google/wiki40b huggingface dataset:
Šilalės Aukuro akmuo

Apibūdinimas

Dubenėtas akmuo pilkšvai rusvas, stambiai grūdėtas, 1,28 m skersmens, 86–90 cm aukščio. Apatinė dalis stambiai apskaldyta, nelygi, netašyta. Viršuje, 40–50 cm aukštyje šonai šiurkščiai aptašyti suteikiant akmeniui apskritą formą. Viršutinė plokštuma apskrita, nežymiai žemėjanti link pakraščių, 110 cm skersmens. Ties jos viduriu yra 10–11 cm gylio dubuo plokščiu dugnu ir nuožulniomis sienelėmis, kurio skersmuo viršuje – 32 cm, ties dugnu – 28 cm.
Teritorijos plotas – 0,00012 ha.
Į pietvakarius stūkso penktasis pagal dydį Lietuvoje akmuo – Šilalės Didysis kūlis.

Istorija

Akmuo stūkso kalvelėje, kurioje XX a. pr. dar augo senas ąžuolynas. Kalvelę supo pelkė, per kurią link kaimo vedė kūlgrinda. Prieš Antrąjį pasaulinį karą šioje vietovėje jaunimas rengdavo gegužines.
1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu, 2003 m. įrašytas į kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąrašą, 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.

Tyrimai

Akmenį 1960 m. aptiko Ignas Jablonskis. 1966 m. žvalgė Vytautas Daugudis, 1990 m. – Vykintas Vaitkevičius, 2001, 2006 m. – Julius Kanarskas, 2003 m. – Linas Tamulynas (Kultūros paveldo centras). 1970 m. tyrinėjo Vytautas Urbanavičius (Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas).
Nustatyta, kad akmuo stovėjo pagonių šventykloje, ant akmenų pastovo, šalia židinio, šiaurinėje jo pusėje, pasviręs į jį žemesniąja pusę. Židinys buvo įrengtas 1,5 m skersmens ir 0,7 m gylio duobėje, kurios dugno pakraštys buvęs apjuostas 10–15 cm dydžio akmenų vainikėlio, o nuolaidūs šlaitai grįsti didesniais akmenimis. Iš židinyje rastų anglių nustatyta, kad ugnis kūrenta ne vieną kartą. Ilgesnį laiką degintas beržas, ąžuolas. Be to, rasta pušies žievių, kadagių anglių, susilydžiusio gintaro bei sakų. Vėliau šventvietė dėl tam tikrų priežasčių buvo apleista. Vėl ją atgaivinus, židinys nebuvo nuolat kurstomas, ugnis kūrenta tik tam tikromis progomis. Tuo metu į židinį pateko ir molinių puodo šukių, datuojamų XV–XVII a. Šventyklą naikinant, akmuo buvęs įverstas į šalia iškastą duobę.
Datuojamas I tūkstantmečiu – XVII a.
Irano kalnynas

Irano kalnynas (pers. فلات ایران) − didžiausias plotu (apie 2,7 mln. km²) Azijos pietvakarių kalnynas. Didesnioji dalis stūkso Irane, o mažesnioji − Irako, Afganistano, Pakistano ir Turkmėnijos teritorijose.
Irano kalnynas tęsiasi į rytus, Centrinės Azijos link. Jame plokščiakalniai kaitaliojasi su kalnagūbriais. Irano kalnyno šiaurės rytuose dunkso aukštas Hindukušo kalnagūbris (aukščiausias taškas − Tirič Miras, 7699 m). Irano kalnyne vyrauja pusdykumės. Šiaurės rytuose ir rytuose driekiasi dvi dykumos: Dešte Keviras ir Dešte Lutas. Jos užima beveik visus vidinių Irano kalnynų rajonų šiaurės rytus ir rytus. Dykumos mažai apgyvendintos. Irano kalnyne, kur vėsiau ir daugiau drėgmės, iki šiol gilias tradicijas išlaikė klajoklinė gyvulininkystė.
Irano kalnyno šiaurėje yra Elburso kalnai (aukščiausias taškas − Demavendas, 5610 m). Nuo Kaspijos jūros, juos skiria Pietų Kaspijos žemuma. Šiaurės Rytuose − Turkmėnijos−Chorasano kalnai, rytuose − Rytų Irano kalnai. Pietvakariuose ir pietuose yra Zagro ir Pietų Irano kalnai, kurie skiria vidinius rajonus nuo Mesopotamijos žemumos.

Civilizacijos gyvenusios kalnyne

Seniausia civilizacija Irano kalnyne buvo Elamo, kuri klestėjo III−II tūkstantmetyje pr. m. e. Svarbiausias miestas buvo Sūzai. Vėliau įsigalėjo Džirofto civilizacija centriniame Irane. Irano kalnyno civilizacija apsiribojo palyginti nedidele teritorija kalnyno pietvakarinėje dalyje, kur egzistavo Elamo valstybė. Tuo pat metu įvairios iranėnų gentys II tūkstantmetyje pr. m. e. apsigyveno Irano kalnyne. Jos apgyvendino tinkamiausias žmonėms sritis, kurios dažnai buvo atskirtos sunkiai įveikiamų kalnų ir pasižymėjo skirtingomis gyvenimo sąlygomis. Taip formavosi skirtingi Senovės Persijos regionai, įvairios iranėnų tautos bei kalbos.
Ulrichas Hozijus

Ulrichas Hozijus (vok. Ulrich Hosius, apie 1455 m. Pforcheimas prie Karlsrujės – 1535 m. gegužės mėn. Vilnius) – Lietuvos statybininkas.

Biografija

1504 m. iš Krokuvos atvyko į Lietuvą. Gyveno Kaune, vėliau Vilniuje. 1524–1535 m. Vilniaus pilininkas ir pinigų kalyklos vyr. specialistas, 1528–1535 m. ir Vilniaus vėliavininkas. Žygimanto Senojo karališkųjų statybų prižiūrėtojas: nuo 1513 m. vykdė Žemutinės pilies, nuo 1515 m. – didžiųjų karališkųjų malūnų statybos darbų priežiūrą. 1532–1534 m. vadovavo tilto per Nerį statybai. Jam vadovaujant pradėta Vilniaus Šv. Teresės bažnyčia, 1535 m. pradėta Švč. Trejybės prieglaudą Vilniuje (dabar Dominikonų g. 14). 1570 m. baigė sūnus Janas. Tiesė pirmąjį Vilniaus vandentiekį.
Gediminas Mačiulaitis

Biografija

1981 m. baigė Kauno 19-ąją profesinę technikos mokyklą, kranininkas. UAB „Saegeverk und palletenfertigung Paul Maag“ technikos direktorius.
Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. 
Dievogalos I seniūnaitijos seniūnaitis, Medienos perdirbėjų asociacijos tarybos narys. Žmona Livija, vaikai Asta, Gintarė.
Varkalės

Aplinkinės gyvenvietės

ŽIEŽMARIAI – 15 km
Pakertai – 10 kmNemaitonys – 3 km
STAKLIŠKĖS – 13 km
Aleksandras Kučiūnas

Aleksandras Kučiūnas (1914 m. balandžio 15 d. Suvalkuose, Lenkija) – pianistas, dirigentas ir pedagogas.

Biografija

Mokydamasis Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje, mokėsi skambinti ir pianinu, nuo 1929 m. jau akompanuodavo solistams ir chorui. 1932 m. baigęs gimnaziją, įstojo į Kauno konservatoriją, kur studijavo fortepijoną pas prof. V. Ružinskj. Tuo pat metu studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete.
Nuo 1933 m. pradėjo dirbti koncertmeisteriu Valstybės teatre, su solistais koncertavo daugelyje Lietuvos miestų ir miestelių. Parašė monografiją apie garsų vokiečių kompozitorių Richardą Vagnerį (1939 m.) – tai buvo pirmas toks didelis darbas lietuvių kalba.
1940 m. išvyko į Vokietiją ir pradėjo dirbti Dresdeno miesto teatre korepetitoriumi, o vėliau – dirigentu. Dirigavo operas ir operetes. Kartu gilino dirigavimo ir fortepijono žinias pas Dresdeno profesorius K. Stieglerį ir Schautoss-Boniną.
Po Antrojo pasaulinio karo apsigyveno Tūbingene. Kaip koncertmeisteris su solistais koncertavo daugelyje Vokietijos miestų. Vladas Baltrušaitis su lietuvių tremtinių menininkais 1947 m. vasario 25 d. Detmolde pastatė Džoakino Rosini operą „Sevilijos kirpėjas“, o Augsburge – Leo Delibes baletą „Coppelia“. Operą ir baletą dirigavo A. Kučiūnas. Šie veikalai buvo parodyti ir Hanau lietuvių stovykloje.
1949 m. atvyko į Los Andželą (JAV) ir kurį laiką dirbo Lietuvių mokslo studijų institute. Buvo subūręs Dainininkų klubo chorą, vėliau pavadintą Stasio Šimkaus vardu. Choras (30 dalyvių) pastatė Nikolajaus Gogolio komediją „Piršlybos“, išmoko ištraukų iš Džiuzepės Verdi operos „Traviata“ ir kitų kūrinių.
1950 m. apsigyveno Čikagoje, aktyviai įsijungė į amerikiečių ir lietuvių muzikinį gyvenimą – dirigavo simfoniniam orkestrui, akompanavo solistams, propagavo ir lietuvišką muziką. 1957 – 1959 m. dirigavo Čikagos Vyčių vyrų choro statomoms operoms: Dž. Verdi „Rigoletto“ ir Šarlio Gouno „Faustas“. 1957–1958 m. buvo Cosmopolitain School of Music dėstytojas. Nuo 1960 m. kurį laiką dirbo dirigento asistentu Čikagos Lyric operoje. 1966–1970 m. vedė operos klasę Washington State University, vargonininkavo Rochesteryje, NY.
Bet daugiausia nuveikė 1956–1977 m. būdamas Čikagos Lietuvių operos dirigentu ir meno vadovu – dirigavo 14 operų premjerų ir 52 spektaklius. Be daugelio užsienio klasikų operų, dirigavo ir tris lietuvių kompozitorių operas: Jurgio Karnavičiaus „Gražiną“, Juliaus Gaidelio „Daną“ ir Valterio Banaičio „Jūratę ir Kastytį“ (1972 m. įrašyta į plokštelę). 1965 m. birželio 13 d. Čikagoje atliktas Dž. Verdi „Requiem“ ir B. Markaičio „Vilniaus varpai“ – dalyvavo Vyčių choras, Tėviškės parapijos choras, Alice Stephens merginų vokalinis ansamblis, solistai ir orkestras, dirigavo A. Kučiūnas.
Dirigentas parašė straipsnių apie šiuolaikinę muziką, apybraižų ir atsiminimų apie kompozitorius, buvo žurnalo „Muzikos žinios“ bendradarbis. Iki šiol gyvena Čikagoje.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Chose Klemente Pasas

Istorija

Gyvenvietė ėmė kurtis 1869 m., pradėjus plėtoti apylinkėse gyvulininkystę ir žemės ūkį. 1913 m. geležinkelio stotis, o vėliau ir gyvenvietė pavadinta Argentinos žurnalisto, politiko, diplomato Chosė Kamilo (vietomis rašoma – Klementės) Paso garbei.
Nuo 1994 m. – partido centras (lig tol priklausė Cheneral Sarmjento partidui).
Stadio Euganeo

Istorija

2005–2006 m. Serie A sezone Stadio Euganeo stadioną laikinai savo namų varžyboms naudojo ASD Treviso 2009 klubas. Stadione yra žaidusi Italijos vyrų futbolo rinktinė.
Be futbolo, 2008 m. lapkričio 8 d. vyko regbio varžybos tarp Italijos ir Australijos rinktinių. Rungtynes svečiai laimėjo rezultatu 20–30. Jų pasižiūrėti atėjo 30 000 žiūrovų.
Taip pat vyko ir tokių atlikėjų ar grupių kaip Metallica, R.E.M., Bon Jovi, Slipknot, Vasco Rossi, Ligabue, Claudio Baglioni, Renato Zero ir George Michael muzikos renginiai.
Petras Bielskis

Biografija

1953–1955 m. už antisovietinę veiklą kalintas Komijos lageriuose. Grįžęs į Lietuvą 1957–1960 m. studijavo Vilniaus universitete, 1963–1969 m. Lietuvos konservatorijoje, 1977–1983 m. Lunačiarskio teatro meno instituto aspirantūroje Maskvoje. 1983 m. menotyros kandidatas, daktaras
1956–1961 m. Šiaulių dramos teatro aktorius. 1970–1980 m. Lietuvos TV režisierius. 1975 m. prie Menininkų rūmų Vilniuje įkūrė Novelės teatrą, iki 1985 m. jame režisavo. Nuo 1980 m. Klaipėdos universiteto (iki 1991 m. Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetas) dėstytojas, nuo 1991 m. Teatro pedagogikos katedros vedėjas; nuo 1986 m. docentas, 2000 m. Balio Sruogos , 2001 m. vyskupo Motiejaus Valančiaus premijų laureatas, nuo 2010 m. profesorius. 2008 m. Šilalės raj. Garbės pilietis.
2009 m. išrinktas pilietiškiausiu klaipėdiečiu. 2014 m. suteiktas Kultūros magistro titulas. 2015 m. vasario 27 d. apdovanotas Lietuvos Kultūros ministerijos aukščiausiu garbės ženklu „Nešk savo šviesą ir tikėk“.2017 m. Laukuvos Garbės pilietis.
Parašė novelių, pjesių. 
Šeima: žmona Stasė (g. 1939 m.); dukros: Eglė (g. 1964 m.), vertėja, redaktorė; Dalia (g. 1972 m.), poetė, Zigmo Gėlės literatūrinės premijos laureatė.
Kvarcinis smėlis

Kvarcinis smėlis – smėlis, kuriame yra > 90 % kvarco.
Lietuvoje kvarcinio smėlio yra vendo, kambro, devono, paleogeno, neogeno, kvartero sistemose. Devono kvarcinis smėlis yra viršutinio aukšto Šventosios svitoje (pvz., Anykščių, Ukmergės raj.); kvarcinio smėlio sluoksnių storis 1–5 m. Smėlis pilkšvas ir baltas. Jame vyrauja 0,1–0,4 mm skersmens grūdeliai (vid. 85 %), kvarco yra iki 98 %).
Anykščių apylinkėse yra neogeno kvarcinio smėlio. Jis slūgo po kvartero nuogulomis ten, kur neogeno periodo mioceno ir plioceno laikotarpiais vandens tekmės, ardžiusios vid. devono Upninkų ir viršutinio devono Šventosios svitų smėlingas uolienas, gausiai prinešė kvarco grūdelių ir juos suklostė. Anykščių telkinio klodo storis 1,0–13,8 m. (vid. 4,6–7,2 m); kvartero dangos storis 1,6–13,3 m (vid. 4,2–8,4 m.). Smėlis baltas ir šviesiai pilkas, smulkiagrūdis (82 % sudaro 0,1–0,5 mm skersmens grūdeliai). Kvarcas sudaro 90–99, vid, 97,9 %. Anykščių telkinio balansiniai ištekliai 9,1 mln. t (1985 m.), sodrinamas flotacijos būdu Anykščių statybinių medžiagų kombinato „Kvarco“ ceche, tiekiamas stiklo fabrikams ir kt. įmonėms, kurios iš jo gamina langų, baldų ir techn. stiklą, stiklo tarą, kineskopų stiklą, įvairius indus.
Neogeno dar yra ir kitur (Musnininkų, Vilniaus, Turgelių, Druskininkų gręžiniai), tačiau palyginti giliai. Kvartero sistemoje stiklo pramonei tinkamiausias yra senojo aliuvo kilmės. Iki 1983 m. jis buvo kasamas Žemosios Veržės telkinyje ir naudojamas daugiausia stiklo tarai gaminti. Tai vidutingrūdis ir smulkiagrūdis smėlis, kuriame 0,05–0,3 mm skersmens grūdeliai sudaro vidutiniškai 72 %.
Okeanijos lengvosios atletikos asociacija

Okeanijos lengvosios atletikos asociacija (OAA) – Okeanijos šalių lengvosios atletikos asociacija, rengianti kontinento čempionatus ir prižiūrinti regiono nacionalinių lengvosios atletikos federacijų darbą. Organizacijos būstinė įkurta Australijoje. Nuo 1990 m. asociacija rengia Okeanijos lengvosios atletikos čempionatą.
Chevrolet

Istorija

Chevrolet kompaniją įkūrė Louis Chevrolet (Luji Ševrolė) ir William C. Durant (Viljamas K. Diuranas). Louis Chevrolet buvo lenktynininkas, gimęs 1878 metų Gruodžio 25 diena La Chaux-de-Fonds mieste Šveicarijoje. William Durant buvo General Motors įkurėjas, kuris buvo priverstas palikti GM 1910 metais, jis norėjo panaudoti Louis Chevrolet dizainą ir atstatyti savo reputaciją automobilių pramonėje. Kaip Buick Motor Company galva, prieš įkuriant GM, Durant pasamdė Chevrolet, kad lenktyniautų su Buick automobiliais.
1911 metų lapkričio 3 diena Chevrolet įžengė į automobilių rinka kaip Ford Model T konkurentas. Po metų buvo pristatytas „Classic Six“. Classic Six buvo 5-vietų sedanas su 299 in3 (4,9 l) 6-cilindrų varikliu galinčiu pasiekti 104 km/h (65 mph) greitį.
1916 metais Chevrolet buvo pakankamai pelninga, kad leistų Durant’ui nupirkti daugybę GM akcijų. Kai sandėris buvo baigtas 1917 metais, Durant’as tapo General Motors prezidentu, o Chevrolet tapo GM dukterine įmone.
Šakių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Istorija

Andrius Gelgaudas Šakaičiuose (buvęs kaimas dabartinių Šakių vietoje) 1689 m. pastatė medinę koplyčią. Joje kas trečią sekmadienį Gelgaudiškio klebonas laikydavo pamaldas. Gelgaudiškio savininkė Antonija Valdšteinaitė-Sapiegienė 1719 m. bažnyčiai paskyrė valaką žemės, 3000 auksinų ir po 100 auksinų kasmet. Kunigaikštis Mykolas Čartoriskis sunykusios koplyčios vietoje pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Gelgaudiškio filija. 1801 m. įkurta parapija, 1802 m. – parapinė mokykla. Bažnyčia 1823 m. parapijiečių atnaujinta.
Šakių vikaras Matas Čarneckis (1825–1899 m.), apkaltintas sukilėlių rėmimu, 1863 m. areštuotas ir 20 mėn. kalintas. Kurį laiką kunigu tarnavo Antanas Radušis. Po 1910 m. įsikūrė Šakių krikščionių darbininkų draugija, 1913 m. – Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Kunigas Juozas Šalčius (1900–1988) 1930 m. suorganizavo Zanavykijos katalikiško jaunimo kongresą.
Kunigo Br. Vaišnoro rūpesčiu pagal architekto Vytauto Landsbergio-Žemkalnio projektą 1934–1940 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. 1944 m. sudegė senoji medinė bažnyčia, susprogdintas mūrinės bažnyčios bokštas. Pamaldos laikytos mūrinėje klebonijoje. 1947 m. atstatytas gerokai žemesnis bokštas, suremontuotas bažnyčios vidus. 1973 m. pastatyti 5 nauji altoriai, lubos išpuoštos gipsatūra.

Architektūra

Bažnyčia turi modernistinio renesanso bruožų, stačiakampio plano, vienabokštė. Vidus 3 navų, vidurinioji aukštesnė. Šventoriaus tvora metalinė. Jame palaidotas kunigas Saliamonas Samuolis (1915–1987), (Šakiuose nuo 1967 m.), tremtinys.
Kalvarijos savivaldybė

Administracija

Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Kalvarijos savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Kalvarijos savivaldybės administracija.

Ekonomika

Visoje Kalvarijos savivaldybėje 2004 m. pagaminta 0,1% Lietuvos pramonės produkcijos. Vyrauja maisto (pienas, miltai, duonos ir pyrago gaminių), medienos apdirbimo pramonė.
Ūkio svarbiausia šaka – žemės ūkis, žemės ūkio naudmenos užima 73,4% savivaldybės teritorijos, iš jų 82,7% – ariamoji žemė, 16,3%-pievos ir natūralios ganyklos, 1,0% – sodai ir uogynai. Ūkio vidutinis dydis 10 ha. Savivaldybės teritorijoje 2004 m. išauginta po 0,8% Lietuvos javų, cukrinių runkelių ir bulvių, pagaminta 0,8% Lietuvos gyvulininkystės produkcijos (1,0% pieno).
Per Kalvarijos savivaldybės teritoriją eina automobilių magistralė Via Baltica, geležinkelis Kazlų Rūda-Šeštokai. 1991–2006 m. veikė Lietuvos ir Lenkijos pasienio Kalvarijos (Budzisko) punktas.

Infrastruktūra

2005 m. buvo ligoninė, 3 ambulatorinės gydymo įstaigos, 7 medicinos punktai, pensionas, vaikų laikinosios globos namai, dvi vidurinės, suaugusiųjų vidurinė, 5 pagrindinės, muzikos mokyklos, vaikų lopšelis-darželis, dvi ikimokyklinio ugdymo įstaigos, 5 bažnyčios, 14 kultūros centrų, 13 bibliotekų, Turizmo ir verslo informacijos, sporto, globos ir užimtumo centrai, Kalvarijos krašto etnografijos ir V. Svitojaus kaimo kapelos „Gegužio žiedai“ muziejai. 3 poilsiavietės – Kalvarijos pakraštyje, prie Jurgežerių (veikia vaikų vasaros poilsio stovykla Gintaras) ir Orijos ežerų.
Albinas Rimka

Biografija

Baigė Lankeliškių pradžios mokyklą. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą buvo išvykęs į Olandiją, Vokietiją, Frankfurte prie Maino studijavo ekonomiką. 1921–1923 m. studijavo Frankfurto prie Maino visuomenės ir prekybos mokslų akademijoje pas žymų vokiečių statistiką Georgą Majerį.
1908–1911 m. laikraščio „Lietuvos ūkininkas“ redakcijos darbuotojas. 1911 m. emigravo į JAV, ten iki 1917 m. redagavo laikraščius „Jaunoji Lietuva“, „Ateitis“. Po Spalio revoliucijos gyveno Voroneže (Rusija). 1918 m. grįžo į Lietuvą, žemės ūkio reformos komisijos narys. 1919 m. – dienraščio „Lietuva“ redaktorius, vėliau Spaudos ir propagandos biuro direktorius, Žemės ūkio ministerijos Statistikos skyriaus viršininkas. 1920 m. žurnalo „Varpas“ redaktorius.
Lietuvos demokratų partijos, Lietuvos socialistų liaudininkų, Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų, Lietuvos valstiečių sąjungos ir Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, daugelio partijos dokumentų rengėjas.
1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. gegužės 25 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos bloką. Vienas Žemės reformos rengėjų. Išvykdamas studijuoti Seimo nario mandato atsisakė.  1923 m. Pirmojo Seimo atstovas.
1923–1926 m. dirbo akademinį darbą, Lietuvos universiteto statistikos, ekonominės politikos ir visuomeninės ūkio istorijos docentas. 1926 m. birželio 15 d. – gruodžio 17 d. Mykolo Sleževičiaus XIII Ministrų kabinete – finansų ministras. 1927–1928 m. Centrinio statistikos biuro direktorius. 1928–1939 m. Lietuvos banko Statistikos ir ekonomikos skyriaus vedėjas. Kartu redagavo žurnalus 1924 m. – „Lietuvos ūkis“, 1935–1940 m. – „Ekonomika“, bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuvos žinios“, „Tautos ūkis“ ir kt.
1930 m. Vytauto Didžiojo universiteto profesorius, 1939 m. – ekonomikos daktaras. Nuo 1940 m. – Vilniaus universiteto profesorius, 1940–1941 m. Ekonomikos fakulteto dekanas. 1941 m. išrinktas Lietuvos mokslų akademijos tikruoju nariu.
Lietuvos ekonomistų draugijos narys, nuo 1939 m. pirmininkas. 1931 m. gavęs honorarą už vieną iš savo knygų, pasistatė sodybą Vingytės kaime prie Rokų, kurioje vasarodavo. Čia lankydavosi rašytojai Balys Sruoga, Kazys Boruta su šeimomis, kunigas Mykolas Krupavičius, ekonomistai Vladas Jurgutis, Juozas Pajaujis-Javis ir kiti intelektualai, vykdavo šachmatų turnyrai. Parašė keliolika veikalų ekonomikos ir politikos klausimais.
FK Vëllazërimi 77

Istorija

Klubo ištakos siekia 1977 m.
Mauna Kėja

Augmenija

Rytinį kalno šlaitą 450–1600 metrų aukštyje dengia drėgnieji tropikų miškai, o žemiau driekiasi dirbamos žemės plotai (iki 1990 metų daugiausiai tai buvo cukranendrių plantacijos, o vėliau – eukaliptai ir ganyklos). Aukščiau 1600 m juostos kadaise vešėjo endeminiai koa akacijų (Acacia koa) ir mamanės (Sophora chrysophylla, pupinių šeimos krūmai ir medžiai) miškai, tačiau juos beveik visiškai išstūmė ganyklos.
Uždegimo ritė

Konstrukcija

Antrinėje apvijoje yra maždaug 15 000–30 000 vijų, pagamintų iš plono varinio laido (0,07 mm skersmens), o pirminėje (laido storis apie 0,72 mm) – 60–150 kartų mažiau negu antrinėje apvijoje. Pirminės apvijos išvadai prijungti prie karbiuratoriaus dangtelio gnybtų P ir BK. Antrinės apvijos išvadai – prie gnybto P ir prie žalvarinio stovelio, kuris sujungtas su aukštos įtampos laidu.
Šerdis su ritėmis įstatyta į porcelianinio izoliatoriaus ir kaskolitinio dangtelio įdubas, virš ričių įtaisytas žiedinis magneto laidas, sudarytas iš dviejų elektrotechninių lakštų. Jis stiprina magnetinį srautą.
Ritės pirminė apvija nuosekliai sujungta su papildoma varža, vadinama variatoriumi. Ji reikalinga mažesniam įtampos kritimui antrinėje apvijoje varikliui dirbant dideliais sūkiais ir lengvesniam variklio paleidimui. Variatoriaus išvadai sujungti su gnybtais, esančiais ant karbolitinio dangtelio.
Nadas Rastenis

Biografija

1911 m. emigravo į JAV. 1924 m. baigė teisės studijas Bostono universitete, vertėsi advokatūra.
Buvo aktyvus lietuvių visuomeninio gyvenimo dalyvis, vaidino ir dainavo Miko Petrausko operetėse. Nuo 1917 m. skelbė eilėraščius lietuvių spaudoje.
Angliškai pradėjo eiliuoti 1922 m. Už pacifistinę poemą anglų kalba War’s Curse (Karo prakeikimas, 1941 m.) išrinktas tarptautinio poetų sambūrio (United Poets Laureate International) nariu. 1969 m. paskelbtas Marilando valstijos poetu laureatu. Vienas pirmųjų lietuvių poezijos į anglų k. vertėjų.
1941 m. išleido romaną „Karo prakeikimas“. Iš pradžių ši knyga didesnio įvertinimo nesusilaukė, bet 1966 m. už romaną autoriui buvo įteiktas laurų vainikas, o 1967 m. N. Rastenis buvo pristatytas Nobelio Taikos premijai gauti. Nominantų buvo daug, Nadas tos premijos negavo, tačiau jis vienintelis iš rajono į ją pretendavo.
Maisiejūnų pilkapiai

Pilkapynas

Pilkapynas yra 250 m į šiaurės vakarus nuo pirmojo Maisiejūnų piliakalnio. 1953 m. jį žvalgė Lietuvos istorijos institutas, 1971 m. tyrė Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejaus archeologai (vadovė Eugenija Butėnienė). Ištirti 5 pilkapiai. Per 1986–1989 m. tyrinėjimus (vadovas Eugenijus Butėnas) ištirti 22 pilkapiai, patikrintos spėjamų pilkapių vietos. Iš viso žinomi 43 pilkapiai, jie gana arti vienas nuo kito.
Rasti 22 kapai, devyniolikoje jų mirusieji palaidoti nedeginti, trijuose – sudeginti. Radiniai: ietigaliai, kirviai, skydas, peiliai, papuošalai, keramika, datuojami V a. – VI a. ir XI a. – XII a. Juos saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Visų pilkapių pagrindas apjuostas akmenų vainiku. Mirusieji laidoti aukštielninki. Akmenys dengė visą kapo duobę. Pilkapiai priskirtini vadinamiesiems akmeniniams pilkapiams, jie skirami jotvingiams. Maisiejūnų piliakalniai ir pilkapiai – vienas geriausiai išlikusių Nemuno vidurupio archeologinių paminklų kompleksų.
Otavos Senators

Istorija

Otavos „Senators“ (1883-1934)
1883 m. susikūrė komanda pavadinimu Otavos „Senators“, kurie 1917 m. pradėjo žaisti NHL lygoje. Tačiau dėl finansinių sunkumų XX a. viduryje buvo priversta parduoti savo geriausius žaidėjus. 1934 m. nebepajėgdama konkuruoti su JAV komandomis komanda persikėlė į JAV ir tapo Sent Luiso „Eagles“.
Otavos „Senators“ (1990-)
8-ajame dešimtmetyje nekilnojamojo turto agentas Bruce Firestone sumanė nusipirkti vietą NHL lygoje ir įkurti naują komandą Otavos „Senators“ pavadinimu. Jis taip pat sugalvojo pastatyti areną ir viešbutį, taip užtikrindamas pelną jeigu gautų komandai vietą lygoje.
1990 m. gruodžio mėn. NHL lygos vadovybė nusprendė suteikti dvi vietas komandoms. Į jas pateko Otavos „Senators“ ir Tampos Bėjaus „Lightning“.
Gaižiūnai

Istorija

Pagal 1939 m. spalio 10 d. Lietuvos–SSRS sutartį lapkričio mėn. viduryje Gaižiūnuose įsikūrė Raudonoji armija.
1940 m. birželio 13 d., dar iki ultimatumo Lietuvai, ties Gaižiūnais buvo išmesti 7 desantininkai (NKVD diversantai), faktiškai pirmieji sovietų okupantai.
Kolkata

Istorija

1690 m. miestą įkūrė Rytų Indijos kompanija, 1833–1912 m. buvo Britų Indijos kolonijos administracinis centras (kai sostinė perkelta į Delį). 1864 m. spalio 5 d. ciklonas nusiaubė Kolkatą, paskandindamas apie 300 laivų ir 80 000 žmonių.