google/wiki40b huggingface dataset:
Jeff Koons

Biografija

Džefas Kunsas gimė 1955 m. sausio 21 d. Pensilvanijos valstijos Jorko mieste JAV. 
Vaikystėje tapė senųjų meistrų paveikslų kopijas ir pardavinėjo jas tėvo baldų parduotuvėje. 1972 m. įstojo mokytis į Merilendo Dailės koledžą Baltimorėje. Pasikeitimų programos metu mokėsi Čikagos dailės institute ir įgijo bakalauro diplomą. 1977 m. Dž. Kunsas persikėlė į Niujorką ir greit pagarsėjo iššaukiančiais drabužiais bei šukuosena tarp dailininkų Niujorko šiuolaikinio meno muziejaus draugijos aplinkoje. Maždaug tuo metu jis pradėjo naudoti kūryboje ryškių spalvų pripučiamas gėlių ir triušių formas derindamas jas su kitais objektais ir taip sukurdamas skulptūras.
1980 m. Dž. Kunsas paliko muziejų ir trumpai dirbo brokeriu Volstryte. 1980 − 1983 m. jis sukūrė The New seriją skulptūrų, sudarytų iš dulkių siurblių ir poliravimo mašinėlių vitrinose. Equilibrium (1985) serijos skulptūrose buvo krepšinio kamuolių ir kitokių objektų, plaukiojančių pripildytuose vandens rezervuaruose. 1986 m. jis paruošė paveikslų ir skulptūrų serijas Luxury & Degradation, kuriose naudojo masinio vartojimo prekių objektus. Temą pratesė serijoje Banality (1988), kurioje įtraukė JAV popžvaigždės Maiklo Džeksono ir jo beždžionėlės porą. Menininkas tuo metu pats tapo žiniasklaidos žvaigžde.
1990-91 m. menininkas sukūrė erotizuotų paveikslų ir skulptūrų seriją su savimi ir žmona Cicciolina Made in Heaven, kuri pirmą kartą buvo pristatyta 1990 m. Venecijos bienalėje. 1991 m. Dž. Kunsas vedė italų pornoaktorę, pravarde Cicciolina, 1992 m. porai gimė sūnus Liudvigas ir 1993 m. įvyko jų skyrybos.  Dž. Kunsas propagavo plataus vartojimo komercinių objektų pateikimą kaip meną su menkais pakeitimais. 1992-93 m. įvyko jo retrospektyvinė paroda San Francisko šiuolaikinio meno muziejuje. 2007 m. menininkas pakeltas į Prancūzijos Garbės legiono karininkus, 2012 m. apdovanotas JAV valstybės departamento apdovanojimu už meną. 2013 m. Dž. Kunso skulptūra „Šuo iš balionėlių (oranžinis)“ buvo parduota už 58,4 mln. JAV dolerių ir sumušė brangiausiai parduoto gyvenančio menininko kūrinio rekordą. 2014 m. Vitnio muziejus suorganizavo kilnojamąją Dž. Kunso retrospektyvinę parodą.
Princas (šachmatai)

Princas (angl. mann chess) – tai netradicinė šachmatų figūra, kuri vaikšto kaip šachmatų karalius tačiau neturi karališkų privilegijų. Ji nešachuojama, nematuojama ir ją, kaip eilinę figūrą, galima nukirsti. Ši figūra kerta taip, kaip ir vaikšto.
Dažniausiai sutinkama šachmatų rūšyse, kurios naudoja didesnių matmenųː (8x10; 10x10 12x12) šachmatų lentas.

Žymenys

Užrašant princo ėjimus, rašoma didžioji raidė - “M”, pav. Mc2-d3. Šachmatų diagramose figūra žymima kaip apverstas žemyn galva šachmatų karalius.
Rūta Jezerskytė

Rūta Jezerskytė (g. 1977 m. rugsėjo 1 d. Kaune) – Lietuvos baleto artistė.

Biografija

1994 m. baigė Vilniaus baleto mokyklą, mokytojas Jonas Katakinas. 1995 m. tobulinosi Bostono šokio centre, Kelno šokio vasaros akademijoje, Niujorko šokio konservatorijoje. 1995–1999 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistė. Nuo 1999 m. trupės „Olandijos nacionalinis baletas“ Amsterdame baleto artistė, nuo 2002 m. solistė.
Jautriai, subtiliai atlieka klasikinius ir šiuolaikinius šokius. Gastroliavo Brazilijoje, JAV, Japonijoje, Kanadoje, Rusijoje, Vakarų Europos šalyse.
Kraujo kvapas

Turinys

Rašytojo Karlo ir jo žmonos Silvijos šeimyninis gyvenimas seniai tapo nuobodžia rutina: Karlas didžiąją laiko dalį praleidžia kaime, kur su juo gyvena žirgyną prižiūrinti jauna mergina Lu. Jis nesusimąsto apie Silviją, kol kartą iš šios nesužino ją susitikinėjant su jaunesniu vyru. Karlo kamantinėjama, ji atskleidžia vis daugiau detalių, tuo sukeldama šio pavydą. Jis nesėkmingai mėgina ją sekti, tačiau sužino tik tai, ką žmona pati nori jam papasakoti. Judviem kyla mintis nutraukti santykius su meilužiais  ir vėl būti tik dviese, nes Karlą neramina, jog žmonos meilužis impulsyvus ir linkęs į smurtą, tačiau taip nenutinka, o vieną vakarą jis sulaukia skambučio iš policijos: Silvija rasta negyva.
Džadžikas

Džadžikas (turk. Cacık) yra jogurtinė sriuba, naudojama buvusiose Osmanų imperijos šalyse (Turkijoje, Graikijoje ir kt.). Ši sriuba įprastai tiekiama mažose lėkštelėse, kaip antrasis patiekalas.
Džadžikas gaminamas iš jogurto, druskos, alyvų aliejaus, smulkinto česnako, svogūnų, krapų, mėtos ir citrinų sulčių, gardinamas žagreniu ir skiedžiamas vandeniu.
Jedvabno valsčius (Balstogės vaivadija)

Istorija

Valsčius tik iš vieno Jedvabno kaimo įkurtas po I pasaulinio karo ir priklausė Balstogės vaivadijos, Kolno apskričiai. 1923 m. sausio 1 d. valsčius buvo panaikintas ir Jedvabno kaimas priskirtas Jedvabno valsčiui. 1927 m. spalio 31 d. Jedvabno gyvenvietė gavo miesto teises.
Pasaulio gamtos fondas

Pasaulio gamtos fondas (angl. World Wide Fund for Nature, anksčiau - World Wildlife Fund; sutrumpintai: WWF) – tarptautinė nevyriausybinė organizacija, veikianti aplinkos apsaugos srityje. Įkurta 1961 m., turi padalinius daugiau nei 100 šalių, beveik 5 mln. rėmėjų.

Istorija

Pasaulio gamtos fondas buvo įsteigtas 1961 m. po to, kai biologas Julian Huxley išspausdino seriją straipsnių apie grėsmes gamtai Rytų Afrikoje Didžiosios Britanijos laikraštyje The Observer. Paskatintas jų, verslininkas Victor Stolan pasiūlė įkurti fondą, lėšų laukinės gamtos apsaugai rinkimui. Idėją įgyvendino grupė mokslininkų ir viešųjų ryšių ekspertų. Organizacija iš pradžių vadinosi Pasaulio laukinės gamtos fondu (angl. World Wildlife Fund), tačiau besiplečiant veiklai, 1986 m. pavadinimas buvo pakeistas į dabartinį.

Tikslai

WWF savo pagrindiniu tikslu įvardina siekį sustabdyti aplinkos nykimą ir kurti ateitį, kurioje žmonės gyventų harmonijoje su gamta. Nors organizacija iš pradžių daugiausiai dėmesio teikė nykstančių rūšių ir buveinių išsaugojimui, vėliau veiklos sritys plėtėsi ir šiuo metu apima tris sferas: biologinės įvairovės apsaugą, darnų atsinaujinančių gamtos išteklių naudojimą, taršos ir vartojimo mažinimą.

Veikla

Ankstyvoji WWF veikla buvo nukreipta į lėšų rinkimą gamtosaugos projektams, visuomenės sąmoningumo apie didžiausias aplinkos problemas didinimą. Palaipsniui veiklos mastai augo, projektai tapo sudėtingesni, įtraukiantys saugomų teritorijų steigimą, aplinkosauginį švietimą, specialistų ruošimą, lobizmą. Nuo pat įkūrimo, WWF pasižymi aktyviu mokslinių duomenų rinkimu ir naudojimu, bendradarbiavimu su kitomis organizacijomis, valstybinėmis institucijomis, verslo sektoriumi.

Valdymas ir finansavimas

Pagrindinis WWF valdymo organas yra taryba. Organizacija taip pat turi savo prezidentą, o tarptautinį tinklą koordinuoja sekretoriatas, įsikūręs Šveicarijoje. Veiklą vykdo tiek centrinio skyriaus tiesiogiai valdomi, tiek nuo jo nepriklausomi įvairiose šalyse esantys padaliniai. Programos finansuojamos daugiausiai iš privačių aukų, likusią dalį sudaro valstybinė ir verslo parama.

Vertinimas

WWF vertinama už indelį į nykstančių rūšių apsaugą, mokslinę veiklą (pavyzdžiui, Gyvosios planetos indekso sukūrimą).
Organizacija yra kritikuojama už bendradarbiavimą su verslo kompanijomis (pavyzdžiui, Monsanto, Cargill, IKEA), jų siūlomų abejotino aplinkosauginio poveikio projektų palaikymą, prisidėjimą prie greenwashing („žaliojo smegenų plovimo“) akcijų. Į tai WWF yra atsakiusi, jog bendradarbiavimas su verslu suteikia daugiau galimybių kompanijų veiklą pakreipti norima linkme, nei likimas nuošalyje.
Leonas Konstantinas Radvila

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Lietuvos Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos Šidlavos šakos, tėvas Konstantinas Vincentas Radvila, motina Luiza Antuanetė Blank pranc. Louise Antoinette Blanc, pirmojo Monte Karlo kazino įkūrėjo duktė. Sesuo Liudvika Radvilaitė (1877–1942 m.)

Šeima

Pirmoji žmona Renata iš Habsburgų giminės, su kuria išskyrė karas. Antroji žmona – pusseserė, Dominyko Marijos Radvilos (1852–1938 m.) ir Dolores de Agramonte duktė Dolores Konstancija Radvilaitė (1886–1966 m.) Vaikų nesusilaukė. Leonui mirus, Dolores ištekėjo už dailininko Mogenso Tvedės (šved. Tvede Mogens).
Leonas Radvila paveldėjo Ermenonvilio dvarą netoli Paryžiaus, kurį jo tėvai įsigijo 1880 m. Ermenonvilio dvaras buvo žymus tuo, kad jame paskutinius savo gyvenimo mėnesius praleido ir mirė žymusis filosofas Jean-Jacques Rousseau (1712-1778). 1914 m. Leonas Radvila buvo išrinktas Ermenonvilio meru. Merijos aikštėje jam vėliau buvo pastatytas paminklas. Turtingo senelio ir turtingų tėvų vaikui nieko netrūko, tačiau įgimta ekstravagancija ir nuotykių paieškos jį nuvedė į Prancūzijos armiją. Savo narsa jis pasižymėjo Didžiajame kare. 1918 m. kartu su bendraminčiais jis įkūrė Prancūzijos-Lenkijos karinę misiją, pradėjusią verbuoti užsienyje gyvenančius lenkus tarnauti atkuriamos Lenkijos valstybės kariuomenėje. 
Po karo kunigaikštis sukosi Paryžiaus aristokratijos sluoksniuose, bendravo su menininkais, poetais, rašytojais. Vienas geriausių jo draugų buvo rašytojas Marselis Prustas. 1927 m. Monte Karle Leonas Radvila buvo nužudytas. Po jo mirties Ermenonvilio dvarą perėmė jo giminaičiai.
Emigrantai (Kazakas)

Aprašymas

Paveikslas nutapytas aliejumi ant drobės. Matmenys 210,5 x 107 mm.
Paveikslas laikomas Latvijos nacionaliniame dailės muziejuje, Rygoje.
Jurgis Lampsatis

Jurgis Lampsatis (1912 m. vasario 3 d. Mazūriškių k., Trušelių valsčiuje, Klaipėdos apskr. – 2011 m. kovo 18 d. Berlyne, VFR) – pedagogas ir chorvedys.

Biografija

1927–1933 m. lankė Klaipėdos mokytojų seminariją, kur mokėsi muzikos pas Vilių Bajorą, V. Voską ir kitus pedagogus. Baigęs studijas, 1934–1939 m. dėstė muziką ir vadovavo gimnazijos bei evangelikų bažnyčios chorams Šilutėje. 1940–1944 m. mokytojavo Joniškio gimnazijoje, 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, mokytojavo Augsburgo lietuvių gimnazijoje.
1949 m. išvyko į JAV, iš pradžių dirbo įvairius pasitaikančius darbus, o 1959 m. pradėjo vadovauti Tėviškės evangelikų liuteronų parapijos lietuvių chorui (50-55 dalyviai) Čikagoje, IL. Choras giedojo bažnyčiose, rengė tradicinius kasmetinius giesmių vakarus Verbų sekmadieniais, dalyvavo 1966 m. ir 1978 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte bei kituose tautiniuose renginiuose.
Chorui nuolatos akompanavo kompozitorius Vladas Jakubėnas, šios parapijos chorui jis skyrė savo kūrinius. Choras populiarino kompozitoriaus harmonizuotas giesmes, atliko jo kantatas „Pranaše didis“, „De profundis“ ir „Prisikėlimo kantatą“, talkino Lietuvių operos chorui statant G. Verdi „Requiem“ ir B. Markaičio „Vilniaus varpus". 1964 m. į plokštelę „Liaudies giesmė“ įrašė 11 liaudies giesmių, 1972 m. įgiedojo V. Jakubėno kantatą „Pranaše didis". 1973 m. lapkričio 23 d. jungtinis choras dalyvavo kompozitoriaus V. Jakubėno] kūrybos 50-mečio jubiliejiniame koncerte. 
Tais pačiais metais choras giedojo Toronto evangelikų liuteronų Išganytojo parapijos 10-mečio minėjime Kanadoje. 1976 m. choras atliko meninę programą Vasario 16-osios minėjime Maria H. S. salėje Čikagoje. Kolektyvas dalyvavo televizijos laidose, muzikų ir kitų kultūros veikėjų jubiliejiniuose koncertuose. 1977 m. balandžio 3 d. koncertu pažymėjo choro veiklos 25-metį Tėviškės parapijos bažnyčioje. Kolektyvas yra atlikęs F. Schuberto Mišias G-dur, J. S. Bacho, G. Verdi ir kitų kompozitorių kūrinių. 
J. Lampsatis chorui vadovavo iki 1981 metų, o vėliau darbavosi įvairiose lietuvių organizacijose. 1997 m. kovo 9 d. Tėviškės parapijos salėje jis buvo pagerbtas gimimo 85-mečio proga. Nuo 2008 m. gyveno Berlyne pas dukrą Ramintą, po mirties palaidotas Čikagos Tautinėse lietuvių kapinėse.

Šeima

Žmona Palmyra Lampsatienė (1909–1993) – pedagogė. Jųjų dukra Raminta Lampsatytė – žinoma pianistė, mokslininkė ir pedagogė, dažnai padėdavo chorui. Ji yra koncertavusi Lietuvoje ir daugelyje pasaulio valstybių, išrinkta Lietuvos kompozitorių sąjungos garbės nare.
Griebtuvas

Griebtuvas (angl. sear; rus. шептало) – šaunamojo ginklo skeliamojo mechanizmo detalė, kuri prilaiko gaiduką ar skiltuvą kovos ar saugos padėtyje. Iššaunant spaudžiamas nuleistukas stumia griebtuvą, kol šis atsikabina nuo gaiduko (skiltuvo). Tada pastarasis, nebelaikomas griebtuvo ir varomas kovinės spyruoklės, ima judėti, jo stumiamas daužiklis smogia į kapsulę
Konstrukciškai griebtuvas gali būti sujungtas su kita detale, pvz., nuleistuku (toks yra revolveris Naganas). Kai kuriuose šautuvuose ir pistoletuose kulkosvaidžiuose griebtuvo funkcijas atlieka nuleistuko kyšulys.
Marinidai

Istorija

Beni Marin gentis iki XI a. gyveno Libijos, Tuniso ir Alžyro regione, kol Chamadidų (Hammadid) gentis išstūmė į vakarus. XII a. viduryje, kai susikūrė ir greit išplito Almochadų imperija, Marinidai klajojo po Oranijos lygumas. Jau 1145 m., kartu su kitomis Zenata gentimis kovojo prieš Almochadus, bet pralaimėję atsitraukė į Sacharos pakraštį. Nuo 1169 m. Marinidai pradėjo pamažu daryti įtaką Maroko vystymuisi. 1195 m. Marinidai, vadovaujami Maksijaus, dalyvavo šventame kare prieš ispanus ir buvo Almochadų sąjungininkai. XII a. pradžioje gentis įsitvirtino rytų Maroke, tarp Figigo ir Mulujos ir Za (Mulujos intakas) upių. tada niekas negalėjo nuspėti, kad šie neturtingi klajokliai taps Maroko šeimininkais.

Kovos su Almochadų dinastija

1214 m. po kalifo Muhamedo Anasyro mirties, Marinidų vadas Abdal Chakas I-is pasinaudojo Almochadų dinastijos nuosmukiu (Maroką valdė jaunas kalifas Abu Jakubas Jusufas II ir po pralaimėjimo prie Las Navaso de Toloso Almochadai buvo silpni) 1215 m. užkariavo derlingas Tel Atlaso lygumas. 1216 m. Abdal Chakas sumušė Almochadų armiją prie Tazos, o 1217 m. rugsėjį ir prie Feso. Po šių pergalių Marinidams priklausė visos kaimo vietovės, o Almochadai įsitvirtino miestuose, bet turėjo mokėti duoklę Marinidams. 1248 m. kalifas Ali Asaidas puolė Zajanidus, vadovaujamus Abu Jahijos I-ojo (Abu Yahya I bin Zayyan), Alžyre, bet pakliuvo į pasalą ir žuvo. Jo armijos likučiai traukėsi atgal į Maroką, bet tarp Mulujos upės ir Gersifo miestelio buvo sutikti Marinidų armijos ir sunaikinti. Marinidai užėmė Fesą, Tazą, Salę, Rabatą, Meknesą ir lygumas iki Um ar-Rbijos. 1269 m. spalį Marinidų armija, vadovaujama Abu Jusufo Jakubo, užėmė Marakešą. Taip atsirado Marinidų dinastijos valstybė su sostine Fesu.

Marinidų valstybės klestėjimo metai

1276 m. netoli Feso buvo pastatytas naujasis Fesas (Fes Jdid), kuris tapo administracine ir karine Marinidų sostine. Sultonas papuošė šį rajoną gražiais pastatais, buvo pastatyta gynybinė siena, Didžioji mečetė, rūmais, turgus, pirtys ir gyvenamieji namai. Iki 1307 m. Marinidai jau buvo įsitvirtinę vidurio Magrebe. Ali I Abdal Hasano valdymo metais, Marinidų dinastija pasiekė savo galybės piką. 1337 m. buvo užimtas Alžyras. 1340 m. balandžio 5 d. Ali I-is Abdal Hasanas jūros mūšyje prie Gibraltaro nugalėjo krikščionis ir apsupo Tarifą, bet spalio 30 d. pralaimėjo mūšį prie Rio Salado (Battle of Rio Salado) jungtinei Portugalijos ir Ispanijos armijai. 1347 m. rugsėjo 15 d. Ali I-is užėmė Tunisą. Bet 1348 m. balandį sukilo vietinės arabų gentys ir Ali I-is buvo priverstas bėgti iš Tuniso. Antrą kartą į Tunisą sugrįžo Abu Inanas Farisas 1357 m. ir Marinidai valdė visą Magrebą.
Velnio akmuo (festivalis)

Vieta

Festivalis vyksta Dainavos slėnyje Anykščiuose, ant Šventosios upės kranto. Festivalio pavadinimas kilo iš šalia esančio Puntuko akmens – pagal padavimą velnias Puntuko akmenį kėsinosi užmesti ant Anykščių bažnyčios, bet pragydus gaidžiams jį pametė.

Turinys

Festivalis „Velnio akmuo“ sutraukė didelę minią metalo gerbėjų, 2009 m. festivalyje jų susirinko apie 1900. Atvykus į festivalį galima įsikurti specialiai paruoštuose palapinių miesteliuose. Festivalyje vyksta tinklinio varžybos, galima maudytis Šventosios upėje. Po festivalio vyksta velniškiausios nuotraukos konkursas, į kurį festivalio dalyviai siunčia savo nuotraukas iš festivalio.
Svarbiausi festivalio turiniui keliami kriterijai – aktualumas, kūrybiškumas, profesionalumas. Devilstone festivalyje gyva muzika atliekama penkiuose scenose (Gama scena, Rytų scena, Vakarų scena, Turbo scena, Barbablu scena). Čia kasmet pasirodo 35–50 užsienio ir Lietuvos grupių. Festivalio metu dalyviai gali užsiimti muzikinio meistriškumo pamokomis, dirbtuvėmis, tinkliniu, futbolu, kino seansais, aplankyti menininkų parodas.

2009 m. festivalyje dalyvavusios grupės

2009 m. festivalyje dalyvavo šios grupės:
Sepultura (Brazilija), Keep of Kalessin (Norvegija), Code (Norvegija, Anglija), Sinister (Olandija), Azarath (Lenkija), Bilocate (Jordanija), Trauma (Lenkija), Obtest, (Lietuva), Crocel (Danija), Diabolical (Švedija), Frailty (Latvija), Heaven Grey (Latvija), Leprous (Norvegija), Luctus (Lietuva), Nahash (Lietuva), Saples (Lietuva), Stranger Aeons (Lietuva), The Prowlers (Italija), ŽAS (Lietuva).
Ivdelis

Istorija

1589 m. Lozvos pakrantėje įkurta pirma rusų tvirtovė į rytus nuo Uralo – Lozvinski Gorodokas (Лозьвинский городок). Auksakasių gyvenvietė įkurta 1831 m. ir vadinta Село Никито-Ивдель. 1937 m. įkurtas GULAGo padalinys. Miesto statusas suteiktas 1943 m.
Aina Zinčiukaitė

Aina Zinčiukaitė (g. 1973 m. spalio 27 d. Klaipėdoje) – sportinių šokių šokėja, trenerė, rūbų dizainerė.
Bajangolo mongolų autonominė prefektūra

Geografija

Didžiąją dalį prefektūros užima pusdykumės ir dykumos (Taklamakanas, Lobnoro dykuma). Pietinė dalis kalnuota, iškilę Altyntago, Kunluno kalnai. Šiaurinė dalis leidžiasi stepių užimtą į Tarimo baseiną. Teka Tarimas, Jarkendas, Čerčenas, Končedarja, plyti džiūstantis Lobnoro ežeras.
Nadežda Kazakauskienė

Nadežda Kazakauskienė (1926 m. lapkričio 8 d. Leningrade – 2009 m. kovo 9 d. Vilniuje) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

Antrojo pasaulinio karo metais dirbo ligoninės chirurgijos skyriuje medicinos sesele. 1945–1949 m. choro dirigavimo mokėsi Leningrado N. Rimskio-Korsakovo muzikos technikume (dėst. E. Kudriavceva), 1949–1954 m. choro dirigavimo studijas tęsė Leningrado N. Rimskio-Korsakovo konservatorijoje (prof. A. Jegorovo klasė). Konservatoriją baigusi aukso medaliu, 1954–1957 m. pas tą patį profesorių tobulinosi aspirantūroje.
1957–1963 m. Novosibirsko (Rusija) M. Glinkos konservatorijos Choro dirigavimo katedros vedėja ir dėstytoja, vadovavo filharmonijos akademinei kapelai ir Meno darbuotojų namų vaikų chorui. Su filharmonijos choru parengė G. Sviridovo „Patetinę oratoriją“, W. A. Mozarto „Requiem“, P. Čaikovskio kantatą „Maskva", L. van Beethoveno Fantaziją c – moll fortepijonui ir chorui, Devintosios simfonijos finalą. Koncertų surengė didžiuosiuose Sibiro miestuose, Maskvoje ir Bulgarijoje.
Nuo 1964 m. rudens Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros vyr. dėstytoja, nuo 1969 m. e. doc. pareigas, nuo 1988 m. Lietuvos muzikos akademijos docentė. Daug metų lygia greta choro dirigavimą dėstė ir Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (menų gimnazijoje), 1976–1977 m. buvo šios mokyklos choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkė.
Pedagogė išugdė per 80 jaunųjų choro dirigentų, parašė ir paskelbė mokslo metodinių darbų: „Choro dirigavimo dėstymo metodika“ (1958, rusų kalba), „Choro dirigavimo dėstymo metodika“ (1967), „Chorinio dirigavimo kurso programa“ bendraautorė (1968), „Chorinio dirigavimo dėstymo metodikos pagrindai" (1987).
Be pedagoginio darbo, N. Kazakauskienė daug metų vadovavo Šalčininkų rajoninių kultūros namų mišriajam chorui, jį konsultavo, parengė rajono dainų šventėms ir 1975 m. respublikinei dainų šventei Vilniuje. Buvo respublikinių dainų švenčių konsultantė, choro dirigavimo valstybinių egzamnų komisijų pirmininkė ir narė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Sauserių kapinynas

Kapinynas

Įrengtas upės slėnio kalvos keteroje, pailgoje šiaurės-pietų kryptimi. Rytinė dalis įsiterpia į dirbamą lauką. Centrinėje dalyje yra pylimo ir griovio apjuostos senosios Grabšyčių kapinės, kuriose auga aukšti medžiai, o rytų pusėje prie medžio kabo koplytėlė su Rūpintojėlio skulptūra. Šiaurinėje dalyje matosi buvusių bulviarūsių duobės, tarp kurių auga spygliuočiai medžiai. Į pietus nuo kapinių matosi pora kalvelių, primenančių pilkapius. 
Archeologinį ir kraštovaizdžio vertingųjų savybių pobūdį turintis kultūros paveldo objektas. Saugomos teritorijos plotas – 9760 m².

Tyrimai

Kapinyną 1968 m. išaiškino, o 1969 m. žvalgė Ignas Jablonskis. 1971 m. žvalgė Kretingos kraštotyros muziejaus direktorius Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (vadovas Vilnius Morkūnas).

Istorija

Vietos gyventojai pasakoja, kad čia buvę milžinų kapai, o XVI - XX a. pr. veikė Grabšyčių kaimo kapinės. Lietuvos žemės reformos metu kapinyno teritorija buvo priskirta prie Sauserių kaimo ir paversta dirbamais laukais. Ardami žemę žmonės rasdavo žalvarinių pasaginių segių, grandinėlių, geležinių ietigalių ir kitų senienų. Į pietryčius nuo kapinių buvo išverčiama daug akmenų, kuriuos žmonės palaikė pamatais ir ėmė pasakoti, kad čia stovėjusi pagoniška šventykla. Keli pilkapiai ar kapai su akmenų vainikais buvo nuardyti ir sulyginti su žemės paviršiumi. Kasant bulviarūsius šiaurinėje ir vakarinėje kalvos dalyje taip pat buvo randama įvairių senoviškų dirbinių ir akmenų vainikų. 
1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu.
Datuojamas I - XIII a.
Labna (gyvenvietė)

Labna (lenk. Łabna) - Kolno miesto priemiestis, esantis kairėje Labnos upės krante. 1425 m. Kolno miestui persikėlus arčiau Labnos upės, ši gyvenvietė tapo Kolno miesto dalimi. Gyvenvietėje veikė vandens malūnas, iki XVI a. veikė ligoninė. 1940-1941 m. Tarybų Sąjungai okupavus Lenkiją šioje gyvenvietėje buvo pastatyti bunkeriai, kurie įėjo į Molotovo liniją.
2010 m. Korėjos Grand Prix

Treniruotės

Pirmose Korėjos GP treniruotėse greičiausias buvo McLaren lenktynininkas Lewis Hamiltonas (1:40.887 min.). Antras liko lenkas Robertas Kubica (1:40.968) (Renault, trečias - Nico Rosbergas (1:40.968) su Mercedes GP.
Antrose penktadienio treniruotėse pirmas buvo sezono lyderis Markas Webberis (1:37.942) (Red Bull), antras - ispanas Fernando Alonso (1:38.132), trečias - L. Hamiltonas (1:38.279).
Šeštadienį greičiausias buvo R. Kubica (1:37.354). Jis aplenkė L. Hamiltoną (1:37.402) ir F. Alonso (1:37.426).
Mykolas Semaška

Biografija

Tėvas – Vladimiro pakamaris, Braclavo kaštelionas, Lucko seniūnas Aleksandras Semaška. Motina – Anastasija Valavičiūtė. Sesuo Barbora – Adomo Bogovitino žmona.
Valstybės tarnyba: Braclavo kaštelionas, Lucko seniūnas ir raktininkas. Mirė būdamas jaunas, buvo palaidotas Švento Petro ir Povilo bažnyčioje, Lucke.
Koši-Rymano sąlygos

Geometrinė Koši-Rymano sąlygų prasmė

Tarus, kad u(x,y) ir v(x,y) yra tam tikros kreivių šeimos, Koši-Rymano sąlygos atitinka konforminio atvaizdo apibrėžimui (konforminės funkcijos tai yra tokios funkcijos, kurios nekeičia kampų tarp kreivių u ir v).