google/wiki40b huggingface dataset:
Jonas Katelė

Jonas Katelė (1831 m. sausio 13 d. Suvainiai, Kupiškio valsčius – 1908 m. gegužės 21 d. Panemunėlis) – Lietuvos kunigas, švietėjas, daraktorius, draudžiamosios lietuviškos spaudos platinimo ir slaptųjų lietuviškųjų vakarų ir lietuvių mokyklų organizatorius.

Biografija

1855 m. baigęs Varnių kunigų seminariją dirbo vikaru Naujamiestyje, Jūžintuose, Dusetose ir Zarasuose. Nuo 1872 m. iki mirties Panemunėlio Šv. Juozapo Globos bažnyčios parapijos klebonas, nuo 1906 m. garbės kanauninkas.
Nuo 1873 m. parapijos kaimuose steigė slaptas lietuviškas mokyklas, jas kontroliavo, iš gabesnių mokinių ruošė daraktorius. Pats mokė vaikus klebonijoje. Rūpinosi mergaičių švietimu. Organizavo knygnešių tinklą draudžiamajai lietuviškai religinei spaudai platinti. Rėmė lietuviškų vadovėlių leidimą, tuo tikslu susitikinėjo su to meto lietuvių visuomenės veikėjais. Rėmė slaptos lietuvių švietimo draugijos „Žvaigždė“ rengiamus vaidinimus. 1876 m. rugpjūčio 31 d. Vilniaus generalgubernatorius Petras Albedinskis už slaptų mokyklų laikymą atidavė policijos priežiūrai.
Bendradarbiavo laikraščiuose ir žurnaluose „Przegląd Katolicki“, „Slowo“ ir „Tygodnik Powszechny“. Parašė A. Strazdo biografiją (Tygodnik Powszechny, 1877, Nr. 30, perspausdinta „Aušroje“ 1883 m., Nr. 8/10).
Saulutė (Jurbarkas)

Istorija

Leido Antanas Giedraitis-Giedrius ir „Pasakos“ bendrovė, 1930–1931 m. – Marijampolės „Dirvos“ bendrovė ir spaustuvė.
Redaktorius Antanas Giedraitis-Giedrius. Be redaktoriaus, žurnalui rašė Konstantinas Bajerčius, Stasys Balčytis, Bernardas Brazdžionis (Vytė Nemunėlis), Iliuminata Vasiliauskaitė-Giedraitienė (Nemuno Bangelė), Pranas Mašiotas, Teodoras Šuravinas ir kt., iliustravo Kazys Šimonis.
Daugelio lygių prekybos modelis

Daugelio lygių prekybos modelis – tiesioginių pardavimų modelis, kai nepriklausomi pardavėjai parduoda tam tikros kompanijos prekes. Legaliose daugelio lygių prekybos sistemose aukščiau esantys nariai negali uždirbti nė cento iš naujai pritrauktų narių registracijos mokesčių. Didžiausio uždarbio gali tikėtis tie pardavėjai - vartotojai, kurie sukuria po savim pritrauktų pardavėjų - vartotojų tinklą, nes gaunamas uždarbis ne tik nuo savo parduotų arba įsigytų prekių, bet ir nuo pritrauktų pardavėjų pardavimų/įsigijimų (iki tam tikro lygio). Dažnai daugelio lygių modeliai reklamuojami kaip lengvo uždarbio modelis, tačiau iš tiesų uždirba tik tie žmonės, kurie labai aktyviai pritraukia pardavėjus - vartotojus.
Kartais daugelio lygių modeliai maišomi su nelegaliomis piramidinėmis schemomis. Daugelio lygių prekybos sistemos jau seniai sėkmingai veikia daugelyje pasaulio šalių ir yra pripažinta ekonomistų. Tačiau daugelis nelegalių finansinių piramidžių pristato save kaip daugelio lygių prekybos sistemą (MLM) taip klaidindamos ir pritraukiančios naujus narius.
Jungtinėse Amerikos Valstijose atskirti legalioms MLM kompanijoms nuo piramidinių schemų yra naudojama 70 % taisyklė. Pagal ją yra reikalaujama, kad 70 % pajamų būtų ne iš pritrauktųjų pirkimų savam vartojimui. Kitaip sakant bent 70 % prekių turi būti parduota su šiuo tinklu nesusijusiems žmonėms.
Nelegalioms daugelio lygių marketingo kompanijoms taip pat būdinga slėpti tiesą apie realius platintojų uždarbius.
Daugelio lygių prekybos modelis plačiai pritaikytas internetiniuose uždarbio projektuose, kuriuose galima uždirbti naršant internetą, skaitant laiškus, pildant anketas ir panašiai. Šiuose projektuose realaus uždarbio galima tikėtis tik sukūrus po savim platų pritrauktųjų (referral) tinklą.
Medvėgalio gynyba

Medvėgalio pilis

Medvėgalio piliakalnis yra Šilalės rajone, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kaltinėnų. XIV a. Žemaitijos arealo centrinė dalis buvo itin svarbi viso krašto gynybai. Medvėgalis buvo vienas svarbiausių Žemaitijos gynybos taškų kariaujant su Ordinu. Medvėgalio pilis (castrum Medewagilin) rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1316 m. Ji Žemaitijos vidurio medinių pilių sistemoje buvo viena tvirčiausių, įrengta ant aukšto piliakalnio su ovalia aikštele, galuose apsaugota pylimais ir gynybiniais grioviais. Į pietus nuo piliakalnio pašlaitės driekėsi apie 2 ha papilys. Gintis nuo priešų padėjo sunkiai įžengiamos apylinkių vietos. Kalno papėdėje, šiaurės pusėje esančioje pelkėje, 1959 m. nustatant kraštovaizdžio istoriniam draustiniui ribas, identifikuotas po velėna akmenimis išgrįstas vingiuotas kelias. Šis kelias turėjo priešus klaidinančias kūlgrindas ir medgrindas. Medvėgalio piliakalnio papėdėje esančiuose pelkėtuose slėniuose rastos kūlgrindos – sudėtinė pilies gynybinių įrenginių dalis. Manoma, kad Sietuvos kūlgrinda – viena slapto kelio, jungusio Medvėgalio, Paršpilio ir Šiuraičių pilių įgulas, atkarpų.

Medvėgalio puolimas

Po pergalingo 1320 m. Medininkų mūšio Lietuva sustiprėjo tarptautinėje arenoje. Tačiau po tam tikros pertraukos, 1328 m. atsinaujino Vokiečių ordino kariniai žygiai į Lietuvą, o 1329 m. vėl buvo puolama Medvėgalio pilis. Minėtųjų 1329 m. žiemą Ordinas metė į Lietuvą dideles pajėgas. Į Lietuvą patraukė kryžiuočių 18 000 karių, neskaitant pėstijos. Puolime dalyvavo Čekijos karalius, Silezijos kunigaikštis, Vokietijos bei Anglijos grafai bei kilmingieji. Medvėgalio pilį kryžiuočiai apsupo vasario 1 d. Medvėgalio gynėjai sutiko krikštytis, kad atsikratytų agresoriaus, bet vėliau kryžiuočiams pasitraukus tuoj atsimetė nuo krikščionybės. Tuo metu teutonai kartu su Čekijos karaliumi Jonu užgrobė Medvėgalio pilį ir paėmė belaisvius. Kronikininkas Vygandas Marburgietis mini, kad magistras norėjęs „juos išgalabyti“, tačiau karalius Jonas belaisvius išgelbėjo ir pakrikštijo. Nors lietuviai pasižadėjo laikytis katalikų tikėjimo, bet po kelių mėnesių vėl grįžo prie pagonybės.

Medvėgalio gynybos atminimas

Piliakalnis anksčiau buvo gausiai apaugęs medžiais ir krūmais, neuvo matyti jo ypatingos laiptuotos struktūros, kokią turi daugelis gynybinių kalvų. Istorinė vieta buvo išvalyta ir atidengta 2006 m. žiemą. 2011 m. vasarą Medvėgalis buvo įspūdingai įrėmintas atnaujintais laiptais, o viršūnėje aplink ugniakurą ratu išdėliota didžiulių riedulių grandinė. Ant kiekvieno jų iškaltos aplinkinių kelių schemos ir nurodyti atstumai iki gretimų kalvų – piliakalnių, alkakalnių ir kitų saugomų istorinių ir gamtos paminklų. Juos galima aplankyti keliaujant pažintiniais takais ir pažymėtais maršrutais.
Apie karžygišką Medvėgalio praeitį savo veikaluose rašė: Simonas Daukantas, Liudvikas Adomas Jucevičius, Dionizas Poška, Motiejus Valančius, Antanas Vienuolis, jam savo eiles skyrė Maironis.
Kisanganis

Istorija

1883 m. keliautojas Henris Mortonas Stenlis įkūrė Stanley Falls Station gyvenvietę. Iš jos išaugo Stenlivilio (Stanleyville) miestas ir tapo svarbus prekybinis regiono centras. Kongo krizės metu Stenlivilis buvo Patrisui Lubumbai pavaldžios šalies dalies sostine. 1966 m. miestas pervadintas Kisanganiu; šis pavadinimas suahilių kalba reiškia „salos miestas“.
Pašiaušės valsčius

Pašiaušės valsčius buvo šiaurės Lietuvoje. Centras – Pašiaušė.
Simploka

Simploka (gr. symplokē – supynimas) - anadiplozė; stilistinė figūra, anaforos ir epiforos junginys – tų pačių arba panašiai skambančių žodžių pakartojimas gretimų frazių, jų dalių, poezijos eilučių pradžioje ir pabaigoje (pvz., „ar tu manęs nepažįsti, ar tu savęs nepažįsti?“).
Juozas Baltrušaitis (1875)

Biografija

Savamokslis. 1896 m. bendradarbiavo „Ūkininke“ (slapyvardis J. Žingeidis). 1898 m., ieškodamas darbo, išvyko į Varšuvą. 1902 m. mokėsi Vilniaus piešimo mokykloje.
1902–1904 m. bendradarbiavo „Darbininkų balse“, 1902–1903 m. „Varpe“, 1903 m. „Naujienose“ (Slapyvardis Mėmelė).  Įsitraukė į revoliucinę veiklą. 1903 m. dalyvavo rengiant Gegužės 1-osios demonstraciją Vilniuje, buvo suimtas, 1904 m. teko pabėgti į Švediją, o 1905 m. emigravo į JAV.
JAV aktyviai dalyvavo darbininkų judėjime, vienas Amerikos lietuvių socialistų partijos organizatorių. Išvertė į lietuvių kalbą „Marselietę“, „Varšavianką“, „Raudonąją vėliavą" ir kitas revoliucines dainas. 1905 m. redagavo „Vienybę Lietuvninkų“, 1906–1916 m. satyrinį laikraštį „Dilgėlės“, 1907–1909 m. „Kova“, 1909–1912 m. leido knygų seriją „Žmonių knygynas“ (išėjo 7 numeriai). Nuo 1918 m. bolševikas, 1923–1924 m. redagavo jų laikraštį „Apšvietimas“. 1923 m. balandžio 28 d. Pitsburge buvo suimtas kartu su kitais 22 komunistais.
Daugelio eilėraščių knygų autorius. Mėgėjiško tipo eilėraščių rinkinyje „Pirmosios Gegužės balsai“ (1904 m.) skelbė revoliucinės kovos būtinybę, kuriai turi būti paaukotas menas. Parašė satyrinių vaizdelių rinkinį „Dilgėlių žiedai“ (1907 m.), pjesių, gamtos mokslo populiarinimo knygelių. 1921 m. parengė JAV lietuvių proletarinių rašytojų kūrybos almanachą „Atžalos“.
Vokietijos civilinio proceso kodeksas

Vokietijos civilinio proceso kodeksas (vok. Zivilprozessordnung - 'Civilinio proceso tvarka', ZPO) – kodifikuotas norminis teisės aktas (federalinis įstatymas), pagrindinis Vokietijos (VFR) civilinio proceso teisės šaltinis. Sudaro 11 knygų. Priimtas 1877 m. sausio 30 d., įsigaliojo 1879 m. spalio 1 d. kaip Vokietijos imperijos įstatymas. Šiuo metu galioja kaip VFR įstatymas.
Endoplazminis tinklas

Endoplazminis tinklas (lot. reticulum endoplasmaticum) – ląstelės vienmembranis organoidas. Sudaro membraniniai kanalai, cisternos ir pūslelės. Jie jungiasi, šakojasi ir sudaro sudėtingas struktūras. Endoplazminio tinklo membranos susijusios su branduolio apvalkalu bei kitais organoidais. Endoplazminis tinklas randamas beveik visose ląstelėse, kurios turi branduolį; nėra jo žinduolių subrendusiuose eritrocituose. Atrado 1945 m. K. Porteris.

Endoplazminio tinklo sandara

Yra šiurkštusis ir lygusis endoplazminis tinklas. Šiurkštusis arba grūdėtasis endoplazminis tinklas yra aplipęs ribosomomis. Jo kanaluose kaupiasi ląstelėje susintetintos medžiagos, kurios po to gali išeiti išorėn arba difunduoti į citoplazmą. Susintetintos baltyminės medžiagos transportinių pūslelių nešamos Goldžio komplekso link.
Lygiojo endoplazminio tinklo membranų paviršius lygus, be ribosomų. Kepenų ląstelėse jis padeda sintetinti glikogeną, detoksikuoti vaistines medžiagas. Skersaruožių raumenų lygusis endoplazminis tinklas svarbus praleidžiant impulsą iš išorės į miofibriles.
Anžu salos

Anžu salos (rus. Острова Анжу) – didžiausia Naujojo Sibiro salų grupė. Jos susideda iš Kotelno salos, Fadejevo salos, Naujojo Sibiro salos, Belkovo salos. Plotas: apie 29 000 km². Anžu salos pavadintos Rusijos tyrinėtojo Piotro Anžu garbei.
Algirdas Araminas

Algirdas Araminas (1931 m. liepos 1 d. Panevėžys – 1999 m. liepos 12 d. Vilnius) – Lietuvos kino operatorius, režisierius.

Biografija

Nuo 1958 m. dirbo operatoriumi Lietuvos kino studijoje. Sukūrė meninių, dokumentinių, muzikinių ir vaidybinių televizijos filmų. Filmai poetiški, juose daugiausia gvildenamos jaunimo problemos.
Debre Markosas

Istorija

Seniau (iki italų okupacijos) miestas vadinosi Mankoraru.
Vievio visų rusų Šventųjų koplyčia

Istorija

Tai buvo viena paskutinių mūrinių stačiatikių šventovių, pastatytų Vilniaus krašte. Ją savo lėšomis prie sūnaus ir žmonos kapų surentė šventikas Aleksandras Nedveckis (rus. Александр Недвецкий), kuris čia pat ir palaidotas. Jis vadovavo Vievio parapijai tarpukariu.
1948 m. stačiatikių koplyčia buvo įregistruota kaip veikianti cerkvė, tačiau 1959 m. ji išregistruota, ten įsikūrė ūkinis sandėlis. Akivaizdu, jog tuo metu iš koplyčios į Vievio cerkvę buvo perkeltos keturios juodo marmuro atminimo lentos su aukso raidėmis įrašytais rusų kareivių vardais. Jie įvairiu laiku žuvo XIX a. mūšiuose prie Austerlico, Borodino ir kt. Šios lentos buvo pagamintos bendražygių, tarnavusių Jelisavetgrado husarų pulke (Елисаветградский гусарский полк), kuris buvo dislokuotas Lietuvos krašte – Ukmergėje ir vėliau Marijampolėje. Garnizonų maldos namuose šios lentos ir saugotos, prie jų buvo meldžiamasi. Tarpukario Lietuvoje Marijampolės cerkvė pertvarkyta į katalikų bažnyčią, o stačiatikių relikvijos su kovotojų už Tėvynę vardais išvežtos. Taip jos atsidūrė Vievyje, kapinių koplyčioje, o ją uždarius – perkeltos į Vievio cerkvę ir pakabintos garbingoje vietoje prie ikonostaso.
Apie 60 metų koplyčia buvo neremontuota, kiauru stogu. Apie koplyčią vešėjo krūmynai, buvo suverstos žemės. Panašiu laiku kaip ir Vievio Dievo Motino Ėmimo į dangų cerkve, koplyčia pasirūpino tėvas Venjaminas. Ji su bendruomenės pagalba buvo restauruota.
2009 m. koplyčia apvogta. Iš jos dingo 6 ikonos. Paimtos tik vertingesnės ikonos, tapytos nežinomų autorių seniau nei prieš 70 metų.
Alashkert FC

Istorija

Klubas įkurtas 1990 m. Martunyje ir čia veikė iki 2000 m. 
2011 m. klubo veikla buvo atgaivinta, o 2013 m. jis buvo perkeltas į šalies sostinę Jerevaną.
2015 m. pirmą kartą istorijoje klubas pateko į UEFA Europos lygos atrankos varžybas.
Pitbulterjeras

Kilmė

XIX amžiuje Anglijoje, bandant išveisti kovinius šunis, pradėta poruoti buldogus su terjerais. To rezultatas - šunys, pasižymintys jėga, drąsa ir švelnumu artimiesiems. Imigrantai pasiėmė šiuos buldogų ir terjerų mišrūnus į JAV. Amerikiečių pitbulterjerų talentai neliko nepastebėti fermerių ir rančų savininkų, kurie naudojo šiuo šunis pusiau laukinių galvijų ir meitėlių gaudymui, medžioklei, galvijų varymui ir, žinoma, kaip šeimos kompanionus. Taip pat jie auginti ir kovoms. 
Tai buvo labai populiarūs šunys, vaizduoti plakatuose, reklamose ir vaidinę filmuose. 
1898 m. įkurtas United Kennel Club (UKC, antrasis pagal dydį šunų klubas JAV šiais laikais), tada patvirtintas veislės standartas. 1909 metais įkurta American Dog Breeders Association (ADBA), dar viena organizacija, parengusi pitbulterjerų standartą. Abi organizacijos gyvuoja ir šiais laikais, tačiau jų parengti standartai šiek tiek skiriasi. Oficialiajame Amerikos kinologų klube AKC pitbulterjerai užregistruoti amerikiečių Stafordšyro terjerų vardu ir nuo tada veislės atsiskyrė.

Išvaizda

Amerikiečių pitbulterjeras vidutinio dydžio, tvirtas, liesokas, ryškiais, apibrėžtais raumenimis. Kailis trumpas, blizgantis. Ausys būna apkarpytos arba neapkarpytos. Priimtinos visos kailio spalvos. Priimtinos nosies spalvos - juoda, mėlyna, šokolado ir raudona.

Elgesys ir charakteris

Auginami kaip kompanionai ir sportiniai šunys. Visiškai netinka apsaugai.  
Švelnūs su artimaisiais, labai džiugūs, pasitiki savimi, domisi aplinka. Galima agresija šunims ar kitiems gyvūnams, tačiau skirtingų individų ji skirtingo laipsnio. Agresija žmogui negalima, ją (kaip ir baimę) parodę šunys neturi būti veisiami.
Pamūšis (Ukmergė)

Aplinkinės gyvenvietės

Taujėnai – 4 km
Rečionys – 6 km
Jasiuliškis – 5 km 
 VIDIŠKIAI – 7 km
The Nylon Curtain

Dainų sąrašas

Visas dainas parašė Billy Joel.
Klaipėdos Šv. Juozapo Darbininko bažnyčia

Istorija

1990 m. kovo 22 d. buvo išskirtas 3 ha žemės sklypas Smiltelės gatvėje naujos bažnyčios statybai. Netrukus, 1990 m. gegužės 1 d. buvo pašventintas kertinis šv. Juozapo Darbininko bažnyčios akmuo ir šv. Mišios imtos aukoti lauke.
Po kelerių dienų, gegužės 10 d. paskelbtas statomos bažnyčios projekto konkursas. Buvo manoma, jog įpusėjus statybos darbams, greitai bus galima melstis statomos bažnyčios rūsyje. Tačiau paaiškėjo, jog tai nebus taip paprasta, nes pastebėta, jog žemė yra labai vandeninga, nelygi. Vien žemės lyginimo ir nusausinimo darbai užėmė nemažą laiko dalį. Todėl kun. Bronislovo Burneikio (1923–1991) rūpesčiu Smiltelės gatvėje pradėta statyti laikina koplyčia, kuri 1990 m. spalio mėnesį statyti baigta ir imta joje melstis. Laikiną šv. Juozapo Darbininko koplyčią 1990 m. lapkričio 11 d. pašventino Telšių vyskupas Antanas Vaičius.
1991 m. pradėti mūrinės šv. Juozapo Darbininko bažnyčios darbai. Bažnyčios projekto konkursą laimėjo architektai Saulius Plungė, Valdas Janulis ir Gintaras Čičiurka.
2000 m. didžiųjų švenčių metu (šv. Kalėdų ir šv. Velykų progomis) šv. Mišios pirmą kartą aukotos didžiojoje bažnyčioje. 2003–2004 m. šv. Mišios pradėtos aukoti joje nuolat.
2007 m. sausio 7 d. įkurta Šv. Brunono Kverfurtiečio parapija, kuriai buvo perleista dalis šv. Juozapo parapijos ploto.
2008 m. lapkričio 2 d. gaisras sunaikino 1990 m. pastatytą medinę bažnyčią, pastaraisiais metais tarnavusią kaip sandėlį, kuriame buvo laikomos organizacijos „Caritas“ surinktos aukos. Po gaisro iš 25 metrų ilgio ir 12 metrų pločio sandėlio liko tik nuodėguliai. Per 70 metrų nuo sandėlio stovinti Šv. Juozapo Darbininko bažnyčia nenukentėjo.
2009 m. gegužės mėn. sutvarkyta naujosios bažnyčios aplinka (išasfaltuota aikštelė). 2010 m. rugpjūčio 20 d. bažnyčia pripažinta tinkama naudoti, nors ir neužbaigta. Beveik prieš du dešimtmečius pastatyta bažnyčia dėl lėšų stygiaus sutvarkyta iki galo nebuvo, todėl per ilgą laiką bažnyčios stogas pradėjo leisti vandenį, sienose įsimetė pelėsis, plytos pradėjo skilinėti bei trupėti. 2011 m. buvo tinkuojamos išorės sienos, bažnyčią apjuosė tvorelė. 2012 m. darbai persikėlė į bažnyčios bokštus, kurie buvo tinkuojami dekoratyviniu tinku.
Unguriškės

Aplinkinės gyvenvietės

Stankai – 1 kmPadubiai – 0,5 kmDvailiniai – 1 kmLukštynė – 1 km
Danutė Einorienė

Biografija

1999 m. Čygo–Kalkio TŪB „Rinkuškiai“ pardavėja.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Biržų rajono skyriaus narė.
2000–2003 m. (LDDP sąraše) Biržų rajono savivaldybės tarybos narė.
Alvydas Klimas

Biografija

A. Klimas 1979 m. baigė LTSR Valstybinį dailės institutą (dabar – Vilniaus dailės akademija). Vedęs, žmona Virginija, turi sūnus Augustą (g. 1980 m.) ir Julių (g. 1991 m.). Brolis – dvynys Audrius Klimas dirba grafinio dizaino srityje.

Profesionali veikla

1992 m. su partneriais įkūrė KŪB "Klaipėdos dizaino centrą", kurioje dirba dizaineriu ir vienu iš vadovų.
Reikšmingesni darbai – Klaipėdos muzikinio teatro ženklo ir firminio stilius (1988 m.), Klaipėdos restorano "Pempininkai" logotipas ir interjeras (kartu su K. Mickevičiumi, 1994 m.), poilsio namų "Nidos rūta" sveikatingumo komplekso interjerai (1995 m.), "Lukoil" degalinių tinklo Lietuvoje firminio stilius (1996 m.), viešbučio "Klaipėda" kambarių interjerai (1996–1998 m.), vilos "Ramybė" reklaminės iškabos (1997 m.; Lietuvos grafinio dizaino asociacijos pripažinta geriausia 1998 m. iškaba), UAB "Limarko" biuro interjerai (kartu su dizainere R. Kunickaite, 2002 m.), privačių gyvenamųjų namų interjero projektai, Klaipėdos ligoninės vizualinės informacijos sistema (1998 m.), Laisvosios ekonominės zonos vystymo centro firminis stilius (1999 m.), PC „Akropolis“ Vilniuje vizualinės informacijos sistema (2003 m.), UAB „Baltijos grupės“ Klaipėdoje fasado iškaba (2003 m.), PC „NIC“ Kaune logotipas ir fasado iškabos (2005 m.), PC "NIC” Klaipėdoje interjerai, Klaipėdos miesto vizualinės informacijos ir išorinės reklamos specialiojo plano (2005 m.) bendraautoris.
Lietuvos dizainerių sąjungos, Lietuvos grafinio dizaino asociacijos narys, Nacionalinės išorinės reklamos gamintojų asociacijos valdybos narys, Reklamos komisijos prie Klaipėdos savivaldybės narys.

Pedagoginė veikla

1979–1981 m. A. Klimas dirbo Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikumo dėstytoju, 1981–1986 m. – VDA Klaipėdos fakulteto Vizualinio dizaino katedros dėstytoju, 1986–1996 m. – ten pat užėmė vyr. dėstytojo pareigas, 1996 m. A. Klimui suteiktas docento laipsnis, o nuo 2007 m. jis eina profesoriaus pareigas, nuo 2010 m. - katedros vedėjas.
Robert Scheidt

Biografija

Robert Scheidt pradėjo buriuoti būdamas devynerių. Būdamas vienuolikos metų amžiaus laimėjo Pietų Amerikos čempionatą „Optimist“ klasėje. Po metų pakartojo šį pasiekimą ir buvo išrinktas atstovauti Braziliją 1986 m. pasaulio čempionate. Kadangi R. Scheidt ūgis ir svoris neatitiko „Optimist“ reikalavimų, jis pradėjo varžytis „Snipe“ jachtomis ir tris kartus tapo Brazilijos jaunimo čempionu. Nuo 1990 m. buriuotojas pasirinko „Laser“ standartines jachtas ir tapo Brazilijos jaunimo čempionu. 1991 m. pasaulio jaunimo čempionate R. Scheidt laimėjo 10 iš 11 plaukimų ir tapo nugalėtoju.
1993 m. buriuotojas pelnė savo pirmąjį saugusiųjų pasaulio čempionato medalį. „Laser“ klasėje R. Scheidt pelnė bronzos medalį. 1995 m. R. Scheidt tapo žinomas savo šalyje laimėjęs aukso medalius Pan Amerikos žaidynėse ir pasaulio čempionate. Po metų sportininkas debiutavo olimpinėse žaidynėse ir jose pelnė aukso medalį. 2005 m. laimėjęs jau 8-ąjį pasaulio čempiono titulą „Laser“ klasėje R. Scheidt pasitraukė iš „Laser“ varžybų ir pradėjo varžytis „Star“ klasės laivais. 2007 m. buriuotojas pirmą kartą tapo pasaulio čempionu „Star“ klasėje.
Iš viso per savo karjerą R. Scheidt laimėjo 5 olimpinius ir 16 pasaulio čempionatų medalius.
Mykolas Kuleša

Mykolas Kuleša (1799 m. Vilnius – 1863 m. Balstogė) – Lietuvos tapytojas.

Biografija

Piešimo mokėsi Vilniaus gimnazijoje pas Joną Damelį. 1818–1821 m. studijavo Vilniaus universitete, įgijo meno mokslų kandidato laipsnį. Dalyvavo studentų slaptų organizacijų veikloje, 1823–1824 m. kalėjo už anticarinę veiklą. Dėstė piešimą privačiai, 1829–1839 m. Kražių kolegijoje, 1839–1844 m. Gardino mokykloje, nuo 1845 m. bajorių merginų institute Balstogėje.

Kūryba

Guašu, tempera, aliejumi nutapė nedidelio formato paveikslų, kuriuose vaizdavo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės istorinius įvykius („Lietuvos etmonas“, „Husarai atakoje“, „Kareivių poilsis“). Nupiešė ir nutapė architektūrinių peizažų (Trakų pilis, Lydos pilis, Krėvos pilis, Kauno pilis, Gardino pilis, Lucko pilis, kitų LDK pilių griuvėsius, Barboros Radvilaitės rūmų liekanas Geranainyse, Gardino sritis, Naugardo ir Pinsko vaizdus), panoraminių ir kamerinių gamtovaizdžių. Nutapė interjerų („Kazimiero koplyčia“, Jėzaus bažnyčios Vilniuje vidus), portretų („Aktorės L. Holpertaitės portretas“ 1844 m., „Nežinomos moters portretas“), suprojektavo dekoracijų dvarų teatrams. Prisidėjo prie J. K. Vilčinskio „Vilniaus albumo“ leidybos. Paryžiuje 1850 m. išleistas jo peizažų albumas „Mykolo Kulešos aplankas“. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Volgogrado sritis

Geografija

Sritis yra Rytų Europos lygumos pietrytiniame pakraštyje. Palei Volgos dešinįjį krantą iškilusi Pavolgio aukštuma (aukštis iki 358 m). Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -8 °C iki -12 °C, liepos mėnesio +23 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 350 mm, dažnos sausros. Pagrindinės upės: Volga (patvenkta Volgogrado tvenkiniu) ir Donas (patvenktas Cimliansko tvenkiniu) bei šio intakai – Medvedica ir Chopioras. Srities rytuose yra druskingų ežerų (didžiausias – Eltono). Vakaruose vyrauja miškastepės ir stepės, o rytinėje dalyje – pusdykumės.
Egipto nacionaldemokratų partija

Istorija

Įsteigta 1978 m. rugpjūčio mėn. Egipto prezidento Anvaro Sadato iniciatyva, siekiant vienpartinę politinę sistemą pakeisti pliuralistine. A. Sadatui žuvus, partijos vairą perėmė Egipto prezidentas Hosnis Mubarakas. 2005 m. jis buvo penktą kartą perrinktas į šį postą demokratiniuose rinkimuose.
2000 m. parlamento rinkimuose NDP gavo 353 iš 444 vietų, 2005 m., suaktyvėjus islamistiniam judėjimui jos atstovų dauguma sumažėjo iki 317 vietų, tačiau persvara išlaikyta visose valstybinės valdžios ir savivaldos struktūrose.
2011 m. balandžio 16 d. partija buvo panaikinta.

Ideologija

Nuo 1990 m. pasuko socialinės demokratijos keliu. Siekė ekonomikos liberalizavimo ir demokratinių reformų Europos pavyzdžiu, laikosi visuotinių žmogaus ir piliečio teisių ir laisvių principų.
Stengšsi suderinti Egipto nacionalinį identitetą su tradicine arabų ir islamo kultūromis. Skatina pilietinės visuomenės ir nevyriausybinių organizacijų plėtrą.
Socialistų Internacionalo narė nuo 1999 m.

Struktūra

Partijos skyriai ir vietinės organizacijos veikė visuose miestuose ir gyvenvietėse. Politika formuota kasmetinėse konferencijose.
Nijihama

Geografija

Nijihama išsidėsčiusi šiaurės centrinėje Šikoku regiono dalyje. Iš pietų ir rytų miestą supa kalnai, iš vakarų – kalvos, šiaurėje miesto krantus skalauja Vidinė Japonijos jūra. Kalnai izoliuoja miestą nuo artimiausių savivaldybių, Saidžijo ir Šikokučiūjo. Kalnuose ištekanti Kokurio upė teka pro miestą, dalindama jį pusiau, ir įteka į Vidinę Japonijos jūrą.
Į šiaurę nuo miesto esanti Niji Ošimos sala taip pat patenka į Nijihamos teritoriją.

Istorija

Nijihama buvo įkurta 1937 m. lapkričio 3 d. 2003 m. prie miesto buvo prijungtas Besši (Besshi) kaimas, tad miesto plotas gerokai išaugo.

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė yra azalija, medis – kamparinis cinamonas.