google/wiki40b huggingface dataset:
Artilukas

Artilukas (it. artilucco) – sidabro moneta, kaldinta ir naudota Ragūzos respublikoje, kurios sostinė buvo dabartinis Dubrovnikas. Moneta mėgdžiojo lenkišką trečioką, kuris buvo lygus 6 paroms, todėl buvo pavadintas turkiškai turk. artiluк 'šeštokas'.
Artilukas kaldintas 1627–1701 m., jo svoris buvo 1,38-2,22 g, turėjo 1,24-2,0 g sidabro. Averse buvo šv. Blazijaus atvaizdas, reverse – nominalo žymė.
Senegalo istorija

Kolonizacija

Nuo XV a. Portugalija, Nyderlandai ir Anglija konkuravo dėl prekybos regione. 1677 m. Prancūzija įgijo Gorė salą šalia šiuolaikinio Dakaro, kuri tapo prekybos vergais tašku. 1758 m., vykstant Septynmečiui karui anglai užėmė prancūzų gyvenvietę, tačiau vėliau ji buvo grąžinta prancūzams.
Tiktai XIX a. šešatajame dešimtmetyje prancūzai, valdant gubernatoriui Louis Faidherbe, ėmė plėsti savo įtaką į žemyną. Prancūzams priklausė siauras pajūrio ruožas, kuriame pradėtas tiesti geležinkelis, jungiantis Sen Luji ir Dakarą. Vietinių tautų valstybės, tokios kaip Kajoras, Salumas pradėjo pasipriešinimo kovą prieš šio geležinkelio tiesimą, kas sukėlė karus su prancūzais. Jie pasibaigė volofų, senarų ir fulbių valstybių pralaimėjimu ir iki 1890 m. prancūzai užėmė dideles teritorijas aplink savo valdas. 
Šios teritorijos buvo vadinamos Senegalo kolonija ir valdomos iš Dakaro, bet be dabartinio Senegalo taip pat apėmė pietų Mauritaniją, vakarų Malį, šiaurės Gvinėją. 1891 m. atskyrus Prancūzijos Sudaną (Malio pirmtakas) ir Prancūzijos Gvinėją, o 1904 m. - Mauritanijos sritis, susiformavo dabartinė Senegalo teritorija.

Nuo 1980 m.

1982 m. vasario 1-ąją Senegalas su Gambija sudarė Senegambijos konfederaciją, tačiau numatyta dviejų šalių integracija neįvyko ir sąjunga iširo 1989 m. Nepaisant taikos derybų, pietų separatistų grupė Casamance srityje susidūrė sporadiškai su vyriausybinėmis jėgomis nuo 1982. 
Abdou Diouf buvo prezidentas tarp 1981 ir 2000. Jis padrąsino platesnį politinį dalyvavimą, sumažino vyriausybinį įsitraukimą į ekonomiką, ir platino Senegalo diplomatinius įsipareigojimus, ypatingai su kitomis besivystančiomis šalimis. Vidaus politika kartais išsiliejo į gatvės smurtą, sienos įtempimą, ir smurtinį separatistų judėjimą pietų Casamance srityje. Vis dėlto, Senegalo įsipareigojimas į demokratiją ir žmogaus teises nas sustiprintas per laiką. Diouf kalėjo keturis nustatytą laiką kaip prezidentą.
Per 2000 m. prezidento rinkimus jis buvo nugalėtas per laisvus ir teisingus rinkimus opozicijos vadovo Abdoulaye Wade. Senegalas patyrė savo antrą taikų perėjimą valdžios, ir savo pirmą nuo vienos politinės partijos kitam. 2004 m. gruodžio 30-ąją Prezidentas Abdoulaye Wade paskelbė, kad jis pasirašys taikos sutartį su dviem separatistų frakcijomis Judėjimo Demokratinių Jėgų Casamance (MFDC) Casamance srityje. Tai užbaigs Vakarų Afrikos ilgiausiai bėgdamas pilietinį konfliktą. Pabaigą 2006, atrodė, kad taikos sutartis laikėsi, kadangi atrodė, abi frakcijos ir Senegalese kariuomenė pagerbė sutartį. Su pripažintomis taikos perspektyvomis, pabėgėliai pradėjo sugrįžti namo iš kaimyninės Bisau Gvinėjos. Tačiau, 2007 pradžioje, pabėgėliai pradėjo bėgti vėl, kadangi Senegalese karių regėjimas vėl sužadino baimes naujo protrūkio smurto tarp separatistų ir vyriausybės.
KK217

Maršrutas

Kelias prasideda Klaipėdoje, trišalėje sankryžoje su  A13  Klaipėda–Liepoja  ( E272  Vilnius-Panevėžys-Šiauliai-Palanga-Klaipėda ). Eina Klaipėdos ir Kretingos rajonuose. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Klemiškė I, Baukštininkai, Plikiai. Baigiasi Jokūbave, sankryžoje su  216  Gargždai–Kretinga . Kelias Plikiuose kerta Eketės upę.
Vardų tarnyba

Vardų tarnyba (angl. naming service) – specialus nuotolinis objektas registruoti ir rasti kitiems objektams. Registravimo metodui paprastai perduodamas objekto vardas ir nuotolinė objekto nuoroda. Prireikus rasti objektą, vardų tarnybos paieškos metodas jį grąžina pagal vardą.
Polikarpas Joteika

Biografija

Brolis dailininkas Jonas Joteika. 1819–1828 m. Vilniaus universitete studijavo piešimą, tapybą pas J. Rustemą, skulptūrą, visuotinę istoriją. 1820 m. ir 1822 m. dalyvavo universiteto studentų dailės parodose, eksponavo Rafaelio ir F. Fabro paveikslų kopijas. 1829 m. meno kandidatas. 1841–1847 m. mokytojavo Svisločiuje, nuo 1847 m. Minske. Masonas.
Nutapė portretų (V. Giecoldo, N. Jurgielevičiaus, abu 1827 m., J. Korzenievskio, kt.). Juose yra romantizmo bruožų, būdinga lyrizmas, ryškių spalvų koloritas, tiksli formų modeliuotė ir portretuojamųjų psichologinė charakteristika. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Kazimieras Stanislovas Butkus

Kazimieras Stanislovas Butkus (g. 1923 m. spalio 1 d. Klykoliuose, Akmenės valsčius) – Lietuvos inžinierius technologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1954 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius technologas. 1986 m. žemės ūkio mokslų daktaras.
1958–1967 m. Gyvulininkystės instituto laboratorijos vedėjas. 1967–1996 m. Maisto instituto (iki 1991 m. Sąjunginis sviesto ir sūrio pramonės MTI) laboratorijos vedėjas; 1988 m. profesorius. Nuo 1982 m. Tarptautinės pieno federacijos ekspertas.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo kryptys: karvių šėrimas ir mechanizuotas melžimas, karvių mastito diagnostika, pieno produktų gamyba. 15 išradimų autorius.
Kairuanas

Paveldas

Kairuanas žymus savo religinės architektūros paveldu. Svarbiausias objektas Kairuano didžioji mečetė (arba Sidi Ukba), pastatyta 670 m. (daug kartų perstatyta), su minaretu, keturkampiu kiemu su arkadomis ir kolonų sale. Taip pat yra 866 m. pastatyta Trejų vartų (Tleta Biban) mečetė, Barbero mečetė (Sidi Sahabo mauzoliejus), XVII a. Ansaro mečetė, XVII a. pab. Ali Bėjaus mečetė. Yra išlikusios VIII-XVIII a. gynybinės miesto sienos, citadelė, IX a. Aglabidų dinastijos vandens rezervuarai, taip pat dengti turgūs (souk), seni gyvenamieji namai.
1988 m. Kairuano senamiestis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija

Kairuaną 670 m. įkūrė arabai, vadovaujami Ukbos ibn Nafio. Netrukus miestą sugriovė berberai, bet juos islamizavus, 694 m. Kairuanas atstatytas. 745 m. miestą vėl užėmė berberai. Kairuanas suklestėjo IX a., valdant Aglabidų dinastijai. Miestas tapo valstybės sostine, čia pastatyta didžioji mečetė, miestas tapo svarbiu religiniu ir švietimo centru. Čia statyti ištaigingi rūmai, fontanai, įveisti sodai. 909 m. miestą užkariavo Fatimidai. 921 m. jie perkėlė sostinę į Mahdiją, o Kairuano reikšmė sumenko. Valdant Ziridams miestas vėl klestėjo, bet 1057 m. buvo sugriautas Fatimidų, dėl to, kad Ziridai paskelbė nepriklausomybę nuo Kairo. Miestas buvo apleistas, žlugo čia vystyta žemdirbystė. XIII a. valdant Hafsidams, Kairuanas atstatytas, bet buvusios reikšmės neatgavo. Nuo XVIII a. vėl tapo religiniu centru. Ne musulmonai į miestą patekti galėjo tik nuo 1881 m., kai jį užėmė prancūzai. Nuo 1956 m. priklauso Tunisui.
Kauno kolegijos Kraštotvarkos fakultetas

Kauno kolegijos Kraštotvarkos fakultetas – Kauno kolegijos studijų organizavimo ir taikomųjų tyrimų padalinys, rengęs kvalifikuotus žemės ūkio valdymo, organizavimo, inovacijų diegimo specialistus.
Kauno kolegijos padalinys buvo įsikūręs Mokslo g. 2, Mastaičiuose, Kauno rajone. Fakultete studijuoja 1100 studentų, dirba per 70 dėstytojų. Dekanas – Vaclovas Makūnas.
Stasys Čaikauskas

Biografija

1928–1931 m. lankė Valstybės teatro vaidybos mokyklą (Konstantino Glinskio kursas). 1931–1933 m. ir 1934–1941 m. Valstybės teatro aktorius. 1933–1934 m. Jaunųjų teatro aktorius. 1941–1948 m. Jaunimo teatro aktorius ir režisierius.
1941–1948 m. Kauno jaunojo žiūrovo teatro, 1947–1950 m. Kauno muzikinės komedijos teatro režisierius. 1956–1962 m. Kapsuko dramos teatro vyriausiasis režisierius. 1962–1964 m. Kapsuko liaudies teatro režisierius. 1966–1973 m. Kapsuko kultūros mokyklos dėstytojas.
Kulva

Žymūs žmonės

Kulvoje, nedideliame dvarelyje yra gimęs lietuvių švietėjas, mokslo veikėjas Abraomas Kulvietis (1510–1545). Grįžo iš užsienių pašlijus sveikatai, gyveno su motina. Kulvoje mirė ir buvo palaidotas.

Aplinkinės gyvenvietės

Naujasodis – 6 km
Ručiūnai – 2 km
JONAVA – 9 km
Batėgala – 9 km
Osakos prefektūra

Istorija

Osakos prefektūra buvo įkurta pačioje Meidži laikotarpio pradžioje – 1868 m.
2000 m., Fusaė Ota (太田 房江) tapo pirmąja moterimi gubernatore Japonijoje. Ši pakeitė iki tol gubernatoriaus pareigas ėjusį Jokojamą Nokų, kuris buvo nušalintas dėl seksualinio priekabiavimo.

Geografija

Osakos prefektūra šiaurėje ribojasi su Hiogo ir prefektūromis, rytuose – su Naros prefektūra ir pietuose – su Vakajamos prefektūra. Vakaruose turi krantą su Osakos įlanka. Prefektūra teka Jodo ir Jamatos upės.
Osakos prefektūra buvo mažiausia plotu iš visų Japonijos prefektūrų iki Kansajaus tarptautinio oro uosto pastatymo. Prefektūros plotas padidėjo dėl naujos dirbtinės salos, ant kurios ir buvo pastatytas oro uostas.

Transportas

Osakos prefektūroje yra net 3 oro uostai: Kansajaus tarptautinis oro uostas, Osakos tarptautinis oro uostas ir Jao oro uostas.
Panevėžio Ąžuolo pagrindinė mokykla

Istorija

Mokyklos statybos darbai pradėti 1986 m. vasarą pagal 1975 m. Respublikiniame MSPI parengtą tipinį projektą Nr. 7367. Mokyklos darbo pradžia 1987 m. rugsėjo 1 d. Tada vadinosi Panevėžio 17-oji vidurinė mokykla.
1989 m. pradėtos formuoti sustiprinto chorinio dainavimo klasės. Panevėžio miesto tarybos 2001 m. vasario 15 d. sprendimu Nr. 15-18 mokykla pavadinta „Ąžuolo“ vidurine mokykla. Nuo 2009 m. rugsėjo 1 d. „Ąžuolo“ vidurinė mokykla pertvarkoma į „Ąžuolo“ pagrindinę mokyklą. 2015 m. rugsėjo 1 d. pagrindinė mokykla pertvarkoma į progimnaziją.
Nikolajus Maras

Biografija

Tėvas škotų botanikas Džeimsas Maras, įsteigęs Kutaisio botanikos sodą. 1890 m. baigė Sankt Peterburgo universitetą. Nuo 1909 m. šio universiteto profesorius. 1912 m. Peterburgo mokslų akademijos, vėliau TSRS mokslų akademijos narys.

Mokslinė veikla

Svarbiausia tyrinėjimų sritis – armėnų ir gruzinų filologija. Ištyrė ir paskelbė armėnų ir gruzinų senosios literatūros paminklų, pradėjo leisti senovinių tekstų šiomis kalbomis leidinių seriją (13 t. 1900-1913 m.). Tyrinėjo kaukaziečių kalbas (abchazų, kartvelų ir kitas), Kaukazo istoriją, archeologiją ir etnografiją, bandė tyrinėti kalbos kilmę, prokalbę, senovės kalbų genealoginius ryšius. Iš pradžių sekė jaunagramatikių tradicijomis. Buvo įsitikinęs, kad iš dabartinės kalbos būklės galima spręsti apie seniausią jos raidos sluoksnį – pirmąją primityvaus žmogaus kalbą, ir kad kalbos plėtojasi pakopomis – nuo žemesnio raidos laipsnio eina prie aukštesnio. Mėgino nustatyti kalbų hierarchinę eilę, kurioje aukščiausią vietą užimančios indoeuropiečių ir semitų kalbų grupės. 1908 m. ištyrė vadinamąją jafetitų kalbų grupę (iš pradžių kaukaziečių kalbas, 1920 m. dar ir baskų, etruskų, hetitų), sukūrė šių kalbų giminystės teoriją.

Marizmas

1924 m. pasiskelbė marksizmo šalininku kalbotyroje, 1926 m. paneigė savo ankstesnius darbus, atmetė lyginamąjį kalbų tyrinėjimo metodą, laikė jį buržuaziniu mokslu, nesuderinamu su marksizmu, indoeuropeistiką – kolonializmo ir rasizmo ideologijos instrumentu. Sukūrė naująją kalbotyros kryptį, vadinamąjį marizmą – kalba esanti tam tikros visuomeninės ir ekonominės formacijos antstatas, turintis klasinį pobūdį. Kalba kintanti kartu su visuomenės struktūra ir jos ekonomine baze. Egzistuojančios ne tautų, bet tam tikrų visuomenės sluoksnių kalbos. Sukūrė teoriją apie kalbų kryžiavimąsi. Atmetė prokalbės terminą, teigė, kad kalbos atsiranda kryžiavimosi, liejimosi būdu. Šiuo būdu iš keturių pirminių garsų elementų (sal, ber, jon, roš) atsiradusios visos kalbos. Veikaluose vis dėlto pabrėžė sinchroninių tyrinėjimų, kalbų tipologijos, sociolingvistikos svarbą.
Tarybinės valdžios propaguojama marizmo teorija 1930-1949 m. plačiai taikyta įvairiose kalbotyros srityse, po Antrojo pasaulinio karo ši teorija neigiamai veikė lietuvių kalbotyros raidą. Po N. Maro mirties jo idėjas plėtojo marizmo sekėjai (Ivanas Meščianinovas, S. Kancelsonas, M. Guchmanas). Kitose valstybėse ši teorija atmesta kaip nemokslinė. TSRS marizmas pasmerktas 1950 m. po J. Stalino kritiško straipsnio.
Vidas Blekaitis

Vidas Blekaitis (g. 1972 m. balandžio 14 d. Birštone) – Lietuvos galiūnas, Lietuvos galiūnų reitinge užimantis 2 vietą (2008 m.).
Balandžio 10

Vardadieniai

Agna – Apolonija – Apolonijus – Hilda – Mintautas – Margarita – Polė – Polina
Ji žudė ekstazėje

Turinys

Daktaras Džonsonas slapta nuo kolegų eksperimentavo su žmogaus embrionais, tačiau ši jo paslaptis netruko išaiškėti. Iš keturių kompetentingų kolegų sudaryta komisija uždraudė jam toliau verstis profesine veikla ir Džonsonas, negalėdamas pakelti tokio sprendimo, pasirinko savižudybę. Jo žmona, nedvejodama nusprendžia atkeršyti: pradžioje jos vyrą teisusius daktarus suvilioti, o paskui nužudyti...
Girkalnio Šv. Jurgio bažnyčia

Istorija

Legendos pasakoja, kad bažnyčią pastatydinęs ponas Jurgis, kuris maldomis sugebėjęs apsisaugoti nuo jį užpuolusių vilkų girioje ant kalno (Girkalnyje).
Girkalnis iki 1842 m. priklausė Žemaičių vyskupams. Iki 1613 m. pastatyta bažnyčia. 1622 m. įsteigta parapija. Tais pat metais Žemaičių vyskupo stalo generaliniame inventoriuje minima, kad bažnyčiai reikalingas remontas.
1744 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Jai 1826 m. pakeisti sienojai. Parapijai 1841 m. priklausė 2 valakai ir 6 margai žemės, klebonas gavo 103,5 rb per metus. Girkalnio klebonas Mykolas Valauskas 1863 m. ištremtas į Tomsko guberniją (mirė 1869 m.).
1890 m. rugpjūčio 20 d. bažnyčią uždegė žaibas. Kauno gubernatorius neleido statyti laikinos, todėl pamaldos perkeltos į ankštą kapinių koplyčią. Valdžia atmetė kelis parapijiečių prašymus ir neleido statyti mūrinės bažnyčios. Išdegtas plytas teko parduoti. 1896 m. leista statyti medinę. Kryžminio plano bažnyčia 1898 m. buvo pastatyta ir konsekruota. Darbus prižiūrėjo architektas Nikolajus Andrejevas. 1907 m. įsteigta parapijos bibliotekėlė. Ją perėmė 1908 m. įsteigtas „Saulės“ draugijos skyrius.
Bažnyčia 1944 m. sudegė. Maldos namai įrengti parapijos salėje (1964 m. sudegė), vėliau – iš Vengerskų kaimo atkeltame name. Girkalnio klebonas Prosperas Bubnys 1971 m. už vaikų katekizaciją nuteistas 1 m. kalėti.

Architektūra

Pagal architekto Felikso Sakalausko projektą 1990 m. pradėta statyti nauja bažnyčia.
Turmanto sentikių cerkvė

Istorija

Turmanto sentikių bendruomenė galutinai susiformavo 1933 m., kai už suaukotas lėšas buvo pastatyti maldos namai. Iki tol vietos tikintieji važiuodavo į pamaldas Dūkšte. Maldyklos statyba truko trejus metus. Ją pašventino Dūkšto šventikas Michailas Blinovas, kuris dar iki cerkvės pastatymo atvažiuodavo į Turmantą krikštyti ir laidoti sentikių parapijiečių.
1949 m. bendruomenėje buvo apie 500 narių.
Jurgis Pacevičius

Biografija

Pirmąkart minimas 1480 m.
Tėvas – Pacas Daukšaitis.

Šeima

Buvo dukart vedęs: su pirmąja žmona Anastazija (kilmė nežinoma) turėjo sūnų Mikalojų (jis vedė kunigaikščio Aleksandro Jurgaičio Alšėniškio dukterį Aleksandrą); antra žmona – Teodora, Jono Rogatinskio duktė (jos pirmas vyras buvo Kobrino kunigaikštis Ivanas Semionovičius, trečias – Mikalojus Radvilaitis).

Valstybės tarnyba

1480–1492 m. – valdovo maršalka. 1481 m. – Kauno seniūnas. 1486–1492 m. – Kijevo vaivada.1492-1496 m. – Naugarduko seniūnas. 1496–150 m. – Polocko vietininkas. 1505 m. – Merkinės seniūnas.
1495 m. su žmona Anastazija, sūnumi ir grupe Kijevo dvasininkų bei bajorų įsirašė į Romos šv. Dvasios broliją.

Šaltiniai

Rimvydas Petrauskas "Lietuvos Diduomenė XIV a. Pabaigoje – XV a. " 281 psl.
Al-Faisaly SC (Amanas)

Istorija

Klubas įkurtas 1932 m. Turi įvairių sporto rūšių komandas. (Futbolo, krepšinio, rankinio ir kt.)
Futbolo komanda net 34 k. tapo šalies čempionais. (1944, 1945, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1976, 1977, 1983, 1985, 1986, 1988, 1989, 1990, 1992–93, 1993–94, 1999, 2000, 2001, 2002–03, 2003–04, 2009–10, 2011–12, 2016–17, 2018–2019 m.)
Dovas Zaunius (1892)

Biografija

Gimė Rytų Prūsijoje, netoli Naujosios (vok. Neukirch, dab. Timiriazevas) Mažosios Lietuvos politinio ir visuomenės veikėjo Dovo Zauniaus šeimoje, jauniausias jo sūnus, Mortos Zauniūtės brolis. 1911 m. baigė Tilžės gimnaziją. Studijavo teisę Miuncheno, Halės, Berlyno universitetuose, 1915 m. baigė Karaliaučiaus universitetą. 1917 m. Karaliaučiaus universitete apgynė baudžiamosios ir civilinės teisės daktaro disertaciją.
Dar studijų metais įsijungė į tėvo, Dovo Zauniaus vyresniojo, vadovaujamos Lietuvių konservatorių partijos veiklą. Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo Vokietijos kariuomenėje. Po Vokietijos kapituliacijos jis, kaip kvalifikuotas teisininkas, gerai pažinojęs Vakarų Europos gyvenimą, buvo pakviestas dirbti į Lietuvos užsienio reikalų ministeriją. 1919–1920 m. dirbo Užsienio reikalų ministerijos politikos departamento direktoriumi. 1920 m. paskirtas Lietuvos reikalų patikėtiniu Latvijoje, nuo 1921 m. – ir Estijoje.
1923–1925 m. dirbo Lietuvos nepaprastuoju pasiuntiniu ir įgaliotuoju ministru Čekoslovakijoje, 1924–1925 m. – Rumunijoje. 1925–1927 m. pasiuntinys Šveicarijoje ir nuolatinis Lietuvos atstovas Tautų Sąjungoje. 
1927 m. likvidavus Lietuvos atstovybę Tautų Sąjungoje grįžo į Lietuvą ir vadovavo Užsienio reikalų ministerijos departamentams, 1928 m. paskirtas šios ministerijos generaliniu sekretoriumi ir kartu pasiuntiniu Čekoslovakijoje.
1929 m. lapkričio 8 d. – 1934 m. birželio 12 d. Juozo Tūbelio Ministrų kabinete LR užsienio reikalų ministras, ilgiausiai ėjęs šias pareigas tarpukario politikas.  Tais metais Lietuvos diplomatija pasiekė tam tikrų laimėjimų – Hagos teisme laimėtos bylos prieš Lenkiją ir Vokietiją, priartėta prie Baltijos valstybių sąjungos sudarymo.
1934–1936 m. dirbo Valstybės Taryboje, padėdamas rengti įvairias sutartis su užsienio valstybėmis. 1936–1940 m. Lietuvos banko valdybos direktorius, valiutų komisijos pirmininkas. Dalyvavo Šaulių sąjungos, Vilniui vaduoti sąjungos, Skautų organizacijos veikloje. Kurį laiką dirbo „Dabartyje“, yra paskelbęs darbų. Palaidotas Kauno evangelikų kapinėse (dab. Ramybės parkas).
Marko Gobeljić

Karjera

Žaidė gimtinėje. Profesionalo karjerą pradėjo nuo Sloga Kraljevo, o vėliau perėjo į Napredak Kruševac. Su šiuo klubu tapo Pirmos lygos nugalėtoju.
Nuo 2017 m. atstovauja FK Crvena Zvezda. 2017–2018 ir 2018–2019 su šiuo klubu tapo Serbijos čempionu.

Raudonoji Žvaigždė prieš Sūduvą

UEFA čempionų lyga 2019–2020 m. atrankos cikle žaidė prieš FK Sūduva.
Antrosiose rungtynėse Belgrade Marko Gobeljić pasižymėjo tuo, kad 60 rungtynių minutę gavo raudoną kortelę, kai sutraumavo Vaidą Slavicką, kuriam sulaužė abi blauzdas. Dėl šio įvyko Lietuvos futbolo federacija kreipėsi į UEFA drausmės komisiją.
Chalapa

Istorija

Chalapa įkurta 1772 m.
Plepai

Aplinkinės gyvenvietės

RAINIAI – 1 km
VIEŠVĖNAI – 2 km
Papalazdijų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Baltajo ežero šiaurės rytiniame krante esančios kalvos šiaurinėje dalyje. Aikštelė ovali, pailga vakarų – rytų kryptimi, 15x11 m dydžio, apjuosta pylimu, kuris pietiniame krašte yra 2,5 m aukščio, 14 m pločio, kitose pusėse - 1-1,5 m aukščio, 4,5 m pločio. Pietinėje pusėje pylimas pereina į 9 m aukščio šlaitą, kurio papėdėje iškastas 20 m pločio, 2 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 9-12 m aukščio.
Piliakalnio šiaurės vakarų kampą suardė 1941 m. pradėto statyti Molotovo linijos dzoto duobė. Piliakalnis apaugęs pušimis.
Rytinėje papėdėje, 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos.

Aplinkiniai piliakalniai

Buniškių piliakalnis 6 km
Verstaminų III piliakalnis 9 km
Giraitės piliakalnis 9 km
Ūdininkų piliakalnis 5,5 km
Kuklių piliakalnis 4 km
Paseinelių piliakalnis 19 km
Šlavantų piliakalnis 10 km
Pastaba: 
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Šacko ežerai

Šacko ežerai (ukr. Шацькі озера) – ežerų grupė šiaurės vakarų Ukrainoje, Voluinės srities Šacko rajone, šalia Lenkijos ir Baltarusijos sienų. Tarp Polesės miškų telkšo šie ežerai: Svitjazis (27,5 km²), Pulemeco ežeras, Lukai, Liucimiras, Ostroviansko ežeras, Krimnas, Pisočno ežeras. 1983 m. ežeryno gamtai apsaugoti įsteigtas Šacko nacionalinis parkas.
Stefanija Čepulienė

Biografija

1952 m. baigė Vilniaus universitetą. 1952–1957 m. dėstė Veterinarijos, 1957–1959 m. Žemės ūkio akademijoje, 1962–1993 m. Vilniaus universitete, nuo 1989 m. profesorė. 1984 m. istorijos mokslų daktarė. 
Tyrė profsąjungų judėjimą Lietuvoje, aptarė dvarų darbininkų komitetų 1919–1923 m., Darbo rūmų veiklą. Pateikė profsąjungų judėjimo periodizaciją, duomenų apie jų veiklą. Su kitais parengė metodinių priemonių.
Žadvainių pagrindinė mokykla

Istorija

Jau 1918 m. buvo sumanyta įsteigti mokyklą Žadvainuose pas Marijoną Užgalienę. Rindėse gyvenęs ūkininkas Augustinas Varpiotas dėjo visas pastangas, kad mokykla būtų atidaryta. Bet tik 1921 m. rudenį pas Oną Daugėlienę buvo atidaryta 4 klasių mokykla. Tuo metu mokėsi apie 50 mokinių. Mokinių amžius buvo nuo 7 iki 21 metų. Dirbo vienas mokytojas. Vyresni mokiniai, prasidėjus sezoniniams darbams, mesdavo mokyklą ir eidavo dirbti. Pamokos trukdavo 30-40 minučių. Per dieną būdavo 4-5 pamokos. Be įprastų dalykų buvo dėstomos vokiečių, lotynų kalbos. Pirmoji mokytoja buvo Zofija Lekavičiūtė, po jos 3 metus dirbo Kazė Rusinaitė, Povilas Pocius, Zofija Saudargaitė, Pranas Stalmogas ir kt. Mokytojai apsigyvendavo tame pačiame name, kur buvo įsikūrusi mokykla. 1933 m. mokykla buvo perkelta pas Jocį. Čia dirbo mokytoja Urbonavičienė. 1940 m. mokykla perkelta pas Pocių, dirbo mokytoja Vilkaitė. Tuo metu mokėsi apie 30 mokinių. Nuo 1942 m. mokykla perkelta pas Juknių. Karo metais per metus pasikeisdavo keli mokytojai. Mokykloje nebuvo jokių mokymo priemonių, išskyrus gaublį ir vieną žemėlapį.
1946 m. mokykla perkelta į ūkininko Spiridavičiaus namą, tai dabartinė senoji mokykla. 1952 m. mokykla tapo septynmete, 1962 m. aštuonmete. 1965 m. pastatytas mūrinis senojo medinio pastato priestatas, nes, didėjant klasių skaičiui, vieno pastato nebeužteko. Mokinių skaičius ypač išaugo 1971 m., kai mokėsi 157 mokiniai. Atliktas kapitalinis medinio pastato remontas. Atnaujinti koridoriai, išplėstas bendrabutis.
1987 m. mokykla tapo devynmete. 1994 m. direktoriaus A. Černeckio pastangų dėka pastatyta mokyklos sporto salė. 2000 m. mokykla tapo pagrindine, o direktorius Antanas Černeckis išrinktas Rietavo savivaldybės meru.
Slovakijos futbolo varžybos 2013–2014 m.

Kova dėl išlikimo

MFK Tatran Liptovský Mikuláš liko paskutinėje vietoje ir jėgas išmėgino su ŠK Futura Humenné, kurie užėmė 10 vietą Trečios lygos Rytų regiono pirmenybėse.
Martynas Cumftas

Biografija

Martynas Gothelfas Cumftas gimė išeivių vokiečių malūnininko šeimoje. Tėvai valdė Šimonių, paskui Pasvalio malūnus. Šeimoje augo du vaikai: sesuo Paulina ir jaunėlis Martynas. Tėvas mirė anksti (1833 m.).
1850 m. mokėsi gimnazijoje Slucke, ir 1853 m. įstojo į Dorpato universiteto teologijos fakultetą. Mokslus baigė 1857 m. Tais pačiais metais buvo pašventintas diakonu ir paskirtas į Nemunėlio Radviliškio parapiją. 1858 liepos 11 d. pašventintas kunigu.
1886 m. liepos 6 d. Martynas Cumftas buvo pašventintas Vilniaus distrikto vicesuperintendentu. 1893 m. tapo to paties distrikto superintendentu.
Martynui Cumftui kunigaujant, Nemunėlio Radviliškyje buvo pastatyta mūrinė, pseudogotikos stiliaus bažnyčia ir didelė mūrinė klebonija. Pastarojoje Cumftai įsteigė reformatų mergaitėms auklėti pensioną. Pasiturinčių šeimų dukros, daugiausia smulkių dvarininkų kilmės, iš Vilniaus krašto ir Latvijos buvo mokomos šeimininkauti, mandagaus elgesio, tinkamai kalbėti ir susirašinėti, muzikos ir šiek tiek šokių. Taip pat buvo mokoma bendro lavinimo dalykų (maždaug keturių gimnazijos klasių programa). Pensione vienu metu mokėsi 15 mergaičių, norinčias paruošdavo egzaminams į penktąją gimnazijos klasę. Mokė pats kunigas Martynas Cumftas, jo žmona ir vyresniosios dukterys. Mokestis už pensioną tapo parama gausios kunigo šeimos biudžetui ir suteikė galimybę į mokslus leisti savo vaikus.