google/wiki40b huggingface dataset:
Janina Macukonienė

Janina Aleksaitė–Macukonienė (g. 1956 m. Vaitakiemio kaime, Punsko valsčius, Lenkija) – pedagogė, bibliotekininkė, poetė, visuomenininkė.

Biografija

Gimė ir augo valstiečių šeimoje. Mokėsi Vaitakiemio pradinėje mokykloje, 1975 m. baigė Punsko licėjų. Studijavo bibliotekininkystę ir informatiką Lodzės universitete. Baigusi dirbo Seinų pedagoginėje bibliotekoje, Punsko licėjuje, Punsko pradžios mokykloje, Punsko žemės ūkio mokykloje. Ištekėjusi persikėlė į Dusnyčią, gimė duktė Jurgita. Nuo 1986 m. dirbo Krasnagrūdos pagrindinėje mokykloje, o 2005 m. ją panaikinus – Seinų lietuviškoje „Žiburio“ gimnazijoje.
Aktyvi visuomenininkė, Lenkijos lietuvių mokytojų draugijos valdybos narė. Paskelbė keletą mokslinių darbų iš bibliotekininkystės, pedagogikos, lituanistikos sričių. Parašė metodinę knygą Lenkijos mokytojams, dėstantiems lietuvių kalbą. Kuria eiles, yra kelių išleistų poezijos almanachų bendraautorė.
Aušra (Kaunas)

Istorija

Leistas vietoj sustabdyto „Ryto“. Pirmasis numeris išėjo 1931 m. lapkričio 10 d. Spausdino „Žaibo“ spaustuvė Kaune. 1932 m. sausio 15 d. išėjo paskutinis 52 numeris.
Rašė apie įvykius Lietuvoje, Lietuvos ūkį, svarstė socialinius reikalus. Daug vietos laikraštyje skirta bažnyčios ir religijos klausimams, dvasininkijos gyvenimui.
Leidėjas kun. V. Milieška, atsakingasis redaktorius J. Valadka.
Pusbrigadė

Istorinis fonas

1792 m. balandžio 20 d. Prancūzijos Įstatymų leidybos asamblėja (pranc. Assemblée nationale législative) nubalsavo ir paskelbė karą Austrijai. Prūsijos karalystė šiame kare tapo Austrijos sąjungininke. 1792 m. karo kampanija Prancūzijai sekėsi, ji užkariavo Austrijos Nyderlandus (būsimą Belgiją) ir dalį Vokietijos. Tačiau 1793 m. sausio 21 d. buvo giljotinuotas buvęs Prancūzijos karalius Liudvikas XVI, ir Prancūzijai karą paskelbė koalicija, kurią sudarė D. Britanija, Vokietijos valstybės, Sardinijos karalystė bei Ispanija. Tęsėsi ir karas su Austrija bei Prūsija.
1793 m. viduryje Prancūzija prarado tai, ką buvo užkariavusi 1792 m., kariavo daugelyje frontų ir jai grėsė įsiveržimas į jos nuosavą teritoriją. Stengdamasi įveikti nesėkmes Prancūzija ėmėsi įvairių priemonių. 1793 m. rugpjūčio pabaigoje Prancūzija, Lazaro Karno (Lazare Carnot) pasiūlymu, įvedė levée en masse – masinę jaunų nevedusių vyriškių mobilizaciją. Taip pat rugpjūčio pabaigoje buvo išleistas įstatymas reorganizuoti pėstininkus, kurį vykdant ir buvo suformuotos pusbrigadės.
1794 m. Prancūzijos revoliucinės armijoje buvo suformuotos pusbrigadės.

Pusbrigadžių pervadinimas

Po Amjeno taikos (1802 m.) pasirašymo Napoleonas 1803 m. įsakė grąžinti istorinį pavadinimą pranc. régiment 'pulkas'. Pusbrigadės imtos vadinti pulkais.

Vėlesnės pusbrigadės

Po Napoleono valdymo pusbrigadėmis retkarčiais buvo pavadinami kai kurie Prancūzijos armijos daliniai.
Antrojo pasaulinio karo pradžioje Mažino linijos Alpių sektorių gynusių dalinių tarpe buvo ir pusbrigadžių. Pvz., Alpių tvirtovių pusbrigadė (pranc. Demi-Brigade Alpin de Forteresse, DBA) ir Alpių raitųjų jėgerių pusbrigadė (pranc. Demi-Brigade des Chasseurs Alpins, DBCA)
Šiuolaikinėje Prancūzijos armijoje liko vienintelė pusbrigadė – 13-oji Svetimšalių legiono pusbrigadė.

Pusbrigadės Lenkijoje

Tarpukario Lenkijos ginkluotosiose pajėgose egzistavo pusbrigadės (lenk. półbrygady). Jų turėjo 1927 m. įkurtas Pasienio apsaugos korpusas (lenk. Korpus Ochrony Pogranicza, KOP)ir 1936 m. sukurta savanorių formuotė „Tautos gynyba“ (lenk. Obrona Narodowa, ON), pastarojoje pusbrigadės buvo organizuotos 1937 m.
Gimimas

Gimimas – vaisiaus išstūmimas ar ištraukimas iš moters organizmo (vaikas gimsta vykstant gimdymui). Šnekamojoje ir literatūrinėje kalboje gimimas taip pat gali būti kilmė; prigimtis, būdas; gymis, veidas, išvaizda; gamta; giminė; karta; giminė (gramatikoje).
Pagal Lietuvos įstatymus vaiko gimimas – gyvo vaisiaus išstūmimas ar ištraukimas iš moters organizmo. Vaiko gyvybingumo požymiai – savarankiškas kvėpavimas ar širdies plakimas (LR VGMNĮ 2 str.). Vaiko gimimo momentą nustato sveikatos priežiūros specialistai. Lietuvoje vaiko gimimo momento nustatymą, jo gimimo momentą nustatančių asmenų pareigas reglamentuoja 2002 m. LR vaiko gimimo momento nustatymo įstatymas (LR VGMNĮ). Vaiko gimimo pažymėjimą (žr. gimimo liudijimas) LR Vyriausybės nustatyta tvarka išduoda asmens sveikatos priežiūros įstaiga arba gydytojų konsultacinė komisija.
Barselosas (Brazilija)

Istorija

Barselosas buvo įkurtas 1758 m. ir buvo pirmąja Amazonės sostine. Savivaldą gavo 1931 m.
Šumsko geležinkelio stotis

Šumsko geležinkelio stotis – buvusi geležinkelio stotis (pusstotė) Šumsko GS gyvenvietėje, 1 km į rytus nuo Šumsko (Kalvelių seniūnija, Vilniaus rajono savivaldybė). Dabar jau nebeveikianti geležinkelio pusstotė iki Lietuvos įstojimo į Šengeno erdvę buvo naudojama kaip galinė priemiestinių traukinių iš Vilniaus stotelė. Po įstojimo į Šengeno erdvę visa geležinkelio atkarpa nuo Kenos iki Gudagojo buvo atitverta, ir keleivinių traukinių maršrutai buvo sutrumpinti iki Kenos. Po Lietuvos įstojimo į Šengeno erdvę Kenos geležinkelio stotis tapo svarbiausiu pasienio punktu Lietuvos geležinkeliuose, todėl buvo smarkiai išplėsta ir modernizuota.
Kasesė

Istorija

Miestas išaugo aplink Kilembės vario kasyklą. Vėliau pereita prie kobalto gavybos.
Akligatvis (2003 filmas)

Siužetas

Kalėdų išvakarėse šeima (Frank Harrington (Ray Wise), jo žmona Laura (Lin Shaye), sūnus Richard (Mick Cain), duktė Marion (Alexandra Holden) ir jos vaikinas Brad (Billy Asher) važiuoja į svečius pas Lauros tėvus sutikti Kalėdas. Frankas nusprendžia pasukti trumpesniu, bet gerai nežinomu keliu, kur užsnūdęs prie vairo vos neatsitrenkia į priešpriešais atvažiuojantį automobilį. Kuo toliau važiuojant, tuo keistesni įvykiai pradeda dėtis. Iš pradžių šeima miške sutinka vienišą moterį su kūdikiu, kurią pasiūlo pavežėti, vėliau aktoriai pradeda mirti neaiškiomis aplinkybėmis, ir po kiekvieno mirties likę mato pravažiuojantį juodą automobilį, kažką panašaus į katafalką, kuris nusiveža mirusįjį šeimos narį (automobilyje jis matomas vėl (dar?) gyvas). „Trumpesnis“ kelias niekada nesibaigia, nors juo važiuoja jau daug valandų, nesimato nei jokių kraštovaizdžio pasikeitimų. Šeima pamažu pradeda eiti iš proto. Galiausiai vienintelė gyva lieka Marion, kuri prabunda ligoninėje. Gydytojas papasakoja, kad įvyko eismo nelaimė, Marion šeimos automobilis susidūrė su atvažiuojančiu iš priekio automobiliu ir visi abiejų mašinų žmonės žuvo, išskyrus Marion. Išėjęs iš palatos gydytojas susitinka su juodai apsirengusiu vyriškiu, kuris kelyje rado Marion ir atvežė ją į ligoninę. Jis pasisiūlo pavežėti gydytoją, ir aikštelėje matomas jo automobilis – toks pats juodasis, kuris Marion sapne (?) išveždavo mirusiuosius. Gydytojas susižavi automobiliu ir sutinka pavažiuoti. Vyriškis prisistato esąs „kolekcionierius“.
Užnemunė

Užnemunė – geografinė sritis kairiajame Nemuno krante. Plotas apie 8200 km², šiaurės vakaruose gyveno sūduviai, pietryčiuose – vakarų dzūkai.

Istorija

Iki XIII a. čia gyveno jotvingiai, sūduviai, o pačiame šiauriniame pakraštyje palei Nemuną – žemaičiai. Kraštas iki XVIII a. pabaigos vadintas Sūduva. XIV a. dėl nuolatinių kryžiuočių puldinėjimų labai sumažėjo gyventojų ir Sūduva iš dalies tapo dykra. Po 1422 m. Melno taikos oficialiai buvo nustatyta siena tarp LDK ir kryžiuočių, iš esmės sutampanti su vakarine Užnemunės riba. XV a. pradžioje – XVIII a. pradžioje čia vyko vidaus kolonizacija, apgyvendinta daugiau žmonių.
Sūduva priklausė Žemaitijos seniūnijai ir Trakų vaivadijos Kauno bei Trakų pavietams. XVII–XVIII a. dalis Sūduvos palei Prūsijos sieną maždaug tarp Nemuno ir Virbalio buvo vadinama Užigirio kraštu (dekanatu); čia smarkiai buvo kertamos girios, kūrėsi gyvenvietės, o Sūduvos vidurys tebebuvo rečiau apgyvendintas.
1795–1807 m. po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo Sūduva (taip pat Lenkijos dalis su Varšuva) atiteko Prūsijai, ją imta vadinti Užnemune, Naujosios Rytų Prūsijos dalis. 1807–1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystei, 1815–1915 m. Lenkijos karalystei (Rusijos imperijos sudėtyje). 1816–1837 m. buvo Augustavo vaivadijoje, 1837–1867 m. – Augustavo gubernijoje, o 1867–1915 m. įėjo į Suvalkų guberniją, dėl to XX a. 1-ojoje pusėje pradėta vadinti Suvalkija.
1808–1840 m. Užnemunėje galiojo Napoleono kodeksas. 1808 m. valstiečiai atleisti nuo baudžiavos (nesuteikiant žemės nuosavybės), įvestas Grigaliaus kalendorius. 1864 m. bežemiai valstiečiai gavo po 6 margus (3,54 ha) žemės, įvesta valstiečių vietos savivalda, sparčiau nei likusioje Lietuvoje plėtojosi prekyba ir verslas, kilo kultūra ir žemės ūkis, daugiau vaikų baigdavo mokslus (ir aukštuosius), ėmė formuotis iš valstiečių kilusi lietuvių inteligentija (Jonas Basanavičius, Vincas Kudirka ir kt.). Visos šios sąlygos sudarė prielaidas XIX a. pabaigoje Užnemunei tapti lietuvių tautinio judėjimo centru.
Balbieriškio versmės

Balbieriškio versmės (Balbieriškio mineralinės versmės, Balbieriškio šaltiniai) – hidrogeologinis gamtos paveldo objektas, 1985 m. paskelbtas gamtos paminklu. Versmės trykšta Balbieriškio miestelyje, Prienų rajone, šaltiniuotoje pievoje, Peršėkės upelio slėnio kairėje pusėje, Nemuno kilpų regioniniame parke.
Miestelyje versmės pasiekiamos nuo Balbieriškio bažnyčios pasukus tarp Vilniaus gatvės namų nr. 29 ir 31 žemyn į slėnį besileidžiančiu taku. Objektas nuorodomis nepažymėtas, orientyras – 1 m skersmens betoninis rentinys ant trykštančios versmės. Pasak vietos gyventojų, čia šaltinis Atgimimo pradžioje buvo lankytas su bažnytine procesija, pašventintas. Valstybinėje saugomų teritorijų tarnyboje buvo parengtas projektas Balbieriškio versmių (tarp 9 gamtos paveldo objektų Lietuvoje) sutvarkymui. Projektą buvo numatyta įgyvendinti 2006-2008 m. Balbieriškio šaltinis įtrauktas į lankytinų turistinių objektų maršrutus.

Hidrogeologinis aprašymas

Šių slėnio žemės paviršiuje atsiverančių požeminio vandens ištakų debitas siekia apie 0,13 l/s (0,5 m³/h). Balbieriškio versmės, kaip ir netoli esančių Birštono, Stakliškių telkinių mineralinis vanduo, susiję su triaso, kreidos ir kvartero geologinių sistemų dariniais. Didelės mineralizacijos vandeniui ar požeminiam sūrymui (bendroji mineralizacija, 50-120 g/l), šiame rajone glūdinčiam kristalinio pamato, kambro-vendo, permo, vietomis net ir triaso uolienose, pasiekus aukščiau slūgsančius gėlus kreidos ir kvartero vandeninguosius sluoksnius įvyksta jo „prasiskiedimas“, bendrajai mineralizacijai sumažėjant maždaug iki 5 g/l. Pakinta jo cheminė sudėtis ir vietomis susiformuoja kupoliška mineralinio vandens ištaka žemės paviršiuje. Todėl Nemuno slėnyje esančių mineralinių versmių vandenyje atsiranda ir vyrauja „giluminiai“ chloro (Cl-) ir natrio (Na+) jonai, o druskų kiekio įvairovė atskiruose šaltiniuose dėl skirtingų skiedimosi proporcijų nevienoda (kupoliškai pakilusio ir susimaišiusio vandens bendroji mineralizacija dažniausiai apie 1-5 g/l). Žinoma, kad ir Balbieriškio versmėse susiformuoja bei veržiasi mažos mineralizacijos (bendroji mineralizacija 1132,3 mg/l), silpnai sūrokas natrio, magnio, kalcio hidrokarbonatinio-chloridinio cheminio tipo požeminis vanduo.
Bukstehudė

Istorija

Gyvenvietė, vadinta Buochstadon, žinoma nuo 959 m. Miesto teisės suteiktos 1328 m., o 1363 m. tapo Hanzos miestu. 1648 m. Bukstehudę buvo užėmę švedai, nuo 1715 m. priklausė Hanoveriui.
Ostrogski

Istorija

Herbas originalus, juo naudojosi tik Ostrogiškių giminė ir jų palikuonys. Tai vienas iš nedaugelio Lietuvos bajorų didikų jungtinių herbų.

Herbo bajorai

Ostrogiškiai, Špiliai, Špilevskiai, Špilovskai.
Abu Zabalis

Istorija

1970 m. chemijos gamyklą subombardavo okupacinės Izraelio pajėgos, žuvo 80 žmonių.
Kulnio ąžuolas

Kulnio ąžuolas – valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, išskirtinių matmenų ir išvaizdos ąžuolas, augantis Šiaulių rajone, Dargaičių kaime (Gruzdžių sen.), apie 3,3 km į šiaurę nuo Gruzdžių. Pasiekiamas iš kelio  154  Šiauliai–Gruzdžiai–Naujoji Akmenė  ties Dargaičių tvenkiniu pavažiavus į rytus apie 1,8 km. Kelio nuorodomis nepažymėtas.
Ąžuolas stūkso etnografinio rėžinio kaimo viduryje, prie pagrindinės gatvės. Šalia įsikūrusios brolių Kulnių šeimų sodybos. Pasak Dargaičių kaimo bendruomenės atstovų, ąžuolą 1876 m. pasodino jų prosenelis Vincas Kulnys.
Ąžuolas paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2012 m. birželio 13 d. įsakymu Nr. D1-495.
Socialdemokratija

Kritika

Socialdemokratija dažnai kritikuojama, teigiant, kad jos nuostatų įgyvendinimas reikalauja išpūsto biurokratinio mechanizmo, kas, savo ruožtu, sąlygoja didesnes galimybes korupcijai bei mokesčių naštos padidėjimą.
Taip pat teigiama, kad socialdemokratinė santvarka riboja gyventojų laisves, ypač ekonomines, nepagrįstai kišasi į rinkos mechanizmą ir iškreipia konkurenciją.

Socialdemokratija Lietuvoje

Lietuvos socialdemokratų partija buvo įkurta 1896 m. gegužės 1 d. dieną Vilniuje. Ji tęsė veiklą iki 1936 metų, kai buvo uždrausta dešiniųjų pažiūrų diktatoriaus A. Smetonos, toliau LSDP veikė pogrindyje, 1943 metais LSDP nariai aktyviai dalyvavo Vyriausiojo Lietuvos Išlaisvinimo Komiteto (VLIK) steigime. Tarybinės okupacijos metais LSDP veikė emigracijoje, 1989 m. rugpjūčio 12 d. dieną jos veikla Lietuvoje buvo atnaujinta.
Taip pat Lietuvoje veikia ir kiti socialdemokratinės krypties politiniai judėjimai: Lietuvos Socialdemokratų Sąjunga, Lietuvos Socialdemokratinio Jaunimo Sąjunga. Socialdemokratinių nuostatų gausu daugelio kitų politinių partijų programose.
Lapkričio 15

Šventės

Pasaulinė diena žuvusiems eismo įvykiuose atminti.

Vardadieniai

Albertas – Leopoldas – Vaidilas – Žadvydė
Biulleten vysšego soveta narodnoggo choziaistva SSR Litvy i Belorussiji

Biulleten vysšego soveta narodnoggo choziaistva SSR Litvy i Belorussiji (liet. Lietuvos ir Baltarusijos TSR aukščiausiosios liaudies ūkio tarybos biuletenis) – komunistinis informacinis leidinys, išleistas 1919 m. kovą Minske rusų kalba.

Istorija

Išleistas vienas numeris. Redaktoriai J. Podolskis ir K. Sokolovas.
Klaipėdos Marijos Taikos Karalienės bažnyčia

Istorija

Jau 1938 m. pradėtos rinkti aukos naujos bažnyčios statybai. Pagal inžinieriaus architekto Juozo Baltrėno projektą už tikinčiųjų paaukotus pinigus 1957–1960 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia, viena retų bažnyčių, kurias leista statyti sovietmečiu.
1961 m. areštuoti bažnyčios statybos organizatoriai: klebonas Liudvikas Povilonis (1910–1990; vėliau arkivyskupas), vikaras Bronislovas Burneikis (1923–1991) ir dar 5 asmenys. Nuteisti kunigai iškalėjo po 4 metus. Bažnyčios pastatą valdžia nusavino. 1963 m. joje įkurtas LTSR filharmonijos filialas. Nugriautas bokštas, išardyti altoriai, įrengta filharmonija. Dailininkas Antanas Kmieliauskas, 1960 m. sukūręs didįjį altorių, nutapęs paveikslą, buvo išmestas iš Dailininkų sąjungos (1989 m. A. Kmieliauskas sukūrė naują altorių).
1988 m. bažnyčia grąžinta tikintiesiems, paskirtas klebonu ir dekanu monsinjoras B. Burneikis suremontavo bažnyčią ir kleboniją (1988 m. lapkričio 25 d. laikytos pirmos Šv. Mišios). 1989 m. atstatytas bokštas, lietuvių meistrų Darbėnuose nulietas 3 tonų varpas. JAV lietuviai pranciškonai dovanojo vargonus.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, trinavė. Bokštas 46,5 m aukščio su apžvalgos aikštele. Šventoriuje palaidotas bažnyčios statytojas monsinjoras B. Burneikis. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
NK Bosna Visoko

Pasiekimai

Klubas įkurtas Visoke susijungus Jadran Visoko ir Radnički Visoko klubams.

Sudėtis

Nežinoma.
Lūpdažių džiunglės

Siužetas

Trys stiprios ir ryžtingos Niujorko moterys sieka karjeros aukštumų verslo pasaulyje: Vendi Hyli (Brooke Shields), „Parador Pictures“ prezidentė, Viktorija Ford (Lindsay Price), aukšto lygio mados dizainerė, ir Niko Reili (Kim Raver), vadovaujanti garsiam mados žurnalui „Bonfire Magazine“.
Apsiginklavusios humoru ir stiprybe, trys šiuolaikiškos moterys, gyvendamos niekada nemiegančiame Niujorke, stengiasi viena kitai padėti, su džiaugsmu pasitikti pergales ir su ašaromis palydėti nesėkmes.

Didžiosios Britanijos reitingai

Žemiau yra serialo Lūpdažių džiunglės, rodyto Living TV kanalu, reitingo Didžiojoje Britanijoje lentelė.
Mvanza

Istorija

Mvanza buvo įkurta 1892 m., praėjus keleriems metams po to, kai Vokietija kolonizavo Tanganiką. Tuomet šis miestas tapo Mvanzos srities sostine. Veliau, kai rytų Afrikos regioną ėmė kontroliuoti Britanija, Mvanzos sritis įėjo į Ežerų Provincijos sudėtį. Tik po nepriklausomybės paskelbimo 1963 m. buvo įkurtas oficialus Mvanzos regionas, o Mvanzos miestas tapo jo sostine.
Truchiljas (Venesuela)

Istorija

Truchiljas įkurtas 1557 m. ispanų konkistadoro Diego Garsijos de Paredeso. Keitė savo vietą net 7 kartus (daugiausia dėl žemės drebėjimų). 1678 m. miestą nusiaubė prancūzų piratas Mišelis de Gramonas.
Aukšta įtampa

Turinys

Dvi studentės, Mari ir Aleks, atvažiuoja pas šios tėvus į atokią sodybą, kad galėtų netrukdomos pasiruošti egzaminams. Tuo metu po apylinke senu sunkvežimiu važinėja žudikas – maniakas, kuris, visiems sugulus, užsuka ir į jų namus. Jis nužudo Aleks tėvą, motiną ir jaunesnįjį brolį, o ją pačią įkiša į bagažinę ir išsiveža. Mari, pasislėpusi namuose, išvengia mirties ir dabar ima sekti žudiką kita mašina. Ji mato, kaip šis važinėja po apylinkes, o vėliau nužudo degalinės darbuotoją. Jie vis labiau tolsta į miškus, tuo tarpu policija, atvyksui į degalinę ir peržiūrėjusi vaizdo įrašą, mato, kad žmogžudystę įvykdė jauna moteris.
Kai Mari miške nužudo pagrobėją ir išlaisvina Aleks, ši neprisileidžia jos artyn ir griebiasi peilio. Nors Mari ir nesupranta, kad vyksta, aiškėja, kad ji serga asmenybės susidvejinimu ir, beviltiškai įsimylėjusi Aleks, įvykdė visas žmogžudystes…
Šinkūnė

Aprašymas

Upės ištakos Pablindžių ežere (lenk. jezioro Pobłędzie), netrukus ji pasiekia Žydkiemio miestelį. Ten keičia kryptį ir neša savo vandenis vakarų link. Įplaukusi į Romintos girią pasuka į šiaurės vakarus ir, triskart kirtusi tarpvalstybinę Lenkijos–Rusijos sieną, iš dešinės įteka į Rominto upę. Žiotys Nesterovo rajone, netoli nuo tarpvalstybinės sienos. Tai greita upė su akmenuotumi dugnu, todėl vandens šniokštimas girdimas iš toli. Žemupyje tekmė sulėtėja, šioje atkarpoje įkurtas gamtos rezervatas.
Rede Globo

Rede Globo (oficialus pavadinimas yra Rede Globo de Televisão) yra Brazilijos televizijos kanalas, kurio būstinė Rio de Žaneire.
Įkurtas 1965 m. žurnalisto Roberto Marinho. Tai yra didžiausias televizijos tinklas Brazilijoje, stebimas kasdien 140 milijonų žmonių.
Manoma, kad tai trečias pagal dydį komercinis transliuotojas pasaulyje, ir didžiausias Lotynų Amerikoje.
Obelių valsčius

Obelių valsčius buvo šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Obeliai.
Šv. Elenos sala

Geografija

Šv. Elenos sala yra Atlanto vandenyne, artimiausias žemynas – Afrika – 1200 mylių į rytus, Pietų Amerika nutolusi 2100 mylių į vakarus. Sostinė Džeimstaunas.
Plotas: 122 km² ;
didžiausias aukštis: 820 m;
koordinatės: 15o55’ pietų platumos
5o55’ vakarų ilgumos.
Šv. Elenos koloniją sudaro Šv. Elenos sala, Tristano da Kunjos salos ir Dangun Žengimo sala.
Toto Cutugno

Toto Cutugno (tikrasis vardas: Salvatore Cutugno, g. 1943 m. liepos 7 d. Fosdinove) – italų dainininkas.
Karjeros pradžioje Toto Cutugno kūrė dainas Adriano Celentano, Dalida, Mireille Mathieu ir Johnny Hallyday. Jis buvo grupės Albatros narys. Su ja du kartus dalyvavo Sanremo festivalyje. 1978 m. pradėjo dainuoti vienas. Po dvejų metų Toto Cutugno su daina Solo noi laimėjo Sanremo festivalyje. 1983 m. dainininkas tapo žinomas visame pasaulyje. Daina L'Italiano tapo hitu. 1990 m. Toto Cutugno su daina Insieme laimėjo Eurovizijos dainų konkursą. 1991 m. drauge su Gigliola Cinquetti vedė Italijoje vykusį Eurovizijos konkursą. 2005 m. vėl dalyvavo Sanremo festivalyje ir užėmė antrąją vietą.
Pušynai

Istorija

1682 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje. Tada jame gyveno Steponas ir Kasparas Pušynai.
Juozas Zikaras

Biografija

Šeima gyveno vargingai, nuo septynerių piemenavo pas ūkininkus. Pramokęs staliaus amato, kartu su tėvu dengė stogus, dirbo kitokius statybinius darbus. Pardavinėdavo savo drožtus ir trimis spalvomis (juoda, balta, raudona) nudažytas pakelių kryžiams šventųjų statulėles.
1897 m. pradėjo lankyti Pumpėnų keturmetę mokyklą, kurią baigė 1899 m. Baigęs pradinę mokyklą, gavo sargo vietą Panevėžio mokytojų seminarijoje. Ieškodamas pragyvenimo šaltinio, pramoko groti smuiku ir tapo muzikantu nedideliame orkestre. Metus praleido Latvijoje. Grįžęs į Lietuvą, bernavo pas Pumpėnų kleboną, daraktoriavo Berželių dvare.
Remiamas Gabrielės Petkevičaitės-Bitės, Jono Jablonskio ir kitų mecenatų 1904–1906 m. Vilniuje mokėsi Ivano Trutnevo piešimo mokykloje, vakarais – Juzefo Montvilos piešimo klasėje. 1906 m., gyvendamas gimtuosiuose Paliukuose, nulipdė dvarininko Juozapo Kazakausko biustą, gavęs už šį darbą pinigų, išvyko į Peterburgą. 
1907–1910 m. studijavo Peterburgo Dailei skatinti draugijos mokykloje, I. Andrioleti skulptūros skyriuje. 1910 m. įstojo į Peterburgo dailės akademijos Skulptūros fakultetą, mokėsi pas profesorius Gugą Zalemaną, Vladimirą Beklemiševą. 1914 m. susituokė su rokiškėne Anele Tūbelyte. 1916 m. spalio 24 d. baigė Dailės akademiją. Diplominis J. Zikaro darbas „Motina“ pelnė autoriui sidabrinį akademijos ženklą. Po akademijos baigimo dėstė piešimą, skulptūrą ir braižybą T. Štembergo gimnazijoje ir realinėje mokykloje. 1915–1917 m. tarnavo Rusijos kariuomenėje. Nuo 1917 m. mokytojavo.
1918 m. su šeima grįžo į gimtinę. 1919–1928 m. mokytojavo Panevėžio valstybinėje gimnazijoje, Mokytojų seminarijoje. Panevėžyje sukūrė daugelį nepriklausomos Lietuvos simboliais tapusių meno kūrinių: Laisvės statulą, Knygnešio skulptūrą, pirmąsias lietuviškas monetas, bareljefą Nežinomo kareivio kapui, daugelio iškilių valstybės veikėjų biustus ir bareljefus. Bendravo su žymiais miesto inteligentais: Julijonu Linde-Dobilu, Matu Grigoniu, Kazimieru Paltaroku.
1928 m. švietimo ministro Konstantino Šakenio kvietimu su šeima persikėlė iš Panevėžio į Kauną. Dėstė Kauno meno mokykloje, skulptūros studijos vadovas. Lietuvių dailės draugijos narys, 1932–1938 m. Lietuvos dailininkų draugijos pirmininkas.
1940 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute dėstė piešimą, nuo 1941 m. vadovavo Skulptūros ir keramikos fakultetui. 1944 m. suteiktas profesoriaus vardas. Išugdė tokius menininkus kaip Petras Aleksandravičius, Ona Dokalskaitė-Paškevičienė, Juozas Kaminskas, Vytautas Kašuba, Juozas Kėdainis, Aleksandras Marčiulionis, Viktoras Palys, Napoleonas Petrulis, Leonas Žuklys, Vladas Žuklys ir kt.
Antrojo pasaulinio karo metais visi trys J. Zikaro sūnūs pasitraukė į JAV bei Australiją. Lietuvoje likusius šeimos narius persekiojo sovietinė valdžia. 1944 m. lapkričio 10 d. skulptorius nusižudė neištvėręs saugumo tardymų. Palaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse. Sūnus Teisutis Zikaras (1922-1991) taip pat buvo skulptorius.
Šeimyniškių atodanga su konglomerato uola

Šeimyniškių atodanga su konglomerato uola – geologinis gamtos paveldo objektas, paskelbtas saugomu 2002 m. Buvusiame Šeimyniškių žvyro karjere netoli Užpalių miestelio Utenos raj. atidengti masyvūs luitai, sudaryti iš nuosėdinės uolienos - konglomerato. Juos galima apžiūrėti atvykus keliu Užpaliai–Dusetos.
Netoli atodangos stūkso Šeimyniškių piliakalnis.
Velikuškių II piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis yra 1,4 km į pietryčius nuo Velikuškių pirmojo. Jis įrengtas Sartų ežero Bradesių įlankos pietrytiniame krante, sąsmaukoje tarp įlankos ir Zalvės ežero esančioje kalvoje, Zalvės upelio kairiajame krante. Aikštelė netaisyklingo keturkampio formos, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 150x73 m dydžio. Joje rasta akmeninių kirvių, lygios keramikos, geležies gargažių, gyvulių kaulų. Šlaitai statūs, 20-25 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimo, jo pietrytinis šlaitas nukastas 1963 m. tiesiant plentą Dusetos – Obeliai. Šiaurės vakarų papėdėje, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Aplinkiniai piliakalniai

Velikuškių piliakalnis 1,4 km
Bradesių piliakalnis 1,6 kmMielėnų piliakalnis 5 kmManiuliškių piliakalnis 8,5 kmPetrešiūnų piliakalnis 8 kmIvoniškių piliakalnis 5 kmDauliūnų piliakalnis 17 kmAntažiegės piliakalnis 10 kmPakačinių piliakalnis 2 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną