Jonas Paulius I

Vaikystė

Albino Luciani gimė 1912 m. spalio 17 d. Forno di Canale, Beluno provincijoje, šiaurės Italijoje, daugiavaikėje neturtingoje šeimoje. Tėvas Giovanni Luciani (1872?–1952) buvo nepataisomu socialistu ir antiklerikalu, o motina Bortola Tancon (1879?–1948) buvo karštai tikinti katalikė. Būtent jo motina ir kunigas Filippo Carli turėjo daugiausia įtakos jaunojo Albino tikėjimui ir vėlesniam gyvenimui.
Be būsimojo popiežiaus, šeimoje augo sūnūs Federico (1915–1916) ir Edoardo (1917–2008) bei sesuo Antonia (1920–2009). Kartu su jais gyveno dvi seserys iš tėvo pirmosios santuokos.

Kunigas

1923 m. jaunasis Albino įstojo į žemesniąją kunigų seminariją Feltre mieste, kur mokytojai jį apibūdinto kaip „per daug guvų“ mokinį. 1928 m. jis įstojo į aukštąją kunigų seminariją Belune. Būsimajam kunigui ten nelabai patiko, nes taisyklės buvo itin griežtos. Studijuodamas Belune, Albino norėjo tapti jėzuitu, tačiau tuometinis vyskupas Giosuè Cattarossi neleido to padaryti. Po įšventinimo į kunigus 1935 m. liepos 7 d. šv. Petro bažnyčioje Belune jis pradėjo savo tarnystę gimtajame mieste. 1937 m. jį pakvietė dirbti Beluno kunigų seminarijos direktoriaus pavaduotoju, ten dėstė dogmatinę teologiją, kanoninę teisę bei meno istoriją. 1946 m. lapkričio 23 d. baigė Grigaliaus universitetą ir, apgynęs daktaro disertaciją Žmogaus sielos kilmė pagal Antonio Rosmini, gavo dogmatinės teologijos daktaro laipsnį. Jo pirmasis didelis pasiekimas – 1949 m. organizuotas Eucharistinis kongresas Beluno. Tais pačiais metais jis išleido savo pirmąją knygą – „Katekezės duonos trupiniuose“. 1954 m. vyskupas Belluno Girolamo Bortignon paskyrė Albino Luciani savo vyskupijos generaliniu vikaru.
Būsimasis popiežius ne kartą minėjo, kad, jeigu nebūtų kunigu, tikriausiai taptų žurnalistu.

Vyskupas

1958 m. gruodžio 15 d. popiežius Jonas XXIII paskyrė kunigą Albiną Lucianį Vittorio Veneto vyskupu. Jo konsekracija įvyko gruodžio 27 d. Dalyvavo visose II Vatikano susirinkimo sesijose. 1969 m. gruodžio 15 d. popiežius Paulius VI paskyrė vyskupą Albiną Lucianį Venecijos patriarchu. Nuo 1972 iki 1976 m. ėjo Italijos konferencijos episkopato pirmininko pavaduotojo pareigas.
Vyskupas buvo itin kukliu žmogumi, nešiojo paprastą sutaną, dažnai, be ankstesnio sutarimo, lankydavo ligonius ir neįgaliuosius. Jo mėgstamiausiomis transporto priemonėmis buvo jo dviratis ir senoji mašina. Dirbdamas su jam pavaldžiais dvasininkais laikėsi retai sutinkamos Bažnyčioje demokratijos sąlygų. Geriausiai jo kuklumą apibūdina jo paties žodžiai, ištarti pirmosios vidudienio maldos metu: Popiežius Paulius VI privertė mane parausti iki plaukų šaknų pieš 20 000 žmonių minią, kai nuėmė savo stulą ir pakabino ją man ant kaklo. Dar niekuomet neraudonavau, kaip tuomet!

Kardinolas

1973 m. kovo 5 d. popiežius Paulius VI įšventino vyskupą Albiną Lucianį į kardinolus.
Tuo metu jis inicijavo daug labdaros akcijų, buvo žinomas dėl savo rašymo talento. Ypač populiari – knyga Illustrissimi, kurioje laiškų žinomiems literatūros ir istoriniams veikėjams forma jis aptardavo šiuolaikinio pasaulio problemas. Tarp šių laiškų buvo laiškai Jėzui, Karaliui Dovydui, Kirpėjui Figaro , imperatorei Marijai Terezei, Pinokiui, Markui Tvenui ir kitiems.
1978 m. rugpjūčio 6 d. mirė popiežius Paulius VI. Konklava prasidėjo rugpjūčio 25 d.

Pontifikato humanizavimas

Po rinkimų Jonas Paulius greitai priėmė keletą sprendimų, kurie leido humanizuoti popiežiaus instituciją; susirinkusiai miniai jis prisipažino, kad raudonavo, kai Paulius VI paskyrė jį Venecijos patriarchu. Jonas Paulius buvo pirmuoju šiuolaikiniu popiežiumi, kuris, kalbėdamas apie save, vartojo vienaskaitos pirmąjį asmenį „aš“ vietoj karališkojo „mes“, tačiau jo kalbas dažnai perrašinėjo formalesniu stiliumi. Iš pradžių jis atsisakė būti nešiojamas popiežiaus neštuvuose (sedia gestatoria), tačiau Vatikane dirbantys asmenys įtikino jį, kad tokiu būdu jis bus geriau matomas tikinčiųjų.

Enciklika apie devoliuciją

Per trumpą valdymo laikotarpį Jonas Paulius pasakė 11 pamokslų ir kalbų, dalyvavo keturiose oficialiose audiencijose ir vedė 5 vidudienio maldas, nespėjo išleisti enciklikų ir laiškų.
Teigiama, kad popiežius norėjo parašyti encikliką, turėjusią pabrėžti II Vatikano susirinkimo reformas bei Bažnyčios drausmių reikšmę kunigų ir tikinčiųjų gyvenimams. Jis buvo devoliucijos iniciatyvų autoriumi, norėjo skirti vieną procentą surenkamų bažnyčios aukų trečiųjų šalių bažnyčioms. Daug diskusijų sukėlė Argentinos karinės chuntos prezidento Jorge Videlos vizitas, kai popiežius paminėjo žmogaus teisių pažeidimus Argentinos vadinamojo Nešvaraus karo metu.

Asmenybė

Jonas Paulius I darė įspūdį kitiems asmenims savo vidine šiluma. Jo – šilto, rūpestingo, besišypsančio žmogaus – įvaizdis   susikūrė dar prieš jam ištarus pirmuosius žodžius Šv. Petro aikštėje. Ypač šį puikų oratorių pamėgo žiniasklaida, kadangi, palyginus su popiežiaus Pauliaus VI kalbomis (panašiomis į disertacijas), naujojo popiežiaus kalbos buvo įdomios, pilnos šilumos ir sukeliančios šypsenas.
Anot kritikų, Jonas Paulius buvo naivus idealistas, tačiau jo sekretorius kardinolas Giuseppe Caprio tai paneigė teigdamas, kad popiežius greitai suprato savo uždavinius ir vaidmens svarbą bei visas pareigas atlikdavo pasitikėdamas savo jėgomis.
Jis tapo pirmuoju popiežiumi, pripažinusiu, kad išrinkimas jį išgąsdino ir kad be kitų kardinolų paskatinimo jis būtų atsisakęs priimti šį postą. Kaip žinoma, jis atsisakė tūkstantį metų trunkančios tradicijos karūnuoti popiežių ir dėvėti popiežiaus tiarą. Jis pasirinko supaprastintas šventąsias popiežiaus inauguracijos Mišias. Pirmosios vidudienio maldos metu jis pribloškė tikinčiuosius savo draugiškumu .

Mirtis

Jonas Paulius I buvo rastas miręs sėdintis savo lovoje su dokumentais rankose prieš aušrą, rugsėjo 28 d. Jo staigi mirtis, praėjus vos mėnesiui nuo tapimo popiežiumi, sukėlė visuomenėje daug sąmokslo teorijų. Pasak jų, popiežius buvo nužudytas. Dar labiau sąmokslo teorijų plitimą paskatino faktas, kad nebuvo atlikta autopsija (pagal tradiciją, popiežiams ji niekada nėra daroma).
Oficialiai paskelbta mirties priežastis – tikėtinas miokardo infarktas.

Palikimas

Jonas Paulius I – pirmasis popiežius, oficialiai atsisakęs popiežiaus karūnavimo, be to, jis buvo pirmasis, pasirinkęs dvigubą vardą. Nors ir trumpai valdė, jo palikimas žymus. Neatsitiktinai jo įpėdinis pasirinko jo vardą.

Kanonizacijos procesas

1990 m. 226 Brazilijos vyskupai, iš jų 4 kardinolai, pateikė prašymą Jono Pauliaus I kanonizacijai pradėti.
2002 rugpjūčio 26 d. vyskupas Vincenzo Savio pranešė apie preliminarios kanonizacijos proceso fazės pradžią – pradėti rinkti dokumentai ir liudijimai. 2003 m. birželio 8 d. savo posėdžius pradėjo Šventųjų skelbimo kongregacija, o lapkričio 23 d. procesas buvo oficialiai pradėtas Beluno bazilikoje.
Vyskupijos tyrimas oficialiai baigėsi 2006 m. m. lapkričio 11 d. Belune. 2009 m. birželio mėn. Vatikanas pradėjo „Romos“ beatifikacijos proceso pradžią. Buvo paskelbtas Giuseppe Denora di Altamura, stebuklingai įveikusio vėžį, liudijimas. Šiuo metu šis stebuklas yra tiriamas. Lucianui beatifikuoti reikėtų bent vieno patvirtinto stebuklo. Kanonizacijai reikėtų antrojo stebuklo, tačiau valdantis popiežius gali atsisakyti šio reikalavimo, kaip jau ne kartą buvo beatifikuojamų popiežių atveju.

Jonas Paulius II apie savo pirmtaką

Kardinolas Karolis Voityla buvo išrinktas popiežiumi 1978 m. spalio 16 d. Kitą dieną kartu su Kardinolų kolegija jis aukojo mišias Siksto koplyčioje. Po mišių jis pirmą kartą ištarė savo Urbi et orbi sveikinimą, kuris buvo transliuojamas per radiją. Jame jis pažadėjo būti ištikimas II Vatikano susirinkimui ir pagerbė savo pirmtaką, prisimindamas jo šiltą būdą bei išmintingus, kupinus meilės ir vilties žodžius.