google/wiki40b huggingface dataset:
Činukai

Istorija

Činukai gyveno prie Kolumbijos upės žemupio. Skirstėsi į žemutinius činukus prie upės žiočių (tikrieji činukai ir klatsopai) bei aukštutinius činukus, gyvenančius kiek aukščiau priešsroviui (katlametai, vakaikamai, katlapatlai, maltnomachai, klavivalai, klakamasai, skilutai, čilukitekvai, vaskai, višramai ir kt.).
Nuo XVIII a. pab. susidūrę su baltaisiais, dauguma činukų žuvo dėl ligų arba buvo asimiliuoti tiek baltųjų, tiek kitų indėnų (pvz., sališų čeheilisų ir tilamukų). Dauguma činukų genčių išnyko visiškai, tik dalis (vakaikamai, klatsopai) išlaikė tautinę savimonę.

Kultūra

Žemutinių ir dalies aukštutinių činukų (katlametų, vakaikamų, katlapatlų, maltnomachų, klakamasų) kultūra artima šiaurės vakarų indėnams, o kitų – Plokščiakalnio indėnams. Vertėsi žvejyba, medžiokle, rankiojimu (uogos, „vapato bulvės“, „kamašas“, papartis šakys, įvairios šaknys, ūgliai). Pynė krepšius, demblius, gaminosi medžio dirbinius, vertėsi prekyba (taip pat – vergų). Tikrieji činukai ir vaskai buvo svarbiausios tarpgentinėje prekyboje veikusios tautos. Pradžioje kaip mainų priemonę naudojo dentalijų kriaukles, vėliau – karoliukus.
Per mainus į savo kalbą perėmė daug angliškų, prancūziškų ir kitų indėnų kalbų žodžių – taip XIX–XX a. buvo vartojamas činukų žargonas, paplitęs visoje šiaurės vakarų pakrantėje.
Keliaudavo činukai skobtinėmis kanojomis su aukštu priekiu ir bangolaužiu. Būstas stačiakampis, iš kedrinių lentų, karkasiniais rėmais (višramai gyveno ir pusiau žeminėse). Vasariniai būstai būdavo dengiami žolių dembliais.
Gyvenvietės savarankiškos, valdomos paveldėjimo tvarka iškylančių vadų, tačiau dėl santuokinių sąjungų, mainų, susijusios tarpusavyje. Būta didelių šeimyninių ūkių, praktikuotas potlačas, vaikų galvų deformacija (atskiriant nuo gimusių laisvųjų). Būta atskiro žynių luomo (ilkanahimetų), vergų. Laisvieji činukai taip pat skirstėsi rangais. Santuokinėje tradicijoje būdinga egzogamija (kaimų lygmeniu), leviratas, sororatas, poligamija (tarp žynių), giminės linija vesta per abu tėvus. Jaunavedžiai keldavosi vyro šeimon. Tikybai būdingas šamanizmas, tikėjimas dvasiomis-globėjomis. Žemutinių činukų žyniai jungėsi į slaptąsias draugijas.
Dabar vaskai ir višramai, su sahaptinais (tenainais) ir paijutais sudarę Vorm Springso konfederaciją, gyvena Vorm Springso rezervacijoje Oregone (Džefersono apygarda). Tikrieji činukai su keletu pakrantės sališų tautų (koulicais, kvinoltais, čehaliais ir kt.) sudaro kvinoltų indėnų rezervaciją (Olimpiko pusiasalis, Vašingtono valstija).
Jonas III

Biografija

Kilęs iš Vazų dinastijos. Gustavo I Vazos sūnus, Zigmanto Vazos tėvas. Nuo 1556 m. Suomijos kunigaikštis; ketino užvaldyti Livoniją. 1562 m. prieš savo brolio Eriko valią vedė Žygimanto Augusto seserį Kotryną, 1563 su ja buvo įkalintas Gripsholmo pilyje. Valstybės tarybos išlaisvintas, 1568 m. su jaunesniu broliu Karoliu (būsimasis Karolis IX) sukilo prieš Eriką XIV ir 1569 m. užėmė sostą.

Valdymas

Suteikė privilegijų bajorams. Bandė sugrąžinti kai kuriuos katalikų liturgijos elementus, derėjosi su popiežiumi, tačiau tam pasipriešino Karolio remiama liuteronų dvasininkija. 1570 m. baigė vadinamąjį Septynerių metų Šiaurės karą su Danija ir Liubeku. Dalyvaudamas Livonijos kare 1572–1583 m. kariavo su Rusija (užėmė Narvą ir kt.). 1572 ir 1575 pretendavo į ATR sostą. 1587 m. sutiko, kad ATR valdovu būtų išrinktas jo sūnus Zigmantas; Jono III bandymui 1589 m. susigrąžinti į Švediją pasipriešino šios didikai (valdovui esant toli tikėjosi išplėsti savo įtaką).
Numerai

Numerai (lot. numeri, vns. numerus 'skaičius') – Senovės Romos kariuomenės iš ne Romos piliečių rūšis, imta naudoti Adriano laikais (II a.) ir papildžiusi legionus ir auksiliarijus. Sudaryta iš provincijų milicijos.
Numerai sudarydavo nedidelius dalinius, nuo maždaug 300 iki 90 karių. Dalis numerų būdavo pėstininkai, dalis – kavalerija. Numerų vadai paprastai būdavo prefektai ar karo tribūnai.
Numerus verbuodavo iš pajungtų provincijų ir valstybių klienčių gyventojų, taip pat – iš tautų, gyvenančių už Romos ribų. Numerai būdavo mažiau organizuoti ir romanizuoti negu auksiliarijai, juose labiau pasireikšdavo nacionalinė specifika. Numerai rengdavosi savo nacionaline apranga, būdavo ginkluoti savais ginklais, jiems vadovaudavo savi vadai. Numerų daliniuose komandos būdavo duodamos ne lotyniškai, o jų pačių kalba, jie naudodavo savo karo šūkius.
Numerai kaip kariuomenės rūšis imti naudoti prireikus pigios, bet kovingos kariuomenės, kuri padėjo išlaikyti lengvųjų pėstininkų ir kavalerijos balansą. Numerai būdavo prasčiau ginkluoti ir apmokyti lyginant su auksiliarijais ar juo labiau legionieriais. Kaudavosi dažniausiai naudodami savo vietinę taktiką.
Numerus naudodavo kaip pasienio žvalgus. Romėnai numerų nelaikė vertinga kariuomenės rūšimi, kautynėse atremiant priešų atakas neretai stengdavosi pirmiausia panaudoti būtent numerus.
Lupkovo perėja

Geografija

Lupkovo perėja yra 640 m aukštyje virš jūros lygio. Ji yra piečiau Lupkovo kaimo Lenkijoje (Pakarpatės vaivadija) ir į rytus nuo Medzilaborcės miesto Slovakijoje (Prešovo kraštas). Per šią perėją nuo seno vedė svarbus prekybinis pirklių kelias iš Slovakijos vidinių rajonų į Lenkiją. Dabar tai patogus 642 m ilgio geležinkelio tunelis, šioje vietoje kertantis šalių valstybinę sieną.

Istorija

Nutiesus perėjoje geležinkelio tunelį, po 1874 m. pagyvėjo ekonominiai ryšiai tarp Galicijos ir Austrijos-Vengrijos, regione ėmė vystytis amatai ir pramonė, daugėti gyventojų.
Per abu Pasaulinius karus perėjos rajone vyko nuožmūs mūšiai. Rytų frontuose perėja vaidino strateginį vaidmenį. Geležinkelio tunelis buvo nuolat sugriaunamas, mėginant sutrukdyti priešo karinių pajėgų judėjimą. Antrojo pasaulinio karo metu tunelis buvo sugriautas visame ruožo ilgyje, todėl Tarybinės kariuomenės 13-sis geležinkeliečių pulkas ir speciali formuotė УВВР-3 1945 m. nutiesė perėjoje naują antžeminę liniją, apeinančią sugadintą tunelį. Perėjos viršūnėje įrengė geležinkelio stotį „Pergalė“ (rus. Pobeda). Tačiau aplinkkelį eksploatuoti buvo gana sudėtinga dėl didelių nuokalnių ir įkalnių nuolydžių (iki 38 laipsnių) bei per mažo posūkio spindulio (r=155 m). Tam teko naudoti dvigubą traukos jėgą sąstatams tempti, dažnai keisti perkaitusias ir subyrėjusias stabdžių kaladėles ilgame 13 km leidimosi žemyn ruože. Jau tais pačiais metais buvo atstatytas tunelis, bet jis nebuvo plačiau naudojamas, neskaitant atsitiktinių krovinių pervežimų. Tik 1999 m. geležinkelio tunelis buvo galutinai įrengtas saugiai eksploatuoti, ir juo buvo atnaujintas reguliarus keleivinių traukinių judėjimas.
Itažajus

Istorija

Europiečiai šiame krašte pradėjo kurtis nuo XVII a. antros pusės, bet Itažajus kaip gyvenvietė įkurtas 1860 m. Miesto pavadinimas kilo nuo upės, kurios pavadinimas, savo ruožtu, gvaraniškas ir greičiausiai reiškia „akmenuotoji upė“.
Vetleseno premija

Premija

Premijos dydis siekia $250 tūkst., kartu įteikiamas medalis. Apdovanojimo ceremonija vyksta Kolumbijos universiteto Lamont-Doherty žemės observatorijoje Niujorke. Laureatas kviečiamas perskaityti paskaitą Kolumbijos universitete, po kurios viešai įteikiama premija. 1960 m. įteikta pirmoji premija JAV geofizikui okeanografui Maurice Ewing.
Vostoko stotis

Vostoko stotis (rus. Станция Восток, pažodžiui – Stotis Rytai) – Rusijos mokslinė tyrimų stotis Antarktidoje, Princesės Elžbietos žemėje, maždaug 1300 km nuo pietų poliaus, Rytų Antarktidos ledo kepurės centrinėje dalyje. 1957 m. įkurta sovietų. Stotis yra netoli Žemės šalčio poliaus, 1983 m. liepos 21 d. čia užfiksuota žemiausia temperatūra visoje Žemėje -89,2 °C. Vykdomi ledo gręžimo ir magnetometrijos tyrimai. 1996 m. 4 km gylyje po baze aptiktas didžiausias Antarktidoje poledinis Vostoko ežeras. Stotis pavadinta pagal kapitono Fadėjaus Belinshauzeno vadovaujamą laivą „Vostok“, su kuriuo buvo vykdoma ekspedicija į Antarktidą.
Vostoko stotis yra įsikūrusi netoli pietinio neprieinamumo poliaus ir pietų magnetinio poliaus, todėl tai yra viena iš patogiausių vietų stebėti Žemės magnetosferos pokyčius. Kiti tyrimai apima aktinometriją, geofiziką, mediciną ir klimatologiją.
Stotis yra įsikūrusi 3 488 m aukštyje virš jūros lygio ir tai yra viena labiausiai izoliuotų tyrinėjimo stočių Antarktidoje. Stoties personalas vasarą – 25, žiemą – 13 žmonių. Ši stotis yra palaikoma Mirny stoties, įsikūrusios Antarktidos pakrantėje.
Vienintelė nuolatinė labiau į pietus esanti tyrimų stotis yra Amundseno-Skoto pietų ašigalio stotis, kuri yra valdoma JAV, geografiniame pietų ašigalyje. Kinijai priklausanti Kunluno stotis taip pat yra piečiau, tačiau ji veikia tik antarktinės vasaros metu.
Japonijos tarptautiniai santykiai

Pietų Korėja

Nors Pietų Korėja ir Japonija yra ekonominės partnerės, tarp jų vis dar kyla keletas ginčų.

Kinijos Liaudies Respublika

1972 m. rugsėjo 29 d. tarp Japonijos ir Kinijos pasirašyta sutartis, kuria užmezgami diplomatiniai santykiai. Nors 1995 m. tuometinis Japonijos ministras pirmininkas Tomiičis Murajama oficialiai atsiprašė Kinijos už skriaudas II-ojo pasaulinio karo metais, daugelis kinų nenori to pripažinti dėl kraupių Japonijos nusikaltimų karo metais Kinijos atžvilgiu. Be to, tarp šių valstybių vis tebeiškyla teritorinių ginčų.

JAV

Japonija palaiko glaudžius ekonominius ir karinius santykius su savo svarbiausiu sąjungininku - JAV, su kuria sudarytas JAV-Japonijos Saugumo Aljansas

Rusija

Prastiems Japonijos ir Rusijos santykiams pirmiausia įtakos turėjo konfliktas dėl šiaurinių Kurilų salų teritorijų, kurias II-ojo pasaulinio karo metais užėmė TSRS.

Lietuva

Su Lietuva Japonija diplomatinius santykius užmezgė dar 1991 m. spalio 10 d. Čia 2007 m. lankėsi ir Japonijos imperatorius Akihito.

Teritoriniai ginčai

Tarp Japonijos ir kai kurių kaimyninių valstybių kyla ginčai dėl šių teritorijų: su Rusija dėl Pietų Kurilų salų, su Korėjomis dėl Liankūro uolų, ir su Kinijos Liaudies Respublika bei Taivanu dėl Senkaku salų ir IEZ, esančios aplink Okinotorišimą, ribų.
XVI amžiaus 9-as dešimtmetis

XVI amžiaus devintasis dešimtmetis prasidėjo 1581 metais ir baigėsi 1590 metais.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XV amžius – XVI amžius – XVII amžius
Dešimtmečiai:
4-as5-as6-as7-as8-as
- 9-as -
10-as1-as2-as3-as4-as
Metai:  1581 1582 1583 1584 1585 1586 1587 1588 1589 1590
Irena Dalia Griežė

Irena Dalia Griežė-Jurgelevičiūtė (g. 1931 m. gruodžio 5 d. Kaune) – Lietuvos tapytoja.

Biografija

V. K. Jonyno žmona. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, nuo 1949 m. gyvena JAV, nuo 1972 m. Niujorke. Studijavo anglų k. ir literatūrą Šiaurės Rytų universitete Bostone, vėliau mokėsi dailės Bostono, Niujorko, Fordhamo (pas V. K. Jonyną) universitetuose.
Nutapė paveikslų („Kompozicija I“ 1968 m.), pastelių („Verba“, „Linmarka“, „Vakaronė“, visi 1976 m.), nuliejo akvarelių. Paveikslai dekoratyvūs, kai kada – abstraktūs, vieni darnaus, harmoningo kolorito, kiti išsiskiria spalvinių dėmių mirgėjimu. Tapyboje gilinasi į spalvų raiškos galimybes, būdingas gamtos fragmentų meninis įprasminimas. Sukūrė vitražų: Šiluvos Švč. Mergelės Marijos koplyčioje Meiservilyje (Pensilvanijos valstija), pranciškonų vienuolyno koplyčioje Saint Petersburge (Floridos valstija), Šv. Jurgio bažnyčioje Vašingtone, Šv. Kazimiero bažnyčioje Vorčesteryje, Šv. Aloyzo bažnyčioje Niu Kanaane (Konektikuto valstija), skulptūrų. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, JAV galerijos.
Natanas Grinblatas

Biografija

Baigė Vilijampolės rabinų seminariją, Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą.
Mokytojavo Kauno žydų realinėje gimnazijoje. Žurnalistinį darbą pradėjo 1909 m. laikraščio „Kovenskij telegraf“ redakcijoje, vėliau rusų, žydų ir hebrajų kalbomis rašė Vilniaus, Maskvos ir Odesos spaudoje. Grįžęs į nepriklausomą Lietuvą, pradėjo redaguoti dienraštį „Idiše štime“ (liet. „Žydų balsas“). Redagavo hebrajų kalba leidžiamus savaitraščius „Hed–lito“ („Lietuvos aidas“), Hatzofe („Apžvalga“) ir Netivot („Taika“), vėliau – „E Iomens“ („Mūsų pasaulis“). 1930 m. priimtas į Lietuvos žurnalistų sąjungą. 1936 m. emigravo į Palestiną. Išleido romanų.
Linaresas (Čilė)

Istorija

Linaresą (kaip Villa de San Ambrosio de Linares) 1794 m. įkūrė Ambrozijus O'Higinsas.
Žiba

Etimologija

Upelio vardas kilo nuo žodžio „žibėti“.

Geografija

Prasideda Vidmantų kaimo žemių pietrytiniame pakraštyje, Pryšmančių miške. Teka atvira vietove šiaurės, o tarp Rūdaičių ir Užpelkių – šiaurės vakarų kryptimi. Žemupyje pasiekia Palangos mišką, kuriame įteka į Darbą 3,6 km nuo jos žiočių, į vakarus nuo Želvių, 0,1 km į pietus nuo kelio Šventoji–Darbėnai. Visa upelio vaga reguliuota, paversta melioracijos kanalu.
Intakai: Brastva (dešinysis).
Prie upės esančios gyvenvietės: Vidmantai, Kveciai, Rūdaičiai, Žibininkai, Užpelkiai, Želviai.
Prie upės esantys kultūros paveldo objektai: Kiauleikių II kapinynas, Rūdaičių alkakalnis, Rūdaičių piliakalnis, Žibininkų senovės gyvenvietė, Žibininkų kapinynas, Žibininkų senosios kapinės, Užpelkių kapinynas, Užpelkių senosios kapinės.
Baltarusijos vėliava

1951–1991 metų Baltarusijos vėliava

Baltarusijos TSR vėliava buvo patvirtinta 1951 metų gruodžio 25 dienos Baltarusijos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku. Vėliavos projekto autorius – dailininkas Michail Ivanovič Gusev. Vėliavą sudarė dviejų spalvų juostos: apačioje – žalia, viršuje – raudona. Žalios ir raudonios juostų pločių santykis – 1:2. Baltarusijos TSR vėliavos raudonos juostos kairiajame viršutiniame kampe, kaip ir daugumoje TSRS simbolių, vaizduoti sukryžiuoti aukso kūjis ir pjautuvas, simbolizavę darbininkų ir valstiečių vienybę. Virš jų buvusi raudona aukso spalvos apsiuvu žvaigždė reiškė penkias tarybinės visuomenės grupes: darbininkus, valstiečius, mokslininkus, karius ir jaunimą. Kairėje vėliavos pusėje buvo baltas tautinis ornamentas raudoname lauke, 1/9 vėliavos ilgio.

1991–1995 m. Baltarusijos vėliava

Baltarusijos vėliava, naudota 1991–1995 metais, buvo 1918 metais egzistavusios Baltarusijos Liaudies Respublikos vėliava. Vėliavos spalvos paremtos tuometinio herbo (Пагоня, Pahonia), vaizdavusio sidabrinį raitelį ant balto žirgo raudoname fone, spalvų pagrindu. Vėliavos balta juostų spalva reiškė aliuziją į valstybės pavadinimą: Baltoji Rusia. Raudona spalva simbolizavo kylančią saulę bei tautos laisvę.
Žlugus TSRS, 1991 metų rugsėjo 19 dieną Baltarusijos Respublikos Aukščiausioji Taryba priėmė įstatymą, kuriuo valstybine vėliava patvirtinta balta – raudona – balta vėliava. Ši vėliava buvo naudota su nacistine Vokietija bendradarbiavusių asmenų Antrojo pasaulinio karo metu okupavus Baltarusiją. Per 1995 m. surengtą referendumą dėl Baltarusijos valstybinių simbolių pakeitimo, „už“ pasisakė 75,1 % balsavusiųjų.
Paul Verhoeven

Paul Verhoeven (g. 1938m. liepos 18 d.) – Nyderlandų kino režisierius, scenaristas, prodiuseris, kuriantis filmus tiek Europoje, tiek Holivude. Jo prekiniu ženklu filmuose tapęs išskirtinis seksualumas ir žiaurumas. Režisierius geriausiai žinomas dėl JAV sukurtų filmų (Esminis instinktas, Robokopas, Erdvėlaivio kariai), taip pat nemažai kritikų jo tikru šedevru laiko 1983 metų Ketvirtąjį vyrą. Visgi egzistuoja nuomonė, kad Holivude jo kūryba prarado meniškumą ir tapo orientuota į pelną. Senses of Cinema svetainėje Polas Verhovenas įvardijamas, kaip pavyzdys, kaip Holivudas sugadina tikrus menininkus
Kai kurie jo filmai (Rožė ir Kalavijas), filmuoti ir JAV ir Nyderlanduose. Taip pat, maždaug po 20 metų darbo Amerikoje, Verhovenas vėl grįžo į Nyderlandus, ir čia jau yra pastatęs filmą Juodoji knyga.
Pegmatitas

Pegmatitas – stambiai grūdėta magminė uoliena, sudaryta iš kristalų, kurių dydis dažnai viršija 20 mm. Dažniausia pegmatitų sudėtis yra panaši į granito, t. y. jie sudaryti iš kvarco, lauko špatų ir žėručių. Retesniais atvejais, mažiau silicio ir daugiau geležies turintys pegmatitai gali būti randami su amfibolais, plagioklazais, piroksenais, feldšpatoidais ir kitais neįprastais mineralais.

Granitiniai pegmatitai

Nors granitinių pegmatitų mineralinė sudėtis yra panaši į granito, jų tekstūra, mikroelementai ir papildomi mineralai gali stipriai skirtis. Granitinius pegmatitus galima skirstyti į dvi šeimas: ličio-cezio-tantalo (LCT) ir niobio-itrio-fluoro (NYF) pegmatitus. LCT šeima pasižymi ličio praturtinimu ir todėl ličio mineralai kaip spodumenas, petalitas, lepidolitas ir turmalino atmaina elbaitas gali juose formuotis. Boro, fosforo, ir fluoro lygis šiuose pegmatituose taip pat aukštas, nors praturtinimo lygis ženkliai skiriasi tarp skirtingų pegmatitų. Šie pegmatitai asocijuojami su granitais, kurie susiformavo iš sedimentinių uolienų. NYF šeima yra ypatinga tuo, kad juose susidaro chemiškai sudėtingi oksidai ir silikatai, kurie gali būti praturtinti sunkiaisiais retųjų žemių elementais, titanu, uranu, toriu ir niobiu. Dažni fluorito ar topazo kristalai žymi praturtinimą fluoru, šiai pegmatitų šeimai trūksta fosforo ir turmalinai yra retai randami. Dauguma NYF pegmatitų asocijuojami su mažai vandens turinčiais granitais, susiformavusiais lydantis apatinei Žemės plutos daliai.
Pegmatitai yra svarbūs tuo, kad juose randami industriniai mineralai, tokie kaip lauko špatai ir kvarcas, retųjų elementų rūdos ir brangakmeniai.
Antanas Vagonis

Biografija

1986–1989 m. Rokiškio 2-osios vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ūkio reikalams, 1989–2003 m. Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ugdymui. 1993 m. baigė Lietuvos muzikos akademiją, muzikos mokytojas. Nuo 1999 m. A.Vagonio individualios įmonės savininkas. 2003–2007 m. Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto vidurinės mokyklos direktorius.
2007–2012 m. AB Ūkio bankas Rokiškio skyriaus verslo vadybininkas, skyriaus viršininkas. 2012–2015 m. AB „Rokiškio komunalininkas“ direktorius.
Nuo 2007 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 2015–2019 m. Rokiškio rajono savivaldybės meras. 
Iki 2017 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Rokiškio rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas. 
Sutuoktinė Inga (g. 1974 m.), vaikai Aidas, Aringas, Benediktas.
Daktaras Džekilas ir miela ponia

Turinys

Piktas ir niekšingas daktaras Džekilas, trokštantis tapti dar didesniu piktadariu, paragauja dėdės pasiūlyto serumo ir tampa geraširdžiu misteriu Haidu. Dar didesnės problemos kyla, kai Haidas pradeda mėginti sutrukdyti Džekilo suplanuotam nusikaltimui Bekingemo rūmuose...
FC Gifu

Istorija

Klubo ištakos siekia 2001 m. Klubas negali pasigirti aukštais pasiekimais. Nuo 2008 m. žaidžia J2 lygoje.
Perudža

Transportas

Perudža ėmėsi drastiškų priemonių prieš automobilių eismą. Kai kuriomis dienos valandomis jis uždraustas miesto centre. Miesto pakraščiuose yra didelės mašinų stovėjimo aikštelės, iš kur per Rocca Paolina eskalatoriais pakylama į miestą. Nuo 2008 m. veikia Minimetro su septyniomis stotelėmis.
San Egidio oro uostas yra 12 km už miesto.
Riboflavinas

Savybės

Chemiškai grynas riboflavinas yra oranžiniai milteliai, vartojami kaip maistinis dažiklis.
Vitaminas kaupiasi smegenyse, kepenyse, inkstuose, širdyje, bet jo atsargų nesusidaro, perteklius pašalinamas su šlapimu.

Funkcijos

Vitaminas B₂ palaiko normalias odos ir gleivinių funkcijas, svarbus regėjimui, veikia riebalų pasisavinimą ir sintezę. Riboflavinas svarbus ir raudonųjų kraujo kūnelių formavimuisi, kaulų čiulpų funkcijai, antikūnių gamybai, taip pat daro poveikį augimui. Jis būtinas norint išlaikyti sveiką odą, nagus, plaukus.

Šaltiniai

Vitaminą sintetina bakterijos, mielės, augalai. Riboflamino yra lapinėse daržovėse, grikių kruopose, kviečiuose, alaus mielėse, sūryje, žuvies ir pieno produktuose (išskyrus sviestą), kiaušiniuose, migdoluose, sojos pupelėse.

Poreikis

Dienos norma vyrams – apie 1,7 mg, moterims – 1,4 mg. Nedidelis vitamino kiekis gaminamas žarnyne (sintezuoja bakterijos). Daugiau vitamino reikia nėštumo metu, vartojant kontraceptinius preparatus.

Trūkumas

Pirmieji požymiai – nuovargis, neveiklumas, gerklės skausmai, įtrūkę lūpų kampai, perštinčios akys.

Riboflavinas maiste

Riboflavinas yra geltonas ar geltonai oranžinis, todėl naudojamas kaip maisto dažiklis (kodas E101). Jis dedamas į kūdikių maistą, pusryčių dribsnius, makaronus, padažus, sūrį, vaisių gėrimus, vitaminais papildytus pieno produktus, kai kuriuos energinius gėrimus.
Mielių ekstraktas laikomas itin daug vitamino B₂ turinčiu produktu, taip pat daug B₂ turi kepenys ir inkstai. Kiti produktai šio vitamino šaltiniai yra kviečių sėlenos, kiaušiniai, mėsa, pienas, sūriai. Javų grūduose flavinų yra palyginti nedaug, tačiau šalyse, kur javai yra pagrindinis maistas, jie kartu yra svarbus B₂ šaltinis.
Perdirbant javų grūdus šalinant sėlenis ir gemalus paprastai prarandama iki 60% vitamino B₂, todėl dalyje šalių (pvz., JAV) į baltus miltus šio vitamino deda papildomai. Vitaminizuoti dribsniai ir duona yra svarbus vitamino B₂ šaltinis. Į nušlifuotus ryžius (vadinamieji baltieji ryžiai) vitamino B₂ paprastai nededa, nes geltona vitamino spalva vizualiai nepriimtina ryžių kultūros šalių gyventojams. O lukštentuose nešlifuotuose ryžiuose (vad. rudieji ryžiai) daugumą riboflavino galima išlaikyti. Tam prieš ryžius apdorojant jie yra pakaitinami garuose. Dėl to daug flavinų iš gemalo ir aleurono sluoksnio pereina į endospermą.
Maiste yra tiek laisvo riboflavino, tiek su baltymais surišto FMN bei FAD. Karvių piene daugiausia yra laisvo riboflavino, o FMN ir FAD mažai. Nenugriebtame piene 14% flavinų yra nekovalentiškai susrišti su specifiniais baltymais. Kiaušinių baltymai ir tryniai turi specializuotų riboflaviną sujungiančių sandėlinių baltymų, kurie laiko riboflaviną kol jo prireikia besivystančiam gemalui.
Į daugelį skystų maisto produktų įterpti riboflaviną sunku dėl jo prasto tirpumo vandenyje. Todėl jį pakeičia brangesnis, bet tirpesnis jo darinys riboflavin-5'-fosfatas (E101a).
Karščiu apdorojamame maiste riboflavinas yra stabilus, jei jo neveikia šviesa. Riboflavinas yra nestabilus bazinėje aplinkoje, tačiau maistas retai būna bazinės reakcijos. Tamsoje šaldytuve laikomame piene riboflavinas skyla lėtai.
Pavasarinis švitriešis

Paplitimas

Kaip ir dauguma kitų vėdryninių, ši rūšis auga vidutinio ir šalto klimato juostoje, drėgnose vietose. Auga drėgnuose lapuočių miškuose, krūmuose, parkuose, medžiais apaugusiuose šlaituose, upių ir ežerų pakrantėse, pagrioviuose, pakankamai drėgnose dirvose.
Plačiai paplitęs Eurazijoje: nuo Atlanto pakrantės vakaruose iki Vakarų Sibiro rytuose. Į arealą įeina visas Viduržemio jūros regionas, taip pat Artimųjų Rytų ir Šiaurės Afrikos šalys. Gana dažnas visoje Lietuvoje. Introdukuoti Šiaurės Amerikoje, daugelyje vietų JAV šiaurėje ir Kanadoje laikoma invazine rūšimi.

Aprašymas

Daugiametis, 5-30 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis trumpas, iš jo išauga kuokštinės, gumbiškai sustorėjusios šaknys. Stiebai gulsti arba kylantys, nešakoti arba viršutinė dalis šakota, pliki, pamatinė dalis su pievinių lapų makštimis. Lapai apvalūs arba inkstiški, 2-5 cm pločio, karbuoti arba rečiau lygiakraščiai, ilgakočiai; lakštai ryškiai žali, blizgantys, sultingi. Lapų pažastyse susidaro adventyviniai pumpurai, kurie, augalui apmirus, išsibarsto, ir kitais metais iš jų išauga nauji augalai. Žiedai pavieniai, šakų galuose, 2-3 cm pločio. Apyžiedis dvigubas. Taurėlapiai 3, rečiau daugiau, pieviniai, žalsvi, trumpesni už vainiklapius. Vainiklapių 8-12, jie geltoni, blizgantys, pailgai elipsiški, prie pagrindo su nektaro liaukute, pridengta žvynelio. Kuokelių ir piestelių daug. Vaisiukai vienasėkliai, su trumpu snapeliu. Jie retai kada subręsta, todėl švitriešis paprastai dauginasi adventyviniais pumpurais, kuriuos išnešioja lietaus vandens srovės.
Žydi balandžio - gegužės mėn., žiedai geltoni. Jauni lapeliai ir jauni stiebai vartojami salotoms, vėliau, vaisiams bręstant, augalas pasidaro nuodingas, turintis saponinų, ciano rūgšties ir kt. Anksčiau lapai, šaknys bei stiebai buvo vartojami liaudies medicinoje.
Lisažu figūra

Praktinis panaudojimas

Lisažu figūros gali būti generuojamos naudojant osciloskopą (kaip buvo iliustruota).
Barčelona Poco di Gotas

Istorija

Barčelona įkurta 1522 m., kai Siciliją valdė ispanai. 1836 m. ji buvo sujungta su Poco di Gotu, įkurtu 1463 m.

Turistiniai objektai

Greta yra XIII a. Kastrorealės kaimas, kuriam yra bokštas išlikęs iš Frydricho III Siciliečio statytos pilies.