google/wiki40b huggingface dataset:
Larisa Latynina

Biografija

Vaikystėje Larisa Latynina svajojo tapti balerina ir lankė choreografijos užsiėmimus Liaudies kūrybos namuose. Penktoje klasėje ji susidomėjo gimnastika. Jos pirmuoju treneriu buvo M. A. Sotničenka. 1951 m. dalyvaudama mokyklinėse varžybose Latynina išlaikė sporto meistrės normatyvus. 1954 m. birželio mėnesį, atstovaudama TSRS rinktinei, debiutavo 1954 m. pasaulio čempionate Romoje, kur tapo nugalėtoja komandinėse pirmenybėse. 1953 m. Larisa Latynina baigė mokyklą aukso medaliu ir įstojo į Politechnikos institutą, tačiau po metų perėjo į Kijevo valstybinį kūno kultūros institutą, kurį baigė 1959 m. Kijeve pradėjo treniruotis pas A. S. Mišakovą, kuris stengėsi pasiekti stabilių savo auklėtinės pasirodymų ant visų gimnastikos prietaisų.
1956 m. olimpinėse žaidynėse Larisa Latynina iškovojo 4 aukso medalius: komandinėse pirmenybėse, individualioje daugiakovėje, atraminiame šuolyje bei laisvuosiuose pratimuose. Tais pačiais metais Larisa Latynina tapo TSRS nusipelniusia sporto meistre. Dalyvaudama 1957 m. Europos čempionate Larisa Latynina nugalėjo visose penkiose disciplinose. Tais metais ji buvo apdovanota Lenino ordinu. Būdama penkis mėnesius nėščia Larisa Latynina dalyvavo 1958 m. pasaulio čempionate ir iškovojo 5 aukso medalius ir sidabro medalį.
1960 m. olimpinėse žaidynėse Larisa Latynina vėl laimėjo varžybas individualioje daugiakovėje ir iškovojo dar du aukso medalius laisvuosiuose pratimuose ir komandinėse pirmenybėse. 1963 m. Larisa Latynina tapo TSKP nare. Būdama 29 metų amžiaus, Larisa Latynina dalyvavo 1964 m. olimpinėse žaidynėse, kur nugalėjo laisvuosiuose pratimuose ir komandinėse pirmenybėse, o individualioje daugiakovėje iškovojo sidabro medalį, nusileidus Verai Časlavskai iš Čekoslovakijos. Larisa Latynina taip pat pelnė daug apdovanojimų pasaulio čempionatuose, Europos čempionatuose bei TSRS čempionatuose.
Nuo 1966 iki 1977 metų Larisa Latynina dirbo TSRS moterų sportinės gimnastikos rinktinės vyriausiąja trenere. Per tą laikotarpį ši rinktinė tris kartus iš eilės iškovojo aukso medalius olimpinių žaidynių sportinės gimnastikos komandinėse pirmenybėse. 1968 m. Larisa Latynina tapo tarptautinės kategorijos teisėja. Nuo 1977 iki 1980 metų Larisa Latynina buvo 1980 m. olimpinių žaidynių organizacinio komiteto nare. 1998 m. sportininkė įtraukta į tarptautinės gimnastikos federacijos (FIG) šlovės muziejų. Nuo 1966 metų Larisa Latynina gyvena Maskvoje.
Gobio Altajus

Gobio Altajus (mong. Говь Алтайн нуруу) – Altajaus kalnų dalis, esanti pietų Mongolijoje, pietrytinė Mongolijos Altajaus pratąsa. Ilgis ~500 km. Sudaro eilė atskirų kalnagūbrių ir masyvų, iškylančių vidutiniškai į 1500–2000 m aukštį. Aukščiausia vieta – Barun Bogdo Ulos kalnas (3957 m). Kalnai susideda iš granitų, smiltainių, klinčių; tai ypač seismiškai veikli sritis (galingų 1957 ir 1958 m. žemės drebėjimų epicentras).
Būdingi kalnų stepių, pusdykumių ir dykumų kraštovaizdžiai. Aplink kalnus driekiasi Gobio dykuma.
Kūčia

Kūčia – iš įvairių grūdų gaminamas Kūčių valgis, skirtas prosenių vėlėms vaišinti. Senovėje Kūčia būdavo pagrindinis Kūčių patiekalas. Pagal šį valgį buvo pavadinta ir pati Kūčių šventė. Kūčia yra kultūrinis ir kulinarinis Bizantijos skolinys. Žirnių, kviečių ir medaus patiekalo receptas yra vienas seniausių lietuviškų receptų. Jis žinomas iš 1573 metų Volfenbiutelio postilės, seniausios rankraštinės knygos lietuvių kalba.

Pavadinimas

Pavadinimas kildinamas iš graikų kalbos žodžio „kukkia“, reiškiančio pupas. Kūčia Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės erdvėje žinoma nuo XI–XII amžių. Panašus žodis ir patiekalo receptas minimas ir 1789 metų Gotthardo Friedricho Stenderio Latvių kalbos žodyne. Jame žodžių „kuhki“ ir „kuhtschi“ reikšmė aiškinama kaip „drauge išvirti kviečiai ir žirniai“, o „kuhku wakkars“ verčiamas kaip „Kalėdų išvakarės, kai valgomas toks patiekalas“.

Paruošimas ir valgymas

Kūčia gaminama iš javų (kviečių, miežių, žirnių, pupų, rugių ir kt.), sumaišytų su miešimu (medumi saldintu vandeniu). Pirmuosius kąsnius ir gurkšnius lietuviai anksčiau visada paaukodavo vėlėms bei derliaus dievybėms. Kūčia valgoma, užsigeriant aguonpieniu. Kūčia anksčiau taip pat būdavo vaišinamos bitės.
Kamža

Kamža (lenk. komża) – gana trumpas baltas panašus į albą katalikų liturginis drabužis, primenantis marškinius. Rankovės ilgos, plačios, apačia ir rankovės apsiūtos nėriniais. Kamžas dėvi apeigas atliekantys kunigai bei mišiose patarnaujantys pasauliečiai. Dėvimos nuo XIV a.
Juozas Bronius Laučka

Biografija

Grįžęs su tėvais į Lietuvą, augo Vabalninke. 1928 m. baigė Panevėžio gimnaziją, studijavo teisę Lietuvos universitete. Bendradarbiavo laikraštyje „Panevėžio balsas“.
1930 m. išvyko į JAV. Iki 1933 m. redagavo laikraštį „Darbininkas“, buvo Lietuvių darbininkų sąjungos centro sekretorius. 1937–1938 m. studijavo teisę Kolumbijos universitete. 1936–1945 m. Brukline leistos „Lietuvos“, savaitraščio „Amerika“, žurnalo „Studentų žodis“ redaktorius. 1938 m. Niujorko pasaulinės parodos lietuvių dienos ir dainų šventės komiteto pirmininkas. 1940 m. spalio 15 d. dalyvavo lietuvių delegacijoje pas prezidentą F. D. Ruzveltą. 1951–1952 m. „Amerikos balso“ lietuvių tarnybos redaktorius, 1952–1958 m. – tarnybos Europoje vedėjas. 1958 m. perkeltas į JAV informacijos agentūrą Vašingtone. 1974–1978 m. Laisvosios Europos radijo lietuvių tarnybos vadovas.
Keila

Istorija

Keila įkurta 1241 m. Miesto teises gavo 1938 m.
Vina Chrolų valsčius

Istorija

Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Semiatičės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Cechanoveco valsčiaus. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Akistata (laikraštis)

Akistata: su nusikaltimais, nelaimėmis, katastrofomis – laikraštis, einantis nuo 1990 m. Kaune.

Leidinys

Laikraštyje rengiamos kriminalinės suvestinės, publikuojami detektyvai, aprašomi nusikaltimai, teisės pažeidimai, nelaimingi atsitikimai, katastrofos.
Išeina du kartus per savaitę. 1992–1999 m. leistas „Akistatos“ priedas – laikraštis „Visai atvirai“. Tiražas 1990 m. – 50 000 egz., 1997 m. – 102 500 egz. 
Laikraštyje „Akistata“ nuo jo leidimo pradžios dirbo žurnalistai Augustas Tamaliūnas, Albertas Oniūnas, Danas Visockas, Džiuljeta Bendikaitė, Virginija Grigaliūnienė, Remigijus Rainys, Jonas Modušauskas, Gediminas Jankus, Rita Krušinskaitė, Irena Zubrickienė.
Vyriausiasis redaktorius Vytautas Žutautas.
2009 m. balandžio 17 d. dalį įmonės akcijų įsigijo Balsas.lt.
VZ-9 Avrocar

VZ-9 Avrocar – eksperimentinis vertikalaus pakilimo ir nusileidimo Kanados orlaivis, skirtas koncepcijos demonstravimui. Nors kurtas Kanadoje Avro Aircraft Limited kompanijos, Avrocar buvo daromas JAV armijai. Ore šis orlaivis atrodytų kaip skraidanti lėkštė.
Dėl neišsprestų problemų su stabilumu, projektas 1961 metais buvo nutrauktas. Iš viso pagaminti du orlaiviai.
Dmitrijus Česnokovas

Biografija

1931 m. baigė Maskvos 2-ąjį valstybinį universitetą. Filosofijos mokslų daktaras (1951 m.), TSRS Pedagogikos mokslų akademijos narys (1968 m.).
1931-1943 m. buvo Sverdlovsko universiteto dėstytojas, katedros vedėjas. 1943 m. pradėjo partinio funkcionieriaus karjerą- tapo VKP(b) Sverdlovsko miesto komiteto skyriaus vedėju, 1946 – 1947 m. buvo šio komiteto sekretorius propagandai. 1947 – 1948 m. buvo VKP(b) CK propagandos ir agitacijos valdybos Mokslo skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1948 – 1951 m. dirbo TSRS mokslų akademijos Filosofijos instituto direktoriaus pavaduotoju bei žurnalo „Filosofijos klausimai“ («Вопросы философии») vyriausiuoju redaktoriumi. 1951 m. už monografiją „Gerceno pasaulėžiūra“ apdovanotas Stalino premija.
Buvo tarp ganėtinai jaunų partinių darbuotojų, kuriuos Stalinas sparčiai kėlė karjeros laiptais, taip organizuodamas priepriešą su savo senaisiais bendražygiais ir ruošdamas jiems pamainą: 1952 m. spalio mėn. – 1953 m. kovo mėn. D.Česnokovas buvo TSKP CK Filosofijos, teisės mokslų ir akštųjų mokyklų skyriaus vedėjas, TSKP CK Politinio biuro narys, Ideologinės komisijos narys, žurnalo „Komunistas“ vyr. redaktorius.
Iškart po Stalino mirties iš svarbiausių postų pašalintas, 1953 – 1955 m. buvo TSKP Gorkio srities komiteto Mokslo skyriaus vedėjas, 1955 – 1957 m. – srities komiteto sekretorius.
1957 – 1959 m. vadovavo Valstybiniam televizijos ir radijo komitetui prie TSRS Ministrų Tarybos. Vėliau dirboMaskvos universiteto Istorinio materializmo katedros vedėju, 1967 – 1970 m. buvo TSKP CK Visuomenės mokslų akademijos prorektorius. Nuo 1970 m. – pensininkas. 
Apdovanotas Lenino, Darbo raudonosios vėliavos bei Garbės ženklo ordinais.
Emocinės investicijos

Emocinės investicijos (angl. passion investments) – alternatyvių investicijų rūšis. Investicijos į aistrą yra glaudžiai susijusios su privačiąja bankininkyste. Tokio pobūdžio investicijos yra skirtos turtingiems asmenims. Jos suteikia galimybę išskaidyti vertybinių popierių portfelį ir apsisaugoti nuo infliacijos rizikos.
Emociniam turtui (angl. emotional assets) priskiriamos prabangos prekės. Tai yra automobiliai, laivai, jachtos ar lėktuvai. Taip pat ir kolekcinės vertybės, kaip antai meno kūriniai, antikvariniai daiktai, vynas, monetos, laikrodžiai, juvelyrika ir kita.
Karolina Deliautaitė

Biografija

Studijuoja Lietuvos sporto universitete. 2013 m. su Klaipėdos miesto 4x100 m estafetinio bėgimo rinktine laimėjo savo pirmąjį Lietuvos čemponato auksą. 2016 m. pirmą kartą tapo Lietuvos 100 m sprinto čempione.
Didysis kirtis (tenisas)

Daugiausiai iš eilės pasiekę Didžiojo kirčio finalus tenisininkai

Tenise labai sudėtinga laimėti Didžiojo kirčio turnyrą, tuo labiau laimėti visus ketverius turnyrus per metus. Statistikoje pateikiami sportininkai, kurie pasiekė mažiausiai 4 finalus iš eilės.
Kaušai

Istorija

Kaimas minimas 1562 metų Karšuvos valsčiaus inventoriuje, tuomet jis įėjo į Nartiko vaitystę. 1923 metais kaime gyveno 170 žmonių.
Trasa Montjuic Park

Istorija

Jau 1932 lenktynės buvo rengiamos Montjuic parke. 1968 trasa pasirenkama, kaip Ispanijos Grand Prix pravedimo vieta, kurioje 1969 ir įvyko lenktynės. Trasa pasižymėjo labai lėtais ir labai greitais posūkiais. Taip pat joje buvo važiuojama prieš laikrodžio rodyklę. 1975 įvyko tragedija, kai pilotui Rolf Stommelen išslydus iš trasos žuvo penki žiūrovai. Po incidento trasoje nebebuvo rengiamos F1 GP lenktynės.

Adresas

Montjuich Park

Barcelona

Catalonia

Spain
Didieji Juodupiai

Geografija

Didieji Juodupiai išsistatę Varmijos Mozūrų vaivadijos šiaurės rytuose ir 10 kilometrų nutolę į rytus nuo apskrities centro Geldapė. Pietuose telkšo pelkė, kurioje įkurtas durpių rezervatas (lenk. Rezerwat torfowiskowy Mechacz Wielki). Šiaurėje už kelių šimtų metrų eina tarpvalstybinė Lenkijos–Rusijos siena. Kaimo pakraštyje prasideda Romintos giria. Gyvenvietė pasiekiama vaivadijos keliu Nr. išsukus Pliuškiemyje arba Gelviečiuose (lenk. Galwiecie). Geležinkelio prieigos nebeliko, kai po Antrojo pasaulinio karo buvo uždaryta geležinkelio linija Geldapė–Žydkiemis su artimiausia stotele Meškerupiuose (lenk. Meszno).
Kaimo šiaurės rytuose iškilusi 213 m aukščio kalva. XX a. pr. vokiškuose žemėlapiuose ji žymima kaip Sankalnis (vok. Sannkalnis), vėliau pervadinta į Sonnen Berg. 1953 m. kovo 4 d. šiai kalvai suteiktas Sankalnia vardas.

Istorija

Didieji Juodupiai minimi nuo 1874 m., kai buvo įjungti į tuo metu naujai sukurtą Gelviečių prūsišką valsčių Geldapės apskrityje. 1910 m. kaime suskaičiuoti 105 gyventojai. 1929 m. Didieji Juodupiai apsijungė su gretimais Viduriniaisiais Juodupiais (vok. Mittel Jodupp, lenk. Czarnowo Średnie (dabar sunykę)) ir su Romintos Medžioklės Namų kaimeliu (vok. Jagdhaus Rominten, šiandien Radužnoje Rusijos Kaliningrado srityje) į vieną bendruomenę. Nuo to laiko Didieji Juodupiai tapo Juodupiais. 1933 m. juose gyveno 225 kaimiečiai, 1939 m. šis skaičius išliko nepakitęs. Lenkijos Liaudies Respublikos laikais vėl gražintas Didžiųjų Juodupių (lenk. Czarnowo Wielkie) vardas, išvertus jį iš lietuvių kalbos. Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos tikintieji evangelikai liuteronai buvo priskirti Geldapės parapijai, o katalikai – bažnyčiai Geldapėje. Pokaryje evangelikai liuteronai priklauso Geldapės parapijai, katalikai meldžiasi katalikiškoje Geldapės bažnyčioje.
Vėjas, siūbuojantis miežius

Siužetas

D. Britanijos vyriausybė aršiai kovoja prieš Airijos Respublikos susiformavimą ir specialiai įkuria du smurtiniais veiksmais pagarsėjusius būrius - Britanijos Juoduosius ir Ruduosius (po Didžiojo karo demobilizuoti britų kariai), kurie privalo padėti Karališkajai Airijos policijai malšinti šalyje prasidėjusius maištus. Savo ruožtu šalies nepriklausomybės siekiantys airiai smogia žiauriais išpuoliais ir pradeda sparčiai kurti Airių respublikinę armiją (IRA), kuri vėliau transformuojama į liūdnai pagarsėjusią teroristinę organizaciją…
Mykolas VII Dukas Parapinakas

Biografija

Kilęs iš Dukų dinastijos, imperatoriaus Konstantino X Duko ir Eudokijos Makrembolitisos vyriausias sūnus. Mažametystės laikotarpiu imperatoriaus titulą turėjo kartu su broliais Androniku ir Konstantinu. Mirus tėvui 1068–1071 m. regentais buvo jo motina ir jos naujasis vyras karvedys Romanas Diogenas (nuo 1068 m. imperatorius bendravaldis Romanas IV Diogenas). 1071 m. Manzikerto mūšyje Romanui IV patekus į tiurkų seldžiukų nelaisvę jis paskelbtas vieninteliu imperatoriumi.
Labiau domėjosi mokslais, mažiau kariuomene, kuri dėl lėšų stygiaus susilpnėjo; Bizantija 1071 m. prarado Barį – paskutinę valdą Italijoje. Normanams pabandžius Mažojoje Azijoje įkurti savarankišką karalystę Bizantija kreipėsi pagalbos į tiurkus seldžiukus, kurie tuo naudodamiesi įsitvirtino Mažojoje Azijoje. Dėl šių nesėkmių ir ūkio sunkumų kilus nepasitenkinimui 1078 m. Balkanuose ir Anatolijoje sukilo kariuomenė. Vienas sukilusių karvedžių Nikeforas Botaniatas, remiamas tiurkų seldžiukų, nužygiavo į Konstantinopolį. Mykolas VII atsistatydino ir pasitraukė į Konstantinopolio Studiono vienuolyną.
Senieji Hanzos sandėliai

Senieji Hanzos sandėliai – pastatai esantys Kauno senamiestyje netoli senosios prieplaukos.

Istorija

Vokiečių Hanzos sąjungos pirklių sandėliai bei kontora ilgus metus veikė Kauno senamiestyje. Sandėliai pastyti XVI a. Juos sudaro du pastatai esantys vienas priešais kitą. Sovietmečiu šiuose pastatuose veikė vaistų sandėliai. Šiuo metu vienas iš pastatų priklauso Lietuvos sporto muziejui. Tuo tarpu kitas ilgą laiką buvo apleistas, bet dabar rekonstruojamas.
Beriozovskis (Kemerovas)

Istorija

Miestas įkurtas 1965 m. sausio 11 d., sujungus Kurganovkos, Beriozovskio ir Oktiabrskio gyvenvietes.

Infrastuktūra

Išplėtota gelžbetonio konstrukcijų gamyba, akmens anglių, kurios kasamos prie Beriozovskio, sodrinimas. Yra Karo istorijos muziejus.
Mosta FC

Istorija

klubo ištakos siekia 1935 m.
Embutė

Istorija

Vietovė senovėje pateko į kuršių Bandavos žemę. Nuo 1243 m. Embutė (Amboten) minima vokiečių kronikose. Vėliau vokiečiai čia pastatė pilį, kurią nesėkmingai 1244 m. bandė užimti lietuviai (Embutės mūšis). Nuo 1548 m. minimas Embutės dvaras, nuo 1553 m. – bažnyčia.
Kleimoras

Kleimoras (angl. claymore) – škotiškas kalavijas, galintis būti vieno iš dviejų tipų – dvirankis kleimoras ar kleimoras palašas.

Pavadinimas

Žodis claymore, manoma, kilęs iš gėlų claidheamh mōr 'didysis kalavijas' . Kiti teigia, kad jis kilęs iš claidheamh da lamh 'dvirankis kalavijas'.

Dvirankis kleimoras

Dvirankis kleimoras buvo didelis kalavijas, naudotas viduramžiais. Jį naudojo klanų tarpusavio kovose ir kovose su anglais maždaug 1300-1700 m. Paskutinis mūšis, kuriame, manoma, naudojo daug tokių kleimorų, buvo 1689 m. Kilikrankio mūšis (Battle of Killiecrankie). 

Dvirankiai kleimorai buvo mažesni už kitus dvirankius kalavijus. Kleimorų skersinio šakos, besibaigiančios mentelėmis (dažnai primenančiomis keturlapį), būdavo maždaug 15° kampu palenktos į geležtės pusę. 

Rečiau žinomas kleimorų tipas – kriaukliškas kleimoras (clamshell hilted claymore) turėjo kitokią gardą: kleimoriškas skersinis papildytas dviem rankenos pusėn nulenktomis „geldelėmis“. 
Vidutinis kleimoras būdavo maždaug 140 cm ilgio (rankenos ilgis apie 33 cm, geležtės – apie 107 cm), svėrė apie 2,5 kg.
Jonas Samoška (1956)

Biografija

2005 m. baigė viešąjį administravimąKauno technologijos universitete.
Tauragės rajono savivaldybės administracijos Mažonų seniūnijos seniūnas. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos prezidentas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Tauragės rajono skyriaus narys. 2011 m. (atsisakė mandato) Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Tauragės VVG valdybos narys, Pagramančio bendruomenės centro „Gramančia“ valdybos narys.
Aukštelkų pagrindinė mokykla

Istorija

1915 m. įsteigta pradinė mokykla, nuo 1949 m. septynmetė, aštuonmetė, nuo 1986 m. nepilna vidurinė, nuo 1989 m. vidurinė, nuo 1992 m. pagrindinė mokykla.
Reorganizuota į Radviliškio Vinco Kudirkos pagrindinės mokykos Aukštelkų ikimokyklinio ir pradinio ugdymo skyrių.
Sydeklis

Aplinkinės gyvenvietės

TELŠIAI 
 VIEŠVĖNAIBaltininkaiJanapolė 
 VARNIAI
Vytautas Alksninis

Vytautas Alksninis (g. 1930 m. kovo 23 d. Šakiuose) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, energetikos inžinierius.

Biografija

Tėvas Vaclovas Alksninis. 1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. persikėlė į JAV. 1951–1953 m. Korėjos karo dalyvis. 1958–1986 m. Niujorko bendrovės „Ebasco Services“ projektuotojų grupės vadovas. 1964 m. baigė Niujorko koledžą.
1969 m. vienas Niujorko lietuvių „Kultūros židinio“ Brukline steigėjų, 1970–1985 m. jo komiteto pirmininkas. JAV lietuvių bendruomenės tarybos narys, 1985–1991 m. JAV lietuvių bendruomenės Niujorko apygardos, nuo 1997 m. Rytų Konektikuto apylinkės pirmininkas. Vienas Alfredo Seno fondo Lietuvai remti steigėjų.
Trakučiai (Raseiniai)

Istorija

Manoma, kad žmonės Trakučių kaime įsikūrė prieš kelis šimtmečius, iškirtus Trako miško dalį. Tarpukaryje kaime buvo apie 20 trobų. Iki antrojo pasaulinio karo kaime buvo nemažai žydų. Ties Trakučių kaimu 1944 metų spalį rusų puolimu nuo Girkalnio ir vokiečių gynyba Kalnujuose prasidėjo garsioji Tauragės operacija, davusi pradžią Karaliaučiaus – pirmosios vokiškos žemės puolimui. Girkalnio kapinėse palaidoti beveik 2 tūkstančiai čia žuvusių rusų kareivių. Paskutinis gyventojas (Bronė Danusienė) iš kaimo išsikėlė 1983 m. Dabar buvusio kaimo vietoje plyti arimai.
Barzdų herbas

Aprašas

žaliame herbinio skydo lauke ant auksinės knygos sidabrinė lempa, kurios raudona liepsna skleidžia auksinius spindulius.

Simbolika

Rusijai panaikinus spaudą lotyniškais rašmenimis, Barzdai tapo svarbiu lietuviškos spaudos platinimo centru. Aptariant naujai kuriamo miestelio herbą, nutarta pavaizduoti virš knygos šviečiančią žibalinę lempą. Tai rodo didelį šio krašto indėlį į Lietuvos mokslą ir švietimą.

Istorija

Barzdų herbas patvirtintas Lietuvos Prezidento 1998 m. rugpjūčio 4 d. Etalono autorius – dail. Arvydas Každailis.
Muzika (žurnalas)

Muzika – Lietuvos mėnesinis muzikos žurnalas, ėjęs 1925 m. Klaipėdoje.

Istorija

Pradėtas leisti J. Žilevičiaus iniciatyva. Daugiausia rašė muzikos mokymo, chorvedybos, orkestrų klausimais, analizavo muzikinį judėjimą Lietuvoje, reikalavo geresnių sąlygų periferijoje. Paskelbė Lietuvos chorvedžių draugijos įstatus (nr. 10).
Leido Klaipėdos muzikos mokykla (konservatorija), redagavo Juozas Žilevičius. Bendradarbiavo Domas Andrulis, Antanas Bružas, Juozas Gudavičius, J. Petkus, Ignas Prielgauskas, Stasys Šimkus, Jonas Švedas ir kiti. Spausdino spaustuvė „Rytas“ Klaipėdoje. Išėjo 12 numerių.
Lenkijos gyventojai

Pagal Lenkijos Centrinės statitikos tarnybos (GUS) duomenis Lenkijos gyventojų skaičius 2011 m. pabaigoje buvo 38 538 447, o šalies gyventojų tankumas 123 gyv./km². 61.5% lenkų gyvena miestuose. Lenkija yra 33 pasaulio šalis pagal gyventojų skaičių (9-ta Europoje, Lenkijoje gyvena 5,4% Europos gyventojų). Bendras Lenkijos gyventojų skaičius beveik nesikeičia (gyventojų skaičiaus augimas buvo 0,08%).
Vidutinė gyvenimo trukmė: vyrų: 70,5 m., moterų: 78,9 m. Gyventojai Lenkijos teritorijoje pasiskirstę netolygiai.
Kaip ir daugelis išsivysčiusių šalių Lenkija sensta. 1950 m. amžiaus mediana buvo 25,8 m.: pusė Lenkijos gyventojų buvo jaunesni, o pusė vyresni. Dabar šis rodiklis yra 38,2 m., o jei išsilaikys dabartinės tendencijos 2050 m. amžiaus mediana bus 51 metai. Gyventojams senstant XX a. paskutiniajame dešimtmetyje ėmė mažėti gyventojų skaičius, daugiausia dėl nedidelio gimstamumo ir emigracijos, nors šios tendencijos ima keistis. Vidutinis vaikų skaičius šeimose (1,31, sumažėjęs nuo 2 1990 m.) yra vienas mažiausių Centrinėje Europoje, tačiau pastaruoju metu ėmė vėl augti.

Istorija

Dabartinė Lenkijos gyventojų struktūra pradėjo formuotis po Antrojo pasaulinio karo. Pokaryje sovietų ir Lenkijos vyriausybių sprendimu vyko kelios didelės priverstinio gyventojų perkėlimo bangos - lenkų tautybės gyventojų perkėlimas iš prieškarinės Lenkijos rytinių teritorijų, dabar tapusių Lietuvos, Baltarusijos ir Ukrainos dalimi (1944-1946 m.), ukrainiečių perkėlimas iš Lenkijos į Ukrainą (1944-1946 m.), vokiečių iškėlimas iš Lenkijos į Vokietiją (1945-1950 m.).
Dėl gyventojų perkėlimų po Antrojo pasaulinio karo Lenkija yra žymiai homogeniškesnė nei prieš karą ir yra viena iš etniškai vientisiausių Europos valstybių. 96,7% gyventojų yra lenkai. Tai nulėmė vokiečių iškraustymas iš vakarinių teritorijų ir dalies rytinių teritorijų praradimas. Be to, Holokausto metu buvo sunaikinti beveik visi Lenkijos žydai.
Valkininkai

Pavadinimo kilmė

Miestelio vardas tikriausiai sudarytas iš dviejų sandų: šaknies valk- ir priesagos -inink-. Tačiau sunku pasakyti, ką reiškė toji šaknis. Arti Valkininkų nėra nei upės, nei ežero, kurios vardas būtų Valka, Valkys ar pan. Tad tikriausiai tai vedinys iš kokio kito geografinio objekto – miško, balos, pievos ar pan., mat pietų Lietuvoje yra ne viena pieva, miškas ar laukas, vadinamas Valka, Valkos ir panašiai.
Dėl klaidingos perrašos, lenkiškai nuo XVIII a. įsivyravo pavadinimo lytis be pirmosios raidės (Olkieniki). Iki XX a. vidurio vartota ir vienaskaitinė lytis Valkininkas, Valkinykas.
Prancūzijos vėliava

Svarbiausias Prancūzijos simbolis – trispalvė mėlynos Azure, baltos Argent ir raudonos Gules vienodo pločio spalvų vėliava. Vėliavos pločio ir ilgio santykis yra 2:3. Po Didžiosios revoliucijos ji pakeitė tradicinę baltą Prancūzijos Karalystės vėliavą su Burbonų dinastijos simboliais geltonomis lelijomis.
Antrasis ulonų Lietuvos Kunigaikštienės Birutės pulkas

Istorija

Antrasis raitelių pulkas 1920 m. spalio 30 d. slaptu kariuomenės vado įsakymu iš Pirmojo raitelių pulko eskadrono pradėtas formuoti Kaune. Pulko vadu paskirtas buvęs Pirmojo raitelių pulko vadas karininkas Pranas Jackevičius. Mobilizacija vyko spėriai. 1920 m. lapkričio 16 d. I eskadrono vadu paskirtas kapitonas Povilas Plechavičius, lapkričio 17 d.- II eskadrono vadu paskirtas leitenantas M. Valentėlis. Jau 1920 m. gruodžio 1 d. pradėti formuoti III ir IV eskadronai, kurių vadais paskirti leitenantas K. Remišauskas ir kapitonas Kazys Tallat-Kelpša. 1920 m. pabaigoje pulke buvo 13 karininkų, 2 karo valdininkai, 486 kareiviai. Pulkas turėjo 484 arklius, 140 šautuvų, 5375 šovinius, 33 kardus, 8 telefono aparatus, 10 km telefono kabelio, 12 vežimų, 20 pakinktų, 216 balnų ir kt. 
1926 m. Lietuvos kariuomenės Antrasis ulonų pulkas perkeltas į Alytų, jam suteiktas Lietuvos kunigaikštienės Birutės vardas. 1935 m. gegužės mėn. atskyrus vieną pulko eskadroną, iš naujo suformuotas Trečiasis dragūnų Geležinio Vilko pulkas.
Pulke buvo keturi kavalerijos eskadronai, kulkosvaidžių ir techninis eskadronai bei pabūklų būrys. Iš viso nuolat pulke tarnavo apie 1000 karių. Pulkas įėjo į Trečiosios pėstininkų divizijos sudėtį.

Apranga

Pulko kariai išsiskyrė kepurėmis su baltu viršumi ir rožiniu lankeliu, baltais trikampiais antsiuvais ant apykaklės, paradinės uniformos etišketais su kutais, jų žirgai buvo apdengti gūnia su kunigaikštienės Birutės monograma. Kelnės buvo su rožiniais ulonų 2,5 cm pločio lampasais. Karininkai, viršilos, vyresnieji ir jaunesnieji puskarininkiai antpečiuose turėjo balto metalo monogramas, o grandiniai ir eiliniai - dažytas baltais dažais.