google/wiki40b huggingface dataset:
Jaejamos salos

Jaejama salos (八重山諸島 Yaeyama-shotō, taip pat 八重山列島 Yaeyama-rettō, jaejama k.: Yaima; okinavų k.: Eema) yra Japonijos salos pietvakarių Okinavos prefektūroje. Salų plotas yra 591,46 km², yra 53 627 gyventojai (2011 m.). Jaejama salos yra pietvakarius nuo Mijako salų. Tai labiausiai nuo pagrindinių Japonijos salų nutolusi vieta, čia yra piečiausia (Hateruma) ir labiausiai į vakarus (Jonaguni) nutolus Japonijos sala. Išigakis yra kultūrinis, politinis ir ekonominis salyno centras.
Jaejama salose yra daug subtropinių augalų rūšių ir Mangrovių miškai. Čia auginamos cukranendrės ir ananasai.

Geografija

Jaejama salos yra vulkaninių Riūkiū salų pietinė dalis. Jaejamos apskritis apima visas Jaejama salas išskyrus Išigakį ir Senkaku salas.

Kultūra

Jonagunių kalba yra vietinė Jonagunio salos kalba. Toje saloje yra Jonagunio monumentas. Jaejamos kalba vartojama kitose salyno salose. Japonų kalba taip pat plačiai vartojama.
Jaejama salose gaminama tradicinė okinavų tekstilė.
Mušaama festivalis švenčiamas liepos 14 d. Hateruma saloje derliaus festivalis švenčiamas per Obon. Per festivalį vyksta vietinio derlingumo dievo Miruku (Maitrėja) ir jo vaikų (vietiniai vaikai) paradas, šiki šokiai.
Lietuvos dailininkų draugija

Lietuvos dailininkų draugija – Lietuvos dailininkų kūrybinis susivienijimas, veikęs 1932–1938 m. Kaune.

Istorija

Lietuvos dailininkų draugijos veikloje dalyvavo vyresniosios kartos dailininkai, siekiantys ginti savo kartos interesus, išlaikyti statusą meniniame gyvenime. Propagavo realistinio meno, akademizmo, natūralizmo principus, konfrontavo su arsininkais, jaunosios kartos dailininkais. Steigėjai: Vladas Didžiokas, Jonas Mackevičius, Jonas Šileika, Adomas Varnas, Juozas Zikaras (pirmininkas). Vadovavo 3 žmonių valdyba. 1933 m. draugija surengė vienintelę savo narių darbų parodą. 1938 m. įsiliejo į Lietuvos dailinkų sąjungą.

Žymesni draugijos nariai

Vytautas Bičiūnas, Barbora Didžiokienė, Olga Dubeneckienė, Aleksandras Gordevičius, Vincas Grybas, Jonas Janulis, Antanas Jaroševičius, Petras Kalpokas, Kazys Šimonis, Ignas Šlapelis, Antanas Žmuidzinavičius.
Pivnična Zdrujus

Istorija

Įkurtas XII a. Viduramžiais priklausė Lenkijos karalystei.
Po pirmojo Žečpospolitos padalinimo (1772 m.) atsidūrė Austrijos sudėtyje. Po pirmo pasaulinio karo atiteko Lenkijai.

Mineraliniai vandenys

Miestą garsina mineraliniai vandenys. Yra įrengti mineralinių vandenų pavilionai.
Udinese Calcio

Istorija

Klubas įkurtas 1896 m.
Boguslavas Jurgis Sluška

Biografija

Lietuvos bajorų Sluškų giminės atstovas, herbo „Ostoja“ savininkas. Minsko, Naugarduko ir Trakų vaivados Aleksandro Sluškos (apie 1580–1647) ir Sofijos Konstancijos Zenovičiūtės vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Lietuvos didysis vėliavininkas Žygimantas Adomas Sluška (1628–1674).
1643 metais Boguslavas Jurgis Sluška gavo Lietuvos dižiojo staklininko pareigybę, o 1645 metais buvo paskirtas Lietuvos dvaro paiždininkiu.
Tokelau vėliava

Tokelau vėliava – Naujajai Zelandijai pavaldžios Tokelau teritorijos simbolis. Ilgą laiką kraštas neturėjo savo oficialios vėliavos ir naudojo Naujosios Zelandijos vėliavą, tačiau 2009 m. patvirtinta Tokelau vėliava.

Išvaizda

Tokelau vėliava turi mėlyną foną, kuriame pavaizduotas geltonas polinezietiškos kanojos siluetas bei keturios baltos žvaigždės. Jos simbolizuoja tiek Pietų Kryžiaus žvaigždyną, kuris yra vienas ryškiausių dangaus objektų šiose platumose, tiek 4 Tokelau sudarančius atolus (tarp jų JAV valdomą Sveinso salą).
Jonas Platūkis

Biografija

1952 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1955–1961 m. Kauno 3-osios ligoninės vyr. gydytojas. 1961–1980 m. dėstė Kauno medicinos institute, 1972–1974 m. fakultetinės chirurgijos katedros vedėjas, 1972 m. docentas. 1968 m. medicinos mokslų kandidatas.  1980–1989 m. LSSR sveikatos apsaugos ministras. 
Nuo 1983 m. LSSR AT deputatas, nuo 1983 m. LKP CK narys.
Parašė mokslinių straipsnių apie neatidėliotiną chirurginę pagalbą, profilaktikos ir dispanserizacijos metodologiją, mokslo, mokymo ir gydymo centrų raidą Lietuvoje.
Ančingas

Istorija

Miestas įkurtas Han dinastijos laikais, II a. pr. m. e. Viduramžiais įgijo dabartinį pavadinimą. 1911–1949 m. miestas vadintas Huainingu.
Jonas Čiurlionis

Jonas Čiurlionis (1891 m. rugpjūčio 15 d. Druskininkuose – 1955 m. rugpjūčio 26 d. Vilniuje, palaidotas Rasų kapinėse šalia brolio M. K. Čiurlionio) – vargonininkas, muzikos mokytojas, vienas iš penkių vargonininko Konstantino Čiurlionio sūnų.

Biografija

1910–1919 m. (su pertraukomis) vargonų ir kitų muzikos disciplinų mokėsi Varšuvos konservatorijoje, baigė suaugusiųjų vakarinių kursų šešias klases. Baigęs konservatoriją, įgijo muzikos mokytojo specialybę. 1914–1915 m. tarnavo carinės Rusijos kariuomenėje netoli Varšuvos, sužeistas pateko į Petrogrado ligoninę.
1915–1917 m. Lietuvių pabėgėlių komiteto tarnautojas Maskvoje ir laisvasis klausytojas konservatorijoje. Nuvykęs pas brolį Stasį Čiurlionį į Kijevą, 1917–1918 m. buvo Muzikos meno darbuotojas ir privatus mokytojas Kijeve ir jo gubernijos miestuose. 1919 m. baigęs muzikos studijas Varšuvoje, pusmetį mokėsi Kauno karo mokykloje, 1920–1926 m. tarnavo Lietuvos kariuomenės įvairiuose daliniuose – buvo būrio ir kuopos vadas, užsitarnavo vyr. leitenanto karinį laipsnį.
1927–1930 m. dirbo Finansų ministerijoje Kaune. 1930–1933 m. privatus muzikos mokytojas Kaune, 1933–1935 m. progimnazijos muzikos mokytojas Širvintose, 1935–1939 m. muzikos mokytojas Palangos progimnazijoje, 1939–1942 m. muzikos mokytojas Skapiškio progimnazijoje, 1942–1944 m. muzikos mokytojas Pandėlio progimnazijoje, 1944–1945 m. muzikos mokytojas Rokiškio mergaičių gimnazijoje, 1945 m. muzikos mokytojas 4-ojoje berniukų gimnazijoje Vilniuje, 1945–1946 m. lietuvių kalbos mokytojas ir vertėjas Vilniaus valstybinėse įstaigose, 1947–1953 m. Vilniaus Salomėjos Nėries ir Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokyklos dėstytojas – atleistas kaip nepatikimas sovietų valdžiai.
Mokėjo vokiečių, rusų ir lenkų kalbas, nuo 1940 m. priklausė Meno ir mokslo darbuotojų profesinei sąjungai. Be pedagoginės ir kitokios veiklos, vargonininkavo Lietuvos bažnyčiose.
Ibitipanemos kalnagūbris

Ibitipanemos kalnagūbris (isp. Cordillera de Ybytypanemá) – neaukštas kalnagūbris vidurio Paragvajuje, Paraguari ir Centriniame departamente. Driekiasi nuo Los Altoso ir Ibikujo kalnagūbrių sandūros iki Paragvajaus upės; Brazilijos plokščiakalnio dalis. Šiaurėje ribojasi su Ipakarajaus ežero žemumomis, rytuose su Ibikujo plynaukšte, pietuose su Ipoa ežero žemumomis ir pelkynėmis, vakaruose su Paragvajaus upe.
Ibitipanemos kalnagūbrio kalvose įsikūrusi Paragvajaus sostinė Asunsjonas. Netoli Aregvos atsiveria aštuonkampių uolienų atodangos (Sero Kojis).
Stasys Būdavas

Biografija

Iki 1922 m. mokėsi Papilės mokykloje, 1927 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. 1927–1929 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje, 1929–1933 m. Vytauto Didžiojo universitete. 1934–1944 m. kapelionas Šiauliuose, Kaune.
1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1947 m. atvyko į JAV, čia kunigavo, reiškėsi išeivijos visuomeniniame ir kultūriniame gyvenime. Palaidotas Majamyje.

Kūryba

Pirmąjį eilėraštį paskelbė 1922 m. Mokydamasis Šiauliuose 1926 m. išleido pirmąjį poezijos rinkinį „Širdies stygoms virpant“.
Ycuá Bolaños prekybos centro gaisras

„Ycuá Bolaños“ prekybos centro gaisras – pražūtingas gaisras, įvykęs 2004 m. rugpjūčio 1 d., 11:25 vietos laiku Paragvajaus sostinėje Asunsjone buvusiame trijų aukštų prekybos centre „Ycuá Bolaños“. Jį sudarė ne tik prekybos centras, bet ir restoranas, ofisai, požeminis garažas. Gaisro metu žuvo 394 žmonės (jų tarpe daug vaikų), 9 dingo be žinios, apie 500 buvo sužeista (iš jų 56 su III laipsnio nudegimais).
Manoma, kad gaisro priežastimi tapo iš kepsninės kamino nutekėjusios karštos dujos, kurios padegė grindis. Ugnis netrukus pasklido po visą pastatą. Į patalpas pasklidę dūmai sukėlė paniką. Išsigelbėjusių ir gaisrininkų liudijimu, prekybos centro savininkas Juan Pío Paiva ir jo sūnus Víctor Daniel Paiva prasidėjus gaisrui uždarė prekybos centro duris, kad jame buvę žmonės neišeitų neužmokėję už prekes. Centre nebuvo avarinių išėjimų bei tinkamos priešgaisrinės sistemos. Atvykę gaisrinės ir policijos pareigūnai evakavo žmones, tačiau dalies išgelbėti nebesugebėjo.

Teismas

2005 m. gruodžio 5 d. Paiva, jo sūnus bei duris uždaręs apsaugininkas buvo apkaltinti netyčiniu nužudymu ir nuteisti iki 5 metų nelaisvės. Prokuroras tuo tarpu reikalavo 25 metų bausmės. Dėl tokios nedidelės bausmės, nukentėję gaisre ir žuvusiųjų artimieji sukėlė protestą. Teismo salėje kilo riaušės, kurios vėliau išplito ir po miesto gatves. Prokuroras teismo sprendimą padavė apeliacijai.
2008 m. kaltinamieji nuteisti netiesiogine žmogžudyste: Juan Pío Paiva gavo kalėti 12 metų, Víctor Daniel Paiva – 10 metų, apsaugos darbuotojas Daniel Areco – 5 metus. Pastato savininkas Humberto Casaccia nuteistas 2 metų nelaisvei už darbo saugos pažeidimus.
Pietinė kuoduotoji karakara

Paplitimas

Ši rūšis paplitusi Pietų Amerikoje maždaug į pietus nuo Amazonės upės.
Kota Ranger FC

Istorija

Klubas įkurtas 1978 m.
Drevėtos pušys

Drevėtos pušys (arba dravės) – gamtos paminklai, esantys pietų Lietuvoje, Dzūkijoje, Varėnos rajone, patenka į Dzūkijos nacionalinį parką. Tai paprastosios pušys, kurių kamienuose išskobtos drevės, skirtos bitėms laikyti. Tai tradicinės dzūkų drevinės bitininkystės paminklai. Pušys saugomos nuo 1960 m.
Signumanistika

Signumanistika (lot. signum 'ženklas' + manus 'ranka') – rankovių, krūtinės ir nugaros skiriamųjų ženklų antsiuvų kolekcionavimas.
Signumanistika atsiskyrė nuo uniformologijos (uniformų kolekcionavimo). Kita panaši kolekcionavimo sritis - filobutonistika (sagų kolekcionavimas).
Terminą sukūrė rusų kolekcionierius Genadijus Plotkinas (Геннадий Львович Плоткин), turintis didelę antsiuvų kolekciją. Terminas gana plačiai vartojamas rusų kalboje.
Sidamai

Istorija

Sidamai seniausiais laikais gyveno šiauriau dabartinių teritorijų. Savo politinius junginius sukūrė bent jau nuo IX a., tačiau kadangi tauta neperėmė rašto sistemos, jų istorija yra menkai fiksuota ir žinoma. Jų valstybėlės tarpusavyje jungėsi į laisvą konfederaciją. Neretai juos valdė musulmoniški sultonatai, tokie kaip Ifatas, tačiau jie išlaikė savo vietinius tikėjimus. XVI a. vykusių oromų migracijų metu sidamai buvo išstumti į pietus, kur dabar ir gyvena.
XIX a. II pusėje Etiopijos imperatorius Menelikas II prijungė sidamų žemes prie Etiopijos imperijos. Italų valdymo laikais krašte veikė misionieriai. Ilganiui sidamai perėmė krikščionybę ir dauguma tapo protestantais. Sidamų žemės buvo administruojamos kaip Galų-sidamų provincija, iš kurios vėliau atskirta Sidamų provincija. Tik XX a. II pusėje sidamų kraštuose įkurtos mokyklos, kas šiek tiek padidino šios tautos išsilavinimą ir raštingumą. Nepaisant to, sidamai lieka viena neraštingiausių Etiopijos tautų.
1991 m. sidamams, kartu su kultūriškai giminingais gedeo ir burdžiais, buvo pažadėta savotiška autonomija, sukuriant atskirą jų administracinį regioną. Galiausiai tai nebuvo padaryta, ir sidamų žemės kartu su ~40 smulkesnių tautų buvo sujungtos į daugiaetninį Pietinių tautų, tautybių ir žmonių regioną. Tai skatina sidamų nepasitenkinimą.

Kultūra

Sidamų ūkis yra pagrįstas žemdirbyste. Vienas pagrindinių javų yra ensetė. Kadangi jų gyvenamos žemės yra puikiai tinkamos kavos auginimui, kava šuo metu sudaro sidamų regiono ekonomikos pagrindą: pagal kavos produkciją Etiopijoje sidamai nusileidžia tik oromams.
Jonas Taurinskas

Biografija

1918–1928 m. LKP narys. 1919 m. Tirkšlių revoliucinio komiteto narys. 1919 m. LKP Mažeikių parajonio komiteto narys. 1920, 1923, 1933 ir 1934 m. kalintas. 1940 m. Liaudies Seimo narys.
Politinformacija

Politinformacija – ideologinio ir politinio darbo forma, egzistavusi TSRS ir kitose komunistinio bloko šalyse.
Politinformacijos, dažniausiai paskatos ar pokalbio forma, buvo organizuojamos darbovietėse, kariniuose daliniuose, mokymo įstaigose, partinėse, komjaunimo ar pionierių organizacijose. Mokiniai politinformacijoms turėdavo ateiti į mokyklą anksčiau arba likti papildomai po pamokų.
Reguliarių politinformacijų tikslas buvo informuoti auditoriją apie vidaus ir tarptautinius įvykius, juos komentuoti ir formuoti ideologiškai „teisingą“ požiūrį į faktus, reiškinius ir politinius procesus.
Politinformacijas vesdavo specialūs politiniai darbuotojai, mokytojai, klasių auklėtojai, partiniai ir komjaunimo aktyvistai, remdamiesi tarybinės spaudos pranešimais.
2012 m. Bahreino Grand Prix

2012 m. GP atšaukimo galimybė

Artėjant 2012 m. lenktynėms, o sukilimui nepasibaigus, vėl pradėta kalbėti apie lenktynių atšaukimą. Balandžio 5 d. buvęs Formulės 1 čempionas Damon Hill apsilankęs Bahreine teigė nesantis tikras ar komandoms verta ten važiuoti. Vėliau FIA pareiškė, kad padėtį šalyje atidžiai stebinti ir prireikus priims sprendimą. Dar po savaitės neramumai šalyje sustiprėjo, o protestuotojai atkreipė dėmesį ir į Formulės 1 lenktynes teigdami, kad visi, vyksiantys į lenktynes šioje šalyje, bus laikomi krauju susitepusio ir nusikalstamo režimo šalininkais.
Balandžio 12 d. FIA pranešė, kad pasak jų šaltinių, Bahreine yra saugu ir lenktynės vyks.
Juozas Gurauskis

Juozas Gurauskis (1884 m. kovo 2 d. Arkšva, Ylakių valsčius – 1911 m. gegužės 31 d. Jalta) – Lietuvos rašytojas.

Biografija

Mokėsi gimnazijoje ir komercinėje mokykloje Sankt Peterburge, nuo 1907 m. Kijevo universitete studijavo mediciną. Susirgęs tuberkulioze gydėsi Kaukaze, Kryme.
Apsakymų, publicistinių straipsnių, feljetonų paskelbė laikraščiuose „Lietuvos žinios“, „Naujoji gadynė“, „Vilniaus žinios“, „Žarija“. Kūrybos socialinis ir visuomeninis kriticizmas remiasi kairiųjų doktrinų, daugiausia socialdemokratų idėjomis. Apsakymuose pašiepiama kunigija („Duobė“, „Kalakutai“), tikėjimas („Kalėdų naktis“), inteligentų sumiesčionėjimas („Susimildamas“), smerkiamas žmogaus beteisiškumas („Kareivis“). Apsakymai realistiniai, stilistinė raiška artima šnekamosios kalbos žodynui, retorikai ir poetikai.
Toras (filmas)

Siužetas

Prasidėjo karas tarp ledo milžinų ir Toro sąjungininkų. Toro brolis Lokis kaunasi dėl savo teisės į sostą. Tuo tarp Toras, dėl savo arogancijos ir nepaklusnumo mūšiuose, yra išsiunčiamas iš Asgardo į Žemės planetą. Jis taip pat praranda savo kūjo galias, bet jas vėl atgauna pakėlęs jį nuo žemės. Žemėje jis sutinka mokslininkę Džeinę Foster ir užmezga su ja romaną. Toras kaunasi su blogio jėgomis, kurias jo brolis Lokis pasiunčia į Žemę.
Nelegalus darbas

Austrija

Austrijoje nelegalus darbas (vok. Pfusch 'blogas darbas', taip pat Murks) – žinovo, specialisto (Fachmann) darbas vengiant mokesčių. Kova su nelegaliu darbu užsiima Austrijos finansų ministerijos Nelegalaus darbuotojų užimtumo kontrolės departamentas („Kontrolle illegaler Arbeitnehmer Beschäftigung“, KIAB). Iki 2006 m. gruodžio 31 d. priklausė Austrijos muitinei. Nuo 2007 m. sausio KIAB yra savarankiški Mokesčių inspekcijų padaliniai.
Juozas Slušnys

Biografija

Gimė ir augo Budriuose. Motina buvo nebylė, vieniša. 1919 m. įstojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę, kariavo su raudonarmiečiais, bermontininkais, lenkais, užsitarnavo viršilos laipsnį, dalyvavo 1923 m. Klaipėdos krašto sukilime. Grįžęs kaip karys savanoris Pryšmančių k., Kretingos vls., Kretingos apskr., gavo 12 ha žemės, sukūrė šeimą, susilaukė 2 dukrų ir 2 sūnų.
Ūkį pardavęs persikėlė į Palangą, dirbo statybose. 1944 m. rudenį susipažino su vienu iš Kardo rinktinės organizatorių K. Kontrimu, 1946 m. rugsėjo 1 d. tapo partizanu, buvo paskirtas į Buganto kuopą. 1948 m. rugpjūčio mėn., žuvus kuopos vadui J. Martinaičiui-Meškerei, paskirtas vadu.
Žuvo MGB kariuomenės ir MGB Kartenos vls. poskyrio stribų surengtos karinės-čekistinės operacijos metu Baublių miške, netoli Pikteikių k., Gargždų vls., Kretingos apskr. Susirėmęs akis į akį su stribų vadu Piotru Komlaču, atsiųstu iš Baltarusijos į Kretingos apskritį kovoti su Lietuvos partizanais, buvo mirtinai sužeistas durtuvu. Kūnas užkastas MGB Kartenos poskyrio kieme.
Už nuopelnus kovoje dėl Lietuvos laisvės 1919–1948 m. Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro Rezistentų teisių komisija pripažino po mirties kario savanorio statusą.
Birutė Teodora Visokavičienė

Biografija

Kartu su tėvais buvo tremtyje Komijos ASSR. 1963 m. baigė Kauno 4-ą vidurinę mokyklą, 1970 m. Kauno politechnikos institutą.
1970–1972 m. Kauno elektrotechnikos gamyklos ekonomistė, operatyvinio gamybos planavimo biuro viršininkė. 1972–1983 m. Kauno politechnikos instituto dėstytoja, 1983–1986 m. docentė. 1979 m. ekonomikos mokslų daktarė. 1986–1996 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakulteto Visuomenės ūkio katedros docentė. 1996–2000 m. LR Seimo narė. 2003 m. Lietuvių kalbos mokyklos prie LR ambasados Kazachstane mokytoja.
 1995 m. Tėvynės sąjungos-Lietuvos konservatorių partijos narė nuo 2000 m. Nuosaikiųjų konservatorių sąjungos narė.
Vyras Romualdas Visokavičius, duktė Gintarė, sūnus Regimantas.
Trumpaspyglis strypainis

Panaudojimas

Auginamas kaip dekoratyvinis augalas.
Priština

Istorija

Romėnų laikais apie 15 km į pietus nuo Prištinos buvo didelis Ulpiana miestas. Jis buvo sugriautas, tačiau imperatorius Justinianas I jį atstatė. Dabar toje vietoje yra Lipljan miestelis, čia dar galima pamatyti senovinio miesto griuvėsius.
Po Romos žlugimo Priština pradėjo augti. Ji buvo įsikūrusi kelių, vedusių į visas Balkanų pusiasalio puses, sankryžoje. Dėl šios priežasties Priština tapo svarbiu prekybos centru svarbiausiuose pietryčių Europos maršrutuose.
Viduramžių Serbijos valstybei Priština buvo itin svarbi, valdant karaliui Milutinui (1282–1321 m.) ir kitiems Nemaničių bei Brankovičių dinastijų valdovams, ji buvo valstybės sostine iki 1389 m. įvykusio Kosovo mūšio, kai įsiveržę osmanai sumušė jungtinę Balkanų armiją. Osmanai visą Serbiją nukariavo 1459 m.
Po šių įvykių Priština dar bent ketvirtį amžiaus išlaikė savo serbiškumą, tačiau palaipsniui vis „turkėjo“, daugumai jos gyventojų – slavams ir albanams – pradėjus išpažinti islamą. Pažymėtina, kad XVII amžiuje dauguma Prištinos gyventojų buvo slavų musulmonai, o ne albanai.
Nuo 1870 m. albanai suformavo Prizreno lygą priešinimuisi Osmanų valdžiai. 1881 m. buvo sudaryta laikinoji vyriausybė. 1912 m. Kosovas trumpai įėjo į naujai susikūrusios nepriklausomos Albanijos valstybės sudėtį. Tačiau 1913 metais galingosios valstybės privertė Albaniją atiduoti Kosovą Serbijai. 1918 m. Kosovas tapo naujos valstybės – Serbų, kroatų ir slovėnų karalystės – dalimi.
Prieš Antrąjį pasaulinį karą Priština buvo etniškai mišrus miestas su didelėmis albanų ir serbų bendruomenėmis. Daug albanų, serbams vykdant etninį valymą, buvo ištremti į Turkiją. Albanai Turkijos valdžios buvo priversti priimti turkiškas pavardes ir įsikurti Turkijos provincijose, kurios anksčiau gyveno armėnai ir graikai.
Antrojo pasaulinio karo metu Prištinoje labai sumažėjo serbų, atsikėlė daug albanų. Nuo 1941 iki 1945 metų Priština buvo inkorporuota į Italijos okupacinę Aukštutinės Albanijos valstybę. Nuo 2008 m. tapo Kosovo sostine.
Giedrė Jatautytė

Giedrė Jatautytė (1961 m. sausio 26 d. Panevėžyje), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

Mokėsi J. Balčikonio vidurinėje ir vaikų muzikos mokykloje (skambinti fortepijonu). 1976–1980 mokėsi Panevėžio J. Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (J. Jocienės fortepijono klasė). 1980–1985 muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė doc. G. Gokaitė-Maironienė).
1985–1987 Elektrėnų vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir choro chormeisterė.
Nuo 1987 rudens Panevėžio vaikų muzikos mokyklos mokytoja, 1996 jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.
Nuo 1989 Panevėžio respublikinės ligoninės moterų choro „Sedula“ chormeisterė, nuo 1994 meno vadovė ir dirigentė. Chorą padėjo parengti 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1991 su juo koncertavo Vokietijoje, parengė jį 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. „Sedula“ 1995 dalyvavo moterų chorų šventėje Kretingoje (vadovė dirigavo jungtiniam chorui), 1996 vasarą dalyvavo Siaurės Vestfalijos krašto šventėje Vokietijoje – atliko lietuviškų kūrinių programą Lünene ir Cappenburge. 1997 „Sedula" koncertų surengė Panevėžyje, dainavo Palangoje, Pušalote, Naujamiestyje ir kitur, dalyvavo 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Vidurio Sibiro plokščiakalnis

Vidurio Sibiro plokščiakalnis (rus. Среднесибирское плоскогорье) yra Rusijoje, rytų Sibire, Jakutijoje, Krasnojarsko krašte ir Irkutsko srityje. Pietuose ribjasi su Sajanų, Pribaikalės ir Užbaikalės kalnais, vakaruose Jenisėjaus upė skiria nuo Vakarų Sibiro lygumos, šiaurėje ribojasi su Šiaurės Sibiro žemuma, o rytuose – su Lenos upe ir Vidurio Jakutijos žemuma.
Išsidėstęs ant Sibiro platformos. Būdingi kalvagūbriai ir plačios plynaukštės (Jenisėjaus kalvagūbris, Viliujo plynaukštė, Putorano plynaukštė – aukštis iki 1701 m). Išplitęs amžinasis įšalas. Klimatas kontinentinis; būdingi dideli temperatūrų skirtumai.
Nikelio, vario, geležies, akmens anglių, grafito, akmens druskos, gamtinių dujų, deimantų telkiniai. Upės priklauso Arkties vandenyno baseinui: Žemutinė Tunguska, Akmenuotoji Tunguska, Lena, Viliujis, Chatanga.
Vyrauja maumedžių miškai; pietuose – pušų – maumedžių ir pušų miškai. Šiaurinėje plokščiakalnio dalyje – kalnų tundra. Pietiniuose slėniuose yra miškastepių.
San Marino futbolo varžybos 2006–2007 m.

2006–2007 m. San Marino futbolo pirmenybės

Tai buvo 22–asis San Marino futbolo čempionatas.
Lūšnyno milijonierius (filmas)

Siužetas

Aštuoniolikmečiui Mumbajaus lūšnynų našlaičiui Džamalui Malikui liko tik vienas žingsnis iki TV žaidimo „Kas nori tapti milijonieriumi“ pergalės ir jis laimės 20 milijonų rupijų. Bet žaidimas nutraukiamas dėl žaidimo organizatorių įtarimų, kad Džamalas sukčiauja. Iš kur jaunuolis, kuris išaugo lūšnynuose, gali taip daug žinoti?
Apklausiant policijos nuovadoje, Džamalas pasakoja liūdną ir graudžią savo gyvenimo istoriją: apie kartu su broliu Salimu patirtus vaikystės nuotykius, apie susitikimus su vietos banditais, apie savo tragišką meilę Latikai. Nuostabiausia tai, kad kiekviena savos istorijos dalis Džamalui suteikė atsakymus į TV viktorinos klausimus.
Kai kitą dieną viktorina bus pratęsta, policijos inspektorius ir 60 milijonų TV žiūrovų norės sužinoti tik vieną klausimą: kodėl šis jaunuolis, kuris netrokšta turtų, panoro dalyvauti šiame TV žaidime…?
Adolfas Adamas

Biografija

Studijavo Paryžiaus konservatorijos Fransua Bualdjė klasėje, nuo 1849 m. konservatorijos profesorius. Vienas mokinių – Leo Delibas. Nuo 1844 m. Prancūzijos instituto narys. 1847 m. atidarė savo teatrą „Théatre National“, tačiau prasidėjus 1848 m. revoliucijai, jį teko uždaryti, o kompozitorius liko skolose.

Kūryba

Kaip operų kūrėjas debiutavo 1829 m., „Opéra–Comique“ teatrui pastačius jo „Petrą ir Jekateriną“ (Pierre et Catherine). Pagarsėjo komiškosiomis operomis ir romantiniais baletais. Sukūrė daugiau, kaip 80 sceninių kūrinių, tarp jų daugiau, kaip 50 operų, 13 baletų, vodevilių. Labiausiai išpopuliarėjo „Žizel, arba Vilisės“ pagal T. Gotjė scenarijų ir „Korsaras“ pagal D. Bairono siužetą. Dar sukūrė kantatų, chorų, mišių, pjesių fortepijonui. Parašė muzikos kritikos straipsnių, memuarus (išleisti 1857–1859 m.) Jo kūriniams būdingos sąsajos su buitinės muzikos žanrais, raiški melodika. Operoje „Kurtys“ nuskambėjusi, antrą gyvenimą įgijo XV a. liaudies dainelė „Ant Avinjono tilto“ (Sur le pont d'Avignon), pajuokianti bažnyčios tarnus, kai popiežiaus sostas buvo perkeltas į Avinjoną.
Pakupečiai

Istorija

XX a. antroje pusėje – viensėdis Juodšilių apylinkėje.
Mecamoras

Istorija

Mecamoro pilis buvo apgyvendinta 5 tūkstantmetyje pr. m. e. iki XVIII mūsų eros amžiaus. Pilies kasinėjimai buvo pradėti 1965 m. Šalia pilies buvusi gyvenvietė išliko iki viduramžių.