google/wiki40b huggingface dataset:
Edmundas Jakilaitis

Biografija

1995 m. baigė Kauno „Saulės“ gimnaziją. Kauno technologijos universitete studijavo informatiką. Studijas tęsė Vilniaus universitete, kur studijavo žurnalistiką Žurnalistikos institute bei diplomatiją Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute. 
1996 m. dirbo radijo stotyje M-1, atliko praktiką „Kauno dienoje“. 1997 m. LNK televizijoje pradėjo dirbti žinių reporteriu, 1998 m. pradėjo rengti laidą „Savaitės panorama“, vėliau tapo Žinių tarnybos vadovu. 2001 m. liepos mėn. paskirtas LNK informacinių laidų grupės vyr. redaktoriumi. 2004 m. iš LNK atleistas, pradėjo dirbti Lietuvos televizijoje. Dirbdamas laidos „Žodžio laisvė“ vedėju ir žinių redaktoriumi, 2002 m. lankėsi Baltuosiuose rūmuose, kuriuose susitiko ir kalbėjosi su JAV prezidentu Džordžu Bušu. 2008–2010 m. kartu su „Lietuvos ryto“ grupe valdė ir vadovavo prodiuserių bendrovei „Media Team“.  2008–2012 m. dirbo Lietuvos ryto TV, buvo šios televizijos vadovas, laidų „Lietuva tiesiogiai“ ir „24/7“ vedėjas. Nuo 2013 m. kartu su prodiuseriu Laurynu Šeškumi valdo prodiuserių kompanijas MEDIA 3 ir Nord Play, rengiančias TV projektus Lietuvos ir užsienio televizijoms.
2013–2018 m. LRT televizijos laidos „Dėmesio centre“ vedėjas. Nuo 2018 m. Žinių radijo laidos „Kompleksiniai pietūs“ ir „Laisvės TV“ laidos „Pagonių kiemas“ vedėjas.
Žmona – žurnalistė Rasa Krasauskaitė-Jakilaitienė. Dukros Barbora ir Morta, sūnus Bernardas. Vienas iš pomėgių yra tenisas, taip pat mini bitininkystę, buriavimą bei vandenlentes. Yra Šaulių sąjungos narys, Šaulių sąjungos Vilniaus rinktinės Tauro kuopos I - o būrio Pelėdų skyriaus vadas. Moka tris užsienio kalbas: anglų, lenkų ir rusų.
Asmuo be pilietybės

Asmuo be pilietybės (apatridas; lot. apatris ir gr. apolis) – fizinis asmuo, neturintis jokios valstybės pilietybės (bei tautybės) ir neturintis jokių įrodymų, kurie padėtų nustatyti galimą to asmens pilietybę (arba tautybę).

Lietuva

Asmeniui, neturinčiam užsienio valstybės pilietybės, tačiau turinčiam dokumentą, suteikiantį teisę gyventi Lietuvos Respublikoje, pagal 1954 m. Konvencijos dėl asmenų be pilietybės statuso nuostatas išduodamas specialus dokumentas (Asmens be pilietybės kelionės dokumentas), suteikiantis teisę išvykti iš Lietuvos Respublikos ir grįžti į Lietuvos Respubliką dokumento galiojimo laikotarpiu (LR įstatymo Dėl užsieniečių teisinės padėties (LR DUTP) 2 str. 2 d.). Tvarką nustato LR vidaus reikalų ministras (LR DUTP 38 str.).
Į Lietuvą iš kitų valstybių patekusiems asmenims be pilietybėms (reikalui esant) gali būti suteikiama teisinė apsauga, atitinkamas teisinis statusas (pvz., pabėgėlio statusas ir kt.).
Edgaras Tumasonis

Biografija

Žaidė Žalgiris Vilnius (1986), Granitas Klaipėda (1985, 1986–1989), Jovaras Mažeikiai (–1990), Sirijus Klaipėda (1990–1994) komandose, Lietuvos rinktinėje.
Tomas Laurušas

Biografija

2008 m. Europos Sąjungos jaunių šachmatų čempionate amžiaus grupėje iki 14 metų užėmė 2-ą vietą. 2012 m. Europos jaunių šachmatų čempionate iki 16 metų grupėje užėmė trečią vietą. 2012 m. dalyvavo Pasaulio jaunių iki 16 metų šachmatų olimpiadoje, kur žaisdamas prie 1-os lentos surinko 7,5 taško iš 10 ir iškovojo už individualų pasirodymą - sidabrą.  
2014 m.šachmatų olimpiadoje, žaisdamas prie 3-ios lentos tarp Lietuvos žaidėjų surinko daugiausiai taškų (7,5 iš 9).  Tais pačiais metais Lietuvos šachmatų čempionate užėmė 3-ią vietą. 
Lietuvos šachmatų čempionu tapo: 2016 m. ir 2019 m.
Libano politinė sistema

Libano politinė sistema – Libano, valstybės Viduržemio jūros rytinėje pakrantėje politinė sistema. Nacionalinė šventė – lapkričio 22 d. – Nepriklausomybės diena.

Valstybė ir teisė

Pagal 1926 m. konstituciją, kuri buvo daug kartų keista, paskutinė pataisa 1999 m., Libanas – respublika.
Valstybės vadovas – prezidentas, kurį renka Libano Nacionalinis Susirinkimas (Madžlis Alnuvab) 2/3 balsų dauguma 6 metams vienai kadencijai. Prezidentas turi būti krikščionis.

Įstatymų leidžiamoji valdžia

Įstatymus leidžia vienų rūmų parlamentas – Nacionalinis Susirinkimas, kurio pirmininkas turi būti šiitas. Nacionalinį Susirinkimą sudaro 128 nariai, pusė jų turi būti krikščionys, kita pusė – musulmonai, kurie renkami tiesioginiais visuotiniais rinkimais 4 metams pagal proporcinę rinkimų sistemą.

Vykdomoji valdžia

Vykdomoji valdžia priklauso ministrui pirmininkui ir jo skiriamai Ministrų Tarybai. Ministrą pirmininką, kuris turi būti sunitas, parlamento pritarimu skiria prezidentas, ministrus – ministras pirmininkas parlamento pritarimu. Vietos gyventojai renka municipalines tarybas, jos yra pavaldžios centrinei valdžiai. Ministrų Taryba vidaus reikalų ministro siūlymu gali paleisti municipalinę tarybą.

Teismų sistema

Yra 3 pakopų teismų sistema: pirmosios instancijos teismai baudžiamosioms ir civilinėms byloms, apeliaciniai ir kasaciniai teismai. Veikia religiniai, karo teismai, Konstitucinė Taryba, Aukščiausioji Gynybos Taryba.

Ginkluotosios pajėgos

Libano ginkluotosios pajėgos komplektuojamos iš savanorių ir šauktinių nuo 18 metų; šauktiniai tarnauja 12 mėnesių. Vyriausiasis vadas – prezidentas.
2004 m. sausumos pajėgas (70 000 žmonių) sudarė 11 mechanizuotų ir viena Respublikos gvardijos brigada, 5 specialiųjų pajėgų, 1 oro erdvės gynybos, 1 desantinis, 1 artilerijos pulkas; paramos daliniai – po 1 medicinos, paramos, logistinės paramos, karinės policijos brigadą. Sausumos pajėgos turėjo 379 tankus, 1493 šarvuočius, 151 velkamosios, 12 zenitinės artilerijos pabūklų, 23 reaktyvinės salvinės ugnies sistemas, 24 sraigtasparnius.
Karinėse jūrų pajėgose (1150 žmonių) buvo 9 patruliniai kateriai. Bazės – Beirutas ir Džunija.
Karinės oro pajėgos (1000 žmonių) turėjo 16 sraigtasparnių.
Sukarintose vidaus saugumo pajėgose tarnavo 13 000 žmonių.
Libane yra Jungtinių Tautų laikinųjų pajėgų karių kontingentas. Dėl 2006 m. vasarą įvykusio Izraelio ginkluotųjų pajėgų ir Libane įsikūrusios palestiniečių radikaliųjų musulmonų Hezbola grupuotės ginkluoto konflikto Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos 2006 m. rugpjūčio mėn. rezoliucija kontingentą numato padidinti iki 15 000 žmonių (įgyvendinta iš dalies).
Libano karinės išlaidos – 540 mln. JAV dolerių, 3,1% BVP (2004 m.).
Savira

Istorija

Kasinėjimai rodo, kad Essaouira jau buvo apgyvendinta senovės laikais ir ilgą laiką buvo gerai įtvirtintu Maroko uostu. V a. pr. m. e. kartaginiečių keliautojas Hano (Hanno) čia įsteigė prekybos postą. I a. pr. m. e. finikiečių karalius Džiuba II (Juba II) čia pastatė purpuro, kuris buvo išgaunamas iš purpurinių austrių, gyvenančių pakrantės uolų vandenyje, gamyklą. Ši spalva buvo naudojama Romos Imperijos Senato togas puošiančios juostelės dažymui. Viduramžiais musulmonų šventikas Sadi Mogdoulas (Sidi Mogdoul) buvo palaidotas netoli Essaouiros, tad portugalai jo vardu pavadino miestą – „Mogador”. 1506 m. Portugalijos karalius Manuelis I (portug.: Manuel I de Portugal) įsakė pastatyti „Castelo Real de Mogador“ tvirtovę, bet po ketverių metų, vietinių genčių (Regraga, Berberų ir Chiadma) pasipriešinimo metu, portugalai jos neteko. XVI a. Ispanija, Anglija, Prancūzija ir Nyderlandai beprasmiškai bandė užkariauti miestą. Čia prieglobstį rasdavo piratai, per Essaouirą vyko cukraus sirupo eksportas. Faktiškai pats miestas pastatytas XVIII a., kai Maroko karalius Mahomedas III (Mohammed ben Abdallah) nutaręs Essaouirą padaryti reikšmingu Atlanto vandenyno uostu (priešais uostą esanti Mogadoro sala saugo įlanką nuo Atlanto vėjų), pasamdė prancūzų karo inžinierių Teodorą Korniu (Théodore Cornut) bei kitus Europos statybų specialistus, kad pastatytų šiuolaikinę tvirtovę ir miestą. Iš pradžių jį pavadino „Souira“ (maža tvirtovė), bet vėliau tapo „Es-Saouira“ (gražus paveikslėlis). Karalius visokeriopai skatino žydų ir Europos prekybininkus, kurių 1780 m. mieste buvo apie tūkstantį, steigti Europos valstybių konsulatus, bet miestas neklestėjo, kadangi buvo toli nuo tradicinių prekybos kelių. 1844 m. rugpjūčio 16 d. Essaouira trumpam buvo užimta prancūzų karo laivyno, vadovaujamo Princo Francua de Orleoano (pranc.:François d’Orléans, prince de Joinville). Prancūzija tuo metu kariavo su Alžyro emyru Abd el Kadiru (Abd al-Qadir), kuris buvo pabėgęs į Maroką.

Essaouira dabar

Essaouiros senamiestis įtrauktas į UNESCO saugomų objektų sąrašą, kaip XVIII a. pabaigos miesto įtvirtinimo pavyzdys. 6-tame dešimtmetyje Essaouira pagarsėjo kaip Maroko hipių sostinė. Šiandien tai jaunimo kurortas, traukiantis banglenčių ir burlenčių sporto mėgėjus ir vadinamas „Afrikos vėjo miestu“. Čia taip pat vyksta „Gnaoua“ (Gnawa) muzikos festivaliai.
Agatas

Agatas – nėra tikras mineralas, tai greičiau mineralo agregatas sudarytas iš įvairių kvarco formų, dažniausiai chalcedono. Agatas – graikiškos kilmės žodis, susijęs su Sicilijos upės Achato (lot. Achates, it. Dirillo, Acate) pavadinimu, kadangi čia pirmiausia buvo rastas.
Agatas turi jam būdingą tekstūrą – koncentriškas įvairių atspalvių juostas. Dažnai agato viduryje būna kvarco drūza. Būna margas, vienspalvis, juostuotas. Plunksniniai, vėduoklių, vamzdelių pavidalo neskaidrūs ar pusiau skaidrūs mineraliniai dariniai primena medžius, samanas, dumblius, rožių žiedus, paukščių plunksnas. Gali būti įvairiausių spalvų: baltas, pilkas, žydras, gelsvas, raudonas, juodas, rudas, oranžinis, rožinis. Samaninis agatas beveik bespalvis, pilkas arba baltos pieno spalvos su žalio chlorito intarpais, panašiais į samanas.

Akmuo juvelyrikoje

Senovės Egipte iš agato gamindavo karolius, raižydavo šventuosius vabalus skarabėjus. Asirijoje ir Babilonijoje buvo gaminami amuletai, antspaudai. Nepaprastai gražiais agato papuošalais ir namų apyvokos reikmenimis garsėjo senovės graikų ir romėnų meistrai. Iš agato buvo gaminamos statulėlės, vazelės, taurės, tabokinės, auskarai, sagės, kulonai, mozaikiniai papuošalai, puošiami ginklai, balnai.
Teisybė

Teisybė – dvisavaitis politiškai-tautiškai-krikščioniškai-demokratiškas laikraštis, leistas 1907–1908 m. Kaune.

Istorija

Leido ir redagavo K. Petrusevičius. Propagavo marijavitų tikėjimo tiesas, polemizavo su katalikų spauda. Spausdino Kauno gubernijos spaustuvė Kaune. Išėjo 10 numerių.
Paskutinis mohikanas (filmas)

Siužetas

Prancūzų ir indėnų karo metu mohikanas Čingačgukas (akt. Russell Means) su sūnumis, kurių vienas įsivaikintas baltasis, pramintas Sakalo akimi, aplanko Kamerono pasienio punktą. Jo draugas Džekas Vintropas (akt. Edward Blatchford) pasako jam, kad renka britų armijai atsargos kariuomenę. Generolas Vebas suteikia leidimą kariams išvykti, jeigu jų namus kas užpultų, bet už tai jie turės prisistatyti pas pulkininką Edmundą Munro (akt. Maurice Roëves) Viljamo Henrio forte. Ką tik atvykęs majoras Dankanas Heivordas (akt. Steven Waddington) ir huronų gidas Magua (akt. Wes Studi) paskiriami lydėti Munro dukteris, Korą ir Alis, iki jų tėvo forto. Dankanas trokšta vesti Korą, bet ji jam jaučia tik draugiškus jausmus. Magua grupelę įvilioja į savo tėvynainių pasalą, bet juos išgelbsti Sakalo akis, kartu su Unku ir Čingačguku ir nutaria juos palydėti iki forto...

Atsiliepimai

Filmas sulaukė kritikų pripažinimo, jie gyrė filmo kinematografiją ir muziką. Filmas 65-ojoje Oskarų teikimo ceremonijoje pelnė geriausios muzikos apdovanojimą.
Tinklalapyje Rotten Tomatoes „Paskutinis mohikanas“ įvertinas 97 % (34 teigiamos recenzijos iš 35).
Frankenšteino nuotaka

Siužetas

Tai antroji 1931-iais metais sukurto filmo dalis. Joje monstras išmoksta šiek tiek kalbėti.
Senos pilies jaukioje svetainėje prie židinio šnekučiuojasi trys garsūs Anglijos žmonės: poetai Lordas Baironas, Percy Bysshe Shelley ir jo žmona rašytoja Mary Shelley. Jie aptarinėja ką tik parašytą jos romaną „Frankenšteinas“, kartu perpasakodami filmo „Frankenšteinas“ siužetą. Abu vyrai po ilgų diskusijų pareiškia, kad Frankenšteino monstras (Boris Karloff) neturėtų taip paprastai žūti. Jie pareikalauja rašytojos tęsinio. Iš pradžių ji atsikalbinėja, bet paskui nusileidžia ir sutinka rašyti istorijos tęsinį, improvizuodama pirmosiomis eilutėmis „...niekam ir į galvą negalėjo ateiti, kad monstras išgyveno ugnyje...“. Prologas baigiasi. Filmo istorija prasideda iškart nuo ten, kur pasibaigė pirmasis. Šį kartą daktaras Frankenšteinas jau nebesiruošia pakartoti savo klaidos, tačiau pasirodo daktaras, kuris taip pat perpratęs gyvenimo ir mirties paslaptis. Akivaizdžiai piktų kėslų turintis Frankenšteino kolega įkalbinėja jį sukurti moteriškos lyties padarą, tačiau pasitelkiant jų abiejų žinias, ir tokiu būdu išvengiant anksčiau padarytų klaidų...

Palikimas

Neįtikėtina besitęsianti filmo „Frankenšteino nuotaka“ sėkmė įtakojo dar kelių istorijos su monstru, kaip pagrindiniu personažu, tęsinių atsiradimą. Vienas iš jų yra ir 1985 metų režisieriaus Franc Roddam filmas „Nuotaka“ (The Bride), kuriame mokslininko Frankenšteino vaidmenį atliko britų dainininkas Stingas, o monstro – amerikiečių aktorius Clancy Brown.
Aleksandras Černovas

Aleksandr Černov (rus. Александр Чернов; g. 1970 m.) – Lietuvos šachmatų sporto veikėjas, Lietuvos šachmatų federacijos (LŠF) prezidentas

Biografija

Verslininkas ir finansų specialistas. UAB „Vilniaus kapitalo vystymo projektai“ vadovas.
Nuo 2011 metų birželio 4 dienos LŠF Tarybos narys. 2012 metų kovo 25 dieną LŠF narių visuotinio susirinkimo išrinktas LŠF vadovu (po to, kai buvo atšauktas Jonas Viesulas), nugalėdamas Dariaus Mankevičiaus kandidatūrą. 2013 metais su keliomis Lietuvos partijomis pasirašė susitarimą dėl privalomų šachmatų mokyklose. 2015 metų birželio 28 dieną buvo perrinktas antrai kadencijai. Kaip svarbiausią savo užduotį antrosios kadencijos metu įvardino tikslą, kad Lietuvoje vaikai žaisti šachmatais būtų mokomi mokyklose. Prieš 2014 metų FIDE vadovo rinkimus palaikė Vladimiro Putino aplinkos šachmatų veikėją Kirsaną Iliumžinovą, siekusį perrinkimo 6 kadencijai.
Sporto teisė

Sporto teisė - visuma teisės normų, reguliuojančių sporto ir su juo susijusius visuomeninius santykius; savarankiška teisės šaka.
Sporti teisė apima tiek viešosios, tiek ir civilinės teisės normas; tiek valstybės, tiek ir privačių, viešųjų organizacijų priimtas imperatyvines ar dispozityvines taisykles sporto srityje.
Tarptautiniu lygmeniu veikia Tarptautinis Sporto Arbitražo Teismas (Court Of Arbitration For Sport). Nacionaliniu - atskirų sporto federacijų (sporto) arbitražo teismai (pvz., Lietuvos kartingo federacijos arbitražo teismas).
Uodega vizgina šunį

Turinys

Iki JAV prezidento rinkimų likus 11 dienų, perrinkimo siekiantis šalies vadovas apkaltinamas seksualiai priekabiaujantis prie Baltuosiuose Rūmuose ekskursijoje apsilankiusios skautės. Problemą spręsti pakviestas Konradas Brenas sugalvoja nukreipti visuomenės dėmesį inscenizuojant galimą karinį konfliktą su Albaniją, kurios teroristai grasina šaliai. Planui įgyvendinti jis pasamdo Holivudo prodiuserį Stenlį Motsą, kuris entuziastingai imasi darbo.
Viskas klojasi sėkmingai, kol į netikrą karą ima kištis CŽV ir tenka keisti planus. Be to, iš nelaisvės išlaisvintu kariu jie pasirenka seržantą Šumaną, kuris, kaip paaiškėja, iš tiesų yra nuteistas armijos teismo. Karo planuotojams pavyksta sėkmingai baigti sumanymą, tačiau po to, kai prezidentas perrenkamas antrai kadencijai, Motsas pareiškia ketinantis visuomenei atskleisti visą tiesą.
Didžioji Berastavica

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose miestas pirmą kartą paminėtas 1506 m.
Ukrainos keliai

Ukrainos keliai – kelių tinklas Ukrainoje, tarpusavyje jungiantis gyvenvietes ir skirtas transporto priemonių judėjimui.
Bendro naudojimo kelių tinklą sudaro 172 400 km kelių, iš jų 164 100 km su tvirtu pagrindu. Beveik visi Ukrainos keliai kerta gyvenvietes ir tai neatitinka tarptautinių transporto koridorių reikalavimams, nes ribojamas tranporto priemonių greitis.

Istorija

1940-aisiais metais bendras kelių ilgis Ukrainos TSR teritorijoje - 270 700 km. Iš esmės tai buvo gruntiniai keliai, tiktai 10,8 % turėjo tvirtą kelio dangą.
Intensyviausiai keliai buvo statomi XX a. 60-70 - aisiais metais.

Pagrindiniai keliai

Е40  Е50

Kiti keliai

E38  Е58

Pagrindiniai keliai

Е85  Е95  Е105

Kiti keliai

Е81  Е87  Е97  Е101

Sujungiantys keliai

Е372  Е373  Е381  Е391  Е471  Е573  Е577  Е583
Rūta Kanopkaitė

Biografija

1972 m. baigė Vilniaus universitetą ir pradėjo dirbti laikraštyje „Kauno tiesa“. VėliauNemunas bendradarbė, dienraščio „Kauno diena“ redaktoriaus pavaduotoja,  kultūros ir meno priedo „Santaka“, žurnalo „Šeimininkė“ žurnalistė. Rašo kultūros, socialiniais klausimais.
Luganas

Sportas

Lugane 1954 m. vyko V pasaulio futbolo čempionatas. Stipriausia miesto komanda yra FC Lugano.
Kaspariškiai (Anykščiai)

Istorija

1933 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius.
1949 m. vasario 1 d. kaimas buvo įjungtas į kolūkį „Šviesusis kelias“, vėliau priklausė Kirovo vardo kolūkiui, Staškūniškio tarybiniam ūkiui, Svirnų kolūkiui.
Sandrava (laikraštis)

Sandrava – Lietuvos maironiečių draugijos laikraštis, einantis nuo 1990 m. Panevėžyje.

Istorija

Leidžiamas 2 kartus per metus. Tiražas 1990 m. – 1000 egz., 1997 m. – 2000 egz. Iki 2011 m. išėjo 52 numeriai.
Rašo literatūros, meno ir kultūros temomis.
Redaguoja E. Urbonas.
Vaclovas Rackevičius

Vaclovas Rackevičius (1921 m. sausio 5 d. Padvarių k., Ukmergės raj. – 1973 m. gegužės 16 d. Kaune) – vargonininkas, pedagogas ir choro dirigentas.

Biografija

1940 m. Kaune lankė bendrojo lavinimo mokyklą ir muzikos kursus. 1941 m. įstojo į Kauno konservatoriją mokytis vargonuoti, 1942 m. baigė suaugusiųjų gimnaziją. 1944–1945 m. vėl studijavo vargonavimą ir muzikos teoriją bei kompoziciją Kauno konservatorijoje. Nutraukęs studijas, kurį laiką dirbo Kauno operos ir baleto teatre, vargonininkavo ir vadovavo mėgėjų chorams.
1954–1957 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje mokėsi teorijos ir kompozicijos (dėst. A. Daunoras), vadovavo „Silvos“ fabriko ir Pažaislio psichoneurologinės ligoninės chorams, mokytojavo Garliavos vidurinėje mokykloje. 1957–1960 m. – Šakių vaikų muzikos mokyklos direktorius ir rajoninių kultūros namų mišriojo choro vadovas.
1959–1963 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Aniceto Armino klasė). Persikėlęs į Kauną, vadovavo 3-osios ligoninės moterų chorui, 2-osios ligoninės moterų vokaliniam ansambliui, Kauno Politechnikos instituto vyrų chorui, medicinos darbuotojų dainų ir šokių liaudies ansambliui, mokytojavo 1-ojoje vaikų muzikos mokykloje. Buvo Šakių rajono ir Kauno miesto dainų švenčių dirigentas, meno mėgėjų kolektyvų konsultantas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Juozas Augutis

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus universitetą. 1986 m. apgynė matematikos mokslų kandidato disertaciją. 2003 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
1986–1991 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 1988 m. docentas. Nuo 1991 m. Vytauto Didžiojo universiteto docentas, nuo 2003 m. Matematikos ir statistikos katedros profesorius, nuo 1993 m. – šio universiteto studentų reikalų dekanas. Nuo 1993 m. Lietuvos energetikos instituto Branduolinių įrenginių saugos laboratorijos vyresnysis mokslo darbuotojas. 2015 m. birželio 9 d. VDU Taryba profesorių J. Augutį išrinko VDU rektoriumi.
Lietuvos Mokslo tarybos ekspertas, Ignalinos AE branduolinės saugos komiteto narys, Lietuvos energetikos instituto tarybos narys, Vytauto Didžiojo universiteto Senato narys, Lietuvos matematikos ir informatikos instituto tarybos narys, Lietuvos vadovėlių leidybos komisijos ekspertas, Lietuvos matematikų draugijos bei Lietuvos statistikų sąjungos narys.

Veikla

1993–2003 m. kūrė Ignalinos AE rizikos integruoto vertinimo ir valdymo metodiką, pagrįstą rizikos priimtinumo kriterijais ir tikimybiniais bei deterministiniais metodais. Ši metodika taikoma nustatant AE eksploatacijos trukmę, reaktoriaus dujų tarpelio tarp grafito klojinio ir technologinių kanalų mažėjimą, šilumnešio srauto tekėjimo technologiniais kuro kanalais matavimo sistemos bei kitų saugos sistemų patikimumą ir senėjimą, analizuojant pavojų keliančių išorinių reiškinių riziką.
Su kitais parašė darbų apie branduolinių elektrinių saugų eksploatavimą.
Kęstutis Lukoševičius

Biografija

1986 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas, 2005 m. Kauno technologijos universitete baigė informatikos inžineriją, magistras.
Panevėžio kolegijos verslo ir technologijų fakulteto dekanas.
Nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys, kandidatūrą išsikėlė savarankiškai. 
Panevėžio kolegijos tarybos narys, Lietuvos inžinerinės grafikos ir geometrijos draugijos valdybos narys.
Žmona Gita, vaikai Rugilė, Kipras.
Nausas

Nausas – laidojimo statinys, skirtas osuarijams saugoti arba laidoti virš žemės. Nausai buvo statomi miestuose arba netoli nuo jų sienų. Statyti iš plūkto molio, plaušamolio plytų, akmenų. Nause osuarijai būdavo sustatomi keliomis eilėmis arba vienas ant kito.
Senovėje bei viduramžiais nausus statė Vidurio ir Pietų Azijos tautos, kurių religija draudė laidoti mirusiuosius žemėje. Seniausi nausai (I tūkstantmečio pr. m. e. vidurio) rasti Chorezme, vėlyviausi (XIII a.) – Samarkando apylinkėse.
Seredžiaus Stasio Šimkaus mokykla - daugiafunkcinis centras

Istorija

Apie 1634–1635 m. įkurta pirmoji Seredžiaus mokykla. Ji buvo medinė ir stovėjo netoli Nemuno, šalia bažnyčios. 1829 m. potvynis, kurio padarinius aprašė Vladislovas Sirokomlė, nunešė pirmosios bažnyčios ir mokyklos pastatus. Mokyklos atkūrimu rūpinosi Motiejus Valančius. 1853 m. mokyklą lankė 74 mokiniai. Mokykla buvo geografiniu atžvilgiu geroje vietoje, todėl pavasarį į mokyklą suvažiuodavo laikyti egzaminų mokiniai su savo mokytojais iš Vilkijos, Veliuonos, Raudonės, net Raudondvario. Egzaminatoriai atvykdavo iš Kauno, egzaminai užtrukdavo porą dienų.
Uždraudus lietuvišką spaudą ir mokyklą Seredžiuje įsikūrė daraktoriaus mokykla. Mokinius subūrė ir mokė Pranas Virakas. Joje mokėsi ir būsimasis kompozitorius motiškietis Stasys Šimkus.
1918 m. mokykla buvo mediniame name miestelio centre, joje buvo mokoma lietuviškai. Mokykloje veikė keturios klasės. 1937 m. mokykla persikėlė į naująjį pastatą. Tipinė to meto mokykla buvo pastatyta netoli senųjų kapinių, ant kalnelio. Iš buvusios keturklasės mokykla palaipsniui peraugo į šešiametę. 1940 m. užėjus rusams, mokykla tęsė savo darbą naujame pastate. 1944 m. mokykla peraugo iš pradinės į progimnaziją, bet besitraukdami vokiečiai naująjį mokyklos pastatą sudegino. Vėliau mokykla persikėlė į suremontuotus buvusių kareivinių pastatus, kuriuose tebėra ir dabar.
1951–1953 m. ji buvo septynmetė, 1955 m. rugsėjo 1 d. Vilkijos rajono Seredžiaus septynmetė mokykla tapo vidurine. 1961 m. šalia mokyklos pastato išaugo naujas. 1973 m. mokykloje mokėsi 395 mokiniai. 1974 m. mokinių skaičius išaugo net iki 401. 1993 m. mokėsi 138 mokiniai. Nuo 1999 m. rudens pagal reformuotos mokyklos bendrąsias programas dirbama 1-10 klasėse. Nuo 2000 m. Seredžiaus mokykla tapo dešimtmetė, vyresniųjų klasių nebeliko.
Kasitų mitologija

Kasitų mitologija – kasitų, etninės grupės iš Irano kalnyno, kuri XVI–XIII a. valdė Babiloniją, mitologijos visuma.
Žinių apie ją yra labai nedaug. Kasitai tapatino savo dievus su babiloniečių dievais, ką rodo ir išlikęs kasitų-akadų kalbų žodynas, kur pateikiami babilonietiški kasitiškų dievų atitikmenys. Iš ~300 dabartiniams mokslininkams žinomų kasitiškų žodžių, apie 30 yra teonimai. Nemažai jų pasitaiko karalių varduose. Kartais jie labai primena indoeuropiečių dievų vardus, tačiau manoma, kad taip galėjo atsitikti dėl kultūrinių ryšių su indoeuropiečiais. Kasitų dievybių ikonografija aptinkama ir mene: čia daug dėmesio skiriama kalnų dievybėms, vaizduojami dangaus kūnai.
Stateta

Istorija

UAB „Stateta“ Lietuvoje įkurta 1999 m. ir pradėjo didmenine bei mažmenine prekyba degalais.
2017 m., vystydama sėkmingą prekybos degalais veiklą,  tinklą praplėtė iki 65 degalinių.] 2018 m. balandį praplėtė tinklą iki 73 degalinių, o 2018 m. liepos mėnesį pasiekė 87 degalines. ir apyvarta viršija 30 mln. Eur.