google/wiki40b huggingface dataset:
Organas lietuviškos skyrimo draugystės

Organas lietuviškos skyrimo draugystės – Klaipėdos krašto laikraštis, leistas 1911–1914 m. Klaipėdoje.

Istorija

Leido Lietuviška konservatyvų skyrimo draugysta.
Redagavo Ansas Baltris, Jurgis Tramišius, Fricas Ambrassat.
Čekijos futbolo varžybos 1973–1974 m.

Pirmenybės

Čekijos komandos žaidė Čekoslovakijos pirmenybėse, žr. Čekoslovakijos futbolo varžybos 1973–1974 m.
Kazys Levandauskas

Biografija

Kazys Levandauskas gimė Debeikiuose (dab. Anykščių raj.). Tėvai – Aleksandras Levandauskas ir Eleonora Osmolskaitė-Levandauskienė buvo valstiečiai. Apie 1875 m. šeima persikėlė į Ščenslivą, už 4 km į šiaurę nuo Raguvos. Nuo 1881 m. mokėsi Raguvos dviklasėje mokykloje, 1886-1890 m. - Panevėžio amatų mokykloje. 1894 m. pradėjo dirbti Liepojos geležinkelio vagonų cecho dirbtuvėse. Po tėvo mirties į Liepoją persikėlė motina, 3 seserys – Felicija, Tekle ir Helena. Pastaroji mirė apie 1910 m. 1914 m. evakuojant Liepojos geležinkelio dirbtuves su motina ir sesers Teklės Lechavičienės šeima persikėlė į Gomelį. Motina apie 1916 m. mirė, palaidota Gomelyje.
1920 m. su artimaisiais grįžo į Lietuvą. Iki 1938 m. dirbo Kauno geležinkelio dirbtuvių Vagonų cecho meistru, vedėju. Aktyviai dalyvavo atkuriant Lietuvos geležinkelio infrastruktūrą po Pirmojo pasaulinio karo. 1921–1940 m. Šaulių sąjungos narys.

Kultūrinė meninė veikla

1911 m. Liepojoje suorganizavo Artistų mylėtojų ratelį. 1911–1914 m. vadovavo Liepojos lietuvių draugijos Artistų mėgėjų būreliui. Režisavo ar (ir) vaidino pjesėse: „Ūkanose“, „Blinda“, „Adomas ir Ieva“, „Iš meilės“, „Gedimino sapnas“, „Kaminkrėtys ir malūnininkas“, „Užburti turtai“, „Pirmasis degtindarys“, „Šv. Cecilija“, „Jaunikis“, „Šv. Agnietė“, „Brangusis pabučiavimas“, „Verpėja po kryžiumi“ ir kt. Vaidino ir seserys Felicija, Teklė.
Pirmojo pasaulinio karo metais vadovavo Gomelio lietuvių mišriam chorui, režisavo ir vaidino pjesėse „Adomas ir Ieva“, „Tiktai niekam nesakyk“. Nuo 1921 m. aktyviai dalyvavo Šaulių sąjungos kultūriniuose meniniuose renginiuose. Bendravo su aktore Ona Rymaite. Nuo 1925 m. Šv. Cecilijos draugijos bažnytinei muzikai ugdyti Lietuvoje Šančių skyriaus pirmininkas.

Šeima

Šeimos nesukūrė. Globojo sesers Teklės Lechavičienės šeimą po vyro – Antano Soterio Lechavičiaus – mirties (1925 m.), rūpinosi jų vaikais – Elena Lechavičiūte ir Jonu Lechavičiumi (kompozitorius). 1943 m. įsūnijo Vytautą Levandauską (architektūrologas, Lietuvos architektūros istorikas, menotyrininkas).

Atminimas

Kapas ir antkapinis paminklas Šančių kapinėse Kaune.
ŽFK Nadežda

Istorija

1988 m. buvo suburta moterų futbolo komanda. Žaidė sovietų sąjungos pirmenybėse. 1991 m. sezone iškovojo sidabro medalius. 
Nuo 1992 m. dalyvauja Gudijos moterų Vyša lygoje. 1992 ir 1993 m. tapo šalies čempionėmis.
Bronislovas Lopata

Biografija

1940–1941 m. LLKJS Panevėžio apskrities komiteto darbuotojas. 1942–1944 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos karys. 1942–1944 m. Raudonosios armijos 2-ojo atskirojo lietuviško bataliono komjaunimo organizacijos sekretorius.
1944–1948 m. LLKJS CK sekretorius. 1948–1955 m. LKP Alytaus apskrities Daugų rajono komitetų I-asis sekretorius. 1955–1961 m. LKP CK partinių organų skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1961–1977 m. Respublikinės profesinių sąjungų tarybos sekretorius, 1963–1966 m. dar ir Žemės ūkio darbininkų ir tarnautojų profesinės sąjungos respublikinio komiteto pirmininkas.
1949–1952 m. ir 1971–1976 m. LKP Revizijos komisijos, 1952–1956 m. LKP CK narys. 1961–1971 m. kandidatas į LKP CK narius. 1951–1959 m. LSSR AT deputatas.
Altyntagas

Altyntagas (tiurk. Altyntag) arba Altunšanas (kin. 阿尔金山) – kalnai vakarų Kinijoje, Sindziange. Jie skiria Tarimo įdubą (šiaurėje) ir Caidamo dubumą bei Tibeto kalnyną (pietuose). Grandinės ilgis ~800 km. Aukščiausia viršukalnė – Aktagas (6748 m).
Altyntagas sudarytas daugiausia iš metamorfinių uolienų. Šiauriniai šlaitai statūs, pietiniai – lėkštesni. Būdingos druskožemių ir gargždingosios dykumos ir pusdykumės, aukštikalnėse – kalnų pievos ir stepės. Yra nedidelių ledynų. Altyntage yra druskingi Akikolio ir Ajakumo ežerai (sudaro draustinį).
Pavadinimas Altyntagas tiurkų kalbomis reiškia „auksinis kalnas“. Šiaurine šių kalnų papėde senovėje driekėsi šilko kelias.
Motiejus Juozas Andriukaitis

Biografija

1869 m. atvyko į JAV. 1886 m. vienas iš Susivienijimo visų lietuvninkų Amerikoje steigėjų, nuo 1889 m. Lietuvių mokslo draugijos ir kitų lietuviškų organizacijų narys. Bendradarbiavo JAV lietuvių pirmajame laikraštyje „Gazieta lietuviška“, taip pat ir „Unija“, „Lietuviškasis balsas“, „Nauja gadynė“, „Aušra“ ir kituose.
Jurgis Gediminas Jakubčionis

Biografija

1965 m. baigė Baumano aukštąją technikos mokyklą Maskvoje. 1965–1986 m. Lietuvos mokslų akademijos Fizikos, Puslaidininkių fizikos instituto inžinierius, Lietuvos informacijos instituto mokslinis bendradarbis. Vienas ir su kitais padarė išradimų autorius.
1975–1986 m. su kitais organizavo nelegalios literatūros (Lietuvių enciklopedija t. 15, A. Šapokos Lietuvos istorija, Dž. Orvelo Gyvulių ūkis, B. Brazdžionio, A. Maceinos ir kitų knygų) spausdinimą dideliais tiražais ir platinimą. Su kitais rengė etnografines šventes, sovietinės valdžios nutylimų Lietuvai svarbių įvykių – S. Dariaus ir S. Girėno žūties, Ldk Vytauto, 1920 m. Lietuvos-Sovietų Rusijos taika ir kt. minėjimus. Dėl šios veiklos sovietinės valdžios persekiotas, ne kartą atleistas iš darbo, 1986 m. pab. suimtas, dėl amnestijos 1987 m. pr. paleistas. 1988 m. įsitraukė į Sąjūdžio veiklą, dalyvavo rengiant Lietuvos Respublikos Konstitucijos projektą. 1990–1995 m. Vilniaus miesto tarybos deputatas. Etnografinių dainų klubo „Raskila“ bei katalikiškų giesmių būrelio „Karunka“ narys. 1992–2006 m. Lietuvos blaivybės fondo tarybos pirmininkas, Vyskupo M. Valančiaus blaivystės sąjūdžio valdybos narys, visuomeninės organizacijos „Tėvai prieš narkotikus“ pirmininkas.
Luokė

Vardo kilmė

Luokė – tai sulietuvinta žemaitiško žodžio Loukė – liet. Lokė forma. Senuose šaltiniuose dar rašoma Lukny, lenkai vadino Łukniki.
Saošjantas

Saošjantas – zoroastrizme pasaulio gelbėtojas, gimsiąs laikų pabaigoje.
Gatose terminas vartojamas, kalbant apie paties pranašo Zaratustros misiją ir jo sekėjus, „nešančius malonę“ žmonijai. Kai kada daugiskaitinė žodžio forma vartojama, turint galvoje religinius lyderius.
Iš Gatų eilučių galima daryti prielaidą, jog Zaratustra buvo kupinas artėjančios pasaulio pabaigos pojūčio, privertusio jį numatyti, kad Ahūra Mazda pasiųs „vyrą, kuris yra geresnis negu geras vyras“ – Saošjantą. Šis žodis paraidžiui reiškia „tą, kuris atneš malonę“. Saošjantui bus apreikšta tiesa, jis ves žmoniją galutinėje kovoje prieš blogį. Tikėtina, jog Zaratustra suprato, neišgyvensiąs tiek, kad pamatytų Frašo-kereti amžių.
Zaratustros sekėjai karštai laukė Saošjanto atėjimo, tikėdami, kad Saošjantas kils iš pranašo sėklos, stebuklingai išsaugotos ežero gelmėse (Avestoje vadinamas Kasaoya ežeru). Sakoma, kad priartėjus laikų pabaigai mergelė maudysis šiame ežere, taps nėščia nuo pranašo ir tinkamu metu pagimdys sūnų, pavadintą Astvat-ereta – „Jis, kuris įvykdo teisingumą“ (pagal Zaratustros pasakytus žodžius: „Mano teisingumas įvykdytas“).
Nepaisant antgamtinio prasidėjimo, pagal Zaratustros mokymą, Saošjantas gims žemiškiems tėvams. Saošjantas dalyvaus kosminėse grumtynėse, lydimas karalių ir herojų, taip pat Khvarenah (dieviškosios galios).
Zoroastrų tradicijoje numatyti trys ateities gelbėtojai, po vieną kiekvieno 1000 metų laikotarpio pabaigoje. Tai apima 3000 paskutiniųjų pasaulio metų. Visi trys gims mergelėms, bus pradėti joms maudantis ežere, stebuklingai išsaugojusiame pranašo Zaratustros sėklą. Pirmasis bus pavadintas Hušedaru, antrasis Hušedarmahu, o trečiasis bus Saošjantas, vesiąs žmoniją į galutinę kovą prieš neteisybę.
Galiausiai Ahūra Mazda triumfuos, jo patikėtinis Saošjantas prikels mirusiuosius. Jų kūnai bus atgaivinti amžinam tobulumui, sielos apvalytos ir vėl suvienytos su Dievu. Tuomet laikas pasibaigs, tiesa/teisingumas (aša) ir nemirtingumas nuo tada bus amžini.
Vytautas Augustinas

Biografija

1929 m. persikėlė į Kauną, dirbo Lietuvos banko pasiuntiniu, laborantu firmoje „Viskas fotografijai“, baigė keturias gimnazijos klases. Vėliau – policijos fotografas. 1933 m. su kitais įkūrė Lietuvos fotomėgėjų sąjungą; 1933-1940 m. nuolatinis šios sąjungos rengtų parodų Kaune ir Vilniuje dalyvis. 1937 m. jo nuotraukos demonstruotos tarptautinėje Paryžiaus parodoje.
Nuo 1936 m. aktyviai bendradarbiavo žurnaluose „Policija“, „Jaunoji karta“, „Trimitas“, „Židinys“, „Pajūris“, lietuviškomis nuotraukomis aprūpindavo užsienio žurnalistus.  Dirbo Užsienio reikalų ministerijoje, kooperatyvų sąjungoje „Spaudos fondas“.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. persikėlęs į JAV dirbo spalvotosios fotografijos laboratorijoje Niujorke, aktyviai reiškėsi lietuvių spaudoje. 1996 m. grįžo į Lietuvą. Lietuvos nacionaliniam muziejui padovanojo 2492 fotonegatyvus.
Pradėjęs fotografuoti dar būdamas paaugliu, savo nuotraukose užfiksavo daug Lietuvos gamtos, miestų ir kaimų vaizdų, kariškių gyvenimo ir visuomeninių organizacijų veiklos momentų, Lietuvos kariuomenės žygį į Vilnių 1939 m., sovietines ir vokiečių okupacijos laikų įvykių, lietuvių karo pabėgėlių vargus.
Maleikoniai

Aplinkinės gyvenvietės

Graužiai – 0,5 km
KUNIONIAI – 1,5 km
Būdai – 4 km
Prapuoleniai – 1,5 km
Kampai II – 2 km
Ortoklazas

Ortoklazas – silikatų klasės mineralas. (KAlSi₃O₈). Svarbus tektosilikatinis mineralas sudarantis magmines uolienas. Pavadinimas kilęs iš graikų kalbos tiesus lūžis, tai siejama su dviem statmenais vienas kitam skilimais būdingais ortoklazui.
Ortoklazas kristalizuojasi monoklininėje kristalų sistemoje. Gali sudaryti kristalų dvynukus. Sudaro granitą ir kitas magmines uolienas. Randamas pegmatito gyslose, dažniausiai dideliais kristalais.
Kietumas pagal Moso skalę 6, specifinis tankis 2.56-2.58.
Ortoklazas yra nuo stiklinio iki perlinio blizgesio. Gali būti baltos, pilkos, geltonos ar raudonos, rečiau žalios spalvos.
Randamas Vokietijoje.
Naudojamas porceliano gamyboje, juvelyrikoje.
Nereligingumas

Nereligingumas - religijos nebuvimas asmens pasaulėžiūroje, abejingumas religijai arba nusistatymas prieš religiją. Priklausomai nuo konteksto, nereligingumu gali būti vadinamas ateizmas, deizmas, agnosticizmas, skepticizmas, laisvamanybė, sekuliarusis humanizmas.
Nereligingų žmonių įsitikinimai ir nuostatos iš pagrindų gali sutapti su religingų asmenų įsitikinimais ir nuostatomis, tik nėra susiejami su dievybėmis.
Nereligingais taip pat gali būti vadinami asmenys, kurie tiki dievo ar antgamtinių jėgų egzistavimu, tačiau nepraktikuoja tas dievybes atitinkančių religijų. Tokie žmonės yra nereligingi teistai.
Magyar Suzuki

Magyar Suzuki Corporation – automobilių gamintojų gamykla, dukterinė Suzuki įmonė, esanti Estergome, Vengrijoje. Įkurta 1991 m.

Istorija

Iki 2005 m. rugsėjo mėn. pabaigos gamykloje pagaminta 849 000 transporto priemonių: 465 000 Suzuki Swift (pirmos kartos) vienetų, 187 000 Suzuki Wagon R+, 137 000 Suzuki Ignis ir 60 000 Suzuki Swift (antros kartos). Dabartiniai gamyklos pajėgumai yra 300 000 vienetų per metus. Gamykla gamina naująjį Suzuki Splash, taip pat ir Opel Agila.
Gamykla buvo pastatyta, investavus 14 mlrd. forintų. 2006 m. spalio 6 d. buvo pagamintas milijoninis Suzuki Swift automobils.
Padanga

Padanga – automobilio, dviračio, lėktuvo ar kitos transporto priemonės rato viršutinė storos gumos apdanga.

Istorija

Seniausios žinomos padangos buvo gamintos iš geležies ir naudotos ant medinių vežimų ir vagonų ratų. Pirmąją praktiškai panaudotą pneumatinę padangą sukūrė škotų išradėjas ir veterinaras John Boyd Dunlop, kuris išrado padangas savo sūnaus dviračiui. Sintetinė guma išrasta Bayer laboratorijoje, iš kurios dabar gaminamos šiuolaikinės padangos. Šiais laikais pasaulyje pagaminama apie 1 milijardą padangų kiekvienais metais.
Simonas Norkus

Biografija

Dalyvavo 1863 metų sukilime, bet bausmės išvengė. 1868 m. baigė Seinų kunigų seminariją. Vikaravo Prienuose, Gelgaudiškyje, Lukšiuose, Bartininkuose. Pastarajame kaime susipažino su Jonu Basanavičiumi, kuris paskatino Norkų bendradarbiauti lietuviškoje spaudoje. Rašė į „Naująjį keleivį“, „Aušrą“, „Žemaičių ir Lietuvos apžvalgą“, „Vienybę lietuvininkų“, „Šaltinį“, „Nedieldienio skaitymus“, „Lietuvišką ceitungą“. Organizavo ir koordinavo daraktorių ir knygnešių darbą.
Vertė Liudviko Kondratavičiaus - Vladislovo Sirokomlės, Adomo Mickevičiaus poeziją. Lenkų katalikų laikraštyje paskelbė Punsko bažnyčios istoriją. Parašė eilėraščių, religinių giesmių, sentencijų ir aforizmų, daugelis jų liko neišspausdinta. Poezijoje vyrauja tautiniai ir religiniai motyvai. Bendradarbiavo su Jonu Basanavičiumi, Vincu Kudirka. Surinko didelę biblioteką, kuri vėliau pateko į Seinų kunigų seminariją.
Nuo 1881 m. Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčios klebonas. Jis baigė sutvarkyti nebaigtą bažnyčią: sudėjo grindis, įrengė šoninius altorius ir vargonus (juos derino būsimas kompozitorius Juozas Naujalis). Šventorius buvo aptvetas akmenine tvora, įrengiant vienus didelius ir penkis mažus vartelius ir apsodinant medžiais. 1886 metais pastatė špitolę (namus bažnyčios tarnautojams ir neturtingiems parapijiečiams), vėliau namą kunigams. Punsko bažnyčioje įvedė pamaldas lietuvių kalba.
Nupirkęs iš Trakiškių ūkininkų šešis margus žemės, įsteigė naujasias Punsko kapines. Jose pastatė koplyčią, kurioje vėliau buvo palaidotas.
Nuo 1899 metų emeritas, jį pakeitė kunigas Motiejus Simonaitis.
Džovanona, platūs klubai

Turinys

Po to, kai dėl taršos uždaroma sūrio gamykla, šios šeimininkas nusamdo įspūdingos figūros prostitutę, kad ši suviliotų sprendimus priimančius politikus...
Vilniaus Dievo Motinos ikonos „Ženklas iš dangaus“ cerkvė

Istorija

Cerkvė pastatyta 1903 metais Vilniaus Šv. Dvasios brolijos iniciatyva. Žemės sklypą cerkvei dovanojo Vasilijus Martinsonas, o statybos darbai apmokėti iš tikinčiųjų aukų. Cerkvė pašventinta birželio 1 dieną. Tuo metu prie šventyklos jau buvo parapijos mokykla. Prie cerkvės pastatytas namas vaikų prieglaudai, įkurta biblioteka su didele skaitykla. I pasaulinio karo metu atidaryta prieglauda vaikams iš vargingų šeimų, joje glaudėsi ir kitų krikščionių vaikai, ne tik stačiatikių.
Cerkvė dirbo visą laiką, mišios nenutrauktos. 1946 m. parapijoje buvo 400 tikinčiųjų, 1948 m. sovietai cerkvę oficialiai įregistravo. 1956 m. Maskvos patriarchijos lėšomis atliktas kapitalinis remontas. Dabar prie cerkvės yra sekmadienio mokykla vaikams ir suaugusiesiems, jaunimo muzikos centras.
Slopinimas

Turinys

Kerol – turtinga našlė, besistengianti užmiršti savo nesėkmingą santuoką. Kartu su savo sekretore ir meiluže Ana ji atvyksta stebėti savo paveldėto ristūno dalyvavimo žirgų lenktynėse. Moterys nerūpestingai leidžia laiką, tačiau Kerol stengiasi nuolat kontroliuoti Anos veiksmus, o šiai susipažinus su vaikinu – šį nuvilioti.
Galiausiai pati Kerol sulaukia tinkamo iššūkio, kuomet jos žirgas pralaimi lenktynes kitam ristūnui, kurio šeimininkas – avantiūristas Piteris, laimėjęs savąjį žirgą kortomis...
Sardaras

Sardaras (pers. سردار 'vadas'; angl. sardar, iš pers. sar 'galva' + pers. dâr 'turėtojas') – karinis ar politinis vadas Irane, Pakistane ir Indijoje. Osmanų imperijoje tai buvo karinis titulas.
Pakistane sardarais vadinami beludžių, kašmyrų, paštūnų, pendžabių, seraikių, sindų genčių ir klanų vadai.
Indijoje pendžabių, hindi ir kitose Indijos kalbose sardarais dažnai vadina vyrus sikhų tikėjimo šalininkus. Tokiais atvejais prie žodžio sardar dar pridedamas pagarbumo priesaga -ji, tad gaunamas žodis sardarji. Šis žodis turi keletą reikšmių, bet jos dažnai išreiškia pavadintojo karinį autoritetą.

Sardarai sikhizme

Sikhų pasaulėžiūroje kiekvienas vyras sikhas turi gebėti vadovauti, o sardaras ir reiškia 'vadas'. Sikhai sardarais vadina kiekvieną vyrą su barzda ir ilgais plaukais, kuris plaukus pridengia turbanu (grupių vadai paprastai dėvi turbanus). Pavadinimas sardaras gali būti naudojamas kreipiantis į sikhus vyrus (maždaug atitinka misteris anglų kalboje), tačiau šiuo titulu dažniausiai vadina žemvaldžius, kurių protėviai buvo vadai.
Italijos Rytų Afrika

Raida

Prielaidos susiformuoti Italijos Rytų Afrikai susidarė Italijai plečiant savo valdas Afrikos rage, ir XIX a. pabaigoje ten įkūrus dvi atskiras kolonijas – Italijos Eritrėją ir Italijos Somalilandą. 1936 m., po Antrojo Italijos-Abisinijos karo užkariavus Etiopijos imperiją, buvo nuspręsta sujungti šias visas valdas į vieną koloniją. Šis sujungimas buvo fašistinės Italijos plano dalis. Vėliau buvo planuojama užimti Egiptą, Sudaną, ir taip sujungti visas Italijos valdas Afrikoje.
Fašistinė vyriausybė vykdė stiprią italizacijos politiką, kuriai ypač priešinosi etniniai amharai. Po bandymo nužudyti 1937 m., italai nusiaubė Etiopijos šventovę Debre Libanoso vienuolyną, sudegino kai kurių etiopų namus sostinėje. Tam, kad susilpninti istoriškai Etiopijos politikoje viešpatavusius amharus, italai stiprino musulmonų etnines mažumas.
Italija kolonijoje vykdė brangiai kainuojančius infrastruktūros projektus, kurie buvo sunkiai pakeliami Italijai. Buvo tiesiami keliai tarp Asmaros, Adis Abebos ir Mogadišo, suplanuoti ir pradėti statyti geležinkeliai, užtvankos, buvo planuojama sostinę Adis Abebą paversti klestinčiu meno ir kultūros miestu.
Tačiau planus nutraukė Antrasis Pasaulinis karas, kurio metu Italijos Rytų Afrika buvo atskirta nuo Italijos: patekimą į ją ir Sueco kanalą kontroliavo Britų imperija. Todėl Italija konkuravo su Britanija ir siekė paveržti kai kurias jos kolonijas, pirmiausia Sudaną, kuris būtų sujungęs Rytų Afriką su Italijos Libija.
1940 m. Rytų Afrikos pajėgos užėmė gretimą britų koloniją – Britų Somalilendą. Tai buvo vienintelė Italijos pergalė kare be Vokietijos pagalbos. Kolonijos resursai buvo labai menki, vietiniai kariai prastai apmokyti, krašto infrastruktūra neišvystyta. 1941 m. britai užėmė Kereno tvirtovę, vėliau – Masavą. Taip italai neteko Eritrėjos. Tų pačių metų pabaigoje pasidavė paskutinės italų pajėgos Gondare, ir karas buvo pralaimėtas. Italų partizaninis karas tęsėsi iki pat 1943 m.
Pasibaigus karui, kolonija buvo oficialiai panaikinta. Eritrėjos provinciją (iki 1951 m.) ir Britų Somalilendą (iki 1960 m.) ėmė kontroliuoti Jungtinė Karalystė, Etiopija atgavo nepriklausomybę, ir Italijos kontrolėje liko tik buvęs Italijos Somalilandas (iki 1960 m.).
Gvakanajabo įlanka

Gvakanajabo įlanka (isp. Golfo de Guacanayabo) – Karibų jūros įlanka, įsiterpusi ties pietrytiniais Kubos salos krantais. Įlanka apima ~8000 km² teritoriją, didžiausias gylis siekia 13 m. Vakariniame įlankos pakraštyje nusidriekęs Chardines de la Reinos salynas.
Įlankoje gausu koralinių rifų ir salelių. Į Gvakanajabo įlanką suteka svarbiausios Kubos upės – Kautas, Tana, Nachasa, Jara. Svarbiausias uostamiestis – Mansaniljas.
Bolchovas

Istorija

Gyvenvietė išaugo viatičių žemėse. Šaltiniuose minima nuo 1196 m., kai būdama Černigovo kunigaikštystės sudėtyje buvo sudeginta Vladimiro kunigaikščio Vsevolodo III Didžiojo Lizdo. Vėliau buvo vietinės Bolchovo kunigaikštystės centru, 1406 m. užkariautas LDK. XVI a. buvo svarbi pietų Rusijos gynybinė tvirtovė. XVII a. buvo vaitystės centru, pradėti kurti vienuolynai ir cerkvės. 1778 m. gavo miesto statusą. XIX a. Bolchove klestėjo prekyba, odos pramonė. II pasaulinio karo metais (1943 m.) dėl miesto vyko nuožmūs mūšiai.
Tarnaitė (filmas)

Turinys

Šeštojo dešimtmečio Venecija. Gražuolė Ana, ištekėjusi už advokato Džakomo, nuobodžiauja namuose, nes vyras nuolatos paniręs į darbą bei politiką. Ilgainiui ji vis artimiau susidraugauja su tarnaite Andžela, kuri ją įtraukia į seksualinius žaidimus ir atveria malonumų pasaulį, kurio ši anksčiau nepažinojo...
Adolph Diesterweg

Frydrichas Vilhelmas Adolfas Distervegas (vok. Friedrich Adolph Wilhelm Diesterweg, 1790 m. spalio 29 d. Zygene – 1866 m. liepos 7 d. Berlyne, Vokietija) – vokiečių pedagogas, filosofas.

Biografija

Gimė Zygeno mieste, Vestfalijoje (Vokietija). Studijavo Herborno ir Tiubingeno universitetuose, 1811 m. įgijo filosofijos daktaro laipsnį. Studijų metais susipažino su šveicarų pedagogo J. H. Pestalocio pedagoginėmis idėjomis, kas nulėmė vėlesnę jo darbų kryptį. Diesterweg nusprendė tobulinti Pestalocio idėjas ir pasiryžo savo laiką skirti visuomenės švietimui. Pedagoginė veikla buvo paremta dideliu literatūrinių ir metodinių darbų skaičiumi.

Idėjos

Distervegas reikalavo sukurti mokyklą, kuri būtų vienodai prieinama visiems vaikams. Pasisakė prieš konfesinį (tikybinį) mokymą, kuris to meto Vokietijos visuomenėje buvo įprastas dalykas. Jis pareiškė, kad bažnyčia negali užtikrinti tinkamo išsilavinimo, nes jos paskirtis yra kitokia. Vaikus privalo mokyti tam paruoštas specialistas – mokytojas.
Distervegas gynė bendražmogiško auklėjimo idėją. Mokykla turi išauklėti humaniškus žmones ir sąmoningus piliečius.
GPRS

GPRS (angl. General Packet Radio Service - bendras paketinis radijo ryšys) – mobiliojo ryšio technologija, skirta duomenų perdavimui GSM ir D-AMPS tinkluose. Ši technologija naudoja tuos pačius resursus kaip ir balso telefonija, tačiau naudojamas visiškai kitas signalo perdavimo būdas. GPRS palaiko IP ir PPP protokolus, kurių pagalba mobilaus telefono naudotojai gali dirbti internete ar perduoti el. pašto pranešimus.
Vytautas Majoras

Vytautas Majoras (1930 m. spalio 23 d. Šilutės rajone – 2006 m. kovo 16 d. Jurgaičiuose) – žymus Klaipėdos krašto tautodailininkas.

Biografija

Vytautas Majoras gimė 1930 m. spalio 23 d. mažažemių šeimoje Šilutės rajone, netoli Švėkšnos, Vilkų Kampo kaime. Mirė 2006 m. kovo 16 d. Jurgaičiuose. Palaidotas Lėbartų kapinėse.
Liuba (mamutas)

Liuba – apie 3-4 mėn. mamutė (Mammuthus primigenius), kuri žuvo prieš maždaug 37 000 m. ir kurios sušalęs kūnas 2007 m. gegužės mėn. buvo aptiktas Jamalo pusiasalyje (Rusija) amžiname įšale.
Mamutės kūną aptiko šiaurės elnių augintojas ir medžiotojas nencas Jurijus Chudis (Юрий Худи). Mamutę Liuba pavadino jos tyrinėtojai radėjo žmonos vardu.

Jaunutė mamutė (ji dar buvo žindoma pienu) sveria 50 kg, yra 85 cm aukščio ir 130 cm ilgio (nuo straublio iki uodegos), taigi, dydžiu atitinka stambų šunį. 
Radimo metu mamutė buvo itin gerai išsilaikiusi. Jos akys ir straublys buvo sveiki, kūną dar dengė kailio likučiai. Mamutės kūnas buvo nuvežtas į Jikei universitetą Japonijoje tyrimams (tarp jų – kompiuterinei tomografijai), o vėliau vėl grįžo į Rusiją. Tiriant mamutę buvo sužinotas mamutų vidaus organų išsidėstymas. Jos kvėpavimo takuose ir virškinimo trakte aptikta daug dumblo, todėl manoma, kad ji nuskendo. Tikimasi, kad paėmus vidinių organų pavyzdžius ir juos atitirpinus bus galima tirti tų laikų mikroorganizmus ir bus galima nuskaityti šios mamutų rūšies genomą. Tikimasi tiriant oro likučius plaučiuose sužinoti ką nors naujo apie to meto Žemės atmosferą.

Mamutės kūnas laikomas specialiame konteineryje šaldytuve.
Vardžiukiemis

Isotrija

Tarpukaryje čia gyveno daugiau kaip trisdešimt vidutinių žemdirbių. Lenkų okupacijos metais kaimą beveik per pus buvo padalinusi demarkacinė linija, todėl kaimynams neretai tekdavo tarpusavyje susitikti tik su specialiais leidimais.