google/wiki40b huggingface dataset:
Sakinys

Sakinys yra kalbinis vienetas, sudarytas iš vieno ar daugiau žodžių. Daugumoje kalbų sakinį galima identifikuoti pagal tai, kad jame yra bent vienas veiksmažodis.

Sakinių struktūra

Mokslas, tiriantis sakinių struktūrą ir sudedamąsias dalis, yra vadinamas sintakse. Tradiciškai laikoma, kad kiekvienas sakinys turi veiksnį ir tarinį, net jei jie yra tik numanomi, todėl šios sakinio dalys yra vadinamos pagrindinėmis sakinio dalimis, o sakinyje kartu sudaro gramatinį centrą. Be jų dar sutinkami papildiniai, pažyminiai ir aplinkybės. Kartais visos konkretaus sakinio dalys, išskyrus veiksnį, dar yra vadinamos predikatu. Jei sakiniui trūksta kurios nors sakinio dalies ir todėl nebesudaro sakinio, toks junginys vadinamas žodžių junginiu.
Juodupio senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos miške, pakilesnėje vietoje, apie 30 m į vakarus nuo upelio vagos. Stačiakampio plano, pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 26 m ilgio, 14 m pločio.
Teritorijos plotas – 0,4 ha.

Istorija

Veikė XVII–XVIII a., vadinamos Marų kapeliais (žem. Maro kapalē). Laidoti nuo Juodupio kaimo gyventojai. Kapines uždarius, XIX a. retsykiais laidoti apylinkės savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, užkrečiamų ligų aukos. Nuo seno kapinėse stovėjo koplytėlė ir keli ąžuoliniai monumentalūs kryžiai. Pasakojama, kad kapinėse vaidendavosi: pasirodydavo liepsnelės.
1972 m. paskelbtos vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV482), 1997 m. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L474), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.
FC Nistru Otaci

Istorija

Klubo ištakos siekia 1953 m.
La Tročita

„La Tročita“ (isp. La Trochita – „siaurukas“) arba Senasis Patagonijos ekspresas (Viejo Expreso Patagónico) – geležinkelio linija Argentinoje, Patagonijoje, eina per Rio Negro ir Čubuto provincijas. Tai 750 mm pločio vėžės siaurasis geležinkelis, einantis nuo Inchenjero Chakobačio iki Eskelio. Ilgis – 402 km.
XX a. pr. ketinta per visą Patagoniją nutiesti geležinkelio linijas, kurios sujungtų Buenos Aires su Ušuaja, bet prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui Argentinos ekonomika buvo paveikta, todėl ketinimų teko atsisakyti. Vėliau prasidėjo statybos nuo vandenyno pusės – nutiestos linijos Komodoro Rivadavija–Sarmjentas ir Puerto Deseadas–Las Herasas. Iš kitos pusės darbai strigo, linijos nutiestos nuo Inchenjero Chakobačio iki Bariločės ir Eskielio (1917–1934 m.) taip ir nesusijungė su atšakomis iš rytų. „La Tročita“ statyta naudojant pigias medžiagas, taupant lėšas, su daugybe vingių, garvežiai išvystydavo nedidelį greitį. Šioje linijoje naudoti prancūzų gamybos garvežiai „Decauville“.
Iki 1950 m. „La Tročita“ vyko tik krovininiai traukiniai, bet vėliau atidaryta keleivinė linija Buenos Airės–Eskielis (ties Inchenjero Chakobačiu būdavo pakeičiamas traukinys). Kelionė „La Tročita“ užimdavo 14 valandų, vietomis dėl stačių šlaitų keleiviai turėdavo išlipti ir eiti šalia vos užkylančio traukinio. Taip ir nesujungus šio geležinkelio su kitomis linijomis bei vystantis geresnėms alternatyvoms „La Tročitos“ reikšmė menko. Be to, uždarytos ir kelios kitos Patagonijos linijos, turėjusios susijungti į vieną tinklą. Nors XX a. pab. šia linija susidomėjo turistai, 1992 m. ji buvo uždaryta.
1994 m. geležinkelis vėl atidarytas kaip turistinis objektas, o 1998 m. paskelbtas istorinio paveldo objektu. Dabar linijai priklauso 22 garvežiai, iš kurių 7 veikiantys (seniausi pagaminti 1922 m.). Dabar naudojamos dvi atkarpos Eskelis–Nahuel Panas ir El Maitenas–Desvío Thomae, kartais vykdomi reisai ir Inchenjero Chakobačio apylinkėse.
Slovakijos futbolo varžybos 1972–1973 m.

1972–1973 m. pirmenybės

Slovakijos komandos dalyvavo Čekoslovakijos čempionate.
Kardinolas diakonas

Kardinolas diakonas – žemiausios pakopos Romos katalikų bažnyčios kardinolas. Tokie kardinolai paprastai būna arba Romos kurijos pareigūnai arba dvasininkai, kardinolais tampantys jau sukakus 80 metų. Vyskupai ganytojai paprastai tampa kardinolais kunigais (antroji kardinolų pakopa).
Kardinolai diakonai atsirado iš septynių popiežiaus dvaro diakonų ir septynių diakonų, kurie ankstyvaisiais viduramžiais, kai Bažnyčios administracija faktiškai buvo ir Romos miesto vyriausybė, prižiūrėjo Bažnyčios veiklą Romos miesto rajonuose
Iki 1918 m. kardinolais diakonais galėjo tapti ir ne kunigai. Tuo metu kardinolais kunigais tapdavo tik kunigai, kardinolais vyskupais – tik vyskupai. Po 1918 m. buvo nustatyta, kad visi kardinolai, net kardinolai diakonai, turi būti kunigai. 1962 m. buvo nutarta, kad visi kardinolai turi būti vyskupai. Išimtys labai retos, pvz., kardinolas diakonas Robertas Tučis (Roberto Tucci). Išimties teisę nebūti vyskupu suteikia popiežius. Dažniausiai tokius leidimus gaudavo teologai, kurie nebuvo dvasininkais. Pvz., taip 2001 m. kardinolu diakonu tapo Everis Dalesas (Avery Dulles), kuris iki mirties 2008 m. popiežiumi taip ir netapo.
Paprastai kardinolai diakonai būna Romos kurijos valdininkai, užimantys įvairias pareigybės Bažnyčios administracijoje. Įvairiais laikais jų skaičius ir įtaka įvairavo. Anksčiau jie buvo beveik vien italai, paskutiniais metais jų tarpe atsirado kitų tautybių atstovų. 1939 m. apie pusė kardinolų diakonų buvo italai, o 1994 m. jų liko tik trečdalis. Jų įtaka popiežiaus rinkimuose buvo laikoma svaria, nes jie geriau informuoti ir labiau susivieniję, nei skirtinguose šalyse dirbantys kiti kardinolai.
Po popiežiaus Siksto V 1587 m. dekreto, kuris užfiksavo didžiausią kardinolų skaičių Kardinolų kolegijoje, kardinolų diakonų buvo 14. Vėliau jų skaičius padidėjo. 1939 m. apie pusė kardinolų buvo kurijos nariai. Pijus XII jų dalį sumažino iki 24%. Jonas XXIII jų padaugino iki 37%, Paulius VI jų pamažino iki 27%, o Jonas Paulius II išlaikė šį procentą. 2012 m. buvo 45 kardinolai diakonai.
2005 m. buvo virš 50 bažnyčių, pripažintų kaip kardinolinės diakonijos, nors tuo metu kardinolų diakonų buvo tik 30. Ilgai egzistuoja tradicija, kad kardinolas diakonas, 10 metų išbuvęs kardinolu diakonu, gali panoręs tapti kardinolu kunigu. Tokiu atveju jis gali pasirinkti laisvą titulinę bažnyčią ar jo turima diakoninė bažnyčia laikinai gali būti „pakelta“ į titulines bažnyčias. Tokiam kardinolui diakonui tapus kardinolu kunigu jo kardinolo kunigo stažas skaičiuojamas nuo dienos, kai jis tapo kardinolu diakonu.
Kardinolų diakonų vadovas yra kardinolas protodiakonas, vyriausias pagal kardinolo diakono stažą. Dabar šias pareigas eina prancūzas kardinolas Žanas Luji Toranas (Jean-Louis Tauran).
Jungtinių Tautų Konferencija dėl darnios plėtros

Jungtinių Tautų Konferencija dėl darnios plėtros (arba Rio+20) – Jungtinių Tautų rengiama tarptautinė aplinkos apsaugos ir darniosios plėtros konferencija, vykusi 2012 m. birželio 20-22 dienomis Rio de Žaneire, Brazilijoje. Ji organizuota siekiant pažymėti Aplinkos ir plėtros konferencijos dvidešimtmetį, aptarti įgyvendintus ir esamus tikslus, naujus iššūkius.
Dvi didžiosios konferencijos temos buvo: 1) žalioji ekonomika darnios plėtros kontekste ir skurdo mažinimas; 2) institucinė darnios plėtros struktūra. Septynios iškeltos probleminės sritys: nedarbas, energija, miestai, maistas, vanduo, vandenynai, gamtos kataklizmai.
Be pagrindinės valstybių atstovų konferencijos tuo pačiu metu vyko atviras nevyriausybinių organizacijų forumas.

Pasiruošimas

Iki konferencijos įvyko trys pasiruošiamieji susitikimai (2010, 2011 ir 2012 metais) bei trys tarpiniai susitikimai (du 2011 ir 2012 metais). Valstybės taip pat buvo kviečiamos teikti savo pasiūlymus dėl konferencijos turinio.

Dalyviai

Konferencijoje dalyvavo apie 100 valstybių vadovai. Iš viso konferencijos renginiuose apsilankė apie 40 000 žmonių.

Rezultatas

Iki prasidedant konferencijai buvo teigiama, kad jos metu valstybės sieks pasirašyti deklaraciją, kurios pirminė, 2012 m. sausį paskelbta versija susidejo iš 10 darnios plėtros tikslų ir pažado kurti darnią žaliąją ekonomiką. Be to buvo keliami siekiai priimti susitarimą dėl vandenynų apsaugos, sukurti tarptautinę aplinkos klausimais besirūpinančią agentūrą ir įsteigti ateities kartų ombudsmeno pareigybę.
Paskutinę konferencijos dieną dalyvaujančios šalys priėmė teisiškai neįpareigojantį dokumentą „Ateitis, kurios norime“ (angl. The Future We Want), kuriame atnaujino įsipareigojimus siekti darnaus vystymosi. Jo turinys yra kritikuojamas dėl neambicingumo ir mažų pokyčių lyginant su 1992 m. priimta panašia deklaracija – Darbotvarke 21.
Konferencijoje taip pat buvo susitarta dėl darnaus vystymosi tikslų, kurie pakeistų 2015 m. pasibaigsiančius tūkstantmečio vystymosi tikslus, įsteigimo.
Tauragės rajono savivaldybė

Savivalda

Atstovaujamoji valdžia – Tauragės rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Tauragės rajono savivaldybės administracija.
Ričonė

Istorija

Seniausi Ričionės radiniai yra iš II a. pr. m. e., bet miestas galėjo būti įkurtas anksčiau. Romos respublikos laikais jis buvo vadinamas Vicus Popilius ir buvo žinomas dėl tilto per Melo upę. Po to miestas minimas tik 1260 m., kai jį įsigijo Agolanti šeima, susijusi su Riminio valdovais Malatestomis. XVII a. pajūryje buvo pastatyti stebėjimo bokštai apsisaugoti nuo piratų.
Kaip turistinis objektas Ričonė išgarsėjo XIX a. pabaigoje, kai turtingi Bolonijos gyventojai čia pradėjo statytis vilas. XX a. ketvirtame dešimtmetyje per metus apsilankydavo 30 tūkst. turistų, buvo 80 viešbučių. B. Musolinis 1934 m. mieste pasistatė vilą.
Po Antrojo pasaulinio karo turistų srautas dar labiau išaugo. Čia lankėsi Pelé, dainininkė Mina, Ugo Tognazzi, Vittorio De Sica ir kiti.
Šyša

Pavadinimo kilmė

Spėjama, kad upėvardis galėjęs kilti nuo žodžio šyša („daugybė, knibždėlynas“, gal kaip upė, kurioje gausu žuvų ar pan.) arba nuo šišti (šyšta, šišo; „šašti, darytis šašuotam“).
Reichstagas (Šventoji Romos imperija)

Reichstagas (vok. Reichstag) – Šventosios Romos imperijos institucija, atstovavusi ją sudariusias valstybes.
Reichstagas kilo iš neformalaus imperijos kunigaikščių pasitarimo – Hoftago. Iš pradžių Reichstagas susidėjo iš dviejų rūmų: Elektorių tarybos (vok. Kurfürstenrat), kuri susidėjo iš elektorių, ir Imperijos kunigaikščių tarybos (vok. Reichsfürstenrat), į kurią įėjo kitų imperijos valstybių monarchai. 1489 m. įkurti dar vieni rūmai – Imperijos miestų taryba (vok. Reichsstädterat). Į šią tarybą įėjo laisvųjų imperijos miestų atstovai.
Nuo 1663 m. Reichstagas nuolat posėdžiaudavo Regensburge kaip Nuolatinis Reichstagas (vok. Immerwährender Reichstag), išskyrus tik 1713–1714 m., kurio metu jis rinkosi Ausburge ir Austrijos paveldėjimo karą, kurio metu jis buvo persikėlęs į Frankfurtą prie Maino.
Algimantas Mielinis

Biografija

1981 m. baigė Viduklės vidurinę mokyklą. 1982–1989 m. studijavo Lietuvos veterinarijos akademijos Zooinžinerijos fakultete, įgijo zooinžinieriaus specialybę. 1983–1985 m. tarnavo sovietinėje armijoje.
1989–1992 m. Viduklės paukštininkystės tarybinio ūkio vyr. zootechnikas. 1992–1995 m. Aleknų žemės ūkio bendrovės zootechnikas. 1995–2000 m. Lietuvos valstybinės kokybės inspekcijos prie Valstybinės konkurencijos ir vartotojų teisių tarnybos vyriausias valstybinis inspektorius Raseinių rajone. 2000–2011 m. Raseinių rajono Valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos vyriausias specialistas, maisto produktų inspektorius. 2011–2012 m. Raseinių Valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos vyriausias specialistas, maisto produktų inspektorius. 
Nuo 2011 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys.  2012–2015 m. Raseinių rajono savivaldybės meras.
Partijos Tvarka ir teisingumas Raseinių rajono skyriaus narys.
Iki 2012 m. kaimų bendruomenės „Viduklė“ pirmininkas, Raseinių rajono kaimų bendruomenių sąjungos tarybos narys.
Žmona Vincentina, vaikai Viktorija, Alvita.
Etienne Mukanya Kabobola

Karjera

Į Lietuvą atvyko 2018 m. ir žaidė už „Trakus“. A lygoje pasirodė 20 kartų ir pasižymėjo penkiais įvarčiais.
Vos atvykęs į komandą pasižymėjo aukšta žaidimo sparta ir žaidė labai naudingai. Vėliau staigiai kirto sportinė forma. Sezono pabaigą leido būdamas ant atsarginių suolelio.
Marškinėlių numeris buvo 43.
2018 m. lapkričio 20 d. pranešta, kad FK Trakai atsisveikina su šiuo žaidėju..
Pociūnų koplyčia

Istorija

Medinę Šv. Jurgio koplyčią savo valdose XVIII a. pab. pastatė didikas Jurgis Valavičius. Jo žmonos Elžbietos Valavičienės garbei dvaras tuo metu vadinosi Elizabelino arba Izabelino. Pagal išlikusius 1820 m. dokumentus koplyčia buvo puošni: su dviem bokšteliais ir kupolu, kuriuos puošė paauksuoti kryžiai, stogas buvo dengtas skiedromis.
Dvaro savininkai Valavičiai rėmė 1830-1831 m. sukilimą, o Antanas Valavičius, manoma, dalyvavo ir kovose su rusų daliniais, nes po sukilimo numalšinimo buvo priverstas emigruoti iš Lietuvos.
Sunykusi šv. Jurgio koplyčia Boleslavo Lopacinskio rūpesčiu 1860 m. buvo suremontuota ir aplinkinių gyventojų dažnai lankoma, nes artimiausios Maišiagalos ar Širvintų bažnyčios buvo palyginti toli.
Molosija

Paskelbimai

Molosijos Respublika tvirtina esanti suvereni, nepriklausoma valtybė, visiškai apsupta JAV. To pasekoje, ji yra priėmusi vyriausybės sistemą, panašią į kitų savarankiškų valstybių sistemas.
Tos paties lyties vedybos Molosijoje įteisintos nuo 2002 metų.

Kosmoso programa

Molosijos Respublikos Oro ir kosmoso tyrimų ministerija yra pripildyta visais būtiniausiais reikmenimis tirti kosmosui ir oro erdvę valstybės teritorijoje; ji anksčiau buvo valdoma Molosijos oro pajėgų, kurios dabar yra išformuotos. Ji ir šiandien vykdo aibę vairių programų.

Struktūra

Molosija yra respublika, valdoma įstatymų leidžiamojo susirinkimo, apribojamo konstitucijos, ir kitų panašių institucijų. Bet kuriuo atveju, „jog nebūtų pažeista vidinė tvarka, veikiant išorinių jėgų", egzistuoja karinis įstatymas, įgalinantis Kevin'ą Baugh valdyti valstybę be apribojimų įskaitant užsienio reikalus, tuo pat įstatymų leidžiamajį susirinkimą padarant patariamuoju organu be jokių galimų teisių.

Užsienio politika

Molosija pripažįsta daugelį kitų mikrovalstybių dėka pasirašytų įvairių sutarčių. Ji taip pat teigia, jog yra viena pirmųjų valstybių, pripažinusių Kosovo nepriklausomybę. Ji tai padarė kitą dieną po nepriklausomybės paskelbimo. Oficialus pripažinimo laiškas buvo išsiųstas naujai sudarytai Kosovo vyraiusybei. Vis dėlto, Molosija nuo šiol skelbia tik neoficialius ryšius su kitomis valstybėmis.
Aleksei Novoselski

Aleksei Novoselski (g. 1985 m. vasario 2 d., Naugarde, TSRS) – Lietuvos slidininkas.
Dalyvavo dvejose žiemos olimpinėse žaidynėse – 2006 m. Turine ir 2010 m. Vankuveryje. Turino olimpiadoje buvo 59-as sprinto rungtyje , o Vankuveryje – 53-ias 1,6 km vyrų sprinto rungtyje.
Libija, Libija, Libija

Arabiškai

يا بلادي يا بلادي

بجهادي وجلادي

ادفعي كيد الأعادي والعوادي

واسلمي اسلمي اسلمي

اسلمي طول المدى

إننا نحن الفداء

ليبيا ليبيا ليبيا
يا بلادي أنت ميراث الجدود

لارعى الله يداً تمتد لك

فاسلمي إنا على الدهر جنود

لا نبالي إن سلمت من هلك

وخذي منا وثيقات العهود

إننا يا ليبيا لن نخذلك

لن نعود للقيود

قد تحررنا وحررنا الوطن

ليبيا ليبيا ليبيا
يا بلادي يا بلادي

بجهادي وجلادي

ادفعي كيد الأعادي والعوادي

واسلمي اسلمي اسلمي

اسلمي طول المدى

إننا نحن الفداء

ليبيا ليبيا ليبيا
جرّد الأجداد عزماً مرهفا

يوم ناداهم منادٍ للكفاح

ثم ساروا يحملون المصحفا

باليد الأولى وبالأخرى السلاح

فإذا في الكون دين وصفا

وإذا العالم خير وصلاح

فالخلود … للجدود

إنهم قد شرفوا هذا الوطن

ليبيا ليبيا ليبيا
يا بلادي يا بلادي

بجهادي وجلادي

ادفعي كيد الأعادي والعوادي

واسلمي اسلمي اسلمي

اسلمي طول المدى

إننا نحن الفداء

ليبيا ليبيا ليبيا
يا ابن ليبيا يا ابن آساد الشرى

إننا للمجد والمجدُ لنا

مذ سرونا حمد القوم السرى

بارك الله لنا استقلالنا

فابتغوا العلياء شأواً في الورى

واستعدوا للوغى أشبالنا

للغلاب … يا شباب

إنما الدنيا كفاح للوطن

ليبيا ليبيا ليبيا
يا بلادي يا بلادي

بجهادي وجلادي

ادفعي كيد الأعادي والعوادي

واسلمي اسلمي اسلمي

اسلمي طول المدى

إننا نحن الفداء

ليبيا ليبيا ليبيا
Valstybės teatras

Valstybės teatras – pirmasis profesionalus lietuvių teatras, įsteigtas Kaune. Sudarė operos ir dramos trupės (nuo 1920 m.) ir baleto trupė (nuo 1925 m.).

Istorija

Profesionalaus lietuviško teatro kūrimąsi skatino periodiškai rengiami lietuviški vakarai, draugijos, jų profesionalėjimas po Lietuvos nepriklausomybės paskelbimo (1918 m.). 1920 m. pabaigoje veikė Lietuvių meno kūrėjų draugija, sujungus Skrajojamojo Juozo Vaičkaus teatro, Konstantino Glinskio 1919 m. Vilniuje įsteigto Teatro studijos pajėgas sukurta Dramos vaidykla (1920 m.) Kaune.
1920 m. lapkričio mėn. pasirašytos pirmosios teatro sutartys su tokiais aktoriais kaip Juozas Staniulis, Petras Kubertavičius, Ona Kurmytė, Polė Tendžiulytė, Antanina Vainiūnaitė, Teofilija Dragūnaitė-Vaičiūnienė, Viktoras Dineika, Povilas Mačinskas. Pirmas pastatytas spektaklis buvo Hermano Zudermano „Joninės” įvyko 1920 m. gruodžio 19 d. (režisierius J. Vaičkus).
1922 m. teatras suvalstybintas. Žymiausi režisieriai – Konstantinas Glinskis, Borisas Dauguvietis, Andrius Oleka-Žilinskas, Michailas Čechovas, Antanas Sutkus. Iki Antrojo pasaulinio karo įvyko apie 170 premjerų. Į repertuarą įėjo ne tik nacionalinės, bet ir rusų, latvių ir kitų Vakarų Europos klasikų, dramaturgijos veikalai.
Iškilesni pastatymai – Vinco Krėvės „Šarūnas” (1929 m.), Viljamo Šekspyro „Hamletas” (1932 m.), Nikolajaus Gogolio „Revizorius” (1933 m.), Fridricho Šilerio „Marija Stiuart” (1937 m.) ir Petro Vaičiūno pjesės „Patriotai” (1926 m.), „Nuodėmingas angelas” (1927 m.), „Tikruoju keliu” (1933 m.), „Prisikėlimas” (1936 m.) ir t. t.
Pagrindinių vaidmenų atlikėjai buvo aktoriai Petras Kubertavičius, Juozas Laucius, Stasys Pilka, Henrikas Kačinskas, Antanina Vainiūnaitė, Ona Rymaitė, Teofilė Vaičiūnienė, Ona Kurmytė, Jurgis Petrauskas, Viktoras Dineika, Elena Žalinkevičaitė, Vladas Sipaitis, Ona Juodytė, Mečys Chadaravičius ir kt.
Pagrindiniai scenografai – Vladas Didžiokas, Jonas Gregorauskas, Olga Dubeneckienė, Mstislavas Dobužinskis, Adomas Galdikas, Liudas Truikys, Stasys Ušinskas, Jonas Surkevičius ir kiti. Aktorius rengė Valstybės teatro vaidybos mokykla, įsteigta 1924 m. (vadovai K. Glinskis, B. Dauguvietis, A. Oleka-Žilinskas, A. Sutkus).
1931 m. įkurtas Valstybės teatro skyrius Šiauliuose, 1935 m. iš Šiaulių perkeltas į Klaipėdą, 1940 m. įkurtas Vilniaus valstybinis teatras.
Panemunėlio GS

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis XIX a. pab. aplink stotį. XX a. pr. – Panemunėlio valsčiaus centras.
LTSR metais buvo „Atžalyno“ kolūkio centrinė gyvenvietė. Veikė linų fabrikas, ryšių skyrius, malūnas, lentpjūvė, ambulatorija, vaistinė, vidurinė mokykla (kaip pradinė įkurta 1919 m.).
Bahreino vėliava

Bahreino vėliavą sudaro dvi vertikalios juostos: prie flagštoko – balta, laisvojoje vėliavos dalyje – raudona. Juostos tarpusavyje atskirtos zigzagu.

Istorija

Seniau Bahreino vėliava buvo raudona. XIX amžiuje, norint pavaizduoti paliaubas tarp Bahreino ir jo kaimynų, buvo pridėta balta juosta. Trikampiai, sudarantys zigzagą, buvo pridėti 1972 metais, kad Bahreino vėliava skirtųsi nuo kaimyninių šalių vėliavų. Ankstesnėje vėliavoje buvo daugiau nei penki trikampiai. Paskutiniai vėliavos pakeitimai (zigzagas sudarytas iš penkių trikampių) buvo įvesti 2002 metų vasario 17 dieną.

Simbolika

Raudona spalva simbolizuoja charidžitų tikėjimą (islamo tikėjimo atšaka), balta spalva simbolizuoja taiką su kaimynais. Penki trikampiai sudarantys zigzagą simbolizuoja penkis islamo pamatus.
Fortuna Sittard

Istorija

Iki 1968 m. klubas žaidė Gelene.
Danutė Kvietkevičiūtė

Danutė Kvietkevičiūtė (g. 1939 m. birželio 5 d. Neravuose prie Druskininkų) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

Biografija

1966 m. baigusi Lietuvos dailės institutą iki 1975 m. dirbo Vilniaus modelių namuose. Nuo 1967 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje.

Kūryba

Ankstyvajai kūrybai būdinga folkloro tematika, tautodailę primenanti stilistika (Improvizacija 1970 m., Lopšinė 1972 m.). Brandžiuoju laikotarpiu sukurtuose gobelenuose filosofiškai gvildenamas žmogaus santykis su gamta („Žolė“ 1975 m., „Duonos žydėjimas“ 1977 m.), kosmosu, Visata („Kosminis noktiurnas“ 1976 m., „Minties greičiu“ 1978 m.), gyvenimo ir mirties akistata („Gyventi I-II“ 1980–1982 m.), būties trapumas („Grūdai rytdienos duonai“, „Saulėlydis“, abu 1986 m., „Verbų sekmadienis Vilniuje“ 1989 m., „Šimtoji avis“ 1994 m., „Ir aš ten buvau I-II“ 2006 m.)
Kūriniams būdingi vientisame fone ekspresyviai linija ir spalva išryškinti motyvai. Devintajame dešimtmetyje nuaudė emocingų mini gobelenų („Vienatvė“, „Raudonas lietaus lašas“, abu 1982 m., Poeto Oskaro Milašiaus portretas 1983 m., „Kitos saulės spindulys“ 1985 m., „Lakštingala“ 1995 m.). Kūriniai emocionalūs, metaforiški, asociatyvūs, klasikinio preciziško audimo, jų turi Lietuvos nacionalinis muziejus, Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus.
Dirvonų pušys

Dvi dirvonų pušys – pušys, augančios Šiaulių rajone, Dirvonų kaime (Bubių sen.), Šiaulių miškų urėdijos Kurtuvėnų g-jos (56 kv., 13, 15 skl.) teritorijoje. Abi pušis skiria apie 100 m atstumas. Pasiekiamos iš Kurtuvėnų pavažiavus asfaltuotu keliu per užtvanką apie 1,5 km į kitą Dambos ežero pusę, pakeliui link Sodeliukų. Informacinis stulpas pastatytas prie antrosios pušies.
Medžiai paskelbti saugomais Šiaulių rajono savivaldybės tarybos 2004 m. balandžio 29 d. sprendimu Nr. T-75.
Pušys auga Kurtuvėnų regioniniame parke, Paraudžių miško pakraštyje, šalia didelės kaimo sodybos. Abiejų kamienai nukabinti koplytėlėmis, kryželiais. Yra pasakojamos legendos, susijusios su šiomis pušimis, nes žmonės jas laiko šventomis. Kai dar nebuvo bažnyčios Bazilionuose, Padeglių kaimo gyventojai eidavo melstis į Kurtuvėnus. Dirvonuose maldininkai sustodavo pasimelsti, iš tolo pasveikindami Kurtuvėnų bažnyčią. Senieji Sodeliukų kaimo gyventojai iš savo tėvų girdėję, kad pušys buvo paženklintos 1912–1914 m.

Legendos

Dirvonuose buvo miręs toks senis Liaudins. Sutemus, juodai apsirengęs velionis vis pasirodydavo prie pušies. Įtarę, kad velnias nabašniką vedžioja, kaimiečiai prie kamieno prikalė kryžių. Numirėlis daugiau nesirodė. Dar kalbama, kad po karo į tą kryžių šaudęs stribas, kuris vėliau pasikoręs. Tragiškai žuvo ir jo sūnus.
Pasakojama ir koplytėlės istorija. Kažkokiam žmogui, atvykusiam iš Piktuižių, prisisapnavusi švč. Mergelė Marija paprašė padaryti pietą. Žmogus koplytėlę gražiai išraižė, žaliai nudažė ir papuošė Marijos figūrėle. Ilgai kabėjo toji koplytėle, kol per karą pražuvo. Netrukus senosios vietoje atsirado kita, bet ir ją kažkas sunaikino. Dabar kabo jau ketvirtoji, visai nauja, o Dirvonų ir Sodeliukų gyventojai prie šventųjų pušų dar iki šiol ateina pasimelsti, atneša gėlių, per religines šventes uždega žvakutes.

Duomenys

Pušis su koplytėle: kamieno skersmuo – 0,72 m, apimtis – 2,25 m, aukštis – 25 m, amžius – 150 metų.
Pušis su kryžiumi: kamieno skersmuo – 0,86 m, apimtis – 2,70 m, aukštis – 25 m, amžius – 180 metų.
Panevėžio rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Alfredas Pekeliūnas.
Savitaiga

Istorija

Savitaigos teoriją pagrindė prancūzų vaistininkas Emilis Coué XIX a. Jis pastebėjo, kad medikamentų, kuriuos jis duodavo savo klientams, poveikis priklausydavo nuo žodžių, kuriuos jis pasakydavo perduodamas vaistus. Stebėdamas savo apylinkės gyventojus jis priėjo prie išvados, kad kiekvienas žmogus gali pagerinti savo savijautą, jeigu jis naudos sugestijos formules ir keletą kartų pakartos tam tikrus žodžius. Jo pagrindinė formulė buvo: „Kiekvieną dieną visais atžvilgiais man darosi vis geriau ir geriau. “ kurią kartojant po kiek laiko pasijuntama geriau.

Technika

Pasąmonė pasiekiama savihipnozės arba kartojamų afirmacijų pagalba. Pasąmonės pasipriešinimas įveikiamas itin ryškių vaizdinių pagalba (vizualizacija), kadangi pasąmonės kalba yra vaizdas.

Formos

Savitaiga gali būti nesąmoninga ir sąmoninga. Pastarasis atvejis paprastai dažnesnis. Tačiau ir pimojo atvejo pavyzdžių gausu kasdieniniame gyvenime (man nesiseka, aš nieko negaliu padaryti; aš nieko nesugebu; esu bejėgis; man nepasiseks, aš nelaimėsiu ir t. t.).

Taikymas

Autosugestija taikoma taip pat ir autogeninės treniruotės bei pozityvaus mąstymo atvejais.