google/wiki40b huggingface dataset:
Krikai

Istorija

Krikų protėviai buvo Misisipės kultūros nešėjai, IX–XVII a. Misisipės vidurupio baseine kūrę ant piliakalnių įtvirtintas gyvenvietes. Krikų pirminis arealas apėmė dab. Tenesio, Džordžijos, Alabamos valstijas. XVII–XIX a. susidūrė su ispanų, anglų, prancūzų kolonizatoriais, buvo priversti keltis į pietryčius. Sudarė genčių konfederaciją. 1799–1803 m. dab. Floridos teritorijoje amerikietis Viljamas Augustas Boulas (William Augustus Bowles), susidraugavęs su krikais, buvo įkūręs nepripažintą Muskogų valstybę. 1814–1815 m. „raudonlazdžiai“ krikai (grupė krikų, atsisakiusi bendradarbiauti su amerikiečiais) sukilo į karą, bet buvo nugalėti. Vėliau jie prisidėjo prie seminolų sukilimo. 1835–1942 m. krikai perkelti į indėnų rezervaciją Oklahomos valstijoje.

Kultūra

Krikai paprastai versdavosi rankine lydimine žemdirbyste, maisto rankiojimu, žvejyba, rudenį ir žiemą – medžiokle, amatais. Nuo XIX a. vid. ėmė verstis kalvyste, sėsliu ūkininkavimu. Tradiciniai amatai: audimas, puodininkystė, pynimas, odų, medienos, akmens apdirbimas. Gyvendavo įtvirtintose gyvenvietėse. Tradicinis būstas – didelis karkasinis namas, kurio sienos pintos iš meldų ir drėbtos moliu. Vyrų tradicinis rūbas – klubų raiščiai arba dvigubos prijuostės, odiniai apsiaustai, moterų – odiniai arba medvilniniai sijonai.
Krikų giminės linija vedama pagal motinos giminę. 2–9 giminės sudarydavo egzogaminę fratriją. Būdavo būdingos didžiosios šeimos. Krikų bendruomenė rinkdavo vadą, tarybą.
Krikai yra išlaikę tradicinės kultūros elementų (pvz., ritualinių šokių, žaidimų).
Eugenijus Bartulis

Biografija

Jauniausias iš 10 vaikų šeimoje. 1968 m. baigė Kauno 7-ąją vidurinę mokyklą. 1968-1970 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1971–1976 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje, 1976 m. gegužės 30 d. įšventintas į kunigus.
1976–1986 m. vikaravo Kelmėje, Radviliškyje, Kauno Petrašiūnų parapijoje ir Kauno arkikatedroje bazilikoje. 1986–1989 m. Deltuvos ir Bukonių klebonas, nuo 1989 m. Kauno katedros administratorius, nuo 1990 m. Kauno arkivyskupijos kurijos kancleris. 1995 m. tapęs Kauno Kristaus prisikėlimo parapijos klebonu, sėkmingai rūpinosi bažnyčios atstatymo darbais. 1995 m. Kauno tarpdiecezinės kunigų seminarijos dėstytojas ir dvasios tėvas, 1996 m. birželio 1 d. paskirtas šios seminarijos rektoriumi.
1997 m. gegužės 28 d. nominuotas vyskupu ir paskirtas pirmuoju popiežiaus Jono Pauliaus II naujai įsteigtos Šiaulių vyskupijos vyskupu. Vyskupu Kauno arkikatedroje bazilikoje konsekruotas 1997 m. birželio 29 d. Atnaujino Šiaulių katedrą. Jo iniciatyva įkurti vyskupijos Šeimos, Jaunimo, Katechetikos centrai, praturtinę ir pagyvinę šiauliečių dvasinį gyvenimą. Globoja unikalųjį Kryžių kalną, kasmet surengia jame atlaidus, organizuoja piligriminius žygius pėsčiomis iš Šiaulių į Kryžių kalną, iš Kryžių kalno į Tytuvėnus ir Šiluvą, pats juose dalyvauja ir jiems vadovauja.
1999 m. lapkričio 3 d. išrinktas Lietuvos Vyskupų Konferencijos nuolatinės tarybos nariu. 2000 m. lapkričio 25 d. Šventasis Tėvas jį paskyrė Lietuvos karo pajėgų ordinaru. 2003 m. sudarė bendradarbiavimo sutartį su Šiaulių universitetu, jame įteisinta kapeliono pareigybė, pradėta dėstyti nauja studijų programa – meninis ugdymas ir tikyba.
Alpinistas, mėgsta sportą, keliones, fotografiją. 2000 m. išleido savo nuotraukų albumą „Kryžių kalnas“, 2007 m. – fotografijų kalendorių „Kryžiai Europos kalnuose“. 2007 m. rugsėjo 7 d. Šiaulių miesto savivaldybės taryba suteikė Šiaulių miesto Garbės piliečio vardą.
2012 m. spalio 26 d. Šiaulių universiteto bibliotekoje pristatytas Šiaulių vyskupo Eugenijaus Bartulio nuotraukų kalendorius 2013-iesiems metams. Šis, jau septintasis (pirmas išleistas 2007 m. kalendorius „Kryžiai Europos kalnuose“), Šiaulių vyskupo nuotraukų kalendorius skirtas angelams ir vadinasi: „Dievo angelai – mūsų sargai“.

Straipsniai

http://www.voruta.lt/pristatytas-naujas-vysk-e-bartulio-nuotrauku-kalendorius/
Viljandis

Istorija

1211 m. pirmąkart minima Viljandžio tvirtovė. Miestas rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1283 m. Livonijos ordinui priklausiusi Viljandžio pilis (vok. Fellin) buvo didžiausia visame Pabaltijyje. XIV a. priklausė Hanzos sąjungai. 1560 m. pilį užėmė Rusija. Per Lenkijos-Švedijos karą XVII a. pradžioje, pilis buvo sugriauta. 1783 m. Viljandis gavo miesto statusą.
Poškonių akmuo

Poškonių akmuo – stambus riedulys Šalčininkų rajone, Poškonių seniūnijoje, Dieveniškių istoriniame regioniniame parke, 8 km į šiaurę nuo Dieveniškių. Riedulys slūgso kelių  104  Šalčininkai–Dieveniškės–Krakūnai  ir  3928  Lastaučikai–Poškonys  kryžkelėje, Lastaučikų kaime, 1 km į pietvakarius nuo Poškonių, tarnauja kaimo riboženkliu (prie jo iš dviejų pusių pritvirtintos lentos su įrašu „Poškonys“).
Poškonių akmuo yra geologinis gamtos paveldo objektas, paskelbtas valstybės saugomu LR aplinkos ministro 2015 m. sausio 9 d. įsakymu Nr. D1-19.

Istorija

Pasak vietos gyventojo Stanislavo Žolnerovičiaus (g. 1931 m.), šis akmuo sovietmečiu slūgsojo jo sodyboje gretimame Dailidžių kaime. Melioratoriai jį užritino ant metalo lakšto ir dviem traktoriais apie 2 km vilko iki dabartinės jo buvimo vietos.
The Sonny Side of Chér

Albumo informacija

Po pirmojo albumo sėkmės Cher netrukus įrašė savo antrąjį albumą. „The Sonny Side of Chér“ pateko į topą kai jame buvo ir antrasis „Sonny & Cher“ albumas „The Wondrous World of Sonny & Cher“. Albumas buvo išleistas pagal ta pačią formulę kaip ir pirmasis: pertvarkyti koveriai ir naujos dainos parašytos Sonny Bono. „The Sonny Side of Chér“ buvo ne toks sėkmingas kaip pirmasis albumas, tačiau jame buvo didesnių hitų nei pirmajame. Jame yra antrasis Cher hitas Sonny Bono parašyta daina „Bang Bang (My Baby Shot Me Down)“. Su daina „Bang Bang (My Baby Shot Me Down)“ Cher neabejotinai įsitvirtino Amerikos pop kultūroje. Albume taip pat yra dvi dainos su prancūzišku atspalviu: „A Young Girl“ ir „Our Day Will Come“.
Kaip ir ankstesniajame savo albume „All I Really Want to Do“, Cher perdainavo vieną dainą parašytą ir atliktą Bob Dylan'o – „Like a Rolling Stone“. Albume taip pat yra Tom Jones'o „It’s Not Unusual“, populiari daina „Our Day Will Come“ ir „The Girl from Impanema“. Kiti koveriai yra „A Young Girl“, „Ol' Man River“, kurioje atsiskleidžia stiprus Cher balsas.
1992 m. šis ir Cher debiutinis albumas „All I Really Want to Do“ įrašų kompanijos „EMI“ buvo perleisti kaip vienas CD formatu, kuriame buvo visos dainos iš abiejų albumų. 1995 m. „EMI“ perleido šią versiją kartu su albumu „Cher“. Paskutinė albumo versija buvo išleista 2005 metais įrašų kompanijos „BGO Records“ tik Jungtinėje Karalystėje.

Singlai

Iš albumo buvo išleisti tik du singlai ir abu buvo parašyti Sonny Bono. Pirmasis albumo singlas „Where Do You Go“ pasiekė 25-ąją topo Billboard Hot 100 vietą ir 17-ąją Kanados singlų tope. Antrasis singlas tapo sėkmingiausia Cher daina 7-ajame dešimtmetyje. „Bang Bang (My Baby Shot Me Down)“ pasiekė 2-ąją vietą JAV ir 3-iąją JK singlų tope. Vėliau Sonny Bono perdainavo dainą „Sonny & Cher“ gyvo garso albumui „Live in Las Vegas Vol. 2“, taip pat ji buvo remiksuota 1987 m. albumui „Cher“.
Vincas Dražba

Biografija

1972 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas chirurgas.
1990 m. VĮ Kupiškio ligoninės ir VĮ Kupiškio PASP centro gydytojas chirurgas. 2005 m. Kupiškio rajono savivaldybės gydytojas.
1998 m. Lietuvos centro sąjungos, nuo 2005 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kupiškio rajono skyriaus narys. 2000–2003 m. LCS sąraše, 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos bitininkų sąjungos narys, Lietuvos gydytojų sąjungos narys.
Žmona Rita, vaikai Greta, Ieva.
Gudeliai (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

Papilys – 2 km
Pranašystė

Pranašystė – maginis ateities numatymas. Religine prasme pranašystė vadinama dievo žmonėms skirta žinia, perduodama pranašo žodžiais. Paprastai pranašystė remiasi iracionaliais, paranormaliais argumentais – ženklais, regėjimais, haliucinacijomis. Nemaišytina su burtais, aiškiaregyste, kuomet siekiama išgauti atsakymą apie netolimos ateities, su konkrečiais asmenimis susijusius įvykius. Tuo tarpu pranašystė yra daug bendresnė, apima neapibrėžtus laikus, dideles žmonių bendruomenes (tautą, žmoniją). Pranašaujama apie fundamentalius įvykius – miesto, valstybės žlugimą, pasaulio pabaigą, stichines nelaimes, naujo mesijo atėjimą.
Žymūs pranašai (Jėzus, Mahometas, Mozė, Bahaula) tapo religijų įkūrėjais, o ir daugelio kitų pranašų (Nostradamo, Vangos) pranašystės tebecituojamos.
Jonas Jakaitis

Jonas Jakaitis (1883 m. balandžio 12 d. Vilniuje – 1963 m. liepos 9 d. Čikagoje, IL, JAV) – smuikininkas, orkestro ir choro dirigentas, pedagogas.

Biografija

Pirmąsias smuiko ir giedojimo pamokas gavo iš Vilniaus Arkikatedros orkestro dirigento A. Solnickio.
Nuo 1898 m. muzikos mokėsi kunigaikščio B. Oginskio muzikos mokykloje Rietave.
Muzikos teorijos ir instrumentacijos mokėsi pas J. Macheką, grojo mokyklos orkestre.
Nuo 1906 m. pradėjo dirbti kunigaikštienės Marijos dvare Bobreke (netoli Osvencimo). Vadovavo orkestrui ir koncertavo kaip smuikininkas, iš dvariškių suorganizavo chorą ir pasirodydavo koncertuose. 1908 m. atvyko į JAV, apsigyveno Čikagoje. Nepritapęs prie lietuvių, ėmėsi vadovauti lenkų chorams, kurių tuomet būta gana daug. Su vienais chorais dirbo trumpiau, su kitais ilgiau. Buvo apskričių chorų konsultantas ir dirigentas, dainų švenčių vyr. dirigentas. Daug metų dėstė smuiką A. Pociaus įkurtoje L. van Beethoveno konservatorijoje, dalyvavo koncertuose, vadovavo lietuvių pučiamųjų instrumentų orkestrui.
Nuo 1917 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys. Jo brolis Alfonsas Jakaitis taip pat mokėsi B. Oginskio muzikos mokykloje Rietave, o JAV vadovavo lenkų chorams ir orkestrams.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Le Monde diplomatique

1954–1989

Laikraštį 1954 m. įsteigė Hubert Beuve-Méry, „Le Monde“ laikraščio steigėjas ir direktorius. Pirmasis leidimas išėjo 5000 egzempliorių tiražu, laikraštį sudarė aštuoni puslapiai, kuriuose buvo rašoma užsienio politikos ir geopolitikos temomis. Laikraščio pirmasis vyriausiasis redaktorius François Honti šį pavertė mokslinio pobūdžio informaciniu žurnalu. F. Honti aktyviai sekė po 1955 m. Bandungo konferencijos pasireiškusio Neprisijungimo judėjimo gimimą bei „Trečiojo pasaulio“ įvykius.
1973 m. sausio mėn. vyr. redaktoriumi tapo Claude Julien. Jam einant šias pareigas laikraščio tiražas šoktelėjo iki 50 000 egz., o prie Micheline Paulet vadovaujamos redakcijos – 120 000. Neatsisakiusi „Trečiojo pasaulizmo“ pozicijos, redakcija taip pat pradėjo dėmesį telkti į pasaulio ekonomikos, tame tarpe valiutų, problemas, geopolitiškai strateginius santykius, konfliktus Artimuosiuose Rytuose, Šaltojo ir Folklando karų neoliberalias ideologijas ir politiką ir t. t.

1989–dabar

Po Berlyno sienos griuvimo 1989 m. lapkritį ir 1990–1991 m. Persijos įlankos karo laikraštis pasuko kritikos Amerikai keliu, pavadindamas tai „Amerikos kryžiaus žygiu“. 1991 m. sausio mėn. laikraščio redakcijos direktoriumi paskirtas Ignacio Ramonet. „Le Monde diplomatique“ buvo rašoma analitinėmis Šaltojo karo padarinių temomis, ypatingą dėmesį teikiant „etniniams“ valymams, kaip antai karams Jugoslavijoje, Ruandos genocidui, kariniams konfliktams Kaukazo regione, bei tuo metu dar naujoms informacinėms technologijoms.
1995 m. sausį I. Ramonet parašius garsųjį vedamąjį straipsnį apie neoliberalios ideologijos viršenybę, laikraštis palaikė lapkričio–gruodžio mėnesiais Prancūzijoje trukusį visuotinį streiką prieš ministro pirmininko Alain Juppé (RPR) planą sumažinti pensijas.

Meat Atlas

„Le Monde diplomatique“ yra vienas brošiūrų serijos „Meat Atlas“, kuriose skelbiamos metinės mėsos gamybos ir suvartojimo ataskaitos, leidėjas.
Antanas Zokas

Biografija

1927 m. išvyko į Braziliją. 1927–1947 m. dirbo cukranendrių plantacijose, alaus gamykloje, raidžių rinkėju įvairiose spaustuvėse. 1933–1938 m. laikraščio „Mūsų žodis“ redakcinės kolegijos narys, 1937 m. – faktinis redaktorius, vėliau spaustuvės darbuotojas, 1939–1941 m. – žurnalo „Rytas“, 1942–1943 m. laikraščio „Tiesa“ redakcinės kolegijos narys. 1948 m. išvyko į Urugvajų, iki 1950 m. Montevidėjyje leidžiamo laikraščio „Darbas“ administratorius, 1953–1956 m. – redaktorius. 1956 m. grįžo į Lietuvą. 1956–1962 m. dirbo laikraščio „Tiesa“ spaustuvėje, vėliau pensininkas.
Gražina Urbonaitė

Gražina Urbonaitė (g. 1936 m. balandžio 10 d. Kėdainių rajone) – Lietuvos teatro ir kino aktorė, skaitovė.

Biografija

1963 m. baigė Panevėžio dramos teatro studiją, nuo 1965 m. dirbo šiame teatre. G.Urbonaitė daugelį metų skaito lietuvių klasiką poezijos vakaruose. Buvo E.Kunavičiaus (1926–2006) žmona.
2007 m. jai paskirta Vyriausybės kultūros ir meno premija, 2011 m. – nacionalinė Kalbos premija „už įtaigų kalbos puoselėjimą skleidžiant nacionalinės klasikos kūrinius ir stiprinant jos grožį“
Baronai (Kupiškis)

Istorija

Kaimas pirmą kartą paminėtas 1697 m. Subačiaus bažnyčios metrikų knygoje, o 1984 m. minimas kaip Subačiaus parapijos užsienis, Zyberkų valda, priklausė Subačiaus seniūnijai. Nuo 1843 m. priklausė Subačiaus valstybiniam dvarui. 1861–1915 m. priklausė Ukmergės apskrities Subačiaus valsčiui.
1873 m. per Baronų žemes nutiesta geležinkelio linija Radviliškis–Kalkūnai.
LFF stadionas

Istorija

Stadionas vadinosi „Lokomotyvo“ stadionu ir talpino beveik 3600 žmonių. 
2005 m. stadionas tapo „Vėtros“ stadionu ir buvo atnaujintas, pastatyta 1708 vietų pietinė tribūna, įrengta VIP tribūna. Vietų skaičius buvo padidintas iki beveik 5500.
2010 m. vasarą, Vėtros klubui iširus dėl finansinių sunkumų, LFF perėmė stadiono valdymą.

Rekonstrukcija

2011 m. gegužę Europos futbolo asociacijų sąjungai (UEFA) patvirtinus solidžią paramą rekonstrukcijos projektui, stadione pradėti pirmieji darbai siekiant atnaujinti stadioną, kad jis atitiktų UEFA 3 kategorijos reikalavimus ir kad jame galėtų namų rungtynes žaisti Lietuvos rinktinė.
Rekonstrukcijos metu stadione įrengta dirbtinės dangos aikštė, renovuotos tribūnos, patalpos rungtynių dalyviams, žiniasklaidos, VIP sektoriai, įsikūrė LFF administracinės patalpos. Po rekonstrukcijos stadionas talpina šiek tiek daugiau nei 5 tūkst. žiūrovų.

Faktai

2017 m. balandžio 1-ąją buvo sužaistos amerikietiško futbolo rungtynės tarp Vilnius "Iron Wolves" ir Kaliningrad "Amber Hawks".
Artelė

Artelė (rus. aртель) – nedidelė įmonė, kurioje dirbamas bendras darbas, profesinis susivienijimas su būdinga savivalda ir savanoryste bendrai ūkinei veiklai pagal sutartį, nustatančią, kiek kam tenka pajamų.

Istorija

Istoriškai artelės formavosi Rusijos imperijoje. Tai buvo pusiau formalūs nedideli susivienijimai žmonių, paprastai užsiimančių įvairia smulkesne veikla, amatais, prekyba, paslaugų teikimu: amatininkai, menininkai, medžiotojai, žvejai, statybininkai, šienpjoviai, aukso ieškotojai, burliokai, medkirčiai, išmaldos prašytojai. Dažnai jos būdavo sukuriamos toli nuo namų, jos nariai gyveno susitelkę savo bendruomenėse. Gautas uždarbis galėjo būti paskirstomas tarp narių vien pagal žodinį susitarimą, dažnai lygiomis dalimis. Buvo priimta nariams dalintis darbo priemonėmis ir įrankiais, net kapitalu, po to atsižvelgiant į įdėtą indelį skirstant atlygį. Dažnai artelės buvo sukuriamos kaip sezoniniai susivienijimai trumpam vykdyti konkrečiai ekonominei veiklai. Ilgainiui artelėse atsirado vidinė jos narių hierarchija, žodinius susitarimus ėmė keisti teisine forma sudaromos sutartys ir pan.
1912 m. Rusijoje artelių veikla buvo apibrėžta juridiškai. Iki I Pasaulinio karo plėtėsi kooperatinis judėjimas ir Ukrainoje, ypač plito žemdirbių artelės. Statybininkų artelės po 1917 m. atsirado ir Tarybų Sąjungoje. Taip pat savo arteles kūrė batsiuviai, siuvėjai, prekybininkai, atskiros socialinės grupės (pensininkai, neįgalieji). Žemdirbių artelės vėliau peraugo į kolūkius, kurie ekonominės veiklos prasme buvo labiau suvaržyti. Prie Tarybų valdžios buvo išstumtos ir gamyba užsiėmusios artelės, kurios buvo perorganizuotos į valstybines įmones.

Ekonominė įmonė

Šiuolaikiniame ekonominiame gyvenime artelės sąvoka dažnai pavartojama bendrine prasme, pvz., sukuriant nedidelio profesinio kolektyvo, kūrybinių ar gamybinių dirbtuvių, įmonės pavadinimą. Amatų artelė - tradicinius amatus vystančios dirbtuvės: medžio drožyba, kalvystė, akmens apdirbimas, tekstilė, duonos kepykla, stalių dirbtuvės, keramikos dirbtuvės, veltinių vėlimas, papuošalų gaminimas. Tokiose artelėse dalyvauja nedidelės bendruomenės nariai. Jose įgyja pradinius amato įgūdžius vietinis jaunimas, moksleiviai, ūkininkai.
Hrazdanas

Istorija

Iki 1959 m. vadinosi Achta arba Nerkin Achta.
Liardas

Liardas – viduramžių (XIV–XVIII a.) Prancūzijos moneta.
Pirmiausia liardus kaip smulkias monetas pradėjo kaldinti Dofinė, 1342 m. prie Prancūzijos prijungta istorinė sritis. Liardas buvo lygus 3 Dofinės denjėms. Liardai buvo kaldinami iš bilono (labai negryno sidabro). Averse paprastai būdavo pavaizduotas delfinas.
Liudviko XI laikais (1461–1483 m.) liardas tapo visos Prancūzijos moneta, lygia 3 Turo denjėms. Moneta svėrė 1,2 g, ją kaldino iš 250 prabos sidabro.
Liardus kaldino iki XVIII a. pabaigos, bet monetos kokybė nuolat prastėjo, o masė mažėjo. XVI a. viduryje liardas svėrė jau tik 1,06 g, o praba sumažėjo iki 188. Henriko III laikais (1574–1589) masė beveik nesumažėjo (masė – apie 1 g, bet praba sumažėjo iki 125.
1648 m. buvo išleistas pirmas varinis 3,8-4 g svėręs liardas. Ant vienų tokių monetų būdavo kalamas nominalas 3 denjės (3d), ant kitų – užrašas Liard de France.

Nuo Liudviko XV laikų (1715–1774) liardas svėrė jau 3 g, jis buvo smulkiausia Prancūzijos moneta.
Liardus kaldino iki naujos Prancūzijos monetų sistemos (frankas, lygus 100 santimų) įvedimo. Paskutinius liardus iš apyvartos išėmė 1856 m. Tuo metu liardas buvo lygus 1,4 sū.
Liardus kaldino ir Monako kunigaikštystė – 1720 m. ji nukalė pirmas tokias monetas (iš bilono).

Nyderlandų liardai

XVI a. Imperatorius Karolis V Nyderlanduose įvedė smulkią monetą liardą. Vėliau taip vadino smulkią monetą (1/124 kronentalerio) Austrijos Nyderlanduose, kol šiuos 1794 m. okupavo revoliucinė Prancūzija.
Aurimas Tručinskas

Karjera

Profesionalo karjerą pradėjo FK Žalgiris, o vėliau žaidė už FK Utenis. 
Kai 2017 m. vasarą uteniškių klubas pasikeitė trenerį ir buvo atsisakyta klube rungtyniavusių lietuvių, perėjo į FK Jonava. Jonaviškius atstovavo 2017 m. antroje sezono pusėje ir 2018 m. sezone.
2019 m. pirmoje pusėje žaidė Klaipėdos „Atlante“. A lygoje per tą laiką žaidė ketverias rungtynes.
2019 m. vasarą prisijungė prie FK Palanga. Debiutavo 2019 m. rugpjūčio 3 d. XVIII (18) turo rungtynėse prieš FK Riteriai, kurios baigėsi palangiškių pralaimėjimu rezultatu 0:1.

Laimėjimai

<...>
Spanguolė

Spanguolynai

Lietuvoje didžiausi spanguolynai yra Čepkelių, Kamanų, Žuvinto pelkynėse. Daug spanguolynų sunyko tarybiniais metais vykdant pelkių melioraciją, durpių gavybą. Dabar dauguma spanguolynų yra draustinių teritorijose.
Silvestras Grinkevičius

Biografija

1899 m. baigė Sankt Peterburgo technologijos institutą.
1899–1917 m. dirbo Rusijos Saratovo ir Kozlovo geležinkelyje. 1918–1922 m. Lietuvos geležinkelių valdybos direktorius, 1919–1922 m. – ir susisiekimo ministro pavaduotojas. Nuo 1923 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) dėstytojas, 1923–1940 m. Tiltų ir geležinių konstrukcijų katedros vedėjas, 1933–1937 m. dar ir Technikos fakulteto dekanas. Nuo 1928 m. profesorius.
Technikos tarptautinių konferencijų 1931 m. Paryžiuje ir 1937 m. Prahoje dalyvis. Nuo 1927 m. Lietuvos inžinierių ir architektų sąjungos valdybos pirmininkas.
Elbės smiltainio kalnai

Elbės smiltainio kalnai (ček. Labské pískovce, vok. Elbsandsteingebirge) – kalnų masyvas Vokietijoje (Saksonija) ir Čekijoje (Bohemija), abipus Elbės upės. Vakaruose pereina į Rūdinius kalnus, rytuose – į Sudetus. Aukštis iki 723 m (Dečino Snežniko k.). Sudaryti iš smiltainio. Dėl erozijos smiltainio uolienos smarkiai sudūlėjusios, suformuoja bokštus, arkas, atlikuonis.
Čekijai priklausanti kalnų dalis įeina į Bohemijos Šveicarijos nacionalinį parką, Vokietijai – į Saksonijos Šveicarijos nacionalinį parką.
Birželio 26

Vardadieniai

Jaunė – Jaunius – Jaunys – Jaunutė – Jaunutis – Mingauda – Mingaudas – Paulius – Povilas – Ramunė – Viltautas – Viltautė – Virgilijus.
Dovydas Virkšas

Karjera

Debiutas profesionaliame futbole įvyko 2013 m., kai sužaidė pirmas rungtynes A lyga pirmenybėse. keturis sezonus žaidė už FK Atlantas Klaipėda.
2018 m. tapo FK Trakai nariu. Sužaidė 12 rungtynių ir pelnė du įvarčius.

Žaidimas rinktinėje

Kviečiamas į jaunimo rinktines.
Tabakas

Tabakas – iš tabako genties augalų lapų gaunamas agrikultūrinis produktas. Šie augalai Amerikoje auga maždaug nuo 6000 m. pr. m. e., o tabakas vietinių gyventojų pradėtas naudoti maždaug nuo 3000 m. pr. m. e., konkrečiai rūkymui – apytiksliai nuo 2000 m. pr. m. e.
Tabakas rūkomas cigarų, cigarečių, cigarilių pavidale, taip pat pypkėse, kaljanu, bongu ar kt. Būna taip pat ir kramtomasis tabakas bei uostomasis tabakas. Tabake yra alkaloido nikotino, kuris yra stiprus neurotoksinas, ypač kenksmingas vabzdžiams.
Dėl žalos sveikatai ir sukeliamos stiprios priklausomybės daugumoje šalių tabako gaminių vartojimas ribojamas, nustatant minimalų leistiną amžių. Taip pat daug kur tabako produktų gamintojai privalo ant jų pakuočių, ar šalia reklamų įdėti perspėjimus apie žalą sveikatai. Lietuvoje nuo 2007 m. pradžios įvestas draudimas rūkyti restoranuose, kavinėse, baruose, kitose viešojo maitinimo įstaigose, klubuose, diskotekose, išskyrus specialiai įrengtus cigarų ar pypkių klubus.
Mediena (audinys)

Mediena, arba ksilema (gr. ksilon – medis) – augalų apytakinis audinys, kuriuo vanduo ir jame ištirpusios maisto medžiagos iš šaknų patenka į kitus organus. Į medienos sudėtį įeina indai – trachėjos ir tracheidės, taip pat medienos parenchima ir medienos plaušai (libriformas).
Gaubtasėklių medžių vandens indai stambesni, ilgesni ir juos suformuoja daug viena virš kitos esančių ląstelių. Tokie indai vadinami trachėjomis. Manoma, jog trachėjų atsiradimas buvo viena iš gaubtasėklių suklestėjimo priežasčių. Vandens indų sienelės neretai turi daugiau tvirtumo suteikiančius spiralinius sustorėjimus.
Daugelio spygliuočių indai mažesni, susideda tik iš vienos ląstelės ir vadinami tracheidėmis.
Medienos indų ląstelės yra negyvos, jų likę tik į vamzdelį panašią konstrukciją suformuojanti sienelė. Jos sudaro tai, kas paprastai buityje ir kitose srityse vadinama mediena. Efektyviausiai vandenį perneša išorinis medienos sluoksnis. Senoje, arti šerdies esančioje medienoje šie vamzdeliai gali būti užsikimšę ir nedalyvauti ar mažiau dalyvauti vandens pernešime.
Vanduo medienos indais kyla dėl šaknų osmosinio spaudimo ir traukiamosios jėgos, viršuje esančiam vandeniui išgaruojant pro lapus ar spyglius.
Stiebui storėjant, mediena greičiausiai priauga pavasarį, ir jos spalva (priklausanti nuo ląstelių sienelių matmenų) yra šviesesnė nei priaugusi vasarą ar rudeniop. Todėl skersai perpjovus stiebą matyti ruoželiai, pagal kuriuos galima suskaičiuoti medžio ar nupjautos šakos metus. Priaugusios medienos storis priklauso nuo tų metų klimato ir kitų priežasčių. Medžio rievių tyrimu užsiima dendrochronologija.