google/wiki40b huggingface dataset:
Berberų piratai

Berberų piratai, dar vadinami berberų korsarais arba osmanų korsarais – piratai ir kaperiai, nuo XVI a. veikę daugiausiai Šiaurės Afrikos pakrantėse. Pagrindiniai jų uostai buvo Tunisas, Tripolis ir Alžyras. Europoje ta teritorija buvo praminta Berberų pakrante pagal berberų tautą, nuo to kilo ir piratų pavadinimas, nors jie nebūtinai buvo berberai. Dažniausiai šie piratai plaukiodavo vakarinėje Viduržemio jūros dalyje, tačiau pasitaikydavo ir Atlante iki pat Islandijos ir net Pietų Amerikos. Neskaitant laivų plėšimo, jie puldinėjo ir pakrančių miestus bei kaimus, daugiausiai Prancūzijos, Italijos, Ispanijos ir Portugalijos, rečiau – Britų salų, Nyderlandų bei Islandijos. Pagrindinis jų tikslas būdavo prisigrobti vergų pardavimui Viduriniųjų Rytų ir Šiaurės Afrikos vergų turguose.
Berberų piratai dažniausiai priklausė Osmanų imperijai, buvo arba pavaldūs kaip tiesiogiai valdomos provincijos, arba kaip dalinai autonominės Berberų valstybės. Kai kurie berberų kapitonai buvo europiečių kilmės, kaip kad Jack Ward ar Zymen Danseker. Europiečių piratai berberų korsarams atnešė pažangesnes laivų statybos technologijas ir būdus, taip padėdami išplėsti berberų korsarų įtaką Atlanto vandenyne. Piratai dažnai veikdavo Osmanų imperijos labui ir atvirkščiai, susilaukdavo pagalbos iš Osmanų imperijos. Vienas žymiausių korsarų, Hayreddin Barbarossa, vėliau tapo Sultono laivyno admirolu ir gavo pašos titulą.
Manoma, kad nuo XVI iki XIX a. berberų piratai pagrobė nuo 800 000 iki 1,25 milijono vergų. Ilgi Ispanijos ir Italijos pakrančių ruožai likdavo apleisti ir negyvenami, nes dažni piratų reidai įbaugindavo žmones. Jų įtaka pradėjo šiek tiek mažėti antroje XVII a. pusėje, Europos valstybėms pradėjus statytis stipresnius laivynus. Galutinai berberų piratai buvo sunaikinti XIX a. pr., po Napoleono karų ir Vienos kongreso Europos valstybėms sutarus, kad šie piratai turi būti išnaikinti. Paskutinis smūgis berberų korsarams buvo suduotas 1830 m., Prancūzijai okupavus Alžyrą.
Berberų piratai dažnai minimi grožiniuose kūriniuose. Jie figūruoja A. Dumas romane „Grafas Montekristas“, Daniel Defoe „Robinzonas Kruzas“, Hugh Lofting „Daktaras Dolitlis“, Clive Cussler „Korsaras“ ir kituose. Ispanų rašytojas Miguel de Cervantes buvo pagrobtas ir penkerius metus praleido korsarų nelaisvėje, jo išgyvenimai atsispindi didelėje dalyje kūrinių. Berberų piratai taip pat yra dažni XIX a. pornografinėse knygose, kaip kad „The Lustful Turk“, kur siužetas dažniausiai būna apie baltųjų moterų pagrobimą į sultono haremą.
Georgijus Bosas

Biografija

G.Boso protėviai – Krymo vokiečiai. 1986 m. baigęs Maskvos energetikos institutą, tarnavo armijoje Tolimuosiuose Rytuose. Vėliau dirbo mokslinio tyrimo institute, mokykloje dėstė matematiką. 1991–1995 m. vadovavo apšvietimo technikos gamyklai.
1995 m. G. Bosas pradėjo politiko karjerą, tapęs Rusijos Valstybės Dūmos nariu, priklausė judėjimo Mūsų namai-Rusija frakcijai. 1998–1999 m. buvo Rusijos Mokesčių tarnybos vadovu, Mokesčių ir rinkliavų ministru J. Primakovo vyriausybėje.
1999–2005 m. vėl buvo Valstybės Dūmos narys, 2003–2005 m. – Dūmos pirmininko pavaduotojas nuo Vieningosios Rusijos partijos frakcijos.
Rusijos prezidento V. Putino 2005 m. rugsėjo 14 d. teikimu, Kaliningrado srities Dūma G. Bosą paskyrė srities gubernatoriumi. Jam vadovaujant srities administracija buvo reorganizuota į vyriausybę, sukurtas srities herbas, vėliava, apdovanojimų sistema. G. Bosas kėlė daug įvairių iniciatyvų: vykdant „Gentainių sugrąžinimo į Rusiją programą“ siūlėsi srityje priimti milijoną persikėlėlių iš NVS ir Baltijos šalių, iki 2008 m. srityje pasiekti Lietuvos ir Lenkijos pragyvenimo lygį, pastatyti Formulė 1 trasą, į sritį pritraukti milijoną turistų, pastatyti metalurgijos fabriką ir geriausią Europoje muzikinį teatrą.
G. Boso valdymo metu srities skola padidėjo dešimt kartų, iki 10,9 mlrd rublių. Dauguma idėjų liko neįgyvendintos. Srities gyventojų nepasitenkinimą sukėlė 70-ties mokyklų ir šeštadalio ligoninių bei gimdymo namų uždarymas, transporto problemos, valdininkų korupcija, pakeltas kelių mokestis. 2010 m. sausio 30 d. Kaliningrade įvyko mitingas, kuriame dalyvavo virš 10 000 žmonių, kuriame buvo reikalauta G. Boso bei tuometinio ministro pirmininko V.Putino atsistatydinimo. Centrinė Rusijos valdžia tai įvertino kaip nesugebėjimą suvaldyti situacijos ir antrai kadencijai 2010 m. pabaigoje G. Boso kandidatūros nebesiūlė.
Baigęs politiko karjerą G. Bosas buvo Rusijos parodų centro direktorių tarybos pirmininkas, nuo 2012 m. vadovauja Rusijos tarpregioninių skirstomųjų elektros tinklų holdingui.
G.Bosas vedęs trečia kartą, turi šešias dukras.
Kampanija (karyba)

Etimologija

Prancūziškas terminas campagne 'kampanija' kilęs iš vėlyv. lot. campania 'lygi vietovė', šis pagal regiono pavadinimą lot. Campania 'Kampanija' (lygus kraštas apie Neapolį), kuris pavadintas pagal lot. campus 'laukas, lyguma'. Tuo tarpu lot. campus siejamas su jam giminingais sen. vok.aukštaičių hamf 'suluošintas', got. hamfs 'sužalotas, suluošintas', gr. kamp 'posūkis, vingis' ir liet. kampas 'kampas; nuošali vieta; kraštas, šalis'.
Žodis kampanija seniau reiškė laikotarpį, kai kariuomenė būdavo ne kareivinėse, o karo lauke, lauko sąlygomis.
Garinė pirtis

Garinė pirtis – pirtis, kurioje garas išgaunamas arba pilant vandenį ar augalų nuovirą ant įkaitusių akmenų, arba milint, t. y., ant žarijų įkaitintus akmenis dedant į kubilą su vandeniu.

Garinė pirtis – baltiška pirtis

Garinė pirtis dažnai painiojama su „turkiška pirtimi“. Tai nieko bendro neturinčios pirtys. Turkiška pirtis yra antikinė terma, kuri buvo perimta iš senųjų graikiškų, vėliau romėniškų, kolonijų, kurių buvo gausu visoje vakarinėje dabartinės Turkijos (Mažosios Azijos) pakrantėje. Garas termoje buvo išgaunamas pilant vandenį ant įkaitusių grindų (po grindų danga buvo karšto oro kanalai).
Garinė pirtis taip pat neturėtų būti vadinama rusiška pirtimi. Garinei pirčiai taikomas terminas lietuviška pirtis arba dar tikslesnis – baltiška pirtis. Šį terminą paremia kalbininkų ir archeologų tyrimai. Kalbininkai suomišką žodį suom. pirtti 'dūminė pirkia' nurodo kaip skolinį iš baltų kalbų. Žodis pirtis yra archajiškas baltiškas terminas. Kad suomiškas žodis pirtti paimtas iš tos pačios reikšmės baltiško žodžio pirtis ('statinys pėrimuisi, maudymuisi') kalbininkams nekelia prieštaravimų. Nežinoma tik kodėl ir kada žodžio reikšmė pirtis (statinys pėrimuisi, maudymuisi) suomių kalboje pasikeitė arba išsiplėtė į dūminė pirkia. Kalbininkai mano, kad baltišką žodį pirtis suomiai galėjo pasiskolinti laikotarpiu nuo II tūkst. pr. m. e. iki I m. e. a.
Tarpukario lietuvių kalbininkas P. Skardžius rusišką žodį rus. баня 'maudykla, vonia, pirtis' kildina iš lot. balneum.
Latvijoje garinė pirtis yra vadinama pirts, bet ne rusiška pirtis.
Pirtis, pagal archeologinių tyrinėjimų duomenis, baltų gentims buvo žinoma dar ankstyvojo žalvario amžiuje (XVIII–V a. pr. m. e.). Kretuono gyvenvietės (XV–XIV a. pr. m. e.) pastate vienas židinys buvo ovalus, 50–70 cm skersmens, viršuje apdėtas akmenimis, tuo tarpu kiti židiniai, šiek tiek įgilinti, be akmenų. Manoma, kad tai galėjo būti apeiginės pirties vieta.
Archajiškąją baltų pirtį slavų gentys galėjo perimti XII–XI a. pr. m. e. asimiliavus Dniepro baltus ir užėmus jų gyventas teritorijas Dniepro upės baseine.
Baltiškos pirties archajiškumas sietinas ir su dar neišnykusiu garo išgavimo būdu – milinimu (ant žarijų įkaitusį akmenį dedant į kubilą su vandeniu). Manoma, kad milinimo būdu akmens amžiuje buvo užvirinamas vanduo.
Gasčiūnų pagrindinė mokykla

Istorija

1904 m. kunigas J. Gaudiešius Gasčiūnų klebonijoje įkūrė slaptą lietuvišką mokyklėlę. 1928 m. pastačius naują pradinę mokyklą, ji tapo aplinkinių kaimų kultūriniu centru. Čia prieglobstį rado jaunimo organizacijos, veikė dramos, šokių kolektyvai. 1949 m. mokykla tapo septynmete, 1962 m. – aštuonmete, nuo 1999 m. – dešimtmete. Nuo 1993 m. vadinasi Gasčiūnų pagrindine mokykla.
Kristinehamnas

Geografija

Kristinehamnas įsikūręs ant Venerno ežero kranto. Miestas yra įsikūrusi tiksliai 250 km nuo Oslo, Stokholmo bei Geteborgo.

Gyventojai

2005 metais mieste gyveno 17 836 žmonės.

Istorija

Miestas įkurtas 1582 m. Miesto statusą gavo 1642 m. Miestas buvo pavadintas Kristinos garbei.
Ibn Batuta

Knyga

Kelionės buvo aprašytos knygoje vadinamoje arab. تحفة النظار في غرائب الأمصار وعجائب الأسفار, angl. A Gift to Those Who Contemplate the Wonders of Cities and the Marvels of Travelling arba tiesiog "Kelionė". Knyga yra vienintelis šaltinis apie Ibn Batutos keliones. Joje aprašomos kelionės po šiaurės ir vakarų Afriką, rytų ir pietų Europą, artimuosius rytus, centrinę Aziją, Kiniją, Indiją ir pietryčių Aziją. Bendras ilgis – ~120 700 km, smarkiai pranoksta Marko Polo kelią.
Nėra nuorodų, leidžiančių manyti, kad Ibn Batuta būtų užsirašinėjęs keliaudamas, tad 29 metus trukusias keliones turėjo atpasakoti iš atminties, remtis kitais šaltiniais. Damasko, Mekos, Medinos, daugelio Palestinos vietų aprašymai aiškiai nukopijuoti iš kitų šaltinių.
Vakarų orientalistai netiki, kad Ibn Batuta aplankė visas aprašytas vietas, teigia, kad Ibn Batuta rėmėsi kitų keliautojų pasakojimais. Mažai tikėtina, kad Ibn Batuta keliavo Volga aukštyn pas Bulgarus, abejojama dėl jo kelionių į Saną, iš Balcho į Bistamą, aplink Anatoliją ir į Kiniją. Nors vietomis istorijos atrodo išgalvotos, knyga pateikia vertingų daugelio vietovių XIV a aprašymų.
Daugelį amžių knyga buvo mažai žinoma net islamo pasauly. XIX a pradžioje rastos ir į vokiečių ir anglų kalbas išverstos teksto santraukos. 1830 m. prancūzų pajėgos Alžyre rado pilnesnius manuskriptus. Jie buvo parvežti į Paryžių, Prancūzijos nacionalinę biblioteką ir išstudijuoti mokslininkų. 1853 m. pradėta leisti keturių tomų knygų serija sudaryta iš arabiško teksto, išsamių komentarų ir prancūziško vertimo. Šis tekstas dabar išverstas į daugelį kalbų, Ibn Batuta išgarsėjo.
Ganeša

Ganeša (skr. गणेश = Ganeśa-) hinduizme – išminties dievas, mokslo, rašto, mokyklų globėjas, žemesniųjų dievų ganų (Šivos palydovų) valdovas. Kiti nuolatiniai jo vardai: Ganapatis (गणपति = Gaṇapati- „pulkų viešpats“), Vighnešvara (विघ्नेश्वर = Vighneśvara- „viešpats kliūčianaikis“), Vinajaka (विनायक = Vināyaka-).
Vedose Ganeša kaip savarankiška dievybė nefigūruoja, o titulas Gaṇapati- priklausė pačiam Šivai, arba Rudrai (pvz., Taitiryja samhitos IV 5.4; Maitrajani samhitos III 1.3). Epuose ir puranose Ganeša – Šivos ir Parvatės sūnus. Jis vaizduojamas žmogaus kūnu, raudonos ar geltonos spalvos, dideliu apskritu pilvu, su keturiomis rankomis ir dramblio galva, iš kurios styro tik viena iltis.
Ganeša nėra vedinė dievybė, greičiausiai kilusi iš ikiarijiškų liaudiškų tikybų. Kultas susiklostė apie V amžių.

Mitologija

Kai kuriose puranose aiškinama, kaip atsirado tokia Ganešos išvaizda aiškinama. Vienoje iš jų pasakojama, jog į Ganešos gimimo šventę užmiršta pakviesti dievą Šanį (planetos Saturno personifikacija); iš keršto šis savo žvilgsniu supleškino kūdikio galvą, ir Brahma tada patarė motinai pritaisyti galvą to gyvūno, kuris pirmas jai pasirodys.
Pasak kito mito, patsai Šiva iš pykčio nupjovęs savo sūnui galvą, kai vaikas neįleido jo į Parvatės kambarį; po to, kad nuramintų savo žmoną, jis pritaisęs prie Ganešos kūno netoliese pasirodžiusio dramblio galvą. Gyvuoja mitas, pasakojantis, jog Ganeša, užrašinėdamas Vjasos diktuojamą „Mahabhartą“, sulaužęs plunksnakotį; stengdamasis nepraleisti nė žodžio, Ganapatis nusilaužęs savo dešiniąją iltį ir ja toliau rašęs „Mahabharatos“ tekstą.
Vieną iltį Ganeša prarado kovoje su Parašurama: Parašurama atėjo aplankyti Šivos, bet Šiva miegojo, o Ganeša atsisakė jį įleisti; tuomet Parašurama metė į Ganešą savo kirvį ir nukirto dešiniąją iltį. Pagal kitą versiją Ganeša pats sau nusilaužė iltį, kovodamas su milžinu Gadžamukha, ir metė ją į savo priešininką; iltis turėjo magiškų galių ir pavertė Gadžamukhą žiurke, kuri tapo kinkomuoju Ganešos gyvūnu (vahana).

Kultas

Dievas Ganeša yra tyrumo, nekaltumo, išminties ir nuolankumo energija. Pagal Sahadža jogą Šri Ganeša valdo pirmąjį energetinį centrą (čakrą) muladharą. Jo simbolis – svastika, bydža mantra – OM. Šri Ganeša mėgsta saldumynus, todėl vienoje iš keturių rankų laiko ladu (indiškas skanėstas). Jam lenkiamasi raudonomis gėlėmis, saldumynais ir kumkumu (raudonąja Indijos uoliena).
Indijoje, Maharaštros regione yra 8 Ganešos svajambhūs. Tai vietos, kuriose iš žemės iškilo akmenys turintys Šri Ganešos formą. Tie akmenys nuo seno laikomi šventais.
Hinduistai Ganešą gerbia kaip išminties dievą ir kliūčių pašalintoją (plg. Ganešos žmonų vardus: Budhė – „protas“ ir Sidhė – „sėkmė“). Ganeša – vienas iš populiariausių indų dievų; Ganešos atvaizdai ir jam skirtos šventyklos plačiai paplitę visoje Indijoje, ypač pietuose.
Hinduistai bhadros mėnesio (rugpjūtis–rugsėjis) šviesiosios mėnulio pusės 4 dieną švenčia Ganešos gimimo dienos šventę Ganešačaturthę. Ganeša garbinamas krumpliais daužant kaktą ir sukryžiuotomis rankomis tampant ausų spenelius.
Baskų pelota

Baskų pelota – XIII a. Ispanijoje atsiradęs rakečių sportas. Buvo įtrauktas į 1900 m. vasaros olimpinių žaidynių programą.
Baskų pelota žaidžiama po vieną arba komandomis po 2 žmones. Kamuoliukas mušamas į sieną ir turi būti atmuštas priešininko po pirmojo žemės palietimo. Priešininkui jo neatmušus, skaičiuojami taškai. Siena sužymėta į 10 zonų, kurios nurodo, kur turi stovėti komandos žaidėjai ir iki kurios linijos turi būti atmušamas kamuoliukas. Žaidžiama su medine rakete lenktu pailgu gaubtu. Dėl didelių greičių žaidžiama su galvos ir alkūnių apsaugomis.
Butrimai

Istorija

XVIII a. priklausė Subačiaus seniūnijai, buvo Pliaterių valda. Vėliau priklausė Subačiaus valstybiniam dvarui. Iki 1915 m. priklausė Ukmergės apskrities Subačiaus valsčiaus Nikiforo seniūnijai, 1919–1946 m. – Panevėžio apskrities Subačiaus valsčiui.

Pavadinimo kilmė

Kaimo pavadinimas kilęs iš asmenvardžio Butrimas.
Lazdynų Pelėdos skveras

Lazdynų Pelėdos skveras – Lietuvos skveras, esantis Vilniuje, Senamiestyje, Bazilijonų, Arklių ir Visų Šventųjų gatvių sankirtoje. Pavadintas rašytojos Lazdynų Pelėdos (1867–1926) vardu. Apie 100 metų, iki XIX amžiaus II pusės, stovėjo Vilniaus Šv. Juozapo sužadėtinio bažnyčia.
Nandrolonas

Nandrolonas – anabolinis steroidas, kuris gali būti naudojamas kaip vaistas osteoporozės ir aplastinės anemijos gydyme. Laikomas dopingu.
Nandrolono vartojimas skatina raumenų augimą, raudonųjų kraujo kūnelių gamybą, kaulų tankumą, stimuliuoja apetitą.

Dopingas

2002 m. Lietuvos kultūristo Rolando Pociaus dopingo mėginyje radus nandrolono jis neteko pasaulio pirmenybių sidabro ir buvo diskvalifikuotas dvejiems metams.
Juozapas Kimbaras

Politinė ir valstybinė veikla

Po kalbos 1793 m. liepos 1 d. sesijoje, kurioje Rusijos imperatorės Jekaterinos II politiką Juozapas Kimbaras pavadino „siekiančia Respubliką paversti Rusijos provincija“, Rusijos Imperijos nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus Lenkijoje Jokūbo Sieverso įsakymu buvo suimtas. Kartu su kitais Lietuvos atstovais buvo išlaisvintas iš arešto tarpininkaujant vyskupui Juozapui Kazimierui Kosakovskiui. Juozapo Kimbaro patriotinę kalbą, pasakytą 1793 m. liepos 15 d. sesijoje, buvo uždrausta spausdinti, tačiau ji paplito šalyje nuorašų pavidalais. Patvirtinus padalijimą, Juozapas Kimbaras be užuolankų pavadino karalių Stanislovą Augustą Poniatovskį išdaviku.

Karinė veikla

Juozapas Kimbaras išliko ištikimas savo pažiūroms - 1794 m. prasidėjus sukilimui, jis tapo Upytės kriminalinio teismo nariu, buvo pašauktas į Lietuvos kariuomenę generolu-adjutantu, o 1794 m. liepos 15 d. Tado Kosciuškos įsakymu paskirtas papulkininkiu.

Šeima

Juozapas Kimbaras buvo vedęs Tado Kosciuškos seserį Oną Kosciuškaitę (lenk. Anna z Kościuszków). Sūnus Anupras Kimbaras (lenk. Onufry Kimbar) Varšuvos kunigaikštystės kariuomenės karininkas.
Plunksninė pliusnė

Aprašymas

Stiebas 3 – 6 cm ilgio, 1 – 3 kartus plunksniškai šakotas. Šakutės išsidėsčiusios vienoje plokštumoje. Lapai skersai banguoti. Vienanamė samana. Sporinė pasislėpusi tarp pericheto lapelių. Sporos subręsta vasarą. Šaltojo klimato juostoje ir kalnuose aptinkama ant uolų, vėsaus klimato juostoje – ant drebulių, vidutinio – ant plačialapių medžių, ypač uosių, kamienų.
Rūšiai gyvuoti svarbus mikroklimatas (pavėsis, drėgmė), todėl nunyksta dėl miškų retinimo (pavienių senų ar ligotų medžių naikinimas). Taip pat samana jautri ir užterštam orui, rūgštiems lietums.

Paplitimas

Aptinkama Europoje, Šiaurės Amerikoje, Azijoje, Naujojoje Zelandijoje. Europoje šio rūšies gausumas mažėja.
Lietuvoje populiacijos įvairaus gausumo. Vietomis aptinkamos ant daugybės medžių, dažniau – ant pavienių. Dažnesnė Šiaurės Lietuvoje. Nors plunksninės pliusnės ir gana plačiai paplitusios, tačiau dėl kertamų miškų mažėja jų populiacijų kiekis, dydis ir gyvybingumas. Įrašytą į Lietuvos raudonąją knygą kaip pažeidžiama rūšis.

Šaltiniai

Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė“, 2007. psl. 361. ISBN 978-9955-692-71-3
Apotecis

Apotecis (sen. gr. apothēkē – sandėlis, saugykla) – atviras kerpių ir aukšliagrybių vaisiakūnis.
Būna bekotis, kotuotas, lėkštelės, taurelės, dubenėlio, disko pavidalo, netaisyklingais kraštais, kartais raukšlėtas. Viršutinį sluoksnį, vadinamą himeniu, sudaro statmenai apatiniajam sluoksniui išsidėstę aukšliai su sporomis. Apatinį sluoksnį, vadinamą hipoteciu, sudaro susiraizgę hifai.
Džiuginėnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis, dar vadinamas Džiugo kalnu, yra balno pavidalo, įrengtas atskiroje kalvoje, Durbinio kairiajame krante. Jį iš vakarų, pietų ir rytų supa upelio slėnis ir pelkės. Šlaitai 9–11 m aukščio. Aikštelė 45 x 20 m dydžio, iš pietų ją juosia 1,5 m pylimas. Aikštelės rytiniame pakraštyje buvo 6 m skersmens duobė, kurioje 1967 rasta ankstyvosios lipdytos brūkšniuotu paviršiumi keramikos. Pasak padavimų, piliakalnis yra senovės žemaičių didvyrio Džiugo, kovojusio su kryžiuočiais, kapas.
Piliakalnio šiaurės rytų ir šiaurinėje papėdėje yra senovės gyvenvietė, tyrinėta 1993 m., 1999 m. ir 2005 m. Joje rastas iki 1,5 m storio kultūrinis sluoksnis, židinių, medinio šulinio liekanos, geležinė diržo sagtis, žalvarinis žiedas, lygios ir žiestos, bangelėmis puoštos keramikos, gyvulių kaulų. 200 m į pietryčius nuo piliakalnio, už Durbinio upelio yra XI a. - XII a. Siraičių kapinynas, tyrinėtas 1956–1957 m. Kapinyne 1901 m. buvo rastas XI a. – XII a. daiktų lobis-auka ar simbolinis kapas.

Aplinkiniai piliakalniai

Alsėdžių piliakalnis 15 kmDaubarių piliakalnis 33 km
Buožėnų piliakalnis 5 kmRenavo piliakalnis 24 km
Gyvolių piliakalnis 31 kmStanelių piliakalnis 15 km
Gelindėnų piliakalnis 11 kmBuišų piliakalnis 21 km
Kalnėnų piliakalnis 3 kmStalgėnų piliakalnis 19 km
Lekemės piliakalnis 18 kmLauko Sodos piliakalnis 8 km
Paplienijos piliakalnis 15 kmGetautės piliakalnis 11 km
Šatrija 25 km
Dvidešimt centų

Dvidešimt centų, Dvidešimt kapeikų – bulvarinis laikraštis, leistas 1990–1994 m. Kaune.

Istorija

Pirmieji numeriai išėjo kaip laikraščio „Vasario 16“ priedas „Dvidešimt kapeikų“ (tiražas apie 110 000 egz.; išėjo 23 numeriai), vėliau laikraščio „Vasaris“ (nuo 1991 m. – „Europa“) priedas. Tiražas 1990 m. – 52 500 egz., 1994 m. – 25 000 egz.
Talukanas

Istorija

Senąjį miestą vakariniame krante aplankė Markas Polas 1275 m.
1603 m. Talukane lankėsi Bento de Góis, kuris keliavo iš Kabulo į Jarkantą.
Talukanas buvo paskutinis didelis miestas, užimtas Talibano 2001 m. sausį. Per apgultį šimtai žmonių žuvo, daug vietinių pabėgo į Pandžširo slėnį. Šiaurės aljanso kariai sustabdė Talibano puolimus į šiaurę ir rytus nuo miesto, bet jo neatkariavo. 2001 m. lapkritį Šiaurės aljanso kariai apgulė Talukaną ir dešimtis puštūnų nužudė.
Elektrokardiografija

Elektrokardiografija – elektrofiziologijos metodas, kai specialiu prietaisu – elektrokardiografu – užrašoma širdies ląstelių sukurto suminio elektros lauko potencialo kitimo kreivė, pagal kurios ypatumus sprendžiama apie širdies veiklą.

Elektrokardiograma

Iš elektrokardiogramoje užrašomų duomenų kardioelektrofiziologijoje gali būti diagnozuojami organizmo sutrikimai, potencialių ligų požymiai, simptomai. Šîrdies elektrinio sužadinimo ir impulso sklidimo elektromechaninis modelis bei jo dinaminis atspindėjimas yra pateiktas http://en.wikipedia.org/wiki/Image:ECG_principle_slow.gif
Kęstutis Mažeika

Biografija

2000 m. baigė Marijampolės 6-ąją vidurinę mokyklą. 2006 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją (LVA), įgijo veterinarijos gydytojo specialybę. Studijuodamas dalyvavo studentų ir jaunimo organizacijų veikloje. Po studijų dirbo LVA Karjeros centro vadovu. 2013 m. apgynė daktaro disertaciją iš žemės ūkio mokslų srities.
2015 m. buvo išrinktas į Marijampolės savivaldybės tarybą, yra Aplinkos apsaugos komiteto pirmininkas.
2009 m. tapo ūkininku (užsiima augalininkyste, bitininkyste, dekoratyviniais paukščiais). Yra Lietuvos žemės savininkų sąjungos tarybos narys, Kauno žvejų draugijos pirmininko pavaduotojas.
Trečiojo asmens šaudyklė

Trečiojo asmens šaudyklė (angl. Third-person shooter, TPS) – 3D kompiuterinių veiksmo žaidimų žanras, kuriame žaidėjo veikėjas matomas ekrane iš trečiojo asmens perspektyvos. Tokio žanro žaidimuose daugiausi vyrauja šaudymas.

Žaidimo struktūra

Tai trimačių kompiuterinių žaidimų, kurie pastaruoju metu įgavo daug reikšmingumo (ypač žaidimų konsolėse), tipas. Žanras apjungia pirmojo asmens šaudyklės šaudymo elementus su 3D platformer žanro žaidimams būdingais šokinėjimo ir galvosūkių sprendimo elementais bei paprasta artimos kovos sistema iš brawler žanro žaidimų. Trečiojo asmens šaudyklės beveik visuomet pasižymi pagalbinio taikymosi savybe, kadangi prisitaikyti žiūrint iš trečiojo asmens perspektyvos yra sudėtinga. Dauguma taip pat turi ir pirmojo asmens perspektyvos vaizdą, kuris suteikia galimybę šaudyti tiksliais šūviais ar dairytis tam tikrų aplinkos detalių, kurių paprastai neįmanoma aptikti žiūrint iš numatytos žaidimo kameros pozicijos. Daugeliu atveju žaidėjas turi stovėti ramiai, kad galėtų pasinaudoti iš pirmojo asmens perspektyvos matomu vaizdu.

Sąryšis su pirmojo asmens šaudyklėmis

Tokie žaidimai yra glaudžiai susiję su pirmojo asmens šaudyklėmis, kurie taip pat susieja žaidėjo perspektyvą su avataru, bet visgi abu žanrai skiriasi viens nuo kito. Pirmojo asmens perspektyva žaidėjui leidžia taikytis ir šaudyti jų avatarui neužstojant regimo vaizdo, tuo tarpu trečiojo asmens šaudyklėse avataras matomas „iš už peties“ arba „iš už nugaros“. Tokiu būdu trečiojo asmens perspektyva žaidimo dizaineriui leidžia sukurti detalesnį avatarą, o žaidėjui suteikia panašų į filmo žiūrėjimo jausmą. Priešingai, pirmojo asmens perspektyva leidžia žaidėjui labiau pasinerti į žaidimo pasaulį.
Skirtinga perspektyva taip pat turi įtakos ir pačiai žaidimo eigai. Trečiojo asmens šaudyklės žaidėjui suteikia platesnį matymo lauką. Toks matymo laukas palengvina veikėjo sąveiką su jį supančia aplinka, kaip, pvz., taktinio prisidengimo nuo ugnies lauko panaudojimas „Gears of War“ žaidime, arba brovimasis siaurose patalpose. Taigi trečiojo asmens perspektyva labiau tinka sąveikaujant su žaidimo pasaulio objektais, kaip pvz., laipiojimas ant platformų, grumtynės artimoje kovoje arba transporto priemonės vairavimas. Tačiau trečiojo asmens perspektyva gali kliudyti užduotyse, kurios reikalauja tikslaus taikymosi. Tai kartais kompensuojama platesne ir erdvesne aplinka.
Riba tarp pirmojo ir trečiojo asmens šaudyklių ne visuomet yra aiški; kai kuriuose žaidimuose, kaip, pvz., „Halo: Combat Evolved“, „PlanetSide“ ar „Deus Ex: Human Revolution“, vietomis (vairuojant, dengiantis nuo ugnies lauko ir pan.) naudojamos abi perspektyvos.
Elena Davidavičienė

Biografija

1987 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, ekonomistas organizatorius.
1997–2011 m. Širvintų rajono savivaldybės administracijos direktorė.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė. 2011 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narė, mandato atsisakė. 
Sutuoktinis Stepas, vaikai Arūnas, Marius.