google/wiki40b huggingface dataset:
Ugionių šaltinis

Ugionių šaltinis su koplyčia – viena iš senųjų šventviečių prie Dubysos, Ugionių kaime Raseinių rajone, apie 4 km į pietvakarius nuo kelio  3504  Ariogala–Betygala–Šiluva , pasukus iš Liktėnų. Gyvenvietėje pastatytos nuorodos ir informacinis stendas.
Žemaitijoje išlikęs įsitikinimas, kad Ugioniuose Marija stebuklingai gydo į ją besišaukiančius žmones. Jos atsiradimas 1657 m. ir iškilimas susijęs su stebuklingu šaltiniu. Virš jo XIX a. pastatyta medinė koplyčia. Į Ugionių atlaidus XX a. pradžioje susirinkdavo nuo penkių iki dešimties tūkstančių maldininkų. Stebuklingiausiu laikomas koplyčios šaltinio vanduo, nors šlaite greta koplyčios šaltinio vanduo kaupiasi dar keliuose šulinėliuose. Gydančiu laikomas ir žvirgždas, akmenukai iš šaltinio. Daugiausiai šaltinio vandens žmonės semiasi Didįjį šeštadienį prieš Velykas, per Sekminių atlaidus ir ypač populiarių Žolinės atlaidų metu.

Istorija

Jau XIX a. pirmoje pusėje žemaičių krašto tyrinėtojas Liudvikas Jucevičius minėjo legendą, kad 1413 m. Vytautas ir Jogaila pradėjo Žemaitijos krikštą Ugioniuose, kur sugriovę pagonių aukurą. Anot vyskupo Motiejaus Valančiaus, „Pusėj septyniolikto amžiaus kaži kas Ugioniuose, ant krašto Dubysos, pastatė koplyčią, kuriojoj kunigas iš Betygalos atvažiuodamas šventomis dienomis, mišias laikydavo“. 
Nuo pagonybės laikų šaltinis buvo garbinamas kaip dievams skirta vieta. Vietiniai žmonės tą vietą taip garbino, kad atėjusi krikščionybė nepajėgė priversti liautis čia aukas aukoti ir tą vietą garbinti. Tęsėsi taip tol, kol 1657 m. lapkričio 28 d. virš šaltinio nebuvo pastebėtas ore kabantis Dievo motinos paveikslas. Tas nutikimas vandenį padarė šventu ir padedančiu silpnam regėjimui. Kadangi kiekvienais metais toks gydymas duodavo rezultatus paveikslas pripažintas šventu ir jam pastatyta koplyčia, o netoli ir didelė bažnyčia. Nuo tada Ugionius imta laikyti šventa vieta, nes žmonės tikėjo, kad šaltinyje praplovus skaudančias akis jos išgyja, o akmenukais iš šaltinio patrynus skaudamas vietas - skausmai praeina. 
1658 m. sausio 14 d., vyskupas Petras Parčevskis surengė Ugionių stebuklo patikrinimą, tačiau negavęs nei vieno tikro liudijimo, jis apsireiškimo nepatvirtino. Tačiau tai maldininkų srauto nesumažino. Žmonės stengdavosi atsidėkoti ir, kaip rašoma 1885 m. „Aušroje“, kai „vieną kartą valė tą szulinį tai ant jo dugno rado visokiu senovės pinigu, primėtytu musu senteviu ant aukos“. Vyskupo Pranciškaus Karevičiaus leidimu koplyčioje buvo galima laikyti Šv. Mišias, sakyti pamokslus ir administruoti sakramentus. 
Koplyčioje esantis šulinėlis sudėtas iš tašytų akmenų, yra medinis dangtis. Virš dangčio pastatyta standartinė Švč. M. Marijos skulptūra. Šalia koplyčios esanti teritorija šaltiniuota, yra įrengti keli šulinių rentiniai su dangčiais virš trykštančių šaltinių.
Krezas (departamentas)

Krezas (23) (pranc. La Creuse, okitaniškai Cruesa) – Prancūzijos departamentas šalies centre, Limuzeno regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Geretas (Guéret). Generalinės tarybos pirmininkas Žanas Žakas Loza (Jean-Jacques Lozach).
Departamente 2 apskritys, 27 kantonai, 18 municipalinių susivienijimų ir 260 komunų. Plotas – 5 565 km². 1999 m. – 124 470 gyventojai, 22 gyv./km².

Istorija

Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, padalijus Maršo provinciją.

Geografija

Krezo departamentas ribojasi su Korezo, Aukštutinės Vjenos, Aljė, Piui de Domo, Šero ir Endro departamentais.

Ekonomika

Pagrindinės ekonomikos šakos – žemės ūkis, ypač ganyklos ir namudiniai amatai.

Kalba

Iki XVI a. oficiali regiono kalba buvo limuzenų kalba, priklausanti Langedoko (langues d’Oc) kalbų grupei. Tai pirmųjų trubadūrų kalba, jų dainose išlikusi iki šių dienų. Krezo departamente susikerta visi trys šios kalbos dialektai – okitanų, gaskonų ir provansalų. 1930 m. įvedus literatūrinę prancūzų kalbą šios tarmės vis labiau lieka tik kaimo rajonų šnekamąja kalba.

Politika

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Andrė Ležonas ir Mišelis Moreinas (abu PS), Atstovų rūmuose – Mišelis Vernjė ir Žanas Okleras. Generalinę tarybą sudaro 27 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.
Edgaras Kuturys

Biografija

1995 m. baigė Lietuvos policijos akademiją, teisės bakalauras.
Pagėgių savivaldybės administracijos Bendrojo ir juridinio skyriaus vedėjas.
Darbo partijos Pagėgių skyriaus narys. Nuo 2011 m. Pagėgių savivaldybės tarybos narys. 
Medžiotojų klubo „Rusnė“, Tarptautinės policijos asociacijos narys, neetatinis aplinkos apsaugos inspektorius.
Žmona Tatjana, vaikai Gytis, Rinas.
Shanghai Greenland

Istorija

Klubo ištakos siekia
Kristupas Kiška

Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų Kiškų giminės. Tėvas Stanislovas Kiška, motina Elžbieta Sapiegaitė. Broliai Stanislovas Kiška, Mikalojus Kiška, Jonušas Kiška.
Būdamas Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valdovo dvariškis, nuo 1609 studijavo Ingolštadto universitete Vokietijoje. Nuo 1619 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės dvaro taurininkas, 1636–1639 m. Mstislavlio vaivada, 1639–1646 m. Vitebsko vaivada, nuo 1638 m. dar ir Lietuvos vyriausiojo tribunolo maršalka.
Isaac Kowalski

Isakas Kovalskis (angl. Isaac Kowalski; 1920 m., Vilniuje) – žydų partizanas nacių okupuotoje Lietuvoje.
Nacių Vokietijai užpuolus Sovietų Sąjungą ir okupavus Lietuvą, Isakas Kovalskis kreipėsi į sionistų organizaciją Betar pirkti iš jos ginklų pasipriešinimui. Jisai Vilniaus gete slapta spaustuve spausdino pogrindžio lapelius lenkų ir lietuvių kalbomis ir pogrindžio leidinį. Bendravo su vokiečių karininku Antone Schmidt, kuris žydų pogrindžiui padėjo, kol jo nesučiupo ir nenužudė. Isakas Kovalskis pabėgo į mišką ir 1943 m. gruodžio mėn. prisijungė prie sovietinių partizanų „Adomo Mickevičiaus“ būrio, sprogdino tiltus ir savo spaustuve toliau leido spaudą. Dalyvavo Kaniūko kaimo žudynėse.
Po karo, sovietų okupuotoje Lietuvoje buvo apdovanotas Raudonosios žvaigždės ordinu. Dirbo LTSR poligrafijos tresto direktoriumi. Padėjo šimtams žydų emigruoti į Izraelį. Apsigyveno Brukline, Niujorke, JAV. Savo sukauptą archyvinę medžiagą apie žydų pogrindį padovanojo YIVO archyvui.
Apydėmis

Istorija

1731 m. Kuktiškio dvaro inventoriuje minimas Apydėmės viensėdis, kuriame buvo 1,5 valako žemės.

Pavadinimo kilmė

LDK laikais apydėme buvo vadinamas bendras kaimo žemės sklypas tarp dviejų sodybų, panamė.
Raisijas

Istorija

Vietovėje žmonių gyventa nuo akmens amžiaus. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1292 m. Iki XX a. antros pusės Raisijos apylinkės buvo naudojamos žemės ūkiui. „Raisio Group“ (suom. Raisio Oyj – suomių kompanija gaminanti maisto produktus iš javų, pašarus gyvuliams, kt.) pavertė gyvenvietę į pramoninį miestą. 1974 m. suteiktos miesto teisės.
Antanas Prapuolenis

Biografija

Gimė 1894 m. kovo 1 d. Brastoje. 1916 m. ir 1919-1923 m. mokėsi mokytojų kursus Marijampolėje. Nuo 1916 m. pradėjo dirbti mokytoju Čysta Būdoje. Vėliau dirbo mokytoju Alesnykėliuose, Pasiekuose, Saliamos Būdoje, Kvietiškyje. 1930 m. tapo Išlaužo pagrindinės mokyklos direktoriumi, pasodino sodą ir juo rūpinosi. Mirė 1962 m. birželio 30 d. Kaune.
Lois Lowry

Biografija

Būsimoji rašytoja gimė 1937 m. Jos tėvas buvo karo gydytojas, todėl šeimai dažnai teko keisti gyvenamąją vietą: apsistota Havajuose, Niujorke, Pensilvanijos valstijoje, Tokijuje ir kt. L. Lauri teigia, jog vaikystėje buvo gana uždara, gyveno fantazijų pasaulyje.
Būdama devyniolikos metų ištekėjo, susilaukė keturių vaikų. Su savo vyru, karinių jūrų pajėgų pareigūnu, taip pat daug keliavo. Baigė Pietų Meino universitetą. 1977 m. išsiskyrė ir apsigyveno kalnuose. Tais pačiais metais pasirodė pirmoji L. Lauri knyga „Vasara mirti“ (angl. Summer to Die).

Kūryba

Rašytoja nevengia sudėtingų, aštrių temų. Pavyzdžiui, knygoje „Suskaičiuotos žvaigždės“ pasakojama apie holokaustą, o „Siuntėjuje“ – apie tobulai sutvarkytą ateities visuomenę, kurioje nebėra skausmo, tyrų jausmų, visi žmonės – suvienodinti.
L. Lauri yra sukūrusi tris knygų serijas: apie mergaitę Anastaziją Krupnik (9 dalys), jos brolį Semą (3 dalys) ir apie Teitų šeimą (3 dalys). Rašytoja atsižvelgia į skaitytojų pastabas ir pageidavimus. Tarkim, antrosios knygų serijos herojus Semas Krupnikas iš pradžių egzistavo tik knygose apie savo sesutę Anastaziją, tačiau skaitytojams jis taip patiko, kad rašytoja sukūrė jam skirtą seriją.
Lietuviškai išleistos dvi rašytojos knygos: „Siuntėjas“ (vert. Viltaras Alksnėnas, 2003) ir „Suskaičiuotos žvaigždės“ (vert. Sigitas Parulskis, 2015).
Kasatorius

Kasatorius - kasacinį skundą padavęs asmuo (LR BPK 26 straipsnis „Kasatorius“). Skundas paduodamas įstatymų nustatyta tvarka dėl įsiteisėjusio teismo sprendimo, nuosprendžio ar nutarties. Skundą pagal LR CPK surašyti gali advokatas, nebent kasatorius turi aukštąjį teisinį išsilavinimą.
Vestuvės

Vestuvės arba vedybos – ceremonija, iškilmingas renginys, kuriuo švenčiama santuokos pradžia.
Vestuvių tradicijos ir papročiai priklauso nuo kultūros, tautos, tikėjimo, socialinio luomo. Senovės lietuvių pasaulėžiūroje vestuvės buvo vienas pagrindinių žmogaus gyvenimo virsmų (greta gimimo ir mirties).

Mergvakaris

Mergvakaris (susėstuvės, pintuvės) yra jaunosios atsisveikinimo su savo šeima, gimtaisiais namais, jaunyste diena, ruošiamasi perėjimui į naują šeimą. Mergvakaryje dalyvauja daugiausia jaunosios seserys, motina, kitos artimos moterys. Jaunoji paruošia jaunamartės duoną, suruošiamas kraitis. Svarbi mergvakario dalis – rūtų vainikėlio pynimas, plaukų šukavimas, vestuvinių rūbų matavimasis, su šiuo virsmo metu susijusių dainų dainavimas. Apvesdinta aplink namų stalą 3 kartus nuotaka atsisveikina su gimtaisiais namais. Paprastai būdavo atliekami ir įvairūs burtai, padėsiantys užtikrinti jaunųjų šeimyninę laimę.
Vėliau iki išnaktų grojama muzika, vyksta šokiai, kuriuose dalyvauja apylinkių jaunimas.

Bernvakaris

Jaunojo draugai ruošia jam paskutinį vakarėlį. Į jį susirenka artimiausi jaunojo draugai – vyrai. Tai simboliškas nerūpestingo gyvenimo palydėjimas ir pasiruošimas gyvenimui šeimoje. Anksčiau, senovės laikais, tokie vakarėliai keldavo liūdesį, būdavo išliejama daug ašarų, kadangi dažniausiai vestuvės būdavo prieš jaunųjų valią superšant juos tėvams. Dabar visi džiaugsmingai išleidžia draugą į šeimyninį gyvenimą.

Vestuvių ceremonija

Dažnai einant prie altoriaus jaunavedžiams šie dovanoja savo motinoms po gėlę. Taip parodoma pagarba ir meilė abiejoms šeimoms.
Dar viena graži ir prasminga tradicija – uždegti žvakę. Abiejų jaunųjų tėvai uždega po žvakę, o jaunieji nuo jų prisidega savąją žvakę. Šitaip pora parodo savo individualumą bei primena apie naujos šeimos sukūrimą.
Beveik kiekvienose šiuolaikinėse vestuvėse jaunoji į viršų meta puokštę. Tikima, kad kuri ją pagauna, greitu metu sėkmingai ištekės. Taip jaunoji tarytum atiduoda dalį savo laimės ateinančiai porai.
Pitekantropas

Javos žmogus, pitekantropas (Pithecanthropus erectus) – iškastinis hominidas, kurio palaikai pirmąkart buvo aptikti 1891 m. Indonezijoje, Trinile, Bengawan Solo upės pakrantėje; vienas pirmųjų Homo erectus pavyzdžių. Atradėjas olandas Eugène Dubois pavadino jį Pithecanthropus erectus (mišrus lotynų ir graikų k. žodžių junginys, reiškiantis stačiasis žmogbeždžionis). Pirmąjį radinį sudarė kaukolės skliautas, šlaunikaulis bei keletas dantų, nors nėra tikslaus sutarimo, ar visi kaulai priklausė vienai rūšiai. 1936 m. paleontologas G.H.R. von Koenigswald Sangirano kaime aptiko pilnesnį panašų į pirmą kaukolės pavyzdį. Vėliau Sangirano apylinkėse rasta daugiau pavyzdžių.
Iki žmogaus palaikų aptikimo Didžiajame Riftiniame slėnyje Kenijoje, pitekantropo palaikai buvo laikomi seniausiais. Priešingai tų laikų nuomonei, kad pitekantropas yra tarpinė grandis tarp šiuolaikinių žmonių ir kitų hominidų bendro protėvio, šiuo metu antropologai sutaria, kad tiesioginiai žmonių protėviai buvo Afrikos Homo erectus atstovai (galbūt Homo ergaster), o ne Azijoje rasti Javos žmogus bei Pekino žmogus.
Kaip ir daugelio kitų hominidų palaikų aptikimo atvejais, kai kurie kreacionistai bandė nuvertinti evoliucinę Javos žmogaus reikšmę, teigdami, kad jis tebuvo arba žmogus, arba beždžionė.
Mairiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

KREKENAVA – 2 km
Želniškiai – 1 km
Slabadėlė – 1 km
Stuomeniškiai – 2 km
Juodkalnijos futbolo sistema

Juodkalnijos futbolo pagrindinė kontroliuojanti organizacija – Juodkalnijos futbolo federacija, kontroliuojanti nacionalinę vyrų rinktinę. Juodkalnija iki 2006 m. birželio 15 d. priklausė didesnėms federacijoms – Jugoslavijos, Serbijos ir Juodkalnijos, todėl šalies futbolininkai atstovavo tų valstybių rinktinėms, o futbolo klubai dalyvavo didesnių valstybių varžybose. 2006 m. paskelbus valstybės nepriklausomybę, Juodkalnijos futbolo federacija pateikė prašymus stoti į FIFA ir UEFA ir nuo 2006 m. dalyvauti Europos čempionato arba 2010 m. pasaulio čempionato atrankos turnyruose bei kitose tarptautinėse varžybose.
2007 m. sausį Juodkalnijos futbolo federacija tapo visateise UEFA nare. Juodkalnijos vyrų futbolo rinktinė pirmąsias oficialias rungtynes žaidė Podgoricoje 2007 m. kovo 24 d., kur nugalėjo Vengrijos rinktinę rezultatu 2-1.

Lyga

Nuo 2006 m. Juodkalnijos pirmoji lyga (Prva crnogorska fudbalska liga) tapo aukščiausia šalies lyga (anksčiau tai buvo žemesnė Serbijos ir Juodkalnijos futbolo sistemos dalis). Taip pat organizuojama ir žemesnė antroji futbolo lyga. Nuo 2007-2008 metų sezono Juodkalnijos čempionas patenka į UEFA čempionų lygos varžybas, antrąją vietą užėmęs klubas dalyvauja UEFA taurės varžybose, trečiąją - UEFA Intertoto taurės varžybose.
Taip pat rengiamas taurės turnyras, kurio laimėtojas kitą sezoną atstovauja Juodkalnijai UEFA taurės varžybose.
Petras Bluzma

Biografija

1964 m. baigė Vilniaus universitetą. 1975 m. biologijos mokslų kandidatas.
1964–2003 m. dirbo zoologijos ir parazitologijos institute (nuo 1989 m. Ekologijos institutas), nuo 1977 m. Žinduolių ekologijos laboratorijos (iki 1989 m. Teriologijos laboratorijos, iki 1998 m. skyriaus) vedėjas.
1980–1989 m. Lietuvos teriologų draugijos pirmininkas.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo svarbiausia sritis – Lietuvos kanopinių ir kai kurių kitų žinduolių faunistika, biologija, morfologija, ekologija ir apsauga. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių.
Marpa Locava

Marpa Locava (arba vertėjas Marpa 1012–1097) – Tibeto budizmo mokytojas, iš Indijos į Tibetą atnešęs kai kuriuos Vadžrajanos budistinio mokymo elementus, įskaitant Mahamudrą. Vėliau šis mokymas suformavo Kagju mokyklą.

Gyvenimo aprašymas

Marpa gimė Tibete, Lhodrake, pasiturinčioje šeimoje. Pirmuosius trejus metus mokėsi savo šalyje, Mangkare, kur išmoko Sanskritą ir apsisprendė vykti į Indiją mokytis budizmo pas geriausius mokytojus. Visą savo palikimą jis iškeitė į auksą, kurio jam reikėjo kelionei bei mokslams.
Pirmiausia Marpa nuvyko į Nepalą, kur mokėsi pas Naropos mokinius Paindapą ir Čitherpą. Vėliau Paindapos lydimas Marpa atvyko į Pulaharį Indijoje – jis buvo netolies Nalandos universiteto, kur dėstė Naropa. Dvylika metų Marpa mokėsi pas šį ir kitus žymius Indijos išminčius. Grįžęs į Tibetą mokė budizmo bei vertė parsivežtas budistines knygas.
Vėliau Marpa dar du kartus lankėsi Indijoje ir tris kartus – Nepale. Jis vėl susitiko su Naropa. Antrasis Marpos mokytojas buvo Maitripa. Be jų, Marpa mokėsi ir pas kitus, įskaitant Džnianagarbhą ir Kukuripą, kuris gyveno saloje apsuptas gyvačių.
Per paskutinįjį apsilankymą Indijoje Marpai buvo sunku surasti mokytoją Naropą, sklandė kalbos apie jo mirtį. Vis dėlto pavyko su juo susitikti ir gauti papildomų žinių. Tąkart Naropa nusprendė pagrindiniu savo mokymo tęsėju pasirinkti Marpą.
Grįžęs į savo šalį Marpa organizavo platų budizmo mokymą bei budistinių tekstų vertimą, kad į Tibetą mokymas būtų atneštas visa apimtimi. Pagrindiniu Marpos mokiniu tapo Milarepa, kuris vėliau tęsė jo mokymą.
Narvalas

Fiziniai duomenys

Neskaičiuojant ilties narvalų kūno ilgis siekia 4-5 metrus. Patinai sveria iki 1 450 kg, patelės apie 900 kg. Kūnas balkšvas.
Išskirtiniausia narvalų patinų savybė yra viena labai ilga iltis, kuri yra dantis augantis iš viršutinio žandikaulio kairės pusės. Iltis gali būti iki 2,8 m ilgio ir sverti iki 10 kg. Vienas iš 500 patinų turi ir antrą iltį, kuri atsiranda, kai dešinysis dantis, paprastai mažas, taip pat išauga. Retais atvejais iltį turi ir narvalų patelės.
Ilties paskirtis ilgai buvo diskutuotina. Pagal ankstyviausias mokslines teorijas buvo spėjama, kad iltis naudojama pramušti ledą, dengiantį narvalų paplitimo arealą Arkties vandenyne. Pagal kitus spėjimus iltis yra echolokacijos priemonė. Pastaraisiais metais mokslininkai linksta prie išvados, kad iltis pirmiausia naudojama kaip patinų pasirodymo prieš pateles priemonė: didžiausias iltis turintys patinai greičiau patraukia pateles.
Pagal naują mokslininkų, vadovaujamų Martin T. Nweeia, tyrimą galima manyti, kad iltis iš tikro yra jutimo organas .
Kaip ir dramblių iltys, nulūžusios narvalų iltys neatauga.
Reliacinė duomenų bazė

Reliacinės duomenų bazių valdymo sistemos – tokios duomenų bazių valdymo sistemos (DBVS), kurios remiasi Edgaro Kodo (Edgar F. Codd) aprašytu reliaciniu modeliu, kurio pagrindinis elementas yra reliacinė lentelė.
Pirmoji beveik pilnai reliacinė DBVS – 1978 m. išleista Multics Relational Data Store.
Dauguma šiuolaikinių populiariųjų DBVS palaiko didžiąją dalį E. Kodo suformuluotų taisyklių: Oracle Database, Microsoft SQL Server, IBM DB2, Microsoft Access, MySQL, PostgreSQL, tačiau jomis neapsiriboja. Kiekvienas gamintojas siūlo savus plėtinius ir papildymus, todėl perkeliant duomenų bazę į kitą programą tenka papildomai dirbti.
Vortigernas

Vortigernas (s. angl. Vortigern, val. Gwrtheyrn, taip pat kartais Gwrtheyrn Gwrthneu, „Vortigernas Plikas“) – Britanijos keltų karalius pirmojoje V amžiaus pusėje, pakvietęs anglosaksus kovoti su piktais.

Biografija

Galimai pirma valdė Kornoulio žemes ir Devonšyrą, bet po romėnų legionų išėjimo iš Britanijos tapo didesnės šiuolaikinės Anglijos valdovu. Pažodžiui vardas „Vortigernas“ reiškia aukščiausias valdovas. Susidūrus su piktų ir škotų pasipriešinimu, Vortigernas pakvietė saksus iš žemyno ir apgyvendino juos Kento grafystės teritorijoje.
440 metų pradžioje saksai sukilo, galimai dėl pakankamo atlygio negavimo kovoje prieš piktus. Pasak legendos, matydami savo silpnumą, saksai nusprendė apgauti. Jų lyderis Kengestas pakvietė Vortigerno rinktinę į šventę ir prisakė išpjauti visus, išskyrus patį Vortigerną. Šitas įvykis įstrigo į liaudies atmintį kaip „Ilgų peilių naktis“. Po to sukilę užgrobė Kentą, dalį Rytų Anglijos, Jorkšyro pakrantę ir nusiaubė centrinę Britanijos sritį. Vortigernui pavyko atmušti saksų agresiją, tačiau pilnai išvyti jų iš Anglijos jis nesugebėjo. Dar daugiau, 450 metais prasidėjo masinė anglų, saksų ir jutų migracija į pietrytinę Britanijos pakrantę. Tuo laiku Vortigernas mirė. Jo įpėdiniu, tikėtinai, tapo Avrelianas Ambrosijus, pagal legendą, būsimo karaliaus Arturo dėdė.
Nenijus savo „Britų istorijoje“, vadindamas Vortigerną Gvitaulo sūnumi ir Gvitolino anūku, išstatė jo giminę iki Glovo, legendinio Glosterio įkūrėjo. Angliškose genealogijose Vortigernas minimas kaip vienas iš Povio karalių.
Batersto sala (Australija)

Batersto sala (angl. Bathurst Island) – sala Timoro jūroje, Tivi salų grupėje prie šiaurinių Australijos krantų (Šiaurinės teritorijos). Nuo gretimos Melvilio salos atskirta siauru sąsiauriu. Plotas – 2040 km².
Sala kalvota, jos aukštis siekia 258 m. Apaugusi ekvatorinėmis džiunglėmis. Kartu su Melvilio sala nuo atviros jūros atskiria Darvino uostamiestį.
Batersto saloje gyvena ~1640 gyventojų. Jų dauguma – Australijos aborigenai, priklausantys tivi genčiai. Pagrindinė gyvenvietė – Vurumijanga (Wurrumiyanga).
Sala pavadinta britų politiko Henry Bathurst garbei. 1910–1938 m. Batersto saloje veikė Francis Xavier Gsell katalikų misija.
Laisvės nuo mokesčių diena

Laisvės nuo mokesčių diena − tai simbolinė diena metuose, kai vidutinis mokesčių mokėtojas nustoja dirbti valdžiai ir pradeda dirbti savo paties ir savo šeimos gerovei. Tai yra santykinės mokesčių naštos rodiklis, parodantis, kokią žmogaus sukuriamų gėrybių dalį paima valdžia ir perskirsto per nacionalinį biudžetą ir nebiudžetinius fondus.

Kitose valstybėse

Jungtinėje Karalystėje nuo 1963 m. Laisvą nuo mokesčių dieną apskaičiuoja Adamo Smito Institutas. Dažniausiai ji kaip ir Lietuvoje būna gegužės mėnesį.
JAV, kur ir gimė idėja skaičiuoti laisvą nuo mokesčių dieną, nuo 1900 m. ją apskaičiuoja Tax Foundation.
XX a. pradžioje ji būdavo sausio gale, pastaruoju metu ji būna balandžio mėnesį.
Avalynė

Avalynė, apavas – aprangos dalis, dėvima ant kojų, kad apsisaugoti nuo aplinkos poveikių, dėl higienos, puošimuisi. Avalynė yra išorinis koją dengiančių aprangos elementų sluoksnis. Įvairios kojinės nėra avalynė.
Kikoniai (Kaunas)

Istorija

XX a. pr. buvo palivarkas. Kadaise buvęs didelis kaimas sunyko XX a. vid., per melioracijas.
Grajevo apskrities vėliava

Grajevo apskrities vėliava (lenk. Flaga powiatu grajewskiego) - tai Grajevo apskrities vėliava kuri padalinta į dvi dalis, viršutinė dalis auksinės spalvos, apatinė žalios. Viršutinėje dalyje auskinės spalvos paviršiuje vaizduojamas grajevo apskrities herbas. Herbas pradėtas naudoti 1998 m. gegužės 29 dieną.
Kamerūno vėliava

Kamerūno vėliava – trispalvė, padalinta į tris vienodo pločio vertikalias juostas: geltoną, žalią ir raudoną. Vidurinės raudonos juostos centre - auksinė penkiakampė žvaigždė.

Vėliavos istorija

Vėliava įteisinta 1975 m. gegužės 20 d.
Ankstesnė Kamerūno vėliava, naudota 1961–1975 m., tokia pati, tik vietoje vienos žvaigždės buvo dvi, kurios buvo išdėstytos vertikaliai viršutinėje žalios spalvos juostoje.

Konstrukcija

Vėliavos vertikali juostų kompozicija pasiskolinta iš Prancūzijos trispalvės.

Spalvos

Vėliavos spalvos Pan-afrikietiškos, būdingos daugeliui Afrikos šalių vėliavų.
        Pantone spalvų sistemoje: Geltona – Pantone 115; RGB spalvų sistemoje: Geltona – 249, 224, 76.
        Pantone spalvų sistemoje: Žalia – Pantone 354; RGB spalvų sistemoje: Žalia – 0, 183, 96.
        Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Pantone 186; RGB spalvų sistemoje: Raudona – 206, 17, 38.

Simbolika

Žalia spalva simbolizuoja miškus, esančius Kamerūno pietuose. Raudona - vienybę, o juostoje esanti auksinė žvaigždė pavadinta vienybės žvaigžde. Geltona spalva simbolizuoja saulę bei šiaurinėje šalies dalyje besidriekiančią savaną.