google/wiki40b huggingface dataset:
Pietų kampas

Geografija

Daugiausiai vyrauja vidutinių platumų klimatas, tačiau yra ir drėgno subtropinio, viduržemio, aukštumų tropinio, subarktinio, aukštumų šaltojo ir pusiau sausringų vidutinių platumų klimato juostų. Išskyrus šiaurės Argentinos regionus, visas Paragvajus, Argentinos-Brazilijos siena ir Atakamos dykuma retai kenčia nuo karščių. Be to, žiemai yra būdingos daugiausiai žemos temperatūros. Atakama yra sausiausia vieta Žemėje.
Vienas iš ypatingų regiono augalų yra araukarija – medis, augantis pietų Brazilijoje, Čilėje ir Argentinoje. Tai yra vienintelis vietinis pušūninis augalas, sutinkamas pietų pusrutulyje ir kilęs iš Pietų kampo. Brazilinė araukarija, kadaise plačiai išplitusi pietų Brazilijoje, dabar yra pavojuje išnykti ir yra saugoma įstatymų. Argentinos, Urugvajaus ir pietų Brazilijos stepių regionai yra vadinami pampomis.

Kultūra

Be to, kad Pietų kampo gyventojai vartoja tas pačias kalbas ir turi bendrą kolonijinį palikimą, jie garsėja išskirtinėmis futbolo tradicijomis ir turi aukščiausios klasės futbolo rinktines. Argentinos vyrų futbolo rinktinė ir Urugvajaus vyrų futbolo rinktinė laimėjo Pasaulio futbolo čempionatą du kartus, šios rinktinės, kartu su Brazilijos, yra vienintelės, kurios laimėjo taurę nebūdamos Europos dalimi. Argentina, Čilė, Urugvajus ir Brazilija buvo Pasaulio futbolo čempionato šeimininkėmis. Taip pat nacionalinės rinktinės iš regiono laimėjo kelis Olimpinius medalius futbolo šakoje. Taip pat futbolo klubai iš Pietų kampo yra laimėję klubinius turnyrus: Pietų-Amerikos, Copa Interamericana ir Tarpžemyninę taurę.
Asado kepsniai yra Pietų kampo kulinarinė tradicija. Ji atsirado iš Argentinos ir pietų Čilės gaučų ir iš Čilės huasų kaubojų kultūros. Pietų kampe kaubojai yra laikomi tautine tapatybės dalimi, jie aprašyti epe Martín Fierro. Matė yra populiari visame Pietų kampe, ypač Argentinoje, Paragvajuje ir Urugvajuje.
Į šį regioną XIX–XX a. atsikėlė daug europiečių, kurie, kartu su savo palikuonimis, stipriai paveikė Pietų kampo šalių kultūrą, socialinį gyvenimą ir politiką. Jie padėjo organizuoti darbininkų judėjimą ir liaudies judėjimą už demokratiją, tačiau taip pat dalyvavo ir diktatūrose.
Belunas

Geografija

Senasis miestas buvo ant skardžio prie Torrente Ardo ir Pjavės upių santakos. Šiaurėje yra Šiaros kalnynas, priklausantis Dolomitams su garsia Vyskupo adata, o Servos ir Talvenos kalnai kyla virš miesto. Pietuose Alpių prieškalnės skiria Beluną nuo Veneto lygumos. Toliau į pietus yra Nevegalas, garsus slidinėjimo kurortais. Vidutinė metinė temperatūra Belune yra 9 °C, iškrinta 137 cm kritulių.

Istorija

Miesto pavadinimas kilo nuo keltiškos frazės belo-dunum („Nuostabi kalva“) dėl patogios pozicijos slėnyje.
Romėnai įkūrė miestą 220-200 m. pr. m. e. ir nuo 181 m. pr. m. e. Belunas tapo svarbia romėnų tvirtove Veneto regione. Po Vakarų Romos žlugimo miestą valdė lombardai (VI a.) ir Karolingai (VIII a.). Nuo IX a. Beluną valdė grafai-vyskupai, miestas turėjo pilį ir sienas. Vėliau jis priklausė Acelino šeimai. Po ilgos kovos dėl žemių su Trevizu, Belunas atiteko Venecijos respublikai 1404 m. Po to miestas tapo tarpiniu punktu plukdant medieną iš Kadorės Pjavės upe.
Po respublikos žlugimo Belunas priklausė Austrijai iki prijungimo prie Italijos karalystės 1866 m.
Birutė Kugevičienė

Birutė Kugevičienė (g. 1928 m. birželio 30 d. Tilinavos k., Biržų rajonas) – inžinierė architektė.
CF Os Unidos

Istorija

Klubas įkurtas 1936 m. Yra žaidę aukščiausioje lygoje tris sezonus sezoną (nuo 1939/40 m.). Vėliau iškrito iš elito diviziono.
Gytis Ramunis

Biografija

G. Ramunis gimė architekto Simono Ramunio ir prancūzų kalbos dėstytojos, vertėjos Ramutės Iešmantaitės-Ramunienės šeimoje.
1967-1972 m. studijavo ir baigė LSSR dailės institutą. Iki 1992 m. dirbo Miestų statybos projektavimo institute Vilniuje, buvo projektų vyriausiasis architektas. 1992–1999 m. buvo Vilniaus architektūros studijos direktoriaus pavaduotojas, projektų vadovas. 1979–1985 m. dėstė Vilniaus inžineriniame statybos institute, 1997–1999 m. – Vilniaus dailės akademijoje. 1991–1996 m. buvo Lietuvos architektų sąjungos Vilniaus skyriaus pirmininkas.
Formija

Istorija

Formiae buvo įkurta romėnų, graikiškai Ὁρμίαι hormiai reiškia „išsilaipinimo vieta“. Tai buvo garsus kurortas Romos imperijos laikais.
Ciceronas buvo nužudytas netoli miesto Apijaus kelyje 43 m. pr. m. e. Jo kapas traukia turistus. Formijoje buvo nukankintas Šv. Erazmas 303 m. valdant Diokletianui. Jis pradėtas vadinti Šv. Elmu ir tapo jūreivių globėju.
Žlugus Vakarų Romos imperijai miestas buvo nusiaubtas, gyventojai įkūrė du atskirus kaimus ant kalvų, kurie priklausė Gaetai. Karolis II Anžu pastatė tvirtovę prie pajūrinio kaimo Mola di Gaeta. Kitas kaimas vadinosi Kastelone dėl XIV vidurio pilies, kurią pastatė Onorato I Caetani, Fondžio grafas.
1863 m. abu kaimai buvo sujungti ir pavadinti Formija. Miestas nukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą nuo Ancijaus mūšio.
Erdmonas Šesnakas

Biografija

Baigė Karalienės mokytojų seminariją, kur buvo dėstoma ir lietuvių kalba. 1813-1863 m. mokytojavo Gastose ir Tilžėje. Organizavo privačius lietuvių kalba kursus Tilžėje. 1846-1862 m. su Jonu Urbonu rengė ir redagavo pirmąjį Mažosios Lietuvos kalendorių „Prūsiškos kalendros“, kurias spausdino Horcho spaustuvė. Išvertė iš vokiečių kalbos ir parengė tikybinio turinio knygeles „Gyvasties medis“ (1846 m.) „Nusidavimai švento rašto“ (1855 m.) medicinos vadovą „Reikmenų pagalbos knygelė“ (1848 m.)
Jonas Krikščiūnas-Jovaras

Biografija

1897–1904 m. vienas aktyviausių draudžiamos spaudos platintojų, caro žandarų buvo peršautas. 1905–1907 m. revoliucijos dalyvis, slėpė Lietuvos socialdemokratų partijos spaustuvėlę. Už aktyvią veiką ne kartą policijos persekiotas, suimtas. 1911–1945 m. gyveno Kalniškiuose, vertėsi žemės ūkio darbu. 1918 m. išrinktas į Kairių darbininkų atstovų tarybą. Laikė knygynėlį jaunimui, kuriuo vaikystėje naudojosi ir būsimas rašytojas Juozas Grušas. 1946 m. persikėlė į Šiaulius. Palaidotas Donelaičio kapinėse.
Nuo 1986 m. rugsėjo 25 d. Jovaro namuose Šiauliuose (Vytauto g. 116) veikia „Aušros“ muziejaus Šiaulių krašto literatūros muziejus.  1994 m. Šiaulių 4-oji vidurinė mokykla pavadinta Jovaro vardu. 1998 m. Šiaulių universitete atidaryta Jono Krikščiūno-Jovaro auditorija.

Poezija

Nuo 1900 m. bendradarbiavo spaudoje. Eilėraščius pradėjo rašyti paskatintas Povilo Višinskio, daugiausia rašė 1904–1910 m., todėl juose atsispindi ir jaunatviškos nuotaikos, ir to meto revoliucinis patosas. Jovaro poezijoje prieštaringai kryžiavosi socialdemokratinės spaudos agitacinė frazeologija, inteligentų salono aukštas tonas ir melancholiška vargdienėlio savijauta, primityvisto spontaniškas melodingumas. Eilėraščiai „Ko liūdi, berželi?“, „Tylus, tylus vakarėlis“ tapo liaudies dainomis.
Augustinas Jakučionis

Augustinas Jakučionis (1884 m. rugpjūčio 19 d. Daugirdėliai, Alytaus valsčius – 1969 m. kovo 5 d. Kaunas) – Lietuvos pedagogas.

Biografija

1904 m. baigęs Veiverių mokytojų seminariją mokytojavo Lenkijos pradžios mokyklose. 1915–1916 m. Vilniaus lietuvių dviklasės mokyklos vedėjas. 1919 m. dirbo Švietimo liaudies komisariate, 1919–1929 m. – Kauno „Aušros“ gimnazijos mokytojas. 1940–1941 m. Švietimo liaudies komisariato suaugusiųjų švietimo valdybos referentas, 1945–1949 m. Pedagoginės literatūros leidyklos redaktorius.
1905 m. vienas Lietuvos mokytojų profesinės sąjungos steigėjų. Pradžios mokykloms ir gimnazijų pirmosioms klasėms parengė vadovėlių. Spaudoje pasirašinėjo Juokų Senio, Jurgio Taučiabalio ir kt. slapyvardžiais.
Mikalojus Pacas

Biografija

Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdava“ savininkas. Vilniaus kašteliono Povilo Paco (apie 1530–1595) ir Rainos Valavičiūtės sūnus. Brolis – Trakų vaivada Petras Pacas (m. 1642 m.).
1602 metais Mikalojus Pacas buvo paskirtas tituluotu vyskupu sufraganu. 1610 m. kovo 28 d. įšventintas į Žemaitijos vyskupus. 1618 m. lapkričio 26 d. dėl sveikatos stovio atsisakė vyskupo pareigų. Vėliau išvažiavo į Italiją, kur 1624 m. mirė Padujoje.
Lekėčių valsčius

Lekėčių valsčius buvo pietvakarių Lietuvoje, kairiajame Nemuno krante. Centras – Lekėčiai.
Stanislovas Kmita

Biografija

Peremyšlio ir Lvovo kašteliono Jano Noskos Kmitos ir Martos Votrabos sūnus.

Šeima

Buvo vedęs du kartus. Pirma santuoka buvo su Spišo seniūno Pšeslavo iš Domicos (m. 1474) dukterimi, antrą kartą vedė prieš 1477 m. Kateriną Tarnovską – Jano Amor Jaunesnio Tranovskio dukterį.
Turėjo sūnus: Petrą, Lvovo kaštelioną (1536) ir Belzo vaivadą (1537); Stanislovą (m. 1538) (bevaikį), taip pat dukteris: Aną Kmita – Veliūnos pakamario ir seniūno Jokūbo Kobilenskio ir Peremyšlio pakamario (1536), Medicko vaiskio Andrejaus Barzio žmona; Kateriną Kmitą – Andriaus Stadnickio (m. 1551 m.) žmona.
Mirė 1511 m. gegužės 5 d.
Vladimiras Dekanozovas

Biografija

Gimė armėnų šeimoje. Nuo 1921 m. dirbo Azerbaidžano ypatingojoje komisijoje (ČK), čia susipažino su Lavrentijumi Berija ir tapo jo statytiniu.
1923–1938 m. Gruzijos valstybinės politinės valdybos darbuotojas, Gruzijos Komunistų Partijos Centro Komiteto sekretorius, Gruzijos Liaudies Komisarų Tarybos pirmininko pavaduotojas.
1938 m. L. Berijos pasiūlymu įsidarbino NKVD. 1938–1939 m. dirbo NKVD GUGB valdyboje L. Berijos pavaduotoju. 1939 m. tapo užsienio reikalų liaudies komisaro Viačeslavo Molotovo pavaduotoju.
1940 m. birželio 15 d. kaip Maskvos ypatingas įgaliotinis atvyko į Lietuvą. Čia jis turėjo pasirūpinti marionetinės „Liaudies vyriausybės“ sudarymu ir teisėto Lietuvos inkorporavimo į SSRS regimybe.
Vėliau dirbo diplomatinį darbą Berlyne. 1946 m. vėl paskirtas SSRS užsienio reikalų ministro pavaduotoju, tačiau 1947 m. iš šių pareigų pašalintas. Paskirtas į Visąsąjunginį radijo komitetą administracinės-ūkinės valdybos viršininku. 1953 m. L. Berijos paskirtas Gruzijos SSRS vidaus reikalų ministru.
1953 m. birželio 26 d. buvo suimtas L. Berija, netrukus suimtas ir V. Dekanozovas. Jis apkaltintas valstybės išdavimu, teroristinių aktų vykdymu bei dalyvavimu antisovietinėje išdavikų grupuotėje ir nuteistas mirties bausme. 1953 m. gruodžio 23 d. Maskvoje, Liubiankos kalėjime kartu su L. Berija ir kitais saugumo organų veikėjais V. Dekanozovas buvo sušaudytas.
Mykolo Romerio universiteto Ekonomikos ir finansų valdymo fakultetas

Ekonomikos ir finansų valdymo fakultetas - MRU struktūrinis padalinys. Dekanė dr. Rima Žitkienė. Fakultete yra 3 pakopų studijos: bakalauro, magistrantūros bei doktorantūros.
Sianas

Istorija

Miestas anksčiau vadinosi Čanganu, buvo Han dinastijos sostinė. Nuo Siano prasidėjo Šilko kelias.
Bain & Company

Bain & Company – tarptautinė vadybos konsultavimo įmonė. Ji pripažinta, kaip viena iš prestižiškiausių įmonių vadybos konsultavimo srityje.  Ji taip pat yra viena iš pirmaujančių pagal įdarbinamų verslo vadybos magistrų skaičių.
Argentinos himnas

Eilės

Oíd mortales! el grito sagrado:

Libertad, Libertad, Libertad!

Oíd el ruido de rotas cadenas:

Ved en trono a la noble Igualdad.

Ya su trono dignísimo abrieron

Las provincias unidas del Sud!

Y los libres del mundo responden:

Al Gran Pueblo Argentino Salud!

Al Gran Pueblo Argentino Salud!

Y los libres del mundo responden:

Al Gran Pueblo Argentino Salud!

Y los libres del mundo responden:

Al Gran Pueblo Argentino Salud!
Priedainis

Sean eternos los laureles

Que supimos conseguir,

Que supimos conseguir.

Coronados de gloria vivamos…

O juremos con gloria morir,

O juremos con gloria morir,

O juremos con gloria morir!
Mėčiūnai

Aplinkinės gyvenvietės

VEISIEJAI – 4 km
Vainežeris – 1 km
Točigio prefektūra

Istorija

Seniau Točigio prefektūra buvo žinoma kaip Šimocukės žemė.
Nikkō Tošiogu pastatymas 1617 m. sukėlė nacionalinį dėmesį Niko miestui. Tokugavos šiogūnato pastangomis imtas tiesti Nikkō kaidō (日光街道, dalis pagrindinio kelio, jungiančio Niko miestą su Edo) ir rengiamos gausios procesijos Iejasu Tokugavos, Tokugavos šiogūnato įkūrėjui, pagerbti.

Miestų, miestelių ir kaimų susijungimai

Nuo 2005 m. įvykdyta 10 miestų, miestelių ir kaimų susijungimų. Dar 2007 m. kovo 31 d. įvykdytas paskutinysis sujungimas, kai prie Ucunomijos buvo prijungti Kamikavačio ir Kavačio miesteliai (abu – Kavačio apskrities).
Lietuvos teismo ekspertizės centras

Lietuvos teismo ekspertizės centras (LTEC) - valstybinė viešojo administravimo įstaiga, kurios paskirtis - pagal teismų ir ikiteisminio tyrimo institucijų skiriamas užduotis atlikti ekspertizes (tyrimus) bei dirbti mokslinį darbą kriminalistikos ir teismo ekspertizės srityse.

Vadovybė

Direktorė Gabrielė Juodkaitė-Granskienė, direktoriaus pavaduotojas Vidmantas Vaitekūnas.
Command & Conquer 4

Istorija

Veiksmas vyks 15 metų po „Command & Conquer 3: Tiberium Wars“. Pasaulis − ties išnykimo riba.
Žemei bus likę 6 metai iki tol kol Tiberiumas paplis apskritai po visą žemę, jog nebebūtų įmanoma gyventi jokiam žmogui. Jei GDI norės išgyventi, jie bus priversti dirbti kartu su Keinu, kuris atvyks į GDI centrą ir pristatys jiems Tiberium Network Control − sistemą, kuri leis GDI ir NOD kartu sustabdyti Tiberiumo augimą ir sėkmingai išgabenti jį iš Žemės visiems laikams, tačiau dėl tokio susivienijimo bus ir daug nepasitenkinimų iš abiejų pusių, dėl kurių ir įsižiebs ketvirtasis Tiberiumo karas.
Audiokasetė

Audiokasetė (dažnai naudojamas trumpinimas MC) – analoginė laikmena garsiniams įrašams saugoti, sukurta 1963 metais Philips firmoje. Kasetė sudaryta iš dėžutės, ričių, juostos sukimo ir prispaudimo mechanizmo bei magnetinės juostelės, galinčios saugoti du arba keturis (kai kada – dar ir penktą – sinchronizuojantį) įrašo takelius.
Naudojant kasetę monofoniniams įrašams panaudojami du takeliai – vienas „A“ pusėje, kitas „B“. Naudojant stereofoniniams įrašams, naudojami du siauresni takeliai (esantys vietoje vieno monofoninio) „A“ pusėje ir du „B“ pusėje. Audiokasetėse dažniausiai naudojama Fe₂O₃ juosta, rečiau – CrO₂, kartais panaudojami ir elektrocheminiu arba vakuuminio garinimo būdu nusodinti metalų kristalai. Buitiniuose magnetofonuose juostos judėjimo greitis būna 4,76 cm/s, diktofonuose – 2,38 cm/s, žurnalistiniuose magnetofonuose – 4,76 arba 9,52 cm/s.
Avarai

Kilmė

VI a. istorikas Menandras Protektorius teigė, kad avarų kalba yra tokia pati kaip ir hunų, galbūt uigūrų tiurkų kalbos šaka, panašiai kaip šiuolaikinė čiuvašų, tiurkų bulgarų arba chazarų kalba. Kai kuriuose šaltiniuose teigiama, kad valdančioji avarų klasė buvo kilusi iš mongolų žužanų, minimų kinų šaltiniuose, tačiau dauguma jų buvo tiurkai.

Migracijos

Praėjus maždaug amžiui po hunų imperijos žlugimo Altajuje pradėjo formuotis tiurkų valstybė ir tiurkai patraukė prie Aralo jūros, kur susidūrė su avarais. Tiurkų pastūmėti, avarai VI a. patraukė į vakarus, pakeliui nugalėjo ir su savim patraukė tiurkus uigūrus. Kurį laiką avarai apsistojo Volgos stepėse. Iš čia avarai puolė ir sumušė bei į savo genčių junginį įtraukė Bizantijos sąjungininkus sabirus, uturgurus ir katurgurus, gyvenusius Šiaurės Kaukaze. Europoje avarai pasirodė iš pradžių tarp Kaspijos ir Azovo, pasiekę alanų gyvenamą kraštą. Dono srityje, Juodosios jūros pakrantėje, tarp Dniepro ir Dniestro kovojo su antais. Avarai bendradarbiavo su Bizantijos imperija, kuri juos samdė kovoti su slavais ir 588 m. įsikūrę Dakijoje.

Kaganato žlugimas

VII a. pradžioje avarų kaganatas ėmė silpti iš dalies dėl vidaus nesantaikos, bet taip pat ir dėl to, kad sustiprėjo bulgarai, serbai, kroatai, čekai ir moravai. Avarai vis labiau suslavėja, jų santykiai su slavais švelnėja, valdžia dažnai bepasireiškia tik mokesčių ėmimu. 623 m. sukilę vakariniai slavai sukūrė valstybę (Samo valstybė). VIII a. pabaigoje avarai įsitraukė į karą prieš Karolį Didįjį (791–796 m.), kurį pralaimėjo. Frankai užėmė jų sostinę – didžiąją Padunojės stovyklą su daugybe turto ir pavertė avarus savo vasalais, pradėjo skleisti tarp jų krikščionybę. 803 m. avarų kaganatas nustojo egzistuoti, avarai susiliejo su slavais ir nuo 826 m. jie nebeminimi. 886 m. Panonijoje įsikūrus madjarams avarai išvis išnyksta, palikdami tik vietovardžius ir keletą pylimų.
Salomėja Pranaitienė

Biografija

1972 m. baigė Plungės 1-ąją vidurinę mokyklą, 1977 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje įgijo mokslinės agronomės specialybę.
Nuo 1977 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto korespondentė, rengė rytines radijo laidas kaimui. 1984 m. pervesta į Televizijos informacijos redakciją, vėliau tapusią Lietuvos televizijos „Naujienų“ direkcija, vyresnioji redaktorė. Rengia videoreportažus, pateikia kitą informaciją „Panoramai“ kaimo gyvenimo, žemės ūkio reformos, aplinkosaugos temomis.
Vainius Sodeika

Įvertinimas

Maskvos monospektaklių festivalyje 2010 m. „Solo“ įvertintas „Kontraboso" statulėle už Popryščino vaidmenį pagal N. Gogolio apsakymą „Pamišėlio užrašai" jo paties režisuotame monospektaklyje.
Antro kurso vaidybos magistrantūros studentui V. Sodeikai 2011 m. Vilniaus „Lions“ klubas įteikė Vytauto Kernagio vardo stipendiją.
Nominuotas geriausio aktoriaus kategorijoje 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose.
La Vilja de Los Santosas

Istorija

Miestas pradėjo kurtis 1556 m., o oficialiai įkurtas 1569 m. lapkričio 1 d., Visų Šventųjų dieną – nuo to ir miesto pavadinimas (isp. Todos Los Santos – „visi šventieji“). 1821 m. mieste kilo sukilimas prieš kolonijinę valdžią.
Guajaramerinas

Lietuviai

1940 m. gegužės 26 d. Guajaramerine mirė garsus lietuvių keliautojas Matas Šalčius. 2005 m. liepą – rugpjūtį Gintauto Babravičiaus vadovaujama ekspedicija Guajaramerime rado keliautojo apytikslę palaidojimo vietą ir ją įamžino bareljefu. Mieste taip pat gyveno lietuvių misionierius Aleksandras Ferdinandas Bendoraitis.
Amara

Istorija

Miestas įkurtas XIX a. antroje pusėje osmanų, siekiant kontroliuoti karingas Banu Lamo ir Al Bu Muhamado gentis. 1915 m. Amarą užėmė britai. Irano-Irako karo metu ties Amara vyko nuožmūs mūšiai, iraniečiai bandė pažeisti strategiškai svarbų geležinkelį. 1991 m. Amaroje vyko sukilimas prieš Sadamą Huseiną. Miestas intensyviai priešinosi JAV okupacijai.
Mikalojus Signevičius

Karjera

Nuo 2011 m. priklausė gudų Dinamo Brest, o vėliau (2014 m.) perėjo į BATÈ. 2017 m. buvo paskolintas graikų Platanias FC.
Nuo 2019 m. Ferencváros narys. Pasižymėjo įvarčiu Europos lygos 2019–2020 m. turnyro atrankoje prieš FK Sūduva.

Rinktinės

Yra atstovavęs Gudijos jaunimo rinktines. Žaidė už U-21 rinktinę.
Mindless Self Indulgence

Mindless Self Indulgence (MSI) – JAV punk roko, elektroninės techno muzikos grupė. Kolektyvas susikūrė 1997 m. Niujorke.
Marijus Maksimas

Marijus Maksimas (Marius Maximus, g. apie 160 m. – mirties data neaiški) – II a. pabaigos – III a. pradžios romėnų istorikas, rašęs lotyniškai.
Sekdamas Svetonijumi, jis parašė 12 Romos imperatorių biografijas. Šiuo metu Marijaus darbų nėra išlikę, tačiau jis dar yra cituojamas IV a. raštuose, pavyzdžiui, Augustų istorijoje.
Šiuo metu nėra aišku, kiek patikimi Marijaus Maksimo darbai. Taip pat nėra tiksliai žinoma, kokiu mastu juo remiasi „Augustų istorija“ – pagrindinis šaltinis, iš kurio žinoma apie Marijaus kūrybą.

Biografija

Marijaus Maksimo šeima greičiausiai buvo kilusi iš Afrikos, plebėjų luomo. Tėvas buvo prokuratorius Galijoje. Valdant Komodui, Marijus tapo senatoriumi. 193 m., valdžią užėmus Septimijui Severui, jis tikriausiai buvo Legio I Italica legiono legatu prie žemutinio Dunojaus, dalyvavo kovoje prieš Pescenijų Negrą. 197 m. kovėsi Lugdunumo mūšyje prieš Klodijų Albiną, paskui tapo Belgijos Galijos provincijos valdytoju. Manoma, kad apie 199 metus galėjo būti konsulu. 208 m. buvo Sirijos provincijos valdytoju, o po kelerių metų tapo pirmuoju kada nors buvusiu buvusiuoju konsulu, kuris tuo pačiu metu turėjo ir Azijos, ir Afrikos prokonsulo titulą. Tai rodo, kad jis labai gerai sutarė su imperatoriumi Karakala. 223 metais Marijus Maksimas vėl tapo konsulu, valdant imperatoriui Aleksandrui Severui.
Mirties data nėra žinoma.

Kūryba

Manoma, kad jo darbas vadinosi „Caesares“ („Cezariai“, sekant Svetonijaus knyga „Dvylikos Cezarių gyvenimai“), tačiau nėra žinoma, kada tiksliai Maksimas jį parašė. Knygą buvo ketinta rašyti kaip Svetonijaus veikalo tęsinį, aprašant kitų 12 imperatorių gyvenimus: nuo Nervos iki Heliogabalo. Maksimas pats matė bent jau septynerių iš jų valdymą, tačiau jo aprašytos biografijos yra abejotinos vertės. Asmenybės aprašytos labai paviršutiniškai ir net anekdotiškai. Marijų kritikavo Amianas Marcelinas ir šv. Jeronimas. „Augustų istorijos“ autorius, nors ir remdamasis Marijumi, šioje knygoje jį kritikavo bent 26 kartus. Tikėtina, kad Marijus Maksimas ketino atkartoti ir net pranokti Svetonijaus stilių, kuriame akcentuojamos pikantiškos detalės apie aprašomas asmenybes, skandalingesni poelgiai, anekdotai ir panašūs „bulvariniai“ dalykai, o svarbiems tuo metu vykstantiems įvykiams beveik neskiriama dėmesio. Nepaisant to, Maksimo darbe būtų galima rasti ir šiuolaikinei istorijai labai svarbios informacijos.
Tanas Šve

Valdymas (1992-2011)

Tanas Šve šiek tiek sumažino valstybės kontrolę ekonomikoje, ir rėmė Mianmaro narystę ASEAN. Jis taip pat ėmėsi griežtų priemonių pažaboti politinę korupciją, atleisdamas dalį ministrų kabineto narių ir regionų vadų 1997 m.
Tanas Šve išlaikė suvaržymus spaudai Mianmare, buvo atsakingas už režimui oponuojančių žurnalistų įkalinimą. Taip kaip įsakė paleisti opozicijos lyderę Aung San Suu Kyi dešimto dešimtmečio pabaigoje, taip vėl įsakė ją areštuoti 2003 m.  
Prašmatnios Tano Šve dukters vestuvės, kurių išplatintame vaizdo įraše matyti deimantai ir šampanas, buvo itin kontroversiškai sutiktos skurdžioje šalyje.
2006 metų gegužę jis susitiko su Jungtinių Tautų specialiuoju pasiuntiniu Ibrahim Gambari naujai pastatytoje sostinėje Neipide, pakeitusioje Jangoną, ir leido I.Gambari susitikti su Aung San Suu Kyi. Tačiau T.Šve atsisakė susitikti su I.Gambari, kai šis aplankė Mianmarą 2007 m. lapkritį ir 2008 m. kovą.
2008 m. gegužę Tanas Šve neleido daugumai užsienio pagalbos darbuotojų atvykti į ciklono Nargio nusiaubtą šalį. Tai iššaukė didelę Jungtinių Tautų ir tarptautinės bendruomenės kritiką.
Vidas Vilimas

Biografija

1998 - 2006 m. Kupiškio rajono savivaldybės administracijos kultūros ir švietimo skyriaus vedėjas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kupiškio rajono skyriaus narys.
1995 m. kovo – birželio mėn. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Lietuvai pagražinti draugijos skyriaus pirmininkas.