google/wiki40b huggingface dataset:
Nisaba

Nisaba (šum. 𒀭𒉀) – deivė Mesopotamijos mitologijoje. Iš pradžių buvo derlingumo dievybė (ypač sieta su javais), vėliau įgijo kitų funkcijų ir imta laikyti rašto, skaičių, mokslo, architektūros, astronomijos dievybe. Tėvas – dangaus dievas Anu, motina – Uraš. Lagašo panteone Nisaba buvo Enlilio duktė ir Ningirsu sesuo. Trečiosios Ūro dinastijos laikais Nisabos sutuoktinis – dievas Haja. Šių dievybių pagalbos šaukdavosi raštininkai, besimokantys dantiraščio. I tūkst. pr. m. e. Nisabos sutuoktiniu imtas laikyti rašto dievas Nabu, perėmęs iš Nisabos rašto dievybės funkcijas. Kartais dar buvo vadinama Nanibgale. Deivės simbolis – stilius.
Atsižvelgiant į tai, kad dantiraščio ženklas, žymintis Nisabos vardą, vaizduoja javų varpą, galima manyti Nisabą iš pradžių buvus javų dievybe. Iki Sargono laikų kulto vietos buvo Uma ir Erešas, vėliau – Lagašas. Umos mieste pradėta garbinti ankstyvuoju dinastiniu laikotarpiu (apie 2900–2700 m. pr. m. e.). Minima Faros dievų sąraše kaip Erešo miesto (nelokalizuotas) deivė. Šio miesto globėja buvo Isino–Larsos laikotarpiu, gretimo Šurupako miesto deivė Sud laikyta jos dukra. Kaip pasakojama mite „Enlilis ir Sud“, Enlilis (Nipūro dievas), norėdamas vesti deivę Sud, turi gauti Nisabos sutikimą. Karalius Lugalzagesis iš Umos šią deivę vadino savo motina. Valdant šiam karaliui bei vėlesnės Akado dinastijos laikais Nisabos kultas paplito po kitus Šumero miestus. Kaip raštininkų globėja, Nisaba pirmąkart įvardyta Lagašo valdovo Gudėjos laikais (apie 2144–2124 m. pr. m. e.). Didžiausią svarbą kultas buvo įgavęs II tūkst. pr. m. e. pirmoje pusėje, o Kasitų dinastijos bei Naujosios Babilonijos karalystės laikotarpiais, plintant Nabu kultui, reikšmę palaipsniui prarado. 
Žinoma keletas šios deivės epitetų, kaip antai „Enkio išmintis“, „toji, kuri atveria žmonėms ausis“. Tai rodo, kad laikyta deive, apšviečiančia žmonėms protą, suteikiančia išmintį. Manoma, kad būtent Nisaba vaizduojama ant karaliaus Entemenos vazos. Deivė pavaizduota sėdinti palaidais plaukais, tiarą su ragais puošia javų varpos, iš jos pečių auga javai, rankoje laiko datulę. Nors ikonografijoje kaip rašto dievybė nėra vaizduojama, tačiau šiuo aspektu dažnai aprašoma įvairiuose tekstuose. Pasakojime „Gudėjos sapnas“ ji apibūdinama kaip „moteris, laikanti auksinį stilių ir studijuojanti molio lentelę, ant kurios pavaizduotas žvaigždėtas dangus“.
Petras Butkus (1914)

Petras Butkus (1914 m. sausio 19 d. Lekavas, Nemakščių valsčius – 1993 m. balandžio 14 d. Sidnėjus, palaidotas Nemakščiuose) – Lietuvos ir Australijos lietuvių kapelionas, spaudos ir visuomenės veikėjas.

Biografija

Baigė Raseinių gimnaziją. 1938 m. baigė Telšių kunigų seminariją, įšventintas kunigu. 1938–1944 m. Tauragės ir Telšių mokytojų seminarijų kapelionas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Tiubingeno universitete studijavo filosofiją ir lituanistiką, kartu pabėgėlių stovyklų lietuvių gimnazijų kapelionas. 1949 m. atvyko į Australiją. 1949–1993 m. Sidnėjaus lietuvių katalikų kapelionas, skautų veikėjas. 1982 m. prelatas. 1951–1952 m. Australijos lietuvių bendruomenės Krašto valdybos vicepirmininkas. 1951 m. įkūrė Lietuvių savišalpos komitetą, jam vadovavo.
1950 m. laikraščio „Užuovėja“ redaktorius ir leidėjas. Bendradarbiavo laikraščiuose „Mūsų pastogė“, „Tėviškės aidai“. Sukūrė apie 20 dainų. Sidnėjaus kapinėse lietuviams išrūpino atskirą laidojimo plotą. Palikimą skyrė Nemakščių bažnyčiai atstatyti.
Virgilijus Grabinskas

Virgilijus Grabinskas (g. 1961 m. rugsėjo 12 d. Tauragėje) – teisininkas, teisėjas, buvęs Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas.

Biografija

1988 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą.
1988 m. Klaipėdos miesto teismo, 1989–1993 m. – Kauno miesto apylinkės teismo, 1993–1995 m. – Lietuvos Aukščiausiojo Teismo, 1995-1999 m. – Lietuvos apeliacinio teismo, nuo 1999 m. kovo mėn. – Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
Mynajus

Istorija

Gyvenvietė pavadinimu Ninai žinoma nuo viduramžių. Tuo metu valda dažnai keitė savo feodalus, kurie buvo pavaldūs Vengrijos karūnai.
Po Pirmojo pasaulinio karo gyvenvietė teko Čekoslovakijai, o po Antrojo pasaulio karo perduota sovietų Ukrainai.

Sportas

Pastaruoju metu gyvenvietę garsina futbolo klubas „Minaj“, kuris buvo įkurtas 2015 m. iš pradžių žaidė mėgėjų lygoje, o vėliau tapo profesionaliu klubu. Debiutavo 2019/2020 m. Ukrainos futbolo Pirmoje lygoje.
Minaj Arena, futbolo stadionas, kurio talpa 3 000.
Freiheras

Freiherai Vokietijoje

Vokišką freihero titulą angliškai vadina baron. Vokiškai freiherus irgi kartais vadina baronais, nors tai tikslu. Vokietijoje buvo ir tikrų baronų, tačiau jie dažniausiai titulą turėjo gavę užsienyje (pvz., Baltijos šalių baronai baronystę dažnai būdavo gavę iš Rusijos caro).
Freihero titulą gavo tie žmonės, kurie valdė alodus (žemes, už kurias jiems nereikėjo niekam atitarnauti). Tuo tarpu baronais tapo riteriai, gavę žemes valdyti. Freiherai paprastai patys turėjo paveldimą valdymo ir teisimo galią savo valdoje, tuo tarpu baronijose dažniausiai tokią teisę turėjo hercogas ar grafas.
Freihero sūnus irgi vadinami freiherais. Frehero žmona vadinama freifrau (vok. Freifrau 'laisvoji ponia'), o dukra – freiina (sutrumpintai iš Freiherrin). Freiherus gali vadinti baronais, o freifrau ir freiinas – baronesėmis (vok. Baronin). Žodžius Freifrau ir Freiin Vokietijoje po 1919 m. teismo sprendimu buvo leista laikyti pavardės dalimis.
Vokietijoje pagal 1919 m. Veimaro respublikos konstituciją (Weimarer Verfassung) oficialiai titulai buvo panaikinti. Tai patvirtino ir 1949 m. Vokietijos konstitucija. Bajorų titulai tapo tiesiog pavardės dalimi, kur titulas rašomas prieš pavardės pradžią (pvz., Georg Freiherr von Platz) ir kuri gali būti naudojama ar nenaudojama. Toks pavardės praplėtimas titulu laikomas prestižo dalyku.

Reichsfreiherai

Iki 1806 m., kai buvo panaikinta Šventoji Romos Imperija, jos freiherai iš tikrųjų buvo reichsfreiherai ('Imperijos freiherai'), tačiau juos vadino tiesiog freiherais. Vienos Kongreso 1815 m. nutarimu buvo nutarta, kad panaikintosios Šventosios Romos Imperijos titulai ir toliau gali būti naudojami.
Po 1806 m. naujai atsiradusios Vokietijos karalystės (Bavarija, Viurtemburgas) ėmė suteikinėti freihero titulu, tačiau šie naujieji freiherai niekada nebuvo reichsfreiherai (Imperijos freiherai), jie buvo Bavarijos ar Viurtemburgo freiherai. Todėl kai kurių senųjų freiherų giminių atstovai ėmėm vadintis reichsfreiherais (pvz., Reichsfreiherr von und zu Guttenberg), kad atskirtų save nuo naujųjų freiherų.

Austrijos freiherai

Austrijoje titulai irgi buvo panaikinti 1919 m. Tačiau tradiciškai titulai, tarp jų ir freihero, Austrijoje tebėra naudojami.
Dvigubo denio lėktuvas

Dvigubo denio lėktuvas turi du denius (aukštus) keleiviams ir kroviniams. Antrasis denis gali būti tik dalinis denis, viršuje ar apačioje pagrindinio denio. Dauguma tokių lėktuvų turi vieną denį keleiviams, kitą kroviniams. Keli laineriai turi abu denius skirtus keleiviams ir dar papildomą kroviniams.
Pirmasis istorijoje dviejų denių lėktuvas buvo 1953 m. pagamintas prancūziškas Breguet Deux-Ponts. Tuo tarpu pirmasis toks reaktyvinis lėktuvas buvo 1969 m. pristatytas Boeing 747. Vienas jo denis buvo mažesnis už kitą. Krovininiai šio lėktuvo modeliai turi atidaromą lėktuvo nosį jiems iškrauti ir pakrauti.
Pirmasis pilnų dviejų denių, skirtų keleiviams, lėktuvas buvo Airbus A380. Jis taip pat turi trečią denį skirtą tik kroviniams talpinti. Šis lėktuvas yra didžiausias keleivinis oro laineris.
Tureris

Tureris (angl. touring car, tourer) – XX a. pradžios atviro lengvojo automobilio su 5 ar daugiau sėdimų vietų kėbulo tipas. Tureriai turėdavo 2 ar 4 dureles. Dažnai viršutinė korpuso linija (kituose automobiliuose atitinkanti langų apatinę liniją) būdavo ties priekinėmis durelėmis pažeminta, kad automobilis atrodytų sportiškesnis. Tureriai dažniausiai turėdavo nuleidžiamą stogą ir šonines užuolaidas. Ankstyvųjų modelių varikliai paprastai būdavo arba priekyje, arba automobilio centre. Vėliau iš turerių išsivystė šiuolaikiniai sedanai.
Tureriai buvo populiarūs XX a. pradžioje, jie konkuravo su rodsteriais ir raneboutais. Jungtinėse Valstijose atsirado keli turerių variantai, populiariausias buvo 4 durelių tureris su nuleidžiamu stogu.
Daugelis Ford Motor Company 1908–1927 m. gamintų Modelio T automobilių buvo keturduriai ar triduriai (šiuose vairuotojas į savo vietą sėsdavo per priekinę keleivio vietą) tureriai. Jų buvo pagaminta 6 519 643 vienetai (o iš viso Modelio T buvo pagaminta apie 15 000 000 vienetų. Taigi, 5 keleivių tureriai buvo populiariausias to meto kėbulo modelis, jie sudarė 44 % visų per tuos 18 metų pagamintų Fordo automobilių. Antras populiariausias to meto kėbulo tipas buvo sunkvežimis (gamintas Modelio T bazėje).
Užtrauktos šoninės užuolaidėlės, kurias turėjo kai kurie modeliai, pridengdavo keleivius nuo vėjo ir kritulių. Sulankstytas turerio stogas už užpakalinės sėdynės sudarydavo nemažą masę, kuri vadinama angl. fan). Buvo sulankstyto nuleidžiamo stogo dangalai (angl. fan covers), kurie saugojo stogą ir medinius jo lankus, kol stogas būdavo nuleistas.
Turerių populiarumas ėmė nykti 3-iojo dešimtmečio pradžioje, kai ėmė populiarėti automobiliai su uždarais keleivių salonais, kurie ėmė išstumti didelius atvirus automobilius.
Vėtra (šiuolaikinių šokių studija)

Vėtra – šiuolaikinių šokių studija vaikams ir jaunimui nuo 6-erių iki 18-iolikos metų. Studijos šokėjai – nuolatiniai Kauno miesto renginių dalyviai.

Pasiekimai

Kolektyvas – tarptautinių konkursų ir festivalių Kaune, Odesoje (Ukraina), Jūrmaloje (Latvija) laureatas. Studija yra paruošusi koncertinę programą, kartu su dainininkėmis Andželika ir Birute Petrikytėmis, dalyvavo koncertuose Sporto halėje, Dainų slėnyje, Žalgirio arenoje ir kitose koncertinėse salėse. „Vėtra“ kasmet dalyvauja respublikiniame šiuolaikinio šokio festivalyje „Norim kilt“, nuolat dalyvauja išraiškos šokio festivalyje „Šokio pasaulis“. Tarptautiniame jaunųjų talentų konkurse „Kaunas Talent“ net trejus metus iš eilės laimėjo II ir I vietas, vyko į tarptautinį šiuolaikinio šokio festivalį „Saules starini“ Latvijoje. Dalyvavo „Talentų ringe“ ir pateko į finalą.
Vilniaus Abraomo Kulviečio klasikinė gimnazija

Istorija

Vilniaus 76-oji vidurinė mokykla atidaryta 1999 m. rugsėjo 1 d.
1999 m. lapkričio 24 d. suteiktas kultūros veikėjo Abraomo Kulviečio vardas.
2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos ir mokyklos bendruomenės sprendimu Vilniaus Abraomo Kulviečio vidurinė mokykla nuo rugsėjo 1 d. reorganizuota į Vilniaus Abraomo Kulviečio klasikinę gimnaziją, vienintelę tokio tipo mokymo įstaigą Lietuvoje.
Žetisu

Geografija

Regionas driekiasi į pietryčius nuo Balchašo ežero, kuris sudaro jo šiaurės vakarinę ribą, atskiriančią nuo likusios Eurazijos stepės. Pietų ir rytų regiono riba tampa kelios kalnų grandinės, vadinamos Alatau. Rytuose regioną uždaro Džungarijos Alatau, už kurio yra Džungarija, pietuose – Transilio Alatau, už kurio yra Isyk Kulio ežeras ir prasideda kalnuoti kraštai – Tianšanis.
Regiono pavadinimas kilo iš 7 didžiausių į Balchašą įtekančių upių, prasidedančių Alatau ir tekančių į Balchašą: Ilio, Karatalio, Bjeno, Aksu, Lepsi, Baskano ir Sarkando. Regionas taip pat apima ir Ču upės slėnį, tačiau kadangi ši upė neįteka į Balchašą, į bendrą skaičių nėra įtraukiama. Taip pat regionui gali būti priskiriamas Ilio kraštas (Ilio upės aukštupis), šiuo metu priklausantis Kinijai, su svarbiausiu miestu Kuldža.
Klimatas griežtai žemyninis, su ryškiu temperatūrų svyravimu. Didžiumai regiono būdingas nederlingas stepių dirvožemis, ir tik prie didžiųjų upių galima drėkinamoji žemdirbystė.
Alytaus Šaltinių pagrindinė mokykla

Istorija

1975 m. rugsėjo 1 d. atidaryta Alytaus 7-oji vidurinė mokykla. 1987–1999 m. mokykloje įvestas sustiprintas fizikos mokymas, 1989 m. įvestas sustiprintas (dabar pagilintas) anglų kalbos mokymas, 2001 m. – kryptingas meninis ugdymas.
1996 m. pakeistas mokyklos pavadinimas – Alytaus Šaltinių vidurinė mokykla. 2002 m. mokykla reorganizuota į pagrindinę. 2004–2005 m. vyko mokyklos pastato renovacijos darbai. Per 27 metus mokykla išleido 25 abiturientų laidas (1155 mokinius).
2015 m. mokykla laimėjo ir gavo "Geros Mokyklos" ženklą.
FK Altaj RKS

Istorija

2017 m. pradžioje Semejaus „Altaj“ klubas buvo pašalintas ir pirmenybių dėl finansinių pažeidimų ir kitų problemų.
2017 m. įkurtas klubas Altaj RKS. (RKS trumpinys reiškia, kad Rytų Kazachstano sritis.)
Debiutavo Antroje lygoje, tapo pirmenybių nugalėtojais. 
Iškovojo teisę dalyvauti 2018 m. Pirmos lygos pirmenybėse. Jose užėmė ketvirtą vietą.
Aprangos yra geltonos arba žydros/juodos.
Erika Kižienė

Biografija

1991 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, inžinierė statybininkė.
Almos Krivickienės ūkio gamybos vadovė.
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Pakruojo rajono skyriaus narė. Nuo 2011 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Svajūnas, vaikai Kasparas, Ona Jurga.
Lobamba

Istorija

Iš pradžių buvo dvi vietovės, pavadintos Lobamba. Pirmoji, susikūrusi 1750 m. rytų Svazilande, dabar vadinama „Senoji Lobamba“. Šiame straipsnyje aprašoma gyvenvietė įkurta karaliaus Sobhuzos II, šiaurvakarinėje šalies dalyje.
Lobamboje 1968 m. rugsėjo 6 d. princas Makhosini paskelė Svazilando nepriklausomybę nuo Didžiosios Britanijos.
Ust Barguzinas

Istorija

Ust Barguziną 1666 m. įkūrė kazokai. 1938 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas. 1956 m. dėl Irkutsko HE susidariusios patvankos Ust Barguzinas perkeltas aukščiau. Tarybiniais metais veikė žuvies perdirbimo kombinatas, vyko krovinių perplukdymas iki Baikalo–Amūro magistralės.
Arūnas Pečiulis

Biografija

Baigė Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatoriją ir Vilniaus muzikos mokyklą. 1991-1994 m. mokėsi Zalcburgo muzikos mokykloje, kurią baigė su pagyrimu. Baigęs mokslus pradėjo dirbti Zalcburgo dainininkų sambūryje „Salzburger Liedertafel“, 2012 m. tapo meno vadovu ir direktoriumi. 2013 m. už nuopelnus gelbėjant 166 metus gyvuojantį „Salzburger Liedertafel“ chorą buvo apdovanotas Michaelio Haydno medaliu.
Naisių mokykla

Istorija

Vladimiras Zubovas, rūpinęsis, kad jo dvaruose galėtų mokytis vaikai, 1904 m. sausio 8 ir 13 d. parašė laiškus Kauno gubernijos liaudies mokyklų direktoriui Aleksandrui Lebedincovui, prašydamas leisti pradėti vaikų mokymą privačiose liaudies mokyklose, kurias jis jau esąs suprojektavęs, ir žadąs būti šių mokyklų globėju. Prašyme pabrėžiama, kad jo dvaruose Ginkūnuose, Naisiuose, Medemrodėje, Dabikinėje norima steigti mokyklas darbininkų tarnautojų vaikams. Liaudies mokyklų inspektorius M. Kuznecovas netruko patikrinti padėtį grafo Zubovo dvaruose, pateikti duomenis Kauno gubernijos liaudies mokyklų direktoriui. Inspektoriaus nuomone, mokyklas būtina atidaryti dar 1904 m. Tuo metu Naisių dvare dirbo 20 šeimų, kuriose buvo 40 mokyklinio amžiaus vaikų. Artimiausios mokyklos už trijų varstų.
1904 m. balandžio 19 d. Vilniaus švietimo įstaigos globėjo nurodymu leista grafui Zubovui atidaryti jo dvaruose keturias vienaklases pradines mokyklas. Tada V. Zubovas kreipėsi į Kauno gubernijos liaudies mokyklų direktorių, prašydamas priimti į Naisių dvaro mokyklą mokytoją Aną Gusevą, baigusią Sankt Peterburgo progimnaziją, buvusią dvaro valdytojo E. Gaidamavičiaus vaikų mokytoją. Spalio 8 d. prašymas patenkinamas, įkurta Naisių dvaro V. Zubovo pradinė mokykla, prasidėjo mokslo metai.
1949 m. rugsėjo 1 d. įkurta septynmetė mokykla, 1962 m. rugsėjo 1 d. – aštuonmetė mokykla, 1991 m. rugsėjo 1 d. – devynmetė mokykla, 1999 m. rugsėjo 1 d. – pagrindinė dešimtmetė mokykla. 2012 m. pakeistas mokyklos pavadinimas - Šiaulių rajono Naisių mokykla.
Lietuvos skautija

Lietuvos skautija – Lietuvos visuomeninė, savanoriška, nepolitinė organizacija, įkurta 1996 m., veikianti pagal įstatuose suformuluotus tikslus, principus ir metodą. Tai yra didžiausia skautus vienijanti organizacija Lietuvoje. Lietuvos skautija atvira Lietuvos gyventojams nepriklausomai nuo jų rasės, tautybės, religijos, lyties ar visuomeninės padėties.
Lietuvos skautijos tikslas – ugdyti jaunus žmones, siekiant jų, kaip individų, atsakingų piliečių ir jų vietinės, nacionalinės ir tarptautinės bendruomenės narių, pilno fizinio, intelektualinio, socialinio ir dvasinio potencialo išraiškos.
Lietuvos skautija yra Pasaulio skautų judėjimo organizacijos (World Organization of the Scout Movement) nacionalinė narė. Pasaulio skautų judėjimo organizacija yra tarptautinė, nepolitinė ir susideda iš pripažintų nacionalinių skautų organizacijų.

Veikla

Lietuvos skautijos veikla grįsta progresyvios saviauklos sistema, kuri veikia per skautišką įžodį ir priesakus, mokymąsi veikiant, patyrimo laipsnius, specialybių programas ir narystę mažose grupėse. Įvairių amžiaus grupių nariai, padedami suaugusių vadovų, ugdosi charakterį, stiprina pasitikėjimą savimi, komandinio darbo ir bendradarbiavimo kompetencijas.
Pagrindinės skautiškų vienetų veiklos formos - sueigos, stovyklos, žygiai, taip pat šventės, nacionaliniai ir tarptautiniai projektai, mokymai. Didelė dalis programos vykdoma gamtoje.
Sulu sultonatas

Istorija

Dėl sultonato įkūrimo laiko yra daug diskutuojama. Kai kas teigia, kad valstybė egzistavo nuo Radža Baginda Ali laikų, tačiau oficialiai įkūrimo data laikomi 1450 m., kuomet Šariful Hašem Syed Abu Bakras, arabų kilmės žmogus atvyko iš Melakos. Sultonato sostinė Džolo tapo svarbiu prekybos centru Malajų salyne.
Nuo XVI a. ispanams pradėjus kolonizuoti Filipinų salas, Sulu sultonai išlaikė nepriklausomybę. XVII a. II pusėje jie plėtė teritorijas, įgaudami nemažas valdas Borneo saloje (Sabahas), kurias jiems suteikė Brunėjaus sultonas už pagalbą prieš maištininkus. Maždaug tuo metu jie sudarė sąjungą su Magindanao sultonatu rytuose, kuriam perleido Palavano salą (ši 1705 m. atiteko Ispanijai).
XIX a. pabaigoje Sulu sultonato sprendimas išnuomoti britams Sabahą atėmė iš sultonų teitorijas Borneo saloje, ir veda iki šiandieninių disputų dėl šios teitorijos, kuri dabar priklauso Malaizijai.
Henrikas Batuta

Henrikas Batuta (lenk. Henryk Batuta) – fiktyvi istorinė figūra, socialistas, revoliucionierius, lenkų komunistas, iš pradžių įtrauktas į lenkišką Vikipediją, vėliau – paplitęs ir kitose.
Henrikas Batuta – vienas ryškiausių falsifikacijos pavyzdžių Vikipedijos istorijoje.
Pasak pirminės straipsnio versijos, Batuta gimęs Odesoje 1898, dalyvavo Rusijos pilietiniame kare, kartu su E. Hemingvėjumi – taip pat ir Ispanijos pilietiniame kare. Batutos biografija iš esmės buvo sukurta pasiremiant gen. Karolio Sverčevskio gyvenimo aprašymu.
Straipsnis buvo sukurtas 2004 lapkričio 8 ir išbuvo 15 mėnesių, kol nebuvo nuspręsta jį ištrinti. Iki tol buvo papildytas 10 kartų.
Straipsnis buvo aprašytas Lenkijos dienraštyje Gazeta Wyborcza, savaitraštyje - žurnale Przekrój, Britanijos The Observer.
Straipsnyje buvo rašoma, kad Henriko Batutos garbei Varšuvoje buvo netgi pavadinta gatvė, norint atminti komunistinį veikėją. Anoniminiai falsifikatoriai, sukūrę straipsnį, norėjo atkreipti žiniasklaidos ir visuomenės dėmesį į tai, kad Lenkijoje iki šiol yra nemažai vietovardžių/gatvių, kurios pavadintos vardais komunistų, visiškai nevertų, kad jų garbei būtų vadinami viešojo gyvenimo dalykai, gatvės.
Net ir įtraukus į trinamų straipsnių sąrašą, autoriai atkakliai įrodinėjo Batutos istoriškumą ir netgi pateikė nuotrauką su H. Batutos pavadinimu. Iš tikrųjų, Varšuvoje yra tokia gatvė; tačiau jos pavadinimas kilęs iš žodžio „batuta“, dar kitaip vad. dirigento lazdelė.
FBP pistoletas kulkosvaidis

Konstrukcija

„FBP“ pistoletas-kulkosvaidis turi didelę spyną ir grąžinimo spyruoklę su teleskopiniu kreiptuvu kaip vokiškas „MP40“ ir sustumiamą vielinę peties atramą kaip amerikietiškas M3 pistoletas-kulkosvaidis. 
Skirtingai nei daugelis kitų pistoletų kulkosvaidžių, „FBP m/948“ ant vamzdžio turėjo movą su įtaisu portugališkam „Mauser“ tipo durkliškam durtuvui tvirtinti.
Pirmasis serijinis variantas „FBP m/948“ šaudė tik serijomis. 1961 m. pasirodęs variantas „FBP m/963“ leido pasirinkti šaudymo režimą – serijomis ar pavieniais šūviais. Paskutinis variantas „FBP m/973“ turi skylėtą vamzdžio apgaubą.

Istorija

„FBP“ pistoletą-kulkosvaidį gamino „Fábrica do Braço de Prata“ ginklų gamykla Lisabonoje. Ginklas pavadintas pagal gamyklos pavadinimo pirmąsias raides.
Pistoletas kulkosvaidis buvo priimtas ginkluotėn 1948 m. ir gavo pavadinimą „m/948“. 
Pradžioje „FBP“ buvo apginkluoti tik Portugalijos armijos ir saugumo pajėgų karininkai ir puskarininkiai. Kartu su „FBP“ ginkluotėje buvo ir po karo gauti vokiški „MP 34“ pistoletai-kulkosvaidžiai. 
Portugalijos ginkluotosios pajėgos šiais pistoletais-kulkosvaidžiais kariavo Angoloje, Portugalijos Gvinėjoje, Mozambike, Portugalijos Indijoje ir Portugalijos Timore. 
Palaipsniui ginkluotėje „FBP“ pakeitė 9 mm „Uzi“ ir „G3“ šautuvo variantas sustumiama peties atrama.
Žilina

Istorija

Manoma, gyvenvietė buvo įkurta jau akmens amžiuje. Gyvenvietė rašytiniuose dokumentuose paminėta 1208 m. terra de Selinan vardu. 1297 m. jau minima Žilinos vardu. 1321 m. liepos 12 d. miestui suteiktas laisvojo miesto statusas. 1357 m. suteikta galimybė rengti turgus. XV a. miestas prarado laisvojo miesto statusą ir tapo provincija.
Stalgėnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Luknos kairiajame krante. Upės slėnis piliakalnį juosia iš šiaurės, rytų ir pietryčių. Vakarų pusėje esanti dauba skiria piliakalnį nuo gretimų aukštumų. Aikštelė trapecinė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 24 m ilgio, 5 m pločio šiaurės rytų gale, 8 m pločio – pietvakariuose, 1 m iškiliu viduriu. Šlaitai statūs, 20 m aukščio. Šiaurinis šlaitas leidžiasi į slėnio daubą, kiek nuolaidesnis, su terasa. Aikštelės pietvakarių krašte supiltas 12 m ilgio, 1 m aukščio, 12 m pločio pylimas, už kurio iškastas 15 m pločio, 1 m gylio griovys. Už griovio supiltas antras 1,5 m aukščio, 20 m pločio pylimas, kurio išorinis 2 m aukščio šlaitas leidžiasi į antrą 5 m pločio, 0,3 m gylio griovį. 
Piliakalnis apardytas arimų, pirmajame pylime kasti bulviarūsiai. Piliakalnis apaugęs pradėtu retinti mišriu mišku.

Aplinkiniai piliakalniai

Nausodžio piliakalnis 8 km
Gandingos piliakalnis 6,5 kmPlungės piliakalnis 8 km
Lekemės piliakalnis 3 kmDžiuginėnų piliakalnis 19 km
Gelindėnų piliakalnis 15 kmKačaičių piliakalnis 26 km
Antkalnio piliakalnis 27 kmPaplienijos piliakalnis 19 kmPauškių piliakalnis 9 km
Žvaginių piliakalnis 14 kmSkroblio piliakalnis 10 km
Padievaičio piliakalnis 33 kmLopaičių piliakalnis 21 km
Šiūraičių piliakalnis 25 km
Carmen Kass

Carmen Kass (g. 1978 m. rugsėjo 14 d. Paidėje) – Estijos supermodelis.

Biografija

1992 metais pradėjo karjerą manekenės. Persikėlė gyventi į Paryžių, kai jai suėjo 18 metų.
1999 m. pradėjo dirbti su tokiais dizaineriais kaip Marc Jacobs, Michael Kors, Calvin Klein, Ralph Lauren, Dolce & Gabbana, Gucci, Prada, Versace ir kt.
2000 m. Kass buvo tituluota „Model of the Year“.
Žinoma iš „Christian Dior“ mados namų kvepalų „J‘Adore“ bei didžiulį skandalą sukėlusių „Gucci“ reklamų. Dar karjeros pradžioje atsisakiusi plastinės lūpų formos koregavimo operacijos bei pradėjusi šiaurietiškos išvaizdos modelių madą, aukščiausią savo karjeros tašką pasiekė 2004 m. – tuomet už vieną pasirodymą ant podiumo ji uždirbdavo net 200 000 JAV dolerių. Su Estijos partija „Res Publika“ kandidatavo į Europos Parlamentą. Modelių agentūros „Baltic Models“ bendrasavininkė.
Nuo 2004 m. Estijos nacionalinės šachmatų lygos prezidentė.
Buvo susižadėjus su Leonardo DiCaprio ir Riche Akiva. Šiuo metu Kass susitikinėja su vokiečių šachmatų čempionu Eric Lobron.
Ratkūnai (Pakruojis)

Istorija

Minimi nuo 1586 m. Ratkūnų pradinė mokykla buvo Gegiedžiuose.