google/wiki40b huggingface dataset:
Aiškinamasis žinynas

Aiškinamasis žinynas, konversacinis leksikonas arba realinė enciklopedija, universalioji enciklopedija – XIX a. atsiradusi specialioji literatūrinė forma, žanras; žinynas. Konversacinis leksikonas kaip ir žodynas aiškina tam tikrus terminus, o kaip enciklopedija pateikia žinias iš tam tikrų sričių.
Konversacinio leksikono tikslas yra pateikti kiek įmanoma išsamias žinias, tačiau aiškiai, paprastai išdėstyti įvairius dalykus.

Istorija

Pavadinimas kilęs nuo žodžio konversacija (pokalbis). Renesanso laikais išaugo poreikis turėti trumpą bet dalykinį žinyną, kad, jį pasiskaičius, vėliau būtų galima salonuose kalbėtis tam tikra tematika ar bent jau suprasti intelektualinius pokalbius.
Mėlynoji vėliava

Mėlynoji vėliava – Jungtinės Karalystės jūrų vėliava. Ją sudaro Jungtinės Karalystės vėliava viršutiniame kairiajame ketvirtyje(kantonas), mėlyname fone. Naudojama kai kurių organizacijų ir teritorijų, turinčių ryšį su Jungtine Karalyste. Naudojama paprasta arba pažymėta ženklu ar emblema dešinėje pusėje.
Mėlynoji vėliava kito kartu su Jungtinės Karalystės vėliava. Atsirado XVII a. – Šv. Jurgio kryžius (žr. „Anglijos vėliava“) viršutiniame kairiajame kampe, mėlyname fone. 1707 m. sąjungos sutartimi Škotija, Anglija ir Velsas susijungė į Didžiosios Britanijos Karalystę, atsirado nauja Mėlynoji vėliava su Jungtine vėliava viršutiniame kairiajame ketvirtyje. 1800 m. sąjungos sutartimi prie Jungtinės Karalystės prisijungė Airija, o 1801 m. sausio 1 d. prie Jungtinės Karalystės vėliavos ir, atitinkamai, prie Mėlynosios vėliavos, buvo pridėtas Šv. Patriko kryžius.
Zuikiškė (Šiauliai)

Istorija

TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Bubių apylinkės „Tarybinio artojo“ kolūkiui. Kaime paprastai būna orientavimosi sporto varžybų starto vieta.
Leopold Arends

Leopoldas Arendsas (vok. Leopold Alexander Friedrich Arends; 1817 m. gruodžio 1 d. Rokiškyje – 1882 m. gruodžio 22 d. Berlyne) – vokiečių stenografijos išradėjas.

Biografija

Buvo nusprendęs tapti vaistininku, įstojo į Dorpato universitetą, kur be farmacijos studijavo kalbas, filosofiją ir istoriją. Nuo 1841 m. – namų mokytojas viename Kuršo dvare, po trejų metų persikėlė į Berlyną, užsiėmė pedagogine veikla. Parašė keletą dramos veikalų, išleido poezijos rinkinį ir trijų tomų knygą apie gamtą „Das Wunderreich der Natur“ (1858 m.).
Leopoldo Arendso 1840 m. sugalvota greitraščio sistema nesudėtinga, naudojamos įprastos, šiek tiek supaprastintos rašybos raides. Trumpas naujas mokymas knygos pavidalu pasirodė 1850 m., o po dešimties metų pasirodė pilnas ir išsamus išradimo išdėstymas. Sistema prigijo daugiausiai Vokietijos šiaurėje, taip pat buvo pritaikyta anglų, ispanų, lotynų ir švedų kalboms.
Zopheridae

Išvaizda

Dydis varijuoja nuo 1 mm iki 45 mm. Išvaizda labai įvairi, skirstoma į tris grupes:

Biologija

Dauguma rūšių minta grybais, augančiais ant negyvos medienos. Kai kurios rūšys plėšrūnės. Dažniausiai rūšys aptinkamos po įvairių medžių žieve ar trūnijančioje medienoje, kartais skruzdėlynuose, miško paklotėje.

Taksonomija

Anksčiau šeimos rūšys buvo skirstomos į tris atskiras šeimas: Zopheridae, Colydiidae (Siauravabaliai) ir Monommatidae. Tačiau naujesni tyrimai parodė, kad nepaisant skirtingos išvaizdos, šie vabalai priklauso tai pačiai šeimai.

Paplitimas

Paplite visame pasaulyje. Zopherinae gyvena daugiausia tropikuose.
Voronežo lietuvių gimnazijos

Voronežo lietuvių gimnazijos – Pirmojo pasaulinio karo pabėgėlių lietuvių įkurtos Voroneže (Rusija)  švietimo įstaigos. Jos praktiškai apėmė visas švietimo sistemos grandis, pradedant pradinėmis mokyklomis ir baigiant liaudies universitetu. Daugiausia jų įsteigta 1916–1917 m., kai buvo sutvarkytas šalpos darbas, karo sąlygomis sunkiai iš valdžios gauti leidimai mokykloms atidaryti. Šis miestas tapo lietuvių švietimo židiniu Rusijoje: buvo steigiamos gimnazijos, įvairūs mokytojų kursai, leidžiami vadovėliai.
Padedant Lietuvių draugijai nukentėjusiems dėl karo šelpti, 1915 m. rudenį Martyno Yčo iniciatyva Voroneže atidarytos dvi mokymo įstaigos – M. Yčo berniukų gimnazija ir M. Yčo mergaičių gimnazija. Dėstomoji kalba išliko rusų, bet kaip atskiras dėstomasis dalykas buvo įvesta lietuvių kalba. Draugija, be to, suorganizavo pedagoginius buhalterijos kursus, lietuvių mokytojų institutą, rėmė iš Lietuvos atkeltus „Saulės“ mokytojų kursus, išlaikė bendrojo lavinimo kursus. Buvo įsteigta 10 bendrabučių, kuriuose gyveno apie 900 moksleivių ir jų šeimų narių. Kiekvienas moksleivis gavo visą išlaikymą, mokslas buvo apmokamas toje mokykloje, kurią jis lankė.
Tėviškėlė (Taujėnai)

Istorija

Nuo 2006 m. leidžia pastoracinė taryba ir Taujėnų bendruomenė. Tiražas 1992 m. ir 1997 m. – 200 egz.
Redaktorius R. Janickis ir kt.
Statyba (Šiauliai)

Statyba – Šiaulių statybos tresto savaitraštis, leistas 1976–1990 m. Šiauliuose.

Istorija

Spausdino spaustuvė „Titnagas“. Nuo 1990 m. Nr. 17 ėjo pavadinimu „Arka“. Tiražas 1976 m. – 1500 egz., 1990 m. – 1000 egz.
Baliulių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Pavandenės piliakalnis 18 kmPaduobės piliakalnis 17 kmBogutiškės piliakalnis 14 km
Akvieriškės piliakalnis 17 kmAbejučių piliakalnis 18 kmBielavščinos piliakalnis 55 kmNoselėnų piliakalnis 15 km
Prienų piliakalnis (Švenčionys) 15 kmNidžionių piliakalnis 21 km
Ignacovo piliakalnis 24 kmJokūbiškių piliakalnis 20 km
Karanėtų piliakalnis 7 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Šiflanžas

Istorija

Įkurtas 1876 m.
Isa Plijevas

Isa Plijevas (rus. Исса́ Алекса́ндрович Пли́ев, oset. Плиты Иссæ; 1903 m. gruodžio 12 d. Senojo Batakojurto kaime, dabar Šiaurės Osetijos Pravoberežnyj rajonas – 1979 m. vasario 2 d. palaidotas Vladikaukaze) – pagarsėjęs Antrojo pasaulinio karo kavalerijos generolas. Armijos generolas, dukart Tarybų Sąjungos Didvyris, Mongolijos Liaudies respublikos Didvyris. Osetinas.

Biografija

I. Plijevas gimė Senojo Batakojurto kaime (dabar Šiaurės Osetijos Pravoberežnyj rajonas).
Raudonojoje Armijoje nuo 1922 m.

1926 m. baigė Leningrado kavalerijos mokyklą. Iki 1930 m. tarnavo Krasnodaro kavalerijos mokyklos kurso vadu.

1933 m. baigė Frunzės Karo akademiją ir tapo 5-osios kavalerijos divizijos štabo operatyvinio skyriaus viršininkas.

1936-1938 m. – karo patarėjas Mongolijos liaudies revoliucinėje armijoje. 1939 m., būdamas 6-osios kavalerijos divizijos kavalerijos pulko vadu, dalyvavo užimant Vakarų Baltarusiją.
1941 m. baigė Generalinio štabo akademiją. Vokietijos-TSRS karo metu kariavo Vakarų, Pietų, Pietvakarių, Stepių ir kituose frontuose. Nuo 1941 m. birželio vadovavo 50-ajai kavalerijos divizijai, kuri 1941 m. lapkritį tapo 3-ąja gvardijos kavalerijos divizija. 1941 m. rugpjūčio – gruodžio mėn. atliko kelis reidus vokiečių kariuomenės užnugaryje Smolensko apylinkėse ir Pamaskvėje.

Nuo 1941 m. gruodžio vadovavo 2-ajam gvardijos, nuo 1942 m. balandžio – 5-ajam, nuo birželio – 3-ajam gvardijos, nuo 1943 m. lapkričio – 4-ajam gvardijos korpusams. 1943 m. lapkričio mėn. I. Plijevas ėmė vadovauti 1-ajai kavalerijos mechanizuotajai grupei.

Vadovavo junginiams Maskvos ir Stalingrado mūšiuose, Melitopolio, Odesos, Baltarusijos, Budapešto, Prahos operacijose. Už vadovavimą kariuomenei mūšiuose dėl Odesos ir forsuojant Pietinį Bugą I. Plijevui suteiktas Tarybų Sąjungos Didvyrio vardas.
TSRS-Japonijos karo metu 1945 m. Chingano-Mukdeno operacijoje vadovavo kavalerijos mechanizuotajai grupei. Už pasiekimus triuškinant Japonijos Kvantuno armiją apdovanotas antruoju Aukso Žvaigždės medaliu.
Nuo 1946 m. birželio vadovavo 9-ajai mechanizuotajai armijai Pietinėje kariuomenės grupėje, nuo 1947 m. vasario – 13-ajai armijai Priekarpatės karinėje apygardoje, nuo 1949 m. balandžio – 4-ajai armijai Užkaukazės karinėje apygardoje.

1949 m. baigė Aukštuosius akademinius kursus prie Generalinio štabo akademijos.

1955-1958 m. Šiaurės Kaukazo karinės apygardos vado pirmasis pavaduotojas, nuo 1958 m. balandžio iki 1968 m. – Šiaurės Kaukazo karinės apygardos vadas. Jam būnant šiose pareigose 1962 m. birželio 2 d. jo vadovaujamos karinės apygardos daliniai slopino streiką Novočerkaske (Novočerkasko įvykiai).
Karibų krizės metu I. Plijevas vadovavo TSRS kariuomenės grupuotei Kuboje.

Nuo 1968 m. birželio buvo karinis inspektorius, TSRS Gynybos ministerijos Generalinės inspekcijos grupės patarėjas.
Palaidotas Vladikaukaze. Vladikaukaze, Tereko krantinėje prieš Vladikaukazo meriją stovi paminklas I. Plijevui. Ant kai kurių Šiaurės Osetijos uolų dažais nupiešti spalvingi I. Plijevo portretai.
Keturiasdešimt Totorių

Architektūra

Keturiasdešimt Totorių – stačiakampio plano gatvinis kaimas, gatvėms būdingi statūs susikirtimai. Mečetė pastatyta 1815 m., restauruota 1993 m., – musulmonų dvasinis centras. Fasadus juosia platus profiliuotas karnizas. Kaime yra trejos senovės totorių kapinės.
Netoli mečetės pastatytas paminklinis akmuo Vytautui Didžiajam.
Morkūnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, anksčiau iš visų pusių apjuostoje pelkės. Aikštelė apvali, 12 m skersmens, 0,5 m iškiliu viduriu. Pietryčių ir pietvakarių šlaituose, 2-4 m žemiau aikštelės yra trikampė 12 m ilgio terasa. Šlaitai nuolaidūs, 7-8 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja.

Aplinkiniai piliakalniai

Petrešiūnų piliakalnis 14 kmPakačinių piliakalnis 6 kmMarciūniškių piliakalnis 1 kmAntažiegės piliakalnis 6 kmVarniškių piliakalnis (Zarasai) 4 kmAvižių piliakalnis 7 kmGugių piliakalnis 4 kmBetiškių piliakalnis 4 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Dievas ir Tėvynė

Dievas ir Tėvynė – Lietuvos pogrindžio žurnalas, nelegaliai leistas 1976–1981 m.

Istorija

Rašė apie pokario kovotojus už laisvę (partizanus), smerkė antireliginę propagandą, ragino lietuvius puoselėti krikščionišką kultūrą, saugoti lietuvių kalbą ir dorovę, nepasiduoti rusinimui. Retkarčiais spausdino išeivių eilėraščius. Kasmet išeidavo po 3 ar 4 žurnalo numerius, turinčius apie 40 mašinėle rašytų sąsiuvinio dydžio puslapių. Išėjo 19 numerių. 
Bendrabarbiavo: Vytautas Bogušis, Julius Sasnauskas.
Inicializacijos vektorius

Inicializacijos vektorius (kriptografijoje) - atsitiktinė (bet kokio turinio) duomenų seka, pradedanti užšifruotą tekstą. Inicializacijos vektorius reikalingas todėl, jog daugeliu atveju šifruojamo dokumento pradžia lengvai numatoma (standartinės tekstinių bylų, elektroninio pašto žinučių ir kitos panašios antraštės). Tai padeda įsilaužėliui atkoduoti turinį lengviau, nei kuomet šifruotas dokumentas prasideda nežinoma atsitiktine seka.
Gruzijos herbas

Aprašas

Herbinio skydo raudoname lauke sidabrinis raitelis šv. Jurgis su sidabriniais šarvais ir auksine aureole ietimi smeigia sidabrinį prie žemės prigludusį drakoną. Ieties antrasis galas su kryžiumi.
Skydininkai auksiniai šėlstantys liūtai. Skydą vainikuoja karališkoji Gruzijos karūna.
Po skydu esančioje juostoje devizas (heraldikoje vad. moto) skelbia: „Jėga vienybėje“.
Georg Ohm

Georg Simon Ohm (1789 m. kovo 16 d. – 1854 m. liepos 6 d.) – vokiečių fizikas, Berlyno Mokslo Akademijos narys.
Įvairiose gimnazijose dėstė matematiką, vėliau fiziką. Nuo 1833 metų Niurnbergo aukštosios politechnikos mokyklos profesorius, o po šešerių metų buvo išrinktas jos rektoriumi. 1849–1852 metais Miuncheno universiteto rektorius. Londono karališkosios bendrijos narys (1841).
Georgas Omas tyrinėjo elektros energiją, optiką, akustiką bei kristalų optiką.
Eksperimento būdu 1826 metais atrado elektros grandies dėsnį, nusakantį priklausomybę tarp įtampos, srovės ir laidininkų varžos (Omo dėsnis).
1827 metais suformulavo šį dėsnį teoriškai (grandinės daliai ir pilnai grandinei), įvedė sąvokas „elektrovaros jėga“ (Evj), „įtampos kritimas“ ir „laidumas“. 1830 metais pirmas įvykdė srovės šaltinio Evj matavimą.
Pirmasis teigė, kad garsą sudaro sudėtingos sudedamosios dalys. 1843 metais nustatė, kad ausis jaučia kaip paprastą toną tik tą garsą, kuris kyla dėl paprasto sinusoidinio virpėjimo, visi kiti garsai suvokiami kaip pagrindiniai tonai ir papildomi – obertonai (akustinis Omo dėsnis).
Vladislovas Tiškevičius (1644)

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Lahoisko šakos. Tėvas Antanas Jonas Tiškevičius. Motina Kristina Švykovska (lenk. Krystyna Szwykowska).

Šeima

Iki 1665 m. vedė Marijoną Tyzenhauzaitę (lenk. Marianna Tyzenhauz). Pirmoji santuoka buvo bevaikė. 1671 m. liepos 11 d. susituokė su Teodora Aleksandra Sapiegaite (lenk. Teodora Aleksandra Sapieha; 1639–1678 m.). Su ja susilaukė dukters Teresės Tiškevičiūtės, kuri ištekėjo už Minsko vaivados, žemaičių kilmės didiko Kristupo Stanislovos Zavišos Kęsgailos (lenk. Krzysztof Zawisza Kieżgajłło).

Valstybės tarnyba

1676 m. Lietuvos raikytojas, Purvienio seniūnas.
Jonas Byanskas

Jonas Byanskas (1894 m. lapkričio 9 d. Čikagoje – 1972 m. vasario 11 d. Čikagoje) – pianistas ir chorvedys, mechanikas inžinierius.

Biografija

Nuo mažens mėgo muziką, kurios iš pradžių mokėsi privačiai, o 1912 m. baigė Chicago Musical College, fortepijoną ir harmoniją studijavo pas prof. A. Brune. Dar tobulinosi pas pedagogus E. G. Petersą ir Howarda Wellsa. Taip pat 1916 m. baigė Ginklų institutą bakalauro laipsniu ir dirbo kaip inžinierius mechanikas. Tačiau apie 40 metų darbavosi ir muzikos srityje.
Nuo 1907 m. jau akompanavo į Chicagą atvykusiems koncertuoti lietuvių dainininkams M. Petrauskui, M. Rakauskaitei, J. Babravičiui, A. Vanagaičiui ir kt. Dažnai akompanuodavo ir Alice Stephens vadovaujamam moterų chorui. 1933–1956 m. vadovavo „Birutės“ chorui Čikagoje. Kolektyvas daug koncertavo ir pastatė nemaža muzikinių veikalų: A. Sullivano ir W. S. Gilberto komišką operą „Raganius“ (1933), J. Offenbacho operetę „Perikola“ (1938), F. Lehäro operetę „Grafas Liuksemburgas“ (1948), M. Petrausko operetę „Šienapjūtė“ (1949) ir operą „Eglė žalčių karalienė“ (1934), S. Šimkaus „Čigonus“ (1935), D. Andrulio „Viengungius“ ir kt. Buvo 1934 m. Pasaulinės parodos Čikagoje Lietuvių dienos komisijos pirmininkas ir muzikos programos direktorius. Vadovavo „Gintarėlio“ ir kitiems orkestrams, nuo 1960 m. iki mirties buvo Vyčių kuopos choro vadovas. Parašė choro ir solo dainų. 1938 m. lankėsi Lietuvoje ir sukūrė dainą „Kaimo prisiminimai" (solo ir fortepijonui), kuri išpopuliarėjo JAV. Turėjo pramoginės muzikos orkestrą.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Pašto ženklų byla

Pašto ženklų byla – 1935 m. Lietuvoje vykusi byla.

Istorija

1932 m. Valstybės kontrolė gavo anoniminių skundų dėl netvarkos Adolfo Sruogos (1887–1941) vadovaujamoje Pašto valdyboje taip pat ir Klaipėdos skyriuje. Skunduose buvo minima, kad trūksta tvarkos, netvarkinga pašto ženklų apskaita ir apsauga, užsimenama, kad galbūt pašto ženklai ir falsifikuojami.
Atliktos revizijos metu buvo tikrinami ženklai nuo 1923 iki 1932 m. Nustatyta, kad A. Sruoga iš sandėlio ėmė vartojamus pašto ženklus ir juos pardavinėjo, o vietoj jų padėdavo netikrus 3 ir 5 litų nominalų pašto ženklus. Kaip ekspertas, nustatant ženklų tikrumą, dirbo garsus tapytojas ir grafikas Adomas Varnas (1879–1979). Vykstant teismui neįrodyta, kur buvo spausdinami pašto ženklai. A. Varnas teigė, kad tai galėjo būti padaryta asmeninėje A. Sruogos spaustuvėje. Iš viso netikrų ženklų vertė ir valstybei padarytos žalos suma siekė 2 860 000 Lt.
1935 m. vasario mėn. vykusiame teisme dalyvavo atsakomybėn patraukti: Pašto valdybos direktorius A. Sruoga, Klaipėdos pašto viršininkas I. Augūnas, kasininkas A. Vasiliauskas, Jurkšaitis ir Šimanskas. Bylos svarstymas vyko 10 dienų, kurio metu buvo apklausta daugiau kaip 100 liudytojų.
A. Sruoga kaltu neprisipažino, tvirtino, jog ženklų nefalsifikavo, o tai tik techninis spaudos brokas. Tai, ką jis pirko ar pardavė, buvo asmeninės kolekcijos dalis. Liudytojai tvirtino priešingai. Remdamasis liudytojų parodymais teismas pripažino A. Sruogą ir kitus bendrininkus kaltais. Pašto valdybos direktorius buvo nuteistas 15 metų sunkiųjų darbų kalėjimo, konfiskuotas visas jo turtas.
Pusdalyvis

Pusdalyvis – veikiamųjų dalyvių savitos nelinksniuojamos formos, turinčios veiksmažodžio, būdvardžio ir prieveiksmio ypatybių, žyminčios šalutinį (antraeilį) veiksmą, atliekamą to paties veikėjo, kaip ir pagrindinis sakinio veiksmas. Pusdalyvis savo forma atitinka vyriškosios arba moteriškosios giminės vienaskaitos arba daugiskaitos vardininką. Pusdalyviai derinami gimine bei skaičiumi, su sakinio veiksniais, einančiais daiktavardžiu ar įvardžiu.
Deiviso sąsiauris

Deivio sąsiauris (angl. Davis Strait pranc. Détroit de Davis) yra sąsiauris tarp Bafino Žemės ir Grenlandijos. Šiaurėje yra Bafino įlanka, pietuose – Labradoro jūra. Gylis siekia iki 2 km. Sąsiauris pavadintas anglų keliautojo, atradusio sąsiaurį – Džono Deiviso garbei.
Arvydas Adamonis

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Petras Arminas-Trupinėlis

Biografija

1871 m. baigė Veiverių pedagoginius kursus. Mokytojavo Alvite, Naumiestyje, 1877–1883 m. Marijampolės gimnazijos mokytojas. Valdžios įtartas antirusiška veikla perkeltas į Augustavą. 1884 m. atsisakė mokytojo vietos ir grįžo į Marijampolę. Platino draudžiamą lietuvišką spaudą.
Nuo 1883 m. bendradarbiavo laikraščiuose „Aušra“, „Nemuno sargas“ ir kt. Paskelbė istorinių tyrinėjimų (Nusidavimai Lydos pilies ir kt.). Publicistikoje, istoriniuose straipsniuose aukštino lietuviškumą. Sukūrė eilėraščių, pasakėčių. kūriniai, parašyti sklandžia kalba, turintys silabotoninės eilėdaros požymių, veikė lietuvių poezijos raidą.
Į lietuvių k. išvertė dalį Adomo Mickevičiaus baladės „Tėvo sugrįžimas“ (1884 m.), „Trys Budriai“ (1892 m.) ir poemos „Gražina“ fragmentų (1903 m.), Liudviko Kondratovičiaus-Syrokomlės poemas „Kaimo mokykla“ (1884 m.) ir „Piastų duktė“ (1884 m.), A. Puškino Skendinys (1884 m.; pirmasis meninis A. Puškino vertimas į lietuvių kalbą), I. Krylovo ir I. Krasickio pasakėčių. Sudarė „Lietuvišką chrestomatiją“, bet negavo leidimo spausdinti.
Džarašo muchafaza

Geografija

Praktiškai visą paviršių sudaro Gileado aukštumos, iškylančios iki 1300 m aukščio. Jose per metus iškrenta 400–500 mm kritulių. Muchafazos teritorija teka Zarkos upė.
Lošėjas

Siužetas

Įtaigus, dinamiškas ir provokuojantis „Lošėjas“ nusitaiko į ribinėse situacijose esančius žmones, kurie yra žymiai arčiau mūsų nei gali pasirodyti iš pirmo žvilgsnio. Nusivylę ir nebeturintys ko prarasti filmo personažai ilgainiui atsiduria tiesiog per arti mirties ir padaro ją pasipelnymo įrankiu. Iš mirties galima lošti. Kaip? Apie tai pasakoja filmo siužetas.
Vincentas yra geriausias greitosios pagalbos stoties darbuotojas, kurio aistra – įvairiausi azartiniai lošimai. Persekiojamas skolininkų, jis priverstas imtis ko nors radikalaus, kad grąžintų nuolat pralošiamus pinigus. Vincentui gimsta idėja sukurti su jo profesija susijusį nelegalų žaidimą. Iš pradžių makabriškas užsiėmimas sudomina tik greitosios pagalbos darbuotojus, bet netrukus ima sparčiai plėstis. Kolegos medikai tampa lošimo agentais, o Vincentas – bankininku. Finansiniai reikalai vis gerėja, bet žaidimui pasipriešina gydytoja Ieva, su kuria Vincentą sieja ką tik užsimezgęs aistringas ryšys. Netrukus jis bus priverstas lemtingai pasirinkti – žaidimas ar meilė.
Europos šikšnosparnių naktis

Europos šikšnosparnių naktis (angl. European Bat Night) – populiarus kasmetinis renginys Europos šalyse, kurio tikslas yra informuoti visuomenę apie Europoje nykstančius šikšnosparnius. Renginį organizuoja vietinės gamtos apsaugos organizacijos, patraukiančios nemažai aplinkos apsauga besidominčių žmonių, tiek suaugusių, tiek vaikų. Priklausomai nuo renginio šalyje organizatorių renginį sudaro šikšnosparnių rūšių demonstravimas, paskaitos, šikšnosparnių inkilų gaminimo dirbtuvės, šikšnosparnių stebėjimas naktį ir pan.
Šikšnosparnių naktys paprastai rengiamos paskutinį rugpjūčio savaitgalį, tačiau datą pasirenka patys organizatoriai.

Istorija

Pirmosios Europos šikšnosparnių naktys buvo suorganizuotos XX a. 9-tą dešimtmetį Lenkijoje ir Prancūzijoje. Nuo 1997 m. Šikšnosparnių naktys rengiamos su EUROBATS – Sutarties dėl šikšnosparnių apsaugos Europoje (Agreement on the Conservation of Populations of European Bats (EUROBATS)) – iškaba. Dabar šie renginiai organizuojami daugiau kaip 30 Europos valstybių miestuose ir regionuose.

Renginio tikslai

Šikšnosparnių apsaugai užtikrinti svarbus tiek bendras visuomenės palaikymas, tiek atskirų privačių asmenų bendradarbiavimas, kadangi šikšnosparniai dažnai įsikuria gyvenamuose namuose, bažnyčiose, kituose pastatuose, kuriuos naudoja žmonės. Europos šikšnosparnių naktų tikslas yra populiarinti šikšnosparnius skleidžiant informaciją apie jų gyvenimo būdą ir jiems kylančias problemas.

Lietuvoje

Vakarų Europos šalys Europos šikšnosparnių apsaugos sutartį pasirašė 1991 m., o 2001 m. prie jos prisijungė ir Lietuva. Čia šikšnosparnių naktys organizuojamos nuo 2000 m. Tradiciškai jos vyksta Ventės rage, ant molo. Renginio dalyviai naktį prožektorių šviesoje stebi migruojančius šikšnosparnius, prie laužo bendrauja su valstybinių institucijų (LR Aplinkos ministerijos, gamtos rezervatų, parkų) specialistais, Lietuvos šikšnosparnių globos ir teriologų draugijų nariais. Vyksta panašūs pažintiniai renginiai ir per kultūros naktį „Tebūnie naktis!“ Vilniaus universiteto Botanikos sode, o Pavilnių ir Verkių regioninių parkų direkcija į renginį kviečia Verkių rūmuose: specialiais šikšnosparnių ieškikliais stebimas gyvūnų judėjimas tamsoje, gamtininkai supažindina su jų gyvenimo būdu ir nešama nauda, apsaugos problemomis, pristatomos susijusios fotografijos.
Paola Senatore

Biografija

Senatorė 1970-aisias intensyviai filmavosi komedijose, giallo ir kriminaliniuose filmuose, tačiau paprastai atlikdavo antraplanius vaidmenis. Dešimtmečio viduryje, susipažinusi su režisieriais Tinto Brass ir Joe D’Amato, ji vis dažniau pasirodydavo erotiniuose filmuose, taip pat ėmė pozuoti aktams vyrams skirtuose žurnalams Playboy ir Playmen. 
9 dešimtmečio viduryje aktorė tapo priklausoma nuo narkotikų ir sulaukdavo vis mažiau pasiūlymų filmuotis. Pasinaudojęs jos sunkia materialiniame padėtimi (Senatorė tuo metu laukėsi), režisierius D’Amato įkalbėjo ją nusifilmuoti keliuose pornografiniuose filmuose. Šie vaidmenys ir 1985 m. rugsėjį įvykęs areštas dėl narkotikų laikymo bei platinimo galutinai baigė jos kaip aktorės karjerą.
Paulius Saudargas

Biografija

2001 m. baigė Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą, įgijo fizikos bakalauro laipsnį ir fizikos mokytojo kvalifikaciją. 2003 m. Vilniaus universiteto Fizikos fakultete įgijo biofizikos magistro laipsnį. 2007 m. baigė doktorantūros studijas Fizikos institute, Vilniuje. Studijų kryptis – bakteriorodopsino fotoelektriniai, elektroakustiniai ir spektroskopiniai tyrimai.
1999–2000 m. Antrojo operatyvinių tarnybų departamento prie Krašto apsaugos ministerijos vyresnysis specialistas. Darbo pobūdis – specialioji technika, kriptografija. 2003 m. Puslaidininkių fizikos instituto Elektrinių dydžių metrologijos laboratorijos inžinierius. 2002–2007 m. (su pertraukomis) Fizikos instituto Molekulinių darinių fizikos laboratorijos inžinierius. Darbo pobūdis – šviesai jautrių baltymų tyrimai spektroskopiniais, fotoelektriniais ir elektroakustiniais metodais.
2004–2005 m. visuomeninės organizacijos „Jaunieji krikščionys demokratai“ Valdybos narys. 2005–2007 m. Lietuvos jaunimo organizacijų tarybos (LiJOT) Valdybos narys, Etikos komiteto pirmininkas. Nuo 2005 m. visuomeninės organizacijos „Už pilietinę visuomenę“ pirmininkas. Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys, nuo 2007 m. vykdomojo sekretoriaus pavaduotojas. Nuo 2008 m. Seimo narys, išrinktas Justiniškių rinkimų apygardoje. Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose.
Žmona Milda Saudargė.
Lebedynas

Istorija

Lebedynas įkurtas 1653 m. kaip rusų gynybinė tvirtovė. 1709 m. čia nuteisti Ivano Mazepos kazokai, kariavę prieš Rusiją drauge su švedais. XVIII a. pab. tapo miestu. XIX a. miestan nutiesta geležinkelio atšaka. 1993 m. Lebedynas tapo srities pavaldumo miestu.

Miestų partnerystė

Lebedynas užmezgęs miestų partnerystės ryšius su Mažeikiais ir Telšiais.