu, svarstė bedarbystės problemas, rašė apie darbininkų socialinę, teisinę padėtį kitose šalyse.
Bendradarbiavo B. Astikas, A. Brazdžionytė, V. Kazlauskas, L. Rudaitis, A. Vitkauskas.
Redaktorius A. Ivanauskas.
Liaudies menas

Liaudies menas – meno rūšis – valstiečių ir jiems artimų socialinių grupių (žvejų, amatininkų) plastinė kūryba, liaudies, arba tautinės, kultūros dalis. Kartais šiuo terminu apibrėžiama ir liaudies muzika, liaudies choreografija, tautosaka, kartais – tik liaudies dailė.

Būdingi bruožai

Liaudies menas skiriamas vietinės bendruomenės religiniams, estetiniams ir buitiniams poreikiams. Kai kuriose tautose kuriamas kolektyviai, turi etninių ir regioninių savitumų. Būdinga pasaulėžiūrinių ir estetinių vertybių vienovė, universalumas, kūrybos priemonių pastovumas, tradiciškumas, paprastumas, formų raiškumas, dekoratyvumas, funkcionalumas.

Istorija

Liaudies meno formavimuisi įtakos turėjo geografinės, istorinės ir socialinės sąlygos. Vakarų Europoje naujaisiais laikais liaudies menas ir profesionalaus meno raida išsiskyrė.
XVII–XVIII a. patyrė profesionaliosios architektūros ir dailės įtaką. Liaudies meistrai savo kūryboje panaudojo supaprastintus įvaizdžius ir motyvus, kuriuos atnešė Renesansas, Barokas, Klasicizmas. XIX a. išsiplėtojus masinei gamybai ir prekybai liaudies meno reikšmė sumenko. Romantizmas padidino domėjimąsi liaudies menu kaip primityvios autentikos meninės raiškos fenomenu.
XIX a. antroje pusėje – XX a. pr. liaudies meną įvairiose šalyse skatino bręstanti tautos savimonė, neoromantizmo ideologija, tautinio stiliaus idėja. Pradėtos kaupti liaudies meno kolekcijos, įsteigta muziejų. Liaudies meno principais ir motyvais (ornamentika) remtasi kuriant profesionalųjį modernų meną.

Choreografija

Meno šaka, meninius vaizdus perteikianti šokiu. Jai būdinga judesio, gesto, muzikos derinys. Skiriama liaudies (liaudies šokiai, žaidimai) ir profesionalioji choreografija (baletas, klasikinis, modernusis šokis ir kt.). Šokių elementų yra akrobatikoje, meninėje gimnastikoje, šokiuose ant ledo, pantomimoje, šiuolaikiniuose dramos spektakliuose.
Don Kichotas

„Don Kichotas“ (pilnas pavadinimas „Išmoningasis idalgas Don Kichotas iš La Mančos”) – ispanų rašytojo Migelio de Servanteso romanas.

Siužetas

Prisiskaitęs senoviškų riterių romanų, Ispanijos bajoras Don Kichana pasirenka romantiškiau skambantį vardą Don Kichotas (ispaniškai Don Quijote), įlenda į aprūdijusius protėvių šarvus, išsiveda iš arklidės seną kuiną Rosinantą, o ūkininko samdinę pavadina Dulsinėja iš Toboso ir pasiskiria ją savo širdies dama. Kaimo smuklėje, kurią jis palaiko pilimi, šeimininkas įšventina jį į klajojančius riterius ir pataria jam įsitaisyti ginklanešį. Draugai sukūrena Don Kichoto biblioteką, tikėdamasi taip jį išgydyti, tačiau bergždžiai. Don Kichotas pasikviečia į ginklanešius sumanųjį Sančą Pansą, ir juodu patraukia per Ispaniją, pasiryžę padėti skriaudžiamiesiems ir kovoti su prispaudėjais – Liūdnojo vaizdo riteris ant kuino ir rubuilis Sanča Pansa ant asilo, archetipinė pora, įsikūnijęs dviejų personažų kontrastas – iliuzijų pasaulyje gyvenančio idealisto ir gudraus kaimiečio realisto. Pasiryžęs iki galo ginti teisybę, Don Kichotas visur įžvelgia priespaudą: kalinius nusikaltėlius palaiko belaisviais bajorais, avių bandą – priešų kariuomene, o vėjo malūnus – milžinais. Teisybė, Sanča Pansa tuos milžinus vadina vėjo malūnais, bet dėl to, pasak riterio, kaltos ideologinės priešų pinklės.
Paskui juodu svečiuojasi pas Hercogą. Šis, su visais dvariškiais, apsimeta patikėjęs Don Kichoto kliedesiais, kad gautų iš jo smagiai pasijuokti, bet lieka jo patiklumo ir idealizmo sugėdintas. Pagaliau kitas riteris iššaukia Don Kichotą į dvikovą ir išgauna iš jo pažadą metams atsisakyti riterystės, jei būtų nugalėtas. Jis pralaimi, nusivelka šarvus ir karščiuodamas skausmingai suvokia, kad jo idealai tapo dingstimi padaryti jam didžiulę gėdą. Viskas baigiasi tuo, kad Don Kichotas suvokia tikrąją savo iliuzijų vertę, jam nušvinta protas, bet tik trumpam – jis miršta.
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius

Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius, iki 2002 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius – dvidešimtas pagal svarbą Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami nusipelnę Lietuvai asmenys, pasižymėję uoliu ir sąžiningu darbu valstybinėje tarnyboje ar visuomeninėje veikloje. Šiuo ordinu gali būti apdovanojami ir užsienio valstybių piliečiai.
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino šventė yra Vasario 16-oji – Lietuvos valstybės atkūrimo diena.

Istorija

Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Gedimino vardu pavadintas ordinas įsteigtas 1927 m. gruodžio 9 d. ministro pirmininko Augustino Voldemaro iniciatyva. Pirmuosius ordino ženklus sukūrė dailininkas Andrius Lopuchinas. 1929 m. ordiną šiek tiek sumodernino Jonas Buračas. 1928–1930 m. buvo keturių, vėliau penkių laipsnių. Gamino Šveicarijos firma „Huguenin Frères de Le Locle“, kaspinus audė Danijos firma „Morch and Sons“.
1928–1940 m. penktojo laipsnio Didžiojo Lietuvos Kunigaikščio Gedimino ordinu apdovanota 852 žmonės, tarp jų 68 užsieniečiai.
Atkurtas 1991 m. vasario 15 d. Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo sprendimu. Aukštesniųjų laipsnių ordino ženklus gamina Lietuvos monetų kalykla. 1994 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino žemesniųjų laipsnių ženklus gamino Vilniaus kombinatas „Dailė“, vėliau jų gamybą perėmė Lietuvos monetų kalykla. Iki 1996 m. ordino kaspinus gamino Lietuvos tekstilės institutas, dabar – „Morch and Sons“.
Švendriai

Istorija

Caro laikais kaimas buvo rėžinis. Per I pasaulinį karą Švendriai buvo visiškai sudeginti, liko tik dvi pirtelės. Tarpukariu kaimas buvo Šiaulių apskrityje.
1922 m. žemės reformos metu kiekvienai šeimai buvo skiriama 8 ha žemės. Prastesnės žemės duodavo daugiau. 1945 m. Švendrių kaime sudegintos dvi sodybos su žmonėmis: rugpjūčio 1 d. Leningrado fronto užnugario apsaugos jungtinio 217-ojo pasienio pulko 1-ojo bataliono dviejų užkardų kariams (50–70 vyrų) jų vadas Lipinas įsakė sunaikinti žmones juos padegant name. Įsakymas įvykdytas, neva nušauti 4 partizanai, dar 5 sudegė, viso sudegė 2 namai ir 1 tvartas.
Tarybiniais metais įkurtas „Komjaunuolio“ kolūkis. Pasiturinčių žmonių trobesiai buvo nacionalizuoti. Vėliau kolūkis perorganizuotas į Pažižmėlių miškų ūkį. Veikė lentpjūvė, parduotuvė. Buvo pastatyti kultūros namai su biblioteka, kur vėliau įrengtas pieno supirkimo punktas.
Po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo Švendriuose 1995 ir 2000 metais Martinkų sodyboje suorganizuotos kaimo sueigos.

Aplinkinės gyvenvietės

Pažižmėliai – 1 km
Raudėnai – 4 km
KURŠĖNAI – 11 km
Leanifalu

Geografija

Maždaug penkių kilometrų ilgio gyvenvietė išsidėsčiusi tarp Mažojo Dunojaus ir Višegrado kalnyno, 27 km šiauriau Budapešto. Patenka į Dunojaus–Ipolės nacionalinio parko teritoriją, priklauso Pešto medei. Perkėlos į Počmegerį ir Segetmonosterį (pastarasis išsidėstęs kitame upės krante, priešais Leanifulu).

Istorija

Ilgą laiką apie gyvenvietės priešistorę nieko nebuvo žinoma, kol XX a. pr. nebuvo aptiktos romėnų laikų statinių liekanos. Archeologai nustatė, kad tai sargybinio bokšto, iš kurio buvo kontroliuojamos Dunojaus pakrantės, pamatai. Radiniai priskirti Romos imperatoriaus Valentiniano I (lot. Flavius Valentinianus Augustus) valdymo laikotarpiui (321–375 m.). Kaimelis pirmą kartą žemėlapyje pažymėtas turkų valdymo laikotarpiu – 1690 m. Maždaug nuo 1728 m. valdė grafas Janošas Esterhazis, XIX a. pab. jame vilas ėmė statytis turtingi pirkliai ir valdininkai iš netolimo Budapešto. XX a. pradžioje Leanifalu itin išpopuliarėjo, į jį pradėjo keltis žinomi artistai iš sostinės Operos ir Nacionalinių teatrų, išaugo vasarnamių gatvelės. Pasaulinių karų metu nukentėjo nedaug. 1949 m. suteiktos kaimiškos savivaldos teisės, o 1970 m. – gyvenvietės statusas. XX a. antrojoje pusėje aptiktas 36°C šiltas požeminis mineralinis vanduo, buvo pastatyta keturių baseinų gydomoji terminė maudyklė. XXI a. pr. Leanifalu išliko menininkų vasarviečių gyvenviete.

Kryžiaus kelias

Tarpukaryje Leanifalu gyveno muilo fabriko savininkas ir Lietuvos garbės konsulas Vengrijoje Jozsef Leo Pesthy Müller. Šeimoje buvo problemų su sveikata ir jis nusprendė kaimelyje pastatyti Kryžiaus kelią, kurį sudarė keturiolika stočių ir trys kryžiai. Vienas iš 1934 m. pašventintų kryžių buvo pagamintas pagal lietuvišką pavyzdį, puoštas raižytais raštais. Po to fundatorius išvyko gyventi į užsienį, o 1971 m. kryžiai buvo nugriauti. Vėliau teritorijos naujasis savininkas leido kryžius atstatyti, bet tarp jų lietuviško jau nebėra.
Gydano pusiasalis

Gydano pusiasalis (rus. Гыданский полуостров) – pusiasalis Rusijoje, šiaurės vakarų Sibire, Vakarų Sibiro lygumoje. Išsikišęs į Karos jūrą; iš vakarų riboja Obės ir Tazo užutėkiai, iš rytų – Jenisėjaus įlanka. Ilgis ~400 km, plotis taip pat ~400 km. Aukštis iki 200 m.
Vyrauja samanų ir krūmų tundra, pietuose pereinanti į miškatundrę. Daug upių, ežerų, pelkių. Elnininkystė, medžioklė, žvejyba. Yra gamtinių dujų telkinių.
Bijotai (Kybartai)

Istorija

Kaimas panaikintas 1976 metais.
Kvantinis misticizmas

Kvantinis misticizmas - metafizinių ar Naujojo Amžiaus idėjų aiškinimas remiantis kvantinės mechanikos reiškiniais. Terminą pirmą kartą pavartotas rašytoja Margaret Wertheim.
Kaip kad dažnai būna su naujomis mokslinėmis teorijomis, įvairūs šiuolaikiniai pseudomokslininkai kvantinę mechaniką laiko Dievo egzistavimo įrodymu, telepatijos įrodymais, randa panašumų tarp jos ir Rytų misticizmo ir kitaip sieja su pseudomokslinėmis ar religinėmis teorijomis, mitais. Naudojant mokslinį terminą, bandoma suteikti daugiau svorio su mokslu nieko bendro neturinčioms idėjoms ir hipotezėms.
Marčiupio akmuo

Marčiupio akmuo – stambus riedulys, slūgsantis Anykščių r., buvusioje Šlavėnų kaimo šiaurinėje dalyje, perduotoje Anykščių miesto plėtrai, kelio  1201  Anykščiai–Kurkliai–Balninkai–Želva  rytinėje pašlaitėje. Akmuo yra apie 150 m į pietus nuo Anykščių miesto riboženklio (ties juo veikia degalinė), giliame Marčiupio upelio slėnyje. Prie akmens pastatyta informacinė rodyklė, tačiau jos nesant šalikelėje, akmenį sunku pastebėti nuo aukšto pylimo.
Nuo 2000 m. įtrauktas į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąrašą (unik. kodas 1893).

Aprašymas

Riedulys yra 3,7 m ilgio, 2,3 m pločio ir 1,6 m aukščio virš žemės paviršiaus. Akmuo rausvas, smulkiagrūdis, ovalios formos. Yra spėjama, jog didelė akmens dalis yra nuskendusi į dumblynę, kadangi akmuo guli šlapioje vietoje – karklyne.

Padavimas

Legenda pasakoja, kad būta vestuvių, o jaunikio tėvai nenorėję marčios. Tad pro tą vietą, kur dabar stūkso akmuo, važiuojant jaunavedžiams, uošviai marčią prakeikė ir ji virto akmeniu.
Tai pat, akmuo yra paminėtas daugelyje lietuvių rašytojų kūrinių, tarp jų Antano Baranausko „Anykščių šilelyje“.
Jonikaičiai (Klaipėda)

Geografija

Kaimas priklauso Klaipėdos rajono savivaldybės Veiviržėnų seniūnijai. Yra 9 km nuo Veiviržėnų, 6 km nuo Judrėnų, 7 km į šiaurės rytus nuo Švėkšnos. Vakariniu pakraščiu teka upelis Judrė. Ribojasi su Vainotiškės, Šalpėnų, Kurmių, Kidulių kaimais.

Istorija

1644 metų Švėkšnos dvaro inventoriuje minima Jonikaičio tarnystė (sluzba Jonikayciow) Matutaičių vaitystėje (Woytowstwo Matutayciowe). Gyveno 10 šeimų. 1695 m. – „sluzba Jonikayciow“ Augilo vaitystėje (Woytowstwo Awgilowe) įrašyta 11 šeimų. 1737 m. Švėkšnos bažnyčios katalikų registracijos knygoje įrašytos 12 šeimų, kuriose gyveno 108 žmonės. 1820 m., padalijus Švėkšnos dvaro valdą, Jonikaičių kaimas atiteko grafui Jurgiui Pliateriui, Gedminaičių dvaro savininkui. 1846 m. bažnyčios sudarytame sąraše minimos 12 šeimų, kuriose gyveno 108 žmonės. 1923 m. Jonikaičių kaime buvo 23 ūkiai, kuriuose buvo 98 gyventojai. Iki 1950 m. kaimas priklausė Švėkšnos valsčiui, vėliau – Šalpėnų, Judrėnų, Veiviržėnų apylinkėm. Kaime 1954–1960 m. veikė Kurmių septynmetė mokykla. 2001 m. gyveno 25 gyventojai.

Pavadinimo kilmė

Kaimo pavadinimas kilęs nuo pavardės Jonikas > Jonikaitis.
Puebla (Meksika)

Istorija

Miestas įkurtas 1531 m. balandžio 16 d. kaip La Puebla de los Ángeles.

Sportas

Mieste 1970 m. vyko IX pasaulio futbolo čempionatas, o 1986 m. – XIII pasaulio futbolo čempionatas.
Nijolė Jakimonienė

Biografija

1960–1964 m. mokėsi Šukėtų pradžios, 1964–1968 m. Paluobių aštuonmetėje, 1968–1971 m. Griškabūdžio vidurinės mokyklose, 1971–1975 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute.
1977–1983 m. ir 1990–1992 m. Birštono vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotoja, 1985–1990 m. Birštono savivaldybės švietimo skyriaus vedėja, 1995–2002 m. Birštono vidurinės mokyklos direktorė.
1992–2002 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Birštono skyriaus narė, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narė.
1997–2003 m. Birštono savivaldybės tarybos (LSDP sąraše) narė.