google/wiki40b huggingface dataset:
Adomas Vilainis-Šidlauskas

Biografija

Mokėsi Rietavo progimnazijoje. 1934 m. dirbo laikraščio „Lapas“ redakcijoje. Bendradarbiavo leidiniuose „Naujoji Romuva“, „Lietuvos aidas“, „Savivaldybė“, „Policija“, „Vakarai“, Ateitis ir kt. Nuo 1939 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
1944–1945 m. Norvegijoje redagavo mašinėle daugintus laikraštukus „Cirkas“, „Tėvynės balsas“, „Tėviškės aidas“. 1945 m. persikėlė į Vokietiją. 1946–1947 m. dirbo „Mūsų vilties“ redakcijoje, rotatoriumi spausdino laikraštėlius „Šiandien“, „Tėviškės aidas“. 1949 m. išvyko į JAV, Čikagoje įsteigė knygyną ir leidyklą „Nemunas“. Leido ir redagavo žurnalus 1951–1954 m. – „Pelėda“, 1955–1961 m. – „Užuolanka“.
Redagavo knygas „Atlanto nugalėtojai“ (1933 m.) „Čikagos lietuvių metraštis“ (1954 m.) „Pelėdos kalendorius“ (1953 m.) „Istorinės Lietuvos albumas“ (1959 m.)
Laižuvos Antano Vienažindžio pagrindinė mokykla

Istorija

Iki XIX a. pabaigos Laižuvoje veikė parapinė mokykla. 1898 m. Laižuvos valdinė pradžios mokykla įkurta naujame pastate. 1921 m. joje mokėsi 106 mokiniai. Juos mokė vedėjas V. Navickas ir mokytoja C. Jakštienė. 1938 m. Laižuvos pradžios mokyklą lankė 68 berniukai ir 90 mergaičių. Be lietuvių iki 1940 m. kasmet mokyklą lankė 2-3 žydų, 1-2 latvių tautybės vaikai. Mokinių skaičius augo. 1940 m. II ir V–VI skyrių mokiniai mokėsi senose valdinės mokylos patalpose, o III ir IV skyrių patalpos buvo nuomojamos. 163 mokinius mokė 4 mokytojai. Mokyklos vedėju dirbo Saliamonas Šlekys, jis mokė V–VI ir II skyrių mokinius.
1941 m. birželio mėn. ištremta mokyklos vedėjo Šlekio šeima ir mokytojas Antanas Boguckas. Po Antrojo pasaulinio karo ir 1948 m. gegužės 22 d. tremties Laižuvoje sumažėjo ir mokinių. 1947–1948 m. Laižuvoje nuomojamose patalpose veikė dviejų komplektų pradžios mokykla. Vienas komplektas buvo Knabikaičių ūkyje, už 2 km nuo Laižuvos. 1948 m. rugsėjo 1 d. senajame muitinės pastate įkurta Laižuvos progimnazija. 1951 m. mokykla išleido pirmąją laidą. 1954 m. įkurtas mokyklos bendrabutis. Jame apsigyveno 12 mokinių iš aplinkinių kaimų ir Latvijos. 1953–1955 m. mokykla turėjo savo orkestrą, šokių kolektyvą, dramos būrelį, kurie kasmet dalyvaudavo rajono saviveiklininkų apžiūrose, o jų nuopelnai buvo gerai įvertinami. Mokyklos vardą spartakiadose garsino sportininkai. 1955 m. Laižuvos septynmetėje mokėsi 155 mokiniai.
1957 m. prie mokyklos įkurtas bandymų sklypas. Mokiniams ir darbuotojams vieno aukšto mokykloje darėsi ankšta, todėl visi svajojo apie naują mokyklą. Jaunieji technikai iš stiklo sukūrė mokyklos maketą, ją piešė pradinukai. 1962 m. prie mokyklos pristatytas priestatas ir antrasis aukštas. 1963 m. dirbo 12 mokytojų, buvo 200 mokinių. Išaugusiai mokyklos bendruomenei trūko sporto salės, kabinetų, reikėjo naujo pastato. 1986 m. rugsėjo 1 d. mokykla persikėlė į naują dviaukštį, erdvų pastatą. Mokėsi 145 mokiniai, dirbo 14 mokytojų. 1997 m. įsteigtas mokyklos istorijos muziejus.
Paulius Kulikauskas

Paulius Kulikauskas (1964 m. Vilniuje) – Lietuvos architektas, urbanistas, diplomatas.

Biografija

1986 m. baigė Vilniaus dailės institutą, vadovaujamas prof. Vytauto Čekanausko. Dirbo Miestų statybos projektavimo institute architektu Vytauto Čekanausko grupėje, Lietuvos architektų sąjungoje konsultantu, Vilniaus savivaldybėje Lazdynų architektu, Lietuvos statybos ir urbanistikos ministro Algimanto Nasvyčio patarėju. 1996–1997 – Lietuvos užsienio reikalų ministro patarėjas. 1997–1998 – Lietuvos Europos reikalų viceministras, atsakingas už strateginį privatizavimą, Lietuvos nacionalinės UNESCO komisijos pirmininko pavaduotojas.
1991–1996 ir 1998–2010 m. gyveno ir dirbo Danijoje. 1998–2004 – Danijos miestų atnaujinimo kompanijos tarptautinių projektų skyriaus vadovas Kopenhagoje. 2004–2010 – Europos Sąjungos URBACT programos vadovaujantis ekspertas. 2006–2010 – Tarptautinės miestų plėtros instituto (I2UD) Kembridže, Masačusetse vyresnysis mokslinis bendradarbis. Tarptautinio transdisciplininių studijų centro (CIRET) Paryžiuje narys.
2009 – Europos Komisijos EuropeAid projektų identifikavimo grupės vadovas, 2010 – 7-osios Europos Sąjungos mokslo ir technologijų programos ekspertas vertintojas efektyvios miestų energetikos srityje.
Dirbo Pasaulio Banko, Europos rekonstrukcijos ir plėtros banko, USAID ir kt. organizacijų projektuose Šri Lankoje, Kroatijoje, Bulgarijoje, Rumunijoje, Azerbaidžane, Pietų Sudane, Pietų Afrikoje, Brazilijoje, ir kt. šalyse.
Nuo 2011 m. dirba Jungtinių Tautų Organizacijos sekretoriate, reguliariosios techninio bendradarbiavimo programos (RPTC) tarpregioniniu patarėju UN-Habitat  (JT gyvenviečių programos) būstinėje Nairobyje, Kenijoje. Nuo 2015 gruodžio 10 vadovauja UN-Habitat padaliniui Europai ir Europos institucijoms Briuselyje, Ženevoje, ir Madride.

Įvertinimas

2000 m. apdovanotas Šveicarijos Nacionalinio mokslo fondo transdisciplinarumo prizo diplomu už miestų atnaujinimo procesų analizę.
1996 m. apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu.
Kauno susirėmimas

Kauno susirėmimas – didžiausio masto ir plačiausio visuomenės atgarsio susilaukęs susirėmimas tarp lietuvių ir lenkų tikinčiųjų 1926 m. rugsėjo 26 d. Kauno Švč. Trejybės bažnyčioje, kurio metu suimti 9 asmenys ir 4 sunkiai sužeisti.

Istorija

1926 m. rugsėjo 26 d. Kauno lenkai suplanavo surengti iškilmingą jubiliejinę procesiją, buvo numatyta, kad ji prasidės Švč. Trejybės bažnyčioje. Toliau einant per miesto centrinę dalį planuota aplankyti Kauno arkikatedrą baziliką, Šv. Kryžiaus (karmelitų) ir Jėzuitų bažnyčias. Procesijos metu choras, pritariant orkestrui, turėjo giedoti giesmes lenkų kalba. Procesijos dieną dienraštyje „Rytas“ išspausdintas straipsnis, kuriame teigta, esą lenkai ketina surengti tautinę demonstraciją, prisidengdami religine procesija, tai paskatino lietuvius sutrukdyti šią procesiją.
Apie konfliktą „Lietuvos žiniose“ buvo rašoma: „1926 m. rugsėjo 26 d. 2 val. po pietų prieš prasidedant procesijai bažnyčioje kilo triukšmas. Esą lenkai jau buvo pasiėmę bažnytines vėliavas, bet lietuviai jas atėmė. Lenkai bandė atsiimti. Ginčui išspręsti pas Švč. Trejybės bažnyčios kleboną pasiųsta 6 asmenų delegacija. Lenkai užpuolė iš bažnyčios einančią delegaciją, daužė ją lazdomis. Konfliktas įgavo didelį mastą ir procesijos saugumą užtikrinti turėjusiems policininkams netgi teko kviestis pastiprinimą. Minia šventoriuje pradėjo šaudyti iš revolverių, atsakant į tai buvo atsišaudoma pro bažnyčios langus. Policija suėmė 9 asmenis, 4 įvykių dalyviai sunkiai sužeisti.“
Smurtinis konfliktas Švč. Trejybės bažnyčioje sukėlė karštus ginčus tiek lietuvių, tiek Lietuvos lenkų spaudoje. „Rytas“ minėtą procesiją interpretavo kaip lenkų žygį, siekiant vėl „užkariauti“ Bažnyčią Lietuvoje. Esą žmonių pasipiktinimą sukėlė tai, kad tada, kai lenkų ir lietuvių santykiai buvo įtempti, Vilniaus krašte uždarinėtos lietuviškos mokyklos, imta rengti demonstratyvų tautinį „žygį“. Teigta, jog patriotiškai nusiteikę žmonės, ypač jaunimas, neapsikentė ir norėjo sutrukdyti lenkų tautinei eisenai, nes manė, kad rengiama religinė procesija yra tik priedanga. Kaip rodo Kauno arkivyskupijos kurijos atliktas tyrimas, visi apklausti lenkakalbiai liudininkai tvirtino, esą jokios tautiškos demonstracijos nenorėta daryti, sumanyta rengti tik jubiliejinę procesiją, kurios tikslas buvo tik tikybinis.
„Dzień Kowieński“ teigimu, 1926 m. rugsėjo 26 d. incidentas Švč. Trejybės bažnyčioje – ne stichiška, instinktyvi nepasitenkinimo išraiška bažnyčioje susirinkusios lietuvių minios, bet iš anksto apgalvota akcija, turinti tikslą sutrukdyti lenkų procesiją. Esą minėta akcija iš anksto suplanuota tam tikros organizuotos grupės. Lenkų spauda pernelyg sureikšmino šį incidentą, suteikė jam kone gerai organizuoto antilenkiško „pogromo“ etiketę.
Keturvalakių valsčius

Keturvalakių valsčius buvo pietvakarių Lietuvoje, į rytus nuo Bartninkų. Centras – Keturvalakiai.
Šiuo metu valsčiaus teritorijoje yra Keturvalakių seniūnija.
Pareiga (Argentina)

Pareiga – Argentinos lietuvių laikraštis, ėjęs 1933–1938 m.

Istorija

Leido Lietuvių darbininkų savišalpos-kultūros draugija, Argentinos lietuvių darbininkų prieškarinė sąjunga. Spausdintas rotatoriumi.
Redaktoriai: T. Adamonis, S. Talaitis, A. Tamošiūnas.
Balys Vitkus

Biografija

1916 m. baigė gimnaziją Petrapilyje, 1916–1917 m. studijavo Maskvos žemės ūkio akademijoje, 1922–1925 Breslau universitete, kur gavo agronomo diplomą.
1921–1922 mokslo metais mokytojavo Utenos „Saulės” progimnazijoje. Nuo 1925 m. dirbo Žemės ūkio akademijoje Dotnuvoje įvairiose pareigose, dėstė bendrąją ir specialiąją gyvulininkystę. Buvo suorganizavęs mokomąjį ir tiriamąjį paukštininkystės ūkį. 1944 m. pasitraukė į Austriją, 1948 – į JAV.
B. Vitkus yra parašęs Žemės ūkio vadovo III ir IV t. skyrius apie stambiuosius raguočius ir avis ir ožkas, apie gyvulių veisimą (1931, 1936). Paskelbė straipsnių gyvulininkystės bei paukštininkystės klausimais „Žemės ūkyje” ir ŽŪA metraštyje, „Kosmose”, „Litauens Tierzucht” (1933), Lietuviškojoje ir Lietuvių enciklopedijose.

Kita veikla

Daugelį metų buvo Vilniui vaduoti sąjungos Centro komiteto nariu, Lietuvos agronomų sąjungos valdybos nariu, 1938–1939 m. Lietuvos galvijų augintojų ir kontrolės ratelių sąjungos valdybos, nuo 1912 m. Ateitininkų sąjungos narys. Laikinojoje Lietuvos vyriausybėje 1941 m. buvo žemės ūkio ministru. Nuo 1955 m. – Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto narys.
Islandijos futbolo varžybos 1942 m.

„Auksinės“ rungtynės

Papildomos rungtynės: Valur Reykjavik – Fram Reykjavik 0-0 ir 1-0
Ruojos savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Talsų rajono dalies.
FK Trajal Kruševac

Istorija

Klubo ištakos siekia 1933 m.
Kleščelės žydų kapinės

Kleščelės žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Kleszczelach) – žydų kapinės, įkurtos XIX a. Kleščelės mieste. Kapinių plotas 0,3 ha. Kapinėse išlikę apie 250 antkapių su užrašais hebrajų kalba.
Karosinis ežeras

Karosinis ežeras – ežeras, kurio žuvų bendrijoje vyraujanti žuvų rūšis yra paprastasis karosas.
Tai seklūs ir labai seklūs (0,5-3,0 m gylio) ežerai, eutrofiniai ar hipertrofiniai. Vandens skaidrumas mažesnis nei 1,0-1,5 m, kartais - tik 0,3-0,5 m.
Būdinga ryški aukštųjų helofitų juosta. Limneidų zonos gali nebūti.
Žiemomis deguonies kiekis vandenyje gali sumažėti iki 0,3-0,5 mg/l. Po dusimo žiemą hidrobiontų (tiek žuvų, tiek kitų) kiekis labai sumažėja. Tokiuose ežeruose gyvena tik žuvys, atsparios deguonies stygiui - paprastieji karosai, lynai, ešeriai, kuojos. Išgyvena įžuvinti sidabriniai karosai. Po dusimo vyraujančia žuvų rūšimi dažnai tampa saulažuvė.
Tokių ežerų plotas paprastai siekia nuo 0,5-1,0 ha iki keliasdešimties hektarų, nors yra keletas ežerų, didesnių kaip 50 ha - Giedrys, Kemešys, Petriošiškis.
Napoleon Hill

Vaikystė ir jaunystė

Hilas gimė skurdžioje šeimoje. Jo motina (Sarah Sylvania Blair) mirė, kai Hilui buvo vos 10 metų. Jo tėvas James Monroe Hill, vedė po dvejų metų antrąkart. Būdamas 13 metų Napoleonas ėmė dirbti vietiniame laikraštyje, rašė straipsnius. Gaunamas pajamas investavo į savo teisinį išsilavinimą.

Profesinė veikla

1908 duodamo interviu metu pramonės magnatas Endriu Karnegis pasiūlė Hilui apklausti turtingiausius kontinento žmones (500 self - made milijonierių), publikuoti straipsnių ciklą ir išvesti universalią sėkmės formulę, tam pašvenčiant ne mažiau kaip 20 metų.
Buvo apklausti tokie asmenys kaip Tomas Edisonas, Aleksandras Grehemas Belas, Džordžas Eastmanas, Henris Fordas, Elmeris Geitsas, Džonas Rokfeleris, Čarlis M. Švabas, F. V. VulVortas, Wiljamas Vrigli Jr., Džonas Vanamaker, Wiljamas Dženingsas Bryanas, Teodoras Ruzveltas, Wiljamas H. Taftas, Vudru Vilsonas bei Dženingsas Randolfas. Projektas užtruko daugiau kaip 20 metų. Napoleonas Hilas tuo metu užsiėmė pačia įvairiausia veikla, taip užsidirbdamas pragyvenimui.
Per visą savo gyvenimą Hilas išbandė daug profesijų. Baigęs verslo koledžo pirmą kursą, 5 metus dirbo stenografistu ir buhalteriu, vadybininku, vadovavo stambiame medžio apdirbimo kombinatui, steigė medienos apdirbimo, prekybos konditerija (saldainiais) verslą, dirbo automobilių pardavimo agentu; kompanijos generalinio direktoriaus konsultantu, JAV Prezidento patarėju; teisininku, reklamos agentu ir vadybininku, agentūros vadovu; dėstytoju verslo koledže, žurnalo redaktoriumi, paskaitininku, laisvai samdomu lektoriumi, fondo vadovu.

Kūryba ir publicistika

1928 Hilas publikavo savo tiriamosios žurnalistikos rezultatus knygoje The Law of Success Vėliau vedė autorinius Sėkmės formulės kursus, juos išleido kaip savarankiškų studijų programą, taip pat parašė straipsnių seriją Mental Dynamite. Visa tai iki 1942.
1919–1920 Hill buvo žurnalo The Golden Rule redaktorius bei leidėjas. 1930 publikavo The Ladder to Success. 1933–1936 Hilas dirbo JAV prezidento Franklino Ruzvelto patarėju.
1937 pasirodė žymiausias Hilo veikalas Galvok ir būk turtingas (Think and Grow Rich). Jis spausdinamas ir iki šiol. 2004 buvo parduota daugiau kaip 7 mln. egzempliorių vien tik JAV.
1939 pasirodė knyga How to Sell Your Way through Life bei 1953 How to Raise Your Own Salary.
1952–1962 Hilas dirbo su W. Clement Stone įmonėje Combined Insurance Co. of America. Kaip dalį šio bendradarbiavimo rezultatų 1960 buvo publikuota Success Through a Positive Mental Attitude.
1970 pasirodė knyga You Can Work Your Own Miracles.
Taipėjus

Istorija

Seniau kraštas buvo žinomas Taipėjaus baseino pavadinimu, čia gyventa ketagalanų, vienos iš Taivano aborigenų genties. 1709 m. vietovėje pradėjo kurdintis naujakuriai, daugiausia haniai, atvykę iš žemyninės Kinijos Fudziano provincijos.
Taipėjus įkurtas ankstyvajame XVIII a., valdant Čingų dinastijai ir XIX a. tapo svarbiu prekybos jūra centru. Čingų dinastija apie 1886 m. Taipėjų paskelbė Taivano provincijos sostine, kai šis buvo atskirtas nuo Fudziano provincijos.
1895 m. Šimonoseki sutarties, pasirašytos po Pirmojo Kinijos-Japonijos karo, sąlygomis Taivanas atiteko Japonijos imperijai ir tapo jos kolonija. Taipėjus buvo administruojamas kaip Taihoku provincija. Šiuo laikotarpiu Japonija vykdė intensyvią Taivano modernizaciją, buvo pastatyta daug Taipėjaus miesto orientyrų, kultūros institucijų.
1947 m. KMT vyriausybė, vadovaujama Čiang Kai-ši, paskelbė įvedanti karo padėtį visoje Taivano saloje. Tai pasibaigė 2-28 incidentu, kuris prasidėjo Taipėjuje, o vėliau išplito ir po kitas Taivano vietoves. Po dvejų metų, 1949 m. gruodžio 7 d., Čiang Kai-ši ir Guomindanas buvo komunistų priversti sprukti iš žemyninės Kinijos dėl įsiplieskusio Kinijos pilietinio karo. Pabėgėliai paskelbė Taipėjų toliau tebegyvuojančios Kinijos Respublikos laikinąją sostine, o oficialią sostinę laikė Nandzingą (Nankiną), nors miestą jau valdė komunistai.

Geografija

Taipėjus išsidėstęs Taipėjaus baseine, šiaurės Taivane. Pietuose miestą supa Sindiano, o vakaruose – Tamsujaus upės. Kraštovaizdis daugiausia lygus, šiaurėje supamas Cisingo kalnų, iškylančių iki 1120 m aukščio. Kita aukštikalnė šiaurėje yra Datuno kalnas, iškylantis į 1092 m aukštį virš jūros lygio. Šiauriniai Beitou ir Šilino rajonai šiaurėje ribojasi su Kilungo upe ir Jangmingšano nacionaliniu parku.
Į pietryčius nuo miesto plyti Songšano kalvos ir Čingšujaus tarpeklis, juosiantis vešlius miškus.
Ekrano aktorių gildijos apdovanojimas

Ekrano aktorių gildijos apdovanojimas arba Kino aktorių gildijos apdovanojimas (angl. Screen Actors Guild Award, SAG Award) – apdovanojimas, teikiamas Kino aktorių gildijos (Screen Actors Guild, SAG), už išskirtinius vaidybos sugebėjimus. Apdovanojimas – tai nuoga moters, rankose laikančios komedijos ir tragedijos kaukes, statulėlė, vadinama Aktoriumi (The Actor). Iš grynos bronzos išlieta statulėlė yra 40 cm aukščio ir sveria virš 5 kg. Apdovanojimus tiekia Amerikos vaizduojamųjų menų liejykla (American Fine Arts Foundry), įsikūrusi Burbanko mieste, Kalifornijoje.
Tai vieni svarbiausių apdovanojimų Holivude nuo 1995 m. Kandidatus apdovanojimo nominacijai skiria 4200 atsitiktine tvarka išrinktų gildijos narių (2007 m. duomenimis, viso buvo 120 000 narių), turinčių teisę balsuoti už laureatus. Pastaruosius keletą metų apdovanojimų ceremonija JAV buvo transliuojama TNT kabelinės televizijos kanalu, bet dabar rodoma ir TBS kanalu.
Pirmieji Kino aktorių gildijos apdovanojimai buvo surengti 1995 m. vasario 25 d. kino studijos „Universal Studios“ 12-oje scenoje. Antroji apdovanojimų ceremonija buvo surengta Civic Auditorium arenoje Santa Monikoje, tuo tarpu vėlesnės buvo rengiamos Shrine parodų centre Los Andžele. Pirmasis apdovanojimas buvo įteiktas Bobui Houpui.
Jonavos miškų urėdija

Jonavos miškų urėdija − viena iš 42 miškų urėdijų Lietuvoje, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. Bendras visų nuosavybės formų miškų plotas − 36 941 ha. Valstybinės reikšmės miškai − 20 969 ha.
Jonavos miškų urėdijoje sudaryti ir įgyvendinami miškų pritaikymo visuomeniniams poreikiams planai. Tobulinant kelių, privažiavimų ir pažintinių takų tinklą miškuose gyventojams sudaromos geresnės sąlygos pailsėti, atgauti jėgas ir naudotis miško gėrybėmis.
Administracijos adresas: Miško g. 1, LT-55110, Jonava.

Istorija

1959 m. sausio 1 d. įsteigtas Jonavos miškų ūkis (JMŪ), direktorius – Julius Danusevičius (g. 1931 m.). Steigimo iniciatorius – Lietuvos TSR miškų ūkio ir miško pramonės ministras Povilas Matulionis (1860–1932). Apjungtos Kauno, Kaišiadorių, Širvintų, Kėdainių ir Ukmergės rajonų miško pramonės įmonės. Pradžioje įsteigtos 4 girininkijos. 1961 m. – dar 4: Dumsių (girininkas A. Vincevičius), Santakos (gir. A. Mazuronis), Ąžuolynės (gir. A. Mikalauskas) ir Girelės (gir. P. Zimblys).
1959 m. pradėta statyti JMŪ gyvenvietė (baigta 1977 m.), dab. J. Basanavičiaus gatvės (buv. Spalio revoliucijos g.) pabaigoje, Laukagalių kaimo ribose pastatyti namai Nr. 60-74, iš viso 64 butai (dabartinė numeracija). Šiuo metu Jonavos miškų urėdijos gyvenvietė yra viena iš Jonavos miesto dalių.
Nuo 1971 m. JMŪ direktorius – R. Jusaitis. Vėliau pastatyta gamybinė bazė, remonto dirbtuvės, geležinkelio atšaka Liepių kaime. 1980 m. – naujas miškų ūkio administracijos pastatas.
Nuo 1990 m. JMŪ direktorius – V. Daukševičius.
1991−2002 m. urėdija atkūrė miškus buvusiuose tarybinės armijos poligonuose Dumsių ir Užusalių girininkijose, išplėtė medienos perdirbimo veiklą.
Elektrėnų Energija

Istorija

LRK Energija klubas įkurtas 1977 m.  Elektrėnų mieste, kuris pamažu tapo Lietuvos ledo ritulio sostine.
Nuo 2004 m. LRK „Energija“ dalyvauja Latvijos atvirajame ledo ritulio čempionate (Latvijos ledo ritulio lygoje). Taip pat žaidžia IIHF „Continental Cup“.
Nuo 2005 m. Lietuvos ledo ritulio federacijos vykdomojo komiteto sprendimu LRK „Energija“ pripažinta bazine Lietuvos ledo ritulio rinktinės komanda. Net 90% Lietuvos ledo rinktinės žaidėjų – kilę iš  Elektrėnų ar žaidę LRK „Energija“. Klubo sistemoje ruošiami ir šalies jaunių bei jaunimo rinktinių žaidėjai. 
LRK „Energija“ savo ledo karjeras pradėjo ir NHL žvaigždės Dainius Zubrus ir Darius Kasparaitis, Anglijos "Premier" lygoje (EPIHL) žaidžiantys Egidijus Bauba ir Mindaugas Kieras. 
Nuo 2018 m. iš pusiau profesionalaus klubo Elektrėnų Energija tapo mėgėjų klubu.
Frensistaunas

Istorija

Nors žmonių pėdsakai aptinkami maždaug prieš 80.000 metų, tačiau rašytiniai įrodymai yra kur kas jaunesni. Ndebele gentys perėjo teritoriją 1820-aisiais link jų kelio į Bulavają, atnešdami savo kultūrą į šiaurrytinės Botsvanos Kalanga sritį. Manoma, kad Nyangabgwe buvo artimiausias kaimas Frensistaunui, kuris buvo lankomas europiečių. Čia lankėsi Robertas Moffatas kartu su aukso ieškotoju Karlu Mauchu. Pastarasis rado aukso 1876 m. ties Tati upe.
Dabartinis miestas buvo įsteigtas 1897 m. Jis buvo pavadintas Danielio Francio garbei, kuris buvo Anglijos žvalgytojas ir valdė miesto žemes nuo 1869 m.
Iš pradžių mieste buvo tik viena gatvė, einanti į rytus paraleliai geležinkeliui. Šioje gatvėje buvo kelios kompanijos, tarp jų viešbutis ir trys bankai. Miestas buvo padalintas į juodaodžių ir baltaodžių zonas.
Nuo 1966 m. nepriklausomybės paskelbimo miestas buvo sujungtas.

Demografija

Bakalanga genties, kuri yra antra pagal dydį tautinė grupė Botsvanoje, žmonės tradiciškai gyvena centre miesto ir aplink supančioje teritorijoje. Pastaruoju metu mieste padaugėjo nelegalių imigrantų iš kaimyninės Zimbabvės.

Infrastruktūra

Miestas yra pagrindinis transporto centras. Geležinkelio linija jungia miestą su Hararės miestu Zimbabvėje. Ta pati linija veda į sostinę Gaboroną. Miestas taip pat turi vietinį oro uostą su dviem pakilimo takeliais, įsikūrusį 2 km nuo miesto. 2003 m. miestas turėjo 29.223 keleivių pralaidumą.
Vitalijus Lukošaitis

Biografija

Jis gimė prie Laptevų jūros, kur 1941 m. buvo ištremta vos dvylikos metų Vitalijaus motina Danutė Lukošaitytė. Į Lietuvą su mama grįžo šešerių, 1961-1968 m. mokėsi Vilniaus M.K.Čiurlionio meno mokykloje. Baigęs dirbo Bubių aštuonmetėje mokykloje mokytoju ir kūrė, daugiausiai religine tema. Studijavo Šiaulių pedagoginiame institute. 1983 m. baigė Lietuvos dailės institutą.
Baigęs mokslus gyveno Klaipėdoje, bet vasaras praleisdavo Kurtuvėnuose. Čia sukurti beveik visi kūriniai. 
Tragiškai žuvo Klaipėdoje neaiškiomis aplinkybėmis su pusantrų metų dukrele Aiste ir 8 metų sūnumi Izidoriumi. 2010 m. draugai jo atminimui surengė parodą Kurtuvėnuose.
Turkmenabatas

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1886 m. kaip Čardžujus. 1924–1927 m. vadinosi Leninskas, po to vėl Čardžujus, nuo 1940 m. Čardžou. 1991 m. pavadintas Turkmenabatu.

Pavadinimo kilmė

Persų kalba چهارجوی (Čardžuj) reiškia „Keturios srovės, upės“.
RMI

RMI (angl. remote method invocation) – standartų sistema koordinuotam Java kalba parašytų programų darbui Internete. Ši sistema yra labai „nušlifuota“, nes ji buvo jau Java 1.1 versijoje. Sistemos architektūra daug kur paprastesnė nei CORBA ar RMI/IIOP. Pagrindinis sistemos trūkumas – stipri orientacija į Java programavimo kalbą ir specifinis komunikacijos protokolas. Dėl šių ypatybių RMI palaiko mažiau įvairių kalbų nei CORBA ar net RMI/IIOP.
Kai kada santrumpa „RMI“ naudojama tiek RMI, tiek RMI-IIOP protokolams įvardinti, senesnę versiją vadinant RMI/JRMP.
Lakrimatoriai

Lakrimatoriai (angl. lachrymators, lachrymatory agents) – cheminiai junginiai, kurie dirgina akių ragenos nervus ir sukelia ašarojimą, skausmą, kartais net laikiną aklumą.
Lakrimatoriai susidaro kai kuriuose augaluose. Pvz., pažeistuose svogūno audiniuose specialūs fermentai skaldo aliiną ir susidaro lakrimatorius propantialio S oksidas (propanthial S-oxide). Tokie lakrimatoriai yra augalų apsaugos priemonė.
Kai kuriose laboratorinėse ar pramoninėse cheminėse reakcijose susidaro junginiai, turintys lakrimatorių savybių, kurios yra nepageidautinos. Tokių medžiagų pavyzdžiai yra benzilchloridas, sulfinilchloridas ir acetanhidridas.
Kai kurie cheminiai junginiai gaminami tam, kad būtų naudojami kaip lakrimatoriai. Jie naudojami kaip nemirtinasis cheminis ginklas. Tokie lakrimatoriai vadinami ašarinėmis dujomis. Pvz., nonivamidas, bromacetonas, fenacilo bromidas, ksililo bromidas. Dalis ašarinio veikimo cheminių agentų vadinami dviraidėmis santrumpomis – CS dujos, OC aerozolis, CR (dibenzoksazepinas), CN (chloracetofenonas).
Lakrimatorių molekulės dažnai turi struktūrinį elementą Z=C-C-X, kur Z žymi anglies ar deguonies, o X – bromo ar chloro atomą.

Poveikis

Lakrimatoriai veikia dirgindami akių, nosies, burnos ir kvėpavimo takų gleivines. Dirginimas sukelia ašarojimą, čiaudėjimą, kosėjimą, apsunkintą kvėpavimą, skausmą akyse, kartais – laikiną aklumą.
Vienas spėjamų lakrimatorių receptorių yra TRPA1 jonų kanalas, kurio yra trišakio nervo galūnėlėse akyse, nosyje, burnos gleivinėse.