google/wiki40b huggingface dataset:
Žiobiškis

Istorija

1748 m. Žiobiškio dvarui suteikta savaitinio turgaus ir 3 prekymečių privilegija. 1803 m. įkurta parapija, pastatyta medinė bažnyčia, gyvenvietė vadinta miesteliu. 1859 m. kaime buvo 18 namų. 1883 m. miestelyje įkurta Žiobiškio pradinė mokykla (vėliau pagrindinė, veikė iki 2009 m.), 1859 m. – paštas, 1956 m. – kultūros namai.
LTSR metais – Žiobiškio apylinkės centras (1950–1977 m.), kolūkio centrinė gyvenvietė.
Ağsu FK

Istorija

Įkurtas 2012 m.
2012-2013 m. sezone užėmė pirmą vietą ir turėjo galimybę kilti į elito divizioną, bet neatitiko licencijavimo kriterijų ir liko žaisti Pirmoje lygoje.
Karolis Jankus

Karolis Jankus (g. 1974 m. birželio 23 d. Vilniuje) – Lietuvos kino režisierius, scenaristas, prodiuseris.

Biografija

1998 m. baigė Vilniaus dailės akademiją.
2001 m. išleido romaną „Kartą laukinėje Lietuvoje. Blinda“, parašytą pagal to paties pavadinimo kino scenarijų.
2002 m. įkūrė studiją „Eurofilmai”, tęsusią „Lietuvos nepriklausomo kino“ tradicijas.
„Eurofilmų” laikotarpiu buvo sukurti septyni trumpametražiniai filmai, kurie sėkmingai atstovavo Lietuvai tarptautiniuose kino festivaliuose bei meno parodose. Nei vienas iš šių filmų nebuvo finansuojamas valstybės. 2004 m. „Lietuvos nepriklausomas kinas“ atnaujino savo veiklą (metų pabaigoje prasidėjo filmo „Jėzus iš Lietuvos" filmavimo darbai). 2006 metų lapkričio 2 d. Karolio Jankaus vaidybinio pilnametražinio filmo „Jėzus iš Lietuvos“ premjera Coca Cola Plaza kino centre. Filmas viešai demonstruotas tik vieną kartą, seansai atšaukti (filmas neatitiko to meto susiformavusių standartų); susilaukė įvairių diskusijų.
2007 m. sukurtas muzikinis dokumentinis filmas Walk to Zion, paskutinis studijos „Eurofilmai“ darbas.
Nuo šiol visą veiklą perima ir vykdo „Lietuvos nepriklausomas kinas“.
2008 m. pabaigoje pradėti „Lietuvos respublika/nepaskelbtos revoliucijos kronika“ filmavimo darbai (filmavimo ekspedicijos po visą Lietuvą tęsis iki 2011 m.).
Fantastiškasis ketvertas

Istorija

Fantastiškasis ketvertas buvo suformuotas eksperimentiniam moksilniam skrydžiui į kosmosą. Skrydžio metu visi įgulos nariai buvo apšvitinti kosminiais spinduliais. Po nesėkmingo nusileidimo į žemę, visi keturi komandos nariai pastebėjo, kad turi unikalių gebėjimų. Visi nutarė naudoti savo gebėjimus kovai su blogiu. Jie niekada nesistengė slėpti savo asmenybių, kaip tai daro daugelis superherojų.
Laikui bėgant, komandos sudėtis nežymiai keitėsi, tačiau pagrindinis branduolys visada išliko toks pat.
Misteris Fantastika (Reed Richards) – mokslininkas - vienas iš protingiausių žmonių Marvel Visatoje. Gali visaip ištempti ir transformuoti savo kūną. Jis dažniausiai yra komandos vadovas.
Nematoma Moteris (Susan Storm) – Reed'o Richards'o žmona. Gali tapti nematoma bei aplink save sukurti jėgos lauką.
Žmogus Fakelas (Johnny Storm) – Susan'os Storm jaunesnysis brolis. Sugeba kontroliuoti ugnį, paversti save deglu ir skraidyti.
Daiktas (Ben Grimm) – Reed'o Richards'o kambariokas ir geriausias draugas. Po atsitikimo kosmose, jis transformavosi į didelį padarą su oranžine akmens kietumo oda ir nežmoniška jėga. Jis labiausiai pergyvena dėl savo naujos išvaizdos, tačiau laikui bėgant jis tapo mylimiausiu ketverto personažu.
Karalienės liūnas

Karalienės liūnas – šaltinis, esantis Utenos apsk., Anykščių raj., prie Pašventupio kaimo. Atsiveria Šventosios upės slėnio dešinėje pusėje. Respublikinės reikšmės hidrogeologiniu paminklu paskelbtas 1964 m.
Šaltinis užima 0,14 ha plotą. Jo gylis 6–7 m. Absoliutinis aukštis apie 62,5 m. Šaltinis ypatingas tuo, kad atsiveria Šventosios senvagėje. Debitas 1–2 l/s. Šaltinio vanduo gėlas, kalcio magnio natrio hidrokarbonatinis. Mineralizacija siekia 350–400 mg/l.

Geologinis aprašymas

Karalienės liūnas yra Šventosios upės slėnio dešiniosios pusės viršsalpinėje terasoje prie pat stataus slėnio šlaito (papėdėje), kurio aukštis >20 m. Šios viršsalpinės terasos aukštis apie 65 m. Aukščių skirtumas tarp Karalienės liūno ir vietinės erozinės bazės siekia apie 3,5 m.
Uolienos, iš kurių į Karalienės liūną srūva požeminis vanduo, greičiausiai yra tarpmoreninės smėlingos uolienos Šventosios upės slėnio šlaito apačioje ir aliuvinis įvairiagrūdis smėlis. Vadinasi, į Karalienės liūną nuolatos suteka tarpmoreninių vandeningų horizontų ir gruntinis vanduo.
Šaltinis yra krentantis, išsklaidytas netaisyklingos formos pelkėje (vienas galas susiaurėjęs), jos matmenys: ilgis – apie 45 m, plotis – iki 30 m, gylis – 6-7 m, plotas – apie 0,14 ha. Tai išlikęs Šventosios upės senvagės fragmentas su vietomis klampiais krantais. Vandens perteklius iš Karalienės liūno nuteka mažu upokšniu per griovį į senvagę Šventosios slėnio žemesnėje terasoje.
Karalienės liūno debitas, išmatuotas 1989 m. liepos 13 d. paraboliniu slenksčiu nuotėkio upokšnyje (griovyje) už 10 m nuo Karalienės liūno krašto buvo 1,56 l/s, arba 134,78 m³ per parą.
Šaltinio vanduo yra melsvai žalsvas (pavasarį – bespalvis), skonis kaip pelkės vandens. Vasarą Karalienės liūno paviršius pasidengia plūduriuojančia augalija. Iš liūno nutekančio vandens (priedugninio jo sluoksnio) temperatūra siekia 9,5 °C (1990.08.14 duomenys).
Liūno dugnas tamsus, dumblėtas, iš jo nutekančio upokšnio vagoje yra rusvų apnašų.

Legendos

Pasakojama, kad į šioje vietoje į liūno gelmes nugarmėjusi karalienė kartu su savo karieta, varoma obuolmušių žirgų. Kita legenda byloja, kad vaidilutė kūreno deivės Mildos aukurą ir nusiskandino, kadangi nenorėjo krikštytis.
Mindaugas Kieras

Biografija

Gimė 1980 m. birželio 7 d. Elektrėnuose. 2002 m. ir 2004 m. Pasaulio II diviziono čempionato aukso medalio laimėtojas. Po čempioniško 2018 m. IIHF ledo ritulio turnyro nusprendė baigti profesionalo karjerą.
Mauritanijos vėliava

Mauritanijos vėliava – oficiali Mauritanijos valstybės vėliava, priimta 2017 m. rugpjūčio 5 d. Vėliavai būdingos vadinamos „afrikinės spalvos“ – fonas žalias, viduryje geltonas pusmėnulis galais į viršų, tarp kurių – penkiakampė žvaigždė, o viršuje ir apačioje – dvi gulsčios raudonos juostos. Būtent jomis 2017 m. priimta Mauritanijos vėliava skiriasi nuo ankstesnės, priimtos 1959 m. balandžio 1 d.
Mauritanijos vėliavos žalias fonas simbolizuoja islamą, o auksinė spalva – dykumą. Pusmėnulis su žvaigžde – taip pat islamo simbolis. Po 2017 m. referendumo pakeitimų pridėtos raudonos juostos simbolizuoja Mauritanijos nepriklausomybės kovose prieš Prancūziją pralietą kraują.
Generalinis direktorius

Generalinis direktorius (angl. Chief Executive Officer, CEO) – bendrovės vadovas, kuris yra atsakingas už bendrovės komercinę, ekonominę, finansinę veiklą, organizuoja darbuotojus, kad būtų įvykdyti numatyti komerciniai, finansiniai rodikliai ir būtų įgyvendinta įmonės strategija. Direktorius atsiskaito bendrovės valdybai.
Nunadievis

Nunadievis (Nanadievis, Nonadievis, Numadievis) – pirmasis lietuvių dievas, minimas Hipatijaus metraštyje.
Voluinės metraštyje, rašant apie Lietuvos karaliaus Mindaugo krikštą 1252 m. pažymima, kad tas krikštas buvo apgaulingas – Mindaugas slapta aukojo savo dievams: pirmajam – Nonadieviui (rankraščiuose minima Нънадѣеви, НонадЂеви), Teliaveliui ir Diverikzui (šaltiniuose Диверикъзоу, Деверикзу, Дивирикса), Kiškių dievui, Medeinai (Medeinui) (Мѣидѣиноу, Медѣиноу). Mindaugas ir toliau garbino senuosius dievus, pirmiausia namų dievą, t. y. savo šeimos, savo dinastijos, o ano meto supratimu, ir visos valstybės dievą. Tokių dinastijos dievų turėjo ir kiti indoeuropiečiai.
Nonadievio vardo kilmė spėjama įvairiai: iš lietuviško žodžio „numas“ (namas) – reiškė namų dievas. Tuomet turėjo būti Namadievis, tik per apsirikimą vietoj raidės m buvo parašyta raidė n. J. Lasickis (XVI a.) šį dievą vadina Namadieviu, arba Numadieviu. N. Vėlius šį dievą pakrikštijo Nunadieviu. Dainius Razauskas dievavardį Nunadievis siejo su žodžiu nūnai – t. y., nūnainykštis, dabartinių laikų dievas.
Nunadievis tikriausiai – eufemistinis kito lietuvių Dangaus dievo vardas, tapatinamas su Andajumi, Aukštėju Visagisčiu ir pan.
Aspidai

Paplitimas

Aspidų šeimos gyvatės yra paplitusios visame pasaulyje atogrąžų ir subtropikų regionuose, išskyrus Europą. Jūrinės gyvatės pasitaiko daugiausia Indijos vandenyne ir Ramiojo vandenyno pietvakariuose.
Baltoji sala (Peru)

Baltoji sala (isp. Isla Blanca) – nedidelė uolinga salelė Peru, Ankaše, Ramiajame vandenyne, 5 km nuo Čimbotės. Ilgis 3,2 km, plotis 0,9 km. Aukštis iki 204 m. Sala paskelbta rezervatu – joje saugoma augalija bei paukščių (pelikanai, kirai) kolonijos. Taip pat gyvena krabai, sraigės, driežai, moliuskai. Salą dengia guano sluoksnis.
Beluno provincija

Kalbos

Šalia italų kalbos kai kuriose provincijos bendruomenėse kalbama ladinų kalba. Vokiečių kalba pripažįstama mažumos kalba Sappada (Plodn), Farra d’Alpago ir Tambre bendruomenėse.
EuroBasket 2011 finalas

EuroBasket 2011 finalas buvo žaidžiamas rugsėjo 18 dieną Žalgirio arenoje Kaune. Finale žaidė Ispanijos ir Prancūzijos rinktinės. Abi komandos pateko į 2012 m. olimpines žaidynes Londone.
Nominatyvinė-akuzatyvinė kalba

Nominatyvinė-akuzatyvinė kalba – kalba, kurioje su galininko (akuzatyvo) reikalaujančiais veiksmažodžiais agentas (aktyvus veiksmo atlikėjas) reiškiamas vardininku (nominatyvu), o patientas (objektas, į kurį nukreiptas veiksmas) – galininku: pavyzdžiui, Saulė apšviečia kiemą. Nominatyvo-akuzatyvo kalbose vardininkas eina veiksniu, galininkas – tiesioginiu papildiniu. Ergatyvinėse kalbose – priešingai: objektas, į kurį nukreiptas veiksmas, sakinyje yra veiksnys. Todėl lietuvių kalboje tokią vartoseną iš dalies būtų galima perteikti neveikiamąja rūšimi: Saulės apšviečiamas kiemas.
Nominatyvinė-akuzatyvinė struktūra būdinga indoeuropiečių, Uralo, Altajaus ir kitoms kalboms.
Nepal Army Club

Istorija

Klubo užuomazgos 1951 m. Žaidžia elito divizione.
Viktorijos ežeras

Istorija

Pirmasis europietis, išvydęs Viktorijos ežerą (vietinių vadintą Ukerewe), buvo anglų keliautojas Džonas Spikas (John Speke), aplankęs ežerą 1858 m. 1875 m. regioną intensyviai tyrinėjo Henris Stenlis.
Grybėnai

Istorija

1954–1977 m. buvo Grybėnų apylinkės centras.

Žymūs žmonės

Grybėnuose 1945 m. gegužės 18 d. gimė Lietuvos teatro aktorius, režisierius, dramaturgas, choreografas, pedagogas Giedrius Mackevičius. Palaidotas kaimo kapinaitėse.
Arūnas Vaišnoras

Biografija

1981 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas. Lazdijų rajono centrinės ligoninės gydytojas, 2000 m. personalinės įmonės savininkas.
1995 m. Lietuvių tautininkų sąjungos, 2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Lazdijų rajono skyriaus narys. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Danutė, vaikai Rasa, Gintarė.
Balachna

Istorija

Balachna rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1536 m., kuomet nukentėjo nuo Safa Girėjaus antpuolio. Viduramžiais buvo apskrities centru ir svarbia druskos gavybos vieta. Čia įsikūrė vienuolynas, vėliau pastatyta laivų remonto dirbtuvė. Tarybiniais metais pastatyta šiluminė elektrinė.
Vandens valymo filtras

Vandens valymo filtras, arba koštuvas – įrenginys, skirtas mechaniškai filtruoti vandenį.
Drumzles ir stambesnes koloidines priemaišas iš vandens galima pašalinti mechaniškai, vandenį košiant pro filtro užpildą. Tai vadinama košimu, o filtro užpildas – košiamuoju sluoksniu. Filtro užpildas sulaiko oksiduotus geležies junginius, purvo, molio, smėlio bei kitas mechaniškai nufiltruojamas daleles. Vandens košimo intensyvumas nusakomas košimo greičiu, išreiškiamu m/h. Greičio matas – m/h – gaunamas suprastinus pratekėjusio vandens kiekį per filtro paviršiaus plotą m³/(m²·h). Vandens filtravimo greitis per filtrus siekia iki 15 m/h.

Tinkliniai (kasetiniai) filtrai

Tinkliniuose (kasetiniuose) filtruose vandens priemaišos sulaikomos smulkių akučių tinkleliu. Tinklinio filtro kasetė atitinkamai pagal pasirinktą elemento filtravimo frakciją sulaiko iki 5, 10, 25, 50 arba 100 mikronų dydžio mechaniškai nufiltruojamas daleles. Šio filtro privalumai – nedidelė investicija, neužima daug vietos, nesudėtingas filtravimo elemento pakeitimas. Trūkumai – filtro kasetę rekomenduojama keisti ne rečiau nei kartą per 6 mėnesius.

Filtrai su grūdėtuoju košiamuoju sluoksniu

Šie filtrai sudaryti dažniausiai iš tam tikro stambumo kvarcinio smėlio ar kitų grūdėtųjų mineralinių ar sintetinių medžiagų.

Atvirieji filtrai

Atviruosiuose filtruose vandens paviršius liečiasi su atmosferos oru.

Slėginiai filtrai

Šiuose filtruose vanduo neturi ryšio su atmosfera. Slėginiuose vandens valymo filtruose slėgis palaikomas siurbliu, o atviruosiuose filtruose reikiamas slėgis košimui sudaromas, palaikant tam tikro aukščio vandens sluoksnį virš košiamojo užpildo.
Košiamieji kvarcinio smėlio ar trupinto antracito užpildai supilami tiesiog ant gaubtelinio ar plyšinio drenažo. Užpildai gali būti ir dvisluoksniai – sudaryti iš trupinto antracito ir kvarcinio smėlio. Užpildo storis turi būti 1 000 mm ir didesnis.
Dėl mechaniškai sulaikytų dalelių filtrai užsikemša (užanka), todėl palaikant pastovų košimo greitį didėja slėgio nuostoliai. Slėgio nuostoliams pasiekus didžiausią galimą reikšmę, filtrai stabdomi ir valomi. Filtrai plaunami leidžiant pro juos iš apačios aukštyn vandens srovę. Dažniausiai prieš plaunant filtro užpildas prapučiamas suslėgtu oru.
Veiko sala

Veiko sala (angl. Wake Island) − atolas Ramiojo vandenyno vakaruose, tarp Marianų ir Havajų salų. Priklauso JAV. Plotas – 7,37 km². Sala labai atoki – artimiausia gyvenama vieta yra už 952 km į pietryčius (Utirikas, Maršalo Salos).
Salą 1568 m. spalio 20 d. atrado ispanų keliautojas Alvaras de Mendanja de Neira (Álvaro de Mendaña de Neyra). 1796 m. ją dar kartą atrado anglų kapitonas V. Veikas (William Wake). 1898 m. salą aneksavo JAV.
Į atolo sudėtį įeina Veiko sala (iki 6 m virš jūros lygio) ir mažesnės − Vilkso (Wilkes) ir Pilo (Peale) salos.
Atole vyrauja tropinis klimatas. Geriamo vandens salose nėra.
Veiko saloje yra transokeaninės aviacijos linijos oro uostas. Saloje gyvena ~90 žmonių, aptarnaujančių karinę bazę. Patekimas į Veiko salą apribotas.
Urugvajaus ryšiai

Urugvajaus ryšių sistema:
Telefono linijų: 996.701 (2004)
Mobiliųjų telefonų skaičius: 2.050.000 (2006)
Radijo stotys: AM 94, FM 115, trumpųjų bangų 14 (septynios neveikiančios) (1998)
Radijo aparatų: 1.97 milijonų (1997)
Televizijos stotys: 26 (1997)
Televizorių aparatų: 782.000 (1997)
Interneto ryšio tiekėjai: 5 (1999)
Internetinis šalies kodas: UY
Kauno baltarusių draugija

Kauno baltarusių draugija (brus. Беларуская грамада) – baltarusių tautybės žmonių draugija, veikusi Kaune 1917-1918 metais. Draugijos tikslas buvo vienyti Kauno ir miesto apylinkėse gyvenančius baltarusius, organizuoti kultūrinius renginius. Draugijos vadovu buvo R. Kaziačius. 1932-1935 m. Kaune veikė Kauno baltarusių kultūros ir švietimo draugija.
Papua Naujosios Gvinėjos provincijos

Papua Naujoji Gvinėja administraciškai suskirstyta į 20 provincijų. 18 iš jų turi įprastą provicijos statusą, 1 autonominė provincija (Bugenvilis) ir sostinės teritorija.
Implantas

Implantas – medicininis įtaisas, kuris įauginamas į žmogaus organizmą, kad jame pakeistų neveikiantį ar sustiprintų silpnai veikiantį organą ar audinį arba kad atliktų funkciją, kurios žmogaus organizmas išvis neturi.
Bengbu

Istorija

Bengbu nuo seno buvo svarbus upių ir sausumos transporto mazgas. Garsėjo perlų auginimu.
Liudvikas Abramovičius (1879)

Liudvikas Abramovičius (lenk. Ludwik Abramowicz-Niepokójczycki, 1879 m. liepos 5 d. Maskva – 1939 m. kovo 9 d. Vilnius) – lenkų žurnalistas, Lietuvos kultūros istorikas.

Biografija

Studijavo gamtos mokslus Charkovo, istoriją – Krokuvos universitete. Nuo 1905 m. bendradarbiavo lenkų spaudoje, 1906 m. persikėlė į Vilnių. Su kitais įsteigė laikraštį „Przegląd Wileński“ ir jį redagavo 1911–1915 ir 1921–1938 m. Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Varšuvoje. 1919 m. grįžo į Vilnių. 1925–1939 m. Tado Vrublevskio įgaliotas Vrublevskių bibliotekos mokslinės pagalbos komiteto pirmininkas. Jai dovanojo savo surinktą XVI a.- XVIII a. retų spaudinių ir paveikslų rinkinį.
Išleido „Vilniaus spaustuvių keturių amžių istoriją“ (Cztery wieki drukarstwa w Wilnie 1925 m. Liko jo bibliografinės medžiagos apie Lietuvos Didžiąją kunigaikštystę ir Lietuvą Pirmojo pasaulinio karo metais rankraščiai.
Juozas Stankevičius (1866)

Biografija

Anksti neteko tėvo, jį augino patėvis Naujokas. Lankė Griškabūdžio pradinę mokyklą, vėliau mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje. 1889 m. vasario 24 d. įšventintas kunigu. Vikaravo įvairiose Seinų vyskupijos parapijose, suartėjo su varpininkais; 1893 m. dalyvavo jų suvažiavime Baltušių kaime (prie Barzdų). Vienas iš Lietuvių mokslo draugijos stegėjų, 1905 m. Vilniuje kartu su Jonu Basanavičiumi, Jonu Jablonskiu ir Jonu Vileišiu paruošė jos įstatus. Vėliau išvyko į Šveicariją, kur studijavo Fribūro universitete. Kartu su kitais lietuviais (ir su savo jaunesniuoju broliu kunigu Jonu Naujoku, būsimu Vilkaviškio kunigų seminarijos rektoriumi) dalyvavo studentų draugijos „Rūta“ veikloje. Apginus disertaciją, jam suteikiamas filosofijos daktaro laipsnis. Pervažiavo į Suvalkus, kur berniukų gimnazijoje dėstė tikybą. Įsitraukė į lietuvišką veiklą, buvo vienas iš Suvalkų „Vienybės“ draugijos įkūrėjų.
Pirmojo pasaulinio karo pradžioje persikėlė į Vilnių, kur aktyviai dalyvavo visuomeniniame gyvenime. 1916 m. birželio 10 d. kartu su kitais 18 bendraminčių pasiuntė okupacinei vokiečių valdžiai memorandumą, kuriame išdėstė lietuvių tautos siekį gyventi savarankiškoje valstybėje. Už tai Vilniaus vyskupijos valdytojas Kazimieras Michalkevičius kurį laiką uždraudė J. Stankevičiui vykdyti kunigo pareigas. Dalyvavo 1917 m. lietuvių Vilniaus konferencijoje ir buvo išrinktas į Lietuvos Tarybą, turėjusią skelbti šalies Nepriklausomybę. Išrinkus į Lietuvos Tarybą šešis kunigus, o socialistams joje teturint dvi vietas, pastarųjų vadovas Pranas Eidukevičius ėmė grasinti, kad jis atšauks savo partijos atstovus. Vardan vienybės Juozas Stankevičius iš Tarybos pasitraukė.
Visą likusį gyvenimą praleido Vilniuje, aktyviai įsitraukė į miesto lietuvių kultūrinį gyvenimą: prisidėjo atgaivinant lairaščio „Aušra“ leidimą, pats leido ir redagavo savaitraštį „Nasza ziemia“, destė lietuvių mokytojų seminarijoje bei Vytaurto Didžiojo gimnazijoje. Lietuviškos spaudos – „Tėvynės sargas“, „Vilniaus žinios“, „Šaltinis“, „Vadovas“ – bendradarbis. Palaidotas Vilniaus Saulės kapinėse. Antkapyje užrašyta: Įžymus lituanistikos rinkėjas ir saugotojas.
Kupiškėnų enciklopedija

Kupiškėnų enciklopedija – regioninė enciklopedija, skirta Kupiškiui ir Kupiškio kraštui. Enciklopediją leidžia Vilniaus dailės akademijos leidykla. Pradėta rengti 1999 m.
2006 m. išleistame pirmame tome publikuojama virš 1000 straipsnių ir apie 1800 iliustracijų. Aprašoma Kupiškio ir jo krašto istorija, kultūros ir švietimo istorija, gyvenvietės, kaimai ir kitos gyvenamos vietovės, žymių Kupiškio visuomenės veikėjų biografijos.
Pravda (žurnalas)

Pravda − mėnesinis nemokamas žurnalas, platinamas 35 tūkst. tiražu Lietuvoje (Vilniuje, Kaune, pajūryje, Panevėžyje, Šiauliuose, Alytuje, Marijampolėje). Žurnalas įkurtas 2004 m. buvusių žurnalo „K“ redaktorių Kristupo Saboliaus ir Tomo Mrazausko. Pirmasis numeris pasirodė 2004 m. lapkričio 18 d.
„Pravda“ − tai miesto gidas apie gyvenimo būdą, kultūrą, stilių, personažus. Kiekvienas žurnalo numeris turi savo temą. „Pravda“ kas mėnesį ženklią turinio dalį skiria „Mėnesio tiesai“.
Kelerius metus žurnalas rengia „Pravda“ naujokų apdovanojimus, kuriuose įvertina naujus kūrėjus, projektus ir įvykius muzikoje, kine, literatūroje, internete, laisvalaikio ir socialinėse sferose. Nuo 2005 m. rengtas trumpametražių filmų festivalis „Pravda viena minutė“.
Arūnas Jancevičius

Biografija

1980 m. baigė Vilniaus universitetą, gydytojas.
AB „Uliksas“ gydytojas reabilitologas, „Medea“ klinikos gydytojas, UAB „Holista“ fizinės medicinos ir reabilitacijos gydytojas.
2000 m. Naujosios sąjungos, nuo 2009 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Tauragės rajono skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m. (Naujoji sąjunga) ir nuo 2011 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Rasa, vaikai Rokas, Gabija.
Vilkauja

Etimologija

Upėvardis kildinamas nuo gyvūno pavadinimo vilkas.

Vilkaviškio pavadinimo kilmė

Kalbininkas Aleksandras Vanagas spėjo, kad „miesto vardas yra priesagos -iškis vedinys iš upės, prie kurios įsikūręs miestas, vardo Vilkauja. Pirmesnė miesto vardo lytis buvo Vilkaujiškis, vėliau virtusi patogesniu ištarti variantu Vilkaviškis“.
Viktoras Kuprevičius (1901)

Biografija

Gimė Tioplyj Stano gyvenvietėje (dab. Samaros sritis). 1921–1924 m. mokėsi Kauno muzikos mokykloje.
1923–1943 m. dirbdamas atsakinguoju sekretoriumi Kauno valstybiniame istorijos muziejuje, kartu su Pauliumi Galaune organizavo ir dalyvavo liaudies meno tyrimų ekspedicijose; kuravo Kauno radiofono ir kino studijos darbų muzikinį apipavidalinimą.
1943–1950 m. Kauno jaunojo žiūrovo teatro koncertmeisteris, muzikinės dalies vedėjas ir dirigentas. 1946–1950 m. Kauno valstybinio universiteto dėstytojas. 1952–1957 m. Kauno J. Jablonskio vidurinės mokyklos mokytojas bei meno saviveiklos kolektyvų vadovas.
1956 m. restauravo Karo muziejaus bokšto kariljoną. Nuo 1957 m. koncertavo Kaune su sūnumi Giedriumi Kuprevičiu, ne kartą skambino Magdeburgo (VDR) kariljonu.
Palaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse.

Kūryba

Sukūrė apie 300 dainų, kūrinių kariljonui, muziką dramos spektakliams ir kino filmams. Sukūrė operą „Žiogas ir skruzdės“ (1942 m., libretas A. Nakaitės), radijo operetę „Paukščių koncertas“ (1942 m., libretas Petro Babicko), operetę „Pasoga“ (1943 m.), kantatą „Tarybų Lietuva“ (1951 m., žodžiai Valerijos Valsiūnienės), baletą „Piemenaitė ir kaminkrėtys“ (1955 m., libretas A. Bajorienės).
Luksoro šventykla

Luksoro šventykla – Senovės Egipto naujosios karalystės laikotarpio šventykla, esanti Tėbuose, rytiniame Nilo upės krante (šiuolaikinis Luksoras).
Šventykla Tėbų miesto pietinėje dalyje pradėta statyti faraono Amenchotepo III (apie 1390−1353 m. pr. m. e.) ir užbaigta Tutanchamono ir Horemhebo laikais. Šventykla dedikuota Amono Kamutefo garbinimui. Luksoro šventykla iš pradžių tarnavo kaip Opet šventės vieta. Šventės metu dievo Amono statula buvo nešama sfinksų alėja iš Luksoro šventyklos į Karnako šventyklą. Buvo tikėta, kad faraono žemiškasis ka susilieja su dangiškuoju ka ir atsinaujina per Amoną. Ramzio II (1279−1213 m. pr. m. e.) valdymo metu šventykla praplėsta peristiliniu kiemu, piloniniu įėjimu ir pastatyti du obeliskai. Pilonas buvo pastatytas iš blokų, kurie paimti iš sugriautos Atono šventyklos. Luksoro šventykloje išliko vienas obeliskas, kitas buvo 1819 m. padovanotas Prancūzijai ir yra Santarvės aikštėje Paryžiuje. Pagrindinė šventyklos šventovė sunyko Egipto vėlyvuoju laikotarpiu ir buvo atnaujinta Aleksandro Makedoniečio, pasak jo, „kaip Amenhotepo laikais“. Šventykloje yra Aleksandro koplytėlė. Romėnų laikais šventykloje buvo imperijos kultų vieta, joje buvo įsikūręs romėnų garnizonas. Koptų laikais hipostilinė salė paversta krikščionių bažnyčia bei šventykloje rasti kitos bažnyčios likučiai. Fatimidų laikotarpiu (909−1171 m.) šventykloje pastatyta mečetė, dedikuota vietos šeichui Jusufui al Hagagui, kuris esą paskleidė islamą Luksore. 1989 m. Amenchotepo III kieme rasta slėptuvė su skulptūromis iš Egipto 18-os dinastijos laikų.
Naujoji Ispanija

Raida

Naujoji Ispanija buvo pirmoji iš 4 vicekaralysčių, kurias Ispanija įkūrė Naujajame pasaulyje. Įsteigta 1535 m., iš pradžių apėmė visas žemes į šiaurę nuo Panamos sąsmaukos, priklausančias Ispanijai. Vėliau apėmė ir Kaliforniją. Naujosios Ispanijos karalystei taip pat priskirtos Karibų jūros salos ir Meksikos įlanka, 1565 m. – net ir Filipinai.
Nors vicekaralystė buvo sukurta valdyti didelę teritoriją, tačiau realią valdžią ji turėjo tik tam tikroje Meksikos dalyje, kur vietos gyventojai buvo verčiami priimti krikščionybę, buvo steigiamos švietimo įstaigos, vystoma kalnakasyba ir žemės ūkis. Per pirmus 100 metų Naujosios Ispanijos indėnų skaičius sumažėjo nuo 25 mln. iki 1 mln.
Pirmasis vicekaralius buvo Antonijus Mendosa (Antonio de Mendoza) 1535–1549, vėliau paskirtas Peru vicekaraliumi. Paskutinis vicekaralius – Chuanas Visentė de Guemesas Pačekas de Padilija (Juan Vicente de Güemes Pacheco de Padilla) 1789–1794. Naujosios Ispanijos vicekaralystė pažabojo pirmuosius Meksikos nepriklausomybės siekius, tačiau nesuvaldė XIX a. pradžioje kilusio nepriklausomybės judėjimo Centrinėje Amerikoje.