google/wiki40b huggingface dataset:
Verkianti moteris

Verkianti moteris arba isp. La Llorona, kartais vadinama moteris baltais rūbais - ispanų folkloro vaiduoklis. Mirusi moteris verkia dėl savo mirusių vaikų, kuriuos nuskandino keršydama neištikimam vyrui. Jos pasirodymas pranešdavo apie artėjančią mirtį. Ji pasirodydavo netoli vandens telkinių, šaltinių ir upių. Apie vaiduoklį egzistuoja populiarus pasakojimai Meksikoje ir JAV bei kitur Amerikoje, paplitę tarp lotynų amerikiečių.

Pasakojimas

Egzistuoja įvairių versijų apie La Llorona (verkiančią moterį), todėl čia pateikiama populiariausia versija. Marija (La Llorona) buvo labai graži moteris, kuri ištekėjo už patikusio vyro. Po vestuvių jie susilaukė dviejų vaikų mergaitės ir vėliau berniuko. Marijos vyras pradėjo dirbti užmiestyje. Jis atvažiuodavo aplankyti vaikų, tačiau nelankydavo savo žmonos, į kurią nekreipė dėmesio. Kartą kai vyras grįžo jis atsivežė kitą moterį. Vyras pasakė vaikams, kad ketina vesti kitą moterį. Kai Marija tai sužinojo jai aptemo protas, dėl nepaaiškinamos priežasties ji labai supyko ant vaikų. Ji nusivedė vaikus prie upės, kur juos nuskandino. Vėliau supratusi ką padarė pradėjo verkti ir iš sielvarto nusižudė. Kitą rytą vyras iš kaimo papasakojo, kad rado Marijos lavoną ant upės kranto. Kaimiečiai ją palaidojo. Tačiau vidurnaktį jie girdėdavo verkiančią moterį dėl savo vaikų. Vėliau sužinojo, kad tai Marijos vaiduoklis, kurį jie pradėjo vadinti „La Lorona“ („verkianti moteris“).
Pagal kitą versiją ji ieško savo vaikų.
Marija ištekėjo už turtingo vyro, nors tai buvo nepriimta tuo metu šalyje. Pora susilaukė 2 berniukų ir mergaitės. Tačiau vyras paliko Marija dėl kitos moters. Apimta nevilties moteris nuskandino savo vaikus ir pati nusižudė nusiskandindama. Kai jos dvasia pasiekė Dangaus vartus, Dievas paklausė: „Kur tavo vaikai?“, Marija atsakė: „Aš nežinau, mano viešpatie“. Tada Dievas tarė: „Tu niekada neįeisi pro šiuos vartus be savo vaikų“. Nuo tada Marija klajoja po Žemė ieškodama savo vaikų palei Amerikos upių ir šaltinių krantus.
Gaurės pagrindinė mokykla

Istorija

Iš 1648–1649 m. bažnyčios vizitacijos dokumentų žinoma, kad netoli šventoriaus pastatyta mokykla, kurioje mokėsi penki vaikai. 1853 m. mokyklą lankė 11 mokinių. Nuo 1912 m. mokykla Gaurėje veikė nuolat.
1959 m. Gaurės vidurinė mokykla išleido pirmąją abiturientų laidą. 2001 m. mokykla išleido paskutinę XXXIX-ąją abiturientų laidą ir reorganizuota į pagrindinę mokyklą su skyriumi Eičių kaime. 2002 m. vasario 15 d. duris atvėrė mokyklos istorijos muziejus.
Jaunųjų žurnalistų būrelis leidžia mokyklinį laikraštį „Smalsutis. Po 8.15“.
Serpentariumas

Serpentãriumas (nuo žodžio lot. serpens (kilm. serpentis), 'gyvatė') – speciali patalpa nuodingoms gyvatėms laikyti, kur iš jų imami nuodai medicininiams preparatams ir vaistams gaminti. Tai gali būti ir atviras lankymui zoologijos sodas ar parkas (ar jo skyrius), kuris specializuojasi roplių ir gyvačių laikyme.
Daremas (Šiaurės Karolina)

Istorija

Teritorijoje pirmieji apsigyveno Šiaurės Amerikos indėnai. Jie įkūrė Adshusheer gyvenvietę, pro kurią ėjo Didysis indėnų prekybos maršrutas. Vėliau čia įsikurdino britų kolonistai, kurie įkūrė plantacijas ir atsigabeno vergų iš Afrikos. Teritorijoje gyventa ir laisvųjų afroamerikiečių, kurie kovėsi JAV nepriklausomybės kare.
XIX a. viduryje per miestą buvo nutiestas geležinkelis, nors iš pradžių daugelis gyventojų nesutiko, manydami, kad tai pakenks jų gyvulininkystės verslui. Po pilietinio karo gyvenvietė pradėjo sparčiai augti dėka klestinčios tabako pramonės, kurios plėtojimu užsiėmė pramonininkas Vašingtonas Diukas (Washington Duke). 1869 m. gyvenvietei suteiktas miestelio statusas. Jis pavadintas dr. Bartleto Daremo (Bartlet Durham), kuris parūpino žemę geležinkelio stoties statybai, garbei.
Miestui belobstant iš tabako pramonės, XX a. imta plėtoti ir kitas ūkio šakas, kaip kad elektros energijos gamybą ir tekstilę. Džeimsas Biukananas Diukas (James Buchanan Duke), norėdamas pagerbti tėvo, V. Diuko, atminimą, 1924 m. įsteigė labdaros fondą Trejybės koledžui paremti. Vėliau koledžas pakeitė pavadinimą į Diuko universitetą. Amžiaus viduryje Daremo apdirbamosios pramonės sėkmė ėmė smukti.
Umberto I

Biografija

Umberto I gimė Turine. Jo tėvas buvo pirmasis Italijos karalius Viktoras Emanuelis II, motina – Austrijos Adelaidė. Dalyvavo ir pasižymėjo 1859 m. ir 1866 m. karuose su Austrija. Po tėvo mirties 1878 m. Umberto I perėmė Italijos karaliaus sostą. 1881 m. O. Bismarko įtakotas, įtraukė Italiją į Trilypė Sąjungą. Stiprino šalies kariuomenę, pradėjo kurti Italijos imperiją. XIX a. devintame dešimtmetyje prie Italijos prijungė Eritrėją ir dalį Somalio. 1896 m. pralaimėjo 1895 m. pradėtą pirmąjį Italijos karą su Etiopija. Dėl socialinių Italijos problemų (valstiečių skurdo pietų Italijoje, ginkluoto susidorojimo su darbininkų judėjimu), šalyje išaugus įtampai, padidėjus emigracijai, ėmė aktyviai veikti socialistai ir anarchistai. Karalius buvo ypač nemėgiamas šalies anarchistų. Šios grupės atstovas Gaetano Bresci, keršydamas už 1898 m. susidorojimą su Milane įvykusių riaušių dalyviais, jį nužudė. Karalius buvo palaidotas Romos panteone, jo vardu pavadinta daug šalies įstaigų, pastatų, gatvių.

Šeima

Nuo 1868 metų buvo vedęs savo pusseserę Margaritą Savojietę. Sutuoktiniai turėjo vienintelį sūnų − būsimąjį karalių Viktorą Emanuelį III (1869−1947).
Sutartis dėl Konstitucijos Europai

Europos Konstitucija – dokumentas, nustatantis pagrindinius Europos Sąjungos įstatymus. Pirmoji ES Konstitucija pakeis jau esančias sutartis ir bus sudaryta taip, kad atitiktų išsiplėtusios Europos iššūkius. Europos Konstitucija nepakeičia esamų nacionalinių konstitucijų.

Europos Konstitucijos istorija

2001 m. Belgijos mieste Lakene 15 tuometinių ES valstybių narių ir vyriausybių vadovai nusprendė sušaukti Europos Konventą, kuriam būtų pavesta parengti tekstą, pakeisiantį egzistuojančias Europos sutartis. Europos Konventas, pirmininkaujamas Valéry Giscard d'Estaing, darbą pradėjo 2002 m. vasario 28 d. Konventą sudarė 105 nariai. Šie nariai atstovavo valstybių narių ir valstybių kandidačių vyriausybes, šių valstybių nacionalinius parlamentus, Europos Parlamentą ir Komisiją. Konvento darbe taip pat dalyvavo 13 stebėtojų, atstovaujančių Regionų, Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetus, Europos socialinius partnerius ir Europos Ombudsmeną.
Visos Konvento sesijos vyko viešai, o visi oficialūs dokumentai buvo skelbiami, visų pirma internete. Po 16 mėnesių darbo 2003 m. birželį–liepą Konventas bendru susitarimu patvirtino Sutarties dėl Europos Konstitucijos projektą (Europos Konstituciją). Lietuva į Konvento darbą įsitraukė kaip šalis kandidatė pačiame derybų dėl narystės ES įkarštyje, o baigė – kaip stojanti į ES valstybė. Remiant bei pristatant Lietuvos pozicijas Konvente didžiausias dėmesys buvo skiriamas pagrindiniams elementams, lėmusiems ES projekto sėkmę – valstybių narių lygybės, demokratinio atstovavimo, Bendrijos metodo bei ES institucinės architektūros principams. Šis projektas buvo pateiktas Tarpvyriausybinei Konferencijai, sudarytai tada esančių ir būsimų valstybių narių vyriausybių atstovų. Valstybių ir vyriausybių vadovai galutinį susitarimą pasiekė 2004 m. birželio 18 d. 2004 m. spalio 29 d. Romoje buvo pasirašyta Europos Konstitucija.
Angolos futbolo taurė

Angolos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Angoloje. Antrasis pagal svarbą turnyras šalyje po Girabola pirmenybių.
Sibiro haskis

Sibiro haskis – arktinė kinkomųjų šunų veislė, laikoma viena seniausių šunų veislių. Sibiro haskiai dažnai painiojami su Aliaskos malamutais.

Čiukčiai

Šių šunų protėviai – šunys, kuriuos veisdavo čiukčiai, jie gerai prisitaikę prie atšiaurių klimatinių sąlygų. Savo laiku pusiau klajokliams čiukčiams prisireikė šuns, kuris galėtų plečiant medžioklės teritorijas greitai judėti dideliais atstumais ir tempti krovinius iš medžioklės vietų į nuolatines gyvenvietes. Kadangi šie šunys nėra dideli, į kinkinius buvo kinkoma po 15-17 šunų.
Čiukčiai šunis laikė savo namuose, dėl to šios veislės šunys išvesti neagresyvūs žmonėms ir mėgstantys žaisti su vaikais.

Persikėlimas į JAV

XX a. pradžioje, kai SSRS buvo sudarytas šiaurės šunų veislių registras, Sibiro haskiai į jį nepapuolė, nes buvo per maži, kad būtų efektyviai naudojami krovinių pervežimui. Šis ir kai kurie organizaciniai sprendimai lėmė tai, kad jau XX a. penktajame dešimtmetyje Sibiro haskių veislė SSRS faktiškai nebeegzistavo ir ištirpo vietinių skalikų populiacijoje. Veislė išliko tik JAV, nes čia čiukčių kinkomieji šunys buvo atvežti dalyvavimui kasmet nuo 1908 m. rengiamose lenktynėse iš Ankoridžo į Nomą.

Bendra išvaizda

Vidutinio dydžio šunys, šiauriniuose kraštuose naudojami rogėms vilkti. Kūnas proporcingas, vidutinio ūgio. Šie šunys stiprūs, ištvermingi, judrūs, neramūs. Patinai labai raumeningi, tačiau palyginti lengvi. Bėgioja greitai, lengvai ir gracingai.
Kailis tankus. Ausys stačios. Tai viena iš nedaugelio veislių, kurios šunys gali turėti mėlynas, tamsiai ir šviesiai rudas arba nevienodos spalvos akis.
Recitacija

Recitacija (lotynų kalba: recitatio – skaitymas balsu) – lyrikos bei prozos kūrinių interpretavimas, jo atvaizdavimas, perteikimas kalbos ir vaizdinių priemonių, citatų pagalba. Tikslas – „įgarsinti“ literatūros kūrinį. Tai gali solistas (skaitovas) arba jų grupė, artistas ar šiaip mėgėjas.
Itin svarbi kvėpavimo, balso valdymo, tarties technika. Svarbi tinkama laikysena, intonacija, sugebėjimas tinkamai perteikti teksto emocijas bei mintis taip, kad jos pasiektų klausytoją jam suprantamai ir tiksliai išreikštų autoriaus intenciją.
Recitacija taip pat gali būti suprantama kaip paties autoriaus kūrinio skaitymas paskaita.

Recitacijos religijoje

Daugkartiniai afirmacijų pakartojimai.
Dopzatelis

Žymūs žmonės

Dvare gimė Gerhard Feyerabend (1898–1965), generolas leitenantas.
Liūtas (žvaigždynas)

Zodiako ženklas

5-asis Zodiako ženklas.
General Motors Motorama

General Motors Motorama – automobilių paroda, 1949–1961 m. organizuota bendrovės „General Motors“. Parodos tikslas buvo sužadinti lankytojų apetitą ir pakelti automobilių pardavimus, pristatant įvairius, iki tol nematytus automobilių koncepcinius ir halo modelius.
Idėja – surengti parodą – 1931 m. kilo tuometiniam „GM“ generaliniui direktoriui Alfred P. Sloan. Parodos gyvavimo laikotarpiu joje apsilankė apie 10,5 mln. lankytojų.

Istorija

Po Antrojo pasaulinio karo, 1949 m. sausio mėn., paroda pirmą kartą buvo surengta Waldorf Astoria viešbutyje, Niujorke. Tuomet ji vadinosi Transportation Unlimited Autorama. Ją aplankė beveik 600 000 žmonių. Buvo pristatyti septyni Cadillac automobiliai, kaip kad Series 61 kupė ir Series 62 sedano modeliai.
1950-ųjų parodos metu buvo pristatytas Cadillac Debutante kobrioletas, nudažytas leopardo odos spalvomis. 1952 m. Cadillac atšventė 50-asias gamybos metines, ta proga buvo pristatytas Cadillac Eldorado kobrioletas.
Apie 1953 m. parodai išplitus po visą šalį, ji tapo žinoma kaip „Motorama“. Viso tais metais parodą aplankė per 1,4 mln. lankytojų, atidarymo dieną Niujorke – apie 45 000. Buvo pristatyti Buick Wildcat, Pontiac La Parisienne, Oldsmobile Starfire, Chevrolet Corvette, Cadillac Orleans ir Le Mans koncepciniai automobiliai. 1954 m. parodą aplankė apie 1,9 mln. lankytojų, buvo pristatyti šie modeliai: Oldsmobile F88 ir Cutlass, Buick Wildcat II, Chevrolet Nomad universalas, General Motors Firebird XP-21 ir Pontiac Bonneville Special, Cadillac El Camino, Cadillac La Espada ir Cadillac Park Avenue. Visi buvo pagaminti iš stiklaplastiko.
1956 m. apsilankė per 2,2 mln. lankytojų, tarp pristatytų automobilių buvo Buick Centurion.
Škotiškoji partija

Pagrindinis tęsinys 4. Žxd4

Po 4. Žxd4 juodieji turi tris pagrindinius tęsinius.

4...Rc5

4...Rc5 yra populiariausias atsakymas škotiškojoje partijoje po 4. Žxd4. Baltieji gali tęsti 5. Žxc6, 5. Re3 arba 5. Žb3. Po 5. Žxc6 beveik visada žaidimas tęsiasi 5...Vf6 (gresia matas su 6...Vxf2) 6. Vd2 dc 7. Žc3. Po 5. Re3 žaidimas paprastai tęsiamas 5...Vf6 6. c3 Žge7 7. Rc4 0-0 8. 0-0 Rb6. Po 5. Žb3 dažniausias tęsinys yra 5...Rb6 6. a4 a6 7. Žc3. Kitas planas – žaisti 6. Žc3, o vėliau – Rd3, Ve2 ir h4 bei daryti ilgąją rokiruotę. Pats populiariausas ėjimas iš paminėtųjų yra 5. Re3.

4...Žf6

Po 4...Žf6 baltieji turi rinktis tarp 5. Žxc6 ir 5. Žc3 (pervedančio į keturių žirgų debiutą). Po 5. Žc3 populiariausias ir logiškiausias tęsinys yra 5...Rb4 6. Žxc6 bc 7. Rd3 d5 8. ed cd 9. 0-0 0-0 10. Rg5 c6. Po 5.Žxc6 dažnai žaidžiama 5...bc 6. e5 Ve7 7. Ve2 Žd5 8. c4.

4...Vh4!?

Šteinico 4...Vh4!? beveik forsuotai laimi pėstininką, bet praradę pėstininką baltieji kaip kompensaciją gauna išsivystymą ir stiprią ataką, pvz., 5. Žc3 Rb4 6. Re2 Vxe4 7. Žb5 Rxc3+ 8. bc Kd8 9. 0-0, ir juodųjų laimėtas pėstininkas nėra toks svarbus kaip atsilikimas vystant figūras ir prasta karaliaus padėtis.

Škotiškasis gambitas 4. Rc4

Vietoje 4. Žxd4 baltieji dviem būdais gali sužaisti gambitą – 4. Rc4 (škotiškasis gambitas) ir 4. c3 (Geringo gambitas). Škotiškajame gambite 4. Rc4 juodieji gali tęsti pervesdami partiją į dviejų žirgų gynybą su 4...Žf6 arba žaisti originalų tęsinį su 4...Rc5 5.c3. Dabar 5...Žf6 perveda į saugų itališkosios partijos variantą. Juodieji gali priimti gambitą žaidžiant 5...dc, bet tada baltieji gauna didelį pranašumą išsivystyme, todėl priėmimas yra pavojingesnis. Po priėmimo galimas tęsinys yra 6. Žxc3 (Jevgenijus Svešnikovas mėgo 6. Rxf7+ Kxf7 7. Vd5+ ir vėliau 8. Vxc5) 6...d6 7.Bg5 7...Žge7 8. 0-0 0-0 9. Žd5.

Geringo gambitas

Geringo gambitas (pavadintas Karlo Teodoro Geringo vardu) 4. c3 yra panašus į centrinį gambitą. Juodieji gali atmesti gambitą žaisdami 4...d5, vadinamą Kapablankos variantu. Šį pavadinimą gavo todėl, kad centriniame gambite (1. e4 e5 2. d4 ed 3. c3) ėjimas 3...d5 yra vadinamas Kapablankos gynyba. Kitos galimybės atmetimui yra 4...Žf6, 4...Žge7 ir 4...d3.
Jei juodieji priima gambitą žaisdami 4...dc, baltieji gali pereiti į šiaurės gambitą tęsiant 5. Rc4 cb 6. Rxb2. Žaidimas paprastai tęsiamas ėjimais 6...d6 7.0-0 Re6 8. Rxe6 fe 9. Vb3 Vd7 arba 7. Vb3 Vd7 8. Rc3 Žh6. Pagrindinė alternatya ėjimui 6...d6 yra 6...Rb4+. Po šio ėjimo pagrindinis tęsinys yra 7. Žc3 Žf6 8. Vc2 d6 9. 0-0-0. Juodieji kartais atmeta antrojo pėstininko auką ir vietoje 5...cb žaidžia 5...d6, kuris sukelia komplikacijas, pvz., 6. Žxc3 Žf6 7.Vb3 Vd7 8.Žg5 Že5. Kartais baltieji nebando pervesti į šiaurės gambitą ir tiesiog nukerta pėstininką ėjimu 5. Žxc3. Geringo gambitas nėra populiarus tarp didmeistrių, bet jį mėgsta megėjai ir klubų žaidėjai.
Čorumas

Istorija

Senovėje Čorumas buvo Hetitų imperijos dalis. Netoli nuo miesto yra buvusios hetitų sostinės Hatušos griuvėsiai.
Le Manas

Istorija

Miestą mini Ptolemėjus. Romėnai miestą vadino Civitas Cenomanorum.

Žymūs žmonės

Le Mane gimė 2007–2012 m. Prancūzijos ministras pirmininkas François Fillon.

Sportas

Miestą atstovauja Le Mans UC72 futbolo klubas ir krepšinio komanda Le Mans Sarthe Basket.
Pasaulio moterų tinklinio čempionatas

Pasaulio moterų tinklinio čempionatas – geriausių pasaulio moterų tinklinio nacionalinių komandų varžybos, kurias rengia tarptautinė tinklinio federacija.
Rūdiškių valsčius

Rūdiškių valsčius buvo pietryčių Lietuvoje. Centras – Rūdiškės.
Pole pozicija

Pole pozicija (angl. pole position) – automobilių sporto terminas. Juo vadinama pirmoji starto vieta, kurią kvalifikacijoje (arba pagal paskutinių lenktynių rezultatus) iškovoja automobiliai ar lenktynininkai.

Pole pozicijos nustatymas

Skirtingose automobilių sporto šakose pole pozicija nustatoma skirtingai.

Moto GP

Motociklų lenktynėse kova dėl pole pozicijos vyksta vienos valandos sesijoje, kurioje visi lenktynininkai gali nuvažiuoti neribotą kiekį ratų. Greičiausias iš jų pelno pirmąją starto vietą.

NASCAR Sprint Cup

Pole pozocija šiame čempionate nustatoma dviejų ratų įveikimu. Įskaitomas greičiausias iš jų.

Indianapolis 500

Indianapolis 500 lektynėse pole pozicijos nugalėtojas išaiškėja pirmoje iš keturių lenktynių dienų. Lenktynininkai privalo įveikti 4 ratus, kurių laikų suma nustato jo starto vietą.

IndyCar

IndyCar čempionate pirmosios vietos nugalėtojas išaiškėja dviem būdais – pirmasis taikomas ovalioms trasoms (toks pat principas kaip Indianapolis 500), kitas būdas taikomas įprastoms ir gatvių trasoms. Visi automobiliai atsitiktinai paskirstomi į dvi grupes. Kiekviena grupė važiuoja po 20 minučių kvalifikacijoje, iš kurios į kitą dalį patenka po šešis lenktynininkus iš abiejų grupių. Automobiliams, kurie pasiekė septintą ar blogesnį laiką, tenka trylikta ir aukštesnės vietos. Likusieji dvylika lenktynininkų kovoja dėl pirmųjų 12-os vietų paskutinėje 15 min. kvalifikacijos dalyje.
Vandenmėgė trapiabudė

Išvaizda

Kepurėlė 2 -5 cm skersmens, plona nemėsinga, iš pradžių varpeliška, vėliau iškili arba paplokščia, kraštai permatomai rievėti sutrūkinėję, padengti apvalkalo liekanų. Luobelė dažniausiai lygi ir sausa, kartais šiek tiek raukšlėta. Kotas 4 – 10 cm ilgio ir 0,5–0,8 cm storio, cilindriškas kreivas trapus tuščiaviduris, paviršius aksiomiškai lygus. Lakšteliai tankūs ploni priaugintiniai, tamsiai rudi, pakraščiai balti. Trama trapi, be jokio ypatingo skonio ir kvapo. Sporos rudos spalvos ir yra 5,5-6,5 x 3-3,5 µm.
Spalvos ir formos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo tamsiai rudos iki rusvai alyvinės. Lakšteliai iš pradžių šviesiai rudi, vėliau tamsiai rudi. Kepurėlės ir apatinės koto dalies trama ruda, likusi dalis balta.

Augavietė

Vandenmėgė trapiabudė sutinkama lapuočių miškų drėgnose vietose arba ant kelmų ir šaknų, dažnai didelėmis kolonijomis.
Sezonas: rugpjūtis – lapkritis.
Panašios rūšys: Jį galima supainioti su kisliąja kelmiuke ( Kuehneromyces mutabilis), kuri išsiskiria rudais žvyneliais apžėlusiu kotu.
Louis Léopold Boilly

Louis Leopoldas Boilly (pranc. Louis Léopold Boilly; 1761 m. liepos 5 d. – 1845 m. sausio 4 d.) – prancūzų tapytojas. XVIII a. pab.–XIX a. pradž. išgarsėjo tapybiniais portretais.
Yra sukūręs keleto žanrų tapybos darbų, kuriuose detaliai vaizduojamas viduriniosios klasės gyvenimo būdas Prancūzijoje XVIII–XIX amžiuose.
Ausuotasis kormoranas

Biologija

Tai paukštis juodomis plunksnomis, 70–90 cm kūno ilgio, poravimosi metu pasipuošiantis baltų ir juodų plunksnų kuodeliais („ausimis“), geltona-oranžine veido oda. Jis yra bendruomeninis paukštis, sudaro kolonijas, maitinasi vandens telkiniuose dideliais būriais. Daugiausiai minta žuvimis, kurias gaudo plaukiodamas ir nardydamas. Paneria nuo vandens paviršiaus, plaukdamas. Jo plunksnos, kaip ir daugelio kitų kormoranų, nėra atsparios vandeniui, todėl po žvejybos vandenyje leidžia laiką ant aukštumos išskleidęs sparnus, kad išdžiūtų.
Migruoja iš šalčiausių savo arealo vietovių, pvz., rytų Kanados, retsykiais nuklysdamas iki Europos – Didžiosios Britanijos, Airijos ir Azorų salų.

Taksonomija

Ausuotąjį kormoraną 1831 m. aprašė prancūzų biologas Rene Primevere Lesson. Mokslinis vardas sudarytas iš senovės graikų žodžių  phalakros, „plikas“  ir korax, „varna, kranklys“ bei lotynų auritus, „su ausimis“. Anksčiau vadintas „juodąja žąsimi“, taip pat, Naujojoje Anglijoje, „Tontono kalakutu“. Žinomi penki porūšiai.
Švenčionių herbas

Aprašas

Herbo mėlyname lauke dvi viena virš kitos sidabrinės seliavos, plaukiančios į priešingas puses.

Istorija

Dvi žuvys atsirado Rusijos valdymo laikais, kai 1845 m. balandžio 6 d. imperatorius Nikolajus I Švenčionių apskričiai patvirtino herbą. Perkirsto skydo viršutiniame raudoname lauke buvo pavaiz­duotas raitelis – tuomet Vilniaus gubernijos her­bas, apatiniame mėlyname lauke – dvi viena į kitą plaukiančios žuvys – seliavos. Raitelis pagal Rusi­jos heraldikos tradicijas turėjo rodyti Švenčionių administracinę priklausomybę, o dvi seliavos, kad Švenčionių apskrityje, kaip tvirtinama herbo aprašyme, jų buvo gausu. 1920 m., kai Lenkija perėmė Rytų Lietuvą, Švenčionys iki 1939 m. pri­klausė kitai valstybei. Tuomet miesto herbe pagrįs­tai atsisakyta raitelio, paliktos tik dvi žuvys, o kad geriau atrodytų, pavaizduotos skyde viena virš kitos. Iš naujo svarstant Švenčionių miesto herbą, Lietuvos heraldikos komisija taip pat nutarė palikti dvi žuvis, nes jos XIX a. atsirado turbūt ne be vietos žmonių iniciatyvos.
Herbo etalono autorius – dailininkas Petras Savukynas. Aukščiausioji Taryba – Atkuriamasis Seimas herbą patvirtino 1992 m. rugsėjo 16 d. nutarimu Nr. I-2884.
Maria Konopnicka

Biografija

Gimė 1842 m. gegužės 23 d. Suvalkuose, teisininko Józef Wasiłowski ir Scholastyka Turska šeimoje. 1849 m. su šeima išsikraustė į Kališą. Motina mirė 1854 metais, tėvo buvo auginama patriotinėje ir religingoje atmosferoje. 1855-1856 m. lankė moterų katalikių parapinę mokyklą Varšuvoje, ten susipažino su Elze Ožeškiene, su kuria visą gyvenimą buvo geros draugės.
1862 m. rugsėjį susituokė su Jarosław Konopnicki. Dėl dalyvavimo 1863 m. sukilime kartu su vyru bijodami represijų išvyko gyventi į Vieną ir Drezdeną. 1864 m. gyvendami užsienyje susilaukė pirmojo sūnaus Tadeusz. 1865 m. gavę amnestiją grįžo į Rusijos imperiją. Iš viso per santuoką pagimdė aštuonis vaikus, iš kurių du mirė būdami dar kūdikiai. Vėliau vienoje iš savo autobiografinių knygų rašė, kad negalėjo pakęsti vyro jai primestų buities darbų bei socialinės nelygybės tarp vyrų ir moterų. 1876 m. išsiskyrė su savo vyru ir su vaikais išvyko gyventi į Varšuvą.
Kaip rašytoja debiutavo 1870 m. Kališo miesto laikraštyje Kaliszanin. 1908 m. parašė knygą Priesaika (Rota), kuri yra viena iš svarbiausių Lenkijos patriotinių knygų. 1878 m. mirė jos tėvas, tais pačiais metais pradėjo dalyvauti visuomeninėje veikloje prieš socialinę nelygybę ir moterų priespaudą. 1882 m. išvyko į Austriją, vėliau į Italiją. Užsienyje bendravo su kitų šalių rašytojais bei moterų teisių gynėjomis. 1884-1887 m. dirbo moterų žurnalo Świt redaktore.
Mirė 1910 m. spalio 8 d. Lvove nuo plaučių uždegimo. Rašytojos garbei Suvalkuose jos vardu pavadintas Suvalkų Marijos Konopnickos licėjus.
Švyturys (žurnalas)

Istorija

Iš pradžių ėjo kaip laikraščio „Tiesa“ leidinys; iki 1990 m. Nr. 5 leido LKP CK leidykla kaip politinį-visuomeninį ir literatūrinį iliustruotą žurnalą. Nuo 1991 m. steigėja ir leidėja – UAB „Švyturys“. Tiražas 1949 m. – 7000 egz., 1981 m. – 133 200 egz., 1989 m. – 182 500 egz., 1997 m. – 11 000 egz. Nuo 1991 m. buvo leidžiamas priedas vaikams „Švyturiukas“ (vyriausias redaktorius Vytautas Misevičius, tiražas 25 000 egz.).
Žurnale dirbo ar bendradarbiavo: J. Albertavičius, Osvaldas Aleksa, Antanas Ališauskas, Stasys Arnašius, Eimutis Balaišis, Stanislovas Algimantas Balčiūnas, Rimantas Budrys, Klaudijus Driskius, Algirdas Dulkinas, Ilja Fišeris, Aronas Garonas, Leonardas Grudzinskas, Juozas Jurevičius, Pranas Kasiulis, Vytautas Jonas Lukoševičius, Juozas Macevičius, Danielius Mickevičius, Vladas Mikėnas, Vytautas Misevičius, Alfonsas Pakeltis, Algirdas Pocius, Liudvikas Ruikas, Jonas Sadaunykas, Tomas Sakalauskas, Algimantas Semaška, Eugenijus Šiško, Juozas Šiupšinskas, Laimonas Tapinas, Jonas Tadas Teseckas, Augustas Uktveris, V. Usinavičius, Vytautas Žemaitis.
Dalia Dilytė

Dalia Dilytė-Staškevičienė (g. 1944 m. birželio 22 d. Kraštuose, Svėdasų valsčius) – lietuvių literatūros tyrinėtoja, vertėja, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija

1966 m. baigė klasikinę filologiją Vilniaus universitete, 1989 m. filologijos mokslų kandidatė. 1995 m. dėstė Kembridže. 
Nuo 1966 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1990 m. docentė.
Sūnus – verslininkas, vienas koncerno VP Grupė akcininkų bei vadovų Ignas Staškevičius.

Mokslinė veikla

Parašė straipsnių apie antikinę literatūrą ir kultūrą. Išvertė Tacito („Analai“ 1972 m.), Senekos („Laiškai Lucilijui“ 1986 m. 2 leid. 1999 m., „Diatribės“ 1997 m.), Tibulo („Elegijos“ 1993 m.), Cicerono, Tertuliano, Eriugenos, Erazmo Roterdamiečio, M. Liuterio, F. Melanchtono ir kitų veikalų ištraukas.