google/wiki40b huggingface dataset:
Kardinolas kunigas

Kardinolas kunigas, kardinolas presbiteris – gausiausia Romos katalikų bažnyčios kardinolų grupė. Vyresnumo eilėje jie žemiau už kardinolus vyskupus, bet aukščiau už kardinolus diakonus. Ši vyresnumo eilė labiau susijusi su prestižu, nei su valdžia.

Istorija

Kardinolai kunigai atsirado iš kai kurių svarbių Romos bažnyčių (jos vadinamos titulinėmis bažnyčiomis) dvasininkų, kuriuos popiežius pripažindavo kardinolais kunigais (lot. cardinalis 'svarbus, pagrindinis') ir kurie turėdavo veikti kaip popiežiaus, buvusio Romos vyskupu, patarėjai. Šie svarbūs dvasininkai veikė bendradarbiaudami su gretimų suburbinių diecezijų vyskupais, kurie buvo kardinolai vyskupai. Dar viena grupė kardinolų buvo kardinolai diakonai, kurie buvo diakonai, valdę Bažnyčios darbą atskiruose Romos kvartaluose. Visi kardinolai kartu sudarė Kardinolų kolegiją.
Ankstyvaisiais laikais popiežiaus rinkimai nebuvo kardinolų privilegija. Šimtmečius Romos popiežius buvo Romos dvasininkas (vyskupas) ir niekada nebuvo kokios kitos vietovės vyskupas. Siekiant išlaikyti apaštalinį tęstinumą Romos popiežiaus įšventinimą atlikti galėjo tik tas, kas jau buvo vyskupas, todėl tai buvo pavesta Ostijos suburbinės diecezijos kardinolui vyskupui. Šios diecezijos vyskupo pareigybė buvo sujungta su Kardinolų kolegijos dekano pareigybe. Kardinolo vardą ėmus teikti prelatams, dirbusiems ne Romos ganytojų bendruomenėje ir ne Romos kurijoje, jiems kartu ėmė paskirti ir titulines bažnyčias, kurių parapijos buvo Romoje. Kai kurios titulinės bažnyčios buvo susietos su kardinolyste nuo II amžiaus.

Dabartis

Nuo Romos imperijos laikų iki Renesanso kardinolų skaičius buvo nedidelis. Titulinių bažnyčių buvo mažiau, negu turinčių teisę tapti kardinolais kunigais. XVI a. Kardinolų kolegija žymiai padidėjo. 1587 m. popiežius Sikstas V. stengdamasis sustabdyti kardinolų skaičiaus augimą, nustatė kardinolų skaičiaus ribą – kardinolų turi būti ne daugiau kaip 70. 50 iš jų turėjo būti kardinolai kunigai, 6 – kardinolai vyskupai ir 14 – kardinolai diakonai. Šis maksimumas išliko iki 1958 m. Titulinių bažnyčių sąrašas keitėsi labai retai, dažniausiai dėl bažnyčių pastatų susidėvėjimo.
Kai popiežius Jonas XXIII panaikino kardinolų skaičiaus ribą, jis titulinių bažnyčių sąrašą ėmė pildyti. Jį didino ir popiežiai Paulius VI ir Jonas Paulius II. Dabar Romoje yra 150 titulinių bažnyčių.
Kardinolas kunigas, kuris ilgiausiai turi šį titulą, tampa kardinolu protopresbiteriu.
Dabartiniai kardinolai kunigai dažniausiai yra svarbių viso pasaulio diecezijų arkivyskupai, nors dalis dirba Romos kurijoje. Kardinolas diakonas po dešimties metų gali tapti kardinolu kunigu, jei to panori. Dabar kiekvienas skiriamas kardinolu kunigu turi būti įšvęstas kunigu. Nuo 1918 m. tai liečia visus Kardinolų kolegijos narius. Nuo 1962 m., Jono XXIII sprendimu, Kardinolų kolegijoje gali dalyvauti tik vyskupai. Dvasininkai, skiriami kardinolais, turi būti pašventinti vyskupais. Išimtys gali būti, bet labai retos.
Esko Aho

Biografija

1980 m. baigė Helsinkio universitetą, politikos mokslų daktaras.
1983 m. išrinktas Eduskuntos (Suomijos parlamento) deputatu, 1990 m. – Suomijos centro partijos pirmininku.
Po rinkimų 1991 m. kovo-balandžio mėn. buvo Eduskuntos pirmininkas, o 1991 m. balandžio 26 d. paskirtas Suomijos ministru pirmininku, juo buvo iki 1995 m. balandžio mėn. Jam būnant premjerui Suomija įstojo į Europos Sąjungą.
2000 m. dalyvavo Suomijos prezidento rinkimuose. Pirmajame ture buvo antras iš septynių kandidatų, surinkęs 34,4 % balsų (Tarja Halonen gavo 40 %). Antrajame ture surinko 48,4 % balsų (T.Halonen – 51.6 %).
2004 m. tapo Suomijos inovacijų fondo SITRA prezidentu. Nuo 2008 m. dirbo Nokia kompanijoje, 2009–2012 m. buvo korporatyvinių reikalų viceprezidentas.
2000–2001 m. dirbo Harvardo universitete, nuo 2012 m. rugsėjo mėn. čia paskirtas vyr. moksliniu bendradarbiu. Nuo 2010 m. yra Skolkovo inovacijų centro (Rusija) Tarybos narys.
Bečių kapinynas

Kapinynas

Kapinynas užima apie 490 m². plotą, kasinėtas 1924–1925 m., radiniai (10 dirbinių) perduoti Kauno miesto muziejui (dabar – Vytauto Didžiojo karo muziejus). Septintame – aštuntame dešimtmetyje ariant kapinynas apardytas. 1985 m. Kultūros paveldo centras (vadovas Gintautas Zabiela) ištyrė 276 m₂ plotą. Rasti 87 XV a. – XVIII a. kapai. XV a. vyrų kapuose buvo geležinių kirvių, ietigalių, peilių, odinių kapšelių su skustuvais ir skiltuvais, odinių diržų, puoštų žalvarinėmis plokštelėmis, moterų kapuose – segių, žiedų, karolių apvarų, verpstukų, ylų, puodų. XVII a. kapų įkapės negausios, daugiausia – žiedai ir monetos. Manoma, kad kapinynas yra senovės Veprių kapinės. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Į pietus nuo kapinyno yra Bečių akmuo su vaiko pėda.
Kuršai

Pavadinimo kilmė

Kaimo pavadinimas kilęs nuo tautovardžio kuršiai.
Technikumas

Technikumas (rus. техникум, lenk. technikum) – valstybinė specialaus vidurinio profesinio mokymo įstaiga, plačiai veikusi SSRS ir kai kuriose sovietinio bloko šalyse. Technikumuose buvo teikiamas „specialusis vidurinis išsilavinimas“. Technikumai ruošė vidurinės grandies specialistus įvairioms liaudies ūkio šakoms: pramonei, medicinai, švietimui ir kultūrai, armijai, žemės ūkiui, statyboms, transportui ir kt. Šios mokymo įstaigos priėmė moksleivius, baigusius nepilną vidurinę mokyklą ar jau turinčius bendrąjį vidurinį išsilavinimą. Technikumų absolventai galėjo toliau tęsti studijas aukštosiose mokyklose. Panašios mokymo įstaigos, teikusios mokymą iš įvairių technikos šakų, dar vadintos politechnikumais.
SSRS 1975 m. veikė 4286 specialiojo vidurinio mokymo įstaigos, tarp kurių buvo 2746 technikumai: pramoninė statyboje – 1236, statyboje – 220, transporte – 213, ryšių sistemoje – 31, žemės ūkyje – 681, ekonomikoje – 361.
Iširus SSRS, dauguma technikumų Nepriklausomų Valstybių Sandraugos šalyse buvo pavadinti koledžais, kai kurie išliko.
Japonijos imperija

Istorija

Du šimtmečius Edo laikotarpiu šiogūnų vykdyta valstybės izoliavimo politika, dar vadinama Sakoku, Kanagavos konvencija panaikinta 1854 m. Nuo to laiko buvo atnaujinta Japonijos prekyba su užsienio šalimis, pasirašyta daug prekybos sutarčių tarp Tokugavos šiogūnato ir Vakarų valstybių. Dėl tokių šiogūnato veiksmų kilo vidinis nepasitenkinimas, peraugęs į radikalų, ksenofobišką judėjimą, vadinamą sonnō jōi („gerbkime imperatorių, šalin barbarus“).
1863 m. kovą buvo išleistas „įsakas išvyti barbarus“ (jap. 攘夷勅命 arba 攘夷実行の勅命; jōi chokumei arba jōi jikkō no chokumei). Nors šiogūnatas nesistengė priversti įsakymą vykdyti, tas sukėlė atakas prieš šalyje gyvenančius užsieniečius ir patį šiogūnatą. 1862 m. per Namamugi incidentą samurajų būrys iš Sacumos nužudė anglą Čarlazą L. Ričardsoną, tuo užrūstindami Britų imperiją, kuri pareikalavo reparacijų, o 1863 m. bombardavo Kagošimos uostą, galop privertusi Tokugavų valdžią sumokėti kompensaciją. Užsieninių laivų apšaudymas Šimonosekyje ir atakos prieš užsieniečių nuosavybę privertė ne vien britus imtis griežtų priemonių – Didžioji Britanija, kartu su Nyderlandais, Prancūzija ir JAV ne kartą atakavo Šimonosekį.. Čiošiū klano nariai taip pat buvo surengę nepavykusį Hamaguri maištą. 1866 m. Sacumos ir Čiošiū klanai sudarė aljansą, kurio pagrindinis tikslas buvo bendromis jėgomis nuversti Tokugavų bakufu. 1867 m. pradžioje, nuo raupų mirus imperatoriui Komei, sostą užėmė jo sūnus Mutsuhito (Meiji).
Tų pačių metų lapkričio 9 d. Tokugava Jošinobu užleido savo pareigas ir valdžią imperatoriui, sutikdamas būti „įrankiu, vykdančiu imperatoriaus nurodymus“. Taip baigėsi Tokugavos šiogūnato viešpatavimas. Tačiau jis vis dar išliko valstybės galva, o tuo buvo nepatenkinti imperialistai.
Rankšluosčių diena

Rankšluosčių diena minima kasmet gegužės 25 d., pagerbiant rašytoją Daglasą Adamsą. Šią dieną rašytojo gerbėjai su savimi nešiojasi rankšluostį, taip parodydami pagarbą Daglaso kūrybai. Ranšluostis, kaip šios dienos simbolis, parinktas neatsitiktinai – tai svarbus žymiausio Daglaso kūrinio „Keliautojo kosmostopu vadovas po galaktiką“ simbolis. Rankšluosčių diena pirmą kartą paminėta 2001 m., praėjus dviem savaitėms po D. Adamso mirties.

Kilmė

Autentišką citatą, kuri paaiškina rankšluosčių svarbą, galime rasti trečiame skyriuje, Adamso kūrinyje Keliautojo kosmostopu vadovas po galaktiką.
Straipsnis, kuris laikomas rankšluosčių dienos pradžia, buvo parašytas „Binary Freedom“ – trumpalaikiame atvirojo kodo forume.
Rankšluosčių diena: Daglasui Adamsui atminti
Pirmadienis, 2001 m. gegužės 14 d. 06:00 PDT
Daglaso Adamso ilgėsis jo gerbėjai visame pasaulyje. Kad visi jo gerbėjai galėtų pagerbti šį genijų, aš siūlau, kad diena, praėjus dviem savaitėms po jo mirties (2001 m. gegužės 25 d.) būtų paskelbta "rankšluosčių diena". Visi Daglaso Adamso gerbėjai raginami šią dieną su savimi nešiotis rankšluostį.
Iki pasimatymo, Daglasai, ir ačiū už visas žuvis!

    —D Clyde Williamson, 2001-05-14
Chris Campbell ir jo draugai užregistravo internetinį puslapį adresu TowelDay.org, kad paskleistų šią žinią pasauliui, primenant nepamiršti su savimi pasiimti rankšluosčio. Rankšluosčių diena greitai įgijo didžiulį pasisekimą tarp gerbėjų, daug žmonių siuntė nuotraukas, kuriose jie pozuoja su rankšluosčiais.

Pripažinimas

Keli pasaulio naujienų šaltiniai yra paminėję rankšluosčių dieną, įskaitant ir vieną iš pagrindinių Norvegijos laikraščių Aftenposten ir televizijos naujienų kanalą NRK Nyheter,. Šią šventę taip pat minėjo ir nacionalinis Los Andželo radijas.
2010 m. gegužės mėnesį, buvo pateikta internetinė peticija,  prašanti Google pripažinti rankšluosčių dieną, sukuriant specialų šventinį logotipą (Google Doodle) arba tą dieną paieškos rezultatus pateikiant vogonų kalba.

2010

Kanadoje, Volt, prancūziška/angliška televizijos laida, sukūrė komišką filmuką, kuriame buvo paaiškinta ir parodyta rankšluosčių diena.
Ekvadore, Radio City, BBC priklausanti radijo stotis, paėmė interviu iš vieno rankšluosčių dienos organizatoriaus Toronto mieste, kad klausytojams pristatytų rankšluosčių dieną. Interviu kalba buvo ispanų ir anglų.

2011

Jungtinėje Karalystėje Planet Rock transliavo Deivido Hadoko (David Haddock) laidą „Alternative Thought Of The Day“, skirtą rankšluosčių dienai paminėti, o Siren FM transliavo laidą „Dean Wilkinson & the Importance of International Towel Day“, tuo pačiu tikslu.

2012

Naujienų agentūra Huffington Post įtraukė rankšluosčių dieną į švenčių ir tradicijų, susijusių su literatūra, sąrašą.
Jūrinis klimatas

Jūrinis klimatas – vienas iš dviejų klimato tipų, kurio charakteristikos (temperatūra ir krituliai) daugiau priklauso nuo vandenynų poveikio nei nuo žemynų. Vandenynų ir žemynų šiluminė sąveika su atmosfera skiriasi dėl skirtingų termodinaminių savybių – šiluminės talpos, albedo ir kt.
Jūriniam klimatui būdingas nedidelis (lyginant su žemyniniu klimatu) skirtumas tarp aukščiausios ir žemiausios temperatūros (temperatūros amplitudė), iki 20 °C; reikalingas ilgas 40 – 60 dienų laikotarpis pasiekti aukščiausias (vasarą) ir žemiausias (žiemą) temperatūras; didelis oro drėgnumas, debesuotumas ir kritulių kiekis; pavasaris paprastai vėsesnis nei ruduo. Skiriamas ryškus jūrinis klimatas, kai temperatūros amplitudė mažesnė nei 10 °C.
Lietuvos klimatas varijuoja tarp jūrinio ir žemyninio.

Jūrinis vakarinis klimatas

Jūriniu vakariniu klimatu vadinamas jūrinis klimatas, vyraujantis vakarinėse visų žemynų vidutinių platumų pakrantėse, bei pietryčių Australijoje. Panašus klimatas taip pat būdingas atogrąžose – pakrančių aukštumose bei pavėjinėse kalnynų pusėse.
Pagal Köppen klimato klasifikaciją jūrinis klimatas paprastai atitinka Cfb arba Cwb kategorijas. Jūriniam klimatui būdingos palyginus šiltos žiemos, vėsios vasaros bei siauresnis metinių temperatūrų diapazonas nei būdingas kitiems panašių platumų klimatų tipams.
Kritulių kiekis gan pastovus ištisus metus, išskyrus kai kuriuos atogrąžų regionus, kuriems būdingos sausesnės žiemos, taip pat šiaurės vakarų pakrantę Šiaurės Amerikoje bei pietinę ir centrinę Čilės dalį, kur žiemos drėgnos ir sausos vasaros.
Temperatūrų charakteristikos skirtinguose regionuose skiriasi, šilčiausia vidutinė temperatūra neviršija 22 °C (pagal Köppen klimato klasifikaciją) ir bent 4 mėnesius vidutinė temperatūra yra aukštesnė nei 10 °C.
Esencializmas

Esencializmas – filosofijos kryptis, pradėta Aristotelio ir vėliau vystyta Džono Loko. Esencializmas grindžiamas idėja, kad kai kurios daiktų savybės yra esminės tų daiktų atžvilgiu. Būtent paslėpta daikto esmė nulemia jo juntamąsias, išorines savybes. Šiais laikais esencializmo idėjas palaiko mokslinio realizmo šalininkai.
Manoma, kad visi tam tikros kultūros arba grupės nariai yra identiški ar pakankamai panašūs tam, kad juos būtų galima priskirti „tai pačiai rūšiai“. Šiuo atžvilgiu esencializmas primena stereotipus, pvz., kad „visi afrikiečiai yra juodaodžiai“.
Žiūrint iš esencializmo pozicijų, kultūra ir etninis identitas laikomos atskiromis, tačiau glaudžiai susijusiomis sąvokomis. Individas perima gimtojoje vietoje gyvenantiems žmonėms būdingas savybes per tautybę, savo ruožtu nulemiančią individo kultūrines tradicijas, o šios – etninį identitetą. Trumpiau tariant, individo etninę priklausomybę ir identitetą nulemia jo gimimo vieta.
Šiandien būtų sudėtinga surasti esencializmo šalininkų. Vienas iš paminėjimo vertų darbų – britų mokslininko Entoni Smito knyga „Etninė tautų kilmė“ (angl. The Ethnic Origins of Nations), kurioje teigiama, kad etniniu požiūriu tauta laikosi ant šešių kertinių akmenų – vardo, bendros mitologijos, kultūros ir istorijos; prisirišimo prie apibrėžtos teritorijos ir lojalumo jausmo vienintelei bendruomenei.
Esencialistai teigia, kad norint paaiškinti socialinį elgesį, reikia atsižvelgti į biologinius, fiziologinius ir genetinius faktorius. Todėl seksualinė orientacija, elgesio ir asmeniniai skirtumai laikomi įgimtomis savybėmis. Esencialistai, pasitelkdami biologiją, siekia atkreipti dėmesį į nepakeičiamus socialinius ir biologinius skirtumus.
Kitas pavyzdys – endogamija, reiškinys, kai tuokiamasi tik su tos pačios etninės grupės ar genties nariais, siekiant išsaugoti ir puoselėti jos kultūrą.
Amerikiečių rašytojo Džono Grėjaus knygoje „Vyrai kilę iš Marso, moterys – iš Veneros“ esencializmas nagrinėjamas atliekant mintinį eksperimentą – esą vyrams ir moterims iš prigimties būdingi visiškai skirtingi jausmai, kalba ir poreikiai. Abiejų padermių atstovams atvykus į žemę, visas jų bendravimo ir lytiškumo problemas būtų galima išspręsti, jei abi lytys suvoktų tarpusavio skirtumus. Tai reiškia, kad savo esme vyrai yra vyriški, o moterys – moteriškos.
Žiūrint iš feministinės perspektyvos, esencializmas siejamas su kai kuriomis feminizmo kryptimis, visų pirma su diferenciniu feminizmu, pabrėžiančiu biologinius vyrų ir moterų skirtumus. Šios krypties šalininkai teigia, kad remiantis šiais skirtumais, visuomenė tiek vyriškiems, tiek moteriškiems darbams turėtų teikti vienodą svarbą.
Hugh Jackman

Jaunystė

Hju Džekmanas gimė Sidnėjuje, Naujajame Pietų Velse, Greisės Mak Neil ir Kristoferio Džono Džekmano šeimoje. Jo tėvai buvo angai ir atvyko į Australiją 1967 m. Jo tėvai išsiskyrė, kai jis buvo aštuonerių, Džekmanas liko Australijoje kartu su savo tėvu ir dviem broliais, o mama su dviem jo seserimis grįžo į Angliją.
Džekmanas ėjo į Pimblio pradinę mokyklą, o vėliau lankė visų berniukų Knoks gramatikos mokyklą Sidnėjuje. Po baigimo jis praleido metus dirbdamas Upinhamo mokykloje, Anglijoje. Grįžęs pradėjo studijuoti komunikacijas Sidnėjaus Technologijų universitete, kurį baigė 1991 m. Paskutiniais metais universitete jis lankė dramos kursus, kad gautų papildomus kreditus.
Gavęs bakalauro laipsnį Džekmanas pabaigė vienerių metų kursą „Kelionė“ Sidnėjaus aktorių centre. Po kurio jam buvo pasiūlytas vaidmuo populiarioje muilo operoje „Kaimynai“, bet jis vaidmens atsisakė, kad galėtų lankyti Vakarų Australijos Scenos meno rūšių akademiją Editos Kovan universitete, kurį jis pabaigė 1994 m.

Ankstyvieji metai

Paskutinę savo pasirodymo Akademijos baigime naktį Džekmanas gavo skambutį, kuris jam pasiūlė vaidmenį „Correlli“ draminiame seriale. Tai buvo pirmasis Džekmano profesionalus darbas, kur vėliau jis sutiko savo žmoną Deborra-Lee Furness.
Po „Correlli“ Džekmanas keliavo į Melburno sceną. 1996 m. jis vaidino Gastoną vietiniame Volto Disnėjaus miuzikle „Gražuolė ir pabaisa“ ir Džo Gilisą miuzikle „Sunset Boulevard“.
Džekmano ankstyvi pasirodymai filmuose yra: „Erskineville Kings“ ir „Paperback Hero“ 1999 m., o televizijoje: „Law of the Land“, „Halifax f.p.“, „Blue Heelers“ ir „Banjo Paterson’s The Man from Snowy River“.

„Oklahoma!“

Džekmanas tapo žinomas už Australijos ribų 1998 m., kai jis atliko pagrindinį vaidmenį „Oklahomoje“, Londono Vest Endo teatre. Už vaidybą jis buvo nominuotas Oliverio premija kaip geriausias miuziklo aktorius.

„Iksmenai“

1999 m. Džekmanas buvo parinktas į Ernio vaidmenį Iksmenų filme.
Džekmanas vėl tapo Erniu šiuose filmuose: 2003 m. „Iksmenai 2“, 2006 m. „Iksmenai: žūtbūtinis mūšis“, 2009 m. „Iksmenai: pradžia. Ernis“. Taip pat epizodiškai 2011 m. filme „Iksmenai: pirma klasė“. 2013 m. jis sugrįžo kaip Ernis į filmą „Ernis“.

2001 m.

2001 m. Džekmanas vaidino Leopoldą romantinėje komedijoje „Keitė ir Leopoldas“, šis vaidmuo jam davė Auksinio gaublio geriausio aktoriaus nominaciją. Džekmanas vaidino Viktorijos laikų anglų kunigaikštį, kuris atsitiktinai atkeliauja laiku į XXI a. Manheteną., kur sutinka Keitę, cinišką reklamų vykdytoją.
Dūminis mirkalas

Dūminis mirkalas (angl. liquid smoke) – vandeninis dūmų ekstraktas, skirtas maisto skoniui keisti suteikiant rūkyto produkto gardį. Dūmų mirkalas naudojamas tiek maistui konservuoti, tiek pagardinti.

Gamyba

Dūmų mirkalas gaunamas specialiu būdu deginant medienos skiedras ar pjuvenas, dūmus kondensuojant į skystas ar kietas medžiagas, kurios ištirpinamos vandenyje. To tirpalo skonis dažnai modifikuojamas pridedant įvairių priedų ir taip gaunant įvairesnių gardžio variantų.

Panaudojimas

Dūminis mirkalas naudojamas kaip gardiklis, suteikiantis maistui kepto ant grotelių gardį. Šis mirkalas dažnai naudojamas kaip priedas paruošiant bekoną ir dešrainius. Dūminis mirkalas yra vienas pagrindinių gardį teikiančių ingredientų bekono marinatui daryti. Jis taip pat naudojamas džerkio (džiovintos mėsos rūšis; angl. jerky) ir tofu gamyboje. Jis naudojamas ir gaminant kai kuriuos minkštuosius sūrius bei tempe. Dūminis mirkalas naudojamas gaminant steikus, dešras ir žlėgtainius, marinuojant kepsnius, šonkauliukus, dedamas į sriubas, padažus kaip bekono skonio gardiklių pakaitalas.
Kitaro

Biografija

Takahašis Masanoris gimė 1953 m. vasario 4 d. Tojohašyje, Aičio prefektūroje, Japonijoje šintoistų ūkininkų šeimoje. Jautė didelį potraukį muzikai – pats išmoko skambinti gitara.
Bekos slėnis

Bekos slėnis (arab. وادي البقاع = Wādī l-Biqā‘) – derlingas slėnis rytinėje Libano pusėje, ~30 km nuo Beiruto. Įsiterpęs tarp Libano kalnų vakaruose ir Antilibano rytuose. Nusitęsęs 120 km, plotis ~16 km. Šis slėnis yra Jordano riftinio slėnio šiauriausia dalis. Būdingas tipiškas Viduržemio subtropikų klimatas – žiemos drėgnos, vėsios, neretas sniegas, vasaros karštos ir sausos. Šiaurėje per metus vidutiniškai iškrenta 230 mm kritulių, viduryje – 610 mm. Bekos slėniu teka Litani ir Oronto upės, nešančios savo vandenis į Viduržemio jūrą.
Slėnis yra svarbus žemdirbystės rajonas. Auginami kviečiai, kukurūzai, daržovės, medvilnė, vynuogės, vaismedžiai. Skurdesnėje šiaurėje ganomi gyvuliai. Bekos slėnyje taip pat nelegaliai auginamos kanapės, aguonos. Drėkinimui buvo patvenkta Litani upė, sudarytas Karauno tvenkinys.
Bekos slėnis gyvenamas nuo ankstyvos senovės. Gausu telų su neolitinio laikotarpio radiniais. Romos imperijos laikais Bekos slėnis buvo svarbus imperijos aruodas, juo ėjo prekybinis kelias į Jeruzalę. Yra senovinio romėnų miesto Baalbeko griuvėsiai. Kiti svarbūs slėnio miestai yra Zahlė, Andžaras, Hermelis.
Asteriksas Olimpinėse žaidynėse

Siužetas

Asteriksas ir Obeliksas turi laimėti Olimpines žaidynes, kad padėtų draugui Meilistoriksui vesti princesę Iriną. Tačiau tam trukdo Brutas – jis taip pat nori vesti princesę, tačiau ne iš meilės. Tuo pačiu metu jis bando atsikratyti savo tėvo Julijaus Cezario.

Pelnas

Per premjerinį savaitgalį filmas Prancūzijoje uždirbo apie 23 400 000 JAV dolerių, per premjerinę savaitę – apie 38 700 000 JAV dolerių.
Lietuvoje filmas kėlė problemų – buvo tikėtasi surinkti 700–800 tūkt. litų, tačiau „Forum Cinemas“ atšaukė premjerą trijuose didžiausiuose savo kino teatruose Vilniuje ir Kaune. Tik kovo pradžioje Vilniaus kino teatre „Skalvija“ šis filmas buvo įtrauktas į repertuarą.
Žoros

Istorija

Žoros – vienas seniausių Silezijos miestų. Pirmą kartą gyvenvietė prie kelio Cešinas–Krokuva paminėta 1258 m. Miesto teises pagal Magdeburgo teisę 1272 m. patvirtino Opolę ir Racibužą valdęs kunigaikštis Vladislavas Opolietis (Władysław opolski). Nuo 1327 m. Žoros pateko į Bohemijos valdovų įtaką, nuo 1742 m. priklausė Prūsijai.
XVIII a. miestas buvo drabužių siuvimo centru, vėliau ėmė vystytis metalų ir mašinų gamybos pramonė. Po 1921 m. įvykusio plebiscito Sohrau atiteko Silezijos vaivadijai (Antrajai Lenkijos Respublikai), nors 69,4% gyventojų balsavo už Vokietiją. Po II Pasaulinio karo vietiniai vokiečiai iš šio rajono buvo iškeldinti.
Vytautas Aleksandras Butkus

Vytautas Aleksandras Butkus (g. 1930 m. vasario 28 d. Brazgiai, Žemaitkiemio valsčius, Vilkmergės apskr.) – Lietuvos botanikas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1955 m. baigė Vilniaus universitetą. 1960 m. biologijos mokslų kandidatas.
1959–1994 m. dirbo Botanikos institute. Introdukavo Lietuvoje stambiauogę spanguolę ir sodinę šilauogę, tiria bruknių, spanguolių, vaivorų auginimo galimybes.
Dinozaurų fiziologija

Dinozaurų fiziologija, ypač jų termoreguliacija, istoriškai buvo daug diskusijų sukelianti tema. Pastaruoju metu atsirado naujų duomenų leidžiančių spręsti apie bendrąją dinozaurų fiziologiją, ne tik apie metabolinę sistemą ir termoreguliaciją, bet ir kvėpavimo bei širdies - kraujotakos sistemą.

Ankstyvosios interpretacijos: XIX a. 3-as d. – XX a. pr.

Dinozaurų tyrimai prasidėjo XIX a. 3-ame dešimtmetyje Anglijoje. Šios srities pionieriai - William Buckland, Gideon Mantell ir Richard Owen interpretavo pirmuosius, labai fragmentinius fosilijų likučius, kurie priklausė keturkojams gyvūnams. Jų ankstyvieji darbai, eksponuojami XIX a. 6-ame dešimtmetyje pastatytame Crystal Palace Dinosaurs vaizdavo žinomus dinozaurus kaip dramblio-driežo išvaizdos roplius.  Nepaisant ropliškos išvaizdos, R. Owen darė prielaidas, kad dinozaurų širdis ir kvėpavimo sistema buvo panašesnės į žinduolių nei į roplių.
XIX a. 8-ame dešimtmetyje JAV vakaruose suradus pilnesnius skeletus, mokslininkai galėjo pradėti labiau pagrįstas dinozaurų biologijos interpretacijas. Edward Drinker Cope, kuris buvo Othniel Charles Marsh priešininkas Kaulų karuose, įsivaizdavo bent dalį dinozaurų buvus aktyviais ir vikriais, kas matoma dviejų kovojančių "laelapsų" piešinyje, kurį jo vadovaujamas nupiešė Charles R. Knight.  Tuo pačiu metu Charles Darwin evoliucijos teorijos paskelbimas bei archeopterikso ir Compsognathus atradimas paskatino Thomas Henry Huxley pasiūlyti teoriją, kad dinozaurai buvo artimi paukščių giminaičiai. Nepaisant šių prielaidų įsitvirtino dinozaurų, kurie panašūs į didelius roplius, įvaizdis , o daugelis jų paleobiologijos XX a. pirmoje pusėje buvo interpretuojamos kaip grynai ropliškos.