google/wiki40b huggingface dataset:
Karp

Aprašas

Didysis herbas:
Žydrame lauke trys auksinės šešiakampės žvaigždės, išdėstytos trikampiu smaile žemyn. Virš skydo – grotelinis šalmas su riterio karūna. Šalmą puošia baltos stručio plunksnos. Šalmaskraistė žydra su auksiniu pamušalu.
Kasdieniniame herbe virš skydo buvo tik uždaras šalmas su riterio karūna,

Istorija

Herbas originalus, juo naudojosi tik Karpių giminė, tačiau nei jo kilmė, nei pirmasis herbo bajoras nežinomi.

Herbo bajorai

Karpiai, Karpenkos, Tedveniai, (Tedwen, Tedwin, Tetwin, Tödwen), Zimlinskiai (Zimliński).
Santa Koloma de Gramenetas

Istorija

Šioje vietoje gyventa dar 3500 m. pr. m. e. Ankstyvaisiais viduramžiais čia jau buvo bažnyčia, sugriauta 985 m. Nauja, romaniškojo stiliaus bažnyčia pastatyta 1019 m.

Pavadinimo kilmė

Miesto vardas mena šventąją Kolomą, kurią 274 m. Galijoje nužudė romėnai.
Jahija ibn Umaras

Jahija ibn Umaras buvo Lemtuna berberų genties vadas. Jahija ibn Umaras buvo Abubakro ibn Umaro brolis.
1053 m. Almoravidų dinastijos vadovas Abdalahas ibn Jasinas Jahiją ibn Umarą paskyrė armijos vadu. Jo vadovaujama armija sėkmingai kovėsi Maroke pietuose prie Dra upės bei šiaurės Sudane. 1054 m. kovojo Ganoje ir užėmė Audagostą. 1056 m. Jahija ibn Umaras mūšyje žuvo.
Jurgis Čiurlys

Jurgis Čiurlys (1881 m. vasario 3 d. Itkonyse, Kupiškio valsčius – 1959 m. rugsėjo 14 d. Niujorke) – inžinierius geležinkelininkas, mokslininkas, politinis veikėjas.

Biografija

Mokėsi Virbališkio pradžios mokykloje, 1892–1900 m. Šiaulių gimnazijoje, kurią baigė sidabro medaliu. 1901–1904 m. studijavo Peterburgo universitete. 1902 m. trumpam pašalintas už dalyvavimą studentų riaušėse. 1904 m. įstojo į Peterburgo technologijos institutą, kurį baigė 1913 m. Ketverius metus buvo Peterburgo lietuvių studentų draugijos pirmininkas.
1913–1914 m. dirbo Vilniaus kanalizacijos statyboje. 1914 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. Pirmojo pasaulinio karo metais dirbo Tulos ginklų gamykloje, ten buvo Lietuvių tremtinių klubo pirmininkas.
1918 m. grįžo į Vilnių. 1918 m. gruodžio 3 d. tapo Susisiekimo ministerijos techninės tarnybos nariu, nuo 1918 m. gruodžio 26 d. valdininkas ypatingiems reikalams. 1919 m. „Socialdemokrato“ redaktorius.

Lietuvos geležinkeliuose

Nuo 1919 m. gegužės 20 d. Kauno geležinkelio dirbtuvių viršininkas. 1922 m. kovo 27 d. komandiruotas į Maskvą perimti Lietuvai pagal Taikos sutartį priklausiusias susisiekimo priemones.
Nuo 1927 m. balandžio 1 d. Lietuvos geležinkelių Traukos tarnybos viršininko pavaduotojas, nuo 1928 m. kovo 26 d. viršininkas, nuo 1930 m. lapkričio 13 d. Susisiekimo ministerijos inžinerinės tarybos pirmininkas, nuo 1935 m. sausio 1 d. Geležinkelių direktoriaus pavaduotojas, 1935–1938 m. direktorius, vėliau – Susisiekimo ministerijos vyriausiasis inspektorius.
Nuo 1936 m. vasario 29 d. Lietuvos energetikos komiteto pirmininkas. 1940 m. rugpjūčio mėn. bolševikų paskirtas Geležinkelių direktoriumi, bet dirbti atsisakė. Juo tapo tik 1941 m. birželio mėn., užėjus vokiečiams.

Mokslininkas

1919–1922 m. dėstė fiziką Vilniaus lietuvių gimnazijoje. Nuo 1922 m. lapkričio 1 d. Lietuvos universiteto Technikos fakulteto vyr. asistentas, nuo 1925 m. spalio 1 d. docentas, 1942–1944 m. profesorius. Skaitė mašinų detalių ir keliamųjų mašinų kursą, dėstė bendrąją mašinų teoriją.
Parengė ir išleido hektografu spausdintus paskaitų kursus: „Mašinų detalės“ (1924–1925 m.), „Keliamosios mašinos“ (1932 m.), „Mašinų teorija“ (1940 m.). Aktyviai dalyvavo Lietuvos technikų draugijos veikloje, buvo vienas jos steigėjų, valdybos sekretorius, vėliau – Lietuvos inžinierių sąjungos valdybos pirmininko pavaduotojas ir mechanikų sekcijos pirmininkas. Paskelbė daugybę savo specialybės straipsnių žurnaluose „Sąsieka“(1927–1928 m.), „Technika“ (1928 m.), „Technika ir ūkis“ (1933–1936 m.).
Baigiantis karui 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1945–1946 m. dalyvavo organizuojant Pabaltijo universitetą Hamburge ir Pineberge, 1946–1947 m. jame dėstė. 1947 m. Pabaltijo universiteto Mechanikos fakulteto dekanas. 1947 m. gruodžio 22 d. išvyko į JAV. 1948–1950 m. gegužės 22 d. dėstė Fort Veino technikos mokykloje.
Ceraukstė

Istorija

Tarybiniais metais – kolūkio centrinė gyvenvietė.
Naujojo Džersio Devils

Istorija

Komanda įsikūrė Kanzase 1974 m. ir pavadinimu „Scouts“ pradėjo žaisti NHL, bet dėl finansinių sunkumų persikėlė į Denverį ir persivadino Kolorado „Rockies“. Komanda buvo parduota Arthur Imperatore ir jis sugalvojo komandą perkeltį į Naujajį Džersį.
Žaguaraunas

Istorija

Žaguaraunas pradėjo kurtis 1802 m. pastačius karinį fortą. 1832 m. gavo miesto statusą.
Pakutuvėnų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Istorija

Plungės klebonas Povilas Pukys bei Pakutuvėnų ir aplinkinių kaimų gyventojai savo lėšomis 1941–1943 m. pastatė dabartinę Pakutuvėnų bažnyčią. Ją 1943 m. rugsėjo mėn. konsekravo vyskupas Vincentas Borisevičius. Statybos metu pamaldos vyko Pakutuvėnų kapinių koplyčioje.

Architektūra

Bažnyčia turi klasicistinių bruožų, stačiakampio plano (22 × 12 m), su bokštu ir bokšteliu. Buvę rengti 3 altoriai. Po rekonstrukcijos paliktas vienas altorius, išardyta supuvusi šventoriaus tvora.
Šią bažnyčią prižiūri broliai pranciškonai. Nuo 1995 m. čia veikia reabilitacinė žmonių, turinčių priklausomybių, bendruomenė.
Achmadas Šachas Duranis

Biografija

Achmadas Šachas Duranis gimė apie 1722 m. arba Multane, arba Herate. Jis buvo abdalių genties vado Mohamedo Zamano Chano antrasis sūnus. Jis kariavo Nadiro pajėgose, vadovavo kavalerijai ir užsirekomendavo sumaniu generolu. 1747 m. pasikėsinimo metu buvo nužudytas Nadiras. Achmadas Šachas Duranis buvo išrinktas Nadiro imperijos valdovu (šachu) ir vainikuotas Kandahare. Po išrinkimo jis organizavo plačias karines kampanijas siekdamas užtvirtinti savo autoritetą. Kandaharą paskelbė valstybės sostine. Jis laikomas Afganistano valstybės įkūrėju ir buvo pramintas „afganų tautos tėvu“. 1748 m. jis pradėjo aštuonių žygių į Indiją seriją. 1752 m. užėmė Lahorą ir Multaną. 1756–57 m. jo pajėgos užėmė Delį ir Agrą. Apiplėšė Mathurą ir Vrindavaną. 1759 m. užkariavo Pandžabą ir 1761 m. sausio 14 d. Trečiajame Panipato mūšyje sutriuškino Marathų konfederacijos kariuomenę. 
Achmadas Šachas nominaliai paliko Mogolų imperiją, tačiau imperatorius tebuvo marionetė jo rankose. Jis vedė Mogolų imperatoriaus Muhamedo Šacho dukterį. Jo sūnus Timūras buvo Pandžabo vietininku ir vedęs kito imperatoriaus Alamgiro II dukterį. Po 1760 m. Achmadas Šachas nesėkmingai kariavo su sikhais ir dėl didelių maištų savo valstybės viduje turėjo atitraukti savo pajėgas, užleido sikhams Pandžabą. Jo karai Indijoje stipriai susilpnino Mogolų imperijos autoritetą. Pandžabe iškilo sikhai, o Indijos pietvakariuose marathai. Šios sąlygos leido Indijoje ženklią politinę įtaką įgauti britų Rytų Indijos kompanijai. Achmado Šacho valdos vienu metu driekėsi nuo Indijos vandenyno iki Amu Darjos upės. Achmadas Šachas Duranis mirė 1772 m. spalio 16 ar 17 d., buvo palaidotas mauzoliejuje Kandahare. Jo įpėdiniai nebuvo vykę valdovai ir XIX a. pr. ši valstybė subyrėjo.
Ona Nijolė Rudgalvienė

Biografija

1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius – mechanikas. Technikos mokslų daktarė. Kauno technologijos universiteto Teorinės mechanikos katedros docentė.
Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (TS), nuo 2008 m. Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narė. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė. 
TS moterų bendruomenės pirmininkės pavaduotoja, TS Kauno Centro skyriaus pirmininko pavaduotoja, moterų politikių klubo „Milda“ narė, Moterų lygos Kauno skyriaus tarybos narė. Sutuoktinis Benediktas, vaikai Kęstutis, Eglė.
Selenitas

Selenitas – hidratuotas kalcio sulfatas. Bespalvė gipso forma. Cheminė formulė: CaSO₄·2H₂O.
Kietumas pagal Moso skalę yra 1,5-2.

Etimologija

Selenitas neturi nieko bendro su seleniu, medžiagų pavadinimo panašumas kilo iš jų senovės graikų kalbos žodžio selēnitēs, reiškiančio mėnulį.

Radimvietės

Čilė, Ispanija, JAV, Kanada, Lenkija, Meksika, Prancūzija, Vokietija.
Aidas Bareikis

Aidas Bareikis (g. 1967 m. spalio 4 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas, dirbantis JAV.

Biografija

1987–1993 m. mokėsi Vilniaus dailės akademijoje, 1992 m. lankė dailininko Kęstučio Zapkaus paskaitas. 1993 m. gavęs Fulbraito stipendiją išvyko į Niujorką. 1993–1997 m. mokėsi Hunterio koledže Niujorke. 1997 m. baigė magistro studijas.
Algimantas Janušauskas

Biografija

1960 m. baigė Irkutsko universitetą. Nuo 1963 m. dirbo SSRS mokslų akademijos Sibiro skyriaus Novosibirsko matematikos institute, nuo 1965 m. dar dėstė Novosibirsko universitete. 1974 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras. Nuo 1976 m. profesorius. 1987–1994 m. dirbo Lietuvoje, Matematikos ir informatikos institute.
Svarbiausios tyrimų sritys – diferencialinės lygtys dalinėmis išvestinėmis, funkcijų teorija. Parašė 13 monografijų, visos rusų kalba.
Idilė

Idilė – literatūros žanras, kuriam būdingi trumpi, giedros nuotaikos lyriniai epiniai kūriniai, vaizduojantys ramų kaimo žmonių (paprastai piemenų, žemdirbių) gyvenimą. Poetizuojama gamta, kaimo buities jaukumas ir ramumas, jausmų paprastumas, saikingumas. Dažna monologo, dialogo forma.
Idilė atsirado III a. pr. m. e. graikų literatūroje. Vėliau papilto romėnų, Europos renesanso, baroko, klasicizmo, sentimentalizmo poezijoje. Vėliau buvo kultivuojama kaip literatūrinė stilizacija; idiliškų žanrų gali būti lyriniuose eilėraščiuose ir kitų žanrų kūriniuose.
Lietuvių literatūroje idilė buvo populiari XIX a. pradžios ir vidurio poezijoje (Antanas Klementas, Antanas Strazdas), idiliškos nuotaikos kūrinių yra parašę Dionizas Poška, Antanas Savickis, Šatrijos Ragana, Antanas Miškinis, Jonas Mekas, Justinas Marcinkevičius.
Viznos žydų kapinės

Viznos žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Wiznie) - žydų kapinės Viznos kaime. Kapinių teritorija 0,9 ha. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos.
Tony Cetinski

Biografija

Gimęs Puloje, muzikantų šeimoje. Tony dainuoti pradėjo, kai jam buvo 15 metų, būdamas įvairių vietos grupių nariu. 1991 metais persikėlė į Zagrebą, kur pradėjo dainininko karjerą ir greitai jis tapo vienu populiariausių Kroatijos pop žvaigždžių. 1994 metais atlikėjas atstovaudamas Kroatijai 1994 m. „Eurovizijos“ konkurse su daina „Nek' ti bude ljubav sva“ užėmė 16 vietą.
2005 m. su Toše Proeski įrašė bendrą dainą „Lagala Nas Mala“, kuri buvo įtraukta į Proeski albumus „Po Tebe“ ir „Pratim Te“.
Haris Poteris ir Azkabano kalinys

Siužetas

Burtininkų pasaulyje pasirodo gandai apie iš Azkabano kalėjimo pabėgusį kalinį Sirijų Bleką. Pasak Magijos ministro, Blekas – itin pavojingas, nes kadaise buvo dešinioji Valdovo Voldemorto ranka. Taip pat visa magijos visuomenė galvoja, kad Blekas yra pasiryžęs nužudyti Harį Poterį, tačiau kaip vėliau paaiškėja, Blekas ne tik, kad nenori pakenkti Hariui, tačiau yra pasiryžęs jam padėti.
Saugumo sumetimais visus mokslo metus Hogvartse yra paliktas būrys Azkabano sargybinių – psichų. Taip pat akylai yra prižiūrimas ir Haris. Jam netgi neleidžiama lankytis burtininkų miestelyje – Kiauliasodyje. Tačiau Haris vis tik sugeba ištrūkti ir apsilankęs Kiauliasodyje nugirsta ministro ir kelių mokytojų pokalbį apie Bleką ir sužino, jog Blekas kadais buvo geriausias jo tėčio draugas, dėl kurio kaltės mirė jo tėvai. Haris nori sumedžioti Bleką, tačiau nuo šios minties jį atkalba profesorius Lubinas, naujasis Apsigynimo nuo juodosios magijos mokytojas.
Kūrinio pabaigoje atskleidžiama nemažai paslapčių apie kai kuriuos veikėjus, nes Ronį į „Žviegiančią būdą“ įsitempia didelis juodas šuo, kuris iš tiesų yra Sirijus Blekas. Haris su Hermiona seka Roniui ir Sirijui įkandin. Galiausiai paaiškėja, kad Blekas nori nužudyti ne Harį, o Ronio žiurkę Susną. Draugai už tai palaiko jį pamišėliu, tačiau vėliau pasirodo Lubinas, kuris tvirtina tą patį ir netgi ima bičiuliuotis su Bleku. Draugai pasimetę. Jie nenori tikėti Lubinu, kuris, kaip įspėjo Hermiona, yra vilkolakis. Padėtį dar labiau įkaitina pasirodęs Sneipas. Jis ima ir suriša Lubiną bei Bleką. Tačiau tuomet visi trys draugai nuginkluoja ir stipriai pritrenkia Sneipą (kažkodėl jie staiga ėmė ir patikėjo Bleku). Tuomet Lubinui su Bleku leidžiama paimti Ronio žiurkę. Įvyksta keistas dalykas – žiurkė virsta mažu ir nuskurusiu žmogumi – Piteriu Trumpuliu. Pasirodo, kad tiek Sirijus Blekas, tiek ir Trumpulis yra animagai (animagu buvo ir Hario tėtis Džeimsas). Trys iš ketveriukės susirenka vienoje vietoje, tačiau aplinkybės ne visai malonios, kadangi paaiškėja, jog ne Blekas, o Trumpulis išdavė Hario tėvus. Lubinas su Bleku nori nužudyti Trumpulį, tačiau Haris juos sustabdo…
Visi laimingi žengia atgal į Hogvartsą. Haris jau svajoja, kad gyvens su Bleku, nes šis – jo krikštatėvis. Tačiau viską sužlugdo pilnatis. Remas Lubinas virsta vilkolakiu. Tuo pasinaudojęs, Trumpulis pabėga, pasivertęs žiurke. Sirijų apsupa būrys psichų, tačiau paskutinę sekundę juos kažkas nuveja ir visi išsigelbsti. Sirijus iš karto uždaromas ir jo laukia egzekucija. Haris su Hermiona puola jo gelbėti. Hermiona išduoda savo paslaptį-profesorė Makgonagal leido jai visus metus naudotis Laiko atsuktuvu, kad galėtų spėti į visas pamokas.
Laikas darsyk atsukamas ir Haris grįžta keliomis valandomis atgal. Pakeliui Haris su Hermiona išgelbsti dar ir myriop nuteistą hipogrifą Kietasprandį. Su juo jie nuskrenda iki ketvirto aukšto lango, kur kalinamas Sirijus ir jį taip pat išgelbsti. Sirijus pabėga, o draugai pasileidžia atgal į ligoninę…
Miesto stadionas (Poznanė)

UEFA Euro 2012

Stadione buvo žaidžiami keli grupių etapai.
Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija

Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija – lietuviško kapitalo koncernas, įmonių grupė. Būstinė Danės g. 15, LT-92117, Klaipėda. Holdingo bendrovėje dirba 8 darbuotojai (2014 m.).

Istorija

Korporacijos ištakos siekia 1989-uosius metus. Tuomet Korporacijos vadovas Antanas Bosas su grupe verslo partnerių įkūrė kooperatyvų L-713. Tai buvo vienas pirmųjų kooperatyvų Klaipėdos regione po to, kai Sovietų Sąjungoje buvo įteisinta tokia verslo forma.
1992 m. buvo įregistruota AB Prekybos namai „Vita“. Tais pačiais metais įkurtos investicinės bendrovės „Invita“ ir „Pasoga“. Jos įsiliejo į pirmąjį privatizacijos etapą Lietuvoje.
1993 metais, sujungus naujai įsteigtas ir privatizuotas valstybines įmones, įregistruota UAB „Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija“. Pagrindinis naujos įmonės steigimo tikslas buvo suburti profesionalių vadovų komandą, kurie galėtų strategiškai valdyti grupei priklausančias įmones. Korporacijos įkūrimas 1993 metais simboliškai sutapo su Lietuvos nacionalinės valiutos lito įvedimu. Pirmaisiais veiklos metais Korporacija tuo metu valdė 16 įmonių kontrolinius akcijų paketus. 1994 metais valdomų įmonių skaičius padvigubėjo.
Per dešimt metų Korporacijos valdomų įmonių apyvarta pasiekė beveik 7,5 mlrd. litų. Į Lietuvos biudžetą buvo sumokėta apie 1 mlrd. litų mokesčių. Investicijoms skirta beveik 500 mln. litų. Per visą veiklos laikotarpį Korporacijos valdomos įmonės paramai ir įvairiems labdaros projektams skyrė maždaug 5 mln. litų.
2000-2003 metais valdomų įmonių bendra apyvarta kasmet siekdavo beveik po 1 mlrd. litų.
2003 metais buvo baigta Korporacijos įmonių grupės valdymo reorganizacija. Anksčiau visą įmonių grupę bendrai valdę keturi valdybos nariai, po reorganizacijos įmones valdo tiesiogiai pagal veiklos šakas: statyba, energetika, medienos pramonė, transportas. Taip buvo įgyvendintas strateginis sprendimas siekiant efektyvinti valdymą ir pritraukti daugiau investicijų.
Belisarijus

Flavijus Belisarijus (Belizarijus, gr. Βελισάριος, 505 m. ? – 565 m.) – žymiausias Bizantijos karvedys ir vienas iš labiausiai pripažintų karo vadų žmonijos istorijoje. Jis buvo imperatoriaus Justiniano I plano atgauti Vakarų Romos imperijos žemes, kurios buvo prarastos prieš šimtą metų, vykdytojas.
Nors jis mažiau žinomas nei didieji istorijos karvedžiai Hanibalas, Julijus Cezaris, Aleksandras Didysis ar Napoleonas Bonapartas, jo sugebėjimams ir pasiekimams prilygo mažai karo vadų istorijoje.
Vienas ryškiausių jo karjeros bruožų buvo kariavimas esant mažai ar iš vis be Justiniano I ir Bizantijos paramos, bet jis vis tiek pasiekdavo pergales dėl savo karinio genialumo. Jis priskiriamas žmonių grupei, vadinamai „Paskutiniais romėnais“.

Legenda apie Belisarijų kaip aklą elgetą

Pagal legendą, kuri paplito viduramžiais, Justinianas įsakė Belisarijui išlupti akis ir palikti jį kaip elgetą prie Porta Pinciana Romos vartų. Belisarijus buvo pasmerktas praeivių prašyti „duoti obolą Belisarijui“ (date obolum Belisario), kol jam buvo atleista. Dauguma šiuolaikinių mokslininkų abejoja šia istorija, bet Philip Stanhope, XIX a. britų filologas, parašęs „Belisarijaus gyvenimą“ (Life of Belisarius), vienintelę išsamią jo biografiją, manė, kad legenda atitinka tikrovę. Remiantis išlikusiais pirminiais šaltiniais, jis rado argumentų, kurie patvirtina legendą.
Nors legenda abejotina, po Jean-François Marmontel novelės Bélisaire (1767 m.) išleidimo šią istoriją pamėgo XVIII a. dailininkai ir jų mecenatai, kurie įžvelgė paralelę tarp Justiniano I veiksmų ir XVIII a. monarchų priespaudos.
Edward Teller

Biografija

Edvardas Teleris gimė 1908 m. Budapešte, žydų advokatų šeimoje. Jis jau vaikystėje susidomėjo matematika ir chemija, nuo 6 metų lankė privačią mokyklą. Baigęs gimnaziją mokosi Karlsrucho technologijos institute (Universität Karlsruhe), Miuncheno ir Leipcigo universitetuose. Čia jis domisi fizikinės chemijos ir kvantinės mechanikos problemomis. Nuo 1929 m. dirba Leipcige, Getingene (Göttingen), čia jis apsigina fizikos daktaro disertaciją (1930 m.) ir tyrinėja vandenilio atomą. Paskui dirba pas N. Borą Kopenhagoje ir trumpai Londone. 1934 m. vasarį veda jaunystės draugę Augustą Mariją Harkinį (Harkanyi) ir 1935 m. abu išvyksta į JAV kur Dž. Vašingtono universitete (George Washington University) tyrinėja saulės spindulių energijos kilmę. Būtent čia jis pirmą kartą susimąsto apie saulėje vykstančių sprogimų imitaciją žemėje. 1941 m. pakviečiamas dalyvauti „Manheteno projekte“ Los Alamose. Kai 1942 m. vasarą projekto vadovas R. Openheimeris sukviečia fizikus – teoretikus aptarti atominės bombos konstrukcijos, E. Teleris pirmą kartą ištarią „termobranduolinės reakcijos“ žodžius. Jis išdėstė idėją apie galimybę bomboje paleisti natūralų procesą, tokį koks vyksta saulėje, – kai vandenilio atomai jungiasi išskirdami milžinišką energijos kiekį. Atominė bomba atlieka tik „superbombos“ sprogdiklio vaidmenį. 1946 m – 1952 m. Čikagos universiteto profesorius, bei Los Alamoso laboratorijos direktoriaus pavaduotojas, dirba vandenilinės bombos projekte. Nuo 1953 m. Kalifornijos universiteto profesorius. 1962 m. paskirta kasmetinė Enriko Fermi vardo premija (50 tūkstančius dolerių ir aukso medalis) (Enrico Fermi Award) „už ypatingą indėlį atominės chemijos ir fizikos tyrimų darbuose, už termobranduolinės sintėzės tyrimų vadovavimą ir už nacionalinio saugumo stiprinimą“. Prezidentas Dž. Bušas (George W. Bush) apdovanoja „Prezidento Laisvės medaliumi“ E. Telerį likus dviem mėnesiams iki mirties. E. Teleris miršta ištiktas širdies smūgio 2003 m. rugsėjo 9 d. Stanforde (Kalifornijos valstija).
Tadžikijos istorija

Rusijos sudėtyje

XIX a. Antono Petanskio vadovaujama Rusijos imperijos kariuomenė ėmė veržtis į Vidurinę Aziją ir užėmė Turkestaną, kartu ir Tadžikijos teritoriją. 1867 m. čia suformuota Turkestano generalgubernija. Tadžikija neegzistavo kaip atskiras administracinis vienetas, ir jos teritorija buvo dalinama į Ferganos, Syrdajos ir Samarkando sritis bei Bucharos emyratą.
Po 1917 m. monarchijos nuvertimo visoje Vidurinėje Azijoje prasidėjo partizanų, vadintų basmačiais, pasipriešinimas bolševikų kariuomenei nesėkmingai siekiant nepriklausomybės. Po ketverius metus trukusio karo, kuomet buvo deginamos mečetės ir kaimai, o gyventojai smarkiai išnaudojami, bolševikai nugalėjo. Sovietų valdžia pradėjo drakonišką pasaulietinimo kampaniją, praktikuojantys musulmonai, žydai ir krikščionys buvo persekiojami, o mečetės, bažnyčios ir sinagogos uždarytos.
1924 m. Turkestano žemėlapis TSRS sudėtyje buvo perdalintas etniniu principu, ir iš didžiosios Turkestano dalies buvo suformuota Uzbekijos TSR, kurios sudėtyje buvo įkurta Tadžikijos Autonominė Sovietų Socialistinė Respublika. 1929 m. prie pastarosios prijungus dalį Ferganos apskrities suformuota atskira Tadžikijos TSR, kuri tapo pilnateise Sovietų Sąjungos respublika. Taip Tadžikija pirmą kartą suformuota kaip atskiras politinis vienetas su savo sienomis. Nepaisant to, didelė tadžikų dalis liko gyventi Afganistane. Tadžikijai atitekusios sritys buvo mažai derlingos, kalnuotos. 1925 m. pradėta statyti nauja Tadžikijos sostinė Dušanbė, kuri turėjo simbolizuoti atskirų regionų vienybę, ir atsidūrė ant Sogdo ir Baktrijos regionų ribos.   
Maskva nesistengė vystyti Tadžikijos, ir šalis atsiliko nuo kitų sovietinių respublikų gyvenimo sąlygomis, švietimu ir pramone. 8 dešimtmečio pabaigoje pogrindyje ėmė formuotis disidentinės islamo partijos, ir 9 dešimtmečio pabaigoje tadžikų nacionalistai ėmė reikalauti daugiau teisių. Iki 1990 m. respublikoje didelių neramumų nebuvo.

Nepriklausoma respublika

1991 m. Sovietų Sąjunga žlugo, ir Tadžikija paskelbė nepriklausomybę.
Šalis beveik tučtuojau įsivėlė į pilietinį karą, kuriame klanų įtakos veikiamos tarpusavyje kovojo įvairios grupuotės. Šiuo laikotarpiu dėl persekiojimo, gilėjančio skurdo ir didesnių ekonominių galimybių Vakaruose šalį paliko gyventojai nemusulmonai, ypač rusai ir žydai. 1992 m. į valdžią atėjo Emomalis Rahmonovas, kuris šalį valdo iki šiol. Tačiau jis kaltinamas kitų etninių grupių genocidu Tadžikijos pilietinio karo metais. 
1997 m. Rachmonovas ir opozicinės partijos (Jungtinė Tadžikijos opozicija) paskelbė paliaubas. 1999 m. surengti taikūs rinkimai, tačiau opozicija juos paskelbė neteisingais, o Rachmonovas buvo perrinktas beveik vienbalsiai. Iki 2005 m. vasaros pietų Tadžikijoje buvo dislokuoti rusų kariai, saugoję Afganistano sieną. Po 2001 m. rugsėjo 11 d. atakų šalyje taip pat buvo dislokuoti amerikiečių ir prancūzų kariai.
Rytų konferencija (NBA)

Nacionalinės krepšinio asociacijos Rytų konferenciją sudaro 15 komandų, suskirstytų į tris pogrupius po penkias komandas.
Atkrintamosiose varžybose, į kurias patenka 8 komandos, pirmąsias 4 vietas užima, pagal pergalių ir pralaimėjimų santykį, trys pogrupių nugalėtojai bei viena diviziono nelaimėjusi komanda, turinti daugiausiai pergalių. Likusias 4 vietas, taip pat pagal iškovotas pergales ir patirtus pralaimėjimus, užima likę savo pogrupio nelaimėję klubai. Tokia sistema palieka galimybę, kad 2–ąją vietą užimtų ne pogrupio nugalėtoja. Namų aikštelės pranašumas atkrintamosioms varžyboms yra įgyjamas atsižvelgiant ne į komandos užimamą vietą, o į pergalių ir pralaimėjimų santykį. Todėl, jeigu atkrintamųjų varžybų serijoje susitinka 4–ą ir 5–ą vietas užėmusios komandos, ir 5–oji ekipa yra iškovojusi daugiau pergalių, jai ir priklauso namų aikštelės pranašumas.
Vietos taip paskirstomos todėl, kad kurio nors pogrupio nelaimėjusi komanda gali turėti geresnį pergalių ir pralaimėjimų santykį negu kitų dviejų divizionų nugalėtojai. Jei visi trys pogrupių laimėtojai užimtų pirmąsias tris vietas (pagal pergalių ir pralaimėjimų skaičių), o likusios komandos liktų vietose nuo 4–os iki 8–os, būtų įmanomas toks atvejis, jog dvi geriausios konferencijos komandos susitinka jau pusfinalyje. Taip atsitiko 2006 m. atkrintamosiose varžybose, kada dvi geriausios Vakarų konferencijos komandos – San Antonijo „Spurs“ ir Dalaso „Mavericks“, abi iš Pietvakarių pogrupio,– susitiko konferencijos pusfinalyje, nors 3–iąją vietą užėmusi Šiaurės vakarų pogrupio nugalėtoja Denverio „Nuggets“ ekipa turėjo mažiau pergalių negu komandos 4–oje, 5–oje, 6–oje bei 7–oje vietose. NBA lyga pasiūlė ir priėmė dabartinį formatą, leidžiantį dviem geriausioms konferencijos komandoms susitikti ne anksčiau kaip konferencijos finale.
Rytų konferencijos atkrintamąsias varžybas sudaro pirmasis ratas, antrasis (pusfinalis) ir trečiasis (finalas). Šio konferencijos finalo nugalėtojas NBA finale susitinka su atitinkama laimėjusia komanda iš Vakarų konferencijos. Visos atkrintamųjų varžybų serijos yra žaidžiamos iki keturių pergalių.
Dabartinis komandų suskirstymas galioja nuo 2004–05 m. sezono pradžios, kai Šarlotės „Bobcats“ tapo 30–ąja lygos komanda. Dėl to buvo būtina Naujojo Orleano „Hornets“ ekipą perkelti iš Centrinio Rytų konferencijos pogrupio į naujai sukurtą Pietvakarių divizioną Vakarų konferencijoje.