google/wiki40b huggingface dataset:
Paplūdimių grundalas

Kūno matmenys

Viena smulkiausių Lietuvos žuvų rūšių, kūno ilgis nuo 4 cm, dažniausiai 5–7 cm. Maksimalus kūno ilgis iki 9 cm.

Išvaizda

Paplūdimių grundalai panašūs į smėlinius grundalus. Tai apvaliakūnės žuvelės. Jų galva iš viršaus plokščia, išpūstažandė. Akys išsprogusios. Uodegos stiebelis plokštokas iš šonų ir ilgas, prilygstantis galvos ilgiui. Pakaušis ir pliki.

Veisimasis

Paplūdimių grundalas pavasarį ir vasarą ant moliuskų kriauklių ir akmenų neršia porcijomis apie 300 ikrelių. Ikreliai laukinės kriaušės vaisiaus formos, lipnūs, dugniniai be riebalinio lašelio. Embrionai vystosi keletą parų. Išsiritusios lervos 2,5–3 mm ilgio ir panašios į smėlinio grundalo lervas, bet sparčiau vystosi. Mailiumi virsta paaugę iki 12–14 mm ilgio.

Gyvenimo būdas

Paplūdimių grundalai yra migruojanti žuvis.

Mityba

Minta planktonu, smulkiais vandenų dugne gyvenančiais bestuburiais, kirmėlėmis, ypač smulkiais vėžiagyviais – šoniplaukomis.

Amžius

Užregistruotas maksimalus amžius – 3 metai.

Paplitimas pasaulyje ir gyvenama aplinka

Smėliniai grundalai yra apysūrių vandenų, taip pat jūrų bei gėlavandenė žuvis. Savaiminė Atlanto vandenyno šiaurės rytuose, Viduržemio bei Juodojoje jūrose. Gausiai jų pasitaiko Suomių įlankoje ties Sankt Peterburgu. Gyvena negiliose, smėlingose ar dumblingose estuarijų vietose ar sūrokose lagūnose nuo 0 iki 12 m gyliuose netoli pakrančių.

Paplitimas Lietuvoje ir gyvenama aplinka

Aptinkami Baltijos jūroje ties Lietuvos pakrante.

Reikšmė

Paplūdimių grundalai neverslinė žuvis. Jais minta kai kurios kitos žuvys ir vandens paukščiai.
Rimantas Jurevičius

Biografija

Gimė politinių kalinių šeimoje, į Lietuvą grįžo 1964 m. 1965–1970 m. mokėsi Kumpuolių pradinėje mokykloje, 1969–1970 Antazavės mokykloje – internate, 1970–1973 m. Šniukštų aštuonmetėje mokykloje, 1973–1977 m. Kauno A. Kvedaro miškų technikume. 1977–1979 m. tarnavo sovietinėje armijoje, tuometiniame Leninakane (Armėnija). 1990 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius miškininkas.
1979–1991 m. Šniukštų kolūkio miškininkas, 1991–1999 m. Zarasų girininkijos girininkas, nuo 1999 m. VĮ Zarasų miškų urėdijos urėdas.
Nuo 1993 m. steigiamojo suvažiavimo Tėvynės sąjungos Zarasų rajono skyriaus narys, Zarasų skyriaus pirmininkas.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2015 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos šaulių sąjungos narys, Lietuvos miškininkų sąjungos narys. Vaikai Deimantė, Ernestas.
Trafalgaro aikštė

Trafalgaro aikštė (angl. Trafalgar Square) – aikštė Londone, pavadinta Trafalgaro mūšio garbei, kai anglų jūrinės pajėgos įveikė Ispanijos ir Prancūzijos laivyną. Šiaurinėje pusėje yra Londono nacionalinė galerija, rytinėje – Šv. Martyno bažnyčia. Centre yra fontanas, Nelsono statula, kurią supa keturi bronziniai liūtai.
Aikštėje vyksta politinės demonstracijos, sporto ir vieši renginiai, Naujųjų metų, Kalėdų šventės. Taip pat filmuoti filmai, tokie kaip „Casino Royale“ (1967) ir „Avengers“ (1960).
Eugenijus Kisinas

Eugenijus Simonas Kisinas (g. 1934 m. gegužės 2 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, karinės terminijos žodynininkas, pulkininkas.

Biografija

1955 m. baigė Leningrado artilerijos mokyklą. 1955–1966 m. tarnavo TSRS Pabaltijo ir Tolimųjų Rytų karo apygardose. 1970 m. aukso medaliu baigė Leningrado karo akademiją. 1970–1977 m. Priekarpatės apygardos artilerijos pulko štabo viršininkas, pulko vadas, 1977–1985 m. divizijos raketų ir artilerijos viršininkas.
Išėjęs į atsargą 1985–1992 m. dėstė Kauno kūno kultūros institute ir Kauno politechnikos institute. 1990 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę 1992–1997 m. Krašto apsaugos mokyklos, Lietuvos karo akademijos katedros viršininko pavaduotojas, 1998–2001 m. – valandinis dėstytojas. 1993 m. pulkininkas.
Parašė ir parengė spaudai 40 mokomųjų, pedagoginių ir mokslinių veikalų,  svarbiausias – Kario ugdymas. Vadovėlis  kariniams instruktoriams ir vadams (2001).  1995–2017 m. dalyvavo kuriant šiuolaikinę karinę terminiją – parašė karybos ir jos terminijos knygų. Visuotinės lietuvių enciklopedijos ir Technikos enciklopedijos straipsnių apie karybą autorius. Parašė biografines apybraižas „Mes – Kisinai: Panevėžio Kisinų pėdsakais“, *Kaip aš praleidau savo 84-ąjį gimtadienį“ ir *Kaip aš praleidau savo 8į-ąjį jubiliejų“ lietuvių, rusų ir anglų kalbomis. 
Vedęs. Turi sūnų (mirė 2018 m.) ir dukrą, tris vaikaičius ir keturis provaikaičius.
2013 apdovanotas Krašto apsaugos sistemos medaliu civiliams „Už nuopelnus“, 2018 – Valstybinės lietuvių kalbos komisijos diplomu ir skulptūrėle „Sraigė“ už lietuvių kalbos puoselėjimą – už lietuviškos karybos terminijos kūrimą, terminų žodynų rengimą.
Varnakai

Aplinkinės gyvenvietės

Ledžiai – 6 kmŽalgiriai – 4 kmŠatraminiai – 3 kmNarmantai – 1 km
Peldžiai – 4 kmPalšiai – 2 km
Šaučikiai – 4 kmNarmantai – 1 km
Grūšlaukė – 7 kmJakštaičiai – 1 kmJuodupėnai – 3 km
SALANTAI – 8 km

Istorija

Gyvenvietė susiformavo plėšininėje Jakštaičių kaimo miško žemėje. Per Lietuvos žemės reformą neoficialiai buvo pavadinta Varnakais ir toliau priklausė Jakštaičių kaimo bendruomenei.
Varnakuose buvo 6 ūkiai (Galdikų, Lapinskų, Ramonų, Tarvydų, Venckų ir Žvinklių-Česnauskų-Vaurų).
Vykdant 1975 m. melioraciją, vienkieminės sodybos buvo nugriautos, o gyventojai iškeldinti.
Buvusiam Varnakų kaimui atminti, 1993 m. gyventojai kaimavietėje šalia kelio pastatė monumentalų kryžių (nupjovė nenustatyti piktadariai), o po kelerių metų – paminklinį akmenį.
Difuzionizmas

Difuzionizmas – XIX amžiaus pabaigos – XX amžiaus pradžios kultūrinės antropologijos kryptis.
Ši kryptis plėtojosi daugiausia Vokietijoje. Svarbiausi jos atstovai – vokiečių etnologai Frydrichas Racelis, Leo Frobenijus, Fricas Grėbneris, Adolfas Bastianas. Difuzionizmo atstovų teigimu, skirtingų visuomenių panašūs kultūros reiškiniai atsirado kaip skoliniai iš vieno ar kelių centrų arba pasklido per tautų migraciją. Pasak difuzionistų, daugelis vienų ar kitų kultūrinių bei technologinių pasiekimų kyla ne dėl žmonių išradingumo ar kultūrinės evoliucijos, bet dėl tarpukultūrinių mainų. Sociokultūrinės formos yra nelyginant gyvybės formos, savo kilme geografiškai sąlygotos, tačiau linkusios sklisti, prisitaikyti prie aplinkos bei patirti adaptyvias modifikacijas. Difuzionizmo pagrindiniai teiginiai tokie: pasaulyje nėra nei vienos izoliuotos kultūros, jos nuolat kinta ir maišosi, kultūras ir visuomenes keičia migracijos, nukariavimai, ilgalaikiai mainai, kaimynystės santykiai.
Ši antropologinė mokykla labiausiai domėjosi žmogiškųjų sociokultūrinių idėjų ir formų perdavimu–perėmimu, pamėgdžiojimu – įsisavinimu, imitavimu, infiltracija bei akultūracija, vykstančia tam tikroje erdvėje. Viena kertinių difuzionizmo sąvokų yra „kultūros ratas“ (vok. Kulturkreis) – funkcionaliai susiję kultūriniai bruožai, būdingi tam tikram geografiniam arealui ir tam tikram istoriniam laikotarpiui.
Be pagrindinės vokiečių difuzionizmo krypties, panašiu laikmečiu plėtota Vienos kultūrinė-istorinė mokykla (pagr. atstovas – Vilhelmas Šmitas), įvedusi istorizmo atžvilgį į antropologiją, bei radikalusis britų difuzionizmas (Viljamas Džeimsas Peris, Graftonas Eliotas Smitas), teigęs hiperdifuzionistinį požiūrį, jog visi pagrindiniai pasaulio kultūriniai-medžiaginiai pasiekimai paplitę iš Egipto.
Nuo XX amžiaus paskutinių dešimtmečių difuzionizmas, kaip pernelyg paviršutiniškas, dedukcinis ir duomenų stokojantis kultūros tyrinėjimo būdas, laikomas neperspektyviu.
Gražina Kadžytė

Biografija

Nuo 1959 m. gyveno motinos gimtinėje Butiškiuose. 1972 m. baigė Užpalių vidurinę mokyklą, 1977 m. Vilniaus universitetą. 1977–1980 m. Šalčininkų rajono laikraščio korespondentė. 1980–1990 m. Lietuvos paminklų apsaugos ir kraštotyros konsultantė. 1990–1991 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos Kultūrinės veiklos skyriaus vedėja. Nuo 1992 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto Lietuvių tautosakos archyvo asistentė. Nuo 1993 m. doktorantė.
1998–2001 m. Lietuvos televizijai parašė 12 scenarijų tradicinės kultūros laidoms. Nuo 2000 m. autorinę radijo laidą aukštaičių tarme „Aukštaičių deimančiukai“. Skaitė paskaitas kalendorinių ir šeimos papročių ir kt. temomis studentams, moksleiviams ir kt. Konsultavo viktoriną „Kraičio skrynia“ (LRT), laidas „Bobų vasara“ (LNK), „Duokim garo“ (LRT), kino filmus „Troškulys“ (LKS, 1998 m.), „Lietuviškas kalendorius“ (2000 m.). Yra Vilniaus universiteto kraštotyros Ramuvos, Lietuvos kraštotyros „Tėviškės pažinimo“ ir kt. narė. Nuo 1994 m. uteniškių kraštiečių klubo „Indraja“ viceprezidentė, rengia uteniškių kraštiečių klubo „Indraja“ metraščius.
Virtuali elektroninio paveldo sistema

Visuomenės atsiliepimas

2016−2017 m. Kultūros ministerijos užsakymu atlikus naudojimosi elektroninėmis kultūros paveldo paslaugomis tyrimą, nustatyta, kad daugiau nei 70 proc. vartotojų teigė, jog epaveldas.lt portalas yra naudingas, rekomendavimo lygis siekia 42 proc. Pagrindinis portalo privalumas yra patikimi ir kokybiški kultūros paveldo objektai, kuriais remiantis galima atlikti geneologinius tyrimus. Tačiau didelė dalis vartotojų pripažįsta, jog šiame portale yra sudėtinga atlikti paiešką ir pritaikyti filtrus, kitų paslaugų ir funkcijų naudojimas yra ribotas. Jų nuomone, portalo funkcijos ir dizainas yra nepatogūs. Todėl 2018 metais buvo pradėtas vykdyti trejų metų trukmės virtualios kultūrinės erdvės plėtros projektas. Jam įgyvendinti iš ES fondų skirta 8,4 mln. eurų. Atnaujinimais siekiama modernizuoti Virtualią elektroninio paveldo informacinę sistemą, sukurtit 9 naujas elektronines paslaugas, parengti naują skaitmeninį turinį ir sukurti 3 naujas elektronines edukacines priemones.
Armanas Abramavičius

Armanas Abramavičius (g. 1962 m. lapkričio 27 d. Zarasuose) – teisininkas, teisėtyrininkas penalistas, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas, Vilniaus universiteto Teisės Fakulteto profesorius, buvęs Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo teisėjas.

Biografija

Armanas Abramavičius 1985 m. baigė teisės studijas VU Teisės fakultete; liko dėstyti Baudžiamosios teisės katedroje. 1991 m. baigė aspirantūrą Maskvos M. Lomonosovo universitete ir apgynė teisės mokslų kandidato disertaciją, teisės mokslų kandidatas (laipsnis nostrifikuotas į socialinių mokslų daktaro laipsnį).
Buvo VU Teisės fakulteto prodekanas. VU TF Baudžiamosios teisės katedros profesorius, dėsto kursą „Baudžiamoji teisė (Specialioji dalis)“.
Nuo 1991 iki 1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos Krašto apsaugos ir vidaus reikalų komisijos patarėjas, nuo 1993 m. LR Seimo Juridinio skyriaus konsultantas, nuo 1993 iki 1995 m. LR teisingumo ministro padėjėjas, nuo 1995 iki 1997 m. LR Prezidento patarėjas, nuo 1997 iki 2000 m. LR Prezidento patarėjo referentas, nuo 2000 iki 2002 m. LR Prezidento patarėjas, Teisės departamento vadovas, nuo 2002 m. kovo mėn. iki 2011 m. kovo 14 d. LR Konstitucinio Teismo teisėjas. Nuo 2011 gegužės mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.
Gediminas (vardas)

Gediminas – dvikamienis baltiškos kilmės vardas sudarytas iš šaknies Ged ir Min siejamos su liet. žodžiais gedėti, gailėti; liūdėti bei minti, galvoti, manyti; mintis, mąstymas. 1990–2013 m. laikotarpiu suteikti 2314 vardai.
Aukštadvaris (viensėdis)

Istorija

Aukštadvario dvaras (Wysoki Dvor) minimas nuo 1550 m. 1744 m. pastatyta koplyčia, vėliau tapusi Anciškio Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia.
Jonas Mykolas Burkus

Jonas Mykolas Burkus (1839 m. spalio 11 d. Noriuose, Pasvalio raj. – 1919 m. ten pat) – liaudies poetas.
Eiliavo kaimo buities, papročių temomis, parašė kūrinių, atsiliepiančių į platesnio gyvenimo įvykius (Spaudos atgavimo daina, 1904; Japonų karo daina, 1905). Parašytiems tekstams pats kūrė melodijas, žymėdamas jas savais ženklais. Populiarios emigrantų dainos Užaugau Pasvaly autorius. Eilės dainiškos formos, leksine ir poetine raiška artimos liaudies dainoms. Diduma jų likę rankraščiais.
Lemtunai

Lemtunai – berberų gentis, gyvenusi Maroko, Vakarų Sacharos, Mauritanijos ir Alžyro valstybių teritorijoje. Lemtunai giminingi tuaregams.
Ši klajoklių gentis kildino save iš istorinės Himjarų karalystės, buvusios pietų Jemene. Nuo V a. kartu su Sanhadži gentimi įkūrė karavanų centrą Audagostą ir kontroliavo transsacharinės prekybos kelius vakarinėje Sacharos dalyje. VII a. priėmė islamą. XI a. kartu su Almoravidais pradėjo užkariauti šiaurės vakarų Afriką.
Paluobė

Aplinkinės gyvenvietės

YLAKIAI – 3 km
Ylakaičiai – 1 km
Raudoniai – 3 km
Aukštaitijos sporto rūmai

Istorija

Pradėti statyti Vilhelmo Variakojo iniciatyva.
Pagrindinė miesto ir KK Panevėžio Lietkabelis namų arena iki 2008 m., kai atidaryta Cido arena.
Fanfarinis orkestras

Fanfarinis orkestras (angl. fanfare orchestra), fanfarinė banda (angl. fanfare band) – orkestras, kurį sudaro variniai pučiamieji instrumentai – sakshornai (fliugelhornai, althornai), trimitai, trombonai ir kornetai, valtornos, tūbos, eufonijai, – saksofonai (sopraniniai, altiniai, tenoriniai, baritoniniai) ir mušamieji instrumentai.
Šios rūšies orkestrai reti ne Europoje ir dažni Belgijoje ir Nyderlanduose, Vokietijoje.

Instrumentuotė

Fanfarinių orkestrų instrumentuotė būna panaši kaip ir britiško stiliaus varinių pučiamųjų orkestrų. Fanfariniuose orkestruose beveik visi instrumentai (išskyrus trimitus ir trombonus) turi kūgiškus vamzdžius. Dėl tokio instrumentų rinkinio fanfarinio orkestro garsas yra tarpinis tarp simfoninio pučiamųjų orkestro (concert band) ir varinių pučiamųjų orkestro (brass band). Fanfarų orkestre gausiausias instrumentas yra fliugelhornas. Šiuose orkestruose fliugelhornai naudojami kaip kornetai britiškuose varinių pučiamųjų orkestruose. Fliugelhornų partijos fanfariniuose orkestruose dažnai yra sudėtingesnės nei jų partijos varinių pučiamųjų orkestruose, nes dėl kornetų stygiaus fliugelhornai turi groti aukštesniame registre negu varinių pučiamųjų orkestruose. Dėl šios priežasties fanfarinių orkestrų fliugelhornai naudoja seklesnius, kornetų stiliaus pūstukus, o varinių pučiamųjų orkestruose jų pūstukai gilesni, kūgiški.
Saksofonų partijos dažnai dubliuoja fliugelhornų partijas, dėl ko fanfariniams orkestrams būdingas gilesnis, niūresnis garsas, skirtingai nuo ryškesnio pučiamųjų orkestrų garso.
Trimitai yra instrumentai, kurie užtikrina aukštesniuosius garsus fanfariniuose orkestruose. Trimitų vaidmuo šiuose orkestruose menkesnė negu kito tipo orkestruose, pvz., pučiamųjų orkestruose. Kartais naudojami ir kornetai, bet jie reti.
Diapazono viršuje paprastai būna soprano kornetai ar pikolo trimitai. Viduriniame ir apatiniame fanfarinio orkestro diapazonuose yra valtornos. Gali būti ir tenorhornai (angl. tenor horns), bet jie reti. Žemiau už valtornas būna baritonhornai (angl. baritone horn) ir eufonijai, trombonai, retkarčiais bosiniai trombonai ir B♭ ir E♭ trimitai.
Žemoji instrumentuotė fanfariniuose orkestruose yra praktiškai identiška varinių pučiamųjų orkestro instrumentuotei, tik fanfariniuose orkestruose būna dar ir baritoninių saksofonų.
Fanfariniuose orkestruose dažniausiai būna 4-6 mušamųjų muzikantai.
Dojlidų tvenkiniai

Gyvūnija

Tvenkiniuose gyvena apie 200 skirtingų paukščių rūšių iš kurių rečiausios didysis baltasis garnys, mažasis baltasis garnys, kormoranas, juodakaklis naras, urvinė antis, nuodėgulė, pelikanai, raudonkojis sakalas, terekija, gyvatėdis, kilnusis erelis, didysis poliarinis kiras, tripirštis kiras ir t. t. Taip pat dėl gana pelkėtų ir seklių vietų tvenkiniuose gausu skirtingų varliagyvių rūšių iš kurių rečiausios raudonpilvė kūmutė, pilkoji rupūžė, žalioji rupūžė, nendrinė rupūžė, tikrosios medvarlės, paprastasis tritonas, skiauterėtasis tritonas bei beuodegiai varliagyviai.
Garsas Amerikos lietuvių

Istorija

Įsteigtas Šenandoa, perpirkus T. Astramsko redaguotą Garsą. 1898 m. leistas Mainersvilyje, 1898 m. pab. – 1899 m. – Elizabete. Pasirodė apie 190 numerių. Leido JAV lietuvių kunigų grupė. Leido priedus: 1897 m. – „Lietuviškas kningynas“ ir 1897–1998 m. – „Pasaulė“.
1896 m. paskelbė žinių apie pirmuosius JAV lietuvių spaudinius (giesmę „Viešpaties savo šaukiuosi“, 1874 m.). Laikraštyje buvo perspausdinti K. Donelaičio „Metai“, M. Valančiaus „Žemaičių vyskupystė“, publikuoti M. Bernatovičiaus, A. Mickevičiaus, M. Rodzevičiūtės, kitų autorių vertimai.
Adraro plynaukštė

Adraro plynaukštė yra Sacharos aukštuma šiaurės Mauritanijoje, daugiausia Adraro vilajoje. Ji buvo tankiai apgyvendinta neolito laikais. Dabartinis sausringumas padėjo išsaugoti archeologinį palikimą, tarp jų akmenų ratus ir Azugio miestą.
Adraro plynaukštė žinoma dėl tarpeklių, akmeningų dykumų ir pustomų smėlio kopų. Joje gyvena mažai žmonių, dauguma Ataro mieste. Uadano miestas yra pietiniame plynaukštės pakraštyje. Netoli yra garsi Rišato struktūra.
Jenisiejaus kalvagūbris

Jenisiejaus kalvagūbris (rus. Енисейский кряж) – neaukštų kalnų juosta Sibire, Vidurinio Sibiro plokščiakalnio pietvakariuose, nusidriekusi lygiagrečiai dešiniojo Jenisiejaus kranto. Ilgis apie 700 km, plotias iki 200 m, aukštis iki 1104 m (Jenašimino Polkano k.). Angaros žemupio slėnis kalvagūbrį dalina į du masyvus – Pietų Jenisiejaus (arba Angaros–Kano) ir Užangarės.
Kalvagūbrį sudaro senovinės smiltainio, klinties, skalūnų, konglomeratų uolienos. Gausu aukso, geležies rūdų, boksito, magnezito, talko telkinių.
Šlaituose veši tamsioji taiga, vyrauja sibiriniai kėniai.
Stungiai

Istorija

1658 m. kaime buvo 53 gyvenami kiemai. 1769 m. Stungių gyventojai prisidėjo prie Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimo. 1883 ir 1901 m. kaime susektos slaptos mokyklos.
1950–1954 m. buvo Stungių apylinkės centras, sodininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.
Irena Vasinauskaitė

Biografija

1975 m. baigė Šiaulių Juliaus Janonio vidurinę mokyklą, studijavo žurnalistiką Vilniaus universitete, bet nebaigė. Dirbo Dotnuvoje Žemdirbystės mokslinio tyrimo institute, prekybos organizacijose, Šiaulių namų valdyboje. 1988 m. iš šios sovietinės organizacijos pervedimu paskirta Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio Šiaulių miesto tarybos reikalų tvarkytoja. 1988–1990 m. Šiaulių sąjūdžio atsakingoji sekretorė. 1988–1989 m. Šiaulių sąjūdžio laikraščio „Krivūlė“ redaktorė, 1989–1990 m. laikraščio „Savaitės krivūlė“ redaktorė, redaktoriaus pavaduotoja. Visų Šiauliuose 1989–1992 m. vykusių rinkimų Sąjūdžio rinkiminių kampanijų organizatorė. 1993–2002 m. Tėvynės sąjungos narė, TS (LK) Šiaulių Aušros skyriaus pirmininkė, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos valdybos narė. 
2000–2003 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė. 2009 m. viena iš Sąjūdžio pirmeivių klubo organizatorių.

Kraštotyrinė veikla

Kruopščiai kaupė ir saugojo Atgimimo laikotarpio archyvus. Prasidėjus 1991 m. rugpjūčio pučui visus dokumentus sudėjo į pieno bidoną, užplombavo ir užkasė tik jai ir jos vyrui žinomoje vietoje. Juos atkasė tik po 1998 m. birželio 3 d. Lietuvos Sąjūdžio konferencijos, skirtos Sąjūdžio dešimtmečiui paminėti. Išsaugotų dokumentų pagrindu parengė ir 1998 m. gruodžio pabaigoje 2000 egzempliorių tiražu išleido 670 puslapių knygą „Išsivadavimas. Sąjūdis Šiaulių krašte 1988–1990 metais“. Tokie išsamūs Sąjūdžio archyvai išsaugoti ir paskelbti tik Šiauliuose.
Roy Sullivan

Rojus Klyvlandas Salivanas (g. 1912 m. vasario 7 d. – m. 1983 m. rugsėjo 28 d.) – JAV Šenandoa nacionalinio parko (Virdžinija) reindžeris. Salivanas buvo septynis kartus trenktas žaibo ir visus kartus išgyveno. Mirė 1983 m., būdamas 71 metų nusišovė dėl nelaimingos meilės. Dvi šio reindžerio kepurės eksponuojamos Gineso parodų rūmuose Niujorke ir Pietų Karolinoje.
Jadvyga Godunavičienė

Biografija

Klaipėdą užėmus hitlerinei Vokietijai, šeima persikėlė į Šventąją. 1939–1946 m. mokėsi Šventosios 6-metėje mokykloje, 1946–1949 m. – Palangos gimnazijoje, kur buvo literatų būrelio narė. 1949 m. kartu su šeima ištremta į Krasnojarsko kraštą. Tasiejevo rajone 1949–1951 m. dirbo kolūkyje, 1951–1954 m. – miškų chemijos ūkyje miško darbininke. 1954–1958 m. Tasiejevo rajono Troicko vidurinės mokyklos būrelių vadovė. Kaip solistė dalyvavo meno saviveikloje. Į Lietuvą grįžo 1958 m.
1958–1960 m. mokėsi Palangos vakarinėje vidurinėje mokykloje. 1958–1964 m. dirbo buhaltere Palangos prekybos valdyboje. 1964–1965 m. Kretingos rajono laikraščio „Švyturys“ redakcijos korektorė ir žurnalistė. 1965 m. pradėjo dirbti Vilniaus miesto laikraščio „Vakarinių naujienų“ redakcijos naujienų skyriuje, nuo 1967 m. – šio laikraščio kultūros skyriaus darbuotoja.  Nuo 1999 m. Lietuvos nacionalinio muziejaus atstovė spaudai.
1988 m. dalyvavo kuriant Vilniaus politinių kalinių ir tremtinių bendriją, iki 1995 m. jos valdybos narė, nuo 2006 m. Etikos komisijos narė .
Parašė daug reportažų, teatro spektaklių, knygų, dailės parodų anotacijų ir recenzijų, apybraižų apie kultūros žmones. Taip pat rašė apie Sibiro tremtį, žmones, kalėjusius lageriuose. 1994 m. Vyturio leidyklos išleistoje keleto autorių knygoje „Ešelonų sesės“ išspausdintos Sibire rašyto dienoraščio ištraukos „Ar grįšim kada?“.
Romas Zibalas

Biografija

1985 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, lietuvių kalbos mokytojas.
Širvintų „Atžalyno“ progimnazijos mokytojas ekspertas.
Nuo 2011 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Rima, vaikai Aistė, Almantas.
Ruslanas Ponomariovas

Jaunystė

Ponomariovas gimė Horlivkos mieste rusų šeimoje. 1994-aisiais užėmė 3-ąją vietą pasaulio jaunimo iki 12 metų čempionate. Tuo metu jam buvo 10 metų. 1996-aisiais, būdamas 12 metų, Ponomariovas laimėjo Europos jaunių iki 18 metų čempionatą, o po metų nugalėjo pasaulio pasaulio jaunių iki 18 metų čempionate. 1998-aisiais, būdamas 14-os metų, Ponomariovas tapo didmeistriu. Tuo metu jis buvo jauniausias didmeistris istorijoje.
Kiti svarbus rezultatai buvo pergalė 1998-aisiais Donecko zoniniame turnyre, 5 taškai iš 7 Europos klubų taurės čempionate 2000-aisiais (įskaitant pergalę prieš tuometinį FIDE pasaulio čempioną Aleksandrą Chalifmaną), 1-2 vietos su 7,5 taško iš 9 Torshaune 2000-aisiais, 8,5 taško iš 11 2001-aisiais šachmatų olimpiadoje Stambule, kurioje jis laimėjo aukso medalį antrojoje lentoje bei pirma vieta su 7 taškais iš 10 2001-ųjų Gubernatoriaus taurėje Kramatorske.

FIDE pasaulio šachmatų čempionas

2002-aisiais Ponomariovas žaidė FIDE pasaulio šachmatų čempionate, kuriame pasiekęs finalą nugalėjo tautietį Vasilijų Ivančiuką rezultatu 4,5-2,5 ir tapo pasaulio FIDE čempionu. Tuo metu jam buvo tik 18 metų.
Tais pačiais metais Ponomariovas buvo antras labai aukšto lygio Linareso šachmatų turnyre. Jį aplenkė tik Garis Kasparovas. Tačiau 2003-aisiais prestižiniame Koruso turnyre Wijk aan Zee mieste Ponomariovui nepasisekė. Būdamas trečias pasaulyje pagal reitingą, jis dalinosi 11-ąją vietą iš 14, surinkęs tik 6 taškus iš 13, o 2003-ųjų Linareso turnyre buvo tik penktas iš septynių, surinkęs tik 5,5 taško iš 12.
2004-ųjų FIDE pasaulio čempionate nugalėjo Rustamas Kasimdžanovas, tad Ponomariovas perleido jam titulą.

Po čempiono titulo praradimo

Po nesėkmingo 2004 m. FIDE pasaulio čempionato Ponomariovas dalyvavo 2005 m. Pasaulio šachmatų taurės varžybose, kuriose tik finale 1:3 pralaimėjo Levonui Aronianui ir pateko į 2007 m. Kandidatų mačus. Juose pirmajame rate susitiko su S. Rublevskiu ir pralaimėjo 2,5:3,5.
Sekančiose 2007 m. Pasaulio šachmatų taurės varžybose ketvirtfinalyje 0,5:1,5 pralaimėjo Gata Kamskiui.
Sėkmingiau žaidė 2009 m. pasaulio šachmatų taurės varžybose, kai finale, tik žaidžiant papildomas partijas 5:7 pralaimėjo Borisui Gelfandui.
2011 m. pasaulio šachmatų taurės varžybose kovoje dėl trečios vietos 1,5:2,5 pralaimėjo Vasilijui Ivančiukui.

Žaidimo stilius

Savo partijose baltaisiais Ruslanas Ponomariovas dažniausiai žaidžia 1. e4. Juodaisiais į 1. e4 dažniausiai atsako ėjimu 1…c5 (Siciliškoji gynyba) arba 1… e5. Prieš 1. d4 juodaisiais Ponomariovas žaidžia įvairius debiutus, pvz., Priimtą valdovės gambitą, naująją indiškąją gynybą bei senąją indiškąją gynybą. Iki 2003-iųjų dažnai žaidė Benko gambitą ir Pirco-Ufimcevo gynybą, bet vėliau juos naudojo labai retai.
Kigoma

Istorija

1850–1890 m. Kigoma buvo svarbi gyvenvietė arabų ir svahilių pirkliams (ypač dramblio kaulo ir vergų pirkliams). Apie 1890 m. regioną užkariavo vokiečiai. Kurį laiką Kigoma buvo sujungta su Udžidžiu (Ujiji) į vieną miestą. 1994–1996 metais, Burundžio pilietinio karo metu, į Kigomą sparčiai kraustėsi pabėgėliai iš Burundžio.