Vilniaus arklinis tramvajus

Motorinis tramvajus

Tarpukariu tramvajų Vilniuje atgaivinti ėmėsi vilnietis inžinierius Liudvikas Pigutkovskis. Jis senuose arklinio tramvajaus vagonuose įrengė senus vidaus degimo variklius. Taip patobulintas tramvajus, inžinieriaus garbei pavadintas „piguteku“ arba „pigutka“, vėl ėmė kursuoti miesto gatvėmis. Ekspertų nuomone, suremontavus pabėgius ir bėgius, kelionė iš Katedros aikštės iki Paspieškos turėjo trukti ne ilgiau kaip 10 minučių. Reguliarus eismas prasidėjo 1924 m. liepos 25 d. Tačiau seni varikliai nuolat gedo, vagonai susidėvėjo, o naujų įsigijimu niekas nepasirūpino. Be to, konkurenciją sudarė modernesnė transporto priemonė – autobusai. Toks tramvajus, labiau turistinė atrakcija nei visuomeninis transportas, išsilaikė dvejus metus. 1926 m. arklių tramvajaus bėgiai išmontuoti miesto magistrato nurodymu, 1932 m. dalis jų panaudoti Katedros remonto metu medžiagoms gabenti.

Elektrinis tramvajus

Dar XIX a. pabaigoje paaiškėjo, kad Vilnius smarkiai pavėlavo – tuo metu jau bene 15-oje Rusijos imperijos miestų važinėjo elektra varomi tramvajai. Miesto valdyba, ruošdamasi išpirkti arklinį tramvajų, 1899 m. su Belgijos ir Rusijos firmomis pradėjo derybas dėl elektrinio tramvajaus įrengimo Vilniuje.
Buvo siūlomos aštuonios miesto centrą su priemiesčiais jungiančios elektrinio tramvajaus linijos. Linijoms nutiesti turėjo būti praplatintos gatvės, nugriauti kai kurie namai, tam tikslui planuota įsigyti ir nugriauti du namus Arklių gatvėje, dalį sklypų Jogailos gatvėje, 17 puošnių namų Pilies gatvėje. Iki 1913 m. dauguma sklypų buvo išpirkti, tačiau iki Pirmojo pasaulinio karo elektrinio tramvajaus Vilniuje įvesti nepavyko. Arvydo Rimvydo Čaplinsko nuomone, tam sutrukdė sudėtingas miesto gatvių platinimo bei namų griovimo procesas ir lėšų stygius – visi pinigai, skirti tramvajaus įvedimui, buvo pavogti Juzefo Pilsudskio su bendrais Bezdonių apiplėšime, be to, prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas.

Tramvajų parkas

1893 m. rudenį tarp Rostovo (dabartinė Tramvajų) ir Simbirsko gatvių įrengtas tramvajaus parkas – arklidės ir vagonų laikymo vieta. Iki parko atidarymo arkliai buvo laikomi Lukiškių aikštėje buvusio Šliomos Gruvičiaus cirko patalpose, pirma buvo planuojama nuolatinį tramvajų parką ten ir įrengti, tačiau vėliau sprendimas pakeistas. Tramvajų parkui Antakalnyje įsigyta Jurijaus ir Julijos Cijunovičių valda, susidariusi iš medinių pastatų abipus dabartinę Smėlio gatvę. Viename pastatų įkurta parko kontora. Miesto dūmai rugsėjo 22 d. patvirtinus projektą atvesti tramvajaus bėgiai, per rugsėjį-lapkritį įrengtos trys arklidės, kurių kiekviena galėjo talpinti po 64 arklius, du garažai vagonams (16 ir 20 vagonų), daržinė šienui, sandėlis įrankiams bei administracijos kontora, visi pastatai buvo mediniai. Lapkričio 13 d. arklinių geležinkelių bendrovės atstovui generolui majorui Fiodorovui raportavus apie statybų pabaigą, komisija leido iš Lukiškių aikštės perkelti arklius ir vagonus, nors ne visų pastatų stogai buvo spėti apkalti skarda. 1898 m. lapkritį prireikus vietoje kaustyti arklius pastatų kompleksą papildė sumūryta kalvė su keturiais žaizdrais. Parkas be pertraukos veikė iki Pirmojo pasaulinio karo, vėliau nugriautas ir apstatytas namais.