Mjanmų kalba

Kalbos pavadinimai

Mjanmų kalba turi du žodžius, reiškiančius kalbą: စာ – ca ([sà]), kuris reiškia rašytinę kalbą; ir စကား – ca.ka ([zəgá]), reiškiantį šnekamąją kalbą. Todėl mjanmų kalba turi du savivardžius: မြန်မာစာ mranma ca, reiškiantį rašytinę mjanmų kalbą, ir မြန်မာစကား mranma ca.ka, reiškiantį šnekamąją mjanmų kalbą. မြန်မာ :mranma yra tariama kaip [mjàNmà] arba rečiau, šnekamojoje kalboje [bəmà]. Mjanmų kalbos apibūdinimas: „Tarimas tai tik garsas, jei rašyba gera“ (ဖတ်တော့အအသံ၊ ရေးတော့အမှန်။ :[pʰaʔ dɔ̰ əθàn jé dɔ̰ əm̥àn]); atspindi skirtumus tarp rašytinės ir šnekamosios mjanmų kalbos, kai tarimas paraidžiui neparodo tikrojo tarimo.

Dialektai ir akcentai

Bandrinė mjanmų kalba yra išvesta iš Jangono apylinkių tarmių ir patarmių. Labai saviti mjanmų kalbos dialektai egzistuoja Mianmaro rytinėje pakrantėje (Mjeiko, Palaw, Yaw, Davėjaus tarmės). Mandalajaus dialektas labiausiai išsiskiria įvardžio က္ယ္ဝန္‌တော‌‌္‌ (kya. nau [tʃənɔ̀]) naudojimu tiek vyriškos, tiek moteriškos giminės asmenims, tuo tarpu Jangone, vyriškai giminei naudojamas က္ယ္ဝန္‌မ (kya. ma. [tʃəma̰]). Rachinų tarmė, labiausiai primena archajinę mjanmų kalbą, ypač todėl, kad išlaikė garsą [r], kuris tapo garsu [j] standartinėje mjanmų kalboje (nors rašyboje išlaikoma raidė "r"). Rytinės pakrantės (Tanintairio provincijos) dialektai (pvz., Mjeiko) dažniausiai susilpnina glotinio sprogimo intensyvumą. Davėjaus tarmė išsaugojo [-l-] vidurinės eilės balsį, kuris taip pat aptinkamas tik senosios mjanmų kalbos transkripcijose. Nepaisant žodyno ir tarimo skirtumų, tarp dialektų yra stiprus bendras ryšys ir atskirų tarmių vartotojai tarpusavyje susišneka be kliūčių.
Mjanmų kalba priskiriama dviem kategorijoms. Viena iš jų, oficialioji, vartojama literatūroje, oficialiuose leidiniuose, radijo programose, viešosiose kalbose. Kita, šnekamoji, vartojama kasdieniuose pokalbiuose. Taip pat yra skirtingos šnekamosios kalbos šakos. Viena forma naudojama šnekant su vyresniaisiais ir mokytojais. Yra naudojami skirtingi įvardžiai savęs įvardijimui (kaip antai က္ယ္ဝန္‌တော‌‌္‌ arba က္ယ္ဝန္‌မ vartosena). Šnekant su tokios pat padėties ar jaunesniu žmogumi, yra vartojamas įvardis ငာ (nga [ŋà]). Kai kalbama su budistų vienuoliu, žmogus į jį turi kreiptis „poun-poun“, o save įvardyti ဒဂာ (da. ga [dəgà]). Mianmaro budistų vienuoliai, su kolegomis vienuoliais, dažnai kalba Pāli kalba, kurios pagrindinių žinių tikimasi iš visų ištikimų mianmariečių budistų vienuolių.

Lotynizacija ir transkribavimas

Nėra patvirtintos oficialios lotynizacijos (romanizacijos; nelotyniško pagrindo rašmenų perraša lotyniška abėcėle) sistemos mjanmų kalbai. Buvo mėginta vieną sukurti, tačiau nesėkmingai. Mjanmų kalbos garsų kopijavimas lotyniškais rašmenimis yra komplikuotas. Yra Pali pagrindo transkribavimo sistema, sukurta Mjanmų kalbos komisijos (MLC; Myanmar Language Commission). Tačiau šia sistema remiantis, transkribuojami tik oficialiosios mjanmų kalbos garsai, ir ši sistema yra pagrįsta rašyba, o ne tarimu. Taip pat buvo pasiūlytos kelios šnekamosios kalbos transkripcijos sistemos, bet nė viena iš jų nėra išskiriama kaip tikslesnė.
Mjanmų kalbos transkribavimui nėra nustatyto standarto, kas labai matosi įvairiose Mianmaro vietovardžių transkripcijose anglų kalboje (iš kur dažniausiai perrašoma į kitas kalbas).

Rašmenys

Mjanmų kalbos rašmenys susideda iš cirkuliarų, puscirkuliarių ir diakritinių ženklų. Mjanmų raštas, tai abugida, kurioje visos raidės turi būdingą balsį အ (a. [a̰] arba [ə]). Intonacijos išreiškiamos diakritiniais ženklais, raidžių kairėje, dešinėje, viršuje ir apačioje, bet žymėjimas ne visada nurodo tikrinę intonaciją. Panašiai, rašytinėje mjanmų kalboje išliko visos, nosiniais garsais išreikštos, galūnės ([-n, m, -ŋ]), kurios šnekamojoje mjanmų kalboje virsta [-n]. Išimtis yra garsas [-ɲ], kuris šnekamojoje mjanmų kalboje gali virsti daugeliu atvirųjų balsių ([i, e, ɛ]). Panašiai, kitos priebalsinės galūnės ([-s, -p, -t, -k]) virsta [-ʔ]. Panašūs virsmai yra pastebimi ir kitose kalbose, pavyzdžiui, Šanchajaus ir Kantono kinų kalbos variantuose.
Seniausi žinomi įrašai mjanmų kalba, datuojami XII a., užrašams ant Myazedi akmens, kur buvo surašyta istorija apie princą Yukuzumą, Pyu, monų, Pali ir mjanmų kalbomis. Karaliaus Anawrahtos valdymo Mianmare metu, monų raštas, kilęs iš senovės Indijos abėcėlės Brahmi, buvo pasirinktas mjanmų kalbai transkribuoti. Pritaikant prie mjanmų kalbos fonologijos, monų raštas buvo labai pakeistas. Intonacijų žymėjimo standartai buvo sukurti tik 1700 m. Mjanmų kalbos rašyba labai modifikavosi britų kolonizacijos laikais, kada ji buvo standartizuota per žodynus ir kalbininkus.

Gramatika

Mjanmų kalboje vartojama „veiksnio-papildinio-veiksmažodžio“ žodžių tvarka. Vienintelė šios taisyklės išimtis yra veiksmažodis 'būti', က (kà. [ga̰]), kuris eina iš karto po veiksnio. Mjanmų kalbos įvardžiai vartojami pagal apibūdinamojo lytį ir socialinę padėtį. Mjanmų kalba yra vienskiemenė, joje kiekvienas žodis yra šaknis, prie kurios gali prisidėti priešdėlis iš dalelytės, bet ne iš kito žodžio. Sakinio struktūra sąlygoja sintaksinius ryšius, ir veiksmažodžiai nėra asmenuojami, bet turi dalelyčių priesagas. Pavyzdžiui, veiksmažodis 'valgyti' yra စား (ca: [sà]), ir nekinta.

Būdvardžiai

Būdvardžiai gali eiti prieš daiktavardį (pvz., ေခ္ယာတဲ့လူ hkyau: tai. lu [tʃʰɔ́ dɛ̰ lù] „gražus“ + တဲ့ + „asmuo“), arba po jo (pvz., လူ​ေခ္ယာ lu hkyau: [lù tʃʰɔ́] „asmuo“ + „gražus“). Aukščiausieji būdvardžio laipsniai (superlatyvai), paprastai žymimi priešdėliu အ (a. [ʔə]) + būdv. + ဆုံး (hcum: [zóuN]). Aukštesnysis laipsnis eina po daiktavardžio.

Dvigubinimas (reduplikacija)

Dvigubinimas paplitęs šnekamojoje mjanmų kalboje, ir yra vartojamas sustiprinti arba susilpninti būdvardžio reikšmes. Pavyzdžiui, ေခ္ယာ (hkyau: [tʃʰɔ́]), reiškiantis „gražus“ yra dvigubas, būdvardžio reikšmės stiprumas išauga.