google/wiki40b huggingface dataset:
Ismailas Gasprinskis

Biografija

I. Gasprinskis gimė Rusijos kariuomenės karininko Mustafos Ali–oglu šeimoje Jaltos valsčiuje, Taurijos gubernijoje, Krymo pietuose. Jo pavardė kilusi nuo Haspros gyvenvietės pavadinimo (dab. kurortinis miestelis prie Jaltos). Pradinį išsilavinimą gavo namuose, mokėsi Simferopolio gimnazijoje, Voronežo kadetų korpuse. Tęsė mokslą Maskvos 2–ojoje karo gimnazijoje, bet jos nebaigęs grįžo į Krymą, kur dirbo mokytoju pradinėje mokykloje.
1871 m. išvyko į Prancūziją. 1874–1875 m. gyveno Turkijoje. Parvykęs į Krymą tapo Bachčisarajaus miesto dūmos deputatu, o 1879–1884 m. buvo miesto galva.
Nuo 1883 m. leido ir redagavo pirmą Rusijoje tiurkų–slavų laikraštį „Переводчикъ-Терджиманъ“ (Terjuman), ilgai buvusį vieninteliu tiurkų periodiniu leidiniu Rusijoje. Leidinys gyvavo beveik 35 metus, jį uždarė 1918 m. 1905 m. išleido pirmą leidinį moterims „Алеми Нисван“ („Moterų pasaulis“), kurį redagavo dukra Šefika. 1906 m. išleido gimtąja kalba pirmąjį jumoristinį žurnalą „Cha-cha-chа“. Vėliau leido musulmonų frakcijos Rusijos dūmoje savaitraštį „Миллет“ („Tauta“).
Su I. Gasprinskio vardu siejamas pasaulietinio švietimo diegimas Rytų islamo šalių mokyklose. Jį sėkmingai naudojo ne tik Kryme, bet ir Tatarstane, Kazachstane, Baškirijoje, Turkmėnijoje, Uzbekijoje, Kirgizijoje, Azerbaidžane, Turkijoje, Šiaurės Persijoje ir Rytų Kinijoje. I. Gasprinskis parašė ir išleido naujosioms nacionalinėms mokykloms seriją mokomųjų priemonių.
1905 m. su bendraminčiais įsteigė Rusijos imperijos liberalią musulmonų partiją Ittifaq al-Muslimin, vadovavo jos Krymo skyriui.
Palaidotas Bachčisarajuje, Zincirlio medresėje.
Shan United FC

Istorija

Klubas įkurtas 2005 m. Žinomas kaip Kanbawza Football Club.
2015 m. pakeistas pavadinimas ir nuo 2016 m. sezono klubas žinomas kaip Shan United Football Club.
Pontininkai

Pontininkai – rytų aukštaičių tarminė grupė. Būdinga tarimo ypatybė – vietoje bendrinės kalbos am, an, em, en, ą, ę tariama om, on, ėm, ėn, o, ė; pavyzdžiui: somt(i)s (vietoj samtis), lonk(a)s (vietoj lankas), tėmpt (vietoj tempti), pėnkts (vietoj penktas), žosis (vietoj žąsys), žemė (vietoj žemę).
Pontininkai gyvena šiaurinėje Lietuvos dalyje: Joniškėlio, Pušaloto, Vaškų, Panevėžio apylinkėse.
Surabaja

Pavadinimo kilmė

Miesto pavadinimas kilęs nuo dviejų gyvūnų – ryklio (sura) ir krokodilo (buaya). Vietinės sakmės pasakoja, kad šiedu gyvūnai kovojo dėl to, kas yra stipriausias šiose vietovėse. Šiam mitui atminti abudu gyvūnai dabar pavaizduoti miesto herbe aplink pagrindinį miesto paminklą – Tugu Pahlawan.
Irena Karpavičienė

Biografija

1982 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, lenkų kalbos ir istorijos mokytoja. Vilniaus raj. Nemenčinės K. Pačevskio gimnazijos direktoriaus pavaduotoja ugdymui.
Lietuvos lenkų sąjungos ir Lietuvos lenkų rinkimų akcijos Vilniaus rajono skyriaus narė.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Vladimiras, vaikas Dmitrijus.
Šeinfeldas

Lietuvių karo pabėgėlių stovykla

Po Antrojo pasaulinio karo, Šeinfeldas buvo amerikiečių valdomoje zonoje. Šeinfelde stovi Švarcenbergo šeimos 18-tame amžiuje statyta pilaitė. Joje 1946 m. balandžio mėn. 28 d. įsteigta lietuvių karo pabėgėlių stovykla. Stovykloje gyveno 1 500 lietuvių, atvežtų iš Regensburgo stovyklos. Stovyklai vadovavo Vilniaus krašto lietuvių kilmės JAV karininkas Stanley B. Milnus. Matematikas Česlovas Masaitis buvo 1945–1947 m. Regensburgo ir Šeinfeldo lietuvių stovyklų komitetų pirmininkas. Pulkininkas Stasys Birutis buvo stovyklos viršininkas, administratorius. Stovykla uždaryta jam 1949 m. išvykus gyventi į JAV.
Lietuvių stovykla pasižymėjo savo valiuta, leista 1946 m. Ji labiausiai paplitusi iš visų lietuvių pabėgėlių stovyklų valiutų. Stovykloje veikė krautuvėlė. Stovyklos darbuotojai užsidirbdavo stovyklos valiutos, kurią galėjo išleisti krautuvėlėje. Valiuta žlugo, kai Raudonasis kryžius nustojo tiekti amerikietiškas cigaretes. Kitos paklausios prekės buvo skutimosi muilas ir peiliukai, barzdų ir ūsų minkštintojas, plaukų smeigtukai ir šukos.
Vienas pabėgėlis leido Šeinfeldo „Žinias“, dviejų puslapių dienraštį. Į lietuvių kalbą išversdavo tarptautines žinias, kurias išgirsdavo per radiją. Šeinfeldo lietuviai galėjo kreiptis į vietinę Hoffmano spaustuvę tiktai gavę leidimą iš UNRRA Team 569 įstaigos. Viurzburge ir vėliau Šeinfelde veikė L.Vismanto leidykla Venta, išleidusi dešimt knygų, tarp jų Brazdžionio, Aisčio ir Katališkio knygas bei Maironio "Pavasario Balsus". Prano, Aleksandro ir Vlado Šulaičių leidykla "Sudavija" taip pat knygų išleido Šeinfelde. Lietuvių teisininkų tremtinių draugijos Šeinfeldo skyrius išleido "Baudžiamojo statuto" ištraukas. 
Šeinfeldo stovykloje taip pat veikė gimnazija. Konspektus daugino rašomąja mašinėle, o du vadovėlius išspausdino rotatoriumi. Gimnazijai vadovavo I. Malinauskas. Jisai 1947-1949 m. pirmininkavo lietuvių karo pabėgėlių mokslo cenzui nustatyti komisijai.  
Lietuviai krikščionys demokratai 1946 m. spalio mėn. Šeinfelde sušaukė savo konferenciją ir sudarė centro komitetą. 
Šeinfeldo stovykloje jos viršininkas Stasys Birutis subūrė pirmąją Vytauto Didžiojo vardu pavadintą baltijiečių kuopą. Baltijiečių sargybos kuopos saugojo Niurnbergo teisme teisiamus nacių Vokietijos karo nusikaltėlius.
Šeinfeldo stovykloje gyveno Lietuvos kariuomenės vadas Stasys Raštikis. KGB agentas Simas Pečiulionis turėjo atvykti į Šeinfeldo stovyklą ir ten iki tų pačių metų 1948 m. kovo 1 d. nužudyti Raštikį, tačiau suimtas buvo Kaselio stovykloje.
Karo aviacijos majoras Leonardas Peseckas buvo Šeinfeldo lietuvių sporto klubo „Kovas“ pirmininkas. Stovykloje gyveno Aviacijos leitenantas Kazys (Markevičius) Markus.
Česlovas Masaitis JAV vadovavo Šeinfeldo stovykloje gyvenusių lietuvių draugijai.
FK Vova Vilnius

Istorija

Nuo 2004 metų komanda aktyviai dalyvauja tarptautinėse mėgėjiško futbolo turnyruose. Per keleta metų komandos atstovų buvo aplankyta daugelis šalių, tarp kurių yra Brazilija, Argentina, Anglija, Italija, Belgija, Ispanija, Latvija, Baltarusija, Vokietija, Švedija ir kitos.
Pavadinimo kilmė: treniruotėje vyko balsavimas, kurio metu kažkas sušuko: „O, davai, pavadinam „FC VOVA“?!" (Vova buvo, turbūt, blogiausias žaidėjas kada nors žaidęs su "vovišių" kompanija).
Jomantai (Šilutė)

Istorija

Jomantų kaimas minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 9 šeimos. 1695 m. kaime gyveno 17 šeimų. Jomantų kaimas pažimėtas 1735 m. J. F. Betgenat’o „Prūsų Lietuva“ žemėlapyje. 1936 m. kaime buvo 15 ūkių, turėjo 255 ha žemės – stambiausias – 40 ha; 10 ūkių – po 20 ha. Prieš antrą pasaulinį karą Jomantų kaimas iškeltas į vienkiemius. Kaimo žemė nuo 1950 m. priklausė „Tarybų Lietuvos“ kolūkiui, o jį 1959 m. perorganizavus – „Ašvos“ tarybiniam ūkiui (iki 1992 m.). 1976-1990 m. kaimo šiaurės vakarų pakraštyje buvo didelis aptvaras, kuriame ganėsi apie 50 danielių ir virš 20 muflonų.
Mirnyj atom (laikraštis)

Mirnyj atom (Taikusis atomas) – Visagino (tuo metu Sniečkaus) savaitraštis, ėjęs 1988–1989 m. rusų ir lietuvių kalbomis.

Istorija

Pirmasis „Мирный атом“ („Taikus atomas“) numeris pasirodė 1988 m. birželį. Leidėjas – Ignalinos atominė elektrinė. Paskutiniais leidybos metais susijungė su savaitraščiu „Energetik“ („Energetikas“) ir ėjo „Dobryj den“ („Gera diena“) pavadinimu. Žinomas tiražas – 300 egzempliorių lietuvių kalba ir 2700 egzempliorių rusų kalba. Savaitraštis skaitytojus pasiekdavo antradieniais. Išėjo 55 numeriai,

Redaktorius

Leidinį redagavo O. Berioza.
Arūnas Jurkšas

Biografija

Baigė Panevėžio internatinės sporto mokyklą.
1990 m. A.Jurkšas pirmą kartą pelnė Lietuvos čempionato medalį - bronzos medalis ietį numetus 58,00 m. Nuo 1992 m. iki 2000 m. Jurkšas tapo absoliučiu Lietuvos ieties metimo čempionu. 1998 m. atstovavo Lietuvai Europos čempionate, bet finalo nepasiekė. 1999 m. pasaulio čempionate atrankiniame etape pagerino Lietuvos rekordą, bet į finalą nepateko. 2000 m. Suomijoje vykusiose varžybose A.Jurkšas pagerino nacionalinį rekordą ietį numesdamas 82,24 m. Tais pačiais metais sportininkas dalyvavo Sidnėjaus olimpinėse žaidynėse, bet į finalą nepateko.
FC Viktoria Plzeň

Istorija

Klubo ištakos siekia 1911 m.
Koptų kalendorius

Istorija

Šis kalendorius remiasi reformuotu senovės Egipto kalendoriumi. Reformą 238 m. pr. m. e. įvykdė Ptolomėjus III tam, kad būtų išvengta nuolatinio kalendoriaus vėlavimo. Kadangi senojo kalendoriaus metai turėjo 365 dienas, jis atsiliko nuo tikrųjų saulės metų maždaug 0,25 dienos. Todėl Ptolemėjus įvedė papildomas keliamųjų metų dienas. Tačiau Egipto šventikams šį reforma nepatiko, tad šis naujas kalendorius buvo priimtas tiktai 25 m. pr. m. e., kai Romos imperatorius Augustas formaliai reformavo Egipto kalendorių. Šis naujasis kalendorius dar buvo žinomas kaip Aleksandrijos kalendorius. Jame vietoj 5 metų pabaigos dienų kas ketverius metus buvo pridedamos 6. Tokiu būdu Aleksandrijos kalendorius buvo sinchronizuotas su neseniai sukurtu Julijaus kalendoriumi ir egiptiečių Naujieji metai (Thouto 1 d.) visada švenčiami rugpjūčio 29 d. pagal Julijaus kalendorių. 1901–2098 m. laikotarpiu tai beveik visada atitinka rugsėjo 11 d. Grigaliaus kalendoriuje.
Šio kalendoriaus metai ir mėnesiai sutampa su Etiopų kalendoriaus metais ir mėnesiais, tačiau skiriasi jų numeriai ir pavadinimai.
Tas prakeiktas šarvuotas traukinys

Turinys

1944 m., Prancūzija. Grupė nuteistų amerikiečių kareivių vežama į įkalinimo vietą, tačiau patenka į pasalą. Nuteistiesiems pavyksta pabėgti ir jie nusprendžia pasiekti Šveicarijos sieną. Kelyje jiems tenka kovoti su vokiečiais, kol susiduria į priešo užnugarį pasiųstais britų žvalgais. Neišsiaiškinus kas yra kas, įvyksta susišaudymas ir žvalgai žūva. Dezertyrai atsiduria pas partizanus, kur atvykęs britų karininkas juos demaskuoja. Nepaisant to, būrio vadas leitenantas Ygeris įtikina karininką vietoj žuvusių žvalgų užduotį užpulti šarvuotą traukinį patikėti jiems...
Laurynas Ivinskis

Biografija

Gimė neturtingų bajorų šeimoje. 1831 m. baigė unitų – bazilijonų vidurinę mokyklą Kolainiuose. 1841 m. Šiaulių gimnazijoje išlaikė namų mokytojo egzaminus, o 1847 m. Kauno gimnazijoje – miesto mokytojo egzaminus.
Mokytojavo Rietave, Joniškėlyje, dvaruose. Parengė pirmąjį periodinį leidinį Didžiojoje Lietuvoje – lietuviškąjį kalendorių. Jis išėjo Vilniuje, J. Zavadskio spaustuvėje, pavadinimu „Metu skajtlus ukiszkas ant metu Wieszpaties 1846 m.“ Tą vardą dukart keitė, kol nuo 1848 m. nusistovėjo „Kalendorius arba metskajtlus ukiszkas“, ėjo ligi 1864 m. 1866–1867 m. turėjo kalendorių perrašyti rusų raidėmis. 1878 m. išleido lotynų raidėmis, bet be lenkiškų ženklelių. Iš viso išėjo 22 (19 lotynų raidėmis ir 3 rusiškomis) kalendoriai.
1856 m. parengė pirmojo lietuviško laikraščio „Aitvaras“ projektą, bet negavo leidimo jam išleisti. Buvo užsimojęs iš visų esamų žodynų sudaryti vieną, papildant savo surinktais žodžiais. 1864 m. laikinai perkeltas į Kauną. Nuo 1869 m. Renave mokė grafo A. Renė vaikaičius. Iš Renavo važinėjo dėstyti į Lubių slaptą lietuvišką mokyklą. 1872 m. apsigyveno Šiauliuose pas Nikolajų ir Aleksandrą Zubovus kaip jų sūnaus Vlado korepetitorius. Apie 1874 m. grįžęs į Rietavą, mokytojavo, grojo Irenėjaus Oginskio orkestre, dainavo chore, įsijungė į gyvulių globos draugijos veiklą.
Paliko rankraštinę lenkų-lietuvių kalbų žodyno dalį, lietuvių kalbos gramatiką, buvo pradėjęs rašyti rusų-lietuvių kalbų žodyną. Kalendoriuje paskelbė lietuvių rašytojų kūrinių, tautosakos, iš lenkų kalbos išvertė prozos ir poezijos, pats rašė eiles. Buvo sudaręs mineralų, uolienų bei akmenų pavadinimų sąrašą. 1864 m. su S. Mikuckiu išleido pradžiamokslį „Abėcėlė žemaitiškai lietuviška“.
Ričardas Pudževelis

Biografija

1986 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius. 2007 m. Kauno technologijos universitete baigė viešąjį administravimą.
2007-2011 m. Kauno rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno rajono skyriaus narys. 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys, išrinktas, bet atsisakė mandato.
Baltasis gandras (žurnalas)

Baltasis gandras – Lietuvos ornitologų draugijos ketvirtinis leidinys (žurnalas), ėjęs 1995–2003 m. Vilniuje.

Istorija

Redaktorius R. Barauskas. Tiražas – 2000 egz. 1996–1999 m. per metus buvo parengiami ir išleidžiami 4 numeriai. Nuo 2000 m. pradėta leisti 6 numeriai per metus. 2000 m. žurnalo leidimas abipusiu sutarimu buvo perduotas Kauno krašto ornitologų draugijai – LOD skyriui.
Smilgių Šv. Jono Krikštytojo sentikių cerkvė

Istorija

1909 m. pastatyti Smilgių šv. Jono Krikštytojo sentikių maldos namai (cerkvė). Tai nesudėtingos architektūros, geltonos spalvos gyvenamojo namo tipo medinis pastatas su nedideliu bokšteliu-varpine. Dėl vertingų senovinių ikonų ne kartą apvogti. 2009 m. švenčiant Smilgių kaimo 100-metį maldos namai restauruoti ir perdažyti. Pirmasis maldos namų popas – Michailas Dorondovas (rus. Михайл Дорондов).
Mokolų seniūnija

Istorija

Seniūnija pradėjo darbą 2002 m. gegužės 14 d.
Kauno Kristaus Prisikėlimo cerkvė

Istorija

Tai ankstyviausias mūrinis statinys buvusiose kapinėse, iškilęs stačiatikių sklypo centre. Bažnyčia suprojektuota 1858 m. Vyriausioje kelių ir viešųjų pastatų valdyboje Sankt Peterburge. Pastatas nedidelis, graikiško kryžiaus plano. Statant išplėsta priebažnyčio dalis, virš jo iškeltas bokštelis. Nuo prospekto link bažnyčios vedė tiesus takas. 
Iki 1935 m. buvo metropolito katedros cerkvė. Po Pirmojo pasaulinio karo parapijos lėšomis atliktas remontas, 1923 m. pašventinta. 1935 m. pastačius naują Apreiškimo Švč. Dievo Motinai katedrą, Prisikėlimo bažnyčia priskirta jai (tapo filija), reikšmė sumažėjo.
1947 m. sovietų valdžia oficialiai įregistravo parapiją. Bažnyčioje mišias laikė katedros šventikas. 1957–1958 m. atliktas kapitalinis remontas. 1962 m. valdžia bažnyčią uždarė neva dėl to, kad viena religinė bendruomenė negali naudotis dviem šventyklomis vienu metu. Bažnyčia performuota į archyvą. 2000 m. pradžioje bažnyčia suremontuota ir vėl atidaryta.
Mykolas Pranciškus Sapiega

Biografija

Kilo iš magnatų Sapiegų giminės Čereisko-Ružano linijos, herbo „Lis“ savininkas, Lietuvos didžiojo etmono ir Vilniaus vaivados Kazimiero Jono Sapiegos (1638–1720) ir Kritinos Barboros Hlebavičiūtės (m. 1695) antrasis sūnus. Turėjo brolius Stanislovą Jurgį ir Aleksandrą Povilą.
Mykolas Pranciškus Sapiega mokėsi jėzuitų kolegiume Varšuvoje ir Braneve (Braunsberge). 1689 m. pradžioje savo tėvo buvo išsiųstas pas Austrijos feldmaršalą, hercogą Karolį Lotaringą pabandyti Vienoje sudaryti sąjungą tarp Sapiegų ir Austrijos rūmų. Tais pačiais 1689 m. įstojo į Austrijos armijos tarnybą, 1690 m. dalyvavo karinėse kampanijose prieš turkus-osmanus. 1690 m. Mykolas Pranciškus Sapiega grįžo į tėvynę ir gavo Lietuvos didžiojo žirgininko pareigybę. 1691 m. dalyvavo Lenkijos karaliaus Jono Sobieskio kampanijoje į Moldaviją, po to išvažiavo į Austriją.
1692 m. balandžio 28 d. gavo Austrijos armijos generolo-feldvachtmeisterio (generolo-majoro) laipsnį. 1693–1694 m. buvo 47-ojo pėstininkų pulko vadu, 1693 m. dalyvavo Austrijos armijos Belgrado apgultyje. 1694 m. lapkritį kaip apdovanojimą už karinę tarnybą Šventosios Romos imperatorius Leopoldas I Mykolą Pranciškų Sapiegą paskyrė šarvuoto pulko vadu.
1695 m. Mykolas Pranciškus Sapiega grįžo į LDK. Tėvynėje dalyvavo kovoje su Lietuvos didžiojo kanclerio Karolio Stanislovo Radvilos šalininkais, kurią laimėjo ir įgijo Sapiegom naujas žemės valdas. 1698 m. palaikė Saksonijos kurfiursto Augusto Stipriojo kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. Tais pačiais 1698 m. gavo Lietuvos artilerijos generolo laipsnį. 1699 m. jam buvo perduota Ašmenos seniūnija. 1700 m. nuo Austrijos imperatoriaus gavo feldmaršalo-leitenanto laipsnį ir Šventosios Romos imperijos kunigaikščio titulą.
1696–1700 m. Mykolas Pranciškus Sapiega dalyvavo kovose su antisapieginiais konfederatais, vadovaujamais Žemaitijos generalinio seniūno, kunigaikščio Grigaliaus Antano Oginskio. 1700 m. lapkričio 18 d. vadovavo Sapiegų kariams kovoje su ginkluotų bajorų pulku Valkininkų mūšyje. Sapiegos patyrė pralaimėjimą, o generolas Mykolas Pranciškus Sapiega pasidavė į nelaisvę ir buvo bajorų užmuštas kitą dieną.
Vedęs nebuvo ir palikuonių nepaliko.
Bitola

Istorija

Miestas pradėtas kurti XI a. pradžioje, nuo 1395 m. Monastiru vadintas miestas užgrobtas turkų, XV-XVII a. čia buvo musulmonų sunitų centras. Nuo 1912 metų priklausė Serbijai, po Antrojo pasaulinio karo – Jugoslavijai.
Hipatija

Hipatija (sen. gr. Ὑπατία, apie 370 m. – 415 m. Aleksandrijoje) – senovės Graikijos mokslininkė, astronomė bei filosofė neoplatonikė. Laikoma pirmąja moterimi matematike.
Parašė Platono, Aristotelio ir kitų graikų filosofų, astronomų, matematikų veikalų komentarų. Iki mūsų dienų jos darbų nėra išlikę.
Buvo nužudyta koptų krikščionių fanatikų minios.
Valentina Karatajūtė-Talimaa

Biografija

Brolis Vladas Karatajus.
Baigė Ukmergės mergaičių gimnaziją. 1954 m. baigė Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultetą. 1958 m. biologijos mokslų kandidatė. 1976 m. Maskvos universitete apsigynė disertaciją, geologijos ir mineralogijos mokslų daktarė.
Nuo 1957 m. Geologijos ir geografijos instituto (1963–2002 m. Geologijos institutas) mokslo darbuotoja, 1964–1965 m. Paleontologijos sektoriaus vadovė. 2002 m. stuburinių paleontologijos draugijos (JAV) garbės narė.

Mokslinė veikla

Svarbiausios tyrimų sritys: Eurazijos šiaurės dalies silūro ir devono sistemų šarvuotųjų žuvų (Antiarchi), ankstyvųjų primityvių bežandžių (telodontai) ir seniausių kremzlinių (Chondrichthyes) žuvų radiniai, jų pasiskirstymas. Aprašė ir apibūdino 100 naujų rūšių. Dalyvauja UNESCO kuruojamuose projektuose. Dalyvavo geologinėse (stratigrafijos ir paleontologijos) ekspedicijose į Špicbergeną, Šiaurės Žemę, Taimyrą, šiaurės Uralą, šiaurės Kazachiją, Tuvą, Podolę, Baltijos kraštus ir kitur. Pagrindė silūro ir devono sistemų ribą ir patikslino stratigrafiją. 150 straipsnių, knygų autorė ir bendraautorė.
Vandenlenčių sportas

Vandenlenčių sportas (angl. wakeboarding) – ekstremali vandens sporto šaka, kuomet sportininkas laikosi ant specialios lentos vandens paviršiuje ir yra lynu tempiamas katerio arba traukiami kabelio.
Vandenlenčių sportas yra viena iš potencialiausių sporto šakų patekti į olimpines žaidynes.
1946 m. įkurta tarptautinė šio sporto federacija. 1967 m. federaciją pripažino Tarptautinis olimpinis komitetas. Nuo 2005 m. įtrauktas į Pasaulio žaidynių programą.
Lietuvoje ši pramoga pasirodė 2010 m., dabar sparčiai populiarėja, įrengiami vandenlenčių parkai.
Algirdas Zokaitis

Biografija

1993 m. baigė Vilniaus valstybinis universitetą, ekonomistas vadybininkas. UAB „De Laval“ Pietų Lietuvos pardavimų vadybininkas.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šakių rajono skyriaus narys.
2004–2007 m. ir nuo 2007 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Audrutė, vaikai Žydrūnas, Eglė, Kęstutis
Antanas Sebeckas

Biografija

1980 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, miškų ūkio inžinierius.
Nuo 1973 m. Palangos botanikos parko mechanikas, fitopatologas, nuo 1976 dekoratorius, sodininkas, nuo 1977 m. parko inžinierius, nuo 1992 m. direktorius. 
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Palangos skyriaus narys. Nuo 2011 m. Palangos savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Jovita, vaikai Viktorija, Edvinas.
Atbara (miestas)

Istorija

Miestas išaugo XIX a., pradėjus geležinkelių statybas. 1898 m. netoliese vyko Atbaros mūšis tarp jungtinių britų–egiptiečių pajėgų ir sudaniečių sukilėlių.
Karanovo kultūra

Arealas

Karanovo kultūra 6000–2700 m. pr. m. e. buvo paplitusi Pietų (Maricos slėnis) ir Vidurinėje Bulgarijoje, Pietų Rumunijoje. Skiriami šeši Karanovo kultūros laikotarpiai.

Kultūra

Neolite (1-3 laikotarpiai) Karanovo kultūros žmonės – žemdirbiai – atsikėlė į Maricos slėnį, manoma, per Makedoniją ir Vakarų Bulgariją. Kultūrai būdinga savita kaimų architektūra ir keramika. Kaimai buvo išplanuoti lygiagrečiomis gatvėmis, namai stovėjo vienas greta kito, aptverti tvora, manoma, kaime gyveno apie 300 žmonių. Gyveno dideliuose stačiakampiuose pastatuose, statytuose iš plonų rąstelių, sienas glaistė moliu, grindis klojo iš perskeltų rąstų. Namo viduryje buvo didelė krosnis. Augino kviečius, miežius, avižas, žirnius ir lęšius. Naudojo raginius pjautuvus su titnaginiais ašmenimis, akmeninius ir kaulinius įrankius, rasta akmeninių girnų, kaulinių šaukštų. Veisė avis ir ožkas. Keramika – tulpės pavidalo vazos su cilindrine kojele, raudoname fone išdažytais baltais ornamentais (įvijomis, trikampiais), tinkliniu raštu. neolito pabaigoje pradėta naudoti pilka ir juoda (aprūkyta dūmais) keramika, puošta įdubomis ir apkrėsta balta pasta.
Vėlesniais laikotarpiais kaimai nesiplėtė, namai buvo atnaujinami arba perstatomi, greičiausiai dėl gynybinių sienų, dažniausiai kaimą juosė 3 eilių statinių tvora, saugojo pylimai. 3-4 laikotarpiu (5500–5000 m. pr. m. e.) Karanovo kultūra ėmė plisti, kai kurie jos elementai pasiekė Dunojaus žemupį, Dramos slėnį (už Rodopų kalnų) ir Trakijos lygumas. Iš 6 laikotarpio, veikiant Gumelnicos kultūrai susiklostė lokalinė Gumelnicos-Karanovo kultūra. Rasta namų su krosnimis, grūdų atsargų, keramikos, puoštos grafitais, jos gyvenviečių gausu Rumunijoje ir šiaurės Makedonijoje – jų žinoma apie 1000. Apie 2700 m. pr. m. e. Karanovo kultūra sunyko dėl kurganų kultūros žmonių antplūdžio iš rytų stepių.
Jonas Buivydas

Jonas Buivydas (1894 m. gegužės 5 d. Armeniškiuose, dab. Jurbarko raj. – 1968 m. birželio 22 d. Vest Palm Byče, Florida) – literatas, Amerikos lietuvių visuomeninis veikėjas.

Biografija

1911 m. su tėvais atvyko į JAV ir įstojo į Amerikos lietuvių socialistų sąjungą (ALSS). Buvo Vudhaveno (Niujorkas) ALSS kuopos narys. 1939–1954 m. – ALSS CK sekretorius.
Nuo 1954 m. Lietuvių darbininkų draugijos Centro komiteto pirmininkas. Amerikos lietuvių tarybos (ALT) steigimo iniciatorius. Bendradarbiavo leidiniuose „Keleivis“, „Naujienos“.
Louis Charles Antoine Desaix

Biografija

Gimė 1768 m. Ayat-sur-Sioule vietovėje, Prancūzijos Overnė provincijoje. Kilęs iš senos kilmingos dvarininkų šeimos. Mokėsi karališkoje karo mokykloje. 1783 m. tapo pėstininkų leitenantu. Revoliucijos šalininkas. Pasisakė prieš tai, kad iš Prancūzijos karaliaus Liudviko XVI būtų atimta karūna, dėl to buvo suimtas ir du mėnesius kalinamas kalėjime.
1792–1797 m. kovėsi Reino armijos gretose. Būdamas labai narsus, greitai darė karjerą. Pišegriu prie Lauterburgo tiesiog mūšio lauke paskyrė Dezė brigados generolu. Nuo 1796 m. vadovavo Moro armijos centrui, nuo 1797 m. – Reino armijos centrui. 1798 m. kartu su Napoleonu Bonapartu dalyvavo Egipto ekspedicijoje, vadovavo divizijai.
1800 m. grįžo į Prancūziją ir iš karto Bonaparto buvo iškviestas žygiui į Italiją. Išgirdęs artilerijos kanonadą, Dezė su savo kareiviais įsiveržė į mūšio lauką prie Marengo. Taip jis išgelbėjo mūšį, kurį Napoleonas jau buvo bepralaimįs. Būtent tame mūšyje L. Dezė ir žuvo, kai jį kliudė muškietos šūvis. Dezė buvo geras Bonaparto draugas, po šių kautynių, švęsdamas vieną iš didžiausių savo gyvenime triumfų, Bonapartas su ašaromis pasakė: „Kokia puiki būtų ši diena, jeigu aš šiandien galėčiau apglėbti Dezė“- Kodėl man negalima verkti?… – suaimanavo Napoleonas mūšio įkarštyje, kai jam pranešė, kad Dezė ką tik nukrito nuo žirgo negyvas.
Napoleonas Bonapartas jį laikė vienu geriausių Prancūzijos karo vadų. Sakoma, kad tai vienas iš dviejų atvejų, kad kariai matė verkiantį Napoleoną Bonapartą. Antrą kartą tai buvo kai 1809 m. žuvo jo kitas maršalas Žanas Lanas.
VII amžius

Septintasis mūsų eros amžius – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 601 metų sausio 1 dieną ir pasibaigęs 700 metų gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis
Amžiai: VI amžius – VII amžius – VIII amžius
Rytojus (Tilžė)

Rytojus – tikras ir isztikimas lietuwiu draugas ir jaunųjų laikraštis, ėjęs 1920–1922 m. Tilžėje.

Istorija

Leido Spaudos draugija kartą per savaitę. Spausdintas gotišku šriftu. Spausdino E. Pavlovskio spaustuvė Tilžėje. Leido priedą jaunimui „Darželis“.
Rašė apie Lietuvos ir pasaulio įvykius, svarstė lietuvybės išsaugojimo problemas, Klaipėdos krašto socialinius, švietimo ir kultūros klausimus, persispausdindavo straipsnius iš Lietuvos periodikos.
Redagavo Ansas Baltris, Jonas Ašmys, Erh. Kentraitis, Dominykas Valenčius.