google/wiki40b huggingface dataset:
Maksimonių gyvenvietė

Tyrimai

Išsamiau tirtos 3 stovyklavietės ir gyvenvietė. Maksimonių 1 stovyklavietė ir senovinė gyvenvietė yra kaimo rytiniame pakraštyje (plotas 5 ha). Žinota jau XX a. pradžioje. 1938–1956 m. radinius rinko Konstantinas Jablonskis, 1953–1954 m. ir 1962 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovės A. Bernotaitė ir Rimutė Rimantienė). Kultūrinis sluoksnis neišliko, radiniai renkami paviršiuje. Rasta titnaginių dirbinių, datuojamų paleolito (strėlių antgaliai su įtvaromis, gremžtukai, rėžtukai), vėlyvojo mezolito (lancetiniai, skersiniai, episvidriniai strėlių antgaliai, ovalūs kirveliai, ietigalių ašmenėliai, peiliai) ir neolito (trikampiai strėlių antgaliai, gludintų kirvelių nuoskalos) laikotarpiu.
Maksimonių 3 stovyklavietė yra kaimo pietvakariuose (plotas 0,8 ha). 1939 m. radinius rinko K. Jablonskis. Kultūrinis sluoksnis neišliko, radiniai randami paviršiuje. Rasta titnaginių radinių (gremžtukai, rėžtukai, skeltės), priskiriamų vėlyvajam mezolitui.
Maksimonių 4 stovyklavietė yra kaimo vakariniame pakraštyje (plotas 0,7 ha), didelė jos dalis sunaikinta potvynių. 1962 m., 1963 m. tyrė Lietuvos istorijos institutas (vadovė R. Rimantienė). Ištirtas 128 m² plotas, rastas iki 85 cm storio kultūrinis sluoksnis, jame – titnaginių dirbinių, keramikos, židinio liekanų. Radiniai datuojami mezolito laikotarpiu, priskiriami Maglemozės kultūrai (lancetiniai ir pailgo trikampio formos strėlių antgaliai, ovalūs kirveliai, viengaliai skaldytiniai, retušuotos skeltės), I tūkstantmečiui (lipdyta brūkšniuotoji keramika), II tūkstantmečiui (žiesta keramika).
Maksimonių 5 stovyklavietė yra į pietvakarius nuo Straujos žiočių, 1996 m. ją žvalgė Tomas Ostrauskas, rado 0,5 m kultūrinį sluoksnį, paleolito ir mezolito laikotarpio radinių. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Pabiržės valsčius

Pabiržės valsčius buvo šiaurės Lietuvoje. Centras – Pabiržė.
HFS

HFS (iš angl. Hierarchical File System) – grupė objektinių failų sistemų, nuo 1985 naudotų Mac OS operacinėje sistemoje (Apple Macintosh kompiuteriuose).
Failai HFS turi dvi dalis, vadinamąsias šakas (angl. fork): tiesiogiai naudotojui pasiekiamą duomenų šaką, kur saugomi „paprasti“ duomenys bei resursų šaką (pasiekiamą, naudojant Resedit programą ar sistemines funkcijas), kur saugomi papildomi duomenys, aprašantys pačias įvairiausias failo savybes, pvz., faile esančių duomenų tipą, naudojamą ikonytę, grafinę ikonytės poziciją katalogo lange, failo autorių, programą, su kuria failą galima atidaryti, įvairius komentarus, failo grupavimui naudojamą spalvą, instaliavimo skriptą etc. Bet kuris failas gali būti sudarytas ir vien tik iš duomenų šakos, ir vien tik iš resursų šakos, nors dauguma turi abi šakas. Tokių galimybių dėka HFS leidžia sukurti itin patogią naudotojo aplinką, kur kiekvienas failas kaip ir „įsimena“ tam tikrus nustatymus bei pasižymi konkrečiu jam nustatytu elgesiu.
Pudongas

Pudongas (kin. 浦东, pinyin: Pǔdōng, pažodžiui 'Rytinis Huangpu upės krantas') – Šanchajaus rajonas, išsidėstęs rytiniame Huangpu upės krante, priešais istorinį miesto centrą Pusi. Anksčiau buvusi menkai išvystyta žemės ūkio paskirties žemė, pasiekiama tik keltais, Pudongas nuo XX a. pab. ėmė sparčiai plėstis ir tapo Kinijos finansų bei prekybos centru. Apima 1210,4 km² teritoriją ir 2018 m. duomenimis, turi 5,5 mln. gyventojų.
Pudonge yra įsikūrusi Ludziadzui finansų ir prekybos zona, taip pat Šanchajaus vertybinių popierių birža. Pudonge stovi žymiausi Šanchajaus statiniai, kaip kad Oriental Pearl Tower, Jin Mao Tower, Shanghai World Financial Center bei Shanghai Tower. Kitoje upės pusėje yra istorinis Šanchajaus rajonas Bundas.

Istorija

Anksčiau Pudongas buvo žemės ūkio paskirties teritorija su keliais sandėliais ir prieplaukomis prie upės kranto. Arčiau miesto istorinio centro Pusi buvusios teritorijos priklausė Huangpu, Jangpu ir Nanši rajonams. Likusi teritorija buvo priskirta Čuanša apskričiai.
1993 m. Kinijos vyriausybė nutarė įsteigti specialiąją ekonominę zoną Čuanša apskrityje įkurdama Pudongo specialiąją teritoriją. Vakarinė Pudongo rajono dalis buvo skirta Ludziadzui finansų ir prekybos zonai, turėjusiai tapti naujuoju šiuolaikinės Kinijos finansų centru. 
2009 m. Kinijos Valstybės Taryba priėmė sprendimą sujungti Nanchui ir Pudongo rajonus.
Juozas Skomskis

Biografija

1960 m. Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute baigė Lietuvių kalbos ir literatūros fakultetą.
1960–1967 mokytojavo Plungės rajono Alsėdžių, vėliau Kulių vidurinėse mokyklose. 1967–1970 m. – Šilalės rajono laikraščio „Artojas“ redaktoriaus pavaduotojas, 1970–1971 m. laikraščio „Tarybinis mokytojas“ skyriaus vedėjas, 1971–1975 m. – žurnalo „Kultūros barai“ skyriaus vedėjas, 1975–1976 m. – žurnalo „Moksleivis“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1976–1994 m. Lietuvos televizijos kultūros laidų redaktorius, 1994–1996 m. laikraščio „Diena“ apžvalgininkas, nuo 1996 m. laikraščio „Šviesa“ redaktorius.
1971–1981 m. Vilniaus kultūros mokykloje dėstė kalbos kultūros kursą, nuo 1981 m. – Vilniaus universiteto lietuvių kalbos katedros dėstytojas, nuo 1990 m. Žurnalistikos institute skaitė lietuvių praktinės stilistikos kursą.
Rašė kultūros istorijos ir kultūros darbo temomis. Televizijoje rengė Lietuvos rašytojų, dailininkų, kultūros veikėjų kūrybos vakarus, teleapybraižas. Sukūrė keletą kultūros klasikos inscenizacijų bei dokumentinių filmų.
Guvernantė (filmas)

Turinys

Enriko ir Elena turi du vaikus ir gyvena name su naivia kambarine Jana ir turtingu seneliu Leopoldu. Jie nuolat riejasi, mat Enriko neberodo žmonai dėmesio, senelis atvirai niekina sūnų ir iš esmės vadovauja šeimai, tuo tarpu Elenai dėl intymumo trūkumo nuolat vaidenasi nuogi vyrai.
Šeimoje pasirodo nauja guvernantė prancūzė, kurią suvilioti Enriko laiko garbės reikalu, tačiau Katerinos jis visiškai nedomina. Ji susidraugauja su seneliu, kuriam iš pradžių nepatinka, kad naujoji guvernantė kalvinistė, o ne katalikė, tačiau netrukus ima praleisti su juo vis daugiau laiko. Katerinai vis daugiau dėmesio rodo ir Jana, tačiau kuomet jis įgauna seksualinį pobūdį, ji pasako apie tai šeimai. Leopoldas nusprendžia atleisti Janą ir išsiusti ją atgal į kaimą. Šeima nusamdo naują kambarinę, kurią suranda Katerina, o po kurio laiko gauną žinią, kad Janos traukinys pateko į avariją ir mergina po kelių dienų mirė. Leopoldas nori pranešti apie tai Katerinai, tačiau aptinka ją lovoje su naująja kambarine. Sukrėstam Leopoldui ji prisipažįsta apie savo potraukį moterims, su kuriuo kovoja jau eilę metų ir kad Janos ji atsikratė tam, kad padėtų merginai išvengti pagundos. Kuomet Katrina sužino apie merginos mirtį, ji bando nusižudyti, tačiau Leopoldas ją išgelbsti...
Ivlinas (departamentas)

Ivlinas (78) (pranc. Yvelines) – Prancūzijos departamentas šalies centro šiaurėje, Il de Franso regione, pavadintas upės vardu. Administracinis centras – Versalis (Versailles). Generalinės tarybos pirmininkas Pjeras Bedjė (Pierre Bédier).
Departamente 4 apskritys, 39 kantonai, 13 municipalinių susivienijimų ir 262 komunos. Plotas – 2 284 km². 1999 m. – 1 354 304 gyventojai, 596 gyv./km².

Istorija

Įsteigtas 1968 m. sausio 1 d. pagal 1964 m. liepos 10 d. įstatymą, patvirtintą 1965 m. vasario 25 d. dekretu, buvusiame Senos ir Uazos departamente.
Departamentas įeina į Prancūzijos „Didžiąją karūną“, kurią sudaro Uazos slėnis, Esonas, Ivlinas bei Sena ir Marna. „Mažąją karūną“ sudaro Aukštutinė Sena, Sena-Sen Deni ir Marnos slėnis.

Geografija

Departamentas šiaurėje ribojasi su Uazos slėnio, rytuose su Aukštutinės Senos, pietryčiuose su Esono, pietvakariuose su Ero ir Luaros, vakaruose su Ero departamentais.
Vakarinė ir šiaurinė dalys įeina į Paryžiaus aglomeratą, likusioje dalyje dar gyvuoja žemės ūkis. 28 % teritorijos padengta mišku.

Klimatas

Klimatas tipiškas atlantinis, kritulių iškrenta vidutiniškai 600 mm. Dominuoja vakarų vėjai. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra 5,2 °C, liepos mėnesio – 22,6 °C.

Ekonomika

Pramonė orientuojasi į tris svarbiausias sritis – automobilių gamybą, aviaciją ir gynybos pramonę. Automobilių pramonėje užimti 31 400 darbuotojų. Veikia Renault gamykla Flinse prie Senos, Peugeot SA – Puasi, Citroën – Velizi-Vilakublė ir Reno techninis centras Gijankure (Guyancourt).
Aviacijos pramonėje dirba 17 000 žmonių, elektronikos pramonėje – 30 000, bioindustrijoje – 37 000 darbuotojų. Veikia firmų Dassault Électronique, Alcatel, Bouygues Télécom, Sun Microsystems, Thales Optronique, Matra Automobile įmonės.
Žemės ūkiui tenka 43 % teritorijos, apie 91 000 ha su 1270 sklypų. Auginami daugiausiai vaismedžiai, vaiskrūmiai, gėlės. Žemės ūkyje dirba 1,6 % departamento gyventojų, įskaitant ir šeimos narius.
Paslaugų sektoriuje užimti 74 % darbingo amžiaus gyventojų.

Politika

Departamentui Prancūzijos senate atstovauja 6 senatoriai, Atstovų rūmuose – 12 deputatų. Regioniniame parlamente departamentui atstovauja 28 tarybos nariai.
Ivlino Generalinę tarybą sudaro 39 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Natanas Naftalis

Natanas Naftalis, vok. Nathan Nafthal (1887 m. vasario 7 d. Kaune, Rusijos imperija – 1945 m. Dachau koncentracijos stovykla, Vokietijos Reichas) – Vokietijos ir Lietuvos verslininkas, Portugalijos garbės konsulas Klaipėdoje.

Biografija

Dar būdamas jaunas apsigyveno Klaipėdoje, kuri tuo metu priklausė Prūsijos karalystei. 1906 m. jam suteikta šios valstybės pilietybė. 1920–1923 m. buvo renkamas Klaipėdos prekybos rūmų antruoju viceprezidentu. Kai Kraštas įėjo į Lietuvos Respublikos sudėtį, verslininko N.Naftalio įtaka Klaipėdoje dar labiau sustiprėjo: jis tapo Degtinės ir likerių fabriko bei Viešbučių užsiėmimų AD priežiūros tarybų nariu, keliems dešimtmečiams buvo Akcinio alaus bravoro priežiūros tarybos pirmininku. Nuo 1933 m. perėmė tėvo Volfo Naftalio verslą – užsiėmė prekyba mediena. Paskirtas Portugalijos Respublikos garbės konsulu Klaipėdai. Už veiklą buvo apdovanotas Lietuvos Respublikos ordinu.
Krašte stiprėjant nacistinėm nuotaikom priverstas išvykti gyventi į Kauną. Kai Lietuvą užėmė hitlerinė Vokietijos kariuomenė, N.Naftalis buvo suimtas ir įkalintas Kauno gete. 1944 m. pervežtas į Dachau koncentracijos stovyklą, kur žuvo.
Klaipėdoje išliko Volfo (tėvo) ir Natano Naftalių gyvenamieji namai (Liepų g. 2 ir 4).
Fraidė Foster

Turinys

Fraidė Foster, nuolat į nemalonumus įsivelianti fotografė, gauna užduotį įamžinti paslapčia į šalį atvykusį turtingiausią pasaulyje juodaodį. Oro uoste ji tampa pasikėsinimo liudininke ir, užfiksavusi samdomo žudiko veidą, tampa šio taikiniu. Susipažinusi su privačiu detektyvu Koltu Hokinsu, ji padeda atskleisti nusikalstamą planą nužudyti visą eilę įtakingų juodaodžių politikų ir verslininkų...
Merida (Ispanija)

Istorija

Miestą IV amžiuje įkūrė romėnai ir pavadino Augusta Emerita. Miestas buvo Luzitanijos regiono sostinė, dėl savo įspūdingumo kartais buvo vadinama „Ispanijos Roma“. 713 m. Meridą užpuolė maurai, tačiau 1228 m. Leono karalius Alfonsas IX ją atkariavo ispanams.
Merida smarkiai nukentėjo Napoleono karų metu (1799–1815 m.).
Skapiškio valsčius

Skapiškio valsčius buvo šiaurės Lietuvoje. Centras – Skapiškis.
Bernard Williams

Bernard Williams (1929 m. rugsėjo 21 d. – 2003 m. birželio 10 d.) buvo garsus anglų filosofas, vienas įtakingiausių antros pusės mąstytojų, dirbusių etikos srityje. Pasisakė prieš bet kokį etinio gyvenimo sisteminimą. Yra žinomas kaip deontologinės ir konsekventinės etikos kritikas. Jis dalyvavo ginčuose apie moralės psichologiją, asmens tapatybę, lygybę, moralės ir jausmų santykį.
Vera Gornostajeva

Biografija

1952 m. baigė Maskvos valstybinę P. Čaikovskio konservatoriją, 1955 m. – aspirantūrą, po kurios iš karto pradėjo mokyti ir pradėjo koncertinę veiklą.
Nuo 1955 m. iki 1959 m. dėstė muzikos Gnešino institute, o nuo 1959 m. – Maskvos konservatorijoje. Profesorė nuo 1966 m.
Mokiniai – Eteri Andžaparidzė, Pavel Jegorov, Dina Yoffe, Valerijus Sigalevič, Semionas Kručinas, Aleksandras Paley, Aleksandras Slobodianikas, Michailas Kollontai, Vadimas Cholodenko.

Šeima

Vyras Vadimas Knorre, fizikas. Dukra – Ksenija Knorre, Maskvos valstybinės Piotro Čaikovskio konservatorijos profesorė.
Anūkai – Lika Kremer bei lietuvių kilmės pianistas (bei jos mokinys) Lukas Geniušas.
Nosies ertmė

Funkcijos

Nosies ertmė sudaro kvėpavimo organų sistemos pradinės dalies rėmus. Ji išklota gleivinės, kurios gleivinės liaukutės padeda išlaikyti nosį drėgną. Landose yra plaukeliai, kurie padeda filtruoti orą, kuriuo kvėpuojame, blokuoja nešvarumus ir dulkes nuo patekimo į plaučius (virpamojo epitelio plaukeliai svyruodami palinksta ir išstumia gleives su dulkėmis ir mikrobus). Taip pat yra vingiuotos landos, kuriose yra uoslės receptoriai. Praeidamas pro nosies ertmę oras sušyla.
Juozas Bytautas

Biografija

Baigė Šiaulių 5-ąją vidurinę mokyklą ir Šiaulių vaikų sporto mokyklos Šachmatų skyrių (treneris Anicetas Uogelė).
1966 m. Lietuvos komandinių pirmenybių varžybose Kaune prie jaunuolių lentos (prilygusios jaunimo čempionatui) surinko 7 taškus iš 8 galimų (+6, =2) ir neturėjo sau lygių. Kartu su Šiaulių rinktine laimėjo čempionato bronzos medalį. 1973 metais Plungėje su Šiaulių miesto šachmatų komanda (Juozas Bytautas, Zenonas Petraitis, Bela Buršteinaitė, Visvaldas Šaltis ir Anicetas Uogelė) pelnė sidabro medalius (2 vieta po vilniečių). 1974 metais Rygos (Jūrmalos) šachmatų festivalyje (Latvija) laimėjo šachmatų kompozicijų sprendimo konkursą. 1972 ir 1973 metų Šiaulių miesto čempionas. 1971, 1972 ir 1973 metais dalyvavo Lietuvos šachmatų čempionatų finalo varžybose ir pelnė atitinkamai 11, 15 bei 11 vietas.
Vasario revoliucija

Petrogrado darbininkų ir kareivių deputatų tarybos Vykdomasis komitetas

Petrogrado darbininkų ir kareivių deputatų tarybos Vykdomasis komitetas buvo sudarytas pirmosiomis revoliucijos dienomis. Tarybos rinkimai prasidėjo savaveiksmiškai, iš pradžių atskiruose fabrikuose bei gamyklose, paskui per kelias dienas apėmė visas įmones. Vasario 27 dienos metu, dar prieš Tarybai susirenkant į pirmąjį posėdį, menševikai likvidatoriai K. Gvozdevas, B. Bogdanovas ir valstybės dūmos nariai N. Čcheidzė, M. Skobelevas ir kiti, norėdami patys vadovauti Tarybai, pasiskelbė Tarybos Laikinuoju vykdomuoju komitetu. Tos pačios dienos vakare įvykusiame pirmajame tarybos posėdyje buvo suformuotas Tarybos prezidiumas (N. Čcheidzė ir M. Skobelevas).
Taryba pasiskelbė darbininkų ir kareivių deputatų organu ir faktiškai iki Tarybų I suvažiavimo (1917 m. birželio mėn.) buvo visos Rusijos centras.
Taryba suėmė senosios valdžios atstovus ir paleido iš kalėjimų politinius kalinius. Kovo 1 d. Taryba išleido „Įstatymą Nr. 1 Petrogrado karinės apygardos įgulai“, turėjusį didžiulę reikšmę kariuomenės revoliucionizavimui.
Faktiškai valdžia buvo Tarybos rankose. Tačiau lemiamu momentu, naktį į kovo 2 d. valdžia perduota Laikinajai vyriausybei.
Grinkiškis

Geografija

Miestelis įsikūręs Grinkiškio kalvagūbryje, 105–125 m virš jūros lygio. Pro miestelį teka Šušvė, stūkso Grinkiškio akmuo „su dubeniu“.
Stanislovas Kristupas Naruševičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorų Naruševičių giminės. Tėvas Kristupas Naruševičius, brolis Aleksandras Kristupas Naruševičius (m. 1650 m.). Uošvis – Oršos seniūnas, LDK taurininkas Aleksandras Bogdanas Sapiega (1585-1635 m.), duktė Joana Teodora Naruševičiūtė, žentas Lietuvos lauko etmonas Jonas Jackus Oginskis.
Studijavo Ingolštato universitete (Bavarija). 1629–1646 m. Lydos seniūnas, nuo 1631 m. Lietuvos didysis raštininkas, nuo 1639 m. pasaulietinis Lietuvos referentas. 1632 m., 1633 m., 1637 m., 1648 m., 1649 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimų atstovas.

Šeima

Vedė Aną Sapiegą (apie 1615 − 1668), Oršos seniūno Aleksandro Bogdano Sapiegos dukterį. Nuo santuokos su kuria turėjo dukterį Konstanciją, kuri ištekėjo už Vladislovo Karengo, ir Janą Teodorą kuri pirmą kartą ištekėjo už Smolensko kašteliono Jono Dalmat-Isaikovskio, o po to už Lietuvos lauko etmono Jono Jackaus Oginskio.
Rod Stewart

Biografija

Rodas Stiuartas šeimoje buvo jauniausias iš penkių vaikų. Jis gimė Haigeite (Highgate), Šiaurės Londone. Tėvai ten turėjo nuosavą spaudos kioską. Jo tėvas, Robertas Džosefas Stiuartas ir jo du broliai bei dvi seserys gimė Škotijoje. Rodas ir jo motina, Elsie, vieninteliai šeimos nariai, gimę Anglijoje.
Liudmila Liulienė

Biografija

1970 m. baigė Buriatijos pedagoginį institutą (Ulan-Udė), rusų kalbos ir literatūros mokytoja.
1996 m. Naujosios Akmenės 1 – os vidurinės mokyklos, 1999 m. Santarvės vidurinės mokyklos direktorė, 2003 m. Suaugusiųjų mokymo centro direktorės pavaduotoja Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Akmenės rajono skyriaus narė.
2000 m. savivaldybių rinkimuose užėmė 3 vietą sąraše. 2004 m. trumpai buvo Akmenės rajono savivaldybės tarybos nare.
Sutuoktinis Steponas, vaikai Vladislavas, Pavelas.
Louis Le Vau

Biografija

Manoma, mokėsi Genujoje, Romoje. Nuo 1654 m. buvo Liudviko XIV rūmų architektas. Ankstyvajai kūrybai įtaką padarė S. de Broso kūryba.
Paryžiuje suprojektavo Šv. Sulpicijaus bažnyčią (1646 m.), Šv. Liudviko bažnyčią saloje (Saint–Louis–en–ille; su F. Le Vo, 1642 m.), Luvro pietinį flygelį, kolonadą (1663 m.), Hôtel Lambert (1650 m.), Hôtel Lauzun (1658 m.), Collège des Quatre Nations (1665 m.), Versalio ansamblio kelis pastatus (1668 m.). Svarbiausias projektas – Vaux le Vicomte pilis Mensyje (1661 m., Sena ir Marna). Daugelis Lui Le Vo projektuotų rūmų, pilių (de Bautrų, Heselinų, Bojerių, Fukė) neišliko.
Sukūrė parkų prie Sent–Klu (1655 m.), Bavilio (1660 m.), Fontenblo (1662 m.) pilių. Su architektais Šarliu Le Brunu ir Andrė Le Notru išplėtojo klasicistinių rūmų su prancūziškuoju parku ansamblio tipą.
Džango 2

Turinys

Praėjus daugeliui metų po pirmame filme parodytų įvykių Džango tapo vienuoliu, kurį sugrįžti į žmonių pasaulį priverčia tik žinia apie turimą dukterį Marisol. Atvykęs į prieglaudą, Džango randa ją nusiaubtą, o dukrą su kitomis merginomis – pagrobtą. Sekdamas jų pėdsakais, Džango pats įkliūna „Šėtonu“ vadinamo Orlovskio žmonėms. Pastarasis plaukioja upėmis gariniu laivu, kolekcionuoja retus drugelius ir pakrantėse grobia žmones, kuriuos parduoda kitiems vergvaldžiams arba pristato į savo paties kasyklą, o merginas parduoda viešnamiams.
Atsidūręs kasykloje Džango, padedamas seno škoto, iš jos pasprunka ir keliauja prie savo tariamo kapo, kuriame laiko užkastą garsųjį kulkosvaidį.
Orlovskis, tuo metu susidomėjęs pagrobta grafiene Izabele, sužino, kad vienuolis iš tiesų yra Džango ir sėkmingai paspruko iš kasyklos, siunčia savo žmones į paiešką, nors Džango, ieškodamas dukters, neketina slapstytis ir, keliaudamas duobkasio vežimu, šluoja nuo kelio visus priešus.
Sužinojęs, kad Orlovskis ketina apiplėšti banką, kuriame saugomi senoviniai Montesumos papuošalai, Džango paspendžia spąstus, tačiau pats patenka į nelaisvę, kurioje vėl kalinama ir jo dukra. Orlovskiui išsikėlus į krantą, Džango į pagalbą ateina buvusi šio vergė, kurios vietą dabar užima grafienė Izabelė. Naudodamasi proga, ši nužudo konkurentę ir tikisi viską suverti Džango, tačiau šiam pavyksta išsilaisvinti ir išgelbėti dukrą.
Pasiėmęs kulkosvaidį, Džango skuba į kasyklą, kad išlaisvintų joje dirbančius žmones ir atsiteistų su Orlovskiu.
Aukštutinė Prancūzija

Geografija

Regionas ribojasi su Belgija (Flandrija ir Valonija) šiaurės rytuose, Lamanšo sąsiauriu šiaurės vakaruose, taip pat su kitais Prancūzijos regionais: Grand Estu pietryčiuose, Il de Fransu pietuose ir Normandija pietvakariuose. Jungiasi su Jungtine Karalyste (Anglija) per Eurotunelį.
Dino De Laurentiis

Biografija

1937-38 m. Dino studijavo eksperimentinio kino centre Romoje, kurias buvo priverstas nutraukti dėl prasidėjusio karo. Tuo pačiu metu jis atliko ir keletą vaidmenų, o 1941 m. prodiusavo savo pirmąjį filmą „L’amore canta“.
Karui pasibaigus, 1946 m. jis įkūrė kompaniją „Dino De Laurentiis Cinematografica“, kuri, dažnai bendradarbiaudama kartu su Carlo Ponti, ėmė prodiusuoti filmus, tarp kurių buvo ir Federico Fellini juosta „La Strada“ bei kiti italų neorealizmo kūriniai.
XX a. 7 dešimtmetyje jis pastatė nuosavą studiją filmavimo darbams, tačiau po dešimtmečio investicijos teko atsisakyti. Tuo laikotarpiu veiklos sritis gerokai išsiplėtė ir jis ėmė dirbti su žymiausiais Europos kino režisieriais: Luchino Visconti, Pier Paolo Passolini, Ingmar Bergman. Jis prodiusavo Roger Vadim filmą „Barbarela“ su Jane Fonda, Sergejaus Bondarčiuko epą „Vaterlo“ bei Eldaro Riazanovo komediją „Nepaprasti italų nuotykiai Rusijoje“.
Dar prie persikraustant į JAV 1976 m., De Laurentis prodiusavo biblinį epą „Biblija: pradžia“ (režisierius John Huston, 1966) bei bendradarbiauvo su kitais šios šalies režisieriais. 9 dešimtmetyje jis įsteigė kompaniją „De Laurentiis Entertainment Group“, kuri sukūrė daug sėkmingų ir visame pasaulyje žinomų filmų: „Serpiko“, „King Kongas“, „Konanas barbaras“, „Avinėlių tylėjimas“ ir kitus. Jis prisidėjo prie eilės Stepheno Kingo ir Thomas Harris romanų ekranizacijų.

Šeima

Pirmoji jo santuoka buvo anuliuota.
1949 m. De Laurentis vedė aktorę Silvana Mangano, kuri dažnai vaidino jo prodiusuojamuose filmuose. Jie susilaukė 4 vaikų ir išsiskyrė 1988 m. (po metų Silvana mirė).
1990 m. jis susituokė su Martha Schumaher, su kuria kartu dirbo nuo 1985 m. Kartu jie susilaukė 2 dukterų.
Mirė sulaukęs 91 metų.
Jaunesnis Dino broils Luigi bei dėdė Aurelio taip pat yra kino prodiuseriai. Aurelio De Laurentiis vadovauja futbolo klubui S.S.C. Napoli.
Pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatas

Pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatas – Tarptautinės slidinėjimo federacijos organizuojamas geriausių pasaulio kalnų slidinėjimo atletų čempionatas, kuris vyksta kas dvejus metus.
Valakijos žemuma

Valakijos žemuma arba Rumunijos žemuma (rumun. Câmpia Română) – žemuma Rumunijos pietinėje dalyje, Valakijos regione, driekiasi į šiaurę nuo Dunojaus upės. Kartu su Bulgarijoje esančia Padunojės žemuma sudaro Dunojaus žemupio lygumą. Driekiasi nuo Geležinių Vartų iki Juodosios jūros 560 km. Žemuma yra tektoninėje įduboje, užpildyta liosu ir aliuviu. Teritoriją vagoja Dunojaus intakai – Oltas, Žiu, Vedeja, Ardžešas, Jalomica, Buzeu.
Didžioji dalis lygumos dirbama (javų, cukrinių runkelių pasėliai, sodai, vynuogynai). Dunojaus slėnyje yra miškų, senvagių, pelkių. Valakijos žemumoje įsikūrusi Rumunijos sostinė Bukareštas.
Kapitalo bendrovė

Kapitalo bendrovė – tokia įmonė, kurios (įstatinį) kapitalą dažniausiai sudaro finansinės vertybės (pinigai).
Tokios bendrovės kapitalas bei turtinė atsakomybė yra griežtai atskirta nuo nuo jos savininkų turto bei atsakomybės ar įsipareigojimų. Bendrovės dalininkai paprastai neatsako savo turtu už bendrovės veiklą, o tik savo finansiniu įnašu (sudarančiu bendrovės kapitalą) nebent yra išimtinių taisyklių (kai tyčiniais veiksmais sąlygojo bankrotą etc.).
Claus Schenk Graf von Stauffenberg

Biografija

Gimė rytinės Švabijos Jetingeno pilyje. Tėvas Alfred Klemens Philipp Friedrich Justinian buvo paskutinis Viurtembergo karalystės oberhofmaršalas. 1926 m. pradėjo tarnauti Bambergo 17-ajame kavalerijos pulke. 1930 m. gavo jaunesniojo leitenento laipsnį. Studijavo Prūsijos karo koledže Berlyne. Dalyvavo Įsiveržime į Lenkiją, vėliau Barbarosos operacijoje. 1942 m. lapkritį Sąjungininkams įsiveržus į Prancūzijos Šiaurės Afriką, K. Štaufenbergas tarnavo Vermachto 10-ojoje tankų divizijoje, kuri tuomet užėmė Viši režimo valdytą Prancūziją, o vėliau buvo perkelta į Tunisą kautis su Sąjungininkais. 1943 m. jam buvo suteiktas oberstleitenanto laipsnis. 1943 m. balandį ties Mezzouna vykusių mūšių metu K. Štaufenbergas neteko kairės akies ir dešinės rankos. Už tai buvo apdovanotas Ženklu Už sužeidimą bei Vokiečių kryžiumi. Reabilitacijai jis nusiųstas gydytis į pietų Vokietiją. 1943 m. rugsėjį susipažino su priešiškai A. Hitlerio atžvilgiu nusiteikusiu generolu majoru H. von Tresckow. 1944 m. birželio 6 d. Sąjungininkams išsilaipinus Normandijoje, K. Štaufenbergas suvokė, kad karą Vokietija pralaimės. Po dviejų nesėkmingų bandymų, 1944 m. liepos 20 d. įvykdė pasikėsinimą prieš A. Hitlerį pastarojo štabe prie Rastenburgo. Po šio bandymo vyko į Berlyną tęsti perversmą, bet A. Hitleriui likus gyvam, kartu su kitais sąmokslininkais buvo suimtas ir sušaudytas.
Stauffenberg buvo vedęs; žmona Nina Gräfin Schenk von Stauffenberg (mergautinė pavardė vok. Freiin von Lerchenfeld, g. 1913 m. rugpjūčio 27 d. Kaune), frankų generalinio konsulo Gustav Freiherr von Lerchenfeld (1871–1944) ir Anna Freiin von Stackelberg (1879–1945) dukra.