google/wiki40b huggingface dataset:
Vizualikas

Vizualikas – žmogaus tipas išskiriamas pagal neurolingvistini programavimą - NLP (psichologijos šaka). Vizualikas geriausiai supranta ir įsisavina visa tai, ką mato ar gali įsivaizduoti. Paprastai vizualikai būna lakios vaizduotės, dėl to gali itin aiškiai matyti savo ateities ar svajonės viziją. O tai reiškia, kad ją gali ir lengviau įgyvendinti. Būtent dėl to sėkmingiausi verslininkai, kūrėjai dažnai priklauso būtent šiam tipui.

Vizualikui būdingi bruožai

Paprastai, vizualikai vartoja žodžius, susijusius su regėjimu „ar tu matai, kas nutiko?“, „gal pastebėjai, kad jis kitaip elgiasi“, „pažiūrėk, kaip čia gražu“. Vizualo kūnas dažnai atloštas, galva ir pečiai pakelti, kvėpavimas negilus, dažnas, akys primerktos. Šio tipo žmonės dažniausiai būna tvirto sudėjimo, kampuotų judesių, nerangūs. Vizualistų atstovai neretai kalba aukštu tonu, kartais, - greitakalbe, gestikuliuoja akių lygyje. Konflikto metu beveik visada rėkia, yra labai emocingi. Įsivėlus į konfliktą su vizualistu reikia jam nenusileisti, tik tada jis pradeda gerbti pašnekovą. Vizualai mėgsta būti dėmesio centre, tad juos neretai sutiksime ant scenos, podiumo, tribūnoje. Dažniausiai sutinkami politikos, mados ar reklamos industrijose.
Bedievis (žurnalas)

Bedievis – Vakarų Baltarusijos komunistų partijos CK lietuvių komunistų biuro iliustruotas žurnalas, nelegaliai išėjęs 1934 m. sausį Vilniuje.

Istorija

Išėjo tik pirmas numeris. Redaktorius Jonas Karosas.
Egri FC

Istorija

Klubas įkurtas 1907 m. Atkurtas 2005 m.
2011/2012 m. antros pakopos pirmenybėse užėmė pirmąją vietą ir iškovojo teisę žaisti elito divizione.
debiutavo 2012/2013 m. elito divizione, tačiau liko paskutinėje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.
Milicijos direktorius

Milicijos direktorius (rus. директор милиции) – specialusis aukščiausiojo TSRS milicijos personalo laipsnis 1936-1943 m. Atitiko antro rango valstybės saugumo komisarą (NKVD sistema), antro rango komandarmą Raudonojoje Armijoje ir antro rango laivyno flagmaną kariniame laivyne. Šis laipsnis atitiko dabartinį karinį laipsnį generolas pulkininkas.
Milicijos laipsnių sistemoje žemesnis laipsnis buvo milicijos inspektorius, o aukštesnis – milicijos vyriausiasis direktorius.

Laipsnio istorija

Milicijos direktoriaus laipsnis TSRS NKVD darbininkų ir valstiečių milicijos sistemoje buvo įvestas 1936 m. balandžio 26 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu, kuris buvo paskelbtas 1936 m. gegužės 5 d. NKVD įsakymu Nr. 157.
Ši laipsnių sistema veikė iki 1943 m. vasario 9 d., kai TSRS AT Prezidiumo nutarimu „Apie NKVD ir milicijos organų vadovaujančio personalo laipsnius“ (О званиях начальствующего состава органов НКВД и милиции) buvo įvesta nauja specialiųjų laipsnių sistema, atitikusi kariuomenės laipsnius.
Akcijų rinka

Akcijų rinka – atvira rinka, pritaikyta vertybinių popierių ir išvestinių instrumentų prekybai sutartomis kainomis; šie vertybiniai popieriai yra listinguojami akcijų biržose, o kiti sandoriai su jais sudaromi privačiai. Akcijų rinkos vertė 2008 m. buvo apie 36,6 trilijonai JAV dolerių. Išvestinių instrumentų rinka buvo įvertinta 791 trilijonas JAV dolerių, o tai 11 kartų didesnė suma už viso pasaulio ekonomikos bendrą vidaus produktą.

Akcijų rinkos dalyviai

Prieš kelis dešimtmečius akcijų pirkėjais ir pardavėjais būdavo individualūs investuotojai tokie, kaip turtingi verslininkai susaistyti su tam tikra bendrove. Laikui bėgant rinką užplūdo instituciniai investuotojai – pensijų ir alternatyvaus investavimo fondai, draudimo bendrovės, bankai ir kitos įvairios finansinės institucijos bei fondai.

Akcijų rinkos svarba

Bendrovėms akcijų rinka suteikia galimybę gauti papildomo kapitalo verslo plėtrai.

Pirminis viešasis akcijų siūlymas

Pirminis viešasis akcijų siūlymas (angl. initial public offering) yra tada, kai bendrovė, kurios akcijos iki tol nebuvo kotiruojamos biržoje, išleidžia akcijas į pirminę apyvartą ir viešai pasiūlo įsigyti daugeliui investuotojų. Viešąjį akcijų siūlymą gali daryti ir bendrovė, jau esanti biržoje. Toks procesas vadinsis antriniu akcijų siūlymu (angl. secondary public offering). IPO galimas ir tuo atveju, kai viešajam siūlymui akcijas išleidžia ne pati bendrovė, o jas viešai parduoda vienas ar keli stambieji akcininkai (angl. offer for sale).
Antonas Filipovičius-Dubovnikas

Antonas Filipovičius-Dubovnikas (lenk. Anton Filipowicz-Dubownik; g. 1865 m. gruodžio 15 d. – 1930 m. gruodžio 18 d.) – Lietuvos ir Gudijos statybos technikas.

Biografija

Dirbo Vilniaus projektavimo ir statybos biure „Konstruktor" (įsteigtame prieš 1908 m., veikė iki 1930).
Dalia Cinauskaitė

Emilija Dalia Cinauskaitė-Verbylienė (g. 1933 m. birželio 17 d. Kamajuose) – Lietuvos teatro aktorė. Vadovavo Šiaulių miesto moksleivių namų dramos kolektyvui, „Ventos“ gamybinio susivienijimo vaikų mėgėjiškam teatrui.

Biografija

Buvo ištremta, vaikystę praleido Altajaus krašte. 1957 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1956–1966 m. Kapsuko (dab. Marijampolė), Klaipėdos dramos teatro, 1966–1991 m. Šiaulių dramos teatro aktorė.
Plinkšių dvaras

Istorija

XVIII a. pradžioje Plinkšės jau vadinamos palivarku. Inventoriuose fiksuota nauja troba, naujas svirnas, naujai perstatyta arklidė, perstatytas tvartas, geras kluonas, sena, bet gera „odryna“. 
1717 m. Plinkšes kartu su Kuršėnais valdė Žemaitijos kunigaikštystės stalininkas Jokūbas Gruževskis. 
1720 m. pjauti sienojai trobos, kluono, svirno, tvarto statybai, minimi kokliai. 
1721 m. minima kepyklos statyba. 
1751 m. dokumentuose Plinkšės jau vadinamos dvaru. 
XIX a. viduryje dvarą įsigijo (pasakojama, kad išlošė kortomis) Pliateriams. 
Dvaro sodyboje, šalia ežero, išlikęs grafo Konstantino-Broel Pliaterio (g. 1847 m. Šateikiuose, m. 1899 m. Plinkšėse) kapas (antkapio autorius A.Volz). Manoma, kad po vedybų (apie 1870–1880 m.) jis Plinkšėse ėmė statyti savo rezidenciją. Spėjama, kad darbams vadovavo vokietis Rozenbankas iš Liepojos.
Dvarą paveldėjo vyresnioji dukra Olga Pliaterytė, ištekėjusi už Lenkijoje gyvenusio Iljinskio-Kašausko.
Iki 1914 m. rūmuose buvo 30 įvairios formos ir dydžio patalpų. Reprezentacinės salės ir gyvenamieji kambariai - pirmajame aukšte, o svečių – antrajame. 
Po I-ojo pasaulinio karo (nuo 1918 m.) dvarą valdė įgaliotinis D`Ersevilis. Kai O.Kašauskienė mirė, jis tapo ir jos dukters Marijos globėju. 
1934 m. dvaro centrą nupirko Žemės ūkio ministerija ir čia įsteigė žemės ūkio mokyklą (vėliau reorganizuota į technikumą, kuris 1977 m. uždarytas).
1981 m. dvaro kompleksas perduotas „Mažeikių naftai”, kuri 1983-1987 m. parko teritorijoje pastatė profilaktoriumą.
2004 m. birželio 22 d. dvaro ansamblis aukcione parduotas Šiaulių „Gubernijos“ alaus daryklos antrinei įmonei „Šiaulių Baltija“.
Gintaras Andriuškevičius

Biografija

1996 m. pirmą kartą tapo Lietuvos čempionu. 2001 m. pasiekė Lietuvos rekordus dvejuose neoficialiose rungtyse - 30000 m ėjimas stadione - 2:12.03 ir 2h ėjimas stadione - 27 406 m. 2001 m. Frankofonijos žaidynių bronzos medalininkas. 2004 m. atstovavo Lietuvai vasaros olimpinėse žaidynėse.
Gaigalių piliakalnis

Piliakalnis

Nupjauto kūgio formos kalvą beveik iš visų pusių juosia mažos pelkės. Šlaitai statūs, apie 9 m aukščio. Viršūnės aikštelė stačiakampio formos, nuapvalintais kampais, 29 x 27 m dydžio. Piliakalnio šiaurės vakarų šlaite, apie 3 m žemiau aikštelės, įrengta 30 m ilgio ir 5–7 m pločio, pietrytiniame šlaite, apie 2,5 m žemiau aikštelės – 40 m ilgio ir 5–6 m pločio terasa. Šios terasos šiaurės rytų šlaite buvo sujungtos trečiąja terasa, kuri apardyta ariant šlaitą.

Aplinkiniai piliakalniai

Likalaukių piliakalnis 19 kmAukštupėnų piliakalnis 11 kmPapilių piliakalniai 2,6 km
Kerelių piliakalnis 9 kmStirniškių piliakalnis 15 kmObonių piliakalnis 13 kmKaukazo piliakalnis 16 kmŠeimyniškėlių piliakalnis 25 kmKartakalnis 29 km
Ilzė Indranė

Biografija

1935–1941 m. mokėsi Vestienos mokykloje, 1941–1946 m. Lazduonos gimnazijoje. 1948–1951 m. studijavo latvių literatūrą Latvijos pedagoginiame institute.
1946-1948 m. Marcienos pradžios mokyklos mokytoja. 1948-1956 m. Kusos pradžios mokyklos direktorė, nušalinta nuo darbo už nepaklusimą valdžios nurodymams. 1956–1967 m. nepilnu etatu dirbo Praulienos pradžios mokykloje, vadovavo dramos rateliui.
Nuo 1961 m. Latvijos rašytojų sąjungos narė.

Kūryba

Dar mokykloje pradėjo rašyti į literatūrinį žurnalą „Avots“. 1959 m. išleido pirmąjį apsakymų rinkinį. Romanuose ryški socialinė tematika, daugiausia vaizduojama Latvijos kaimas, politiniai pokyčiai; yra romantizmo bruožų. Dar parašė pjesių ir knygų vaikams.
Louis Leakey

Biografija

Anglas, žmona Meri Daglas Liki, sūnus Ričardas Erskinas Likis. Baigęs Kembridžo universitetą nuo 1927 m. dirbo Kenijoje.
Atrado zindžantropą – 1959 m. atkasė jo griaučių liekanas ir aprašė, 1960 m. prezindžantropą (šie radiniai dabar priskiriami australopitekams), 1964 m. – sumanųjį žmogų (Homo habilis), 1962 m. – keniapiteką, 1968 m. – kai kurias kitas australopitekų formas. Šie radiniai parodė, kad kelios hominidų formos egzistavo tuo pat metu ir tose pačiose srityse, kad Homo erectus Rytų Afrikoje gyveno prieš 1,6 mln. metų. Jo atradimai padėjo patikslinti žmogaus kilmę ir dabartinio tipo žmonių atsiradimo laiką.
Vitoldas Zovė

Biografija

1970 m. baigė Joniškėlio žemės ūkio technikumą, agronomas. 1994 m. Kuršėnų žemės ūkio bendrovės valdybos pirmininkas, direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių rajono skyriaus narys, skyriaus tarybos narys.
1990–1995 m. Šiaulių rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys.  2000–2003 m. valdybos narys, nuo 2003 m. Kaimo reikalų ir ekologijos komiteto pirmininkas.
Rajono žemdirbių asociacijos tarybos narys. Sutuoktinė Irena, Vaikas Romualdas.
Zambijos transportas

Šiame straipsnyje pateikiama Zambijos transporto sistemos apžvalga.
Kadangi šalis neturi priėjimo prie vandens, Zambijoje naudojami tik sausumos ir oro keliai.

Sausumos keliai

Šalyje iš viso yra 91 440 km sausumos kelių tinklas, iš jų 20 117 km – asfaltuoti. (2017 m.)

Oro uostai

Iš viso šalyje yra 88 oro uostai, iš jų didžiausias – Lusakos, iš ten galima pasiekti 8 kryptis.

Vamzdynai

Šalyje yra nutiesti 771 km ilgio vamzdynai naftai tiekti.
Aladin

Aladin yra interaktyvus kompiuterinis dangaus atlasas, leidžiantis vizualizuoti astronomines nuotraukas, atidėti ant jų duomenis iš kitų astronominių duomenų bazių ir katalogų, taip pat interaktyviai gauti informaciją apie pasirinktus objektus iš SIMBAD ir VizieR servisų. Aladin laisvai prieinamas bet kuriam interneto vartotojui.
Aladin buvo sukurtas 1999 metais Strasbūro astronominių duomenų centre (CDS), esančiame Prancūzijoje. Jis tapo plačiai naudojama virtualia observatorija. Aladin yra pilnai suderinamas su virtualių observatorijų standartais, leidžia integruoti kitas analizės programas, operuoti ir lyginti heterogeninius duomenis.
Koomė

Koomė (angl. Koome) – Ugandai priklausanti sala Viktorijos ežere.

Geografinė padėtis

Tai viena iš 84 Sesės salų, sudarančių Kalangalos rajoną. Salos susitelkusios į dvi grupes, šiaurrytinę ir pietvakarinę, jas skiria Koomės sąsiauris (angl. Koome channel). Koomė yra didžiausia šiaurrytinės grupės sala. Kitos tos grupės salos yra Damba, Luwaji, Ngamba-Chimpanzee, Bulago, Kayaga Island ir kitos.
Koomė yra maždaug už 63 km į šiaurės rytus nuo Kalangalos, kur yra rajono centras. Nuo artimiausio didelio miesto Entebės (žemyninėje Ugandos dalyje) skiria maždaug 35 km.

Gyvenvietės

Didžiausia salos gyvenvietė vadinasi Bugombė (angl. Bugombė), ji yra šiaurvakariniame salos krante. Netoliese yra sveikatos centras Koome Health Center III.
2011 m. vasarį kredito institucija PostBank Uganda paskelbė, kad Koomės saloje netrukus atidarys savo filialą.

Ekonomika

Pagrindinis Koomės gyventojų verslas yra žvejyba, kaip ir daugelyje gretimų salų. Daugiausia gaudomas didieji niliniai ešeriai, didžioji dalis laimikio apdorojama žemyniniame salos krante ir eksportuojama.
Taip pat Koomėje užsiima augalininkyste ir gyvulininkyste, miško kirtimu bei turizmu.
Mikelis

Istorija

Antrojo pasaulinio karo metu Mikelyje buvo įsikūrusi Suomijos ginkluotųjų pajėgų vadavietė.
Lėliai (Molėtai)

Istorija

1654 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje.
Paprastasis taukius

Išvaizda

Vaisiakūniai 3–8 cm skersmens, dažniausiai rutuliški, raukšlėti, rudi, vidus pilnas bespalvių, į alyvą panašių gleivių. Vaisiakūnio viršuje yra apvalus lėkštelės pavidalo, tamsiai rudos spalvos įdubimas. Tai vaisinė grybo dalis, kurioje statmeniškai išsidėstę aukšliai. Aukšliai cilindriški, 350–400x17–20 μm. Sporos elipsiškos, 25–28x9–11 μm.

Augavietė

Auga miško paklotėje tarp spyglių ir samanų, dažniausiai brandžiuose eglynuose, jų pakraščiuose, kartkartėmis didelėmis grupėmis. Ilgą laiką buvo teigiama, kad retas grybas jau išnykęs. Lietuvoje nebuvo aptinkamas nuo 1960 iki 2008 metų. Per pastaruosius penkerius metus, Lietuvoje registruotos ne mažiau kaip penkios šio grybo radavietės. Vaisiakūniai išdygsta ne kasmet, esant nepalankioms sąlygoms grybiena gali neišauginti vaisiakūnių ir kelerius metus. Pasitaiko, kad po atodrėkių išdygsta ir gruodžio mėnesį.
Sezonas: žiemą lapkritis–gruodis, pavasarį kovas–gegužė
Utenos rajono taryba 1990–1995 m.

Teisinis pagrindas

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Utenos rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
KS Ruch Chorzów

Istorija

1920 m. balandžio 20 d. įkurtas klubas. Pastaruoju metu atsidūrė žemesniuose divizionuose.
Smaliečiai

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 18 km
Miliškiai (Biržai) – 2,5 km
PAPILYS – 3,8 km
Mažuikiai – 2 km
Sviesteliškis (Biržai) – 3,1 km
Satkūnai – 3,1 km
Šakiškis – 3,1 km
Dukurniai – 1 km
Kęstutis Kačinskas

Biografija

Nuo 1964 m. dainavo Vilniaus berniukų ir jaunuolių chore „Ąžuoliukas“, o baigęs sostinės 35-ąją vidurinę mokyklą, 1973–1978 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. P. Gylio klasė).
Studijų metais buvo Vilniaus miesto moterų ir vyrų chorų „Aidas“ chormeisteris – koncertmeisteris. 1981–1984 m. dirigavimo žinias gilino Leningrado valstybinėje N. Rimskio-Korsakovo konservatorijoje (prof. N. Romanovskio klasė). 1984 m. stažavo Magderburgo (Vokietija) G. F. Telemanno muzikos mokykloje (prof. G. Busto kariljono klasė), 1993 m. stažavo Loguklosterio (Danija) kariliono mokykloje (prof. T. Fairo klasė), 1996 stažavo Ammersforto (Nyderlandai) kariljono mokykloje (prof. J. Maasseno klasė).
Nuo 1978 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, nuo 1991 m. – docentas, 1987–1990 m. – fakultetų muzikos mokytojų specialybės neakivaizdinio skyriaus moterų choro vadovas, 1989–1992 m. – Instrumentinės ir chorinės muzikos fakulteto dekanas, nuo 1996 m. – Klaipėdos universiteto Menų fakulteto prodekanas. Išugdė būrį chorvedžių.
1984–1989 m. – Klaipėdos teritorinės vandentiekio valdybos mišriojo vokalinio ansamblio „Rapsodija“ vadovas. Ansamblis – daugelio įvairių konkursų laureatas. 1986–1993 m. – Šilutės rajono švietimo darbuotojų moterų choro meno vadovas ir dirigentas. 1987 m. su juo respublikiniame chorų konkurse „Dainuoja darbo Lietuva“ pelnė pirmąją vietą, dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje, nemažai koncertavo.
Nuo 1987 m. skambina Klaipėdos kariljonu (įrengtas miesto centrinio pašto bokšte), surengė per 1000 koncertų, gastroliavo Danijoje (1992, 1994, 1996 m.), Vokietijoje (1993, 1995, 1997 m.), Prancūzijoje (1994 m.), dalyvavo tarptautiniuose varpų muzikos festivaliuose Danijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje ir kasmečiuose tarptautiniuose varpų muzikos festivaliuose Klaipėdoje.
1992 m. išleido aranžuotų dainų rinkinį moksleivių mišriems chorams „Taravos Anikė“, o 1995 m. – leidinį „Muzika kariljonui“. 1993 m. – karalienės Fabiolos (Belgija) varpų muzikos konkurse už variacijas kariljonui lietuvių liaudies dainos tema „Ant kalno malūnėlis“ (kartu su V. Lopu) laimėjo antrąją premiją. 1987 m. K. Kačinskas apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Bagaudai

Bagaudai – Galijos gyventojai, kurie 283–4 m. vadovaujami Amando ir Aeliano sukilo prieš romėnus. 283–6 m. sukilimą numalšino Maksimianas. 
Vėliau tuo pačiu vardu vietos gyventojų vadinti su romėnais apie pusantro šimto metų kovoję būriai Ispanijoje ir Galijoje.
Žibuntas Mikšys

Biografija

Motina aktorė, režisierė Zuzana Arlauskaitė-Mikšienė, žmona tapytoja Miriam Meras. Meno pagrindus įgijo pas skulptorių A. Janulį Kauno jėzuitų gimnazijoje. 1946–1949 m. studijavo Niurnbergo ir Štutgarto meno akademijose. 1962 m. apsigyveno Paryžiuje. 1979–1988 m. dėstė lietuvių kalbą ir Lietuvos istoriją (iki 1985 m.) Nacionaliniame Rytų kalbų ir civilizacijų institute (INALCO) Paryžiuje. Prancūzijos lietuvių bendruomenės tarybos ir valdybos pirmininkas.

Kūryba

Kuria linoraižinius, ofortus ir litografijas. Linoraižiniams būdinga raiški linija, ofortai išsiskiria subtiliais pustoniais, grakščiomis rafinuotomis linijomis, ekspresyviu šriftu, siejamu su vaizdu. Nuo 1948 m. kuria rašmeninius linoraižinius („Skarmalų vėpūtiniais“ 1948 m.), kuriuos kartais jungia į ciklus arba serijas. Mėgstamiausi siužetai: žmonių veidai, rankos, senamiesčio vaizdai („Senamiestis“ 1965 m., „Senamiestis. Kaminai“ 1976 m.), gamtos motyvai. Sukūrė daugiau kaip 100 ekslibrisų, miniatiūrų, vinječių. Nuo 1965 m. dalyvauja parodose užsienyje, nuo 1974 m. – Lietuvoje. Jo parodas 1993 m., 2001 m. ir 2009 m. surengė Šiaulių „Laiptų galerija“, 2009 m. – Kėdainių Janinos Monkutės–Marks muziejus-galerija.
Feliksas Ivanauskas

Biografija

1969 m. baigė Maskvos universitetą. 1974 m. gegužės 8 d. Maskvos universitete apgynė fizikos – matematikos mokslų kandidato disertaciją „Skirtuminės banginių sistemų Gryno funkcijos tyrimas“, o 1992 m. vasario 11 d. fizikos – matematikos mokslų daktaro disertaciją „Netiesinių Šredingerio lygčių skaitinių sprendimo metodų konvergavimas ir stabilumas“.
Nuo 1972 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1978–1980 m. Matematikos fakulteto prodekanas, 1980–1983 m. Matematinės įrangos katedros vedėjas, 1983–1988 m. Diferencialinių lygčių ir skaičiavimo matematikos katedros vedėjas, 1998–2008 m. Matematikos ir informatikos fakulteto dekanas, nuo 1999 m. Kompiuterijos katedros vedėjas. Nuo 1992 m. profesorius. 1997–2000 m. Kauno technologijos universiteto Fundamentaliųjų mokslų fakulteto Taikomosios matematikos katedros profesorius.
2007–2011 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas, nuo 2011 m. – tikrasis narys.

Mokslinė veikla

Svarbiausios tyrimų sritys: skaitinė analizė, diferencialinės lygtys, taip pat netiesinė optika, biojutiklių kompiuterinis modeliavimas, elektrochemija, paukščių migracija. Paskelbė per 200 mokslinių darbų.
Soteras (popiežius)

Veikla

Nustatė, kad santuoka teisėta tik tada, jeigu ją palaimino šventikas.
Aplinkos teisė

Aplinkos teisė, aplinkosaugos teisė, ekologinė teisė – viešosios teisės šaka, visuma teisės normų, reguliuojančių aplinkos visuomeninius santykius. Aplinkos teisės tikslai - išsaugoti natūralią aplinką, išlaikyti (ekosistemų) funkcionalumą.

Pošakiai

Aplinkos teisę sudaro įvairių gamtos išteklių teisė (vandens teisė, oro teisė, žemės teisė, naudingų iškasenų teisė, atsinaujinančių išteklių teisė), taip pat ūkinė aplinkos teisė, aplinkos baudžiamoji teisė.

Lietuvos aplinkos teisė

Lietuvos aplinkos teisės pagrindai įtvirtinti Lietuvos Konstitucijoje. Joje nustatyta pareiga saugoti aplinką. Aplinkosaugos normas detalizuoja bei nustato Lietuvos įstatymai.
Rapolas Šaltenis

Biografija

Mokėsi Panevėžio gimnazijoje, kur jo mokytojas buvo rašytojas kunigas Julijonas Lindė-Dobilas. 1940 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto humanitarinių mokslų fakultetą, baigdamas parašė diplominį darbą apie J. Lindę-Dobilą.
1932–1942 m. Kaišiadorių gimnazijos lietuvių kalbos mokytojas, 1942 m. Ukmergės gimnazijos mokytojas. 1943–1944 m. Anykščių gimnazijos direktorius. 1944–1945 m. Skiemonių vidurinės mokyklos, 1945–1946 m. Utenos vidurinės mokyklos, 1946–1975 m. Utenos gimnazijos, Utenos suaugusiųjų vidurinės mokyklos, Utenos neakivaizdinės vidurinės mokyklos direktorius, Utenos švietimo skyriaus inspektorius.

Kūryba

Mokyklose jo žinios, autoritetas, jautrumas uždegė meilę literatūrai, teatrui pačių Šaltenių vaikus. Jo mokiniais buvo Irena Gansiniauskaitė-Gudavičienė, Algirdas Gaižutis, Valdas Mykolas Jatautis ir daug kitų būsimųjų literatūros ir meno kūrėjų.
Bendradarbiavo žurnale „Naujoji Romuva“, 1931–1933 m. savaitraščio „Šiaurės Lietuva“ redaktoriaus pavaduotojas. 1934–1935 m. dirbo žurnalisto darbą laikraščio „Mūsų kraštas“ redakcijoje, paskelbė daug straipsnių kultūros, švietimo, literatūros klausimais. Literatūrines apžvalgas ir recenzijas spausdino „Lietuvos aidas“, „Naujoji Romuva“, „Akademikas“, „Jaunoji Lietuva“ ir kt leidiniai.  Išvertė Vydūno, Liudviko Rėzos vokiškų veikalų.
Pensininko metų jėgas paskyrė lietuvių literatūros milžinų Antano Baranausko ir Antano Vienuolio-Žukausko biografijų ir jų kūrybos tyrinėjimams, paskelbdamas biografines apybraižas.
Tarpukario metais buvo šaulys, Tautininkų sąjungos, Vilniui vaduoti sąjungos narys. Apdovanotas LDK Gedimino V laipsnio ordinu, LR Švietimo ministro, Prezidento padėkos raštais, Atgimimo sąjūdžio dalyvio medaliu.

Šeima

Motina rašytojo Antano Vienuolio-Žukausko sesuo, vaikai: dailininkas Arvydas Šaltenis, rašytojas Saulius Šaltenis, informatikai Vydūnas Šaltenis ir Virgilijus Šaltenis, elektronikė Rima Šaltenytė.
Lapių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Žvelsos upelio slėnyje, 100 m į šiaurės vakarus nuo Žvelsos dešiniojo kranto. Piliakalnio šlaitai iš trijų pusių statūs, 6–10 m aukščio, viršuje – ovali apie 70 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir 35 m pločio aikštelė, kurios pietinis kraštas nuo upelio aukštesnis.
Kultūrinio sluoksnio ir įtvirtinimų nepastebėta. Manoma, kad piliakalnis naudotas kaip slėptuvė, užpuolus priešams.

Aplinkiniai piliakalniai

Kačaičių piliakalnisKartenos piliakalnis – 14 km
Vieštovėnų piliakalnisAntkalnio piliakalnisStalgėnų piliakalnisGerduvėnų piliakalnisŽvaginių piliakalnis
Papliauškos

Aplinkinės gyvenvietės

MusteniaiSEMELIŠKĖS
BTR-94

Korpusas

Korpusas suvirintas, iš valcuoto plieno. Saugo nuo 12,7 mm ir mažesnio kalibro kulkų bei skeveldrų. Valdymo skyrius su vairuotojo ir vado vietomis priekyje. Į įgulą įeina ir operatorius. Vidurinėje dalyje yra desantinis skyrius 10-čiai kareivių. Korpuso gale variklio skyrius su dyzeliniu varikliu.
Virš vado ir vairuotojo vietų yra viršutiniai liukai, pro kuriuos jie gali įlipti į šarvuotį. Desantininkai lipo pro panašius liukus arba pro šonuose esančias dvivėres duris (viršutinė durų dalis atsiverčia į šoną, o apatinė nusileidžia žemyn kaip laipteliai. Skyriai iškloti kevlaru, kad apsaugotų kareivius nuo šarvų skeveldrų.

Važiuoklė

BTR-94 pakaba nepriklausoma, torsioninė. Ratų formulė – 8×8, keturi priekiniai ratai valdomi. Turi centralizuotą ratų padangų pūtimo sistemą.
Bakuose telpa 300 l degalų, greitis plentu iki 85 km/val.

Mašina plaukia varydamasi vandenmečiu, greitis iki 10 km/val.

Panaudojimas

BTR-94 gamintas eksportui. 1997 m. 50 šių šarvuočių užsakė Jordanijos kariuomenė, o 2000 m. jie buvo perduoti Jordanijai. 2004 m. visus juos Jordanija pardavė naujajai Irako armijai, kur juos naudoja Mechanizuotoji policijos brigada. Kai kuriuos transporteriuose buvo aptikti esminiai važiuoklės gedimai, kuriuos sutvarkė patys irakiečiai.