google/wiki40b huggingface dataset:
Airijos svaras

Pirmasis svaras

Pirmieji įrašai siekia 997 m., tada svaras dalinosi į 20 šilingų, kurių kiekvienas buvo vertas 12 sidabrinių pensų.
Nuo 1210 m. iki 1460 m. svaras savo verte prilygo angliškajam, tik nuo XV a. vidurio, airiai savo monetoms pradėjo naudoti kitokios prabos sidabrą, dėl ko valiutų vertė pasikeitė.
1689 m. - 1691 m. vyko Vilijamitų karas, karaliaus Jokūbo II-ojo įsakymu buvo įvestos naujos monetos, pramintos „ginklų pinigais“. Šios monetos buvo kaldinamos iš vario, žalvario arba alavo. Jos keitė sidabrinius pinigus.
1701 m. airių ir anglų valiutos buvo susietos, už 13 airiškų svarų buvo galima gauti 12 angliškų svarų.
1801 m. Airija tampa dalimi naujos valstybės: Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Airijos karalyste. Iki 1826 m. cirkuliavo ir senosios airiškos svarų monetos.

Saorstát svaras

1922 m. Airija atsiskyrė ir tapo nepriklausoma valstybe, tačiau iki pat 1928 m. naudojo britiškus pinigus. Saorstát arba Laisvoji valstybė savo pinigus pavadino Laisvosios valstybės svaru, pinigo vertę susiejo su britišku aukso soverenu 1:1.

Airiškas svaras

Nuo 1938 m., kai Airijos konstitucija buvo pakeista, kartu keičiant ir valstybės pavadinimą, valiutą nuspręsta taip pat pervadinti į „Airiškas svaras“.

Dešimtainė pinigų sistema

Septintame XX a. dešimtmetyje Airijoje ir Didžiojoje Britanijoje buvo pradėta svaro reforma, pritaikyti pinigų sistemą prie dešimtainės. 1969 m. Dešimtainės valiutos aktu Airijos svaras buvo prilygintas 100 pensų, vietoj iki tol buvusių 240-ies. Šios reformos metu pasikeitė ir penso žymėjimas, vietoje „d“ jis tapo „p“.
Reforma beveik nepalietė banknotų, buvo panaikintas tik 10-ies šilingų banknotas, nes jį pakeitė 50 pensų vertės moneta. Naujoji 5 pensų moneta prilygo senajai 1 šilingo monetai.
1971 m. vasario 15 d. buvo pavadinta Dešimtainės diena, nes su ja pasibaigė svaro reforma.

Svarų atsiskyrimas

1978 m. Airija prisijungė prie Europos pinigų sistemos, Didžioji Britanija šio žingsnio nežengė. Tais pačiais metais Dublino priemiestyje Sandyforde buvo įkurtas Centrinės valiutos įstaiga (dar žinoma kaip Airijos spaustuvė). Ji užsibrėžė tikslą pinigus spausdinti šalyje, nes iki tol pinigų gaminimu užsiėmė Didžiojoje Britanijoje įsikūrusi „The Royal Mint“ pinigų kalykla.
Tik 1986 m. airių pinigai tapo skirtingo formato nei svarai sterlingai.

Svaro keitimas į eurą

1998 m. gruodžio 31 d. ekiu ir svaras buvo susieti €1 = IR£0.787564. Kitą dieną toks pat kursas liko ir įkūrus tarp bankinį atsiskaitymo eurą.
2002 m. sausio 1 dieną buvo įvestas euras. Per pirmas dvi savaites iš rinkos buvo patraukti 56% banknotų, monetos keitėsi lėčiau, 45% riba buvo pasiekta tik vasario 9 d., paskutinę dieną kai galiojo atsiskaitymuose abi valiutos.
Paprastoji berniklė

Išvaizda

Paprastoji berniklė truputį didesnė už didžiąją antį. Nuo žąsų skiriasi tamsia, beveik juoda spalva. Iš arti atpažįstama iš juodų kaklo dėmių. Patinas ir patelė juosvai rudi. Galva, kaklas, pagurklis, nugaros priekinė dalis, sparnų dengiamosios ir didžiosios plasnojamosios plunksnos juodos. Kaklo šonuose yra po skersinę baltą dėmę. Krūtinė ir kūno šonai tamsiai pilki. Pilvinė pusė balta. Snapas ir kojos juodi. Rainelė ruda. Jaunikliai pilkesni už suaugusius paukščius, dėmės kaklo šonuose vos pastebimos arba jų visai nėra.

Paplitimas

Paplitusi Azijos ir Šiaurės Amerikos arktinėse pakrantėse. Gyvena daugelyje Arkties salų. Žiemoja piečiau esančių vandenynų pakrantėse.
Negausiai stebima Vakarų Lietuvoje.
Genujos universitetas

Istorija

Įkurtas 1471 m. popiežiaus Siksto IV bule kaip Teologijos koledžas, 1773 m. pertvarkytas, suteiktas universiteto statusas. Leidžia metraščius: „Annali della Facolta di Giurisprudenza“, „Annali detta Facolta di Scienze Politiche“.
Rugsėjo 18

Vardadieniai

Jorūnė – Juozapas – Stanislovas – Mingailas – Galmantė – Stefanija – Stefa
Povilas Budrys

Povilas Budrys (g. 1962 m. rugpjūčio 12 d. Čiulai, Molėtų raj.) – Lietuvos teatro aktorius, dailininkas.

Biografija

1985 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1984–1988 m. Kauno dramos teatro, 1989–1999 m. (su pertrauka 1994 m.) Jaunimo teatro, 1994 m. Lietuvos dramos teatro aktorius. Vaidino režisierių J. Vaitkaus, E. Nekrošiaus spektakliuose. Jaunimo teatre pastatė spektaklių (A. Balsio Arčiau nei toli 1992 m.). Surengė dailės parodų.
Shadow of the Colossus

Apie žaidimą

„Shadow of the Colossus“ yra vieno žaidėjo žaidžiamas žaidimas, sukurtas „Sony“ Japonijos studijos komandos, žinomos „Team Ico“ pavadinimu, nes anksčiau sukūrė žaidimą „Ico“. Žaidimo metu žaidėjas valdo karį Vanderį su kardu, kuris turi įveikti 16 milžiniškų kolosų. Veiksmas vyksta 3D grafikos aplinkoje, valdant herojų iš trečiojo asmens perspektyvos. Kolosai įveikiami surandant silpnąsias jų vietas. Po žaidimo erdvę herojus gali judėti ant žirgo ir pėsčiomis. Žaidimo erdvėje nėra kitų veikėjų, eilinių priešų ar miestų. Muzikos takelis taip pat minimalistinis.
„Shadow of the Colossus“ laimėjo 2006 m. BAFTA apdovanojimus dviejose kategorijose: geriausio nuotykių ir veiksmo žaidimo ir už meninius pasiekimus. IGN žaidimą įvertino geriausiu žaidimu „PlayStation 2“ konsolei, gamesradar.com − penktu geriausiu.
2018 m. „Slant“ žurnalas įtraukė „Shadow of the Colossus“ 5-oje vietoje geriausių visų laikų vaizdo žaidimų sąraše.

Siužetas

Į atokią ir slaptą šventyklą jaunas karys Vanderis atgabena mirusią merginą Mono. Pasak legendų, šventykloje glūdi galia, galinti grąžinti mirusiajam gyvybę, bet to norinčiam gali tekti už tai brangiai sumokėti. Kariui apsireiškusi šventyklos dvasia paveda jam nugalėti 16 milžinų kolosų. Vanderis ant žirgo Agro, su lanku ir magišku kardu, kuris jam šviesos spinduliu gali parodyti kelią, leidžiasi į pavojingas kovas su kolosais …
Jonas Krivickas

Biografija

1950 m. Šiaulių mokytojų seminariją, mokėsi Šiaulių mokytojų institute, 1956 m. neakivaizdžiai baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą.
1950 m. Šiaulių V pradinės mokyklos vedėjas, baigęs mokytojų institutą pagal paskyrimą mokytojavo Varėnoje. 1962 m. grįžęs į gimtuosius Šiaulius, dirbo I mokykloje – internate vyr. auklėtoju, vėliau – direktoriaus pavaduotoju. Nuo 1967 m. Šiaulių Juliaus Janonio gimnazijos mokytojas. Už kūrybingumą, sąžiningą darbą 1972 m. jam suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas, 1993 m. suteikta lietuvių kalbos ir literatūros mokytojo eksperto kvalifikacinė kategorija.
Nuo pirmųjų darbo gimnazijoje dienų pasinėrė į kraštotyros veiklą. Vadovavo moksleivių filologiniams darbams, mokyklos kraštotyros darbui, su moksleiviais dalyvavo kraštotyros ekspedicijose. J. Krivickas – gimnazijos metraštininkas, 1970 m. mokyklos istorijos muziejaus įkūrėjas. 1987 m. muziejui suteiktas Liaudies muziejaus vardas. Čia vyksta parodos, konkursai, seminarai mokyklos, miesto, apskrities mokiniams, mokytojams bei visuomenei. 1991 m. mokytojas parengė ir išleido Šiaulių Juliaus Janonio gimnazijos istorijos I, o 1997 m. – II dalį. Palaikė glaudžius ryšius su buvusiais gimnazijos auklėtiniais įvairiose pasaulio šalyse.
Daugelį metų dirbo tuometinio Šiaulių ekskursijų biuro ekskursijų vadovu, gidu. 1999 m. jam suteiktas aukščiausios kategorijos gido vardas. Ilgametis mokytojų ansamblio „Salduvė“ narys.
Šiaulių kraštotyros draugijos Mikelio prizo laureatas, Lietuvos kraštotyros draugijos garbės narys, 2000 m. P. Bugailiškio premijos laureatas. 1997 m. apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 4-ojo laipsnio ordinu ir Gedimino ordino medaliu.
Šiaulių miesto savivaldybės tarybos 2001 m. rugsėjo 20 d. sprendimu Nr.272 suteiktas Šiaulių Garbės piliečio vardas.
Gehirn&Geist

„Gehirn&Geist“ (liet. Smegenys ir dvasia, laisv. vert. 'Kūnui ir sielai') – psichologijos ir neuromokslų mokslo populiarinimo žurnalas Vokietijoje. Leidžia „Spektrum der Wissenschaft Verlagsgesellschaft“.
2002 m. pradėtas leisti. Dabar pasirodo 10 kartų per metus. Sritys – neurologija, neurobiologija, elgesio tyrinėjimai, psichologija, filosofija bei religija. Tiražas – 39 000 egz. (2009 m.).
Mokslinė taryba: Angela D. Friederici, Frank Rösler, Gerhard Roth, Henning Scheich, Wolf Singer, Wolfgang Wahlster.
Poveikio grupė

Poveikio grupė, dar vadinama eksperimentine grupe arba tiriamąja grupe (angl. intervention group) – tai tiriamųjų grupė, kuriems yra taikomos kokios nors intervencijos priemonės (pvz., gydymas, vaistai, sveikatos programa ir pan.). Poveikio įtaka (mastas) yra matuojamas lyginant poveikio grupės rezultatus su kontrolinės grupės rezultatais ir taikant atitinkamus statistinius testus.
Vitas Daukšas

Vitas Daukšas (1935 m. sausio 21 d. Kaune - 2013 m. balandžio 26 g. Vilniuje) – Lietuvos chemikas organikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija

Tėvas chemikas Kazys Daukšas. 1957 m. baigė Maskvos universitetą. 1967 m. chemijos daktaras, 1990 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas
1960–2000 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1960–1976 m. Vaistų sintezės ir tyrimo laboratorijos, 1976–1986 m. Organinės chemijos katedros vedėjas, nuo 1969 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai – organinių junginių, ypač vartojamų medicinoje, sintezės ir savybių tyrimai. Su kitais padarė 60 išradimų.
FC Rapid Ghidighici

Istorija

Klubas 2007 m. žaidė Moldavijos Divizia Naţională lygoje, bet lapkričio mėnesį iš lygos pasitraukė, apeliuodamas į korupciją. 2008 m. vasarą klubo žaidėjai prisijungė prie CSCA Chisinau klubo. 2010 m. pastarasis klubas perdavė Aukščiausiosios lygos licenciją „Rapid“ klubui, tačiau pastarasis 2011 m. vasarą vėl prisijungė prie CSCA Chisinau komandos.
Jangmėjus

Geografija

Jangmėjus išsidėstęs centrinėje miesto dalyje, Taojuano plokščiakalnyje. Rytuose rajoną supa dalinai miškingos prieškalnės, apylinkėse yra nemažai arbatos plantacijų.
Antanas Kondrotas

Antanas Kondrotas (1889 m. gegužės 1 d. Šukioniai, Stačiūnų valsčius – 1978 m. spalio 10 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius agronomas, daktaras.

Biografija

1916 m. baigė Maskvos žemės ūkio institutą. 1918–1921 m. dėstė Charkovo žemės ūkio ir miškininkystės institute. 1921–1924 m. dirbo Lietuvos žemės ūkio ministerijoje. Nuo 1924 m. dėstė žemės ūkio akademijoje (nuo 1957 m. Lietuvos žemės ūkio akademija), 1928 m. joje įsteigė žemės ūkio mašinų kabinetą ir jam vadovavo. 1928–1950 m. ir 1957–1963 m. žemės ūkio mechanizacijos katedros vedėjas. 1938 m. daktaras, nuo 1939 m. profesorius.
Paskelbė mokslinių straipsnių apie žemės ūkio mašinas.
Gimtasis žodis

Gimtasis žodis – mėnesinis dalykinis-metodinis žurnalas, leistas 1989–2016 m. Vilniuje, A. Juozapavičiaus 10A.

Istorija

Pirmaisiais metais ėjo su paantrašte Lietuvių kalba ir literatūra mokykloje. Leidžia UAB leidykla „Gimtasis žodis“, įkurta 1995 m. Tiražas 1989 m. – 15 000 egz., 1993 m. – 4300 egz., 1997 m. – 3000 egz.
Skirtas lietuvių kalbos ir literatūros mokytojams, studentams lituanistams, nuo 1992 m. – ir pradinių klasių mokytojams.  Žurnale nuolat spausdinama kalbininkų, literatūros tyrinėtojų, aukštųjų mokyklų dėstytojų, metodininkų straipsniai, vadovėlių, kitų mokomųjų priemonių anotacijos, recenzijos ir kt.
1995–2016 m. leistas priedas žurnalas „Žvirblių takas“
Joachim Wtewael

Joachimas Jutevalis (Jutevalas, ol. Joachim Wtewael, Uytewael, 1556 m., Utrechtas – 1638 m. rugpjūčio 1 d., Utrechtas) – XVII a. pr. Nyderlandų tapytojas, manieristas.

Biografija

Joachimas Jutevalis gimė 1556 m. Utrechte. Iš pradžių jis mokėsi tėvo stiklo dirbinių dirbtuvėse. 1588−1592 m. lankėsi Italijoje ir Prancūzijoje su rėmėju, Sen Malo vyskupu Charles de Bourgneuf de Cucé. Jo paveikslas „Veneros ir Dianos apoteozė“ (apie 1592 m.) rodo susipažinimą su Parmidžanino ir prancūzų Fontenblo mokyklos dailininkų kūryba. 1592 m. Jutevalis dokumentuotas grįžęs į Utrechtą. 1595 m. jis vedė Christina van Halen, su ja susilaukė dviejų sūnų ir dviejų dukterų. 1596 m. sukūrė dviejų vitražų dizainą St. Janskerk bažnyčiai Gaudoje.
Jutevalio kūryba atliepė Harlemo manieristų (Hendrikas Golcijus, Karelas van Manderas, Kornelis van Harlemas) paveikslus. Dauguma Jutevalio paveikslų vaizdavo mitologines ir biblijines scenas. Jis yra nutapęs portretų. Jutevalio stiliui būdingi tipiški šiaurės manierizmo bruožai: raiškios dekoratyvios spalvos, neracionali erdvė ir sudėtingos veikėjų pozos. Viso išliko daugiau nei 100 Jutevalio paveikslų ir apie 80 piešinių. Vėlesnėje kūryboje Jutevalis į savo paveikslus įtraukė realistiškesnių motyvų, kaip gyvūnų ir virtuvės rakandų vaizdavimą, įtakotą Jakopo Basano. Keli jo paveikslai buvo perkelti į graviūras. Jutevalis buvo pasiturinčiu Utrechto piliečiu, prekiavo linu, buvo kelis kartus išrinktas į miesto tarybą. 1611 m. buvo vienas tapytojų Šv. Luko vardo gildijos įkūrėjų Utrechte. Joachimas Jutevalis mirė 1638 m. rugpjūčio 1 d. Utrechte. Jo sūnus Piteris Jutevalis (1596−1660) tapo tapytoju, žinomi išlikę 5 sūnaus paveikslai ir apie 20 priskiriama.
Tatarstanas

Geografija

Kraštas yra Rytų Europos lygumoje, pietryčiuose kyla Bugulmos–Belebėjaus aukštuma, kurioje yra aukščiausia respublikos vieta (343 m). Svarbiausios upės – Volga ir Kama, taip pat prateka Viatkos žemupys, Sviaga, Šešma, Ikas. Volga visa patvenkta – sudarytas Kuibyševo tvenkinys; ant Kamos yra Kamos žemupio tvenkinys.
Būdingos miškastepės, plačialapių medžių miškai. Įsteigtas Kamos žemupio nacionalinis parkas, Volgos–Kamos rezervatas.
Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -13–18 °C, liepos +19–20 °C. Metinis kritulių kiekis – apie 500 mm.
Čopas

Istorija

Csap (tuometinis miesto pavadinimas), kaip ir likusi Trans-Karpatų teritorija, priklausė Vengrijai iki 1920 m. Po Pirmojo pasaulinio karo (Trianono sutarties) atiteko naujai sukurtai Čekoslovakijai. Antrojo pasaulinio karo metu atiteko Vengrijai. Po karo (Jaltos konferencijos) tapo Ukrainos TSR dalimi.
Akmenytės šaltinis

Akmenytės šaltinis – šaltinis, srūvantis kairiajame Lėvens krante, apie 0,7 km žemiau Kupiškio tvenkinio pylimo, šalia P. Matulionio gatvės. Akmenytės šaltinis yra vietinės reikšmės hidrogeologinis gamtos paveldo objektas Kupiškyje, atspindintis šio krašto gamtinę įvairovę. Objektą žymi informacinis stendas.
1951-1952 m. Kupiškio miesto gelmės buvo tirtos giliais gręžiniais, kurie pasiekė viršutinio devono Šventosios svitos uolienas. Šis šaltinis sruvena iš 88,31 m gylio, tuomet išgręžto gręžinio žiočių. Prieš tai šaltinis tryško iš maždaug 3 m ilgio ir 1,5 m pločio duburio, įsiterpusio į Lėvens upės krantą, ir vos kelių metrų ilgio upeliu įsiliejusio į upės tėkmę.
Akmenytės pavadinimas kilęs dėl gausaus akmenų kiekio šioje vietovėje. Pasak senolių pasakojamos legendos, šiose vietose velnias nešėsi ant kupros akmenis, kuriuos ir išbarstė Akmenytės pievose.
Metroonas

Metroonas (gr. Μητρῷον) – pastatas Senovės Graikijoje, pašvęstas deivei motinai (Kibelei, Rėjai ar Demetrai).

Atėnų agoros metroonas

Pradžioje Atėnų agoros metroonas buvo miesto tarybos (bulės) susitikimų vieta. V a. pr. m. e. pastačius naują tarybos pastatą buleterioną, senasis buvo pašvęstas motinai deivei. Metroone taip pat buvo ir oficialus miesto archyvas.

Olimpijos metroonas

Olimpijoje metroonas buvo pastatytas IV a. pr. m. e. pabaigoje ar III a. pr. m. e. pradžioje prie terasos, ant kurios stovėjo šventyklos tipo statiniai su aukomis.
Stepas Povilavičius-Vykintas

Biografija

1942 m. baigė Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą.
1925–1926 m. mokytojavo Šakių „Žiburio“ gimnazijoje, 1927–1928 m. – Alytaus gimnazijoje. 1933 m. laikraščių „Mūsų balsas“, „Mūsų kraštas“ ir „Biržų žinios“ vyriausias redaktorius, 1932–1938 m. – laikraščio „Lietuvos aidas“ literatūros skyriaus redaktorius, 1938–1939 m. – „Lietuvos aido“ ir kitų laikraščių korespondentas Paryžiuje. 1940 m. – „Tėvų žemės“ redaktorius Vilniuje.

Nacių okupuotoje Lietuvoje

1941 m. – antisemitinio Vilniaus dienraščio „Naujoji Lietuva“ vyriausias redaktorius. Lietuvių nacionalistų partijos narys. 1941 m. liepos 23-24 d. partija su SS pagalba organizavo pučą prieš Lietuvos laikinąją vyriausybę. Liepos 24 d. Stepas Vykintas su keliais kitais partijos nariais atvyko į Lietuvių aktyvistų fronto „Į laisvę“ redakciją ir įsakė „Žaibo“ spaustuvės darbuotojams rinkti jų parengtą medžiagą naujam dienraščiui. Tačiau vokiečių cenzorius paskambinęs į redakciją pareikalavo kalbėtis su Jonu Virbicku, o ne Stepu Vykintu, ir piktinosi, kad būsimo „Į laisvę“ numerio medžiaga dar nepateikta. Matyt, cenzoriai nebuvo informuoti apie nacionalistų bandymą perimti Kauno dienraštį. Senasis redakcijos kolektyvas išlaikė laikraštį savo rankose, tačiau turėjo priimti į redakciją Juozą Žlabį, kuris nuolat pranešinėjo partijai, kas dėjosi redakcijoje. 
1941–1943 m. – Švietimo valdybos meno departamento direktorius, 1944 m. – „Naujoji Lietuva“ literatūros skyriaus redaktorius.

Išeivijoje

1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1945–1946 m. dirbo VLIK’e, 1946 m. drauge su kitais įsteigė dienraštį „Mintis“, jo vyriausias redaktorius. 1946–1950 m. Memingene leido ir redagavo „Laisvąją Lietuvą“. Nuo 1957 m. lietuvių kalbos ir literatūros mokytojas Vasario 16-osios gimnazijoje.
Voldemarininkų įkurtam Lietuvių atgimimo sąjūdžiui atstovavo 1954 m. liberalų internacionale. 
Bendradarbiavo leidiniuose „Laisvė“, „Krašto balsas“, „Lietuva“, „Akademikas“, „Trimitas“, „Mokslo dienos“, „Mūsų Vilnius“, „Tautos kelias“, „Vairas“, „Naujas žygis“, „Tautos mokykla“, „Europos lietuvis“ ir kt. Rašė kultūros, mokslo, literatūros, švietimo klausimais.
Justas Tolvaišis

Biografija

1978 m. baigė Valstybinį dailės institutą (dab. Vilniaus dailės akademija, VDA), įgijo grafiko specialybę.
1981–1985 m. dirbo Kauno Juozo Naujalio meno mokykloje, 1991 m. Valstybinio dailės instituto Kauno pramoninės dailės fakultete, 1992–1993 m. VDA Kauno dailės institute.
Lietuvos karališkosios bajorų sąjungos narys. Žuvo gaisro metu savo studijoje Žaliakalnyje, Vaisių gatvėje. Palaidotas Panemunės kapinėse.

Kūryba

Pirmųjų atgavusios nepriklausomybę Lietuvos Respublikos pinigų – 1991 m. pavyzdžio 50 ir 100 talonų  bei 1993 m.  ir 1997 m.  pavyzdžio 20 litų banknoto autorius. Už 1993 m. banknoto projektą iš valstybės gavo 2000 talonų honoraro (konvertavus – 20 Lt). 
Iliustravo knygas: Romualdo Neimanto „Gintaro kelias“ (1985 m.), lietuvių liaudies pasakų rinkinys „Stebuklingas žodis“ (1985 m.), Sigito Gedos „Kurdų sakmės“ (1987 m.), Vytauto Rašicko „Zuika padūkėlis“ (1987 m.), Lietuvių kalbos frazeologinis žodynas (1989 m.), Antano Tylos „Lietuvos didieji kunigaikščiai“ (1995 m.).
Sukūrė batikos technika atliktų dekoratyvinių pano, plakatų, bukletų, lino raižinių, ofortų.

Įvertinimas

1990 m. XXII Baltijos respublikų ir Baltarusijos knygos meno konkurso trečiojo laipsnio diplomas ir Lietuvos knygos meno konkurso pirmojo laipsnio diplomas už etnologės Pranės Dundulienės knygos „Duona lietuvių buityje ir papročiuose“ iliustravimą ir meninį apipavidalinimą.
Kumamotas

Geografija

Miestas ribojasi su Utu, Košiu, Tomiajumi, Mašikiu, Kikuju, Uekiu, Giokutu ir Tamana.

Simboliai

Oficiali miesto gėlė – kamelija, medis – dviskiautis ginkmedis, paukštis – didžioji zylė.
Užbaikalės krašto herbas

Užbaikalės krašto herbas – oficialus Užbaikalės krašto simbolis, patvirtintas 2009 m. vasario 11 d.
Užbaikalės kraštas atsirado 2008 m. kovo 1 d. sujungus Čitos sritį ir Agos Buriatų autonominę apygardą. Krašto vėliavos ir herbai buvo perimti iš Čitos srities.

Herbo aprašas

Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Auksiniame lauke kairėn (į heraldiškai priešingą pusę) skrenda raudonas erelis sidabriniais snapu ir letenomis, naguose laikantis raudonus lanką temple žemyn ir strėlę sidabriniu antgaliu į kairę ir sidabrine plunksna.

Apatinėje skydo dalyje Čitos miesto herbo skydas, iš viršaus ir šonų papuoštas raudona Aleksandro juosta.
FK Jagodina

Istorija

Klubo ištakos siekia 1919 m. Būta susijungimų su kitais klubais. Dabartinis pavadinimas naudojamas nuo 1962 m.
Baigtinių elementų metodas

Baigtinių elementų metodas – skaitinis metodas, leidžiantis rasti apytikslius diferencialinių lygčių dalinėmis išvestinėmis ar integralinių lygčių sprendinius. Metodo esmė – sritis, kurioje ieškomas sprendimas, suskaidoma į dalis (baigtinius elementus). Tada daroma prielaida, kad kiekviename elemente nagrinėjamas nežinomasis kinta nesudėtingu dėsniu ir diferencialinė lygtis jame pakeičiama į algebrinių lygčių sistemą. Sujungus visų elementų sistemas gaunama sistema, kurią išsprendus gaunamas atsakymas.
Tvaskučiai (Šilutė)

Istorija

Tvaskučių kaimas minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 3 šeimos. 1695 m. – 5 šeimos. Nuo 1820 m. Tvaskučių kaimas priklausė Vilkėno dvarui. 1880–1882 m. atribojant dvaro žemę, Tvaskučių kaimo gyventojai trukdė matininkui tuos darbus vykdyti.
Tvaskučiuose yra buvę carinės Rusijos pasieniečių kareivinės (iki I pasaulinio karo), apylinkės centras (1950–1959 m.), pradinė mokykla (1919–2004 m.), felčerių–akušerių punktas (1963–1965 m.).
1923 m. Tvaskučių kaime buvo 18 ūkių, 97 gyventojai, 1997 m. – 18 ūkių, 21 gyventojas.
Kotor Varošas

Istorija

Nuo 1878 iki 1918 m. priklausė Austrijai-Vengrijai. 1918 m. atiteko Jugoslavijos karalystei. Po Antrojo pasaulinio karo tapo Bosnijos ir Hercegovinos dalimi.
Miestas nukentėjo Bosnijos karo metu (1992–1995 m.). Sunaikinti ir apgadinti religiniai bei kultūriniai paminklai. Nugriauti priemiesčių namai.
Leišmaniozė

Priežastys ir diagnozė

Žmonėms infekciją gali sukelti daugiau nei 20 Leishmania genčių parazitai. Rizikos veiksniai: skurdas, malnutricija (išsekimas dėl badavimo), deforestacija (miškų naikinimas), urbanizacija ir kt. Visų trijų formų ligą galima diagnozuoti stebint parazitus mikroskopu. Papildoma vidaus organų formos ligos diagnostikos priemonė – kraujo tyrimai.

Profilaktika ir gydymas

Iš dalies leišmaniozės galima išvengti miegant po tinklu, apdorotu insekticidais. Kitos priemonės – purškiamieji insekticidai, naikinantys moskitus, ir užsikrėtusiųjų gydymas, siekiant išvengti ligos plitimo. Kokio gydymo reikia, nusprendžiama atsižvelgiant į užsikrėtimo vietovę, leišmanijų gentį ir ligos formą. Vidaus organų leišmaniozė gali būti gydoma vaistais su šiomis veikliosiomis medžiagomis: lipidinės formos amfotericinu B kartu su penkiavalenčio stibio preparatais ir paramomicinu, bei miltefozinu. Odos formos ligai gydyti gali būti skiriama paromomicino, flukonazolo arba pentamidino.

Epidemiologija

Šiuo metu liga užsikrėtę apie 12 milijonų žmonių maždaug 98 kraštuose. Kasmet nustatoma apie 2 milijonus naujų atvejų, o 20–50 tūkstančių žmonių per metus nuo šios ligos miršta. Azijos, Afrikos, Pietų bei Centrinės Amerikų bei Pietų Europos regionuose, kur liga pasitaiko dažnai, gyvena maždaug 200 milijonų žmonių. Pasaulio sveikatos organizacija gavo nuolaidų tam tikriems medikamentams, skirtiems šiai ligai gydyti. Liga gali susirgti įvairūs kiti gyvūnai, įskaitant šunis ir graužikus.
Erich Hamann

Biografija

Gimė 1880 m. sausio 6 d. Klaipėdoje, jūrininko šeimoje. 1912 m. Berlyne atidarė šokolado gamyklą ir parduotuvę. Klestėjimo laikais mieste veikė 8 parduotuvės. Mirė 1949 m. gruodžio 20 d. Berlyne nuo insulto, jo verslą perėmė žmona Ana (1877–1964). Iki šių dienų šokoladinių prekių su nuo senų laikų išlaikytų įpakavimo dizainu galima įsigyti įvairiuose prekybos centruose ar specializuotose šokolado parduotuvėse.