google/wiki40b huggingface dataset:
Miša Jakobas

Biografija

1971 m. baigė ŠPU, o 2005 m. – VPU magistrantūros studijas. Nuo 1989 m. dirba Vilniaus Šolomo Aleichemo vidurinėje mokykloje matematikos mokytoju, o 1991 m. tapo šios mokyklos direktoriumi.
Prancūzijos-Turkijos karas

Prancūzijos-Turkijos karas arba Kilikijos karas (pranc. La campagne de Cilicie) buvo keletas konfliktų tarp Prancūzijos ir Turkijos nepriklausomybės judėjimo po Pirmojo pasaulinio karo pabaigos. Karas truko nuo 1918 m. gruodis iki 1921 m. spalio dabartinės pietų Turkijos ir šiaurės Sirijos teritorijoje.
Prancūzija jau Sykes-Picot sutartimi ir 1916 Prancūzijos-armėnų sutartimi rodė susidomėjimą Kilikija. Tačiau po 1921 m. Prancūzija atitolo nuo Antantės ir suartėjo su naująja Turkijos vyriausybe Ankaroje ir sudarė su ja Ankaros sutartį bei Franklin-Bouillon susitarimą.

Susitarimai

Po Mudroso paliaubų pagal slaptąjį Sykes-Picot susitarimą į regioną įžengė Prancūzijos kariuomenė. Pagal šį susitarimą prancūzams turėjo atittekti Sirija ir pietų Anatolija su Mersino ir Iskanderuno uostais bei Erganio vario kasyklomis. Tuo tarpu nafta turtinga Osmanų Mosulo provincija turėjo atitekti britams. Pagal susitarimą britai turėjo užimti Antepą, Marašą ir Urfą, o vėliau juos perleisti prancūzams.
1916 m. spalio 27 d. prancūzai pasirašė susitarimą su armėnų nacionalistais. Užsienio reikalų ministras Aristide Briand pasinaudojo šia galimybe užverbuoti karių iš armėnų tarpo. Šiems prancūzų-armėnų legionams vadovavo Edmund Allenby; jie vėliau kovojo Palestinoje ir Sirijoje. Po Mudroso paliaubų jie taip pat kovojo ir Kilikijoje. Šių legionų pagalba pietų Anatolija turėjo būti atskirta nuo Osmanų imperijos.

Išsilaipinimas Juodosios jūros pakrantėje

Po Mudroso paliaubų sudarymo Prancūzijos kariuomenė ėmė kontroliuoti svarbias Osmanų anglies kasyklas palei Juodąją jūrą, kuriose didelę dalį kapitalo turėjo prancūzai. Tai taip pat užtikrino energijos šaltinius ir kariuomenės aprūpinimą anglimis. Kita vertus buvo sutrukdyta paskirstyti anglį Anatolijoje ir tikėtasi sukelti gyventojų neramumus.
1919 m. kovo 18 d. du prancūzų kanonierės išlaipino kariuomenę Zonguldako ir Karadeniz Eregli uostuose. Dėl stipraus pasipriešinimo prancūzai sugebėjo išlaikyti Karadeniz Ereğli tik metus laiko ir pasitraukė iš miesto 1920 m. birželio 8 d. Jie sustiprino pozicijas Zonguldake ir nuo 1920 m. birželio 18 d. oficialiai okupavo visą miestą.
Saulius Katuoka

Saulius Katuoka (g. 1950 m. balandžio 10 d. Anykščiuose) – teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas, tarptautinės jūrų teisės specialistas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorius.

Biografija

1956 m. iki 1967 m. Saulius Katuoka mokėsi Anykščių Jono Biliūno vidurinėje mokykloje, baigė vientisąsias vienpakopes teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete (1970–1975 m.), teisės aspirantūrą (1977–1980 m.). Saulius Katuoka apgynė disertaciją ”Valstybių bendradarbiavimo Baltijos jūroje tarptautiniai teisiniai pagrindai” (1981 m.), jam suteiktas teisės mokslų kandidato laipsnis (LMT nostrifikuotas į socialinių mokslų teisės krypties daktaro laipsnį). Nuo 1997 m. gegužės iki 1997 m. birželio mėn. stažavosi Briuselio laisvajame universitete (Belgija), 1998 m. Nicos universitete (Prancūzija).
Po doktorantūros Saulius Katuoka dirbo VU Teisės fakultete bei MRU Teisės fakultete. Buvo asistentas, mokslo darbuotojas, lektorius (1980–1981 m.), docentas (1981–1997 m.), Konstitucinės teisės katedros (1990–1997 m.), Tarptautinės teisės ir žmogaus teisių apsaugos katedros (1997–2002 m.), Tarptautinės ir ES teisės katedrų vedėjas (1997–2002 m.), MRU TF Tarptautinės ir ES teisės instituto direktorius (2002–2006 m.), Tarptautinės teisės katedros vedėjas(nuo 2006 m.), MRU profesorius (nuo 2001 m.).
S. Katuoka yra Vyriausiosios rinkimų komisijos narys (nuo 1996 m.), Europos Sąjungos Ateities Lietuvos forumo pirmininko pavaduotojas, Lietuvos žmogaus teisių centro tarybos pirmininkas (nuo 1995 m.), Nuolatinio arbitražo teismo narys (nuo 2005 m.), Lietuvos Respublikos ekspertas Europos Taryboje rinkimų klausimais (nuo 2003 m.). 1993–1994 m. S. Katuoka buvo Valstybinės derybų su Rusija delegacijos narys.
Vedęs, žmona Danutė, valstybės tarnautoja.
Antanas Daukša

Antanas Daukša (1904 m. sausio 11 d. Grumbliai, Alsėdžių valsčius – 1974 m. vasario 8 d. Vilnius) – Lietuvos ekonomistas.

Biografija

1929 m. baigė Lietuvos universiteto Teisės fakulteto Ekonomikos, 1931 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Teisės skyrių.
1932–1940 m. dirbo Lietuvos banko įstaigose. Vienas Ekonomistų draugijos steigėjų. 1940–1941 m. TSRS valstybinio banko Mažeikių skyriaus valdytojas. 1944–1974 m. dėstė Vilniaus universitete, nuo 1968 m. docentas. Parengė mokymo priemonių.
Vakarų ekspresas

Pavadinimas

Dienraščio „Vakarų ekspresas“ ištakos – Sąjūdžio aktyvistų leistas savaitraštis „Mažoji Lietuva“. Suvokus, kad miestui reikia laikraščio, buvo sugalvotas naujas pavadinimas. Pagal tarybiniais metais leisto laikraščio „Vakarai" pavadinimą siekta leisti laikraštį „Vakarai„. Tačiau nuėjus registruoti dienraščio pavadinimo, buvo sužinota, kad toks jau yra – kelis kartus buvo išėjęs nedidelis žurnalas „Vakarai“. Pradėjus galvoti kitą pavadinimą, buvo pasiūlyti „Ekspresas“, vėliau – „Baltijos ekspresas„, „Klaipėdos ekspresas“. Taip gimė „Vakarų ekspresas„.

Istorija

Tarybiniais metais ėjo daugiau kaip 70 tūkst. egzempliorių dienraštis lietuvių-rusų kalbomis „Tarybinė Klaipėda“.
1988 m. liepos 7 d. grupė jaunų žurnalistų ir techninių darbuotojų, dirbusių tuometiniame LKP Klaipėdos miesto vykdomojo komiteto leidinyje „Tarybinė Klaipėda“, po pirmojo Sąjūdžio aktyvistų susirinkimo ksenografiniu būdu išleido leidinį „Persitvarkymo naujienos“. Jo tiražas buvo 30 egzempliorių. Nuo antrojo numerio leidinio pavadinimas pakeistas į „Mažoji Lietuva“. Tuo metu savaitraščio redakcija buvo įsikūrusi dviejuose miestuose: Klaipėdoje ir Vilniuje. Siekta, jog tai būtų jaunatviškas, konservatyvius kanonus laužantis, drąsus, šmaikštus, spalvingas laikraštis. Tai kartu buvo ir nacionalinis, respublikinis politinis savaitraštis. 1989–1991 m. šio savaitraščio tiražas svyravo nuo 30 000 iki 50 000 egzempliorių. „Mažoji Lietuva“ pusantrų metų buvo populiariausias Lietuvoje, netgi populiaresnis už „Atgimimą“.
1990 m. rugsėjo 15 d. išleistas pirmasis „Vakarų ekspreso“ numeris. Jo išleidimo tikslas – alternatyva „Tarybinei Klaipėdai“. Nuo 1992 m. sausio leidžiamas jau tris kartus per savaitę – antradieniais, ketvirtadieniais, šeštadieniais. Nuo 1993 m. nutraukta savaitraščio „Mažoji Lietuva“ leidyba, o „Vakarų ekspresas“ tampa dienraščiu.
1996 m. įsteigtos redakcijos atstovybės Gargžduose, Šilutėje, Kretingoje. Liepos 1 d. dienraščio leidybines teises iš UAB „Mažoji Lietuva“ perėmė UAB „Brolių Tomkų leidyba“.
1999 m. pradėjo veikti interneto tinklalapis adresu www.vakaru-ekspresas.lt, kuris 2004 m. pakeistas į www.ve.lt.

Žurnalistai

Gintaras Tomkus (vyr. redaktorius), Edita Gudavičė, Virginija Samulionytė, Dalia Bikauskaitė, Rūta Kazlauskaitė, Paulius Matulevičius, Gražina Juodytė, Jurga Petronytė, Džiugas Lukoševičius (portalo www.ve.lt redaktorius).

Apdovanojimai

„Vakarų ekspreso“ dienraščio žurnalistai kasmet įvertinami „ŽENIA“ apdovanojimais. 2007 m. juos gavo Natalija Mogučaja ir Gražina Juodytė, 2009 m. – Jolanta Beniušytė ir Denisas Nikitenka, 2011 m. – Eglė Ruškutė.
Marius Laurinavičius

Biografija

1989 m. baigė Vilniaus 47-ąją vidurinę mokyklą, 1994 m. – Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institutą ir Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institutą.
1991–1995 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ teisėsaugos ir užsienio skyrių reporteris, apžvalgininkas, skyriaus vedėjas. 1995–2013 m. užsienio naujienų redaktorius ir vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Daugiausia rašo Lietuvos užsienio politikos ir tarptautiniais klausimais. 2008–2009 m. Lietuvos ryto televizijos laidos „24/7“ vedėjas, 2012–2013 m. Žinių tarnybos direktorius.
2013–2015 m. Rytų Europos studijų centro Politikos analizės ir tyrimų skyriaus vyresnysis analitikas. Nuo 2015 m. Europos politikos analizės centro darbuotojas.
Kultūros paveldo departamentas

Kultūros paveldo departamentas prie Kultūros ministerijos – Lietuvos nekilnojamojo kultūros paveldo ir kilnojamųjų kultūros vertybių apsaugos institucija, kuri prižiūri ir tvarko kultūros vertybes, veda kultūros paveldo apskaitą, pristato kultūros paveldą visuomenei.

Istorija

1990 m. įsteigta Lietuvos Respublikos kultūros paveldo inspekcija, atsakinga už kultūros paveldo išsaugojimą, ir įkurtas paminklotvarkos departamentas. 1994 m. priėmus Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių apsaugos įstatymą, Lietuvos Respublikos kultūros paveldo inspekcija ir Paminklotvarkos departamentas buvo reorganizuoti ir įsteigtas Kultūros vertybių apsaugos departamentas, o tuo metu veikiusios Kultūros paveldo inspekcijos apygardos reorganizuotos į Kultūros paveldo departamento teritorinius padalinus. 2005 m. institucija pervadinta į Kultūros paveldo departamentą.
XIV Europos futbolo čempionato atranka/B grupė

XIV Europos futbolo čempionato atrankos B grupės rezultatai.
Baltijos ultimeito čempionatas

Baltijos ultimeito čempionatas (BUČ) – tradicinio lėkščiasvydžio klubų čempionatas, organizuojamas trijų Baltijos valstybių: Lietuvos, Latvijos ir Estijos. Čempionatas organizuojamas rotaciniu principu, kasmet vis skirtingoje šalyje: Lietuvoje, Estijoje ir Latvijoje. Čempionatas įprastai rengiamas lauko sezono pabaigoje, rugsėjį–spalį, kai komandos yra įgijusios geriausią sportinę formą.

Baltijos ultimeito čempionatas

Čempionato metu žaidžiama pagal oficialias ultimeito taisykles, patvirtintas pasaulinės skraidančiojo disko federacijos (WFDF). Varžomasi dviejuose, arba daugiau divizionų: atvirasis (open) ir/arba miršusis ir moterų divizionai. Žaidžiama komandomis 7 prieš 7, iki 17 taškų arba kol baigsis 100 minučių.
Pasitaiko kuomet čempionate naudojama išimčių dėl varžybų trukmės.

Baltijos ultimeito salės čempionatas

2015 metais pirmą kartą surengtas Baltijos šalių salės ultimeito čempionatas (trump. BUCCi). Čempionate dalyvavo stipriausios visų trijų Baltijos šalių komandos atvirame ir merginų divizionuose. Tiek atvirajame tiek merginų divizionuose nacionalinės skraidanačiojo disko federacijos deleguoja po vieną stipriausią šalies komandą dalyvauti šiame čempionate.
Salės sezono Baltijos ultimeito čempionate žaidžiama pagal bendras, trijų Baltijos šalių patvirtintas salės ultimeito taisykles pritakytas žaisti sporto salėje 5 prieš 5. Komandos žaidžia iki 13 taškų arba kol baigsis 35 minutės, tačiau nedaugiau kaip 15 taškų.
Klemensas Balčiūnas

Biografija

1953 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1953–1954 m. Veisiejų mašinų-traktorių stoties vyr. mechanikas, 1954–1955 m. direktorius. 1955–1957 m. dėstė Vilniaus žemės ūkio mechanizacijos technikume. 1957–1975 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1961–1965 m. ir 1972–1975 m. Mašinų remonto katedros vedėjas, 1965–1972 m. Žemės ūkio mechanizacijos fakulteto dekanas; 1969 m. docentas.
Šventapilės apskritis

Geografija

Apskrities plotas buvo 1137 km². Jos vakarinis taškas buvo Senoji Pasargė, rytinis – Robyčiai, šiaurinis – Špicai, pietinis – Šionbornas. Apskrityje buvo du miestai, Šventapilė ir Cintai, 111 seniūnijų ir 1 valstybinis dvaras (gyventojų neturėjo) bei 17 evangelikų liuteronų parapijų.
Sofija Jasaitienė

Biografija

Advokato Stasio Lukauskio ir dantų gydytojos Elenos Ziabickaitės – Lukauskienės duktė, Onos Lukauskaitės–Poškienės sesuo, Domo Jasaičio žmona.
1919 m. baigė Šiaulių gimnaziją. Kovose su bolševikais ir bermontininkais buvo Šiaulių miesto ir apylinkės partizanų štabo narė, vadovavo žvalgybos skyriui. Perėjo fronto liniją, kad galėtų pasirūpinti pulkininko Glovackio nužudyto socialdemokrato Jurgio Smolskio žmona belge.
1923 m. baigė Berlyno aukštąją žemės ūkio mokyklą, 1923–1924 m. stažavosi bei studijavo gyvulininkystę ir kooperaciją Danijoje. Grįžusi dirbo gyvulininkystės instruktore.
1925 m. ištekėjo už krikščionių demokratų veikėjo Domo Jasaičio. 1926 m. – Lietuvos žemės ūkio parodos Šiauliuose komiteto pirmininkė. Nuo 1925 m. – Gyvulių globos draugijos skyriaus pirmininkė ir centro valdybos narė, nuo 1926 m. balandžio 18 d. – Lietuvos vaiko draugijos vicepirmininkė, nuo 1930 m. – pirmininkė. 1926–1940 m. – Šiaulių apygardos ligonių kasos tarybos ir valdybos narė. 1926 m. redagavo kalendorių „Ūkininko vadovas“.
Antrojo pasaulinio karo metais su vyru slėpė iš Šiaulių geto pabėgusius žydus. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, o 1947 m. išvyko į JAV.
Nikolajus Breikšas

Biografija

1937 m. baigė Latvijos dailės akademiją, nuo 1945 m. joje dėstė; nuo 1971 m. profesorius.

Kūryba

Nuo 1935 m. dalyvavo parodose. Nutapė natiurmortų („Natiurmortas su antimi“ 1949 m., „Tetervinai“ 1960 m., „Medus“ 1964 m.), buitinės tematikos kompozicijų („Gausus derlius“ 1957 m.). Sukūrė akvarelių, iliustravo knygų.
Širvintų rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Vytas Šimonėlis.
Rimantas Lazdynas

Biografija

Mokėsi Kretingos pradinėje mokykloje, Palangos vidurinėse mokyklose, 1969 m. baigė Šiaulių 2–ąją vidurinę mokyklą. Vilniaus universitete 1969–1970 m. studijavo prancūzų filologiją, 1971–1977 m. neakivaizdžiai – istoriją. 1990 m. mokėsi Danijos profsąjungų (LO) mokykloje, 1994–1996 m. Tarptautinio Respublikonų instituto kursuose.
1968 m. įkūrė pogrindinę socialdemokratinės krypties organizaciją, ją 1970 m. KGB išaiškinus pašalintas iš universiteto. 1970–1982 m. Mėsos ir pieno pramonės ministerijos Šiaulių statybos remonto baro darbininkas, bokštinio krano mašinistas, brigadininkas. 1982–1992 m. Pabaltijo specializuotos montavimo valdybos stalius dizaineris, brigadininkas. 1992–1993 m. Lietuvos socialdemokratų partijos regioninis sekretorius, 1993–1999 m. laikraščio „Šiaulių naujienos“ korespondentas, 1999 m. individualios įmonės direktorius, 2000–2001 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos biuletenio „Savivaldybių žinios“ korespondentas, 2003–2010 m. AB „Šiaulių energija“ atstovas spaudai. Nuo 2011 m. pensininkas.
2013 m. birželio 2 d. po sunkios ligos mirė. Rimantas Lazdynas buvo aktyvus visuomenininkas, paveldo puoselėtojas, Šiaulių gamtos ir kultūros paveldo klubo „Aukuras“ narys.

Politinė, visuomeninė veikla

1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Šiaulių Sąjūdžio narys, 1989–1991 m. LPS Šiaulių tarybos narys, Politinės komisijos pirmininkas. 1989–1990 m. Šiaulių darbininkų sąjungos pirmininkas, Lietuvos darbininkų sąjungos vicepirmininkas. 1993 m. subūrė Šiaulių profesinių sąjungų susivienijimą. Jaunimo organizacijų susivienijimo, miesto tarybos Jaunimo reikalų komisijos įkūrimo iniciatorius.
1992 m. parengė ir pateikė svarstyti alternatyvų Lietuvos Respublikos Konstitucijos projektą (oficialiai nepaskelbtas). Principą, kad Lietuvos valstybė yra nepriklausoma demokratinė Respublika, konkretizavo, jog Lietuvos Respublika yra parlamentinė, teisinė ir socialinė valstybė, kurios „suverenas yra Lietuvos žmonės, šią galią įteisinę tapdami Lietuvos Respublikos piliečiais“ (Projekto 2 straipsnis).
Nuo 1989 m. birželio mėn. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1989–1994 m. Šiaulių skyriaus pirmininkas, 1994–1999 m. ir nuo 2001 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas. 1989–1994 m. LSDP tarybos narys, 1992–1994 m. LSDP prezidiumo narys. Vienas iš LSDP teorinės programos bei daugelio kitų dokumentų autorių.
1997–2007 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, 2002–2003 m. Komunalinių paslaugų komiteto pirmininkas, 2003–2007 m. Kontrolės komiteto pirmininkas.

Kūrybinė veikla

Nuo 1965 m. literatūrinę kūrybą spausdino respublikinėje spaudoje. Nuo 1988 m. daugiau, kaip 2000 straipsnių politikos, istorijos, socialinėmis temomis autorius laikraščiuose „Krivūlė“, „Lietuvos socialdemokratas“, „Darbininkų balsas“, „Lietuvos darbininkas“, „Lietuvos žinios“, taip pat Latvijos, Rusijos demokratinėje spaudoje. Vienas iš lietuviškosios Vikipedijos autorių, joje parašęs apie 20 000 straipsnių. Vienas iš Enciklopedijos Lietuvai ir pasauliui (ELIP) steigėjų. Enciklopedijoje Lietuvai ir pasauliui per paskutinius savo gyvenimo metus kovodamas su mirtina liga sukūrė 6140 straipsnių.
Vaida Saugūnienė

Biografija

2004 m. baigė ikimokyklinę pedagogiką Vilniaus pedagoginiame universitete, 2006 m. ten pat – etiką.
Iki 2019 m. VšĮ Alantos technologijos ir verslo mokyklos etikos ir estetikos mokytoja. Nuo 2019 m. Molėtų rajono mero pavaduotoja.
2007–2011 m. ir nuo 2015 m. Molėtų rajono savivaldybės tarybos narė.
Lietuvos krikščionių demokratų, Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų partijos Molėtų rajono skyriaus narė.
Molėtų rajono bendruomenių centrų asociacijos pirmininkė, Alantos seniūnijos kultūros tarybos pirmininkė. 
Duktė Laura.
Milžava

Milžava arba Milžuva (vok. Milsowe) – istorinė žemė Žemaitijoje. Susidarė Kražių ir Karšuvos žemių paribyje. Minima 1385 m. kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose. Centras – įtvirtintas Milžuvos piliakalnis, minimas 1386 m. Manoma, kad tai galėjęs būti Pabalčių piliakalnis prie Balčios upės. Netoli jo yra Milžavėnų kaimas.
Kurtas Mykolaitis

Biografija

1894–1900 m. Miuncheno ir Berlyno universitetuose studijavo filosofiją ir filologiją. 1900 m. filologijos daktaras. Dirbo mokytoju Berlyno gimnazijose.

Kūryba

Sukūrė poezijos, eilėraščių rinkinyje „Thanatos“ vyrauja baladės, pagrindinė tema – filosofiniai apmąstymai apie mirtį, būdingi mitologiniai siužetai. Kūryboje ryškus poetinių įvaizdžių dualizmas, lietuviški gamtos vaizdai ir pasaulėjautos elementai, vaikystės prisiminimai susipynę su vokiečių kultūros tradicijomis. Anot Vydūno, jo lyrika atskleidė tautinius lietuvininkų bruožus.
Du Kurto Mykolaičio eilėraščiai („Mano Nemunas“ ir „Lietuva“) išversti į lietuvių kalbą ir 1970 m. išspausdinti A. Tyruolio antologijoje „Nemarioji žemė“.
Rose Namajunas

Rose Gertrude Namajunas (liet. Rožė Gertrūda Namajūnaitė; g. 1992 m. birželio 29 d. Milvokyje, Viskonsine, JAV) – lietuvių kilmės JAV sportininkė, Mišrių kovos menų (MMA, Mixed Martial Arts) kovotoja, UFC čempionė. Ūgis – 165 cm, svoris – apie 52 kg.

Biografija

Rožė gimė 1992 m. birželio 29 d. Milvokyje, lietuviškoje dailininko ir muzikės šeimoje. Jie su Rožės broliu neseniai buvo atvykę gyventi į JAV. Vėliau šeima iširo. Rožė nuo 5 metų amžiaus užsiiminėjo taekwondo, nuo 11 – karatė, vėliau – brazilišku džiudžitsu, kikboksu, imtynėmis. Baigė aukštesniąją muzikos ir meno mokyklą (fortepijono klasę), du metus studijavo sporto ekonomiką. Nuo 2010 m. rugpjūčio – MMA kovotoja mėgėja, nuo 2013 m. sausio – UFC kovotoja profesionalė. 2017 m. lapkričio 4 d. nokautu laimėjo UFC čempionės titulą (strawweight kategorija; iki 52 kg) iš lenkės Joanna Jędrzejczyk. 2019 m. gegužės 11 d. nokautu (slam) pralaimėjo UFC čempionės diržą brazilei Jéssica Andrade. UFC iš 12 kovų laimėjo 8, pralaimėjo 4. 
Ją treniravo tokie treneriai kaip Duke Roufus, Pat Barry, Trevor Wittman, Tony Basile ir kt.
Botagas (savaitraštis)

Botagas – savaitinis spaudos organas liūdnai nusiteikusių piliečių ūpui pakelti, leistas 1933 m. Kaune.

Istorija

Išėjo vietoj laikraščio „Nepriklausoma Lietuva“. Pirmasis numeris išėjo 1933 m. liepos 30 d. Išleista 14 numerių. Spausdino V. Atkočiūno spaustuvė, vėliau Kuzmickio ir Beilio spaustuvė bei E Sokolovskienės ir G. Lano spaustuvė Kaune.
Kritikavo valdžios atstovų savivalę, dvasininkijos ydas, spausdino humoristinius rašinius, literatūros kūrinius.
Leidėjas ir redaktorius P. Jocius.
Vidino sritis

Miestai

Belogradčikas, Boinica, Bregovas, Vidinas, Gramada, Dimovas, Kula, Makrešas, Novo Selas, Ružinciai, Čuprenė.
Anafielas

Anafielas – vėlyvuosiuose šaltiniuose minimas kaip kalnas, į kurį turi kopti mirusieji, naudodami savo ir žvėrių nagus. Tai teigia T. Narbutas, kad šį tikėjimą užrašęs, remdamasis Kretingos apylinkėse surinktomis žiniomis. Šis kalnas minimas lietuvių sakmėse, tačiau jis niekur nevadinamas Anafielu (lietuvių kalboje apskritai „f“ buvo nenaudojama). Anafielas atitinka Anapilį, kuris yra pomirtinis pasaulis.
Įdomus faktas, kad Saksas Gramatikas savo „Danų istorijoje“ aprašo didvyrio Starcatherus kovą su burtininku Wusinnus, ši kova įvyko prie Ana-Fjal kalno. Kalno vieta nežinoma, nors Saksas teigia, kad ji yra kažkur Rusijoje, o pats kalnas daugiau skandinavų mitologijoje neminimas. Tačiau lietuviškoje medžiagoje teigiama ties šiuo pomirtiniu kalnu gyvena slibinas, kuris praryja nuo jo nukrentančias sielas arba kurias jis nupučiantis. Vienas iš jo vardų Wizunos, kurį, matyt, Narbutas įterpė Sakso minimą Ana-Fjal į lietuvišką medžiagą (nors ši versija abejotina ir tikslai nežinomi).
Ana-Fjal ir Anfiel paraleles su lietuvių mitologija galima aiškinti, remiantis Lietuvos pajūryje gyvenusiais kuršių bei žemaičių kontaktais su skandinavais, danais. Lietuvos pajūrio kontaktams paliudyti pakankamai yra ir archeologinės bei istorinės medžiagos (Egilio saga ar to paties Sakso tvirtinimas, kad baltiškasis pajūris priklausęs danams, o ne kuršiams).
Diadema (miestas)

Istorija

Vietovė gyvenama nuo seno, bet tik 1959 m. sukurta Diademos savivaldybė.
Matheus Bissi

Karjera

Žaidėjas kilęs iš Brazilijos. Futbolą žaidė gimtinėje, Maltoje, Lietuvoje, Bulgarijoje ir kitose šalyse.
Į Lietuvą atvyko 2013 m. vasarą ir tapo „Bangos“ nariu.
2018 m. vasarą vėl grįžo į Lietuvą. Šį kartą tapo Kauno „Stumbro“ žaidėju. 
A lygos pirmenybėse sužaidė 14 rungtynių ir pasižymėjo rezultatyviu perdavimu. 
Dar vienerias rungtynes sužaidė Pirmoje lygoje atstovaudamas Stumbras B.
Valstybės rinkliava

Valstybės rinkliava – privaloma įmoka už valstybės ir vietos savivaldos institucijų, įstaigų, tarnybų ar organizacijų, (kai kur apimant arba išskyrus teismų), teikiamas paslaugas.
Institucijos teikia paslaugas – išduoda juridinę galią turinčius dokumentus bei jų dublikatus, taip pat juos perregistruoja ir teikia kitas papildomas paslaugas.
Valstybės rinkliava imama už:
1) civilinės būklės aktų registravimą civilinės metrikacijos įstaigose, įrašų civilinės būklės aktuose pakeitimą bei papildymą ir dokumentų, patvirtinančių įrašą civilinės būklės akte, išdavimą;
2) išduodamus dokumentus dėl pilietybės, išvykimo į užsienį ir atvykimo į valstybę bei gyvenimo joje, dėl užsieniečių įdarbinimo, taip pat dokumentą, patvirtinantį asmens gyvenamąją vietą;
3) licencijos (leidimo) verstis licencijuojama veikla išdavimą;
4) kitas institucijų teikiamas paslaugas.
Konkretų valstybės rinkliavos objektų sąrašą nustato vykdomosios valstybės valdžios institucijos.
Lietuvoje valstybės rinkliavų nustatymą, rinkimą ir kontrolę reglamentuoja Rinkliavų įstatymas.
V. A. Graičiūno aukštoji vadybos mokykla

Istorija

Mokykla įkurta 1993 m. kartu su Pensilvanijos biznio institutu (JAV). 2005 m. gavo tarptautinį studijų programų kokybės įvertinimą, sėkmingai užbaigdama valstybinį mokyklos veiklos kokybės vertinimo ir akreditavimo etapą. Nuo 2006 m. mokykla pavadinta garsaus tarpukario vadybos specialisto Vytauto Andriaus Graičiūno (1898–1952) vardu. Nuo 2010 m. studijos organizuojamos ir Vilniuje.
Dovainonių pagrindinė mokykla

Istorija

1918 m. įsteigta pradinė mokykla ūkininko Jono Zarecko troboje. 1949 m. mokykla reorganizuota į septynmetę mokyklą, 1962 m. į aštuonmetę mokyklą, 1986 m. į devynmetę mokyklą. Nuo 1992 m. Dovainonių pagrindinė mokykla. 1995 m. mokykla perkelta į buvusio vaikų darželio patalpas. 1999 m. reorganizuota į dešimtmetę mokyklą. Nuo 2009 m. rugsėjo 1 d. po reorganizavimo tapo Rumšiškių A. Baranausko vidurinės mokyklos skyriumi.
Niamco apskritis

Geografija

Vakarinę apskrities dalį užima Rytų Karpatų kalnai (Čiahleu masyvas), su vaizdingais slėniais ir tarpekliais (Bikazo tarpeklis). Rytuose paviršius leidžiasi į Moldavijos aukštumą. Svarbiausios upės – Siretas, Bistrica, Moldova. Kalnuose sudarytas didelis Bikazo tvenkinys.