google/wiki40b huggingface dataset:
Beringo sąsiauris

Beringo sąsiauris yra sąsiauris, skiriantis Sibirą (rytinė Azijos dalis) nuo Aliaskos (vakarinės Amerikos dalies). Sąsiaurio ilgis apie 85 kilometrus, o gylis siekia tik 30–50 metrų. Sąsiauris taip pat geografiniu požiūriu horintaliai sujungia Beringo jūrą su Čiukčių jūra.
Beringo sąsiaurio viduryje yra Diomedų salos (angl. The Diomede Islands).
Beringo jūra ir sąsiauris pavadinti Danijoje gimusio rusų tyrinėtojo Vituso Beringo (Vitus Bering), kuris atkeliavo į sąsiaurį 1728 metais, vardu.
Kauno Juozo Gruodžio konservatorija

Istorija

1919 m. Juozas Naujalis įkūrė privačią muzikos mokyklą. 1920 m. spalio 1 d. LR Ministrų kabineto nutarimu mokykla suvalstybinta ir įkurta Valstybės Muzikos mokykla. Iki 1933 m. veikė kaip Kauno muzikos mokykla. 1933 m. Juozo Gruodžio iniciatyva įsteigta aukštoji muzikos mokykla – Kauno konservatorija. Veikė 1933–1943 m. ir 1944–1949 m. Turėjo kompozicijos, vargonų, fortepijono, styginių instrumentų, dainavimo, pučiamųjų instrumentų ir dirigavimo (nuo 1945 m.) klases. Studijos truko 6-8 metus. 1933 m. mokėsi 262 studentai. 1948 m. pavadinta Juozo Gruodžio vardu. 1949 m. Kauno konservatorija ir Vilniaus konservatorija sujungtos į LTSR konservatoriją.
Dėstė Vytautas Bacevičius, Alfonsas Baužinskas, Jonas Bendorius, Povilas Berkavičius, Balys Dvarionas, Vladislava Grigaitienė-Polovinskaitė, Vladas Jakubėnas, Aleksandras Kačanauskas, Jurgis Karnavičius, Albertas Köhelikas, Oreste Marini, Petras Oleka, Vladimiras Ružickis, Jonas Švedas, Juozas Tallat-Kelpša ir kt.
Kauno konservatoriją baigė daugiau kaip 100 muzikos specialistų. Žymesni: kompozitoriai Zigmas Aleksandravičius, Antanas Belazaras, Jonas Bielionis, Antanas Budriūnas, Julius Juzeliūnas, Konradas Kaveckas, Jonas Nabažas, Antanas Račiūnas, Povilas Tamuliūnas, muzikologas Juozas Gaudrimas, pianistai Aldona Smilgaitė-Dvarionienė, Jurgis Karnavičius, dainininkai Veronika Dagelytė, Kazys Gutauskas, Jonas Stasiūnas, Petronėlė Zaniauskaitė, instrumentininkas Povilas Bekeris ir kt.
Jaschos Heifetzo konkursas

Tarptautinis Jaschos Heifetzo konkursas – jaunųjų smuikininkų konkursas Lietuvoje. Pirmasis tarptautinis Jaschos Heifetzo jaunųjų smuikininkų konkursas buvo surengtas 2001 metais , minint 100-ąsias smuikininko gimimo metines. Konkursą organizavo Lietuvos kultūros fondas drauge su Lietuvos muzikos ir teatro akademija. Šiuo metu konkursą organizuoja VšĮ Natų knygynas drauge su Lietuvos muzikos ir teatro akademija. Konkurso pagrindiniai rėmėjai: Lietuvos kultūros taryba ir Lietuvos kultūros ministerija. Konkursas rengiamas kas ketverius metus. Artimiausiais konkursas vyks 2017 m. vasario 13–19 dienomis Vilniuje. Konkurso prizinis fondas – 18500 €. Konkurso atrankinį turą perėjusius dalyvius vertins tarptautinė vertinimo komisija. Komisijos pirmininkas – Gidonas Kremeris.
Sofija Žiukienė

Biografija

Nuo 1992 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Birštono skyriaus narė.
1995 m. kovo – birželio mėn. Birštono savivaldybės tarybos narė.
Jonas Vaškelis

Jonas Vaškelis – buvęs Lietuvos futbolo ir kitų sporto šakų treneris.

Biografija

1962 m. J. Vaškelio treniruojamas Atletas Kaunas tapo LTSR futbolo čempionu. 1966 m. jo treniruojami Žalgiris Vilnius futbolininkai pirmą kartą tapo SSRS sporto meistrais. 
Žmona Juzefa Vaškelienė, dukra Rūta Vaškelytė.
Pranas Klimaitis

Biografija

1903 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją. Nuo 1904 m. dirbo laikraščio „Vilniaus žinios“ redakcijoje. 1905 m. pabaigoje vienas Didžiojo Vilniaus Seimo Organizacinio komiteto ir Seimo sekretorių. 1905 m. su kitais įsteigė Lietuvių mokytojų sąjungą. Nuo 1906 m. mokytojavo. 1906–1907 m. Vilniuje redagavo laikraštį „Lietuvis“. Vėliau, įgijęs matininko kvalifikaciją, dirbo Kauno žemės tvarkymo komisijoje.
1916 m. sausio mėn. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. 1916 m. baigė Aleksejaus karo mokyklą Maskvoje. 1917 m. dalyvavo Rusijos lietuvių seime Petrograde. Rusijos kariuomenėje organizavo lietuvių karinius dalinius. Bolševikų suimtas, 1918 m. sausio – gegužės mėn. kalintas. 1918 m. liepos mėn. Sibire mobilizuotas į A. Kolčiako armiją, nuo 1919 m. liepos mėn. atskirojo Vytauto Didžiojo lietuvių bataliono kuopos vadas. 1919 m. lapkričio mėn. pateko į Tarybų Rusijos kariuomenės nelaisvę, kalintas. 1920 m. rugpjūčio mėn. pasikeitus belaisviais ir įkaitais grįžo į Lietuvą.
1920 m. rugsėjo mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, dalyvavo kovose su Lenkijos kariniais daliniais. 1922–1925 m. tarnavo Generalinio štabo žvalgybos skyriuje, 1922–1925 m. Šaulių sąjungos vadas, 1925 m. majoras. Per 1923 m. sausio mėn. Klaipėdos sukilimą buvo sukilėlių vado pavaduotojas, su kitais parengė Klaipėdos užėmimo operaciją. Vėliau vertėsi žurnalistika. Aktyvus 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo veikėjas. Nepatenkintas tautininkų veiksmais 1927 m. sausio mėn. bandė rengti naują perversmą, buvo suimtas.
Bendradarbiavo leidiniuose „Vilniaus žinios“, „Lietuvos ūkininkas“, „Viltis“, „Santara“ ir jo priede „Laisvės karininkas“, „Trimitas“, „Tautos valia“, „Kardas“, „Karys“, Klaipėdos krašto lietuvių laikraščiuose. Išvertė knygų iš rusų kalbos. Pasirašinėjo Prano slapyvardžiu. Redagavo leidinėlį „Kražių skerdynės“ (1933 m.).
KF Bashkimi

Istorija

Klubo ištakos siekia 1974 m.
Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvauja šalies futbolo pirmenybėse. 
2016/2017 m. sezone žaidė Trečios pakopos pirmenybėse.
Kitą sezoną (2017/2018 m.) debiutavo Pirmoje lygoje.
John Wesley

John Wesley (1703 m. birželio 17 d. – 1791 m. kovo 2 d.) – tai krikščionių teologas, protestantų lyderis ir metodistų judėjimo įkūrėjas. Jis laikomas vienu iš garsiausių Anglijos teologų. Kai John Wesley buvo penkeri, jį išgelbėjo iš gaisro. Šis įvykis neva pakeitęs visą John Wesley gyvenimą.
Salto departamentas

Geografija

Vakarinė departamento dalis yra žemumoje, rytuose paviršius kyla į Cuchilla de Daymán, Cuchilla de Haedo aukštumas. Vakariniu Salto departamento pakraščiu teka Urugvajaus upė, o iš rytų – jos intakai: Daimanas ir Arapėjus. Ant Urugvajaus upės yra Salto Grandės tvenkinys. Klimatas drėgnas ir šiltas. Vidutinė metinė oro temperatūra 18-19 °C, kritulių kiekis 1100 mm.

Ekonomika

Ročos departamente vystoma gyvulininkystė (avys, galvijai), brangakmenių gavyba (ametistas, agatas), žemdirbystė (javai, kukurūzai, vaisiai, cukranendrės). Bitininkystė.
Jolanta Čiurilaitė

Jolanta Čiurilaitė-Kurnickienė (g. 1947 m. birželio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkė (sopranas).

Biografija

1970 m. baigė Leningrado konservatorijos choro dirigavimo klasę, 1976 m. – Lietuvos konservatorijos V. Daunoro klasę.
1970–1976 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute. Nuo 1976 m. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro solistė, Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) docentė, Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro choro vokalo pedagogė.

Kūryba

Sukūrė apie 20 vaidmenų operos scenoje. Dainavo Bratislavos, Kijevo, Latvijos operos ir baleto teatre, Maskvos Didžiajame teatre. Dainavo kaip kamerinė dainininkė. Surengė daugiau, kaip 200 solinių koncertų. Dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose Liuksemburge, Italijoje, Suomijoje, „Maskvos žiema“, „Prahos pavasaris“. Gastroliavo JAV, Brazilijoje, Europos valstybėse.
Suspensija

Suspensija yra dispersinė sistema, sudaryta iš (kietosios, skystosios ar dujinės) terpės ir joje pasiskirsčiusių dalelių (> 100 μm), paprastai kietųjų dalelių. Skirtingai nuo koloidų, suspensijų kietosios dalelės yra stambesnės ir yra linkę nusėsti, sudaryti nuosėdas.
Skysčio lašelių ar kietųjų dalelių suspensija dujose vadinama aerozoliu.
Informologija

Informologija – mokslas apie informacijos vadybą, profesionalų informacinių procesų, technologijų organizacijose (pvz., specialiose informacijos struktūrose) valdymą, jų kūrimą, informacinių sistemų diegimą ir eksploatavimą, informacijos visuomenei pateikimą, jos formavimą ir realizavimą, informacijos politiką.
Informologijos specialistas vadinamas informologu.
Lietuvoje informologijos specialybė yra Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete kaip bakalauro studijų programa. Informologijos studijų programos tikslas – rengti plataus profilio informacijos vadybininkus, sugebančius profesionaliai valdyti informacinius procesus įvairiose institucijose ir specialiose informacijos struktūrose, kurti, diegti ir eksploatuoti informacines sistemas, pateikti informaciją visuomenei, formuoti ir realizuoti informacijos politiką.
Andrius Botyrius

Biografija

1867 m. baigė Suvalkų gimnaziją, 1867–1871 m. studijavo Maskvos universiteto Istorijos – filologijos fakultete. Mokytojavo Lietuvoje ir Rusijoje. 1884 m. jam buvo leista sugrįžti į Suvalkiją, nes buvo paskirtas Marijampolės gimnazijos inspektoriumi, taip pat mokė senųjų kalbų (graikų, lotynų). 1885 m. iš Marijampolės iškeltas į Kališo gimnaziją mokytoju, nuo 1886 m. tapo inspektoriumi. Vėliau perkeltas į Suvalkų mergaičių gimnaziją inspektoriumi.
Surinko pasakų ir padavimų apie Perkūną. Remdamasis savo surinkta medžiaga ir Simono Daukanto, Teodoro Narbuto, Augusto Schleicherio, Motiejaus Strijkovskio ir kt. veikalais, Maskvos universiteto leidinyje Mocкoвcкиe унивepcитeтcкиe извecтия (1871, 9) paskelbė straipsnį Cкaзaния o литoвcкoм гpoмoвepжцe Пepкунe („Sakmės apie lietuvių griausmavaldį Perkūną”), padėjo parengti šiame leidinyje 1872 m. kirilica išspausdintą šimto lietuvių liaudies dainų publikaciją.
1871 m. A. Botyriaus sodyboje viešėjo ir kurį laiką gyveno kalbininkas Filipas Fortunatovas.
Antroji oda

Siužetas

Filmo siužetas sukasi apie jauną porą iš Madrido, Eleną (Ariadna Gil) ir Alberto (Jordi Molla). Iš pirmo žvilgsnio tai laimingai susituokusi šeima, nestokojanti sėkmės profesinėje srityje ir auginanti mylimą sūnų. Tačiau visai netrukus Elena Alberto kostiumo kišenėje randa viešbučio sąskaita ir supranta jog jis yra jai neištikimas su kita moterimi. Jos nuostabai ta "nežinomoji" pasirodo esantis kitas vyras, vardu Diegas (Javier Bardem). Alberto visaip stengiasi kartu ir išsaugoti santuoką, ir užmiršti savo jausmus Diegui, tačiau jam nepavyksta. Galų gale, visa tai pasiekia kulminaciją, kai Elena netikėtai sutinka Diegą, kuris iki tol nežinojo, jog Albertas buvo vedęs, bei išmeta Albertą iš namų. Po kivirčo su mylimuoju, Albertas išbėga iš Diego namų ir žūsta avarijoje. Filmo pabaigoje Elena ir Diego kaip ir tampa draugais..
Lietuvių darbininkių susivienijimas Amerikoje

Lietuvių darbininkių susivienijimas Amerikoje, iki 1919 m. Lietuvių moterų progresyvus susivienijimas Amerikoje – JAV lietuvių moterų organizacija, veikusi 1908–1933 m.

Istorija

Lietuvių moterų progresyvus susivienijimas Amerikoje įkurtas 1908 m. Brukline „Lietuvaičių apšvietos draugijos“ organizuotame pirmajame Amerikos lietuvaičių suvažiavime. 1916–1923 m. leido žurnalą „Moterų balsas“, 1923–1932 m. laikraštį „Darbininkių balsas“, 1932–1933 m. – „Darbininkė“. Susivienijimo leidykla leido ir platino knygas.
1916 m. spalio mėn. Niujorko suvažiavime susivienijimas priėmė rezoliucijas, smerkiančias karą, vaikų darbą, aptariančias santykius su profsąjungomis, kitomis organizacijomis. 1918 m. Filadelfijos suvažiavime, kuriame dalyvavo ir Žemaitė, buvo nutarta veikti kartu su Amerikos lietuvių socialistų sąjunga. Tačiau didelę įtaką tolesnei susivienijimo veiklai padarė Rusijos revoliucija. 1919 m. Amerikos lietuvių socialistų sąjungai skilus, skilo ir Lietuvių darbininkių susivienijimas – iš organizacijos pasitraukė Margarita Michelsonienė, Zuzana Puišiūtė, Marija Račiūtė-Herman.
1921 m. Bostono suvažiavime priimtos rezoliucijos dėl santykių su JAV kairiuoju judėjimu ir Lietuvos darbininkėmis. Susivienijimo veikla pagyvėjo. 1922 m. Lietuvių darbininkių susivienijimas įkūrė Lietuvos politinių kalinių gelbėjimo fondą. 1927 m. susivienijimas turėjo 137 kuopas ir daugiau kaip 2000 narių. Jo kuopų taip pat buvo Kanadoje, Argentinoje. Jos buvo sujungtos į rajonus, apskritis. Lietuvių darbininkių susivienijimo veiklai vadovavo vykdomasis komitetas ir centro sekretorius. Kuopos platino literatūrą, kūrė chorus, rengė koncertus, spektaklius; leido knygas, vadovavo „Ateities žiedo“ vaikų draugijos mokykloms. Lietuvių darbininkių susivienijimas finansiškai rėmė streikuojančius JAV darbininkus. Didžioji depresija paveikė ir lietuviškų draugijų veiklą, todėl 1933 m. Lietuvių darbininkių susivienijimas Amerikoje susijungė su Amerikos lietuvių darbininkų literatūros draugija.
Donbasas

Donbasas (ukr. Донбас, Донеччина, Донщина) – neformalus istorinis, ekonominis ir kultūrinis regionas, į kurį įeina Rytų Ukrainai priklausančios Luhansko bei Donecko sritys ir dalis Rostovo srities Pietų Rusijoje, anksčiau buvęs pasienio regionu tarp Zaporožės Sečės ir Dono kazokų žemių. Pavadinimą įgijęs nuo Dono upės intako Doneco vardo (Doneco baseinas) ir čia vystomos akmens anglies gavybos.
Donbase įsikūrę stambūs Ukrainos anglies gavybos, juodosios ir spalvotosios metalurgijos pramonės centrai, čia išvystyta chemijos, mašinų gamybos ir kitos pramonės šakos, miestai kenčia nuo didelės aplinkos taršos. Doneco akmens anglies baseinas (ukr. Донецький вугільний басейн) pramoniniu būdu eksploatuojamas nuo XIX a. ir užima 60 tūkst. km² plotą, o jo anglies atsargos gylyje iki 1800 m sudaro 140,8 mlrd. tonų. Donbasą sieja tamprūs ekonominiai ryšiai šalies viduje ir su kaimynine Rusija, priėjimas prie Azovo jūros jūros ir gerai išvystyta transporto infrastruktūra. Pagrindiniai anglies gavybos centrai – Doneckas (neoficiali Donbaso sostinė), Makijivka, Lysyčanskas, Horlivka, Sverdlovskas, Antracitas, Torezas, Krasnyj Lučas ir kt., chemijos ir mašinų gamybos – Sjeverodoneckas, Luhanskas, Lysyčanskas, Horlivka, Pervomaiskas, Stachanovas.
Po 2014 m. Krymo krizės separatistinis judėjimas persimetė į Ukrainos rytus. Donbasą sudarančiose srityse įkurtos nepripažintos Donecko ir Luhansko Liaudies Respublikos. 2014 m. balandžio mėn. prasidėjo karas Donbase tarp Ukrainos ginkluotųjų pajėgų ir prorusiškųjų separatistų.
Molibdenitas

Molibdenitas – sulfidų klasės mineralas, molibdeno sulfidas, MoS₂. Molibdeno rūda.
Kietumas pagal Moso skalę – 1,0-1,5. Specifinis tankis – 4,73.
Mineralo spalva juoda arba pilka, blizgesys metalinis.
Randamas karštose hidroterminėse gyslose kartu su piritu, kvarcu, chalkopiritu, fluoritu ir kitais mineralais.
Sanfrecce Hiroshima

Istorija

Klubo ištakos siekia 1938 m.
Navikai

Istorija

Tarybiniais metais priklausė Dysnos apylinkei, buvo Liudo Giros kolūkio centrinė gyvenvietė.
Krištapiškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, juosiamoje Rūželio ežero drėgnų krantų žemumų. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 30x20 m dydžio, 1,5 m aukštesniu šiauriniu kraštu. Šlaitai vidutinio statumo, 6–8 m aukščio. Aikštelė sunkiai išsiskiria, nes piliakalnis ilgą laiką buvo ariamas, dabar dirvonuoja, vakarinis ir pietinis šlaitai apaugę alksniais ir krūmais.

Aplinkiniai piliakalniai

Zaramciškių piliakalnis 8 kmNemunaičio piliakalnis 7 kmPiliakalnio piliakalnis (Alytus) 5,5 kmPaserninkų piliakalnis 8 kmMikniūnų piliakalnis 17 kmVainiūnų piliakalnis 9 kmRadyščiaus piliakalnis 12 kmMerkinės piliakalnis 14 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Vytautas Benokraitis

Biografija

1943 m. pradėjo mokytis Šiaulių berniukų gimnazijoje. 1945 m. įstojo į Šiaulių dramos teatro vaidybos studiją (vadovas Kazys Juršys), o ją baigęs, 1948 m. priimtas dirbti teatro pagalbiniu darbuotoju, vėliau aktoriumi. Šiaulių dramos teatre dirbo iki 1986 m. Sukūrė daugiau kaip 150 charakterinių ir komiškųjų vaidmenų.  Palaidotas Ginkūnų kapinėse.
Tadžuros regionas

Geografija

Šiaurėje ribojasi su Eritrėja, rytuose – su Oboko regionu, šiaurės vakaruose – su Etiopija, pietvakariuose – su Artos ir Dikilio regionais, iš pietų skalauja Tadžuros įlanka. Paviršius daug kur kalnuotas, iškilę Mablos, Godos, Dadaro, Sijaru kalnai. Pačioje šiaurėje stūkso aukščiausia šalies vieta – Musa Ali kalnas (2021 m). Pietuose telkšo Asalio ežeras, kitur gausu druskynių (Sakalolis, Haralolis, Boholis ir kt.). Vagoja Esulu, Magalė, Dublė, Malajaus vadžiai. Yra Dėjaus miško nacionalinis parkas.
Kruizo kontrolė

Kruizo kontrolė (taip pat vadinama greičio kontrolė ir auto kruizas) – sistema, automatiškai kontroliuojanti transporto priemonės greitį. Ši sistema yra servomechanizmas, kuris perima priemonės akseleratoriaus valdymą atitinkamo greičio palaikymui.
Automobiliuose ši sistema jau buvo pradėta naudoti XX a. pradžioje Wilson-Pilcher ir Peerless Motor Company kompanijų. Šią sistemą 1788 m. išrado inžinieriai James Watt ir Matthew Boulton garo mašinoms valdyti.
Dabartinę naudojamą sistemą 1948 m. išrado JAV inžinierius Ralph Teetor. Pirmasis automobilis su dabartine kruizo kontrolės sistema buvo 1958 m. Imperial, kuriame sistema buvo valdyta ant prietaisų skydelio.
1965 m. amerikiečių American Motors kompanija savo automobiliuose pradėjo naudoti sistemą, kurios principas buvo pasiekus tinkamą greitį ir paspaudus atitinkamą mygtuką užfiksuoti greitį ir perimti jo išlaikymą.
Thabas Mbekis

Biografija

Gimė Afrikos nacionalinio kongreso (ANC) ir Pietų Afrikos komunistų partijos lyderio Govano Mbekio šeimoje. Baigė Batervorto pradžios mokyklą. Nuo 1956 m. ANC narys, studentų organizacijos aktyvistas, 1959 m. už dalyvavimą studentų streike pašalintas iš Lovdeilo instituto, baigiamuosius egzaminus išlaikė Umtatos aukštojoje mokykloje. Toliau studijavo Johanesburge, Londono universitete, 1966 m. Sasekso universiteto magistras.
1961 m. išrinktas Afrikos studentų asociacijos sekretoriumi. 1966 – 1971 m. Afrikos nacionalinio kongreso atstovybės tarnautojas Londone, 1971 m. ANC veiklos organizatorius Lusakoje, 1973 m. Botsvanoje, Svazilande. 1975 m. ANC atstovas Nigerijoje, 1978 m. Lusakoje.
1978 m. paskirtas ANC pirmininko politiniu sekretoriumi. 1984 – 1989 m. ANC informacijos departamento, 1989 – 1994 m. tarptautinių santykių departamento vadovas. Nuo 1985 m. ANC vykdomojo komiteto narys, 1994 – 1999 m. PAR vyriausybės pirmininko Nelsono Mandelos pavaduotojas, nuo 1997 m. ANC pirmininkas.
1999 m. išrinktas Pietų Afrikos Respublikos prezidentu. Vienas iš Afrikos Sąjungos organizatorių, 2002 – 2003 m. šios organizacijos pirmininkas, jos programos „Naujoji partnerystė Afrikos plėtrai“ vadovas. Turėjo didelę įtaką normalizuojant Ruandos, Burundžio, Kongo, Zimbabvės vidaus ir tarptautinius santykius.
Fosforinė bronza

Fosforinė bronza (angl. phosphor bronze, kartais phos bronze) – bronza, kurioje yra 3,5-10% alavo ir iki 1% fosforo. Fosforas pridedamas lydymo metu kaip deoksiduojantis priedas.
Fosforinė bronza žinoma kaip tąsus, tvirtas lydinys su mažu trinties koeficientu bei smulkiakristale struktūra. Fosforo priedas taip pat pagerina metalo lydalo takumą, o kartu – ir liejamumą bei mechanines savybes.

Pramoninis naudojimas

Iš fosforinės bronzos gaminami spyruoklės, varžtai ir kiti įtaisai, kuriems svarbūs atsparumas nuovargiui, dilimui bei cheminei korozijai (pvz., jūrinių laivų sraigtams gaminti). Iš lydinio gaminami ir dantų protezai tilteliai.
Dėl gerų fizikinių savybių, elektrinio laidumo ir nedidelės kainos iš fosforinės bronzos gamina apvalaus, kvadratinio, plokščio ir kitokios formos skerspjūvio vielą, naudojamą spyruoklių ir elektrinių kontaktų gamyboje, kur nėra reikalo naudoti berilinę bronzą.
Fosforinė bronza (94,8% vario, 5% alavo, 0,2% fosforo) naudojama kriotechnikoje. Čia ji tinka dėl pakankamai didelio elektrinio laidumo ir mažo šiluminio laidumo, nes ši savybių kombinacija užtikriną gerą įrangos veikimą labai žemose temperatūrose neišskiriant papildomos šilumos.

Naudoto branduolinio kuro saugyklos

Bedeguonis varis su legiruojančiu fosforu (CuOFP lydinys) geriau atlaiko oksiduojančią aplinką. Todėl iš šio lydinio gamina storus korozijai atsparius futliarus, į kuriuos pakuojamas panaudotas branduolinis kuras ir po to šalinamas į saugyklas žemės gelmėse.

Muzikos instrumentai

Fosforinė bronza naudojama kai kai kuriems pučiamiesiems instrumentams gaminti, pvz., altinis saksofonas A992, gaminamas kompanijos Yanagisawa Wind Instruments|Yanagisawa. Saksofonai iš fosforinės bronzos sunkesni nei pagaminti iš žalvario, nes turi daugiau vario, kuris tankesnis už cinką. Fosforinės bronzos saksofonai būna rausvai oranžinio atspalvio ir tuo skiriasi nuo geltonai auksinių lakuotų žalvarinių instrumentų. Instrumentai iš fosforinės bronzos ne tik patvaresni, bet ir šiek tiek skiriasi tonu nuo įprastinio žalvario instrumentų. Pavyzdžiui, Yanagisawa kompanijos fosforinės bronzos altinis ir tenorinis saksofonai A992 ir T992 skamba atskiriamai sodriau negu atitinkami lygiai tos pačios konstrukcijos žalvariniai altinis ir tenorinis saksofonai A991 ir T991. Instrumento tono atspalvį veikia ir kiti veiksniai (pvz., pūstuko konstrukcija, asmeniniai pūtiko ypatumai).
Fosforinę bronzą kartais naudoja ir variniams pučiamiesiems instrumentams (pvz., fliugelhornams), kai kuriems mušamiesiems (lėkštės, styginiai būgneliai). Kai kurių styginių instrumentų (akustinė gitara, mandolina, smuikas) metalinės stygos apvejamos šio lydinio vielyte. Kai kurių lūpinių armonikėlių liežuvėliai irgi gaminami iš fosforinės bronzos. Tokias armonikėles gamina Suzuki Musical Instrument Corporation.
Aukštutinės Burgundijos karalystė

Raida

Prielaidos karalystės atsiradimui susiklostė, kuomet 855 m. Lotaras padalino Vidurio Frankų karalystę į tris dalis, atiduodamas jas savo trims sūnums. Šiauriausią jos dalį, į šiaurę nuo Alpių gavo sūnus Lotaras II (taip suformuota Lotaringijos karalystė), o vidurinę − Karlas Provansietis. Po pastarojo mirties 863 m. Lotaras gavo šiaurines brolio teritorijas, kurios ir tapo būsimosios Aukštutinės Burgundijos pagrindu − čia įkurta Transžuranijos markgrafystė.
869 m. mirus pačiam Lotarui, jo karalystė laikinai buvo panaikinta ir padalinta 870 m., ir pietinėje jos dalyje įsitvirtino rytų frankų Karolis Storasis (valdęs ir Švabiją). Šiam atkūrus Frankų imperijos politinę vienybę ir mirus 888 m., vietos didikai išrinko Tranžuranijos markgrafą Rudolfą iš Velfų giminės. Jis siekė atkurti visos Lotaro II Lotaringijos vienybę, tačiau nepavyko. Vietoj to jis užmezgė gerus santykius su kitomis Burgundijomis − piečiau buvusia Žemutine Burgundija ir vakariau buvusia Burgundijos kunigaikštystė (kuri sudarė dalį Vakarų Frankų karalystės). Po jo mirties 912 m. jo našlė ištekėjo už Žemutinės Burgundijos karaliaus Hugo Arliečio.
Sosto paveldėtojas Rudolfas II 922 m. tapo taip pat ir Italijos karaliumi, bet čia jo interesai susikirto su patėviu Hugu Arliečiu, kuris 926 m. atėmė iš Rudolfo Italijos karūną. 933 m. Rudolfas atsisakė pretenzijų į Italijos sostą, tačiau už tai iš patėvio gavo Žemutinę Burgundiją. Tokiu būdu dvi karalystės buvo suvienytos į Burgundijos karalystę.
Sariselkė

Sariselkė (suom. Saariselkä, sam. Suoločielgi) – kalvynas šiaurės rytų Suomijoje, Laplandijoje. Susidarė prieš 9500 metų, atsitraukus ledynui. Aukštis iki 718 m (Sokosti kalva). Sudaryta daugiausia iš granulito. Tai populiari slidinėjimo, žygiavimo vieta. Dalis priklauso Urho Kekoneno nacionaliniam parkui.
Aldona Beganskienė

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. fizinių mokslų daktarė.
Nuo 1984 m. Vilniaus universiteto dėstytoja; nuo 2008 m. profesorė. 2004–2005 m. stažavo Mičigano technologijos universitete.
Nuo 2016 m. – Vilniaus universiteto Chemijos ir geomokslų fakulteto dekanė.

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai iš naujų neorganinių medžiagų sintezės tyrimo, šių medžiagų gavimo technologijų: neorganinių junginių gavimas zolio–gelio metodu, superlaidžių oksidų terminė analizė, fosfino tiofenolių darinių sintezė ir sandara. Paskelbė apie 30 mokslinių straipsnių.
Valjechas

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1851 m. ir pavadinta Kalifornijos nepriklausomybės aktyvisto Mariano Valjecho garbei. Miestas kurtas kaip būsima valstijos sostinė, bet po 1853 m. ji perkelta į Sakramentą.