Cirkas

Cirko istorija

Cirko istorija siekia antikos laikus, kai Romos stadionuose ir amfiteatruose buvo rengiami įspūdingi renginiai žiūrovams. Europoje pirmasis cirkas buvo įkurtas XVIII a. pabaigoje – Londone padėjo veikti Astlio amfiteatras. Jo įkūrėjas – anglas Filipas Astlis (angl. Philip Astley) (1742–1817 m.), laikomas „šiuolaikinio cirko tėvu“.
Cirko istorijai svarbi vieta yra ir netoli Lietuvos. XIX a. Smurgainyse (dabartinės Baltarusijos teritorija), veikė vienintelė Europoje „Meškų akademija“, kurioje buvo dresuojami lokiai Europos cirkams.

Istorija

Lietuvoje kultūroje cirko elementai pastebimi nuo seno. Jų būta liaudies žaidimuose pramogose. Šventėse populiarūs buvo įvairūs klounai, mimai, akrobatai, gyvulių dresuotojai.
Ryškesni cirko istorijos pėdsakai šalyje pastebimi nuo XIX a. pradžios. Kaune, o vėliau ir Vilniuje pradėjo veikti pirmieji stacionarūs cirkai. kituose miestuose dažnai gastroliavo garsios užsienio cirko trupės. XX a. pradžioje tapo žinomi ir pirmieji pasaulinio garso cirko artistai, kilę iš Lietuvos – V. Januševskis (1886–1970 m.), garsaus muzikinių klounų dueto „Bim – Bom“ įkūrėjas I. Radunskis (1872–1955 m.).
Po I Pasaulinio karo cirkų arenose pagarsėjo ir kiti lietuviai – stipruoliai J. Jankauskas, K. Požela, J. Ramanauskas, ekvilibristas M. Vilenčikas, dviračių figūristas J. Mejeris, fakyras A. Pilkauskas.
Kūrėsi nedidelės cirko trupės. Apie 1929 m. buvo įkurtas pirmasis profesionalus lietuviškas cirkas „Aušra“ (įkūrėjai – P. Gudauskas ir P. Tarutis). Tarpukariu Lietuvoje veikė dar keli cirkai, nutraukę veiklą prasidėjus II pasauliniam karui.
Sovietmečiu profesionalius lietuviško cirko artistus vienijo koletyvas „Vilnius“, atkūrus nepriklausomybę – „Baltijos cirkas“, dalį šalies cirko profesionalų nuolatos kviečia užsienio cirkai.

Cirkai 1944–1990 metais

1944 m. lietuviai cirko artistai buvo suburti į vieną profesionalų kolektyvą „Cirkas scenoje“, įkurtą prie Lietuvos filharmonijos. Vėliau jis buvo pavadintas „Lietuviškuoju cirku“, nuo 1959 m. – cirku „Vilnius“, priklaususiu „Sojuzgoscirk“ tinklui. „Vilnius“ – aukšto meninio lygio trupė, gastroliavusi po visą Sovietų Sąjungą, iširo 8-ajame dešimtmetyje. Tarybiniais metais gastroliavo ir kitas profesionalus cirkas „Gintaras“. Taip pasivadindavo į sovietinę Lietuvą užsukęs cirkas „Jantarj“ (verčiant iš rusų k. – 'gintaras'), taip pat priklausęs „Sojuzgoscirk“ tinklui, vienijęs Pabaltijo (Lietuvos, Latvijos ir Estijos) cirko artistus.
Sovietmečiu respublikoje buvo plėtojama cirko saviveikla, gastroliavo mėgėjiškos trupės „Pamarys“, „Dzūkija“, „Svajonė“ ir kt.

Cirkai po 1990 metų

Atkūrus šalies nepriklausomybę, imtasi žingsnių atgaivinti lietuviško cirko tradicijas. 1995 m. buvęs „Vilniaus“ cirko artistas Petras Variakojis įkūrė „Baltijos cirką“ – pirmą savarankišką profesionalų cirką Lietuvoje, po kelių dešimtmečių pertraukos.
Kasmet „Baltijos cirkas“ išvyksta gastrolių po šalies miestus ir miestelius. Cirko spektakliuose dalyvauja garsūs įvairių šalių (dažniausiai Rusijos, Lietuvos ir kt.) cirko artistai. Viešoji įstaiga „Baltijos cirkas“ šiuo metu siekia nacionalinio cirko statuso.
Šalyje 1991 m. buvo įkurtas magijos teatras DiArchy. Šio teatro specializacija – įvairūs magijos reginiai, iliuzijos, fokusai, į programą įtraukiama ir kitų cirko žanrų numerių.
Lietuvoje veikia ir kelios mėgėjiškos cirko trupės arba studijos. Pažymėtini – cirko studija „Dzūkija“, veikianti Alytuje, liaudies cirkas „Svajonė“ Radviliškyje, „Ąžuolyno meškučių cirkas“ Kaune, liaudies cirkas „Šypsena“ Šakiuose. Šiuose cirko saviveiklos židiniuose savo karjerą pradėjo ar buvo išugdytas ne vienas profesonalus artistas.
„Amber cirkas“ – gastroles pradėjo 2013 metais.
Vokietijoje veikia išeivio iš Mažosios Lietuvos Simonaičio cirkas „Barum“.

Cirko žanrai ir formos

Cirko žanras (pranc. genre 'giminė, gentis') – tai visuma istoriškai susiklosčiusių cirko numerių, kuriuos vienija panaši triukų atlikimo technika ir tiek jiems būdingos išraiškos priemonės.
Cirko arenoje artistai atlieka įvairiausius, jėgos, miklumo ir ištvermės reikalaujančius triukus. Vieni iš jų kelia žavesį, nuostabą, kiti – juoką. Ne vieno „mirtino“ numerio, kai artistui tekdavo rizikuoti gyvybe, o publikai aikčioti iš siaubo, jau nebėra programoje. Šiuolaikiniame cirke įsitvirtino humaniškos tendencijos, kai svarbiausias vaidinimo tikslas – teigiamos žiūrovo emocijos.