google/wiki40b huggingface dataset:
Neapykanta

Neapykanta – emocija arba jausmas, kai jaučiamas stiprus pasibjaurėjimas, pasišlykštėjimas, priešiškumas, antipatija, paprastai siejama su suvokiamu noru vengti, apriboti, pašalinti ar sunaikinti neapykantos objektą. Neapykanta gali atsirasti dėl objekto sukeliamos baimės arba dėl susidūrimo su tuo objektu praeityje kilusių neigiamų pasekmių. Dažnai neapykanta laikoma meilės ir draugystės priešingybe, nors yra teigiančių, kad meilės priešingybė yra abejingumas. Neapykanta gali būti sudėtingų ir prieštaringų jausmų bei minčių elementas, pavyzdžiui, meilės – neapykantos santykiuose. Kartais veiksmažodis „nekęsti“ gali būti vartojamas kasdieninėje kalboje, reiškiant tik objekto nemėgimą.
Pasak evoliucinės psichologijos, neapykanta yra racionali reakcija į kitą žmogų, kurio interesai smarkiai kertasi su savais. Tai traktuojama kaip apsauginė reakcija: žmonės, kurių elgesys yra numanomai grėsmingas paties išlikimui, turi būti nekenčiami, o žmonės, kurie padidina išlikimo šansus, mėgstami arba mylimi, nes gebėjimas greitai atskirti draugus nuo priešų yra saugumo pagrindas.
Neapykanta kyla dėl kelių žmogaus mąstymo savybių, tokių kaip pasirinkimas kaltinti kitus žmones dėl savo nesėkmių, bandymas apsaugoti savigarbą, atsikratyti savo baimių („naikinant kitus blogiečius“), priežasčių aiškinimo klaidos, neobjektyvus tikrovės vertinimas.
Neapykanta gali būti smurto pradinis etapas.
Sent Helieras

Istorija

Manoma, kad gyvenvietė įkurta romėnų laikais. VI a. čia gyveno eremitas Šv. Helieras, pagarsėjęs stebuklų darymu. Iki XVIII a. pab. Sent Helieras buvo mažas kaimas, bet vėliau pastatyta nauja prieplauka leido suklestėti prekybai ir žvejybai.
Luigi Pirandello

Luigi Pirandello (Luidžis Pirandelas, 1867 m. liepos 28 d. – 1936 m. gruodžio 10 d.) – italų rašytojas, 1934 m. apdovanotas Nobelio literatūros premija.

Biografija

Gimė ir augo Sicilijoje. Jo tėvas kovojo Garibaldžio kariuomenėje dėl Italijos išsivadavimo. Pirandelas studijavo Palermo ir Romos universitetuose. 1891 m. Bonos universitete apgynė disertaciją iš italų dialektologijos. Dėstė Romos universitete.
Pirandelas išgarsėjo savo teatru, „Teatro d'arte“, kurį įkūrė Romoje. Gastrolės Europoje ir Amerikoje atnešė jo teatrui pasaulinę šlovę.
Džandžanburė

Istorija

Miestą 1832 m. įkūrė britai ir pavadino Džordžtaunu (Georgetown). Ilgą laiką miestas buvo kolonijos administraciniu centru.
Tony Tebby

Tony Tebby – Jungtinės Karalystės programuotojas, labiausiai žinomas dėl suprojektuotos Qdos operacinės sistemos, kuri buvo diegiama į Sinclair QL asmeninius kompiuterius. Tuo metu, devinto dešimtmečio pradžioje, jis dirbo inžinieriumi „Sinclair Research“ kompanijoje. Jis paliko „Sinclair Research“ kompaniją 1984 metais, protestuodamas dėl skuboto QL kompiuterio išleidimo, ir suformavo „QJUMP“ kompaniją, kuri specializavosi programinės įrangos ir įrankių kūrime QL kompiuteriui.
Prieš įsidarbindamas „Sinclair Research“ kompanijoje, jis dirbo „Philips“ tyrimų centre Redhilo mieste Surėjaus grafystėje su realaus laiko vaizdo apdorojimu, naudojant elektroninę aparatinę įrangą.
Tarp programinės įrangos, sukurtos „QJUMP“ kompanijos, buvo SuperToolkit II, rinkinys praplėtimų Qdos operacinei sistemai ir SuperBASIC programavimo kalbai, Qdos standžiojo diskelio tvarkyklė, kuri tapo de facto standartu įvairioms QL skirtoms trečių šalių standžiojo diskelio sąsajoms, ir QJUMP Pointer Environment, kuri praplėtė primityvią langų valdymo sistemą į artimesnę grafinei vartotojo sąsajai. Tebby taip pat gavo užsakymą parašyti Qdos tipo operacinę sistemą Atari ST kompiuteriui, kuri buvo pavadinta SMS2 (Small Multitasking System 2).
Tebby vėliau persikėlė į Le Grand-Pressingy Prancūzijoje ir toliau dalyvavo QL vartotojų bendruomenėje. Dešimto dešimtmečio pradžioje jis sukūrė su Qdos suderinamą ir SMS2 paremta SMSQ operacinę sistemą, kuri buvo skirta „Miracle Systems“ kompanijos QXL praplėtimo plokštei, emuliavusiai QL aparatinę įrangą su IBM PC suderinamuose kompiuteriuose. Patobulinta SMSQ versija buvo pervadinta į SMSQ/E ir pritaikyta Atari ST, įvairiai su QL suderinamai aparatinei įrangai bei QL emuliatoriams. 2002 metais, išleidęs sistemos kodą, jis pasitraukė iš jos vystymo ir QL bendruomenės.
Nuo tada jis dar sukūrė Stella operacinę sistemą, skirtą įterptinėms sistemos, paremtomis Motorola 68000 ir ColdFire šeimos procesoriais.
Julius Beinortas

Biografija

1959 m. baigė Grinkiškio vidurinę mokyklą, 1965 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius – technologas. 1968 m. studijavo Friazino TSRS elektronikos pramonės ministerijos specializuotuose aukštuosiuose inžinerijos kursuose.
1959–1961 m. Kauno gamyklos „Bitukas“ darbininkas, 1965 m. Latvijos Lyvanų stiklo fabriko meistras, 1967–1990 m. Panevėžio gamyklos „Ekranas“ meistras, biuro viršininkas, cecho viršininkas, gamybos viršininko pavaduotojas.
1990–1992 m. LTSR Aukščiausiosios tarybos deputatas, 1992–2000 m. Seimo narys. 1996–2000 m. Socialinių reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas, 2000 m. pirmininkas. 1992–2000 m. Lietuvos delegacijos Baltijos Asamblėjoje narys, kelis kartus Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas. 1997–2000 m. Pabėgėlių reikalų tarybos pirmininkas.
2000–2002 m. dirbo Socialinės apsaugos ir darbo ministerijoje, 2002–2008 m. dirbo Valstybinės darbo inspekcijos Panevėžio skyriaus viršininko pavaduotojas, vyr. darbo inspektorius. Vėliau pensininkas.
2003–2015 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys. 
1963–1990 m. neoficialaus Lietuvos žygeivių judėjimo dalyvis, turistinių-kraštotyrinių akcijų organizatorius. 1988–1989 m. vienas iš Sąjūdžio Panevėžio rėmimo grupės steigėjų, Sąjūdžio miesto tarybos narys. Išrinktas į I-ąjį Sąjūdžio seimą, LPS Steigiamojo suvažiavimo delegatas. 1992 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Panevėžio miesto skyriaus narys, partijos Tarybos narys.
Sutuoktinė Vida, vaikai Eiginta, Aušra.
Ląstelės branduolys

Ląstelės branduolys – ląstelės struktūrinė dalis, kuri saugo didžiąją dalį ląstelės genetinės informacijos (chromosomose). Branduolio pagrindinės funkcijos – kontroliuoti chemines reakcijas citoplazmoje ir saugoti informaciją, reikalingą ląstelių dalijimuisi.
Pagrindinės struktūros, sudarančios branduolį yra branduolio apvalkalas – dviguba membrana, kuri apgaubia organelę ir izoliuoja jos turinį nuo citoplazmos ir branduolio matriksas (kuriame yra ir branduolio lamina) – tinklas branduolyje, kuris prideda mechaninę atramą, panašiai kaip ir ląstelės citoskeletas.

Istorija

Branduolys buvo pirmoji atrasta ląstelės organelė. Seniausi šios organelės piešiniai buvo Antonijaus Levenhuko (1632–1723), kuris stebėjo lašišų raudonųjų kraujo kūnelių branduolius.
Branduolius taip pat aprašė Franz Bauer, 1804 m. ir, detaliau, 1831 m. škotų botanikas Robertas Braunas. Braunas studijavo gegužraibinius augalus ir po mikroskopu juose pamatė nepermatomą plotą, kurį pavadino „areola“ arba „nucleus“.

Struktūros

Branduolys yra didžiausia ląstelinė organelė gyvūninėse ląstelėse. Žinduolių ląstelių branduolio diametras yra apie 6 mikrometrus (µm), tai sudaro 10% viso ląstelės tūrio. Branduolyje esantis klampus skystis yra vadinamas nukleoplazma (arba kariolimfa), jo sandara yra panaši į citozolį, randamą už branduolio ribų. Ląstelės branduolys atrodo tanki, sferinė arba netaisyklinga organelė. „Sausasis“ branduolys yra sudarytas iš: 9% DNR, 1% RNR, 11% histoninių baltymų, 14% liekamųjų baltymų ir 65% rūgštingųjų baltymų.
Danutė Emilija Kiminaitė-Lapienienė

Danutė Emilija Kiminaitė-Lapienienė (1928 m. vasario 20 d. Papilėje, Šiaulių apskritis – 2011 m. vasario 14 d. Šiauliuose) – Lietuvos mokslininkė, visuomenės veikėja.

Biografija

1948 m. įstojo į Kauno valstybinį universitetą (nuo 1950 m. Kauno politechnikos institutas) ir baigė jį 1953 m. įgydama maisto pramonės inžinieriaus-technologo specialybę.
Po instituto baigimo dirbo Šiaulių „Rūtoje“ vyr. inžinierės pareigose. Sukūrė saldainius su pieno likerio įdaru „Audronė“, apdovanotus sidabro medaliu. Vėliau pradėjo dėstyti chemiją Kauno politechnikos instituto filiale (dab. Šiaulių universitetas). 1972 m. apsigynė disertaciją „Keturkomponentė sistema temperatūrų intervale nuo -11 iki +25 °C“, tapo docente, jai buvo patvirtintas mokslo daktaro vardas.

Šeima

Gyveno Šiauliuose. Danutės Lapienienės vyras Osvaldas Lapienis – patologoanatomas, Lietuvos nusipelnęs gydytojas (mirė 2001 m.). Sūnus Saulius gyvena ir dirba Vilniuje, sūnus Dainius – Šiauliuose. 4 anūkai: Simonas, Dainius, Tomas ir Rūta.
Šilai (Šilutė)

Istorija

Seniau kaimo teritorijoje buvo Švėkšnos dvaro ganyklos. Dėl jų 1905 m. dvaras turėjo konfliktą su Paulaičių k. gyventojais, o riaušių nuraminimui buvo iškviesti kareiviai, kurie atsitempę patranką ir pagąsdinimui iššovę. Vykdant 1922 m. žemės reformą, ganyklų žemė išdalinta naujakuriams. Nuo 1941 m. kaimas ėmė nykti – dvi vokiečių šeimos (Grosai ir Keleriai) repatrijavo Vokietijon, pokario kovų metu nušauti du Jencių šeimos nariai (tėvas ir sūnus), 1948 m. ištremtos dvi šeimos (Klumbio ir Marozienės) Sibiran. Vykdant kolektyvizaciją, kaimo žemė įjungta į Paulaičių kolūkį, o vėliau, ūkius sustambinus, priklausė „Raudonojo spalio” kolūkiui, „Ašvos” tarybiniam ūkiui (1959-1992 m.). 1971-1973 m. kaimo laukai melioruoti ir sudaro didžiulį plyną apie 4 km² masyvą, žmonių pramintą „didžiuoju Kazachstanu”.

Pavadinimo kilmė

Kaimui vardą parinko patys naujakuriai nuo to, kad jo teritorija beveik ištisai buvo priaugusi šilų (taip vietos gyventojai vadino viržius).

Aplinkinės gyvenvietės

Inkakliai – 3 kmŠVĖKŠNA – 6 km
Paulaičiai – 1 kmTvaskučiai (Šilutė) – 2 kmPelkupis – 1 kmSurinkiškiai – 1 kmPaičiai – 1 km
Žygaičių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia

Istorija

Manoma, kad Žygaičiuose 1608 m. pastatyta koplyčia, 1785 m. – bažnyčia. Ji XIX a. vid. sudegė. Klebono Vincento Norvaišo rūpesčiu 1861 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. 1862 m. įkurta parapija. XIX a. viduryje veikė parapinė mokykla. Klebono Motiejaus Petronio rūpesčiu 1908 m. apmūrytas šventorius, nišose įrengtos gipsinės Kryžiaus kelio stotys.
1868–1869 m. klebonas Vincentas Norvaišas redagavo ir rengė spaudai Žemaičių vyskupo Motiejaus Valančiaus rankraščius. 1871 m. ištremtas į Tomsko guberniją.
Bažnyčios bokšte du varpai - vienas lietas 1772 m., kitas 1875 m. Varšuvoje.

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, turi neoromaninės architektūros bruožų, halinė, stačiakampio plano, su bokšteliu. Joje yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora ažūrinio mūro.
Šu

Kultas

Heliopolio religiniame mokyme teigiama, kad Šu yra viena iš Visatos užuomazgų. Formuojantis tokiam požiūriui, senovės egiptiečių religijoje Šu vaizdavimas tapo konkretesnis. 125 Mirusiųjų knygos sk. Šu minimas kaip vienas iš mirusiųjų teismo tarybos narių.
Ryškiausia Šu konkretizavimo apraiška yra jo susiliejimas su Tinido miesto, esančio šiauriniame Egipte, vietiniu dievu Inharu (gr. Onuris) į sinkretišką dievybę Šu Onurį, kuri išlaiko Šu tapatybę, yra Ra sūnus ir Hator Tefnut brolis.
Mūsų mintis

Mūsų mintis – visuomenės gyvenimo ir kultūros savaitraštis, leistas 1924 m. Kaune.

Istorija

Leido bendrovė „Kūryba“. Spausdino Raidės spaustuvė Kaune. Išėjo 8 numeriai. Rašė politikos, socialiniais klausimais, apie išeivijos gyvenimą, svarstė kūrybinius klausimus.
Redagavo redakcinė komisija, atsakingas redaktorius V. Daudžvardas.
Kutbo minaretas

Istorija

Kompleksą statė kelios kartos Delio sultonato valdovų. Minaretą 1192 m. pradėjo statyti tiurkų karalius Kutbas ud Dinas Aibekas, norėdamas „nugalėti“ 65 m aukščio afganų Džamo minaretą. Statybą baigė įpėdinis Iltutmish, pristatydamas 3 aukštus, o sultonas Firuzas Šachas Tuglakas 1368 m. užbaigė dar pridėjęs penktąjį ir paskutinįjį aukštus.
Be įprasto tikslo – kviesti tikinčiuosius maldai į mečetę Quwwat-ul-Islam (pastatytą 1198 m.), minaretas dar buvo naudojamas ir kaip apžvalgos bokštas ginant miestą, ir kaip pergalių simbolis, parodant islamo galią.
Gelumbė

Gelumbė – vilnonis arba pusvilnonis (rečiau medvilninis) audinys su tankia švelnaus pūko danga paviršiuje. Medžiaga labai tankiai perpinta, nepaliekant jokių tarpų, drobinio, kartais ruoželinio pynimo. Danga sudaroma apkerpant, šiaušiant, veliant, presuojant ar garinant audinį. Dažnai gelumbe vadinami visi vilnoniai audiniai, pagaminti iš vilnonių kočiotinių verpalų.
Iš gelumbės siuva paltus, kostiumus, uniformas, ja traukia biliardo stalus, baldus, automobilių salonus, naudojama gaminant tarpiklius, filtrus.  
Pirmiausiai gelumbė pradėta gaminti Nyderlanduose (nuo XI a., suklestėjo XV–XVI a.). Svarbiausias gamybos centras buvo Leidenas. Vėliau gamyba suklestėjo Britanijoje (centras – Vusteris). Lietuvoje gelumbė pradėta austi XVIII a. A. Tyzenhauzo, M. Oginskio manufaktūrose.
Nica

Istorija

Miesto apylinkėse pirmykščiai žmonės gyveno mažiausiai prieš 400 000 metų. Prie Mon Barono kalno rastos pirmykščių dramblių medžiotojų stovyklos.
Miestą V a. pr. m. e. įkūrė graikai ir pergalės deivės Nikės garbei pavadino Nikėja, taip įamžindami pergalę prieš ligūrus. Miestas tapo vienu svarbiausių Ligūrijos jūros pakrantės prekybos centrų ir gyvavo iki lombardų įsiveržimo. Senovės Romos laikais buvo svarbus uostas. Nuo III a. vyskupystės centras. Nuo V a. dažni germanų ir saracėnų antpuoliai. XIII-XIV a. pateko Provanso priklausomybėn. 1543 m., vykstant Karolio V-ojo karui su Prancūzija buvo užimta prancūzų ir turkų kariuomenės. 1860 m. Sardinijos karalystė Nicą atidavė Prancūzijai. 2001 m. vasario 26 d. Nicoje pasirašyta Europos Tarybos valstybių narių sutartis, kuri numatė reformas, turinčias padėti Europos Sąjungai geriau funkcionuoti po plėtros.

Žymūs žmonės

Nicoje gimė Džiuzepė Garibaldis.
Amiloplastas

Amiloplastas (lot. amylum 'krakmolas') – augalinės ląstelės bespalvė plastidė (leukoplastas), kurioje kaupiamas krakmolas.
Daug amiloplastų, kuriuose iš gliukozės sintetinamas krakmolas, turi gumbai, šakniastiebiai, endospermas ir kiti augalų organai, kaupiantys maisto medžiagas. Daug amiloplastų yra šaknies šalmelio centrinės dalies ląstelėse.
Vladas Kazlauskas (1898)

Vladas Kazlauskas (1898 m. lapkričio 5 d. Vypalų k., Kėdainių r. – 1967 m. rugsėjo 3 d. Sasnavoje, Marijampolės r.), vargonininkas ir chorvedys, chorvedžio Romo Kazlausko tėvas.

Biografija

Paūgėjęs lankė Krakių mokyklą, iš mažens turėjo didelį pomėgį muzikai, subrendęs dainavo gražiu baritonu. Vargonuoti mokėsi pas Krakių vargonininką Antaną Urbą. Įstojęs į Lietuvos kariuomenę savanoriu, kovėsi su lenkų legionieriais ir bolševikais Radviliškyje ir prie Širvintų, keletą kartų buvo sužeistas.
Nuo 1923 pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Šventybrasčio (Kėdainių r.) parapijoje, lankė Šv. Cecilijos draugijos vargonininkų kursus Kaune. 1930 pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Pociūnėlių (Radviliškio r.) miestelio bažnyčioje. Kurį laiką vargonininkavo ir vadovavo chorui Dotnuvoje. 1935–1939 Onuškio (Rokiškio r.) parapijos vargonininkas ir choro vadovas. Choras giedoti išvykdavo ir į kitas parapijas, atlaidų metu giedojo ir Latvijoje. V. Kazlauskas iš Onuškio važinėjo į Kauną ir lankė chorvedžių – vargonininkų kursus, vadovaujamus K. Kavecko. Baigęs kursus, gavo cenzo liudijimą (1938 m. rugpjūčio 11 d.).
Nuo 1939 vargonininkavo ir vadovavo chorui Nedzingėje (Varėnos r.). Chorą išlaikė ir bolševikų pirmosios okupacijos bei karo metais. Grįžus į valdžią bolševikams, buvo persekiojamas ir 1951 pasitraukė į Igliaukos (Marijampolės r.) parapiją. 1952–1957 vargonininkavo ir vadovavo chorui Pažėruose (Kauno r.), paskui trumpai Rumšiškėse.
Nuo 1958 iki mirties buvo Sasnavos (Marijampolės r.) parapijos vargonininkas ir choro vadovas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Mantas Bartuška

Biografija

2003–2007 m. studijavo Vilniaus universitete, vadybos ir verslo administravimo bakalauras. 2005–2007 m. UAB BDO „Auditas ir apskaita" audito jaunesnysis konsultantas. 2007–2010 m. UAB „Ernst & Young Baltic“ audito vyresnysis konsultantas. 2010 m. rugsėjo mėn. – 2014 m. gruodžio mėn. Finansų ir administravimo departamento direktorius akcinėje bendrovėje „Klaipėdos nafta“, atsakingoje už Suskystintųjų gamtinių dujų terminalo projekto įgyvendinimą.
2013–2016 m. energijos išteklių biržos operatoriaus UAB „Baltpool“ valdybos pirmininkas. 2014–2016 m. AB „Klaipėdos nafta“ generalinis direktorius, valdybos narys. 2015 m. baigė valdybos nario studijas (angl. Board member studies) Baltic Institute of Corporate Governance. 2015–2016 m. Pietų Danijos universitete (angl. Southern Denmark University) įgijo vadybos ir verslo administravimo bakalauro laipsnį. 2016 m. Cambridge Judge and Business school baigė lyderystės studijas. Nuo 2016 m. gruodžio 16 d. AB „Lietuvos geležinkeliai“ generalinis direktorius, valdybos narys. 
M. Bartuška yra vedęs, turi sūnų. Mėgsta aktyvų laisvalaikį – žaidžia tenisą, badmintoną, krepšinį, patinka vandens sportas, snieglentės.
Dominykas Urbas

Dominykas Urbas (1908 m. balandžio 28 d. – 1996 m. rugpjūčio 9 d.) – lietuvių meninio vertimo klasikas.
Iš rusų, prancūzų, vokiečių, latvių, lenkų, jidiš kalbų yra išvertęs apie 50 knygų, tarp jų – F. Rabelais „Gargantiua ir Pantagriuelis“, F. Dostojevskio „Lošėjas“, „Užrašai iš mirusiųjų namų“, L. Tolstojaus „Prisikėlimas“, Šolom Aleichemo "Tevje pienininkas", Émile‘io Zola „Moterų laimė“, H. C. Anderseno, Ch. Perrault, rusų liaudies ir daugybė kitų pasakų ir t. t.
Daugiau kaip dvidešimt metų dirbo „Vagos“ leidyklos redaktoriumi, kur daug triūso įdėjo ruošdamas spaudai ne tik sudėtingus verstinius kūrinius (pvz., N. Gogolio, A. Čechovo), bet ir lietuvių literatūros palikimą.
Sudarė Martyno Mažvydo raštų žodyną. Paskelbė straipsnių kalbos kultūros, vertimo klausimais. Išugdė būrį vertėjų ir redaktorių, todėl pagrįstai vadinamas lietuvių meninio vertimo mokyklos kūrėju. Gavo ne vieną apdovanojimą, tarp jų – Antano Venclovos premiją 1985 m., Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 4-ojo laipsnio ordiną 1996 m.
2008 m. Lietuvos literatūros vertėjų sąjunga įsteigė jo vardo premiją už vertimo debiutą.
Willard Frank Libby

Biografija

1933 m. baigė Kalifornijos universitetą Berklyje.
1941–1945 m. dalyvavo įgyvendinant Manheteno projektą (atominės bombos kūrimas). 1945–1954 m. Čikagos universiteto, nuo 1959 m. Kalifornijos universiteto Los Andžele profesorius, nuo 1962 m. Geofizikos ir planetų fizikos instituto, nuo 1963 m. ir „Douglas Aircraft Company“ vienas direktorių.

Mokslinė veikla

Tyrimų sritys – branduolinė chemija, radiochemija, dozimetrija. 1946 m. atrado radiokarboninį datavimo metodą organinės kilmės daiktų amžiui nustatyti,  sukėlusį perversmą archeologijoje.
Bertold Brecht

Biografija

Studijavo Miuncheno universitete. Per Pirmąjį pasaulinį karą dirbo sanitaru karo ligoninėje. Nuo 1924 m. gyveno Berlyne, dirbo Vokiečių teatre. Bendradarbiavo su A. Dublinu, M. Reinhardtu. Sukūrė ir pastatė pjesių, satyriškai vaizduojančių masinę kultūrą. Didelį pasisekimą pelnė pjesė „Opera už tris skatikus“. Jai išpopuliarėti padėjo K. Veilio muzika, jungianti liaudies dainų ir džiazo elementus. Dramoje satyriškai atskleidė kapitalo visuomenės ydas, parodė, kad nėra skirtumo tarp biznieriaus ir gangsterio. Pagal tą patį siužetą parašė romaną. Remdamasis rež. E. Piscatoriaus agitacinio teatro principais 1929–1932 m. sukūrė vadinamųjų pamokomųjų pjesių, kurios turėjo ugdyti proletarų sąmoningumą. Nuo 1933 m. gyveno emigracijoje įvairiose Europos šalyse, nuo 1941 m. – JAV. Tuo metu sukūrė brandžiausias pjeses. 1948 m. grįžo į Rytų Berlyną. Su žmona aktore Helena Veigel 1949 m. įkūrė teatrą „Berliner Ensemble“, kuriame pritaikė savo epinio teatro principus. Jo tikslas – skatinti žiūrovą mąstyti ir kritiškai vertinti tikrovę.

Kūryba

Pirmąją trijų veiksmų dramą „Baalas“ (Die Bibel) parašė 1913 m. Vėlesnėse dramose parodomas mažojo žmogaus likimas karo metais, keliama mokslininko atsakomybės, gėrio ir blogio problema, ryškūs filosofinės satyros bruožai.
Dramaturginė technika pagrįsta atsiribojimo efektu (Verfremdungseffekt), kuris turi sukurti distanciją tarp scenos ir žiūrovo, tarp aktoriaus ir jo vaidmens, kad scenoje išnyktų tikroviškumo iliuzija. Atsiribojimo priemonės – draminio kūrinio epizacija, parabolė, pasakotojo įvedimas. Veiksmą pertraukia įvairūs intarpai (zongai, choras). Naudojamos kaukės, sąlygiškos dekoracijos, montažas (filmų kadrai, fotografija), ryškus apšvietimas. Epinio teatro teoriją jis išdėstė pjesių pastabose, straipsniuose (Pramoginis ar pamokomasis teatras? (Vergnügunstheater oder Lehrtheater?) 1939 m., lietuvių kalba 1969 m.).
Dar parašė eilėraščių, baladžių, novelių, publicistikos. Jo kūryba ir teatro teorija turėjo įtakos vokiečių, Šveicarijos dramaturgams ir pasaulinio teatro raidai. Lietuvių kalba 1986 m. išleistas rinkinys „Eilėraščiai“, paskelbta vienveiksmių pjesių, novelių.
Kanzas Sitis (Kanzasas)

Istorija

1845 m. vietovėje gyvenvietę įkūrė indėnai. 1855 m. indėnai gyvenvietę ir jos apylinkes pardavė federalinei vyriausybei Vašingtone. 1863 m. atidaryta transkontinentinio Šiaurės Amerikos geležinkelio stotelė, pavadinta indėnų garbei. Gyvenvietė tapo prekybos galvijais centru. Kanzas Sitis įkurtas 1868 m., sujungus Armondeilo ir Armstrongo savivaldybes. 1872 m. spalį gavo miesto statusą.
Neuroprotetika

Pagrindai

Neuroprotetika remiasi tokiais mokslais kaip mikrosistemų technika, mikroelektronika ir medžiagotyra. Taip pat sąveikauja su neurotechnika bei neuroinformatika.

Mokslo dalykas

Tyrimų dėka kuriami neuroprotezai, kurie sėkmingai įvedami į klinikinę praktiką.
Neuroprotetika kuria tarpines grandis tarp galvos smegenų ir kompiuterio (vad. „Brain-Computer-Interfaces“, BCI). Negalintiems judėti pacientams (Locked-in sindromas) BCI padeda kompiuterio dėka komunikuoti su aplinka.

Istorija

2004 m. pirmą kartą BCI JAV bandomosios studijos metu buvo implantuota pacientams. Pasaulinis neuroimplantų paplitimas kol kas yra sąlygojamas įvairių veiksnių; elektriškai aktyvuojamas implantas vis labiau populiarėja klinikinėje sferoje.
Protetikos srityje informatika mažiau nei per 25 metus sukūrė prielaidas naujadarams. Pionieriški pasiekimai atlikti mikrochirurgijos srityje: mikrostruktūros gali būti implantuojamos molekuliniame lygmenyje. Jos sukelia dirginimus nervų sistemoje ir generuoja biologinius signalus, perduodamus į kompiuterį. Taip miniatiūriniai sensoriai su „filtravimo“ bei kompresijos programine įranga jau plačiai implantuojami, pvz., į ausį. Sensoriai būna prijungti prie mažyčio mikroprocesoriaus, kuris akustinius signalus skaitmeniškai apdoroja, kad pacientas gebėtų atskirti žmogaus balsą nuo aplinkos triukšmo.
Taip pat yra jungiami kompiuteriniai lustai su nervų sistema: tokiu atveju gali būti kompensuojami jutimai, valdomi mechaniniai protezai.
„Protingos mikrosistemos" neuroimplantų dėka padeda atkurti pažeistas nervų sistemos funkcijas.
Neuroprotetika siekia biologinius signalus paversti elektroniniais ir jų dėka valdyti atskiras kūno dalis (pvz., rankos protezą). Epilepsijos atveju konstruojama vizija padėti žmogui be medikamentinių priemonių.