google/wiki40b huggingface dataset:
Viktoras Butkus (1954)

Viktoras Butkus (g. 1954 m. sausio 7 d. Krasnojarskas, Rusija) – Lietuvos chemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, vienas iš biotechnologijų kompanijos „Fermentas“ vadovų.

Biografija

1976 m. baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą. 1982 m. Maskvos Bioorganinės chemijos institute įgijo mokslų daktaro laipsnį, 1990 m. Valstybiniame Maskvos universitete – bioorganinės chemijos habilituoto mokslų daktaro laipsnį.
1976–1979 m. Lietuvos mokslų akademijos Zoologijos ir parazitologijos instituto mokslinis bendradarbis. 1979–1995 m. dirbo Biotechnologijos institute (iki 1982 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis, 1984–1988 m. Nukleino rūgščių chemijos laboratorijos vadovas, 1988–1989 m. Molekulinės biologijos fermentų skyriaus vadovas, 1989–1994 m. instituto direktoriaus pavaduotojas mokslui, 1993 m. paskirtas vadovauti institute įkurtam Molekulinės biologijos centrui).
Nuo 1995 m. UAB „Fermentas“ bendrovės valdybos pirmininkas, 1995–2008 m. „Fermento“ generalinis direktorius. 2002 m. įsteigus kontroliuojančiąją bendrovę „Fermentas International Inc.“, yra jos vykdomasis direktorius ir valdybos pirmininkas .
1994–1997 m. Vilniaus universiteto, 1994 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 1995 m. suteiktas profesoriaus vardas.
Nuo 2002 m. yra Vilniaus universiteto, nuo 2004 m. Biotechnologijos instituto, nuo 2001 m. Lietuvos žinių ekonomikos forumo tarybų narys.

Mokslinė veikla

Yra paskelbęs daugiau nei 40 publikacijų tarptautinėje mokslinėje spaudoje deoksiribonukleorūgščių (DNR) restrikcijos ir modifikacijos fermentų, DNR baltymų sąveikos temomis. 16 išradimų autorius.
Jurgis Dovydaitis

Jurgis Dovydaitis (1907 m. spalio 19 d. Runkiai, Višakio Rūdos valsčius – 2001 m. rugpjūčio 25 d. Vilnius) – Lietuvos tautosakininkas, kraštotyrininkas.

Biografija

Gimė Motiejaus ir Marijos Dovydaičių šeimoje, buvo keturioliktas vaikas. Brolis Lietuvos Nepriklausomybės Akto signataras, Ministras pirmininkas Pranas Dovydaitis. Gimtasis kaimas buvo sunaikintas sovietmečiu, Kazlų Rūdos miškus pavertus kariniu poligonu. Žmona mokytoja Marcelė Kirdeikytė - Dovydaitienė.
1927 m. baigė Kauno "Aušros" gimnaziją, 1942 m. - Vilniaus universitetą. 1947–1951 m. Vilniaus universiteto ir Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas.
Tautosaką rinkti paskatino rašytojas Vincas Krėvė. Nuo 1923 m. sukauptas tautosakos kūrinių archyvas yra seniausias ir didžiausias vieno žmogaus sukauptas tautosakos archyvas Lietuvoje. Surinkta 140000 kūrinių, tai dainų tekstai ir jų melodijos, žaidimai, pasakos, padavimai, sakmės, pasakojimai, anekdotai, patarlės, burtai, prietarai, mįslės, atsiminimai, etnografiniai aprašymai, raudos, papročių aprašai, gamtos garsų pamėgdžiojimai, oracijos, išsiskaičiavimai. 1998 m. archyvą padovanojo "Lietuvių literatūros ir tautosakos institutui". Archyve 350 rankraščių, virš 1200 magnetinių juostų, 800 juostelių, kuriose užfiksuoti tautosakos pateikėjai ir su tautosakos gyvavimu susiję faktai bei daug kitos medžiagos. Lietuvių kalbos žodyno kartotekai užrašė apie 17 000 žodžių. 
Parašė straipsnių apie tautosakos gyvavimą, rinkimą, pateikėjus, papročius.
Vladas Mažeika

Biografija

Pakruojo rajono sporto centro krepšinio treneris – sporto mokytojas. Krepšinio klubo „Pakruojis SC“ generalinis direktorius.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Pakruojo rajono skyriaus narys.
1995–1997 m. ir 1997–2000 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Valerija, vaikai Jurgita, Mindaugas.
Migiškiai

Istorija

1654 m. minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. Gyveno Jonas Stankevičius.
Julijonas Petronis

Biografija

1950–1952 m. Ukmergės rajono Žemaitkiemio MTS politinio skyriaus laikraščio „Komunizmo statytojas“ atsakingasis sekretorius, redaktorius.
1952–1953 m. Ukmergės rajono komjaunimo komiteto sekretorius, 1954–1962 m. Ukmergės rajono laikraščio „Tarybinis kelias“ redaktoriaus pavaduotojas. 1966 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. 1966–1990 m. Ukmergės rajono laikraščio „Gimtoji žemė“ redaktorius.
1958 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, 1966–1989 m. šios sąjungos valdybos narys.
Kargopolio kultūra

Kargopolio kultūra – mezolito pabaigos – neolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal radimvietes Kargopolio (Archangelsko sritis, Rusija) rajone.

Arealas

Kargopolio kultūra 5 tūkstantmetyje pr. m. e. – 2 tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje buvo paplitusi dabartinės Rusijos europinės dalies šiaurės vakaruose (Archangelsko ir Vologdos sritis), prie Lačios, Vožės, Kenozero ir Belojės (iš dalies) ežerų.

Kultūra

Kargopolio kultūros žmonės – medžiotojų ir žvejų gentys. Ankstyvuoju laikotarpiu naudoti grubūs titnaginiai ginklai, kauliniai strėlių antgaliai, duobelinė – šukinė keramika, kurią 4 tūkstantmetyje pr. m. e. pakeitė didelių duobių ornamentais puošta lipdytinė keramika. Vėlyvuoju laikotarpiu plito titnaginiai ginklai, būdingi neolito laikotarpiui, atsirado akmeninių gyvūnų ir molinių žmonių figūrėlių. 2 tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje vyravo glotni ir tinklinė keramika, titnago dirbinių beveik nebenaudota.
Algirdas Petras Kazilionis

Biografija

1948 m. baigė Kauno 6–ąją gimnaziją, 1953 m. – Vilniaus universiteto Istorijos–filologijos fakulteto lietuvių kalbos ir literatūros specialybę. 1950–1952 m. mokėsi Vilniaus dramos teatro studijoje ir įgijo aktoriaus specialybę.
1953–1956 m. dirbo Klaipėdos mokyklose. 1957–1963 m. laikraščio „Tarybinis mokytojas“ literatūrinis darbuotojas, 1963–1993 m. laikraščio „Sportas“ redaktoriaus pavaduotojas. Nuo 1994 m. laikraščio „Lietuvos sportas“ apžvalgininkas. Daugiausia rašė krepšinio ir kai kurių kitų sporto šakų klausimais.
Perako sultonatas

Istorija

Seniausia Perako teritorijoje egzistavusi valstybė buvo Ganga Negara, vėliau čia įsigalėjo Melakos sultonatas. Perako sultonatas yra tiesioginis Melakos sultonato įpėdinis. 1511 m. Portugalams paėmus Melaką, jos paskutinis sultonas Mahmud Šahas pabėgo į Pahangą. Vėliau jis įsitvirtino Bintano saloje, kol 1526 m. portugalai jo tvirtovės nesugriovė. Tada sultonas pabėgo į Sumatrą, kur mirė, palikdamas du sūnus. Vienas sūnus, Muzafar Šahas, įkūrė Perako sultonatą, o kitas sūnus, – Alauddin Riajat Šahas, – įsitvirtino salose, įkurdamas Džohoro sultonatą.
Perakas nepasiekė tokios galybės kaip Džohoras, kuris tuo metu įgijo hegemoniją didžiojoje dalyje malajų teritorijų, tačiau jis klestėjo dėl alavo prekybos ir dėl savo strategiškai palankios padėties. XVII a. pirmoje pusėje Peraką nusiaubė Ačeho sultonatas, kuris jį laikinai prisijungė.
Perakas buvo viena strategiškai svarbiausių valstybių olandams, kurie siekė įsigalėti Malakos sąsiauryje. 1650 m. olandai pasirašė sutartį su Perako sultonu, kuria ji galėjo pasistatyti tvirtovę pakrantėje. Tačiau labai greitai jungtinės Perako ir Ačeho pajėgo sumušė olandus ir išvijo juos. Per XVII a. olandai dar ne kartą nesėkmingai siekė įsitvirtinti krašte.
Per XVIII a. sultonatui galutinai nusilpus, XIX a. į jį kėsinosi Ačehas, Tailandas, bugiai. 1820 m. į šiuos reikalus įsikišo britai, išsaugodami Peraką nuo Tailando aneksijos. Santykiai su Didžiąja Britanija tapo vis tampresni, todėl 1896 m. jis oficialiai įsijungė į Britų Malają kaip Federacinė valstija.
1957 m. Malaizijai iškovojus nepriklausomybę, Perako sultonatas tapo viena iš Malaizijos valstijų. Jame išlaikyta sultono institucija.
Tarptautinis Baudžiamasis Teismas

Tarptautinis Baudžiamasis Teismas, TBT - nuolatinė tarptautinė teismo institucija, įgaliota vykdyti savo jurisdikciją asmenims už labai sunkius, tarptautinę bendriją verčiančius susirūpinti nusikaltimus, nurodytus TBT Statute, ir papildanti nacionalinę baudžiamąją jurisdikciją. Teismo jurisdikciją ir jo veiklą reglamentuoja TBT Statutas.
Teismo buveinė yra Haga, Nyderlandai. Teismo pageidavimu jo posėdžiai gali vykti ir kitur.
Tarptautinis Baudžiamasis Teismas yra tarptautinės teisės subjektas. Jis taip pat turi tokį teisinį subjektiškumą, kurio gali prireikti jo funkcijoms vykdyti ir tikslams pasiekti. Funkcijas ir įgaliojimus Tarptautinis Baudžiamasis Teismas gali vykdyti kiekvienos valstybės, Statuto šalies, teritorijoje, o atskiru susitarimu – ir kokios kitos valstybės teritorijoje.
2013 m. spalio mėn. duomenimis teismą įsteigusį statutą yra ratifikavusios 122 valstybės. Teisme dirba per 300 tarnautojų. 2003-2009 m. teismui vadovavo kanadietis Philippe Kirsch. Nuo 2009 m. šias pareigas eina korėjietis Song Sang-Hyun.
Al-Shabab FC (Rijadas)

Istorija

Klubas įkurtas 1947 m. 
Futbolo komanda 6 kartus tapo šalies čempionais. (1990–91, 1991–92, 1992–93, 2003–04, 2005–06, 2011–12 m.)
Ukrainos Aukščiausioji Rada

2014 m. Rada

2014 m. Rada veikė iki 2019 m. gegužės 20 d., kai Kijeve naujai inauguruotas prezidentas V. Zelenskis pranešė paleidžiąs parlamentą.
2014 m. Radą sudarė deputatai iš šių frakcijų:
Chloras

Naudojimas

Chloro pritaikymas įvairiapusis. Panaudojant chlorą, pagaminama 85% vaistų, 96%  žėmės ūkio augalų apsaugos priemonių. Plastikiniai langų rėmai, lauko baldai, vaistai, dantų pasta, įvairūs balikliai ir valikliai turi savo sudėtyje chloro junginių. Vakarų Europoje 95% geriamojo vandens dezinfekuojama su chloru ir chloro junginiais.

Pavadinimo kilmė

Chloro pavadinimą nulėmė jo spalva: graikiškai chloros – geltonai žalsvas.

Istorija

Dažniausiai chloro junginys, natrio chloridas, jau yra žinomas nuo senovės laikų, archeologai rado įrodymą, kad akmens druska buvo naudojama seniausiai 3000 m. pr. m. e., o druskingas vanduo nuo 6000 m. pr. m. e. Apie 1630 m., chlorą kaip dujas atpažino flamandų chemikas ir gydytojas Jan Baptist van Helmont.
Gediminas Akstinas (1926)

Biografija

1941 m. su šeima ištremtas į Sibirą. 1953 m. baigė Leningrado Lesgafto kūno kultūros institutą. Studijuodamas 1950 m. pirmą kartą apsilankė Kaukaze ir susižavėjo alpinizmu.
Nuo 1953 m. mokytojavo Frunzėje, Vilniuje, Joniškėlyje, Kaune.
Sportinio alpinizmo iniciatorius Lietuvoje, alpinizmo instruktorius. 1957 m. spalio 27 d. išrinktas pirmuoju Respublikinės alpinistų sekcijos prezidiumo pirmininku. 1957 m. Kaukaze įkopė į Dombai Ulgeno traversą (aukštis 4046 m), 1958 m. į Ulutau Cianą (4352 m) ir Ušbą (4710 m). 1958 m. jo iniciatyva surengta 1-oji Baltijos respublikų alpiniada Kaukaze.
Žuvo kopdamas į antrąją pagal aukštį Kaukazo Dychtau viršūnę (5205 m). 43°03′09″ š. pl. 43°08′06″ r. ilg.Kartu žuvo Feliksas Mieliauskas ir Vytautas Vosylius. Žuvusių alpinistų laidotuvės Kaune, Petrašiūnų kapinėse buvo panašios į 1933 m. Dariaus ir Girėno laidotuves.

Gedimino Akstino viršūnė

1959 m. jo vardu pavadinta bevardė viršūnė (4250 m, Terskej Alatau kalnagūbris, Tian Šanis), į kurią įkopė 9 alpinistų komanda, kurios sudėtyje buvo 3 lietuviai: Marija Melinskaitė, Kazimieras Monstvilas ir Paulius Normantas (alpinistas).
Liubotynas

Istorija

Liubotynas įkurtas 1650 m. Ukrainos kazokų. 1937 m. buvo suteiktos miesto teisės.
Jemanželinskas

Istorija

1769–1770 m. įkurtas Jemanželinskajos kaimas ir tvirtovė. Dabartinė gyvenvietė įkurta 1930 m., pradėjus akmens anglių kasybą. Nuo 1932 m. – miesto tipo gyvenvietė, nuo 1951 m. – miestas. 1947 m. atidarytas plytų kombinatas. 1997 m. anglies kasyklos buvo uždarytos.
Kamparas

Kamparas – aromatinio kvapo bespalvių kristalų pavidalo medžiaga, įeinanti į daugelio eterinių aliejų sudėtį, terpenoidas, turintis cheminę formulę C₁₀H₁₆O. Gamtinės kilmės kamparas randamas nuolat žaliuojančiame kampariniame cinamone (Cinnamomum camphora), augančiame Azijoje, daugiausiai Sumatroje, Borneo, Taivane, taip pat kamparmedyje (Dryobalanops), okotijose (Ocotea usambarensis). Daugiausiai kamparo kaupiasi medienoje ir šaknyse. Sintetinis kamparas gaunamas iš balteglės sakų ir terpentino.
Plačiai naudojamas medicinoje  kaip antiseptinė, tonizuojanti, nervų spazmus malšinanti priemonė. Iš jo aliejaus gaminami preparatai, kurie naudojami kvėpavimo takų ligoms, peršalimams gydyti, taip pat kaip skausmo malšinamoji priemonė. Kamparas pasižymi baktericidinėmis ir dezinfekuojamosiomis savybėmis, turi refleksinį poveikį vartojant įtrynimams, gerina kraujo apytaką ir gaivina odą. Vartojamas lokaliai kamparas dirgina odoje esančias juntamųjų nervų galūnes, todėl išsiplečia odos ir po ja esančių audinių kraujagyslės, toje vietoje gerėja kraujotaka ir medžiagų apykaita. Preparatas tinka mažinti raumenų, sąnarių skausmą, slopinti uždegimą, skatinti uždarų traumų gijimą. Paprastai kamparas vartojamas išoriškai. Gaminami įvairūs tepalai, linimentai (vaistinių medžiagų mišiniai su aliejais), milteliai, spiritai.
Kamparo medžių žievė ir lapai naudojami kamparo smilkalų gamybai. Šių smilkalų kvapas yra gana aitrus, tačiau vertinamas, nes padeda susikaupti, tonizuoja, teikia energijos.

Istorija

Senovės Egipto medicinos traktatuose aprašyta gydomoji kamparo galia - jį nuo įvairių ligų gydymui žmonės naudojo nuo senų laikų: gydė žemą kraujo spaudimą, vartojo gaivinimui ar prasidėjus epidemijoms. Senovės gydytojai pacientams pabrėždavo, kad jie nesirgs ir džiaugsis gyvenimu tuomet, jei šalia namų augins kamparo medį. Naudojo aromaterapijoje. Kamparo smilkalus senovėje vartojo organizmo valymui nuo toksinų, o patalpas – nuo kenkėjų vabzdžių, dvasių, neigiamos energijos.
Kalvagūbris

Kalvagūbris – neaukšta, mažai suskaidyta gūbrio pavidalo pakiluma. Lietuvoje būdingi akumuliaciniai moreniniai kalvagūbriai, susidarę žemės paviršių sustūmus ledyno liežuviams. Būdingas plotis 0,5-1 km, ilgis – keliolika km.
Gausiausia kalvagūbrių Aukštaitijoje, Žemaitijoje, vidurio Lietuvoje ryškus Vilkijos kalvagūbris. Kiti didesni kalvagūbriai: Vilkyškių, Linkuvos, Veiverių, Šilavoto. Kalvagūbriai taip pat susidaro dėl erozijos, suirus seniau gyvavusiems kalnagūbriams. Didesni pasaulio kalvagūbriai: Donecko, Angaros, Jenisėjaus, Salairo, Timano.
Vidugirių Pal. Jurgio Matulaičio bažnyčia

Parapijos istorija

Būdami gana tolokai nuo arčiausios bažnyčios Punske, Vidugirių ir gretimų kaimų gyventojai nusprendė pastatyti kaime bažnyčią. JAV lietuvių mecenatai Marija ir Antanas Rudžiai pažadėjo paremti jos statybą ir pažadą tęsėjo. 1986 m. pradėti statybos darbai, o 1992 m. paskelbiama, kad iš kelių Punsko ir Seinų parapijų kaimų įkurta nauja Vidugirių parapija. Šio projekto autorystė priskiriama Punsko ir Seinų klebomams Ignotui Dzermeikai ir Stanislovui Rogovskiui. Lenkijos lietuviai šiame sprendime įžvelgė bandymą suskaldyti lietuvių tikinčiuosius Lenkijoje. Parapijos taryba ir lietuvių organizacijos protestavo: rengia mitingus, rašė Luko vyskupui raštus, reikalaudami sprendimą atšaukti. Lietuvos žmogaus teisių asociacija kreipėsi į Lenkijos prezidentą ir kitas institucijas prašydama padėti.  Nebaigtos Vidugirių bažnyčios duris buvo užtvertos metalinėmis sijomis. 820 šeimos pasisakė prieš naujos parapijos steigimą. Parapijos taryba kreipėsi į kaimo seniūnus, ragindama žmones nepriimti kalėdojančio kunigo Dzirmeikos, nuo jo nusišalino beveik visi parapijiečiai. Galiausiai Ignotas Dzermeika buvo atšauktas iš klebono pareigų.
Vidugirių bažnyčios parapijiečiai liko Punsko parapijoje, o pati Vidugirių bažnyčia tapo Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčios padaliniu.
Hatajaus valstybė

Istorija

Būsimos Hatajaus valstybės teritorija anksčiau buvo Osmanų imperijos Alepo vilajeto dalis. Po Pirmojo pasaulinio karo šią teritoriją okupavo Prancūzija ir valdė kaip Prancūzijos Sirijos mandatinės teritorijos dalį.
1921–1923 m. Aleksandretos sandžakas buvo autonominis sandžakas. Tai buvo paremta 1921 m. spalio 20 d. Prancūzijos-Turkijos sutartimi, atsižvelgiant į tai, kad sandžake gyveno ne tik arabai, kurdai ir armėnai, bet ir didelė turkų bendruomenė. Vėliau Aleksandretos sandžakas buvo prijungtas prie Alepo valstybės, o 1925 m. – prie Sirijos valstybės, bet išlaikė ypatingą statusą.
Tuometinis Turkijos parlamento pirmininkas Mustafa Kemalis Atatiurkas nepripažino, kad Aleksandretos sandžakas yra Prancūzijos mandatinėje teritorijoje. 1923 m. kovo 15 d. jis, sakydamas prakalbą Adanoje, pareiškė, kad tas kraštas „keturiasdešimt šimtmečių buvo turkų tėvynė“ ir „negali būti belaisvis priešų rankose“. Turkų politikai siekė prisijungti Aleksandretos sandžaką, kai 1935 m. pasibaigs Prancūzijos Sirijos mandatas. Vietiniai turkai kūrė įvairias organizacijas ir institucijas, kurios propagavo ir populiarino susijungimo su Turkija idėjas.
1936 m. sandžake vyko neramumai, įsikišo Tautų Sąjunga, ir 1937 m. lapkritį įvestas naujas srities statutas, pagal kurį sandžakas tapo „atskiru, bet neatskirtu“ nuo Sirijos užsienio reikalų požiūriu, jo gynybą užtikrino tiek Prancūzija, tiek Turkija.
1936 m. Atatiurkas Aleksandretos sandžakui sukūrė pavadinimą Hatajaus provincija, o Hatajaus klausimą iškėlė Tautų Sąjungoje. Tautų Sąjungos pavedimu Prancūzijos, D.Britanijos, Nyderlandų, Belgijos ir Turkijos atstovai parengė Hatajaus konstituciją. Pagal konstituciją Hatajus tapo autonominiu sandžaku Sirijos viduje. Nežiūrint šiokio tokio tarpetninio smurto, 1938 m. viduryje įvyko rinkimai į vietinę įstatymų leidybos asamblėją, kuri ėmė veikti.
Pasaulio greitojo čiuožimo trumpuoju taku čempionatas

Pasaulio greitojo čiuožimo trumpuoju taku čempionatas – kasmet vykstantis geriausių pasaulio greitojo čiuožimo trumpuoju taku sportininkų čempionatas. Turnyrą prižiūri ir organizuoja Tarptautinė čiuožimo sąjunga.
Siro-hetitai

Istorija

Prielaidos siro-hetitų valstybių susiformavimui 1180 m. pr. m. e. susidarė žlugus Hetitų imperijai. Iki tol per II tūkst. pr. m. e. hetitai valdė šį kraštą tiek politiškai, tiek kultūriškai. Taip vadinamojo Bronzos amžiaus žlugimo metu Hetitų imperija subyrėjo, nunyko miestai, dauguma gyventojų pasitraukė į kaimus. Šis procesas siejamas su Jūros tautų antpuoliais ir geležies amžiaus pradžia.
Subyrėjus imperijai, hetitų kontrolė susitraukė iki Kapadokijos, tuo tarpu jų seniau kontroliuoti kraštai pietryčiuose tapo nepriklausomi kaip daugybė smulkių siro-hetitų valstybių. Dauguma jų turėjo savo valdovų linijas ir pripažino istorinį tęstinumą su valstybėmis, nepriklausomomis dar iki Hetitų užkariavimo. Kai kurių valstybių dinastijos savo ištakas siejo su hetitų imperijos valdovų dinastija.
Nuo maždaug X a. pr. m. e. kai kuriose siro-hetitų valstybėse (ypač pietinėse) įsitvirtino aramėjai ir aramėjiškos kilmės dinastijos. Valstybių egzistenciją VII a. pr. m. e. baigė Asirijos imperija, nukariavusi ir integravusi šį kraštą į savo valstybę.

Kultūra

Siro-hetitų valstybių gyventojai greičiausiai buvo labai mišrios kilmės, čia maišėsi semitiškas, indoeuropietiškas (hetitams giminingų luvių) ir huritiškas substratai. Oficialiems įrašams buvo naudojami luvių hieroglifai, vėlesniuoju laikotarpiui juos vis labiau išstūmė finikiečių raštas ir aramėjų raštas.
Nepaisant visuotinio kultūrinio nuosmukio Artimuosiuose Rytuose, siro-hetitų valstybės kultūriškai klestėjo. Buvo vykdomos šventyklų statybos, išliko didingi reljefai ir skulptūros. Mene didžia dalimi buvo tęsiamos hetitų tradicijos, vaizduojami mitologiniai personažai, labai paplitę liūtų įvaizdžiai. Žymiausi statiniai - Ain Daros šventykla dievui Ištarui-Šavuškai, Alepo Audros dievo šventykla ir kt.
Nacionalinė farmacijos grupė

Istorija

Įmonė įkurta 1994 m. pavadinimu UAB „Limedika“. 2007 m. pabaigoje kontrolinį UAB „Limedika“ akcijų paketą įsigijo didžiausia Lenkijos farmacijos kompanija PGF (Polska Grupa Farmaceutyczna). 2011 m. įmonės apyvarta siekė 135,3 mln. eurų.
Valdas Kuckailis

Biografija

1992 m. Žemės ūkio bendrovės „Dzūkija“ pirmininkas, 1995 m. Individualios R. Balevičiaus įmonės direktoriaus pavaduotojas.
Nuo 1994 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyriaus narys.
1997–2000 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys.
Ėgliškių (Andulių) evangelikų liuteronų senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos slėnio terasoje stūksančioje kalvoje. Jos rytų–vakarų kryptimi ištęsto ovalo plano, apie 45 m ilgio ir 30 m pločio, apjuostos palaidų akmenų pylimu, kurio rytinėje dalyje paliktas įėjimas.
Paviršius išgaubtas, žemėja link kalvelės kraštų. Kapinėse išlikę keli tuščiaviduriai betoniniai antkapiai, 4 kaltiniai, ažūriniais stilizuoto augalinio motyvo ornamentais puošti kryžiai ir pora tašyto akmens antkapinių paminklų. Viename iškalta trumpa epitafija: „Mikel / Jozaitis / * 10. 8. 1916 / † 5. 6. 1917“, kitame – „JONIS JUSAITIS / * 20 .II. 1904 / † 14. X. 1931 / ILSĖKIS PAKAJOI“.    
Teritorijos plotas – 2 212 kv. metrai.
Į pietus-pietryčius nuo kapinių stūkso Ėgliškių (Andulių) piliakalnis su alkakalniu, o į rytus – priešistorinis kapinynas.

Istorija

Kapinės įrengtos XIX a. pirmoje pusėje, pažymėtos 1860 m. Prūsijos karalystės žemėlapyje. Jose laidoti Ceipių (vok. Zeipen Goerge), 1896 m. pavadintų Anduliais (vok. Anduln, Andullen, Andeln), kaimo evangelikai liuteronai. 
Kapinėse palaidota per 80 žmonių, daugiausia – nuo įvairių ligų mirusių kūdikių ir vaikų. Tarp jų buvo Mikelis Juozaitis (vok. Mikel Jozaitis, gim. 1916 m. rugpjūčio 10 d., mir. 1917 m. birželio 5 d.), Jonio ir Urtės Kubilių duktė Ieva Kubiliūtė (vok. Ewa Kubillus, gim. 1905 m. gruodžio 29 d., mir. 1929 m. rugpjūčio 5 d.), Jonis Jusaitis (gim. 1904 m. vasario 20 d., mir. 1931 m. spalio 14 d.). Kapus žymėjo Mažajai Lietuvai būdingi nedideli mediniai ir ornamentuoti kaltiniai kryžiai, o nuo XX a. pr. – tašyto akmens antkapiniai paminklai ir betoniniai antkapiai.  
Panaikinus Andulių kaimą, nuo 1950 m. kapinės nebenaudojamos. Jos priskirtos Ėgliškių kaimui, 1982–1990 m. ne kartą išniekintos (perkasta dalis kapų, sulankstyti kaltiniai kryžiai, išvežti keli antkapiniai paminklai).
1990 m., 1992 m. ir 1993 m. kapines aprašė ir fiksavo Julius Kanarskas (Kretingos muziejus), 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė), 2013 m. – Arūnas Strazdas (Kultūros paveldo centras). 
1997 m. registruotos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (registro kodas L585), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
Pilkalnio piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Papilės piliakalnis 15 kmLokavos piliakalnis 34 kmKalnelio piliakalnis 36 km
Žagarės piliakalnis 34 kmRekčių piliakalnis 9 kmJurgaičių piliakalnis 26 kmRomučių piliakalnis 8 km
Šilėnų piliakalnis 9 kmKurtuvėnų piliakalnis 23 kmLuponių piliakalnis 12 km
Stulgeliai

Istorija

XX a. tarpukariu kaimas priklausė Kybartų valsčiui. Pirmojo Lietuvos visuotinio gyventojų 1923 m. surašymo metu, čia buvo 4 sodybos ir 36 gyventojai.
Algirdas Šerėnas

Algirdas Šerėnas (rus. Альгирдас Ионович Шеренас; 1930 m. gruodžio 29 d. Liolių kaime, Rietavo valsčius – 1998 m. gegužės 3 d. Lietuvoje) – tremtinys ir rašytojas, Rusijos vererinarijos gydytojas.

Biografija

1941 m. kartu su tėvais ištremtas iš Lietuvos TSR. Tėvas žuvo Kraslago lageryje, o motina su sūnumi ir dukra tremtyje gyveno Komijos ATSR. 1946 m. Algirdas nelegaliai grįžo į gimtinę, bet buvo suimtas ir vėl grąžintas į Sibirą. 1952 m. baigęs Syktyvkaro žemės ūkio technikumą, toliau studijavo Maskvos veterinarijos akademijoje. Gavęs diplomą dirbo veterinarijos gydytoju Komijoje, Syktyvkare. Mokslinio domėjimosi sritis: stambiųjų raguočių ginekologija, savo patyrimą pateikė keliose knygose.
Nors ir gyvendamas toli nuo Lietuvos, bet apie 1990 m. įsijungė į Atgimimo sąjūdžio veiklą: lietuviškoje spaudoje ėmė skelbti straipsnius apie valstybingumą, patriotizmą, pilietinę atsakomybę. Savarankiškai tyrė Stalino laikų lagerių istoriją Komijoje, šiomis temomis išleido keletą knygų. Mirė apsilankymo Lietuvoje metu.