google/wiki40b huggingface dataset:
Ieva Labutytė

Biografija

Mokėsi Plikiuose, Klaipėdoje. Dirbo Saugų vaikų namuose. 1967 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Diplominio darbo vadovas prof. Antanas Kučas. 1981 m. Martyno Jankaus memorialinio muziejaus Bitėnuose, 1989 m. lietuvininkų bendrijos „Mažoji Lietuva“ viena įkūrėjų.

Kūryba

Kūryboje naudojo įvairias technikas – anglies, oforto, linoraižinio, autocinkografijos arba mišrią techniką. Kūrybai buvo būdinga: jausmingumas, simbolizmas, savitas spalvų derinimas. Veiklos pagrindinė sritis buvo estampai, knygų apipavidalinimas, sukūrė ekslibrisų, nuliejo akvarelių. Darbuose daugiausia vaizduota Prūsija, Mažoji Lietuva ir jos žmones.
Ieva Labutytė savo kūryboje naudojo daug daiktiškos realybės fragmentų: molinių ąsočių šukės, žemėlapių skiautės, pasitaikydavo ir senųjų rašmenų pavyzdžių. Tokiomis taupiomis priemonėmis autorė kūrė savitą stilių siekdama interpretuoti ar net restauruoti praeities vaizdinius. Vyko žaidimas simboliais, šviesa ir šešėliais, naudojo daug lūžtančių linijų. Jos grafika prūsų tema neretai apibūdinama kaip tamsos muzika.
Nuo 1968 m. Labutytė pradėjo dalyvauti parodose tiek Lietuvoje tiek ir užsienyje (Vokietija, Lenkija).
Antiochijos stačiatikių bažnyčia

Antiochijos stačiatikių bažnyčia – viena iš autokefalinių Rytų krikščionių ortodoksų (stačiatikių) bažnyčių. Jos vadovas yra patriarchas (nuo 2012 m. – Jonas X.).
TSRS Aukščiausiojo Teismo Karinė kolegija

TSRS Aukščiausiojo Teismo Karinė kolegija (rus. Военная коллегия Верховного суда СССР; ВКВС) – TSRS Aukščiausiojo Teismo organas, nagrinėjęs ypatingos svarbos bylas, susijusias su aukščiausiaisiais armijos ir laivyno vadais (komkoro ir aukštesnis lygis), o taip kaltinamais Tėvynės išdavimu ir kontrrevoliucine veikla. Karinė kolegija taip pat prižiūrėjo karinių tribunolų darbą.
1926–1948 m. Karinės kolegijos vadovas buvo armijos karo juristas (armvoenjuristas), vėliau justicijos generolas pulkininkas V. Ulrichas.
Karinė kolegija buvo įsikūrusi Maskvoje, Nikolskajos gatvėje Nr. 23 (gatvė nuo 1935 m. vadinosi Spalio 25-osios gatvė)

Teisimas pagal sąrašus

1934–1938 m. Karinės kolegijos nuosprendžiai būdavo skelbiami pagal sąrašus, kuriuos sudarydavo ir pasirašydavo aukščiausieji TSRS vadovai. Į sąrašus įtraukdavo žmones, nuteistus pagal asmeninę J. Stalino ar jo artimiausių bendražygių sankciją. Bausmės būdavo nurodomos įvairios, bet daugumą sudarė sušaudymas.
Sąrašus perduodavo iš NKVD į Karinę kolegiją, kur nuosprendį įrašydavo pagal sąraše nurodytą „kategoriją“. Tokia nurodyta kategorija nurodydavo didžiausia leistą bausmę. Vėliau nemažai išankstinių nuosprendžių buvo pakeisti švelnesniais.
Teismo procedūra būdavo suprastinta iki ribos: bylą nagrinėdavo be liudininkų, nagrinėjimas trukdavo vidutiniškai 5–10 min., retais atvejais – iki 30 min. Per tą laiką trys teisėjai turėdavo išaiškinti teisiamajam jo teises, paaiškinti kaltinamosios išvados esmę <…>, išsiaiškinti teisiamojo požiūrį į atliktą nusikaltimą, išklausyti jo parodymus ir paskutinį žodį, pabūti pasitarimų kambaryje, parašyti ten nuosprendį, ir, grįžus į į teismo pasitarimo salę jį paskelbti.
Mirties nuosprendžių teisiamajam dažnai net neskelbdavo, apie jį sužinodavo tik atsidūrė sušaudymo vietoje prieš .
Apskųsti nuosprendžius būdavo praktiškai neįmanoma, nes daugelis bylų būdavo slaptos.
Ikikariniais metais pagal CK Politbiuro sąrašus buvo sušaudyta, pagal įvairius duomenis, 40–44 tūkst. žmonių.
Juozas Girnius (1876)

Biografija

J. Girnius buvo kilęs iš Marijampolės apskrities valstiečių, Romos katalikų tikėjimo. Buvo baigęs pradinę mokyklą, užsiėmė savišvieta. Dirbo žemę.
Priklausė Lietuvos demokratų partijai (arba nacionalinei demokratinei partijai). Buvo trims mėnesiams patekęs į Kalvarijos kalėjimą už valstiečių agitavimą.
1906 m. balandžio 20 d. išrinktas Suvalkų gubernijoje deputatu į Rusijos imperijos I-ojo šaukimo Valstybės Dūmą. Autonomininkų frakcijos narys, prijautė konstituciniams demokratams. Pasak skirtingų šaltinių, jis priklausė lenkų „Koło Polskie“ arba buvo nepartinis autonomininkų lietuvių grupėje. Dūmos komisijų darbe nedalyvavo. Žinomas jo pasisakymas Dūmoje žemės ūkio klausimu.
Tolesnis J. Girniaus likimas, jo mirties data nežinomi.
Procentinis punktas

Taikymas

Procentiniai punktai yra naudojami lyginant du procentinius dydžius. Nurodžius procentinį skirtumą, būtų nevaizdu ir sudėtinga suprasti, kas turima galvoje, nes yra kalbama apie procentų procentinį pokytį. Pavyzdžiui, sakinys „palūkanų norma nuo 5 % padidėjo 1 %“ reiškia, kad palūkanų norma padidėjo iki 5,05 %, o ne iki 6 %. Jei palūkanų norma iš tikrųjų padidėjo iki 6 %, turėtų būti sakoma „palūkanų norma nuo 5 % padidėjo 1 procentiniu punktu“ arba „palūkanų norma nuo 5 % padidėjo 20 %“. Procentiniais punktais arba baziniais punktais dažnai įvardijamas įvairių oficialiai skelbiamų finansinių rodiklių pokytis. Pavyzdžiui, JAV Federalinio Rezervo pranešimuose palūkanų normos pokyčiai dažnai yra nurodomi procentiniais punktais.

Vartojimo klaidos

Žiniasklaidoje greičiausiai dėl šnekamosios kalbos įtakos dažnai painiojamos procentinių punktų ir procentų sąvokos. Pavyzdžiui, nedarbo lygiui Šakių rajone per 2010 m. kovą sumažėjus nuo 13,4 proc. iki 12,4 proc., interneto svetainėje buvo paskelbtas straipsnis klaidingu pavadinimu „Nedarbas sumažėjo vienu procentu“. Iš tikrųjų nedarbo lygis šiuo atveju sumažėjo 7,46 procento arba vienu procentiniu punktu.
Suomijos televizija

Pirmąsias televizijos laidas Suomijoje 1955 m. pradėjo transliuoti privati bendrovė. Spalvotosios televizijos transliacijos pradėtos 1969 m. Iki 1986 m. televizijos transliacijų monopolis priklausė valstybinei televizijos ir radijo kompanijai YLE. Nuo 2007 m. transliuojama tik skaitmeninė televizija.
Gaveikiai (Molėtai)

Istorija

Minimi 1373 m. Livonijos kronikoje, kai Gaveikių kaime Livonijos magistras turėjo antrą pastovį. 1672 m. Dubingių bažnyčios palivarkas, kuriam priklausė šie kaimai: Gaveikiai, Kleboniškiai, Miežoniai, Našiūnai, Papiškiai, Paškonys, Trumpakojai.
Karalių knygos

Karalių knygos – Senojo Testamento knygos, priskiriamos istorinių knygų grupei. Jose aprašyta Izraelio istorija nuo karaliaus Dovydo mirties, karalystės padalijimas po karaliaus Saliamono mirties – iki babiloniečių įsiveržimo į Jeruzalę bei šventyklos sugriovimo.
Karalių knygose kiekvienas valdovas įvertinamas pagal jo atsidavimą ir ištikimybę Dievui. Kaip teigiama šiose knygose, kai valdovas ir tauta stengiasi paklusti Dievui, jiems viskas einasi gerai, o kai sąmoningai nepaklūsta – prasideda nelaimės. Dievas siunčia tautai pranašus Eliją ir Eliziejų, kad įspėtų apie gresiančias nelaimes. Tačiau žmonės atsisako paklusti ir pirmiausia Samarija, o paskui ir Jeruzalė patenka į priešų rankas, Judėjos gyventojai ištremiami į nelaisvę.

Turinys

Karalių knygose rašoma apie Saliamono tapimą Izraelio karaliumi, Saliamono išmintį, šventyklos statybą ir pašventinimą, Sabos karalienės apsilankymą, Saliamono nesėkmes ir mirtį. Taip pat kalbama apie šiaurės genčių maištą, Izraelio ir Judėjos karalius, pranašą Eliją ir jo varžymąsi su Baalo pranašais, Izraelio karalių Ahabą ir kitus Izraelio bei Judėjos karalius. Pasakojama apie tai, kaip Eliziejus tampa pranašu, Asirija užima Samariją. Taip pat rašoma apie karaliaus Jošijo reformas. Paskutiniame knygos skyriuje kalbama apie tai, kaip Jeruzalė atitenka babiloniečiams, sugriaunama šventykla.

Veiksmo laikas ir vieta

Karalių knygose aprašytas Saliamono valdymo laikotarpis (apie 970–930 m. pr. m. e.), Judėjos ir Izraelio karalysčių istorija. aprašytas laikotarpis apima maždaug 400 metų laikotarpį (apytiksliai 975–586 m. pr. m. e.). Samarija žlugo 722 m., o Jeruzalė – 586 m. Tais laikais veikė pranašai Amosas, Ozėjas, Izaijas, Michėjas, Nahumas, Habakukas, Sofonijas bei Jeremijas.

Parašymo laikas

Gali būti, kad knygos buvo galutinai sudarytos Babilonijos tremties metu.
Susan Strange

Susan Strange (1923 m. birželio 9 d. Dorsete – 1998 m. spalio 25 d. Eilsberyje, Bakingamšyre) – britų mokslininkė ir tarptautinių santykių politinės ekonomijos, kaip atskiros disciplinos, pradininkė. Taip pat mokslininkė išplėtojo struktūrinės galios teoriją.
Hands up

Hands up (taip pat žinomas kaip dancecore, german commercial trance, euro house) - trance muzikos stiliaus atmaina, atsiradusi apie 1997 m. Vokietijoje. Pasižymi stipriai išreikštu ritmu (iki 120 - 180 BPM) bei paprastomis melodijomis. Vokalas nesudėtingas, daug kūrinių apskritai be vokalo. Laikomas maždaug 1990 - 1996 metais Europoje ir ypač Vokietijoje populiaraus eurodance stiliaus tęsiniu, nors kartais hands up nėra išskiriamas kaip atskiras stilius ir vadinamas tiesiog eurodance (ypač apibūdinant tokias grupes, kaip Cascada, Groove Coverage, Italobrothers, Brooklyn Bounce). Tai nėra tikslu, nes 10-ajame dešimtmetyje populiarus eurodance turi daug ryškių skirtumų nuo dabartinio hands up.
Stiliaus populiarumas pradėjo mažėti nuo maždaug 2008 metų, kai pagrindine Europos šokių muzikos srove tapo house (electro). Nemažai hands up prodiuserių kuria house po kitais pseudonimais, pvz., Manian (grupės Cascada prodiuseris) house muzikos scenoje žinomas kaip Spencer & Hill projekto narys, Rob Mayth - kaip Dave Darell, Kindervater - kaip Michael Mind, 89ers - kaip PH Electro, Ti-Mo kaip Walker & Daniels narys, ir t. t. Kai kurie atlikėjai, sekdami madomis ir siekdami didesnės komercinės sėkmės, apskritai pakeitė savo stilių į electro house, pvz., 2010 metais išleistas Groove Coverage kūrinys "Innocent" yra house stiliaus, ir nieko bendra neturi su senuoju grupės stiliumi.
Telefonas

Telefonas (gr. tele – toli + phōne – balsas) – telekomunikacijos įrenginys, elektriniais signalais perduodantis balsą. Paprastai telefono išradimas priskiriamas Aleksandrui Grechemui Belui (Alexander Graham Bell), kuris 1876 m. pirmasis sukonstravo įtaisą Bostone, tačiau nėra vieningai sutariama, ar tai tikroji įrenginio istorija.

Istorija

Telefonas nebuvo išrastas vieno žmogaus, tai buvo daugybės žmonių atliktų nepriklausomų bei susijusių išradimų bendras rezultatas.
1849 m. italų išradėjas Antonijus Meučis (Antonio Meucci) Havanoje pademonstravo įrenginį, vėliau pavadintą telefonu, tačiau diskutuojama, ar tai buvo elektrinis telefonas. 1854 m. prancūzas Šarlis Bursolas (Charles Bourseul) išspausdino telefono siųstuvo ir imtuvo aprašymą, bet nesukonstravo veikiančio prietaiso. 1854 m. Antonijus Meučis Niujorke pademonstravo elektrinį telefoną. 1860 m. į telefoną panašų įrenginį sukūrė vokietis Johanas Filipas Raisas (Johann Philipp Reis), bet šis prietaisas galėjo perduoti tik muzikines melodijas, 1861 m. jis jau demonstravo įrenginį, elektra perdavusį balsą 340 pėdų atstumu. 1875 m. birželio 2 d. Aleksandras Belas pirmą kartą telefonu perduoda balsą, o liepos 1 d. pirmąkart panaudoja telefoną, sugebantį perduoti balsą į abi puses.
1877 m. pirmoji telefono linija nutiesta Berlyne. 1882 m. Belo kompanija įrengė telefono tinklą Varšuvoje su 105 abonento linijomis bei Rygoje 54 telefono abonentams. Tų pačių metų pabaigoje nutiesta pirmoji privati telefono linija Rietave. 1888 m. spalio 22 d. Klaipėdoje (tuo metu Prūsija), pradėjo veikti telefono stotis, sujungusi 23 abonento linijas. 1896 m. kovo mėn. telefono stotis pradėjo veikti Vilniuje, 1904 m. – Kaune.
1927 m. sėkmingai pademonstruotas pirmasis transatlantinis skambutis. 1946 m. atliktas pirmasis komercinis skambutis mobiliuoju telefonu. 1958 m. pradėti naudoti pirmieji modemai tiesioginiam susijungimui naudojant telefonines linijas.

Anglinis mikrofonas

Pirmųjų telefono aparatų mikrofonas buvo membraną turinti anglies milteliais užlydyta dėžutė. Garsas (žmogaus balsas) virpindavo miltelių daleles, ir mikrofono laidumas keitėsi priimamo garso dažniu. Nuosekliai sujungus tokį mikrofoną, bateriją ir telefono ausinę, šiuo trijų dalių prietaisu jau galima perduoti garsą per atstumą. Nuosekliai sujungus ausinę, anglinį mikrofoną, bateriją, kitą ausinę ir dar vieną anglinį mikrofoną, gauname užbaigtą du aparatus turintį telefono tinklą (tik be skambučių).
Teodoras Jeronimas Liubomirskis

Biografija

Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Szreniawa“ savininkas. Karūnos didžiojo vėliavininko, kunigaikščio Jurgio Ignoto Liubomirskio (1687–1753) sūnus nuo pirmos santuokos su Mariana Denhof (apie 1685–1730).
1749 metais Teodoras Jeronimas Liubomirskis gavo Karūnos gvardijos pulkininko laipsnį. 1753 metais buvo pervestas į generolus-leitenantus. 1759 metais Teodoras Jeronimas Liubomirskis gavo Karūnos didžiojo taurininko pareigybę. Taip pat jam priklausė Bohuslavo seniūnija, Ukrainoje.

Šeima

1753 metais vedė Eleonorą Malachovską (m. 1761),Karūnos didžiojo kanclerio, grafo Jano Malachovskio (1698–1762) ir Izabelė Chumieckos (m. 1783) dukterį, Parčevo seniūno Juzefo Lipskio našlę. Santuoka buvo bevaikė.
Rokiškio kultūros mokykla

Istorija

Kultūros mokykla savo istoriją skaičiuoja nuo 1967 m., kuomet įsikūrė Rokiškio vakarinio Mechanikos technikumo patalpose. 1976 m. mokykloje surinkta bibliotekininkų specialybės grupė iš moksleivių, baigusių vidurines mokyklas. 1984 m. buvo įvesta kultūros–švietimo darbo kino-foto kolektyvų vadovų specialybė. Dėl didelių studijų kaštų priėmimas į šią specialybę netrukus nutrauktas. Tuo pat metu pradėti rengti folklorinių kolektyvų vadovai.
1992 m. Rokiškio kultūros mokyklos studijų programoms suteikiama pedagoginė kryptis. Programos buvo derinamos su tuometiniu Vilniaus pedagoginiu institutu bei Lietuvos konservatorija. Pritariant Panevėžio vyskupijai bei Švietimo ir Kultūros ministerijoms pradėti rengti nauji muzikos pedagogų bažnyčios vargonininkų specialybės studijų planai. Mokykloje buvo ruošiami muzikos pedagogai, muzikos pedagogai-etnokultūros renginių vadovai, muzikos pedagogai-vargonininkai. Parengtos naujos anglų kalbos pedagogikos, vokiečių kalbos pedagogikos programos.
1993 m. Rokiškio kultūros mokykla tapo Rokiškio kolegija, kuri nuo 2000 m. pavadinimą pakeitė į Rokiškio aukštesniosios pedagogikos mokyklos, o 2002 m. reorganizuota į Panevėžio kolegijos Rokiškio filialą.
Ausūniniai

Literatūra

GRYBAI, Etorė Bielis, Mūsų knyga, 2004, ISBN 9955-573-65-1, p. 37
Alofonas

Alofonas (gr. άλλος 'kitas' ir gr. φωνή 'garsas') – fonemos tarimo būdas, jos variantas, nulemtas tam tikros fonetinės aplinkos. Visuma visų įmanomų pozicijų, kuriose pasitaiko vienos fonemos alofonai, vadinama fonemos distribucija. Kalbos vartotojai gerai atpažįsta fonemas, t. y. reikšmę skiriančius kalbos vienetus, bet ne visada geba atskirti tos pačios fonemos alofonus. Kalbėtojai fonemas paprastai suvokia kaip pagrindinius alofonus.
Pagrindinis alofonas — alofonas, kurio ypatybės mažiausiai priklauso nuo padėties ir fonetinės (kitų garsų) aplinkos.
Pagrindiniai alofonai dažniausiai tariami stipriojoje garso padėtyje. Stiprioji padėtis yra tokia, kurioje įmanomas didžiausias to tipo fonemų skaičius. Lietuvių kalboje stipriosiomis padėtimis laikomos tos, kuriose nepatiriamas balsių priešakėjimas, užpakalėjimas, priebalsių minkštėjimas ir kt.
Sakykime, žodžiuose kalasi, keliasi abu išryškinti balsiai yra fonemos [a] alofonai, tik žodyje keliasi fonema [a] po minkštojo priebalsio supriešakėjusi.
Kepler kosminis teleskopas

Kepler kosminis teleskopas yra NASA kosminė orbitinė observatorija su 1 m skersmens veidrodžiu, kuris aprėpia 12° skersmens dangaus plotą. Ji sveria 730 kg. Misijos tikslas – Žemės tipo planetų paieška prie kitų žvaigždžių. Nešančiosios reketos Delta II pagalba, Kepler teleskopas į kosmosą buvo iškeltas 2009 m. kovo 7 d.

Misija

Teleskopas skrieja ne aplink Žemę, o apie Saulę. Apskriejimo periodas – 372,5 paros. Observatorija per planuotus 4 skrydžio metus nuo Žemės atsiliko 50 mln. km. Buvo stebėta viena vienintelė dangaus sritis – tankiai žvaigždėmis nusėtas Gulbės žvaigždynas: 500 šviesmečių atstumu yra apie 100000 šviesesnių nei 14 ryškio žvaigždžių.
„Kepler“ be sustojimo 3 metus matavo jų spindesį 0,002 % tikslumu ir moderniu fotometru CCD kamera, kuris leido aptikti tarp jų skriejančius ne tik Jupiterio bet ir superŽemės dydžio planetas. Iš viso tikėtasi atrasti apie 2300 planetų. 
Observatorijai „Kepler“ išmatavus žvaigždžių ryškio kitimo periodą, trukmę ir žinant žvaigždės spektrinę klasę  nustatomas planetų skaičius, masė, dydis ir tankis, atstumas nuo žvaigždės ir jos temperatūrą. Išaanalizavus gautą informaciją, nustatoma, ar planetoje yra gyvybei tinkamos sąlygos.
„Kepler“ misijos metu buvo numatyta atrasti maždaug 50 Žemės dydžio planetų. Kitas svarbus žingsnis yra ieškant gyvybės kitų planetų sistemose, bus deguonies kiekio atmosferose paieška planetose ir jų palydovuose.
2010 m. sausio 4 d. buvo paskelbti pirmieji misijos duomenys. Teleskopas atrado 5 naujas egzoplanetas.
Iš pradžių planuota teleskopą naudoti 3,5 metų, tačiau misijai vykstant sėkmingai 2012 m. norėta Kepler misiją pratęsti dar keturiems metams, iki 2016 m.
Tais pačiais metais liepos viduryje sugedo vienas iš keturių giroskopų, skirtų teleskopo orientacijai palaikyti. 2013 metais iš rikiuotės išėjo ir antrasis giroskopas. Tų metų sausį šio teleskopo pagalba iš viso buvo aptikta daugiau nei 2700 planetų kandidačių. Tuo pačiu metu mokslininkai remdamiesi Kepler teleskopo duomenimis apskaičiavo, kad Paukščių take yra apie 17 milijardų Žemės dydžio egzoplanetų.
2014 metais inžinieriams pavyko sugalvoti, kaip išlaikyti teleskopo orientaciją naudojantis dviem likusiais giroskopais ir Saulės spindulių slėgiu. Prasidėjo antrasis misijos etapas, žinomas K2 vardu.
2014 m. vasario 26 d. NASA mokslininkai paskelbė Kepler pagalba atradę dar 715 naujų egzoplanetų, pasinaudoję nauju statistiniu metodu. 95 procentai šių planetų buvo mažesnės už Neptūną, o 4 buvo 2,5 karto didesnės už Žemę, tad esančios gyvybės zonoje ir galinčios turėti skysto vandens.
2014 m. balandžio 17 d. Kepler komanda paskelbė atradusi naują egzoplanetą Kepler-186f, esančią labai panašaus dydžio į Žemę ir esančios gyvybės zonoje.
2018 m. spalio 30 d. išseko Kepler teleskopo kuro atsargos ir misija buvo užbaigta. Per 9,6 metų darbo Keplerio teleskopas stebėjo 530506 žvaigždžes. Atrastos ir patvirtintos 2662 planetos, 61 supernova. Į Žemę persiųsta 678 GB duomenų. Pasinaudodami jais mokslininkai publikavo 2946 straipsnius.
Už Tėvynę

Už Tėvynę – lietuvių kariams Vokietijos kariuomenėje skirtas laikraštis, ėjęs 1944 m. spalio-1945 m. sausio mėn.

Istorija

Redagavo Ričardas Mironas. Išleista 11 numerių.
FK Kotonas Kaunas

Istorija

Komanda suburta prie „Kotono“ kojinių fabriko (įkurtas 1930 m. kaip „Cotton“) Šančiuose.
Atgavus Nepriklausomybę, komanda pirmaisiais metais dar žaidė Kauno pirmenybėse, tačiau užėmė paskutinę vietą ir po to iširo.

Pasiekimai

Klubas ne kartą yra laimėjęs Kauno miesto pirmenybes.
Kukiškės

Istorija

XX a. tarpukariu kaimas priklausė Jiezno valsčiui.
Riešinės

Riešinės (arba rankovėčiai) – ant rankos riešo maunamas megztas rankogalis.
Mezgamos virbalais iš storesnių vilnonių siūlų arba neriamos vąšeliu. Dažniausia jos vienspalvės, apie 6–15 cm ilgio, su skersiniais ar išilginiais dryžiais. Raštai nesudėtingi – eglutės, žiedų motyvai, grandinėlės, rombeliai, kryžiai ir kt. Pagražinimui buvo įmezgami balti ar spalvoti karoliukai. Nešiojamos apsaugoti rankas nuo šalčio ar dėl grožio.
Europoje riešinės paplito XIX a. Jos buvo dėvimos Skandinavijos šalyse, Latvijoje, Estijoje, taip pat Islandijoje, kur dėvimos iki šiol.
Lietuvoje riešinės dėvėtos XIX a. – XX a. pirmoje pusėje. Lietuvos regionuose riešinės buvo vadinamos įvairiais pavadinimais, dažnai skyrėsi spalvų ir raštų motyvų įvairove. Riešinės mezgamos virbalais arba vąšeliu iš vilnonių vienspalvių arba įvairiaspalvių siūlų. Kasdieninės vienspalvės riešinės dažniausiai megztos stulpeliu, šventadieninės – iš spalvotų siūlų, puoštos baltais, geltonais arba kitos spalvos karoliukais, trikampėlių, rombų raštais. Dėvėtos visuose Lietuvos etnogafiniuose regionuose iki XX amžiaus pradžios; išnyko pradėjus pirštines megzti ilgesniais riešais. XXI amžiaus pradžioje moterų kartais mūvimos kaip puošybos elementas.
Charčio sriuba

Charčio sriuba (gruz. ხარჩო) – iš Megrelijos kilusi tradicinė gruzinų sriuba, gaminama iš jautienos arba vištienos, ryžių, kapotų graikiškų riešutų ir rūgštaus vyšnių padažo tkemali. Sriuba paprastai patiekiama su šviežia kalendra. Papildomi prieskoniai ir ingredientai skiriasi priklausomai nuo Gruzijos regiono, dažnai naudojamos kalendros sėklos, malta paprika, raudonėliai, čiobreliai, šalavijas, svogūnai, česnakai, pomidorai ar pomidorų tyrė ir kiti. Kartais naudojama aviena, žąsiena ar kiauliena.
Baikonuro kosmodromas

Baikonuro kosmodromas, esantis Kazachstano teritorijoje – pirmas ir didžiausias kosmodromas pasaulyje. Užima 6 717 km² plotą.
Tai yra vienas iš trijų kosmodromų pasaulyje, leidžiančių kosminius aparatus su žmonėmis, be to, iš ten galima paleisti visų tipų nešančiąsias raketas. Tarptautinės Kosminės Stoties orbita buvo parinkta atsižvelgiant į Baikonūro platumą, nes iš ten planuoti vykdyti ir vykdomi svarbiausi skrydžiai į TKS.
Pradėtas statyti 1955 m. sausio 12 d., kosmodromu tapo 1957 m. Tai buvo stambiausias kosmodromas Tarybų Sąjungoje. Po Tarybų Sąjungos žlugimo atiteko Kazachstanui, bet buvo išnuomotas Rusijai iki 2050 metų.
Iš Baikonuro kosmodromo buvo paleistas pirmasis dirbtinis žemės palydovas „Sputnik 1“ ir atliktas pirmas pasaulyje žmogaus skrydis į kosmosą, buvo leidžiami pilotuojami kosminiai erdvėlaiviai „Vostok”, „Voschod”, „Sojuz”, taip pat „Saliut”, „Mir” orbitinės stotys. Čia atliekama 50 procentų visų Rusijos paleidimų ir 100 procentų paleidimų į geostacionarią orbitą.

Eksploatacija

1957 m. gegužė – eksploatacijos pradžia, nešančiosios raketos „R-7” paleidimas. Spalio 4 d. paleistas pirmasis dirbtinis žemės palydovas „Sputnik 1“. Lapkričio 3 d. paleistas „Sputnik-2” su šunimi, vardu Laika.
1960 m. rugpjūčio 19 d. paleistas „Sputnik-5” su šunimis Belka ir Strelka.
1960 m. spalio 24 d. leidžiant balistinę raketą „R-16” kosmodrome įvyko katastrofa. Mirė 76 kariškiai.
1961 m. balandžio 12 d. paleistas „Vostok-1” – pirmasis kosminis aparatas su žmogumi, J. Gagarinu. Jis apskriejo aplink žemę per 1 valandą 48 minutes.
1987 m. gegužės 15 d. pirmą kartą paleista „Energija” tipo raketa nešėja.
1991–1993 m. – krizės periodas, užėjęs po SSRS žlugimo. Kosmodromui atitekus Kazachstanui, daugelis kariškių ir darbuotojų grįžo į Rusiją. Smarkiai sumažėjo kosminių paleidimų skaičius.
1994 m. – Rusija išsinuomojo kosmodromą.
1997 metais pradėta Baikonuro kosmodromo demilitarizacija.

Pavadinimo kilmė

„P-7” tipo nešančiųjų raketų, skirtų nešti vandenilinėms bomboms, vėliau tapusių pilotuojamo erdvėlaivio prototipu, bandymams reikėjo naujo poligono. Ieškant vietos buvo atsižvelgta į tokius kriterijus: didelis mažai gyvenamas regionas, kuriame mažai išvystytas žemės ūkis, ir netoliese turi būti geležinkelio linija. Tinkama vieta buvo rasta Kazachstano pusdykumėje, per kurią driekiasi geležinkelio linija, jungianti Maskvą su Taškentu (Uzbekistano sostinė). Būtent ten ir prasidėjo „Penktojo poligono” statybos. Statybos, kodiniu pavadinimu „Taiga”, buvo visiškai slaptos. Tuo pat metu netoli Baikonuro gyvenvietės konspiracijos tikslais pradėtos netikro kosmodromo statybos. Nors visi pastatai ten buvo netikri, jis buvo taip pat stipriai saugomas. Siekiant nuslėpti tikrąją poligono vietą oficialiuose pranešimuose buvo minimas Baikonuras. Galiausiai šis pavadinimas imtas naudoti tikrajam kosmodromui.
Makatea

Makatea – koralinė sala Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyno šiaurės vakaruose, Paliserio grupėje, 230 km į šiaurės rytus nuo Taičio, 82 km į pietus nuo Rangiroa. Įeina į Rangiroa komuną. Plotas 24 km². 93 gyventojai (2002 m.). Gyventojų tankumas – 3,9 žm./km². Svarbiausia gyvenvietė – Moumu.
Makatea – viena iš nedaugelio Tuamotu salyno salų, kurios nėra atolai. Sala plokščia, iki 80 m aukščio. Ilgis 7,5 km, plotis 7 km. Salos centre (išdžiūvusios lagūnos vietoje) randami fosfatai, koralinis kalcio oksidas, jūrų paukščių guanas. Fosfatų gavyba vyko nuo 1917 m. iki 1966 m. (beveik visi fosfatai iškasti). Verčiamasi žemės ūkiu, kopros gavyba, kokosų prekyba, kokosinių krabų gaudymu. Saloje yra vienintelis Polinezijos salose geležinkelis (juo buvo gabenami fosfatai iš salos centro į Temao uostą), tačiau dabar nebeveikiantis.
Makatea seniau buvo vadinama Papa Tea („balta uola“). Salą 1722 m. atrado olandas Jakobas Rogevenas.