google/wiki40b huggingface dataset:
Dzamamidžima

Dzamamidžima (jap. 座間味島 = Zamami-jima) yra Japonijos sala Ramiajame vandenyne. Ji priklauso Keramos saloms, Šimadžirio apskrityje, Okinavos prefektūroje. Salos plotas siekia 6,66 km², pakrantės ilgis – 23 km, aukščiausias taškas virš jūros lygio – Takazuki kalnas (160,7 m). Gyventojų apie 645.
Šviesiakraštė guotė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 97 psl.
Transsacharinė prekyba

Transsacharinė prekyba – kelių ir gyvenviečių tinklas Saharos dykumoje, kuriuo vyko prekyba tarp šiaurės Afrikos pakrantės miestų ir vadinamosios „juodosios Afrikos“. Transsacharinė prekyba prasidėjo I tūkst. pr. m. e., o pradėjo nykti XVI a.

Senovė

Paskutiniaisiais tūkstantmečiais pr. m. e. susiformavus Saharos dykumai, išsikėlė dauguma joje gyvenusių gyvulių augintojų ir pietinė Afrikos dalis buvo praktiškai atkirsta nuo šiaurinių pakrančių ir viso likusio pasaulio. Tik prijaukinus kupranugarį (pirmosios tikros žinios apie jo naudojimą yra iš III a. pr. m. e.), dykumos apgyvendinimas prasidėjo iš naujo.
Svarbiausieji ankstyvųjų kelių atradėjai buvo garamantai, giminingi libiams. Jie tapo tarpininkais tarp finikiečių ir Afrikos tautų, tiekdami šiems egzotiškas prekes: dramblio kaulus, auksą, smaragdus, stručių plunksnas bei kiaušinius, juodaodžius vergus.
Tuo metu svarbiausiu transsacharinės prekybos uostu šiaurėje tapo Leptis, kuris keliu siekėsi su Sidamu, o iš ten būdavo keliaujama iki pat Nigerio upės. Romos imperijos laikais buvo žinomi trys lygiagretūs keliai per Sacharą.

Viduramžiai

VII a. susikūrus Kalifatui, arabai prasiskverbė į Sacharą ir ėmė islamizuoti vietinius gyventojus. Vyko tautų kraustymaisi, suformavę dabartinę Sacharos tautinę sudėtį. Garamantai davė pradžią dabartiniams berberams ir tuaregams. Pastarieji kėlėsi vis tolyn į pietus, pamažu apgyvendindami Sacharos oazes, Ayro kalnus ir netgi Nigerio pakrantes. Tai suteikė galimybes vystyti pastovesnę prekybą su nuolatinėmis gyvenvietėmis.
Svarbiausi tokie gyvenviečių centrai kūrėsi kalnuotose Sacharos mietose, tokiose kaip Achagaras, Ayras, Tibestis, Adraro plynaukštė, taip pat didelėse oazių sankaupose, tokiose kaip Kufra, Audžila ir pan.
Viduramžiais nusidriekė visas prekybos kelių tinklas, sujungęs šiaurės pakrantės miestus Fesą, Tripolį su Sahelio tautomis: mandžiais, hausais, kanūriais ir kt. Tai sąlygojo Sahelio civilizacijos atsiradimą.

Nunykimas

Transsacharinės prekybos nunykimui didelę įtaką padarė jūros kelių aplink Afriką atradimas XV–XVI a. Kelionės laivu būdavo greitesnės ir patogesnės nei dykuma. XVI a. pabaigoje dauguma Sacharos gyvenviečių buvo nusiaubtos marokiečių armijos. Tai vedė prie lėto prekybos smukimo ir prie pajūrio miestų iškilimo.
Galutinį smūgį tradicinei prekybai sudavė kolonizacija ir tradicinio gyvenimo būdo sunaikinimas, modernių automobilių kelių bei geležinkelių nutiesimas per Sacharą.
Beotukai

Beotukai XV-XVI amžiuje buvo vietiniai Niufaundlando salos gyventojai. Šiuo metu jie jau išnaikinti. Beothuk beotukų kalba reiškia žmonės. Beotukų kilmė tiksliai nežinoma, bet manoma, kad tai buvo algonkinų gentis, maždaug prieš 1000 metų pakeitusi Dorseto kultūrą.

Ankstyvieji kontaktai

Spėjama, kad beotukai ir buvo vikingų aprašytieji skrelingai, tačiau tiksliai tai dar nėra žinoma.
Pirmieji žinomi kontaktai su beotukais buvo užmegzti 1497 m., atvykus Džonui Kabotui. Apytiksliais skaičiavimais, tuo metu salose galėjo būti nuo 1000 iki 5000 vietinių gyventojų.
Europiečiai beotukus vadindavo „raudonaisiais indėnais“, kadangi šie išsidažydavo raudonąja ochra. Vėliau šis terminas pradėtas vartoti visų Šiaurės Amerikos vietinių gyventojų apibūdinimui ir įgavo negatyvų atspalvį.
Vasaromis beotukai žvejodavo pakrantėse, žiemomis – medžiodavo miškuose. Rudenį statydavo specialias užtvaras, kad pasuktų migruojančius karibu elnius laukiančių medžiotojų link. Kaupdavo maisto atsargas žiemai.
Skirtingai, nei kitos indėnų gentys, beotukai stengdavosi išvengti kontaktų su europiečiais, ir šių gyvenvietėms plečiantis, traukdavosi į salų gilumą. Dėl žemių praradimų, kautynių su europiečiais ir mikmakais, europinių ligų (ypač – tuberkuliozės) 1768 metais jų skaičius sumažėjo iki 400, o 1829 m. beotukai buvo oficialiai „išnykę“. Paskutiniai žinomi beotukai gyveno šalia Eksploitso upės žiočių.

Europiečių grobimai

Yra dvi garsios istorijos, kai beotukai buvo pagrobti europiečių.
1819 metais Demasduwit (vėliau pavadinta Mary March) buvo pagrobta anglų, tikintis, kad galės būti vertėja tarp kolonistų ir savo genties. Tačiau netrukus ji mirė nuo tuberkuliozės.
Jos dukterėčia, paauglė vardu Shanawdithit, buvo paskutinė žinoma grynakraujė beotukų genties atstovė. Ją pagrobė 1823-iaisiais ir pavadino Nancy. Paskutinius šešerius savo gyvenimo metus ji pasakojo apie tautos kultūrą ir gyvenimo būdą William Cormack'ui, paskui taip pat mirė nuo tuberkuliozės.
Įpiltis (upė)

Istorija

1779–1781 m. Palangos seniūnijos inventoriuje upė vadinama Impiltupiu, XIX a. – XX a. pradžios Rusijos ir Vokietijos imperijų kariuomenių generalinių štabų parengtuose topografiniuose žemėlapiuose – Juodupiu (vok. Judupis, rus. Юдуписъ). 1976 m. Lietuvos respublikinio žemėtvarkos projektavimo instituto medžiagoje nuo aukštupio iki Senosios Įpilties tvenkinio upė žymima Juodupiu, o nuo tvenkinio iki žiočių – Įpiltimi. 1991 m. Valstybinio žemėtvarkos instituto ir vėlesnėje Lietuvos geodezinėje-kartografinėje medžiagoje rytinė upės dalis vadinama Juodupiu, o nuo santakos su Pievupiu iki žiočių – Įpiltimi.
Upėvardis, matyt, atsiradęs nuo Įpilties kaimo pavadinimo (šis nuo *Impiltis).
Aleksas Ramanauskas

Biografija

2006 m. baigė VšĮ Biržų rajono savivaldybės poliklinikos vyr.gydytojo pavaduotojas.
1993 m. Tėvynės sąjungos narys. 1995–1997 m., 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Ona, vaikai Kęstutis, Šarūnas, Laurynas.
Stefa Rimkevičiūtė

Stefa Rimkevičiūtė (1936 m. lapkričio 4 d. Laukuvoje, Šilalės r.), choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

1952–1956 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. A. Buzys). 1956–1961 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Motiekaičio klasė). Studijų metais dėstė muzikos literatūrą Vilniaus kultūros – švietimo technikume, dirbo koncertmeistere J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje, vadovavo miesto vokaliniams ansambliams.
1961–1962 Šiaulių muzikos mokyklos choro dirigavimo dėstytoja ir miesto vokalinių ansamblių vadovė.
Nuo 1963 rudens Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, kurį laiką dėstė ir Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose. Pedagogė išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1963–1966 vadovavo uostamiesčio mėgėjų chorams ir vokaliniams ansambliams, „Dailės" kombinato mišrųjį chorą parengė 1965 respublikinei dainų šventei Vilniuje.
Nuo 1966 S. Rimkevičiūtė – Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) metodinio kabineto vadovė, vėliau kompozitoriaus Stasio Šimkaus muziejaus vedėja. Padėjo organizuoti mokslines konferencijas, konsultavo vaikų muzikos mokyklas, muzikos mokytojams teikė metodinę pagalbą. 1979 V respublikiniams pedagoginiams skaitymams parengė metodinį darbą „Intonacinė klausa ir jos ugdymas“, sudarė bukletą „Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesnioji muzikos mokykla" (1973), vietos spaudoje paskelbė straipsnių. 1986 pedagogė apdovanota Kultūros žymūno ženklu. Brolis Kasparas Rimkevičius – taip pat kvalifikuotas chorvedys ir pedagogas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Abstrakcija

Abstrakcija – tai, kas atsieta nuo sąsajos su tais elementais, kurie reikšmės atžvilgiu laikomi neesminiais.
Abstrakcijos kūrimo vyksmas yra abstrahavimas – turinio (reikšmės, bendro požymio ir t. t.) atskyrimas arba atsiejimas nuo sąryšio, turinčio dar ir kitų dėmenų, kurių sandermė kaip visuma yra kažkas savito, individualaus, todėl nepalyginamo. Abstrahuodama dvasia atskiria suvokiamą turinį nuo nereikšmingomis laikomų sąsajų, taiko diferenciaciją.
Unikalumas, ypatingumas, nepalyginamumas trukdo pažinimui, todėl siekiant pažinti reikia išskirti objekto esmę, o susijusius elementus vertinti kaip nereikšmingus. Sukūrus abstrakciją (= sąvoką) objektus galima lyginti tarpusavyje ir kombinuoti į bendrą visumos suvokimą.
Anot Karlo Gustavo Jungo, abstrahavimu pasižymi ne tik mąstymas, bet ir jausmas, pojūtis bei intuicija. Abstrahuojant libido atitraukiamas nuo objekto ir nukreipiamas atgal prie subjektyvaus abstraktaus turinio. Abstrahavimo išdava yra sąvoka, o didžiausio laipsnio abstrakcija yra idėja, nes ji visiškai nutolusi nuo objekto, todėl neįsivaizduojama.
Vytautas Vardys

Vytautas Stasys Vardys (anksčiau Žvirzdys) (g. 1924 m. rugsėjo 2 d. Beržoro k., Platelių vls., Kretingos aps., m. 1993 m. spalio 19 d.) – politinių mokslų daktaras, Viskonsino universiteto profesorius, Lietuvių katalikų mokslo akademijos akademikas nuo 1970 m., ateitininkas.

Biografija

Baigęs Palangos progimnaziją, įstojo į Telšių kunigų seminariją, paskui mokėsi Vilniaus ir Eichštato (Vokietija) seminarijose. 1945–1949 m. studijavo filosofiją ir literatūrą Tiubingeno universitete. 1949 m. atvyko į JAV. 1951 m. Carrollo kolegijoje (Helena, Montana) įgijo bakalauro laipsnį. 1953 m. Viskonsino universitete įgijo magistro, o 1958 m. politinių mokslų daktaro laipsnį ir pradėjo dėstyti.

Narystė organizacijose

Nuo mokyklos dalyvavo ateitininkų organizacijos veikloje. 1946–1948 m. Vokietijoje atgaivintos moksleivių ateitininkų organizacijos pirmininkas ir Ateities žurnalo redaktorius. 1953 m. JAV Ateitininkų sąjungos pirmininkas, vėliau Ateitininkų Federacijos tarybos narys. Vienas iš Lietuvos studentų draugijos steigėjų ir ir pirmasis jos pirmininkas (1952 m.). Įsteigė Studentų šalpos fondą. Aktyviai dalyvavo Lietuvių fronto bičiulių sąjūdyje, 1958–1960 m. Į laisvę fondo redaktorius.

Publicistika

Suredagavo ir pats anglų k. parašė straipsnių Lithuania under Soviets: Portrait of a Nation 1940–1965. Literatūrinėmis, politinėmis bei ideologinėmis temomis bendradarbiavo šiuose lietuvių leidiniuose: Ateities spinduliai, Ateitis, Žemaičių prietelius, XX amžius, Žemaičių žemė, Naujoji Lietuva, Studentų dienos, Tėviškės žiburiai, Draugas, Darbininkas, Lietuvių dienos, Aidai, Į laisvę, Lituanus, Lietuvių enciklopedija. Aktyviai rašė straipsnius ir anglų kalba.
Brulino Pivkai

Istorija

Kaimas įkurtas XV a. amžiuje ir priklausė Kolumnos herbo bajorams. Nuo XVII a. priklausė Godlevų šeimai. Nuo 1780 m. iki XIX a. priklausė Mazovijos kaštelionui Aleksandrui Bžostovskiui. XIX a.-XX a. priklausė Godlevams. XIX a. pabaigoje kaimas tapo bajorkaimiu ir priklausė Ostrovo apskričiai Šulbože Kotų valsčiui ir Čiževo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapijai. Bajorkaimį sudarė kaimas ir palivarkas su 600 margų. Bajorkaimiui taip pat priklausė Brulino-Oprawczyki kaimas su 3 namais ir 28 žmonėmis, Brulino-Lipskie kaimas su 67 žmonėmis ir Brulino-Storozumy kaimas. Iki 2003 m. gruodžio 31 d. kaimas priklausė Nuro valsčiui.
Lietuvos transporto valstybiniai numeriai

1992 serijos

Nuo 1992 m. iki dabar yra naudojami trijų raidžių ir trijų skaitmenų numeriai. Numerių, kurie buvo išduoti iki 2004 m., vidurinė raidė žymėjo apskrities pavadinimo pirmą raidę (išskyrus Klaipėdos ir Tauragės apskritis). Dvieiliai numeriai buvo išduodami Z serijos, vėliau Kaune ir Vilniuje – ir V. 2004-aisiais buvo įvesta dabartinė sistema, kurioje registravimo vieta nežymima, raidėms (kaip ir skaičiams) leidžiama atsitiktinė kombinacija.

Taksi

Taksi automobilių numeriai turi geltoną foną ir juodą tekstą. Pavyzdys: T01244. T raidė žymi taksi. Nuo 2018-04-03 patvirtintas naujas taksi numerio standartas. Naujieji – baltos spalvos – numerio ženklai bus išduodami tada, kai pasibaigs turimų, t. y. geltonos spalvos, numerio ženklų atsargos.

Istorinės transporto priemonės

Transporto priemonės, kurios yra senesnės negu 30 metų, ir nebegaminamos daugiau kaip 15 metų, nenaudojamos kasdien turi galimybę naudoti tokio tipo numerius. Pirmieji du skaičiai rodo pagaminimo metus, pvz. (19 nerašomi) 54.

Elektra ir vandeniliu varomos transporto priemonės

Įvestas žymėjimas padėsiantis atskirti elektromobilius ir vandeniliu varomus automobilius iš bendro srauto, mat jiems numatytos lengvatos: nemokamas stovėjimas miesto centre, leidimas važiuoti kai kuriomis autobusų juostomis ir kt. Tokie automobiliai ženklinami valstybiniais registracijos numeriais susidedančiais iš raidžių EV ir keturženklių skaičių, kurių seka prasidėjo nuo 0001.
Asiūklė

Istorija

Rašytiniai šaltiniai teigia, kad Asiūklės kaimas atsirado 1744 metais 1959 m. 19 kaimo sodybų gyveno 71 žmogus. 2009 m. 22 sodybose gyvena 55 žmonės.

Žymūs žmonės

Kralikauskas Juozas: 1878.VII. Asiūklė-Naujoji Ūta-Prienai. Daraktorius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, rėmė Lietuvos šaulius, Nepriklausomybės fondą.
Hermis fondų valdymas

Hermis fondų valdymas (HFV) – dukterinė Hermis Capital bendrovė, investicinės veiklos holdingas, valdantis daugiausiai lietuviškas prekybos ir pramonės bendroves.
Nuo vakarietiškų fondų HFV skiriasi didesniu lankstumu priimant sprendimus bei aktyviai dalyvaujant ir valdant bendrovę. HFV vadovai kartu yra ir akcininkai, todėl už savo sprendimus jie niekam kitam kaip sau neatsako.
HFV nesiekia būti vien finansiniais investuotojais, daro įtaką įmonių veiklai, priimant jos strategiją, svarstant verslo planus, o visa tai įgyvendinant per atstovus įmonių valdymo organuose.

Strategija

Pagrindinė HFV veiklos kryptis – investicijos į stabilias pelningas bendroves, kurių piniginiai srautai yra prognozuojami; tokios, kurios gamina paklausią produkciją ir kurioms galima daryti įtaką, mažinant sąnaudas bei didinant pardavimą, didinant įmonių vertę.
Bronius Juralevičius

Biografija

1953 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1953–1993 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. LŽŪU) dėstytojas, 1963–1974 m. ir 1979–1991 m. žemės ūkio mašinų katedros vedėjas, nuo 1986 m. profesorius. 1957 m. apgynė disertaciją „Daržovių sėjos ir priežiūros mašinų darbinių dalių tyrimas Lietuvos sąlygomis“, technikos mokslų kandidatas.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo sritys: žemės ūkio mašinos, programuoto mokymo metodai.
Barva

Istorija

Barva pradėjo kurtis XVI a. Gyvenvietė pavadinta vietinio indėnų kasiko Barvako garbei. Oficialiai San Bartolomé de Barva gyvenvietė įkurta 1613 m.
Conan O'Brien

Konanas Kristoferis O’Brajanas (angl. Conan Christopher O'Brien; g. 1963 m. balandžio 18 d.) – JAV televizijos laidų vedėjas, komikas, rašytojas, prodiuseris ir įgarsintojas. Jis yra geriausiai žinomas kaip naktinių pokalbių laidų vedėjas. Dabar jis veda „Conan“ laidą.
O’Brajanas gimė Brukline, Masačusetse, airiškoje katalikų šeimoje. Lankydamas Harvardo universitetą, jis ėjo universitete leidžiamo leidinio „Harvard Lampoon“ prezidento pareigas.
Po keleto parašytų komedinių laidų Los Andžele, jis prisijungė prie laidos „Saturday Night Live“ kolektyvo. Jis taip pat buvo poros „The Simpsons“ sezonų scenaristas ir prodiuseris. Jis persikėlė iš Niujorko į Los Andželą, kur jis pradėjo ruošti savo laidą „Conan“.
Nuo 2010 m. K. O’Brajanas veda laidą „Conan“. Jis taip pat vedė „Emmy“ apdovanojimus, specialią televizijos laidą „Kalėdos Vašingtone“ (Christmas in Washington) ir surengė komedijos turą po 32 miestus.
Žvingių herbas

Aprašas

Herbo skydo raudoname lauke auksinė ietis su sidabriniu ietigaliu, virš kurio įžambiu kryžiumi gulsčiai sukryžiuoti sidabriniai kardas ir kalavijas su auksiniais efesais. Ginklų rankenos kairėje skydo pusėje. Ginklai apjuosti žaliu laurų vainiku su auksinėmis uogomis.

Istorija

Žvingiai buvo valsčiaus ir didelio dvaro centras, pro jį ėjo pasienio prekybos keliai. 1744 m. Zigmantas Vaza valdovo dekretu leido ketvirtadieniais rengti turgus, o 1792 m. gegužės 15 d. Stanislovas Augustas Žvingiams suteikė Liustracijos privilegiją. Joje rašoma: „kad tas miestas tiek teismo, tiek miesto valdymo reikaluose, tvirtindamas išrašus ir kitus raštus, patirtų tikrą garbę ir didžiuotųsi atskiru nuo kitų miestų herbu, jam suteikiame tokį herbą, kaip čia yra nupieštas, tai yra lauro vainiku apjuostus kalaviją, ietį ir kardą.“ Raudoname lauke buvo pavaizduota ietis ietigaliu aukštyn su dviem gulsčiai sukryžiuotais kardais smaigaliais į heraldinę dešinę pusę.
Tačiau jau po LDK ir Lenkijos padalijimo jis buvo pamirštas. Tik 1912 m. istorikas Janas Obstas, tyrinėdamas Lietuvos metriką, aptiko Žvingių herbo piešinį.
Istorinį herbą atkūrė dailininkas Arvydas Každailis. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2009 m. kovo 23 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1751.
Ludwig Andreas Feuerbach

Liudvigas Andrėjas Fojerbachas (vok. Ludwig Andreas Feuerbach; 1804 m. liepos 28 d. Vokietijoje, Bavarijoje – 1872 m. rugsėjo 13 d. Niurnberge) – vokiečių filosofas.
Jo giminėje buvo daug talentingų advokatų, akademikų ir dvasininkų. Jaunystėje Fojerbachas buvo labai religingas, Heidelbergo universitete studijavo teologiją. 1824 m. persikėlė į Berlyną, kur klausėsi Hėgelio paskaitų. Tada jis ir paliko teologijos studijas, kad galėtų savo gyvenimą skirti filosofijai. 1830 m. Fojerbachas anonimiškai išleido veikalą "Mintys apie mirtį ir nemirtingumą", kuriame neigė nemirtingos sielos egzistavimą, ir pradėjo mokslininko karjerą. 1837 m. vedė Bertą Lou. Žmona turėjo paveldėjusi tėvui priklausiusio porceliano fabriko akcijų. Dvidešimt trejus metus jie išgyveno jos pilyje Brukberge, versdamiesi iš fabriko teikiamo pelno ir Fojerbacho raštų.
"Krikščionybės esmė", pasirodžiusi 1841 m., susilaukė didžiausio pasisekimo. Tačiau po 1848 m. revoliucijos pralaimėjimo Fojerbacho reputacija sumenko, sumažėjo ir pajamos. Porceliano fabrikas žlugo. Fojerbachas teberašė, tačiau ankstesnio populiarumo jau nebesulaukė. 1870 m. jį ištiko paralyžius, o 1872 m. Fojerbachas mirė. Jis palaidotas Niurnberge. Į laidotuves pagerbti garsaus mąstytojo susirinko daugiau kaip 20 000 žmonių.
Stebuklingas kardas

Siužetas

Keili nori tapti Kameloto karalystės Apskritojo stalo ritere kaip jos tėvas ir lydėti jį į specialius karaliaus Artūro šaukiamus susirinkimus, bet jis nesutinka, teigdamas, jog ji dar per jauna. Atvykus riteriams, seras Ruberis užsipuola Artūrą ir tuo pačiu metu mirtinai sužeidžia Lionelį. Ruberis išvejamas laukan kitų riterių.
Mirus Lioneliui, įkvėpta tėvo narsos mergina dvejus metus praleidžia prižiūrėdama šeimos ūkį, bet savo svajonės nepamiršta. Tuo tarpu, riteriai vėl susirenka kartu su Artūru ir Merlinu aptarti karalystėje įsivyravusią taikos erą, tačiau įskridęs grifas sužeidžia Artūrą ir atima ekskaliburą. Merlinas iškviečią sakalą sidabriniais sparnais, kuris susigrumia su grifu ir šis pametą kalaviją virš Uždraustojo miško. Gretai pasklinda žinia apie kalavijo dingimą ir tai sužinojusi Keili motina uždraudžia jai jo ieškoti. Po kiek laiko Ruberis užsuka pas Džiulianą, siekdamas pasinaudoti ja, kad patektų į Kamelotą. Jis pademonstruoja turimo magiško eliksyro savybę mistiškai sujungdamas savo karius su jų pačių ginkluote, tuo tarpu Keili pasprunka į Uždraustąjį mišką, kurio magiška augalija neleidžia į jį įžengti Ruberio kariams.
Miško glūdumoje Keili sutinka aklą jaunuolį Garetą, kuris nenorom, bet sutinka jai pagelbėti. Pakeliui jiedu sutinka dvigalvį drakoną, kuris pasirodo tenori atsiskirti pusiau. Jiems susigrūmus, drakonas nusprendžia prisijungti prie Keili ir Gareto. Galop jie sutinka milžiną, kuris naudojasi kalaviju vietoje dantų krapštuko. Čia jie dar kartą susiduria su Ruberiu, bet vėlgi sugeba jį pergudrauti. Garetas nutaria likti miške, o Keili patraukia link Kameloto nešina kalaviju, tačiau ją sučiumpa Ruberis.
Keili pavyksta pasprukti. Ji prisijungia kovoje su kitais prieš Ruberį. Bendražygiams pavyksta apgaule priversti Ruberį įsmeigti kalaviją į luitą, iš kurio jis buvo ištrauktas. Išsisklaidę burtai pražudo Ruberį bei atverčia visus karius į ankstesnį pavidalą. Po kiek laiko Keili ir Garetas įšventinami į riterius ir patraukia gyventi kartu.

Atsiliepimai

Filmas sulaukė įvairiapusiško kritikų įvertinimo; per pirmąją savaitę surinko 6 041 602 JAV dol. pelno, o per visą teatruose rodytą laikotarpį Š. Amerikoje – per 22 mln, tačiau studija filmo kūrimui išleido apie 40 mln. To priežastis – filmą nustelbė kiti tuo pačiu metu išėję filmai, kaip kad „Gilus sukrėtimas“ ar „Godzila“.
1998 m. išleistas pagal filmą sukurtas kompiuterinis žaidimas, skirtas Game Boy Color delninei žaidimų konsolei.
Tautos kelias

Tautos kelias – voldemarininkų laikraštis, leistas 1928–1929 m. Kaune.

Istorija

Leido ir redagavo Saliamonas Banaitis, Jonas Karutis, Algirdas Sliesoraitis (iki 1929 m. spalio 31 m.). Ėjo dukart per mėnesį, nuo 1929 m. – savaitraštis. Spausdino S. Banaičio spaustuvė, Meno spaustuvė ir Valstybės spaustuvė Kaune. Išėjo 84 numeriai. Nuo 1929 m. gruodžio 17 d. 1930 m. gegužės 15 d. vietoje „Tautos kelio“ leistas savaitraštis „Mūsų tautos kelias“;  redaktorius ir leidėjas Al. Grėbliauskas, spausdino M. Kuktos spaustuvė, išėjo 21 numeris.
Lazdijų žvaigždė

Lazdijų žvaigždė – nepriklausomas Lazdijų rajono savaitraštis, ėjęs nuo 1996 m. gruodžio mėn. ir nuo 2004 m. informacinis portalas Seinų g. 3, Lazdijai.

Istorija

Įsteigė Kęstutis Matulevičius ir leidybinė firma „Rytų žvaigždė“. Leidžiamas penktadieniais. Tiražas 1996 m. – 2000 egz., 2010 m. – 4800 egz. Redaktorius Kęstutis Matulevičius.
Sidetracked

Ypatybės

Tiek svetainėje nemokamas turinys, tiek spausdinto žurnalo turinys skiriasi. Taip siekiama pritraukti skaitytojus per visuomeninius tinklus. Tai naujosios bangos prabangus žurnalas, kuris labiau primena knygą nei vienadienį žurnalą.

Nuotykių fondas

Šis leidinys ne tik aprašo, bet ir skatina ekspedicijas. Kasmet įdomiausią pasiūlymą pateikę skaitytojai gali padengti savo kelionių lėšas kitų „Sidetracked“ žurnalo skaitytojų aukų ir ekstremalaus sporto įmonių paramos dėka.
Vitantonio Liuzzi

Karjera

Kaip ir dauguma Formulės 1 lenktynininkų, Liuzzi pradėjo savo sportininko karjerą su kartingais. Vėliau jis kilo karjeros laiptais lenktyniaudamas Formulės Renault, Formulės 3 ir Formulės 3000 čempionatuose.
2005 m. sezoną jis pradėjo būdamas Red Bull komandos lenktynininkas bandytojas. Vėliau sezono metu keliose lenktynėse jis dalyvavo kaip komandos lenktynininkas. Savo debiutinėse lenktynėse San Marine jis pelnė pirmąjį tašką.
Kitus dvejus metus jis buvo Red Bull dukterinės ekipos Scuderia Toro Rosso lenktynininkas. Per tuos sezonus jis sugebėjo pelnyti kelis taškus.
2008 ir 2009 m. sezonuose jis buvo Force India ekipos lenktynininkas bandytojas.
2009 m. rugsėjo 3 d. Force India ekipa perleido iš savo gretų į Scuderia Ferrari lenktynininką Giancarlo Fisichellą, kuris italų ekipoje pakeitė Luca Badoerį. Indų ekipa paskelbė, kad Vitantonio bus jų ekipos lenktynininkas.
2011 m. kovo 9 d. iki sezono pabaigos sutarė vairuoti Hispania Racing bolidą. Sezono pabaigoje italas pasitraukė iš Formulės 1 lenktynių.
Mutla

Mutlos ketera yra aukščiausia Kuveito viršūnė, siekianti 300 m. Ji yra Al Džahros gubernijoje.