google/wiki40b huggingface dataset:
Gigantopithecus blacki

Genties atradimas

Gigantopitekų (Gigantopithecus) gentis buvo atrasta visai atsitiktinai 1935 m., kada vokiečių kilmės paleoantropologas Ralph von Koenigswald Honkonge užėjo į vaistinę ir joje pastebėjo parduodamą neįprastai didelio dydžio krūminį dantį, tarp kinų žinomą kaip „drakono dantis“. Nuo to laiko Kinijoje, Vietname ir Indijoje mokslininkai rado daug dantų ir keletą apatinių žandikaulių fosilijų, priskiriamų šiai ir kitoms gigantopitekų (Gigantopithecus) genties rūšims.

Paplitimas

Gigantopithecus blacki rūšiai priskiriamos fosilijos daugiausia aptinkamos pietinėje Kinijoje ir Vietname. 2014 m. Indonezijos Javos salos grunto nuosėdose, datuojamose 1 milijonu metų, buvo rastos fosilijos formoje šios rūšies apatinis žandikaulis. Anuomet Javos, Sumatros ir Borneo salos su Pietryčių Azija jungėsi sausuma, tad manoma kad Gigantopithecus blacki buvo išplitę ir kitose dabartinės Indonezijos vakarų salose.

Gyvenamoji aplinka

Gigantopithecus blacki gyveno musoniniuose miškuose, kur iš viršaus dengė aukštų medžių tankios lajos, o žemutiniame miško arde vyravo tanki kitų medžių ir krūmų augalija.

Išvaizda

Gigantopithecus blacki kailio šerių spalva nėra žinoma, nors rekonstrukcijos piešiniuose dažniausiai vaizduojami aukso-raudonos kailio atspalvio kaip ir orangutanai.

Matmenys

Gigantopithecus blacki dydis buvo nustatytas tik iš rastų šimtų dantų fosilijų ir negausių žandikaulio fosilijų. Tai stambiausia primatų (Primates) būrio rūšis kada nors gyvenusi Žemėje. Jų aukštis siekė iki 3 m. Tyrinėtojai remdamiesi dantų išsidėstymu ir apatiniu žandikauliu, teigia, kad Gigantopithecus blacki galėjo sverti apie 270 kg (200–300 kg), tai maždaug pusantro karto karto sunkesni už gorilos (Gorilla) patiną. Bet anot kitų tyrinėtojų, Gigantopithecus blacki buvo tris-keturis kartus buvo sunkesni už gorilas, bei septynis-aštuonis kartus buvo sunkesni už iki dabar išlikusius jiems artimas orangutanų (Pongo) genties rūšis. Remiantis fosilijomis, patino ūgis siekė iki 3 m, kitais šaltiniais iki 4 m, o sverdavo 540–600 kg, išskėstų į šonus dviejų rankų, įskaitant pirštus, skersmuo siekė virš 3,6 m. Todėl dėl tokio dydžio neretai sugretinamas su filmų pabaisa, mistiniu King Kongu primenančiu milžinišką gorilą.

Rūšies išnykimas

Dėl Gigantopithecus blacki išnykimo laikotarpio nėra vieningos nuomonės ir įvairūs šaltiniai teigia skirtingai: skaičiuojant nuo mūsų laikų (2018 m.), dėl klimato pasikeitimo ir su juo susijusių aplinkos pasikeitimų, Gigantopithecus blacki išnyko vėlyvajame pleistocene maždaug prieš 100 000 metų. Kartais manoma, kad pagrindinis jų išnykimo faktorius buvo Homo erectus pasirodymas Gigantopithecus blacki gyvename regione, kurie įtakojo aplinkos pasikeitimus ir dėl to jiems sumažėjo maisto resursų. Kiti šaltiniai teigia, kad gyvūnai išnyko viduriniojo pleistoceno eros laikotarpyje prieš 300 000–400 000.

Mityba

Manoma, kad Gigantopithecus blacki maitindavosi šilkmedinių (Moraceae) šeimos augalų vaisiais, sėklomis, lapais, šakelėmis bei bambukais ir kitomis žolėmis.
Mokšų kalba

Raštas

Dabar mokšų kalba užrašoma kirilica. Dabartinis jos variantas niekuo nesiskiria nuo rusų abėcėlės, laikomasi rusiškos ortografijos taisyklių, dėl to negalima taisyklingai atvaizduoti rašte fonemų [ə] ir [æ], kurios neturi analogų rusų kalboje. Iki pakrikštijimo mokšai naudojo simbolių raštą. 1932 m. buvo sukurtas lotyniškas raidynas, bet praktikoje buvo beveik nenaudojamas. 1937 m. šis raidynas kaip ir daugelis kitų TSRS tautų raidynų vėl buvo pervestas į kirilicą.
Ričardas Kranauskas

Biografija

1953 m. pradėjo lankyti Užupės pradinę mokyklą. 1962 m. Kalnaberžės mokykloje-internate baigė 8 klases, 1966 m. baigė Panevėžio hidromelioracijos technikumą ir įgijo techniko hidrotechniko specialybę. 1965 m. Lietuvos žemės ūkio mokyklų 100 m bėgimo čempionas. 1967–1968 m. tarnavo sovietinėje armijoje sporto klube Archangelske, įvykdė 100 m bėgimo kandidato į sporto meistrus normatyvą.
1969 m. Alytaus melioracijos statybos valdybos inžinierius geodezininkas. 1970 m. persikėlė gyventi į Telšius. Telšių melioracijos statybos valdybos meistras, objektų vykdytojas, baro vadovas. 1984–1994 m. Telšių melioracijos ir statybos montavimo valdybos etatinis profesinės sąjungos pirmininkas. 1990 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgijo inžinieriaus hidrotechniko specialybę. 1992 m. Telšių rajono Žemėtvarkos skyriaus vyresnysis žemėtvarkininkas. 1993–1994 m. Telšių rajono prekių skirstymo komisijos pirmininkas. 1995 m. Telšių apskrities valdytojo administracijos Melioracijos skyriaus viršininkas, Žemės ūkio ir melioracijos skyriaus vedėjas, Telšių apskrities viršininko administracijos Kaimo reikalų tarnybos vedėjas. UAB „Logistekas“ Brazdeikių karjero vadovas.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Telšių rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas.
1990–1993 m. Telšių miesto tarybos deputatas, tarybos pirmininkas, 1990–1995 m. Telšių rajono tarybos deputatas, 2007–2011 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Leonora, vaikai Irmantas Kranauskas, Audronė Kranauskaitė-Pavelskienė.
Mokytojas praktikantas

Mokytojas praktikantas - pedagogikos studentas arba absolventas, atliekantis praktiką mokykloje; mokytojas.

Austrija

Austrijoje mokytojas praktikantas (vok. Unterrichts-Praktikant, UP - 'užsiėmimų praktikantas') yra mokytojas, įgijęs magistro laipsnį ir iš karto po to dėstantis gimnazijoje (prieš tai anksčiau niekur nedėstęs kaip mokytojas). Atlyginimą gauna už konkrečias pamokas, kurias jam patiki dėstyti. Tokio mokytojo pareigybė dėstymo turinio požiūriu nėra apribota. Tokiuose dalykuose kaip vokiečių kalba, matematika, anglų kalba ir klasėse su sustiprintu užsienio kalbų dėstymu (lotynų kalba, ispanų kalba, prancūzų kalba) mokytojo praktikanto užduotis yra pagerinti kontrolinius darbus bei testus. Užsiėmimai vyksta kartu su patyrusiu mokytoju (prižiūrinčiu veiklą). Mokslo metų pabaigoje direkcija kartu su tokiu mokytoju sprendžia, ar mokytojas praktikantas mokyklai „tinka“.
Kunaro provincija

Geografija

Provincija yra Hindukušo kalnuose, teritoriją kerta svarbus Kunaro slėnis, kuriuo teka Kunaro upė (su intaku Peču).

Gyventojai

Absoliuti dauguma gyventojų (95 %) yra puštūnai. Taip pat yra gudžarų ir nuristaniečių.
Donatas Petrauskas

Biografija

Karjerą pradėjo Panevėžio „Ekrane“, su kuriuo tapo Lietuvos čempionu. 2012 m. gruodžio 22 d. sugrįžo į Panevėžio "Ekraną" ir pasirašė dvejų metų sutartį.
Micpe Ramonas

Mitzpe Ramonas (hebr. מִצְפֵּה רָמוֹן, lit. Ramon stebykla) miestas Negevo dykumoje, pietų Izraelyje. Miestas yra ant šiaurinio Ramono kraterio (Makhtesh Ramon) krašto, 800 m virš jūros lygio. Mitzpe Ramonas buvo įkurtas 1951 m., kaip darbininkų, statančių kelią į Eilatą, stovykla. 2007 m. duomenimis mieste buvo 5500 gyventojų. Šalia Mitzpe Ramono yra daug Izraelio armijos bazių (daugiau kaip 10,000 karevių). Taip pat netoli miesto yra įsikūrusi Wise astronomijos observatorija. Pastaruoju metu Mitzpe Ramonas tampa dykumos turizmo Negeve centru.
Dėl dykumos klimato mieste būna labai karštos vasaros bei šaltos žiemos.
Kalnagūbris

Kalnagūbris – kalnų grandinė, ribojama žemumų arba nuo kitos kalnų grupės atskirta kalnų perėjomis, tarpekliais bei upėmis. Atskiri kalnai iš tos pačios grupės nebūtinai turi turėti tokią pačią geologinę sandarą; kalnas būti susiformavęs per kelis skirtingus kalnodarų procesus. Andai yra ilgiausia kalnų sistema, Himalajų kalnai aukščiausi, Arktinė Kordiljera yra pati šiauriausia kalnų sistema, kurioje yra aukščiausias Šiaurės Amerikos taškas.
Kalnagūbriai iškyla kaip tektoninių plokščių susidūrimo pasekmė. Pavyzdžiui, Himalajų kalnai susidarė susidūrus Indijos plokštei su Eurazijos plokšte. Per daug milijonų metų ties susidūrimo vieta susidaro „grublėta zona“, vadinama kalnų sistema. Taip pat viena plokštė gali palįsti po kita; tokiu būdu susiformavo Vezuvijus.
Kohezija (chemija)

Kohezija (lot. cohaesus – 'surištas') – vandens molekulių savybė būti susijungusioms tarpusavyje . Kohezija yra akivaizdi, kai vanduo teka – vandens molekulės neatsiskiria viena nuo kitos. Jas sukibusias laiko vandeniliniai ryšiai.Dėl šios savybės vanduo puikiai išnešioja medžiagas ląstelėse ir už jų ribų.

Biologinė reikšmė

Vienaląsčiams organizmams vanduo ir jo kohezinės savybės yra labai svarbios, nes dėl jų vyksta medžiagų mainai. Daugialąsčiai organizmai dažniausiai turi vidinius indus, kuriais vanduo gabena maisto medžiagas ir atliekas iš vienos organizmo vietos į kitą. Pavyzdžiui, 90% kraujo, kuris po organizmą išnešioja ištirpusias ir suspenduotas medžiagas, sudaro vanduo.
Dėl kohezijos augalai yra aprūpinami vandeniu. Šaknimis iš dirvos į augalą patekęs vanduo specialiais medienos vandens indais keliauja į kitus augalo organus. Šis mechanizmas primena vandens keliavimą šiaudeliu.
Al-Batin FC

Istorija

Klubas įkurtas 1979 m.
Ukmergės spaustuvė

Ukmergės spaustuvė – spaustuvės, veikusios Ukmergėje.

Istorija

Pirmąją spaustuvę 1881 m. įkūrė pirklys Š. Sendakas. Joje rusų kalba buvo spausdinami blankai, kiti smulkūs leidiniai. Atgavus lietuviškąją spaudą, Š. Sendakas išspausdino ir keletą leidinių lietuvių kalba. Š. Sendako įmonė veikė iki Pirmojo pasaulinio karo.
1923–1940 m. veikė A. Slonimskio spaustuvė „Regina“. Spaustuvėje dirbo rinkėjas, spaudėjas, knygrišė, pagalbiniai darbininkai. Gamino blankus, kvitus, etiketes, spausdino kai kuriuos leidinius, laikraščius „Ukmergės garsas“ ir „Ukmergiečių balsas“.
1930 m. Ukmergėje įsikūrė J. Survilos ir A. Monkevičiaus spaustuvė „Knyga“. Joje buvo 3 įvairaus formato spaudos mašinos. Čia spausdintas laikraštis „Rytų Lietuva“. 1935 m. laikraštį uždarius, po trejų metų spaustuvė bankrutavo. 1935 m. atidaryta J. Valujevo spaustuvė, veikusi porą metų.
1944 m. spalio 12 d. įsteigtam apskrities laikraščiui „Kelias į socializmą“ (nuo 1944 m. lapkričio 15 d. – „Tarybinis kelias“) spausdinti 1946 m. buvo įkurta Ukmergės „Komunos“ spaustuvė, dab. Vasario 16-osios g. 31. 1948 m. ji perduota laikraščio „Tarybinis kelias“ redakcijai. 1950 m. Ukmergei tapus rajono centru, o kairėje Šventosios upės pusėje įkūrus Smėlių rajoną, Ukmergės rajono laikraščio „Tarybinis kelias“ spaustuvė ėmė spausdinti ir Smėlių rajono laikraštį „Stalino keliu“. 1951–1953 m. Ukmergės spaustuvėje spausdinti ir MTS laikraščiai: Deltuvos „Kolektyvinis darbas“, Želvos „Už bolševikinius kolūkius“, Žemaitkiemio „Komunizmo statytojas“.
1964 m. Ukmergės spaustuvėje sumontuota rotacinė mašina. Joje buvo spausdinamas rajono laikraštis, nuo 1962 m. pavadintas „Gimtoji žemė“. 1976 m. Ukmergės spaustuvė kartu su Anykščių, Biržų ir Pasvalio spaustuvėmis prijungta prie Panevėžio spaustuvės. Panevėžio spaustuvės Ukmergės skyrius turėjo ofsetą, iškiliosios spaudos mašinas, 4 linotipus, 5 plokščios spaudos mašinas. Nuo 1993 m. Ukmergės valstybinė spaustuvė, tapusi UAB „Ukmergės spaustuvė“, spausdino Ukmergės laikraštį „Gimtoji žemė“, Širvintų rajono laikraštį „Širvinta“ (iki 1989 m. – „Lenino vėliava“), Anykščių rajono laikraštį „Anykšta“ (iki 1990 m. – „Kolektyvinis darbas“). Nuo 1994 m. leido laikraštį „Ukmergės diena“. Šioje spaustuvėje taip pat spausdinami kiti laikraščiai, brošiūros, plakatai, smulkūs spaudiniai.
Utenos miesto seniūnija

Istorija

Įkurta 1995 m.
Išmoka

Išmoka - pinigai, mokami įstatymo ar sutarties (pvz., draudimo) numatytu atveju kaip, pvz., parama, kompensacija. Pagal sritis gali būti socialinė (pvz., globos (rūpybos) išmoka), ekonominė, darbo ir kt.
Sohamas

Istorija

630 m. šalia Sohamo įkurta abatija. XII a. atidaryta iki šių dienų išlikusi Sohamo Šv. Andriaus bažnyčia.
1944 m. birželio 2 d. miestelyje užsiliepsnojo traukinys su karine amunicija. Keturių savanorių dėka (Benjamin Gimbert (mašinistas), James Nightall (ugniagesys), Frank Bridges (geležinkelio darbuotojas) ir Herbert Clarke (sargybinis)) liepsnojantis traukinio vagonas atkabintas nuo likusio traukinio ir nuvežtas už miestelio ribų kur ir susprogo. Sprogimo metu žuvo du savanoriai (Jim Nightall ir Frank Bridges). 2007 m. miestelyje atidengtas memorialas nelaimės aukoms atminti.
Juozas Dzidolikas

Biografija

Regėjimo neteko vaikystėje, buvo sužeistas sprogus sprogmeniui. Nuo mažens buvo gabus muzikantas ir veiklus visuomenininkas. 1951–1959 m. mokėsi Kauno internatinėje aklųjų mokykloje. 1964 m. baigė Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniąją muzikos mokyklą, įgijo chorinio dirigavimo specialybę ir bendrąjį vidurinį išsilavinimą. 1979 m. baigė tiflopedagogiką Šiaulių pedagoginiame institute. Jo diplominio darbo pagrindu 1982 m. Lietuvos aklųjų draugijos (LAD) leidykla išleido knygą „Suaugusių aklųjų mokymas skaityti Brailio raštu“.
Paragintas Lietuvos aklųjų draugijos vadovų, dar mokyklos nebaigęs, 1959 m. pavasarį pradėjo dirbti Lietuvos aklųjų draugijos Švėkšnos gamybiniame mokymo kombinate meno vadovu. 1960–1969 m. LAD Klaipėdos mokymo kombinato meno vadovas. Pradėjo burti naujus meno kolektyvus, koncertavo, dalyvavo įvairiose apžiūrose. 1964 m. išrinktas LAD Klaipėdos tarprajoninės valdybos pirmininku. Teko rūpintis ne tik neregių kultūriniais reikalais, bet ir socialiniais, buitiniais ir kitais dalykais.
1969–1986 m. LAD Šiaulių gamybinio mokymo kombinato direktorius. Jam vadovaujant buvo plečiama gamyba, kurtos naujos neregiams pritaikytos darbo vietos, bendradarbiauta su mokslininkais, sukurta kompleksinė programa neregiams reabilituoti ir jų gamybiniam paruošimui ugdyti, pagerėjo gamybiniai rodikliai. Išsiplėtė gaminių asortimentas, išaugo darbuotojų skaičius. Įmonės gaminama produkcija tapo paklausia ir konkurencinga. Greta kombinato pastatyti 5 daugiabučiai gyvenamieji namai, 60-ties butų bendrabutis, parduotuvė su buitinio aptarnavimo patalpomis, vaikų lopšelis – darželis „Spindulys“, poilsiavietė, sveikatingumo kompleksas. Kombinato įkūrimo 25-rių metų jubiliejaus proga sukurtas kino filmas „Ieškojimų pradžia“. Kombinate susibūrė krepšininkų komanda, būrėsi dviratininkai, buvo pradėti gaminti pirmieji dviviečiai dviračiai – tandemai.
1986 m. išrinktas pirmuoju Lietuvos aklųjų sporto federacijos (LASF) prezidentu. 1987–1989 m. LAD centro valdybos, po to iki 1992 m. gegužės 28 d. – Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos (LASS) centro tarybos pirmininkas. 1996–2004 m. LASS įmonės „Įranga“ komercijos direktorius.
Iš prigimties muzikalus J. Dzidolikas aktyviai dalyvavo meno saviveiklos kolektyvuose, parašė nemažai kūrinių pučiamųjų orkestrui ir kaimo kapelai. Jo muzikiniai kūriniai įrašyti į kompaktinę plokštelę „Pasveikink muzikantą“. Jo iniciatyva LAD Šiaulių kultūros namuose buvo įrengti elektriniai vargonai. Labdaros fondo „Beatričės namai“ fundatorius, Beatričės Grincevičiūtės fondo steigėjas ir nuo 2003 m. spalio 15 d. tarybos pirmininkas.
J. Dzidolikas ne kartą buvo renkamas miesto Tarybos deputatu. Už nuopelnus yra daug kartų apdovanotas. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos 2002 m. rugsėjo 19 d. sprendimu Nr. 509 suteiktas Šiaulių Garbės piliečio vardas.
Dramblio Kaulo Kranto tarptautiniai santykiai

Nuo pat Šaltojo karo laikų Dramblio Kaulo Kranto tarptautiniai santykiai buvo draugiški vakarams. Pirmasis nepriklausomos šalies prezidentas Félix Houphouët-Boigny (kuris buvo ministras prancūzų vyriausybėje) palaikė artimus ryšius su Prancūzija, nepaisant to, kad ši šalis ilgą laiką buvo kolonizavusi Dramblio Kaulo Krantą. Šis ryšys laikomas stipriausiu visoje Afrikoje tarp kolonijos ir buvusios šeimininkės.
Dramblio Kaulo Krantas iš karto po nepriklausomybės paskelbimo 1960 m. tapo Jungtinių Tautų nare. Šalis taip pat yra asocijuota Europos Sąjungos narė. Šiuo metu Dramblio Kaulo Krantas palaiko šiltus santykius su daugeliu Europos ir Azijos šalių.
Houphouët-Boigny buvo vienas pirmųjų Afrikos lyderių pradėjusių diplomatinius santykius su Izraeliu. 1973 m. Afrikos lygai nutraukus ryšius su šia šalimi, tuo pasekė ir Dramblio Kaulo Krantas, tačiau 1986 m. vėl buvo pirmasis juos atstatęs.
Dramblio Kaulo Krantas daug prisideda prie kaimyninių šalių demokratijos stiprinimo. 1996–1997 m. šalies taikos palaikymo pajėgos dalyvavo savo pirmojoje misijoje Liberijoje.
Pastaruoju metu ypač stiprius santykius pradeda Indija, kuri siekia plėsti savo komercinius ir strateginius projektus Vakarų Afrikoje. 2004 m. rugsėjį Dramblio Kaulo Krantas pradėjo rezidencinę misiją Naujajame Delyje.
Dramblio Kaulo Kranto santykiai su JAV visada buvo stiprūs, net ir kilus politinei krizei 1999 m. Kai daugelis Afrikos šalių šiuo laikotarpiu siejo savo ateitį su Rusija ar Kinija, Dramblio Kaulo Krantas išliko ištikimas vakarams ir palaikė ryšius su JAV.
Mikalaitiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 23 km
PAPILYS – 11 km
Kupreliškis – 1,4 km
Kurkliai (Biržai) – 2,7 km
Mirgai – 2,5 km
Girsteikiai – 4,2 km
Olga Dubeneckienė

Biografija

Vyrai Vladimiras Dubeneckis, vėliau Petras Kalpokas. Nuo 1906 m. mokėsi privačiose L. Dmitrijevo-Kavkazkio ir B. Anisfeldo dailės studijose, lankė F. Rubo batalinės tapybos studiją Peterburgo dailės akademijoje. Kartu studijavo choreografiją pas baletmeisterius A. ir I. Čekriginus ir O. Preobraženskają, šoko N. Jevreinovo ir V. Mejerholdo teatruose, vaidino Peterburgo intermedijos namuose, pradėjo reikštis tapyboje ir scenografijoje.
1919 m. su vyru architektu ir dailininku V. Dubeneckiu atvyko į Lietuvą, gyveno Kaune. 1919 m. viena iš Vilkolakio teatro iniciatorių. Dainininkų, rašytojų, aktorių vakaruose šoko savo kūrybos solo šokius. 1919 m. su A. Galauniene surengė šokio plastikos ir estetikos kursus. 1920 m. tobulinosi baleto studijose Berlyne. 1921 m. įsteigė pirmąją lietuvių baleto studiją ir 5 m. jai vadovavo. 1922 m. surengė pirmąjį savo mokinių koncertą. 1921–1925 m. Valstybės teatro baletmeisterė. 1930–1932 m. Vaikų teatro draugijos baletmeisterė.
Šimėnai

Istorija

Su šiuo kaimu galima sieti Molėtų krikšto metrikų knygos 1686 m. užrašymą Adam[us] Szymutaytis de Szymuny.
Silent Hill (kompiuterinis žaidimas)

Istorija

Tylioji Kalva – tai nuošalus kurortinis miestelis kažkur Jungtinėse Valstijose. Vasarai baigiantis vietovę pamažu palieka turistai – pagrindinis gyvenvietės pajamų šaltinis, o slogią nuotaiką iki šiol drumsčia žmonių prisiminimuose išlikę prieš septynerius metus įvykusio didžiulio gaisro vaizdai.
Tačiau atostogos baigiasi ne visiems. Haris Meisonas (Harry Mason), septynmetės dukros Šeril (Cheryl) prašymu, nusprendžia dar vienerias atostogas praleisti Tyliojoje Kalvoje. Būtent šiame miestelyje prieš septynerius metus jis su žmona (dabar mirusia) pakelėje rado paliktą kūdikį, kurį vėliau nusprendė įsivaikinti.
Kelias į Tyliąją Kalvą ilgas, o dėl automobilio gedimo Haris gali kelionę tęsti tik jau sutemus. Netikėtai visai tuščiame kelyje jį aplenkia policijos motociklas. Haris žvilgteli į šalia sėdinčią dukrą, o pakėlęs akis nustemba, kad šalikelėje guli tas pats motociklas, tik be vairuotojo. Staiga automobilio žibintų šviesoje priekyje pasirodo žmogaus siluetas, o Haris, supratęs, kad sustoti nepavyks, stipriai pasuka vairą į šoną, rėžiasi į sieną ir ištiktas smūgio netenka sąmonės.
Atsipeikėjęs Haris iškart pastebi tuščią keleivio sėdynę, greitai išsiropščia iš automobilio su viena mintimi: rasti Šeril. Kad ir kaip būtų keista, lauke sninga, o visą miestelį gaubia tirštas rūkas. Panašu, kad Tyliojoje Kalvoje visi žmonės dingo, o vietovė paslaptingai atskirta nuo likusio pasaulio – visi keliai baigiasi žiojinčia praraja. Radijas ir telefonai neveikia, susisiekti su išoriniu pasauliu neįmanoma. Dukros paieškas pasunkina dar ir tai, kad nuo šiol miestelio šeimininkai yra įvairios pabaisos, kurios žmonių atžvilgiu svetingai nenusiteikusios.
Žiemgaliai

Istorija

Vikingų amžiuje žiemgaliai kovojo su švedų vikingai dėl Dauguvos vandens kelio žemutinės dalies kontrolės. Saksas Gramatikas savo Gesta Danorum rašo, kad vikingas Starkadas sumušė kuršius, visas Estijos gentis ir Žiemgalos žmones.
Prieš Kalavijuočių ordino atsiradimą žiemgaliai nesudarė vientiso politinio vieneto, jie turėjo keletą kunigaikščių, kurie dažnai tarpusavyje nesutardavo. Kronikose paminėti Žiemgalos valdovai Viestardas ir Nameisis, kurie XIII a. kovojo prieš vokiečių kryžiuočius. Žemgala buvo paskutinis baltiškas regionas, prijungtas prie ordino. Po 1290 m. dalis žiemgalių (iki 100 000 žmonių) nepasidavė vokiečiams ir persikėlė į šiaurės Lietuvą.

Žiemgalių verslai ir kultūra

Žiemgaliai garsėjo kaip geri žemdirbiai: augino rugius, miežius, kviečius, avižas, linus, žirnius, pupas. Vertėsi gyvulininkyste, medžiokle, žvejyba.
Lielupės žiotyse žiemgaliai turėjo uostą. Lielupės ir Dauguvos upėmis palaikė ryšius su kitomis baltų gentimis, skandinavais bei slavais.
Žiemgaliai statėsi gerai įtvirtintas pilis. XIII a. Mežuotnės pilį saugojo net 8 metrų pylimas.

Žiemgalių laidojimo papročiai

Žiemgaliai nuo kitų baltų skyrėsi savita laidosena. Jų kapinynai įrengti kalvelėse netoli upelių. Mirusieji buvo laidojami eilėmis, tarp jų paliekant iki pusės metro tarpą. Kapai plokštiniai, duobės gana negilios (iki metro), suapvalintais galais. Mirusieji būdavo susupami į drobules ar kailius. Nuo VIII a. atsirado skobtiniai karstai. Žiemgaliai laikėsi mirusiųjų nedeginimo tradicijos. V – VII a. vyrai buvo laidojami galva į pietus ar pietvakarius, o moterys – į šiaurę ar šiaurės rytus. Vyrų kapuose rasta iečių, kalavijų, kaplių. VII – VIII a. įvyksta pokyčių. Vyrai laidojami galva į šiaurę, o moterys – į pietus. Žiemgalių laidojimo tradicijos latgaliams artimos tuo, kad su kariu nelaidojo žirgo. Tačiau kaip ir kitose baltų gentyse, ilgą laiką laidojama viename kapinyne – toje pat teritorijoje gali būti V a. ir XII – XIII a. kapai, o kartais esti ir XVI – XVII a. kapų.

Pietų Žiemgalos ribos

Lietuvos Žiemgalos teritorijoje yra šie miestai ir miesteliai: Joniškis, Žagarė, Naujoji Akmenė, Akmenė, Venta, Papilė, Gruzdžiai, Verbūnai, Meškuičiai, Naisiai, Pakruojis, Rozalimas, Žeimelis, Linkuva, Pušalotas, Girsūdai, Pasvalys, Saločiai. Manoma kad žiemgalių pietuose buvo gyventa iki dabartinių Šiaulių.
Pietinės Žiemgalos ribos daugiau ar mažiau sutapo su Mūšos baseino teritorija, kuri turėtų būti vedama linija Kuršėnai – Šiauliai, šių miestų šiauriniu pakraščiu. Nuo Šiaulių į rytus eitų dabartinio Pakruojo rajono pakraščiu (Stačiūnų Šukionių, Meldinių kapinynai) ir Panevėžio rajono šiauriniu pakraščiu palei Lėvens upę. Rytinių ir pakraščių ribos, dėl tirtų paminklų stokos, tebėra sunkiai nusakomos. Atrodo, jog rytinę žiemgalių ribą galima vesti nuo Vabalninko palei Apaščios upę iki jos santakos su Nemunėliu. Manoma, kad vakarinis žiemgalių pakraštys siekė Ventą, bent nuo Papilės iki Virvytės žiočių, o kai kurie gyveno net ir kairiajame Ventos krante.
Kalvarijos savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Kalvarijos savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Kalvarijos savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.

Veikla

Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 7 d. Savivaldybės meru 11 balsų išrinktas konservatorius Valdas Aleknavičius. Mero pavaduotoju paskirtas Antanas Burinskas, administracijos direktore – Vilija Remeikienė.