google/wiki40b huggingface dataset:
Sriauptai

Istorija

1947 m. rugsėjo mėn. kaime į stribų pasalą pateko ir žuvo Kardo rinktinės partizanas Valerijonas Apulskis-Gailenis (g. 1930 m.), o spalio 13 d. partizanų rėmėjo Prano Lenkausko sodyboje MGB vidaus kariuomenės 273-ojo šaulių pulko kareiviai ir Skuodo stribai apsupo Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Skirmanto (Skuodo) kuopos Viršilos būrio partizanus. Per susišaudymą žuvo būrio vadas Bronius Bakštys-Viršila, partizanai Jonas Paulauskas-Šnarys, Antanas Vaitila (Vaidila) ir sodybos savininko sūnus Vincas Lenkauskas. Pranas Lenkauskas-Ąžuolas kautynių metu buvo sužeistas, suimtas ir nugabentas į Skuodo valsčiaus stribų būstinę, kurioje tardant nukankintas. Jo ir žuvusių partizanų kūnus stribai pakasė Skuodo miesto pakraštyje esančiuose Skuodo II maro kapeliuose.
Banga Grigaliūnaitė

Biografija

1970 m. baigė Vilniaus universitetą. 1985 m. biologijos mokslų kandidatė.
Nuo 1963 m. dirba Botanikos institute, Fitopatogeninių mikroorganizmų laboratorijos vyr. mokslo darbuotoja.

Mokslinė veikla

Pagrindinė mokslinės veiklos kryptis – milteniečių ir kiti grybų rūšių, parazituojančių žolinius ir sumedėjusius augalus, įvairovė, paplitimas. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių.
Bernhardas Šlikas

Biografija

Gimė 1841 m. sausio 1 d. Kretingalėje, mokėsi Klaipėdos realinėje mokykloje, vėliau Mioglino žemės ūkio akademijoje. Buvo Klaipėdos krašto tarybos narys. 1866 m. dalyvavo Austrijos-Prūsijos kare, taip pat 1870–1871 m. dalyvavo Prancūzijos-Prūsijos kare. Nuo 1891 m. liepos iki 1893 m. buvo Vokietijos imperijos Reichstago narys, kur pateko išrinktas Karaliaučiaus apygardos Klaipėdos ir Šilutės apskrityse kaip Vokietijos konservatorių partijos kandidatas.
Triatlonas

Triatlonas – sporto šaka, apjungianti tris rungtis: plaukimą, važiavimą dviračiu bei bėgimą. Tarp rungčių pertraukos nedaromos, laimima trumpiausiai užtrukus trasoje. Į Vasaros Olimpines žaidynes įeina tik Olimpinė triatlono rungtis. Triatlonas, kaip olimpinė sporto šaka, startavo 2000 m., Sidnėjuje.

Istorija

Pirmasis modernus triatlonas įvyko San Diege, Kalifornijoje 1974 m. Pirmosios „Geležinio žmogaus“ triatlono varžybos įvyko Havajuose 1978 m. Pirmosios triatlono varžybos Lietuvoje ir buvusioje Tarybų Sąjungoje bei penktosios pasaulyje buvo surengtos Panevėžyje 1983 metais. 1987 m. susikūrė Lietuvos Triatlono federacija. Nuo to laiko kasmet (išskyrus 2008 m.) vyksta Lietuvos čempionatai. 2013 m. pradėtas rengti didžiausias renginys Lietuvoje – Trakų triatlonas. Augant triatlono sporto populiarumui, 2016 m. startavo pirmosios etapinės triatlono varžybos Baltijos šalyse - Lietuvos triatlono taurė.
Darbininkų atstovas (Kaunas)

Darbininkų atstovas – LKP CK savaitraštis, ėjęs 1926 m. balandžio 23 d. – gruodžio 17 d. Kaune.

Istorija

1926 m. gruodžio 12 d. išleido leidinį „Kaimas ir dvaras“. Išėjo 31 numeris. Tiražas 3000-10000 egz. Nr. 5 ir Nr. 7 buvo konfiskuoti. Uždarytas Kauno karo komendanto nutarimu.
Bendradarbiavo Zigmas Angarietis, Kazys Giedrys, Vincas Kapsukas, Bronius Pranskus, Kazys Preikštas, Bronius Pušinis ir Romas Šarmaitis. Redaktoriai: oficialūs – Liudas Darvidas, Albinas Kilikevičius, o faktiniai – Pijus Glovackas, Karolis Požėla, Juozas Greifenbergeris.
Ruanda-Burundis

Raida

Nuo XIX a. pabaigos ši teritorija sudarė dalį Vokietijos Rytų Afrikos, ir buvo administruojama kaip dvi gentinės jos karalystės. Po I pasaulinio karo Versalio sutartimi atimta iš Vokietijos ir paversta mandatine teritorija ir oficialiai perduota Belgijai. Nuo 1946 m. ši teritorija buvo administruojama kaip JT globojamoji teritorija.
Nors Belgija oficialiai tik turėjo paruošti teritoriją nepriklausomybei, ji siekė įvesti panašią sistemą kaip gretimame sau priklausančiame Konge. Tankiai gyvenama Ruanda-Burundis turėjo tapti pelninga kolonija, todėl į ją buvo investuojama ir jai buvo skiriamas dėmesys. Vienas svarbiausių naujosios kolonijos produktų buvo kava, kuriai auginti vietos gamtinės sąlygos buvo ypač tinkamos.
Administruodami Ruandą-Burundį belgai pirmiausia rėmėsi tradicine socialine nelygybe, susiklosčiusia šalyje dar ikikolonialistiniu laikotarpiu. Jie naudojosi tutsių klasės diduomene ir abiejų karalysčių monarchija, kad išnaudotų didžiąją dalį gyventojų – hutu. Belgai palaikė šią socialinę nelygybę, teigdami, kad tutsiai yra pranašesni už kitus gyventojus, ir įteisino ją suskirstydami kolonijos piliečius į dvi susipriešinusias klases.
1950 m. Belgų Konge prasidėjus nepriklausomybės judėjimui, buvo skatinamos nepriklausomybės viltys ir Ruandoje-Burundyje. 1960 m. Kongui iškovojus nepriklausomybę, per dvejus metus ir JT globojamoji teritorija buvo skubiai paruošta savivaldai. 1962 m. liepos 1 d. belgai suteikė Ruandai-Burundžiui nepriklausomybę, padalindami jį į dvi atskiras valstybes. Nepriklausomybės metu Burundyje buvo išlaikyta tradicinė monarchija, taigi, atkurta nepriklausoma Burundžio karalystė. Ruanda nepriklausomybę iškovojo kaip Ruandos Respublika.
Strėlė (žvaigždynas)

Strėlė (Sagitta, Sge) – 86-as iš 88-ių pagal dydį šiaurinio pusrutulio žvaigždynas, esantis Paukščių Take. Nors žvaigždyne nėra ryškių žvaigždžių, ir jis labai mažas, bet žinomas nuo Ptolemėjaus laikų, taip pat aprašytas persų. Lietuvoje geriausiai matomas vasarą.

Kiti objektai

Metalingas kamuolinis spiečius M71, planetiškasis ūkas Abelio 63.
Faludža

Istorija

Mesopotamijos civilizacijos laikais čia gyvavo miestas, aramėjiškai vadintas Pumbedita, romėnų šaltiniuose – Pallacottas, o siriškai – Pallgutha. Sasanidų laikais apylinkėse klestėjo miestas, vadintas Peroz Šapūru, Persiapora, Anbaru. Iki 762 m. įkuriant Bagdadą, jis buvo Abasidų sostine. Osmanų laikais Faludža buvo nedidelis pakelės kaimelis, o išaugo po 1947 m., kai Irakas tapo nepriklausomas. Faludža tapo svarbiu transporto mazgu.
Miestas buvo vienu iš nuožmiausių Sadamo Huseino santvarkos rėmėjų. Persijos įlankos karo (1991 m.) metu miestas smarkiai subombarduotas, sugriautas tiltas per Eufratą. Faludža ženkliai nukentėjo ir per Irako karą. 2014 m. sausio 4 d. miestą užėmė Islamo Valstybė.
Vytautas Vaclovas Doniela

Biografija

1948 m. baigė lietuvių gimnaziją Dedelstorfe (Vokietija) ir išvyko į Australiją. 1952 m. vienas Australijos lietuvių studentų sąjungos steigėjų. 1956 m. baigė Sidnėjaus universitetą. 1959 m. daktaras.
1959-1987 m. dėstė filosofiją Niukastlio universitete (Australija), nuo 1977 m. asocijuotasis profesorius. Surengė 3 filosofines konferencijas. Australijos fenomenologijos draugijos vienas steigėjų, pirmininkas. Vytauto Didžiojo universiteto Atkuriamojo senato narys, dėstė universitete. „Šviesos“ sambūrio, Lituanistikos instituto (Čikaga) narys. Australijos lietuvių bendruomenės veikėjas, 1997-1998 m. Krašto valdybos pirmininkas. Australijos lietuvių bendruomenės Spaudos sąjungos vicepirmininkas.
Paskelbė studijų ir straipsnių Australijos, Didžiosios Britanijos, Kanados filosofiniuose leidiniuose, žurnalų „Australijos lietuvis“, „Mūsų pastogė“, „Metmenys“ (1959-1980 m. red. kolegijos narys) bendradarbis. Vienas Lietuviškosios enciklopedijos autorių.
Hebėjus

Geografija

Didžioji Hebėjaus teritorijos dalis yra Šiaurės Kinijos lygumoje. Vakarinėje provincijos pusėje kyla Taihang kalnai, šiaurinėje – Jan kalnai (Yan shan). Šiaurėje iš rytų į vakarus per Hebėjų eina Didžiosios Kinijos sienos atkarpa. Aukščiausia provincijos viršukalnė – Siao-utai (Xiaowutai; 2882 m).
Rytuose Hebėjų riboja Bohai jūra. Provincijos centrinė ir pietinė dalys yra Haihės baseine, šiaurės rytai – Luan upės baseine. Didžiausias ežeras – Baijangdian (Baiyangdian).
Klimatas žemyninis musoninis, sausį temperatūros svyruoja nuo -16 iki -3 °C, liepą nuo 20 iki 27 °C. Metinis kritulių kiekis 400–800 mm (daugiausiai vasarą).
Barsakelmesas

Barsakelmesas (kaz. Барсакелмес) – buvusi Aralo jūros sala Kazachstane, Kyzylordos srityje. Yra 180 km į pietvakarius nuo Aralo miesto. Apie 1960 m. sala buvo 23 km ilgio ir 7 km pločio, buvo 133 km² ploto. Vėliau salos plotas sparčiai didėjo, apie 1990 m. ji virto pusiasaliu (2000 m. jo matmenys buvo 40 x 16 km). 2009 m. išdžiuvus Didžiojo Aralo rytinei daliai, pusiasalis išnyko, liko tik paaukštėjimas.
Sala žemuminė, kalvota, aukštis iki 113 m (Čiaikos k.). Paviršius sudarytas iš oligoceninio gipsiško molio, klinties ir mergelio. Vyrauja molio dykumos (takyrai), yra druskožemių. Klimatas labai žemyninis, sausas. Per metus iškrenta ~128 mm kritulių, vidutinė liepos temperatūra +26 °C, sausio -13 °C. Teritorija įeina į Barsakelmeso draustinį.
Pavadinimas kazachų kalba reiškia „nueisi – negrįši“. TSRS laikais čia buvo bakteriologinių ginklų bandymų poligonas. Vietovė pagarsėjo legendomis apie čia besilankančius NSO (jas inspiravo Sergejaus Lukjanenko kūryba).
Donald Kagan

Biografija

Gimė 1932 m. gegužės 1 d. Kuršėnuose. Būdamas 2 metų kartu su motina emigravo į JAV, kur apsigyveno Brukline. 1954 m. baigė Bruklino koledžą. 1955 m. baigė Brauno universitetą, o 1958 m. Ohajo valstijos universitetą. 1969 m. pradėjo dirbti Jeilio universitete. Jo skaitytos paskaitos Karo šaknys buvo vienos iš populiariausių Jeilio universiteto paskaitų. 1989–1992 m. Jeilio koledžo dekanas. 2000 m. kartu su sūnumi Frederiku išleido knygą „While America Sleeps“, kurioje skatina JAV neapleisti savo karinių pozicijų. 2002 m. apdovanotas JAV Nacionaliniu humanitarizmo medaliu. Vedęs Myrna Kagan, turi du sūnus taip pat istorikus Robert Kagan ir Frederick Kagan.
Kibirkštis

Paprastos degimo kibirkštys

Tai smulkios degančios ir švytinčios dalelės, kurios lekia kartu su liepsna degant kai kurioms medžiagoms ar atitrūksta nuo degančio daikto, nukrenta ir kurį laiką dega ir švyti.
Degimo kibirkščių susidarymas kartais specialiai naudojamas tam, kad sudaryti dekoratyvinį efektą. Toks degimas naudojamas bengalinėse ugnelėse (kitaip – šaltosiose ugnelėse).

Smūginės degimo kibirkštys

Tokios kibirkštys susidaro smūgio metu atitrūkstant smulkioms dalelėms, kurios nuo smūgio įkaista ir paprastai užsidega. Kibirkščiuoja galandimo įrenginiai, kai galandami plieniniai įrankiai.
Taip veikia titnaginis skiltuvas arba titnaginių šautuvų skėlimo mechanizmas, kai titnagu smogiant į plieną susidaro degančios geležies kibirkštys.

Tas pats principas naudojamas daugelyje žiebtuvėlių, kur besisukantis plieninis ratukas nuplėšia smulkias daleles nuo vadinamo „akmenėlio“, kuris yra specialaus lydinio iš cerio ir lantano gabalėlis. Atplėšiamos dalelės įkaista ir užsidega, taip virsdamos kibirkštimis, kurios padega žiebtuvėlio degalus.
Konciliarizmas

Konciliarizmas – XII-XIII a. kanonistų suformuota teorija, kad Romos Katalikų Bažnyčios Visuotinis Susirinkimas yra viršesnis už popiežių, kuris, būdamas klusnus Susirinkimui, yra jo vykdomasis organas, ir, esant reikalui, Susirinkimas gali pašalinti jį. Žymiausi konciliarizmo atstovai – Marsilijus Paduvietis, Žanas Gersonas ir Viljamas Okhamas. Teorijos gimimą sąlygojo Didžioji Vakarų Schizma, tarnybų dalijimas už pinigus, piktnaudžiavimas bažnytinėmis bausmėmis etc.
Konciliarizmas nepripažino dieviškos popiežiaus primato kilmės ir aukščiausią valdžią Bažnyčioje skyrė vien liaudžiai. Popiežius, vyskupai, kunigai savo pareigas atlieka tik kaip tikinčiųjų bendruomenės įgaliotiniai; tai bendruomenei atstovauja Visuotinis susirinkimas (aukščiausiasis organas).
Konstanco Susirinkimas (1414-1418), atstatydindamas visus tris popiežius, ir išrinkdamas naują, įveikė Didžiąją Vakarų Schizmą bei paskelbė dekretą dėl Susirinkimo viršenybės popiežiaus atžvilgiu. Bazelio Susirinkime (1431-1449) Susirinkimo viršenybė popiežiaus atžvilgiu paskelbta tikėjimo dogma.
Vėlesniais amžiais konciliarizmas reiškėsi Prancūzijoje kaip galikanizmas.
Vatikano I Susirinkimas (1869-1870) konciliarizmui griežtai priešpastatė popiežiaus primato ir neklaidingumo dogmas; Vatikano II Susirinkimas (1962-1965) pareiškė, kad popiežius kaip vyskupų kolegijos narys ir galva visuomet sudaro su ja organišką vienybę, ypač kai Susirinkimas yra Visuotinis.
Martinas Brazauskas

Biografija

UAB „REBALTIC“ nekilnojamojo turto konsultantas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Panevėžio miesto skyriaus narys. Nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys. 
2006-2009 m. Panevėžio savivaldybės Jaunimo reikalų tarybos narys, 2003-2009 m. Panevėžio Pilietinės iniciatyvos centro valdybos narys, nuo 2006-2009 m. pirmininkas, 2005-2008 m. Panevėžio jaunimo centro „Apskritasis stalas“ valdybos narys.
Domenas (žemės valda)

Domenas (pranc. domaine iš lot. dominium – valdymas) – viduramžių Vakarų ir Vidurio Europos šalyse karaliaus, didžiojo kunigaikščio ar didiko paveldima žemės valda. Terminas nusistovėjo XIII a., kai teisiniuose dokumentuose įsitvirtino romėniška nuosavybės teisės sąvoka.

Valda

Domeną galėjo sudaryti tėvonija, tvirtovės, miestai su žmonėmis ir jų teisėmis, ganyklos ir miškai, esantys įvairiuose valstybės kraštuose. Domenas buvo valdovo ar didiko pragyvenimo svarbiausias šaltinis, sudarė žemės fondą, kuris mažesnėmis valdomis buvo dalijamas tiesioginiams vasalams. Domeno didinimas buvo karaliaus valdžios stiprinimo viena svarbiausių priemonių.

Lietuvoje

Lietuvos karaliaus Mindaugo domenas, manoma, buvo teritorijoje tarp Neries ir Nemuno. Jo, vėliau Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didžiųjų kunigaikščių, domeną sudarė jo tėvoniniai (paveldėti) dvarai ir valstybinių valstiečių valsčiai. Spėjama, kad dar XV a. pradžioje domenas apėmė didumą Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės teritorijos, kai kurių istorikų teigimu, netgi 3/4. Domeną po 1422 m. Melno taikos labai padidino Lietuvai atitekusi dykros dalis – apie 25 000-40 000 km².
Ilgainiui, ypač XV a. ir iki XVI a. vidurio, didysis kunigaikštis daugumą domeno žemių išdalijo didikams, bajorams bei Bažnyčiai ir jo domenas gerokai sumažėjo. Jį atkurti, išlaikyti ir padidinti ypač rūpinosi Lietuvos didžiojo kunigaikščio ir Lenkijos karaliaus Žygimanto Senojo antroji žmona (nuo 1518 m.) Bona Sforca. 1552–1555 m. savo dvaruose ji įgyvendino agrarinę reformą, kurios pavyzdys paspartino Valakų reformos, vykdomos visose didžiojo kunigaikščio domeno žemėse, raidą. XVI a. – XVIII a. Lietuvos didžiojo kunigaikščio domeną sudarė valstybinės valdos seniūnijos, kurias valdovas duodavo valdyti didikams už tarnybą ar įkeisdavo jiems už paskolą, ir ekonomijos, 1589 m. atskirtos nuo seniūnijų. Pastarosios turėjo būti nedalijamos, nedovanojamos ir neįkeičiamos, bet griežtai šių nuostatų ne visada laikytasi. Ekonomijų pajamos buvo naudojamos valdovo dvarui išlaikyti.
Pilsupis (Akmena)

Etimologija

Manoma, kad upeliui vardą davė prie žiočių stūksantis piliakalnis (žem. pilė, pilalė). Rašytiniuose šaltiniuose rašomas Пелцуписъ, Pilsupis. Nuo 1934 m. upelio vardas prigijo Traidžių kaimo naujakurių sodyboms, o XX a. antroje pusėje visas kaimas oficialiai buvo vadinamas Pilsupiu.

Geografija

Ištakos yra Voveraičių kaimo žemių rytiniame pakraštyje, Girės miške, 8,5 km į šiaurės rytus nuo Kretingos. Aukštupyje palei mišką teka į pietus, o kaimo pietrytiniame pakraštyje pasuka į vakarus. Nuo versmių iki Traidžių vaga sureguliuota, paversta melioracijos kanalu. Toliau upelis teka eroziniu slėniu, apaugusiu medžiais ir krūmais. Į Akmeną įteka Kurmaičiuose, 0,4 km į vakarus nuo tilto kelyje Kurmaičiai–Genčai, 38,4 km nuo jos žiočių.
Žemupyje Kurmaičiuose tyvuliuoja Padvarių tvenkinys.
Dešiniajame krante yra Voveraičių senovės žemdirbystės vieta, Voveraičių, Traidžių I ir Kurmaičių III senosios kapinės, kairiajame – Traidžių II ir Kurmaičių I senosios kapinės bei Kurmaičių piliakalnis.
Gyvenvietės: Voveraičiai, Traidžiai, Kurmaičiai.
Southern District FC

Istorija

Klubas įkurtas 2002 m.
Romas Čižas

Romas Čižas (g. 1961 m. vasario 13 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.

Biografija

Karjerą praleido Ekranas Panevėžys klube, su kuriuo 1993 m. laimėjo Lietuvos pirmenybių auksą ir baigė karjerą.
Deimantų fondas

Deimantų fondas (rus. Алмазный фонд) – Rusijos valstybinė kolekcija unikalių brangakmenių, brangiųjų metalų grynuolių bei juvelyrinių ir kitų gaminių, turinčių istorinę ir meninę reikšmę. Fondą įkūrė caras Petras I 1719 m. Jo kolekcija yra saugoma bei eksponuojama Maskvos Kremliuje.

Istorija

Deimantų fondas buvo kuriamas nuo XVIII a. pradžios, Petrui I išleidus specialų potvarkį apie valstybės vertybių išsaugojimą. Tuo buvo pabrėžiama, kad vertingiausi daiktai turi priklausyti ne vien caro šeimai, bet turi tapti ir visos valstybės nuosavybe. Brangūs papuošalai, valstybinių regalijų ženklai, ordinai iki 1914 m. buvo saugomi specialiame Briliantų kabinete Žiemos rūmuose Sankt Peterburge. Pirmojo pasaulinio karo metu jie buvo skubiai evakuoti į Maskvą, vėliau perėję TSRS Vastybinės vertybių saugyklos (Гохран СССР) žinion. Fondas atvertas lankytojams nuo 1967 m.
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

Lietuvos Aukščiausiasis Teismas, LAT – aukščiausios (kasacinės) instancijos Lietuvos bendrosios kompetencijos teismas, vienintelis LR kasacinis teismas.

Istorija

1994 m. birželio 15 d. įsteigtas remiantis įstatymu „Dėl Lietuvos Aukščiausiojo Teismo, Lietuvos apeliacinio teismo, apygardų teismų įsteigimo, apygardų ir apylinkių teismų veiklos teritorijų nustatymo“.
Veiklą pradėjo 1995 m. sausio 1 d.
Vytautas Lapėnas

Biografija

1976 m. baigė Pasvalio Petro Vileišio vidurinę mokyklą. 1980 m. įstojo ir 1985 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, įgijo autotransporto ekonomisto specialybę.
Aktyviai sportavo, Lietuvos ir Tarybų Sąjungos akrobatinio skraidymo rinktinių narys, Lietuvos, 1985 m. TSRS, 1989 m. Europos akrobatinio skraidymo čempionas. 1985–1989 m. Vilniaus S. Dariaus ir S. Girėno aeroklubo lakūnas instruktorius. 1992–2000 m. treniravo Ispanijos nacionalinę akrobatinio skraidymo komandą. 2000 m. iki išrinkimo į Seimą savo įkurtos viešosios įstaigos „Vytauto Lapėno skraidymo mokykla“ Panevėžio rajone Paįstrio oro uoste pirmininkas. 2000–2004 m. Seimo narys. 2002 m. Lietuvos akrobatinio skraidymo komandos treneris.
Nuo 1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys. 2002 m. Liberalų demokratų partijos narys. 2000 m. kovo – gruodžio mėn. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys, Etikos komisijos pirmininkas. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos nariu buvo išrinktas ir 2003 m., bet mandato atsisakė.
Visuomeninis Lietuvos akrobatinio skraidymo rinktinės narys, Lietuvos akrobatinio skraidymo federacijos tarybos narys. Apdovanotas Dariaus ir Girėno medaliu. Mokėjo rusų, ispanų kalbas. Žmona Asta Lapėnienė, karo gydytoja, vaikai Rūta ir Vytautas.
Žuvo pilotuodamas malūnsparnį Rojūnų aerodrome, Panevėžio rajone.
Marianų salos

Marianų salos – salynas Okeanijoje, Ramiojo vandenyno vakaruose, ilga linija išsitiesęs tarp Japonijos ir Karolinų salų, Mikronezijos regione. Šiuo metu politiškai šį salyną dalinasi Guamas ir Šiaurės Marianų Sandrauga (abi – JAV salų teritorijos).
Kartu tai administracinis vienetas Ispanijos Rytų Indijose, egzistavęs XVI–XIX a.

Istorija

Iki Europiečių pasirodymo vietos gyventojai čamorai sukūrė savitą aukštą kultūrą.
Pirmieji europiečiai atradę Karolinų salas buvo ispanai (XVI a.). Jie šias salas pavadino Vagių salomis (Islas de los Ladrones), ir XVI a. prijungė prie savo kolonijinės imperijos kaip dalį Ispanijos Rytų Indijų. Čia buvo sudarytas to paties pavadinimo administracinis vienetas.
1898 m. salynas buvo politiškai padalintas, kadangi Guamas atiduotas JAV, o šiaurinės salelės parduotos Vokietijai (kaip Vokietijos Naujoji Gvinėja.
Guamas beveik be pertraukų buvo valdomas JAV, tuo tarpu šiaurinės salos per XX a. keletą kartų ėjo iš rankų į rankas: 1918 m. perduotos Japonijai (kaip Pietų Ramiojo Vandenyno Mandatas, Saipano rajonas), vėliau buvo administruojamos JAV (kaip Ramiojo vandenyno salų globojamoji teritorija, Marianų salų rajonas). 1978 m. šios salos pasirinko prisijungimą prie JAV kaip Marianų Šiaurinės Salos.
Hana (Moravija)

Hana (ček. Haná; vok. Hanna, Hanakei) – etninis regionas centrinėje Moravijoje (Čekija). Regiono teritorija yra tarp Zabržeho (Zábřeh), Holešovo (Holešov), Viškovo (Vyškov) ir Uničovo (Uničov) miestų. Regionas yra Moravos ir Hanos upių žemumose.
Hanos regionas garsėja savo žemės ūkio produkcija, kostiumais ir tradiciniais papročiais. Hanos tarmė (ček. hanáčtina), kuria kalba vietiniai gyventojai hanakai, priklauso Centrinės Moravijos tarmių grupei. Tradicinė vietinė tarmė išlikusi, ja spausdinami kai kurie regiono spaudos leidiniai. Čekai regiono liaudies muziką atpažįsta pagal žodžius Hanos tarme.
Kastelamarezės karas

Kastelamarezės karas – mafijos karas, vykęs tarp Maserijos šeimos ir kito siciliečio Salvatorės Maranzano mafijos organizacijos, Lučianas kartu su Vitu Dženovese išdavė savo bosą ir prisijungė prie Maranzano. Tačiau jau tada planavo eliminuoti ir patį Salvatorę.
Silvana Mangano

Biografija

Silvana gimė Romoje, italo ir anglės šeimoje. Vaikystėje ji 7 metus lankė šokius ir svajojo tapti modeliu. Pasibaigus karui, 1946 m. ji laimėjo „Mis Roma“ grožio konkursą, kas padėjo pradėti aktorės karjerą. Dar po metų ji dalyvavo „Mis Italija“, tačiau jokio apdovanojimo nepelnė. Kitos to konkurso dalyvės – Gina Lollobrigida, Eloenora Rossi Drago, Gianna Maria Canale ir nugalėtoja Lucia Bose – vėliau taip pat tapo aktorėmis. Silvanos karjeros pradžia kine susijusi su aktoriumi Marcello Mastroianni, su kuriuo ji kurį laiką palaikė romantiškus ryšius. Jo dėka ši gavo pagrindinį vaidmenį 1949 m. filme „Riso Amaro“ ir pasirašė sutartį su kompanija „Lux Films“. Tais pačiais metais jis nusifilmavo juostoje „Il lupo della Sila“ kartu su lietuvių kilmės aktoriumi Jacques Sernu.
1950-70 m. Silvana buvo žinoma aktorė, filmavosi pas režisierius Luchino Visconti, Pier Paolo Pasolini, Vittorio De Sica, nors ir negalėjo prilygti populiarumu su Sophia Loren ar Gina Lollogrigida. Garsiausi jos filmai yra „L‘oro di Napoli“ (1954), „Mambo“ (1955), „Teorema“ (1968), „Morte a Venezia“ (1971) ir „Dune“ (1984). Paskutinis jos darbas – režisieriaus Nikitos Michalkovo filme „Очи черные “ (1987).
Jos garbei bosnių atlikėja Silvana Armenulić pasiskolino vardą sceniniam pseudonimui.

Asmeninis gyvenimas

1949 m. Silvana ištekėjo už prodiuserio Dino De Laurentiis, kurio dėka jos karjera buvo tokia sėkminga. Pora susilaukė 4 vaikų: Veronicos, Raffaellos, Francescos ir Federico. Raffaella tapo prodiusere, Veronicos duktė Giada De Laurentiis yra televizijos laidų vedėja. Jų sūnus Federico 1981 m. žuvo lėktuvui nukritus Aliaskoje.
Nuo 1983 m. Silvana ir Dino ėmė gyventi atskirai, 1988 m. pradėjo skyrybų procesą.
1989 m. gruodžio 4 d., Silvanai Madride atliekant operaciją, ji atsidūrė komoje ir po 12 dienų mirė.
Beržėnų seniūnija

Beržėnų seniūnija – administracinis teritorinis vienetas Gruzdžių valsčiuje, 1897–1915 m. ir 1918–1945 m. turėjęs ribotos savivaldos teises.
Šaulių ginklai

Šaulių ginklai – rankiniai šaunamieji parakiniai (taip pat pneumatiniai) ginklai.
Kita šaunamųjų parakinių ginklų grupė – artilerijos pabūklai. Neparakiniams šaunamiesiems ginklams priskiriami lankai ir arbaletai.