google/wiki40b huggingface dataset:
Degaičių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia

Istorija

Degaičių bažnyčia savo istoriją skaičiuoja nuo 1993 m. Tuomet Degaičių gyventojui Juozui Šidlauskui kilo mintis kaime turėti bažnyčią. Tuščias buvusių kultūros namų pastatas atrodė tinkamas. Šiai minčiai pritarė ir kiti kaimo gyventojai. 1994 m. buvo gautas leidimas įkurti koplyčią. Tais pačiais metais koplyčia buvo iškilmingai pašventinta, jai suteiktas Šv. Petro ir Pauliaus vardas. 2012 m. koplyčia tapo bažnyčia.
Pirmasis koplyčios klebonas buvo Petras Merliūnas, vėliau jį pakeitė Romualdas Vėlavičius, vėliau Saulius Damašius, Vytautas Gedvainis, Vytautas Šiaudvytis, vėl Saulius Damašius, prelatas Juozas Šiurys, o dabar šias pareigas eina Vidmantas Šidlauskas.

Architektūra

Įprastas sovietmečio visuomeninis pastatas, stovėjęs Degaičių kaimo parke, buvo pertvarkytas į kulto statinį. Varpinę atstoja bokštelis ant dvišlaičio stogo kraigo. Bažnyčios šventorius nėra aptvertas. Jame, į dešinę nuo paradinių durų, stovi medinis kryžius. Kairėje stovi koplytėlė su ornamentuotu kryžiumi ant akmeninio postamento (pastatyta minint bažnyčios 20–metį).
Mikulionių akmuo

Duomenys

Mikulionių akmuo yra žmogaus apdorotas riedulys. Akmuo pilkšvai rausvas stambiagrūdis granitas, netaisyklingo cilindro formos, 1,2x0,95 m dydžio ir 0,75-0,8 m aukščio. Akmens viršuje iškaltas plokščiadugnis dubuo, netaisyklingos apskritimo formos, maždaug 44x45 cm dydžio ir iki 3 cm gylio. Dubuo iškiliu dugnu, o jį juosiantis griovelis iki 2 cm pločio.
Šio dubens viduryje yra dar vienas, taip pat iškiliu dugnu, iki 18 cm skersmens apskritimas. Akmens šonuose matomos maždaug 10 cm aukščio ir 4 cm pločio tašymo kaltu žymės. 1972 m akmens aplinkoje ištirtas 20 kv. m. plotas, kuriame į pietvakarius nuo akmens aptikta laužavietė, bei maždaug 1,8 m skersmens iš akmens nuoskalų išklotas grindinys.
Kietas faras

Siužetas

Filme pasakojama apie Nikolą Eindželą, ypatingai atsidavusi policininką, kuris labai myli savo darbą. Būtent dėl to kad jis suėmė daugiau pažeidėjų nei kiti miesto pareigūnai jis siunčiamas į miestelį, kuriame ypač reti nusikaltimai. Šio miestelio policininkai labai atsipalaidavę ir visus nužudimus priskiria nelaimingiems atsitikimams, tačiau Nikolas supranta, kad čia darbuojasi žudikas, o vėliau – žudikų grupė. Šią grupę sudaro beveik visi gerbiamiausi miestelio gyventojai, kurie naikina kitus jiems bet kuo neįtikusius gyventojus. Apsiginklavęs ir įtikinęs policininkus, kad čia tikrai kažkas vyksta, jis pradeda suiminėti visus miestelio žudikus, kurie iš pažiūros esti taikūs gyventojai.
Bronislovas Jurkšas

Bronislovas Jurkšas (1914 m. gruodžio 12 d. Skirsnemunės k., Jurbarko r. – 1991 m. balandžio 17 d. Madride – Ispanija), kunigas, vargonininkas, chorvedys.

Biografija

Privačiai pramokęs muzikos ir pasitraukęs į užsienį, visą dešimtmetį dėstė muziką technikos ir amatų mokyklose Ispanijoje, Venesueloje, Kolumbijoje. 1952 apsigyveno Kanadoje ir iki 1956 buvo Edmontono parapijos klebonas ir choro vadovas.
Nuo 1957 Aušros Vartų parapijos vargonininkas ir choro vadovas Hamiltone, Kalifornijoje. Pirmąjį koncertą su choru surengė 1958 m. balandžio 27 d. Choras giedojo pamaldose, statė operetes, koncertavo lietuvių kolonijose, dalyvavo tautiniuose renginiuose. 1960–1974 Toronte, Tėvų Pranciškonų Prisikėlimo lietuvių parapijos vargonininkas ir chorų vadovas, vargonavimą studijavo Toronto konservatorijoje, vadovavo suaugusiųjų ir jaunimo chorams. Ypač aktyviai nuo 1965 reiškėsi su studentų choru „Dainuojanti jaunystė“ (18 merginų ir 10 vaikinų). Chorai giedojo bažnyčiose, organizavo religinės ir pasaulietinės muzikos koncertus Kanadoje ir JAV, dalyvavo tautiniuose renginiuose ir dainų šventėse. 1966 3-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei parengė 48 dalyvių Prisikėlimo parapijos chorą, o 1971 4-ajai analogiškai dainų šventei 70 dalyvių jungtinį Prisikėlimo parapijos ir studentų „Dainuojanti jaunystė" chorą, buvo šios šventės repertuarinės komisijos narys. Koncertavo su klarnetininku A. Dudoniu bažnyčiose ir kitur. Sukūrė religinės muzikos kūrinių.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Parnamirinas

Istorija

Vietovardis tupių kalbomis (Paranãmirim) reiškia „nedidelė srauni upė“. Gyvenvietė pradėjo kurtis XIX a., o savivaldą gavo 1958 m.
Tehuakanas

Istorija

Tehuakano slėnyje gyveno indėnai popolokiai. Kolonijiniais laikais pro šią vietą ėjo vienas iš kelių tarp Verakruso ir Tenočtitlano. 1540 m. pradėjo kurtis katalikiškos misijos. 1660 m. Tehuakanui suteiktos miesto teisės. 1862–1867 m. buvo užimtas prancūzų. XXI a. pr. pradėjo labai sparčiai augti dėl suklestėjusios tekstilės pramonės (džinsų siuvimo bumo).
Teistinė evoliucija

Teistinė evoliucija, rečiau vadinama evoliuciniu kreacionizmu nėra teorija moksline prasmė, o specifinis požiūris į tai, kaip evoliucinė biologija dera su tam tikrais religiniais įsitikinimais. Tai yra bendra nuomonė, kad dalis arba visas klasikinis religinis mokymas apie Dievą ir pasaulio sutvėrimą yra suderinamas su dalimis ar visais dabartiniais biologinės evoliucijos teorijos teiginiais.
Su šia nuomone sutinka (ar bent jau jos neatmeta) visos pagrindinės krikščionių bažnyčios, įskaitant Katalikų bažnyčią ir daugelį protestantų bendruomenių, taip pat dalis judaizmo atšakų.
Heinrich Czerkus

Biografija

Gimė 1894 m. spalio 27 d. Mingėje. Dirbo šaltkalviu, priklausė Vokietijos komunistų partijai. 1933 m. išrinktas į Dortmundo miesto tarybą. Tarpukariu dirbo futbolo klubo BV Borussia Dortmund vadybininku iki kol klubas persikėlė į Stadion Rote Erde stadioną. Būdamas klubo vadybininku platino atsišaukimus prieš nacius. Už šią veiklą buvo suimtas Gestapo ir ilgai kalintas. Nužudytas tarp 1945 m. kovo 7 d. ir balandžio 12 d. kartu su dar 300 rezistentų. 2009 m. Stadion Rote Erde buvo pastatyta atminimo lenta skirta buvusiam klubo darbuotojui. Nuo 2012 m. Dortmundo Borusijos futbolo klubo sirgaliai organizuoja simbolinį bėgimą siekiant atminti nužudytus buvusius klubo narius.
GameRankings

Vertinimų sistema

GameRankings surenka ir patalpina recenzijų (apžvalgų) nuorodas (bet ne pačias recenzijas) iš kitų žaidimus vertinančių tinklalapių ar žurnalų ir išveda bendrą pasirinktų recenzijų vidurkį. Nors sąrašas gali talpinti šimtus apžvalgų nuorodų, vidurkiui išvesti naudojamos tik GameRankings nuožiūra atsirinktos apžvalgos. Tinklalapis visose apžvalgose naudoja procentinę balų sistemą tam, kad būtų lengviau išvesti vidurkį. Tačiau ne visi tinklalapiai naudoja tokią pačią balų sistemą (kai kurie skiria, pvz., 5 iš 10 balų arba naudoja raidinę sistemą), todėl GameRankings suvienodina vertinimo sistemas panaudodamas gana paprastą konversijos procesą.
Charles-François Daubigny

Biografija

Fransua Dobinji gimė 1817 m. vasario 15 d. Paryžiuje. Jo tėvas Edmonas Fransua Dobinji (1789–1843) buvo tapytojas peizažistas. Nuo vaikystės F. Dobinji buvo sirguliuojantis ir augo prižiūrimas auklės Valmondua kaime prie Uazos upės. Jo šeima buvo skurdi ir F. Dobinji nuo paauglystės užsidirbdavo kurdamas iliustracijas ir atnaujindamas paveikslus. 1836 m. lankėsi Italijoje. F. Dobinji buvo daugiausiai savamoksliu dailininku ir 1837 m. nesėkmingai bandė varžytis dėl „Romos prizo“, skiriamo pradedantiesiems. Jis trumpai mokėsi pas akademinį istorinį tapytoją Polį Delarošą (1797−1856). 1838 m. jo Notr Damo ir Sen Luji salos peizažai buvo priimti į Paryžiaus Salono parodą. Po antro priėmimo į parodą 1840 m., F. Dobinji vėl bandė varžytis kitais metais dėl „Romos prizo“ ir vėl nesėkmingai. Dailininkas kūrė iliustracijas ir grafikos kūrinius, 1843 m. nutapė Fontenblo apylinkių vaizdų.
1848 m F. Dobinji gavo smulkų palikimą ir maždaug tuo metu susipažino su grupe tapytojų, kurie dirbo Barbizono kaime prie Fontenblo miško: Jules Dupré (1811−1889), Théodore Rousseau (1812−1867) ir Alexandre-Gabriel Decamps (1803−1860). 1849 m. jo ilgamečiu draugu tapo Kamilis Koro (1796−1875), su kuriuo kartu F. Dobinji kūrė Ženevos apylinkėse 1852 ir 1853 m. Po to dirbo Optevozo kaime prie Liono, kur juos susitiko Gustavas Kurbė (1819−1877). F. Dobinji reguliariai eksponavo Paryžiaus Salone, laimėjo medalius 1848, 1852, 1857 ir 1859 m. Jis eksponavo Visuotinėje Paryžiaus parodoje 1855 m., kurioje jo paveikslai sulaukė sėkmės. Po to F. Dobinji nusipirko baržą „Le Botin“, kuria keliavo po Senos ir Uazos upes tapydamas pakrantes. 1857 m. jo paveikslą „Pavasaris“ įsigijo imperatorius Napoleonas III. 1860 m. dailininkas įsigijo nuosavybės ir apsigyveno Overe prie Uazos.
1865 ir 1866 m. F. Dobinji lankėsi Anglijoje, 1868 m. − Ispanijoje, 1870 m. − Olandijoje. 1866 ir 1867 m. buvo Paryžiaus Salono žiuri nariu, gynė impresionistinę dailę. 1870 m. Prancūzijos−Prūsijos karo metu F. Dobinji buvo Londone, susipažino su K. Monė, kurį rekomendavo meno dileriui P. Diuran-Riueliui. Vėlyvaisiais metais F. Dobinji buvo kamuojamas artrito, tapė mažai. Šarlis Fransua Dobinji mirė Paryžiuje 1878 m. vasario 15 d., palaidotas Per Lašezo kapinėse. Didelę jo kūrybos dalį sudaro Uazos upės pakrančių vaizdai. F. Dobinji tapyba paveikė XIX a. prancūzų impresionistus.
Guopstos (Vilnius)

Geografija

Į šiaurę nuo kaimo telkšo Guopsto ežeras, iš kurio kildinamas kaimo pavadinimas. Apie 450 metrų į rytus telkšo Ilgučio ežeras.
Vos už 100 metrų į vakarus yra Trakų rajonas ir magistralė A4.
Knyga

Etimologija

Lietuviškas žodis knyga kildinamas iš senovės slavų kŭnigy ir yra bendras su dabartiniais slavų žodžiais knjiga, kniha, kniga. Šio žodžio etimologija savo ruožtu neaiški, galimai siejama su mediena. Anglų book kilo iš germanų prokalbės žodžio *bokiz, reiškiančio buką (plg. tos pačios šaknies slavų žodį буква, reiškiantį raidę). Lotynų žodis liber kildinamas iš *luber reiškiančio „lupti [žievę]“ (tos pačios šaknies žodis). Islamo kraštuose knygai įvardinti naudojamas arabiškas žodis كتاب (kitāb), kurio šaknis reiškia „rašyti“. Sanskrito žodis पुस्तक (pustaka) siejamas su senovės persų *pōst, reiškiančio odą, pergamentą.

Istorija

Seniausias būdas perduoti žinias ir pasakojimus – žodinis, tačiau senovės civilizacijose išradus raštą, informacijos perdavimui pradėtos naudoti molinės lentelės, pergamento ritiniai. Vėliau ritinius ėmė keisti įrištos knygos, kurias sudarė puslapiai ir viršelis, t. y. knygos ėmė darytis panašios į daugelį šiuolaikinių knygų.
Iki išrandant spausdinimo presą beveik visos knygos buvo dauginamos perrašant ranka, dėl to knygos buvo sąlyginai brangios ir retos. Ankstyvaisiais viduramžiais tik bažnyčios, universitetai ir labai turtingi didikai turėjo knygų, kurias dažnai prirakindavo prie lentynų, kad jų nepavogtų. Pirmųjų knygų puslapiai buvo iš veršelio odos (pergamento), vėliau pergamentą pakeitė popierius.
XV a. viduryje Vakarų Europoje knygų dauginimui pradėtas naudoti spausdinimo presas. Pirmosios spausdintos knygos – inkunabulai tapo labiau prieinami platesnei auditorijai. Rytuose spausdinimo technologija buvo žinoma gerokai anksčiau, tačiau iš pradžių visas puslapis būdavo išraižomas medinėje plokštėje, kuri būdavo suvilgoma rašalu ir spaudžiama ant popieriaus. Kadangi kiekvieną puslapį reikėjo išraižyti medyje, spausdinimas buvo ilgas ir sudėtingas procesas.
Spausdinimo procesas labai palengvėjo pradėjus spausdinamą tekstą rinkti iš atskirų vieną raidę ar dažnai naudojamą žodį teturinčių kaladėlių (literų).

Pirma lietuviška knyga

Pirmoji lietuviška knyga yra Martyno Mažvydo katekizmas, išleistas 1547 m.

Knygų spausdinimo strategijos

Išskyrus pirmąsias ranka rašytas knygas, ilgą laiką vienintelė galima strategija buvo iš karto atspausdinti numatytą knygos tiražą (paprastai ne mažiau kaip kelis šimtus egzempiorių) ir po to mėginti juos platinti. Kitaip elgtis neleido to meto spausdinimo technologijos, kuriose būtent pasirengimas spausdinimui buvo brangiausia proceso grandis.
Didelio tiražo spausdinimo išlaidas neretai apsiima sumokėti įvairios leidyklos, kurioms prieš tai tenka vertinti būsimos knygos turinio kokybę (apsisaugant nuo grėsmės neišparduoti atspausdintų knygų).
Šiuo metu plinta nauja „spausdinimo prireikus“ (angl. print on demand) strategija, kuomet knygos spausdinamos ir autoriaus pasirinktu būdu įrišamos pavienečiui, pirkėjams jas užsakius internete. Tokiai knygai išleisti nereikia didelių pradinių išlaidų ir autorius gali tuo užsiimti be tarpininkų. Tačiau spausdinti knygas pavienečiui visgi šiek tiek brangiau.
Nijolė Lepeškaitė

Biografija

1953–1960 m. mokėsi Kidulių vidurinėje mokykloje, 1960–1964 m. Griškabūdžio vidurinėje mokykloje. 1964–1968 m. studijavo LSSR valstybinėje konservatorijoje, aktoriaus meistriškumo specialybės kurse (dėst. Irena Vaišytė). Nuo 1968 m. Kauno valstybinio dramos teatro aktorė. 
1975–1990 m. Girstučio kultūros rūmų vaikų teatro „Buratinas“, nuo 1999 m. teatro mokyklėlės „Mano teatras“ (abu Kaune) vadovė, režisierė ir pedagogė.
Vaidino Lietuvos, Estijos, Latvijos kino studijų filmuose.
Shi Tingmao

Biografija

2010 m. tapo Azijos žaidynių vyrų 3 m sinchroninių šuolių nuo platformos čempionu. 2011 m. pasaulio čempionė 1 m tramplino šuoliuose. Tais pačiais metais tapo Universiados čempionė. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė aukso medalius individualiuose ir sinchroniniuose šuoliuose.
Kazimieras Kontrimas

Kazimieras Kontrimas (1777 m. Bahdanavas, dab. Valažino rajonas, Baltarusija – 1836 m. birželio 11 d. Šiluva) – Lietuvos bibliotekininkas, publicistas.

Biografija

Studijavo Vilniaus universitete. Dalyvavo 1794 m. sukilime. 1803–1808 m. ir 1814–1824 m. Vilniaus universiteto bibliotekininko padėjėjas, 1804–1814 m. universiteto sekretorius ir istoriografas. 1817 m. vienas Šubravcų draugijos, 1817 m. „Vilniaus spaudos“ ir 1821 m. Nepasiturinčių mokinių pagalbos draugijų steigėjų. Masonas, 1818 m. prisidėjo prie Uoliojo lietuvio ložės reformos. 1822 parengė projektus, kurie liko neįgyvendinti, Vilniaus universitete įsteigti lietuvių kalbos katedrą, Rytų kalbų institutą.
Periodinėje spaudoje paskelbė straipsnių iš ekonomikos, buvo baudžiavos panaikinimo šalininkas. Įvairiais slapyvardžiais 1816–1822 m. bendradarbiavo laikraštyje „Wiadomości Brukowe“. Redagavo (su kitais) žurnalus 1815–1818 m. „Dziennik Wileński“, 1820–1822 m. „Dzieje Dobroczynności“, laikraštį „Gazeta Literacka Wileńska“. Už dalyvavimą filomatų veikloje 1824 m. pašalintas iš universiteto ir ištremtas iš Vilniaus. 1829–1830 m. Varšuvoje redagavo žurnalą „Biblioteka Handlowa“. 1829 m. tyrė Polesę, apie ją parašė knygą (išleista 1839 m.). Dalyvavo 1831 m. sukilime.
Biliakiemio Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia

Istorija

Biliakiemio bažnyčia pastatyta 1940 m. Utenos klebono Jono Asminavičiaus rūpesčiu ir gyventojų lėšomis. Daugiausia aukojo: Teofilė Norkūnaitė (4000 litų), Adelė Jasudytė (4000), Benigna Trinkūnaitė (1500 litų). Nupirktame 6 ha sklype pagal inžinieriaus Prano Indriūno projektą 1937–1940 m. pastatyta bažnyčia (išleista 12 258 litai) ir ūkiniai pastatai. Pirmasis jos klebonas – J. Asminavičius. Nuo 1940 m. čia kunigavo, vėliau klebonavo Petras Markevičius (1912–1987), dailininkas ir poetas.

Architektūra

Bažnyčia medinė, karkasinė, bazilikinė, stačiakampio plano (25×10 m), su kampuose esančiais išsikišimais. Ant zakristijos, greta presbiterijos, pastatytas bokštas. Vidus 3 navų (vidurinė aukštesnė).
Džizakas

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo X a.
Dalelių detektorius

Dalelių detektorius arba jonizuojančiosios spinduliuotės detetorius – įtaisas, skirtas aptikti ir/ar atpažinti didelės energijos daleles, atsiradusias branduolinio skilimo metu, esant kosminei spinduliuotei ar išsiskyrusias dalelių greitintuvuose reakcijų metu. Moderniausi detektoriai naudojami ir kaip kalorimetrai aptiktos spinduliuotės dalelių energijai nustatyti. Taip pat jie gali nustatyti kitas daleliu savybes, pvz., judesio kiekį, sukinį, krūvį ir kt.
Dažnai vietoj „detektorius“ naudojamas žodis „skaitiklis“, kadangi dažniausi ir paprasčiausi detektoriai gali tik aptikti spinduliuotę ir suskaičiuoti daleles, bet ne jų energiją.
Dalelių detektorius ar net keli detektoriai naudojami visuose dalelių greitintuvuose, o patys detektoriai būna žymiai didesni ir sudėtingesni, nei sutinkami paprastoje laboratorijoje.
Kuresarės gimnazija

Kuresarės gimnazija (est. Kuressaare Gümnaasium) – mokykla Kuresarėje (Estija), gimnazija.

Istorija

1976 m. įleistas atminimo akmuo, pradėta statyba.
1978 m. birželio 21 d. įkurta 2-oji vidurinė mokykla.
1980 m. liepos 28 d. – mokykla buvo pavadinta Aleksander Mui vardo antrąja vidurine mokykla.
1990 m. birželio 14 d. mokykla tapo 2-ąja Kuresarės vidurine mokykla.
1994 m. kovo 7 d. – Kuresarės gimnazija
Dmitrijus Kabalevskis

Biografija

1929 m. baigė Maskvos konservatorijos N. Miaskovskio kompozicijos, 1930 m. – A. Goldenveizerio fortepijono klasę. 1965 m. menotyros daktaras.
1932–1980 m. Maskvos konservatorijos dėstytojas, nuo 1939 m. profesorius. Nuo 1952 m. TSRS kompozitorių sąjungos valdybos sekretorius. Nuo 1961 m. Tarptautinės muzikos auklėjimo draugijos direktorių tarybos narys, nuo 1972 m. garbės prezidentas. 1971 m. TSRS Pedagogikos mokslų akademijos narys.
Sukūrė muzikinio auklėjimo sistemą, kuri TSRS buvo plačiai diegiama.

Kūryba

Kūriniai lyriški, melodingi, juose gausu įvairiausių tautų (daugiausia slavų) dainų intonacijų. Sukūrė instrumentinių pjesių, vokalinių ciklų, dainų, dramos spektaklių ir kino filmų muzikos.
Jonas Lionginas

Biografija

1971 m. baigė Vilniaus 21-osios vidurinės mokyklos aštuonias klases ir įstojo į Vilniaus elektromechanikos technikumą, kurį su pagyrimu baigė 1975 m., įgijo techniko-matematiko programuotojo specialybę. 1980 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakultetą, įgijo ekonomisto specialybę. Stažavosi Švedijoje, Danijoje, Austrijoje.
1983–1999 m. Finansų ministerijos vyriausiasis inspektorius, skyriaus viršininkas, Valstybės pajamų valdybos viršininko pavaduotojas, Valstybinės mokesčių inspekcijos viršininkas, ministerijos sekretorius-Tarptautinio departamento direktorius, ministerijos sekretorius. 1995–1998 m. Lietuvos vystymo banko direktorių tarybos pirmininkas. 1996–1999 m. Lietuvos žemės ūkio banko tarybos pirmininkas. 1998–1999 m. Lietuvos nacionalinės vertybinių popierių biržos tarybos pirmininko pavaduotojas.
1999 m. birželio-spalio mėn. devintosios Vyriausybės finansų ministras, 2000–2001 m. vienuoliktosios Vyriausybės finansų ministras. 2000 m. kovo-lapkričio mėn. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys, buvo išrinktas ir 2003 m., bet mandato atsisakė. 2000–2008 m. Seimo narys.
1996 m. Tėvynės sąjungos narys, 1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, 2002 m. Liberalų demokratų partijos narys, 2004 m. Darbo partijos narys, 2006 m. Pilietinės demokratijos partijos narys.
2008–2016 m. Seimo leidyklos „Valstybės žinios“ direktorius.
Žmona Rima, dukterys Eglė, Lina.
Stebint Mariną

Turinys

Markas Derikas anksčiau buvo policininku Majamyje, tačiau susidėjo su narkotikais platinančiais nusikaltėliais ir turėjo pasirinkti – arba liudyti prieš juos, arba būti įkalintas. Markas pasirinko pirmąjį variantą ir išvengė kalėjimo, tačiau už tai jam buvo atkeršyta – nusikaltėliai susprogdino automobilį, kuriame buvo jo žmona ir sūnus.
Po šio sukrėtimo Markas tapo samdomu žudiku ir vieną diena gavo užsakymą – vykti į Buenos Aires nužudyti vieno iš mafijos vadeivų, kuris, kaip paaiškėja vėliau, ir užsakė Marko automobilio sprogdinimą.
Atvykęs į Argentiną, Markas apsistoja jam iš anksto užsakytame viešbučio kambaryje, kur jo laukia ginklas, drabužiai ir viskas, ko reikia operacijai atlikti. Besiruošdamas užduočiai, jis atkreipia dėmesį į gretimame numeryje gyvenančią merginą Mariną, kurią, pagautas smalsumo, ima stebėti. Jis mato, kad pas ją lankosi skirtingi vyrai, su kuriais mergina mylisi, ir kartą nusprendžia įsmukti į jos kambarį. Jam apžiūrint jos daiktus, pasirodo Marina ir netrukus jiedu atsiduria lovoje.
Nors ir planuodamas žmogžudystę, Markas nori likti kartu su mergina, tačiau tam yra kliūtis – Marinos vaikinas, kuris yra ne tik jos suteneris, bet, kaip paaiškėja, ir Marko taikinys. Jis atskleidžia merginai savo planus ir sulaukia jos pagalbos planuodamas nusikaltimą. Žmogžudystę jis įvykdo aukai žaidžiant polą, kuomet nušauna jį iš šautuvo.
Grįžęs į viešbutį jis skubiai renkasi daiktus, tačiau tuomet pasirodo Marina, kuri paleidžia į jį kulką, o iš paskos – ir jos vaikinas. Manydami, kad Markas negyvas, jie išsiskiria, Marina eina prie automobilio, o vaikinas lieka sutvarkyti kambario, tačiau sužeistas Markas atsigauna ir jį nušauna, o lauke paleidžia mirtiną šūvį ir į mėginančią pabėgti Mariną...
Nuosavo kapitalo pelningumas

Nuosavo kapitalo pelningumas arba nuosavo kapitalo grąža (angl. Return on equity, ROE) – nuosavo kapitalo pelningumas, skaičiuojamas grynąjį pelną dalinant iš ataskaitinio laikotarpio pabaigoje esančios akcininkų nuosavybės. Didesnė pelningumo reikšmė rodo, kad įmonė sugeba uždirbti didesnę grąžą akcininkams ir tai lemia didesnį akcijos patrauklumą.
Landser

Landser yra neonacių RAC muzikos grupė iš Vokietijos. Šioje šalyje paskelbta už įstatymo ribų. Ankstesnis pavadinimas – Final Solution (angl. 'Galutinis sprendimas'), kaip užuomina į nacių planą sunaikinti žydus.
Landser įrašinėjo savo albumus Vokietijoje, tačiau leido juos užsienyje, daugiausia JAV ir Kanadoje. Grupės įrašai platinami pogrindyje.
Trys grupės nariai 2003 m. buvo nuteisti už nusikalstamos grupuotės suformavimą tų metų gruodį, pagal įstatymą, kuriuo nacistinės medžiagos publikavimas Vokietijoje yra nusikaltimas. Du nariai buvo nuteisti dvejiems metams lygtinai, o Landser lyderis Michaelis Regeneris daugiau nei trejiems metams kalėjimo. 2005 m. kovo 10 d. Vokietijos Konstitucinis teismas atmetė M. Regenerio apeliaciją.
„Landser“ yra senas vokiečių kalbos žodis, reiškiantis pėstininką kareivį.
Sondra Kulikauskienė

Biografija

1990 m. baigė Vilniaus universiteto medicinos fakultetą, gydytoja.
S. Kulikauskienės įmonės „BPG centras“ vyr. gydytoja, šeimos gydytoja.
Partijos Lietuvos krikščionys demokratai, nuo 2010 m. Liberalų ir centro sąjungos Palangos skyriaus narė.
2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Palangos savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Olegas, vaikas Balys.
Marc Aurel Stein

Markas Aurelijus Steinas (angl. Marc Aurel Stein; 1862 m. lapkričio 26 d. – 1943 m. spalio 26 d.) – vengrų (vėliau Jungtinės Karalystės pilietis) archeologas ir orientalistas.
Per savo gyvenimą atliko tris pavykusias ekspedicijas į Centrinę Aziją. Vienas reikšmingiausių jo atradimų buvo Tūkstančio Budų olos su 40 tūkst. budistinių tekstų ritinių Dunhuange. Šiais ir kitur rastais tekstais Steinas labai praplėtė budistinių šaltinių fondą Vakaruose bei davė daug svarbios medžiagos lingvistiniams tyrimams. Savo ekspedicijų metu jis taip pat nustatė daug archeologinių radimviečių Irane, Baločistane.
Bobovacas

Istorija

Šis miestas viduramžiais buvo Bosnijos karalystės sostine.
Kadaise įtvirtintas viduramžių miestas, o šiuo metu muziejus po atviru dangumi.
Miesto likučiai yra netoli Varešo ir Borovicos kaimų.
Miestas buvo pastatytas Bosnijos valdytojo Stepono II karaliavimo metu ir pirmą kartą buvo paminėtas 1349 m.
Bosnijos karalius Steponas Tomaševičius karo metu su Osmanų imperija perkėlė sostinę į Jaicę.
Osmanai įsiveržė į Bobovaco miestą 1463 m. Tais pačiais metais jie užvaldė visą kraštą.
Bobovacas dabar yra saugoma kultūros vieta.

Kapavietė

Bosnijos karūnos brangenybės savo laiku buvo saugomos Bobovace.
Karališkąją koplyčią sudarė kelių Bosnijos karalių ir karalienių kapinės. Penkiuose kapuose, esančiuose mauzoliejuje, nerasta jokių griaučių. Nustatyti griaučiai priklauso Dabišai, Ostojai, Ostojičiui, Tvrtko II ir Tomui. Daroma prielaida, kad vieni iš likusių palaikų priklauso paskutiniam karaliui Tomaševičiui. Tik vieneri palaikai, randami šalia karaliaus Tvrtko II griaučių, yra moteriški, tad greičiausiai Tvrtko II žmonai, karalienei Dorotėjai.