google/wiki40b huggingface dataset:
Lietuvių pašalpos draugija

Lietuvių pašalpos draugija, Lietuvių pašalpos ir kultūros skleidimo draugija – lietuvių kultūros organizacija, 1894–1940 m. veikusi Rygoje.

Istorija

Draugija nuo 1896 m. rengė lietuviškus vakarus. Turėjo chorą, kuriam iš pradžių vadovavo J. Petrulis, 1902–1915 m. – Juozas Dryja-Visockis ir dramos trupę, kuriai vadovavo režisierius Liudas Jakavičius. 1907 m. draugija įkūrė dviklasę mokyklą, vėliau išlaikė kelias lietuviškas mokyklas ir vakarinius kursus suaugusiesiems. 1916–1918 m. veikė draugijos taupomoji skolinamoji kasa. 1914 m. draugija turėjo apie 1000, 1934 m. apie 300 narių. Draugijoje savo veiklą pradėjo Feliksas Daugėla, Antanas Macijauskas, Potencija Pinkauskaitė, Stanislava Jakševičiūtė-Venclauskienė ir kiti būsimieji kultūros veikėjai. Per Pirmąjį pasaulinį karą draugija rūpinosi mobilizuotųjų šeimomis, bendradarbiavo su Lietuvių draugija nukentėjusiems dėl karo šelpti. Po karo draugijos veikla susilpnėjo.
Eleutera

Eleutera (angl. Eleuthera) – sala Bahamų salyno centrinėje dalyje, ~50 km į rytus nuo šalies sostinės Nasau. Plotas 518 km². Sala ištįsusi šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 180 km, o plotis neviršija 2 km. Rytinė pakrantė stati, uolinga, vakarinė – žema, nuožulni, su smėlio paplūdimiais. Paviršius uolingas, iki 58 m aukščio.
2000 m. Eleuteroje gyveno 11,2 tūkst. gyventojų. Pagrindinė gyvenvietė – Governors Harboras (Governor’s Harbour). Sala padalinta į 5 apskritis: Šiaurės Eleuteros, Vidurio Eleuteros, Pietų Eleuteros, Krantinės salos, Ispanų Sienų. Verčiamasi turizmu, žvejyba. Yra 3 oro uostai.
Saloje senovėje gyveno tainai arba aravakai. Ispanų konkistos laikais jie išvežti darbams į Espanjolą. 1648 m. salą apgyvendino puritonai iš Bermudos. Jie salą pavadino Eleutera pagal graikišką žodį ελεύθερος, reiškiantį laisvę.
Galura

Galura (it. Gallura) – geografinis kultūrinis subregionas šiaurinėje Sardinijoje (Italija). Viduramžiais Galura buvo vienu iš keturių Sardinijos judikatų, kurie aprėpė visą Sardinijos teritoriją.
Pagrindiniai Galuros miestai yra Olbija (Olbia), Tempio Pausania , La Madalena (La Maddalena), Arzachena ir Kalangianas (Calangianus). Galura įeina į Olbijos ir Tempijaus provinciją, kurioje Olbija ir Tempijas yra administraciniai centrai.
Vietiniai gyventojai kalba galurietiškai (angl. gallurese), ši kalba yra sardiniečių kalbos diasistema, glaudžiai susijusi su korsikiečių kalbos pietiniais dialektais.
Olbijoje yra oro uostas ir jūrų uostas. Olbijoje ir Tempijuje yra pramonės (natūralaus kamščio gamybos, granito apdirbimo, maisto pramonės) įmonių. Kosta Smeralda (Costa Smeralda) ir La Madalenos sala yra turizmo centrai.
Testify

Testify – šeštasis roko grupės P.O.D. studijinis albumas, išleistas 2006 m. sausio 24 d. su Atlantic Records leidybine firma. Šis albumas buvo paskutinis kai grupėje buvo gitaristas Jason Truby (nariu buvo nuo 2003 iki 2006 m.).
Kika

„Kika“ – didžiausias zoologijos prekių parduotuvių tinklas Lietuvoje. Parduotuvėse „Kika“ galima įsigyti įvairių naminių gyvūnų (paukščių, graužikų, šunų, kačių, roplių) ir visų jų priežiūrai reikalingų priemonių. Įmonė „Kika“ yra 30 kompanijų oficialusis įgaliotasis atstovas Lietuvoje.
Gehamas Grigorianas

Biografija

Pirmoji žmona Irena Milkevičiūtė, duktė Asmik Grigorian. Po skyrybų vedė rusų baleriną Valeriją, su kuria susilaukė sūnų Tigrano ir Vartano.
1977 m. baigė Jerevano konservatoriją. 1976–1978 m. ir nuo 1988 m. Jerevano operos ir baleto teatro solistas, teatro meno vadovas. 1978–1979 m. stažavo Milano „La Scala“. 1980–1988 m. Lietuvos operos ir baleto teatre solistas. 1982–1988 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje.
Dainavo Londono „Covent Garden“, Niujorko „Metropolitan Opera“, Milano „La Scala“, Buenos Airių „Colon“, Sankt Peterburgo Marijos ir kt. teatruose. Gastroliavo buvusioje TSRS, Prancūzijoje, Olandijoje, Vokietijoje, Italijoje, JAV. 1982 m. tarptautiniame Čaikovskio konkurse Maskvoje laimėjo II vietą.
Ryškėnų šv. Brunono Kverfurtiečio koplyčia

Istorija

2016 m. rugsėjo 4 d. Ryškėnų bendruomenė paminėjo Šv. Brunono Kverfurtiečio koplyčios įsteigimo 20-metį. Ta proga buvo suremontuotos koplyčios patalpos. Daugelį koplyčios remonto darbų atliko patys parapijiečiai. Lėšomis prisidėjo gyventojai, savivaldybė, vietos verslininkai. Šv. Mišias aukojo klebonas monsinjoras Rimantas Gudlinkis, kuriam Ryškėnai buvo pirmoji darbo vieta.
Valentina Čeplevičiūtė

Biografija

1972 m. baigė Vilkaviškio S. Nėries vidurinę mokyklą, 1979 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę. 1982–1984 m. mokėsi Maskvos aukštosios komjaunimo mokyklos žurnalistikos skyriuje.
1973–1982 m. Vilkaviškio rajono laikraščio „Pergalė“ redakcijos korespondentė, atsakingoji sekretorė. 1984–1989 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redakcijos korespondentė. Nuo 1989 m. dienraščio „Respublika“ spec. korespondentė. Daugiausia rašė politikos, ekonomikos, socialinėmis temomis.  2002–2007 m. dienraščio „Lietuvos žinios“ vyriausioji redaktorė, vėliau žurnalo „Veidas“ korespondentė.
Charkovo sritis

Plotas

Srities plotas 31 415 km², tai sudaro 5,2 % Ukrainos teritorijos.

Vandens telkiniai

75 % srities vandens resursų priklauso Dono baseinui. Iš viso Charkovo srityje teka 157 upės kurių ilgis daugiau negu 10 km, bendras jų ilgis 4651 km. Ilgiausios upės – Šiaurinis Donecas (srities teritorijoje 380 km), Oskolas (147 km), Uda (145 km), Bereka (113 km).
Srityje apie 1960 ežerų ir kūdrų ir 50 tvenkinių .

Reljefas

Šiaurinė srities teritorija priklauso Vidurinės Rusijos aukštumai, rytinė Poltavos lygumai ir Priednieprės žemumai. Aukščiausia vieta išsidėsčiusi šiaurinėje dalyje, Zoločivo rajone – 236 m.

Klimatas

Klimatas vidutinių platumų, kontinentinis. Žiemos švelnios, vasaros šiltos. Vidutinė sausio temperatūra -7 °C, vasaros – 21 °C.

Dirvožemiai

Srities teritorija išsidėsčiusi stepių zonoje.

Augalija ir gyvūnija

Miškai užima 11 % visos srities teritorijos. Didžiausi miškų masyvai plyti šalia upių ir kitų vandens telkinių. Labiausiai paplitę medžiai – ąžuolai, pušys, eglės, klevai.
Srities miškuose gyvena briedžiai, taurieji elniai, stirnos, šernai ir daug kitų gyvūnų.

Istorija

Teritorijoje žmonės gyveno nuo paleolito laikų. Ilgus metus teritorija buvo mažai apgyvendinta. Gyventojų pagausėjo po kazokų sukilimo 1648–1654 m., vadovaujamo Bogdano Chmelnickio. Po kairiakrantės Ukrainos prisijungimo prie Rusijos dabartinės srities teritorijos vadintos Slabodanščyna Nuo XVII amžiaus prasidėjo masinis gyventojų pagausėjimas. 1654 metais įkurtas Charkovas, kuris tapo Slabodanščynos centru. 1765 įkurta Slabodos-Ukrainos gubernija, 1780 m. reorganizuota į apskritį. 1796 atkurta gybernija, kuriai 1835 m. suteiktas Charkovo pavadinimas. Charkovas 1919–1934 buvo Ukrainos Sovietinės Socialistinės Respublikos sostine.
Sritis įkurta 1932 m. vasario 27 d. 1991 m. gruodžio 1 d. įvyko istorinis referendumas. Visiška dauguma – 75,83 % pasisakė už Ukrainos pasitraukimą iš SSRS. Šiandien Charkovo sritis – viena Ukrainos sudedamųjų dalių

Ekonomika

Pramonė – mašinų gamyba, metalurgija, chemijos ir maisto pramonė. Srityje pagaminama 100 % visų valstybėje pagaminamų garo turbinų, 60 % traktorių (Charkovo traktorių gamykla), 55 % guolių, 50 % staklių su programine įranga, 50 % elektros įrankių ir įrenginių, 45 % keraminių plytelių. Išgaunami 45 % Ukrainoje išgaunamų dujų. Taip pat išgaunama nafta, smėlis, molis. Srityje veikia didelės orlaivių, tankų bei kitos karinės technikos gamyklos.
Srityje auginami kviečiai, saulėgrąžos. Išvystyta gyvulininkystė (mėsa, pienas). Žemės ūkio naudmenos – 19 000 km². Charkovo srityje pagaminama 5 % visos Ukrainos žemės ūkio produkcijos.
Šilavoto herbas

Istorija

Herbas patvirtintas 2005 m. liepos 19 d. Prezidento dekretu. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.
Libijos architektūra

Libijos architektūra – Libijos, valstybės Šiaurės Afrikoje, prie Viduržemio jūros, architektūra.

Istorija

Nuo VII a. pr. m. e. gyvenvietes kūrė graikai, nuo II a. pr. m. e. – romėnai (Kirėnė, Leptis Magna, Sabrata – Pasaulio paveldo paminklai nuo 1982 m., Gadamesas – nuo 1986 m.). Išliko teatrų, amfiteatrų (Bany d'Adria 127 m.), termų, kolonadų, portikų, triumfo arkų (Marko Aurelijaus Tripolyje, 163 m., Septimijaus Severo Leptis Magnoje, 203 m.), šventyklų (Apolono Tripolyje, VII a. pr. m. e. pabaigoje), bazilikų (teismų, biržų), forumų kompleksų fragmentų. VI a. kraštą užvaldžius Bizantijai statyti sakraliniai (Justiniano bazilika Sabratoje, VI a.) ir gynybiniai statiniai.
VII a. šalį užkariavus arabams susiklostė arabų – berberų kultūra. Berberai statė daugiausia požeminius arba pusiau antžeminius statinius apsaugai nuo žiemos vėjų, vasaros kaitrų – gyvenamuosius namus, mečetes. Tripolio senamiestį, kuris susiklostė VII a. pr. m. e. – III a. m. e., kaip ir kitų Libijos miestų senamiesčius, sudaro siaurų vingiuotų gatvių, akligatvių, aikščių tinklas, daug mečečių, smuklių. Gadamiso senamiestyje išliko unikalus dengtų gatvių ir aikščių tinklas; gatvės buvo skirtos vyrams vaikščioti, moterims buvo nutiesti takai per stogus.
Miestai juosti sienomis (Tripolio senamiesčio siena su Bab Zanatos, Bab Havaros, Bab al Bahro vartais, VIII a.). Senieji gyvenamieji namai statyti vieno arba dviejų aukštų su kolonadomis, vidiniais kiemais, fasadai dažniausiai dažyti baltai. Nuo XVI a. šalį valdant Osmanų imperijai statyta daug mečečių (En Nakos, baigta – 1610 m., Karamančio su aštuonkampiu minaretu, 1711 m., Gurgi 1883 m., architektas J. Gurgi, visos Tripolyje) arba jomis paverstos anksčiau pastatytos šventyklos (Didžioji, 1264 m., Teilano 1336 m.), t. p. gynybinių statinių (Šv. Egidijaus pilis, XVI a., Liūtų vartai, XV a. pabaigoje, abu Tripolyje).
Italų valdymo laikotarpiu (1911–1943 m.) pastatyta katalikiška Švenčiausiosios Jėzaus Širdies katedra Tripolyje (1928 m., architektas Panteri).

Modernioji architektūra

Po nepriklausomybės paskelbimo 1951 m. miestuose statomi administraciniai pastatai, universitetai (al Fatehas 1973 m., Džarjuniso universitetas, Bengazis, 1977 m., architektas J. Kubitas), teatrai, viešbučiai („Corinthia Bab Africa“ Tripolyje, 2003 m., architektų bendrovė „Xuereb Martin Associates“), restoranai (Al Fateh bokštas Tripolyje, 2003 m.), dangoraižiai.
Ferrari F355

F355 Berlinetta

Pristatė į 1994 m. Ženevos Motor Show, kad F355 Berlinetta greitai tapo etalonas savo klasėje. Padidintos galios naujas 5-vožtuvas kiekvieno cilindro V8 papildė iš tiesų išskirtinė važiuoklė su labai efektyvus, elektroniniu būdu reguliuojamą suspensija. Reikia skatinti teigiamą sąveiką tarp visų šių sudėtos į automobilį, kad pristatytų tiek dech tvarkymo ir vykdymo ir rūšies nesenstantis, elegantiškas Pininfarina linijas entuziastai atvyko tikėtis.
1997 F355 Berlinetta F1
Tai buvo pirmoji eismo automobilių bus įrengtos naujoviškos F1 tipo pavarų dėžė valdymo sistemos, kurią galima rasti visose trijose versijose: berlinetta, GTS ir vorinių. Gaunami tiesiogiai iš Formulė-1, kur jis padarė savo Debiutas 1989 m. laimėjo Brazilijos Grand Prix, kad elektro-hidraulinė sistema buvo valdomi wiosła už vairaračio naudojant F355's paprastųjų 6 greičių mechanine pavarų dėže. Naujoji perdavimas garantuotas žaibas greitas įrankių pakeitimus, į papildomą pranašumą kad vairuotojo rankos galėtų likti ratai visą laiką.

F355 GTS

Išilgai linijos ankstesnis Targa viršų, tai atidaryti versiją, F355 buvo sunku viršuje, kad galėtų būti laikomos atokiau nuo vietų. Į F355 GTS rodoma įtempių ant pusiau monocoque plieno važiuoklės su kintamo skyriuje, vamzdiniai priekinės ir galinės dalies rėmeliai ir elektroniniu būdu kontroliuojamos suspensija. Šis V8 variklis parengė konkrečias galia 109 AG už litrą ir, sukergtos su beveik santykis 6 greičių pavarų dėžė, kurios užtikrina labai aukštos kokybės.
1997 F355 GTS F1
Tai buvo pirmoji eismo automobilių bus įrengtos naujoviškos F1 tipo pavarų dėžė valdymo sistemos, kurią galima rasti visose trijose versijose: berlinetta, GTS ir vorinių. Gaunami tiesiogiai iš Formulė-1, kur jis padarė savo Debiutas 1989 m. laimėjo Brazilijos Grand Prix, kad elektro-hidraulinė sistema buvo valdomi wiosła už vairaračio naudojant F355's paprastųjų 6 greičių mechanine pavarų dėže. Naujoji perdavimas garantuotas žaibas greitas įrankių pakeitimus, o papildomos naudos, kad ir vairuotojo rankose galėtų likti ratai visą laiką.

F355 Spider

Atvirų sportinių automobilių yra neatsiejama Ferrari tradicija: pirmasis "Ferrari kada bus pastatytas, iš tikrųjų buvo atviros sporto automobilio - 125 S. F355 Spider's Pininfarina-penned linijos honed iki 1800 valandų į Aerodinaminis vamzdis . Rezultatas sėkmingai užkariavo elegancija ir aerodinamikos ir F355 Berlinetta su atviru dangumi. , Pirmą kartą į Ferrari, pusiau automatiniai negriežtosios viršų buvo varomi elektroniniu būdu. Sudėtingus 5 vožtuvu į vieną cilindrą V8 variklis garantuotas klasės lengvųjų frakcijų atskyrimo veiksmingumo.
Mauliai

Istorija

XX a. pr. minimas Maulių dvaras ir dvaro žemės.
Jonas Jasiukaitis

Jonas Jasiukaitis (1894 m. lapkričio 7 d. Kaune – 1976 m. sausio 2 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos inžinierius, architektas.

Biografija

1919–1921 m. studijavo Saratovo politechnikos institute. 1922 m. grįžo į Lietuvą. 1929 m. baigė statybos inžineriją Lietuvos universitete. 1922–1927 m. dirbo Krašto apsaugos ministerijos Karo butų valdyboje, 1927–1944 m. Žemės ūkio ministerijos statybos referentas. Dėstė Kauno aukštesniojoje technikos, Kėdainių aukštesniojoje kultūrtechnikų mokykloje, nuo 1938 m. Vytauto Didžiojo universitete. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, nuo 1949 m. gyveno JAV, Čikagoje.

Kūryba

Pagal jo projektus Kaune pastatyta: Lietuvos veterinarijos akademijos kompleksas, 1938 m., gyvenamųjų namų; pastatuose siekta nacionalinės architektūros raiškos. Vadovavo didžiausiai Lietuvos nepriklausomybės laikotarpio Vytauto Didžiojo universiteto klinikų ansamblio statybai (1937–1939 m., archit. Urbain Cassan, Elie Ouchanoff, Feliksas Bielinskis).
Valerijus Buklajevas

Biografija

1967–1972 m. studijavo Pskovo (Rusija) valstybinio pedagoginio instituto Chemijos-biologijos fakultete. 1972–1973 m. Černiovo 8-metės mokyklos direktorius.
1974–1975 m. Ukmergės 3-osios vidurinės mokyklos mokytojas. 1975–1976 m. g/s „Azotas“ mechanikos skyriaus vyr. inžinierius, 1976–1986 m. CTKS linijos inžinierius-chemikas. 1986–1990 m. g/s „Azotas“ kultūros rūmų kino studijos fotolaborantas, 1991–1997 m. AB „Achema“ fotografas. 1997–1999 m. „Chemikų“ mokyklos fotografijos būrelio vadovas. Nuo 2000 m. Jonavos rajono laikraščio „Naujienos“ fotokorespondentas. Nuo 2006 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Gyvena Jonavoje.

Kūryba

Ilgametis Lietuvos spaudos fotografijos konkursų dalyvis. Surengė fotomenines parodas g/s „Azotas“, AB „Achema“, Jonavos krašto muziejuje, Jonavos kultūros centre. Lietuvos tūkstantmečiui skirtame fotografijų konkurse, kurį organizavo Jonavos kultūros centras, užėmė I-ąją vietą. 2010 m. už profesionalumą ir meilę pasirinktai fotografo profesijai tapo „Gintarinio parkerio“ laureatu.
Bridžportas (Čikaga)

Lietuviai

Mieste gyveno ir skrydžiui per Atlantą ruošėsi Steponas Darius ir Stasys Girėnas, iki šiol išlikusi Lituanica avenue vadinama gatvė. 1909 m. įsteigta seniausia lietuviška Čikagos parapija, pastatyta neogotikinė Šv. Jurgio bažnyčia. XX a. pr. veikė 450 mokinių turėjusi mokykla, kuri 1916 m. buvo pripažinta gražiausia lietuviška mokykla Amerikoje. 1914 m. buvo įsteigtas 1 000 vietų lietuviškas kinoteatras „Milda“ (neišliko), o 1929 m. – kinoteatras su dar didesne žiūrovų sale „Ramova“.
Mieste gimė Stasys Jokubka, dainininkė Ana Kaskas (tikroji pavardė Ona Katkauskaitė), muzikos mokėsi chorvedys Nikodemas Kulys, o inžinierijos mokslų – Vilius Bražėnas. Bridžporte gyveno žinomas žurnalistas ir numizmatas Jonas Karys-Kareckas, visuomenės veikėjas Jonas Antanas Jankauskas, vargonavo Elena Aleknienė-Ivanauskaitė ir Antanas Stanišauskas, muzikiniams kolektyvams vadovavo Antanas Skridulis, Alfonsas Gečas ir Faustas Strolia.
Krikščioniškoji demokratija

Krikščioniškoji demokratija yra politinė ideologija, besiremianti Bažnyčios socialiniu mokymu.
Krikščioniškosios demokratijos ideologijos partijas vienyti skirti internacionalai Tarptautinė demokratų sąjunga ir Centristų demokratų internacionalas.
Laisvoji Lietuva (Vilnius)

Istorija

Pradėjo eiti 1917 m. gruodžio mėn. triskart per savaitę pavadinimu „Laisva Lietuva“. Informavo apie svarbiausius Lietuvos įvykius, svarstė politikos, ekonomikos ir socialines problemas. Leido ir redagavo Mykolas Krupavičius. Bendradarbiavo Eliziejus Draugelis, Lazdynų Pelėda, Mečislovas Reinys ir kt. Spausdino Žaibo spaustuvė Vilniuje. Išėjo 27 numeriai.
Tarichos departamentas

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad pavadinimas gali būti kilęs iš ispanų ekspedicijos nario Francisco de Tarija, pirmojo ispano aplankiusio slėnį, kuriame dabar įsikūręs Tarichos miestas, pavardės.

Istorija

XVIII a.-XIX a. pradžioje departamento teritorija priklausė La Platos vicekaralystei. 1810 m. Tarichos gyventojai buvo vieni pirmųjų prisijungę prie Gegužės revoliucijos, po kurios departamento teritorija buvo prijungta prie Jungtinių La Platos provincijų. 1825–1826 m. departamentas buvo Argentinos provincija, tačiau 1826 m. tarp Argentinos ir Bolivijos prasidėjo teritoriniai ginčai, kuriuos laimėjo Bolivija. 1831 m. rugsėjo 24 d., valdant maršalui Andrés de Santa Cruz, buvo įkurtas Tarichos departamentas.
1938 m. po Čako (isp. Chaco) karo su Paragvajumi Bolivija prarado dalį Tarichos departamento teritorijos.

Geografija

Šiaurėje departamentas ribojasi su Čukisakos departamentu, pietuose su Argentina, rytuose su Paragvajumi, vakaruose su Potosi departamentu.
Departamente yra šios kalnų grandinės: Tacsara, San Telmo, Morochata, Aguarague, Caiza ir Condado. Kalnai departamente nėra aukšti.

Hidrografija

Departamentas priklauso La Platos baseinui. Pagrindinės upės: Bermechas, Pilkomajas, Guadalkiviras (isp. Guadalquivir), Grande de Tarija, Pilaja (isp. Pilaya).

Klimatas

Departamentas pasižymi skirtingu klimatu įvairiuose regionuose: vakarų daliai būdingas vidutiniškas ir šaltas klimatas, centriniam regionui – vidutiniškas, o pietiniam regionui – karštas klimatas.

Demografija

Tarichos departamento gyventojų skaičius sudaro 4,72 % visų Bolivijos gyventojų. 63,32 % gyventojų gyvena miestuose, 36,68 % gyvena kaimuose. Tarichos departamento gyventojų trukmė (67 metai) – viena didžiausia Bolivijoje.

Etninės grupės

Pirmykštės departamento etninės grupės: Tobas, Matacos, Chulupis, Caicuris ir Chiriguanos ir kitos. Iki dabar departamente gyvena daugiau nei 20 skirtingų indėnų genčių, kurių populiacija siekia nuo 20 iki 1500 žmonių. Didžiausia yra gvaranių gentis.

Ekonomika

Tarichos departamentas turi daug gamtinių resursų, kurių pagrindinis – gamtinės dujos. Jų gavyba sudaro 65,18 % visos šalies gamtinių dujų produkcijos. Gamtinės dujos taip pat yra ir pagrindinė departamento eksporto prekė – jų eksportas sudaro apie 99 % viso departamento eksporto. Daugiausiai eksportuojama į Braziliją. Taip pat eksportuojama į Argentiną ir JAV.
Regione yra stipri vyno pramonė, gaminamas vynas žinomas ir už Bolivijos ribų. Guadalkiviro ir Pilkomajo upėse yra reikšmingi žuvies ištekliai.
Tarichos departamentas sukuria 11,5 % Bolivijos BVP.
Pečinkiai (Varnininkų parapija)

Istorija

Vienas seniausių Pilkalnio apskrities kaimų. Minimas 1580 m. Piktschinken vardu kaip dalis didesnio, senesnio, išsibarsčiusio Rausch kaimo prie Rausvės upės. Kaimo pavadinimas – pavardinės kilmės. Po Didžiojo maro, 1719 m., 5 iš 7 buvusių sodybų buvo tuščios. 1734 m. kaime gyveno dvi šeimos, abi lietuviškai kalbančios (Steppatis, Plitzus), 1775 m. – keturios (Szukatis, Jakomeitis, Mikoleitis, Baltruschatis), viso buvo 30 gyventojų. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 4 ugniakurais, 1821 m. – 4 valstiečių ūkių kaimas su 21 gyventoju.
Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Dainių seniūnijai, 1723-65 – Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1765–1818 – Būdvaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Pyragių valsčiui. Tikintieji iki 1863 m. priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – naujai įkurtai Varnininkų parapijai. Tarpukariu buvo vienas mažiausių kaimų apskrityje. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko, kaimo vietoje pastatyti Dobrovolsko karinio poligono pastatai. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.
Kaljanas (miestas)

Istorija

Tai senas uostas, žinomas dar nuo Guptos dinastijos laikų (320–550 m.). XVI a. jį valdė musulmonai, vėliau – mogolų imperatorius Šahdžahanas, kuris XVII a. viduryje pastatė tvirtovę. XIX a. viduryje užvaldė britai.
Kazimieras Nausėda

Biografija

2011–2015 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, nuo 2016 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys.
Respublikinės Gausių šeimų tarpusavio pagalbos asociacijos įkūrėjas bei pirmininkas
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
Zakas ir Miri kuria porno

Turinys

Zakas ir Miri – draugai nuo mokyklos laikų, kurie kartu nuomoja butą, neturi paslapčių vienas nuo kito. Zakas dirba kavinėje ir jiems nuolat trūksta pinigų, kol galiausiai už skolas bute atjungiamas vanduo ir elektra.
Apsilankę klasės susitikime, jiedu susipažįsta su buvusio klasioko draugu, besifilmuojančiu pornografiniuose filmuose ir Zakui kyla mintis patiems sukurti tokį filmą, kad padengti vis augančias skolas. Vardan pinigų Miri sutinka filmuotis, o Zakas įkalba savo bendradarbį Deleinį, kad šis vietoje planuojamo naujo televizoriaus įsigijimo taptų jų filmo prodiuseriu. Trijulė suorganizuoja atranką, Zakas sukuria scenarijų ir jie pradeda naktinius filmavimus kavinėje, kurioje dieną dirba. Prieš kamerą Zakas ir Miri pirmą kartą suartėja ir abu suvokia, kad judviejų tarpusavio santykiai yra daugiau negu paprasta draugystė...
Pasipriešinimas (2001 filmas)

Turinys

1943-ieji metai. Varšuvos žydai gyvena uždaryti miesto dalyje, vadinamoje getu ir neturi teisės iš jos be leidimo pasišalinti. jiems trūksta maisto, vokiečiai nuolat rengia pogromus ir tik artėjantis fronto gaudesys suteikia papildomų jėgų išgyventi. Bendruomenei vadovaujantis Adamas Černiakovas taip pat neturi jokių išskirtinių teisių ir tik jo vairuotojas lenkas Kazikas, galintis bet kada išeiti iš geto, yra jų tarpininkas su išoriniu pasauliu.
Mordekajis, kitų padedamas, pabėga iš geto, tikėdamasis pasiekti Palestiną, tačiau, perėjus sieną, jį sugauna ir sumuša rumunų pasieniečiai. Moredekajis grįžta atgal ir pradeda visus skatinti pradėti ginkluotą pasipriešinimą, kol jie visi dar nežuvo...
Swiss Military Hanowa

Istorija

Kompaniją 1963 m. Bylje įkūrė Hans Noll kartu su savo žmona Elisabeth Wirz. Šiame mieste iki šiol gaminami „Hanowa“ laikrodžiai. 1990 m. kitame Šveicarijos mieste Zoloturne įkurtas naujas padalinys, „Swiss Military Hanowa“.
Nuo 2010 m. šiuos ženklus oficialiai valdo Hanowa AG korporacija.