google/wiki40b huggingface dataset:
Nanumangos urvai

Nanumangos urvai yra povandeniniai urvai prie šiaurinio Nanumangos kranto Tuvalu, Vakarų Polinezijoje. Juos 1986 m. atrado du narai. Urvai išsidėstę tarp 37 ir 46 m žemiau jūros lygio, palei koralų sieną. Juodos dėmės ant lubų ir sienų rodo, kad senieji urvo gyventojai naudojo ugnį.
Nanumangos urvai buvo atrasti dėl susidomėjimo vietine legenda. Pasak jos, egzistuoja „didelis namas po jūra“.
Paskutinį kartą žmonės urve gyveno prieš 8000 metų, o tai kertasi su hipoteze, kad Polinezija apgyvendinta prieš 6000 m. Ramiojo vandenyno archeologai mano, kad svarbūs klimato duomenys dingę, nes jūros lygis augo prieš 18-4 tūkst. metų ir dauguma žmonių migracijos įrodymų nuskendo.
Eglė Visockaitė-Kandelis

Eglė Visockaitė (g. 1977 m. gegužės 15 d. Vilniuje) – Lotynų Amerikos šokių šokėja, daugkartinė Lietuvos jaunimo standartinių ir Lotynų Amerikos šokių čempionė (1993–1995 m.), daugkartinė Lietuvos suaugusiųjų dešimties šokių čempionė (1996–1999 m.), daugkartinė Lietuvos suaugusiųjų Lotynų Amerikos šokių čempionė (1997, 1998, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 m.), pasaulio Lotynų Amerikos šokių taurės laimėtoja (2001–2002 m.), Europos Sąjungos šalių Lotynų Amerikos šokių čempionė (2005, 2006 m.).

Biografija

Eglė Visockaitė sportinius šokius šoka nuo šešerių metų. 1995 m. baigė Vilniaus J. Basanavičiaus vidurinę mokyklą, 1995–2004 m. Klaipėdos universiteto menų fakultete studijavo sportinių šokių specialybę. 2004 m. baigė Klaipėdos universiteto menų fakultetą. Laisvalaikiu mėgsta modeliuoti drabužius, skaityti įvairią literatūrą.
Mama, Aušrelė Visockienė – Lietuvos nusipelniusi sportinių šokių trenerė, tarptautinės kategorijos teisėja. Tėvas, Virginijus Visockas – Lietuvos sportinių šokių federacijos viceprezidentas, Lietuvos nusipelnęs sportinių šokių treneris, tarptautinės kategorijos teisėjas.
Iki 2000 m. šoko su Mariumi Germanavičiumi. 2000 m. E. Visockaitė pradėjo šokti su Andriumi Kandeliu, už kurio ištekėjo 2005 m. 2008 m. pora išsiskyrė. Abu šoko Eglės tėvų Aušrelės ir Virginijaus Visockų įkurtame šokių klube „Ratuto“ Vilniuje, kuriame šiuo metu Eglė dirba sportinių šokių trenere.
Kaulakiai

Aplinkinės gyvenvietės

ŠILUVA – 13 km 
 Akstinai – 5 km
Dievogala – 20 km
Ginčaičiai – 4 km 
 RASEINIAI – 11 km
Saugailiai – 4 km 
 BETYGALA – 12 km
Sokoto kalifatas

Kalifato pradžia

Sokoto kalifatą sukūrė fulbiai, gyvenę hausų valstybėse. Tradiciškai fulbiai buvo klajoklių piemenų bendruomenė, auginusi galvijus, ožkas ir avis. Jie gyveno ganykloms tinkamose žemėse tarp miestų visoje Vakarų Afrikoje. Nuo XVI a., augant miestams, dalis fulbių apsigyveno miestuose ir buvo įsimaišę tarp hausų, turėjo savo bendruomenes, tačiau neretai buvo diskriminuojami.
Fulbiai buvo musulmonai, kaip ir daugelio regiono valstybių valdovai. Tačiau islamo padėtis buvo trapi ir iškilus pavojui šie valdovai greitai grįždavo prie vietinių animistinių religijų. XVII–XVIII a. fulbiai pradėjo sukilinėti prieš juos valdžiusius valdovus. Nuo XVIII a. fulbių tarpe plito džihado idėjos. Jos buvo nukreiptos prieš tuo metu Sahelyje populiarias pagoniškas praktikas ir prieš atlaidų požiūrį į islamo dogmas. „Išgryninti“ islamą ir sukurti tobulą bendruomenę jau buvo pabandyta fulbių valstybėse Futa Džalone ir Futa Toro.
Sokoto kalifato įkūrėjas Usman dan Fodio gyveno vienoje Hausų valstybėje – Gobire. Tuo metu ši valstybė su sostine Alkalava buvo valdoma despotiškų valdovų. Usman dan Fodio įgijo valdovo Bava palankumą ir įkūrė religinę bendruomenę Degelio miestelyje.
Tačiau naujam valdovui Junfa atėjus į sostą, jis pradėjo karą prieš racionaliai nusiteikusius fulbius. 1801 m. užpuolęs Degelį, jis išvijo šią bendruomenę. Fulbiai buvo priversti atsitraukti, tačiau prasidėjo masinis sukilimas.

Ekspansija

Fulbiai, remiami ir radikaliai nusiteikusių hausų, sujungė klajoklių pajėgas sahelio stepėse ir pradėjo užkariavimus. Nors 1804 m. jie pralaimėjo mūšį prie Cuntua, jau kitais metais jie užėmė Kebbi, Kaciną, Daurą, Biramą (pervardintas Hadedžia). dar vėliau buvo užimtos ir kitos Hausų valstybės. 1808 m. Usman dan Fodio užėmė Alkalavą, o Junfa buvo nužudytas. Tais pat metais fulbiai sugriovė ir rytuose esančios valstybės Bornu sostinę Ngazargamu (tačiau Bornu neokupavo).
Nors istorinės hausų teritorijos tapo pagrindiniu ekonominiu ir politiniu imperijos centru, Usman dan Fodio valstybė kontroliavo milžiniškas teritorijas nuo dab. Burkina Faso iki Kamerūno. Piečiau fulbiai ekspansijos nebevykdė, mat jiems trukdė netinkamas klimatas ir nematytos ligos pietuose.

Įtaka ir žlugimas

Sokoto kalifato sėkmė paskatino kitus žymius fulbių lyderius tęsti užkariavimus. Tokiu būdu radosi kitos fulbių džihado imperijos, tokios kaip Adamava, Masina, Tukuleras, Vasulu ir kt.
Imperijos viduje vyko svarbūs etniniai persiskirstymai, kuomet greitai mažėjo skirtumai tarp senųjų gyventojų hausų ir fulbių. Ilgainiui jie susilydė į vieningą visuomenę.
1901-03 m. visi Sokoto kalifatą sudarę emyratai buvo prijungti prie Britų Šiaurės Nigerijos. Dauguma jų iki šių dienų išsaugojo savo valdovų dinastijas. Sokotas jų tarpe yra išlaikęs kalifų seką ir jo valdovų autoritetas hausų ir fulbių tarpe vis dar yra stiprus.
Sergejus Kirijenka

Biografija

1984 m. baigė Gorkio vandens transporto inžinierių institutą, 1993 m. – Liaudies ūkio akademiją prie Rusijos Federacijos vyriausybės.
Po tarnybos Tarybinėje armijoje dirbo Sormovo laivų statyklos komjaunimo komiteto sekretoriumi, 1986–1991 m. buvo komjaunimo Gorkio srities komiteto pirmasis sekretorius.
1991–1997 m. banko „Garantija“ valdybos pirmininkas, naftos kompanijos „Norsi-oil“ prezidentas. Po to sparčiai kilo karjeros laiptais vyriausybinėse struktūrose – 1997–1998 m. buvo Rusijos kuro ir energetikos ministro pirmasis pavaduotojas, ministras.

Rusijos vyriausybės vadovas

1998 m. balandžio mėn. Prezidentas Borisas Jelcinas netikėtai atleido V.Černomyrdiną iš Ministro pirmininko pareigų ir paskyrė S. Kirijenką laikinai eiti premjero pareigas. Du kartus (balandžio 10 ir 17 d.) Dūma nepatvirtino jo premjeru. Kadangi buvo grėsmė, jog trečią kartą nepatvirtinus jo kandidatūros Prezidentas paleis Dūmą, 1998 m. balandžio 24 d. dauguma Dūmos balsų jis buvo patvirtintas Rusijos Federacijos Ministru pirmininku.
Vicepremjerais buvo paskirti ganėtinai jauni politikai Borisas Nemcovas ir Anatolijus Čiubaisas, todėl visuomenėje vyriausybė gavo „jaunųjų reformatorių“ vardą. Ši vyriausybė bandė šalyje vykdyti liberalias ekonomikos reformas. Dėl naftos kainų kritimo, didžiulių valstybės skolinių įsipareigojimų bei TVF nesuteikus kreditų šalyje prasidėjo ekonominė krizė. Rugpjūčio 17 d. vyriausybė atsistaydino.

Veikla po atsistatydinimo

S. Kirijenka kurį laiką aktyviai veikė Dešiniųjų jėgų sąjungoje. 1999 m. bolotiravosi į Maskvos mero pareigas. 1999–2000 m. buvo Valstybės dūmos deputatas, Dešiniųjų jėgų sąjungos frakcijos vadovas.
Pakeitus šalies valdymo sistemą ir įvedus Federalines apygardas, 2000 m. gegužės mėn. paskirtas Rusijos Prezidento įgaliotuoju atstovu Pavolgio federalinėje apygardoje.
2005 m. lapkričio mėn. paskirtas Rusijos atominės energetikos federalinės agentūros vadovu. 2007 m. gruodžio mėn. agentūrą pertvarkius į valstybinę korporaciją, tapo jos generaliniu direktoriumi.
Utikas

Geografija

Utiko regionas užėmė dalį Kuros-Arakso lygumos, esančios į pietus nuo Kuros upės, iki ten, kur ji susilieja su Araksu. Dabar ši dalis vadinama Milio lyguma. Į pietus nuo regiono kalnuotas kraštas vadinosi Arcachas, o šiaurėje buvo Kaukazo Albanija. Rytuose, už Arakso buvo Paitakaranas. Vakaruose driekėsi Gugarkas.
Puerto la Krusas

Istorija

Puerto la Krusas įkurtas 1780 m.
Drugelio poza

Drugelio poza – viena iš sekso pozų, kurios metu vyras stovi, o moteris priešais jį ant ko nors guli, šiek tiek žemiau nei vyro juosmens lygyje. Tada moteris pakelia savo dubenį (vyras jai gali padėti ar prilaikyti) taip, kad jos putė būtų maždaug tame pačiame lygyje kaip vyro varpa. Tuomet vyras ir įveda varpą į moters makštį. Tai yra gana įdomi ir sudėtinga poza, tačiau jos metu yra labai gerai stimuliuojamas moters G – taškas.
Ši poza šiek tiek primena arklo pozos variantą iš Kamasutros, kai vyras stovi ant grindų, tačiau visiškai skiriasi nuo plaštakės pozos Kamasutroje.
Koricinas

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Gyvenvietė įkurta XVI a. kaip gynybinė Kužnicos girios tvirtovė. 1571 m. gyvenvietęje buvo pastatyta pirmoji bažnyčia, kurią įsteigė Zigmantas Vaza. 1601 m. įkurta parapija. 1671 m. gyvenvietė gavo miesto teises, kurias suteikė karalius Mykolas Kaributas Višnioveckis. Švedų tvano metu šalia gyvenvietės vyko mūšis tarp lietuvių-lenkų ir švedų kariuomenių. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Fetišizmas

Istorija

Šis terminas atsirado Portugalijoje, kur juo apibūdindavo objektus, naudojamus religiniuose kultuose Vakarų Afrikoje. Europoje jis paplito lyginant vakarų Afrikos ir senovės Egipto tikėjimus. Vėliau Auguste Comte mėgino sukurti evoliucinės teorijos religijoje koncepciją. Anot jo, fetišizmas yra primityviausia religijos forma, kurią seka politeizmas ir monoteizmas.
Yra manoma, kad monoteistinės religijos išlaikė kai kuriuos fetišus, pvz., krikščionybėje kryžius.

Praktikavimas

Teoriškai, fetišizmas yra visų religijų šaknys, tačiau jis tyrinėjamas religijotyrininkų tik vakarų Afrikos tikėjimuose, pvz., vudu, kuris tiesiogiai išsivystė iš fetišizmo.
Kraujas dažnai laikomas stipriu fetišu ar fetišo dalimi. Kartu su krauju, kiti objektai – kaulai, kailis, nagai, plunksnos, brangakmeniai ir kristalai, vanduo iš tam tikrų vietų, kai kurie augalai ir medžių dalys – yra įprasti fetišai įvairiose pasaulio kultūrose.
Fetišai buvo dažnai naudojami indėnų religijoje. Lokys vaizdavo šamaną, bizonas buvo aprūpintojas, puma – karys, vilkas – vedlys.
Tat tvam asi

Tat tvam asi (skr. तत्त्वमसि – „tat tu esi“) – vienas iš svarbiausių vedantos teiginių (mahavakjų), kuriuo apibrėžiamas santykis tarp individo ir absoliuto.
Pirmąkart šis teiginys paminėtas Čandogja Upanišadoje, datuojamoje apie 600 m. pr. m. e. Tat tvam asi neretai pakartojamas šeštajame minėtos Upanišados skyriuje, kuomet mokytojas Udalaka Arunis aiškina savo sūnui aukščiausiosios realybės (brahmano) prigimtį. Skirtingos vedantos mokyklos (daršanai) šį teiginį aiškina savaip. Advaita vedantoje aiškinama, kad „Tat“ atitinka brahmaną, absoliutą, amžinąjį, nekintamąjį, o tu – atmaną (negimstančią, nemirštančią, absoliučiąją sąmonę, kuri pranoksta bet kokį dvylipumą ir kūniškumą). Taigi, atmanas ir brahmanas yra tapatūs. Tat tvam asi buvo vienas iš kertinių advaitos vedantos mokyklos atstovo Šankaros doktrinos teiginių.
Kuchenmeisteris

Kuchenmeisteris, kuchmeisteris (rus. кухенмейстер, кухмейстер) – rūmų virėjo pareigos dvare. Būdavo pavaldus oberkuchenmeisteriui.
Žinoma, kad Rusijos imperatoriaus dvare kuchenmeisteriai jau buvo 1722 m., kadangi tų metų Rangų lentelėje kuchenmeisterio rangas buvo priskirtas XIV klasei. 1796 m. imperatoriaus dvaro etatuose šios pareigybės nebebuvo.
Vytautas Audinys

Biografija

1984 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas.
1995–2007 m. Šilalės raj. savivaldybės administracijos Traksėdžio seniūnijos seniūnas, Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys, 2007–2008 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos sekretoriato vadovas, vėliau ūkininkas.
1995 m. Lietuvos centro sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Šilalės rajono skyriaus narys.
1990–1995 m. Šilalės rajono tarybos deputatas, 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Renata, vaikai Laura, Nida.
Amerikos trumpaplaukė katė

Amerikos trumpaplaukė katė (angl. American Shorthair) – trumpaplaukių kačių veislė. Labai populiari JAV. Europos trumpaplaukių kačių variantas.

Istorija

Nustatyta, jog iki XV a. Šiaurės Amerikoje kačių nebuvo. Manoma, jog pirmieji jas į žemyną atgabeno europiečiai. Jūreiviai kates gabendavosi tam, kad šios laisvuose gaudytų graužikus. Atplaukusios į Ameriką, katės įsikurdavo ūkiuose.
Ilgainiui katės paplito visame žemyne. Iš šių ištvermingų medžioklių ir atsirado Amerikos trumpaplaukių veislė. Šios katės nebuvo mišrintos su kitomis veislėmis.

Charakteris

Tai protingi gyvūnai, ilgai išsaugantys puikią sveikatą. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Mėgsta žaisti, ilgai gyvena.

Fizinės savybės

Kūnas gana stambus, ilgis šiek tiek didesnis už aukštį. Krūtinė apvali, plati, pečiai masyvūs. Kojos vidutinio ilgumo, raumeningos. Kaulai stambūs, letenos didelės, apvalios, tvirtos. Uodega vidutinio ilgumo, prie pagrindo stora, galas bukas.
Galva apvalaina, žandai putnūs. Nosis poilgė, su nedideliu įlinkiu, snukutis kvadratinis. Ausys vidutinio didumo, toli viena nuo kitos. Tarp akių yra didelis tarpas.
Kailis žvilgus, tankus, trumpas. Žiemą daug storesnis nei vasarą.
Būdingos gamtinės spalvos: juoda, rausva, melsva, kreminė, raina, balta ir t. t. Akių spalvą lemia kailio spalva. Paprastai Amerikos trumpaplaukių akys būna vario spalvos arba žalios.
Kremlius

Kremlius (sen. rus. кремль) – pilies mūrais, sienomis apjuosta miesto dalis, kurioje yra katedra, valdovo rūmai ir kiti administraciniai ir religiniai pastatai.
Viena žinomiausių tvirtovių yra Maskvos kremlius. Aiškiai išreikštus kremlius turi ir Pskovas, Novgorodas, Kazanė ir kiti Rusijos miestai.
Publicistikoje kremliumi vadinta TSRS, o dabar – Rusijos vadovybė, kadangi nuo Maskvos DK laikų sostas, o vėliau vyriausybės būstinė yra Maskvos kremlius (išimtis: 1711/1712-1920 metai).
Silueto sala

Silueto sala (pranc. Silhouette) – sala Indijos vandenyne, Seišeliuose, 20 km į šiaurės vakarus nuo Mahės. Plotas – 20 km². Tai trečia pagal dydį iš granitinių Seišelių salų. Paviršius labai kalnuotas, iškyla iki 751 m (Daubano k.). Nuo aplinkinių salų Siluetas skiriasi tuo, kad tai jaunesnė sala, joje rasta vulkaninių pelenų.
Siluete gyvena labai negausios endeminių gyvūnų rūšys – seišelinis maišasparnis šikšnosparnis (Coleura seychellensis), Aldabros dramblinis vėžlys (Aldabrachelys gigantea), seišelinis pelėsakalis (Falco araea), seišelinis žydrasis balandis (Alectroenas pulcherrimus). Nuo 2010 m. 93 % salos yra nacionalinis parkas.
Siluete gyvena ~135 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – La Pasas. Salą 1609 m. pasiekė britų jūrininkai. 1771 m. paskelbta Prancūzijos valda. Sala pavadinta Prancūzijos finansų ministro Etjeno de Silueto (Étienne de Silhouette) garbei (nuo šio ministro pavardės kilo žodis siluetas).
Notėnų paminklas šauliams

Paminklas

Paminklui panaudotas natūralus, statmenas, pilkos spalvos, smulkaus grūdėtumo granito akmuo, siaurėjantis ir apvalėjantis į viršų, įbetonuotas į stačiakampį pamatą. Pagrindinio fasado pusėje pritvirtinta lieto metalo Nukryžiuotojo skulptūra, o po ja – pilkšvai juodos spalvos stambaus grūdėtumo granito horizontalaus stačiakampio formato šlifuota paminklinė lenta. Jos viršuje, kairėje pusėje iškaltas Lietuvos šaulių sąjungos ženklas – skydas su Vyčio kryžiumi, dešinėje pusėje – Gediminaičių stulpai, o tarp jų – įrašas: „ŠAULIAI, ŽUVĘ UŽ / LIETUVOS LAISVĘ“. Žemiau – žuvusiųjų vardai ir pavardės: „KOSTAS KONTENIS / KOSTAS POCIUS / ANTANAS ŠOBLINSKAS / KOSTAS POCEVIČIUS / FELIKSAS LIAUČYS / 1941 ŠLIKTINIŠKIAI“.
Paminklo aukštis – 1,60 m, plotis – 85 cm, storis – 70 cm. Paminklinės lentos dydis – 33 x 47,5 cm.

Istorija

Antrąją Vokietijos–Sovietų sąjungos karo dieną Notėnuose nuo vokiečių karių kulkų krito 5 Notėnų būrio šauliai: Kostas Kontenis (g. 1906 m.), Feliksas Liaučys (g. 1906 m.), Kastantinas Pocius (g. 1905 m.), Konstantinas Pocevičius (g. 1915 m.) ir Antanas Šoblinskas (g. 1918 m.), atvykę iš gretimo Šliktinės kaimo. Tai atsitiko dėl piktavalio žmogaus, kuris besiveržiantiems į Rytus Vermachto kariams pranešė, jog jų tyko „ginkluoti komunistai“. Jų kūnus artimieji palaidojo Notėnų parapijos kapinėse.
Žuvusiems atminti, 1998 m. rugpjūčio 16 d. Lietuvos šaulių sąjungos Skuodo kuopos vado Valerijono Viršilo ir Prano Kontenio rūpesčiu atidengtas ir pašventintas paminklinis akmuo. Jis stovi sodybos pievelėje priešais 1932 m. Notėnų šaulių būrio pastatytą (1989 m. atstatytą) Kristaus Karaliaus paminklą.
Teodosijaus kodeksas

Teodosijaus kodeksas (lot. Codex Theodosianus) – pirmasis oficialus Romos imperatorių V a. konstitucijų (įstatymų) rinkinys, Corpus iuris civilis sudėtinė dalis.
Jis buvo išleistas 438 m. valdant Bizantijos imperatoriui Teodosijui II (Theodosius II) (401–450 m. liepos 28 d.)
Teodosijaus kodekse atsispindėjo pasikeitimai, susiję su Romos imperijos feodalizacija. Kodeksas susideda iš 16 knygų, suskirstytų titulais.
LKAL 1996–1997 m. sezonas

LKAL 1996–1997 metų sezonas – 3-as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 14 klubų. Čempionate nugalėjo Kauno „Drobė-Juta“, bronzą iškovojo Joniškio „Žiemgala“, laimėjusi reguliarųjį sezoną.
Lounai

Istorija

Miestas įkurtas XII a. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1115 m. Išlikus šv. Petro bažnyčia, kuri buvo pastatyta forto vietoje. Suklestėjo ir išsiplėtė valdant Bohemijos karaliui Otokarui I-jam. Po Trisdešimtmečio karo smarkiai sumažėjo gyventojų skaičius. XIX a. antroje pusėje atsiradus geležinkeliui suklestėjo miesto ekonomika.
Iki 1918 m. priklausė Habsburgų monarchijai.
Povilas Lapeikis

Biografija

1958 m. baigė Troškūnų vidurinę mokyklą. 1959–1961 m. mokėsi Klaipėdos pedagoginėje mokykloje, įgijo pradinių klasių mokytojo specialybę. Mokydamasis dirbo Klaipėdos pedagoginės mokyklos rūmų komendantu. Vilniaus pedagoginiame institute įsigijo istorijos ir visuomenės mokslų mokytojo kvalifikaciją.
1958–1959 m. Troškūnų rajono Vykdomajame komitete dirbo sekretoriumi-mašininku. 1961 m. Palangos Kunigiškių pradinės mokyklos vedėjas, 1961–1962 m. Klaipėdos 5-osios vidurinės mokyklos pradinių klasių ir geografijos mokytojas, kartu Vilniaus universitete neakivaizdžiai studijavo teisę. 1962–1965 m. atliko privalomąją karinę tarnybą Vinicos srityje (Ukraina). Grįžęs į Lietuvą, 1965–1974 m. – Klaipėdos 5-osios vidurinės mokyklos mokytojas, 1965–1967 m. – ir Klaipėdos miesto komjaunimo komiteto darbuotojas, 1968–1971 m. – Klaipėdos miesto Vykdomojo komiteto pirmininko padėjėjas, 1971–1974 m. – Valstybinių įstaigų darbuotojų profesinės sąjungos Klaipėdos miesto komiteto pirmininkas.
1974–1977 m. telegramų agentūros ELTA korespondentas, nuo 1975 m. gyveno ir dirbo Vilniuje. 1977–1980 m. Profesinių sąjungų respublikinės tarybos instruktorius, 1980–1985 m. žurnalo „Darbas ir poilsis“ vyresnysis redaktorius. 1977–1985 m. taip pat ir Respublikinių profesinių kursų dėstytojas. 1985–1988 m. Vilniaus pedagoginės mokyklos dėstytojas, 1985–1986 m. – direktoriaus pavaduotojas, 1986–1988 m. – direktorius. 
1987–1992 m. – žurnalo „Tarybinė mokykla“, vėliau „Tautinė mokykla“, „Mokykla“ vyriausias redaktorius. 1992–1995 m. – laikraščio „Tiesa“ apžvalgininkas, 1994–1995 m. laikraščio „Diena“ skyriaus vedėjas, 2002–2007 m. laikraščio „Opozicija“ redaktorius. 1995–2001 m. savaitraščio „Mūsų balsas“ vyriausiasis redaktorius.  1995–2001 m. Lietuvos Respublikos Seimo nario padėjėjas, 1995–1996 m. taip pat ir Lietuvos Respublikos Vyriausybės valstybės konsultantas.
Periodinėje spaudoje paskelbė eilėraščių, apybraižų. Nuo 1976 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Plateruvo valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837-1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Baranuvas, Chlopkuvas, Chlopkuv Kolonija, Čuchuvas, Čuchuv Penkai, Delica, Dvuras, Falatičė, Falatiče Gajuvka, Gurkai, Gurki Lešničuvka, Helenuvas, Hruševas, Hrušev Kolonija, Hrušnevas, Hrušnev Kolonija, Hrušnev Ukazai, Kamianka, Kiselevas, Kiselev Lešničuvka, Lipnas, Marinkai, Minženinas, Minženin Kolonija, Michaluvas, Miškovicė, Novodomkai, Ostromenčinas, Ostromenčin Kolonija, Plateruvas, Pučicė, Pučice Kolonija, Ruskuvas, Stara Viešas, Triba Gajuvka, Ukazai, Zabožė.
Nam Định FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1965 m.
Vytautas Majauskas (1918)

Vytautas Majauskas (1918 m. spalio 13 d. Kupiškis – 2004 m. spalio 16 d. Detroitas) – Lietuvos gydytojas psichiatras, visuomenės veikėjas, daktaras (1948 m.).

Biografija

1939–1940 m. mokėsi Kauno karo mokykloje, 1940–1944 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 1941 m. Lietuvių katalikų moksleivių ateitininkų sąjungos centro valdybos pirmininkas. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją studijas tęsė Ernesto Karlo universitete Tiubingene, baigė 1946 m. Dirbo gydytoju Odos ir venerinių ligų klinikoje Tiubingene, mokytojavo lietuvių gimnazijose Nilrtingene ir Švabiš Gmiunde, čia vadovavo Lietuvos Raudonojo Kryžiaus medicinos seserų mokyklai. 1949 m. persikėlęs į JAV iki 1953 m. dirbo Troy (Mičigano valstija) ligoninėje. 1953–1956 m. stažavo Veino rajoninėje ligoninėje, vėliau iki 1984 m. vertėsi privačia praktika Detroite.
Mičigano valstijoje su kitais įkūrė Lietuvių gydytojų draugiją ir ilgą laiką jai vadovavo. Buvo Amerikos lietuvių gydytojų sąjungos tarybos narys. Priklausė Lietuvių fronto bičiuliams; 1973–1975 m. centro valdybos narys, 1983–1985 m. tarybos pirmininkas. 1965 m. JAV lietuvių bendruomenės Detroito apylinkės pirmininkas. 1968–1973 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės vicepirmininkas. 1993–1994 m. JAV lietuvių bendruomenės Daitona Byčo apylinkės pirmininkas.
Šumovo žydų kapinės

Šumovo žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Szumowie) - žydų kapinės egzistavusios Šumovo kaime iki II pasaulinio karo. Kapinių plotas buvo 0,8 ha. Kapinėse neišliko jokių antkapių.
Pabartupis

Aplinkinės gyvenvietės

 
 
 
 
GARLIAVA – 9 km
Vytautas Suslavičius

Biografija

Gimė 1951 m. rugpjūčio 3 d. Trakuose. 1969–1974 m. Vilniaus universitete studijavo fiziką. 1977–2010 dirbo AB Lietuvos elektrinė. Nuo 1992 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys.1997 m. – Tarptautinės fotografijos meno federacijos (FIAP) fotografas-menininkas (AFIAP), 2005 m. – Lietuvos Respublikos meno kūrėjas.

Individualios parodos

94 individualios parodos Vilniaus, Kauno, Birkeröt’o (Danija), Brno (Čekija), Toronto (Kanada), Alytaus, Birštono, Druskininkų, Elektrėnų, Kaišiadorių, Klaipėdos, Marijampolės, Mažeikių, Panevėžio, Šiaulių, Širvintų, Trakų, Visagino meno galerijose ir parodų salėse.

V. Suslavičiaus darbai kolekcijose

Lietuvos fotomenininkų sąjunga, Vilnius; FIAP kolekcija, Lozana, Šveicarija; Menininkų namai, Nida; Lietuvių namai, Torontas, Kanada; Miesto biblioteka, Birkeröt, Danija; Fotografijos muziejus, Šiauliai; Lietuvos bankas, Vilnius; AB Lietuvos elektrinė, Elektrėnai.