google/wiki40b huggingface dataset:
Kretingos (Bajorų) geležinkelio viadukas

Apibūdinimas

Viadukas tašytų akmenų mūro, pastatytas ant dviejų atramų, trijų arkų, iš kurių funkcionali tiktai centrinė. Arkų apdaila – raudonų plytų mūro. Įrengtas upės slėnyje.
Teritorijos dydis – 0,51 ha.

Istorija

Pastatytas 1892 m. pagal tipinį Vokietijos inžinierių projektą, tiesiant geležinkelio Tilžė–Klaipėda atkarpą Klaipėda–Bajorai. 2000 m. restauruotas.
1998 m. įrašytas į kultūros vertybių registro statinių sąrašą (S551), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.
Gran Paradizas

Gran Paradizas (it. Gran Paradiso, pranc. Grand Paradis) – kalnų masyvas Alpėse, šiaurės vakarų Italijoje, tarp Pjemonto ir Aostos Slėnio, prie Prancūzijos sienos. Aukštis – 4061 m. Gran Paradizas yra vienintelis Italijos kalnas viršijantis 4000 m aukštį, kuris yra vien tik Italijos teritorijoje.
Kalnas ir jo apylinkės įeina į Gran Paradizo nacionalinį parką.
Į Gran Paradizą pirmą kartą įkopta 1860 m. rugsėjo 4 d., tai padarė ekspedicija, kurią sudarė J. Cowell, W. Dundas, J. Payot ir J. Tairraz.
Algirdas Pilipavičius

Biografija

1972 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas. Vilkaviškio rajono žemės ūkio valdybos viršininkas, Vilkaviškio rajono savivaldybės Žemės ūkio skyriaus vedėjas. Marijampolės apskrities višininko administracijos Žemės Ūkio Departamento direktorius.
Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Vilkaviškio rajono skyriaus narys, Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos Vilkaviškio rajono skyriaus narys.
1990–1995 m. Vilkaviškio rajono tarybos deputatas, 1997–2000 m. ir nuo 2007 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Vilkaviškio raj. stalo teniso federacijos prezidentas. Sutuoktinė Laimutė, našlys, vaikai Audronė, Tomas, Ligita, Mantas, Kristina. Anukai Dovydas, Vladas, Filippo ir Federica.
Il volpone

Turinys

Hugo Volponė – vienišas turtingas laivininkystės magnatas, neturintis artimų giminių, tačiau mėgstantis krėsti aplinkiniams įvairius pokštus. Kuomet pas jį tarnu įsidarbina Bartolomėjus Moska, jiedu netrunka rasti bendrą kalbą. Volponė pradeda simuliuoti mirtiną ligą, norėdamas pasižiūrėti, kaip į tai reaguos trys artimiausi draugai, kurie tikisi būti paminėti jo testamente. Šie pradeda regzti intrigas vienas prieš kitą ir įvairiais būdais įtikti „mirštančiajam“, neįtardami, kad patys tėra pokšto aukos. Galiausiai Volponė imituoja savo mirtį, laidotuves, o pokšto epogėjumi tampa testamento skaitymas, kuriame pagrindiniu paveldėtoju paskelbiamas Moska. Volponė tuo metu slepiasi savo paties sukonstruotame bunkeryje ir ketina pasirodyti bei visus išgąsdinti, tačiau Moska užrakina jį bunkeryje ir palieka vieną su atsargomis, kurių gali užtekti keleriems metams, pats pagal testamentą perimdamas visą turtą...
Valerijus Petrovas

Biografija

Gimė 1908 m. birželio 19 d. Kaune. Vaikystę praleido Kaukaze. 1927 m. baigė Leningrado universitetą. 1930 m. pradėjo užsiiminėti petrografija, tyrinėjo vulkanines uolienas. II pasaulinio karo metu Urale veikusiose gamyklose tyrinėjo ugniai atsparias medžiagas. Po karo tyrinėjo tektoninių procesų metu susidariusias uolienas. 1948 m. tapo mokslų daktaru. Nuo 1949 m. dirbo geologijos institute, dalyvavo tyrimuose pritaikant įvairias uolienas pramonės srityse. 1955 m. tapo perlito uolienos panaudojimo iniciatoriumi, TSRS tapo didžiausia perlito eksportuotoja visame pasaulyje. Per savo darbo metus išleido ir parašė apie 400 mokslinių straipsnių ir monografijų. Už savo nuopelnus geologijos mokslui buvo apdovanotas įvairiais TSRS ir kitų šalių apdovanojimais: Garbės ženklo ordinu ir Darbo raudonosios vėliavos ordinu. Priklausė tarptautinei mineralogijos komisijai.
Vyžos

Vyžos – apavas, pintas iš medžio žievės. Plokščiapadės, prie kojų rišamos kanapiniais, lininiais arba odiniais apyvarais. Vyžos paprastai pinamos iš liepų, kadagių, gluosnių, karklų, blindžių karnų. Šis apavas lengvai pagaminamas, tačiau neatsparus.
Vyžos Lietuvoje nešiotos nuo pat neolito. Anksčiausiai išnyko Mažojoje Lietuvoje, kur 1724 m. buvo uždraustos nešioti. Suvalkijoje, Žemaitijoje išnyko XIX a. pr., o vėliausiai nustotos nešioti (XX a. 3–4 dešimtmetyje) Dzūkijoje ir Aukštaitijoje.
Vyžos nešiotos ne tik baltų, bet ir finų, rytų slavų. Panašus apavas (sandalai), gaminti daugelio tautų.
Antano Miškinio literatūrinė premija

Antano Miškinio literatūrinė premija, 2003 m. įsteigta Utenos rajono savivaldybės, kasmet skiriama už geriausią naują poezijos knygą, išleistą per praėjusius dvejus metus, kurioje ryški aukštaitiška dvasia,  atspindimi Aukštaitijos regiono etniniai motyvai, tradicijos ir istorinė atmintis. Premijos laureato apdovanojimo iškilmės vyksta per Antanines Antano Miškinio  gimtinėje Juknėnuose.
Gegutės maiša

Idėja

Pagrindinė idėja - naudoti dvi maišos funkcijas, o ne vieną. Kiekvienam raktui jos duoda dvi galimas vietas maišos lentelėje.
Rakto įterpimui naudojamas godusis algoritmas: naujas raktas yra įterpiamas vienoje iš dviejų galimų vietų. Jei vieta nėra tuščia, jis išmeta toje vietoje buvusį raktą: išstumtas raktas keliauja į savo antrąją vietą, išmeta ten buvusį raktą ir t. t., kol kuris nors išmestasis raktas atranda laisvą vietą. Priešingu atveju procesas užsitęsia be galo. Pastaruoju atveju maišos lentelė yra perdaroma naudojant naujas maišos funkcijas.
Rakto paieška reikalauja peržiūrėti tik dvi vietas lentelėje, t. y. trunka konstantinį laiką. Dauguma kitų maišos lentelės algoritmų gali neturėti konstantinio blogiausio atvejo rėžio rakto paieškai.
Taip pat galima parodyti, kad įterpimai vidutiniškai trunka konstantinį laiką, netgi atsižvelgiant į retkarčiais vykstančius lentelės perdarymus, vienintelis reikalavimas - kad lentelėje būtų užpildyta mažiau negu pusė vietų.

Apibendrinimai

Gegutės maišos apibendrinimai naudoja daugiau nei dvi maišos funkcijas ir gali sėkmingai dirbti išnaudodami didesnę dalį maišos lentelės talpos, nors šiuo atveju šiek tiek sumažėja paieškos ir įterpimo greitis. Trijų maišos funkcijų naudojimas leidžia apkrauti lentelę 91 %. Kitas gegutės maišos apibendrinimas - naudoti daugiau negu vieną raktą "kibirėliui" (angl. bucket). Naudojant 2 raktus "kibirėliui" leidžia panaudoti 80 % lentelės. Gegutės maiša gali būti naudojama realizuojant duomenų struktūrą ekvivalenčią Blumo filtrui.

Kita

Metodas pavadintas pagal kai kurių rūšių gegučių elgesį: jų gegučiukai išsiritę išmeta kitus kiaušinius ar jauniklius iš lizdo. Zukowski ir kiti parodė, kad gegutės maiša yra žymiai greitesnė nei grandininė maiša mažoms, liekančio podėlio (angl. cache - resident) maišos lentelėms naudojant šiuolaikinius procesorius. K. Ross parodė, kad "sukibirintos" (angl. bucketized) gegutės maišos versijos (t. y., tos, kurios naudoja daugiau nei vieną raktą "kibirėliui") yra greitesnės nei tradiciniai metodai didelėms maišos lentelėms, kai lentelės apkrovimas didelis. Deja, bet kol kas gegutės maiša lieka mažai žinoma už mokslinės visuomenės ribų.
Petras Pranas Gestautas

Biografija

1971 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas. 1996–2004 m. Lekėčių seniūnijos seniūnas. 2001–2004 m. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos prezidentas, nuo 2005 m. asociacijos direktorius.
1993 m. Tėvynės Sąjungos narys, TS(LK) Šakių skyriaus pirmininkas. 1995 m., 1997-2000 m. ir 2000 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys.
Labdaros fondo Lekėčių bendruomenės centro steigėjas. Lekėčių bendruomenės centro valdybos pirmininkas. Sutuoktinė Hermina, vaikai Darius, Tomas, Inga.
Smalininkų Šv. Juozapo bažnyčia

Istorija

Telšių vyskupijos pastangomis 1932 m. iš ūkininko S. Žilaičio nupirktas namas ir jame įrengta katalikų koplyčia. Tai buvęs mokyklos pastatas. 1934 m. kunigas Nikodems Petkus įsigytame pastate įrengė naują mūrinę filijinę bažnyčią. Jo iniciatyva 1935 m. buvo aptvertas šventorius, įrengti nauji bažnyčios laiptai, padarytas vidaus remontas: pakeltos pastato lubos, įtaisyta vieta choristams, taip pat buvo nupirktas ir pakabintas varpas, įsigyta daug kitokio bažnytinio inventoriaus. 1935 m. liepos 18 d. jis pašventino naująją Smalininkų Šv. Juozapo bažnyčią.

Architektūra

Bažnyčia mūrinė, stačiakampio plano, su bokšteliu. Šventoriaus erdvė atsiveria iš rytų pusės nuo bažnyčios, jį juosia medinių statinių tvora. Kampe slūgso dviejų stambių girnų akmenys. Aikštelėje priešais vartus stovi aukštas medinis kryžius.
Juozas Banionis (1890)

Biografija

1917 m. liepos mėn. Lietuvos socialdemokratų sekcijos prie RSDDP(b) Smolensko komiteto pirmininkas. 1918–1919 m. Vilkaviškio revoliucinio komiteto narys, Vilkaviškio darbininkų profesinės sąjungos valdybos vicepirmininkas. 1919 m. Vilkaviškio parajonio komiteto narys. 1919 m. rudenį su kitais suorganizavo Suvalkijos žemės ūkio darbininkų streiką. 1919 m. buvo kalinamas.
Per rinkimų į III Seimą kampaniją LKP pavedimu kalbėjo mitinguose. 1929–1931 m. gyveno Brazilijoje, iš ten už revoliucinę veiklą ištremtas į Lietuvą. Po Antrojo pasaulinio karo dirbo administracinį, partinį ir ūkinį darbą Žaliojoje (Vilkaviškio rajonas) bei Kaune.
Setai

Kultūra ir religija

Kryžiuočiams užkariaujant Livoniją, dalis setų bėgo į rytus – Pskovo žemes, kur jie ilgai išlaikė pagonybę. Priešingai nuo estų liuteronų, setai yra stačiatikiai, šį tikėjimą priėmę XV–XVI a., iškart po pagonybės. Tuo tarpu patys estai  apsikrikštijo XIII a. (liuteronais tapo nuo XVI a.), todėl setai išlaikė seniausius finougrų ikikrikščioniškos kultūros tradicijas.
Kelis šimtmečius laikęsi stačiatikybės, setai neturėjo Biblijos vertimo. Šalia gyvenę rusai setų nelaikė tikrais krikščionimis, vadindami juos „pusiautikiais“ (rus. полуверцами). Dažnai šis pavadinimas tarnavo kaip etnonimas.
Tradicinis setų kostiumas skiriasi nuo estų kostiumo, nes yra perėmęs daugelį rusų aprangos detalių. Moterys dėvėjo sarafanus, vyrai – šone užsegamus marškinius, vadinamus kosovorotka, nešiojo megztas pirštines, kojines su dvispalviu (baltu su rudu) geometriniu ornamentu.
Setų tradicijos ir gyvenimo būdas pristatomi Obinitsos muziejuje (Estijoje, Veru apskr., Meremejės valsčiuje (Meremäe vald)), taip pat Sigovo (Radajos) kaimo muziejuje (Rusijoje, Pečioros rajone).
Iki šių dienų išlikę senovinių setų gyvenviečių bei tradicinių žvejų kaimelių. Šiai etninei grupei būdinga ne tik savita architektūra, tradicijos, kulinarija, rankdarbystė, bet ir savita kalba. Setai garsėja ir savitomis tradicinėmis dainomis, vadinamosiomis lylomis. Tai toks dainavimo būdas, kai vienas dainininkas improvizuoja, o choras atkartoja šias improvizacijas. Tradicinėms setų sodyboms būdingas vidinis kiemas, kurį iš visų pusių apsupa trobesiai. Į kiemą patenkama pro aukštus vartus. Tai patvirtina principą „mano namai – mano tvirtovė“.
Lofos apskritis

Geografija

Paviršius kalnuotas, apaugęs miškais. Apskrityje stūkso aukščiausia šalies vieta – Vutevės kalnas (1380 m).
Svarbiausios upės – Lofa, Moras, Dianis, Manas.
Didesnės gyvenvietės: Voindžama, Kolahunas, Zorzoras.
Tikrosios amazonės

Išvaizda

Tai gana stambūs ir tvirti paukščiai. Kūnas nuo 25 iki 45 cm ilgio. Pagrindinė plunksnų spalva – žalia. Vienos rūšys turi raudonas dėmės galvoje ir uodegoje, kitos raudonus veidrodėlius ant sparnų. Snapas tvirtas, gana ilgas, apskritas, antsnapis prie pagrindo sudaro aštrią briauną. Sparnai vidutinio ilgio, uodegos galo nesiekia.

Paplitimas

Paplitusios Centrinėje ir Pietų Amerikoje, Antilų salose.

Gyvenimo būdas

Dauguma šių papūgų gyvena Amazonės baseino tropiniuose miškusoe. Kai kurie porūšiai įrašyti į Tarptautinę raudonąją knygą.
Australija olimpinėse žaidynėse

Istorija

Australija pirmą kartą olimpiadoje pasirodė debiutinėse 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. 1908 m. - 1912 m. Australija dalyvavo kaip Australazijos dalis (Bendra Okeanijos komanda). Nuo 1920 m. šalis grįžo į olimpiadą kaip atskira valstybė. Australija nusprendė neboikotuoti 1980 m. vasaros olimpinių žaidynių Maskvoje, Sovietų Sąjungoje, bet varžybose dalyvavo ne po nacionaline, o po olimpine vėliava.
Simon Mignolet

Karjera

Minjolė profesionalaus futbolininko karjerą pradėjo 2004 m. Belgijos antrojo diviziono K. Sint-Truidense VV klube. Belgų klube praleido šešerius metus bei sužaidė 100 rungtynių. 2010 m. birželio mėnesį, už £2 milijonus svarų sterlingų buvo nupirktas Sunderland AFC klubo. Sunderland klube sužaidė 90 rungtynių. 2013 m. birželį už £9 milijonus buvo nupirktas Liverpool FC klubo.
Minjolė žaidė įvairaus amžiaus jaunimo rinktinėse. Pagrindinėje Belgijos futbolo rinktinėje debiutavo 2011 m.
Mano tėvo žmona

Turinys

Lauros ir Antonio santuoka byra, nes vyras pavargo nuo reiklios ir nuolat dėmesio reikalaujančios žmonos, todėl beveik atvirai leidžia laiką kitų, kur kas jaunesnių moterų draugijoje. Laura įvairiais būdais mėgina susigrąžinti vyro dėmesį, tačiau viskas apsiverčia, kuomet ji sutinka Klaudjų – Antonio sūnų iš pirmosios santuokos. Moralinis jaunuolio palaikymas netrukus perauga į fizinį susižavėjimą ir Laura, dar neseniai troškusi susigrąžinti vyro dėmesį, atsiduoda Klaudijui...
Trifazė srovė

Trifazė srovė – trijų vienfazių srovių sistema, kai tas sroves sukuria trys EVJ, kurių amplitudės ir dažnumai yra vienodi, o fazės skiriasi 120° arba laiko atžvilgiu 1/3 periodo.

Trifazės srovės gavimas

Trifazę srovių sistemą būtų galima gauti iš trijų vienodų vienfazės kintamosios srovės generatorių, kurių rotoriai, visi būdami vienoje padėtyje, yra standžiai sujungti tarpusavyje ir sukdamiesi nepakeičia savo padėties vienas kito atžvilgiu; o generatorių apvijos viena kitos atžvilgiu yra pasuktos 120° kampu į rotoriaus sukimosi pusę. Tačiau šitoks trifazės srovės gavimo būdas yra techniškai keblus ir neekonomiškas. Daug paprasčiau yra visas tris apvijas, užvyniotas ant statorių, sujungti viename korpuse. Toks generatorius vadinamas trifazės srovės generatoriumi. Apvijos tokiame generatoriuje vadinamos generatoriaus fazėmis. Visose apvijose sukuriamos vienodo dažnumo ir vienodos amplitudės EVJ, tik jos ne visos kartu pasiekia maksimumą.
Vištyčio Petro Kriaučiūno vidurinė mokykla

Istorija

1570 m. kunigaikštis Žygimantas Augustas suteikė Vištyčiui Magdeburgo teises, pagal kurias Vištytyje turėjo būti įsteigta mokykla. Kaip ši mokykla veikė, nėra išlikę žinių. Žinoma tik tiek, kad 1781 m. joje mokėsi 8 miestiečių vaikai, 1784 m. – 10 miestiečių, 2 valstiečių ir 2 bajorų vaikai.
1900–1914 m. Vištytyje veikė pradžios mokykla, kurioje buvo mokoma rusų ir vokiečių kalbomis. 1912–1913 m. veikė ir žydų mokykla, joje mokėsi apie 50-60 vaikų. Nuo 1915 m. vėl atidaryta mokykla, kurioje buvo mokoma tik vokiečių kalba. 1921 m. atidaryta 4 klasių progimnazija. 1927 m. progimnazija uždaryta, liko tik pradžios mokykla, veikusi iki 1939 m.
1945 m. vasario 20 d. atidaryta pradinė mokykla, nuo spalio 1 d. progimnazija. Direktoriumi paskirtas mokytojas Česlovas Vyzas. 1953 m. mokykla persikėlė į buvusią pasienio komendantūrą. 1949–1950 m. m. progimnazija pertvarkyta į septynmetę mokyklą, nuo 1954–1955 m. m. pradėjo peraugti į vidurinę. 1958 m. pavasarį baigė pirmoji abiturientų laida (14 mokinių). 1970 m. spalio 31 d. atidarytas naujas mokyklos priestatas.
Vištyčio vidurinėje mokykloje mokėsi 200 mokinių, buvo 11 klasių. Tuo metu mokykloje veikė įvairūs būreliai. Mokytojas S. Rugienius buvo subūręs du chorus – spaliukų ir mergaičių chorą. 1964–1977 m. jis vadovavo dar ir pučiamųjų instrumentų orkestrui, kuris skynė laurus jaunimo festivaliuose, rajoninėse dainų šventėse. Jaunuolių šokių kolektyvui ilgus metus vadovavo mokytoja A. Zdanavičienė. Jos paruošti kolektyvai keturis kartus dalyvavo respublikinėse dainų šventėse. Veikė sporto, gamtininkų ir kiti būreliai.
1995 m. įkurtas mokyklos muziejus, kuriame kaupiama kraštotyrinė medžiaga, surinkta kraštotyrininkų-mokinių ir mokytojų, kuriems vadovavo Birutė Mardosaitė. 2002 m. regioninėje mokyklos muziejų apžiūroje muziejus laimėjo pirmąją vietą ir buvo apdovanotas diplomu. Po ilgokos pertraukos atkurtas pučiamųjų instrumentų orkestras, kuriam vadovavo Kybartų pučiamųjų instrumentų orkestro vadovas Antanas Ziegoraitis, dabar vadovauja Saulius Mickevičius. Jaunųjų šokių poras grakštaus šokio meno moko mokytoja Janina Vasaitienė. Aktyvia veikla pasižymi 1998 m. įkurtas Valančiukų būrelis, jaunųjų šaulių, skautų, sporto, miško bičiulių, keramikų ir pynėjų būreliai.
Mokyklai suteiktas lietuvybės ir gimtosios kalbos puoselėtojo Petro Kriaučiūno (1850–1916), gimusio Vištyčio apylinkėse, vardas.
Jonas Dromantas (1950)

Biografija

1968 m. baigė Švėkšnos vidurinę mokyklą, 1973 m. Kauno politechnikos institutą, inžinierius elektromechanikas.
1973–1975 m. tarnavo TSRS kariuomenėje, 1975 m. Klaipėdos Melioracijos statybos valdybos inžinierius energetikas, 1979 m. Klaipėdos rajono Buitinio gamybinio aptarnavimo kombinato direktorius, 1984 m. Gargždų Statybinių medžiagų kombinato (SMK) meistras, cecho viršininkas, 1991 m. SMK, vėliau UAB „Gargždų mida“ direktorius.
1999–2001 m. Lietuvos partijos „Socialdemokratija 2000“ Gargždų skyriaus pirmininkas. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos rajono skyriaus narys.
2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Irena, vaikai Aidas, Gediminas.
Sėjomaina

Sėjomaina yra periodinė žemės ūkio augalų auginimo (bei pūdymo laikymo) kaita pastoviais laukais suskirstytoje ariamojoje žemėje. Laikas per kurį augalai pereina visus sėjomainos laukus vadinams rotacija. Rotacijos narių sueiliavimo tvarka vadinasi sėjomainos schema.
Kiekviena sėjomaina turi atitikti ekonominius, agrotechnikos ir žemėtvarkos reikalavimus. Pasėlių struktūra turi būti pritaikyta pagal ūkio gamtines ir ekonomines sąlygas – dirvožemį, reljefą, klimatą, darbo jėgos, gamybos priemonių resursus, pagal specializacijos kryptį ir kt. Augalai turi kaitaliotis taip, kad kiekvienai jų tektų geri priešsėliai. Sėjomainos laukai turi būti patogūs technika dirbti, transportu važinėti, ir ribotis natūraliomis ribomis. Taigi sėjomaina kompleksiškai išsprendžia ariamos žemės padalijimą, pasėlių struktūros ir augalų kaitaliojimo klausimus, palengvina laukininkystės gamybos organizavimą.

Sėjomainų klasifikacija

Sėjomainos skirstomos pagal laukų skaičių, dirvos derlingumo atstatymo būdą, paskirtį ir kultūrinių augalų sudėtį.

Lauko specializuotosios ir kitos sėjomainos

Mūsų ūkiuose vyrauja lauko sėjomainos. Dalis jų, sudarytos reiklesniems augalams auginti, vadinamos specializuotomis.

Linai

Linai auga net silpno rūgštumo, bet sukultūrintose ir vienodose dirvose. Jei bendroje sėjomainoje pasitaiko netinkamos žemės ir linai viso lauko neužima, – tokią galima aplenkti. kitu atveju naudinga įvesti atskirą sėjomainą, kur būtų 14 ar 17 % linų. Geriausia juos sėti po žiemkenčių.

Javai

Javai vidutiniškai sudaro apie pusę visų pasėlių, bet, įsivedus specializuotas sėjomainas, likusioje žemėje javų tenka auginti daugiau. Jų plėtimas priklauso nuo tinkamų priesėlių ploto. Pvz., žieminių kviečių, auginamų rotacijose vieną kartą ir po gerų priešsėlių, derlius nesumažėjo net javų plotą išplėtus nuo 50 iki 67, 83 ir 100 % (paskutinėje sėjomainoje kviečiai buvo sėti po žirnių).
Sharjah FC

Istorija

Klubas įkurtas 1966 m.
Algeiraun-Men Martinsas

Istorija

Vietovė vadinama Algueirão nuo VIII–XII a. Pavadinimas kilo nuo arabiško žodžio al-gueirān, reiškiančio urvus. Men Martinsas yra žmogaus vardas, tikriausiai pirmojo teritorijos savininko čia apsigyvenusio po to, kai portugalai užėmė Lisaboną ir Sintrą.
1988 m. vasario 1 d. Algeiraun-Men Martinsui suteiktas miesto titulas.
Vilniaus Medeinos pradinė mokykla

Istorija

1993 m. balandžio 15 d. Vilniaus pradinė mokykla Nr. 12 įsteigta Vilniaus miesto valdybos potvarkiu Nr. 649. Vilniaus miesto tarybos pirmininko 1994 m. balandžio 27 d. potvarkiu Nr. 40 mokyklai suteiktas Medeinos vardas.
Sergiu Toma

Biografija

2007 m. vasaros Universiadoje iškovotas bronzos medalis. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Toma pralaimėjo jau pirmąją kovą atstovui iš Gruzijos ir iš tolimesnės kovos pasitraukė. 2011 m. Stambule vykusiame Europos čempionate moldavas pelnė sidabro medalį. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Moldavijos atstovas pasiekė trečiąjį raundą, bet jame pralaimėjo japonui Takahiro Nakai ir iš kovos dėl medalių pasitraukė.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse jau atstovavo JAE komandą ir pelnė šalies antrąjį medalį istorijoje – bronzą vyrų dziudo svorio kategorijoje iki 81 kg.
Laukininkų prietelis

Laukininkų prietelis – laikraščio „Lietuviška ceitunga“ mėnesinis priedas, leistas 1896–1900 m. Klaipėdoje.

Istorija

1896–1897 m. vadinosi „Laukininko prietelis“. Leido Heinrichas Holcas ir Martynas Šernius. Spausdino Holco ir Šerniaus spaustuvė Klaipėdoje gotišku šriftu. Išėjo 38 numeriai. Nuo 1900 m. vietoje „Laukininkų prietelio“ pradėjo eiti „Lietuvos ūkininkas“.
Spausdino žemdirbystei, ūkininkavimui, namų tvarkymui skirtus straipsnius, patarimus.
Atsakingasis redaktorius J. Šmitas.
Juhan Parts

Biografija

1984 m. baigė Talino 1–ąją vidurinę mokyklą, 1991 m. – Tartu universiteto Teisės fakultetą. 1992–1998 m. dirbo Teisingumo ministerijos vicekancleriu. Nuo 1998 iki 2002 m. buvo Estijos Valstybės kontrolierius.
2002 m. išrinktas partijos Res Publica pirmininku (jai vadovavo iki 2005 m.). 2003 m. išrinktas Riigikogu (Estijos parlamento) nariu ir paskirtas koalicinės (Res Publica, Reformų partijos ir Estijos liaudies sąjungos) vyriausybės ministru pirmininku, juo buvo iki 2005 m. 2005–2007 m. – parlamento narys. Nuo 2007 m. – Andrus Ansipo vyriausybės ekonomikos ir komunikacijų ministras.
Aparai

Istorija

1911 m. minimas juodraštinėje Balninkų priešvedybinės apklausos knygoje.
Frikas Meieris

Frikas Meieris arba Fricas Meieris (vok. Fritz J.Meier) (1893 m. liepos 16 d. Eikelis, Vokietija – 1967 m. vasario 6 d. Brazilijoje) – Vokietijos ir Lietuvos teisininkas, diplomatas.

Biografija

Brandos atestatą įgijo Klaipėdoje, po to studijavo Heidelbergo, Miuncheno ir Strasbūro universitetuose. Teisės (1918 m.) ir valstybės valdymo (1919 m.) mokslų daktaras. Saaro žemės Prekybos rūmuose dirbo sekretoriumi.
1920 m. grįžo į Klaipėdą, dirbo Krašto Pramonės ir prekybos rūmų pirmuoju sekretoriumi, vėliau – juridiniu konsultantu. 1923 m. pasiųstas Klaipėdos krašto ekonominių reikalų ekspertu į Paryžių ir Ženevą. Nuo 1926 m. uostamiestyje dirbo įvairių Lietuvos Respublikos įstaigų (tame tarpe ir Klaipėdos krašto direktorijos) juridiniu konsultantu. Kartu su Mykolu Tolišiumi tuo metu buvo vieninteliai klaipėdiečiai advokatai, kurie mokėjo lietuviškai. 1932 m. buvo komandiruotas į Stokholmo Tarptautinį trečiųjų teismą ginti Lietuvos Respublikos Susisiekimo ministerijos interesų, tais pačiais metais paskirtas Ispanijos konsulu Lietuvai. 1939 m. naciams užėmus Klaipėdos kraštą, F.Meieris išvyko į Pietų Ameriką.
Apsigyveno Buenos Airėse, vėliau persikėlė į Rio de Žaneirą. Į pastarąjį miestą atvykusio LR Prezidento Antano Smetonos įsakymu 1941 m. vasario 26 d. paskirtas konsulu. Vėliau Frikas Meieris šiame mieste įsteigė Lietuvos ambasadą, į kurią kultūros ir spaudos attache dirbti pakvietė žinomą visuomenės veikėją Petrą Babicką, o pats 1943 m. buvo paskirtas pirmuoju sekretoriumi, po to – laikinuoju reikalų patikėtiniu. 1951–1961 m. dr. F.Meieris dirbo LR ambasados įgaliotuoju ministru prie Brazilijos vyriausybės. Ambasada Pietų Amerikoje gynė Lietuvos Resublikos interesus, skleidė žinias apie okupuotą tėvynę. Frikas Meieris tomis temomis išspausdino eilę straipsnių brazilų periodikoje, kartu su estų ir latvių išeivių intelektualais išleido knygą apie Baltijos valstybes. Jo plunksnai priklauso ir nedidelis portugalų–lietuvių kalbų žodynėlis.