google/wiki40b huggingface dataset:
Pamišę dėl ginklų

Turinys

Moksleivė Anita gyvena treileryje su motinos meilužiu Runiu. Kadangi motina jau keletą mėnesių gyvena kitame mieste, Anita priversta tenkinti ne tik Runio, bet ir kitų klasės vaikinų seksualines užgaidas.
Kartą mokykloje mokiniams skiriama užduotis – rasti draugą susirašinėjimui. Anitos draugu tampa Hovardas, kalintis Kalifornijoje už žmogžudystę. Iš šio laiško sužinojusi, kad Hovardui patinka ginklai, Anita prašo Runį išmokyti ją šaudyti. Šis sutinka, tačiau po kurio laiko, kai vėl bando suartėti su Anita, ši jį nušauna, o kūną paslepia už treilerio.
Tą pačią dieną iš kalėjimo paleidžiamas Hovardas, kuris atvyksta į miestelį, nes Anita įkalbėjo keistuolį pastorių Henką, auginantį gyvates, suteikti jam darbą. Hovardas tikisi pradėti naują gyvenimą su Anita, tačiau ši netrunka prisipažinti apie Runio žmogžudystę. Nakčia jiedu vyksta palaidoti kūno ir susiduria su vaikinais iš mokyklos. Šiems ėmus priekabiauti, Hovardas netyčia vieną jų nušauna ir yra priverstas atsikratyti ir antruoju. Persekiojami įtaraus šerifo Kinkeido, Hovardas su Anita bėga iš miesto, tikėdamiesi rasti šios motiną, tačiau šios nurodytu adresu nėra, o porelės įvykdytų nusikaltimų sąrašas darosi vis ilgesnis...
Alfonsas Kavoliūnas

Alfonsas Kavoliūnas (g. 1929 m. sausio 2 d. Padvarniuose, Molėtų rajonas – mirė 2003 m. rugpjūčio mėn. Molėtuose) – Lietuvos poetas, publicistas, pedagogas, mokyklos direktorius, partinis (LKP) ir visuomenės veikėjas.

Biografija

1952 metais baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus pedagoginiame institute, dab. Lietuvos edukologijos universiteto Lituanistikos fakultete. 
Mokytojavo Molėtuose. 1958–1960 metais Molėtų rajono vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas. Nuo 1961 iki 1981 metų Molėtų 1-osios vidurinės mokyklos direktorius. Vėliau dirbo rajono švietimo skyriuje, Molėtų 2-oje vidurinėje mokykloje direktoriaus pavaduotoju ir mokytoju. 
Savo kūrybą skelbė periodikoje, įvairiuose rinkiniuose, išleido eilėraščių knygas: „Ties auksiniais rudenio vartais“ (1995); „Kur užaugom visi“ (1999); „Vakaro tyloj“ (2002).
Alfonsas Kavoliūnas buvo Molėtų rajono literatų brolijos įkūrėjas ir ilgametis pirmininkas. Jo energijos dėka pradėtas vykdyti projektas „Kūrybinis atžalynas“, organizuojamos kūrybinės ir pažintinės kelionės, rajono literatai skatinami publikuoti savo kūrybą, dalyvauti įvairiuose konkursuose, išleisti rajono literatų almanachai „Akimirkos“.
Alfonsas Kavoliūnas buvo aktyvus Sąjūdžio dalyvis. Parašė darbą apie Sąjūdį Molėtuose (išleido Molėtų krašto muziejus).
KK194

Maršrutas

Kelias prasideda Užventyje, šiauriau Ventos upės, sąlyginai turi jungtis su krašto keliais:  158  Kelmė–Užventis ,  223  Užventis–Varniai  ir  159  Užventis–Šaukėnai–Kuršėnai . Eina Kelmės, Telšių, Akmenės ir Mažeikių rajonuose. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Minupiai, Gaulėnai, Kaunatava, Vainočiai, Pabalvė, Tryškiai, Kairiškiai, Svirkančiai, Užventė. Baigiasi Viekšniuose, piečiau Ventos. Kelias kerta šias upes ir upelius: Žeberę, Žeberalę, Ušną, Šatriją, Rąžuolę, Upyną, Virvytę. Vainočių kaime kelią kerta geležinkelis Šiauliai – Kretinga, šiauriau sankirtos kelias kertasi su magistraliniu keliu  A11  Šiauliai–Palanga  ( E272  Vilnius-Panevėžys-Šiauliai-Palanga-Klaipėda ).
Jurgis Henrikas Liubomirskis

Biografija

Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Šreniava“ savininkas. Kunigaikščio Henriko Liudviko Liubomirskio (1777–1850) ir kunigaikštytės Izabelės Čartoriskos (1785–1868) sūnus.
Accuphase

Istorija

Įmonę 1972 m. įkūrė iš „Kenwood“ pasitraukęs inžinierius Džiro Kasuga (Jiro Kasuga). Pasitraukimo priežastis buvo nesutarimai dėl „Kenwood“ 1967 metais konstruojamo stiprintuvo Supreme 1. Pasitraukdamas iš „Kenwood“ Kasuga pasamdė kelis inžinierius, taip buvo sudarytas darbuotojų branduolys ir pradėta „Kensonic“ veikla. J. Kasuga tuo metu dar turėjo „Kenwood“ akcijų, tačiau įmonių veikla jau buvo nepriklausoma. 
Pradžioje „Kensonic“ įrenginių dizainą kūrė „Kenwood“ dizaineris, todėl abiejų bendrovių produktuose buvo galima pastebėti išorinių panašumų. Nuo pat pradžių „Kensonic“ įrenginiams keliami kokybės reikalavimai buvo aukštesni, todėl įrenginiai – brangesni.
Pirmieji „Kensonic“ įrenginiai buvo P-300 galios ir C-200 pradinis stiprintuvai ir FM radijo imtuvas T-100. Netrukus pasirodė E-202 integrinis stiprintuvas ir atnaujintas T-101 FM radijo imtuvas. Visi šie įrenginiai buvo labai aukštai įvertinti 1973 ir 1974 metų apžvalgose, o kai „Kenwood“ nustojo aktyviai reikštis high-end garso įrenginių klasėje, „Kensonic“ pradėjo gaminti šios klasės įrenginius „Accuphase“ pavadinimu.

Produkcija

„Accuphase“ gaminiai turi didelę paklausą high-end entuziastų tarpe. Gal kiek mažiau žinomi JAV, tačiau labai populiarūs Rytų Azijoje. „Accuphase“ lengva atskirti pagal šampano spalvos gaminio priekinį skydelį ir dvigubus didžiulius analoginius rodyklinius galios indikatorius. Tai primena kitą išskirtinį gamintoją „McIntosh Laboratory Inc.“ (JAV), kurio gaminiai išsiskiria dideliais mėlynos spalvos rodykliniais galios indikatoriais. Paprastai „Accuphase“ įrenginių modeliai nesikeičia kelerius metus, o kartais iki dešimtmečio.
Henrikas Denhofas

Biografija

Lenkų bajorų Denhofų giminės atstovas, „Vepris“ herbo savininkas. Kristupo Denhofo (m. iki 1622 m.) ir Agnesos fon Fatinhof (m. po 1611 m.) sūnus. Brolis – Kurliandijos hercogo maršalka Germanas Denhofas.
1614 metais Henrikas Denhofas minimas kaip karaliaus sekretorius. 1644 m. gavo Dorpato kašteliono pareigybę, o 1646 metais buvo paskirtas nominaliu Pernu vaivada.

Šeima

Buvo vedęs nuo 1623 metų Siofiją Manteifel, nuo kurios vaikų neturėjo.
Gegužės 22

Vardadieniai

Elena – Julija – Rita – Eimantas – Aldona – Julė - Aldas
ESET

ESET  – informacinių technologijų saugumo kompanija, kurianti antivirusinių programų ir ugniasienių produktus, vienas iš kurių yra ESET NOD32. Kompanija buvo įkurta 1992 m. ESET yra įsikūrusi Slovakijos sostinėje Bratislavoje. Keletą metų iš eilės (2008, 2009 ir 2010 m.) buvo apdovanota kaip sėkmingiausia Slovakijos bendrovė.
Kelermeisteris

Kelermeisteris (rus. келлермейстер) – rūmininko, atsakingo už vyno rūsių ir vyno atsargų priežiūrą, pareigos ir žmogus, šias pareigas atliekantis. Būdavo pavaldus oberšenkui.
Rusijos imperatoriaus dvare šios pareigos jau buvo 1722 m. Pagal Rangų lentelę pareigos atitiko XIV klasę.
Pareigybė panaikinta 1917 m. vasario mėn.
ŠVIS

ŠVIS – švietimo valdymo informacinė sistema (angl. EMIS – Education Information Management System). Tai informacinė sistema, kurios sukurta sistemingai organizuoti (kaupti, analizuoti, sisteminti) su švietimo vystymu susijusius duomenis (Wako, 2003).

Lietuvos ŠVIS

Lietuvos švietimo valdymo informacinės sistemos svetainės paskirtis teikti oficialią informaciją apie švietimo būklę (nacionaliniai rodikliai, mokyklų ir rajonų informacinės kortelės, kita statistinė informacija apie bendrojo lavinimo valstybines ir savivaldybių mokyklas). Svetainė sukurta vykdant Švietimo ir mokslo ministerijos Mokyklų tobulinimo programą (LR ŠVIS).
Vladas Daujotas

Vladas Daujotas (1921 spalio 21 d., Sedoje, Mažeikių r. – 2009 m. rugsėjo 11 d. Vilnius) – dailininkas tekstilininkas, Lietuvos Dailės akademijos profesorius.
1954 m. baigė Lietuvos Dailės institutą. Yra sukūręs nemažai plačiai žinomų gobelenų, dekoratyvinių audinių, paskelbęs daugelį straipsnių dailės istorijos ir kitais klausimais.
Amalfio krantas

Apžvalga

Amalfio kranto klimatas yra Viduržemio jūros tipo, su šiltomis vasaromis ir švelniomis žiemomis. Amalfio krantas užima sąlyginai statų pietinį Sorento pusiasalio krantą, o kaimiškoms žemės ūkio žemėms lieka nedaug vietos. Vienintelis sausumos kelias į Amalfio krantą yra 40 km ilgio kelias Strada Statale 163, einantis pakrante iš Majorio miesto rytuose iki Pozitano vakaruose. Amalfio krante yra trylika komunų, daugelis jų specializuojasi turizme.
Amalfio krantas garsėja limončelo likerio gamyba bei citrinų, vadinamų sfusato amalfitano auginimu. Citrinos auginamos terasiniuose soduose visoje kranto teritorijoje, nuo vasario iki spalio. Amalfis garsėja ir rankų gamybos storu popieriumi bambagina. Kiti vertinami gaminiai yra ypatingos vietinės sardinės (it.dial. alici) iš Četaros bei spalvinga rankų darbo keramika iš Vjetrio.
Andrius Ryliškis

Andrius Ryliškis (1897 m. lapkričio 30 d. Malkavoje (dab. Mogiliavo sritis Baltarusijoje) – 1975 m. kovo 4 d. Garlande, Arkanzaso valstija, JAV) – Lietuvos pedagogas, Šaulių sąjungos aktyvistas.

Biografija

Gimė ir augo lietuvių kaime Baltarusijoje, į kurį iš Saldutiškio dvarui priklaususio kaimelio buvo priversti 1885 m. išsikelti jo seneliai. Radomlio katalikų parapijos klebonas išmokęs jį lietuviškai skaityti, palaikė tautinę dvasią.
Prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas, 1916 m. A.Ryliškis mobilizuotas į carinės Rusijos kariuomenę. Buvo sužeistas, 1917 m. baigė praporščikų mokyklą. 1918 m. atsidūrė Darbininkų ir valstiečių Raudonojoje armijoje. Dėl patirtų sužeidimų į frontą nebebuvo siunčiamas, tarnavo daugiausiai Kaukaze. 1922 m. buvo demobilizuotas, išsirūpino Lietuvos pilietybę.
1924 m. gruodžio mėnesį atvyko gyventi į pasienio miestelį Pirmąją Varėną (Varėnos geležinkelio stoties gyvenvietė, oficialiai vadinama Antrąja Varėna tuo metu priklausė Lenkijai) ir buvo paskirtas pradžios mokyklos mokytoju. Jo pastangų dėka miestelyje įkurtas Šaulių sąjungos skyrius, 1928 m. aikštėje pastatytas paminklas Nepriklausomybės dešimtmečiui paminėti. 1930–1933 m. iškilo erdvūs Šaulių namai, kuriuose veikė biblioteka ir skaitykla. Mokyklai suteiktas M.K.Čiurlionio vardas, su mokinių pagalba buvo sutvarkyti Nepriklausomybės kovose žuvusių karių kapai. Mokytojo palaikomi Varėnoje veikė: jaunimo choras, dramos ratelis ir orkestras, suburta ugniagesių komanda. Kartu su gydytoju Albinu Grigaičiu Glūko kaime įkurtoje Džiovos sanatorijoje pacientams rengdavo kultūrines programas.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje A. Ryliškis pasitraukė į Vokietiją, o 1949 m. persikėlė į JAV, gyveno Čikagoje. 1974 m. išleido autobiografinę knygą „Fragmentai iš praeities miglų“.
Kapetingai

Kapetingai arba Kapetai (pranc. Capétiens) – Prancūzijos karališkoji giminė ir dinastija. Valdė 987–1328 m.

Istorija

Kapetingai buvo seniau Prancūziją valdžiusios Robertinų dinastijos atšaka. Giminės pradininku laikomas Paryžiaus grafo ir frankų kunigaikščio Hugo Didžiojo sūnus Hugas I Kapetas, po paskutinio Karolingų karaliaus Liudviko V mirties frankų didikų ir dvasininkų 987 m. išrinktas Prancūzijos karaliumi.
Giminės domenas buvo regionas aplink Paryžių Il de Fransas. Gindami paveldimumo, karaliaus žemių nedalomumo principus, Kapetingai sustiprino Prancūzijos karaliaus valdžią. Tapęs karaliumi Hugas I Kapetas greitai karūnavo sūnų Robertą (nuo 996 m. karalius Robertas II Pamaldusis). Tėvo ir vyriausiojo sūnaus bendro valdymo tradicija išsilaikė iki XII amžiaus.
Žymiausi Kapetingai – Pilypas II Augustas, Liudvikas IX Šventasis ir Pilypas IV Garbingasis. Kapetingai tiesiogiai valdė beveik visą Prancūziją, nuolat prisijungdami didesnius ar mažesnius feodus. Po Karolio IV mirties (1328 m.) nelikus vyriškosios giminės įpėdinio iš Kapetingų sostą perėmė šalutinė Kapetingų šaka – Valua dinastija, kuri valdė iki 1589 m.
Papildoma diena

Turinys

Viengungis Džiakomas, artimųjų, draugų ir bendradarbių nuolat klausinėjamas apie meilės reikalus, sugalvoja situacijos sprendimo būdą: jis išsigalvoja turintis naują širdies draugę, kurios prototipu tampa mergina, kurią jis kasdien mato važiuodamas autobusu. Džiakomas sukuria visą istorija: sugalvoja jos vardą, veiklą, pasakoja kitiems apie judviejų pažintį ir pasimatymus, kol galiausiai jo darbdavys į artimiausią šventę (vestuves) liepia atsivesti tą nuostabią merginą. Vienintelis, kuris žino, kad Džiakomas draugę išgalvojo, yra jo draugas Dantė, kuris primygtinai siūlo ryžtis ir užkalbinti merginą iš autobuso. Kai Džiakomas tam beveik apsisprendžia, vieną rytą mergina pati netikėtai prie jo prieina ir pasiūlo išgerti kavos. Džiakomas džiaugiasi ir pradeda kurti tolimesnius planus, bet kavinėje netikėtai sutiktas jo viršininkas „atpažįsta“ jo draugę. Supratusi, kad situacija darosi komplikuota, Michela pasišalina, tačiau Džiakomas vis tik spėja ją įkalbėti pavakarieniauti. Čia jis atskleidžia visą tiesą, o Michaela prisipažįsta, kad užkalbino jį dėl to, kad matė nuolat stebintį ją autobuse, o po kelių dienų ji išvyksta dirbti į Niujorką ir norėjo, kad Džiakomas nesistebėtų, jog daugiau šios nebemato.
Visi jo pažįstami labai nuliūsta, kai sužino, jog išgirtoji mergina „paliko“ Džiakomą, o jis pats po keleto dienų suvokia, kad įsimylėjo ir privalo rasti Michelą. Gavęs paskyrimą komandiruotei į Argentiną, Džiakomas sėda į kitą lėktuvą ir skrenda į Niujorką. Žinodamas kur dirba Michela, jis greitai šią randa, tačiau mergina visiškai neapsidžiaugia jo vizitu...
Jotos kanalas

Jotos kanalas (šved. Göta kanal) – laivybinis kanalas Švedijoje, jungiantis vakarinę ir rytinę šalies pakrantes. Ilgis nuo Geteborgo (vakaruose) iki Sederčiopingo (rytuose) – 420 km. Į kanalo vandens kelią įeina Venerno ir Veterno ežerai, Jotos upė, Trolhetano kanalas (apeinantis Jotos krioklius).
Pastatytas 1810–1830 m., tačiau netrukus nutiesus geležinkelius kanalo ekonominė reikšmė sumenko. Dabar Jotos kanalas naudojamas turistiniams tikslams.
Stočeko valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837-1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Blotkai, Bžuzka, Drgičas, Gajuvka Vschodnia, Gajuvka Zachodnia, Graboviecas, Gruščinas, Grigruvas, Huta Gruščinas, Kalatai, Kalenčinas, Kazimežuvas, Kozolupai, Maidanas, Marianuvas, Mednikas, Mrozova Vola, Nove Lipkai, Polkovas, Stare Lipkai, Stočekas, Topuras, Velična, Zgžebichai, Žulinas.
Lietuvos Respublikos darbo kodekso komentaras

Lietuvos Respublikos darbo kodekso komentaras – Lietuvos Respublikos darbo kodekso – pagrindinio Lietuvos darbo teisės šaltinio – komentaras. Parengtas turint tikslą, kad įgyvendinant darbo teisės normas būtų išvengta neaiškumų, dviprasmybių, Kodekso nuostatų neteisingo aiškinimo. Darbo kodekso komentaras yra Lietuvos teisės doktrinos dalis ir vienas iš Lietuvos darbo teisės šaltinių.
Išleido leidykla „Justitia“.
Antigvos ir Barbudos vėliava

Antigvos ir Barbudos vėliava buvo priimta 1967 metų vasario 27 dieną. Ją sukūrė mokyklos mokytojas Reginaldas Samuelis.
Saulė simbolizuoja naujos eros pradžią. Spalvos turi keletą reikšmių. Juoda spalva reiškia Antigvos ir Barbudos gyventojų afrikietiškus protėvius, mėlyna spalva – viltį, raudona spalva – jėgą. Spalvų seka geltona, mėlyna, balta taip pat yra stilizuota saulė, jūra ir abiejų salų krantai.
Valstybinė vėliava jūroje, kurią naudoja tik valstybinė pakrantės apsauga, susideda iš raudono kryžiaus baltame lauke ir valstybinės vėliavos kantone.
Pehr Evind Svinhufvud

Biografija

Gimė jūrų laivyno karininko Gustavo Svinhufvudo ir Olgos fon Beker šeimoje. Tėvas žuvo prie Graikijos krantų, kai sūnui tebuvo dveji metai. Vaikystę leido senelio šeimoje, o 1866 m. su motina ir seserimi persikėlė į Helsinkį. 1882 m. vietos universitete gavo menų magistro laipsnį, 1886 m. – teisės magistro laipsnį. 1889 m. vedė Ellen Timgren, su kuria susilaukė 6 vaikų.
Užsiėmė advokato praktika teismuose, vėliau tapo Turku apeliacinio teismo teisėjo padėjėju. Nuo 1892 m. senato komitete užsiėmė mokesčių klausimais. 1902 m. grįžo į apeliacinį teismą teisėjo padėjėju. Čia sprendė bylas, susijusias su vietos gyventojų protestais prieš suomių rusifikaciją. Dėl savo nesutaikomos pozicijos generalgubernatoriaus Nikolajaus Bobrikovo buvo atleistas iš pareigų ir išvyko dirbti advokatu į Helsinkį.

Politinė karjera

1907–1914 m. išrinktas Suomijos parlamento deputatu ir jo pirmuoju pirmininku iki 1912 m. Būdamas valsčiaus teismo pirmininku, 1914 m. nesutiko pripažinti iš Rusijos atsiųsto prokuratūros valdininko įgaliojimų, už ką buvo ištremtas į Sibirą, Tomsko ir Novosibirsko gubernijas. 1917 m. paleistas iš tremties, tėvynėje buvo sutiktas kaip didvyris.
Rusijos imperijos sudėtyje buvusioje Suomijos Didžiojoje Kunigaikštystėje, P. Svinhufvudas suvaidino svarbų vaidmenį Suomijos nepriklausomybės judėjime. 1917 m. lapkričio 27 d. buvo paskirtas pirmuoju Suomijos Senato pirmininku (vėliau ši pozicija pavadinta ministro pirmininko pareigomis). Jis tapo pagrindiniu asmeniu paskelbiant Suomijos nepriklausomybės deklaraciją, vyko į Petrogradą asmeniškai derėtis su Vladimiru Leninu, iš kurio 1917 m. gruodžio 31 d. gavo Suomijos nepriklausomybės pripažinimo aktą. 1917-1918 m. buvo pirmasis nepriklausomos Suomijos vadovas, valstybės regentas, monarchijos įvedimo šalininkas.
Suomijos pilietinio karo metais kreipėsi karinės pagalbos į Vokietijos ir Švedijos vyriausybes. Pasibaigus karui, amnestavo 36 tūkst. jo dalyvių, kariavusių „raudonųjų“ pusėje.
P. Svinhufvudas buvo Suomijos ministras pirmininkas nuo 1930 iki 1931 m., trečiasis prezidentas nuo 1931 iki 1937 m. Šalies vadovo poste vykdė kaip antikomunistinę, taip ir antifašistinę politiką. Iš vienos pusės inicijavo visų komunistų, parlamento narių, areštą, iš kitos – užgniaužė suomių ultradešiniųjų jėgų 1932 m. sukeltą karinį maištą Mantsaloje.
Žiemos karo metu nesėkmingai bandė susitikti su Hitleriu ir Musoliniu, tačiau buvo priimtas tik pas popiežių Pijų XII.

Įdomus faktas

P. Svinhufvudas turėjo didelį šalies gyventojų pasitikėjimą, buvo jų pramintas „Seniu Peka“ (Ukko-Pekka). Vienas didžiausių keleivinių garvežių, 1937–1957 m. gamintų Suomijoje (P1/Hr1, tipas 2-3-1 / Pasific, svoris 155 t.), buvo pavadintas tuo pačiu Ukko-Pekka vardu. Buvo pagaminti 22 šios serijos lokomotyvai. Du iš jų pastatyti kaip paminklai Karjos ir Otamiakės gyvenvietėse.
184-oji šaulių divizija (1 formuotė)

184-oji šaulių divizija (1 formuotė) (rus. 184-я стрелковая дивизия (1-го формирования)) – Raudonosios Armijos junginys, egzistavęs 1940-1941 m., sudarytas iš buvusios Lietuvos kariuomenės dalinių. Trumpai dalyvavo Vokietijos-TSRS kare.

Istorija

Divizija suformuota 1940 m. rugpjūtį iš buvusios Lietuvos kariuomenės 2-osios pėstininkų divizijos. Priskirta Raudonosios armijos 11-osios armijos 29-ajam teritorinam šaulių korpusui.
Buvo dislokuota Lentvaryje. 
Veikiančioje armijoje buvo nuo 1941 m. birželio 22 d. iki 1941 m. rugsėjo 19 d. 
Birželio 22 d. kartu su 429-uoju haubicų artilerijos pulku buvo Varėnos poligone. 
11-osios armijos vadovybė divizijos sudėtį vertino taip: „184-oji šaulių divizija dar nėra visiškai sukomplektuota mūsų žmonėmis ir yra visiškai nepatikima.“.
1941 m. birželio 23 dienai 184-oji šaulių divizija gavo užduotį išeiti į Valkininkų apylinkes, kur turėjo organizuoti gynybą, baigti mobilizaciją ir komplektaciją. Tačiau diviziją dar birželio 22 d. ties Valkininkais buvo apsupta vokiečių kariuomenės, tad praktiškai čia jos kovos kelias ir baigėsi.
Atskiri divizijos daliniai (motorizuotos dalys, 616-asis artilerijos pulkas, zenitinis ir prieštankinis divizionai) po 5 val. trukusio mūšio išsiveržė iš apsupties ir pasitraukė į rytus: arba link Vilniaus, arba link Baltarusijos sienos, į Smurgainių ar Molodečno. 
1941 m. rugsėjo 19 d. divizija buvo oficialiai išformuota.

Formuotės

Egzistavo trys 184-osios šaulių divizijos formuotės – 1940 m., 1941 m. ir 1942 m.

Priklausomybė

Divizija 1941 m. birželio 22 d. priklausė Šiaurės vakarų fronto 11-osios armijos 29-ajam teritoriniam šaulių korpusui.
Tricky

Biografija

Tricky gimė Bristolyje, Somersete, Anglijoje. Tėvas paliko šeimą dar jam negimus. Būdamas ketverių metų, jo mama Maxine Quaye nusižudė. Tricky savo pirmą albumą pavadino jos garbei. Jį augino močiutė. Būdamas penkiolikos pradėjo rašyti lyriką.
Tricky buvo įtakingos XX a. devintojo dešimtmečio grupės The Wild Bunch narys ir prisidėjo prie pirmų dviejų Massive Attack albumų. Būdamas Wild Bunch nariu naudojo pseudonimą „Tricky Kid“, kuris vėliau buvo sutrumpintas iki „Tricky“, kai tapo Massive Attack nariu.
Tricky paliko Massive Attack kurdamas savo solinį albumą Maxinquaye (pavadintą jo motinos Maxine Quaye vardu). Albumas turėjo didelį pasisekimą ir Tricky tapo žymus tarptautinėje scenoje.
Arėjaus kalnai

Arėjaus kalnai (pranc. Monts Arrei) – kalnagūbris pietų Džibutyje (Ali Sabiho regione), Etiopijos pasienyje. Aukštis siekia iki 1301 m. Vyrauja skurdi pusdykumių augalija. Klimatas gana vėsus, aukštikalnėse būdinga ~15 °C temperatūra, nuo lapkričio iki sausio viršūnės skendi rūke.
Arėjaus kalnuose gyvena somalių klanas isai.
Sofija Pomeranė

Biografija

Sofija – Pomeranijos hercogo Boguslavo X Dižiojo ir Onos Jogailaitės, Lenkijos karaliaus Kazimiero Jogailaičio dukters, vyresnioji duktė.
1518 m. spalio 9 d. Šlezvige Sofija ištekėjo už našlaujančio Danijos karaliaus Frederiko I, Danijos karaliaus Kristijono I ir Dorotėjos ketvirto sūnaus. Sofijos karūnacija į Danijos karalienes įvyko 1525 m. rugpjūčio 13 d. Kopenhagoje. Sofija mirė 1568 metais ir buvo palaidota Šlezvigo sobore.
Lietuvos tautodailininkų sąjunga

Lietuvos tautodailininkų sąjunga – Lietuvos organizacija, vienijanti tautodailės kūrėjus. Būstinė Vilniuje, Stiklių g. 16.

Istorija

1966 m. įsteigta Lietuvos liaudies meno draugija, kuri vienijo Choro, Teatro, Instrumentinės, Liaudies muzikos, Liaudies dailės ir Choreografijos sekcijas. Veikė skyriai Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose, Panevėžyje. Visuotiniai susirinkimai šaukti kas 3 metai, rinkta valdyba. 1989 m. pavadinta Lietuvos tautodailininkų sąjunga, apibrėžta siauresnė (tik tautodailės) veiklos sritis. Nuo 1987 m. UNESCO liaudies meno organizacijos, nuo 1994 m. Europos meno tarybos (ECA) narė.

Veikla

Lietuvos tautodailininkų sąjunga rengia seminarus, parodas, muges, konkursus, gina narių autorines teises. Kaupia kūrinių rinkinį, kurį eksponavo Airijoje, Lenkijoje, Meksikoje, Bulgarijoje, Danijoje, Rusijoje, Švedijoje. Turi 6 skyrius – Kauno, Panevėžio, Telšių, Šiaulių, Dzūkijos, Žemaitijos. 2006 m. vienijo – 3000 narių. Prie sąjungos nuo 1997 m. veikia Tautodailininkų sąjungos fondas, kuris leidžia „Tautodailės metraštį“, monografijas, knygas apie tautodailę.
Pakalniečiai

Aplinkinės gyvenvietės

Kalnakruogas – 3,6 km
Kalnamuiža – 1,3 km
Didžioji Panemunė – 2,3 km
Anmėmelė – 2,4 km
Žvejotgala – 1,9 km
Irbėnai – 3,8 km
Purviškiai I – 2,8 km
PAČERIAUKŠTĖ – 6,6 km
Smilgeliai (Biržai) – 1,5 km
BIRŽAI – 18 km