google/wiki40b huggingface dataset:
Vilius Cibulskas

Biografija

1959–1967 m. mokėsi Šiūlėnų aštuonmetėje mokykloje, 1968 m. Naujojo Daugėliškio vidurinėje mokykloje, 1970 m. baigė Ignalinos 1–ą vidurinę mokyklą, 1975 m. su pagyrimu – Kauno politechnikos institutą, inžinierius elektromechanikas.
1975–1983 m. Kauno politechnikos instituto mokslinio tyrimo sektoriaus mokslinis bendradarbis, studijavo aspirantūroje. 1983–1993 m. Ignalinos valstybinio žuvininkystės ūkio inžinierius, 1993–1995 m. Ignalinos rajono valdytojo pavaduotojas – ekonomikos ir finansų skyriaus viršininkas, 1995–1997 m. Ignalinos rajono žemės ūkio valdybos viršininkas, 1997–2001 m. Ignalinos rajono savivaldybės administratorius, 2001–2004 m. Utenos apskrities viršininkas, 2004 - 2008 m. Utenos apskrities viršininko pavaduotojas, 2009 - 2011m. Ignalinos rajono savivaldybės mero patarėjas, 2011- 2014 m. iki dabar Europos parlamento nario J. Paleckio padėjėjas, dabar Seimo narės Rimantės Šalaševičiūtės padėjėjas - sekretorius.
Žmona - Adelė Cibulskienė. Turi sūnų Vaidotą (g. 1978 m.) ir dukrą Dovilę (g. 1988 m.).

Politinė veikla

1990 m. kaip Sąjūdžio remiamas kandidatas išrinktas rajono Tarybos deputatu.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Ignalinos rajono skyriaus narys.
1990–1995 m. Ignalinos rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 2000 m. kovo – balandžio mėn. (LDDP sąraše) ir 2003 m. (LSDP sąraše), 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys.  
1995–2014 m. renkamas Ignalinos rajono savivaldybės tarybos nariu.
1997– 2001 m. Ignalinos rajono savivaldybės administratorius. 
2001 – 2004 m. Utenos apskrities viršininkas. 
2004 - 2008 m. Utenos apskrities viršininko pavaduotojas. 
2009 - 2011m. Ignalinos rajono savivaldybės mero patarėjas.
Nuo 2009m. Ignalinos rajono LSDP skyriaus pirmininkas.
2011-2014 m. – EP nario J.Paleckio padėjėjas,dabar Seimo nario padėjėjas – sekretorius.
2015 m. savivaldybių tarybų rinkimuose skyriaus iškeltas ir LSDP tarybos patvirtintas kandidatas į Ignalinos merus.
Šiaurės Airijos futbolo lygos taurė

Šiaurės Airijos futbolo lygos taurė yra Š. Airijos futbolo turnyras, kuriame dalyvauja stipriausių šalies lygų komandos. Vyksta nuo 1986 metų.
Senovės Roma

Etruskai

Apie II t-metį pr. m. e. įvairios tautos persikėlė per Alpes į Italiją. I t-metyje pr. m. e. čia apsigyveno etruskai. Jie statė namus iš akmenų ir plytų. Karių ir žynių diduomenė sudarė privilegijuotą gyventojų dalį. Miestus valdė karaliai. VII a. pr. m. e. dvylika miestų sudarė laisvą Lotynų miestų sąjungą. Jos nariai švęsdavo bendras religines šventes, spręsdavo tarpusavio konfliktus. IV a. pr. m. e. romėnai sąjungą likvidavo.
Gyventojų verslai: žemdirbystė, amatai, prekyba. Etruskai prekiavo su Kartagina, Finikija, Graikija.

Kultūra

Romos imperija stipriai paveikė ne tik savo valdomas teritorijas, bet ir aplinkines šalis. Žymiausiais romėnų poetais ir rašytojais laikomi Ciceronas ir Vergilijus. Romėnai pasiekė aukštų pasiekimų architektūroje, statė didelius pastatus, akvedukus, akmeninius tiltus ir kelius. Dalis jų išlikę iki šių dienų.
Svarbi populiariosios romėnų kultūros dalis buvo gladiatorių kautynės, kurios buvo panašios į dabartinį sportą, tačiau kautynių metu dažnai buvo kaunamasi iki mirties. Tarp pramogų populiarios buvo ir žirgų traukiamų vežimų lenktynės.
Pagrindinis piniginis vienetas buvo denarai (monetos).

Romėnų teisės filosofija

Romoje didelę įtaką politikai turėjo ne filosofai, o juristai. Romėnų civilizacijos simboliu galėtų būti Antikos teisė. Romėnų teisės filosofija ne abstrakčiai svarstė, kas teisinga ir kas neteisinga, šitų sąvokų prasmę, bet svarstė praktišką teisingumo įsikūnijimą, to teisingumo, kurį sukūrė iš visų to meto tautų įstatymų padarę vieną universalią valstybės teisę.
Romėnams teisė (ius) ir įstatymas (lex) nesutampa, nors tokią klasikinę teisės sampratą romėnai turėjo ne visada. Įstatymus leido komicijos.
Lex data – teisė duota užkariautiesiems, nelabai jų atsiklausiant. Tai potvarkiai, duodami prokonsulų, prokuratorių nukariautoms tautoms, provincijoms.

Romėnų medicina

Romos imperijoje medicina nesiskyrė nuo graikų, daugelis gydytojų naudojo tokius pat žolinius vaistus bei gydymo būdus, tačiau vis dar tikėjo dievų pagalba susirgus. Romėnai turėjo nemažai gerų vaistų, gaminamų iš žolių (pankolių, šalavijų, debesylų, rozmarinų) ir kitų augalų (česnakų), be to, ypač rūpinosi higiena: nuolat prausdavosi ir maudydavosi viešosiose pirtyse – termose, miestai dažniausiai būdavo švarūs ir tvarkingi. Taip pat buvo išrasta sudėtingos švaraus vandens tiekimo ir kanalizacijos sistemos bei išvietės.
Kanalizacijos sistema Romoje veikė jau VI a. pr. m. e. Vėliau nutiesti akvedukai aprūpindavo miestą geriamuoju vandeniu, visoje imperijoje įrengtos termos bei specialios gimnastikos salės stabdė ligų plitimą. Susirgus buvo teikiama gana aukšto lygio pagalba senovės ligoninėse, tačiau sunkių ligų romėnai nemokėjo gydyti, todėl tie, kuriuos reikėjo operuoti ar kurie sirgo infekcinėmis ligomis, paprastai mirdavo.
Romėnai kremuodavo savo mirusiuosius. Pelenus supildavo į marmurines ar stiklines urnas, kurias laikydavo šeimos kapuose bei bendrose kapinėse.
Algirdas Januševičius

Biografija

Algirdas Januševičius gimė Klaipėdoje ir mokėsi Stasio Šimkaus konservatorijoje. Vėliau studijas tęsė Maskvos Piotro Čaikovskio konservatorijoje, kur susipažino su būsima žmona, kompozitore, pedagoge Nailia Galiamova. 1987 metais šeima persikėlė gyventi į Klaipėdą. Algirdas tuomet dirbo Klaipėdos Muzikiniame teatre trimitų grupės koncertmeisteriu. 1993 m. persikėlė į Vilnių ir tapo Lietuvos valstybinio simfoninio orkestro trimitų grupės koncertmeisteriu . 1997 m. įkūrė "Sostinės vario kvintetą" .
Su įvairiais kolektyvais A. Januševičius apkeliavo apie 40 pasaulio šalių, koncertavo žymiausiose Japonijos, Vokietijos, Švedijos, Ispanijos, Italijos, Prancūzijos, Egipto, Taivano ir kitų valstybių salėse, grojo su tokiais dirigentais, kaip Saulius Sondeckis, Christoph Eschenbach, Mstislavas Rostropovičius, Krzysztof Penderecki, Juozas Domarkas, Vladimir Ponkin, Dmitri Liss, Jonas Aleksa. Pastaruoju metu Algirdas pradėjo dažniau koncertuoti kaip solistas.
Abi Januševičių šeimos atžalos seka tėvų muzikų pėdomis. Gintaras yra aktyviai koncertuojantis pianistas, 20-ies metų Donata taip pat skambina fortepijonu, yra respublikinių konkursų laureatė.
Islandijos futbolo supertaurė

Islandijos futbolo supertaurė – trofėjus, dėl kurio nuo 2003 m. varžosi šalies čempionai ir taurės laimėtojai.
Bolotnojė

Istorija

Bolotnojė įkurta 1805 m. kaip stotis (jamas) prie Sibiro trakto. Miesto statusas suteiktas 1943 m.
Verduliai (Šiauliai)

Istorija

Kaimas žinomas nuo 1526 m., kai jis ir jo gyventojai buvo padovanoti Šiaulių bažnyčiai. 1923 m. kaimas, kuriame gyveno 43 vyrai ir 65 moterys priskirtas Šv. Jurgio bažnyčios parapijai. Išlikusios senos kaimo kapinaitės, kuriose yra XVIII a. palaidojimų.

Pavadinimo kilmė

Pavadinimas kilęs nuo aplink kaimą tvyrojusiose priepelkėse gurgėjusių šaltinių – verdenių. Šiuo metu, po daugkartinių nusausinimų jos beveik išnykusios, likusi tik dalis prie Rėkyvos ežero.

Aplinkinės gyvenvietės

VerduliaiŠIAULIAI (centras) – 3,5 km
Lieporiai – 1,5 km
Piktmiškis – 1,5 km
Verduliukai – 0,5 km
Rėkyvos ežeras – 1 km
Arancini

Arančiniai (it. Arancini) – itališki gruzdinti įdaryti ryžių kamuoliukai, apvolioti džiūvėsiuose. Populiariausi arančinių įdarai yra ragu, mocarela ir žirniai.
Įvairiuose Italijos regionuose būna skirtingų dydžių ir skonių arančiniai. Šių gaminių pavadinimas reiškia "mažieji apelsinai", mat juos iškepus arančiniai įgauna geltoną spalvą.
Sicilijoje kepami arančiniai būna pailgos formos, primenančios Etnos ugnikalnio viršūnę.

Istorija

Manoma, kad pirmieji arančiniai buvo gaminami jau X-ame amžiuje Sicilijoje, kai salą valdė arabai.
Ertebiolės kultūra

Arealas

Ertebiolės kultūra 5500–4000 m. pr. m. e. buvo paplitusi dab. Pietų Švedijos, Danijos ir Šiaurės Vokietijos teritorijose. Susiklostė iš Kongemosės kultūros. Skiriami 3 periodai: ankstyvasis, vidurinis, vėlyvasis. Ertebiolės kultūrą pakeitė piltuvėlinės keramikos kultūra.

Kultūra

Ertebiolės kultūros gyvenvietės dviejų tipų: vasarą kurtos jūros pakrantėse, žiemą – atokiau. Žmonės gyveno mediniuose lengvos konstrukcijos mažuose pastatuose. Vasarą žvejojo ir medžiojo jūrų gyvūnus (ruoniai, jūrų kiaulės) bei paukščius, rinko moliuskus; pajūrio gyvenvietėse aptinkami iki 325 x 50 m dydžio ir iki 1,5 m aukščio kiaukutynai. Žiemą vertėsi žvejyba ir medžiokle (medžiojo tauriuosius elnius, stirnas, šernus, stumbrus, lapes, vilkus, ūdras, kiaunes, lūšis, antis, gulbes). Naudojo titnaginius trapecinius antgalius, gremžtukus, rėžtukus, grąžtus, peilius, kirvelius ir kt., akmeninius, kaulinius ir raginius žeberklus, T formos kirvius, kabliukus, strėlių ir iečių antgalius, kaplius, buožes, durklus) įrankius ir ginklus. Iš medžio skobė luotus, gaminosi irklus, indus. Apie 4800 pr. m. e. pradėjo naudoti šiek tiek ornamentuotus indus – smailiadugnes plačiaanges puodynes ir pailgus dubenėlius.
Mirusiuosius (sudegintus ir nedegintus) laidojo gyvenvietės teritorijoje ar pastatuose, kiaukutynuose, vandenyje (luotuose), kapinynuose; aptinkama šunų laidojimo vietų. Rasta žmonių bei gyvūnų figūrėlių, gintaro dirbinių.
Freer meno galerija

Freer meno galerija, kartu su Arthur M. Sackler galerija, sudaro Smithsonian instituto nacionalinių Azijos meno muziejų tinklą. Freer meno galerijoje eksponuojami Rytų Azijos, Pietryčių Azijos, musulmonų pasaulio, senovės Artimųjų Rytų, Senovės Egipto bei Amerikos meno kūriniai. Galerija yra išsidėsčiusi pietinėje nacionalinės alėjos pusėje JAV sostinėje Vašingtone. Galeriją, kartu su Arturo M. Saklerio galerija, kasmet aplanko vidutiniškai 900 000 žmonių. Freer galerija tvirtai laikosi Smithsonian instituto misijos skleisti mokslą bei pažinimą per eksponatus, tyrimus bei publikacijas.
Freer meno galerijoje laikomi 25 518 meno objektų, kurių istorija apima 6 000 metų, įskaitant bet neapsiribojant kinų paveikslais bei keramika, Korėjos keramikos dirbiniais bei porcelianu, Japonijos Byōbu, Persijos rankraščiais, budistų skulptūromis. Galerijos kolekcijos apima laikotarpį nuo Neolito iki modernių laikų.
Lentvario herbas

Aprašas

Raudoname herbinio skydo lauke trys auksiniai klevo lapai (išdėstymas 2:1).

Istorija

Lentvariui miesto teisės suteiktos 1949 m. Miestas garsėjo kilimų fabriku, todėl pradžioje herbe norėta pavaizduoti šėvą su siūlais, bet vėliau nutarta apsistoti ties klevo lapais, simbolizuojančiais gražias apylinkes. Grafų Tiškevičių parke, šalia dvaro rūmų, augo daug klevų.
Lentvario herbas patvirtintas Lietuvos Prezidento 2001 m. gegužės 4 d. Etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Adomas Danusevičius

Biografija

2009 m. baigė tapybos studijas Vilniaus dailės akademijoje. Dar studijų laikais ryškiai debiutavęs Lietuvos šiuolaikinio meno scenoje. Surengė individualių parodų Lietuvoje ir Danijoje, dalyvavo dešimtyse grupinių parodų. A. Danusevičiaus kūrinių yra Lietuvos ir užsienio šiuolaikinio meno kolekcijose.

Kūryba

A. Danusevičiaus drobėse vaizduojami išimtinai vien vyrai: jis vienas pirmųjų ėmėsi nuosekliai tyrinėti Lietuvos dailėje retą vyriškumo temą. Tapytojas domisi vyriškumu kaip socialiniu ir kultūriniu dariniu, jam visuomenėje ir kultūroje priskiriamomis reikšmėmis, vyrišku seksualumu. Paveiksluose vaizduojamos tradiciškai vyriškomis laikomos veiklos sferos (pavyzdžiui, sportas, kariuomenė) bei jose besiklostantys vyrų tarpusavio santykiai.
A. Danusevičius analizuoja ir kritikuoja įprastas lytiškumo normas, homofobiškoje visuomenėje galiojančius tabu ir seksualumo disciplinavimo mechanizmus. Taigi kompozicijose koegzistuoja politiniai, konfrontaciniai užmojai ir asmeninės istorijos, o polinkį provokuoti, ironizuoti keičia intymios, kameriškos, švelniai erotizuotos situacijos.
Konjakas

Gamyba

Konjakas daromas iš vynuogių spirito (pranc. Eaux de Vie – gyvojo vandens), kuris, savo ruožtu, dvigubos distiliacijos būdu gaminamas iš specialiai distiliavimui gaminamo balto sauso vynuogių vyno. Distiliacijos metu gaunamas maždaug 70 % stiprumo spiritas, kuris pilstomas į ąžuolo statines ir sendinamas. Senstant, konjake ištirpsta kai kurios ąžuolo medienoje esančios medžiagos, dėl ko konjakas įgauna rusvą atspalvį, o per ąžuolo poras prasiskverbęs oras sukelia lėtą konjako oksidaciją ir naujų aromatinių junginių susidarymą. Šio proceso metu dalis alkoholio išgaruoja, ilgainiui gėrimas tampa šiek tiek silpnesnis. Išlaikytas konjakas atskiedžiamas vandeniu, gaunant ne mažiau 40 % stiprumo gėrimą, kuris ir išpilstomas į butelius. Kai kurie gamintojai pigesnes gėrimo rūšis papildomai dažo karamele.
Paprastai gamintojai maišo skirtingo amžiaus ir skirtingose zonose gamintus spiritus, šiuo atveju konjako brandinimo laikas laikomas pagal jauniausią mišinio dalį. Skirtingų spiritų maišymas, vadinamas marriage (santuoka), atliekamas siekiant sukurti sudėtingą įvairialypį skonį, kokio paprastai nebūna to paties distiliavimo, tų pačių metų konjake. Kiekvieni konjako namai turi vyriausiąjį ragautoją (maître de chai), kurio pareiga sumaišyti įvairius spiritus taip, kad namų (ar kompanijos) gaminamo konjako skonis kaskart būtų vienodas.
Daugelis vyndarystės ūkių AOC Cognac regione parduoda savo pačių gamintą konjaką. Šitokiu atveju, tai yra gėrimas, pagamintas maišant skirtingais metais tame pačiame ūkyje distiliuotą konjaką. Tokie konjakai gali būti aukštos kokybės, tačiau jų skonis kiekvienais metais šiek tiek skiriasi. Paprastai ūkiai dalį išdistiliuoto spirito parduoda didiesiems konjako namams, kurie jį naudoja maišymui.

Populiarios rūšys

2006 m. duomenimis, Konjako regione veikė 368 konjako namai, vynuogės konjako gamybai buvo auginamos 73000 hektarų.
6 didžiausi konjako namai yra šie - Hennessy, Rémy Martin, Martell, Courvoisier, Camus ir Otard (pirmieji 4 kontroliuojami didžiųjų alkoholinių gėrimų gamybos konglomeratų).
Asta Sederevičiūtė

Biografija

Asta Sederevičiūtė gimė ir užaugo tarnautojų (medikų) šeimoje. Mokėsi Garliavos vidurinėje mokykloje. 1985 m. po 8 klasių įstojo į Kauno J. Gruodžio konservatorijos muzikos teorijos specialybę. Konservatoriją baigė 1990 m. Nuo 1990 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakultete. Vėliau tapo teologijos bakalaurė (1995 m.), dogminės teologijos magistrė (1998 m.). Nuo 1998 iki 2001 m. studijavo Tarptautiniame katalikų institute (Maryval, Anglija), katalikiškų mokyklų vadybos magistrė. 1997–2000 m. ir 2002 m. buvo išrinkta į Kauno savivaldybės tarybą.
Nuo 1996 m. iki 2000 m. dirbo Kauno rajono savivaldybės Kultūros, švietimo ir sporto skyriaus vyriausioji specialistė, nuo 1994 m. Garliavos J. Lukšos gimnazijos iki 2008 m. – tikybos mokytoja, nuo 1995 m. Vilkaviškio vyskupijos Aleksoto dekanato Tikybos mokymo metodinio centro vadovė. Lietuvos krikščionių demokratų partija Astos Sederevičiūtės kandidatūrą į Lietuvos Respublikos Seimą 1996 m. buvo iškėlusi daugiamandatėje apygardoje, 2000 m. – daugiamandatėje ir Kauno kaimiškojoje rinkimų apygardoje (Nr. 66). 2004 m. Lietuvos krikščionių demokratų sąraše ji kandidatavo į Europos Parlamentą.
Nuo 1992 m. yra Lietuvos krikščionių demokratų partijos narė. 1992–1999 m. vadovavo Garliavos kuopai, nuo 1995 iki 2000 m. – Lietuvos krikščionių demokratų partijos Kauno skyriui.
Nuo 2008 m. iki 2013 m. ėjo Kauno Šv. Mato gimnazijos direktorės pareigas.
Netekėjusi.
Abilenas

Istorija

Gyvenvietę 1881 m. prie pat Texas and Pacific Railway geležinkelio įkūrė galvijų augintojas. Ji pavadinta pagal Abileno miestelį, Kanzase. Iš čia galvijai buvo gabenami geležinkeliu. Miestelio teisės buvo suteiktos dar tais pačiais metais.
1891 m. įmūrytas pirmojo universiteto, pavadinto Simonso koledžu (dab. Hardino-Simonso universitetas), kertinis akmuo. 1910 m. miestelyje jau gyveno 9204 žmonės. XX a. 6-ojo dešimtmečio pradžioje miesto apylinkėse buvo įkurta karinė bazė, kurios plotas apėmė 14 km².
Niujorko miesto vėliava

Niujorko miesto vėliava yra oficiali miesto trispalvė vėliava, susidedanti iš trijų lygių vertikalių spalvų juostų: kairėje – mėlyna, viduryje – balta, dešinėje – oranžinė. Vėliavos centre yra miesto herbas. Trispalvė buvo kurta pagal tuometinę Nyderlandų vėliavą, panaudotą 1625 metais, kai Manheteno saloje buvo įkurtas Naujojo Amsterdamo miestas (dabar tapęs Niujorku).
Ilka

Lietuviai

1948 m. birželio mėn. į Ilkos geležinkelio stotį iš TSRS okupuotos Lietuvos atvežtas ešelonas tremtinių. Dalis jų išskirstyta po gretimus miško kirtimo punktus bei kolūkius; Ilkoje palikta apie 100 šeimų. Ilka tuo metu buvo miško pramonės ūkio centras. Tremtiniai krovė rąstus medienos sandėlyje, geležinkelio stotyje (darbas 3 pamainomis, be poilsio dienų), kirto mišką, plukdė rąstus, dirbo pabėgių įmonėje, mašinų remonto gamykloje, statybose, prie geležinkelio. Daug žmonių žuvo ar susižalojo miško ruošos darbuose, mirė nuo išsekimo, ligų. 1957–1959 m. dauguma lietuvių grįžo į Lietuvą. Ilkoje išliko didelės lietuvių kapinės; 1959 m. tremtiniai pastatė atminimo kryžių. 1989–1990 m. ir 2000 m. į Ilką iš Lietuvos buvo nuvykusios kelios ekspedicijos, daugelio tremtinių palaikai parvežti į Lietuvą.
Cadarache

Cadarache – branduolinės energijos tyrimų centras Ronos deltoje, Provansas-Alpės-Žydroji pakrantė regione, Prancūzijoje. Centrą 1959 m. įsteigė „Commissariat à l’énergie atomique“ (liet. Atominės energijos komisija).
2005 m. birželio 28 d. Cadarache centras buvo paskirtas kaip vieta branduolių sąlajos reaktoriaus ITER projektui įgyvendinti.
Cadarache kompleksas susideda iš 480 pastatų. Centre dirba apie 4500 darbuotojų (neįskaitant ITER projekto).
Fetras

Fetras (pranc. feutre) – geros kokybės plono tankaus veltinio klasė. Fetras daugiausia naudojamas skrybėlėms ir kitokiems galvos apdangalams gaminti. Pats fetras dažniausiai veliamas iš ožkų, triušių vilnos, plonos avių vilnos.
XVII a. viduryje – XX a. viduryje kokybišką fetrą vyriškoms skrybėlėms dažnai gamino naudodami technologinį procesą, angliškai vadinamą carroting (nuo angl. carrot 'morka'). Bebrų, triušių ar kiškių kailius apdorodavo praskiestu gyvsidabrio nitrato tirpalu. Kai kailių papilvės plaukai nusidažydavo morkos spalva, kailius džiovindavo specialiose krosnyse. Po to kailius specialioje kirpimo mašinoje tempdavo per specialų strypą ir nupjaudavo kailio plaukus. Nupjautus plaukus nupūsdavo į specialų kūgio formos sietą, apdorodavo karštu vandeniu kad sutankėtų, susidariusį kūgio pavidalo plaukų sluoksnį išimdavo ir praleisdavo pro šlapius velenėlius, kurie velia slenkantį vilnos sluoksnį. Po to susidariusį fetrą dažydavo ir naudodavo skrybėlėms daryti.
Nuodingas gyvsidabrio nitrato tirpalas ir jo garai neretai sukeldavo profesinius skrybėlių gamintojų apsinuodijimus gyvsidabriu. 1941 m. gruodžio mėnesį JAV Viešosios Sveikatos tarnyba (Public Health Service) uždraudė naudoti gyvsidabrį skrybėlių gamyboje. Kai kas aiškina, kad anglų kalboje esantis pasakymas Mad as a hatter ('pakvaišęs kaip skrybėlininkas') atsirado dėl to, kad chroniškas apsinuodijimas gyvsidabrio junginiais specifiniu būdu pažeidžia nervų sistemos veiklą.
Alžyras (miestas)

Istorija

Alžyras žinomas nuo senovės laikų kaip uostas. Dabartinis miestas įkurtas X amžiuje prie nedidelės romėnų gyvenvietės Icosium liekanų. 1830 m. miestą užėmė prancūzai (iki 1962 m. jis buvo Prancūzijos Alžyro kolonijos adm. centras), vėliau jis tapo kovos už Alžyro nepriklausomybę židiniu.

Pavadinimo kilmė

Arabų kalba al Jazair reiškia „Salos“.
Pernarava

Aplinkinės gyvenvietės

Pašušvys – 16 km
ARIOGALA – 10 km
Pelutava – 2 km 
 KĖDAINIAI – 26 km
Paaluonys – 6 km

Žymūs žmonės

Pernaravoje palaidota visuomenės veikėja Jadvyga Juškytė.
Grigorijus Mairanovskis

Veikla

G. Mairanovskis buvo keletos slaptų laboratorijų vadovas, Biochemijos Bacho institute, Maskvoje (1928 – 1935 m.). Jis vadovavo ‘’Laboratorijai nr. 1” (1938 – 1946 m.), kurioje, jo iniciatyva, buvo sukurta slapta nuodų tyrimų programa, kuruojama NKVD. Eksperimentams jis naudojo politinius belaisvius. 
Su jais G. Mairanovskis išbandė tokius junginius kaip arsenas (pažeidžia virškinimo sistemą), kalio cianidas (paralyžuojama centrinė nervų sistema ir žmogus miršta), talis, kolchininas, kol galiausiai atrado nuodą „K-2“ (karbilamincholinchloridą) – bekvapį ir beskonį nuodą, nepaliekantį pėdsakų aukos organizme.
1951 m. G. Mairanovskis suimtas dėl jį siejųsių ryšių su Viktoru Abakumovu, buvo apkaltintas tarnybinių įgaliojimų viršijimu bei neteisėtu stipriai veikiančių medžiagų laikymu, įkalintas Vladimiro kalėjime dešimčiai metų. Atlikus bausmę, jis ėmė vadovauti biochemijos laboratorijai.
Ką tu veikei kare, tėti?

Turinys

Kapitonas Kešas paskiriamas dalinio, kuris ruošiasi šturmuoti Italijos miestelį Valerną, vadu. Vienas iš dalinio karininkų, leitenantas Kristijanas, įkalba kapitoną ne pulti miestelį, o pasiūlyti jame esantiems italams pasiduoti. Šie, vadovaujami kapitono Opo, su džiaugsmu sutinka ir nori vakare suorganizuoti šventę karo pabaigos proga. Kešas priešinasi, bijodamas, kad vyresnybė gali apie tai sužinoti, tačiau Kristijanas pasiunčia pranešimą, kad vyksta mūšis, o amerikiečiai ir italai ima linksmintis.
Ryte, kariams dar nespėjus atsigauti, pasklinda žinia, kad atvyksta majoras Potas. Amerikiečiai ir italai imasi inscenizuoti kovą, kurios metu pastarieji turėtų pasiduoti, tačiau, prasiveržus asmeniškumams, planai ima griūti. Negana to, suvaidintus mūšius iš oro pastebi Vokietijos aviacija, o šių vadovybė nusprendžia į pagalbą italams atsiųsti savo dalinį.
Dominic Antonelli

Dominikas Antonelis (angl. Dominic Anthony Antonelli, gim. 1967 m. rugpjūčio 23 d., Detroite, Mičigano valstijoje, JAV) – JAV Karinio jūrų laivyno antro rango kapitonas inžinierius, NASA astronautas.
Atvaizdas

Atvaizdas (lot. imago) – grafinė reprodukcija, vaizduojanti arba įamžinanti vizualinį suvokimą, pvz., dvimatis paveikslėlis, kuris primena kokį nors daiktą, paprastai fizinį objektą arba asmenį, tokiu būdu jį iliustruodamas.

Aprašymas

Atvaizdai gali būti dvimačiai, kaip antai nuotrauka, ekranas, bei trimačiai, kaip kad statula arba holograma. Jie gali būti užfiksuojami optiniais prietaisais, tokiais kaip fotoaparatas, veidrodis, lęšis, teleskopas, mikroskopas ir pan. arba natūraliais objektais ir reiškiniais, kaip antai žmogaus akis arba vandens paviršius.
Žodis atvaizdas platesniąja prasme taip pat pavartojamas kaip bet kokia dvimatė iliustracija, pvz., žemėlapis, grafas, skritulinė diagrama ar paveikslas. Tad šiuo požiūriu, vaizdas gali būti iliustruojamas ranka, pvz., piešiant, tapant, drožiant, spausdinant arba pasitelkiant kompiuterinės grafikos technologijas.
Kintantis atvaizdas yra toks atvaizdas, kuris egzistuoja tik trumpą laiką. Toks atvaizdas gali būti objekto atspindys veidrodyje, camera obscura projekcija arba katodinių spindulių kineskopo vaizdas. Užfiksuotas atvaizdas – tai toks vaizdas, kuris fotografijos būdu buvo įamžintas ant tam tikros medžiagos, pvz., popieriaus, tekstilės.
Asmens prisiminimai ar įsivaizdavimai mintyse taip pat laikomi atvaizdais. Tokie atvaizdai nebūtinai turi būti realūs; jie gali būti abstraktūs.
AS Béziers (2007)

Istorija

2007 m. susijungė AS Saint-Chinian, FC Béziers Méditerranée ir Béziers-Méditerranée Football Cheminots klubai ir radosi naujas klubas.
Gaston Billotte

Gaston-Henri-Gustave Billotte (1875–1940 m. gegužės 21 d.) – Prancūzijos generolas.
1896 m. baigęs karo mokyklą Sen-Kyre tapo jūrų pėstininku.
1918 m. vadovavo brigadai, 1919–1920 m. – Prancūzijos karinei misijai Lenkijoje. 1921 m. vadovavo brigadai Tunise. 1921–1924 m. vadovavo antrajai Sirijos divizijai. 1927–1929 m. vadovavo dešimtajai divizijai. 1929–1930 m. vadovavo trečiajai kolonijinei divizijai. 1930–1932 m. – Prancūzijos pajėgų Indokinijoje vyriausiasis vadas. 1933–1939 m. priklausė Vyriausiajai karo tarybai. 1936–1938 m. – Kolonijų gynybos konsultacinio komiteto pirmininkas. 1937–1939 m. – Paryžiaus karinis gubernatorius. 1939 m. ėmė vadovauti pirmajai armijų grupei. 1940 m. gegužės 19 d., grįždamas iš pasitarimo su Veiganu Ipre, pateko į autoavariją. Po poros dienų mirė.