google/wiki40b huggingface dataset:
Muhu

Muhu – sala Baltijos jūroje, priklausanti Vakarų Estijos salynui. Trečioji pagal dydį Estijos sala, su aplinkinėmis salelėmis (Kesselaid, Viirelaid ir Võilaid) sudaranti Muhu valsčių, kurio plotas yra 206 km². Valsčius priklauso Sarės apskričiai.
Salos plotas – 198 km².  2010 m. balandžio 19 d. duomenimis, Muhu valsčiuje gyveno 1 697 gyventojai. Aukščiausia salos vieta – 24 m virš jūros lygio. Svarbiausios gyvenvietės: Liiva, kur veikia mokykla, Kuivastu, kur veikia uostas ir Koguva. Muhu ir Saremos salas jungia 4 km ilgio pylimas.

Istorija

Pirmieji gyventojai į salą atsikėlė 2500 m. pr. m. e.
1227 m. Kalavijuočių ordino kariuomenė, vadovaujama Viljamo iš Modenos, per apledėjusią Baltijos jūrą pasiekė ir užpuolė Muhu salos gyventojus, norėdamas susilpninti pagonių estų padėtį. Salos gynėjai pasidavė ties tvirtove, vadinta Mona, kurios griuvėsiai yra išlikę iki šių dienų. Šis mūšis užbaigė Kalavijuočių-estų karą krikščionių pergale.
XIII a. pabaigoje krikščionys saloje pastatė gotikinio stiliaus bažnyčią. Nuo 1532 m. Muhu saloje nebeliko baudžiavos.
XIX a., caro Nikolajaus I iniciatyva, 70 % salos gyventojų atsivertė į stačiatikybę. Tuo metu Hellamaa ir Rinsi gyvenvietėse buvo pastatytos dvi cerkvės.
XX a. salos gyventojų skaičius buvo trumpam pakilęs iki 6 000, tačiau amžiaus pabaigoje nukrito iki 2 000.
Aina Grikšaitė

Pasiekimai

2017 m. LLAF taurės varžybose Kaune sportininkė nušoko 13,82 m – šis rezultatas vos aštuoniais centimetrais prastesnis nei 2018 m. Europos čempionato normatyvas. Tai buvo antras geriausias rezultatas Lietuvoje per visą istoriją.
Sapieginė kriaušė

Sapieginė − sena lietuviška vasarinė kriaušių (lot. Pyrus communis) veislė.

Istorija

Sinoniminiai vardai: Sapiežanka, Lenkiškas Bergamotas, Bergamotte Sapiejanka, Kuršo Bergamotas (Kurländische Bergamotte) ir kt. Vaisius, savo forma kiek suplotas iš viršaus, primena  rūtinių šeimos hibridinę rūšį − bergamotą, tai atsispindi ir kai kuriuose šios pavadinimuose. Bergamoto formos kriaušės XIX a. pab.−XX a. pr. Vakarų Europoje itin išpopuliarėjo. Buvo paplitusi legenda, kad Lietuvon šios rūšies sodinukus iš Prancūzijos neva buvo atvežusi LDK didžiojo etmono Kazimiero Jono Sapiegos duktė (iš čia ir Sapieginės vardas). Visgi žinomas pomologas Adomas Hrebnickis nustatė, kad tai liaudiškos selekcijos vietinė kriaušė ir nereikėtų jos painioti su prancūziška rūšimi Bergamote ronde d'été ar kitomis. Įvedus eksploatacijon geležinkelį Sankt Peterburgas–Varšuva, juo Rytų Lietuvos gyventojai šias kriaušes ir kitas sodo gerybes dideliais kiekiais veždavo parduoti į Rusijos imperijos sostinės turgavietes. Dabartiniais laikais veislė nebėra populiari.

Aprašymas

Vaismedžiai augūs: su galingu kamienu ir plačiu piramidišku vainiku. Pasodinus derėti pradeda po 6−7 metų, mėgsta derlingas dirvas. Žiemos šalčiams vidutiniškai ištvermingi. Vaisiai smulkūs, kiek suplotai apvalūs. Subrendusių kriaušių odelė šviesiai geltona, saulėtoje pusėje padengta šviesiai rausvos spalvos dryželiais. Minkštimas baltas, vidutiniškai sultingas, saldžiarūgščio skonio. Derlius skinamas rugpjūčio antroje pusėje, saugyklose išsilaiko apie 20 dienų. Vaisiai vidutiniškai transportabilūs, tinka vartoti švieži arba perdirbti į vyną, taip pat juos galima džiovinti žiemai.
Keršulis

Išvaizda

Keršulis yra didžiausias iš karvelių. Patino ir patelės galva bei kaklas melsvai pilki. Kaklo šonai ir užpakalinė pusė žalio bei purpurinio atspalvio. Krūtinė violetiškai rausva. Kaklo šonuose ir sparnų priekyje yra po didelę baltą dėmę. Nugarinė dalis rusva, apatinė – pilka. Uodegos gale plati tamsi juosta. Snapas geltonas, tik pamatinė dalis raudona. Kojos violetiškai raudonos. Rainelė šviesiai geltona. Jauniklių krūtinė rusvo atspalvio, kaklas be baltų dėmių ir be metalo atspalvio. Tik išsiritę jaunikliai apaugę retais, plaukus primenančiais gelsvais pūkais, oda melsvai pilka. Snapas juodas, viršūnė gelsva.

Paplitimas

Arealas pertrauktas. Eurazijoje paplitęs nuo Atlanto pakrantės iki Išimo vidurupio ir Omsko srities. Šiaurėje arealas siekia Botnijos įlanką, Baltąją jūrą, Kamos aukštupį, Tiumenę. Pietuose arealas tęsiasi iki Viduržemio jūros, Sirijos, Irako. Arealo dalis yra tarp Kopetdago, Tian Šanio, Himalajų ir Mažosios Azijos. Gyvena šiaurės vakarų Afrikoje. Žiemoja pietinėje ir vakarinėje arealo dalyje.
Lietuvoje dažnas, paplitęs visame krašte. Retesnis grynuose pušynuose.

Biologija

Veisimosi periodu aptinkamas miškuose, parkuose, miestų bei gyvenviečių želdiniuose. Dažnesnis mišriuose įvairaus dydžio miškuose ir miškeliuose, su paprastosios eglės priemaiša. Laikosi ir mišriuose lapuočių želdiniuose. Parkuose, priemiesčių želdiniuose, botanikos soduose, pamiškių sodybose, medelynų apsauginiuose želdiniuose apsigyvena ten, kur yra paprastųjų ir dygiųjų eglių, kėnių, maumedžių, pocūgių ir tujų.
Veisimosi periodu keršulis aktyvus dieną. Lizdus krauna medžiuose ir krūmuose. Lizdo vieta priklauso nuo medžio ar krūmo amžiaus: jaunose eglėse – prie kamieno, senesnėse – ant šakos galo arba viduryje šakos. Vienoje dėtyje paprastai būna 2 kiaušiniai, abiejų porelės narių perimi apie 16 dienų. Per vasarą išaugina dvi vadas, tačiau, žuvus nemažai dėčių, deda pakartotinai, kartais ne vieną, o keletą kartų.
Lesa piktžolių (svėrių, kiaulpienių, šeryčių) sėklas, uogas (mėlynes, žemuoges, avietes), krūmų vaisius (serbentus, šermukšnius), pumpurus, pušų, eglių, ąžuolo sėklas ir vaisius. Vasarą keršulis aptinkamas grūdinių kultūrų laukuose. Pirmomis dienomis jauniklius maitina stemplėje sumirkusiu maistu ir išbrinkusiomis stemplės sienelių ląstelėmis.
Muzikos spauda

Istorija

Muzikos spauda savo istoriją pradeda su muzikos filosofija, estetika, kada šiais klausimais pradėjo rašyti mokslinius traktatus, kritikas, nagrinėdamim ir muzikos mokslo disciplinas. Senovės graikų filosofai Pitagoras, Aristoksenas, Platonas, Aristotelis, besvarstydami filosofijos klausimus, nustatinėjo muzikos disciplinos pagrindus. Daug šimtmečių prabėgo, kol nusistojo muzikos mokslo samprata.
Palaipsniui vystantis muzikinei veiklai koncertų, operinių vaidinimų pavidalu, atsirado reikalas ir specialinių muzikos leidinių. Maždaug nuo XIII a. pabaigos atsiranda periodinių muzikos leidinių.

Lietuvoje

Lietuvių spaudoje muzikos klausimais randame žinių „Aušroje“, „Žinyčioje“, „Tėvynės sarge“, tačiau muzikos reikalais daugiausiai pradėjo rūpintis Vincas Kudirka „Varpe“.
Specialiai muzikos reikalams tarnauti pradėjo 1909-1910 m. „Vargonininkas“, 1913-1914 m. „Vargonininkų kalendoriai“. Zvadskio knygyno nuo 1808 m. leidžiamas ėjo kelerius metus „Nowosci muzyczne“, nuo 1834 m. „Dziennik muzyczny“.
1916 m. Filadelfijoje (JAV) išėjo mėnesinis žurnalas pavadintas „Muzika“, 1924 m. „Muzikos menas“ Kaune, nuo 1925 m. Klaipėdoje pavadintas „Muzika“, 1924 m. „Muzikos almanachas“ su „Muzikų kalendoriumi“ Kaune, 1926 m. „Muzikos aidai“ mėnesinis žurnalas bažnytinės muzikos reikalams, 1931-1933 m. ir 1938-1940 m. „Muzikos barai“ Kaune ir Vilniuje, 1932-1935 m. „Muzika ir menas“ Kaune, nuo 1934 m. „Muzikos žinios“ (Čikagoje, JAV), 1936-1938 m. dvasinis „Nauja muzika“, 1937-1938 m. dvasinis „Mūsų menas“ Kaune, 1939, 1941, 1942, 1946 m. „Skambantis balsas“, 4 numeriai Čikagoje (JAV), nuo 1942 m. Brukline (JAV) „Naujienos“, 1942 m. Brazilijoje mėnesinis „Muzikos menas“, nuo 1955 m. Čikagoje (JAV) „Lietuvių muzikai vardynas“.
Segunda División

Lygos formatas

Lygos formatas yra labai panašus į La Liga lygos formatą. Kasmet varžybos prasideda rugpjūčio mėnesio pabaigoje arba rugsėjo pradžioje ir baigiasi sekančių metų gegužės arba birželio mėnesį.
Visos 22 komandos dalyvaujančios lygoje, per sezoną tarpusavyje sužaidžia po dvi rungtynes, vienerias namuose ir išvykoje. Rungtynių tvarka nusprendžiama burtų traukimo keliu. prieš prasidedant sezonui. Rungtynių nugalėjusi komanda gauna tris taškus, o pralaimėjusi nulį. Lygiųjų atveju abi komandos gauna po vieną tašką. Pasibaigus sezonui komanda surinkusi daugiausiai taškų turnyrinėje lentelėje, tampa „Segunda Division“ čempionais ir kartu su vicečempionais ir trečios vietos laimėtojais, gauna teisę sekančiame sezone rungtyniauti „La Liga“ lygoje. Pakilusias į aukščiausią lygą komandas pakeičia trys paskutines vietas užėmusios „La Liga“ komandos.
Savo ruožtu paskutines keturias vietas užėmusios „Segunda Division A“ sekančiame sezone turi rungtyniauti žemesnioje „Segunda Division B“ lygoje, kurias atitinkamai pakeičia pirmos keturios minėtos lygos komandos.
Ančia (ežeras Lenkijoje)

Gamtos apsauga

Ežeras yra Suvalkų kraštovaizdžio parke ir 1963 m. įkurtame Ančios ežero draustinyje, kurį sudaro ežero apylinkes ir pats ežeras.

Gyvūnija

Ežere daugiausiai gyvena šiauriniams vandenims ir kalnų upėms būdingi vandens gyvūnai, tai vėgėlė, raibapelekis kūjagalvis ir paprastasis kūjagalvis, taip pat seliava ir stinta. Ežere taip pat yra baltoji žuvis Coregonus lavaretus maraena dar kitaip vigrensis. Ežere yra labai retų vėžiagyvių: Eurythemora lacustris, Cyclops abyssorum, Heterocope appendiculate, Bosmina obtusirostis, Eurythemora gracilis ir Pallasea quadrispinosa.
Vilkakukis

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Piliakalnio piliakalnis (Alytus)

Aplinkiniai piliakalniai

Nemunaičio piliakalnis 6 kmAlytaus piliakalnis 14 kmPoteronių piliakalnis 11 kmDirmiškių piliakalnis 10 kmMikniūnų piliakalnis 12 km
Laukininkų piliakalnis 7 kmKrištapiškių piliakalnis 6 kmRadyščiaus piliakalnis 15 kmDubičių piliakalnis 49 km
Merkinės piliakalnis 13 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Populiacija

Populiacija (angl. population) – 1) visi tam tikroje šalyje ar teritorijoje gyvenantys žmonės; 2) vienos rūšies individų grupė, gyvenanti tam tikroje teritorijoje; 3) tiriamųjų objektų generalinė aibė, iš kurios sudaroma imtis.
Visi Žemėje gyvenantys žmonės sudaro pasaulinę žmonių populiaciją.
Purple Violets (filmas)

Siužetas

Pati, anksčiau perspektyvi jauna rašytoja, palaidojo savo svajonę, ištekėjo ir dabar dirba nekilnojamo turto agente. Kasdieninė rutina būtų tęsėsi tol, kol kartą ji sutiko savo mokyklos laikų pirmąją meilę – Brainą, kuris ją vėl įkvėpė rašyti ir mylėti.
Keitė, geriausia Pati draugė, taip pat sutinka savo pirmąją meilę – Maiklą, bet jų susitikimas nėra linksmas. Keitė vis dar pyksta ant savo senojo draugo už jo principingą požiūrį į gyvenimą, o Maiklas priešingai, visomis jėgomis stengiasi susigrąžinti Keitę...
Vliorės įlanka

Vliorės įlanka (alb. Gjiri i Vlorës) – Adrijos jūros įlanka, įsiterpusi į pietinius Albanijos krantus. Sazanio sala ir Karaburunio pusiasaliu įlanka atskirta nuo Otranto sąsiaurio. Ilgis – 17,5 km. Gylis siekia 51 m. Prie įlankos įsikūręs Vliorės uostamiestis.
Balandiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Pabiržė – 1 km
Regina Laukaitytė

Regina Laukaitytė (g. 1959 m. rugsėjo 11 d. Marijampolėje) – Lietuvos istorikė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija

1983 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. 1988 m. istorijos mokslų kandidatė.
Nuo 1989 m. dirba Lietuvos istorijos institute. Tiria Lietuvos krikščionių demokratų partijos, Katalikų ir Stačiatikių bažnyčių istoriją.
Eklogė

Eklogė (gr. eklogē – atranka) – literatūros žanras, epinių ir draminių elementų turintis eilėraštis apie laimingą kaimo žmonių gyvenimą gamtos prieglobstyje.
Dažnai tapatinama su bukolika, kartais laikoma bukolikos porūšiu. Terminas atsirado Romoje, kur eklogėmis buvo vadinami pavieniai Vergilijaus „Bukolikų“ eilėraščiai. Kaip savarankiškas žanras egzistavo Renesanso laikais. Ekloges rašė Dantė, Frančeskas Petrarka, Džovanis Bokačas.
Andriejus Stančikas

Biografija

1981 m. baigė Rietavo žemės ūkio technikumą, technikas – mechanikas, 1986 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius elektrikas. Ūkininkas, nuo 2000 m. Žemės ūkio kooperatinės bendrovės „Pieno gėlė“ organizatorius ir valdybos pirmininkas. 2011 m. vasario 25 d. Žemės ūkio rūmų X suvažiavime išrinktas pirmininku trejų metų kadencijai.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose.
Ūkininkų sąjungos narys, Lietuvos žemės ūkio rūmų prezidiumo narys, Lietuvos žemės ūkio ministerijos Pieno tarybos narys. Sutuoktinė Sigutė, vaikai Skaistė, Marijus, Martynas, Tomas, Laimonas, Ieva, Simonas, Gabrielė, Monika, Šarūnas, Sigitas-Andrius.
Mikalojus Radvila

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės, Mikalojaus Radvilos Rudojo ir Katerinos Tomickos sūnus. Brolis Kristupas Radvila Perkūnas.
Paveldėjo Dubingių ir Bielicos dvarus. 1577 m. LDK medžioklis, 1579–1589 m. Naugarduko vaivada
Lietuvos statybų projektavimo institutas

Lietuvos statybų projektavimo institutas, LSPI – viena didžiausių Lietuvos projektavimo ir konsultavimo bendrovių Vilniuje, Jeruzalės g. 45.
Skalafjordas

Skalafjordas (far. Skálafjørður, dan. Skaalefjord), dar žinomas kaip Kongshavnas (liet. karaliaus uostas) – didžiausias fjordas Farerų salose, stūksantis Eisturojaus saloje. Prie fjordo įsikūrę: Strenduras, Inan Glyvuras, Skalis, Skalabotnuras, Gotueidis, Skipanesas, Soldarfjordas, Lambareidis, Glyvraras, Saltangara, Runavikas, Saltnesas ir Toftiras.
Dustin the Turkey

Dustin the Turkey (liet. Dustinas kalakutas) yra lėlė personažas, populiarus Airijoje. Pirmą kartą personažas pasirodė RTÉ televizijos laidoje „The Den“ 1989 m. gruodį.
Lėlė, kurią sukūrė Zigo ir Zago kūrėjai, didelio pripažinimo susilaukė vaikų laidoje „The Den“ ir ji yra išleidusi šešis albumus bei gausybę singlų.
2008 metais Dustinas kalakutas išrinktas Airijos atstovu 2008 m. „Eurovizijoje“, tačiau su kūriniu „Irelande Douze Pointe“ pusfinalyje užėmė 15 vietą ir į finalą nepateko. Euroviziniame kūrinyje yra minimi Bono ir Terry Wogan bei atsiprašoma už airių tradicinę šokių grupę „Riverdance“.
Trabzonas

Istorija

Miestas įkurtas 756 m. pr. m. e. graikų kolonistų ir vadinosi Trapezundas (gr. Τραπεζοῦς). Miestas buvo svarbus prekybos centras tarp Europos, Kaukazo ir Persijos. Ponto karalius Mitridatas VI prijungė prie Ponto karalystės.
Romos laikais priklausė Ponto provincijai. Trabzonas buvo Romos imperijos Juodosios jūros uostas. Iš čia driekėsi sausumos prekybos keliai į Armėniją ir Eufrato rajonus.
258 m. Trabzoną nusiaubė gotai, bet Justinianas I iš naujo atstatė miestą ir pilies sienas. Paskui seldžiukai ne kartą bandė jį užimti, bet Trabzonas atsilaikė.
Bizantijos laikais iš Ponto provincijos ir dalies Armėnijos buvo įkurta Chaldijos provincija, kurios centras buvo Trabzonas. Miestas turėjo savo vyskupą.
1204 m., IV Kryžiaus žygio metu įkurta Trapezundo imperija, kurią valdė Gruzijos karalienės Tamaros giminaitis. Trabzonas iš dalies buvo priklausomas nuo Gruzijos.
1461 m. spalio 26 d. Trabzoną užkariavo osmanų sultonas Mehmedas II. Nors į Trabzoną atsikėlė gyventi daug turkų persikėlėlių, bet etniniai armėnai, graikai ir lazai išliko. Paskutiniais osmanų valdymo metais, krikščionybės įtaka dar buvo išlikusi miesto kultūriniame gyvenime. Trabzone buvo atidaryti keli vakarų šalių konsulatai.
Pirmojo pasaulinio karo metu Trabzonas ir jo apylinkės buvo Kaukazo fronto mūšių vieta tarp Osmanų imperijos ir Rusijos. 1916 m. balandį miestą užėmė rusų armija, kuri čia išbuvo iki 1918 m.
Trabzonas labai nukentėjo ir nuo armėnų genocido.
Po Turkijos nepriklausomybės karo ir 1923 m. pasirašytos Lozanos sutarties, Trabzonas atiteko Turkijai.

Transportas

Vakarų–rytų Europos kelias E70 iš La Korunjos, Trabzono miesto centru, tęsiasi į rytus link Potčio (federalinis kelias D010). Pietų Anatolijos kelias D885 iš miesto centro tęsiasi į Erzindžaną. Tarptautinis Trabzono oro uostas yra rytinėje miesto dalyje, ant Juodosios jūros kranto.
Trabzono jūrų uoste yra kruizinių, žvejybos ir prekybos laivų prieplaukos.

Sportas

Futbolas – populiariausia sporto šaka Trabzone. Futbolo klubas „Trabzonspor“, vienintelis ne Stambulo klubas iš didžiojo ketverto, kuris keletą kartų nugalėjo šalies čempionate. Mieste taip pat žaidžia Akçaabat Sebatspor klubas.
2007 m. liepą Trabzone vyko pirmosios Juodosios jūros šalių žaidynės, o 2011 m. vyks Europos olimpinis jaunimo vasaros festivalis.
Badario kultūra

Kultūra

Badario kultūra plito 5 tūkstantmetyje pr. m. e. Nilo slėnyje. Gyvenvietės buvo kuriamos ant plokščiakalnių, būstai išpinti vytelėmis ir apglaistyti moliu arba aptempti dembliais. Žmonės vertėsi medžiokle, iš dalies gyvulininkyste ir žemdirbyste. Naudojo įrankius, pagamintus iš akmens, medžio ir kaulo. Rasta galvijų ir avių kaulų, grūdų (miežiai, kviečiai), pjautuvo titnaginių plokštelių, raudonų ir juodų molinių indų, dramblio kaulo papuošalų, akmeninių pakabukų-amuletų. Badario kultūrą pakeitė Amros kultūra.
Liuda Jonušienė

Biografija

1974 m. baigė Panevėžio 2-ąją vidurinę mokyklą. 1979 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.
1979–1989 m. laikraščio Panevėžio tiesa (vėliau „Panevėžio balsas“) redakcijos kultūros skyriaus korespondentė, vedėja. Vadovavo Aukštaitijos rašytojų ir poetų sambūriui. 1990 m. įsteigė ir iki 1992 m. redagavo ketvirtinį kultūros ir istorijos žurnalą „Senvagė“ (išėjo 5 numeriai). Pirmosios Sąjūdžio miesto tarybos narė, 1989 m. leido jos laikraštį „Sąjūdžio žinios“.
1990–1991 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ korespondentė Panevėžyje, 1992 m. – krašto laikraščio „Aukštaitijos rytas“ vyr. redaktore. „Aukštaitijos rytui“ susijungus su savaitraščiu „Panevėžio savaitė“, 1992–2000 m. naujo dienraščio „Panevėžio rytas“ vyr. redaktorė. Daugiausia rašinių paskelbė kultūros, švietimo, meno temomis.  Panevėžio J. Miltinio dramos teatro redaktorė, Literatūrinės dalies vedėja.
Nuo 1982 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, nuo 2005 m. – Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos narė, turinti meno kūrėjo statusą. Nuo 2005 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė.
Stare Kostrai

Istorija

Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 30 namų ir 212 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 31 namas ir 142 gyventojai, iš kurių 2 stačiatikiai.
Suvieko piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Suvieko ežero pietiniame krante. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 155x17 m dydžio, 2 m aukštesne šiaurės vakarų dalimi. Šiaurės vakarų šlaite, 4 m žemiau aikštelės yra 40 m pločio terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 8 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja.

Aplinkiniai piliakalniai

Dirdų piliakalnis 12 kmLašių piliakalnis 12 kmArajų piliakalnis 12 kmSviliškių piliakalnis 7 kmBaltkajų piliakalnis 21 kmKuklių piliakalnis (Zarasai) 6 kmAntaniškių piliakalnis 5 kmLiaudiškių piliakalnis 14 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Pandijų dinastija

Istorija

Viduramžių pandijų dinastijos istorija susideda iš dviejų laikotarpių, tarp kurių buvo Čola imperijos valdymas.
Pandijų atgimimas įvyko VI a. pradžioje. Jie išvijo iš krašto kalanharus ir stkūrė senosios Pandijos valstybės suverenitetą. Jie valdė didžiąją dalį Tamilnado.
850 m. atgimusi Čolų dinastija užėmė vieną iš miestų Pandijų pasienyje ir ėmė plėsti savo teritorijas. Tai sukėlė nusilpimą, kuris 920 m. pabaigė ankstyvąjį viduramžių pandijų laikotarpį ir teritorijose įsigalėjo čolos. Jų persekiojama, pandijų diduomenė bėgo į šiaurės Šri Lanką, su kuria iki tol palaikė labai artimus santykius. Čolų imperijos laikais senoji pandijų dinastija nominaliai buvo išlaikyta kaip Madurajaus vietininkai. Jie vadinti čola pandijais.
Čoloms silpstant, pandijos sudarė sąjungą su palavais ir Čera, ir pasinaudodami tinkama proga, sukilo. Taip 1216 m. buvo atkurta viduramžių pandijų valstybė, kuri XIII a. II pusėje patyrė didžiausią kada buvusį klestėjimą. Tuometiniai valdovai valdė teritorijas iki pat Krišnos upės ir Šri Lanką.

Kultūra

Pandijai propagavo hinduizmą.
Jų valstybėje buvo sukurti puikūs meno šedevrai, klestėjo skulptūra ir architektūra.
XII amžiaus 6-as dešimtmetis

XII amžiaus šeštasis dešimtmetis prasidėjo 1151 metais ir baigėsi 1160 metais.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XI amžius – XII amžius – XIII amžius
Dešimtmečiai: 1-as 2-as 3-as 4-as 5-as - 6-as - 7-as 8-as 9-as 10-as 1-as
Metai: 1151 1152 1153 1154 1155 1156 1157 1158 1159 1160

1153

Tai buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:

1155

Tai buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:

1156

Tai buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį. Šių metų svarbiausi įvykiai:
Eduardas I

Biografija

Henriko III sūnus.

Valdymas

Dėl darbų administracijos ir teisės srityje buvo pavadintas „angliškuoju Justinianu". Jo valdymo metu nusistovėjo pusiausvyra tarp karaliaus valdžios ir parlamento. Sėkmingai kovojo su valstiečiais ir škotais bei gynėsi nuo Prancūzijos valdovo Pilypo Gražiojo. Tendencingai ir nepatraukliai pavaizduotas garsiame Holivudo istoriniame filme „Narsioji širdis“.
Mažeikiai (Šiauliai)

Aplinkinės gyvenvietės

Piktaičiai – 4,4 km
Miliškės – 2,8 km 
Šiupyliai – 3,1 km
 GRUZDŽIAI – 9,7 km
KURŠĖNAI – 14 km
ŠIAULIAI – 22 km
Alma Skruibytė-Granauskienė

Biografija

1955 m. baigė Mosėdžio vidurinę mokyklą, 1961 m. – Vilniaus universiteto istorijos – filologijos fakultetą.
1961–1968 m. mokytojavo Mosėdžio vidurinėje mokykloje, rinko apie Mosėdį istorinę – archeologinę medžiagą, 1968–1972 m. Skuodo rajono laikraščio „Mūsų žodis“ redakcijos skyriaus vedėja. 1972 m. persikėlė gyventi į Vilnių, dirbo Lietuvos aklųjų draugijos bibliotekoje, Kino studijos reklamos ir informacijos redaktore, laikraščio „Tarybinis mokytojas“ korespondente. Nuo 1978 m. žurnalo „Buitis“ vyr. redaktoriaus pavaduotoja, 1991 m. susikūrus leidybinei UAB „Buitis“, išrinkta tarybos pirmininke ir 1991–1995 m. – šio žurnalo vyr. redaktore. Dažniausiai rašė kultūrinio-švietėjiško pobūdžio temomis.
Redagavo „Prūsos klubo“, „Vydūno draugijos“, „Ramuvos“, Mažosios Lietuvos bendrijų almanachą „Ramuva“, organizavo jo leidybą (išėjo 2 numeriai – 1989 m. ir 1990 m.). Parašė ir išvertė į rusų kalbą knygą „Matau visą pasaulį“ apie liaudies tapytoją M. Bičiūnienę.
Nuo 1976 m. – Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, Tautodailininkų sąjungos narė. Tapė akvareles, dalyvavo parodose.
Psychologie Heute

Psychologie Heute (liet. Psichologija šiandien) - kasmėnesinis psichologijos mokslo populiarinimo žurnalas, leidžiamas Vokietijoje. Vyr. redaktorius - Heiko Ernst.
Adresas: Werderstraße 10, D-69469 Weinheim, Vokietija.

Istorija

1974 m. pradėjo leisti leidykla Verlagsgruppe Beltz.
2008 m. tiražas siekė 145 381 egz.
Tribadija

Tribadija (gr. τρίβειν 'trinti') – lesbiečių praktikuojama sekso rūšis, kai lytiškai pasitenkinama trinant lytiniais organais įvairias partnerės kūno vietas arba bandant imituoti sueitį, stengiantis įstumti į makštį varputę, trinant varputes tarpusavyje. Šis pasitenkinimo būdas naudojamas ir kaip masturbacijos technika, kai trinamasi į standžią pagalvę ar panašų daiktą.
Iki XX a. vidurio tribadija vadinta apskritai moterų homoseksualumas (lesbietiškumas).

Bonobų patelių tribadija

Šis sekso variantas naudojamas ne tik žmonių. Žinoma, kad taip seksualiai pasitenkina ir bonobų (mažųjų šimpanzių) patelės, trindamosi genitalijomis į kito patelės genitalijas. Tai vadinama GG trynimas (angl. GG rubbing, iš genito-genital).