google/wiki40b huggingface dataset:
Griškabūdžio gimnazija

Istorija

1819 m. Griškabūdyje veikė parapinė mokykla su 40 mokinių, kuri 1841 m. pertvarkyta į valdišką. Mokykla 1840 m. sudegė, ją atstačius 1860 m. mokytojavo Čivinskas. Spaudos draudimo laikais vaikus mokė lenkų ir rusų kalba. Griškabūdyje buvo ir kunigo Varankos mokykla. Joje buvo du skyriai. Žinių apie šios mokyklos veiklą neišliko. Tik XIX a. pabaigoje „Ūkininkas“ rašė: „Griškabūdžio mokytoją Gylį iškėlė į Naumiestį, o į jo vietą iš Naumiesčio atkėlė Katilių. Gylys buvo blogas mokytojas, aklai tarnavo carinei valdžiai…“ Tik panaikinus spaudos draudimą atgijo ir mokykla. Tačiau trūko patalpų, mokytojų, vadovėlių, priemonių.
1923 m. pradėta statyti Griškabūdžio pradžios mokykla. 1930–1931 m. jos trijuose komplektuose mokėsi 161, o po poros metų – 142 mokiniai. 1944–1945 m. keturi mokytojai jau mokė 109 vaikus. 1947 m. atidaryta progimnazija, kurioje mokėsi 170 mokinių, nuo tų metų pradėta rašyti išsamią mokyklos kroniką. 1948–1949 m. progimnazija pertvarkyta į gimnaziją, kiekvienais metais atidarant vis naujas klases. 1952 m. išleista pirmoji vidurinės mokyklos laida.
Mokinių ir mokytojų mokykloje nuolat daugėjo. 1969–1970 m. mokykloje mokėsi 413 mokinių, dirbo 24 mokytojai. 1975 m. mokykla įsikūrė naujai pastatytuose rūmuose. Atidarytas mokinių bendrabutis, įrengta valgykla, žemės ūkio darbų klasė, mokyklos stadionas, gerai aprūpinami ir tvarkomi mokyklos kabinetai. 1975–1976 m. mokykloje mokėsi 540 mokinių, dirbo 28 mokytojai. Vėliau mokinių skaičius mokykloje mažėjo. 1998–1999 m. mokėsi 354 mokiniai, dirbo 30 mokytojų, 1999–2000 m. mokėsi 390 mokinių, dirbo 34 mokytojai. 2000–2001 m. mokėsi 421 mokinys, dirbo 34 mokytojai.
2003 m. mokykla turėjo 3 pradinių mokyklų skyrius: Bliuviškių, Degutinės ir Patašinės. 2004 m. mokyklos skyriumi tapo Griškabūdžio vaikų darželis „Pumpurėlis“. 2005 m. panaikintas Bliuviškių skyrius.
Fiat Uno

Pasaulinė gamyba (1995–2013)

Nuo 1994 iki 2002 m. Uno buvo gaminamas gamykloje Lenkijoje. Po to visa modelio gamyba vyko už Europos ribų.
Nuo 1989 iki 2000 m. Argentinos rinkai Uno modelį gamino Sevel Argentina kompanija.
Iki 2013 m. Uno modeliai buvo gaminami Brazilijos rinkai trimis versijomis – Mille Economy, Uno Furgão ir Fiorino Furgão. Iš viso buvo pagaminta apie 3,6 milijonus šių modelių. Šioje šalyje buvo pagaminti paskutiniai senieji Uno modeliai pasaulyje.

Fiat Uno (2010–iki dabar)

2010 m. Brazilijoje buvo pristatytas naujas Uno modelis (Type 327). Šis modelis gaminamas šioje šalyje, o dizainas derinamas su Fiat Centro Stile studija Turine. Naujasis modelis ženkliai skiriasi nuo originalo ir panašesnis į Fiat Panda ir Fiat Palio modelius.
Naujasis modelis parduodamas visoje Pietų Amerikoje ir kol kas nėra patvirtinta, ar pardavimai vyks Europoje.
Kristina Bartkutė

Biografija

2001 m. baigė Raseinių Šaltinio vidurinę mokyklą, 2005 m. Panevėžio kolegiją, įgijo kineziterapeutės specialybę. 2011 m. Šiaulių universitete įgijo tarptautinės ekonomikos bakalaurą.
UAB „Sūkuriškės“ Kaimo turizmo sodybos „Karpynė“ direktorė.
Asocijacijos Raseinių krašto ateities sąjūdis „Rasai“ narė.
2007–2011 m.,2011-2015 m. (koalicija „Rasai“) Raseinių rajono savivaldybės tarybos narė. 
Panevėžio krašto donorų asociacijos narė.
Kazimieras Karolis Bialozoras

Biografija

Upytės pakamario Gabrieliaus Bialozoro sūnus, Mstislavlio kašteliono Stanislovo brolis.

Valstybės tarnyba

Novamlinsko seniūnas nuo 1628 metų, Upytės pastalininkas 1650−1657, Upytės maršalka 1657−1664, Vitebsko kaštelionas 1664−1667, Minsko vaivada 1667−1680; pasiuntinys į 1648 ir 1661 metų seimus, LDK Tribunolo deputatas 1666−1667. 
1649−1651 metais kariavo Jonušo Radvilos vėliavoje su kazokais, 1658 metais Mykolo Kaziero Paco pulke s u švedais netoli Mituvos.

Šeima

Vedė Kateriną Rajecką, su kuria turėjo sūnus: Kristupą Kazimierą, Karolį, Jurgį, Danielių. 
Jo sūnus Kristupas Kazimieras tapo Lietuvos didžiuoju vėliavininku.
Balžų aliejus

Balžų aliejus (angl. crambe oil, abyssinica oil), balžos sėklų aliejus (angl. crambe seed oil) – nevalgomas aliejus, ekstrakcijos būdu gaunamas iš vienmečio augalo abisininės balžos (Crambe abyssinica) sėklų.
Spalva nuo šviesiai iki auksiškai geltonos, su silpnu neutraliu kvapu.

Panaudojimas

Iš balžų aliejaus, turinčio labai daug eruko rūgšties, gaunamos tokios medžiagos kaip erukamidai, erukilo alkoholis, beheno rūgštis, behenilo alkoholis, vaško esteriai, riebalų rūgštys, brasilo ir pelargono rūgštys. Iš jų gaminami tepalai, šilumnešiai skysčiai, surfaktantai, dangų medžiagos, kosmetika, poliesteriai, plastikai, nailonas.
Eruko rūgštis tradiciškai išgaunama iš senų rapso veislių, kuriose šios rūgšties daug. Balžų aliejus kaip eruko rūgšties šaltinis konkuruoja su rapsų aliejais. Didžiausia balžų aliejaus rinka yra JAV.
Dėl didelio eruko rūgšties kiekio kosmetikos gaminių balžų aliejus suteikia plaukams ir odai žvilgumo, todėl jis yra silikoninės alyvos alternatyva. Naudojant balžų aliejų gaminami muilas, losjonai, kremai, lūpų balzamas, plaukų priežiūros preparatai.

Gamyba

Apie 36–43% balžų sėklų masės sudaro aliejus, 55–60% kurio sudaro eruko rūgštis.
Balžų sėklų likučiai po ekstrakcijos gali būti panaudojami pašarams, bet prieš tai turi būti apdoroti. Sėklų (su pašalintomis ankštaromis) likučiuose būna 45–58% baltymų, kurių aminorūgščių sudėtis subalansuota. Likučiais JAV leidžiama šerti galvijus (iki 5% dienos raciono). Nerekomenduojama jais šerti neatrajojančių gyvulių.
Europos jaunių šachmatų čempionatas

Europos jaunių šachmatų čempionatas – tai berniukų (atvirasis) ir mergaičių varžybos, kuriose dalyviai, suskirstyti į: iki 8, 10, 12, 14, 16 ir 18 metų amžiaus grupes, kovoja dėl savo amžiaus grupės Europos šachmatų čempiono titulo. Vienu metu ir vienoje vietoje vyksta 12-ka atskirų turnyrų, kuriuose paaiškėja 12 jaunųjų tų metų Europos čempionų. Čempionatą organizuoja ECU. Jis vyksta kasmet.

Istorija

Pirmas Europos jaunių šachmatų čempionatas surengtas 1991 m. Mamajos kurorte,  Rumunijoje.
Jame buvo 4-ios: iki 10, 12, 14 ir 16 metų amžiaus grupės. Nuo 1994 m. sudėtis buvo praplėsta - įtraukta amžiaus grupės iki 18 m. Nuo 2010 m. į čempionatą buvo įtrauktos dar ir iki 8 m. grupės.

Dalyvių atranka ir išlaidos

Dalyvių atranka laikui bėgant kinta – čia pateikta 2014 m. tvarka.
Kiekviena šalis, ECU narė, turi teisę kiekvienoje amžiaus grupėje (iki 8, 10, 12, 14, 16, ir 18 metų į berniukų (atvirąjį) ir mergaičių turnyrus siųsti po vieną dalyvį. Žaidėjai čempionato pravedimo metų sausio 1 d. neturi būti pasiekę savo grupės amžiaus ribą.
Asmeniškai kviečiami :
1-3 vietas užėmę praėjusio Europos jaunių šachmatų čempionato žaidėjai, kurie gali dalyvauti, atitinkamoje amžiaus grupėje, ar aukštesnėje amžiaus grupėje. Ši privelegija galioja tik vienus metus. 
Visi šie dalyviai laikomi oficialiaisiais žaidėjais. Jų ir delegacijos vadovo išlaikymo išlaidas apmoka turnyro šeimininkai.
Be oficialiųjų žaidėjų, priimami dalyvauti ir papildomi žaidėjai. Jų kiekis neribojamas, bet jie turi prisidėti prie savo išlaikymo sumokėdami organizatorių nustatytą mokesčius: už apgyvendinimą, maistą, transportą ir kt.
Kelionės išlaidas visiems dalyviams apmoka jų federacijos, arba patys.
Iki nustatytos datos, oficialieji ir papildomi dalyviai turi būti registruti savo šalies federacijos paraiškoje.

Taisyklės

Turnyras pravedamas naudojant šveicariškąją sistemą (– 9 ratai). Varžovų parinkimui žaidėjų nacionalinis reitingas nenaudojamas. Lygiosiomis galima sutikti tik po 40-ojo juodųjų ėjimo

Laiko kontrolė

Kiekvienam žaidėjui partijai skiriama laiko: 90 min. pirmiesiems 40 ėjimų, o likusiems ėjimams 30 min., taip pat, nuo 1-o ėjimo po kiekvieno ėjimo pridedama 30 sek.

Nugalėtojo nustatymas

Nugalėjas nustatomas pagal taškus: pergalė – vienas, lygiosios – pusė, pralaimėjimas – nulis taškų. Daugiausiai taškų surinkęs dalyvis tampa nugalėtoju.
Jei du ar daugiau žaidėjų surenka po lygiai taškų, aukštesnė vieta pripažįstama pasiekusiems aukštesnį rezultatą:
a) pirmoj eilėj – pagal varžovų vidutinį reitingą -1; 
b) antroj eilėj –pagal Bucholcą -1;
c) trečioj eilėj – pagal Bucholcą:
d) ketvirtoj eilėj – pagal pergalių skaičių.
Jei grupėje yra daugiau, kaip 75 % nereitinguotų žaidėjų:
b) pirmoj eilėj –pagal Bucholcą -1;
c) antroj eilėj – pagal Bucholcą:
d) trečioj eilėj – pagal pergalių skaičių.

Apdovanojimai

Pirmąsias tris vietas užėmę dalyviai apdovanojami taurėmis, medaliais, diplomais ir prizais. 4-5 vietą savo grupėse užėmę dalyviai - diplomais ir prizais.

Čempionai

Europos jaunių čempionato nugalėtojai.
Čireliai

Istorija

XX a. pr. Čireliai dar vadinti Sipavičiais (Sipowicze), čia buvo Sipavičių giminės dvaras.
Planeta K-PAX

Siužetas

Vyrui teigus, esą jis yra nežemiška gyvybė iš planetos K-PAX, esančios per 1000 šviesmečių Lyros žvaigždyne, jis nugabenamas į Manhatano psichiatrijos institutą. Ten psichiatras dr. Markas Pauelas mėgina išgydyti Protu (prot) pasivadinusį pacientą nuo akivaizdžių haliucinacijų. Tačiau Protas įtikinamai atsakinėja į klausimus apie jo kilmę, K-PAX planetą ir jo civilizaciją. Dr. Pauelas supažindina Protą su grupele astrofizikų, kuriuos pribloškia jo pateiktos žinios.
Protas institute taip pat pateikia svarių žinių apie kitas planetas, todėl nei vienas iš astrofizikų neabejoja, kad jis iš tiesų yra iš K-PAX planetos. Protas tvirtina, kad į Žemę atkeliavo šviesos greičiu ir paaiškina, kad akimirksniu grįždamas galės su savimi pasiimti tik vieną asmenį. To panorsta daugelis pacientų.
Sužinojęs, kad dauguma pacientų tikisi palikti Žemę liepos 27 d., dr. Pauelas apklausia Protą, kuris paaiškina, kad tai iš anksto nulemta data. Tačiau Pauelas tiki, kad tai svarbi data paties Proto gyvenime. Daktaro manymu, tą dieną Protas patyrė sunkią psichologinę traumą. Pauelas nutaria Protą ištirti regresine hipnoze, kuri puikiai suveikia. Pasinaudojęs sesijos metu gauta informacija, Pauelas išsiaiškina, kad Protas viso labo gali būti tik Roberto Porterio „kitas aš“. Robertas Porteris, tai asmuo iš Naujosios Meksikos, kurio gyvenimas žlugo, kai 1996 m. buvo nužudyti jo žmona ir vaikas.
Liepos 27 d., tiksliai tuo metu, kuriuo Protas nurodė išvyksiąs, sutrinka ligoninės personalo stebėjimo punkto kameros, rodančios į Proto palatą, vaizdas. Pauelas randa Protą gulintį ant grindų katatonijos būsenos. Kiti pacientai neatpažįsta Roberto, kai jis išvežamas vežimėliu iš palatos. Be to, pasirodo, dingo nebylė pacientė vardu Bes. Jos taip ir nesuranda. Pauelas ir toliau rūpinasi katatonijos ištiktu Robertu ir pasakoja jam apie tai, kaip jo pagelbėti pacientai sugrįžo į normalų gyvenimą, bet Robertas į tai nereaguoja.
Narvaišiai

Istorija

Prie kaimo kapinių yra Pakutuvėnų piliakalnis, Narvaišių kaimas istoriniuose šaltiniuose minimas 1581 m. 1948–1991 m. kolūkio centrinė gyvenvietė.
LTSR laikais atidarytas medicinos punktas, kultūros namai, 1982 m. atidaryta biblioteka, 1991 m. atidaryta devynmetė, nuo 1994 m. – Narvaišių pradinė mokykla. Veikė žemės ūkio bendrovė.
Leoniškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 40x25 m dydžio, kiek iškiliu viduriu. Šiaurės rytų – pietryčių šlaite, 7 m žemiau aikštelės iškastas 4 m pločio, 0,5 m gylio griovys, už kurio supiltas 40 m ilgio, 0,2 m aukščio, 5,5 m pločio pylimas. Jo išorinis 1,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į antrą 30 m ilgio, 2,5 m pločio, 0,5 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 0,2 m aukščio, 4,5 m pločio pylimas 1,5 m aukščio išoriniu šlaitu. Pylimai, atrodo, juosė piliakalnį iš visų pusių. Šiaurinėje pašlaitėje pirmojo pylimo vietoje matyti iki 35 cm skersmens akmenys. Šlaitai statūs, 8-22 m aukščio.
Aikštelės centre iškasta duobė, pylimai suardyti. Piliakalnis apaugęs pušimis su krūmais pomiškyje.

Aplinkiniai piliakalniai

Rokantiškių piliakalnis 17 kmLavoriškių piliakalnis 10 kmNidžionių piliakalnis 26 kmPapiškių piliakalnis 16 kmMūrininkų piliakalnis 6 kmDidžiosios Kuosinės piliakalnis 3 kmŠčapanovičių piliakalnis 36 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Japonijos žemės

Japonijos žemės (jap. 国 kuni, oficialiau – 律令国 ricuriokoku) – senieji Japonijos administraciniai vienetai, kurių pagrindu suformuotos ir dabartinės Japonijos prefektūros. Viduramžių laikotarpiu jos buvo tapę atskirais politiniais vienetais.

Tradicinės žemės

Tradicinės žemės ir jų skaičius galutinai susiformavo pačioje VIII a pradžioje, vykdant administracines reformas. Ši reforma rėmėsi kinišku administracijos principu, paplitusiu Rytų Azijoje. Šalyje aplink sostinę buvo išskirtas centrinis regionas Kinai, o visa likusi Japonija buvo padalinta į septynis 道 dō (ščidō), kurie dalinti į žemes 国 kuni, o šios savo ruožtu dalintos į smulkesnius vienetus (kio, ri), iki paties smulkiausio administracinio vieneto – 戸 to, atitinkančio vieną šeimą.
Žemės, kuni, ypač šalies susiskaldymo laikotarpiu tapusios uždarais pasauliais, vystė savitą kultūrą. Kiekviena jų garsėjo tam tikrais menais, tradicijomis ar produktais. Dar ir dabar plačiai naudojami tokie terminai, kaip Bizen keramika, Kaga audinių dažymas, Ečigo kardai ir pan.
XVII a pradžioje Tokugavoms suvienijus Japoniją, žemių ribos buvo išlaikytos. Jos tapo administraciniais vienetais, pavadintais 藩 han.

Panaikinimas

Meidži laikotarpiu pradėtos nuodugnios administracinės reformos. 1868 m. dvi didžiausios žemės šiaurėje (Deva ir Mucu) padalintos į atskiras dalis. Taip pat administraciškai padalinta ir Hokaido sala.
Pačioje XIX a pabaigoje žemės buvo panaikintos, ir jas pakeitė prefektūros.
Ignotas Mauricijus Ščedrauskas

Biografija

Gimė 1815 m. rugsėjo 15 d. Raseiniuose. Mokėsi tapybos Vilniaus universiteto Meno mokykloje pas J. Rustemą, kartu išmoko litografijos. Universitetą uždarius, persikėlė studijuoti į Sankt Peterburgo Dailės akademiją, kur 1836 m. gavo laisvo menininko vardą. Gyveno Rusijoje, dažnokai aplankydamas Lietuvą. Dirbo daugiausia litografijos srityje, tapė buitinio žanro paveikslus iš rusų liaudies, daugiausia amatininkų gyvenimo, ir peizažus (nemaža iš Vilniaus apylinkių). Mirė 1870 m. gruodžio 25 d. Maskvoje.
Kirilas (Mėnulio krateris)

Kirilas (lot. Cyrillus, 13.2°S 24.0°E) – smūginis Mėnulio krateris, esantis į vakarus nuo Nektaro jūros. Pavadintas Šv. Kirilo (m. apie 444 m.) vardu.
Kirilo krateris (8, žr. schemą) yra į vakarų pusę nuo Nektaro jūros. Kirilo skersmuo siekia beveik 100 km. Tai senas ir sudėtingos struktūros krateris. Yra aišku, kad jis senesnis už gretimą Teofilo kraterį, kuriam smūgio metu susidarius buvo suardytos Kirilo šiaurės rytinės sienos. Bendrai, Kirilo sienos yra smarkiai apardytos erozijos. Pietvakarinė siena suardyta dvigubo 17 km skersmens Kirilo A kraterio. Kirilo centre yra trys ekscentriškos viršukalnės, iš kurių dvi turi apvalias formas. Kraterio dugnas labai nelygus, išraižytas kalvų ir slėnių struktūrų. Aplink Kirilo kraterį esančios terasos ir pietų pusėje esančio 44 km skersmens Kirilo F kraterio vakarinė siena yra labai ryškūs saulės šviesoje.
Povilas Butkus

Povilas Butkus (g. 1993 m. rugsėjo 19 d. Jurbarke) – choro dirigentas, dainininkas (bosas-baritonas), vargonininkas.

Biografija

Nuo 2004 m. mokėsi Jurbarko Antano Sodeikos meno mokykloje, o 2012 m. baigė Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatoriją (dėst. Audronės Purlienės choro dirigavimo kl.). 2012–2016 m. studijavo choro dirigavimą Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (bakalauro studijos prof. Česlovo Radžiūno kl.), 2018 m. baigė choro dirigavimo magistrantūros studijas.

Muzikinė veikla

2007–2013 m. vadovavo Skirsnemunės Šv. Jurgio bažnyčios chorui, 2010–2013 m. buvo Šimkaičių Šv. vyskupo Martyno bažnyčios vargonininkas, 2011–2012 m. dirbo Kretingos rajono kultūros centro Kamerinio choro chormeisteriu ir Jurbarko rajono neįgaliųjų draugijos vokalinio ansamblio „Atpūtis“ meno vadovu, 2012–2013 m. Vilniaus miesto savivaldybės choro „Jauna muzika“ artistu. Nuo 2013 m. yra Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro chormeisteris ir choro artistas, atlieka epizodinius solo vaidmenis operos spektakliuose.
Su Vilniaus Šv. Dvasios vienuolyno katedros šventiniu choru įrašė solo partijas 2 kompaktiniuose diskuose.
Akronas

Istorija

Akronas pradėjo kurtis 1825 m., miesto statusą gavo 1865 m.
Angelė Jurevičienė

Biografija

1993 m. baigė Vilniaus aukštesniąją ekonomikos mokyklą, buhalterė, 2005 m. baigė Kauno kolegiją, buhalterinės apskaitos specialybę. AB Lietuvos taupomasis bankas, AB LTB Kaišiadorių skyriaus vyr. finansininkės pavaduotoja, UAB „Kaišiadorių vandenys“ buhalterė
Lietuvos laisvės sąjungos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Kaišiadorių rajono skyriaus narė. Nuo 2007 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Arvydas, vaikai Gintautas, Rita.
Mielniko valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta - jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Po unijos rytinė valsčiaus dalis ir toliau priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Bresto vaivadijai iki 1795 metų, o vakarinė dalis 1569-1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Rytinė valsčiaus dalis 1795-1796 m. priklausė Rusijos imperijos Slanimo gubernijai, 1796-1801 m. Lietuvos gubernijai ir nuo 1801 m. iki 1914 m. priklausė Gardino gubernijai. Vakarinė valsčiaus dalis 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui ir nuo 1807 m. prijungta prie Rusijos imperijos Gardino gubernijos. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1919-1934 m. dalis valsčiaus kaimų priklausė Radziviluvkos valsčiui. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR. 1941-1945 m. priklausė Trečiajam reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Adamovas, Graboviecas, Homotai, Konskie Gurai, Koterka, Kudeliče, Mačkoviče, Mentna, Mielnikas, Moščona Krulevska, Nemiruvas, Oksiutiče, Oslovas, Pavloviče, Porembai, Radziviluvka, Sutnas, Tokarai, Vaikuvas ir Vilanovas.
Vegan Society

The Vegan Society (liet. Veganų draugija) yra Didžiosios Britanijos nevyriausybinė organizacija, populiarinanti veganizmą ir vienijanti šį gyvenimo būda pasirinkusius asmenis. Ji buvo įkurta Donaldo Watsono 1944 m. lapkričio 1 dieną ir buvo pirmoji tokio tipo organizacija pasaulyje.

Istorija

Veganų draugija buvo įsteigta Londone, 1944 m. lapkritį, Donald Watson surengto susitikimo metu. Taip norėta suvienyti vegetarus, dėl etinių priežasčių atsisakiusius visų gyvūninės kilmės produktų. Siekiant aiškumo, buvo sugalvotas naujas šį judėjimą apibūdinantis žodis „vegan“, kildinamas iš pirmųjų ir paskutinių angliško žodžio „VEGetariAN“ raidžių. Tuo pačiu metu pasirodė ir pirmas informacinio leidinio Vegan News numeris, kuris vėliau peraugo į The Vegan žurnalą.
Beveik dvejus metus Donald Watson buvo vienintelis, kuris ir toliau leido Vegan News bei dirbo visus su Vegan Society susijusius darbus. Praėjus daugiau nei šešiasdešimt metų draugija yra išaugus į 4000 narių turinčią organizaciją, o žodis "veganas" tapo plačiai žinomu visame pasaulyje.

Veikla

Vegan Society vykdo šviečiamąją ir informacinę veiklą; leidžia ir platina leidinius apie veganizmą; pasisako šiais klausimais žiniasklaidoje; dalyvauja renginiuose; administruoja produktų, neturinčių gyvūninės kilmės sudėtinių dalių, žymėjimą specialiu logotipu; padeda palaikyti ryšius tarp pavienių asmenų ar jų grupių.
Henrikas Ulevičius

Henrikas Ulevičius (g. 1951 m.) – Lietuvos angiochirurgas.

Istorija

1976 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą.
1976–1983 m. dirbo Vilniaus universiteto Širdies kraujagyslių chirurgijos laboratorijoje jaunesniuoju moksliniu bendradarbiu. Nuo 1983 m. Vilniaus miesto klinikinės ligoninės II angiochirurgijos skyriaus gydytojas angiochirurgas. 1991–2012 m. šios ligoninės direktoriaus pavaduotojas medicinai, 2012–2014 m. – direktorius.
Lietuvos Kraujagyslių chirurgų draugijos narys. Nuo 1994 m. Vokietijos-Baltijos gydytojų asociacijos narys, 2001–2007 m. – asociacijos pirmininkas. Nuo 2007 m. valdybos narys.
Valstybinė teritorijų planavimo ir statybos inspekcija

Istorija

1988 m., panaikinus Lietuvos TSR Statybos ministeriją ir Valstybinį statybos reikalų komitetą, buvo įsteigtas Valstybinis statybos komitetas, kuris toliau reguliavo statybos politiką ir vykdė statybos valstybinę kontrolę.
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, vietoj Valstybinio statybos komiteto įsteigta Statybos ir urbanistikos ministerija. Jos sudėtyje buvo Valstybinė statybos inspekcija (nuo 1996 m. - Valstybinė teritorijų planavimo ir statybos inspekcija prie šios ministerijos).
Nuo 1998 m. įsteigus LR aplinkos ministeriją ir panaikinus Statybos ir urbanistikos ministeriją) Valstybinė teritorijų planavimo ir statybos inspekcija.
Balčikas

Istorija

Gyvenvietę įkūrė trakai. Vėliau buvo apgyvendintas jonėnų. Jie vadino gyvenvietę Krounoi. Atradus jūroje Dioniso statulą, pervadintas į Dionysopolis. Valdant osmanams, gavo dabartinį pavadinimą, kuris kaip manoma yra kilęs iš gagaūzų žodžio, reiškiančio 'mažą miestelį'.
1913 m., po Antrojo Balkanų karo tapo Rumunijos karalystės dalimi ir buvo pervadintas į Balcic.
Juozapas Karolis Liubomirskis

Biografija

Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių atstovas, „Šreniava“ herbo savininkas. Krokuvos vaivados, kunigaikščio Aleksandro Liubomirskio (m. 1677), ir Elenos Teklės Osolinskos (m. 1687) vienintelis sūnus.
1683 metais Juozapas Karolis Liubomirskis gavo Didžiojo Karūnos arklininko pareigybę. 1692 metais buvo paskirtas Karūnos dvaro maršalka. 1702 metais gavo Karūnos didžiojo maršalkos pareigybę.
Buvo vienas turtingiausių ATR magnatų, jam priklausė 1000 kaimų. 1683 metais dėka vedybų su kunigaikštyte Teofile Liudvika Zaslavska (1654–1709) įsigijo plačią Ostrogiškių ordinaciją Ukrainoje.
Apytalaukis

Istorija

Gyvenvietėje rasti geležies dirbiniai iš XI a.-XIII a. Pirmą kartą Apytalaukis (Opitelake) paminėtas H. Vartbergės Livonijos kronikoje 1371 m. Nuo XV a. minimas Apytalaukio dvaras, kuriam priklausė dalis Kėdainių žemių. 1635 m. pastatyta pirmoji Apytalaukio bažnyčia. 1802 m. dvare įsteigta mokykla, kurioje 1811 m. mokėsi 28 mokiniai.
Apytalaukio dvaras XIX a. priklausė Zabieloms ir Tiškevičiams.
Laumėnai (Ukmergė)

Istorija

Kaimas minimas 1652 m. Videniškių krikšto metrikų knygoje.
Sovietmečiu buvo Laumėnų apylinkės centras.
Diana Pažėrienė

Biografija

2004 m. Diana Ivoškaitė baigė Elektrėnų „Versmės“ gimnaziją. Studijavo Kauno technologijos universiteto Ekonomikos ir vadybos fakultete. Lietuvos kariuomenės Krašto apsaugos savanorių pajėgų Dariaus ir Girėno apygardos 2-osios rinktinės grandinė.
2007 m. dalyvavo 2007 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimuose, kandidatė į Elektrėnų savivaldybės tarybą Elektrėnų rinkimų apygardoje (Nr. 8). Tėvynės sąjungos narė.
Ištekėjusi. Sutuoktinis Linas Pažėra, karininkas, kuopos vadas. Duktė Rugilė.
Moka anglų, rusų kalbas.
Jeronimas Balčiūnas

Biografija

AB „Lietuvos energija“ filialo Utenos elektros tinklų Molėtų elektros tinklų rajono viršininkas, 2000–2001 m. Utenos apskrities viršininkas, 2002–2010 m. AB Rytų skirstomieji tinklai filialo Utenos elektros tinklai techninio skyriaus direktorius.
2010 m. UAB „Melinga“ direktoriaus pavaduotojas plėtrai.
1997–2015 m. ir nuo 2018 m. Molėtų rajono savivaldybės tarybos narys.
1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, Molėtų skyriaus pirmininkas, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Molėtų rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas.
Sutuoktinė Vida, vaikai Artūras, Robertas, Karolis.
Andrej Urlep

Biografija

Andrejus Arlepas anksčiau buvo krepšininkas, vėliau tapo treneriu. Didžiąją karjeros dalį treniravo Lenkijos krepšinio klubus, su kuriais penkis kartus tapo Lenkijos čempionu. 1997 metais treneris Europos čempionate vadovavo Slovėnijos, o 2007 metais – Lenkijos rinktinėms.