google/wiki40b huggingface dataset:
Adomas Jeronimas Seniavskis (jaunesnysis)

Biografija

Kilęs iš Seniavskių giminės, herbo „Leliva“ savininkas. Karaliaus rotmistro (nuo 1621), Karūnos didžiojo vėliavininko Prokopo Seniavskio (1602–1626) ir Anos Efrosinijos Chodkevičiūtės (apie 1600–1631) vienintelis sūnus. Karūnos didžiojo pataurininkio Adomo Jeronimo Seniavskio (1576–1616) visiškas bendravardis ir vienintelis anūkas.

Šeima ir vaikai

Apie 1643 metus vedė Viktoriją Elžbietą Potockytę (m. po 1670).
Jų santuokoje gimė vienintelis sūnus Mikalojus Jeronimas Seniavskis (1645–1683) – Karūnos didysis sargybinis (1666), pulkininkas (1667), Karūnos didysis vėliavininkas (1668), Karūnos dvaro maršalka (1674), Voluinės vaivada (nuo 1680 metų), Karūnos lauko etmonas (nuo 1682 metų). Lvovo, Rogatinsko, Piasečensko ir Radomo seniūnas.
Po 1648 metų Satanovo valdytojas.
Sakuočių senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos Minijos vingio slėnio terasoje, Sakuočių kapinyno centrinėje dalyje, iki 1,5 m aukščio, 25 m ilgio ir 19 m pločio kalvelėje. Apaugusios medžiais, apjuostos lauko akmenų ir žemių aptvaro, kurio rytinėje pusėje yra įėjimas ir akmens laipteliai. Rytinėje dalyje stovi medinis koplytstulpis su Šv. Jurgio skulptūra ir koplytėlė su Marijos su kūdikiu skulptūra. 
Teritorijos plotas - 0,04 ha, perimetras - 78 m.
Į šiaurę ir pietus nuo kapinių yra Sakuočių kapinynas.

Istorija

Įrengtos XVI a. bendro naudojimo kaimo žemių pakraštyje stūksančioje smėlingoje kalvelėje. Daugiausia kaimo gyventojų jose buvo palaidota siaučiant XVI-XIX a. marui, todėl kapinės vadinamos Maro kapais, Marų kapeliais. 
Be to, pasakojama, kad čia XVII-XVIII a. laidoti apylinkėje žuvę ir mirę švedų kareiviai. Dėl to kapinės rečiau vadinamos Švedų kapais. 
XIX a. pradžioje pradėjus mirusiuosius laidoti tik Kartenos parapijos kapinėse, kaimo kapinės buvo apleistos. Jose laidota atsitiktinai: savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, nesantuokiniai vaikai, iš Minijos ištraukti neatpažinti skenduoliai. 
Mirusiųjų atminimui nuo seno kapinėse buvo statomi kryžiai, koplytstulpiai, stogastulpiai, koplytėlės. Tarpukariu Maro kapuose dar stovėjo 4 seni ąžuoliniai kryžiai, koplytėlė su Švč. Mergelės Marijos paveikslu ir koplytstulpis su Šv. Jurgio skulptūra. 
Seniau kapinės buvusios didesnės. Apie 1906 m. šiaurinė dalis buvo nukasta, Maro kapai apjuosti žemių pylimu ir akmenų tvora, pakraščiuose apsodinti medžiais.
Copa América Femenina

Istorija

1991 m. Brazilijoje įvyko pirmasis Copa América Femenina čempionatas, kurį laimėjo Brazilijos rinktinė.
Čempionatas taip pat naudojamas kaip Pietų Amerikos žemyno atranka į olimpines žaidynes ir pasaulio čempionatus.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo taurė

Bosnijos ir Hercegovinos futbolo taurė – pagrindinis centralizuotas Bosnijos ir Hercegovinos futbolo taurės turnyras. Kaip visos šalies turnyras vyksta nuo 1998 metų.
Steponas Gečys

Steponas Gečys (g. 1943 m. rugsėjo 28 d. Kijėliai, Molėtų valsčius) – Lietuvos inžinierius elektrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1950–1954 m. mokėsi Mikiškių pradžios mokykloje, 1954–1961 m. Molėtų vidurinėje mokykloje. 1961–1962 m. mokėsi Kauno politechnikume (dabar Kauno technikos kolegija). 1962–1965 m. tarnavo kariniame jūrų laivyne. 1970 m. baigė Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultetą. 1982–1983 m. stažavo Helsinkio technologijos universitete. 1995 m. apgynė disertaciją „Nesimetrinių elektromašininių keitiklių būsenos“, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Nuo 1970 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) Elektros mašinų katedroje vyresnysis inžinierius, nuo 1971 m. Elektros mašinų katedros aspirantas, nuo 1974 m. Mažos galios elektros mašinų žinybinės mokslinio – tyrimo laboratorijos vyresnysis mokslo darbuotojas, nuo 1979 m. Elektros mašinų katedros vyresnysis dėstytojas, 1981–1987 m. Elektros mašinų katedros docentas, 1987–1996 m. Elektros mašinų katedros vedėjas. Nuo 1976 m. profesorius. 1988–1993 m. Mažos galios elektros mašinų žinybinės mokslinio tyrimo laboratorijos mokslinis vadovas. Nuo 1996 m. Elektros sistemų katedros profesorius.
Žmona Vilma (g. 1947 m.), dukterys Vaiva (1972 m.), Eglė (1976 m.)

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo kryptis – elektros mašinų kokybės kontrolė ir diagnostika; elektros mašinų parametrų ir savybių tyrimas; gręžinių tyrimo prietaisų elektros variklių tyrimas ir kūrimas. Svarbiausi darbai iš elektromechaninių keitiklių. 3 išradimų autorius.
ARVI futbolo arena (stadionas)

Istorija

Atidarymo rungtynėse FK Sūduva susitiko su daugkartiniais Lietuvos čempionais FBK Kaunas futbolininkais. Rungtynės baigėsi rezultatu 0–0. Pirmąjį įvartį šiame stadione pelnė Sūduvos žaidėjas Sergej Koziuberda. Jis pasižymėjo 2008 m. liepos 17 d. UEFA taurės atrankos rungtynėse prieš Velso TNS klubą.
Šalia stadiono veikia ir 2660 vietų dengtas futbolo maniežas, kuriame futbolą galima žaisti visus metus.
Šalia stadiono funkcionuoja ir dvi futbolo treniruočių aikštės po atviru dangumi.
2009 m. gegužės mėnesį stadione įrengtos papildomos tribūnos, kurios padidino talpą iki 6250 vietų.
2013 m. liepos 20–rugpjūčio 1 dienomis vyko 2013 m. Europos U-19 futbolo čempionatas. Šiame stadione žaidė tokios futbolo rinktinės iš Ispanijos, Portugalijos, Turkija, Serbija, Gruzija. Taip pat vyko finalas tarp Prancūzijos ir Serbijos. Rungtynes transliavo „Eurosport“ televizija.
Rio de Žaneiras

Istorija

Europiečiai dabartinio miesto žemes pasiekė 1502 m. sausio 1 d. Portugalų ekspedicija, vadovaujama Gašparo de Lemošo Guanabaros įlanką klaidingai palaikė upės žiotimis ir vietovę pavadino Rio de Janeiro („sausio upė“). Tuo metu čia gyveno tupių, maškalių ir botokudų gentys. 1555 m. prancūzai įlankoje esančioje Vilganjono saloje įkūrė fortą ir siekė įsteigti koloniją (Antarktinę Prancūziją).
1565 m. kovo 1 d. portugalai įkūrė São Sebastião do Rio de Janeiro gyvenvietę. Pradžioje ją dažnai siaubė prancūzų piratai. XVII a. aplinkiniuose kalnuose radus aukso, Rio de Žaneiras tapo svarbiu jo eksporto uostu. Be to, čia intensyviai kūrėsi cukranendrių plantacijos. 1763 m. Brazilijos kolonijos sostinė perkelta iš Salvadoro į Rio de Žaneirą. Į miestą kėlėsi daug imigrantų iš Europos, buvo gabenami vergai iš Afrikos.
1822 m. Brazilijai paskelbus nepriklausomybę, Rio de Žaneiras išliko jos sostine. XX a. miestas sparčiai plėtėsi, prie to prisidėjo naujos tiltų, tunelių, kelių statybos technologijos. Tačiau dėl sudėtingo miesto išplanavimo ir perdidelės socioekonominės santalkos šiame regione, 1960 m. šalies sostinė perkelta į Braziliją. 1960–1975 m. Rio de Žaneiras sudarė atskirą Guanabaros valstiją, bet vėliau sujungtas su Rio de Žaneiro valstija ir tapo jos sostine (vietoje Niterojaus).
2013 m. vasarą mieste vyko Pasaulio jaunimo dienos.

Priemiesčiai

Netoli Rio de Žaneiro yra ir kiti miestai – Duke de Kašijasas (Duque de Caxias), Nova Iguasu (Nova Iguaçu), Keimadosas (Queimados) ir San Gonsalas (São Gonçalo), sudarantys metropolinį Rio de Žaneiro regioną. Šiame regione gyvena 12,98 mln. gyventojų (2016 m.) 2020km² plote. Miestą supa dideli favelų kvartalai.
Už 420 km nuo miesto yra San Paulas, didžiausias Pietų Amerikos miestas, su Rio de Žaneiru sujungtas Presidente Dutra (taip pat žinomo kaip Via Dutra) greitkeliu. Palei šį greitkelį esantis regionas nuo 6-ojo dešimtmečio yra tapęs svarbia pramonės ašimi.

Ekonomika

Rio de Žaneire yra svarbus jūrų uostas ir antrasis pagal dydį tarptautinis oro uostas Tom Jobim. Rio de Žaneiras yra svarbus komercijos ir daugelio pramonės šakų centras, iš kurių svarbiausios tekstilės, maisto, chemijos pramonės šakos ir metalurgija. Pramonė daugiausia išsidėsčiusi miesto šiauriniuose ir vakariniuose priemiesčiuose. Kampo Grandės (Campo Grande) priemiestyje yra nedidelis žemės ūkio gamybos rajonas, kuriame auginami vaisiai ir daržovės.

Sportas

Rio de Žaneire 1950 m. vyko IV pasaulio futbolo čempionatas. 2014 m. Brazilijoje vyko XX pasaulio futbolo čempionatas, o miesto Marakanos stadione vyko finalinės rungtynės.
2016 m. mieste vyksta XXXI vasaros olimpinės žaidynės.
Mieste labiausiai mėgstamas futbolas. Rio de Žaneire yra net penkios aukščiausio lygio futbolo komandos – America Football Club, Botafogo de Futebol e Regatas, Fluminense Football Club, Club de Regatas Vasco da Gama ir Clube de Regatas do Flamengo.
Mieste kiekvieną pavasarį vyksta teniso turnyrai Rio čempionų taurė.
Dakšinamūrtis

Dakšinamūrtis (skr. दक्षिणामूर्ति = Dakṣināmūrti-) – vienas iš hindų dievo Šivos pavidalų – visos žinijos mokytojas.
Įgijęs Dakšinamūrčio pavidalą Šiva perdavė mokymą apie jogą ir mokšą. Rišius jis mokė žvelgdamas į pietus (dakṣina – „pietinis“), todėl jo toks vardas. Šankara interpretavo Dakšinamūrtį advaita vedantos požiūriu ir prisidėjo prie Dakšinamūrčio kulto plitimo. Tradicinėje ikonografijoje vaizduojamas sėdįs soste, viena koja pamynęs demoną, viena iš keturių rankų rodąs džniana mudrą (žinijos gestą), apsuptas besiklausančių rišių. Šaivizme Dakšinamūrtis – aukščiausiasis gurus, visų gurų dangiškasis pradmuo.
Dakšinamūrčio kultas labiausiai paplitęs Pietų Indijoje.
Justinas Sartauskas

Biografija

1973 m. baigė Šiaulių 2-ąją vidurinę mokyklą-internatą. 1978 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos ir mechanikos fakultetą, matematikas.
1978–1981 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas. 1981–1983 m. Vilniaus valstybinio universiteto aspirantas. 1983–1991 m. Šiaulių namų statybos kombinato skaičiavimo centro programuotojas. 1991–1992 m. Šiaulių miesto savivaldybės Privatizavimo tarnybos vadovo pavaduotojas, 1992–1997 m. Privatizavimo skyriaus vedėjas, departamento vadovas. 1997–2002 m. Šiaulių miesto savivaldybės administratorius, 2002–2003 m. administracijos direktorius, 2003–2007 m. administracijos direktoriaus pavaduotojas.
2007–2011 m. UAB „Šiaulių apskrities televizija“ direktorius. 2011–2015 m. Šiaulių miesto meras. 2016–2017 m. Valstybinės vartotojų teisių apsaugos tarnybos Šiaulių skyriaus vyriausiasis specialistas. Nuo 2017 m. Šiaulių miesto vicemeras.
2005 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys, nuo 2011 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
2007–2011 m., 2011–2015 m., 2015–2019 m. kadencijų Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.  2007–2011 , 2015–2019 kadencijų Socialdemokratų frakcijos seniūnas.
„Beržynėlio“ vaikų parko įkūrimo iniciatorius. Šiaulių miesto šachmatų federacijos prezidentas. Kurtuvėnų bendruomenės narys.
Iš pirmos santuokos turi 5 vaikus: Inga, Ineta, Audrius, Laima, Aušrinė. 
Vedęs, žmona Jurga.
Nendrinė lingė

Išvaizda

Nendrinė lingė yra maždaug suopio dydžio, bet laibesnė, ilgais sparnais ir uodega, plonomis, ilgomis kojomis. Nuo kitų lingių rūšių patinas skiriasi plačia pilka dėme ant sparno, patelė – šviesiai gelsva galva. Antuodegis nebaltas.
Nendrinės lingės patino galva, kakta ir kūno apačia, išskyrus vienspalvę gerklę ir gurklį, šviesiai rudos spalvos, su išilginėmis dėmėmis. Kūno viršus tamsiai rudas. Didžiosios plasnojamosios plunksnos tamsios, o mažosios plasnojamosios ir jų dengiamosios sidabriškai pilkos. Snapas ir nagai juodi, vaškinė ir kojos geltoni. Rainelė rausvai geltona. Patelės kūno apačia ir viršus rudi, viršugalvis, sprandas ir pasmakrė palšai geltoni. Jaunikliai panašūs į patelę. Jų pūkinis apdaras trumpas ir retas, iš viršaus rausvai gelsvas, viršugalvis, gerklė ir kūno apačia balti. Antrasis pūkinis apdaras viršuje rudai pilkas. Vaškinė ir kojos geltonos, rainelė tamsiai ruda.

Paplitimas

Eurazijoje paplitusi nuo Atlanto pakrantės iki Primorės. Šiaurėje arealas siekia Botnijos įlanką, Archangelską, Obės aukštupį, Jakutsko regioną, Amūro žiotis. Pietuose paplitusi iki šiaurės rytų Kinijos, Mongolijos, Tian Šanio, Irano, Irako, Mažosios Azijos, Viduržemio jūros pakrančių. Gyvena ir Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, Naujojoje Gvinėjoje, Afrikos šiaurės vakariniuose regionuose.
Žiemoja Pietų Azijoje, Australijoje, Afrikoje.
Lietuvoje tai nėra retas paukštis, kai kur net gausus. Daugiausia nendrinių lingių pastebėta ežeringoje Suvalkijos dalyje, prie Žuvinto ežero.

Biologija

Nendrinė lingė gyvena seklių ežerų pakrantėse, užpelkėjusių upių slėniuose, senvagėse. Labai mėgsta tankius švendrynus ir nendrynus. Dažnai lizdavietė būna dumblėta ir sunkiai prieinama. Paprastai skraido pažeme, bet per tuoktuvių žaidimus gali pakilti labai aukštai. Poros pastovios, bet, žuvus vienam iš paukščių, nendrinė lingė greitai susiranda kitą partnerį. Lizdus krauna dažnai tose pačiose apylinkėse, tačiau neperi tame pačiame lizde kelerius metus iš eilės.
Kiaušinius deda gana ilgai, maždaug kas 26 valandas, todėl jaunikliai ritasi ne vienu metu. Dėtyje paprastai būna 3–6 kiaušiniai, perimi maždaug po 33 dienas. Jaunikliai lizdą palieka dar nemokėdami skraidyti, po maždaug 35–40 dienų nuo išsiritimo.
Nendrinė lingė minta smulkiais vandenų ir jų pakraščių gyvūnais: varliagyviais, peliniais graužikais, ropliais, ondatromis, kitų paukščių kiaušiniais bei jaunikliais, rečiau – ir suaugusiais paukščiais. Dažniausiai nendrinių lingių aukomis tampa kirai, laukiai, didžiosios antys, pempės ir kt.
Mergina (filmas)

Turinys

Monika – eilinė šešiolikametė paauglė, jau traukianti ne tik bendraamžių, bet ir gerokai vyresnių vyrų dėmesį. Ji draugauja su Leo, neįtardama, kad šis verčiasi sąvadavimu, siūlydamas pažįstamas merginas turtingiems klientams. Vienas tokių, pamatęs Moniką, įsigeidžia ją turėti bet kokia kaina ir paveda šią užduotį Leo. Monika svo ruožtu įsimyli vieną iš mokytojų, kuris, kaip paaiškėja, taip pat turi paslapčių...
Mažieji Grįžulo Ratai

Mažieji Grįžulo Ratai (Ursa Minor, UMi) – 56-as iš 88-ių pagal dydį Šiaurinio pusrutulio žvaigždynas. Lotyniškas pavadinimas reiškia Mažoji meška. Šiame žvaigždyne yra Šiaurinis dangaus polius (šalia Šiaurinės, rečiau vadinamos Poliarinės žvaigždės). Lietuvoje žvaigždynas matomas ištisus metus. Meteorų srauto kvadrantas yra šiame žvaigždyne.

Istorija ir mitai

Senovės Graikijoje septynios žvaigždyno žvaigždės buvo siejamos su hesperidėmis, Atlanto dukterimis. Vėliau – su mitu apie Kalistą, Mažuoju Lokiu buvo paverstas Kalistos sūnus Arkas (žr. Didieji Grįžulo Ratai).
Barbora (įmonė)

Istorija

2017 m. „Maxima Grupė“ įsigijo 100 % UAB „Radas“ akcijų. „Radas“ valdė 100 % UAB „Barbora“ akcijų. Už 1,4 mln. eurų bendrovės akcijas pardavė Nerijaus Numavičiaus kontroliuojama UAB „Tema Holdings“ ir Igno Staškevičiaus kontroliuojama UAB „Kalpa“. Akcininkams atitinkamai priklausė 95 % ir 5 % perleistų akcijų.
Marytė Žiubrienė

Biografija

1993 m. etatinė Pakruojo raj. žemės ūkio darbuotojų profsąjungos pirmininkė. 2002 m. Pakruojo rajono savivaldybės mero patarėja.
Lietuvos socialdemokratų partijos Pakruojo rajono skyriaus narė.
Nuo 2007 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narė.
Vietos veiklos grupės „Pakruojo rajono partnerystė“ pirmininkė, Šiaulių apskrities vietos bendruomenių asociacija viceprezidentė. Lietuvos žemės ūkio profesinių sąjungų federacijos tarybos narė. Sutuoktinis Pranas.
Andrew Linzey

Andrew Linzey (g. 1952) – Anglikonų kunigas, teologas, rašytojas, profesorius, dirbantis Oksfordo universiteto Teologijos fakultete ir vadovaujantis Oksfordo gyvūnų etikos centrui. Jis yra parašęs ir redagavęs 16 knygų, kurių dauguma skirta elgesio su gyvūnais etikos nagrinėjimui pagal krikščionišką pasaulėžiūrą.
Andrew Linzey oponuoja vyraujančiai krikščioniškai nuostatai, jog gyvūnai skirti žmonių naudojimui, pasisako už gyvūnų teises, vegetarizmą.

Biografija

1987–1992 m. Andrew Linzey dirbo Esekso universiteto Teologijos studijų centro direktoriumi, o 1992–1996 m. – Notingamo universiteto teologijos profesoriumi. 1996–2007 m. jis taip pat buvo garbės profesorius Birmingamo universitete.
Andrew Linzey buvo pirmasis akademikas pasaulyje, dirbęs teologijos ir gyvūnų gerovės srityje. Tai jis darė Mansfield koledže, Oksforde 1992–2000 m., o 2000–2006 m. – Oksfordo universiteto Blackfriars Hall. Šiuo metu jis yra 2006 m. įsteigto Oksfordo gyvūnų etikos centro direktorius.

Požiūris į žmonių ir gyvūnų santykius

Andrey Linzey savo knygose apie etiką teigia, kad žmonės ir gyvūnai dalinasi vienoda prigimtimi – atsiradimu iš Dievo. Remdamasis Biblijoje aprašytu pasaulio sukūrimu, Linzey argumentuoja, jog dėl to, kad tiek gyvūnai, tiek žmonės buvo sutverti tą pačią dieną, parodo ypatinga jų reikšmę kūrėjui. Tai žinodami, krikščionys gerbdami Dievą, privalo vienodai gerbti ir visus jo kūrinius, vertinti jų reikšmę iš dieviškos, o ne žmogiškos perspektyvos. Kadangi Dievui gyvūnai yra reikšmingi vien savo buvimu, tikintieji juos taip pat turi vertinti kaip turinčius vidinę vertę, nepaisant nešamos naudos ar žalos žmogui. Taip mąstydamas, Linzey pasisako už gyvūnų teises, kildindamas jas iš pagarbos dieviškai tvarkai.
Linzey kviečia krikščionis atsižvelgti į savo elgesio poveikį gyvūnams ir esant galimybėms atsisakyti jų naudojimo savo reikmėms, ieškoti alternatyvių būdų patenkinti poreikius. Jis pasisako už vegetarizmą, nepritaria kailinių nešiojimui, bandymams su gyvūnais.
Janas Nepomukas Malachovskis

Biografija

Lenkijos bajorų Malachovskių giminės atstovas, herbo „Nalencz“ savininkas. Lenčicos ir Seradzo vaivados Mikalojaus Malachovskio (1730–1784) vyresnysis sūnus nuo santuokos su Mariana Eva Mencinska. Jaunesnysis brolis – Brigados generolas Stanislavas Aleksandras.
1785 metais Janas Nepomukas Malachovskis tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi. 1786–1787 metais – Karūnos tribunolo maršalka Piotrkuve, 1788–1792 metais – Ketverių metų seimo pasiuntinys (deputatas).
1789–1792 metais Janas Nepomukas Malachovskis buvo įgaliotasis ambasadorius Drezdene. 1792–1795 metais – Karūnos didysis referentas, 1794 metais dalyvavo Kosciuškos sukilime. Laikinoji vyriausybė Janą Malachovskį paskyrė Mazovijos kunigaikštystės kriminalinio teismo teisėju. 1807 metais buvo paskirtas Varšuvos kunigaikštystės Laikinosios vyriausybės iždo direktoriumi, po to buvo išrinktas apeliacinio tribunolo prezidentu. Nuo 1810 metų vykdė senatoriaus-kašteliono funkcijas Varšuvos kunigaikštystėje, po to senatorius vaivada Lenkijos karalystėje.
Buvo palaidotas Ličakovo kapinėse, Lvove.
Zapurjė

Istorija

ATR laikais Zapurjė (lenk. Zapurwie) įėjo į Gardino ekonomijos valdas, į Sabalėnų valsčių. Pagal Lenkijos 1924 m. paskelbtus duomenis kaimas priklausė Balstogės vaivadijos Gardino apskrities Pariečės valsčiui.
Ratų sistema

Ratų sistema – sporto turnyrų organizavimo sistema, kai kiekvienas žaidėjas ar komanda susitinka su visais likusiais po vienodą kartų skaičių.

Bergerio lentelės

Susitikimų ratų sistema tvarką nustato Bergerio lentelės, pavadintos jas sukūrusio austrų šachmatininko Johano Bergerio vardu. Iš pradžų žaidėjams (arba komandoms) kokiu nors būdu (pavyzdžiui, burtais) priskiriami startiniai numeriai. Bergerio lentelės sudaromos lyginiam žaidėjų skaičiui n. Jei žaidėjų skaičius nelyginis, pridedamas fiktyvus žaidėjas. Tokiu atveju žaidėjas, kuriam atitinkamame rate reikia susitikti su fiktyviu žaidėju, yra laisvas.
Kiekvienai žaidėjų porai, kurioje nė vieno žaidėjo startinis numeris nėra lygus n, startiniai numeriai sudedami. Jei ši suma didesnė už n, rato, kuriame šie žaidėjai turės susitikti, numeris apskaičiuojamas iš šios sumos atėmus n. Jei suma nėra didesnė už n, rato, kuriame šie žaidėjai turės susitikti, numeris apskaičiuojamas iš šios sumos atėmus vienetą. Ta pati suma gali būti panaudota nustatant, kuris žaidėjas (ar komanda) turės žaisti baltaisiais, namuose ar pan. Jei suma nelyginė, baltaisiais žaidžia žaidėjas, turintis mažesnį startinį numerį, jei lyginė – didesnį.
Išimtį sudaro žaidėjas su startiniu numeriu n (jei žaidėjų skaičius nelyginis – fiktyvus žaidėjas). Rato, kuriame su juo susitinka kitas žaidėjas, numeriui nustati reikia padvigubinti pastarojo žaidėjo startinį numerį. Jei ši sandauga didesnė už n, rato numeris gaunamas iš jos atėmus n, o jei ne – atėmus vienetą. Be to, su žaidėjais, kurių startinis numeris yra tarp vieneto ir n/2, žaidėjas su numeriu n žaidžia juodaisiais, o su likusiais – baltaisiais.
Fedajos perėja

Fedajos perėja (it. Passo di Fédaia) – perėja Dolomitinėse Alpėse (2057 m) jungianti Canazei miestelį Fasos slėnyje ir Malga Ciapela miestelį Marmolados papėdėje. Per perėją eina kalnų kelias, kurio statumas siekia 15 %, o didžiausias plotis 5-7 m. Žiemą šis kelias paprastai uždarytas.
Beveik aukščiausioje perėjos vietoje yra to paties pavadinimo dirbtinis ežeras (Lago di Fedaia). Šio dirbtinio ežero ypatumas yra tai, kad užtvankos yra pastatytos iš abiejų pusių. Vakarinėje užtvankos pusėje yra keletas kalnų trobelių, iš čia prasideda pėsčiųjų takai per Marmolados ledyną iki viršūnės (Punta Penia).
Tik vakar

Siužetas

Pasakojama apie Taeko, 27-erių metų vienišą moterį, gyvenančią ir dirbančią Tokijuje. Ji jaučiasi pavargusi nuo kasdienės rutinos ir nori permainų. Staiga ją užplūsta praeities prisiminimai, nunešę ją į 1966-uosius, jos mokyklos laikus, kuomet ji buvo jauna ir pilna vilties.
Taeko išvyksta į kaimą Jamagatos prefektūroje aplankyti savo sesers ir svainio. Tenai ji pagelbėja šeimos, besiverčiančios pigmentų lūpų dažams iš dažinio dygmino gamyboje, ūkyje. Takeo susipažįsta su patraukliu jaunu ūkininku, kuris yra jos svainio pusbrolis. Ją kaipmat sužavi jo darbštumas.
Susidėliojusi savo prisiminimus Taeko bando padaryti keletą svarbių sprendimų dėl savo ateities…
Ednatolas

Ednatolas (angl. ednatol) – geltonos spalvos detonacinė (brizantinė) sprogstamoji medžiaga, sudaryta iš 58 % etilendinitramino (angl. ethylenedinitramine; EDNA, Haleite) ir 42 % TNT, kurios detonacijos greitis apie 7400 m/s. Ši sprogstamoji medžiaga buvo išrasta JAV apie 1935 m. ir naudota kaip B mišinio pakaitalas didelėse fugasinėse ir skeveldrinėse bombose.
Ednatolą naudojo ir taip pat, kaip pentolitą – raketose, granatose ir prieštankiniuose sviediniuose. Ednatolą liedavo išlydytą +80 °C temperatūroje kaip ir amatolą. Lietas jis stabilus, nehigroskopiškas, gali būti ilgai laikomas.
Ednatolas nenaudojamas nekariniams reikalams. Jį naudojo tik kariniuose sprogmenyse, ypač Antrojo pasaulinio karo metu. Dabar ednatolas priskiriamas moraliai pasenusioms sprogstamosioms medžiagoms ir praktiškai sutinkamas tik nesprogusiuose sprogmenyse.
Indianos Pacers

Istorija

1967 m. šeši investuotojai nusipirko vietą American Basketball Association (ABA) lygoje. Indianos „Pacers“ buvo viena iš keturių komandų kurios 1967 m. susijungė į NBA lygą.

Šlovės muziejaus nariai

Reggie Miller
Kabardos-Balkarijos herbas

Kabardos-Balkarijos herbas – oficialus Kabardos-Balkarijos respublikos simbolis, patvirtintas 1994 m. liepos 21 d.
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, skyde auksinis erelis pusiau išskleistais sparnais, dešinėn pasukta galva, mėlynomis akimis raudoname lauke. Ant erelio krūtinės – mažas perkirstas skydas, kurio viršutiniame žydrame lauke baltas dviviršūnis kalnas (Elbrusas), apatiniame žaliame lauke – auksinis trilapis pailgais lapeliais.