google/wiki40b huggingface dataset:
Mergina ir generolas

Turinys

Pirmasis pasaulinis karas. Du italų kareiviai pramiegojo priešo puolimą ir ryte atsibuda austrų užimtoje teritorijoje. Bandydami pasiekti fronto liniją, jie netyčia užklimpa austrų generolą, išėjusį iš slėptuvės atlikti gamtinių reikalų. Kareiviai nusprendžia suimti priešą ir kartu nugabenti jį pas saviškius, tikėdamiesi už tai gauti medalį bei piniginį apdovanojimą. Netrukus vienas jų patenka į austrų nelaisvę, tačiau eilinis Taraskonis užsispyrusiai bando su belaisviu keliauti toliau. Viename kaimelyje generolas pabėga, o jo beieškodamas eilinis sutinka italę merginą Adą, kuri už pusę būsimos premijos sutinka padėti rasti bėglį, o paskui kastu pasiekti saviškių pozicijas.
Vidmantė Jasukaitytė

Biografija

Nuo 1955 m. mokėsi Toliočiuose, Voveriškių aštuonmetėje, Šiaulių 5-oje vidurinėje mokykloje. Nuo šešiolikos metų pradėjo dirbti. 1966 m. baigė Šiaulių 3-ąją vakarinę vidurinę mokyklą. 1967–1971 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.
Dirbo Pataisos darbų įstaigų valdyboje, „Minties“ leidykloje, LSSR kultūros ministerijoje. 1970 m. ištekėjo, 1974 m. pagimdė sūnų, po metų išsiskyrė su vyru. 1981 m. antrą kartą ištekėjo už Vinco Rimgaudo Dineikos (1938–2010), Karolio Dineikos sūnaus. Atgimimo metais su kitais įsteigė „Sietyną“ – kultūros ir teatro studiją, aktyviai protestavo prieš žiaurius nestatutinius santykius sovietinėje kariuomenėje, Lietuvos moterų sąjungos įkūrėja. 1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo deputatė, signatarė.

Kūryba

1970 m. pasirodė pirmoji V. Jasukaitytės publikacija, 1976 m. – pirmoji poezijos knyga. Iš viso išleido devynias poezijos knygas („Ugnis, kurią reikia pereiti“, „Taip toli esu“, „Mano broli, žmogau“, „Saulės per daug“, „Neiškastam sidabrui pasakyk sudie“, „Tikrasis nebūties veidas“, „Subačiaus gatvė. Getas“, „La Loba; Kas už nieko“, „Ambra“), dvi apysakų knygas („Stebuklinga patvorių žolė“, „Balandė, kuri lauks“), esė „Golgotos vynuogės“, šešis romanus („Po mūsų nebebus mūsų“, „Marija Egiptietė“, „Dievas miršta vienišas“, „Aš nužudžiau savo dukterį“, „Senis, arba Laiškai Antikristui“, „Kaip mes mokėmės mirti“). 1988 m. pagal rašytojos scenarijų sukurtas kino filmas „Žolės šaknys“ (rež. Gytis Lukšas). 2002 m. apysakų rinkinys „Stebuklinga patvorių žolė“ išverstas į ispanų kalbą ir išleistas Madride.
Rašo savaitraščiui „Karštas komentaras“, kuriame turi savo skyrelį. Nuo 1979 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė.
Kamil Bilinski

Žalgiris

2012 m. vasarą pasirašė kontraktą su Vilniaus „Žalgiriu“ Savo debiutinėse rungtynėse A lygoje su Klaipėdos „Atlantu“ puolėjas pelnė savo pirmąjį įvartį naujoje komandoje. Puolėjo du įvarčiai padėjo nugalėti čempionų titulą ginančią Panevėžio „Ekrano“ ekipą. Iš viso A lygoje įmušė 12 įvarčių ir Žalgirio fanų buvo pripažintas geriausiu sezono žaidėju.  Antrame savo sezone žaidėjas tapo rezultatyviausiu "Žalgirio" ir antru pagal rezultatyvumą A lygos futbolininku, įmušęs 21 įvartį čempionate.

Tolimesnė karjera

Po sezono puolėjas pasirašė kontraktą su Rumunijos aukščiausios lygos Bukarešto "Dinamo" komanda. Prieš 2015 m. sezoną grįžo į WKS Śląsk Wrocław klubą Lenkijos aukščiausioje lygoje.
Lietuvos Respublikos žemės ūkio rūmai

Lietuvos Respublikos žemės ūkio rūmai – organizacija, vienijanti nevyriausybines žemdirbių ir kaimo gyventojų organizacijas, atstovaujanti bendriems visų kaimo žmonių interesams, skatinanti žemės ūkio bei kaimo sektoriaus vystymąsi.
Organizacija įsikūrusi Donelaičio g. 2 Kaune. Pirmininkas – Andriejus Stančikas, išrinktas trejų metų kadencijai Lietuvos Respublikos žemės ūkio rūmų X suvažiavime 2011 m. vasario 25 d.

Istorija

1921–1923 m. kelis kartus buvo šaukiami žemės ūkio tarybų suvažiavimai, kurie savo narių sudėtimi ir svarstomų klausimų pobūdžiu buvo artimi Žemės ūkio rūmų visumos susirinkimams. Šių tarybų veikla paskatino Žemės ūkio rūmų kūrimąsi. Pritariant žemės ūkio ministrui Mykolui Krupavičiui, Rūmų įstatymą kūrė sudaryta komisija, kurioje buvo Jonas Pranas Aleksa, Juozas Tūbelis. Į Žemės ūkio rūmų sudėtį turėjo įeiti, be žemės ūkio organizacijų atstovų, ir ūkininkų tarybų atstovai. Dėl politinių partijų nesutarimo ir po ilgų ginčų Seime 1925 m. gruodžio 19 d. buvo priimtas Žemės ūkio rūmų įstatymas, kuris įsigaliojo paskelbus „Vyriausybės žiniose“ 1926 m. balandžio 21 d. Sėkmingai rūmų veiklai organizuoti buvo reikalingos naujos patalpos. Tuo tikslu 1929 m. architektas K. Reisonas parengė Žemės ūkio rūmų projektą. 1930 m. vasarą buvo pradėti rūmų statybos darbai. 1931 m. rugsėjo 1 d. į dar galutinai neįrengtus Žemės ūkio rūmus įsikėlė visi padaliniai ir įstaigos. Statyba užbaigta 1931 m. lapkritį. Lietuvos žemės ūkio rūmai buvo atkurti 1991 m. ir yra tiesioginiai 1926–1940 m. veikusių Žemės ūkio rūmų turto, teisių ir įsipareigojimų perėmėjai.
Hans von Aachen

Hansas fon Achenas (vok. von Aachen Hans; g. 1552 m. Kelne – 1615 m. kovo 4 d. Prahoje) – vokiečių tapytojas manieristas.

Biografija

Nuo 1574 tapybos mokėsi Venecijoje (Italija). Studijavo Tintoreto (Tintoretto), Koredžo (Correggio), Mikelandželo pasekėjų kūrybą, vėliau persikėlė studijuoti į Romą. Apie 1588 m. grįžo į Vokietiją. Nuo 1592 Prahoje buvo imperatoriaus Rudolfo II rūmų tapytojas. Sukūrė mitologinių kompozicijų (pvz., „Maudymasis“) ir portretų.
Kaldaso departamentas

Geografija

Kaldasas – labiausiai kalnuotas šalies departamentas. Čia iškilę keli ugnikalniai, tarp kurių ir Ruisas (aukštis 5400 m). Yra Los Nevados nacionalinis gamtos parkas. Departamento upės priklauso Kaukos ir Magdalenos baseinams.

Ekonomika

Kaldaso departamentas – viena svarbiausių Kolumbijoje kavos auginimo sričių. Taip pat gyvulininkystė, žemės ūkis.
Ukrainiečiai

Skaičius ir paplitimas

Iš viso pasaulyje yra apie 45 mln., iš jų 83 % Ukrainoje. Taip pat nemažai gyvena Rusijoje, Kanadoje, JAV, Brazilijoje, Kazachstane, Moldovoje.

JAV

Ukrainiečių emigracija į Jungtines Valstijas prasidėjo XIX a. Užkarpatėje, Haliče ir Bukovinoje, masinį pagreitį įgavusi tarp 1890-ųjų m. ir I pasaulinio karo pradžios periode. Po II pasaulinio karo į JAV išvyko apie 100 tūkst. bėglių iš Ukrainos.
Šiandien JAV gyvena apie 2,23mln. ukrainiečių kilmės gyventojų. Dauguma jų jau yra gimę Jungtinese Valstijose ir tik trečdalis moka ukrainiečių kalba, dar mažiau ją vartoja buityje.
Daugiau negu pusė visų ukrainiečių gyvena šiaurės rytų valstijose – Pensivanijoje, Niu Džersio bei Niujorko valstijose.

Kanadoje

Kanadoje gyvena trečia pagal didumą ukrainiečių bendruomenė (po Ukrainos bei Rusijos). Emigracijos banga į šią šali prasidėjo kaip ir į JAV-XIX a. pabaigoje iš Vakarų Ukrainos. Šiandien Kanadoje gyvena apie 1 071 060 ukrainiečių (3,61 % tarp visų valstybės gyventojų).

Lietuvoje

Paskutinio Lietuvos gyventojų surašymo duomenimis, Lietuvoje gyvena 20 700 ukrainiečių tautybės asmenys. Apie 90 proc. jų gyvena miestuose – Vilniuje, Klaipėdoje, Kaune, Šiauliuose, Visagine, Jonavoje. Šiuo metu Lietuvoje veikia devyniolika ukrainiečių visuomeninių organizacijų. Ukrainiečiai puoselėja savo tautinę kultūrą – Vilniuje, Klaipėdoje, Jonavoje, Visagine ir kituose miestuose veikia įvairūs saviveiklos kolektyvai. Lietuvos ukrainiečiai palaiko ryšius su savo istorine tėvyne, jos valstybinėmis ir visuomeninėmis žinybomis, besirūpinančiomis ukrainiečiais užsienyje.
Tautinę savimonę ir tautinę kultūrą puoselėti padeda ir ryšiai su Ukrainos menininkais, rašytojais, kultūros veikėjais, meno kolektyvais, kurie reguliariai atvyksta į Lietuvą.
Lietuvoje kelerius metus gyveno bei Vilniaus universitete mokėsi ukrainiečių tautinio atgimimo veikėjas Tarasas Ševčenka.

Muzika ir šokiai

Labiausiai paplitę ukrainiečių šokiai – hopak, pleskač, holubka, ojra, krakovjak, karapet, polka. Taip pat liaudies kūryboje gausu valso melodijų. Žymiausias liaudies intrumentas – bandūra.
Žaizdos žemės mūsų

„Žaizdos žemės mūsų“ – 1971 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Drama. Nespalvotas. Plačiaekranis. Filmo trukmė – 100 min.

Siužetas

Lietuvos valstybės kūrimosi istorija ir ideologinių priešpriešų pasireiškimai Žemaitijos miestelyje 1918 m. - 1920 m.
Džindai botanikos sodas

Džindai botanikos sodas (jap. 神代植物公園 = jindai shokubutsu kōen) – 1961 m. įkurtas botanikos sodas Čiofu mieste, Tokijo prefektūroje, Japonijoje. Užima daugiau nei 474 000 m² plotą, jame auga apie 100 000 medžių ir krūmų, iš viso 4500 rūšių. Sodas suskirstytas į 30 dalių, yra vandens augalų skyrius, nuo 1984 m. veikia didelis tropinių augalų šiltnamis. Džindai vykdo šviečiamąją veiklą, siekia išsaugoti Edo laikotarpio augalų veisles, prekiauja sodinukais.
Jurbarko apskritis

Jurbarko apskritis buvo Lietuvos vakarinėje dalyje, Nemuno dešiniajame krante. Centras – Jurbarkas.
Prevezos nomas

Istorija

Krašte pirmiausia apsigyveno graikų gentis tesprotai. Vėliau kraštas buvo Epyro karalystės ir Romos imperijos dalis. 31 m. pr. m. e. Prevezos pakrantėje įvyko Akcijaus mūšis, po kurio netoliese imperatorius Augustas įkūrė Nikopolio miestą (gr. Νικόπολις 'pergalės miestas'). Vėliau kraštas tapo Bizantijos dalimi, nuo kurios po Ketvirtojo kryžiaus žygio kartu su likusiu Epyru atskilo ir sudarė Epyro despotatą.

XIV a. kraštą užkariavo osmanai, jis priklausė Osmanų imperijai iki 1913 m. Pasibaigus Pirmajam Balkanų karui kraštas atiteko Graikijai, buvo sukurtas Prevezos nomas.
Slidinėjimo instruktorė

Turinys

Populiariausias erotinio žurnalo modelis Čelija Berni nusprendžia atsisakyti pabodusio darbo. Tuo pat metu ji gauna pranešimą apie paveldėtą didžiulį turtą, kurį ji gaus tik tuo atveju, jei testamento vykdytojas profesorius Tompsonas pripažins jos reputaciją nepriekaištinga. Čelija pagal skelbimą išvyksta į kalnų viešbutį, kuriame įsidarbina slidinėjimo instruktore, tačiau jos buvę darbdaviai, atakuojami gerbėjų laiškų, siunčia samdytą fotografą, norėdami dar vienos fotosesijos. Ten pat atsiduria testamento vykdytojas Tompsonas, turtingas šeichas ir trijulė sukčių, planuojanti šio pagrobimą...
Juodaodis

Juodaodžiai negridai

Negridai yra kilę iš Afrikos, iš regiono į pietus nuo Sacharos dykumos, tačiau šiuo metu išplito. Negridai ir jų palikuonys sudaro gyventojų daugumą ir daugelyje Karibų jūros salų, daug jų gyvena Brazilijoje, JAV. Taip atsitiko dėl kolonizacijos metu negridų kaip darbo jėgos panaudojimo Naujajame Pasaulyje. Vietiniai gyventojai (indėnai) tam kolonistų nuomone buvo per silpni, be to, jie lengvai nepasidavė – negridus europiečiams kaip vergus parduodavo pačios to meto vakarų Afrikos valstybės, pavyzdžiui, Ašantis.
Šios rasės žmonių oda yra juoda, nes joje daug melanino, saugančio nuo UV spindulių. Kiti rasės požymiai (plati ir tarsi suplota nosis, tankūs plaukai) taip pat yra prisitaikymas gyventi karšto klimato sąlygomis.
Juodaodžiai už savo valstybių ribų įvairiomis epochomis buvo diskriminuojami, įvairiose valstybėse jiems teko daug kovoti už lygias teises. Šiuo metu esama šalių, kur juodaodžiams suteikiama net išskirtinė padėtis.
Kai kuriose šalyse žodis „negras“ (angl. negro, niger) daliai visuomenės ir dabar reiškia būtent juodaodį vergą, paprastai dirbantį plantacijoje (neigiamas, paniekinamas įvardijimas), todėl svetimame krašte patartina to žodžio nevartoti net ir lietuvių kalba, verčiau sakyti „juodaodis“.
Audrius Bružas

Audrius Bružas (g. 1979 m. gruodžio 1 d.) – Lietuvos jaunosios kartos teatro, kino ir televizijos aktorius.
Leonė

Istorija

Leonė pradėta naudoti 1964 m. Ji pakeitė iki tol naudojamą Britanijos vakarų Afrikos svarą sterlingą, prilyginant 1 svarą 2 leonėms. Dar anksčiau, tarp 1791 ir 1805 m. šalyje buvo naudojami doleriai. Doleris buvo smulkinamas į 100 centų, o pinigus leido Siara Leonės kompanija. Dolerį pakeitė svaras sterlingas pagal kursą - 1 doleris = 4 svarams ir 2 pensams.

Monetos

1964 m. į apyvartą buvo išleistos pusės, 1, 5, 10 ir 20 leonių vertės monetos. Dar vėliau, 1972 m., buvo išleista 50 leonių moneta. 1987 m. buvo pristatyta 1 leonės vertės moneta, pagaminta iš nikelio ir bronzos.
Didėjant infliacijai 1996 m. buvo išleistos naujos monetos, kurių vertė buvo 10, 50 ir 100 leonių. 2004 m. buvo pristatytos 500 leonių vertės monetos. Šiuo metu tik šios 4 monetos yra apyvartoje. Dažniausiai prekybininkai ir restoranai atsisako iškeisti 500 leonių monetas.
Uherske Hradištė

Istorija

Miestą 1257 m. įkūrė Otokaras II ir pavadino Nový Veligrad. XIV a. pervadintas Hradiště, XVII a. prie pavadinimo pridėtas Uherské (čekiškai reiškia „vengriškas miestas“).
Carla Gugino

Biografija

Carla Gugino gimė 1971 m. rugpjūčio 29 d. Sarasotoje, Floridoje. Jos tėtis yra italų kilmės ortodontas, mama – anglų-airių kilmės, apibūdinama kaip „bohemietė“. Jos tėvai išsiskyrė kai jai buvo dveji metai.
Galex ultravioletinė observatorija

Galex ultravioletinė observatorija yra NASA ultravioletinė observatorija su 50 cm skersmens teleskopu. Observatorija į kosmosą buvo paleista 2003 m. balandžio 28 d. GALEX skrieja aplink Žemę 690 km aukščio, 29° į Žemės pusiaują pasvirusia orbita ir fotografuoja galaktikas. GALEX taip pat yra nufotografavusi M31, M101, Stefano kvintetą, kitas žinomas galaktikas bei jų grupes.
FK Vilnius

Istorija

Klubas įkurtas 2019 m. sausio mėn. 
Skelbiama apie ateities tikslus tapti A lygos pirmojo ketverto komanda. 
Šio klubo steigėjas biuro baldų gamybos verslininko Petro Narbuto įkurtas „Narbuto paramos fondas“.
Stasys Petrauskas paskirtas klubo direktoriumi. Ivanas Švabovičius, tapo sporto direktoriumi (Jis taip pat eina ir BFA direktoriaus pareigas).
2019 m. vasario 6 d. įvyko klubo prisistatymas. Buvo pristatyta klubo vizija, logotipas ir pranešta, kad pirmuoju klubo treneriu tapo Igoris Morinas.
Baltijos Futbolo Akademija padavė paraišką dalyvauti 2019-ųjų Pirmos lygos pirmenybėse. Licencijavosi, o Pirmos lygos pirmenybėse dalyvavo komanda pavadinimu FK Vilnius.
Telšiai

Pavadinimo kilmė

Telšiams jų vardą greičiausiai bus davęs nedidelis Telšės upelis, kadaise įtekėjęs į Masčio ežerą dab. Laivų ir Telšės gatvių rajone.

Architektūra ir kultūra

Mieste yra Telšių Šv. Antano Paduviečio katedra (pastatyta 1791 m., katedra nuo 1926 m.), Telšių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (pastatyta 1867 m.), Telšių Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė, išlikę buvusio bernardinų vienuolyno pastatai.
Telšiuose galima aplankyti „Alkos“ muziejų (įkurtas 1932 m.) ir apžiūrėti įdomią Žemaitijos istorijos ekspoziciją. Muziejus turi didelę paveikslų kolekciją. Išlikusi 1931–1936 m. buvusi kraštotyros draugijos „Alka“ būstinė.
Pietiniame pakraštyje, Masčio ežero pakrantėje, yra miesto parkas, su Žemaitijos kaimo muziejumi, kuriame eksponuojami XIX a. pab. – XX a. pr. Žemaitijos kaimo trobesiai.
Telšių centre veikia turizmo informacijos centras, teikiantis informaciją turistams bei miesto svečiams apie Telšių rajono lankytinas vietas.
2013 m. sausio 22 d. Lietuvos Respublikos kultūros ministerija oficialiai paskelbė, jog 2016 m. Telšiai su projektu „Ant septynių kalvų – septynios meno kalbos“ bus Lietuvos kultūros sostine. 2016 m. balandžio 15 d. Telšiai oficialiai paskelbti 2016 m. Lietuvos kultūros sostine.
2016 m. liepos 23 d. atidengtas Algirdo Boso, Virginijaus Mikuckio ir Romualdo Inčirausko sukurtas paminklas Durbės mūšiui paminėti.
2017 m. rugsėjo 27 d. Katedros aikštėje ant Telšių kultūros centro pastato rytinio fasado sumontuotas 23 varpų kariljonas.
2018 m. birželio 9 d. Zakso kalno papėdėje atidengtas paminklas, skirtas iš Telšių krašto kilusiam pirmajam Lietuvos jūrų kapitonui Liudvikui Stulpinui. Paminklą Telšiams padovanojo Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcija.

Vyskupijos centras

Telšių vyskupija naujai suformuota 1926 m. Jos pirmuoju vyskupu tapo 1918 m. Nepriklausomybės akto signataras Justinas Staugaitis (1866–1943 m.). Šv. Antano Paduviečio katedra (1761–1791 m.) barokinė, iškilusi ant vienos iš Telšių kalvų miesto centre. Bokštas pristatytas 1859 m. (archit. F. Rimgaila). Altorius darė skulptorius T. Podhaiskis ir vietinis meistras J. Mažeika tuo pačiu barokiniu stiliumi, bet jaučiamas ir klasicizmo poveikis. Tai vienintelė Lietuvoje bažnyčia su dviaukščiu altoriumi. Vyskupų rūmus, pastatytus 1929 m., projektavo žymus to meto architektas Vladimiras Dubeneckis.
1927 m. Telšiuose įsteigta Žemaičių kunigų seminarija. Praėjus 19 metų, 1946 m, ji buvo sovietų uždaryta, turtas konfiskuotas. Tik su tautiniu atgimimu 1989 m. prisikėlė ir tapo Telšių kunigų seminarija.
2013 m. Telšiuose buvo minimas Žemaičių krikšto 600 metų jubiliejus. Iškilmingose pamaldose miesto centre dalyvavo Popiežiaus Pranciškaus legatas, Budapešto arkivyskupas kardinolas Peter Erdo, kardinolas Audrys Juozas Bačkis, Lietuvos vyskupai, vyskupijos kunigai ir vienuoliai. Šventėje dalyvavo Lietuvos Respublikos prezidentė Dalia Grybauskaitė, ministras pirmininkas Algirdas Butkevičius, Seimo pirmininkas Vydas Gedvilas ir kiti garbūs svečiai.
Telšiai XIX a. buvo žydų religinis centras. Veikė rabinų mokykla (Iždinės g. 11).

Sportas

2016 m. rekonstruotas 3000 vietų Telšių miesto centrinis stadionas.
Vida Kirvelienė

Biografija

Vyras Dobilas Jonas Kirvelis.
1973 m. baigė Vilniaus universitetą. 1985 m. Latvijos mokslų akademijos organinės sintezės institute apgynė „Kai kurių baltymų ir nukleino rūgščių kovalentinių kompleksų cheminis modeliavimas“, chemijos mokslų kandidatė, 2005 m. habilitacija.
Nuo 1973 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto dėstytoja, 2004–2012 m. Biochemijos ir biofizikos katedros vedėja, nuo 2005 m. profesorė. Stažavosi 1995 m. Norvegijoje, 2002 m. Didžiojoje Britanijoje.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritys – ląstelių biochemija, citotoksikologija. Vilniaus universiteto Onkologijos instituto tarybos narė.
Kairėnų kapinės

Istorija

Kairėnų kapines eksploatavo Paplaujos paminklų dirbtuvės. Trūkstant lėšų buvo nuspręsta, kad Kairėnų kapinės taptų investicinės kapinės.
Kairėnų kapinių plėtrai buvo iškirsta beveik 10 hektarų miško. Organizuotas konkursas jas įrengti ir administruoti, laimėtojui UAB „Labradoras“ leista kapavietes apmokestinti, kad būtų susigrąžinti investuoti pinigai. UAB „Labradoras“ įsipareigojo kapines įrengti ir prižiūrėti, todėl turi teisę reikalauti pinigų už įrengtą laidojimo vietą (kapavietę). Priklausomai nuo ploto suma siekia nuo 1,5 iki 2,5 tūkst. litų (pradžioje buvo nuo 1100 iki 1800 Lt), priklausomai nuo kapavietės dydžio. Už lai­do­jimą įreng­to­se šei­mos ka­pa­vie­tė­se mo­kes­tis ne­ren­ka­mas. Apie 98 % visų laidojimo vietų mirusiųjų artimieji gali įsigyti kaip įrengtą kapavietę. 2 % kapaviečių buvo nemokamos.
Vilniaus miesto savivaldybė kapines administruojančiai bendrovei moka apie 10 tūkst. litų kas mėnesį.
Klebiškio pagrindinė mokykla

Istorija

Mokykla uždaryta 2017 metais.
Jan Both

Janas Botas (ol. Jan Both, 1615 m.(?), Utrechtas, Nyderlandai – 1652 m. rugpjūčio 9 d.(?), Utrechtas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas-peizažistas, grafikas.

Biografija

Janas Botas gimė apie 1615 – 1618 m. Utrechte. Jo tėvas Dirkas buvo stiklo puošėjas, glazūruotojas. Utrechto tapytojų gildijos įrašuose minima, kad Janas Botas 1634 – 1636 m. mokėsi pas neįvardintą gildijos dailininką. Gali būti, kad tai buvo Abrahamas Blumartas (1564–1651), su kuriuo Jano vyresnis brolis Andrisas Botas mokėsi anksčiau. Janas apie 1635 m. išvyko į Italiją, kur prisijungė prie 1633 m. išvykusio brolio Andriso. Romos Šv. Luko akademijos įrašuose jis paminėtas 1638 m. birželio 12 d. 1639 ir 1641 m. jis minimas gyvenęs su broliu Via Vittoria gatvėje, populiariame užsienio menininkų kvartale. 1640 m. Janas Botas gavo užsakymą paveikslams, kurie turėjo dekoruoti Ispanijos karaliaus Pilypo IV Buen Retiro rūmus Madride. Kartu užsakyme dalyvavo kiti dailininkai: Klodas Lorenas, Nikola Pusenas, Gaspard Dughet ir Herman van Swanevelt. 1641 m. Janas Botas tikriausiai šiuo užsakymu nutapė 5 peizažus. Jie buvo įtakoti Klodo Loreno, bei Nyderlandų dailininkų Romoje: Pieter van Laer (1592–1642), Paul Bril (1554–1626) ir Poelenburch.
1642 m. Janas Botas grįžo į Utrechtą ir pradėjo dirbti savarankiškai. Pas jį mokėsi Hendrick Verschuuring (1627–1690). 1649 m. Janas Botas užėmė administracinį postą Utrechto Šv. Luko tapytojų gildijoje kartu su Jan Baptist Weenix (1621–1660/1661) ir Cornelis van Poelenburch (1594/1595–1667). Janas Botas nebeišvyko iš Utrechto, kur mirė ir buvo palaidotas 1652 m. rugpjūčio 9 d. Buurkerk bažnyčioje. Didžiąją jo kūrybos dalį sudaro italizuoti peizažai, su pietų Europos saulės šviesa, šiltais tonais ir keliomis keliautojų ar piemenų figūromis. Janas Botas bendradarbiavo su kitais Utrechto dailininkais tapydamas peizažus bendruose paveiksluose. Bendrai jo paveikslai yra tikslesni ir natūralesni, nei, pvz., Klodo Loreno. Janas Botas taip pat kūrė ofortus.
Temidė

Dzeuso žmona

Po Metidės ji buvo antroji Dzeuso žmona. Dzeuso ir Temidės vaikai – horos: Eunomija, Dikė, Eirenė (dažniausiai minimos trys pirmosios kartos horos, trys antrosios kartos horos Aukso, Karpo ir Talo, dar minimos trys trečiosios kartos deivės, bei retai dar dvylika valandų horų) ir likimo deivės moiros: Klotonė, Lachesė, Atropė. Moirų rankose net paties Dzeuso likimas. Jos valdo tiek mirtingųjų, tiek dievų likimą. Moira Klotonė verpia žmogaus likimo siūlą, ji lemia žmogaus amžių. Moira Lachesė nežiūrėdama ištraukia žmogui tenkantį burtą. Moira Atropė viską, ką paskyrė žmogui jos seserys, susuka į didelį kamuolį, o tai, kas susukta į likimo kamuolį, yra neišvengiama. Moiros rūsčios, nepermaldaujamos, nepaperkamos. Pirmosios trys horos buvo metų laikų deivės, antrosios – simbolizuoja įvestą tvarką ir jos įstatymus, trečiosios – gerovės ir turto, ketvirtosios – dvylika dienos valandų. Horos įkūnija ne tik gamtos dėsnius, atsispindinčius metų laikų kaitoje, bet ir įvestą tvarką ir jos įstatymus, turtą, bei dienos darbo ritmą.

Mitai

Apolono kulto centre Delfuose Temidė buvo antroji pranašė po Gajos. Ją pakeitė Febė antroji Gajos duktė. Temidė žinojo ateitį. Ji išpranašavo (tą pranašystę kaip paslaptį papasakojo Prometėjui) ir Dzeusui, troškusiam sidabrakojės jūrų deivės Tetidės į žmonas, kad vienas Tetidės sūnų būsiąs stipresnis už savo tėvą. Dzeusas išsigando Krono likimo ir su Tetide apvesdino mirtingąjį Pelėją, Tesalijos Fitijos valdovą.
Ji padėjo Deukalionui ir Pirai išgyventi tvaną ir žemę naujai apgyvendinti. Jiedu nuėjo į Temidės šventyklą ir paprašė pagalbos. O Temidė jiems ir liepė, išėjus iš šventyklos mėtyti per petį „savo didžiosios motinos kaulus“ (motina – Žemė, kaulai – akmenys). Nusileido Deukalionas ir Pira nuo kalno, prisidengė galvas, atsirišo diržus ir ėmė mėtyti akmenis per petį. Uolų akmenys pamažu ėmė minkštėti ir formuotis į tam tikrus pavidalus, pamažu buvo galima atpažinti žmonių figūras. Iš drėgno molio išėjo kūnai, raumenys, iš kietesnių – kaulai. Nedingo ir akmenų gyslos, jos tapo žmogaus kūno gyslomis. Taip ir atgimė žmonių giminė.
Temidė įspėjo ir Atlantą apie tai, kad vieną dieną ateis Dzeuso sūnus pavogti auksinį Hesperidžių obuolį.
Titanų karo su Olimpo dievais metu Okeanas, Prometėjas ir Temidė liko neutralūs, nepalaikydami nei vienos pusės. Lygiai taip pat Okeanas nepadėjo Kronui sukylant prieš savo tėvą Uraną.

Vaizdavimas

Temidė vaizduojama su raiščiu ant akių – bešališkumo simboliu, vienoje rankoje laikanti kalaviją, o kitoje – svarstykles (kartais ir su gausybės ragu). Svarstyklės – senovinis nuosaikumo ir teisingumo simbolis. Ant teisingumo svarstyklių sveriami blogis ir gėris, poelgiai, kuriuos mirtingieji atliko savo gyvenime. Pomirtinis žmonių gyvenimas priklausė nuo to, kuri svarstyklių lėkštė nusvers. Kalavijas Temidės rankoje – atpildo simbolis. Jo abi pusės aštrios, nes įstatymas ne tik baudžia, bet ir įspėja.
Temidė – teisingumas, įstatymas, Temidės svarstyklės – teisingumo simbolis, Temidės žyniai – įstatymo tarnai, teisėjai.