google/wiki40b huggingface dataset:
Bonanno mafijos šeima

Bonanno mafijos šeima yra viena iš penkių Niujorko mafijos šeimų.

Istorija

Kaip ir visos dabartinės penkios didžiosios Niujorko mafijos organizacijos, Bonanno šeima buvo įkurta po Castellammarese karo, suformuota daugiausiai iš buvusios Maranzano šeimos. Jai vadovavo Joe Bonanno. Turėdamas tik 26 metus, tuo metu jis buvo jauniausias tarp penkių bosų. Vėliau Bonanno nepatenkinta Komisija paskyrė į jo vietą jo caporegime Gaspar DiGregorio. Kilęs karas tarp DiGregorio ir Bonanno puses palaikančių narių suskaldė ir susilpnino šeimą ir buvo pašaipiai pramintas Bananų karu. Visiems žalą darantis karas greitai atsibodo Komisijai, ir DiGregorio buvo pakeistas dar kitu bosu, Paul Sciacca, tačiau vidinių Bonanno šeimos konfliktų tai nesustabdė.
1968 metais po išgyvento širdies smūgio Joe Bonanno paskelbė apie savo „atsistatydinimą“ ir abi šeimos frakcijos vėl susivienijo, vadovaujamos Sciacca.
1971 metais Paul Sciacca buvo įkalintas už narkotikų prekybą, ir jo vietą perėmė Natale „Joe Diamonds“ Evola. 1973 metais naujasis bosas mirė dėl natūralių priežasčių, ir vadovavimas atiteko Phillip Rastelli.
1974 metais Rastelli atliekant bausmę kalėjime, valdžią bandė perimti Carmine Galante, tačiau tai pavyko neilgam: 1979 metų liepos 12 dieną jis buvo nušautas itališkame restorane, kartu su savo asmens sargybiniu ir restorano savininku. Žmogžudystę įvykdė Rastelli ištikimi mafijozai, ir jis vėl grįžo į valdžią. Dar sykį bosui pavojus iškilo, kai kiti trys capo – Philip Giaccone, Alphonse „Raudonasis Sonis“ Indelicato bei Dominick Trinchera – pradėjo atvirai kvestionuoti jo valdžią ir, panašu, organizuoti sąmokslą. Kitoms šeimoms pritarus, trys maištininkai buvo nužudyti. Operaciją suorganizavo Joe Massino, vėliau pats tapsiantis Bonanno šeimos donu.
Dėl vidinių konfliktų šeima buvo pripažinta nepatikima mafijos tarpe, ir jos atstovas pašalintas iš Komisijos.

Donnie Brasco

Dar labiau šeimą susilpnino FTB agento Joe Pistone infiltracija. Prisidengęs slapyvardžiu Donnie Brasco ir vaidindamas brangakmenių vagį, jis artimai bendravo su aukštais šeimos nariais ir surinko labai svarbių įkalčių. Jo veikla atvedė prie kaltinimų daugiau, nei dviem šimtams mafijos narių. Iš jų virš šimto buvo nuteisti ir įkalinti. Vienas likęs aukštas narys buvo nušautas už bausmę, kad laikė Pistone patikimu žmogumi ir padėjo jam ateiti į šeimą. Kitas, bijodamas panašaus likimo, pradėjo bendradarbiauti su teisėsauga.
Mokslo ir žinių diena

Mokslo ir žinių diena švenčiama rugsėjo 1 d. Pagal Lietuvos įstatymą ji yra atmintina diena. Pradėta švęsti nuo 1984 m. kaip Mokslo žinių diena.
Ši diena yra mokslo metų pradžia visose Lietuvos mokymo įstaigose. Dauguma renginių šią dieną įvyksta mokyklose, universitetuose, kolegijose, institutuose. Mokiniai, ypač pirmos klasės moksleiviai, šią dieną gėlėmis (viena populiariausių – kardelis) sveikina mokytojus.
Nepiliečiai (Latvija)

Nepiliečiai (latv. nepilsoņi) – asmenys, kurie nėra Latvijos ar kitos šalies piliečiai, bet kurie pagal Latvijos įstatymą „Dėl buvusios SSRS piliečių, neturinčių Latvijos ar kitos pilietybės“ statuso, turi teisę į Latvijos vyriausybės išduotą nepiliečio pasą, taip pat kitas konkrečias teises. Maždaug du trečdaliai iš jų yra etniniai rusai, po jų yra etniniai baltarusiai, etniniai ukrainiečiai, etniniai lenkai ir etniniai lietuviai. Latviški nepiliečių pasai išduodami asmenims be pilietybės. Su nepiliečių dokumentais galima naudotis keliaujant, tačiau žmonės neturi balsavimo teisės ir jiems neleidžiama dirbti valstybės institucijose. Nepiliečiams galioja ir kiti suvaržymai, pavyzdžiui, įsigyjant nekilnojamojo turto ar šaunamąjį ginklą. Kita vertus, nepiliečio pasas gali būti ir naudingas, nes leidžia keliauti be vizos po Nepriklausomų Valstybių Sandraugos šalis.

Nepiliečių istorija

Nepiliečiai Latvijoje tokį statusą įgijo 1990-aisiais. Daugiausiai buvo tokių žmonių, kurie 1940–1989 m. migravo į Latvijos SSR iš kitų Sovietų Sąjungos respublikų, ir jų vaikai, gimę iki 1992 m. liepos 1 d.
Rusakalbiai gyventojai, kurie rėmė atkurtą Latviją, tikėjosi, kad naujoji valdžia įteiks latviškus pasus visiems gyventojams. Tačiau Latvijos piliečiais buvo pripažinti tik šią pilietybę turėjusieji iki 1940 m. birželio 17 d. Šis nutarimas galiojo ir jų palikuonims. Sovietmečiu į Latviją atsikėlę žmonėsi turėjo teisę gauti Latvijos pilietybę, bet privalėjo išlaikyti kalbos egzaminą. Atsisakiusieji tai padaryti liko be pilietybės, gavo nepiliečių statusą arba paprašė Rusijos paso. 
Nepiliečių natūralizacijos procesas teisiškai reguliuojamas nuo 1995 m.: nepiliečiai gali oficialiai gauti latviškus pasus, o tam reikia išlaikyti latvių kalbos ir Latvijos istorijos egzaminus. Per pastaruosius 25 metus natūralizacija pasinaudojo apie 150 tūkst. asmenų.
Privalomi egzaminai baugina daugelį nepiliečių ir kliudo gauti pilietybę. Kai kurie žmonės įsitikinę, kad pilietybė privalo būti suteikta automatiškai, o privalomi egzaminai juos žemina. Vyresnio amžiaus rusakalbiai teigia, neva jiems sudėtinga išmokti latvių kalbą. Be to, rusai nepritaria faktui, kad Sovietų Sąjunga buvo okupavusi Latviją, todėl neišlaikomas istorijos egzaminas.

Kritika

Jungtinių Tautų Žmogaus teisių tarybos komitetas nurodė netinkamą Latvijos valdžios elgesį su rusakalbiais ir kitomis mažumomis. Komiteto paskelbtoje ataskaitoje nurodoma, kad šioje Baltijos valstybėje mažumų atstovai dėl griežtų kalbos reikalavimų yra diskriminuojami darbo rinkoje.
Jeruzalė

Istorija

Pirmosios žinios apie Jeruzalę yra nuo maždaug 1500 m. pr. m. e. Jeruzalę valdė daug įvairių valstybių: Judėjos karalystė, Romos imperija, Bizantija, Arabų kalifatas ir kt. Nuo XVI a. pr. ji priklausė Osmanų imperijai. 1917 m. gruodį Jeruzalę užėmė anglų kariuomenė, 1920–1948 m. buvo Britų Palestinos mandatinės teritorijos administracinis centras. 1947 m. lapkričio 29 d. JTO Generalinės asamblėjos nutarimu, Jeruzalė turėjo tapti ypatingu savarankišku administraciniu vienetu, pavaldžiu Jungtinėms Tautoms, tačiau 1948–1949 m. arabų-Izraelio karo metu ji buvo padalinta į dvi dalis: rytinė atiteko Jordanijai, o vakarinė – Izraeliui. 1950 m. Izraelis netgi ją paskelbė savo sostine (prieštaraudamas JTO nutarimui), o vakarinėje dalyje ėmė reziduoti Izraelio vyriausybė ir parlamentas. 1967 m. birželį Izraelis okupavo ir rytinę miesto dalį, o 1980 m. liepą Jeruzalę paskelbė „amžina ir nedaloma Izraelio sostine“.
Pranciškus Samauskas

Biografija

Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1989–1995 m. Palangos skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys.
1990–1997 m. Palangos miesto savivaldybės tarybos narys.
Daugiabučio namo savininkų bendrijos Biliūno pirmininkas. Nacionalinės dujų, elektros ir šilumos vartotojų lygos narys.
Socialdemokratas (Kaunas)

Istorija

Nuo 1921 m. savaitraštis. Redaktorius ir beveik visų vedamųjų autorius Steponas Kairys, redagavo Jurgis Čiurlys, Jonas Dagys, Adomas Dagys, Eduardas Šukevičius, Kipras Bielinis, Jurgis Daukšys, Mečys Markauskas, Alfonsas Gučas.  Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo susilpnėjus partijos veiklai, sumažėjo ir laikraščio tiražas.
1927 m. buvo sudaryta redakcinė komisija: S. Kairys, J. Dagys ir Jonas Vilkaitis, kuri rinkosi kas savaitę ir aptardavo laikraščio klausimus. 1929 m. sausio 1 d. „Socialdemokratas“ turėjo prenumeratorių Kaune – 580, Šiaulių apskrityje – 112, Panevėžio – 68, Biržų – 52, Telšių – 29, Mažeikių – 20, Šakių – 20, Kėdainių – 18, Ukmergės – 16, Alytaus – 15, Marijampolės – 13, Rokiškio – 12, Raseinių – 7, Tauragės – 6, Seinų – 3. Tuo metu „Lietuvos aidas“, „Lietuvos žinios“, „Rytas“ ėjo 2000 egz, „Tautos kelias“ – 4600, „Mūsų rytojus“ – 8000, „Ūkininkas“ – 5000 egz. tiražu.
Vietoje „Socialdemokrato“ 1929 m. gegužės 11 d. išėjo vienkartinis leidinys „Brėkšta“, nuo 1929 m. birželio 27 d. iki gruodžio 12 d. ėjo „Darbo balsas“, 1933 m. – „Lietuvos darbo balsas“.  Be redakcijos narių, aktyviausi autoriai buvo K. Bielinis, Dzidas Budrys, Peliksas Bugailiškis, Vincas Čepinskis, Liuda Purėnienė, Antanas Purėnas, Lazaris Epšteinas, Ona Leonaitė-Kairienė, Leonas Čereška, Jonas Markelis, Jonas Januškis, Antanas Žvironas ir kiti.
Šventosios vingis

Šventosios vingis – laikraštis Veprių krašto žmonėms, ėjęs nuo 1988 m. liepos 20 d. iki 2002 m.

Istorija

Iki 1991 m. – S. Nėries kolūkio laikraštis, 1991–1994 m. – Ukmergės rajono Veprių apylinkės savivaldybės laikraštis. Leistas kas mėnesį, nuo 1992 m. – kas 2-3 mėnesius. Tiražas 1988 m. – 600 egz., 1993 m. – 500 egz., 1997 m. – 600 egz.
Levoča

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose Levoča pirmą kartą minima 1249 m. Miesto teisės nuo 1317 m.

Ekonomika

Plentai į Popradą, Prešovą, geležinkeliai į Žiliną, Košicę. Mašinų gamyba, medienos apdirbimo, tekstilės pramonė. Turizmas (kalnų turistinės bazės).
Citroën Xantia

Sportas

1993 metais, lenktynininkas Jean Luc Pailler ir Citroën sukūrė Xantia Turbo 4×4. Šis modelis pakeitė BX Turbo 4×4, kuris buvo veržlus Europos ir Prancūzijos ralio kroso čempionatuose. Naująjį automobilį Jean Luc vairavo iki 2000 metais. 1993 metais, su Xantia, jis laimėjo Europos čempionatą ir tris kartus tapo prancūzijos čempionu (1993, 1994 ir 1995 metais), vėliau laimėjo daugiau lenktynių.

Pradžioje balta Xantia buvo perdažyta ryškiai raudonai. Variklis buvo pritaikytas iš Citroën BX, 1905 cm³ 16V Turbo, 550 AG. 1997 metais galia padidinta iki 650 AG. 1999 metais galia padidinta beveik iki 700 AG. Iki to laiko darbinis tūris padidėjo iki 1998 cm³. 1999 m. buvo perdažyta geltona ir mėlyna spalvomis.

Laikui bėgant keitėsi ne tik variklis, bet ir išorė. Kėbulas tapo vis platesnis ir platesnis. Hidropneumatinės pakabos elementai buvo pagaminti specialioje Citroën gamykloje.

Pagrindiniai pakeitimai buvo atlikti 1995 metais. Automobilis pasikeitė išoriškai ir palengvėjo 50 kg. Tai buvo didelis pasiekimas, atsižvelgiant į tai, kad darbinis tūris padidėjo iki 1998 cm³, kuris buvo sunkesnis už buvusį 1905 cm³. Taip pat buvo pakeista pakaba ir hidropneumatinė sistema. Tam, kad sumažinti masę išimtas aukšto slėgio siurblys, akumuliatorius ir hidraulinės sistemos rezervuaras.

Prieš varžybas automobilio hidraulinė sistema buvo prijungiama prie išorinio siurblio ir tokiu būdu buvo sukuriamas reikiamas slėgis sistemoje. Visos sferos turėjo specialų ryšį viršuje, tam kad būtų reguliuojamas dujų slėgis sferose. Vairo mechanizmui, su stiprintuvu, buvo įmontuotas mažas aukšto slėgio siurblys.
1999 metais, ralio kroso trasoje atsirado dar viena Xantia vairuojama Gilles Stievenart.
Amati

Amati yra Italų smuikų meistrų šeimos, klestėjusios Kremonoje 1549–1740 metais, vardas.
Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazija

Gimnazijos istorija

1922 m. balandžio 20 d. įsteigta pirmoji lietuvių gimnazija Klaipėdoje. 1930 m. gimnazijai suteiktas Vytauto Didžiojo vardas. 1934 m. pastatyti gimnazijos rūmai pagal Herberto Reismano projektą. II-ojo pasaulinio karo metais gimnazija buvo evakuota į Palangą. 1955–1996 m. gimnazija vadinta Kristijono Donelaičio vidurine mokykla. 1972 m. mokyklos pirmojo aukšto vestibiulyje atidengtas K. Donelaičio biustas, įkurti K. Donelaičio, gimnazijos bei gamtos apsaugos muziejai. 1982 m. restauruota ir vitražais papuošta iškilmių salė.
1991 m. ant mokyklos fasado atstatyti Gedimino stulpai bei užrašas: „Ir šviesa, ir tiesa mūs žingsnius telydi”. 1995 m. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas. 1996 m. gimnazijai grąžintas Vytauto Didžiojo vardas. 1999 m. gimnazijos antrojo aukšto vestibiulyje atidengtas skulptoriaus Vinco Grybo sukurtas Vytauto Didžiojo biustas. 2010 m. atidengtas vitražas „Žalgirio mūšis“, 2011 m. - vitražas „Kristijonas Donelaitis“. 2012 m. prie pagrindinių gimnazijos durų atidengta Kazio Trukano memorialinė lenta.
Gimnazija žymi užsienio kalbų dėstymu – anglų, lietuvių, lotynų, rusų, prancūzų, vokiečių ir švedų kalbų. Aktyviai bendradarbiauja su gimnazijomis užsienyje, daugiausiai ryšiai palaikomi su Švedijos ir Prancūzijos gimnazijomis. Gimnazijoje veikia dvi sporto salės, svarmenų salė, trys muziejai. Gimnazijos aktų salė yra didžiausia tarp bendrojo lavinimo Klaipėdos įstaigų aktų salių.
Augalinis aliejus

Panaudotas aliejus

Kepime panaudotas aliejus gali būti surenkamas ir pakartotinai panaudojamas kaip biologinis kuras, gyvūnų maistas ar žaliava gumai, muilui gaminti. Pilant tiesiai į kanalizaciją, toks aliejus gali užkimšti vamzdžius todėl patariama supliti į nereikalingą indą ir išmesti atskirai.  Patekę mažesni kiekiai gali būti sugaudomi kanalizacijoje įrengomis riebalų gaudyklėmis.
Žvaigždikas

Istorija

Pirmieji trys numeriai išėjo kaip leidinys moksleiviams bei jaunimui. Rašė astronomijos ir kosmonautikos klausimais, pasakojo apie žvaigždes, planetas, Visatos paslaptis. Tiražas 1991 m. – 7100 egz., 1992 m. – 5000 egz. Išėjo 9 numeriai.
Redagavo Danutė Sperauskienė.
Keravnos Strovolou

Isorija

Įkurtas 1926 m. Dalyvavo Kipro aukščiausioje futbolo lygoje, bet vėliau neteko savo reikšmės.
1991 m. nutraukta futbolo sekcijos veikla ir pradėta domėtis krepšiniu.
Lybegotas Otto Konradas Šulcas

Lybegotas Otto Konradas Šulcas (Šultcas) (vok. Liebegott Otto Conrad Schul(t)z, latv. Lībegots Oto Konrāds Šulcs; 1772 m. gegužės 21 d. Žeimelyje – 1840 m. vasario 8 d. Birzgalėje, Kuršo gubernija) – iš Baltijos vokiečių kilęs Latvijos ir Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas, latvių literatas.

Biografija

Gimė ir augo Žeimelio evangelikų liuteronų bažnyčios kunigo Konrado Šulco šeimoje.
Mokėsi privačiai, o 1789–1790 m. – Mintaujos gimnazijoje. Jenos universitete 1791–1793 m. studijavo teologiją, po baigimo 1795–1800 dirbo adjunktu pas tėvą Žeimelyje. 1800 vedė pastoriaus Mylicho dukterį Konstanciją, 1807 m. jiems gimė sūnus Rudolfas – būsimasis Latvijos teologas ir žurnalistas. 1801 m. paskirtas Lindės–Birzgalės evangelikų parapijos kunigu. 1824 m. kilusio gaisro metu prarado visą savo turtą. Nuo 1837 m. buvo Kuršo konsistorijos  patarėju.
Aktyviai rašė į latvišką spaudą: laikraščius „Latviešu Avīzes“ ir „Tas Latviešu Ļaužu Draugs“ bei žurnalą „Latviska Gada Grāmata“. Straipsnių tematika įvairi – nuo geografijos ir praktiškų patarimų iki religijos ir kraštotyros. Publikuoti straipsniai Kuršo istorijos tema 1832 m. buvo išspausdinti atskira knyga „Kurzemes stāstu grāmata jeb tādu lietu izteikšana, kas vērā liekamas un Kurzemē notikušas no veciem laikiem līdz mūsu dienām“ (tai buvo pirmoji Latvijos istorijos knyga latvių kalba).    
1797 m. išspausdino savo pirmąjį eilėraštį. 1806 m. 108 ezempliorių tiražu išleido dainų rinkinį „Jaunu un pilnīgu latviešu dziesmugrāmatu“, 1835 m. nedidelį dainyną  „Mūsu Grietiņa“. Bažnytinei tematikai buvo skirtos knygos „Kādi vērā liekami baznīcas likumi“ (1809 m. ir 1834 m.)  „Baznīcas likumi priekš Lutera draudzēm Krievju valstī“ (1832 m.).
Lughnasadh

Lughnasadh, Lunasadas (sen. airių k. IPA: /luːnəsə/) - gėlų pirmojo derliaus šventė, švenčiama rugpjūčio pradžioje.

Praeities tradicijos

Lunasadas viduramžių Airijoje buvo viena iš keturių pagrindinių kalendorinių švenčių (dar žiūrėkite Imbolc, Beltane, Samhain). Ankstyvasis keltų kalendorius buvo pagrįstas Saulės ir Mėnulio judėjimu bei vegetaciniais ciklais, todėl šventės data galėjo kisti.
Lunasadas buvo šventė, žyminti derliaus sezono pradžią, pirmųjų vaisių užderėjimą. Tai buvo bendruomenės susibūrimų, turgų, žirgų lenktynių, susitikimų su tolimais giminėmis bei draugais metas. Airijoje buvo populiaru per Lunasadą "susirišti rankas" (t. y. susituokti) metams ir dienai (po šio bandomojo periodo buvo galima užtvirtinti santuoką arba išsiskirti).
Pasak keltų mitologijos, Lunasado šventei pradžią davė dievas Lugas: tai buvę jo įmotės Tailtiu šermenys ir po laidotuvių vykusios įvairios varžytuvės. Tailtiu mirusi nuo sunkaus darba - ji Airiją padarė tinkamą žemdirbystei. Ši šventė - Áenach Tailteann - vykdavo netoli šiandieninio Teltauno (Airija). Per Áenach Tailteann vykdavo jėgos išmėginimai, tuoktuvės, religinės apeigos. Būdavo paskelbiama taika. Panaši šventė vykdavo dabar nežinomoje Karmunos vietovėje (galbūt Karmuna buvusi deivė).
Lunasadą galai šventė mažiausiai iki I a.

Lunasadas šiandien

Dabar žemyninėje Europoje ir Airijoje Lunasadas daug kur švenčiamas su laužais ir šokiais. Krikščionys maždaug tuo pačiu metu šventina laukus. Airių diasporoje senosios Lunasado tradicijos gyvuoja šeimos susibūrimuose rugpjūtį, tačiau vis dažniau jie perkeliami į kitas, patogesniu laiku švenčiamas valstybines šventes (pavyzdžiui, Nepriklausomybės diena JAV).
Lunasadą taip pat švenčia įvairios neopagonių grupės.
Primera División (Meksika)

Istorija

Meksikoje prieš Liga Mayor nebuvo profesionalios futbolo lygos. Futbolo varžybos vykdavo tarp mažų regionų. Primera Fuerza buvo nacionalinės varžybos komandom, kurios žaidė aplink ir netoli Meksiko. Liga Veracruzana, Liga Occidental ir Liga del Bajío lygose taip pat žaidė garsus Meksikos klubai. Didėjant klubų skaičiui, atsirado poreikis turėti profesionalę lygą, kuri buvo įkurta 1943 m. Įkurtą lygą sudarė 10 klubų iš Meksiko Primera Fuerza lygos, du klubai iš Liga Occidental ir du klubai iš Liga Veracruzana.
Skruostas

Skruostas – veido šoninė viršutinė sritis, esanti tuoj žemiau akių, tarp nosies ir ausų. Skruosto pagrindą sudaro vienas tvirčiausių kaulų – skruostikaulis, jungiantis veido griaučius su smegenine. Per labiausiai atsikišusius skruostų taškus matuojamas veido plotis. Didžiąją skruosto dalį dengia bekaulis sluoksnis, sudarantis burnos šonus, vidinė skruostų dalis išklota burnos gleivine.
Skruostais perteikiama žmogaus mimika, pagal skruostų spalvą dažnai nusakoma žmogaus sveikatos, jausminė būklė.
Beta apo-8'-karotenalis

Poveikis sveikatai

Manoma, kad žmonės, valgantys vaisius ir daržoves, turinčius daug karotinoidų, yra sveikesni ir kad tikimybė, jog jie mirs per anksti ar susirgs chroniška liga, yra mažesnė. Bet kiti tyrimai rodo, kad maisto papildų ir vitaminų su beta karotinoidu naudojimas turi mažai įtakos sveikatai, ir net gali pakenkti. Nors ši išvada gali būti klaidinga, dėl tyrime buvusių rūkančiųjų, kuriems karotinoidai gali pakenkti.
Širvintos (kaimas)

Istorija

LTSR laikais – kolūkio centrinė gyvenvietė.
Sirmijus

Sirmiumas (šiandien Sremska Mitrovica), garbingoji miestų motina, – senovės romėnų miestas Panonijoje. Dabartinio Sremo regiono pavadinimas kilo nuo šio antikinio miesto vardo.
Sirniumas iš pradžių buvo ilyrų miestas, o I-ame amžiuje pr. m. e. jį užkariavo romėnai. Tai buvo svarbus vėlyvosios Romos imperijos miestas, romėnų Panonijos ekonominis centras ir viena iš keturių visos imperijos sostinių. Sirniume taip pat buvo monetų kalykla.

Istorija

Sirmiumas buvo vienas seniausių Europos miestų. Archeologai rado organizuoto žmogaus gyvenimo pėdsakų, išlikusių iš maždaug 5000 m. pr. m. e.
Kai romėnai nukariavo Sirmiumą I a. pr. m. e., gyvenvietė jau turėjo gilias tradicijas.
I amžiuje Sirmiumas gavo Romos piliečių kolonijos statusą ir tapo labai svarbia ekonomine ir strategine vietove. Imperatorių Trajano, Marko Aurelijaus ir Klaudijaus II karines ekspedicijos buvo ruošiamos būtent Sirmiume.
103 metais romėnų Panonija buvo perskelta į dvi dalis: Aukštutinę Panoniją ir Žemutinę Panoniją. Žemutinės Panonijos sostinė buvo Sirniumas.
296 Romos imperatoriaus Diokletiano valdymo laikotarpiu buvo priimtas naujas Panonijos teritorinis padalinimas. Vietoj prieš tai buvusių dviejų provincijų (Aukštutinės Panonijos ir Žemutinės Panonijos) buvo sukurtos keturios naujos: Panonija Prima, Panonija Valerija, Panonija Savija ir Panonija Sekunda. Sirmiumas buvo Panonijos Sekundos sostinė.
293, kai imperijoje įsigaliojo tetrarchija, Romos imperija buvo padalinta į keturias dalis ir Sirmiumas tapo viena iš keturių sostinių (kitos buvo Trieras, Milanas ir Nikomedija). Tetrarchijos metu Sirmiumas buvo imperatoriaus Galerijaus sostinė. Įkurus pretorijų prefektūras 318 metais, Ilyrijos prefektūros sostine tapo Sirniumas. Sostine šie miestas buvo iki 379, kai prefektūra politiškai buvo padalinta į Rytinę ir Vakarinę Ilyriją. Vakarinė dalis (Įskaitant ir Sirniumą) buvio prijungta prie Italijos prefektūros. Rytinė dalis išliko atskira prefektūra su sostine Salonikuose.
Miestas taip pat buvo svarbus krikščionybės centras. Sirniume buvo surengti keli krikščionių susirinkimai.
Vidmantas Veselis

Biografija

1972 m. baigė Alytaus mechanikos technikumą. Individualios įmonės „Vivesa“ vadovas.
Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 2007–2011 m. Birštono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Genovaitė, vaikai Marius, Kristina.
Ginklas, laikas, motyvas

Turinys

Donas Džordžas yra jaunas ir visų gerbiamas miestelio kunigas, tačiau jis turi ir savo tamsiąją pusę: yra užmezgęs romanus su dviem moterimis – vienuolyno mokykloje dirbančia mokytoja Džiulija ir būrėja Orchidėja. Kuomet jis nusprendžia nutraukti šiuos santykius, pirmiausia apie tai pasako Džiulijai, o vėliau – Orchidėjai. Kitos dienos rytą kunigas randamas nužudytas bažnyčioje, o tyrimas pavedamas atlikti inspektoriui Boito. Jis susižavi Džiulija ir pradeda su ja susitikinėti, tačiau ir toliau tiria paslaptingą žmogžudystę. Vienas iš mokinių greičiausiai matė kaip buvo įvykdytas nusikaltimas, tačiau inspektorius abejoja jo pakaltinamumu, nes Džiulija nuolat prižiūri vaiką ir daro jam vaistų injekcijas...
Helo nerija

Helo nerija (lenk. Mierzeja Helska, Półwysep Helski; kaš. Hélskô Sztremlëzna; vok. Halbinsel Hela arba Putziger) – siauras, seklumoje susiformavęs pusiasalis, esantis šiaurinėje Lenkijoje, Pamario vaivadijoje, Pucko apskrityje. Jis skiria Pucko įlanką nuo Baltijos jūros.
Pusiasalio ilgis siekia 35 km. Plotis vietomis kinta, ties Jurata siekia apie 300 m, siauriausioje dalyje vos 100 m, o smaigalyje viršija 3 km. Kadangi pusiasalis buvo suformuotas vien tik iš smėlio, žiemos audrų metu siauriausios vietos dažnai užliejamos, tad pusiasalis virsta sala. Iki XVII a. nerija buvo salų grandinė, kuri tik vasaromis suformuodavo vientisą sausumos ruožą.
Iš žemyninės dalies iki tolimiausio taško, gausiai turistų lankomo Helo miestelio, nutiestas plentas ir geležinkelis. Kiti nerijoje įsikūrę miesteliai, uostai ir kurortai yra: Jastarnija, Kužnica, Chalupai ir Vladislavovas.
Bacaičiai

Aplinkinės gyvenvietės

Čiuiniai – 2,5 km
Liepkalnis – 2 km 
 KURŠĖNAI – 6 km
ŠIAULIAI – 22 km
Papelkiai – 2 km
Smilgiai – 5 km
Visdegiai – 3 km
Kadagynė – 1,5 km
Butkaičiai – 1,5 km 
 GILVYČIAI – 4 km
Tūkstantmečio gatvė

Maršrutas

Aplinkkelis yra ~4 km ilgio. Turi 4 išvažiavimus ir 1 sankryžą.
Las Tunaso provincija

Geografija

Provincija pietuose siekia Gvakanajabo įlanką, kurios pakrantė pelkėta ir apaugusi mangrovėmis. Būdingas lygumų kraštovaizdis, aukščiausia vieta (219 m) yra Kanjada Hondos aukštumoje. Svarbiausios upės yra Čapara, Chobabas, Sevilija ir Tana; jų slėniuose įrengta tvenkinių.