John Tavener

Biografija

Nuo pat vaikystės Džonas Taveneras buvo apsuptas muzikos: jo tėvas vargonavo Šv. Andriejaus presbiterijonų bažnyčioje Hampstede. Būdamas 12-os metų Dž. Taveneras išgirdo W.A. Mozarto „Užburtąją fleitą“, ši opera tapo vienu jo mylimiausių kūrinių; netrukus jis išgirdo ir naujausią I. Stravinskio kompoziciją „Canticum Sacrum“, kuri, anot Tavenero, „jį pažadinusi ir pastūmėjusi tapti kompozitoriumi“.
1961–1975 m. jis dirbo vargonininku ir choro vadovu Šv. Jono presbiterijonų bažnyčioje (dab. Šv. Morkaus koptų bažnyčia) Kensingtone. Dž. Taveneras muzikos mokėsi Highgate mokykloje (Highgate School), ten pradėjo kurti muziką ir koncertavo kaip pianistas. Nuo 1962 m. jis studijavo Londono karališkojoje muzikos akademijoje, atsisakydamas atlikėjo pianisto karjeros ir atsidėdamas kompozicijai.
1968 m. Džonas Taveneras išgarsėjo sukūręs kantatą „Banginis“ (The Whale), kurios premjera įvyko debiutiniame kamerinio orkestro London Sinfonietta koncerte.
1974 m. vedė graikę šokėją Victoria Maragopoulou, tačiau santuoka truko vos aštuonis mėnesius.
1977 m. perėjo į Rusijos ortodoksų (stačiatikių) bažnyčią; jos mokymas, liturginės tradicijos tapo svarbiausiu inspiracijos šaltiniu. Pirmasis kūrinys, tiesiogiai susijęs su Ortodoksų bažnyčia – „Šv. Jono Auksaburnio liturgija“ (Liturgy of St John Chrysostom, 1977) anglų kalba.
Nuo atsivertimo iki gyvenimo pabaigos, Džonas Taveneras išliko atsidavęs krikščionis, tačiau tyrinėjo ir kitas religines (ypač hinduizmo, islamo) bei muzikines tradicijas. Viename interviu kompozitorius teigė: „Visa tai, ką sukūriau, yra griežta, kone asketiška, ortodoksiško tonalumo apribota muzika; reikia, bent jau muzikos atžvilgiu, tapti universalesniu, išmėginti kitus atspalvius, kitokią retoriką“.
1991 m. vedė Maryanna Schaefer, kartu su ja susilaukė trijų vaikų. Per visą gyvenimą Taveneras kentėjo nuo įvairių sveikatos problemų (patyrė keletą širdies smūgių bei operacijų), 1990 m. jam diagnozuotas Marfano sindromas, dėl kurio kompozitorius buvo išskirtinai aukštas ir liesas. Kompozitorius mirė 2013 m. lapkričio 12 d. savo namuose, būdamas 69 metų.

Kūrybos stilius

Visą gyvenimą Tavenerą kaip kompozitorių inspiravo įvairūs dvasiniai tekstai, vaizdiniai, išskirtinės asmenybės: studijuodamas kompoziciją jis patyrė sero Lennoxo Berkeley įtaką per suteiktą poeziją (J. Donne „Dieviškieji sonetai“, The Divine Sonnets), o jo mokytojas Davidas Lumsdaine’as atvėrė kelius šiuolaikinei kūrybai bei supažindino su moderniosios muzikos retorika. Ankstyvajai Tavenero muzikai įtakos turėjo I. Stravinskio muzika, ypač kompozicija „Canticum Sacrum“; taip pat O. Mesiano muzika – jo ekstazės, transo estetika. Vėlesniajai muzikai būdingas minimalizmas: tam tikras muzikos „retumas“, naudojami kraštutiniai registrai, būdingas tonalumas. Taveneras kompozitorių Arvo Piartą vadino „gimininga siela“ dėl panašių religinių įsitikinimų bei abiejų pamėgto muzikinio audinio skaidrumo. Abu kompozitoriai, taip pat Henrykas Goreckis, siejami su „mistinio minimalizmo“ atšaka: jų kūryba išsiskiria ne tik išraiškos priemonėmis (ilgai tęsiami garsai, pauzės, repetityvumas, tam tikras paprastumas), bet ir akivaizdžia krikščioniškos ar kitos religinės tradicijos įtaka.
Dar jam tebesant presbiterijonų bažnyčios nariu, jį išskirtinai domino šventųjų gyvenimai bei kūryba (Šv. Kryžiaus Jono poezija, vėliau, Šv. Teresės iš Lizjė gyvenimas). Stiliui įtakos turėjo pažinta Rusijos bei Graikijos kultūra. Perėjęs į stačiatikybę, ilgą laiką Taveneras ieškojo griežtai tradicinio, „teisingo“ skambesio, vėliau, susipažinęs bei pradėjęs bendradarbiauti su ortodoksų vienuole motinėle Thekla (ši tapo jo dvasine palydėtoja) kompozitorius pradėjo kurti laisvesnę, ortodoksų tradicijos inspiruotą, bet nebūtinai griežtai ortodoksinę muziką. Ilgą laiką įkvėpimo šaltiniu tapdavo šventieji paveikslai (ikonos), ypač tie, kurie vaizduoja Dievo motiną. Baigiantis amžiui kompozitorius pradėjo entuziastingai domėtis, pirmiausia, Indijos muzika, todėl „Lamentations & Praises“ (2001) laikomas paskutiniu grynai stačiatikybės įkvėptu kūriniu. Supratęs, jog visos religijos yra nepaprastu būdu tarpusavyje susijusios („Šydas tapo nežymus – nebėra jokio šydo („skraistės“)“), Taveneras pradėjo sėkmingai jungti skirtingų religinių tradicijų elementus.