google/wiki40b huggingface dataset:
Smegenys

Kaktinė skiltis (lot. lobus frontalis)

Viršutiniame šoniniame paviršiuje kaktinę skiltį nuo momeninės skiria labai gerai išsivysčiusi aiški centrinė vaga (sulcus centralis). Apačioje ir šone nuo smilkininės skilties skiria šoninė vaga (sulcus lateralis).

Ši skiltis yra atsakinga už samprotavimą, planavimą, kalbėjimą, emocijas, problemų sprendimą bei judėjimą. Taip pat šios skilties funkcija yra susijusi ir su atmintimi.
Sutrikdžius ar pažeidus šią skiltį žmogaus emocinis atsakas ir/ar priimami sprendimai gali tapti neįprasti ar neadekvatūs, gali atsirasti ryškios emocijų permainos, sutrikti samprotavimo ir/ar kalbos gebėjimai, koordinacija.

Momeninė skiltis (lot. lobus parietalis)

Momeninė skiltis yra aukščiau pakaušinės skilties, už kaktinės skilties.

Ši smegenų žievės dalis atsako už judėjimą, orientaciją, stimulų atpažinimą bei suvokimą.
Sutrikdžius ar pažeidus šią smegenų dalį, žmogus gali prarasti orientaciją erdvėje, gebėjimą atlikti matematinius veiksmus, atpažinti simbolius.

Pakaušinė skiltis (lot. lobus occipitalis)

Pakaušinė skiltis neturi aiškių ribų, atskiriančių ją nuo momeninės ir smilkininės skilties.

Joje yra regos centras, ji atsakinga už vaizdo apdorojimą.
Sutrikdžius ar pažeidus šią sritį, žmogus gali dalinai arba visiškai apakti.

Smilkininė skiltis (lot. lobus temporalis)

Šią skiltį nuo kaktinės skilties ir momeninės skilties apriboja šoninė vaga (sulcus lateralis).

Sritis atsako už vaizdinę atmintį, ilgalaikę atmintį, garsų apdorojimą.
Sutrikdžius ar pažeidus šią smegenų dalį, gali sutrikti garsų ir/ar vaizdo suvokimas, atsirasti ilgalaikės atminties sutrikimų.

Pailgosios smegenys (lot. medulla oblongata) ir tiltas (lot. pons)

Pailgosios smegenys – tai smegenų kamieno dalis, savo sandara yra pereinamoji sritis tarp nugaros ir galvos smegenų. Ši smegenų dalis atsako už autonomines funkcijas: kvėpavimą, virškinimą, širdies veiklą, rijimą, čiaudėjimą. Svarbu paminėti, kad pailgosios smegenys padeda nervų signalams pereiti iš galvos smegenų į nugaros smegenis.

Ši smegenų dalis yra atsakinga už gyvybiškai svarbias funkcijas, apima gyvybiškai svarbius centrus.
Šios srities pažeidimai gali sutrikdyti gyvybines funkcijas ir būti mirtini.

Vidurinės smegenys (lot. mesencephalon)

Vidurines smegenis sudaro keturkalnis ir smegenų kojytės.
Atlético Sport Aviação

Istorija

Įkurtas 1953 m. Luandos mieste. 
2018 m. Antrojo diviziono Serie A pirmenybėse iškovojo 1 vietą ir iškopė į elito divizioną.
Kovoje dėl Antrojo diviziono nugalėtojų vardo nugalėjo varžovus (Bikuku FC, Serie B nugalėtojus) ir tapo antros pakopos stipriausia komanda.
Namų rungtynes žaidžia Estádio da Cidadela stadione.
FK Vilkmergė Alytus

Istorija

2011 m. debiutavo SFL varžybose.
Taimyro dolganų–nencų rajonas

Geografija

Rajonas ribojasi su Jakutija rytuose, su Jamalo nencų autonomine apygarda vakaruose, su Krasnojarsko krašto Turuchansko ir Evenkų rajonais pietuose. Taimyro rajonas užima 37 % Krasnojarsko krašto ir 5,14 % Rusijos ploto.
Taimyro rajonas įsikūręs daugiausia Taimyro pusiasalyje, taip pat apima rytinį Gydano pusiasalio pakraštį. Iš šiaurės skalauja Karos ir Laptevų jūros, giliai įsiterpiančios Jenisiejaus ir Chatangos įlankos; čia yra šiauriausia Azijos žemyno vieta – Čeliuskino kyšulys. Rajonui priklauso Šiaurinės Žemės salynas, Sibiriakovo, Susivienijimo, Kirovo salos. Taimyro pusiasalyje iškilę Byrangos kalnai, toliau pietuose plyti Šiaurės Sibiro žemuma, yra šiaurinė Putorano plynaukštės dalis.
Svarbiausios upės: Jenisiejus, Chatanga (su Cheta, Kotuju, Popigajumi), Piasina (su Dudypta), Taimyra. Gausybė ežerų (Taimyro, Piasino, Lamos, Changajaus, Nadudoturku, Labazo, Kokoros, Melkojės ir kt.).
Klimatas itin vėsus, atšiaurus: liepą temperatūra siekia +10–14 °C, sausį -32–40 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 450–500 mm.
Leonidas Toptunovas

Toptunovas Leonidas Fedorovičius (ukr. Топтунов Леонід Федорович; 1960 m. rugpjūčio 16 d. Mykolaivka, Buryno rajonas, Sumų sritis, Ukrainos TSR – 1986 m. gegužės 14 d. Maskva, RSFSR) – Černobylio atominės elektrinės reaktoriaus vyresnysis inžinierius
1983 m. baigė Maskvos inžinerinės fizikos institutą, įgijo atominių elektrinių ir įrenginių inžinieriaus specialybę. Černobylio AE pradėjo dirbti 1983 m. kovo 31 d. kaip jaunas institutą baigęs specialistas. Dirbo reaktorių bloko valdymo inžinieriumi ir vyresniuoju reaktoriaus valdymo inžinieriumi.
Pripetėje jis gyveno Sporto g. 17a, aštuntame (aukščiausiame) aukšte.
Tragišką 1986 m. balandžio 26 d. naktį jis dirbo 4-ojo bloko valdymo salėje. Pirmosiomis avarijos valandomis jis nesavanaudiškai ir bebaimiškai atliko avarijos likvidavimo darbus. Gauta 700 rem radiacijos dozė.
Jis mirė 1986 m. gegužės 14 d. nuo radiacinės spindulinės ligos 6-ojoje Maskvos klinikinėje ligoninėje.

Apdovanojimai

Trečiojo laipsnio Drąsos ordinas (po mirties) (2008 m. gruodžio 12 d.) – už drąsą, atsidavimą, aukštą profesionalumą, parodytą pašalinant Černobylio katastrofos padarinius, reikšmingus darbo laimėjimus, aktyvią visuomeninę veiklą
Nara (Japonija)

Gyventojai

2010 m. duomenimis, Naroje buvo 154 663 namų ūkiai su 368 295 gyventojais.

Žymios vietos

Naroje daug budistinių šventyklų, kaip kad Todaidži, Saidaidži, Kofukudži, Gangodži, Jakušidži, Tošiodaidži, Šinjakušidži, Daiandži, Endžiodži ir Riosendži, VIII a. pastatyta Kasuga šintoistinė šventykla, senieji Heidžio imperatoriški rūmai, Naros valstybinis muziejus, Isuien sodas. Aštuoni žymiausi objektai yra įtraukti į pasaulio paveldo sąrašą kaip Istoriniai senosios Naros paminklai.

Švietimas

Naroje yra 16 mokyklų ir 6 universitetai, tarp kurių ir valstybinis Naros moterų universitetas.

Transportas

Per Narą eina 6 geležinkelio linijos. Artimiausia greitųjų traukinių stotis – Kiotas.

Geografija

Naros miestas yra Naros prefektūros šiaurinėje dalyje ir ribojasi su Kioto prefektūra. Aukščiausias miesto taškas yra 822 metrų aukščio Kaigahira kalnas.

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė yra Prunus verecunda 'Antiqua', medis – Quercus gilva, paukštis – Horornis diphone.
Rita Abramavičienė

Biografija

2006 m. baigė Šiaulių universitetą, socialinė darbuotoja.
1999 m. UAB „Verpetynė“ agentė. 2006 m. Šiaulių miesto savivaldybės Globos namų tarnautoja.
Nuo 2000 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narė, 2001–2005 m. Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos Šiaulių skyriaus pirmininkė.
2003–2007 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė.
Duktė Justina.
Helvetijos respublika

Istorija

Per Prancūzijos revoliucijos karus revoliucionierių armijos pajudėjo į Rytus ir įsiveržė į Šveicariją, kad "išlaisvintų" jos žmones. Jie teigė, kad šveicarų valdymo forma atsilikusi ir feodalinė, ypač dėl Vo okupacijos.
Kai kurie šveicarų nacionalistai, pavyzdžiui, Frédéric-César de La Harpe, kvietė prancūzus dėl tokių priežasčių. Invazija buvo taiki, nes žmonės nekreipė dėmesio į politikų prašymus griebtis ginklo.
1798 m. kovo 5 d. prancūzai užėmė visą šalį, Senoji Šveicarijos konfederacija žlugo. 1798 m. balandžio 12 d. 121 kantonų deputatas paskelbė Helvetijos respubliką, "Vieną ir nedalomą". 1798 m. balandžio 14 d. buvo pakviestas kantonų susirinkimas Ciuricho kantone, bet daugumą praėjusio susirinkimo politikų buvo perrinkti. Tiksliai po 6000 dienų 1814 m. rugsėjo 18 d. prasidėjo Vienos kongresas. Nauja valdžia panaikino kantonų ir feodalų teises. Okupantai sukūrė centralizuotą valstybę pagal Prancūzų revoliucijos modelį.
Daugelis šveicarų priešinosi "progresui", ypač centrinėje šalies dalyje. Naujasis režimas taip pat apribojo tikėjimo laisvę, įsiutindamas daugelį tikinčiųjų.
Urio, Švico ir Nidvaldeno kantonai surinko 10 tūkst., vadovaujamų Alois von Reding, kautis su prancūzais. Ši armija gynė teritoriją nuo Nafo kalno iki Rapersvilio. Redingas apgulė prancūzų valdomą Liucerną ir žygiavo per Bruningo perėją į Berną, paremti vietinių sukilėlių. Tuo metu prancūzų generolas Balthasar Alexis Henri Antoine of Schauenburg išžygiavo iš užimto Ciuricho į Cugą, Liucerną, Satelio perėją. Nors Redingas laimėjo mūšius prie Rotenturmo ir Morgarteno, Šauenburgo pergalė prie Satelio leido prancūzams grasinti Švicui. 1798 m. gegužės 4 d. Švico miesto taryba pasidavė.
Gegužės 13 d. buvo sutartos paliaubos, pagal kurias sukilė kantonai buvo sujungti į vieną taip sumažinant sukilėlių įtaką centrinei vyriausybei. Tačiau prancūzai nesilaikė pažado neriboti religinės laisvės ir sukilo Nidvaldenas. Prancūzų kariai numalšino sukilimą degindami kaimus ir miestus.
Šveicarai nesutarė dėl šalies ateities. Unitarai norėjo vieningos respublikos, federalistai, kurių daugumą sudarė aristokratai, norėjo kantonų teisių sugrąžinimo. Perversmai tapo dažni ir režimas laikėsi tik dėl prancūzų paramos. Be to okupantai norėjo, kad vietiniai gyventojai pasirūpintų karių apgyvendinimu ir maistu, o tai neigiamai veikė ekonomiką. Sąjunga su Prancūzija taip pat neigė seną neutraliteto politiką. 1799 m. Šveicarija tapo prancūzų, austrų ir rusų armijų mūšio lauku, o šveicarai dažniausiai rėmė pastarasias dvi.
Respublikos nestabilumo viršūnė buvo 1802–03 m. Tuo metu ji turėjo 12 mln. frankų skolą, nors pradėjo su 6 mln. frankų iždu. Todėl ir dėl šveicarų pasipriešinimo respublika žlugo, o vyriausybė pabėgo į Lozaną.
Tuo metu Napoleonas Bonapartas buvo pirmuoju konsulu ir pakvietė abi puses į Paryžių derėtis. Nors konferencijoje federalistai sudarė mažumą Napoleonas nutarė, kad Šveicarija iš prigimties yra federacija ir neprotinga jai primesti kitokią santvarką.
1803 m. vasario 19 d. Tarpininkavimo aktas atkūrė kantonų teises, Šveicarija vėl tapo federacija.
Euforija

Euforija (gr. eu 'gerai' + phero 'nešu, pakeliu') – mediciniškai atpažįstama kaip protinė ir emocinė būsena, o apibrėžiama kaip gerovės jausmas. Techniniu požiūriu euforija yra afekto būsena. Šnekamojoje kalboje ši sąvoka vartojama, norint apibūdinti nepaprastai stiprų jausmą, neprilygstamą pakilumo būseną, laimę, kuri peržengia racionalumo ribas. Euforija gali apimti meditacijos, sueities metu, patiriant orgazmą,  o sportininkus gali užlieti pergalės akimirką. Euforiją taip pat galima sukelti nenatūraliai pasitelkus narkotines medžiagas
Panevėžio Saulėtekio progimnazija

Istorija

Panevėžio 11-oji vidurinė mokykla duris atvėrė 1975 m. rugsėjo 1 d. Nuo 1990 m. antrųjų klasių mokiniai pradeda mokytis anglų kalbos, o penktojoje klasėje tęsia pagilintą užsienio kalbos mokymąsi.
Nuo 1991 m. mokyklos 1-5 klasių mokiniai yra mokomi choreografijos, o mokslo metus užbaigia pasirodymu tėveliams mokyklos aikštėje. 1995 m. spalio 19 d. mokyklai suteiktas „Saulėtekio“ vidurinės mokyklos vardas. Nuo 2004 m. labiausiai pasižymėję mokyklos mokiniai ir mokytojai apdovanojami Didžiosiomis ir Mažosiomis „Saulės“ statulėlėmis.
Mokykloje leidžiami laikraštukai „Atžalynas“, „Juokrimtukas“, „Trupis“. 1998 m. atidaryta Galerija „XII“. Parodų organizatorius mokytojas V. Karosas. Galerijoje parodos ekspozicija mokyklos moksleivių, miesto ir respublikos dailininkai ir fotografai. 2004 m. veiklą pradėjo gamtos mokslų klubas „Eurеka“.
2011 m. rugsėjo 1 d. mokykla tapo „Saulėtekio“ progimnazija.
Al-Najaf FC

Istorija

Klubas įkurtas 1961 m.
Aleksandras Jonušas Zaslavskis

Biografija

1656 m. gegužę, po savo tėvo Vladislavo Dominyko Zaslavskio mirties, mažametis Aleksandras Jonušas paveldėjo plačias Zaslavskių ir Ostrogiškių valdas. Buvo globojamas savo motinos Kotrynos Sobieskytės ir jo brolio, būsimo Lenkijos karaliaus Jono Sobieskio. 1658 metų birželį Kotryna Sobieskytė, Aleksandro Jonušo motina, ištekėjo už Lietuvos didžiojo pataurininkio kunigaikščio Mykolo Kazimiero Radvilos (1625–1680).
1669 metais kunigaikštis-magnatas Aleksandras Jonušas Zaslavskis pretendavo į Lenkijos karaliaus sostą. 1660 metais Lvovščinoje įkūrė Skole miestą. 1670 metais įkūrė juridinę akademiją Varšuvoje, pavadintą Aleksandrija.
1682 metais bevaikis Aleksandras Jonušas Zaslavskis mirė. Nebuvo vedęs ir po savimi nepaliko palikuonių. Po Aleksandro Jonušo mirties Ostrogiškių ordinaciją paveldėjo jo jaunesnioji sesuo Teofilė Liudvika Zaslavskytė (1654–1709), Karūnos didžiojo etmono Dmitrijaus Jurgio Višnioveckio žmona.
Kiauneliškio dviviršūnė pušis

Vietovė

Auga Kiauneliškio gamtiniame rezervate, esančiame Labanoro girioje maždaug tarp Kaltanėnų ir Labanoro, netoli nuo  114  Molėtai–Kaltanėnai–Ignalina  kelio. Augimvietės vietovė banguota. Artimiausias miestas – Švenčionėliai.

Istorija

Švenčionėlių miškų urėdijos miškininkas Jonas Barzdėnas, Antaliedės girininkijoje ją pastebėjo beveik prieš dešimtmetį (remiantis 2014 metais), o 2006 m. kovo 22 d. iš Kauno atvykęs miško genetinių išteklių specialistas įkopė į pušį, o kai iki pačios viršūnės įkopti buvo neįmanoma, iki jos iškėlė lazdą, nuo kurios žemyn nuleido matavimo juostą ir taip išmatavo jos aukštį. 2014 metais pripažinta aukščiausia Lietuvos pušimi.
Stanislovas Ravera Potockis

Biografija

Karaliaus rotmistro, Podolės pataurininkio ir Kameneco kašteliono Andžejaus Potockio (m. 1609) ir Sofijos Piaseckytės antrasis sūnus. Kilo iš magnatų Potockių giminės, valdė dideles žemes Galicijoje ir Podolėje.
Jaunystėje perėjo iš kalvinizmo į katalikybę. Gavo gerą išsilavinimą tėvynėje ir užsienyje, aplankė Prancūziją ir Olandiją. 1607 metais pradėjo savo karinę karjerą, kartu su savo tėvu ir dėdėmis Lenkijos karaliaus Žygimanto Vazos pusėje dalyvavo Guzovo mūšyje su Zebžidovskio rokošiečiais. 1608 metais dalyvavo savo dėdės Stepono Potockio kariniame žygyje į Moldaviją, kur į sostą buvo pasodintas Konstantinas Movila. 1609–1611 metais dalyvavo Lenkijos-Lietuvos karių Smolensko apgulty. Kovėsi su turkais Cecoro mūšyje 1620 metais ir Chotyno mūšyje 1621 metais.
Užėmė aukštus ATR vyriausybinius postus. Nuo 1627 metų buvo Haličo seniūnu, nuo 1628 metų Kameneco kaštelionu, nuo 1631 metų Braclavo ir nuo 1636 metų Podolės vaivada.
1637–1638 metais vadovavo Lenkijos kariniams daliniams kazokų sukilimų (Pavliuko, Ostrianino ir Gunios) malšinimo metu. Zborovo mūšyje išgelbėjo karalių iš pavojingos padėties, dėl ko tapo vienu iš jo favoritų. 1652 metais buvo paskirtas Karūnos lauko etmonu, 1653 metais – Kijevo vaivada.
Nuo 1654 metų – Karūnos didysis etmonas.
1665 metais kariavo Lenkijos karaliaus Jono Kazimiero Vazos pusėje prieš sukilusį Karūnos lauko etmoną Jurgį Sebastijaną Liubomirskį ir patyrė pralaimėjimą nuo jo Čenstochovo mūšyje. Savo karinės karjeros metu dalyvavo keturiasdešimt šešiuose mūšiuose. Mirė 1667 metų vasarį Podgaicuose.

Šeima

Stanislovas Potockis buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona buvo Sofija Kalinauskaitė (m. po 1645). 1658/1661 metais vedė antrą kartą Aną Movilaitę (m. apie 1665), Moldavijos pono Jeremejaus Movilos (m. 1606) dukterį, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.
Baros Blankosas

Istorija

Baros Blankosas pradėjo kuris XX a. viduryje. 1963 m. gavo gyvenvietės statusą. 1976 m. José Gervasio Artigas garbei pavadintas Capitán Juan Antonio Artigas, tačiau 2006 m. grąžintas senasis pavadinimas.
Kauno miesto dienos

Kauno miesto dienos – kasmetinis renginys, švenčiamas Kaune gegužės 20 d., būtent šią dieną 1463 m. kunigaikštis Kazimieras Jogailaitis patvirtino ir praplėtė miesto teises. Pagrindiniai šventės renginiai keletą dienų vyksta Senamiesčio gatvėse, prie Kauno pilies bei kitose miesto vietose. Miesto dienai kasmet sukuriama eilėraščių apie Kauną antologija, šventės simbolis Kaunutis, Tauro moneta. Mieste vyksta mugės, koncertai.
Grabijolų pilkapynas

Tyrimai

Pirmasis pilkapynas (kultūros paminklo kodas A1243 P) yra Neries slėnyje, 1,7 km į pietvakarius kelio nuo Dūkštos-Kernavė ir 0,7 km ta pačia kryptimi nuo Miežionių k., 0,85 km į rytus nuo Airupės (Irupės) ir Neries santakos, 0,25 km į šiaurę nuo Airupės (Irupės) dešiniojo kranto, Žemaitiškių miške. Išliko 15 pilkapių. Jų sampilai – 6–12 m skersmens ir 0,4-0,8 m aukščio; kai kurių pilkapių sampilai sulėkštėję. 1890 m. pilkapyną kasinėjo A. Jocheris; rado VI a. – VII a. sudegintų mirusiųjų kapų su įkapėmis. 1971 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Istorijos instituto, 1979 m. – Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Pilkapių forma ir sampilai būdingi VI a. – XII a. 
Antrasis pilkapynas, dar vadinamas Žemaitiškių pilkapynu (kultūros paminklo kodas A1244 P), yra apie 0,35 km į pietryčius nuo pirmojo, 1,2 km į rytus-pietryčius nuo Airupės (Irupės) ir Neries santakos, 0,9 km į pietus-pietvakarius nuo Miežionių k., 0,35 km į pietryčius nuo Grabijolų pilkapyno ir 0,1 km į pietus-pietryčius nuo Airupės (Irupės) kairiojo kranto, Žemaitiškių miško rytiniame pakraštyje. Išliko 14 pilkapių. Jų sampilai 7–8 m skersmens, vieno pilkapio – 16 m, ir nuo 0,5-1,0 iki 1,2-1,6 m aukščio. Kai kurių pilkapių sampilai sulėkštėję, apardyti – iškasta duobių. Daugumos pilkapių pagrindus supa pailgos duobės, kai kuriuose sampiluose yra akmenų vainikų liekanų. Spėjama, 1890 kasinėjo A. Jocheris; rado VI a. – VII a. sudegintų mirusiųjų kapų. 1987 m. žvalgomuosius archeologinius tyrimus atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Antrojo pilkapyno pilkapių forma ir sampilai būdingi I tūkstantmečio viduriui ir jo antrajai pusei. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. 
Apie 0,1 km į rytus nuo antrojo pilkapyno, 1,35 km į rytus nuo Airupės (Irupės) ir Neries santakos, 0,35 km į šiaurę nuo Neries dešiniojo kranto, 0,15 km į pietus-pietryčius nuo Airupės (Irupės) dešiniojo kranto ir 0,1 km į rytus nuo Grabijolų, Žemaitiškių pilkapyno, Žemaitiškių miške, yra apie 7 m skersmens ir 0,6 m aukščio pilkapis, dar vadinamas Žemaitiškių pilkapiu (kultūros paminklo kodas A1245).
Grabijolų senovės gyvenvietė (kultūros paminklo kodas A1795) yra 1,05 km į pietvakarius nuo Grabijolų pilkapyno, 0,8 km į vakarus–pietvakarius nuo Grabijolų-Žemaitiškių pilkapyno, 0,45 km į p. nuo Neries ir Airupės (Irupės) santakos ir 0,25 km į pietvakarius nuo Airupės kairiojo kranto, į pietus–pietvakarius nuo antrojo Grabijolų-Žemaitiškių pilkapyno, Neries dešiniajame krante.
Hamas

Pavadinimas

Hamas yra arabiškos frazės Harakat al-Muqawama al-Islamiyya („Islamo pasipriešinimo judėjimas“) trumpinys, arabų kalboje reiškiantis taip pat ir „atsidavimą“.

Hamas karinis sparnas įkurtas 1992 m. ir vadinamas Izz ad-Din al-Qassam brigadomis šeichui Izz ad-Din al-Qassam, šiuolaikinės arabų rezistencijos tėvui, nužudytam britų 1935 m., atminti. Ginkluotos Hamas kuopos save taip pat vadina „Ayyash studentais“, „Pionieriaus studentais“ ar „Yahya Ayyash daliniais“ atminti Yahya Ayyash, vieną pirmųjų Hamas sprogdintojų, nužudytą 1996 m.
Šeichas Ahmedas Jasinas (Shaikh Ahmed Yassin) grįžo į Gazą iš Kairo, kur jis teikė Islamo labdarą, įkurdamas Hamas 1987 m. kaip „Musulmonų brolijos“ atšaką.

Pradžia

Hamas pritraukė narius per pamokslus ir labdaringą veiklą, didindama įtaką prekybos susivienijimams, universitetams, turgums, profesinėms sąjungoms ir vietinėje politikoje. Tuo metu Hamas buvo susitelkusi ties “religine ir socialine veikla". Pradžioje organizacija buvo susitelkusi ties tokiais socialiniais reikalais kaip korupcijos atskleidimas, waqf (labdaros fondų) tvarkymas ir bendruomenės projektų organizavimas.
Dabar Hamas daugiausia žinoma dėl savo narių savižudiškų sprogdinimų, kuriais siekiama nužudyti kuo daugiau izraelio civilių, karinių ir saugumo taikinių. Pagal Hamas įstatus (parašytus 1988 ir tebegaliojančius), organizacija siekia sunaikinti Izraelio valstybę, o dabartinėje jo teritorijoje, Vakariniame krante ir Gazos ruože įkurti Palestinos valstybę.
Pagal JAV turimus duomenis Hamas finansuoja Iranas, palestiniečių emigrantai, privatūs Saudo Arabijos ir kitų arabų valstybių asmenys.
2006 vasarį Hamas laimėjo Palestinos įstatymų leidžiamosios valdžios rinkimus ir sudarė daugumą, surinkę 72 vietas iš 132. Hamas perėmė Palestinos valdžią iš nuosaikia laikomos Fatah. Hamas perėmus palestiniečių teritorijas, kilo stiprūs vidiniai kariniai konfliktai, kurie žinomi kaip Fauda.
Linas Jučas

Biografija

1989 m. baigė Baisogalos vidurinę mokyklą, 1994 m. – Vilniaus universiteto Žurnalistikos institutą.
1989 m. įsteigė laikraštį „Žvilgsnis“, jo redaktorius. Nuo 1990 m. laikraščio „Žingsniai“, nuo 1991 m. savaitraščių „99%“, „Dantis už dantį?“, nuo 1992 m. – „Europos centras“, 1993–1995 m. – „Mūsų rūpesčiai“ vyriausiasis redaktorius.
1990 m. įsteigė Lino Jučo leidybos ir informacijos firmą, 1994 m. – UAB „Faris“, 1995 m. – UAB „Jukarta“, šių bendrovių ir firmos prezidentas. Nuo 1994 m. – Radviliškio rajono laikraščio „Mūsų kraštas“, nuo 1996 m. – Šiaulių rajono laikraščio „Laikas“ vyriausiasis redaktorius. Nuo 1995 m. bei 1996 m. taip pat laikraščių „Vilniaus regiono reklama“, „Šiaulių regiono reklama“ ir „Žemaitijos regiono reklama“ vyriausiasis redaktorius, 1997 m. – AB „Raidė“ direktoriaus pavaduotojas.
Bijeikiai (Anykščiai)

Aplinkinės gyvenvietės

Burbiškis – 3 km
Buivydai – 3 km
Ivanica

Istorija

Pirmą kartą paminėta 1505 m.
Tabalis (Lenkija)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Dreverna

Istorija

Dreverna minima XIII a. XVII a.–XVIII a. Dreverna buvo svarbus prekybinis centras, joje vykdavo dideli žuvų turgūs (turgus vadintas Strykiu). Sovietinės okupacijos metais žuvininkystės ūkio centrinė gyvenvietė.
1898 m. įsteigta pradinė mokykla, nuo 1951 m. septynmetė, aštuonmetė, nuo 1986 m. Drevernos pagrindinė mokykla.
Gyvenvietė stipriai nukentėjo 2007 m. sausį dėl viesulo – kelioms dienoms buvo dingusi elektra, nutrūko energijos tiekimas, buvo šilumos tiekimo trikdžių.

Pavadinimo kilmė

Vietovardis tikriausiai latviškas, kilęs nuo žodžio driva – „miško bičių avilys“. Seniausia minima lytis yra Drivene.

Milžinkapis

Anot padavimo, Drevernos apylinkėse kadaise gyvenęs milžinas, mielai padėdavęs žmonėms. Sykį vienas senolis norėjo per Marias pereiti ir užmaryje prisirinkti malkų, nes ten augusi puiki giria. Todėl senukas kreipėsi į milžiną, kad tasai užpiltų Marias ir senukas galėtų pereit į girios pusę. Milžinas nuėjo Drevernon smilčių parsinešti, prisikrovė pilną maišą ir ėjo Marių užpilti. Tačiau jam pratrūko maišas ir smiltys pabiro ant žemės.
Milžinas atsisėdo ant smilčių maišo lopyti. Jo ilgos kojos nutįso iki Brukšvos pievos, kurios buvo priaugusios krūmų ir ten veisėsi daug vilkų. Alkani vilkai subėgo prie milžino ir nukrimto jam kojas. Jis buvo taip įsigilinęs į savo darbą, kad visai nepajuto blogo vilkų darbo, todėl nusilpo ir staiga numirė.
Kitą dieną žmonės susirinko, apverkė gerąjį milžiną, o paskui jį aprausė smiltimis. Paskui smarkus vakarų vėjas supustė aukštą smailą kauburį. Jis dabar vadinamas Drevernos kapais arba milžinkapiu. Čia laidodami jie dar randa milžino kaulų.

Sportas

Ties Dreverna Kuršių mariose yra svarbi vieta jėgos aitvarų ir banglenčių sporto entuziastams. Čia negilus krantas ir palankus buriavimui (pakankamai stabilus) vėjas laikoma viena geriausių vietų jėgos aitvarams Lietuvoje ir ypač – pradedantiesiems.

Žvejyba

Įvažiuojant į Dreverną svečius pasitinka medinis žvejys, laikantis žuvį su užrašu Dreverna. Tai liudija, kad šis kaimelis nuo seno yra gyvenamas žvejų. Dar ir dabar ten užsiimama versline žvejyba. Žvejų garbei kiekvienais metais kaimelio prieplaukoje vyksta didelis susibūrimas. Pasitinkamas Bangpūtys, plaukdinamas vainikas mirusiems žvejams mariose, taip pat dainuojamos žvejų dainos.
Skalis

Istorija

XVI a. per didžiulę vėtrą į jūrą nugrimzdo visa Skalio bažnyčia su ten buvusiais tikinčiaisiais.