google/wiki40b huggingface dataset:
Eglė Jurgaitytė

Biografija

Baigė Dvarčionių pradinę mokyklą, Balio Dvariono muzikos mokyklą, Vilniaus Simono Daukanto gimnazijoje. Šiuo metu atlikėja studijuoja.
Nuo 2002 m. dainuoja, dalyvauja muzikiniuose konkursuose, koncertuose, festivaliuose. Vokalinio dainavimo mokytoja Nijolė Maceikaitė. Prodiuseris – Raigardas Tautkus. Koncertavo Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, kituose Lietuvos miestuose. Festivaliuose ir konkursuose Lietuvoje bei užsienyje pelnė įvairių apdovanojimų.
2005 m. dalyvavo festivaliuose „Mes-Pasaulis“ ir „Vilniaus Talentai 2005“. Įvertinta Berlyne vykusiame konkurse.
2007-2008 m. dalyvavo LTV organizuojamame „Mažųjų žvaigždžių ringe 3“ ir tapo šio konkurso finaliste.
2008 m. lapkričio mėn. 22 d. Kipre atstovavo Lietuvai 6-ajame konkurse Vaikų Eurovizijos dainų konkurse, su savos kūrybos daina „Laiminga diena“ ir užėmė 3 vietą.
2010 m. TV3 muzikinio chorų konkurso „Chorų karai“ Vilniaus choro „generolė“ (atlikėja, pasirodanti kartu su choru; choro vadovė Viktorija Kalpokaitė, „HEY“ choro vadovė).
Walter Röhrl

Karjera

Būdamas 16 metų, Riolis pradėjo dirbti Rėgensburgo vienuolyne ir netrukus tapo vienuolio vairuotoju, nuvažiavusiu 120 000 km. Mėgo aktyvų sportą, tokį kaip slidinėjimas, todėl 1968 m. buvo pakviestas sudalyvauti savo pirmajame ralyje.
Pasaulio ralio čempionate V. Riolis buvo žinomas aštuntajame ir devintajame dešimtmečiuose, keturis kartus laimėjęs Monte Karlo ralį su keturiais skirtingais automobiliais. Jo ilgametis šturmanas buvo Kristianas Gaistdiorferis. 1980 m. Pasaulio ralio čempionatą laimėjo vairuodamas Fiat 131 Abarth. Dar įspūdingesnę pergalę pasiekė 1982 m. čempionate, kai sugebėjo pasipriešinti Mišelės Mouton pilotuojamai keturių varomųjų ratų Audi Quattro, kai pats vairavo seno modelio, galiniais varomaisiais ratais Opel Ascona 400. Tuo pat metu jis tapo ir Afrikos ralio čempionato nugalėtoju.
1983 m. jis prisijungė prie Lancia komandos, kur pilotavo naują, galiniais ratais varomą Lancia 037. 1984 m. persėdo į keturias varomaisiais ratais Audi Quattro, kuri buvo gaminama jo gimtojoje žemėje – Bavarijoje.
Vis dar dalyvaudamas aukščiausio lygio varžybose jis nebepatekdavo tarp pajėgiausių čempionato vairuotojų. Iki šiol yra laimėjęs 14 Pasaulio ralio čempionato etapų.
V. Riolis yra talentingas lenktynininkas, Nikio Laudos pavadintas „Ratų genijumi“. 1992 m. 24 valandų Niurburgringo lenktynėse naktį buvo tankus rūkas ir stiprus lietus, bet V. Riolis važiavo nemažindamas tempo. Vis tik lenktynės kelioms valandoms buvo nutrauktos.
Italijoje jis buvo išrinktas Šimtmečio ralio vairuotoju. 2000 m. lapkritį Prancūzijoje buvo išrinktas Tūkstantmečio ralio vairuotoju. Žiuri susidedanti iš 100 pasaulyje žinomų motosporto ekspertų išrinko jį Geriausiu visų laikų ralio vairuotoju Italijoje.
Suvalkų-Mozūrijos popiežiaus Jono Pauliaus II aukštesnioji mokykla

Suvalkų-Mozūrijos popiežiaus Jono Pauliaus II aukštesnioji mokykla (lenk. Wyższa Szkoła Suwalsko-Mazurska im. Papieża Jana Pawła II w Suwałkach) - popiežiaus Jono Pauliaus II (1920-2005) vardo aukštesnioji mokykla Suvalkų mieste. Mokykla atidaryta 1997 metais. Įsikūrusi adresu ul. M. C. Skłodowskiej 5.
M62

M62 – magistralinis krovininis šilumvežis, naudojamas 1435 mm ir 1520 mm vėžės pločio geležinkeliuose.
Šilumvežis gamintas nuo 1965 m. iki 1990 m. pradžios. Daugiausia skirtas buvusios TSRS ir kitomis socialistinio bloko šalims.
Vanevo Marijos Dangun Žengimo bažnyčia

Istorija

Pirmą kartą XV a. minima šioje vietovėje stovėjusi bažnyčia. 1511 m. Vilniaus vaivada Mikalojus Radvila II fundavo naujos medinės bažnyčios statybas. 1798 m. buvo pastatyti naujos mūrinės bažnyčios pamatai, bet bažnyčia buvo baigta statyti tik 1887 metais. 1944 m. buvo sugriauta 90% bažnyčios. Iki 1950 m. bažnyčia buvo galutinai atstatyta. 1988 m. kovo 11 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Hainanas

Geografija

Salą nuo žemyninėje dalyje esančio Leidžou pusiasalio skiria Čiongdžu sąsiauris (瓊州海峽). Sala kalnuota, aukščiausia vieta – Udži k. (五指山) 1867 m. Klimatas musoninis; drėgnas. Vidutinės sausio–vasario mėnesių temperatūros 16–21 °C, liepos–rūgpjūčio 25–29 °C. Išskyrus kalnus, paros temperatūros amplitudė retai viršija 10 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 1500–2000 mm. Rytinė salos dalis dažnai nukenčia nuo taifūnų. 70 % metinio kritulių kiekio iškrenta taifūnų ir vasaros liūčių metu. Hainano saloje daug trumpų, vandeningų upių, tekančių nuo kalnų į jūrą. Ilgiausia upė – Nandu (ilgis 314 km). Yra keletas ežerų bei Songtao vandens saugykla.

Demografija, kultūra, turizmas

Dauguma gyventojų (83 %) yra chanių (han) tautybės, yra nemažai žmonių, priklausančių etninėms miao (16 %) ir li (0,8 %) grupėms, artimoms vietnamiečiams. Vyraujanti religija – budizmas, yra musulmonų ir krikščionių. Hainane gyvenantys chaniai kalba Minnan kinų kalbos dialektu arba jo atmaina, vadinama „Hainanietiška“. Dauguma vietinių supranta Kantono kalbą. Li, miao ir džuangai turi savo kalbas.
Turistai į Hainaną dažnai vyksta dėl gamtos, vaizdingų paplūdimių, karštųjų versmių, švaraus oro. Sostinėje Haikou yra įdomių istorinių objektų: pavyzdžiui, Penkių valdininkų šventykla. Haikou – stambus uostas, taip pat vadinamas Kokosų miestu. Taip pat turistų lankomi yra Siujingo fortas, statytas 1891 m., populiaraus Ming dinastijos valdininko Haižui kapavietė.
2005 m. balandžio 24 d. Sanja mieste atidengta 108 m aukščio Budos statula – aukščiausia pasaulyje. Ceremonijos metu vienbalsę maldą kalbėjo 108 vienuoliai.
Suvalkų Dievo Gailestingumo dekanatas

Suvalkų Dievo gailestingumo dekanatas (lenk. Dekanat Suwałki - Miłosierdzia Bożego) – tai vienas iš 21 katalikų, Luko vyskupijos dekanatų. Dekanas ks. Antoni Bednarski, vicedekanas ks. Tadeusz Antonowicz. Suvalkų apskrityje taip pat dar yra Pilypavo dekanatas, Suvalkų Šv. Dvasios dekanatas ir Suvalkų Šv. Benedikto ir Romualdo dekanatas.
Bignose: The Caveman

Istorija

Jūs kontroliuojate pagrindinį veikėją – Didžianosį (Bignose). Šis yra baisiai alkanas. Deja, pavalgyt jis galės tik perkeliavęs 4 salas.

Žaidimo pasaulis

Žaidime vyrauja 4 salos, o kiekvienoje saloje yra net po 7 lygius. Kiekvieno lygio pabaigoje Didžianosis turi nugalėti po stipresnįjį priešininką - bosą.

Rojaus sala

Ši sala taip pavadinta dėl savo nesudėtingumo. Čia vyrauja lygiai su mažai kliūčių.

Pabaisų sala

Ši sala jau gerokai sudėtingesnė lygiais. Lygiai pilni įvairių kliūčių, kurie Didžianosiui gali atimti gyvybę. Pavyzdžiui, čia gausu vandens telkinių, pro kuriuos galima praeiti tik per vėžlių, kurie tai panyra, tai išnyra, kiautus. Didžianosis plaukti negali, todėl neapskaičiavęs vėžlių veiksmų ir įkritęs vandenin, tuojau nuskęsta. Taip pat saloje yra gudriai skraidančių vabzdžių. Salos olos dar nesvetingesnės: nuo stalaktitų laša žalingi lašai, stalagmituose esti pasislėpusių pelių, o olų boso - kirmino, veiksmus reikia perprasti (arba tiesiog spėti), tik tada be burtų galima bus jį įveikti. Be to, olose itin daug lavos daubų.

Siaubo sala

Ši sala dar sudėtingesnė lygiais. Čia dar daugiau gudrių gyvių, o lygiuose dar daugiau kliūčių. Kai kurie veikėjai dažnai apgauna savo nepastebimumu (kaip, pavyzdžiui, raudonasis skorpionas). Taip pat salos čia dar nesvetingesnės: stalaktituose pasislėpę aštrūs varvekliai, krentantys, pajutę Didžianosį.

Chaoso sala

Ši sala sudėtingiausia lygiais. Tai finalinė sala.

Žaidimo veikėjai

Žaidime gausu įvairiausių gyvų padarų: pradedant pačiu Didžianosiu ir keliais pardavėjais, baigiant Didžianosio priešininkais: dinozaurais, priešistorinėmis žuvimis, pabaisomis ir priešistoriniams laikams nederančiomis pelėmis ir varlėmis.
Jonas Koncevičius

Jonas Koncevičius (1835 m. spalio 26 d. Šeduva – apie 1916 m. Talsai, Latvija) – Lietuvos tautosakininkas, bibliografas, istoriografas.

Biografija

1857 m. baigęs Šiaulių gimnaziją dirbo namų mokytoju Kauklių dvare prie Pušaloto. 1858–1862 m. studijavo Maskvos universiteto istorijos ir filologijos fakultete, su kitais studentais lietuviais sukūrė nelegalų būrelį, kurio tikslas buvo rengti elementorius lietuvių kalba, Lietuvos istorijos ir kitus vadovėlius. Apie 1862 m. leido rankraštinį laikraštį, kurio moto kol saulė užtekės, rasa akis išės. Nuo 1863 m. dėstė Rygos gimnazijoje, nuo 1869 m. gyveno Talsuose.

Mokslinė veikla

A. Juškos paragintas rinko tautosaką, lietuvių k. žodžius ir atidavė J. Juškai. Bendradarbiavo leidiniuose „Aušra“, „Lietuvių laikraštis“, Varpas, „Vilniaus žinios“, „Ūkininkas“, „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga“. Tilžėje leistame leidinyje „Mitteilungen der Litauschen literarischen Gesellschaft“ skelbė lietuvių tautosaką, straipsnius lietuvių ir latvių kalbų klausimais, išspausdino A. Becenbergerio XVI a. – XVII a. lietuvių spaudos apžvalgos papildymą (t. 1, sąs. 3, 1880 m.) ir XIX a. Rusijos teritorijoje iki spaudos draudimo lietuvių kalba išleistų knygų sąrašą „Medžiaga lietuvių bibliografijai“ (t. 2 sąs. 7, 1883 m.). Rengė spaudai lietuvių chrestomatiją (rankraštis neišliko). Pasirašinėjo slapyvardžiais ir kriptonimais: I. K. S., Šeštokas J. K., Šeduvietis, Leišis S.
Civilinė aviacija

Civilinė aviacija (angl. Civil aviation) – viena iš dviejų pagrindinių aviacijos rūšių. Ją sudaro visų ne karinių orlaivių naudojimas asmeniniams ar komerciniams tikslams. Asmeniniais tikslais naudojama aviacija vadinama bendrąja aviacija, o komerciniais tikslais aviacija užsiima oro linijų bendrovės.
Visi pagal grafiką skraidantys orlaiviai priklauso komercinei aviacijai, tačiau bendroji aviacija dar skirstoma į komercinę ir privačią veiklą. Įprastai pilotai, orlaiviai ir organizacijos turi gauti specialius leidimus komercinėms operacijoms.
1944 m. gruodžio 7 d. JAV kvietimu Čikagoje susirinkę 52 šalių atstovai pasirašė vadinamąją Čikagos konvenciją, padėjusią pamatus Tarptautinei civilinės aviacijos organizacijai (toliau ICAO). Ji šalių požiūriu turėjo užtikrinti veiksmingą valstybių bendradarbiavimą ir tuo metu būtiną tarpusavio supratimą, kuris tebėra aktualus ir iki šiol. ICAO Asamblėja savo A29-1 rezoliucija gruodžio 7-ąją paskelbė Tarptautine civilinės aviacijos diena, kuri kasmet minima visose ICAO šalyse.
Pasaulio banko duomenimis civilinės aviacijos naudotojų kasmet vis auga. 2015 m. pasaulinių keleivių skaičius pasiekė 3,4 milijardus. Tuo pačiu registruotų orlaivių pakilimų skaičius sudarė 33 milijonus.

ICAO

Didžioji dalis pasaulio šalių priklauso ICAO, kurią 1947 m. įkūrė JTO. Ši organizacija nustato tarptautines normas, koordinuoja aviacijos vystymą, reguliuoja saugių ir efektyvių skrydžių sritis.
Vidmantas Kastytis Bentkus

Vidmantas Kastytis Bentkus (1949 m. liepos 28 d. Šilutėje – 2010 m. birželio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos matematikas tikimybininkas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija

1973 m. baigė Maskvos M. Lomonosovo universitetą, 1977 m. ten pat apsigynė fizikos-matematikos mokslų kandidato disertaciją. Nuo 1986 m. – fizikos ir matematikos mokslų daktaras.
Nuo 1977 m. dirbo Matematikos ir informatikos institute, nuo 2001 m. dar ir Nijmegeno universitete (Olandija). 1991–2000 m. dar dirbo Bylefeldo universitete (Vokietija), 2001–2002 m. Makso Planko institute (Vokietija).
Tikimybių teorijos srityje pasiekė stebėtinų rezultatų pasauliniu mastu. Svarbiausi darbai iš funkcinės analizės, tikimybių teorijos ir skaičių teorijos.
Germanizmas

Germanizmas – skolinys iš germanų kalbų.
Pirmieji skoliniai iš vokiečių kalbos į lietuvių kalbą pateko XIII – XIV a. Kai kurie germanizmai galėjo būti gauti tarpininkaujant prūsų kalbai, nes prūsai kurį laiką gyveno greta gotų ir šiedvi tautos palaikė glaudžius kontaktus. Germanizmų skaičius lietuvių kalboje maždaug tris kartus mažesnis negu slavizmų, germanizmai sudaro apie 0,5% bendrinės kalbos žodyno. Iš dažnesnių dabartinėje lietuvių kalboje vartojamų germanizmų minėtini: amatas (plg. vidurio vokiečių aukštaičių am(m)et), budelis (plg. vokiečių žemaičių boddel), bulius (plg. vidurio vokiečių žemaičių bulle), durpė (plg. vokiečių žemaičių turf), kalkės (plg vokiečių k. Kalk), kunigas (plg. vokiečių aukštaičių kuning), pinigas (plg. vidurio vokiečių žemaičių pennig), skydas (plg. vokiečių aukštaičių scit), vertas (plg. vokiečių k. wert) ir kt.
Futa Toro imamatas

Istorija

Fulbiai tukulerai šiose vietose gyveno nuo senų laikų ir buvo sukūrę regione Tekrūro bei Denankės karalystes. Nuo XVI a. jų tradicinę kultūrą stipriai paveikė islamas, dėl ko susiformavo dabartinės fulbių vertybės ir kultūra. Denankės monarchai, nepaisydami stipraus islamo plitimo, išlaikė ir propagavo afrikietišką religiją, taip sukeldami įtampą tarp musulmoniškų ir pagoniškų krašto gyventojų.
XVII a. ši įtampa visame Senegambijos regione peraugo į fulbių džihadą, kurį propagavo radikaliai nusiteikę musulmonai. Jo kūrėjai buvo Futa Toro musulmonų mokslininkų klasė, vadinamieji torodbiai, įtakojami berberų musulmonų iš šiaurės. 1677 m. jie bandė įvykdyti perversmą Denankėje, bet jam nepavykus migravo į pietus. Čia, įsitvirtinę Bambuko ir kitose aukštumose, jie toliau vystė radikaliojo islamo idėjas.
Pačioje XVII a. pabaigoje džihadistai įkūrė musulmonišką teokratinę Bundu valstybę, o 1725 m. jie paėmė valdžią Futa Džalone toliau pietuose. Jų įtaka ilgainiui grįžo ir į Denankę, kur musulmonai, vadovaujami Suleimano Baalio 1769 m. pradėjo perversmą. 1776 m. jiems pavyko nuversti Denankės valdančiąją dinastiją, tačiau mirus Suleimanui, valdžią perėmė Abd al-Kaderis.
Taip įkurta Futa Toro valstybė, kurios valdymas buvo tvarkomas teokratiniu principu. Valdovai titulavosi imamais, kurie fulbių kalba vadinosi almaami. Imamais galėjo tapti tik dviejų giminių, Lih ir Wan, atstovai. Jie buvo renkami įtakingų vietos vadų jaggorde, kurie sudarė pastovią rinkimų tarybą.
Nauja valstybė buvo agresyviai nusiteikusi kaimynių atžvilgiu, siekdama plėsti radikalųjį islamą. Ji nugalėjo musulmoniškas valstybes šiaurėje – Trarzą ir Brakną, kariavo su Kajoru ir Vaalo pietuose. Futa Toro dėka fulbių džihado idėjos plito tolyn į rytus, į Vakarų Sahelį.
Po pirmojo almaami mirties centrinė valdžia sumenko, galią įgijo vietiniai vadai. Imamas išlaikė nominalią valdžią tik šalies centre. Be to, XIX a. viduryje Futa Toro imamatas atsidūrė tarp dviejų augančių galybių – prancūzų vakaruose ir džihadistinės Tukulerų imperijos rytuose. Pastarosios grėsmė ir nuolatiniai siaubiamieji žygiai privertė Futa Toro vadus gerinti santykius su prancūzai ir ilgainiui tapti priklausomais nuo jų.
1857 m. prancūzai apgynė Futa Toro nuo Tukulerų imperijos valdovo Umaro Talio, bet tai reiškė prancūzų įsitvirtinimą šalyje. Tai buvo oficialiai padaryta 1860 m. sutartimi, kuria prancūzai ir Umaras Talis pasidalino Sahelį, Futa Torą pripažįstant pirmiesiems. Kuomet 1891 m. mirė paskutinis imamas Abd al-Bubakaris, prancūzai inkorporavo Futa Toro į Senegalo koloniją.
Tarptautinė fonetinė abėcėlė

Tarptautinė fonetinė abėcėlė (angl. International Phonetic Alphabet, IPA) arba TFA yra abėcėlinė fonetinio žymėjimo sistema, paremta lotynų abėcėle. Ją sukūrė Tarptautinė fonetikos asociacija, siekdama sunorminti įvairių kalbų garsų užrašymą.  Tarptautinę fonetinę abėcėlę naudoja leksikografai, žmonės, kurie moko(si) užsienio kalbų, kalbotyrininkai, kalbos ir kalbėsenos patologai, dainininkai, aktoriai, dirbtinių kalbų kūrėjai bei vertėjai.
TFA sukurta taip, kad pavaizduotų tik tas kalbos savybes, kurias turi šnekamoji (oralinė/vokalinė) kalba: kalbos garsus, fonemas, intonaciją ir žodžių bei skiemenų išskaidymą. Tam, kad būtų atskirtos papildomos savybės kaip griežimas dantimis, šveplavimas ar garsai, sukuriami su kiškio lūpa ar vilko gomuriu, gali būti naudojamas išplėstas simbolių rinkinys, vadinamas TFA papildymu (angl. Extensions to the IPA).
TFA simboliai yra sudaryti iš vieno arba daugiau elementų, priskiriamų dviem tipams: raidės ir diakritiniai ženklai. Pavyzdžiui, anglų kalbos raidė 〈t〉 TFA sistema gali būti užrašyta viena raide – [t], arba raide su diakritiniu ženklu – [t̺ʰ]. Tai priklauso nuo to, kaip tiksliai jos tarimą norima užrašyti. Dažnai foneminei transkripcijai naudojami pasvirieji brūkšniai, todėl /t/ yra mažiau tikslu nei [t] ar [t̺ʰ] ir, priklausomai nuo kalbos ir konteksto, gali reikšti abu garsus.
Retkarčiais Tarptautinė fonetikos asociacija prideda, panaikina ar pakeičia tam tikras raides ar diakritinius ženklus. Po paskutinio pakeitimo 2005 m. TFA turi 107 raides, 52 diakritinius ir 4 prozodinius ženklus. Visi jie pavaizduoti TFA tinklalapyje.
Macistas, Spartos gladiatorius

Turinys

69-ieji mūsų eros metai. Romos imperiją valdo Vitelijus, tingus ir nuolatines intrigas keliantis imperatorius. Macistas – geriausias šalies gladiatorius, turintis malonę imperatoriaus ir jo žmonos akyse, tačiau tik tol, kol susipažįsta su jauna krikščione Silvija. Kuomet ši ir jos tikėjimo broliai suimami, Macistas, padedamas kurtizanės Olimpijos, padeda jiems pabėgti...
Auleliai

Istorija

1923 m. buvo 28 ūkiai.
Laisvoji mintis (JAV)

Istorija

Leido bendrovė „Laisvoji mintis“. Išėjo 60 numerių. Leido priedą „Jaunimo sapnai“.
Redagavo Karolis Račkauskas-Vairas, Jonas Šliūpas, Zigmas Vitkauskas (Čikagoje).
Chonu

Istorija

Chonu gyvenvietė įkurta 1931 m.
Sadovnės valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837-1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Bojevas, Grabinai, Kocelnikas, Kolodzionžas, Kolodzionž Ribiai, Kolonija Zlotkai, Krupinskiai, Možičin Vlošcianskai, Možičin Vlukai, Ocentė, Oželekas, Platkovnica, Ražnai, Sadolešas, Sadovnė, Suikuvekas, Sokulka, Šinkažizna, Vilčogembai, Zalesiai, Zažetka, Zelenecas, Zlotkai.
Vilniaus Sofijos Kovalevskajos vidurinė mokykla

Istorija

Vilniaus 49-oji vidurinė mokykla atidaryta 1980 m. rugsėjo 1 dieną. Pats didžiausias moksleivių skaičius – 1100. Iki 1993 m. mokykla dirbo dviem pamainom. 1987 m. mokykloje įvestas pagilintas matematikos mokymas nuo 9 klasės, nuo 1991 m. pagilintas dailės mokymas nuo 2 klasės, nuo 1997 metų – pagilintas lietuvių kalbos mokymas nuo 5 klasės.
Vilniaus 53-oji vidurinė mokykla atidarė duris 1982 m. rugsėjo 1 d. Pirmas direktorius – P. Petrulis. Mokykloje buvo 2165 moksleivių, dirbo 116 mokytojų. 1985 m. lietuviškos klasės perėjo į naują 56-ąją vidurinę mokyklą ir 53-oji vidurinė mokykla tapo rusiška, direktore paskirta Nadežda Beržanskaja. Nuo 1988 m. mokykloje įvestas pagilintas vokiečių kalbos mokymas.
1998 m. 49-ajai vidurinei mokyklai, prie jos prijungus 53-ąją vidurinę mokyklą, suteiktas Sofijos Kovalevskajos vidurinės mokyklos vardas. Po sujungimo S. Kovalevskajos mokykla išsaugojo geras tradicijas: pagilintą matematikos, dailės, lietuvių kalbos, vokiečių kalbos, pravoslavų religijose mokymą. Nuo 1999/2000 m. mokykla dalyvavo profilinio mokymo eksperimente. 11-osios klasės renkasi humaritarinę ar realinę pakraipą.
2002 m. prie S. Kovalevskajos vidurinės mokyklos prijungta „Verdenės“ vidurinė mokykla. Buvusi 52-oji vidurinė mokykla įkurta 1981 m. Didžiausias šios mokyklos mokinių skaičius – 1300. Iš pradžių mokykla buvo rusų-lietuvių. Mokykla dalyvavo profilinio mokymo eksperimente. Veikė 7-metė muzikos studija, estetinio ugdymo studija, sujungusi vaizduojamąją dailę, muziką, šokius ir vaidybą. Dirbo folkloro ansamblis „Arinuška“, vaikų teatras „Žaliasis žibintas“, radijo būrelis. 1998 m. Vilniaus 52-ajai vidurinei mokyklai suteiktas „Verdenės“ vardas. 2009 m. mokykla buvo renovuota.
Burundžio genocidas

Nuo Burundžio nepriklausomybės 1962 m. šalyje vyko du genocido atvejai – 1972 ir 1993 m. 1972 m. tutsių vadovaujama armija išžudė hutus, o 1993 – hutai masiškai žudė tutsių gyventojus. Šios žudynės buvo ištirtos Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos 2002 m.

1972 m. genocidas

Šeštame dešimtmetyje Burundyje buvo 86 procentai hutų, 13 – tutsių ir 1 – tva tautybės gyventojų, tačiau visu šiuo laikotarpiu tutsiai užėmė vadovaujamas pareigas politikoje ir kariuomenėje. Po pirmųjų 1965 m. rinkimų parlamento daugumą laimėjo hutai, tačiau šalies karalius Ntare V parlamentui vadovauti paskyrė vieną savo draugų iš tutsių. Tai labai supykdė hutus ir jie surengė valdžios perversmą. Karalius pasitraukė iš šalies, tačiau perversmas buvo nesėkmingas.
1972 m. balandžio 27 d. šalies pietuose hutai pradėjo riaušes prieš valdančiuosius tutsius. Jie žudė visus sutiktus tutsius bei hutus, kurie nesutikdavo prisijungti prie riaušių. Šių atvejų metu buvo nužudyta iki 1 200 žmonių.
Netrukus po šių įvykių šalies vyriausybė ėmėsi atsako ir kariuomenė daugumoje šalies miestų nužudė iki 210 000 hutu kilmės gyventojų. Keli šimtai tūkstančių buvo priversti palikti šalį ir išsikėlė į kaimynines šalis, daugiausiai Tanzaniją.

1993 m. genocidas

1990 m. spalį Ruandos tremtiniai, daugiausiai tutsiai, ilgus metus tarnavę Ugandos kariuomenėje, įsiveržė į Ruandą. Trejus metus vyko karas tarp Hutų vyriausybės ir tutsių vadovaujamo Ruandos patriotinio fronto pajėgų. 1993 m. padedant JT ir Afrikos vienybės organizacijai buvo sudaryta taika. 1994 m. balandžio 6 d. Burundžio ir Ruandos prezidentai kartu su kitais regiono lyderiais lėktuvu skrido iš Tanzanijos į Ruandos sostinę Kigalį po taikos derybų. Lėktuvui leidžiantis į oro uostą jis buvo numuštas žemė-oras raketomis. Iš karto po to sostinėje prasidėjo masinės žudynės, kurias pagrinde rengė prezidento apsauga.
1993 m. birželį hutai laimėjo parlamento rinkimus ir suformavo savo vyriausybę. Netrukus po rinkimų prasidėjo masiniai neramumai tarp hutų ir tutsių. Neramumų viršūnė buvo 1993 m. spalio 21 d., kai buvo nužudytas hutų remiamas prezidentas Melchior Ndadaye ir šalis tapo masinio karo lauku. Hutų pajėgos žudynėmis atsakinėjo į prezidento nužudymą. Aukomis tapo apie 25 000 tutsių. Bandydami įvesti tvarką Burundžio kariai ir tutsių civiliai atakavo hutus, įskaitant ir nekaltus civilius. 2002 m. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba šias žudynes įvardijo kaip genocidą.
Rėkyva

Istorija

1578 m. minimas Rėkyvos dvaras. 1923 m. dvare buvo 105 gyventojai. Gyvenvietė išaugo pastačius elektrinę. 1965 m. Rėkyva prijungta prie Šiaulių, dalis gyvenvietės liko rajono teritorijoje (žr. Rėkyva (kaimas)).
Židikų valsčius

Židikų valsčius buvo šiaurės vakarų Lietuvoje, pasienyje su Latvija. Centras – Židikai.