google/wiki40b huggingface dataset:
Slovakijos Kryptis – socialinė demokratija

Kryptis – socialinė demokratija, (SMER, slo.:Smer – sociálna demokracia) – didžiausia Slovakijos kairioji politinė partija.
2005 m. sausio 1 d. naujai pasivadino susijungusios 2003 m. įsteigtos Trečiojo kelio koalicijos nedidelės Slovakijos socialinės demokratijos krypties politinės partijos – Slovakijos demokratinės kairės partija (SDL, Strana demokratickej Lavice), Socialdemokratinė alternatyva (SDA, Sociálnodemokratická alternatíva) ir Slovakijos socialdemokratų partija (SDSS, Sociálnodemokratická strana Slovenska).

Kovų istorija

Slovakijos socialdemokratų partija įkurta 1905 m. Bratislavoje kaip Čekoslovakijos socialdemokratų partijos dalis. Iki tol slovakų socialdemokratai buvo sudarę Vengrija|Vengrijos socialdemokratų partijos grupę.
1918 m. SDSS aktyviai dalyvavo kuriant nepriklausomą Čekoslovakijos respubliką. Iki 1938 m. veikė legaliai, vėliau fašistų uždrausta, dalyvavo Piliečių bloko veikloje. 1944-46 buvo susijungusi su Komunistų partija, 1946 m. atsiskyrė Darbo partijos vardu ir 1947 m. įsiliejo į Čekoslovakijos SDP.
1968 m. buvo bandyta atgaivinti SDSS, bet buvo įvesti rusų tankai ir judėjimo lyderiai, tarp jų – Aleksandras Dubčekas, suimti.
1990 m. vasario kovo Bratislavoje įvyko atkuriamasis suvažiavimas, kuriame dalyvavo 300 delegatų. 1992 m. rinkimuose iškovojo tik 5 vietas Tautos rūmuose. Nuo 1992 m. SI narė.
Pirmininkai: 1905 m. – Emanuelis Lehockis, 1920 m. – Ferdinandas Benda, 1926 m. – Ivanas Dereris, 1938 m. – Janas Pociskas ir Francišekas Zimakas, 1944 m. – Aleksandras Bahurinskis, 1946 m. – Ivanas Frlička, 1990 m. – Ivanas Paulička, 1990 m. – Borisas Zala, 1992 m. – Aleksandras Dubčekas, 1993 m. – Jaroslavas Volfas, 2001 m. – Liudomiras Šlahoras, 2002 m. – Peteris Baratas, 2003 m. – Jaroslavas Volfas.
Slovakijos demokratinės kairės partija , 1990 m. atskilusi nuo Čekoslovakijos komunistų partijos, 1992 m. rinkimuose gavo 10 vietų Liaudies rūmuose, 9 vietas Tautos rūmuose ir 29 vietas Slovakijos nacionalinėje taryboje. 1998 m. gautos 23 vietos parlamente. SDL buvo SI narė nuo 1996 m. rugsėjo 9 d. ir PES nare nuo 2003 m.

Nauju keliu

2004 SMER tapo trečiąja Nacionalinio susirinkimo partija, turinčia 25 iš 150 vietų. 2005 m. socialinių apklausų lyderė – ją rėmė 30 % respondentų. 2006 m. birželio 17 d. rinkimuose surinko 29,4 % balsų.
Partijos pirmininkas – teisės daktaras Robertas Ficas.
Juozas Švedas (1881)

Juozas Švedas (lenk. Józef Szwedas; 1882 m. lapkričio 10 d. Vladislavovo apskritis – m. ?) – Romos katalikų kunigas, visuomenininkas.

Biografija

Kunigu įšventintas 1905 m. lapkričio 12 d. Vikaravo Garliavoje (1905–1907 m.), Keturvalakiuose (1907–1917 m.), Punske (1917–1922 m.). Ilgametis (1922–1932 m.) Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčios klebonas. Garliavoje organizavo „Žiburio“ draugijos skyrių, tokį pat skyrių 1906 m. įkūrė Keturvalakiuose ir buvo jo pirmininku, 1907 m. įsteigė biblioteką-skaityklą, rengė lietuviškus vakarus su vaidinimais. Klebonaudamas Punske išgrindė kelią iš bažnyčios į kapines, įvedė tradiciją per Vėlines organizuotai keliauti tuo keliu į kapines. Surengė rinkliavą ir Punsko bažnyčiai nupirko tris naujus varpus (senieji buvo Rusijos kariuomenės rekvizuoti). Buvo labai muzikalus, daug dirbo su parapijos choru. 1932 metais iškilo konfliktas tarp lenkų ir lietuvių tikinčiųjų, kuriems jų per šv. Pranciškaus atlaidus nešti kokią bažnytinę vėliavą ar altorėlį. Įsikišo polcija ir Juozas Švedas buvo priverstas atsisakyti Punsko bažnyčios klebono pareigų bei pasitraukti į Lietuvą.
Židikų herbas

Aprašas

Herbo skydo sidabriniame lauke iš žalios papėdės išauga du žali medžiai, tarp kurių - juoda koplytėlė.

Istorija

Židikai istorinio herbo niekada neturėjo. Heraldikos komisijoje kartu su seniūnijos ir bendruomenės atstovais svarstant naujo herbo simbolius buvo siūlyta pavaizduoti objektus susijusius su Šatrijos Raganos kūryba arba su viena iš miestelio vardo kilmės aiškinimo versija, kad Židikų vardas kilo nuo žodžio žydėti ir kt. Tačiau apsistota ties koplytėlės simboliu. Tai aliuzija į kapinėse esančią Šatrijos Raganos koplyčią, tuo pačiu pažymint kryžių, koplytėlių statymo Lietuvoje tradiciją, kuri siekia XVI a. Židikuose ir aplinkinėse vietovėse yra išlikę 22 koplytstulpiai ir koplytėlės, iš kurių septynios įrašytos į Valstybės saugomų dailės paminklų registrą. 2001 m. gegužės 18 d. UNESCO Lietuvos kryždirbystę įtraukė į Žmonijos žodinio ir nematerialaus paveldo šedevrų sąrašą.
Herbo etalono autorius dailininkas Rolandas Rimkūnas. Heraldikos komisija aprobavo 2007 m. gruodžio 20 d. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2007 m. gruodžio 22 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1210.
Kalugos srities herbas

Kalugos srities herbas - oficialus Rusijos Federacijos Kalugos srities simbolis, priimtas 1996 m. birželio 6 d.

Herbo aprašas

Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Laukas žalias su sidabrine banguota juosta, išilgai juostos eina juodos banguotos linijos. Virš juostos, viršutinėje herbo dalyje auksinė imperatoriaus karūna. Ant skydo viršaus - didesnė auksinė karūna (rodo XIX a. turėtą gubernijos statusą). Skydo šonus ir apačią supa vainikas iš auksinių ąžuolo lapų ir gilių, perpintas žydra Andrejaus juosta.

Herbo istorija

1777 m. kovo 9 d. buvo patvirtintas Kalugos miesto herbas. Tais metais Kaluga gavo gubernijos centro statusą. Tada skydo laukas buvo mėlynas. Skydu ėjusi banguota sidabrinė juosta reiškė Okos upę. Miestas tvirtovė Kaluga buvo pastatytas ant aukšto Okos kranto
1878 m. liepos 5 d. buvo patvirtintas Kalugos gubernijos herbas, kuris iš esmės nesiskyrė nuo miesto herbo. Kad herbai skirtųsi, gubernijos herbo skydas buvo padarytas žalias. Atsiradusi antroji karūna rodė, kad herbas yra gubernijos herbas.
Daukšai

Istorija

XX a. pr. buvo Zaleskių dvaras Vilkijos valsčiuje.
Il saprofita

Turinys

Erkolė, dar vaikystėje po psichologinio sukrėtimo praradęs kalbos dovaną, nusprendžia palikti kunigų seminariją. Kadangi jo motina ir 2 seserys gyvena itin vargingai, seminarijos vadovas parašo jam rekomendacinį laišką, pagal kurį šis gauna darbą pasiturinčioje barono šeimoje. Joje visus reikalus tvarko baronienė Klotilda, senokai nebekreipianti dėmesio į neįgalų vyrą ir Erkolė netrunka tapti jos meilužiu. Šeimoje taip pat auga prie vežimėlio prikaustytas jos sūnus Parsifalis, turintis pomėgį kankinti gyvūnus, vogti pinigus iš aklo išmaldos prašytojo ir krėsti kitas šunybes, bei duktė Brunhilda.
Sužinojęs apie žmonos neištikimybę, baronas, kurio nebegerbia nei žmona, nei vaikai, nusižudo, iššokdamas pro langą, ir reikalai šeimoje tampa vis labiau komplikuoti. Baronienė mėgina išlaikyti atstumą tarp savęs ir Erkolės, tačiau nepajėgi šiam atsispirti. Parsifalis paslapčia seka motiną ir Erkolę, su kuriuo tampa vis geresniais draugais, Brunhilda taip pat mėgina suvilioti buvusį seminaristą, tačiau šis jai atsispiria.
Klotildai nusprendus, Parsifalis ir Erkolė išvyksta į Lurdą, kur tikisi stebuklingo jaunuolio išgijimo. Traukinyje jie susipažįsta su Tereza, vežančia ten pat savo neįgalią senelę. Tiek Parsiflis, tiek Erkolė susidomi mergina, kuri sutinka pabūti su Parsifaliu, kol Erkolė nuvyks į Tulūzą pas gydytoją. Terezos senelė staiga miršta, tuo tarpu Parsifalis jaučia vis didesnę trauką merginai ir netgi šiai pasiperša. 
Filmo pabaigoje grįžta Erkolė, o naktį pabudęs Parsifalis pamato šiuos besimylinčius greta senelės lavono. Supykęs jaunuolis išrieda vežimėliu į koridorių, o jį pavijęs Erkolė nustumia jį nuo laiptų. Vaikinas užsimuša, prie kūno pradeda rinktis žmonės, o susijaudinęs Erkolė netikėtai atgauna kalbos dovaną...
Lopšys

Lopšys – supamas kūdikio guolis. Dažnai buvo statomas ar pakabinamas šalia motinos lovos.
Lietuvoje vartoti pakabinami ir pastatomi lopšiai. Labiau buvo išplitę pakabinamieji lopšiai. Jų buvo drobinių, pintinių ir lentinių. Pintiniai lopšiai buvo daromi iš karklo vytelių, eglės šakų ar pušies skalelių.
Oginskių rūmai

Oginskių rūmai  – Lietuvos didikų Oginskių pastatyti rūmai, esantys Vilniaus senamiestyje, Arklių gatvėje.  Ignoto Oginskio (1698–1775) rūmų pastatų kompleksas saugomas valstybės. Jis reikšmingas archeologiniu, architektūriniu, dailės, istoriniu bei urbanistiniu požiūriu.
Taikinys telefono tinkle

Siužetas

Stiuartą Šepardas kaip visada skambina kabinamai merginai, nors turi žmoną. Tačiau šį kartą jį būdelėje įkalina psichiškai nesveikas snaiperis, kuris jį pasiruošęs nušauti, jei jis padės ragelį. Snaiperis turi daug informacijos apie publicistą, todėl pradeda žaisti psichologinius žaidimus. Snaiperis nušauna sutenerį, kuris norėjo Stiuartą išguiti iš būdelės. Atvažiuoja policija, manydama, kad tai Stiuartas nušovė žmogų, mėgina jį išvilioti iš būdelės. Snaiperis taip pat paliko pistoletą būdelėje norėdamas primesti nusikaltimą Stiuartui ir grasindamas nušauti žmoną mėgina jį priversti paimti ginklą bei tuo pačiu pasirašyti sau mirties nuosprendį. Galiausiai policijos derybininkas perpranta, kodėl Stiurtas negali palikti būdelės ir pradeda ieškoti nepažįstamojo. Atsekę skambintojo vietą, pagal jo skambinimą Stiurto žmonai, policija įsiveržia į kambarį ir randa nusižudžiusi žmogų. Policija mano, kad rado snaiperį. Tačiau šis pasirodo Stiurtui, apsvaigusiam nuo raminamųjų, tarti paskutinius pamokslavimus ir išeina ramus.
Antanas Lizdenis

Biografija

1982 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas. Antano Lizdenio UAB „Sveikatos centras“ įstaigos direktorius.
1990 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, 2002 m. Tėvynės sąjungos (konservatoriai, politiniai kaliniai ir tremtiniai, krikščioniškieji demokratai) narys
1990–1995 m. Akmenės rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Elvyra, vaikai Antanas, Emilija, Juozas, Agnė, Andrius.
Vileišiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 23 km
Savučiai – 2,4 kmGalvokai – 2,4 kmPAPILYS – 14 km
Diemedžiai – 1 kmLamokėliai – 5,2 kmKupriai (Vabalninkas) – 3,7 kmMedinos II – 4,5 km
Lapūkavas (Seinų apskritis)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 72 gyventojai, iš kurių 58 lenkai ir 14 lietuviai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
George Bernard Shaw

George Bernard Shaw (Džordžas Bernardas Šo, kitaip dar Bernardas Šo, 1856 m. liepos 26 d. – 1950 m. lapkričio 2 d.) – vienas iškiliausių airių dramaturgų, 1925 m. gavęs Nobelio literatūros premiją.

Biografija

B. Šo gimė Dubline, Airijoje neturtingoje protestantų šeimoje. 1870 m. jis persikėlė į Londoną tikėdamasis pradėti literatūrinę karjerą. Tačiau, B. Šo pirmąją savo pjesę parašė tik sulaukęs 36 metų. Jis anksti pradėjo rašyti romanus, spausdino juos periodikoje, tačiau pasisekimo nesulaukė. Nuo 1885 m. rašė teatro bei koncertų kritikos straipsnius Star laikraščiui. Vėliau vis daugiau kūrė pats. 1895 m. B. Šo tapo Saturday Review kritiku, tai buvo jo, kaip dramataturgo, pirmieji žingsniai. 1898 m. jis vedė turtingą airių paveldėtoją Charlotte Payne-Townshend ir tais pačiais metais parašė pirmąją sėkmingą savo pjesę „Kandida“. Iki 1913 m. B. Šo parašė žymiausias savo komedijines dramas. Po Pirmojo pasaulino karo jis pradėjo rašyti rimtesnes dramas.
B. Šo yra kol kas vienintelis autorius apdovanotas ir Nobelio premija (1925), ir Oscaro prizu (1938). Nobelio premijos pinigus B. Šo skyrė A. Strindbergo kūriniams išversti į anglų kalbą.
Nepaisant to, kad B. Šo buvo demokratinis socialistas, 1930 m. jis pritarė Stalino diktatūrai ir netgi padarė keletą dviprasmiškų pareiškimų, kurie gali būti interpretuojami kaip pro – hitleriniai, pritarė masiniam kai kurių žmonių grupių žudymui (bet humaniškam). 1945 m. B. Šo pareiškė, kad Hitleris tapo „pamišusiu mesijumi“. Jis tai palygino su Sovietų Sąjunga, kur, anot jo, „Stalinas padarė gera, padarydamas dalykus geresnius daug greičiau nei parlamentai“.
1950 m. B. Šo mirė savo namuose Hertfordšyre.

Kūryba

Įvedęs reikšmingą naujovę – vadinamąją idėjinę pjesę, apie 1900 m. B. Šo reformavo tradicinį anglų teatrą. Henriko Ibseno veikiamas, socialinei dramai suteikė diskusijos formą, – joje polemizavo, demaskuojančia ironija ir paradoksalia minčių seka kritikavo socialines ydas. Sąmojingi jo dialogai atskleidžia skirtingus požiūrius; savąjį B. Šo dėsto tobulai parašytame įžangos žodyje. Ankstyvosiose pjesėse jo socialinių reformų troškimas nukreiptas prieš Viktorijos laikų visuomenę („Pono Sartorijaus įnamiai“, 1893 m.) bei veidmainišką moralę („Ponios Voren profesija“, 1894 m.). B. Šo manė, kad komedija įgalina veiksmingai kritikuoti, kuriant stipraus charakterio, simpatiškus neigiamus ir teigiamus personažus. Gaivališkos gyvybinės jėgos pergalę geriausiai atskleidžia „Žmogus ir antžmogis“, „Atgal į Metuzalę“ bei „Šventoji Joana“.
Patį reikšmingiausią B. Šo sceninį veikalą „Pigmalionas“ (1913 m.) po penkiasdešimties metų (1956 m.) Frederikas Levis pasirinko savo visame pasaulyje žinomo miuziklo Mano puikioji ledi scenarijumi.
Vatenšeidas

Vatenšeidas (vok. Wattenscheid) – buvęs miestas Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vesfalijos žemėje, nuo 1975 m. – Bochumo miesto dalis. Yra zoologijos sodas.

Istorija

Miesto teisės Vatenšeidui suteiktos 1432 m. XX a. antroje pusėje vystyta juodosios metalurgijos, mašinų gamybos, elektrotechnikos, metalo apdirbimo, siuvimo, popieriaus, avalynės pramonė. 1973 m. mieste gyveno 81,4 tūkst. gyventojų.
Merkurijus (planeta)

Merkurijaus tyrimai

Detalios paviršiaus nuotraukos gautos 1974–1975 m., kai JAV kosminė stotis „Mariner 10“ tris kartus praskriejo pro šią planetą. Paviršius labai panašus į Mėnulio – nusėtas gausybe apskritų įvairaus dydžio kraterių, susidariusių krintant į paviršių stambiems meteoritams. Didžiausių kraterių skersmuo siekia 200 km. Apskrita Kaitros jūra, kurios skersmuo 1300 km ir kurią supa 2 km aukščio kalnai, matyt, susidarė Merkurijui susidūrus su stambiu meteoriniu kūnu arba nedideliu asteroidu. Daugelyje Merkurijaus vietų matyti nuo 0,5 km iki 20 km ilgio pylimai, kurių aukštis siekia nuo kelių šimtų metrų iki kilometro. Merkurijaus krateriai pavadinti įvairių šalių rašytojų, menininkų, kompozitorių pavardėmis.
Aptikta labai reta Merkurijaus atmosfera. Joje yra silicio, natrio ir vandens jonų. 
2004 m. rugpjūčio 3 d. NASA paleido erdvėlaivį „Messenger“. Tam, kad pasiektų artimiausią Saulei planetą, aparatas panaudojo Žemės ir Veneros gravitacinius laukus. Po dviejų suartėjimų su Venera, erdvėlaivis 2008 m. du kartus praskriejo pro Merkurijų, o 2011 m. „Messenger“ tapo planetos palydovu. Pagrindinė mokslinės programos trukmė buvo vieneri metai, praplėsta du kartus: pirmoji – metams, antroji – iki 2015 metų kovo mėnesio. Zondas iki Merkurijaus skrido šešerius su puse metų. Automatinė stotis iki Merkurijaus skrido įmantria trajektorija, ir prieš priartėdama prie Merkurijaus, vieną kartą aplenkė Žemę ir du kartus – Venerą, iš viso „Messenger“ apskriejo Saulę 15 kartų, įveikė 7,8 mlrd. km ir kainavo 446 mln. dolerių. Aparatas turi 7 prietaisus, kurių masės – nuo 3,1 iki 13,1 kg (viso 42,4 kg). Tai − kamera, 4 spektrometrai, lazerinis aukštimatis ir magnetometras. Jais fotografuojamas Merkurijaus paviršius, tiriamas reljefas, grunto sudėtis, aplinkinė erdvė, magnetinis laukas, sudaromi Merkurijaus paviršiaus žemėlapiai. „Messenger“ erdvėlaivis išnaudojo visą savo kurą ir 2015 m. balandžio 30 d. nukrito planetos paviršiuje, palikęs 16 m pločio kraterį.
2018 m. planuojama pradėti bendrą Europos ir Japonijos kosmoso agentūrų projektą „BepiColombo“. Planuojama, kad erdvėlaivis pasieks Merkurijų 2025 m. ir dviem etapais atliks planetos magnetosferos tyrimus. Iš viso ši misija Merkurijaus orbitoje vyks vienerius metus, su pratęsimo galimybe dar vieniems.
Palydovų Merkurijus neturi.
Mimasakos žemė

Mimasaka (美作国 Mimasaka no kuni), dar vadinama Sakušiū (作州; sakushū) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje šiomis dienomis yra šiaurės rytinė Okajamos prefektūros dalis. Mimasaka neturėjo priėjimo prie jūros ar vandenyno, ribojosi su Bičiū, Bidzeno, Harimos, Hokio ir Inabos žemėmis.
Senoji žemės sostinė ir pilies miestas buvo Cujama.
Notarų rūmai

Notarų rūmai - notarų profesinės savivaldos, jų veiklos priežiūros organizacija. Pagal savo statusą yra viešasis juridinis asmuo. Gali turėti viešosios valdžios funkcijas skiriant, atleidžiant notarus, taikant drausminę ar kitokią teisinę, socialinę (pvz., etinę pagal garbės, etikos kodeksus) atsakomybę.
Priklausyti Notarų rūmams paprastai yra kiekvieno notaro pareiga pagal įstatymą. Federacinėse valstybėse gali būti keli Notarų rūmai - regioniniai ir atitinkamai federaliniai (centriniai). Pavyzdžiui, Vokietijoje yra 21 regioniniai Notarų rūmai, kurių veiklos teritorija paprastai apima federalinės žemės teritoriją, bei Sąjungos notarų rūmai, vienijantys per 9 000 notarų.
Lietuvos notarų rūmai vienija 266 notarus (2011 m.), veikia vadovaudamiesi Notarų rūmų statutu. Rūmams vadovauja Notarų rūmų prezidiumas.
Latvijoje veikia Latvijos prisiekusiųjų notarų kolegija, Ukrainoje - Ukrainos notarų rūmai.
Suwon Samsung Bluewings

Istorija

Klubo ištakos siekia 1995 m.
Olegas Punginas

Biografija

Muzika jį lydėjo nuo pirmos klasės, mokykloje grojo grupėje Sčastliboje detsvo (Счастливое детство). 10-to dešimtmečio pradžioje dirbo radijuje, taip pat aranžuotoju ir garso inžinieriumi. Buvo vienas iš Vladivostoko įrašų studijos įkūrėjų. 1997 metų vasarą gavo pasiūlymą atlikti keletą koncertų su grupe „Mumij Troll“ Tolimuosiuose Rytuose, po kurių jis tapo nuolatiniu grupės nariu.
Veronika Dagelytė

Veronika Dagelytė-Valatkienė (1911 m. vasario 2 d. Bečerninkai, Anykščių valsčius – 1956 m. balandžio 18 d. Vilnius) – Lietuvos dainininkė (sopranas).

Biografija

1937 m. tarptautiniame konkurse Vienoje laimėjo diplomą. 1938 m. baigė Kauno konservatorijos V. Grigaitienės klasę. 1938–1944 m. Valstybės teatro, nuo 1944 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistė.
Drovumas

Drovumas – pasitikėjimo savimi trūkumo jausmas bendraujant su kitais žmonėmis, būdingas daugiausia intravertams. Dažniausiai drovumas pasireiškia bendraujant su nepažįstamais ar mažai pažįstamais žmonėmis, nors kartais drovumas pasireiškia ir gerai žinomose situacijose. Drovūs asmenys vengia savo nuogąstavimo objektų, kad išvengtų nepatogumo jausmo, todėl dar labiau pagilina drovumą neįveikdami nežinomų situacijų. Drovumas gali blėsti su laiku (vaikas, kuris drovisi nepažįstamųjų, vėliau paaugęs praranda drovumą). Drovumas gali pasireikšti tik kai kuriose situacijose, kai kuriomis aplinkybėmis. Bendrais bruožais drovus žmogus nežino ką kalbėti, kaip elgtis, kaip reaguoti socialinėse situacijose. Tokiems žmonėms paprastai drovumą kelia akių kontaktas, kito žmogaus šypsena.
Drovumas nuo socialinės fobijos skiriasi tuom, jog tai nėra liguista ir paniška baimė.
UVB-76

Balso pranešimai

Radijo siųstuvo transliuojamų balso pranešimų formatas visada toks pats: rusų kalba tariami skaičiai ir vardai, reiškiantys iš pirmųjų jų raidžių sudėliotus kodinius šaukinius. Pvz:
„UVB-76, UVB-76. 93 882 NAIMINA 74 14 35 74. 9 3 8 8 2 Nikolai, Anna, Ivan, Mikhail, Ivan, Nikolai, Anna. 7 4 1 4 3 5 7 4“ (Recording of August 23rd transmission).
Anksčiau mįslingoji radijo stotis transliuodavo ir valandinį šaukinį – minutės trukmės dviejų tonų signalą. Jis būdavo kartojamas prasidėjus naujai valandai. Tačiau nuo 2010 birželio valandinis signalas iš eterio dingo.
Įdomiausia, kad šiuo dažniu transliuojami kodai nesikeičia ištisus mėnesius ar net metus. Kodėl – nežinia. 2011 m. sausį balsas ištarė „ILOTICIN 36 19 69 46“. Tas pats kodas buvo pakartotas ir beveik po keturių mėnesių, 2011 m. gegužės 11 d.
Balsiniai pranešimai eteryje pasigirsta nereguliariai. Iki 2010 m. žinutės pasigirsdavo kas keletą ar keliolika mėnesių ar net metų. O nuo 2010 m. balso pranešimai girdimi kas keletą savaičių.
Kartais jie eteryje pasigirsta prieš svarbius įvykius ar po jų. Pavyzdžiui, 2014 m. kovo 18 d., nepraėjus nė parai po Kryme Rusijos Federacijos surengto referendumo, balsas eteryje perskaitė: T-E-R-R-A-K-O-T-A. Michail, Dmitrij, Ženia, Boris (MDŽB), Michail, Dmitrij, Ženia, Boris. 81 26. T-E-R-R-A-K-O-T-A. O šių metų lapkritį buvo transliuoti net 28 skirtingi balso pranešimai.

Radijo siųstuvo lokacija ir paskirtis

Iki 2010 m. radijo siųstuvo lokacija buvo netoli Maskvos šalia Povarovo miesto, Rusijoje. Koordinatės: 56.083333, 37.110278.
2010 m. rugsėjo mėn. radijo stoties siųstuvas buvo perkeltas į šalia Sankt Petarburgo esantį Ložki kaimelį. Greičiausiai tai buvo padaryta reformuojant Rusijos armiją. Šiuo metu radijo stotis greičiausiai transliuojama iš Naro Fominsk, Maskva.
Šios radijo programos paskirtis taip ir lieka neaiški. Jokių oficialių patvirtinimų iš valdžios ar transliuotojų – nėra. Galimai tai būdas pastoviai tikrinti, ar atsakingi operatoriai, priimantys pranešimus yra parengtyje. 2008 m. balandį pasirodė Boroko geofizinės observatorijos pranešimas, kuriame informuojama, jog jos darbuotojai to paties dažnio bangomis – 4625 kHz – tyrinėjo jonosferą. Jie atliko Doplerio efekto matavimus – minėtu dažniu buvo pasiųsta banga, ir buvo stebima, kaip ji keliauja jonosfera. Kodėl tyrimams buvo pasirinktas kaip tik toks dažnis ar kas suteikė leidimą jį naudoti, nežinia. 
Šiaip ar taip, mįslė lieka neįminta – niekas nežino, ką reiškia šifruoti pranešimai ir kaip juos reiktų iššifruoti. Žinoma tik tiek, kad signalas ir pranešimai pradėti transliuoti prieš keturis dešimtmečius. Pranešimai tada visuomet baigdavosi taip, kaip ir prasidėdavo – mįslinguoju UVB-76.
Plokščių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis – tai didoka, aukšta, iš visų pusių giliomis daubomis apsupta plokštuma. Rytų ir šiaurės dauba teka mažas Vaiguvos upelis, kurio vaga eina lauko kelias į Plokščius. Vakarų dauba teka mažas Vaiguvos intakas. Ši plokštuma sudaro salą, iš visų pusių apsuptą gamtinėmis kliūtimis, pusėje žemesniu ožnugariu besijungiančią su aukštuma. Kiek iškilusi viduryje sala netaisyklingo ovalo formos, aikštelė netaisyklingo keturkampio formos, pailga rytų – vakarų kryptimi, 112x105 m dydžio. Jos vakariniame pakraštyje supiltas 25 m ilgio, 1 m aukščio, 10 m pločio pylimas, kurio išorinis 4 m aukščio šlaitas leidžiasi į piliakalnio šlaite esantį 24 m ilgio, 9 m pločio, 1 m gylio griovį. Šlaitai statūs, iki 25-27 m aukščio.
Sala seniau buvo ariama, dabar dirvonuoja. Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs apie 1970 m. sodintomis eglėmis ir kitais medžiais.

Aplinkiniai piliakalniai

Raudonėnų piliakalnis 5 km
Stulgių piliakalnis 4 kmVeliuonos I piliakalnis 4 kmMaštaičių piliakalnis 17,4 km
Burgaičių piliakalniai 34 kmŽuklijų piliakalnis 11 km
Joginiškių piliakalnis 13,7 km
Žemosios Panemunės piliakalnis 17,6 kmKlepų piliakalnis 26 km
Kudirkos Naumiesčio piliakalnis 41 kmŠilvienų piliakalnis 4,5 km